laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמנון הורביץ

אמנון הורביץ (26 ביולי 1887 – 2 ביולי 1966) היה בכור בני הביל"ויים בגדרה; אגרונום, מומחה לחקלאות ועיתונאי, בעיקר בתחום החקלאות והאגרונומיה. חוקר דברי ימי ביל"ו וגדרה. נולד לצבי הורביץ, מראשוני הבילויים בגדרה, וללאה, בתו של יהושע דב בנינסון. מאחר שבגדרה עוד לא היו בתי מגורים, הוא נולד במושבה ראשון לציון הסמוכה. למד ב"חדר" של המושבה אצל ותיקי המחנכים, ובהם יוסף ויתקין ויוסף מנחם אשבל. למד בבית הספר למלאכה של חברת כי"ח בירושלים והיה מבאי ביתו של המורה מרדכי אזרחי-קרישבסקי, שלימים היה לחותנו. לאחר מכן למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בשנת 1909 התנחל הורביץ על שטח בן מאה דונם מאדמת "גאולה", שהיה השטח הראשון שנוסף על אדמת גדרה. באותה תקופה התמחה בחקלאות ובאגרונומיה. השתתף במסעות במטעי השקדים בארץ לחקירת גורמי נגע הקפנודיס (Capnodis) שתקף את עצי השקדים, ויחד עם האגרונום עמרם חזנוב גילה את החיפושיות שהיו מקור הנגע. בין השנים 1912–1927 התגורר במצרים, שם חכר אחוזה גדולה והתמחה בענפי החקלאות המצריים: כותנה, קני סוכר ועצי תמר. כמו כן עסק בניסיונות גידול בננות ובזיבולים שונים מטעם החברה הממלכתית לחקלאות במצרים. ב-1927 עזב הורביץ את מצרים לצמיתות והתקבל לעבודה בשירות מחלקת ההדרכה שליד תחנת הניסיונות של ההנהלה הציונית כמדריך נודד בהתיישבות החדשה שבעמק יזרעאל. ב-1928 התקבל למנהל המשרד היפואי של חברת "ניטראם" מיסודו של סר אלפרד מונד (הלורד מלצ'ט). בתפקידו זה כתב את הספרות השימושית והמדעית על החומרים הכימיים החקלאיים, שפורסמה בחוברות שהוציאה החברה, וכן במאמרים בכתבי עת שונים, כמו "בוסתנאי" ו"הדר", ואף בעיתונים ערביים. בשנת תר"ץ (1930) הופיע ספרו על "גידול הבננים בארץ ישראל". פרסם בעיתונות העברית והישראלית ("הפועל הצעיר", "הבוקר", "דבר", "הארץ" ועוד) רשימות וסיפורים מחיי גדרה ומתקופת שהותו במצרים. לאחר קום המדינה ועד מותו התמסר הורביץ לחקירת דברי ימי ביל"ו וגדרה, וכתב את "ספר גדרה" המכיל מספר כרכים. אמנון הורביץ נפטר בקיץ 1966, בן 79 במותו. נטמן בבית העלמין בגדרה. בתקופת מגוריו במצרים היה הורביץ שב מדי פעם לביקורים קצרים בארץ ישראל. באחד מביקוריו בארץ, בשנת 1921, נשא לאישה את רבקה, בתו של מרדכי אזרחי-קרישבסקי. הוא שב איתה למצרים, שם שהו כחמש שנים. למרות הסביבה הערבית חונכו ילדיו באווירה עברית. ילדיו: יעקב-אורי הורביץ, והפסנתרנית תמירה אריה מתל אביב. דוד תדהר (עורך), "אמנון הורביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1138 שלמה שבא, שעה עם: אמנון הורוביץ, דבר, 14 בדצמבר 1962, המשך "לגרש את הניהיליסטים"... (עם יובל ה-80 לעליית הביל"ויים בגדרה), מעריב, 23 ביולי 1962 אמנון הורביץ (1887-1966), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves"
אוליבריוס

אניקיוס אוליבריוס (לטינית: Anicius Olybrius) היה קיסר רומי בין 11 ביולי 472 ו-2 בנובמבר 472. אוליבריוס היה ככל הנראה מצאצאי אניקיוס הרמוגניאנוס אוליבריוס, שהחזיק במשרת הקונסול בשנת 395 ואשתו נקראה אניקיה יוליאנה. מכאן ניתן להקיש ששניהם היו מחברי משפחת אניקיוס החזקה באיטליה. בערך בשנת 454 נישא לפלקידיה, בתם הצעירה של הקיסר ולנטינינוס השלישי וליקיניה אאודוקסיה. ייתכן והמניע לנישואים היה רצונו של ולנטיניוס לחזק את קשריו עם האצולה האיטלקית, במיוחד בעימותו מול גנרלים רבי עוצמה כמו