קינקי בוטס (מחזמר)

קינקי בוטס (באנגלית: Kinky Boots) הוא מחזמר אמריקאי עם מוזיקה ושירים מאת סינדי לאופר ולברית מאת הארווי פירסטיין. המחזמר מבוסס על סרט הקולנוע הבריטי משנת 2005 "קינקי בוטס", שנכתב על ידי ג'ף דין וטים פירת' בהשראת אירועים אמיתיים. המחזמר מספר את סיפורו של צ'ארלי פרייס אשר ירש מאביו מפעל לייצור נעליים ויוצר שותפות עסקית עם דראג קווין בשם לולה על מנת לייצר סדרת מגפיים גבוהים על מנת להציל את העסק הכושל. בשנת 2006 עלה הרעיון להפקת המחזמר, ובשנת 2010 הורכב צוות היוצרים. ההפקה המקורית הוצגה לראשונה בשיקגו באוקטובר 2012, עם בימוי וכוריאוגרפיה מאת ג'רי מיטשל, בכיכובם של סטארק סנדס ובילי פורטר בתפקיד צ'רלי ולולה, בהתאמה. הופעת הבכורה של המחזמר בבברודוויי הייתה ב-4 באפריל 2013, לאחר מספר הצגות הרצה שהחלו ב-3 במרץ 2013. המחזמר קיים סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית ב-2014. "קינקי בוטס" לא זכה להצלחה מסחרית מיד עם צאתו, וגם לא לביקורות חיוביות מצד המבקרים, וזאת בניגוד למחזות זמר אחרים שעלו בברודוויי באותה השנה, כמו "מטילדה". אל "עונת הפרסים" של התיאטרון "קינקי בוטס" הגיע כאנדרדוג. אולם פחות מחודש לאחר הצגת הבכורה, המחזמר הצליח לצלוח את תקופת השפל הזו, וזכה לעלייה בקהל הצופים ולהכנסות בקופות מכירת הכרטיסים בהתאם. ההפקה זכתה ל-13 מועמדויות לפרס טוני (שיא של אותה שנה), וזכתה ב-6 פרסים, לרבות פרס טוני למחזמר הטוב ביותר. סינדי לאופר, שזו הפעם הראשונה שלה ככותבת שירים בברודוויי, זכתה בפרס טוני עבור הלחן הטוב ביותר, ובכך הפכה לאישה הראשונה שזוכה לבד בקטגוריה זו. אלבום הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי נכנס לרשימת בילבורד 200. בשנת 2016, הפקה בריטית של המחזמר זכתה בשלושה פרסי אוליבייה, לרבות בפרס המחזמר הטוב ביותר. המחזמר מבוסס על סרט קולנוע בריטי משנת 2005 באותו השם, שנוצר בהשראת סרט תיעודי משנת 1999 ששודר ב-BBC כחלק מסדרה בשם Trouble at the Top. הסרט מתאר את הסיפור האמיתי של סטיב פייטמן, שנאבק להציל את בית החרושת המשפחתי שלו מסגירה והחליט לייצר נעלי פטיש לגברים, תחת המותג "Divine Footwear".‏‏ דריל רות', מפיקת תיאטרון זוכת פרס טוני, ראתה את הסרט בפסטיבל הסרטים של סאנדנס 2006 והתאהבה ב-"לב ובנשמה שלו". היא הרגישה שהנושאים שלו מהדהדים וחשבה שלסיפור יש פוטנציאל להיות מעובד למחזמר. במקביל, באופן עצמאי, האל לופטיג ראה את הסרט בלונדון וחשב גם הוא "כי הלב והאנושיות שלו (והכוכבת הראשית הגדולה מהחיים) יכולים להיות מתורגמים בצורה טובה לתיאטרון מוזיקלי". בתוך שנה, רות' רכשה את הזכויות לעיבוד תיאטרוני של הסרט וחברה ללופטיג, מפיק תיאטרון זוכה פרסי טוני ואוליבייה. נכון לאמצע 2008, רות' ולופטיג היו בדיונים עם ג'רי מיטשל, כבמאי אפשרי של המחזה, אבל הם עדיין לא מצאו מחזאים. אחרי שרות' שלח למיטשל את ה-DVD של הסרט, האחרון התלהב ממנו. רות' ולופטיג שכרו את מיטשל לביים ואת הארווי פירסטיין לכתוב את המחזה. מיטשל ידע שפירסטיין הוא חברה של סינדי לאופר, והוא חשב שיחדיו הם יהוו צוות מוצלח ליצור את המחזמר. פירסטיין הסכים ולבסוף פנה אל לאופר לכתוב את השירים כי הוא "ראה בעיבוד זה הזדמנות לעבוד עם מישהי בעלת טווח מוזיקלי גדול", מישהי שיכולה לכתוב גם מוזיקת מועדונים וגם "... שירי מחזות זמר". לאופר הצטרפה לצוות הקריאטיבי ביוני 2010.‏ הפרויקט האחרון של לאופר לפני "קינקי בוטס" היה אלבום אולפן בשם "Memphis Blues", בעוד פירסטיין עבד על "נערי העיתונים" כשהתחיל את העבודה על "קינקי בוטס". הפקה זו הייתה הפעם הראשונה שבה לאופר כתבה שירים לתיאטרון, על אף ניסיון עבר שלה כשחקנית, כאשר הופיעה בשנת 2006 בהפקה של "אופרה בגרוש" בברודוויי. בין יצירותיו הקודמות של פירסטיין היו מספר יצירות על מלכות דראג: "כלוב העליזים" ו-"סיפור אהבה בשלושה פרקים". לאופר אמרה שהיא עצמה מזדהה עם מלכות דראג. עוד טרם הפקה זו, פירסטיין ולאופר זכו לשבחים רבים על עבודותיהם לאורך השנים. פיירשטיין כבר זכה בארבעה פרסי טוני: עבור כתיבה ומשחק ב-"סיפור אהבה בשלושה פרקים", עבור משחק ב-"היירספריי ועבור כתיבת "כלוב העליזים"; לאופר היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית שזכתה בפרסים רבים, לרבות פרסי גראמי ואמי, על שיריה והופעותיה. פיירשטיין ציין כי ישנו שינוי במוקד העלילה של המחזמר לעומת הסרט - הדגש בסרט הוא יותר "על הצלת בית החרושת", בעוד המחזמר כולל "מופע של דראג קווינז שרות כשהן עוברות לאורך פס הייצור". הוא אמר כי ההבדל העיקרי הוא שהמחזמר, "ביסודו, [הוא] על שני בחורים שמגיעים מעולמות מנוגדים לכאורה, שמבינים שיש להם הרבה מן המשותף, החל מהצורך לעמוד בפני האבות שלהם". ההשראות של לאופר נעו בין האזנה כילדה להקלטות של הוריה של מחזות הזמר "סאות' פסיפיק" ו-"סיפור הפרברים", כמו גם השראות מוזיקליות מגוונות כמו "אביב בהרי האפלצ'ים" של אהרן קופלנד וזמרת הפופ לנה דל ריי. בריאיון לפטריק הילי מ"הניו יורק טיימס", לאופר ופירשטיין סיפרו כי בעיבוד התיאטרוני של הסרט הם הדגישו נושאים של קהילה ויחסי אבות-בנים על מנת לקדם מסרים של סובלנות וקבלה עצמית. ב-6 באוקטובר 2011 נערכה הקראה ראשונה ל"קינקי בוטס".‏ לאופר הייתה מעורבת באופן פעיל בהליך העריכה של הטקסט לאחר שהחלה ההקראה של המחזמר. בינואר 2012, הודיעה רות' כי ההפקה תחל את שלב עבודת הסדנה באותו החודש, וכי סטארק סנדס ובילי פורטר לוהקו לשני התפקידים הראשיים. באוגוסט 2012 הודיעו המפיקים על מועד הצגת הבכורה של ההפקה בברודוויי - ה-4 באפריל 2013.