laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארק בנייה

מארק בנייה (בצרפתית: Marc Boegner; ‏1881 – 1970) היה כומר פרוטסטנטי, תאולוג, איש המחתרת הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת. בנייה התחנך באורליאן ולאחר מכן בפריז. הוא למד משפטים אך הטה את עניינו לדת ובשנת 1905 הוסמך לכמורה. הוא היה ראש הקהילה הכפרית של דרום (אנ') שבדרום צרפת. בשנת 1911 מונה למשרת פרופסור לתאולוגיה במוסד דתי בפריז ובשנת 1918 התמנה בתור כומר של קהילה, משרה בה החזיק עד 1952. בשנת 1928 ניהל את טקסי תקופת התענית ברדיו, והתפרסם בציבור הצרפתי. בשנת 1929 היה הנשיא הראשון של הפדרציה הפרוטסטנטית הצרפתית, תפקיד אותו מילא עד 1961. בנייה היה נשיא הכנסייה הפרוטסטנטית בצרפת. עם כיבוש צרפת על ידי גרמניה, במאי 1940, עמד בנייה בראש ארגון Cimade (אנ'), ארגון סטודנטים פרוטסטנטים צרפתים, שהיה פעיל במהלך שנות מלחמת העולם השנייה נגד הכובשים הגרמנים. במאי 1941 היה בנייה הראשון שמחה על החוקים האנטישמיים של משטר וישי. בקיץ 1941 החל בנייה במגע אישי עם נשיא משטר וישי, המרשל פטן, ראש הממשלה פייר לאוואל והממונה על העניינים היהודיים, קסאבייה ולה. הוא גינה את המדיניות האנטישמית שלהם ופעל לביטול צווים אנטי-יהודיים. בקיץ 1942 מחה בפני לאוואל על גירוש היהודים מפריז ועל גירוש ילדים למזרח בתנאים בלתי אנושיים. בספטמבר 1942 הטיף בנייה לעשרות כמרים להציל יהודים. עקב גישתו האמיצה היה חשוף להתקפות של עיתונים צרפתיים אנטישמיים. בשנת 1942 היו בנייה ופייר-מרי גרליה נשיאי כבוד של ארגון ההצלה "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne). בנייה עודד כמרים וראשי קהילות פרוטסטנטיות לפעול להצלת יהודים. בהשפעתו ניתן מחסה לאלפי יהודים, בעיקר בליון, בלה שמבון-סור-ליניון ובאזורים נרחבים אחרים. יהודים רבים אחרים הוברחו לשווייץ, בעזרת כמרים פרוטסטנטים שפעלו באזורי הגבול, בברכתו ובהשראתו של בנייה. בנייה הציל כמאה ילדים יהודיים שברחו מגרמניה ונכלאו במחנה גירס בדרום צרפת. הוא הצליח להוציא את היהודים מהמחנה ולהסתירם כאשר המשטרה הצרפתית עמדה לגרשם לאושוויץ. עוד ארגן בנייה מקומות מסתור למשפחה יהודית במספר ערים בצרפת הכבושה, וזו שרדה במסתורים שונים עד השחרור באוגוסט 1944. בנייה היה פעיל פרוטסטנטי בכיר ומשקיף בוועידת הוותיקן השנייה, במהלכה ניהל דיון תאולוגי עם הקרדינל אוגוסטין באה (אנ'). הוא פרסם כעשרים ספרים בצרפתית בנושאי אמונה ותאולוגיה. בשנת 1987 הוכר בנייה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא מארק בנייה בוויקישיתוף פעילותו של בנייה להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) מארק בנייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דראפט ההרחבה של שנת 2015 בליגת הפיתוח של ה-NBA

דראפט ההרחבה של שנת 2015 בליגת הפיתוח של ה-NBA הוא דראפט ההרחבה השמיני בתולדות ליגת הפיתוח של ה-NBA. הדראפט התקיים ב-20 באוגוסט 2015 בעקבות הצטרפותה הצפויה של קבוצת ראפטורס 905 לליגה בעונת 2015/16. בדראפט הנוכחי כל אחת מקבוצות הליגה הקיימות קבלה את האפשרות להגן על עד 12 שחקנים מתוך הסגל הקיים. מבין השחקנים ה"לא-מוגנים" בחרו הראפטורס 16 שחקנים. בין השחקנים שנבחרו היו שלושה שחקנים שנבחרו בעבר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח: די בוסט, קווין ג'ונס ומוסטפא שאקור וחמישה שחקנים שנבחרו בעבר בדראפט ה-NBA: דנטיי ג'ונס, ארל קלארק, לוק הארנגודי, נולאן סמית' וריקי לידו. ג'ונס נבחר בדראפט של 2003, קלארק ב-2009, הארנגודי ב-2010, סמית' ב-2011 ולדו ב-2013
סופית מוכתמת

