laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראיין זינקי

ראיין קית' זינקי (באנגלית: Ryan Keith Zinke; נולד ב-1 בנובמבר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כנציג מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז 2023, זאת לאחר שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ וקודם לכן כיהן כנציג מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 2015 ועד 2017. זינקי נולד בבוזמן שבמונטנה, דור חמישי למתיישבים במדינה. הוא היה ספורטאי מצטיין בתיכון וזכה עם קבוצת בית הספר באליפות המדינה. זכה למלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת אורגון ושיחק בנבחרת הפוטבול של המוסד. ב-1984 סיים תואר ראשון בגאולוגיה. ב-1991 סיים תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הלאומית בסן דייגו שבקליפורניה וב-2003 תואר שני מאוניברסיטת סן דייגו. לאחר לימודי התואר הראשון התגייס ב-1985 לצי ארצות הברית. הוא השלים קורס קצינים והתנדב ליחידת אריות הים, יחידת הקומנדו המובחרת של הצי. תחילה שירת בצוות 1 וב-1990 נבחר לצוות 6, צוות העילית של היחידה המתמחה בלוחמה בטרור. הוא שירת כמפקד צוות, מפקד כוח מיוחד וקצין מבצעים. במלחמת עיראק שימש מפקד בפועל של כוח משימה משולב והוביל אלפי מבצעים מיוחדים. ב-2006 עוטר בשתי מדליות כוכב הארד על פועלו בלחימה. הוא שירת כקצין מבצעים מיוחדים באירופה והוביל כוח משימה משותף במבצעים מיוחדים בבוסניה והרצגובינה, קרואטיה וקוסובו. תפקידו האחרון בשירות היה הקמת מרכז אימונים והדרכה ללוחמה מיוחדת של הצי. הוא השתחרר בדרגת קומנדר ב-2008. לאחר שחרורו נבחר לסנאט מדינת מונטנה, בו כיהן מ-2009 עד 2012. ב-2012 התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת סגן מושל מונטנה. ב-2014 התמודד על המושב המתפנה של מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות התמודדותו של חבר הקונגרס המכהן סטיב דיינס לסנאט של ארצות הברית. זינקי נבחר ברוב של מעל 55% והושבע לתפקיד בינואר 2015. בבחירות בנובמבר 2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת. כיהן כחבר ועדת שירותי הביטחון ובוועדה למשאבים טבעיים. לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 הוא בחר בזינקי לכהן כמזכיר הפנים בממשלו. ב-2 במרץ 2017 אישר הסנאט את מינויו ברוב של 68 תומכים מול 31 מתנגדים. ב-15 בדצמבר הודיע טראמפ כי זינקי יעזוב את תפקידו כמזכיר הפנים. התפטרותו נכנסה לתוקף ב-15 בינואר 2019. פרישה זו באה על רקע חקירות רבות על הפעילות הפוליטית והנסיעות של זינקי, וחשד לניגוד עניינים בעסקי נדל"ן. בבחירות המקדימות לבית הנבחרים האמריקאי ב-2022 התמודד זינקי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז הראשון של מונטנה בבית הנבחרים, ונבחר למועמד הרפובליקני לאחר בחירות צמודות. הוא נבחר בבחירות הכלליות וחזר לבית הנבחרים כנציג המחוז ב-3 בינואר 2023. זינקי נשוי, אב לשני בנים ובת. מדיה וקבצים בנושא ראיין זינקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראיין זינקי (באנגלית) ראיין זינקי, ברשת החברתית פייסבוק ראיין זינקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראיין זינקי, סרטונים בערוץ היוטיוב ראיין זינקי באתר בית הנבחרים ראיין זינקי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) צוות 6 של אריות הים: מכונת ציד האדם הגלובלית של ארה"ב, באתר הארץ, 8 ביוני 2015 ראיין זינקי הושבע לתפקיד שר הפנים האמריקני, באתר ynet, 2 במרץ 2017. איתמר לוין, שר הפנים האמריקני מתפטר בשל חקירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בדצמבר 2018 רויטרס, ‏שר הפנים של ארה"ב עוזב את תפקידו, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2018 פול לה בלאנק, Ryan Zinke, Trump's former Interior secretary, will win GOP primary in Montana's 1st District, CNN projects, באתר CNN‏, 10 ביוני 2022 (באנגלית)
מחוזות אוקלהומה