פלביוס אאטיוס (aëtius). ולנטיניוס הורה על רציחתו של פלאביוס אאטיוס וזמן קצר אחרי כן, במרץ 455, נרצח ולנטיניוס אף הוא ואת הכתר תפס פטרוניוס מקסימוס. חודשיים אחרי כן, ככל הנראה כאשר אוליבריוס היה בקונסטנטינופול בזזו הוונדלים את רומא ושבו את הקיסרית אאודוקסיה ואת רעייתו של אוליבריוס, פלקידיה. עם שובם, כנראה בעקבות הסכם, ניתנה אחותה הצעירה של פלקידיה, אאודוקיה, כרעיה להונריק, בנו של מנהיג הוונדלים גאיזריק. אחרי מותו של הקיסר מיוריאנוס בשנת 461 הפעיל גאיזריק לחץ למינוי אוליבריוס, עמו היה קשור עתה בקשרי נישואין, למשרת הקיסר. סיבה נוספת הייתה יכולה להיות נוכחותו של גאוּדנטיוס, בנו של פלאביוס אאטיוס, בחצרו. לחציו לא הועילו ולתפקיד מונה ליביוס סוורוס, בן חסותו של הגנרל הברברי ריקימר. גאיזריק הפעיל לחצים למנותו שוב בשנת 465, אך גם כאן נכזבו תקוותיו ולתפקיד מונה אנתמיוס. בשנת 472 נשלח אוליבריוס לאיטליה על-ידי לאון הראשון, לכאורה כדי לסייע לקיסר אנתמיוס במאבקו בריקימר, חותנו ובהמשך, לנסות לכרות ברית בין ביזנטיון לבין הוונדלים, שעם מלכם היה אוליבריוס קשור בקשרי נישואין. ככל הנראה, שיחק כאן ליאו משחק כפול. הוא חשש מכך שאוליבריוס ישנה את טעמו כאשר יגיע לרומא וישלב כוחות עם גאיזריק כדי להשתלט על רומא. הכרוניקאי הביזנטיני מאלאלאס מספר כי ליאו שלח במקביל שליחים לאנתמיוס ובידם הוראה כפולה: הרוג את ריקימר ואחר כך הרוג את אוליבריוס עצמו. ככל הנראה, ריקימר תפס את השליחים והציג את מכתבי ההוראה לאוליבריוס. ככל הנראה במהלך חודש אפריל 472 מונה אוליבריוס לתפקיד הקיסר. מאחר שאנתמיוס נרצח בהוראת ריקימר רק ביולי, הוא שלט ככל הנראה כקיסר משך חודשיים בעוד קודמו בחיים. אחרי מותו של ריקימר זמן קצר אחרי כן, הגיע בן אחותו גונדובאד, למלא את מקומו. זמן לא רב אחרי כן, במהלך החודש השישי או השביעי לכהונתו, נפטר אוליבריוס בנסיבות טבעיות. הוא נחשב לנצר האחרון לשושלת תאודוסיוס. אשתו ובנותיו, שנותרו כל העת בקונסטנטינופול, האריכו ימים שנים רבות אחריו. מדיה וקבצים בנושא אוליבריוס בוויקישיתוף אוליבריוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רולנדס פקסס

רולנדס פקסס (בליטאית: Rolandas Paksas; נולד ב-10 ביוני 1956) היה נשיא ליטא בשנים 2003–2004. פקסס נולד ב-10 ביוני 1956 בטלז לפליקסס ואלנה. פקסס קיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1979. בשנת 1984, הוא סיים את האקדמיה לתעופה אזרחית בלנינגרד. במהלך תקופה זו, הוא התחרה בתחרויות אווירובטיקה, השתתף הן בקבוצות סובייטיות והן בקבוצות ליטאיות וזכה במספר אליפויות. לאחר קריסת ברית המועצות, פקסס הקים חברת בנייה, רסטקו. בשנת 1997, הוא נבחר למועצת העיר וילנה עבור איגוד המולדת המרכז-ימין והפך לראש העיר. במאי 1999 מונה פקסס לראש הממשלה, אך התפטר חמישה חודשים לאחר מכן לאחר מחלוקת בנוגע להפרטה. פקסס הצטרף לאיחוד הליברלי של ליטא (LLS) בשנת 2000. ה-LLS זכה בבחירות 2000, ופקסס הפך שוב לראש הממשלה, אך הוא עזב תוך שבעה חודשים לאחר מחלוקת נוספת על רפורמות כלכליות. בשנת 2002, פקסס הקים את המפלגה הליברלית דמוקרטית, והתמודד על הנשיאות. הוא ניצח בריצה מול ולדאס אדמקוס המכהן בינואר 2003 והושבע כנשיא ליטא. בשנת 2004 התברר כי הוא העניק אזרחות לתורם קמפיין גדול, מה שהוביל להדחתו מתפקידו באפריל 2004. הוא היה ראש המדינה האירופי הראשון שהודח. פקסס נבחר לפרלמנט האירופי ב-2009, בעודו מוביל את מפלגתו, שנקראה כעת סדר