סוּפית מוכתמת (שם מדעי: Porphyriops melanops) היא מין של רלית קטנה הקרובה לסוג סופית ובעבר הייתה חלק ממנו, אך הופרדה לסוג ומין יחיד. סופית זו דומה לשאר הסופיות אבל בעלת מקור ירוק, קטן ומעוגל מעט. עיניה אדומות, ראשה שחור וכנפיה חומות. פלג הגוף האחורי שלה מנוקד בחום-לבן. היא שוכנת במים וביבשה. ניזונה בעיקר מצמחים וחרקי מים שונים. סופית זו חיה בחבורות קטנות. הזכרים קוראים לנקבות בעונת הרבייה אך אינם עוזרים בגידול הצאצאים. הנקבה צריכה לגדל ולשמור על הקן, הנבנה בין צמחי מים, מטורפים כמו שחפים, תנינים, נחשים, חוטמנים וכו'. רוב הזמן היא נמצאת במים. היא חיה באמריקה הדרומית במדינות: ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, פרגוואי, פרו ואורוגוואי. כמו רוב הסופיות היא נפוצה בביצות ואגמים חמימים. G. m. bogotensis G. m. crassirostris G. m. melanops מדיה וקבצים בנושא סופית מוכתמת בוויקישיתוף סופית מוכתמת, באתר ITIS (באנגלית) סופית מוכתמת, באתר GBIF (באנגלית) סופית מוכתמת באתר הרשימה האדומה של IUCN
הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי

הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי (בסינית: 中国人民解放军陆军, פין-יין: Zhōngguó Rénmín Jiěfàngjūn Lùjūn, באנגלית: People's Liberation Army Ground Force או PLAGF) הוא זרוע היבשה של צבא השחרור העממי והוא הגדול והוותיק שבכוחות המזוינים הסיניים. PLAGF בעל שורשים משנת 1927, אולם רשמית הוקם בשנת 1948. בשנת 2013 היו לחיל 1.6 מיליון חיילים סדירים והוא החיל הגדול בעולם. בנוסף, לחיל מעל 500,000 חיילי מילואים. רוב הציוד של הצבא מיוצר על ידי חברות סיניות. בהם טנק המערכה המתקדם Type 99 וטנק המערכה העיקרי Type 96. צ'אנגהא Wz-10 חייל בצבא היבשה במהלך תחרות קליעה חיילים סינים לוחמי יחידת החילוץ וההצלה חיילי חיל רגלים וחיילי שריון בתרגיל מדים טקסיים של צבא היבשה חיילי חי"ר נגמ"ש מסוג ZBD-04A משגר רקטות תותח מתנייע נגמ"ש מסוג ZTL-11 אתר האינטרנט הרשמי של הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי (בסינית מפושטת) אתר האינטרנט הרשמי של הכוח הקרקעי של צבא השחרור העממי (בסינית מסורתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיספיקציה

בקבלת החלטות, סטיספיקציה (באנגלית: Satisficing) או מודל השבעת הרצון הוא מונח שטבע הרברט סיימון, לתיאור מצב בו פרט או גוף כלשהם מסתפקים במינימום הנדרש של ראיות לצורך קבלת החלטה כלשהי, במקום לאסוף מקסימום ראיות בנושא. סיימון טען כי לעיתים גופים עסקיים או בני אדם פרטיים טועים לחשוב כי הם מבצעים תהליך קבלת החלטות רציונלי (כלומר מקסום תועלות או רווחים אל מול מינימום עלויות) כאשר למעשה הם "מסתפקים" באוסף מוגבל של ראיות אשר אינו יכול להביאם להבנה מספיקה של המצב. סיימון טען כי על מנת להגיע להחלטה רציונלית אמיתית, כזו אשר מתאימה אמצעים למטרות מוגדרות באופן אופטימלי, יש לאסוף את כל הראיות הנדרשות לכך. גם בתהליך איסוף הראיות יש לבצע תהליך של מקסום, כלומר לבחון באיזו נקודת זמן איסוף ראיות נוספות יביא תועלת פחותה לעומת העלות של אותו איסוף, ולהפסיק את איסוף הראיות בנקודה זו. אולם, קבע סיימון, נקודת עצירה זו היא לעולם איננה אופטימלית בעצמה, שכן על מנת לדעת איזו נקודה היא הנקודה האופטימלית יש צורך בסט נוסף של ראיות אודות פעולת האיסוף עצמה, כלומר סט ראיות מסדר שני. על מנת להשיג את סט זה יש צורך בפעולת איסוף עצמאית וחוזר חלילה ברגרסיה אינסופית. כלומר, לעולם אין אנו מבצעים אופטימיזציה כשאנו מקבלים החלטה אלא רק סטיספיקציה, כלומר הסתמכות על אינטואיציה או "תחושת בטן", לגבי ההחלטה עצמה. קבלת החלטות רציונליות מוגבלת
סופית כהה

סוּפית כהה (שם מדעי: Gallinula tenebrosa) היא מין של סופית גדולה החיה מהודו עד אוסטרליה באזורי ביצות. היא מזכירה בצורתה מינים החיים באותו אזור כמו הפורפיריה או האגמייה. הסופית היא עוף בינוני, קטן מעט מהפורפיריה ששוקל 570 גרם בזכרים ו43 גרם בנקבות ואורכו 25–32 ס"מ ואצל האוכלוסייה האוסטרלית 34–38 ס"מ. צבעם שחור ונתן להם את שמם והמקור אדום עם קצה צהוב. הרגליים כתומות ולא צהובות כמו אצל שאר הסופיות. הסופית חיה בביצות ואגמים ולעיתים גם בסכרים וגדות נהרו, בהודו, אינדונזיה, בורנאו וגינאה החדשה. הם נפוצים באוסטרליה במזרח עד לצפון קווינסלנד, ויקטוריה וניו סאות' ויילס ונפוצים גם במזרח אוסטרליה. הם יותר נדירות בטסמניה ובדרום אוסטרליה. הסופיות הם יצורים חברתיים, חוץ מעונת הרבייה בה הפרטים טריטוריאליים ונלחמים על נקבות. עונת הרבייה היא בדרך כלל מאוגוסט - ינואר בצופן וינואר - יוני בצפון ואז הסופיות קוראות בקולות אחרי בני מינם. הנקבות בונות קיני עשבים לא הרחק מהמים ובתוכו מטילות 5–11 ביצים. מדיה וקבצים בנושא סופית כהה בוויקישיתוף סופית כהה, באתר ITIS (באנגלית) סופית כהה, באתר NCBI (באנגלית) סופית כהה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סופית כהה, באתר GBIF (באנגלית) סופית כהה באתר הרשימה האדומה של IUCN
עבד אל-האדי

האם התכוונתם ל... משפחת עבד אל-האדי – משפחה פלסטינית חשובה אבראהים עבד אל-האדי – ראש ממשלת מצרים חוסיין עבד אל-האדי – מנהיג פלסטיני בסוף המאה ה-19 טרב עבד אלהאדי – פעילה פמיניסטית פלסטינית מאיסה עבד אלהאדי – שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית עווני עבד אל-האדי – מדינאי פלסטיני וירדני, מייסד מפלגת אל-איסתקלאל פח'רי עבד אל-האדי – מראשי הכנופיות במרד הערבי הגדול ולאחר מכן מארגן "כנופיות השלום"
סופית גוף