במדינת אוקלהומה שבארצות הברית ישנם 77 מחוזות. הגדול שבמחוזות אוקלהומה הוא מחוז אוסאגי (5,830 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז מרשל (961 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז אוקלהומה (718,633 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה של אוקלהומה, אוקלהומה סיטי, נמצאת במחוז אוקלהומה. מדיה וקבצים בנושא מחוזות אוקלהומה בוויקישיתוף
ג'ונתן קוי

ג'ונתן קוי (באנגלית: Jonathan Coy; נולד ב-24 באפריל 1953) הוא שחקן בריטי. קוי נולד בהאמרסמית', לונדון. הוא מופיע מאז 1975 בעיקר בטלוויזיה. הוא מוכר מתפקידו כהנרי הפקיד של משרד עורכי הדין בסדרת הטלוויזיה "רמפול", כברייסגירדל בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" עיבוד טלוויזיוני לספריו של סי אס פורסטר. עוד הופיע בדמות הגרמני קורט בסדרת הטלוויזיה הבריטית "חמדת ימים" (Brideshead Revisited) בפרק "The Unseen Hook". ב-2008 שיחק כ'לויד דאלאס' בסיבוב הופעות בבריטניה של המחזה "Noises Off". ב-2011 גילם את דמותו של לאונטו במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בהפקה של תיאטרון ויינדהם לצידו של דייוויד טננט. ב-2012 / 2013 שיחק בתפקיד קולונל לויקין במחזה "The Magistrate" מאת פינרו, בתיאטרון המלכותי הלאומי, הפקה שהועלתה במסגרת העונה הרביעית של "National Theatre Live". קוי השתתף בפרק בסדרת הטלוויזיה "מלחמתו של פויל" כשהוא מגלם מרגל גרמני בשם האנס מאייר. בסדרה "סקרלט פימפרנל" של ה-BBC משנת 1999 גילם את דמותו של הנסיך מוויילס. ב-2001 השתתף קוי בסרט הטלוויזיה שזכה לשבחי הביקורת "הפתרון הסופי" בתפקיד אריך נוימן. בסרט זה הופיע לצדו של ברנדן קויל שגילם את מפקד הגסטפו היינריך מילר. השניים נפגשו שוב אחרי 10 שנים באתר הצילומים של הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" שם קוי גילם את מר ג'ורג' מארי, עורך הדין של לורד גרנתהם. ג'ונתן קוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ונתן קוי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ונתן קוי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Jonathan Coy at the Internet Movie Database The Unseen Hook at the Internet Movie Database BBC Scarlet Pimpernel (Accessed Dec 2010)
אליפות צרפת הפתוחה 1976

