laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבחרת אלבניה בכדורגל

נבחרת אלבניה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אלבניה. הדירוג הנוכחי של נבחרת אלבניה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-67 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,377.91 – ירידה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 22 נמדד לראשונה באוגוסט 2015, והדירוג הנמוך ביותר 124 נמדד לראשונה באוגוסט 1997. בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה אלבניה נחשבה לאחת הנבחרות החלשות באירופה. מאז תחילת המאה ה-21, עם יציאתם של כדורגלנים מאלבניה לליגות מקצועניות באירופה, ועם שיתופם של כדורגלנים בעלי שורשים אלבניים המתגוררים בארצות בהן ענף הכדורגל מפותח, עלה מעמדה, והיא משתייכת כיום לדרג הבינוני ביבשת. הנבחרת העפילה פעמיים לאליפות אירופה בכדורגל (ב-2016 ו-2024), ובשתי הפעמים הודחה בסיבוב הראשון. נבחרת אלבניה נוהגת לארח את משחקיה באצטדיון אייר אלבניה שהוקם בשנת 2019 המכונה גם ארנה קומבטארה (האצטדיון הלאומי). 1930 עד 1962 - לא נרשמה 1966 - לא העפילה 1970 - לא נרשמה 1974 עד 2022 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה במשך יותר מ-60 שנה שימש אצטדיון כמאל סטפא כאצטדיון הראשי של אלבניה, והיווה ביתה של נבחרת אלבניה, בעשור הראשון של המאה ה-21 בעקבות הידרדרות במצבו של האצטדיון כתוצאה מהתיישנות, החלו דיונים באפשרות לשפץ את המתקן, או לבנות אצטדיון חדש באותו מקום. ב-2 בפברואר 2011, התקבלה החלטה שלכבוד יום השנה ה-100 לעצמאות אלבניה, שיחול בשנת 2012, ייבנה אצטדיון לאומי חדש בטירנה בעל קיבולת של 33,000 מקומות. המימון היה אמור להגיע כולו מקופת המדינה, מה שהפיל לבסוף את הפרויקט מפני שהמדינה לא יכלה לשאת בהוצאות. בשנת 2015 נעשה ניסיון נוסף למימון הפרויקט על ידי חברה פרטית שדרשה לקבל הלוואה בערבות המדינה, וגם ניסיון זה נכשל. לבסוף הוגשה הצעה חדשה לאצטדיון בעל קיבולת של 22,500 מקומות, שהתקבלה. ב-21 באפריל 2016 הפרויקט הוצג רשמית, וב-9 ביוני 2016 החלה הריסת האצטדיון הישן ובניית האצטדיון החדש. בשלב התכנון ובמהלך הצגתו, הפרויקט קיבל את השם "ארנה קומבטארה", (האצטדיון הלאומי) שהפך לשם הנפוץ והיה בשימוש נרחב לאורך כל בנייתו. ב-17 בנובמבר 2019 נחנך האצטדיון באופן רשמי, במשחק במסגרת מוקדמות יורו 2020 שנערך בין נבחרות אלבניה וצרפת, בו נכחו מעל ל-21,000 צופים. ובו הפסידה הנבחרת המארחת 0–2. ומאז הפך האצטדיון שקיבל את השם אצטדיון אייר אלבניה לאצטדיון הלאומי של אלבניה. להלן סגל נבחרת אלבניה לקראת משחקי יורו 2024 נתוני הופעות ושערים נכונים ל-26 במרץ 2024 ארווין סקלה נעים קריזיו חמדי סליחי אלטין ללה אטריט ברישה נכון ל-24 ביוני 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים פעילים בנבחרת. מדיה וקבצים בנושא נבחרת אלבניה בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אלבניה בכדורגל (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אלבניה בכדורגל (באלבנית) נבחרת אלבניה בכדורגל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התאחדות הכדורגל האלבנית דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל Fytyra e re e stadiumit “Qemal Stafa”, FUNKY FISH, ‏2009-12-11 (באנגלית)
מי יבנה בית

"מי יבנה בית" הוא שירו של המשורר לוין קיפניס אשר התחבר בשנת תרפ"ט 1929. והולחן על ידי נחום נרדי. "מי יבנה בית" תיאר את הלך הרוח ואווירת הבנייה מאז תקופת העלייה הראשונה, ובמיוחד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ותקופת העלייה הרביעית שבה התחבר, שבה שררה במגזרי ההתיישבות היהודית השונים בעיר ובכפר תחושה של שמחה והתרוממות נפש, בעקבות היצירה היישובית והגשמת הרעיון הציוני. הבנאים ובעלי הבתים היו יוצאים בריקודים ביום ובלילה, ואליהם היו מצטרפים קרובים, ידידים ועוברים ושבים. השיר המחורז כולל ארבעה בתים הנפתחים בשאלות רטוריות על זהותם של בוני ההתיישבות ומייסדיה שבהן ננקב פעמיים הפועל נשוא המשפט, ועל כולן עונה האני השר בגוף ראשון רבים, כי החלוצים יעשו את כל הנדרש לבנייה, בתשובות הפותחות במילים: „אֲנַחְנוּ הַחֲלוּצִים ...”. נושא הבית הראשון הוא הבנייה במגזר העירוני, בשכונות היהודיות החדשות ובראשן, בהיקפה, העיר תל אביב. הוא פותח בשאלה: „מִי יִבְנֶה יִבְנֶה בַּיִת בְּתֵל אָבִיב?”. הבית השני מהלל את ההתיישבות החקלאית של אנשי העלייה הראשונה במושבה ראשון לציון, ואת גידולי הגפנים. הוא פותח בשאלה: „מִי יִטַּע יִטַּע כֶּרֶם בְּרִאשׁוֹן?”. נושא הבית השלישי הוא צמיחת ההתיישבות החקלאית והחלוצית של אנשי העלייה השלישית, בהזכירו את הקיבוץ בתל חי (שהתאחד לאחר כך עם קיבוץ כפר גלעדי). הוא פותח בשאלה: „מִי יִזְרַע יִזְרַע שָׂדֶה בְּתֵל חַי?”. הבית הרביעי חוזר ומאזכר את ההתיישבות החקלאית במושבה רחובות, ואת הפרדסים. הוא פותח בשאלה: „מִי יִשְׁתֹּל יִשְׁתֹּל פַּרְדֵּס בִּרְחוֹבוֹת?”. "מי יבנה בית" נעשה אהוד מאוד ביישוב, התחברו לו מספר גרסאות פרטיות ומקומיות, והוא זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, וביניהם של הזמרת ברכה צפירה. "מי יבנה בית" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "מי יבנה בית" והאזנה לו באתר זמרשת
STS-76

STS-76 הייתה משימתה ה-16 של מעבורת החלל אטלנטיס, ומשימת המעבורות החמישית בתוכנית מיר ומעבורות החלל. המשימה שוגרה ב-22 במרץ 1996 מ-LC-39B ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-31 במרץ 1996 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. STS-76 הייתה משימת המעבורת השלישית שעגנה בתחנת החלל מיר הרוסית, והיא נשאה עימה את האסטרונאוטית שאנון לוסיד לשהייה ממושכת בתחנה (בתחילה כחלק ממשלחת EO-21 ולאחר מכן כחלק ממשלחת EO-22), שהחלה את השהייה הרציפה של אסטרונאוטים אמריקאיים על גבי מיר, שהסתיימה בינואר 1998. המשימה נשאה עימה גם מודול מעבדה של ספייסהאב ובמהלכה בוצעה הליכת החלל הראשונה של ארצות הברית מחוץ לשני רכבי חלל מעוגנים. מפקד המשימה - ארצות הברית קווין צ'ילטון טייס -ארצות הברית ריצ'רד סירפוס מומחה משימה 1 - ארצות הברית רונלד סגה מומחה משימה 2 - ארצות הברית מייקל קליפורד מומחה משימה 3 - ארצות הברית לינדה גודווין מומחה משימה 4 - ארצות הברית שאנון לוסיד (נשארה במיר) המשימה שוגרה ב-22 במרץ 1996 מכן שיגור 39B ממרכז החלל קנדי. ביום שלישי של המשימה המעברות עגנה בתחנת החלל מיר. בתחנת החלל כבר היה צוות של משלחת מס' 21 בפיקוד יורי אונופריינקו שהגיעו בפברואר 1996 בחללית סויוז TM-23. המעברות הביאה לתחנת החלל מים וכ-2 טון ציוד לביצוע מחקרים. ביום שישי של המשימה גודוון וקליפורד ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה 6 שעות. בזמן שהות בתחנת החלל צוות ביצע מספר ניסויים בתחומים שונים לרבות ניסויים תוך שימוש במערכת ספייסהאב. ב-29 במרץ מעבדות התנתקה מתחנת החלל כאשר שאנון לוסיד נותרה בה להמשך שהייה בחלל. המעבורת נחתה ב-31 במרץ בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה במסלול נחיתה מס' 22. תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-76 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-79

STS-79 הייתה משימתה ה-17 של מעבורת החלל אטלנטיס, משימת המעבורות השישית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה הרביעית בתחנת החלל מיר. המשימה שוגרה ב-16 בספטמבר 1996 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-26 בספטמבר 1996 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל תחנת החלל מיר אספקה ואת האסטרונאוט ג'ון בלאהה, שהחליף את האסטרונאוטית שאנון לוסיד, שחזרה על גבי המעבורת לכדור הארץ לאחר שהייה בת 6 חודשים במיר. בנוסף בוצעו במהלך המשימה מספר ניסויים מדעיים על גבי יחידת המעבדה ספייסהאב שנשאה המעבורת. מפקד המשימה - ארצות הברית ויליאם רדי טייס - ארצות הברית טרנס וילקאט מומחה משימה 1 - ארצות הברית תומאס אייקרס מומחה משימה 2 - ארצות הברית ג'יי אפט מומחה משימה 3 - ארצות הברית קארל וואלז מומחה משימה 4 -ארצות הברית ג'ון בלאהה (בהמראה - נשאר במיר) / ארצות הברית שאנון לוסיד (בנחיתה - חזרה ממיר) המעבורת שוגרה ב-16 בספטמבר 1996 וב-19 בספטמבר היא התחברה לתחנת החלל מיר. באותה עת בתחנת החלל כבר היה צוות של 3 אנשים. על המעבורת היה ציוד שונה בהיקף של 1,800 ק"ג. הוא הועבר לתחנת החלל וממנה נלקח ציוד ותוצאות המחקרים במשקל כולל של כ-900 ק"ג. הצוות שכלל 9 אנשים החל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. על המעבורת הייתה מותקנת מערכת ספייהאב ובנוסף בוצעו ניסויים בתחום ביוטכנולוגיה, תורת החומרים וגידול גבישים. ב-24 בספטמבר מעברות חלל התנתקה מתחנת החלל מיר, כאשר על סיפונה שאנון לוסיד ששהתה בתחנת החלל 188 ימים. ג'ון בלאהה נותן בתחנת החלל לשהייה ארוכה, הוא חזר במשימה STS-81 בינואר 1997. ב-26 בספטמבר מעבורת החלל נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי. תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-79 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Circle in the Square Theatre School

Circle in the Square Theatre School הוא בית ספר למשחק, מוסד ללא כוונת רווח, הקשור לתיאטרון Circle in the Square Theatre, הוא בית הספר היחידי השייך לתיאטרון בברודוויי. הוא מציע מסלולי לימוד של שנתיים: מסלול משחק מקצועי ומסלול מחזמר מקצועי. תוכנית המחזמר מיוחדת בכך שהיא זהה לתוכנית המשחק ובנוסף לה לוקחים התלמידים שיעורים נוספים במוזיקה. בית הספר נוסד בידי תיאודור מאן ב-1961. בשנתו הראשונה הוא שכן ברחוב בליקר שבגריניץ' וילג' ולמדו בו 15 תלמידים, באותה עת תיאטרון Circle in the Square Theatre היה באוף ברודוויי. ב-1971, הוא עבר למקומו הנוכחי בפרמאונט פלזה. לומדים בו כמאתיים תלמידים. מילי אביטל, קווין בייקון, ריצ'רד ברוקס, רייצ'ל שאגאל, שרה קלארק, בניסיו דל טורו, ליסה אדלשטיין, לינדה פיורנטינו, ג'ינה גרשון, פיליפ סימור הופמן, פליסיטי האפמן, קריסטן ג'ונסטון, ג'סטין קירק, ג'ונתן לה-פאליה, מת'יו לילארד, אנדרו מקארתי, ג'ון מקגינלי, אידינה מנזל, קן אולין, ניקול ארי פרקר, רוברט פיקרדו, מולי שאנון, רונדל שרידן, ננסי טראוויס, קווין וייזמן ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של Circle in the Square Theatre School (באנגלית) ההיסטוריה של בית הספר
שיר אל-על

"שיר אֶל-עָל" הוא שיר מאת המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי, שנכתב בשנת תרצ"ה. לימים הולחן על ידי המלחין והזמר חנן יובל. ב"שיר אל-על" הובאו סדרת כללים, צווים והנחיות פעולה וחיים, מעין קודקס אתי בלשון פואטית, הנדרש מהלוחם העברי, ובכלל זה חניך תנועת הנוער בית"ר, שז'בוטינסקי עמד בראשה. ההנחיות כוללות הסתכלות על הנשגב והנעלה („שָׂא אֶל-עָל מֶבַּט עֵינַיִ”) כאמת מידה לניהול החיים ונכונות למאבק תקיף ומתמיד על שיכלול החיים הציבוריים והפרטיים, אשר יביא למימושם. מצבי החיים של הכלל והפרט נדמים בשיר לחלקי היממה ומובאים כסדרו של יום: אישון „הַלַּיִל”, שחר וצהריים; אליו מצורף מנעד צבעים, כמו בשירו "שיר הדגל" שבו הוצגה קשת הצבעים הנראים בעין האדם; אולם אל "שיר אל-על" נלקחו צבעי השמים, הטלית והדגל העברי, והם: תכלת, כחול, שחור, צחור (כמו לבן) ולבן. השיר המחורז הכולל שישה בתים, הוא אחד משמונת שיריו הציוניים פוליטיים של ז'בוטינסקי; על פי פרופ' דן מירון רב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו. המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה"; בשמונת שירים אלו "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ... את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני". השיר נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת בית"ר, ונהוג לקרוא או לשיר אותו בכינוסים, בטקסים, באזכרות ובהתקהלויות חגיגיות. דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005. "שיר אל-על" באתר בית לזמר העברי משה שטיינר, התחיה הלאומית בספרותנו: מבחר מאמרים, תל אביב: צ'ריקובר, 1982, עמ' 139. שיר אל-על, באתר shironet. דן מירון, אילן מצל בגיא, עמ' 111. דן מירון, אילן מצל בגיא, עמ' 59.
בואדייה דל מונטה

בואדייה דל מונטה (ספרדית: Boadilla del Monte) הוא יישוב בקהילה האוטונומית של מדריד השוכן במרחק 14.5 ק"מ ממדריד, בירת ספרד. אוכלוסיית בואדייה דל מונטה מונה כ-47,000 תושבים. זהו אחד מהיישובים בהם רמת ההכנסה לנפש היא מהגבוהות ביותר בקהילה האוטונומית של מדריד. היישוב מהווה מוקד משיכה בעיקר בזכות הטבע, האתרים ההיסטוריים והפעילות הכלכלית המתנהלת בו. בבואדייה דל מונטה מתקיים שילוב של מסורת, טבע וקידמה כמו גם שיעור גבוה של אוכלוסייה צעירה - עובדה המגובה על ידי הרשות המקומית, שכן זהו היישוב היחיד בספרד בו מוענק סיוע לתושבים עבור לידה או אימוץ ילדים, כמו גם סיוע במימון הילדים עד הגיעם לגיל 3. מספר קווי אוטובוס וכן רכבת קלה מחברים את היישוב למדריד. ביישוב פועלות מעל 2,000 חברות, בהן בנק סנטנדר, שבמתחמו עובדים מעל 6,000 איש. בואדייה דל מונטה שוכנת ממערב לעיר מדריד, וגובלת מצפון במחדהונדה, מדרום בוייאויסיוסה דה אודון ובעיר אלקורקון, ממזרח בפוסואלו דה אלרקון וממערב בברונטה וביישוב וייאנואבה דה לה קנייאדה. בנוסף על הרובע הוותיק, קיימים בבואדייה דל מונטה מרכזי אוכלוסייה דוגמת שכונות היוקרה מונטפרינסיפה (Montepríncipe), אוליבר דה מירבאל (Olivar de Mirabal), לאס לומס (Las Lomas) ובוננסה (Bonanza). בואדייה דל מונטה השתייכה בין היתר לרוזן מטורנו ולמרקיזים ממירבאל. חוספה ממירבאל השיגה אישור ממועצת קסטיליה למכור את האחוזה שבישוב לנסיך דון לואיס, אשר ציווה על האדריכל ונטורה רודריגז לשפץ את הארמון. באמצע המאה השמונה עשרה צורף ליישוב רומנייוס - כפר שמנה 30 תושבים. בואדייה דל מונטה נודעת בקרב חובבי האמנות, בזכות ארמון הנסיך דון לואיס אשר נבנה במאה השמונה-עשרה. לאחר ששיני הזמן נגסו בארמון, הוא נמכר בידי משפחת רוספולי לעיריית היישוב. הארמון שימש כאתר ההסרטה לסרטו של מילוש פורמן- רוחותיו של גויה. בקרבת הארמון נמצאת מזרקת ונטורה רודריגז, שעוצבה בידי האדריכל שאת שמו היא נושאת. ביישוב נמצא גם מוזיאון בנק סנטנדר סנטרל-היספנו, השוכן בקומפלקס של הנהלת הבנק הראשית. במוזיאון מוצגות יצירות של אמנים חשובים דוגמת אל גרקו ואנתוני ואן דייק. מדיה וקבצים בנושא בואדייה דל מונטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בואדייה דל מונטה
כיכר החגיגות הגדולות

כיכר החגיגות הגדולות (בערבית: ساحة الاحتفالات الكبرى) היא הכיכר המרכזית בה מתקיימות החגיגות הציבוריות בבירת עיראק, בגדאד. ככר זו משמשת גם בתור הכיכר הלאומית. הכיכר הוקמה בשנת 1986 בתקופתו של הנשיא סדאם חוסיין עם "אצטדיון מלבני" בעבור ראשי המדינה במרכזה של שדרת מצעדים והתקיימו בה כל המצעדים הצבאיים והאירועים הלאומיים. ולעיתים גם הוצאות להורג המוניות. הכיכר ממוקמת ליד שכונת הרטנייה במרכז בגדד, סמוך לאזור הירוק המבוצר המכיל מוזיאונים ואנדרטאות, הממוקם ליד אנדרטה החייל האלמוני שהוקמה בשנת 1980 עם תחילת המלחמה עם איראן. משני צידי הכיכר נמצאים 2 שערי "הניצחון" בצורת ידיו של סדאם חוסיין שהוקמו בשנת 1989 לרגל סיום מלחמת איראן–עיראק. בכיכר נמצאים גם: בית קולנוע, ותיאטרון. כיכר החגיגות הגדולות באתר WikiMapia ערך זה הוא קצרמר בנושא בגדאד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיילס איירוואן

מיילס M.57 איירוואן (באנגלית: Miles M.57 Aerovan) היה מטוס תובלה דו-מנועי לטווח קצר וזול להפעלה מתוצרת חברת מיילס איירקראפט הבריטית. המטוס תוכנן למשימות תובלה ונוסעים. המטוס זכה הן לשימוש אזרחי והן לשימוש צבאי. המטוס היה בעל כנף עילית ושני מנועים, ומורכב מעץ לבוד, עם חלקים מאשוחית ומתכת. המטוס צויד בכן נסע קבוע בתצורת תלת-אופן ושלושה מייצבים אנכיים (בדומה למיילס מסנג'ר). שני הטייסים ישבו תחת חופת פרספקס גדולה. בצד המטוס ארבעה או חמישה חלונות לנוחות הנוסעים. האיירוואן היה יכול לשאת מכונית משפחתית, אותה ניתן היה להעמיס דרך דלתות דמויות קונכייה בחלקו האחורי. המטוס תוכנן בשנת 1944 ונבנה במפעלי חברת מיילס בוודלי שבברקשייר, ושם הוטס לראשונה על ידי טומי רוז ב-26 בינואר 1945. המטוס יכול היה להגיע למהירות מרבית של 175 קמ"ש ולשאת כטון של מטען. הייצור הסדרתי החל בשנת 1946, בעיקר לצרכים אזרחיים, אם כי חילות האוויר של ישראל וניו זילנד עשו בו שימוש צבאי. יצור המטוס הסתיים בסוף שנת 1947. החברה העניקה רישיון לייצר את המטוס בצרפת, אך בסופו של דבר לא הוחל בייצור שם. שני מטוסים שהיו בשימוש חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הוסבו, ללא הצלחה, לפיזור דשן מן האוויר. מטוס אחד מדגם 6 שימש למחקר יחס ממדי כנף גבוה של הורל-דובואה בשנת 1957 וסומן HDM.105. באב טיפוס זה הותקנה מאוחר יותר גרסה מוקטנת ביחס 5/6 של מנוע ארמסטרונג סידלי ממבה שיועדה למיילס מרתון. המטוס האחרון מדגם זה בשירות היה מטוס מדגם 6 שטס באיטליה בשנת 1968. רוב מטוסי האיירוואן מדגם 3 ו-4 שימשו להטסת נוסעים ומטען, טיסות שכר וטיסות כיף בממלכה המאוחדת ובמזרח הקרוב. חברת Meridian Air Maps הפעילה מטוס שסימנו G-AISF למטרת סקר מן האוויר מאוקטובר 1955 עד שהתרסק בהמראה משדה התעופה של מנצ'סטר ב-29 באפריל 1957. חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי בדק שני מטוסי איירוואן מדגם 4 בשנת 1950. עמנואל צור רכש באנגליה תמורת 3,500 ליש"ט מטוס איירוואן בריטי שסימונו G-AJWI עבור חיל האוויר הישראלי אשר נכנס לשירות בחיל בטייסת א' ביוני 1948. המטוס, שיכול היה לנחות על מסלולי נחיתה קצרים שאורכם כ-300 מטרים, שימש לתובלה והטסת נוסעים ליישובים נצורים ולעמק המצלבה בירושלים, תוך שהוא חשוף לירי צלפים. בשל צורתו המוזרה כונה המטוס בחיל "הברווזה ההרה". ערך מורחב – רצח נוסעי האירוואן ב-18 ביולי 1948 המריא המטוס מסדום כשבבטנו נוסעים שפונו מהישוב הנצור בדרכם לשדה דב, אך המטוס נחת בחולות מדרום לבת ים ליד נבי רובין. שניים מהנוסעים יצאו במסע רגלי לעבר בת ים כדי להזעיק עזרה ושאר נוסעי המטוס (פרט לאחד שהעמיד פני מת) נרצחו על ידי כנופיה ערבית. מטוס האיירוואן עצמו הושמד. יהודה עופר, ספר המטוסים עמ' 277, משרד הביטחון – ההוצאה לאור מדיה וקבצים בנושא מיילס איירוואן בוויקישיתוף אבינעם מיסניקוב, ‏האירוואן, באתר "מרקיע שחקים" אירוון M-57 באתר חיל האוויר ניר חסון, המטוס שרכשו תושבי גוש עציון ב-1948 הגיע רק אחרי שהפסידו בקרב, באתר הארץ, 4 במאי 2014
מדליית המלחמה הבריטית

מדליית המלחמה הבריטית (באנגלית: British War Medal) היא מדליית מערכה שהוענקה עבור שירות במלחמת העולם הראשונה. המדליה אושרה לשימוש בשנת 1919, לקצינים וחוגרים, בשירות האימפריה הבריטית ששירתו בין ה-5 באוגוסט 1914 וה-11 בנובמבר 1918. היא הוענקה לכל חייל בחילות הים השונים, שהשלים לפחות 28 ימי שירות פעיל ובכללותם כוחות נחתים והצי המלכותי. כמו כן היא הוענקה לכל חייל שנהרג בקרבות, גם אם לא השלים תקופת שירות זו. מאוחר יותר השימוש במדליה הורחב לפרק הזמן שבין השנים 1919–1920 לשירות בתפקידי סילוק מוקשים בימים השונים והשתתפות במבצעים ברחבי צפון ודרום רוסיה, סיביר, הים השחור, הים הכספי ומזרח האזור הבלטי. קרוב ל-6.5 מיליון מדליות הוענקו, כשמיעוטן, קרוב ל-110 אלף היו עשויות ארד. מדליות הארד הוענקו בעיקר לסינים, מלטזים, והודים ששירתו בגדודי עבודה. המדליה היא עיגול בצבע כסף (או לעיתים רחוקות ארד) בקוטר של 36 מילימטר. על החזית מופיעה דמותו חשופת הראש של המלך ג'ורג' החמישי. כמו כן מופיע הכיתוב GEORGIVS V BRITT : OMN : REX ET IND : IMP שמשמעו "המלך ג'ורג' החמישי, מלך כל הבריטים, וקיסר הודו". הצד האחורי מראה את גאורגיוס הקדוש עירום, על גבי סוס, חמוש בחרב קצרה (המהווה דימוי לניצחון על הפרוסים). הסוס נראה כשהוא רומס מגן ואת עצמותיו של חייל פרוסי. מימין לדמותו של גאורגיוס מופיעה שמש המסמלת ניצחון. שנות תחילת וסיום המלחמה, מופיעות באסימטריה משמאל ומימין, 1914 ו-1918 בהתאמה. הסרט עליו תלויה המדליה מורכב מפס כתום רחב במרכז, כאשר באגפיו מופיעים פסים בצבעים לבן שחור וכחול (מהמרכז החוצה). מדיה וקבצים בנושא מדליית המלחמה הבריטית בוויקישיתוף
Century Child

Century Child הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הסימפוניק מטאל הפינית נייטוויש. האלבום יצא ב-24 במאי 2002, והיה האלבום הראשון שבו נטל חלק מארקו היטאלה בתור בסיסט וזמר גברי. האלבום מכר פלטינה כפולה ברחבי פינלנד, ולמעלה מ-350,000 עותקים בין השנים 2002-2003, וגרף ביקורות חיוביות לרוב. האלבום מכיל גרסת כיסוי לשיר "The Phantom of the Opera", ומכיל שני שירי בונוס. האלבום שונה מהחומרים של הלהקה עד כה, מבחינה לירית ומוזיקלית. האלבום מכיל תזמורת סימפונית (בשונה מהאלבומים הקודמים שהוקלטו באמצעות סינתיסייזר), קול עוצמתי יותר של הסולנית טאריה טורונן, ושירה חזקה של מארקו היטאלה, שלא נשמעה בעבר, הבאה לידי ביטוי בשירים כמו Feel For You", "Ever Dream", "Slaying the Dreamer", "Dead to "the World ועוד. Century Child היה גם האלבום הראשון שבו הגיטריסט, Emppu Vuorinen, כיוון את הגיטרה שלו לדרופ די, מה שמעניק סאונד כבד יותר לשירים. Bless the Child - יצא כסינגל שני. End of All Hope Dead to the World Ever Dream - יצא כסינגל ראשון. Slaying the Dreamer Forever Yours Ocean Soul Feel for You The Phantom of the Opera Beauty of the Beast Lagoon (שיר בונוס) The Wayfarer (שיר בונוס) מידע על האלבום Century Child באתר MusicBrainz האלבום Century Child באתר Discogs
משמרת מעזיהו

משמרת מַעַזְיָהוּ היא המשמרת האחרונה (מספר עשרים וארבע) מבין כ"ד משמרות כהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל שהתקיים קודם בניית בית המקדש הראשון. המשמרת מוזכרת רק פעם אחת בתנ"ך בספר דברי הימים; ”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל.. לְמַעַזְיָהוּ אַרְבָּעָה וְעֶשְׂרִים.” (דברי הימים א כד יח). בלוח השנה במגילות קומראן היא משרתת בפסח ובתחילת חג המצות וכן ביום הזיכרון בשנה הראשונה במחזור ששת השנים. בתקופה שלאחר חורבן בית שני, משמרת זו מוכרת כמי שישבה בחמת ובאריח שסמוך לטבריה ומאוחר יותר אף בטבריה עצמה. השם מעזיהו מופיע בספר נחמיה בין הכהנים החותמים על אמנת נחמיה התרשתא: ”וּבְכָל זֹאת אֲנַחְנוּ כֹּרְתִים אֲמָנָה וְכֹתְבִים וְעַל הֶחָתוּם שָׂרֵינוּ לְוִיֵּנוּ כֹּהֲנֵינוּ. וְעַל הַחֲתוּמִים נְחֶמְיָה הַתִּרְשָׁתָא בֶּן חֲכַלְיָה וְצִדְקִיָּה. שְׂרָיָה עֲזַרְיָה יִרְמְיָה. פַּשְׁחוּר אֲמַרְיָה מַלְכִּיָּה. חַטּוּשׁ שְׁבַנְיָה מַלּוּךְ. חָרִם מְרֵמוֹת עֹבַדְיָה. דָּנִיֵּאל גִּנְּתוֹן בָּרוּךְ. מְשֻׁלָּם אֲבִיָּה מִיָּמִן. מַעַזְיָה בִלְגַּי שְׁמַעְיָה אֵלֶּה הַכֹּהֲנִים.” (נחמיה י ט) ערך מורחב – מסורה לפי החוקר שמואל קליין, בעלי המסורה המאוחרים היו מכנים את העיר טבריה בשם מדינת מעזיה על שם משמרת מעזיהו שישב בחמת הסמוכה לה. בין בעלי מסורה ממשמרת זו, נמנה "אחיהו הכהן". ערך מורחב – גלוסקמת מרים ברת ישוע על גלוסקמה מרים ברת ישוע הכהן (מקורה כנראה ממערת קבורה בעמק האלה) נמצאה כתובת בכתב יהודי בשפה ארמית: מרים ברת ישוע בר קיפא כהן ממעזיה מבית אמרי. פענוח אפשרי נוסף הוא "מרים ברת ישוע בר קיפא כהנם מעזיה מבית אמרי". על סמך הכתוב קיפא (שמו של כהן ידוע ממקורות היסטוריים, שם זה הוזכר בתוספתא (מסכת יבמות א, י) מוזכרת משפחת בית קיפאי שהייתה משפחת כהנים ומקורה מבית מקושש וכן בספרו של יוסף בן מתתיהו) . ואודות הכתוב מבית אמרי (המשמרת כהונה מספר ה16 נקרא בשם משמרת אמר, וגם משפחת כהנים בשם אִמֵּר מופיעים בספר עזרא (ב', ל"ז) ובספר נחמיה (ז', מ') כאחת מארבע משפחות כהונה שעלו לארץ ישראל בעקבות שיבת ציון), אם אמנם הכתובת מתכוונת אליהם, ניתן ללמוד ממנה על הקשר של משמר מעזיה לכהנים מבני אמר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בת כהן "מדרש הביאור" (סעדיה אלדמארי) להפטרת פרשת אמור ארץ הגליל עמודים 85, 120 ספר "ארץ הגליל" עמוד 120, מציין את ספר המכלל להרד"ק (הוצאת פיורדא), ערך אחיהו הכהן באנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המעבדה לעיצוב עירוני

המעבדה לעיצוב עירוני היא גוף מחקר שנוסד בשנת 2009, על ידי האדריכלית ד"ר טלי חתוקה בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם באוניברסיטת תל אביב. מאז הקמתה מעורבת המעבדה במיזמים רבים המבקשים לאתגר, לשכלל ולעדכן את מאגרי הידע הקיימים בתחום התכנון[דרושה הבהרה] בעולם. המחקרים בוחנים תהליכים וקשרים בין ההיבטים החברתיים והפיזיים בעיר וכן נבחנות אסטרטגיות ניסיוניות לקובעי מדיניות בנושאים של תכנון ועיצוב עירוני. במעבדה משתתפים חוקרים מתחומי האדריכלות, תכנון עירוני, תחבורה, משפטים ופילוסופיה. מעבדות נוספות לעיצוב עירוני מצויות גם במסגרת אוניברסיטאות שונות ברחבי העולם או כאלה הפועלות באופן עצמאי. למעבדה שיתופי פעולה רבים, בין השאר עם הפקולטה לאדריכלות ותכנון ערים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ובמסגרתו נערכים פרויקטי מחקר משותפים. בנוסף, מארחת המעבדה מתכננים עירוניים ותלמידי מחקר לתקופות התמחות. המחקרים שנערכו במסגרת המעבדה התמקדו בשלושה נושאים עיקריים: מתודולוגיות תכנון, סביבות מגורים, וקונפליקטים עירוניים. מחאות חברתיות והמרחב הציבורי, 2009 הצעה לחידוש מרכז הכרמל בחיפה, 2009 הצעה לחידוש גן הזיכרון בחיפה, 2009 הצעה לעיצוב מחודש בתפר בין הערים תל אביב-יפו ובת ים, 2009 התחדשות עירונית בשכונת נאות שושנים בחולון, 2010 קודים לעיצוב ותכנון (מקרה מבחן בפארק מדרון יפו), 2011 מגורים וסגנון חיים עכשווי בתל אביב ובמודיעין, 2011 חשיבה על מרכזי ערים בערי הפיתוח, 2012 השפעת הטכנולוגיה על המרחב הציבורי, 2012 מרחב המגורים הישראלי, 2012 עתיד הערים החדשות בעולם ובישראל (מקרה מבחן בקריית גת), 2012 תעשייה, תעסוקה ותכנון (בהכנה), 2013 באוקטובר 2012 פרסם צוות המעבדה את הספר "שכונה-מדינה", המציג ניתוח של 12 שכונות מגורים בישראל והצעה למודל המיטבי לשכונת מגורים. בנובמבר 2014 יצא לאור הספר "עיר-תעשייה", הספר השני בטרילוגיה על הנוף הבנוי בישראל. הספר חשף את היחסים הגלויים והסמויים בין העיר והתעשייה והתחקה אחר הזמניות והדינמיות של סביבות העבודה וביקש לחזק את המודעות ליחסים בין העובד למקום, ובין העובד לעיר. בדצמבר 2017 יצא הספר השלישי בטרילוגיה, "ארץ-גנים", העוסק בניתוח צורני ותפקודי של פיתוח נופי במרחבים הציבוריים בערים בישראל. כמו כן הספר כלל ראיונות עומק עם אדריכלי הנוף הבולטים בפרקטיקה העכשווית בישראל, לרבות צבי דקל, חיים כהנוביץ, גדעון שריג ולב וקסמן, דפנה גרינשטיין וגיל הר-גיל, ברברה אהרונסון, עליזא ברוידא ורות מעוז, ליאור לוינגר, ליטל סמוק פביאל וליאור וולף. שכונה-מדינה, רסלינג, 2012 עיר-תעשייה, רסלינג, 2014 ארץ-גנים, רסלינג, 2017 דפוסי תכנון, רסלינג, 2020 אתר האינטרנט הרשמי של המעבדה לעיצוב עירוני המעבדה לעיצוב עירוני, ברשת החברתית פייסבוק אורבנולוגיה - בלוג המעבדה לעיצוב עירוני "קריית גת 2025" - אתר הפרויקט "מרכז העיר" - המרכז לחקר העיר והעירוניות נועם דביר, אדריכלות רחוב תחת זכוכית מגדלת, באתר הארץ, 26 בינואר 2011 רוני בר, ניסוי עולמי בדרום: הביתנים הדיגיטליים של קרית גת, באתר Xnet‏, 7 ביוני 2012 אלכס דורון, תכירו את העיר החכמה: החזון הטכנולוגי של קרית גת, באתר nrg‏, 9 ביולי 2012 אסתר זנדברג, אלטרנטיבה מעבר לפינה, באתר הארץ, 20 במרץ 2013 אסתר זנדברג, חזון השכונה החדשה: תא בתוך מארג עירוני, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2012 אסתר זנדברג, למה כדאי לשלב בין איזורי תעשיה ומגורים, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2014 אסתר זנדברג, גינה לא חביבה: למה פארקים מסוימים נותרים שוממים?, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2017