וצדק (TT). ההדחה שלו מהפרלמנט לכל החיים נקבע כצעד לא פרופורציונלי על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2011. בשנת 2018 הוגש התיקון שאיפשר לפקסס להתמודד על מושב בפרלמנט, אולם הוא לא מורשה להתמודד לנשיאות או להיות יושב ראש הפרלמנט. הוא נחשב לנשיא ליטא הגרוע ביותר בהיסטוריה המודרנית. לפקסס אישה ושני ילדים. מדיה וקבצים בנושא רולנדס פקסס בוויקישיתוף רולנדס פקסס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Homepage of Order and Justice ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיטה דוניה-ויצמן

גיטה דוּניֶה-ויצמן (18 ביולי 1887 – 26 במאי 1975) הייתה מוזיקאית, פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית. אחותו של חיים ויצמן. נולדה בעיירה מוטול שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לעוזר ולרחל לאה (בת מיכאל צ'מרינסקי) ויצמן. כמו אחד עשר אחיה ואחיותיה, קיבלה חינוך מסורתי וכללי. כשהייתה בת 7 החלה ללמוד בעצמה פסנתר בעידודה של אמה, בבית הכומר המקומי, שהחזיק בפסנתר היחיד בכל העיירה. אחר כך עברה המשפחה לפינסק שם המשיכה בלימודיה באופן מסודר. ובהמשך רכשה השכלה מוזיקלית בוורשה ובקייב. בשנת 1907 עלתה לראשונה לארץ ישראל וגרה בחיפה במשך שנתיים, אחר כך נסעה ללמוד בברלין. את בעלה לעתיד, טוביה דוניה, פגשה בעת קונצרט בבזל, כעבור שנה (1918) נישאו, ועברו לגור במושבה הגרמנית בחיפה. ב-1922 היו ממייסדי שכונת הדר הכרמל. בדצמבר 1924 ייסדה בחיפה, יחד עם הזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, המורה לפסנתר רחל קרוגליאקוב והמורֶה לכינור א' קליין את בית הספר למוזיקה (שהפך בשנת 1934 ל"מכון למוזיקה"). ויצמן חינכה דור שלם של מוזיקאים ופסנתרנים. בין תלמידיה: הכנרים צבי צייטלין ועברי גיטליס, והפסנתרנים דוד בר-אילן, יהלי וגמן ועמי אלוני. מלבד בבית הספר בחיפה, ויצמן לימדה גם בקונסרבטוריון שולמית בתל אביב. עוד לפני מותה נקרא בית הספר למוזיקה בחיפה על שמה "קונסרבטוריון דוניה ויצמן". לויצמן היו אחד עשר אחים, ביניהם חיים ויצמן, לימים נשיא המדינה הראשון. בשנת 1912 נישאה ויצמן למהנדס טוביה דוניה והם חיו יחדיו עד מותו של דוניה במהלך המרד הערבי הגדול בשנת 1938. לזוג נולדו שתי בנות: רינה אלרד ומיכל ברנר, אשתו של מילה ברנר ואמו של השחיין ואיש העסקים דן ברנר. מדיה וקבצים בנושא גיטה דוניה-ויצמן בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "גיטה דוניה-ויצמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3757 מתה גיטה דוניה-ויצמן, דבר, 27 במאי 1975 מרדכי ילון, גיטה דוניה-ויצמן: (שלושים לפטירתה), דבר, 7 ביולי 1975 <<אם>> המוסיקה בחיפה, הארץ, 9 באוקטובר 1957 אודות קונסרסטוריון דוניה ויצמן באתר www.musicschoolhaifa.com
ארוחת בוקר בטיפאני

האם התכוונתם ל... ארוחת בוקר בטיפאני (נובלה) – נובלה מאת טרומן קפוטה שראתה אור ב-1958 ארוחת בוקר בטיפאני (סרט) – סרט משנת 1961 בכיכובה של אודרי הפבורן Breakfast at Tiffany's – שיר של להקת Deep Blue Something שיצא כסינגל ב-1995
פלאסה ד'אספניה