אליפות צרפת הפתוחה 1976 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-31 במאי והסתיימו ב-14 ביוני. זו הייתה האליפות ה-75 מאז ייסודה. כך הפרסים היה 204 אלף $. בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: ביורן בורג (שוודיה שוודיה), מנצח תחרויות בשנים 1974-1975, הודח ברבע הגמר גיז'רמו וילאס (ארגנטינה ארגנטינה), הודח ברבע הגמר מנואל אורנטס (ספרד ספרד), הודח ברבע הגמר ארתור אש (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי ראול רמירס (מקסיקו מקסיקו), הודח בחצי הגמר אדי דיבס (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בחצי הגמר הרולד סולומון (ארצות הברית ארצות הברית), הפסיד במשחק הגמר אדריאנו פנטה (איטליה איטליה), ניצח בתחרות ? בריאן גוטפריד (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי וויטק פיבק (פולין פולין), הודח בסיבוב הרביעי ג'ון ניוקומב (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הראשון יאן קודש (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), מנצח תחרות בשנים 1970-1971, הודח בסיבוב השלישי חיימה פיול (צ'ילה צ'ילה), הודח בסיבוב הרביעי קורדו ברצוטי (איטליה איטליה), הודח בסיבוב הרביעי פרנסואה ז'ופרה (צרפת צרפת), הודח בסיבוב הרביעי מנצח תחרות 1975 ביורן בורג (שוודיה שוודיה) הודח ברבע הגמר. במשחק הגמר אדריאנו פנטה (איטליה איטליה) נפגש עם הרולד סולומון (ארצות הברית ארצות הברית) וניצח ב-4 מערכות. בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג: סו ברקר (בריטניה בריטניה), ניצחה בתחרות הלגה מסטהוף (ניסן) (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודחה ברבע הגמר מריטה רדונדו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב השלישי מימה יאושובץ (יוגוסלביה יוגוסלביה), הודחה בסיבוב השני לסלי האנט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה בסיבוב הראשון דלינה בושוף (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בסיבוב השני גייל שריף (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השני פיורלה בוניצ'לי (אורוגוואי אורוגוואי), הודחה בסיבוב השני מנצחת תחרות 1975 כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתפה בתחרות. במשחק הגמר סו ברקר (בריטניה בריטניה) נפגשה עם השחקנית הלא מדורגת רנטה טומנובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) וניצחה ב-3 מערכות. בתחרות השתתפו 47 זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1975 בריאן גוטפריד (ארצות הברית ארצות הברית) וראול רמירס (מקסיקו מקסיקו) נפגשו עם פרדריק מקנייר ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית) והפסידו ב-3 מערכות. בתחרות השתתפו 22 זוגות. זוג מנצחות תחרות 1975 כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) ומרטינה נברטילובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר פיורלה בוניצ'לי (אורוגוואי אורוגוואי) וגייל שריף (צרפת צרפת) נפגשו עם קטלין הרטר (ארצות הברית ארצות הברית) הלגה מסטהוף (ניסן) (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) וניצחו ב-3 מערכות. בתחרות השתתפו 27 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1975 רק פיורלה בוניצ'לי (אורוגוואי אורוגוואי) השתתפה בתחרות. במשחק הגמר אילנה קלוס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וקים ווריק (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם דלינה בושוף (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וקולין דואודסוול (רודזיה רודזיה) וניצחו ב-3 מערכות. תחרות נשים תחרות גברים נתוני תחרות זוגות גברים תחרות נשים וזוגות נשים תחרות גברים, זוגות גברים וזוגות מעורבים האתר הרשמי של אליפות צרפת הפתוחה
קוסטה

האם התכוונתם ל... קוסטה ריקה – מדינה בדרום מרכז אמריקה קוסטה בראווה – רצועת חוף בקטלוניה, ספרד קוסטה דל סול – רצועת חוף באנדלוסיה, ספרד קפה קוסטה – רשת בתי הקפה השנייה בגודלה בעולם קוסטא דחיותא – ביטוי של מיסטיקה יהודית, המתאר חלק קטן של הנשמה, שנותרת בגוף בזמן השינה אישים: אוריאל דה קוסטה – פילוסוף יהודי פורטוגלי אליה דלה קוסטה – קרדינל איטלקי אלכס רודריגו דיאס דה קוסטה – כדורגלן ברזילאי גל קוסטה – זמרת ברזילאית דוגלאס קוסטה – כדורגלן ברזילאי דייגו קוסטה – כדורגלן ברזילאי-ספרד יאיא דה קוסטה – שחקנית ודוגמנית אמריקאית לוסיו קוסטה – אדריכל ברזילאי מיכאל קוסטא – סופר, מחנך, אנטמולוג ופרזיטולוג ישראלי מלני קוסטה – שחיינית ספרדייה נייל קוסטה – פוליטיקאי גיברלטרי קרלוס פררו קוסטה – פוליטיקאי פרואני קושטה
מארק שפרד

מארק אנדראס שפרד (באנגלית: Mark Andreas Sheppard; נולד ב-30 במאי 1964 בלונדון, אנגליה) הוא שחקן ומתופף אנגלי. עיקר פרסומו בא מגילום הדמות קראולי בסדרת הטלוויזיה על טבעי וכעורך הדין רומו לאמפקין בסדרת הטלוויזיה באטלסטאר גלקטיקה. שפרד נולד -30 במאי 1964 לוו. מורגן שפרד (אנ'), שחקן אנגלי. בגיל 15 החל את קריירת המוזיקה המקצועית שלו, הוא הקליט שירים יחד עם הרבה להקות, ובסופו של דבר עבר לארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא מארק שפרד בוויקישיתוף מארק שפרד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארק שפרד, ברשת החברתית אינסטגרם מארק שפרד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק שפרד, באתר AllMovie (באנגלית) מארק שפרד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מארק שפרד, באתר MusicBrainz (באנגלית) מארק שפרד, באתר Discogs (באנגלית)
קנקו וטנבה