‏ מערכה 1 צ'רלי פרייס הוא בנו של בעלים של מפעל בבעלות משפחתית מזה 3 דורות לייצור נעליים בנורת'המפטון (השיר "Price &Son"). מאז שצ'רלי נולד הוא מיועד לתפוס את מקומו של אביו כמנהל המפעל ולהמשיך את השושלת, אך הוא חולם על עתיד אחר יחד עם ארוסתו ניקולה (השיר "The Most Beautiful thing in the World"), ועובר לגור איתה בלונדון כדי לעבוד בשיווק נדל"ן ומאכזב את אביו. סמוך לאחר מכן אביו של צ'רלי נפטר מהתקף לב והוא וצ'רלי נאלץ לחזור כדי לנהל את המפעל, שמסתבר שנמצא בקשיים כלכליים. הוא נפגש בפאב עם חבר, גם הוא דור ממשיך למוכרי נעליים ומבקש ממנו עזרה כדי להיפטר מהמלאי הקיים (השיר "Take What You Got"). כשהוא עוזב את הפאב, צ'רלי נקלע להיתקלות בין שני גברים לבין לולה הדראג קווין. הוא מנסה להגן עליה, אך לולה מגנה על עצמה ובטעות מכה גם את צ'רלי. בעוד צ'רלי שוכב מעולף בחדר ההלבשה שלה, לולה מבצעת את המופע שלה (השיר "Land Of Lola"). בשיחה ביניהם לאחר מכן לולה אומרת כי אין מגפיים יפות על עקב סטילטו אשר יצליחו לשאת את משקלו של גבר בוגר, על אף שזהו חלק קריטי מכל מופע דראג. צ'רלי חוזר אל המפעל ומבין שייאלץ לפטר עובדים. לורן, אחת מהעובדות בפס הייצור, מתפרצת כלפיו כשהוא מודיע לה שהיא תפוטר ואומרת לו שמפעלים אחרים שרדו בעקבות כניסתם לנישות חדשות. צ'רלי נזכר בדבריה של לולה ומזמין אותה אל המפעל, כדי לעזור לו לעצב מגף סטילטו שיחזיק ויהיה נוח גם עבור גבר. יום לפני הגעתה צ'רלי יושב לבדו במפעל ותוהה על המצב בו הוא נמצא ועל המשך דרכו, אך נמלא התלהבות ואופטימיות (השירים "Charlie's Soliloqui", ו- "Step One"). לולה מגיעה למפעל עם פמליית מלכות הדראג שמלוות אותה. כשהיא רואה את אב הטיפוס שעיצב צ'רלי היא פוסלת אותו בטענה שהוא גברי וגס. צ'רלי חוזר ואומר שלא ניתן לייצר נעל עם עקב סטילטו שתישא את משקלו של גבר, ואז מתערב ג'ורג', מנהל המפעל ומציע טכניקה אחרת של יציקה שתוכל לעשות זאת, והעובדים כולם נדבקים בהתלהבותה של לולה (השיר "The Sex Is In The Heel"). צ'רלי מפציר בלולה להישאר ולעזור בעיצוב קו הנעלה חדש שיושק בתצוגה העתידה להתקיים במילנו בעוד שלושה שבועות. לולה מהססת לאחר שכבר קיבלה מספר עקיצות והתייחסות מזלזלת מצד אחדים מעובדי המפעל ובראשם עובד בשם דון. צ'רלי מרעיף עליה שבחים ותחנונים עד שהיא מסכימה. צ'רלי מכריז בפני העובדים כי הם מתקדמים ומתמקדים אך ורק בקו המגפיים החדש. הוא מודה ללורן שנתנה לו את הרעיון ומציע לה קידום לתפקיד ניהול התצוגה במילנו. לורן חוששת ונרגשת, מקבלת את הצעתו, ומבינה שהיא מתאהבת בו (השיר "The History of Wrong Guys"). לולה מגיעה למפעל למחרת בחליפת גבר ודון וחבריו צוחקים עליה. היא מתבצרת בשירותים וצ'רלי מנסה לנחם אותה. לולה מספרת לו כי אביה רצה שתהפוך למתאגרף מקצועי והתנכר ממנה כשהגיעה לאחד מהקרבות כמלכת דראג. צ'רלי מצידו משתף גם הוא בהתמודדותו מול אביו והשנייים מגלים עד כמה דומה מורכבות רגשותיהם כלפי אבותיהם. בקרבה שנוצרת ביניהם, מגלה לולה לצ'רלי את שמה המקורי ומוצאה: סיימון מקלפטון (השיר "Not My Father's Son"). ניקולה, ארוסתו של צ'רלי, מגיעה מלונדון יחד עם הבוס שלה, ריצ'רד ביילי, המציע לקנות את המפעל ומציג לצ'רלי את התוכניות עבור השטח, לפיהן המפעל יסגר והמתחם יהפוך לבית דירות. צ'רלי מסרב אך נדהם לגלות שאביו הסכים לתוכנית זו טרם מותו, משום שחשב שצ'רלי לא ינהל את המפעל. בינתיים זוג מגפי ה"קינקי בוטס" הראשון מיוצר והעובדים חוגגים זאת (השיר "Everybody Say Yeah"). מערכה 2 עם זאת, לא כולם מתלהבים משינוי קו הייצור ועובדים מסוימים ובעיקר דון המאיים, מתגרים בלולה וגורמים לה להרגיש בלתי רצויה. לולה מצידה עוקצת את דון בחזרה ומגייסת לעזרתה חלק מהעובדות כדי להוכיח לדון שהיא יותר קרובה לגבר האידיאלי מאשר דון עצמו (השיר "What a Woman Wants"). היא מציעה לדון עסקה: היא תעשה כל דבר שיגדיר דון כמעשה "של גבר", בתנאי שדון יעשה כל דבר שהיא תגדיר מצידה ככזה. דון מסכים, וקובע שלולהצריכה לקיים מולו קרב אגרוף בפאב. צ'רלי מנסה לעצור את הקרב לאור עברה של לולה והכשרתה כמתאגרף מקצועי, אך נכשל. בקרב עצמו, לולה גוברת על דון במספר סיבובים, אך לבסוף נותנת לו לנצח (השיר "In This Corner").כשצ'רלי שואל אותה מדוע עשתה זאת, היא משיבה שהיא לא הייתה יכולה לנהוג בכזאת אכזריות ולהשפיל את דון לפני חבריו. כדי להחזיק את המפעל ולהבטיח שכל המגפיים יהיו מוכנות לתצוגה במילנו, משקיע צ'רלי במפעל את כל הכספים הפרטיים שלו. הוא נמצא בלחץ רב, נתקף בפחד שהמגפיים אינן טובות מספיק, ומכריח את העובדים בצורה קולנית ואגרסיבית לבצע את העבודה מחדש. תוך כדי כך מגיעה ניקולה, שנמאס לה מניסיונותיו של צ'רלי להציל את המפעל, ומסיימת את מערכת היחסים ביניהם. כשצ'רלי מבין שלולה קיבלה כמה החלטות בנוגע להכנות ולייצור בלי להתייעץ איתו, כולל החלטה שחברות הפמליה שלה יהיו אלו שידגמנו את הנעליים בתצוגה במקום דוגמנים מקצועיים, הוא מתפרץ כלפיה ומשפיל אותה בפני העובדים. לולה הנסערת עוזבת את המקום ויתר העובדים נוטשים גם הם והולכים לביתם. צ'רלי שנותר לבדו תוהה בדבר המשקל של מורשת אביו ובדבר עמידתו בזכות עצמו (השיר "Soul of a Man"). לורן מוצאת את צ'רלי ואומרת לו לחזור למפעל, משום שדון שיכנע את כל העובדים לחזור לעבודה ולוותר על משכורת של שבוע כדי להבטיח שהמגפיים יהיו מוכנות בזמן לתצוגה במילנו. צ'רלי המום ואסיר תודה, ולא מבין למה דון עשה זאת. מסתבר שהמשימה שלולה הטילה על דון כדי ש"יהיה גבר" היא לקבל מישהו כפי שהוא, ודון החליט ליישם זאת על צ'רלי. בדרך לשדה התעופה לטיסה למילנו, מתקשר צ'רלי ללולה ומשאיר לה הודעה ארוכה מלאת רגש, ובה הוא מתנצל על התנהגותו. לולה אינה זמינה משום שהיא מופיעה באותה עת בבית אבות בעיר הולדתה ובקהל נמצא גם אביה הזקן, בכיסא גלגלים (השיר "Hold Me in Your Heart"). צ'רלי ולורן מגיעים למילנו, אולם אין להם דוגמנים. צ'רלי לא מתייאש ומחליט לעלות בעצמו על הבמה כשהוא נועל את המגפיים. הוא בקושי מצליח לצעוד ונראה כי האירוע כולו יהיה אסון מוחלט, כשלפתע מופיע לולה יחד עם פמלייתה והן מצילות את המצב. כל החבורה חוגגת את ההצלחה, צ'רלי מזמין את לורן לדייט ומנשק אותה, ואפילו ג'ורג' ודון צועדים במגפי קינקי בוטס, במסר חד משמעי שעליך להיות פשוט מה שאתה רוצה להיות (השירים "Raise You Up", "Just Be"). בניסיונה הראשון של לאופר לכתוב שירים למחזמר הבימתי, היא גילתה שנדרש ממנה מאמץ מתמשך לכתוב שירים שונים לדמויות השונות. לאופר התבדחה על הקושי שלה לכתוב את המחזמר הראשון שלה: "עד כמה קשה לכתוב שירים על אופנה, מערכות יחסים משונות, אנשים משנים את דעתם ואת נעליהם?" השיר הראשון שכתבה לאופר היה שיר הפתיחה, שכלל מגוון רחב של קולות. התהליך שלה היה להגות שיר ולשיר אותו לתוך האייפון שלה, והמעבד המוזיקלי שלה סטיפן אורמוס היה מעלה אותו על הכתב. על אורמוס הייתה