laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחום פלוטניצקי

נחום פלוטניצקי (ברוסית: Наум Янкелевич Плотницкий; ‏ (1913 – 1982) היה ממשתתפי המרד בסוביבור, וממעט הניצולים ממנו שנותרו בחיים. ערך מורחב – המרד במחנה סוביבור נולד בשנת 1913 בכפר כפר ויצ'ין שבנפת לוניניץ, בחלקה המערבי של האימפריה הרוסית. בשנת 1919 נכלל הכפר בתחומי הרפובליקה הפולנית. קיבל השכלה יהודית דתית. באמצע שנות ה-30 שירת שירות חובה בצבא הפולני. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס שוב לצבא. השתתף בלחימה מול הצבא הגרמני שפלש לפולין. בסוף בספטמבר 1939 נפל בשבי. כעבור מספר ימים הצליח לברוח מהשבי. הסתתר במשך כ שלוש שנים, תוך התחזות לפולני. ביולי 1943 נתפס על ידי המשטרה הגרמנית ונשלח למחנה ריכוז סוביבור. במהלך הסלקציה בכניסה למחנה הצהיר שהינו בעל מקצוע של בנאי ולכן הועבר למחנה העבודה בסוביבור. כבעל הכשרה צבאית גויס בספטמבר 1943 על ידי אלכסנדר פצ'רסקי להיות חלק בתכנון התקוממות האסירים שהתרחשה במחנה ב-14 באוקטובר אותה שנה. הוא צורף לחוליה של של צלפים (אותה הקים אלכסיי וייצן) - אסירים, בעלי ידע שימוש ברובים. בעת המרד הם היו צריכים להשתלט על מחסן הנשק ובעזרת הרובים מהמחסן לחסל את השומרים במגדלי השמירה. עם פרוץ המרד, הצליחו וייצן וחברי חוליתו להשתלט על מספר רובים ולירות על השומרים, כדי לחפות על בריחתם של אסירים אחרים. פלוטניצקי הצליח להימלט מהמחנה אל היערות שבסביבה. הוא נע דרך היערות מזרחה, שם פגש יחידת הפרטיזנים סובייטים באזור ברסט. הוא הצטרף אליהם ולחם בשורות הפרטיזנים עד לשחרור האזור על ידי הצבא האדום. עם הגעת הצבא האדום, גויס פלוטניצקי לצבא. הוא צורף ליחידת המרגמות של דיוויזיית המשמר מס' 38 של החזית הבלארוסית השנייה ולחם בעד סוף המלחמה. הגיע עם יחידתו עד לאזור פרוסיה המזרחית. על אומץ ליבו בקרבות עוטר בעיטור הכוכב האדום. לאחר המלחמה התגורר בעיר פינסק. בשנת 1968 השתתף בפגישה של משתתפי המרד בסוביבור, אשר נערכה בדירתו של אלכסנדר פצ'רסקי בעיר רוסטוב על הדון. בפגישה לקחו חלק: אלכסנדר פצ'רסקי, ארקדי וייספאפיר, סמיון רוזנפלד, יפים ליטבינובסקי. נחום פלוטניצקי עלה לישראל בשנת 1979. התגורר בעיר נצרת עלית. נפטר בביתו בשנת 1982. סיפור חייו של נחום פלוטניצקי (רוסית) תמונתו של נחום פלוטניצקי מתקופת שירותו בצבא הפולני
מנץ שולרוד

מנץ שולרוד (בנורווגית: Mentz Schulerud;‏ 19 באוקטובר 1915 – 18 במאי 2003) היה סופר, שדרן רדיו ובמאי תיאטרון נורווגי. הוא נודע בידע האנציקלופדי שלו על העיר אוסלו. שולרוד נולד בכריסטיאניה, אך גדל ברנה (אנ'), לילהאמר ורינגסקר (אנ') כאחיה הגדול של מחברת ספרי הילדים המפורסמת אן-קאת ווסטלי (אנ'). במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה הוא היה מעורב בקבוצת התנגדות נורווגית בשם 830-S. בשל עבודתו בעיתונות הבלתי חוקית הנורווגית, הוא נכלא במחנה הריכוז גריני ב-1944. לאחר המלחמה, התקבל לעבודה כעורך תוכנית ב-NRK, בשנת 1946. מאוחר יותר הוא היה עורך משנה מ-1959 עד 1962. בתקופה זו עבד גם כעורך הראשי של כתב העת הספרותי Vinduet (אנ') מ-1959 עד 1963. בשנת 1962 הוא עזב את תאגיד השידור הנורווגי כדי להיות מנהל תיאטרון אוסלו ניי (אנ'). באמצעות תוכניות הרדיו, המאמרים והספרים הרבים שלו, הוא העביר בצורה חיה את ההיסטוריה של אוסלו עם אנקדוטות ותסריטים ביוגרפיים, במיוחד הקשורים לחיים האמנותיים של העיר. שולרוד, חסיד של נורווגית ממלכתית, עמד בראש ארגון Riksmålsvernet לתקופה, ולאחר מכן היה חבר באקדמיה הנורווגית לשפה וספרות. שולרוד עוטר כאביר במסדר אולף הקדוש. מנץ שולרוד היה אביה של אינגריד שולרוד, שנישאה לינס סטולטנברג. Larsen, Ingrid Sande (19 במאי 2003). "Kulturpersonligheten". Norwegian Broadcasting Corporation (בנורווגית). אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2011. נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה) "Mentz Schulerud er død". Aftenposten (בנורווגית). 