laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות העולם למועדונים 2001

אליפות העולם למועדונים 2001 היא אליפות העולם לקבוצות כדורגל שאורגנה על ידי פיפ"א והייתה אמורה להיערך בשנת 2001 בספרד אך בוטלה. הטורניר היה אמור להיות גרסה שנייה של אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2000 שנערכה בברזיל שנה קודם לכן. הפעם נבחרה ספרד כמארחת הטורניר ו-12 קבוצות הוזמנו להשתתף. הקבוצות היו אמורות להתחלק לשלושה בתים בני 4 קבוצות כשהראשונה מכל בית והשנייה בעלת המאזן הטוב ביותר עולות לחצי הגמר, אלא שפשיטת רגל של חברה שווייצרית בשם ISL שהייתה שותפת השיווק של פיפ"א גרמה לביטול הטורניר. ב-18 במאי 2001 הודיעה פיפ"א על דחיית הטורניר ל-2003 בגלל 3 סיבות: מועדי תחרויות לאומיים ובינלאומיים, קשיים כלכליים במדינותיהם של חלק מהמשתתפות, אך בעיקר בגלל פשיטת הרגל של ISL. התחרות לא התקיימה לבסוף גם ב-2003 אך התקיימה בנוסח מחודש ביפן בשנת 2005. הקבוצות שהוזמנו להשתתף בטורניר הן: בית א': בית ב': בית ג': גביע העולם בכדורגל
טד טרנר

רוברט אדוארד "טד" טרנר השלישי (באנגלית: Robert Edward "Ted" Turner III; נולד ב-19 בנובמבר 1938) הוא איש עסקים אמריקאי, והבעלים של מספר חברות תקשורת גדולות. טרנר הקים בין היתר את רשת החדשות CNN, שהייתה הראשונה שהקדישה 24 שעות לשידורי חדשות בלבד. בנוסף, נודע טרנר גם כתורם למטרות שונות, בין היתר תרם מיליארד דולר לארגון האומות המאוחדות באמצעות קרן שהקים. טרנר גם היה בעליו של ארגון ההיאבקות WCW. בעברו, גם היה אלוף עולם בשייט. טרנר נולד בסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית. התחנך במכינת קולג' נוצרית לבנים-בלבד. החל להתחרות בשיט יאכטות בגיל 12 והתחרה במבחנים האולימפיים לאולימפיאדת טוקיו (1964). ב-1977 היה רב החובל של היאכטה Courageous בתחרות גביע אמריקה וב-18 בספטמבר 1977 הגן בהצלחה על תואר גביע אמריקה בניצחון 0–4 על אוסטרליה. ב-1993 נבחר להיכל התהילה של גביע אמריקה וב-2011 להיכל התהילה הלאומי לשיט. טרנר ירש את סוכנות הפרסום של אביו ב-1963 לאחר שהלה התאבד. הוא הרחיב את עסקיו לתחומים אחרים בעולם התקשורת כשרכש תחנת רדיו באטלנטה ב-1970 והחל בבניית אימפריית "Turner Broadcasting System". כעשור לאחר מכן הקים את CNN, שהובילה מהפכה בעולם התקשורת, בעיקר לאחר סיקוריה הבולטים את אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר (1986) ואת מלחמת המפרץ הראשונה (1990). קבוצת הבייסבול שרכש, האטלנטה ברייבס הפכה למותג לאומי בארצות הברית, והוא הקים את משחקי הרצון הטוב, מפעל ספורט שפעל במשך כ-15 שנים. ב-1991 הוכתר כאיש השנה של המגזין טיים, והיה לאיש התקשורת הראשון שזוכה בכך. בשנת 2000, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. הונו הוערך בספטמבר 2011 על ידי המגזין פורבס כעומד על 2 מיליארד דולר. בספטמבר 2018 סיפר טרנר בריאיון בטלוויזיה כי הוא סובל מדמנציה עם גופיפי לואי. טרנר ידוע כפרו-פלסטיני, ואף טען (בזמן שכיהן כמנכ"ל CNN) ב-2002 כי גם מדינת ישראל מבצעת טרור. בתגובה, ממשלת אריאל שרון הגיבה שהטענות של טרנר "טיפשיות". ב-2006 בריאיון לתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן, טען טרנר בעד ההתחמשות הגרעינית באיראן: "לנו (ארצות הברית) יש 28 אלף. למה להם (לאיראן) אסור 10? ושלא נדבר על ישראל- להם יש כ-100". במעמד אחד כינה טרנר את מבצעי פיגועי 11 בספטמבר "אמיצים". עם זאת, בראיון מאוחר יותר טען ששגה בלשונו. אתר האינטרנט הרשמי של טד טרנר (באנגלית) טד טרנר, ברשת החברתית פייסבוק טד טרנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארז מיכאלי‏, ספיריטס: באוויר עד סוף העולם, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2013 מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה Ted Turner, Forbes (באנגלית) מייסד רשת CNN טד טרנר חשף כי הוא סובל מדמנציה, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2018 הבעלים של CNN מאשים את ישראל בטרור, באתר TheGuardian, יוני 2002 Burkeman, Oliver; Beaumont, Peter (18 ביוני 2002). "CNN chief accuses Israel of terror". The Guardian. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite news}}: (עזרה) James Bowman, Media Madness: The Corruption of Our Political Culture, Encounter Books, 2009-04-26. (באנגלית)
מוראה

מוראה (ביוונית: Μωρέας) הוא השם שבו נתכנה חצי האי פלופונסוס בתקופת ימי הביניים על ידי שליטיו הפרנקים. הכינוי מוראה בהקשר לפלופונסוס הופיע לראשונה במאה ה-10, במסמך ההיסטורי הכרוניקות של מוראה. הכרוניקות, יצירה בת 9,000 שורות מהמאה ה-14, מכילות מידע רב על היווצרות שלטון הפרנקים ביוון ותיאור החברה הפיאודלית החדשה, אם כי הן נחשבות ללא אמינות מבחינה היסטורית. לאחר כיבוש האימפריה הביזנטית במסע הצלב הרביעי על ידי הפרנקים (הכינוי לקתולים שיצאו למסעות הצלב מארצות מערב אירופה), הוקמו על חורבותיה מספר יחידות מדיניות חדשות. שתי קבוצות של פרנקים כבשו את אזור הפלופונסוס, והקימו בה מספר בריתות רופפות השולטות על אוכלוסייה יוונית תחת שלטון שליטים פרנקים. אזור הפלופונסוס כולו נקרא מוראה, והוא חולק בין היחידות המדינית של הפרנקים, שהחשובה בהם הייתה נסיכות אכאיה, ובין האימפריה של ניקאה ואזורי שליטה של ונציה. הנסיך הבולט ביותר במוראה היה הנסיך גיום השני וילאהרדואין, שליטה של נסיכות אכאיה, שביצר את העיר מיסטרס, לא רחוק מספרטה, והפך אותה לבירתו. לאחר הפסדו של גיום ב־1259 לאימפריה הביזנטית המחודשת (שליטי ניקאיה, ולאחר מכן קונסטנטינופול), עבר חלק גדול מממלכתו אליה. לאחר מותו, ועם נישואי בתו ויורשת העצר עם פיליפ בנו של שארל הראשון מאנז'ו מלך סיציליה ונאפולי, השתלטה מלכות נאפולי על נסיכות אכאיה. ב-1348 הקימו הביזנטים יחידה אוטונומית בדרום הפלופונסוס, וזו הייתה לדספוטט מוראה. הדספוטט השתלטה בהדרגה על כל חצי האי עד להשתלטותה המוחלטת על כל הפלופונסוס ב־1430, השתלטות שהופרעה זמנית ב־1383 על ידי גדוד שכירים מנווארה שכבש לעצמו חלק גדול ממוראה. הטורקים כבשו את מוראה בין השנים 1458-1460. הטורקים שלטו בחצי האי עד מלחמת העצמאות היוונית בתחילת המאה ה-19 (למעט תקופה קצרה בין 1685 ל-1714 שבה השתלטו שוב הוונציאנים על הפלופנסוס), ומאז הופסק להתייחס אל הפלופונסוס כמוראה. מקור השם לוט בערפל ושנוי במחלוקת. השם מופיע לראשונה בכתבים ביזנטיים מן המאה ה-10. יש חוקרים המייחסים את השם לשורשים סלאבים: המלה הסלאבית לים היא "מורה" (Мо́ре), ומכאן מוראה היא "אדמה על הים". יש סוברים שמקורו במלה היוונית לתות עץ, אולי בהקשר לתולעי המשי שהוברחו מסין לביזנטיון במאה ה-6. יש סברה לפיה השם נובע משיכול אותיות של "Roma" (כקיצור של האימפריה הרומית). ההיסטוריון סטיבן רנסימן הציע שהשם ביוונית מקורו בדמיון בין צורת חצי-האי פלופונס לצורת עלה עץ התות.