קנקו וטנבֶּה (ביפנית: 渡部香生子; נולדה ב-15 בנובמבר 1996) היא שחיינית יפנית, היא אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-200 מטר חזה וסגנית אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-200 מעורב אישי. וטנבה נולדה בטוקיו. באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה וטנבה במקום 14 במשחה ל-200 מטר לזה בתוצאה של 2:27.32 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:26.38 דקות ועלתה מהמקום ה-11 לשלב חצי הגמר. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול טורקיה בדצמבר אותה שנה זכתה וטנבה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.39 דקות, אחרי ריקה מילר פדרסן מדנמרק שקבעה שיא אליפות חדש של 2:16.08 דקות ולורה סוגר מארצות הברית (2:16.93 דקות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט אוסטרליה בשנת 2014 זכתה וטנבה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2.21.41 דקות, לפני בת ארצה רי קנטו (2.21.90 דקות) וטיילור מק'קיאון מאוסטרליה (2.22.89 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.78 דקות, אחרי ג'סיקה הארדי (1:06.74 דקות) ולפני בריג'ה לרסון (1:06.99 דקות), שתיהן מארצות הברית. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא קטר בדצמבר אותה שנה זכתה וטנבה במדליית זהב בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.92 דקות, לפני רי קנטו (2:17.43 דקות) וריקה מילר פדרסן (2:17.83 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.50 דקות, אחרי דנמרק שקבעה שיא אירופה חדש של 3:48.86 דקות ואוסטרליה (3:50.31 דקות). באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכתה וטנבה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.15 דקות, לפני מיקה לורנס מארצות הברית (2:22.44 דקות) ו-3 שחייניות שזכו ביחד במדליית ארד לאחר שקבעו תוצאה זהה של 2:22.76 דקות, ריקה מילר פדרסן, ג'סיקה ואל מספרד ושי ג'ינגלין מסין. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.45 דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה שקבעה שיא עולם חדש של 2:06.12 דקות ולפני שיבון-מארי אוקונור מבריטניה (2:08.77 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.43 דקות. מדיה וקבצים בנושא קנקו וטנבה בוויקישיתוף קנקו וטנבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנקו וטנבה, ברשת החברתית אינסטגרם קנקו וטנבה, באתר olympedia.org קנקו וטנבה, באתר Swimrankings קנקו וטנבה, באתר SwimSwam
משה אלטמן

משה אלטמן (ביידיש: משה אַלטמאַן; 8 במאי 1890, ליפקאני, בסרביה, האימפריה הרוסית – 21 באוקטובר 1981, צ'רנוביץ) היה סופר ומשורר יידי. הוא למד בחדר ועד 1908 הוא למד בגימנסיה פרטית בקמניץ-פודולסקי יחד עם יעקב שטרנברג. ב-1918 עבר לבוקרשט, שנה מאוחר יותר עבר לצ'רנוביץ וב-1921 החל לעבוד בפדרציית תרבות היידיש של רומניה. ב-1920 החל לפרסם את השירים הראשונים וביקורות ספרותיות. יותר מאוחר הוא עבר לחבר פרוזה. חיבוריו התפרסמו בעיתונים וכתבי עת ברומניה, פולין וארצות הברית. ב-1926 יצא לאור בצ'רנוביץ קובץ חיבוריו הראשון, "בלענדעניש" (תעתועים). ב-1930 היגר לארגנטינה, שם ניהל בית יתומים יהודי, אך ב-1931 חזר לרומניה והפך לעורכו של השבועון הספרותי "די וואָך" (השבוע). ב-1939 עבר לברית המועצות יחד עם יעקב שטרנברג. זמן קצר לאחר מכן עברו בסרביה ובוקובינה לידיה של ברית המועצות ואלטמן חזר לבסרביה. הוא היה חבר באגודת הסופרים של ברית המועצות. עם פלישת גרמניה לברית המועצות התפנה אלטמן למרכז אסיה. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא שב להתגורר בצ'רנוביץ ועבד כעורך הספרותי של התיאטרון היידי של קייב (בניהולו של משה גולדנבלט), שעבר לצ'רנוביץ לאחר המלחמה. ב-1949 נעצר אלטמן יחד עם יעקב יקיר, מוטל סקציאר והרץ ריבקין ונשפט לעשר שנים בגולאגים. ב-1955 הוא שוחרר ושמו טוהר. עם תחילת הופעתו של כתב העת "סאָוועטיש הײמלאַנד" ב-1961 החל אלטמן לפרסם בו את חיבוריו. ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא משה אלטמן בוויקישיתוף משה אלטמן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) משה למסטר, משה אלטמן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) משה אלטמן (1890-1981), דף שער בספרייה הלאומית
סמל נבדה