סוּפית גוף (שם מדעי: Gallinula comeri) היא מין של סופית החיה אך ורק באי גוף, שהיא קטנה מרוב הסופיות ואיננה יכולה לעוף. אורכה של הסופית עד 27 סנטימטרים והיא בעלת נוצות כחולות מעט, מקור קצר אדום עם בליטה על המקור וקצה צהוב וכנפיים חומות. הרגליים אדומות וארוכות ועוזרות לסופית לנוע מהר. הסופית נתגלתה בטבע על ידי החוקר ג'ורג' כומר (1858 – 1937) ב-1888 על האי גוף שבדרום האוקיינוס האטלנטי, באמצע האוקיינוס בין אפריקה לאמריקה הדרומית. כמו כן היא נמצאה בארכיפלג טריסטן דה קונה, בה חיה עד לזמן האחרון סופית טריסטרן (Gallinula nesiotis), אשר כמה חוקרים טוענים שהיא הייתה תת-מין של סופית גוף. האי גוף נחשב לאי מוגן ומבודד, בו חיים מגוון של עופות ים ומינים מוגנים והוא אתר מורשת עולמית חשוב ושם המין מוגן. עם זאת בטריסטרן דה קונה הם לא מוגנים. האוכלוסייה העולמית כוללת בערך 2,500 פרטים. סופית סופית מצויה סופית כהה מדיה וקבצים בנושא סופית גוף בוויקישיתוף סופית גוף, באתר GBIF (באנגלית) סופית גוף בbirdlife סופית גוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
סופית (עוף)

סוּפִית (שם מדעי: Gallinula) היא סוג של עוף מים ממשפחת הרליתיים החיה באגמים ובביצות בעולם הישן והחדש וכן באיים ברחבי האוקיינוסים. הסופיות ניזונות מצמחים ובעלי חיים קטנים, הן בעלי מקור אדום עם קצה צהוב וכנפיים חומות. הסופית מזכירה את הפורפיריה בצורתה, אך היא כהה יותר, קטנה יותר וחיה בקרבה גדולה יותר למים. בדומה לברווז, נוצותיה של הסופית משוחות בשמן העוזר לה לצוף ומונע ממנה להירטב. סופית סמואה (Gallinula pacifica) סופית מקירה (Gallinula silvestris) סופית גוף (Gallinula comeri) סופית מצויה (Gallinula chloropus) - נפוצה בישראל סופית אמריקה (Gallinula galeata) סופית כהה (Gallinula tenebrosa) סופית קטנה (Gallinula angulata) סופית טריסטן (Gallinula nesiotis) - נכחדה בעבר היו בסוג עוד 3 מינים: סופית מכותמת (Porphyriops melanops) שעברה לסוג יחיד ושני מינים: סופית שחורת זנב (Tribonyx ventralis) וסופית טסמניה (Tribonyx mortierii) שעברו לסוג Tribonyx. סוּפִית במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית מדיה וקבצים בנושא סופית בוויקישיתוף סופית, באתר ITIS (באנגלית) סופית, באתר NCBI (באנגלית) סופית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סופית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סופית, באתר GBIF (באנגלית) סופית באתר wildlifetrusts
סמי

סמי הוא כינוי לאדם הקרוי שמואל או סמואל. הגרסה הערבית של שם זה היא סאמי. האם התכוונתם ל... עמנואלה טרויזן סמי – חוקרת יהדות וקהילות ישראל סמי-טריילר – סוג של רכב משא כבד סמי וסוסו – סדרת טלוויזיה לילדים סמי הכבאי – סדרת טלוויזיה לילדים סאמי – שם קיבוצי לקבוצת השפות האוראליות המדוברות על ידי הלאפים אישים ששמם הפרטי הוא סמי אישים ששמם הפרטי הוא סאמי סמואל סם שמי
חוסיין עבד אל-האדי