אזור האגמים וילנדרה

אזור האגמים וילנדרה (אנגלית Willandra Lakes Region) הוא אתר מורשת עולמית המשתרע על שטח של כ-2,400 קמ"ר בדרום-מערב ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. לאזור חשיבות תרבותית וטבעית רבה והוא כולל עדויות חשובות להתיישבות אנושית קדומה וכן את אתר שריפת הגופות העתיק ביותר הידוע לאדם. באזור מערכת של אגמים יבשים מתקופת הפליסטוקן אשר נוצרו במהלך שני מיליוני השנים האחרונות, וחופי רובם מוקפים בדיונות בצידם המזרחי. הדיונות של אגם מונגו ידועות במיוחד והן זכו לכינוי "החומה הסינית" (Walls of China). אורך הדיונות שמזרחית לאגם מונגו הוא 26 ק"מ וגובהן עד 30 מטר. המערכת כוללת חמישה אגמים גדולים המחוברים זה לזה ו-14 אגמים קטנים יותר. שטחם של האגמים נע בין 6 ל-350 קמ"ר. כאשר הנהר המוביל מים אל האגמים חדל מלזרום, הם הפכו למלוחים יותר וגוועו בהדרגה מדרום לצפון. כיום האגמים הם מישורים שטוחים שבהם שיחים נמוכים ומשטחי עשב, המסוגלים להתמודד עם מליחותה הגבוהה של הקרקע. כ-10% משטח האזור, הכוללים שני שלישים משטחו של אגם מונגו, הם פארק לאומי מוכרז על ידי ממשלת אוסטרליה. קו החוף העתיק של האגמים מתאפיין בשלוש שכבות של סלעי משקע: שכבת גול גול (Gol Gol) - המשקעים המוקדמים ביותר שקעו במקום לפני 50,000 שנים ויותר וציבעם כתום-אדום. שכבת מונגו (Mungo) - השכבה המאוחרת יותר, המתוארכת לפרק הזמן שהחל לפני 50,000 שנים ונמשך עד לפני 19,000 שנה, והיא כוללת חרסית וחול קוורץ נקי. שכבה זו היא העשירה ביותר בממצאים ארכאולוגיים. שכבת זאנסי (Zanci) - השכבה המאוחרת ביותר, העשויה מאבק חרסית שהועף על ידי הרוח ונערם לדיונות בעת שהאגמים שינו את גובה מפלסם, טרם גוועו באופן סופי. ממצאים ארכאולוגיים מראים שרידי התיישבות אנושית לחופי האגמים המתוארכים כבני 50,000 שנים. חפירות חשפו שרידי גופת אישה שרופה חלקית בדיונה סמוך לאגם מונגו. היא תוארכה בתחילה כבת 26,000 שנים, אך בשנת 2003 נקבע כי היא בת 40,000 שנה לערך. כך או כך, התגלית הפכה את המקום לאתר שריפת הגופות העתיק ביותר הידוע. עוד התגלו בשנת 1974 שרידיו של גבר שנקבר באוכר אדום וגילו הוא כ-40,000 שנים. גם עדות זו למנהג קבורה זה, אשר בימינו רווח בשטחי צרפת ובמקומות אחרים, היא המוקדמת בעולם. במהלך עידן הקרח האגמים היו מלאים וההתיישבות האנושית ניזונה מהדגה העשירה, כמו גם מחיות כיס ומציפורי אמו. כשהאגמים החלו לסגת נסמכו התושבים גם על צמחים. קיימות גם עדויות ליישוב אנושי בווילנדרה במהלך 10,000 השנים האחרונות. קיימים 22 מיני יונקים, בייחוד עטלפים, באזור אגמי וילנדרה, ולאלה מצטרפים 40 מיני זוחלים ודו-חיים ו-137 מיני עופות, בהם תוכאים, קקדואיים ופרושיים. הצומח אופייני לאקלים חצי צחיח, ולמעט עצי אקליפטוס, הוא כולל שיחים ועשבים דלילים. מדיה וקבצים בנושא אזור האגמים וילנדרה בוויקישיתוף האזור באתר ממשלת אוסטרליה
אייר סיני

אייר סיני (בערבית: سيناء للطيران, באנגלית: Air Sinai) הייתה חברת תעופה מצרית שהפעילה את קו הטיסה בין קהיר לתל אביב. החברה נוסדה בשנת 1982 בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים כדי לקיים קשר תעופתי בין שתי המדינות. החברה הוקמה על ידי חברת איג'יפטאייר שמסיבות תדמית לא הייתה מעוניינת לטוס לישראל. טיסותיה הראשונות של החברה היו במטוס בואינג 737-200 שנחכר מחברת איג'יפטאייר. בסוף שנות ה-80 החלה החברה לקיים גם טיסות שכר בעבור איג'יפטאייר, בנוסף לטיסותיה הסדירות לתל אביב, החברה קימה טיסות לתל אביב בלבד. החברה הפעילה מטוסי בואינג 737-500 ואיירבוס 220 של איג'פטאייר עד אשר יצאו משירות. החברה הפעילה 2 מטוסים מדגם אמבראר E-170 של איג'יפטאייר אקספרס. ב-3 באוקטובר 2021 החלה חברת האם איג'יפטאייר להפעיל טיסות מקהיר לתל אביב במקום אייר סיני. מדיה וקבצים בנושא אייר סיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר סיני (באנגלית) דניאל סלאמה, לראשונה: מטוס איג'יפטאייר נחת בנתב"ג בטיסה סדירה, באתר ynet, 3 באוקטובר 2021
Web (דפדפן)

Web הוא דפדפן קוד פתוח המיועד לסביבת לינוקס, ומגיע כרכיב בלתי נפרד של הסביבה הגרפית GNOME. Web מבוסס על המנוע Webkit אשר עליו מבוססים גם הדפדפנים ספארי וכרום (בעבר הוא היה מבוסס של המנוע גקו, הנמצא בשימוש גם בדפדפנים אותם מפתחת קרן מוזילה) והוא תומך בלשוניות, חסימת חלונות קופצים, ניהול עוגיות ואפשרות לתוספת של הרחבות שונות. Web נודע בעבר בשם Epiphany. הוא פותח על ידי מרקו פסנטי גריטי, כהמשכו של הדפדפן Galeon. Web נועד להיות דפדפן פשוט וקל לשימוש, לכן כברירת מחדל הוא מציע מגוון מזערי של תכונות, הניתנות להרחבה באמצעות תוספים שונים. בניגוד לדפדפנים נפוצים אחרים, מערכת הסימניות של Web אינה מבוססת על תיקיות אלא על קטגוריות, כאשר סימניה מסוימת יכולה להימצא בכמה קטגוריות במקביל. חידוש נוסף בנושא שקיים ב־Web הוא הסימניות החכמות: סימניות היכולות לקבל כארגומט טקסט כלשהו שיוצב במקום המתאים ב־URL. דבר זה מאפשר לדוגמה להשתמש בסימניות לגישה מהירה למנועי חיפוש. הסימניה החכמה מאפשרת ליצור שדה קלט מתאים בסרגל הכלים. תכנונו של Web מאפשר הרחבה של יכולותיו. באמצעות הרחבות באפשרותם של המשתמשים להפעיל אפשרויות שאינן קיימות בברירת המחדל של הדפדפן, כדוגמת "מחוות עכבר" (הפעלת אפשרויות שונות בדפדפן באמצעות לחיצות ותנועות קבועות מראש בעכבר), חסימת פרסומות, סנכרון הסימניות עם שירותי שיתוף סימניות (כמו del.icio.us) ועוד. ל־Web יש הרחבות רשמיות המתוחזקות על ידי מפתחיו. הרחבות צד שלישי פופולריות ומוצלחות כדוגמת Epilicious זוכות להיכנס לחבילה. הרחבות לדוגמה הן Adblocker, באמצעותו ניתן לחסום פרסומות ב־Web, ו־Greasemonkey, המאפשרת למשתמשים לשנות התנהגות האתרים באמצעות תסריטים. כדפדפן הרשמי של סביבת העבודה גנום, Web הוא בעל שילוב מלא עם סביבת העבודה GNOME - הן מבחינת המראה והן מבחינת ההתנהגות. Web מבוסס על GTK+‎, דבר המקנה לו מראה טבעי של יישום גנום. לעומת דפדפנים אחרים כמו פיירפוקס או אופרה, Web תומך בהגדרות של סביבת העבודה GNOME, ולכן אין כפילויות בהגדרות הרשת וערכות הנושא. שילוב עם NetworkManager המבטיח ש־Web ידע מתי הרשת לא זמינה ויעבור למצב לא מקוון. ההרחבה "News Feed Subscription" מאפשרות בקלות להירשם ל־RSS בקוראי ה־RSS של גנום. Web תופס נתח זעום משוק הדפדפנים. היותו תלוי בסביבת העבודה GNOME (שזמינה רק למערכות הפעלה ממשפחת ה־UNIX) מונעת ממנו להיות בשימוש נרחב כמו פיירפוקס. תופעה נוספת המקשה על התפתחות המיזם היא שרבות מהפצות הלינוקס עם סביבת GNOME מחליפות את Web בפיירפוקס כדפדפן ברירת המחדל. מדיה וקבצים בנושא Web בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Web (בשפות מרובות)
עברנו את פרעה

"עברנו את פרעה" הוא מיני אלבום שהוציא הזמר מאיר אריאל בשנת 1990, ושמו של שיר הנושא מתוך המיני-אלבום. מאז שיצא המיני-אלבום על גבי תקליט שדרים הוא מעולם לא יצא על גבי תקליטור והפך לנכס אספנים. האלבום מורכב מארבעה שירים אשר הוקלטו במהלך השנים 1989–1990. כל שיר הוקלט באולפן אחר, ועל ידי מפיקים מוזיקליים שונים. בתקליט נכלל השיר "אולה בבו", שהיה אחד משיריו המוקדמים אולם עד לתקליט זה לא נכנס לאלבומיו של אריאל. בתקליט משתתפים דורי בן זאב ודפנה ארמוני כזמרים אורחים. שיר הנושא ("עברנו את פרעה, נעבור גם את זה") נחשב לאחד מלהיטיו של אריאל. כל אחד מהבתים בשיר המספר על קשייו של כותב השיר מסתיים במשפט "עברנו את פרעה, נעבור גם את זה". השיר נתפס כשיר נחמה ובתקופת מלחמת המפרץ, זמן קצר לאחר צאת השיר, הושמע רבות. בתקופת מגפת הקורונה, 30 שנים מאוחר יותר, זכה השיר לעדנה מחודשת. כאשר הסבה חברת התקליטים אן אם סי את האלבומים של אריאל מתקליט לתקליטור היא כללה את השירים באלבומיו הראשונים, כאשר על עטיפתו האחורית של האלבום מופיע הכיתוב "שיר אורח" בצמוד לשם השיר. כל השירים כלולים באוסף הכפול משירי אריאל, "המיטב", שיצא ב-2004. לדברי שירז, בתו של מאיר אריאל, אביה אמר לה ששמע את המשפט מאחד הסוחרים בשוק הכרמל. רוביק רוזנטל טוען כי האמרה נשענת על בדיחה שבה מתלונן יהודי על כך שהמשיח עומד להגיע, והוא ייאלץ לעזוב את השפע הגלותי ולנדוד לישראל. "לא נורא," אומרת אשתו, "עברנו את פרעה, נעבור גם את המשיח". סברה נוספת היא שהשורה מושפעת מהשיר "אנחנו נעבור", שכתב יחיאל מוהר בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים: ”עברנו את תש"ח, גם את סיני עברנו // אנחנו נעבור במיצרי טיראן”. מאיר אריאל ששירת אז בחטיבה 55 של מוטה גור, שמע את שירו של יחיאל מוהר שהגיע לחזק את ידיהם של הלוחמים, ולימים כתב את השיר "עברנו את פרעה". "עברנו את פרעה" (6:49, הפקה מוזיקלית: מאיר אריאל ושלום חנוך) "אולה בבו" (3:48, הפקה מוזיקלית: מאיר אריאל, משה לוי ושלום חנוך) "נרקומן ציבור" (5:25, הפקה מוזיקלית: מאיר אריאל ויואב שדמה) "שיר הקומבינה" (5:31, הפקה מוזיקלית: דורון פיקר) מידע על האלבום עברנו את פרעה באתר MusicBrainz רוביק רוזנטל, עברנו את פרעה כהמנון הקורונה, וצרור פתגמי רפואה, באתר "הזירה הלשונית", 8 באפריל 2020 מילות השיר "עברנו את פרעה", באתר שירונט רוביק רוזנטל, עברנו את פרעה כהמנון הקורונה, וצרור פתגמי רפואה, באתר הזירה הלשונית, ‏8 באפריל 2020 ניסים קלדרון, ארול אחד, עמ' 243. רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: המשיחים של יובל דיסקין, באתר NRG, ‏3 במאי 2012 אבשלום קור, באופן מילולי: המשורר יחיאל מוהר במלחמת ששת הימים, ‏1 באפריל 2010 (הקישור אינו פעיל) הגרסה המקורית מופיעה באלבום האוסף "המיטב" וגרסה מקוצרת באלבום האוסף המוקדם יותר "מבחר", בשני המקרים תחת השם "עברנו את פרעה נעבור גם את זה" מופיע כשיר אורח באלבום "שירי חג ומועד ונופל" מופיע כשיר אורח באלבום "ירוקות" מופיע כשיר אורח באלבום "...וגלוי עיניים"
שערי תשובה

שערי תשובה הוא ספר מאת רבנו יונה גירונדי העוסק בתשובה ובכפרה על חטאים. ספר זה הוא שריד חלקי מספר גדול יותר שאבד, בשם "שערי צדק", שמוזכר בידי בני הדור שאחריו. לא ידוע בוודאות אם נותרו שרידים נוספים. הספר "שערי תשובה" נחלק לארבעה חלקים, או "שערים": השער הראשון מפרט את פעולות התשובה הנדרשות מהחוטא הבא לשוב. ביניהם מונה המחבר את החרטה, עזיבת החטא, היגון, שבירת התאוה הגשמית, הוידוי, התפילה ועוד. בשער השני מונה המחבר שישה גורמים המביאים את האדם לחזרה בתשובה: צרות, זקנה, מוסר, עיסוק בתורה, עשרת ימי תשובה וחשש ממוות פתאומי. השער השלישי אינו דן כמעט בנושא חזרה בתשובה, אלא בפירוט של עשרות מצוות ועבירות, מסודרים לפי חומרתן. המחבר עשה זאת כדי שידע השב בתשובה את "גודל כל חטא מחטאיו... כי לדעתו רוב העוון וגודלו, נפשו ירעה (=מרירה) לו, או אז יכנע לבבם ואז ירצו את עוונם". רבנו יונה מחלק את מערכת העברות לעשרה חלקים או "מדרגות", מן הקל אל הכבד. המדרגה הראשונה היא האיסורים מדרבנן, והעשירית היא העברות ש"אין לעושיהן חלק לעולם הבא". בשער זה דן המחבר גם במהותן של ארבע הכתות ש"אינן מקבלות פני שכינה". השער הרביעי מפרט את סוגי הכפרה הנדרשים לעברות השונות. ישנן עברות שדי בתשובה כדי לכפר עליהן, ישנן כאלו שיש להמתין גם לכפרת יום הכיפורים, ישנן כאלו הדורשות גם ייסורים, וישנה אף עברה שאינה מתכפרת אלא על ידי המוות. בשער זה מחדש המחבר, שיום הכיפורים אינו מכפר על כל העברות. בנוסף כתב רבינו יונה קונטרס קצר בשם "יסוד התשובה" המהווה מעין תקציר הדרכה לחוזר בתשובה. כפי האמור, הספר הוא שריד לספר גדול יותר בשם "שערי צדק" שאבד. ישנם כנראה שרידים נוספים: א. הספר "יסוד היראה" (קרוי גם ספר היראה) שנספח ברוב ההוצאות לשערי תשובה, הוא כנראה "שער היראה" מתוך שערי צדק. אך יש המפקפקים בייחוס ספר זה לרבנו יונה בכלל, וסבורים כי הספר חובר באשכנז או בצרפת, ושם מחברו לא נודע. ב. בפירושו הנודע של רבינו יונה לספר משלי מופיעים קטעים מתוך "שערים" והכוונה כנראה לציטטות מתוך ספרו שערי צדק. ג. הספר "שערי העבודה" (בני ברק תשכ"ז), הוא לפי טענת המו"ל - רבי בנימין יהושע זילבר - מפרי עטו של רבינו יונה, ומהווה חלק נוסף מן הספר שערי צדק העלום. המו"ל טוען כי את הספר איתר בנו בכתב יד. בהוצאות מאוחרות של הספר הוא מביא הוכחות נוספות לזיהוי, ודוחה השגות שונות עליו. רבי יעקב ישראל קנייבסקי סבר שהספר לא חובר על ידי רבנו יונה. לעומת זאת, ישראל משה תא-שמע סבר שהזיהוי מבוסס וכי בעלותו של רבנו יונה על החיבור היא ודאית. יוסף ויכלדר, "ורבים השיב מעון", "המודיע" ט"ו אלול תשס"ו ספר "שערי תשובה" סדרת שיעורים בשערי תשובה | הרב בועז שלום | אתר 'טעמו וראו' שערי תשובה, https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH001762133/NLI, פאנו, שנת רס"ו, מתוך אוצר הספרים הסרוקים של הספריה הלאומית ראו למשל רבינו חסדאי קרשקש, "אור השם", מאמר ג חלק ב, כלל ב, פרק א. ראו: בנימין ריצ'לר, עלי ספר, ח, תש"מ, עמ’ 51-57; מ"מ הוניג, "על מהדורתו החדשה של ספר המשכיל", ירושתנו, ספר א, תשס"ז, עמ’ קצח-רא. "אורחות רבנו הקהילות יעקב" שכך מסר בנו רבי חיים קנייבסקי. י"מ תא-שמע, "חסידות אשכנז בספרד: רבנו יונה גירונדי – האיש ופועלו", כנסת מחקרים, כרך ב: ספרד, מוסד ביאליק, ירושלים תשס"ד, עמ' 133 ועמ' 145–148.
פסל ברתולומאו קולאוני

פסל ברתולומאו קולאוני (1481–1496) היא מצבת זיכרון עשויה ברונזה הניצבת בכיכר הקדושים ג'ובאני ופאולו (באיטלקית: Campo SS. Giovanni e Paolo) בוונציה. האנדרטה, בגובה של 395 ס"מ, פוסלה על ידי הפסל האיטלקי אנדראה דל ורוקיו ועשייתה נשלמה בידי אלסנדרו ליאופרדי (Alessandro Leopardi). הפסל הוקם לזכרו של הקונדיטורה (Condottieri) ברתולמאו קולאוני, אשר נפטר בשנת 1475 והותיר בצוואתו את הבקשה כי יבנה לכבודו פסל ברונזה בכיכר סן מרקו בעיר. אולם, בישיבה אשר התנהלה ב-30 ביולי 1479, החליטה הסניורה של ונציה כי האנדרטה תוקם במקום אחר בעיר. התחרות לעיצוב האנדרטה השתתפו אמנים כגון ברתולומיאו בלאנו (Bartolomeo Bellano) ואלכסנדרו ליאופרדי. באפריל 1480 הוכרז ורוקיו כמנצח בתחרות. עם מותו של ורוקיו, בשנת 1488, נותר דגם האנדרטה שיצר ובו פסל הסוס היה עדיין לא גמור. בנוסף נותר עוד ליצוק את הפסל בברונזה. מלאכת הפיסול והיציקה הושלמה בידי ליאופרדי וחתימתו מצויה על ריתמת הסוס. האנדרטה פוסלה כ-40 שנה לאחר יצירת האנדרטה לארסמו דה נרני ("גאטאמלאטה") בידי דונטלו בעיר פדובה. באנדרטה של ורוקיו בולטת ההתקדמות בעיצוב התנועה של הסוס, שאינו זקוק עוד לתמיכה, ובחיבור הטבעי יותר בין הפרש לסוסו, חיבור המתבטא בפרופורציה נכונה יותר בין הרוכב לסוס ובתנוחת הרכיבה. פניו של קוליאוני מעוצבות בהבעה בעלת אפקט דרמאטי. פניו שקטות אך בעלות ריכוז ועוצמה המתבטאת גם בעיצוב שרירי הפנים. גם גופו של הסוס מעוצב באקספרסביות. הוא נמצא בצעידה זקופה, רגלו הקדמית מונפת באוויר. שריריו ועורו של הסוס מתארים בצורה ריאליסטית, באופן יחסי, את המאמץ של הסוס. רעמת השיער שלו מסוגננת מעט ורתמות הרכיבה מעוטרות בדגמים דקורטיביים מורכבים. גם שריונו של קוליאוני מאופיין גם הוא בפרטים דקורטיביים מורכבים המואמים את סגנון עיצוב השריון בתקופה זו. הבסיס הגבוה עליו עומד הפסל הוצב במרכז החלל, כך שניתן להביט בו מכל עבריו. הוא מעוצב בשיש כקוביה מלבנית וגבוהה. הוא מעוטר בפילסטרים בעלי כותרות מפוסלות. בין העמודים הוצבו סמלי משפחה ואצולה המגולפים שיש. תחתית הבסיס מעוטרת בתבליטים ועליהם תיאורי קרבות. אליק מישורי ועדה טיבר, אמנות הרנסנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7-8, עמ' 182-187. John Pope-Hennessy, Italian Renaissance Sclpture, Phaidon, London, 1971, pp. 298-299 מדיה וקבצים בנושא פסל ברתולומאו קולאוני בוויקישיתוף
רחל בן ארי

רחל בן ארי (בר רב האי) (נולדה ב-24 במרץ 1957) היא עורכת דין ישראלית, בין השנים 2008 ל-2014 כיהנה כנציגת לשכת עורכי הדין בוועדה לבחירת שופטים. בין השנים 2002 ל-2011 כיהנה כראש ועד מחוז חיפה של לשכת עורכי הדין בישראל. בן ארי היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. בן ארי, ילידת חיפה, היא דור שלישי למשפחת משפטנים ופעילי ציבור חיפאית. סבה, עוה"ד דוד בר-רב-האי, היה חבר כנסת מטעם מפא"י מהכנסת הראשונה ועד הכנסת החמישית. סבא מצד אמה, צבי בוטקובסקי, היה ממייסדי חדרה ופעיל במוסדות היישוב. אביה עוה"ד מאיר בר רב האי היה שנים רבות חבר מועצת העיר חיפה. אחד השותפים במשרד בר רב האי היה תיאודור אור, שלימים התמנה לשופט בבית המשפט העליון. בן ארי סיימה את בית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1975 והיא בוגרת הפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב. עם סיום לימודיה התמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופט מרדכי בן דרור, ועם תום התמחותה חזרה לעיר חיפה והצטרפה למשרד עורכי הדין המשפחתי. בשנת 1998 הקימה משרד משלה, ביחד עם עורך הדין אדם פיש. בשנת 2002 נבחרה לראשונה לראשות ועד מחוז חיפה של לשכת עורכי-הדין, ובשנת 2007 שבה ונבחרה לתפקיד זה ברוב גדול. משרד רחל בן ארי, אדם פיש ושות', שהיא עומדת בראשו, אותו הקימה לצד עו"ד אדם פיש, הוא אחד הגדולים בעיר חיפה. המשרד מתמחה בתחומי משפט שונים, משפט מנהלי, דיני תכנון ובנייה, דיני עבודה, משפט מסחרי, ליטיגציה ועוד. המשרד משמש כיועץ משפטי למרבית מוסדות החינוך הגדולים בארץ, ובין היתר מייצג במשך עשרות רבות של שנים, ועד עצם היום הזה, את הטכניון, האוניברסיטה הפתוחה, המכללה האקדמית תל-חי ועוד. בן ארי היא פעילת ציבור מזה שנים רבות, אף עוד קודם לתפקידה הנוכחי בלשכת עורכי-הדין. היא נמנית עם מייסדי מרכז השופט חיים כהן, בעבר עמדה בראש סניף חיפה של האגודה לזכויות האזרח ומשרדה מספק באופן שוטף שירותי פרו בונו (ללא תשלום) בתיקים עקרוניים. בדצמבר 2008 נבחרה על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי-הדין לכהן בועדה למינוי שופטים. בשנת 2011, מונתה בן ארי פעם נוספת לנציגת לשכת עורכי הדין לוועדה, וזאת תוך כדי סערה ציבורית רחבה בקשר לוועדה זו, ובצד ניסיון של ח"כים להשפיע ולקבוע מי יהיו נציגי לשכת עורכי הדין בוועדה. נשים ראשונות בתפקידים ציבוריים בישראל הערך "רחל בן ארי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 69, 2018, חיפה. משרד עורכי הדין רחל בן ארי, אדם פיש ושות' נורית רוט, "אי אפשר להנהיג כאילו מרכז תל אביב זה העולם", באתר הארץ, 4 ביולי 2007 כתבי "ידיעות אחרונות", עורכות הדין הכלכליות הבולטות במגזר הפרטי, באתר ynet, 4 באפריל 2004 אסף כרמל, רחל בן-ארי לבג"ץ: לבני ואני הודחנו כי ניסינו למנוע מינוי בלתי ראוי, באתר הארץ, 24 ביוני 2007 משרד רחל בן ארי-אדם פיש ממזג לתוכו את משרדו של עו"ד משה פרז'נצבסקי, באתר גלובס, 6 ביולי 2008 נורית רוט, נציגת לשכת עורכי הדין בוועדה למינוי שופטים: "דיל זה לא בהכרח דבר שלילי", באתר TheMarker‏, 4 בפברואר 2009
רוואנשיזם

רוואנשיזם (מצרפתית: Revanchisme) הוא מושג הקיים בפוליטיקה האירופאית מאז 1871 ומבטא שאיפות של עמים או מדינות להשיב לאחור תוצאות של מלחמות שהביאו לאבדן טריטוריות. צרפת הובסה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871 ובהתאם לחוזה פרנקפורט איבדה את המחוזות אלזס ולורן. העם הצרפתי ראה בכך השפלה לאומית והתפתחה בו תנועה חזקה של "רבנשיסטים", צרפתים שרצו בסיבוב מלחמה נוסף, שבמהלכו, כך קיוו, יחזירו לעצמם את המחוזות האבודים. חלקים גדולים מהעם הצרפתי נשאבו אל התנועה הרבנשיסטית שהיו לה נציגים בפוליטיקה ובשלטון. לרבנשיסטים מיוחסת השפעה על כניסתה של צרפת לברית עם רוסיה, שהובילה לברית המשולשת עם אנגליה ורוסיה, למלחמת העולם הראשונה ולרצח ז'אן ז'ורס, שהתנגד למלחמה. השבת מחוזות המחלוקת לידי צרפת, בהתאם לסעיף 51 שבחוזה ורסאי משנת 1919, היה אקורד הסיום של הרבנשיזם הצרפתי, אך פתח את הדלת לרבנשיזם חדש, הרבנשיזם הגרמני, שהיה בין הגורמים למלחמת העולם השנייה. גם פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והקמת מדינות לאום, שכללו מיעוטים הונגריים, הביאו להופעת הרבנשיזם ההונגרי, ששאף להשיב טריטוריות אלה לניהול הונגרי. פירוק חבלים מרומניה הגדולה, בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, הביא להופעת הרבנשיזם הרומני, בעיקר כלפי צפון טרנסילבניה, שעברה לידי ההונגרים בהתאם לתכתיב וינה, אך גם כלפי ברית המועצות, שהשתלטה על בסרביה וצפון בוקובינה.
חרוז

האם התכוונתם ל... שירה חריזה – טכניקה שירית המבוססת על חזרה של צליל דומה בסופי מילים. חרוז אלכסנדרוני – סוג של טור שירה במשקל הסילאבי (החל מהמאה ה-12). חרוז מלכותי – צורת בית מחורז שהוכנסה לשירה האנגלית על ידי ג'פרי צ'וסר (המאות ה-15 וה-16). חרוז לבן – סגנון שירה שהתפתח במאה ה-16. חפץ חרוז (חפץ) – חפץ בעל חור העובר דרכו, המחובר בדרך כלל לחרוזים אחרים באמצעות חוט או חבל בטכניקה הנקראת חריזה. חריזה (מלאכת יד) – פעולת השחלת החרוזים על חוט או חבל.