19 במאי 2003. אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2011. נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה) Gjerstad, Tore (19 במרץ 2007). "Kone i kamp". Dagbladet (בנורווגית). נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה) Vold, Kristin (19 במאי 2003). "Mentz Schulerud er død". Norwegian Broadcasting Corporation (בנורווגית). נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנץ שולרוד".
עופרי פרישקולניק

עופרי פרישקולניק (נולדה ב-1 במאי 1981) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע ישראלית. פרישקולניק נולדה בהרצליה, אמה היא מנהלת בית ספר יסודי ברעננה ואביה הוא מורה לנהיגה. היא למדה במגמת תיאטרון בתיכון היובל בהרצליה, ואת שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון צה"ל ובחיל הקשר. היא למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, ומשחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין ובסידני, אוסטרליה. בשנת 2004 הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה "אדומות" ששודרה בערוץ הילדים גילמה את אפרת. באותה השנה גם השתתפה בסרט הטלוויזיה "מכתוב" בתור נטע. בשנת 2005 השתתפה בתוכנית הנוער "אקזיט" הנחתה פינה לייעוץ מיני. בשנת 2006 הופיע בתוכנית הטלוויזיה "בלאגן ועד אילת" ששודרה בג'טיקס גילמה דמויות שונות. בשנת 2007 השתתפה בעונה השנייה של הטלנובלה של HOT "האלופה" גילמה את קארין טבת. באותה השנה גם התארחה בסדרת הטלוויזיה "בילי" ששודרה בג'טיקס בתור נווית. בנוסף באותה השנה גם התארחה בסדרת הטלוויזיה "24/7 - תום אבני" ששודרה בערוץ הילדים גילמה עופרי. כמו כן באותה השנה הופיע בסרט "ג'וליה מיה" בתור שחקנית מחליפה. בשנת 2008 שיחקה בסרט "7 דקות בגן עדן" גילמה את דניאלה. בשנת 2009 התארחה בעונה השלישית של "גור ואוח" שנקראת "גור ואוח - הכיתה המחורפפת" גילמה את הרצליה בובליל. בשנת 2010 הגישה את התוכנית "חי מתל אביב" באותה השנה הופיעה במערכון של "ארץ נהדרת" בתור לקוחה. בנוסף באותה השנה גם התארחה בסדרה "הכל דבש" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2011 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הצרות שלי עם נשים" ששודרה בערוץ 10 שיחקה את אליאנה צוק. בשנת 2012 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חצויה - הדבר האמיתי" ששודרה ב־HOT גילמה את ירדן. בשנת 2013 התארחה בסדרת הטלוויזיה הקומית "ישראל" ששודרה בערוץ 10 שיחקה את ליאת. בשנת 2015 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "התסריטאי" בתור רונית. בשנת 2017 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הדרמה קומית "להיות איתה" ששודרה בערוץ 2 גילמה את ליליאנה. באותה השנה גם הופיעה בסדרה "נבסו" בתור עמליה. כמו כן באותה השנה שיחקה בסדרה הקומית של HOT "אנחנו במפה" גילמה את אפי ברגר. בשנת 2018 התארחה בסדרה הקומית "חברות" ששודרה בערוץ עשר בתפקיד עידית, מדריכת סדנה. בשנת 2019 שיחק בסדרה הדרמה קומית של Yes "חמישים" בתפקיד