חוסיין עבד אל-האדי (? – 1835 או 1836) היה שייח' בן משפחת הפלאחים עבד אל-האדי מהכפר עראבה שבנפת שכם, שעלה לגדולה בימי אבראהים פאשא, היה מושל (בדרגת מודיר) של איילט צידון, מושל עכו וסגנו של אבראהים פאשא. כאשר הגיעו כוחותיו של אבראהים פאשא לארץ ישראל, רק בודדים קיבלו אותו בברכה, בהם קאסים אל-אחמד(אנ') וחוסיין עבד אל-האדי. עבד אל-האדי ואנשיו הצטרפו לכוחותיו של אבראהים פאשא במצור על עכו (1832). אבראהים פאשא ראה בעבד אל-האדי כוח עולה ומינה אותו כסגנו בשלטון האזרחי על השטחים שכבש בארץ ישראל. כאשר איברהים המשיך במסעות המלחמה, היה עבד אל-האדי השליט בפועל של הארץ. זו הייתה הפעם הראשונה שמשפחה כפרית עלתה לשלטון על הארץ. במהלך מרד הפלאחים, עבד אל-האדי המשיך לתמוך באבראהים פאשא ובתמורה מינה אותו איברהים להיות המודיר של איילט צידון (איילט שכלל את כל ארץ ישראל). באוקטובר 1834, אחרי שאבראהים פאשא הוציא להורג את אל-אחמד בעוון מרידה. רכש עבד אל-האדי את מפעל הסבון שלו (صابون نابلسي) בשכם ואת בית המגורים המשפחתי, אליו העביר עבד אל-האדי את משפחתו מעראבה. מפעלי הסבון של שכם(אנ') היו אחד ממקורות ההכנסה החשובים של שכם והקנו לבעליהם כסף ויוקרה. השייח יוסוף זיאד קאדרי ניהל עבורו את עסקיו בשכם. עבד אל-האדי כיהן בתפקיד מושל צידון עד מותו (1251 להג'רה, 1835 או 1836). נקבר בחצר מסגד א-זיתונה בעכו. צלאח עבד אל-האדי, אחד מבניו של חוסיין, היה הוואלי של צידון. על פי משה שרון, Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae, עמ' 63, המינוי היה כנראה כבר ב-1833 בשארה דומני הערת שוליים 17 מחמוד יזבק, Haifa in the Late Ottoman Period, 1864-1914: A Muslim Town in Transition, עמ' 151
פסיקתא (משפט)

במשפט, פסיקתא היא תמצית של פסק דין הכוללת רק את ההוראות האופרטיביות ללא ההנמקה. כך, למשל, כאשר ניתן פסק דין ארוך ומסובך, שתוצאתו היא כי פלוני חב לאלמוני סכום מסוים, ניתן לבקש מן השופט שייתן פסיקתא, המתייחסת אך לגובה החוב, ולהשתמש בפסיקתא לצורכי הוצאה לפועל של פסק הדין. את הפסיקתא יכול לכתוב אחד הצדדים לתביעה, וחתימת בית המשפט על הפסיקתא מאשרת את נכונותה. מעבר לתמצות ההוראות האופרטיביות של פסק הדין, הפסיקתא יכולה גם להבהיר את פסק הדין. בית המשפט העליון מצא מקום לקבל ערעור נגד פסיקתא שכלל נימוק והורה למחוק את הנימוק מן הפסיקתא. רע"א 7891/13 רדוויל בע"מ נ' בתאור תעשיות אלקטרוכימיות בע"מ, פסקה 5 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב מרמורוש

יעקב מרמורוש (Iacob Marmorosch),‏ 1820–1904, היה סוחר ובנקאי יהודי רומני, מייסד בנק מרמורוש, בלנק ושות', שהיה בנק מהגדולים והחשובים ביותר ברומניה. יעקב מרמורוש היה סוחר בבוקרשט, בירת נסיכות ולאכיה, שעסק בעיקר במסחר במזונות, צבעים ולוחות פח עבור גגות. ב-1848 ייסד בנק אשראי חשוב ברובע ותיק של בוקרשט, בפינת הרחובות "בקאן" ו"בלנאר". הבנק עסק בעיקר במתן אשראי לחבריו ומכריו הסוחרים של מרמורוש. מרמורוש הסתייע בעצותיו של גיסו, יעקב לבל, דמות בולטת בתחום הבנקאות הרומנית של התקופה. ב-1863 נשכר לעבודה בבנק צירף מאוריצ'יו בלנק וב-1869 צורף על ידי מרמורוש כשותף וב-1870, כאשר מרמורוש פרש מפעילות בבנק, הפך בלנק למנהל הבנק. ב-1874 הבנק שינה את שמו ל"בנק מרמורוש, בלנק ושות'" ובמהרה הפך לבנק החשוב ביותר ברומניה, פרט לבנק הלאומי. מרמורוש קבע את מגוריו בווינה, שם חי עד מותו, כשהוא משגיח מרחוק על התנהלות הבנק. Evrei din România - breviar biobibliografic, Hasefer, 2008, עמוד 254 (ברומנית) בקאן, ברומנית: băcani, פירושו מוכרי מזון, בעלי מכולות. בלאנר, ברומנית: blănari, פירושו פרוונים.
רלית מחרחרת