הפלאסה דה אספניה או פלאסה ד'אספניה (בספרדית Plaza de España; בקטלאנית: Plaça d'Espanya) היא אחת הכיכרות החשובות ביותר בברצלונה שבספרד. הכיכר נבנתה לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שנערכה לרגלי המונז'ואיק ברובע הסנטס-מונז'ואיק. הכיכר היא אחת הכיכרות הגדולות של העיר, ומהווה צומת לשני רחובות ראשיים: גראן ויה דה לס קורטס קטלאנס ושדרת פארה-לל, ומספר רחובות קטנים. המזרקה בלב הכיכר, ליד הפסל, תוכננה על ידי ג'וזף מאריה חוחול, שעבד יחד עם אנטוני גאודי. הכיכר מובילה לפלאו נסיונל, שמשמש כמשכנו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית ועוברת דרך מזרקת הקסם. מסביב לכיכר ישנם: 2 מגדלים ונציאניים - המגדלים מתנשאים לגובה של 47 מטר ומובילים את הדרך לפלאו נסיונל דרך אבנגודה דה לה ריינה מריה כריסטינה, שדרה שמשמשת בעיקר לאירוח ירידים. פארק ז'ואן מירו - הנקרא על שמו של הצייר ז'ואן מירו, שאת פסלו "דונה אי אוסל" (Dona i Ocell), ופירושה אישה וציפור, המתנשא לגובה 22 מטר ניתן לראות מאחת הפינות בכיכר. ארנאס דה ברצלונה (שנקראה בעבר פלאסה דה טורוס) - זירת מלחמות שוורים שנבנתה בשנת 1900 בסגנון אדריכלי מורי. בעקבות הוצאת מלחמות השוורים אל מחוץ לחוק במחוז קטלוניה, מופע מלחמות השוורים האחרון שנערך בה היה ב-25 בספטמבר 2011. מאז הפכה הזירה למרכז קניות מפואר. על גג הארנאס ניתן לתצפת על העיר. הכיכר משמשת כתחנה ראשית לאוטובוסים, למטרו של ברצלונה ולרכבת ה-RENFE, כמו כן מן הכיכר יוצאת הרכבת להר המונסרט. תכנון עירוני של ברצלונה Arenas De Barcelona מדיה וקבצים בנושא פלאסה ד'אספניה בוויקישיתוף Plaça d'Espanya
התנגשות הטיטאנים (סרט, 2010)

התנגשות הטיטאנים (באנגלית: Clash of the Titans) הוא סרט פעולה ופנטזיה אמריקאי משנת 2010, בבימויו של לואי לטריה ובכיכובם של סאם וורת'ינגטון וג'מה ארטרטון. הסרט מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1981. במהלך הפקת הסרט הוחלט להמיר את סוג הסרט לגרסת "3D". לסרט יצא סרט המשך בשם "זעם הטיטאנים" באביב 2012. עלילת הסרט מתבססת באופן חופשי על המיתולוגיה היוונית ומציגה דמויות מיתולוגיות, בהן האלים זאוס והאדס, הגיבור פרסאוס ויצורי פלא כמו פגאסוס ומדוזה. בסצנת הפתיחה נראה דייג בשם ספירוס המוצא ארון קבורה שבו טמונים ילד חי, פרסאוס, ואישה מתה, דאנאה. הוא מחליט לגדל את הילד. בבגרותו פרסאוס ומשפחתו עדים להריסת פסלו של זאוס על ידי חיילים מארגוס הקוראים מלחמה נגד האלים. האל האדס מופיע ומשמיד את כל הנוכחים מלבד פרסאוס שנלקח מאוחר יותר לארגוס. שם מתנהל דיון בין המלכה לבתה על המלחמה כנגד האלים שבעיצומה המלכה מתחצפת כלפי האלים. האדס מופיע שנית ומודיע שעקב התחצפותה של המלכה, הוא יהרוס את העיר אם לא תוקרב בתה תוך עשרה ימים לקראקן. בנוסף הוא חושף שפרסאוס הוא בן אלים. בעקבות זאת פרסאוס נשלח עם קבוצת חיילים למכשפות הסטייג'ין כדי שהן תוכלנה לגלות לו איך להביס את הקראקן. בדרך זאוס מציע לבנו מקלט על ידי הפיכתו לאל, אך הוא מסרב. כשהוא מגיע למכשפות הן אומרות לו שכדי להרוג את הקראקן צריך לערוף את ראשה של מדוזה. כמו כן הן אומרות לו שבמהלך המלחמה הוא ייהרג. כשהאדס שחרר את הקראקן הוא חשף את מזימתו להפלת זאוס שבעבר כלא אותו בשאול. לבסוף פרסאוס מנצח את הקראקן ומגלה את האדס בחזרה לשאול. סאם וורת'ינגטון - פרסאוס ליאם ניסן - זאוס רייף פיינס - האדס ג'מה ארטרטון - איו אלכסה דבלוס - אנדרומדה מאדס מיקלסן - דראקו ג'ייסון פלמינג - אקרסיאס ניקולס הואלט - יוסיביוס האנס מאתסון - איקסס ליאם קנינגהם - סולון דני יוסטון - פוסידון וינסנט רייגן - קאפוס איזבלה מיקו - אתנה טאמר האסון - ארס לוק אוונס - אפולו קאיה סקודלריו - פשט נטלי קוקס - ארטמיס נינה יאנג - הרה אג'ינס דיין - אפרודיטה פול קינמן - הפיסטוס אלכסנדר סידינג - הרמס