סמל מדינת נבדה או החותם הגדול של מדינת נבדה מושפע מהסמל של טריטוריית נבדה שקדמה למדינה. בשנת 1864, עת שהחלו ההכנות להפוך את הטריטוריה למדינה דנו גם בשאלת סמל המדינה הרשמי. ב-31 באוקטובר 1864 הצטרפה הטריטוריה כמדינה לארצות הברית. ב-24 בפברואר 1866 הוחלט להחליף את מוטו המדינה מ-"Volens et Potens" ל-"כולנו למען מדינתנו" ("All for Our Country"), וכן, הוחלט על סמל המדינה המייצג את משאביה הכלכליים של המדינה - הסמל מציג כורה הגורר קרונית מלאה עפרות כסף ממכרה החצוב בתוך הר ברקע הסמל. התפתחות התחבורה והתקשורת במדינה מסומלים על ידי רכבת הקיטור החוצה את הסמל ועמודי הטלגרף ברקע הסמל. ענף החקלאות מיוצג באמצעות אלומת דגן, מגל ומחרשה בחזית הסמל. יופייה הטבעי של המדינה מיוצג על ידי השמש הזורחת על פסגת הר מושלג. 36 הכוכבים המקיפים את המעטפת הפנימית של הסמל מסמלים את היותה של נבדה המדינה ה-36 שהצטרפה לאיחוד. מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נבדה" (באנגלית: "The Great Seal of the State of Nevada"). ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפיצה למים מגובה

קפיצה למים מגובה היא ספורט אתגרי אשר המשתתפים בו מבצעים קפיצה למים מגבהים גדולים או קיצוניים במיוחד. הקפיצה יכולה להיעשות ממקפצה קשיחה או מצוק, כפעלול או במסגרת תחרות. בדרך כלל הקפיצה היא למי הים או לאגם. לראשונה נכנס ענף זה למסגרת הרשמית של אליפות העולם בשחייה באליפות בברצלונה בשנת 2013. במסגרת האליפות הגברים קופצים מפלטפורמה של 27 מטר והנשים קופצות מפלטפורמה של 20 מטר. עומק הבריכה המינימלי עומד על חמישה מטרים. בזמן הקפיצה המתחרים נדרשים להפגין אקרובטיקה באוויר וכניסה נקייה למים בסיום הקפיצה. הכניסה למים היא דרך הרגליים בגלל הסיכון הכרוך בכך. בתחרויות רשמיות מחכים לקופצים צוללנים המוודאים שהם לא נפגעו, ומחלצים אותם אם יש צורך בכך. ביצועי המתחרים מוערכים על ידי שופטים, אשר מעניקים להם ציונים. ציוני השופטים, בשילוב עם דרגת הקושי של הקפיצה, קובעים את הניקוד של כל קפיצה. את התחרות מנצח הקופץ שזכה לניקוד מצטבר הגבוה ביותר לאחר מספר קבוע מראש של קפיצות. קפיצה למים מדיה וקבצים בנושא קפיצה למים מגובה בוויקישיתוף [1]General Rules and Regulations for International Competitions FINA שיא עולם בקפיצה למים מגובה של לוסי וורדל ורנדי דיקיסון, באתר you tube שיא עולם בקפיצה למים מגובה של דנה קונז, באתר you tube שיא עולם בקפיצה למים מגובה של אוליבר פבר, באתר you tube
גלריית דגלי מדינות ארצות הברית