תמר. בשנת 2021 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "פמת"א" ששודרה בכאן 11 שיחקה בתפקיד אורלי. בשנת 2023 השתתפה בסדרת הנוער "סקיי" בתור איריס גבאי. באותה השנה גם שיחקה בסדרת הנוער הקומית "לעוף על אנה" ששודרה בטין ניק של Yes בתפקיד תלמה. בשנת 2007 התחתנה עם האדריכל ירון אלדד. ב-2008 נולדה ביתה הבכורה. עופרי פרישקולניק, ברשת החברתית אינסטגרם עופרי פרישקולניק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עופרי פרישקולניק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עופרי פרישקולניק, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" עופרי פרישקולניק, באתר ספר הקולנוע הישראלי קרן צור, עופרי סטייל, באתר nrg‏, 10 במאי 2007 קארין טבת (עופרי פרישקולניק), באתר ynet, 15 במרץ 2007 אביגיל לאפין, החנות שלך פתוחה, באתר nrg‏, 14 באוקטובר 2007 גיל משעלי‏, עופרי פרישקולניק קולולו, באתר וואלה, 2 באפריל 2008 מי מאתגר את ג'וליה לוי בוקן?, באתר nrg‏, 20 באוגוסט 2008
קהילת יהודי מנצ'סטר

קהילת יהודי מנצ'סטר היא קהילה יהודית המתגוררת במנצ'סטר שבממלכה המאוחדת. הקהילה היהודית של מנצ'סטר החלה להגר לאזור במאה ה-18, כשהעיר הייתה עוד בשלבי הקמה, וזאת בשל בשל תעשיות משגשגות של כותנה וטקסטיל. חלק מחברי הקהילה, הקימו מקומות תפילה ומבנים נוספים. אחד מהמבנים הידועים של הקהילה הוא המוזיאון היהודי של מנצ'סטר (אנ'). קהילת יהודי מנצ'סטר היא הקהילה השנייה בגודלה ביהדות בריטניה, כשהגדולה ביותר היא קהילת יהודי לונדון. כיום, הקהילה היהודית במנצ'סטר מונה 55,000 חברים. בסביבות שנת 1750, לא היו ליהודים זכויות בממלכה המאוחדת, והם לא הורשו לרכוש רכוש. לרוב הם היו רוכלים או סוחרי רחוב. קבוצות קטנות של יהודים החלו להתגורר באותה התקופה בשכונות ידידותיות ליהודים, ובהם ארגנו מקומות תפילה. ליברפול הייתה בעלת התיישבות יהודית רבה בשנת 1775. עם זאת, הקהילה היהודית במנצ'סטר גדלה במהירות בסוף המאה-18. מנצ'סטר הפך לאזור עם פוטנציאל כלכלי רב, ולכן, סוחרים יהודים שהתגוררו בליברפול עבדו במנצ'סטר מדי שבוע, וחזרו לליברפול על מנת לשמור על השבת. העיתונות במנצ'סטר הייתה אנטישמית. יהודים סחרו לרוב בסחורה משומשת, תכשיטים וקליגרפיות, ורובם היו שענים, רופאי אלילים ותחריטנים. פריצת מנעולים וגידור סחורות גנובות. ב-1786, 14 משפחות התיישבו במנצ'סטר. ב-1796, נבנתה המשחטה הראשונה. רוב היהודים התקשו כלכלית בשל מלחמות המהפכה הצרפתית, וחוק נגד הגירה אשר חוקק באותה התקופה, הקשה על חופש התנועה שלהם. למרות זאת, הקהילה הצליחה לשמור על יציבות. לאחר המלחמות הנפוליאוניות, מנצ'סטר חוותה צמיחה משמעותית, והקהילה היהודית הצליחה להיטמע היטב בסטטוס קוו. הקהילה יצרה אליטה קטנה שניהלה את בית הכנסת ותרמה להתרחבותה המסחרית והכלכלית של העיר. בשנת 1826, בתמיכתו של אברהם פרנקלין, מנהיג אנגלי-חרדי של קהילת יהודי מנצ'סטר, הוקמה האגודה הפילנתרופית העברית של מנצ'סטר, שמטרתה הייתה לסייע למהגרים יהודים עניים שהיו מורעבים. באותה התקופה גם נרשמה עלייה בכמות היהודים שעבדו בעיר, וזאת למרות קשיים רבים עם תנאי עבודתם. בין 1834 ל-1836, תעשיית הכותנה של מנצ'סטר פרחה, ומשכה קמעונאים יהודים עשירים. בנוסף, כמות הסוחרים היהודים והגמרנים בעיר גדלה, והם הקימו חברות יצוא באזור. למרות שמספר סוחרים יהודים מבוססים כלכלית היגרו מהעיר, יהודים רבים החליטו להישאר במנצ'סטר, מה שעזר לשמור על יציבותה של תעשיית הכותנה באזור. עד 1841, לפחות 76 יהודים עסקו בתעשיית הכותנה של מנצ'סטר. באמצע המאה ה-19, התגוררו כ-500 יהודים במנצ'סטר. The epitome of a diverse community: Manchester Jewish Museum – Manchester Histories, manchesterhistories.co.uk The Fed, Manchester Jewish Community Services Directory 2020 Bill Williams, The Making of Manchester Jewry, 1740-1875, University Press, 1976, ISBN 978-0-7190-0631-9. (באנגלית)