רלית מחרחרת (שם מדעי: Aramidopsis plateni) היא מין של רלית, החיה בדרום-מזרח אסיה, באי סולאווסי ובאי בוטון הסמוך, שבאינדונזיה. היא המין היחיד בסוגה וקיבלה את שמה עקב הקולות דמויי הנחירות שהיא מפיקה. היא איננה יכולה לעוף. רלית זו היא ממוצעת בגודלה ואורכה 30 ס"מ ומשקלה 143–160 גרם. היא איננה יכולה לעוף ויש לה כנפיים קטנות, זנב גדול, רגליים שחורות ארוכות ואצבעות ארוכות וחזקות. אצל הנקבות הרגליים הן כחולות-אפורות. הראש והחזה אפורים, הכנפיים חומות, החלק התחתון ותחילת הכנפיים צבועים בלבן מנוקד בשחור. העורף והגב כתומים והמקור אדום. הרליות נפוצות רק ביערות ושפלות ההר של צפון ומזרח האי סולוואי ובשנת 1995 נמצאה עוד אוכלוסייה באי בוטון. צמחיית האי היא סבוכה מעט ובה הרבה עצי במבוק וליאנות של עצי ג'ונגל ובאזור אחר עשב גדול מהמין Miscanthus sinensis שופע לאורך הרמות. הרליות מסוגלות לחיות על הרמה עד גובה 1,300 מ'. זוהי רלית קולנית מאוד שמשמיעה צווחות דמויות נחירה אנושית והיא עושה זאת כדי לקרוא לבן זוג או להזהיר מטורפים. הרליות עצמן נחבאות ונדירות. רק בודדות נצפו בטבע, רובן בידי ציידים. מעריכים את מספרן בין 3,500-15,00 פרטים בוגרים, ומצב השימור שלהן מוגדר "פגיע". הן ניזונות בעיקר מסרטנים ולטאות קטנות וגם מביצים של עופות אחרים. הסיבות העיקריות להידלדלותן הן: אובדן היערות, אשר נכרתים למטרות פיתוח; הפרעה מצד בני אדם; כניסתם לאי של טורפים כמו כלבים, חתולים ומכרסמים אשר צדים את האפרוחים. מדיה וקבצים בנושא רלית מחרחרת בוויקישיתוף רלית מחרחרת, באתר ITIS (באנגלית) רלית מחרחרת, באתר NCBI (באנגלית) רלית מחרחרת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) רלית מחרחרת, באתר GBIF (באנגלית) רלית מחרחרת באתר הרשימה האדומה של IUCN רלית מחרחרת באתר הרשימה האדומה של IUCN
עבד אל-קאדר

עבד אל-קאדר הוא שם פרטי ושם משפחה ערבי. האם התכוונתם ל... סנאן עבד אל-קאדר – אדריכל ומתכנן ערים ערבי-ישראלי עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי – מי שהיה מנהיג סופי אלג'ירי שהנהיג את המרד נגד הכיבוש הצרפתי בין השנים 1832-1847. אבי האומה האלג'ירית וצאצא של הנביא מוחמד. ראזק עבד אל-קאדר – נינו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי שהתאהב בציונות ובישראל ואף ריגל עבורה. [1] עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני – משפטן ותאולוג פרסי. המאה ה-11 אישים ששמם הפרטי הוא עבד אל-קאדר
רלית פפואה מקורקעת

רלית פפואה מקורקעת (שם מדעי: Megacrex inepta) היא מין של עוף מים ממשפחת הרליתיים שהיא יחידה בסוגה וחיה באזורי יערות לחים וביצות באינדונזיה ובגינאה החדשה. זו רלית קטנה. אורך הזכר 36-38 ס"מ, והוא גדול מעט מהנקבה. לרלית זו מקור צהוב וארוך, עיניים אדומות, חזה אפור, גוף וכנפיים חומים וזנב שחור. הרגליים ורודות ואצל הצעירים הצבע פחות בולט. הרלית אינה מסוגלת לעוף אך היא מסוגלת לשחות. רלית זו חיה ביערות לחים וטרופיים, ביערות מנגרובים או ביצות שונות בגינאה החדשה ובפפואה ניו גיני. מצב השימור שלה: ללא חשש. לרלית זו יש 2 תת-מינים: Megacrex inepta pallida Megacrex inepta inepta מדיה וקבצים בנושא רלית פפואה מקורקעת בוויקישיתוף רלית פפואה מקורקעת, באתר ITIS (באנגלית) רלית פפואה מקורקעת, באתר NCBI (באנגלית) רלית פפואה מקורקעת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) רלית פפואה מקורקעת, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) רלית פפואה מקורקעת, באתר GBIF (באנגלית) רלית פפואה מקורקעת באתר הרשימה האדומה של IUCN
ראדימנו

המונח "רעדים" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו רעד. ראדימנו (בפולנית: Radymno; ביידיש: רעדעם) היא עיירה במחוז ירוסלב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, על גדתו המערבית של נהר סן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראדימנו נזכרת מהמאה ה-14, הגם שאתרה היה מיושב שנים רבות קודם לכן. בשנת 1431 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך השנים שימשה העיירה כנקודת מסחר חשובה, אך מסוף המאה ה-15 ועד אמצע המאה ה-17 נהרסה מפשיטות של הוולאכים, הטטרים, השוודים והטרנסילבנים. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובין השנים 1857 ו-1867 היוותה בירת נפה. כתוצאה מקרב גדול שאירע בסמוך לעיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במאי 1915, נגרם לעיירה הרס רב. יהודים ישבו בראדימנו מראשית המאה ה-18, ובשנת 1880 נמנו בה 898 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 883 יהודים, כמחצית מתושביה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, כלאו אלו את יהודיה במבנה בית הכנסת המקומי, ואת חלקם הריצו לכיוון לאנצוט. בהמשך חויבו יהודי העיירה בביצוע עבודות כפייה משפילות. ערב יום כיפור ת"ש, 22 בספטמבר 1939, פרסמו הגרמנים פקודת גירוש ליהודי היישוב אל מעבר לנהר סן, שטח הכיבוש הסובייטי. יהודים שלא התפנו בעצמם פונו למחרת בכוח בידי אנשי הגסטאפו. יהודים מעטים ששבו לעיירה שולחו ממנה באוגוסט 1942 למחנה מעבר בפלקיניה, בו נרצחו במקום או שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בזמן הכיבוש הגרמני, הסבו אלו את מבנה בית הכנסת שבעיירה לאורוות סוסים, והרסו את בית העלמין היהודי המקומי, תוך שימוש במצבותיו כאבני מדרכה ביישוב. יהודים מעטים שהצליחו להסתתר בעיירה נרצחו בחורף 1944 בידי אנשי המחתרת הפולנית. מסתיו 1942 פעל בעיירה מחנה עבודה לכ-200 יהודים מהסביבה, בו הוחזקו אלו בתנאי תברואה קשים וברעב, כאשר מעת לעת הוצאו להורג עובדים חולים. במרץ 1943 ירו הגרמנים בכ-150 העובדים שנותרו במחנה בשטח בית העלמין היהודי המקומי. מדיה וקבצים בנושא ראדימנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראדימנו ראדימנו באתר מרכז מורשת יהדות פולין "ראדימנו", באתר השטעטל הווירטואלי "ראדימנו", באתר JewishGen (באנגלית)
רלית וולאס