מדיה וקבצים בנושא גלריית דגלי מדינות ארצות הברית בוויקישיתוף
הנס בלדונג

הנס בלדונג גרין (בגרמנית: Hans Baldung Grien או Grün; בין 1470 ל-1490 – ספטמבר 1545) היה צייר גרמני מתקופת הרנסאנס ואחד מתלמידיו החשובים של אלברכט דירר. הוא פיתח סגנון ציור מובחן, מלא רגש והבעה ויצר במגוון תחומים, בהם ציור פורטרטים, תחריטי עץ, אריגים וקישוטי כנסיות. הוא נולד בשוואביה שבגרמניה בתאריך שאינו ידוע במדויק למשפחת אינטלקטואלים. אביו היה עורך דין, דודו היה רופא וגם אחרים ממשפחתו המורחבת החזיקו במקצועות אקדמיים. את הכשרתו הבסיסית בציור רכש אצל אמן בשטרסבורג החל מ-1500 בערך. הוא החל לעבוד כשוליה של דירר בנירנברג ב-1503, ושם קיבל את הכינוי "גרין" שהוצמד לשמו. ב-1507 הגיע להאלה וביצע שם עבודות לקישוט כנסיית העיר שכללו את ציורי המזבח. ב-1509 חזר לשטרסבורג, היה לאזרח בעיר והחל להתפרנס מציור באופן עצמאי. ב-1510 נישא למרגרט הרלין, הצטרף לגילדה מקצועית, פתח בית מלאכה והחל לחתום על עבודותיו בראשי התיבות HBG (הנס בלדונג גרין). מ-1512 עבד במשך כארבע שנים על עיטורי המזבח בקתדרלת פרייבורג. ב-1533 התמנה לחבר מועצת העיר. בתחילת עבודתו עסק בעיקר בקישוטי כנסיות, אך לאחר מכן עבר לביצוע עבודות שהוזמנו על ידי לקוחות פרטיים, דבר ששינה את סגנון יצירתו. הוא עבר מהתמקדות בציורי המדונה וקדושים אחרים לציור של סצנות מהמיתולוגיה וציורי דיוקנאות. הוא חיבב את היופי העירום של הגוף האנושי, במיוחד נשי, עד ליצירת אווירה ארוטית בציורים אלו. בגרמניה של זמנו היה זה חידוש והעזה להציג ארוטיות כזו, כאשר הנשים אצלו הוצגו בדמות חוה, אלות שונות או מכשפות. עם זאת, ברבים מציורים אלה הוסיף גם מימד אפל בדמותו של המוות האורב בסופם של החיים. דמויות שלדים, מלאך המוות או זיקנה, יוצרות ניגוד ליופי הצעיר והמושך שבמרכז הציורים. ציורים שלו הם הראשונים שמשתמשים במוטיב שהתפתח בהמשך ונקרא "מוות והעלמה". כמו כן, יצר ציורים שמתארים את תהליך ההתבגרות וההזדקנות של האדם, בהם נראים נשים כשהן צעירות, בוגרות ומבוגרות. נושא המכשפות העסיק אותו רבות. תופעת ציד מכשפות החלה להיות ממוסדת בתקופתו לאחר שהאפיפיור הוציא בולה בעניין. כתוצאה מכך, גירה הנושא את דמיונו והוא הרבה לצייר מכשפות כשהן בתנוחות מפתות ובעירום וכשהן עוסקות בפעולות המיוחסות להן באגדות כגון רקיחת שיקויים, מעוף על מטאטא, יחסים מיניים עם השטן או עם שדים וטקסי נשיקת הבושה. מוות והעלמה חמש מכשפות מדונה והילד הוצאה להורג של דורותאה הקדושה מדיה וקבצים בנושא הנס בלדונג בוויקישיתוף ביוגרפיה וסקירת עבודות של בלדונג קולקציה של יצירותיו ומידע על חייו באתר All art הנס בלדונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנס בלדונג, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנס בלדונג, באתר Discogs (באנגלית) באתר המוזיאון הבריטי
אושייק (שוויינטוקז'יסקיה)