פצצת דאייה

פצצת דאייה היא פצצה המוטלת מהאוויר, בעלת משטחי בקרת טיסה המאפשרים לה לדאות באופן שטוח יותר מזה של פצצה קונבנציונלית. מסלול הנפילה השטוח מאפשר לשחרר אותה במרחק רב מהמטרה ולא ממש מעליה, ובכך מאפשר התקפה מוצלחת מבלי לחשוף את המטוס המשגר להגנות נגד מטוסים שממוקמות ליד המטרה. פצצות דאייה יכולות להעביר ראשי נפץ בצורה מדויקת באופן השווה לטילי שיוט בשבריר מהעלות - לפעמים על ידי התקנת ערכות בקרת טיסה על פצצות פשוטות לא מונחות - וקשה מאוד לטילי קרקע-אוויר ליירט אותן בזכות חמימת המכ"ם הזעירה שלהם וזמני טיסה קצרים. אמצעי הנגד היעיל היחיד ברוב המקרים הוא להפיל את מטוסי האויב לפני שהם מתקרבים לטווח השיגור, מה שהופך את פצצות הדאייה לנשק בעל המשפעה משמעותית על שדה הקרב בזמן שהתנאים אינם מאפשרים הפצצות בשיטות אחרות. פצצות דאייה החלו להופיע במלחמת העולם השנייה כגון ה-Fritz X וה-Henschel Hs 293 הגרמניים היו חלוצים בשימוש במערכות שלט רחוק, ואיפשרו למטוס השולט לכוון את הפצצה למטרה מדויקת כצורה ראשונית של תחמושת מונחית מדויקת. מערכות מודרניות הן בדרך כלל מונחות עצמיות או אוטומטיות למחצה, המשתמשות ב-GPS או בלייזר כדי לפגוע ביעדיהן. מדיה וקבצים בנושא פצצת דאייה בוויקישיתוף Wragg, David W. (1973). A Dictionary of Aviation (first ed.). Osprey. p. 143. ISBN 9780850451634. Gettleman, Jeffrey; Schmitt, Eric (25 במאי 2023). "Russia's Old Bombs Elude Ukraine's Modern Defenses". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-15 ביוני 2023. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}: (עזרה)
אילו וולאס

אילו וולאס לבית בראון (באנגלית: Ilo Wallace‏; 10 במרץ 1888 – 22 בפברואר 1981) הייתה אשתו של הנרי א. וולאס, סגן הנשיא ה-33 של ארצות הברית. היא הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית מ-1941 עד 1945. אילו נולדה ב-10 במרץ 1888 אינדיאנולה (אנ'), איווה, והייתה בתם של ג'יימס ליטל בראון ואשתו, הארייט לינדזי. היא למדה בקולג' סימפסון לפני שעברה ללמוד פיתוח קול באוניברסיטת דרייק. היא נישאה להנרי אגארד וולאס בדה מוין, איווה, ב-20 במאי 1914. נולדו להם שלושה ילדים: הנרי בראון וולאס (1915–2005), רוברט בראון וולאס (1918–2002), וז'אן בראון וולאס (1920–2011). בעלה הפך מאוחר יותר לעורך הראשי של "Wallace's Farmer", מגזין חקלאי רב השפעה מהמערב התיכון, שהוקם על ידי אביו, הנרי קנטוול וולאס, שהיה מזכיר החקלאות של ארצות הברית בין השנים 1921 ל-1924. ירושה קטנה שקיבלה מהוריה אפשרה לבני הזוג וולאס ולשותפיהם העסקיים להקים, בשנת 1926, את חברת Hi-Bred Corn, שפיתחה והפיצה תירס היברידי ולבסוף שינתה את החקלאות. במהלך הבחירות לנשיאות 1940 רץ בעלה לצד פרנקלין דלאנו רוזוולט, ובשנת 1941 מונה כסגן נשיא ארצות הברית, ואילו הפכה לגברת השנייה של ארצות הברית, תפקיד בו החזיקה עד 1945. היא הייתה נותנת החסות של אוניית המערכה USS איווה. ב-22 בפברואר 1981, היא מתה באחוזת וולאס, חוות פארווי, בסאות' סיילם, ניו יורק. הלווייתה הייתה פרטית לבקשת משפחתה. מדיה וקבצים בנושא אילו