רלית וולאס (שם מדעי: Habroptila wallacii) היא מין של רלית מסדרת העגוראים האנדמית לאי הלמהרה שבאיי מאלוקו, אינדונזיה והיא המין היחיד בסוג Habroptila. רלית וולאס נחשבת כביישנית למדי ונחקרה רק במידה מועטה. עוף זה התגלה ב-1860 על ידי החוקר ג'ורג גריי (1808 – 1872). שמה של הרלית ניתן ע"ש החוקר, הוגה האבולוציה (יחד עם דרווין) וחוקר בעלי חיים באינדונזיה, אלפרד וולאס (1823 – 1913). אורכה הממוצע 33-40 ס"מ והיא בעלת גוף כחול-שחור אצל הזכרים וחום כהה בחלק התחתון. הגחון כחול-שחור אך יותר בהיר והעפעפיים, המקור הארוך והרגליים החזקות הם אדומים בצבעם. הכנפיים קטנות ולא מועילות לה במעוף והיא אכן חסרת יכולת לעופף. זכרי הרלית מסוגלים לקרוא בקול רם וכן לתופף בכנפיהם כדי להרשים נקבות ולהרחיק יריבים. מרבית הפעילות מתרחשת בעיקר בשעות הבוקר או בשעת בין ערביים. בית הגידול של הרלית הוא בסבכי דקלים ממין Metroxylon sagu, בביצות סבוכות וכן בדשאי Imperata cylindrica, שם היא מחפשת מזון בהליכה בין הצמחים. היא ניזונה מנצרי דקלים ומחרקים ואולי אף מעלי הדקלים הנחשבים קשים למאכל. הרלית היא עוף מונוגמי. המשך קיומה מצוי בסכנה עקב פגיעה ביערות הדקלים ויבוש ביצות וכן כתוצאה מטורפים כמו כלבים וחתולים שפלשו לאי. מעריכים שישנם כיום רק 3,500-15,000 פרטים בוגרים. מדיה וקבצים בנושא רלית וולאס בוויקישיתוף רלית וולאס, באתר ITIS (באנגלית) רלית וולאס, באתר NCBI (באנגלית) רלית וולאס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) רלית וולאס, באתר GBIF (באנגלית) רלית וולאס באתר הרשימה האדומה של IUCN
ראדושיצה

ראדושיצה (בפולנית: Radoszyce; ביידיש: ראדאשיץ) הוא כפר במחוז קונסקיה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראדושיצה נזכר מהמאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15 הוענקו לו זכויות עיר. עד המאה ה-19 היה הכפר יישוב כנסייתי. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. יהודים ישבו בראדושיצה מתחילת המאה ה-19, עם ביטול ההגבלות על מגורי יהודים במקום. התיישבותו במקום של האדמו"ר ישכר דב בארון הביאה להתפתחות הקהילה היהודית ביישוב, ובשנת 1897 נמנו בכפר 1,728 יהודים. במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, גירשו השלטונות את רוב יהודי הכפר ממנו. כששבו אליו אלו בתום הקרבות, מצאו כי בתיהם נבזזו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-400 משפחות יהודיות, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית. בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה ניזוק היישוב קשות כתוצאה מהקרבות בסביבתו, ורוב תושביו עזבו אותו. עם הגעת פליטים יהודים ליישוב, הגיע מספר יהודיו בשנת 1941 לכ-2,400 איש. באביב 1942 הגיעו ליישוב פליטים יהודים נוספים. בתחילת נובמבר 1942 שילחו הגרמנים את כ-4,000 היהודים ששהו ביישוב למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא ראדושיצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראדושיצה ראדושיצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "ראדושיצה", באתר השטעטל הווירטואלי "ראדושיצה", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, ראדושיצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 295–297), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פרינקיפים

פרינקיפים (בלטינית: Princeps) הם סוג של חיל רגלים בצבא הרומי בתקופת הרפובליקה. השימוש בחיילים אלו החל עם המעבר של הצבא הרומי משיטת הפלאנקס לשיטה המניפולרית במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. הפרינקיפים היו אזרחים עשירים יחסית שיכלו להרשות לעצמם נשק ומיגון באיכות טובה. על פי פוליביוס, הפרינקיפים היו חיילים מבוגרים ואמידים יותר מההאסטאטים אך פחות מהטריאריים. בהתאם לכך, הם היו מוגנים טוב יותר מרוב החיילים. הם היו מצוידים בחרב קצרה שנקראה "גלאדיוס", שתי חניתות להטלה, ומגן גדול בצורת מלבן מקומר שנקרא סקוטום. את קסדותיהם הם נהגו לעטר בנוצות כדי להיראות גבוהים יותר. כל לגיון כלל 1,200 פרינקיפים, והללו חולקו לעשרה מניפולים. הפרינקיפים הוצבו במסגרת המבנה המניפולרי אחרי ההאסטאטים ולפני הטריאריים. בעת הקרב היו הפרינקיפים מטילים את חניתותיהם מעל ראשי ההאסטאטים ולאחר מכן מצטרפים לקרב מאחוריהם. השימוש בפרינקיפים הופסק בעיקר בשל שינויים בכלכלת רומא, שבעקבותיהם היו כל החיילים מסוגלים לרכוש לעצמם כלי נשק זהים. ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן. פוליביוס, ספר שישי, 23. שצמן, עמ' 248. שצמן, עמ' 249.