אושייק (בפולנית: Osiek) היא עיירה במחוז סטשוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית. אושייק נחשבת לאחד היישובים הקדומים בסביבתה, ולפי המסורת המקומית, בולסלאב הראשון, דוכס פולין, ייסד אותה בשנת 1020 עבור המנזר הבנדיקטיני הסמוך. מהמאה ה-13 השתייך היישוב לנסיכות סנדומייז', ובשנת 1270 היה בבעלות הנסיך בולסלאב החמישי. בהמשך אותה מאה נשרף המקום בידי המונגולים. בשנת 1430 קיבל היישוב זכויות מגדבורג מאת המלך ולדיסלב השני יגיילו, שהקנו לו מעמד עירוני, והוא נשלט על ידי משפחת האצולה שלכטה. התפתחות העיירה נבלמה כתוצאה מפלישת השוודים לפולין באמצע המאה ה-17. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית. בעקבות מרד ינואר בשנת 1863 נלקח בשנת 1869 מהיישוב מעמדו העירוני, וזה הושב לו רק בשנת 1994. במלחמת העולם השנייה נפגעה העיירה קשות, וכ-100 חיילים פולנים נהרגו בה בקרב בספטמבר 1939. המבנה ההיסטורי היחיד ששרד בעיירה הוא כנסיית סטניסלב הקדוש מסוף המאה ה-17. עד המאה ה-19 השתייכו יהודי אושייק לקהילת ברנוב הסמוכה. בין מלחמות העולם גרו בעיירה כ-600 יהודים, כמחצית מתושביה. הם עסקו במסחר זעיר, ברוכלות ובמלאכה. ערב מלחמת העולם השנייה פעלו בעיירה סניפים של ההסתדרות הציונית, של מפלגות ציוניות ושל תנועות נוער ציוניות. בראשית ספטמבר 1939 הפציצו הגרמנים את העיירה. עשרות בתי יהודים נהרסו או עלו באש, ומקצת היהודים נמלטו ליישובי הסביבה. משכבשו הגרמנים את העיירה, איימו להעניש בורחים שלא יחזרו אליה, ורוב הנמלטים שבו אליה. מתחילת הכיבוש גויסו מקצת היהודים לעבודת כפייה. היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב, נאסר עליהם ללכת על מדרכות העיירה, והם חויבו בתשלומי כופר גבוהים. בסוף אוקטובר 1939 מינו הגרמנים יודנרט בעיירה, ומיד אחר כך החלו לגייס עובדים למחנות עבודה באזור. באפריל 1942 הוקם בעיירה גטו. ב-25 באוקטובר 1942 ריכזו אנשי ס"ס, ז'נדרמים גרמנים ושוטרים פולנים את יהודי הגטו. החולים והזקנים נרצחו במקום, וכ-500 יהודי הגטו הנותרים הובלו לתחנת הרכבת הסמוכה, וגורשו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא אושייק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אושייק אושייק (מחוז קילצה) (Osiek), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "אושייק", באתר השטעטל הווירטואלי "אושייק (שוויינטוקז'יסקיה)", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, אושייק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 268–269), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אושייק (פודקרפאטי)

אושייק ישלסקי (בפולנית: Osiek Jasielski), או בקיצור אושייק, היא עיירה במחוז יאסלו שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית. העיירה ממוקמת על גבעה ברום 270 מטר, לאורך נהר ויסלוקה. תחילת היישוב באזור בו שוכנת העיירה היא בימי הביניים, ובשנת 1365 נוסדה במקום העיירה על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, וכן נבנה במקום מבצר, לשם הגנה מפשיטות הונגריות אפשריות. העיירה נודעה בשל ירידיה, שהתקיימו פעמיים בשנה. בשנת 1604 בוטל מעמדו העירוני של היישוב, אך זה הושב לו בשנת 1618 על ידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, שויכה העיירה לאוסטרו הונגריה, עד שבשנת 1918 עברה לשליטת פולין. במהלך מבצע סופה, ב-11 באוגוסט 1944, פוצצו בעיירה שני גשרים, באופן שהפריע לתנועת הגרמנים. במחצית השנייה של המאה ה-19 ישבו בעיירה ישיבת קבע כ-50 משפחות יהודיות, אשר קיימו במקום קהילה מאורגנת. עיסוקם של היהודים בעיירה היה מסחר זעיר ורוכלות, ויחידים עסקו במלאכה. כמה מפרנסים עסקו בסחר סוסים או בתיווך בימי יריד הסוסים שהתקיים בעיירה. בתחילת המאה ה-20 נטשו את העיירה כ-10 עד 20 משפחות יהודיות. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם התקיים בעיירה סניף של ההסתדרות הציונית, ובשנת 1933 נוסד בעיירה קן של הנוער הציוני. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מגל האנטישמיות בפולין, ובמספר מקרים אולצו התלמידים היהודים בבית הספר היסודי הכללי בעיירה לכרוע ברך לפני צלב, ופאותיהם קוצצו. בשנת 1937 לא הותר ליהודי העיירה לרכוש בשר כשר. הרב האחרון של הקהילה היה אהרן הלברשטאם, אשר נספה בשואה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באושייק כ-250 יהודים, כרבע מסך תושבי העיירה. הגרמנים כבשו את העיירה ב-8 בספטמבר 1939, ועד מהרה הטילו על יהודיה גזרות כלכליות, הגבלות תנועה, וחובה לשאת סרט לבן עם מגן דוד על זרועם. כמו כן, גברים נלקחו לעבודות כפייה. באביב 1942 גברו הפגיעות ביהודי העיירה, והגרמנים דרשו מהיהודים חפצי ערך, והטילו על הקהילה תשלומים כבדים. בקיץ 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. מספר תושבי הגטו הגיע לכ-500 איש, והצפיפות בו הייתה רבה. ב-17 באוקטובר 1942 ניתן צו לגירוש כל יהודי העיירה לגטו סטשוב, בו רוכזו באותה עת יהודי הסביבה, וביום 7 בנובמבר 1942 נערכה בסטשוב אקציה, במהלכה שולחו קבוצות צעירים למחנות עבודה, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא אושייק בוויקישיתוף אושייק באתר מרכז מורשת יהדות פולין אושייק (מחוז קרקוב) (Osiek), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "אושייק ישלסקי", באתר השטעטל הווירטואלי
אנדרי קורקוב