וולאס בוויקישיתוף Saxon, Wolfgang (25 בפברואר 1981). "Ilo Browne Wallace, 92, Widow of a Vice President to Roosevelt". The New York Times. p. B6 (National Edition). נבדק ב-17 בפברואר 2021. {{cite news}}: (עזרה) "Ilo Browne Wallace; Ilo Browne Wallace – The Wallace Centers of Iowa". The Wallace Centers of Iowa. נבדק ב-17 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Ilo Browne Wallace; The Wallace Centers of Iowa". The Wallace Centers of Iowa. נבדק ב-17 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "A Brief Summary of Pioneer History on the 90th Year of Its Foundation". U.S.–Ukraine Business Council. נבדק ב-17 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
פרידריך ארמלר

פרידריך ארמלר (וולף ברסלב) (ברוסית: Фридрих Эрмлер‏; 13 במאי 1898 - 12 ביולי 1967) היה שחקן ובמאי קולנוע סובייטי ממוצא יהודי. סרטו "נקודת מפנה הגדולה" זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1946. פרידריך ארמלר (וולף ברסלב) נולד בשנת 1898 ברזקנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בלטביה) למשפחה יהודית עניה. הוא היה הבכור בין 5 ילדי המשפחה. אביו עסק בייצור רהיטים, בשנת 1905 נסע לארצות הברית בתקווה למצוא פרנסה ונפטר שם בשנת 1909. וולף ברסלב החל לעבוד בעבודות מזדמנות מגיל 12. בשנת 1916 הוא גויס לצבא האימפריה הרוסית, בסוף 1917 ערק והגיע לסנקט פטרבורג. בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה הוא לחם בשורות הצבא האדום ובהמשך פעל בצ'קה. בשנת 1919 הוא התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית ושינה את שמו. בשנים 1923/1924 ארמלר למד אמנות המשחק והצטלם במספר סרטים בתפקידים משניים. בשנת 1924 הוא החל לעבוד ב"לנפילם" ובשנת 1925 ביים את סרטו הראשון. בשנים 1929–1931 ארמלר למד במוסד להשכלה גבוהה ובמקיל היה עורך של עיתון בתחום הקולנוע. בשנת 1932 ארמלר ביחד עם סרגיי יוטקביץ' היה שותף לבימוי וכתיבת תסריט של סרט שהיה בין סרטים הראשונים עם קול בברית המועצות. בסוף שנות ה-30 הוא ביים סרט "האזרח הדגול" שזכה בפרס ברית המועצות בשנת 1941 אך נאסר להקרנה בתקופת ניקיטה חרושצ'וב. בשנת 1940 ארמלר מונה למנהל אמנותי של "לנפילם". בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא ביים מספר סרטים שצולמו באלמטי וקיבל עבורם פרס ברית המועצות. סרטו "נקודת מפנה הגדולה" (1945) הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס דקל הזהב. לאחר פטירת יוסיף סטלין ארמלר ביים מספר סרטים שלא זכו להצלחה גדולה. על פעילותו בתחום הקולנוע ארמלק קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות (1948), עיטור לנין ועיטורים נוספים. ארמלר נפטר בשנת 1967 בקומרובו ליד לנינגרד. מדיה וקבצים בנושא פרידריך ארמלר בוויקישיתוף פרידריך ארמלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרידריך ארמלר, באתר AllMovie (באנגלית) פרידריך ארמלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה (ברוסית) פרידריך ארמלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
לב סברדלין