שרלוט קורמר - דמטר אוטו פארנט - פרסאוס הצעיר ג'יין מארץ' - הסטיה נטליה וודיאנובה- מדוזה רורי מק'קאן - בלו הסרט צולם בכמה מיקומים, כולל בפארק הלאומי טיידה בספרד. בשבוע הראשון הסרט הכניס כ-61 מיליון דולר תוך כדי עקיפת הסרט "הדרקון הראשון שלי". בנוסף הסרט שמר על מקומו עוד שבוע נוסף ואף הביס את הסרט "דייט לילי". נכון ל-30 במרץ 2015 הסרט הכניס בארצות הברית כ-163,214,888 דולר וכ-330,000,105 דולר מחוץ לארצות הברית. נכון ל-ספטמבר 2010, הסרט היה השביעי המכניס ביותר ב-2010. מדיה וקבצים בנושא התנגשות הטיטאנים בוויקישיתוף "התנגשות הטיטאנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "התנגשות הטיטאנים", באתר נטפליקס "התנגשות הטיטאנים", באתר AllMovie (באנגלית) "התנגשות הטיטאנים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "התנגשות הטיטאנים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "התנגשות הטיטאנים", באתר Metacritic (באנגלית) "התנגשות הטיטאנים", באתר אידיבי "התנגשות הטיטאנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "התנגשות הטיטאנים", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג", 7 במאי 2010 אורון שמיר, עכבר העיר, "התנגשות הטיטאנים": הסרט שיגרום לכם למאוס בתלת ממד, באתר הארץ, 15 באפריל 2010 ליבי בגנו, עכבר העיר, שוברי קופות: "התנגשות הטיטאנים" כובש את הצמרת, באתר הארץ, 5 באפריל 2010 "התנגשות הטיטאנים", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
איש הנצח (סדרת טלוויזיה)

איש הנצח (באנגלית Highlander: The Series) היא סדרת טלוויזיה קנדית-צרפתית מסוגת פעולה/פנטזיה ומדע בדיוני שמבוססת על סרט משנת 1986 באותו השם. היא המשך לסרט הראשון עם מספר שינויים: קונור מקלאוד (כריסטופר למברט) לא באמת מקבל את הפרס למרות שהוא עדיין בן אלמוות ונותן ליורש שלו, דאנקן מקלאוד (אדריאן פול), את מקומו. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2 ולאחר מכן ב-AXN בשידורים חוזרים. כמו בסרט, הסדרה מלווה את איש הנצח, שתמצית חייו מוצגת בפתיח הסדרה; איש הנצח הוא דאנקן מקלאוד אשר נולד בשנת 1592 ברמות סקוטלנד כבן-אלמוות. ב-400 השנים הבאות לאחר מכן היה דאנקן לוחם, מאהב ונווד שנאלץ להילחם עם בני-אלמוות אחרים על הזכות להמשיך ולחיות. בקרבות אלה על חייהם המנצח לוקח את ראשו של יריבו ויחד אתו, את כוחו. קורותיהם של בני האלמוות מתועדים בידי אגודה של בני אנוש שנקראת "Watchers", שעוקבת אחרי בני האלמוות השונים בעולם. הפרק הראשון של העונה משמש כפרולוג ומציג חלק מהדמויות הקבועות שילוו את המשך העונה, דאנקן (אדריאן פול) הוא בן אלמוות, אחד מני רבים, המנסה לחיות חיים נורמליים עם חברתו הצרפתייה טסה נואל (אלכסנדרה ואנדרנוט) יחד איתה הוא מנהל חנות עתיקות, המצויה במבנה תעשייתי בו השניים מתגוררים. באחד הלילות פורץ אל החנות נער מתבגר, המתפרנס ממעשי גנבה מזדמנים, בשם ריצ'י ריאן (סטן קירש). דאנקן, החש בנוכחות בן אלמוות אחר, מגיע לזירת הפשע ומאתגר את ריצ'י לקרב. בעוד טסה מפצירה בו להניח לנער מגיח לפתע סלאן קווינס ומאתגר את דאנקן לקרב, ולאחריו מופיע קונור מקלאוד (כריסטופר למברט), בן שבטו מורו וחברו הוותיק של דאנקן. שני בני האלמוות האחרונים מנהלים קרב קצר במהלכו ריצ'י בורח וסלאן נמלט מהזירה למשמע סירנות המשטרה. לאחר כמה ימים נתפס ריצ'י ודאנקן מגיע לבקרו בתחנת המשטרה. דאנקן מציע לריצ'י שלא יסגירו למשטרה וזאת בתנאי שלא יספר על מה