מוטלת המשימה לפרק את השיר להרמוניות, "ליצור את מוזיקת הליווי המקשרת בין הסצינות והשירים" ולעבד את החומרים. השירים נעו בסגנונותיהם "מפופ לפאנק, לגל חדש, לטנגו, עם מילים אישיות מאוד". מבקרת הניו יורק טיימס, מלנה רייצ'יק, כתבה: "על אף שיש הרבה שירים מלהיבים, הלב הרגשי של 'קינקי בוטס' הוא בלדות על העומס הרגשי שבציפיות ההורים [מילדיהם]". המוזיקה משתמשת בתזמורת בת שנים עשר נגנים, המורכבת מקלידים, כלי הקשה, בס, גיטרות, אבוב, כינור, ויולה, צ'לו, חצוצרה וטרומבון. מערכה ראשונה מערכה שנייה שחקנים בולטים נוספים שהופיעו בתפקיד צ'ארלי פרייס: קיליאן דונלי, ברנדון יורי, ג'ייק שארס, דייוויד קוק, טיילר גלן, דייוויד האנטר בתפקיד לולה/סיימון: ויין בריידי, טודריק האל, ג'יי. הריסון גהי, סימון-אנתוני רודן בתפקיד לורן: טיילור לודרמן, קריסטין מלדונדו, וריטי רושוורת' בתפקיד דון: אלן מדיזדה ב-6 בפברואר 2012 דיווח השיקגו טריביון כי המפיקים של "קינקי בוטס" שוקלים לנצל תוכנית תמריצים ממדינת אילינוי עבור הצגות הרצה מחוץ לעיר של הפקת ברודוויי המקורית של המחזמר. ב-22 בפברואר 2012 דווח כי הצגות ההרצה יחלו באוקטובר 2012.‏ ב-28 ביוני 2012 פורסמה רשימת צוות השחקנים המלאה. ההפקה ערכה חזרות באולפני New 42nd Street שבניו יורק בספטמבר 2012. המופע החל את הצגות ההרצה שלו ב-2 באוקטובר 2012 בשיקגו עד ל-4 בנובמבר 2012.‏ המחזמר עלה עם בימוי וכוריאוגרפיה של ג'רי מיטשל, עיצוב תפאורה של דייוויד רוקוול, עיצוב תלבושות של גרג בארנס, תאורה של קנת' פוסנר ועיבוד מוזיקלי של סטיבן אורמוס. אנשי הצוות הקריאטיבי של ההפקה זכו בעבר לשבחים ולפרסים על עבודות קודמות. מיטשל זכה בפרס טוני על הכוריאוגרפיה של החידוש משנת 2005 של המחזמר "כלוב העליזים"; גם בארנס ופוסנר זכו בעבר בפרסי טוני; רוקוול היה מועמד לפרס טוני ולפרסי תיאטרון אחרים. מיטשל ורוקוול שיתפו פעולה בעבר ב-"היירספריי", "תפוס אותי אם תוכל" ו-"לא רק בלונדינית". מיטשל אמר לעיתון הניו יורק טיימס כי הסצנה "Everybody Say Yeah", שבה צוות השחקנים חוגג את יצירת הזוג הראשון של "קינקי בוטס" עם כוריאוגרפיה הכוללת שימוש במסוע, דרשה התאמות חוזרות ונשנות כגון תוספת של מסילות בטיחות ושליטה במנגון על ידי אחד השחקנים. המעצב דרק מקלין ציין כי אין זה נדיר שתוצאת שיתוף פעולה בין כוריאוגרף ומעצב היא חדשנית ומסקרנת, כמו סצנת הריקוד על המסוע. מקלין התרשם מכך ש"סדרה של מסועים התפרקה, סובבה והותאמה לסיפור" על מנת להדגיש את הכוריאוגרפיה של "חבורת גברים בעקבים גבוהים". לגבי המסועים הוא אמר, "מעולם לא השתמשו בהם באופן דינמי כמו זה, ויצרו סדרה של הפתעות, עם סוג כזה של אתלטיות פרועה שנראית ממש מסוכנת. זה אחד השילובים המרגשים יותר של עיצוב הבמה וכוריאוגרפיה שאני זוכר". לאחר הצגות ההרצה, להקת השחקנים שבה לחזרות, והמחזה עבר מספר שינויים (בין השאר: שני שירים חדשים נוספו, ושיר אחד ירד). המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי ב-4 באפריל 2013, ב-Al Hirschfeld Theatre, במסגרת של הצגות הרצה, כאשר הבכורה הרשמית התקיימה ב-4 באפריל 2013.‏ צוות השחקנים המקורי הן של שיקגו והן של ברודוויי כלל את בילי פורטר בתפקיד לולה, סטארק סנדס בתפקיד צ'ארלי ואנאליי אשפורד בתפקיד לורן. פורטר, בפרט, זכה לשבחים רבים מצד המבקרים על הופעתו. בעיתון הניו יורק טיימס נכתב כי בעונת 2012–2013, רוב המחזות החדשים בברודוויי היו "בהשראת סרטים או ספרים". הטיימס סבר כי המחזמר עלה בתיזמון מוצלח, שכן הוא עוסק בבעיות חברתיות אקטואליות שהיו קיימות באותה העת, כגון "אבטלה כרונית, מצוקה כלכלית וקריסת ייצור" וכן זכויות להט"ב. לפני ה-9 ביוני 2013, מועד טקס חלוקת פרסי טוני, "קינקי בוטס" הזדנב מאחורי המתחרה הגדול שלו, "מטילדה", בקופות הכרטיסים.‏ עם זאת, פחות מחודש לאחר עלייתו, "קינקי בוטס" השיג את יריבו וגבר עליו במדד ההכנסות השבועי. "קינקי בוטס" זכה בשישה פרסי טוני (מספר הזכיות הגבוה ביותר באותה השנה), לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. למחרת, מכרה ההצגה כרטיסים ב-1.25 מיליון דולר, ומכירות הכרטיסים המוקדמות שלה לתאריכים עתידיים הפכו לסחורה חמה. "קינקי בוטס" הציבה שיא חדש בתיאטרון אל הירשפלד, ו-"החזירה את ההשקעה הכספית של 13.5 מיליון דולר במכירות מוקדמות תוך 30 שבועות", מהירות הגבוהה יותר מכל מחזמר אחר עם תקציב גדול בהיסטוריה האחרונה. בחודש אוקטובר 2013, "קינקי בוטס" היה המחזמר השני הגבוה ביותר במחירי כרטיסים בברודוויי, שני ל-"ספר המורמונים". נכון ל-7 במאי 2017, המחזמר הכניס קצת יותר מ-235 מיליון דולר. הצלחתו הכלכלית של המחזמר הביאה לשינוי באקלים התרבותי בארצות הברית, ותרמה לקבלת קרוס-דרסינג וטרנסג'נדריות. לדוגמה, ב-28 בנובמבר 2013, חברי צוות השחקנים של המחזמר ביצעו את קטע הסיום של ההצגה בשידור הטלוויזיה הארצי של מצעד חג ההודיה של מייסיס. צופים רבים ציינו כי לדעתם, הביצועים לא היו מתאימים לתוכנית משפחתית. לעומת זאת, היו גם צופים שבירכו על כך שתוכנית הטלוויזיה כוללת מסרים של הכלה וגיוון. באופן זה, הצלחת המחזמר מילאה תפקיד חשוב ב-"התחלת דיאלוג", הן בתמיכה ובביקורת והן בהכוונת הצעדים הדרושים כדי "לפתוח את הראש" ואת הלבבות של הציבור הרחב כלפי אמריקאים המשתייכים לקהילת הלהט"ב. פיירשטיין הגיב ואמר כי ההכללה של ההצגה במצעד משקפת הפחתה בדעות הקדומות ועלייה בפתיחות שיש כלפי אנשי הלהט"ב בחברה. ב-26 באוגוסט 2015 הוצג המחזמר בפעם ה-100 בברודוויי. צוות השחקנים המקורי של הפקת המחזמר שעלתה בטורונטו, עם אלן מינגו ג'וניור בתפקיד לולה וגרהם סקוט פלמינג בתפקיד צ'רלי, החל ב-4 במאי 2015 בחזרות עם ג'רי מיטשל ושאר אנשי הצוות הקריאטיביים של הפקת ברודוויי. הצגות הרצה של ההפקה החלו ב-16 ביוני 2015 עם הצגת בכורה רשמית ב-28 ביוני, שזכתה לשבחים רבים מצד המבקרים. בתחילה, ההפקה נועדה לרוץ מיוני ועד ספטמבר 2015 בתיאטרון המלכותי אלכסנדרה, עם צוות שחקנים קנדי ברובו, בתחילת יולי, פורסם כי ההפקה תמשיך לרוץ עד נובמבר. תקופת ההרצה של ההפקה הורחבה מאוחר יותר ל-3 בינואר, ל-6 במרץ ולבסוף ל-15 במאי 2016,‏ מועד בו הועלתה ההצגה בפעם האחרונה, בטרם אולם התיאטרון נסגר לצורך שיפוצים נרחבים. בינואר 2014 פורסם כי מיטשל מתכנן להעלות את המחזמר בוסט אנד של לונדון, ומנהל משא ומתן להזמנת אולם תיאטרון לשנת 2015.