לב סברדלין (ברוסית: Лев Наумович Свердлин‏; 16 בנובמבר 1901 – 19 באוגוסט 1969) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1954 הוא זכה בתואר אמן העם של ברית המועצות. לב סברדלין נולד בשנת 1901 באסטרחן למשפחה יהודית עניה. מגיל 10 הוא התחיל לעבוד בעבודות מזדמנות כדי לעזור לפרנסת המשפחה. בשנת 1919 סברדלין גויס לשורות הצבא האדום והשתחרר בשנת 1922. בשנת 1922 סברדלין הגיע למוסקבה והחל ללמוד בהאקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון בהמשך הוא למד בבית ספר של וסבולוד מיירהולד וסיים את הלימודים בשנת 1926. סברדלין עבד בתיאטרון של מיירהולד עד לסגירתו בשנת 1938. בשנת 1938 סברדלין החל לשחק בתיאטרון וכטנגוב ובשנת 1943 עבר לתיאטרון מאיאקובסקי בו עבד עד לשנת 1969. על הצגות בתיאטרון זה הוא קיבל פעמיים פרס ברית המועצות (1947 ו-1949). בשנת 1924 סברדלין החל להצטלם בקולנוע. הוא שיחק בעשרות סרטים ועל השתתפותו בסרט משנת 1951 של אלכסנדר סטולפר קיבל פרס ברית המועצות בפעם השלישית. בנוסף למשחק, סברדלין פעל בתחום דיבוב. בשנות ה-60 הוא היה מלמד במכון לקולנוע על שם גרסימוב. על פעילותו בתחום הקולנוע ותיאטרון סברדלין קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות (1954), עיטור לנין ועיטורים נוספים. סברדלין נפטר בשנת 1969 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא לב סברדלין בוויקישיתוף לב סברדלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) לב סברדלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אדואר ויניירון

אדואר ויניירון (בצרפתית: Édouard Vigneron ‏ 30 באוקטובר 1896 - 11 בפברואר 1972) היה ראש אגף הזרים של משטרת ננסי, עם סגניו, הציל יהודים בננסי במהלך כיבוש העיר על ידי הנאצים. על פעילותו להצלת יהודים בזמן השואה הוענק לו אות חסיד אומות העולם מיד ושם. ויניירון נולד ב-30 באוקטובר 1896 בנאנסי מחוז מרט ומוזל. ויניירון התנדב ב-23 באוגוסט 1914 לשירות בגדוד ציידים רכובים. הוא פונה חולה ב-17 באפריל 1917 (עיוורון זמני בעקבות היחשפות לגז). הוא עבר לאגף התעופה השני ב-24 באפריל 1918 ושוחרר ב-22 במרץ 1919 משירות. . ויניירון החל את עבודתו במשטרה העירונית של ננסי אזור 11 באוקטובר 1922. הוא התמנה לתפקיד מפקד המשטרה ב-11 באפריל 1939. הוא מונה למפקד אגף הזרים בספטמבר 1940. ב-1942 ויניירון בסיוע פקודיו, איפשר ל־350 יהודים מננסי להימלט מאקציה(צר') של השלטונות הנאצים. ויניירון נעצר על ידי הגסטפו על כך שעזר בהנפקת תעודות זהות ליהודים מבלי להדביק את האזכור ליהדותם. הוא היה כלוא במשך שלושה חודשים בכלא שארל השלישי בננסי. ויניירון פרש לגמלאות ב-5 בספטמבר 1942, פרישה שביקש מסיבות בריאותיות וכדי להימנע ממעצרו על ידי השלטונות הגרמניים. הוא נעצר בפעם השנייה על ידי הגסטפו ב-10 במאי 1943, הועבר לפריז ונכלא ל-3 חודשים בפרזנס על שהוציא תעודת זהות בדויה לצרפתי, סוכן של שירות הביון. הוא פרש לגמלאות ב-30 באוקטובר 1951 . (באנגלית) Mordecai Paldiel. The Path of the Righteous: Gentile Rescuers of Jews During the Holocaust. KTAV Publishing House, 1993. מסת"ב 0881253766, מסת"ב 9780881253764 Muller, Jean-Marie (1994). Désobéir à Vichy. Forum de l'IFRAS. Nancy: Presses universitaires de Nancy. p. 144. ISBN 978-2-86480-700-1.. (באנגלית) Vigneron, Edouard. The Righteous Among The Nations. .yadvashem.org. L'OPPOSITION DES FONCTIONNAIRES DE POLICE DU SERVICE DES ETRANGERS DE NANCY A LA RAFLE DU 19.07.1942. polices.mobiles.free.fr. Lucien Lazare. Édouard Vigneron, Pierre Marie, les policiers sauveurs des juifs de Nancy. judaisme.sdv.fr. (באנגלית) Mordecai Paldiel. The Path of the Righteous: Gentile Rescuers of Jews During the Holocaust, 1993, תבנית:P.. Voir, Edouard Vigneron and Pierre Marie.