אנדרי קורקוב (באוקראינית: Андрій Юрійович Курков, ברוסית: Андре́й Ю́рьевич Курко́в‏; 23 באפריל 1961), סופר, עתונאי ופרשן פוליטי אוקראיני הכותב ברוסית. ספריו מתארים את המציאות הפוסט-סובייטית באוקראינה ושלובים בהם הומור שחור וסוריאליזם. קורקוב נולד בסנקט פטרבורג, רוסיה (אז לנינגרד, ברית המועצות) ובגיל שנתיים עבר עם הוריו לקייב וחי שם מאז. למד שם במכון הגבוה לשפות זרות, והוסמך כמתורגמן מיפנית. לאחר סיום לימודיו עבד בין השאר כסטיריקן וכצלם קולנוע. קורקוב כתב 13 רומנים, קובץ סיפורים אחד, ו-5 ספרי ילדים. יצירותיו תורגמו ל-25 שפות, כולל עברית. קורקוב נשוי. אשתו אליזבת' היא אנגליה. לזוג שלושה ילדים. ספריו שראו אור בעברית: "המוות והפינגווין" - רומן (2003) "חברו של המנוח" - רומן (2006) "מנקודת מבטו של העשב" - קובץ סיפורים קצרים (2011) אנדרי קורקוב, ברשת החברתית Goodreads מאמר על קורקוב, חייו ויצירתו (באנגלית) מרב יודילוביץ', למה לי פוליטיקה עכשיו?, באתר ynet, 7 באפריל 2006 מיה סלע, אכזריות אפרורית של קיום סתמי, באתר הארץ, 5 במאי 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אושצ'ייצ'קו

אושצ'ייצ'קו (באוקראינית: Устечко, אוסטצ'קו; בפולנית: Uścieczko; תעתיק מדויק על פי הפולנית: אושצ'צ'קו) הוא כפר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. ב-6 באוקטובר 1694 התרחש במקום קרב במהלך המלחמה הפולנית-עות'מאנית, שהסתיים בניצחון פולני. במאות ה-17 וה-18 היה הכפר בבעלות פרטית של הרוזנים ממשפחת פוטוצקי, והללו הקימו במקום בתי מלאכה לאריגה. במפקד משנת 1765 נמנו בכפר 47 בעלי בתים יהודים, ובמאה ה-19 גדל מספר היהודים במקום. במחצית הראשונה של המאה ה-19 כיהן במקום הרב צבי שלמה. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה נטישה של האוכלוסייה היהודית בכפר, בשל המצב הכלכלי הרעוע באזור, ובקרב היהודים הנותרים פעלו ארגוני עזרה הדדית. בין השנים 1928 ו-1939 כיהן כרב הקהילה בכפר הרב נחום לייטר. בשנת 1931 פעל בכפר סניף של הרוויזיוניסטים, וב-1934 נתקיים במקום סניף התאחדות פועלי ציון. בכפר פעל גם בית ספר מיסודו של הברון הירש. בין מלחמות העולם מנתה האוכלוסייה היהודית בכפר כ-250 איש. בתקופת השואה הושמדה הקהילה היהודית בכפר בסוף שנת 1942, לאחר שאנשיה גורשו ככל הנראה לעיירה הסמוכה טלוסטה. מדיה וקבצים בנושא אושצ'ייצ'קו בוויקישיתוף אושצ'ייצ'קו במרכז מורשת יהדות פולין "אושצ'ייצ'קו", באתר JewishGen (באנגלית)