שאירע בליל הפריצה לחנות העתיקות. קונור ודאנקן מתאמנים, נהנים זה מחברתו של זה ורבים על הזכות להרוג את סלאן, אך האידיליה נשברת כאשר קונור גוער בדאנקן ולמורת רוחו מפציר בו לחזור אל "המשחק", כינוי לתחרות בה הורגים בני האלמוות אחד את השני על ידי עריפת ראשם ועל ידי כך נהנים מכוחם. המנצח בתחרות, בן האלמוות האחרון, יזכה בכוחות של כל בני האלמוות האחרים ובכך יהיה בעל כוח אדיר לחולל שינוי בעולם, לטובה או לרעה. טסה, שהייתה מודעת עד כה להיותו של דאנקן בן אלמוות תוהה על קנקנו של קונור וכועסת שהשניים מנסים להסתיר ממנה את "המשחק", אודותיו דאנקן שמר בסוד עד לאותו שלב. סלאן פורץ שוב לחנות העתיקות וכובל את טסה על מנת להתגרות בדאנקן. לאחר האירוע הטראומטי מביעה טסה את רצונה לעזוב את החנות ולעבור לגור בפריז. עקב החשש ההולך וגובר לגורלה מציעה לה דאנקן להיפרד לאחר שנים-עשר שנים של זוגיות וטסה מתנגדת. לאחר הקרב מול סלאן, טסה ודאנקן מתפייסים ומחליטים להישאר יחד, וקונור עוזב. בהמשך העונה, ריצ'י נעזר בדאנקן במספר הזדמנויות, ואף עובר להתגורר עימו ועם טסה. מוטיב חוזר המניע את העלילה הוא היכנסותם של רי'צי וטסה לצרות והצלתם על ידי דאנקן. את העלילה מלווים פלשבקים של דאנקן אל עברו, וזאת בהשראת דמויות מעברו שהוא פוגש בהווה, ובהשראת סיטואציות בהווה. אתר האינטרנט הרשמי של איש הנצח "איש הנצח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש הנצח", באתר AllMovie (באנגלית) "איש הנצח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש הנצח", באתר Metacritic (באנגלית) "איש הנצח", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "איש הנצח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מרחביה (ירושלים)

שכונת מרחביה היא שכונת מגורים קטנה במרכז ירושלים החדשה, שנוסדה בידי מספר אישים יהודים בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20. השכונה גובלת בשכונות קריית שמואל, טלביה וקטמון הישנה, והיא בנויה סביב הרחובות איתמר בן אב"י, הנשיא, הגדוד העברי, מבוא יורם ומבוא הרכבי. הקרקע שעליה נבנתה השכונה נרכשה בעסקה סיבובית מאת המסדר הנוצרי הישועי בירושלים. כמתווכים בין בעלי הקרקע הנוצרים לבין הרוכשים היהודים שימשו הסוחרים הערבים ג'וזף פסקל אלבינה וחאטשה קאנקאשיאן. בין הרוכשים היהודים בלט בעיקר הסוחר הירושלמי ראובן זילברשטיין, שלאחר רכישת הקרקע חילק את השטח למגרשים ומכר אותם לאישים ולמשפחות שונות. בין בוני הבתים הראשונים בשכונה נמנו עמינדב קרלין, זאב זילברשטיין וולטר כץ, ומעט מאוחר יותר גם בנה את ביתו בשכונה גם ראובן זילברשטיין עצמו, ברח' הפלמ"ח של ימינו. במהלך מלחמת העצמאות נקלעה שכונת מרחביה לקו האש, ומשך תקופה ארוכה הומטרה על בתי השכונה אש מכיוון העמדות הערביות בשכונת קטמון, סביב מנזר סן סימון. לאחר מלחמת העצמאות הפכה מרחביה לחלק מגוש השכונות היהודיות המרכיבות את לִבה של ירושלים המערבית, בהן רחביה, טלביה, קטמון וקריית שמואל. בתוך כך הלכה ואיבדה מרחביה את אופייה הייחודי, ועל פי רוב היא נחשבת כיום לחלק אינטגרלי משכונת קריית שמואל. קריית שמואל (ירושלים) ראובן גפני, בין הפילבוקס לבית הנשיא: סיפורן של קריית שמואל ושכונת מרחביה, ירושלים: תש"ע. האגודה העברית למען ירושלים, מפת ירושלים, 1948, בהוצאת ראובן מס, עם ציון שם השכונה 'מרחביה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברט פיש

המליטון הווארד "אלברט" פיש (19 במאי 1870 – 16 בינואר 1936) היה רוצח סדרתי וקניבל אמריקאי. הוא היה ידוע גם כ"מטורף הסהר", "האיש האפור", וכ-"הערפד מברוקלין". בתקופת פעילותו הפושעת (כנראה לא ברצף סביב השנים 1910–1934) הוא רצח לפחות 15 ילדים, והטריד מינית ועינה ילדים רבים נוספים. לעיתים סירס בלי הרדמה את קורבנותיו הזכרים לפני שרצח אותם. ב-2007 יצא סרט עלילתי באנגלית בשם "האיש האפור", שמבוסס על מעלליו של פיש, כשאת דמותו גילם השחקן הבלגי פטריק באוחאו. הוא נולד בשם המילטון פיש בעיר וושינגטון, למשפחה בעלת היסטוריה של מחלות נפש. פיש גדל בבית יתומים, שם עבר התעללות קשה. בשנת 1898 הוא נישא לאישה צעירה ממנו בתשע שנים איתה הוליד שישה ילדים, אך היא עזבה אותו לטובת גבר אחר, לאחר שמכרה את כל החפצים שווי הערך שלהם, מותירה אותו ואת ששת ילדיה חסרי כל. פיש נדד ברחבי ארצות הברית ותקף מינית ועינה קטינים כמעט בכל סטייט ומחוז בארצות הברית שעבר בו. רוב קורבנותיו היו זכרים ממשפחות עניות ושחורות, שהיעלמותם, כך סבר, לא תטריד את גורמי החוק בשל הגזענות שהייתה שכיחה באותם ימים ברחבי הרבה חלקים בארצות הברית. כפי שדווח, פיש נהג להטיל מומים בעצמו, לנעוץ סיכות ומסמרים בגופו, בעיקר באזור איבר מינו, ולמלא את פי הטבעת שלו בכדורי כותנה ספוגים בנוזל דליק ואז גם להצית אותם. כמו כן, אכל לא רק את בשר קרבנותיו, אלא גם את השתן, את הדם ואת הצואה שלהם. הוא ייחס את מוזרותו, את אכזריותו, ואת ההיסטוריה הרצחנית שלו, לילדותו הקשה. בסופו של דבר, נתפס פיש בחשד למעשים חמורים, בסוף שנת 1934. זאת משום שלאחר שהרציחות וההתעללות הפכו אצלו להרגל, הוא החל להשתעמם והחל לפזר רמזים על אודות זהותו בשביל ליצור ריגוש מהמרדף המשטרתי אחריו, ומן הסיכון הכרוך באפשרות שהוא עלול להיתפס ולהיות מוצא להורג. פיש גם החל לשלוח מכתבים למשפחות של מי שהותקפו על ידו, בעיקר משפחות הנרצחים על ידו, על אף שגם שלח מכתבים כנראה גם אל מי שניצלו מלהירצח על ידו מסיבות מגוונות. לאחר שנתפס, פיש נשפט במהלך 1935. בסוף 1935 נגזר דינו להיות מוצא להורג. פיש הוצא להורג בכיסא החשמלי בכלא סינג סינג במדינת ניו יורק בינואר 1936. הוצאתו להורג הייתה מסובכת מבחינה טכנית, משום שפיש גרם לעצמו לנכות שלא אפשרה לו לשבת. כפי שהובהר בצילום רנטגן, נהג להחדיר מחטים לשרירי עכוזו. מדיה וקבצים בנושא אלברט פיש בוויקישיתוף מאמר באנגלית על אלברט פיש סרט התעודה Serial Killers: The Real Life Hannibal Lecters (2001) קרן סיאורדיה ושלי שמורק, אלברט פיש, באתר בואי נדבר רצח, ‏4 במאי 2017 אלברט פיש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלברט פיש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלברט פיש, באתר Discogs (באנגלית)
Journal d'Analyse Mathématique

Journal d'Analyse Mathématique (מצרפתית: כתב העת לאנליזה מתמטית) הוא כתב עת מדעי מתמטי בהוצאת האוניברסיטה העברית העוסק בתחומי האנליזה מתמטית. זהו כתב העת המתמטי הוותיק בישראל, והוא הוקם על ידי פרופסור בנימין אמירה בשנת 1951. נכון לשנת 2010 יצאו כ-110 גליונות של כתב העת. עורך כתב העת הוא פרופסור יונתן ברויאר. מרבית המאמרים בכתב העת נכתבים באנגלית אולם חלקם כתובים בשפה הצרפתית. אתר האינטרנט הרשמי של Journal d'Analyse Mathématique גישה און ליין לכתב העת כי מציון תצא ... מאתמטיקה, מעריב, 23 ביוני 1952 י. לוסין, העיתון לאנליסה מתמטית, מעריב, 10 בפברואר 1959 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביל ברייסון

ויליאם מקגווייר "ביל" ברייסון (אנגלית: William McGuire "Bill" Bryson; נולד ב-8 בדצמבר 1951) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי, שחי את רוב חייו בבריטניה. מחברם של ספרים רבי-מכר בנושאים מגוונים כמו השפה האנגלית, טיולים, שייקספיר, מדע פופולרי וההיסטוריה של העולם והאנושות. ספריו זכו להצלחה רבה והם מתובלים בהומור ובאנקדוטות. ברייסון נולד בדה מוין באיווה, בנם של אגנס מרי וביל האב, עיתונאי ספורט. הוא למד באוניברסיטת דרייק (Drake University) באיווה אולם הפסיק את לימודיו בשנת 1972 והחליט לצאת לטיול תרמילאים באירופה. בשנת 1973 הגיע לבריטניה, שם מצא עבודה בבית חולים פסיכיאטרי. הוא פגש שם את אשתו לעתיד, אחות בשם סינתיה. בשנת 1975 חזרו לארצות הברית כדי שברייסון יסיים את לימודיו. בשנת 1977 התיישב הזוג בצפון יורקשייר שבאנגליה, שם פעל ברייסון עד לשנת 1995, שבה עבר לעיר הנובר שבניו המפשייר. ברייסון אב לארבעה ילדים. רשימות מארץ גדולה, 2001 רשימות מאי קטן, 2005 שייקספיר - העולם כבמה, 2008 ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכול, 2017 הגוף, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021 ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכל מדיה וקבצים בנושא ביל ברייסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביל ברייסון (באנגלית) ביל ברייסון, ברשת החברתית פייסבוק ביל ברייסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביל ברייסון, ברשת החברתית Goodreads ביל בריסון (1951-), דף שער בספרייה הלאומית ינון ירוס, "הגוף" לא מפסיק להתפעם מהמורכבות והתחכום של המכונה האנושית, באתר הארץ, 24 בפברואר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי ציגלר

צבי ציגלר הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון, נשיא לשעבר של האיגוד הישראלי למתמטיקה, וכיום משמש יו"ר הוועדה הבין-סנאטית של האוניברסיטאות. תחום מחקרו העיקרי הוא תורת הקירובים. ציגלר סיים את בית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1956 ואת הדוקטורט בשנת 1965 באוניברסיטת סטנפורד. הוא שימש בטכניון במגוון תפקידים בהם דיקן הפקולטה למתמטיקה, משנת 1979 ודיקן בית הספר ללימודי מוסמכים. בשנת 1995 פסק בית המשפט העליון בהרכב בן חמישה שופטים לטובת ציגלר בתביעה אזרחית כנגדו מבנק מזרחי טפחות. ציגלר שימש כערב להלוואה אולם בית המשפט קבע כי הבנק הסתיר מידע מציגלר ולא פעל לפי "חובת גילוי נאות" אל מול הלקוח ולכן העסקה מבוטלת. פסיקה תקדימית זאת מכונה "פרשת ציגלר". הוא נשוי לד"ר אילנה ציגלר, דמוגרפית ומנהלת האגודה לתכנון המשפחה בישראל. הוא אב לארבעה ילדים. בתו, תמר ציגלר היא פרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטה העברית; בנו ראובן (רובי) ציגלר הוא פרופסור חבר לדיני פליטים בינלאומיים באוניברסיטת רדינג, בריטניה. אחותו של ציגלר הייתה עדנה שכטמן. אחיינו הוא ערן שכטמן, מנכ"ל חברת קונקט. Approximation theory and applications. Academic Press, 1981 (editor) צבי ציגלר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף אישי באתר הטכניון אהוד קינן וצבי ציגלר, השקעה במדע אינה פילנתרופיה, באתר ynet, 21 בפברואר 2009 דיקנים וראשי מחלקות חדשים בטכניון, מעריב, 16 בינואר 1979 * בנקים-יחסי בנק-ערב, אלי דורון, עו"ד - ירון טיקוצקי, עו"ד (רו"ח) - רוסלן ביקנוב, משפטן ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.