פייר לואי מופרטואי

פייר לואי מורו דה מופרטואי (1698 - 27 ביולי 1759) היה מתמטיקאי, פילוסוף ואינטלקטואל צרפתי. הוא הפך למנהל האקדמיה למדעים, ולנשיא הראשון של האקדמיה הפרוסית למדע, בהזמנתו של פרידריך הגדול. דה מופרטואי ערך משלחת ללפלנד כדי לקבוע את צורת כדור הארץ. לעיתים קרובות מיוחסת לו המצאת "עקרון הפעולה המינימלית"; בגרסה המוכרת בתור העיקרון של מופרטואי (אנ') - משוואה אינטגרלית שקובעת את הנתיב שלאורכו תתקדם מערכת פיזיקלית. עבודתו בהיסטוריה של הטבע מעניינת ביחס למדע המודרני, שכן הוא נגע בהיבטים של תורשה והמאבק על הקיום (אנ'). מדיה וקבצים בנושא פייר לואי מופרטואי בוויקישיתוף ביוגרפיה של פייר לואי מופרטואי, באתר MacTutor (באנגלית) פייר לואי מופרטואי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פייר לואי מופרטואי, באתר MacTutor (באנגלית) פייר לואי מופרטואי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שמואל סמבורסקי, המחשבה הפיזיקאלית בהתהוותה: מן הפילוסופיה הקדם סוקראטית עד הפיזיקה של הקוואנטים, מוסד ביאליק, 1987, באתר מט"ח ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק פרודקין

מארק פרודקין (ברוסית: Марк Исаакович Прудкин‏; 13 בספטמבר 1898 – 24 בספטמבר 1994) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1961 הוא זכה בתואר אמן העם של ברית המועצות. מארק פרודקין נולד בשנת 1898 בעיירה קלין שבמחוז מוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה תופר ואמו מוזיקאית. עוד בתקופת בית ספר פרודקין השתתף בהצגות תיאטרון של חובבים. בשנת 1916 פרודיקן החל ללמוד משחק. בשנת 1918 הוא התחיל במקביל ללמוד משפטים באוניברסיטת מוסקבה והמשיך להשתתף בהצגות תיאטרון. בשנת 1924 הוא התחיל לעבוד בתיאטרון האמנותי של מוסקבה ושיחק על במתו כ-70 שנים. בשנת 1941 פרודקין התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומספר שנים היה מזכיר סניף מפלגתי בתיאטרון. בשנת 1969 פרודקין שיחק בסרט קולנוע של איוואן פירייב "אחים קרמאזוב". זה היה תקפיד קולנוע הראשון של פרודקין לאחר השתתפות במספר סרטים בתקופת ראינוע. בהמשך הוא השתתף במספר סרטים נוספים אך בתפקידים משניים. בשנת 1973 פרודקין היה שחקן בהצגת תיאטרון שבוימה במיוחד לשחקנים ותיקים (שיחק לצד בוריס פטקר). בשנת 1983 הוא שיחק בהצגת תיאטרון שבוימה על ידי בנו. על פעילותו בתחום התיאטרון פרודקין קיבל 3 פעמים פרס ברית המועצות (1946, 1947, 1949) תואר אמן העם של ברית המועצות (1961), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ((1989), עיטור לנין (1949 ו-1989) ועיטורים נוספים. פרודקין נפטר בשנת 1993 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה לצד אשתו. מארק פרודקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) הקבר של מארק פרודקין
קובייה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קובייה – צורה גאומטרית קובייה הונגרית – פאזל מכני בצורת קובייה קוביית משחק – אביזר למשחקי מזל קוביות (צעצוע) – משחק הרכבה קובייה כלל-ימית – סוג דג קביה קיוב קובי
מרייט גארנר