‏ ב-6 בפברואר 2015, סוכם שהמחזמר יתחיל בהצגות הרצה בתיאטרון אדלפי ב-21 באוגוסט 2015, עם ערב פתיחה רשמי ב-15 בספטמבר. מכירת הכרטיסים החלה ב-2 במרץ. ב-23 באפריל 2015 אושר כי קיליאן דונלי ומאט הנרי יגלמו את דמויותיהם של צ'ארלי ולולה בהתאמה, יחד עם איימי לנוקס בתפקיד לורן, איימי רוס בתפקיד ניקולה, ג'יימי בוגאן בתפקיד דון ומייקל הובס בתפקיד ג'ורג'. הפקה זו הייתה להפקה הראשונה בלונדון בה נמכרים רק כרטיסים שאינם מודפסים על נייר, אלא באמצעים טכניים אחרים כמו טלפון נייד. אף על פי שעלילת המחזמר מתרחשת בעיירה בריטית, עדיין נדרשו מאמצים מסוימים מצד ההפקה על מנת להסיר ממנה את האלמנטים האמריקאים של ההפקה של ברודוויי. ב-5 במאי 2017 דווח כי מאט הנרי יעזוב את ההפקה ואת התפקיד של לולה לאחר שנתיים בתפקיד. הוא הופיע כ-750 פעמים, עד לעזיבתו ב-8 ביולי 2017. ב-15 בינואר 2018 ההפקה ציינה 1,000 הופעות בוסט אנד. ב-12 ביוני 2018 פורסם כי ההפקה תרד ב-12 בינואר 2019, לאחר 1,400 הופעות. פרט להפקות בארצות הברית, קנדה ובממלכה המאוחדת, המחזמר הועלה בצורה מקצועית גם בקוריאה הדרומית, אוסטרליה, שוודיה, גרמניה ופולין. באוקטובר 2012, לאחר עליית המחזמר בשיקגו, כריס ג'ונס, מבקר בשיקגו טריביון, תיאר את המופע כ"הפקה חמה, חביבה, חמודה, סנטימנטלית, רחבת לב ומרווחת בצניעות". מבקר אחר שיבח את הלחן, המחזה, הבימוי, ובעיקר את בילי פורטר; בנוסף, העיר כי יש מקום להחליף את שיר הפתיחה, להגביר את קצב העלילה במערכה השנייה, וכן להבליט את סיפור האהבה בין צ'ארלי לבין לורן. הופעת הבכורה של המחזמר בברודוויי זכתה לביקורות מעורבות, אך בעיקר חיוביות. המופע זכה בפרס "בחירת המבקרים" מטעם הניו יורק טיימס, Time Out ניו יורק וניו יורק מגזין, והוא נכלל ברשימת "חובת צפייה" ("Must See‏") של אנטרטיינמנט ויקלי. בן ברנטלי מהניו יורק טיימס העביר ביקורת חיובית, וכינה את המחזמר "מעורר השראה" והשווה אותו למחזות זמר אחרים מצליחים בברודוויי: "כמו ללכת עד הסוף (כוריאוגרפיה של ג'רי מיטשל) ובילי אליוט - המחזמר, [קינקי בוטס] מתרחשת בעיר תעשייתית בריטית, בה קיימת מצוקת תעסוקה וקיים צורך בהעלאת המוראל; כמו כלוב העליזים ופריסילה, מלכת המדבר, היא מציגה מלכות דראג כמי שמעלות את מצב הרוח. וכמו היירספריי, המחזמר אליו היא הדומה ביותר מבחינת הסגנון, קינקי בוטס עוסקת בעידוד [הצופה] למצוא את התשוקה שלך, להתגבר על דעות קדומות ולנפץ סטריאוטיפים." ברנטלי כתב שהמוזיקה של סינדי לאופר, המאופיינת ב"אהבה וחום" שהן הסימן המסחרי שלה, משלבת "רגשנות ואקסצנטריות" וכי התלבושות והמגפיים האדומות והגדולות בעיצובו של גרג בארנס "גנבו את ההצגה". הוא גם שיבח את "Raise You Up/Just Be", כאחד השירים הצפויים להיות הזכורים ביותר עבור הקהל מאז "You Can't Stop the Beat" של היירספריי. עם זאת, ברנטלי לא שיבח את המחזה שכתב הארווי פירסטיין, בטענה כי הפך את המערכה השנייה לדביקה, בה מוצגות בעיקר קלישאות. מבקר תיאטרון של "Time Out" בניו יורק כינה את המופע "הדגם של מחזמר מודרני גדול". סוכנות הידיעות AP כינתה אותו "סיפור אהבה גדול על בנים, על המשפחות שלנו ועל עור בצבע אדום. ... תודה לאל על הארווי פירסטיין - הוא יוצר קסם תיאטרלי", אבל למרות הביקורת על המחזה, נכתב כי המחזמר משרת מטרה חשובה - להעצים לא רק את הדמויות המרכזיות, אלא את כל הקהל, ברוח הקבלה. לדברי גרוסמן, המחזמר מסב את תשומת הלב למוסכמות מגדריות, "ממקם את הדמות השולית כמרכזית במחזה של תיאטרון המוני ... ויוצר שינוי בפרספקטיבה של הצופה". שיר הסיום "Raise You Up/Just Be" מעיד על העצמת הפרט, העצמה ל-"פשוט להיות" ללא תלות ב-"תפקידים המגדריים המדכאים הקשורים באופן ישיר להשקפות הפטריארכליות של מורשת וירושה", שבמסגרתן סובלים צ'רלי ולולה בתחילה. באנטרטיינמנט ויקלי נכתב כי הלחנים של סינדי לאופר הם "סיבה לחגיגה". עיתונים נוספים העניקו למחזמר ביקורות חיוביות, ביניהם "ניו יורק", "ניו יורק פוסט", "וושינגטון פוסט" ו-"וראייטי". מבקר התיאטרון של לוס אנג'לס טיימס, צ'ארלס מקנאלטי, מתח ביקורת על "הטעויות הבוסריות" של לאופר בלחן "שאינו יוצר קו קומפוזיציוני אחיד" וכתב כי "הלב של פירסטיין נמצא במקום הנכון ... הכנות של המופע ניכרת בו", והוסיף כי " אם [המחזמר] לא היה כל כך ממוסחר ודביק, הוא עשוי היה להיות מהנה". ג'ו דמיאנוביץ' מהניו יורק דיילי ניוז כתב כי בעוד "במחזה יש בעיות כמו זוג נעליים" שלא ממש מתאימות, "ההפקה של מיטשל קצבית מאוד" ו-"פורטר בתפקיד לולה ... הוא כוח טבע". הוא הוסיף כי הלחן של לאופר "צבעוני, מפתיע ומהנה" הגונב את ההצגה מהנעליים, ומוכיח מי הוא "הכוכב האמיתי של המופע הזה". בכתבה עבור הגרדיאן, דייוויד קוט ביקר את ההחלטה להשתמש בשחקנים אמריקאים עבור העיבוד התיאטרוני שעדיין מתרחש בנורת'האמפטון, נורת'האמפטונשייר, אך יצר "חוסר עקביות מטריד" בכל הנוגע למבטאים. הוול סטריט ג'ורנל העניק למחזמר ביקורת שלילית, וכינה אותו "חיקוי מחמם לב של מחזמר בריטי ברמה עולמית עם זווית הומוסקסואלית וסיום בוטה ... קינקי בוטס היא ספוילר של עצמו, סוג של מחזמר שבו אתה מדקלם את הדיאלוג עוד לפני השחקנים ... [התוצאה] נשמעת כמו ... "סינדי: הצדדים של שלהי שנות ה-80 אשר בצדק נשכחו". בעיתון The Record היוצא לאור בצפון ניו ג'רזי נכתב כי ההצגה "לוקה בחסר במחויבות הדרמטית למה שהיא עושה. וזו הסיבה שהמופע ... מעייף ללא רחם ... משעמם ... [ו]סינתטי".‏‏ גם אתר האינטרנט Talkin' Broadway העניק למחזמר ביקורת שלילית.‏‏ גם ביקורות שפורסמו בוילג' ווייס,‏‏ ב-AM New York,‏‏ וב-NBC לא היו חיוביות. בשנת 2014, המחזמר יצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, וגם הפקה זו זכתה בעיקר לביקורות חיוביות. העיתון Democrat and Chronicle המופץ ברוצ'סטר, ניו יורק שיבח אותו בהיותו "צעקני, מצחיק ומרומם ... ב"קינקי בוטס" יש משהו מושך - והרבה מזה - עבור הנשים, עבור הגברים, ועבור אלו שעדיין לא החליטו". ב-BroadwayWorld Los Angeles‏ העניקו "שבחים לאיום המשולש של האנסמבל כולו". ב-"The Republic"‏ חשבו אחרת, וכתבו כי למרות הסצנה הלוהטת "Sex Is the Heel", המחזמר חסר בסקס-אפיל, באופן מפתיע, ולדראג קווינס אין את המשיכה שהייתה בלהיטו הקודם של פירסטיין - "כלוב העליזים".‏ ב-CBS מינסוטה סיכמו את הביקורת שלהם ב-"בועט, לוהט וגאה". בטורונטו, קנדה, המחזמר עלה ב-28 ביוני וזכה לביקורות משבחות. ב-The Globe and Mail נכתב: "תוסס! מעורר השראה! כיף נהדר! צוות [השחקנים] הקנדי מצוין ... אין שאלה!". ב-The Toronto Star נכתב כי המחזמר הוא "חגיגה מרהיבה של שירים, ריקודים וקומדיה שחייבים להנות [ממנה] בקיץ הזה. ... בראבו!". ב-National Post נכתב: "הטוב ביותר! המחזמר הכי יצירתי שראיתי מזה זמן רב. שמח, גאוני, מצחיק מאוד!". ב-TVO נכתב כי זהו "ניצחון מושלם, אחד ממחזות הזמר הטובים ביותר שראיתי אי פעם, "קינקי בוטס" הוא משגע". ההפקה הלונדונית זכתה לרוב לשבחים, עם London Evening Standard שכתב: "הירכיים הם הגבול עבור מחזמר לונדוני בועט זה" וכינה את ההפקה "שובבה ומרהיבה" והוסיף כי היא בעלת "אנרגיה מדבקת". טיים אאוט לונדון כינה את המחזמר "מהמם, מחוספס ומרומם", והסביר כי המחזמר "אינו רק רהבתנות ובעיטות גבוהות ... יש כמה רגעים אמיצים שמראים יותר רגישות". באתר האינטרנט דיגיטל ספיי נקבע כי המחזמר "מצחיק, מחמם לב, וכיפי", ושבחים מיוחדים חולקו לכוכב המופע: "מאט הנרי ... באמת גונב את ההצגה ... הוא שולט היטב בתפקיד, ואתה מיד מריע עבורו". אלבום שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של ברודוויי, שהופק על ידי לאופר, אורמוס ויליאם ויטמן יצא לאור ב-28 במאי 2013.‏ האלבום הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד של אלבומי מחזות זמר, ולמקום 51 במצעד בילבורד 200,‏ ובכך הגיע למקום הגבוה ביותר מבין אלבומי מחזות זמר בביצוע שחקני ברודוויי מאז יצא האלבום "ספר המורמונים" שנתיים קודם לכן. עוד לפני תחילת הצגות ההרצה בשיקגו, השיר "Sex Is in the Heel" הפך לשיר הראשון ממחזמר בברודוויי שהגיע לרשימת 10 הגדולים של מצעד שירי המועדונים של בילבורד מזה 25 שנה.‏‏ השיר "Land of Lola" יצא כרמיקס על ידי Wayne G. & LFB ביוני 2013.‏ האלבום קיבל ביקורת חיובית ב-Playbill מסטיבן סוסקין ובפרס גראמי עבור אלבום המחזמר הטוב ביותר. אלבום המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הווסט אנד בלונדון הוקלט בהופעה חיה בתיאטרון Adelphi והופץ למכירה ב-1 באפריל 2016.‏‏ אלבום זה היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2017 עבור אלבום המחזמר הטוב ביותר. מדיה וקבצים בנושא קינקי בוטס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קינקי בוטס קינקי בוטס במסד הנתונים IBDB (באנגלית) Hetrick, Adam (17 באוקטובר 2012). "Cyndi Lauper-Harvey Fierstein Musical Kinky Boots Opens in Chicago Oct. 17; Broadway Is Next". Playbill. אורכב מ-המקור ב-בפברואר 5, 2013. נבדק ב-9 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boot Factory". BBC Two. נבדק ב-11 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Ferri, Josh (16 במרץ 2013). "Fetish Footwear, Acclaimed Film & Rockin' Broadway Musical: Explore the Many Steps of Kinky Boots". Broadway.com. נבדק ב-14 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Daryl Roth". Internet Broadway Database. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Kenneth (8 ביולי 2008). "Kinky Boots, the Musical, Walking Toward Broadway". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2012-10-23. נבדק ב-17 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Gerard, Raymond (7 בינואר 2013). "Kinky Boots: A New Musical is Born". BroadwayDirect.com. נבדק ב-22 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Hal Luftig: Producer, Production Crew". The Broadway League. נבדק ב-17 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Kenneth (8 ביולי 2008). "Kinky Boots, the Musical, Walking Toward Broadway". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2012-10-23. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Chris (27 בספטמבר 2012). "Cyndi Lauper Working Out The Kinks In Kinky Boots". Chicago Tribune. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Healy, Patrick (15 באוגוסט 2012). "Kinky Boots Sets April 4 Broadway Opening". The New York Times. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Ryzik, Melena (14 במרץ 2013). "So Unusual For A Theater Tunesmith". The New York Times. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "Cyndi Lauper Walks Into Creative Team for Broadway-Bound Kinky Boots". Broadway.com. 23 ביוני 2010. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Brantley, Ben (21 באפריל 2006). "Threepenny Opera Brings Renewed Decadence to Studio 54". The New York Times. נבדק ב-11 בנובמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Parsi, Novid (26 בספטמבר 2012). "Harvey Fierstein – Interview: Fierstein's New Musical, Kinky Boots, Stars A Man In A Dress". Time Out Chicago. נבדק ב-13 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Henderson, Kathy (1 באוקטובר 2012). "Why Kinky Boots Composer Cyndi Lauper Is Like a Drag Queen and More Juicy Tidbits From Her New Memoir". Broadway.com. נבדק ב-14 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Hetrick, Adam (11 ביולי 2012). "Cyndi Lauper Musical Kinky Boots May Stomp Broadway's Al Hirschfeld Theatre". Playbill. אורכב מ-המקור ב-5 בינואר 2013. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Chicago Premiere: Cyndi Lauper, Harvey Fierstein Musical Begins Pre-Broadway Run". The Huffington Post. 2 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Gardner, Elysa (29 במרץ 2013). "Kinky Boots Fits Lauper and Fierstein to a T". USA Today. נבדק ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Healy, Patrick (18 במרץ 2013). "TimesTalks - Kinky Boots: Preview" (video). The New York Times. נבדק ב-7 באוגוסט 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Cyndi Lauper, Harvey Fierstein's Kinky Boots Receives 10/6 Reading". Broadwayworld.com. 16 באוגוסט 2011. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Kenneth (11 בינואר 2012). "Stark Sands and Billy Porter Will Try On Broadway-Bound Kinky Boots, With Songs by Cyndi Lauper". Playbill. אורכב מ-המקור ב-10 בנובמבר 2013. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Healy, Patrick (11 בינואר 2012). "Leap of Faith Hopes to Land on Broadway This Spring". The New York Times. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Peeples, Jase (14 במאי 2013). "Cyndi Lauper: She's Still So Unusual". The Advocate. נבדק ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Reich, Ronni (17 במרץ 2013). "Livingston Native Stephen Oremus Learns 'Lauper-ese' For Kinky Boots". NJ.com. נבדק ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots". Internet Broadway Database. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Inside the Playbill: Kinky Boots Opening Night at Al Hirschfeld Theatre". playbillvault.com. Playbill. p. 4. אורכב מ-המקור ב-19 בספטמבר 2013. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) After previews, a song called "What Else Can I Do?/Bad Girl" was replaced by "The Land of Lola" (reprise)."Kinky Boots". Playbill. נבדק ב-9 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "US National Tour Cast Announced". Broadwayworld.com. נבדק ב-6 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots the Musical". Kinky Boots the Musical (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-09-18. Ferri, Josh (16 ביולי 2013). "From Celina Carvajal to Lena Hall: The Kinky Boots Rocker Explains Her Recent Name Change". Broadway.com. נבדק ב-4 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Killian Donnelly to Lead KINKY BOOTS on Broadway!". "'American Idol' Winner David Cook Making Broadway Debut in 'Kinky Boots': Exclusive". Billboard. נבדק ב-18 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Cox, Gordon (13 באוגוסט 2015). "Wayne Brady to Star in Broadway's 'Kinky Boots'". Variety. נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Gans, Andrew (16 באוגוסט 2016). "Todrick Hall Will Join Broadway's Kinky Boots — Watch Video of His Lola Here!". Playbill. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Playbill: Broadway's Kinky Boots Will Welcome New Lola in March". נבדק ב-13 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Hewis, Ben (27 במאי 2016). "New cast announced for Kinky Boots". WhatsOnStage.com. נבדק ב-15 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Chris (6 בפברואר 2012). "Honeymoon In Vegas Picks Toronto, Kinky Boots Eyes Chicago". Chicago Tribune. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Harvey Fierstein and Cyndi Lauper's Kinky Boots to Get Pre-Broadway Premiere in October". Broadwayworld.com. 22 בפברואר 2011. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Healy, Patrick (23 בפברואר 2013). "Artsbeat; Kinky Boots Musical Has Tryout in Chicago". The New York Times. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Chris (28 ביוני 2012). "Kinky Boots Announces Full Cast". Chicago Tribune. נבדק ב-10 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Gordon, David (12 בספטמבר 2012). "Harvey Fierstein, Cyndi Lauper, Billy Porter, Stark Sands Preview Kinky Boots". TheaterMania.com. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Simon, Lizzie (13 במרץ 2013). "Curtain Raisers: The Belts Match the Boots". The Wall Street Journal. נבדק ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Piepenburg, Erik (3 באפריל 2013). "Anatomy of a Number: Kinky Boots" (video). The New York Times. נבדק ב-13 בנובמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "Kinky Boots". The New York Times. נבדק ב-14 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) Isherwood, Charles (21 בפברואר 2013). "Hard Times Come Again, With Song". The New York Times. נבדק ב-14 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Chicago Premiere: Cyndi Lauper, Harvey Fierstein Musical Begins Pre-Broadway Run". The Huffington Post. 2 באוקטובר 2012. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Dziemianowicz, Joe (4 באפריל 2013). "Kinky Boots: Theater Review: Cyndi Lauper and Harvey Fierstein's Musical About A Struggling Shoe Factory Is Tuneful And Joyful". Daily News. New York. נבדק ב-29 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה) Bullen, Robert (19 באוקטובר 2012). "Delightful Kinky Boots Kicks Up Its Heels in Pre-Broadway Engagement". The Huffington Post. huffingtonpost.com. נבדק ב-9 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Matilda opened on Broadway on April 11, 2013, one week after Kinky Boots. Healy, Patrick (11 ביוני 2013). "Tony Win Gives Box Office Boost to Kinky Boots". The New York Times. נבדק ב-9 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Broadway Box Office Grosses". Broadwayworld.com. נבדק ב-18 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Meadows, Megan. "Broadway Grosses: Kinky Boots Fans 'Say Yeah!' at the Box Office, Break Record". Broadway.com. נבדק ב-18 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Healy, Patrick (3 באוקטובר 2013). "These Boots Are Made for Walking to the Bank: Kinky Recoups Its $13.5 Million". The New York Times. נבדק ב-18 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "Tony-Winning Kinky Boots Recoups on Broadway in 30 Weeks!". Broadwayworld.com. נבדק ב-18 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Gans, Andrew (3 באוקטובר 2013). "Tony-Winning Musical Kinky Boots Recoups Initial Investment". Playbill. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2013. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Playbill Vault". Playbill. נבדק ב-4 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Alexander, Bryant (2015). "Introduction: Performative Rhetorics of Desire, Resistance, and Possibility". QED: A Journal in GLBTQ Worldmaking. 2 (1): 109–111. "Twitter Erupts Over Kinky Boots Performance on NBC". Broadwayworld.com. 28 בנובמבר 2013. נבדק ב-29 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Beard, Lanford (28 בנובמבר 2013). "Macy's Thanksgiving Day Parade 2013: EW's Minute-by-minute Rundown". Entertainment Weekly. נבדק ב-29 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Page Six Team (30 בנובמבר 2013). "Kinky Boots Walks Tall in Macy's After Parade Controversy". New York Post. נבדק ב-22 במאי 2017. {{cite news}}: (עזרה) Page Six Team (30 בנובמבר 2013). "Kinky Boots Walks Tall in Macy's After Parade Controversy". New York Post. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Gans, Andrew (26 באוגוסט 2015). "Kinky Boots Celebrates Landmark Broadway Performance – Here's How You Can Get Free Tix!". Playbill. נבדק ב-29 באוגוסט 2015. {{cite news}}: (עזרה) Morrow, Martin (29 ביוני 2015). "Cyndi Lauper's Kinky Boots: A High-kicking, High-spirited Llesson In Acceptance". The Globe and Mail. נבדק ב-6 באוגוסט 2015. {{cite news}}: (עזרה) Crawford, Trish (2 ביולי 2015). "Kinky Boots Toronto run extended to Nov. 8". Toronto Star. נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) "KINKY BOOTS Extends Again in Toronto; GASLIGHT, with GAME OF THRONES Stars, Moves Venues". BroadwayWorld.com. 5 בנובמבר 2015. נבדק ב-17 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "KINKY BOOTS Extends Toronto Run Through May 2016". BroadwayWorld.com. 25 בינואר 2016. נבדק ב-12 בפברואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Knelman, Martin (5 במאי 2016). "Exclusive: Royal Alex to shut this month for $2.5 million facelift and reopen in November". Toronto Star. Toronto. נבדק ב-5 במאי 2016. {{cite news}}: (עזרה) Hewis, Ben (23 בינואר 2014). "Kinky Boots Heading To The West End In 2015, Says Mitchell". What's on Stage. whatsonstage.com. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Musical Comes To London". bbc.co.uk/news. BBC News. 6 בפברואר 2015. נבדק ב-6 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Sets Preview and Opening Dates at London's Adelphi Theatre". playbill.com. Playbill. 6 בפברואר 2015. נבדק ב-6 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots' West End Cast". whatsonstage.com. 23 באפריל 2015. נבדק ב-7 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Shenton, Mark (14 באוגוסט 2015). "West End's Kinky Boots To Be the First London Show To Offer Paperless Mobile Ticketing, via TodayTix". Playbill. נבדק ב-29 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Webber, Imogen Lloyd (27 בפברואר 2015). "Odds & Ends: Kelly Clarkson Eyes Broadway, Lena Hall's Next Gig, Stark Sands' Big TV Role & More". Broadway.com. נבדק ב-29 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) https://mobile.twitter.com/KinkyBootsUK/status/952995398452498434 https://britishtheatre.com/kinky-boots-announces-london-closing/ Jones, Chris (17 באוקטובר 2012). "Kinky Boots Kicks Up Its Colorful Heels In Pre-Broadway Premiere". Chicago Tribune. נבדק ב-14 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) DidHeLikeIt.com (7 באוגוסט 2015). "Did he like it". DidHeLikeIt.com. נבדק ב-7 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) "Kinky Boots Musical Website". נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Brantley, Ben (4 באפריל 2013). "High Spirits, Higher Heels: Kinky Boots, the Harvey Fierstein-Cyndi Lauper Musical". The New York Times. נבדק ב-29 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה) Feldman, Adam (4 באפריל 2013). "Kinky Boots". Time Out New York. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Brantley, Ben (27 בדצמבר 2015). ""'Kinky Boots' With Wayne Brady as a Cross-Dresser You Could Take Home to Mother"". New York Times New York. נבדק ב-15 במאי 2017. {{cite news}}: (עזרה) Grossman, Julie (2015). Literature, Film and Their Hideous Progeny. Palgrave Macmillan UK. p. 136–141. Grossman, Julie (2015). Literature, Film and Their Hideous Progeny. Palgrave Macmillan UK. p. 136–141. Geler, Thom (9 באפריל 2013). "Stage Review: Kinky Boots (2013)". Entertainment Weekly. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Bonanos, Christopher (4 באפריל 2013). "Kinky Boots: Critics' Pick". New York Magazine. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Vincentelli, Elisabeth (5 באפריל 2013). "You'll Get a Kick Out Of Kinky Boots". New York Post. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Marks, Peter (4 באפריל 2013). "Lauper's Boots Were Made For Broadway". The Washington Post. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Stasio, Marilyn (4 באפריל 2013). "Legit Review: 'Kinky Boots'". Variety. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) McNulty, Charles (4 באפריל 2013). "Review: Kinky Boots Is Unsteady In Its Broadway Walk". Los Angeles Times. נבדק ב-29 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה) Cote, David (10 ביוני 2013). "Tony Awards 2013: Matilda Left Wanting As Kinky Boots Dances To Victory: Tony Voters Stuck To The American Side Of Broadway – Even If Kinky Boots Came With An English Pedigree". The Guardian. נבדק ב-9 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Teachout, Terry (4 באפריל 2013). "The Who-Cares Test". The Wall Street Journal. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Feldberg, Robert (5 באפריל 2013). "Theater Review: Kinky Boots". אורכב מ-המקור ב-16 בדצמבר 2013. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Murray, Matthew (4 באפריל 2013). "Kinky Boots". Talkin' Broadway. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Feingold, Michael (10 באפריל 2013). "Kinky Boots Kicks Up Some Familiar High Heels". Village Voice. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Windman, Matt (4 באפריל 2013). "Theater Review: Kinky Boots – 2.5 stars". AM New York'. אורכב מ-המקור ב-16 בדצמבר 2013. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Kahn, Robert (5 באפריל 2013). "Cyndi Lauper and Harvey Fierstein Don Their Kinky Boots". WNBC-TV. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Review Roundup: KINKY BOOTS on Tour!". Broadway World. 10 באוגוסט 2015. נבדק ב-14 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Morphy, Marcia (13 במאי 2015). "Review: 'Kinky Boots;". Democrat and Chronicle. נבדק ב-10 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Grigware, Don (13 בנובמבר 2014). "BWW Reviews: Pantages shows off KINKY BOOTS". Broadway World. נבדק ב-10 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Lengel, Kerry (17 בספטמבר 2014). "Theatre Review: Kinky Boots at ASU Gammage". AZ Central. נבדק ב-10 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Fraser, Katie (29 ביולי 2015). "'Kinky Boots' is a loud, proud, tubular sensation". CBS Local. נבדק ב-10 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots, Adelphi Theatre review: Thigh's the limit for this high-kicking London musical". The London Evening Standard. 16 בספטמבר 2015. נבדק ב-5 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Grover, Natalie (16 בספטמבר 2015). "The best musical set in a British factory since 'Made in Dagenham'". Time Out London. נבדק ב-5 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Eames, Tom (16 בספטמבר 2015). "The Voice UK's Matt Henry is your new West End hero". דיגיטל ספיי. נבדק ב-5 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Gans, Andrew (17 במאי 2013). "Kinky Boots, Pippin, Vanya and Sonia, Virginia Woolf and More Win Drama League Awards". Playbill. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2013. נבדק ב-17 במאי 2013. {{cite web}}: (עזרה) Gans, Andrew (13 במאי 2013). "Pippin Is Big Winner of 2012-13 Outer Critics Circle Awards". Playbill. נבדק ב-13 במאי 2013. {{cite web}}: (עזרה) Hetrick, Adam (2013-05-19). "Billy Porter, Andrea Martin, Pippin, Matilda, Vanya and Sonia Win Drama Desk Awards". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2013-06-05. נבדק ב-2013-05-20. Purcell, Carey (2013-06-09). "Kinky Boots, Vanya and Sonia, Pippin and Virginia Woolf Are Big Winners at 67th Annual Tony Awards". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2013-06-11. נבדק ב-2013-06-10. Artios Awards בתאריך 2013-11-02, בארכיון האינטרנט, במקור מאתר Casting Society of America Hetrick, Adam (26 בינואר 2014). "Kinky Boots Wins Grammy Award for Best Musical Theater Album". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2014-02-01. נבדק ב-27 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Cast Album Coming Soon!". masterworksbroadway.com. Masterworks Broadway. 8 במרץ 2013. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) Hetrick, Adam (28 במאי 2013). ""Everybody Say Yeah": Kinky Boots Broadway Cast Album Released May 28". playbill.com. Playbill. אורכב מ-המקור ב-2013-06-05. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Broadway Cast Album Debuts at #1 on Billboard Chart". playbill.com. Playbill. 7 ביוני 2013. אורכב מ-המקור ב-2013-06-11. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots Debuts At No 1 On Billboard Cast Album Chart". top40-charts.com. Top 40 Charts. 7 ביוני 2013. נבדק ב-7 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) Hetrick, Adam (28 ביוני 2013). "Kinky Boots' "Land of Lola," With Billy Porter, Released as Dance Remix". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2013-11-09. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Suskin, Steven (4 באוגוסט 2013). "On the Record: The New Broadway Cast Album of Kinky Boots and Audra McDonald's "Go Back Home"". Playbill. אורכב מ-המקור ב-2013-12-03. נבדק ב-7 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Kinky Boots to release West End cast recording". whatsonstage.com. What's On Stage. 4 במרץ 2016. נבדק ב-11 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) Viagas, Robert. " 'Waitress' and 'Bright Star' Cast Albums Among Grammy Award Nominees" Playbill, December 6, 2016