מרייט אליזבת "אטי" ריינר גארנר (באנגלית: Mariette Elizabeth "Ettie" Rheiner Garner;‏ 17 ביולי 1869 – 17 באוגוסט 1948) הייתה אשתו של ג'ון נאנס גארנר, סגן הנשיא ה-32 של ארצות הברית, ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1933 ל-1941. מרייט אליזבת "אטי" ריינר גארנר נולדה ב-17 ביולי 1869 בסבינאל, טקסס, לג'ון פיטר ריינר, מהגר שווייצרי שהפך לחוואי בטקסס, ולאשתו הראשונה, מרי אליזבת ווטסון. ב-1893, למרות שנשים בטקסס לא יכלו להצביע באותה עת, התמודדה מרייט ריינר לשופטת מחוז יובלדי. היא הובסה על ידי השופט המכהן, ג'ון נאנס גארנר. שנתיים לאחר מכן, ב-25 בנובמבר 1895, היא נישאה לגארנר בסאבינאל, טקסס. נולד להם ילד אחד, בן, טולי צ'ארלס גארנר (1896–1968). בראיון ב-1940, היא הכחישה שהתמודדה נגד גארנר. בתקופת כהונתו של בעלה בבית הנבחרים האמריקאי, בין השנים 1903–1933, אטי גארנר שימשה כמזכירתו הפרטית. בשנת 1932 רץ בעלה בבחירות לנשיאות לצידו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, ונבחר לסגן נשיא ארצות הברית, מה שהפך אותה לגברת השנייה של ארצות הברית, תפקיד אותו מילאה עד 1941. היא סבלה ממחלת פרקינסון מ-1942 עד 1948, נכנסה לתרדמת של יומיים ומתה ביובלדי, טקסס, ב-17 באוגוסט 1948, חודש לאחר יום הולדתה ה-79. מדיה וקבצים בנושא מרייט גארנר בוויקישיתוף מרייט גארנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Mariette Rheiner Garner "Our Campaigns - Candidate - Marietta Elizabeth Rheiner "Ettie" Garner". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-2020-04-12.
ג'ו-אן ואן דייק

ג'ו-אן ואן דייק (באנגלית: Jo-Ane van Dyk; נולדה ב-3 באוקטובר 1997) היא אתלטית דרום אפריקאית, סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), אלופת משחקי אפריקה (אקרה 2023) ופעמיים אלופת אפריקה (סנט פייר 2022 ודואלה 2024) בהטלת כידון. באליפות אפריקה עד גיל 20 שנערכה באדיס אבבה שבאתיופיה במרץ זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 49.47 מטר. במשחקי אפריקה שנערכו בברזוויל שברפובליקה של קונגו בספטמבר זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 50.52 מטר. באליפות אפריקה שנערכה בדרבן שבדרום אפריקה ביוני זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 56.22 מטר. באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ' שבפולין ביולי זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 57.32 מטר. באליפות אפריקה שנערכה באסאבה שבניגריה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 53.72 מטר. במשחקי אפריקה שנערכו ברבאט שבמרוקו באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 55.38 מטר. באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 24 בהטלת כידון בתוצאה של 57.69 מטר. באליפות אפריקה שנערכה בפור לואי שבמאוריציוס ביוני זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 60.65 מטר. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 57.79 מטר. באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 57.43 מטר. במשחקי אפריקה שנערכו באקרה שבגאנה במרץ זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אליפות חדש של 60.80 מטר. באליפות אפריקה שנערכה בדואלה שבקמרון זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 57.03 מטר. באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 63.93 מטר, אחרי הארוקה קיטגוצ'י מיפן (65.80 מטר) ולפני ניקולה אוגרודניקובה מצ'כיה (63.68 מטר). בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 64.22 מטר. הטלת כידון: 64.22 מטר (2024) מדיה וקבצים בנושא ג'ו-אן ואן דייק בוויקישיתוף ג'ו-אן ואן דייק, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ו-אן ואן דייק, באתר olympedia.org ג'ו-אן ואן דייק, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית