laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פורמולה 1 עונת 1963

עונת 1963 היא העונה ה-14 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו עשרה מרוצים. ג'ים קלארק היה דומיננטי לאורך העונה כולה, ניצח בשבעה מרוצים וזכה באליפות הנהגים. קבוצת לוטוס זכתה באליפות היצרנים בפעם הראשונה בתולדותיה. ג'ים קלארק זכה באליפות לאחר שניצח שבעה מרוצים במהלך העונה. גרהאם היל, האלוף היוצא, ניצח שני מרוצים וג'ון סורטיס ניצח את המרוץ הנוסף. שיא שבעת הניצחונות בעונה החזיק מעמד במשך 21 שנים עד שאלן פרוסט השווה את ההישג בשנת 1984. השיא נשבר על ידי איירטון סנה בשנת 1988 (8 ניצחונות). קבוצת ATS, שהוקמה על ידי יוצאי פרארי, נכשלה במהלך העונה דבר שפגע בקריירת המרוצים של פיל היל. הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 6 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה. הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה עונה זאת הייתה העונה השישית של אליפות היצרנים. חלוקת הנקודות התבצעה בדומה לאליפות הנהגים. הניקוד ניתן ליצרן, בהתאם לתוצאה הגבוהה ביותר שהשיגו נהגי הקבוצה בכל מרוץ. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1963 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
מרצדס-בנץ 260 D

מרצדס-בנץ 260 D (בגרמנית: Mercedes-Benz 260 D) היא מכונית סלון, 4 דלתות סדאן, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ אשר יוצרה בין השנים 1936–1940. סך הכול יוצרו 1,967 יחידות. דגם ה-"מרצדס-בנץ 260 D" היה אחד משני הדגמים הראשונים אשר הורכב בו מנוע דיזל שיוצרו בגרמניה. דגם ה"מרצדס-בנץ 260 D" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בברלין בפברואר 1936. סדאן - 4 דלתות קבריולה - 2 דלתות לנדולט סדרה ראשונה: "מרצדס-בנץ 260 D" (היה קרוי "Nullserie", יוצר בין השנים 1936-1937) סדרה שנייה: "מרצדס-בנץ 260 D" (יוצר בין השנים 1938-1940) "מרצדס-בנץ 260 D" "מרצדס-בנץ 260 D" "מרצדס-בנץ 260 D" "מרצדס-בנץ 260 D", שנת 1938 מרצדס-בנץ "מרצדס-בנץ 260 D" - תמונות מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ 260 D בוויקישיתוף מרצדס-בנץ 260 D, בביצוע דגם לנדולט, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ 260 D, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ 260 D, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ 260 D, סרטון באתר יוטיוב "מרצדס-בנץ 260 D" mercedes-benz.com/de/mercedes-benz/classic/museum/mercedes-benz-260-d-pullman-limousine "מרצדס-בנץ 260 D" - מפרט automobile-catalog.com/car/1937/1567100/mercedes-benz_260_d_limousine "מרצדס-בנץ 260 D" - סדרת הדיזל הראשונה joe.ie/life-style/mercedes-benz-260-d-the-first-series-production-diesel-car "מרצדס-בנץ 260 D" - תצורות autoevolution.com/cars/mercedes-benz-typ-260-d-w138-1936 "מרצדס-בנץ 260 D" מפרט טכני automobile-catalog "מרצדס-בנץ 260 D" daimler.com/company/tradition/daimler-taxis/260-d
הרי לוברון

הרי לוברון (בצרפתית: Luberon) הם רכס הרים בדרום צרפת, במרכז פרובאנס, המהווים חלק מרכס האלפים. שטח הרכס כ-600 קמ"ר, אורכו הכולל כ-60 ק"מ ורוחבו הממוצע הוא כ-5 קילומטר. רכס הרי לוברון מחולק לשלושה רכסים שכיוונם מזרח-מערב. המערבי ביותר הוא ה"לוברון הקטן" (Petit Luberon), מזרחה לו ה"לוברון הגדול" (Grand Luberon) והמזרחי ביותר הוא ה"לוברון המזרחי" (Luberon oriental). הפסגה הגבוהה ביותר היא ״מור נגר״ (Mourre Nègre), בגובה 1,265 מטר מעל פני הים. בעמקים שמצפון ומדרום לרכסים קיימים שטחים חקלאיים ומספר ערים וכפרים. רוב שטחם של הרי לוברון נכלל בתוך השמורה הביוספרית של לוברון-לור. מדיה וקבצים בנושא הרי לוברון בוויקישיתוף "גלה את לוברון" (אנגלית) לוברון באתר en Provence (אנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמולד

רמולד (בצרפתית: Remoulade) - רוטב לתיבול מהמטבח הצרפתי המבוסס על רוטב איולי או מיונז, אשר צבעו צהבהב ומתובל בכל מיני תבלינים, כגון קארי, פפריקה ומלפפון חמוץ. המרכיבים של הרוטב: רוטב מיונז, צלפים, מלפפון חמוץ, חרדל, אנשובי ותבלינים כגון עירית וטרגון. רוטב הרמולד משמש לתיבול בשרים, דגים, מטוגנים כגון צ'יפס וסלטים שונים. במדינות שונות קיימות ווראציות שונות כגון תוספת של פטרוזיליה, חומץ, כרוב, בצל ועוד. מדיה וקבצים בנושא רמולד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עטלפון ריפל

עטלפון ריפל (שם מדעי: Pipistrellus rueppellii) הוא עטלף ממשפחת הנשפוניים, הקרוי על שמו של אדוארד רופל – חוקר טבע גרמני בן המאה ה-19. מין זה מקורו באפריקה. גודלו של עטלפון ריפל הוא כעשרה סנטימטרים, ומשקלו כשבעה גרם. זנבו יכול להגיע עד אורך 3.8 סנטימטרים, וזרועותיו עד 3.4 סנטימטרים. פרוותו של העטלפון, המצויה על חלקי הגוף העליונים, עדינה וצפופה. חלקו העליון של הגוף בגוון חום כהה, ואילו חלקו התחתון בצבע לבן. כנפיו של עטלפון ריפל קצרות יחסית ורחבות, וצבען חום. הגפיים, הזנב והגרון שחורים, ואוזניו ארוכות ובגוון חום כהה. מין זה שייך לסוג עטלפון אך לעיתים נחשב למין יחיד בסוג vansonia. עטלפון ריפל נושא את שמו של הזואולוג והחוקר אדוארד רופל, שלא מעט בעלי חיים קרויים על שמו. למשל: שועל החולות, חומט גמד או סבכי שחור-גרון (Sylvia rueppellil). עטלפון ריפל ניזון מחרקים, כגון זבובים ופרפרים, המרוכזים בדרך כלל מעל מקווי מים. לפיכך, אחת הפעולות הנעשות לצורך שמירה על מין זה היא הגנה על מקווי מים פתוחים. עטלפון ריפל שוכן גם בסדקים, בסלעים ובבניינים מסוגים שונים. בכל אתר נצפים רק פרטים בודדים שלו. עטלפון ריפל מגיע במקור מאפריקה, והוא מצוי לרוב באזורים מדבריים ויבשים, כמו: זימבבואה, זמביה, מלוואי וקונגו. אוכלוסיית עטלפון הריפל בישראל מונה מאות בודדות של פרטים. העטלפון נצפה באזור הצפון, בעיקר בחיפה, ומעל בריכות בשולי דרום ים המלח ומצפון לערבה. נוסף על כך נצפה העטלפון בנחל בשור, בנחל צין ובאילת. בשנת 2012 נאסף עטלפון ריפל פצוע שנמצא באזור תחנת הכוח רוטנברג בקרבת הגן הלאומי באשקלון, והועבר לטיפול בבית החולים לחיות בר. מדיה וקבצים בנושא עטלפון ריפל בוויקישיתוף עטלפון ריפל, באתר ITIS (באנגלית) עטלפון ריפל, באתר NCBI (באנגלית) עטלפון ריפל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עטלפון ריפל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלפון ריפל, באתר GBIF (באנגלית) עטלפון ריפל באתר הרשימה האדומה של IUCN "עטלפון ריפל". מן השדה. 2014-07-10. נבדק ב-2018-05-07. החברה להגנת הטבע - עֲטַלֵּפוֹן רִיפֶּל*, באתר www.teva.org.il [http://www.africanbatconservation.org/downloads/Vespertilionidae%20species%20profiles.pdf Vespertilionidae Plain-faced bats], African Bat Conservation Species Guide to Bats of Malawi
גרביל החוף

גֶּרְבִּיל החוף או גרביל אָלֶנְבִּי (שם מדעי: Gerbillus andersoni; בעבר נקרא: Gerbillus allenbyi) הוא מין מכרסם לילי קטן ממשפחת העכבריים. תפוצתו משתרעת מתוניסיה עד לישראל, בה הוא מוגדר כחיית בר מוגנת. הגרביל חי בחולות, ובישראל הוא נפוץ באזורים החוליים של מישור החוף. משקלו של גרביל החוף הוא כ-24 גרם בממוצע. הוא חי בחולות, ומעדיף חול מיוצב למחצה המכוסה בצמחייה מעטה. צמחייה כזו מספקת לו הן מחסה והן חלק ממזונו. כפות רגליו מכוסות שערות המונעות ממנו לשקוע, כדי שיוכל לנוע היטב מעל החול. על גבו פרווה זהובה וקצרה, ואילו על גחונו פרווה לבנה. בשולי אוזניו פרווה כהה. זנבו ארוך, ובקצהו פרווה לבנה. הגרביל בעל חוש ריח מפותח המסייע לו לאתר זרעים הקבורים בחול, ועיניו הגדולות מסייעות לו למצוא את דרכו בחשכה. שפמו ארוך ועוזר לו לנווט בצמחייה, ושמיעתו החדה מאפשרת לו להבחין בהתקרבותם של טורפים, כמו שועלים ותנשמות. גרביל החוף פעיל בשעות הלילה המאוחרות, שעות שבהן הוא מחפש את מזונו. חייו קצרים, כשבעה חודשים בממוצע, ובמהלכם הוא נאלץ להתחרות עם גרביל החולות על מקום מחיה ועל מזון. גרבילי החוף חיים ביחידות. גרביל החוף ניזון בעיקר מזרעים, חרקים וצמחים ירוקים. את הזרעים הוא שומר במחילה לעת הצורך. בתום ההזדווגות עוזב הזכר את הנקבה, והטיפול בגורים נותר באחריותה הבלעדית. בישראל נפוץ גרביל החוף מסיני ועד אזור קיסריה, ובחולות הנגב המערבי. פיתוח מואץ, שימוש מוגבר בחופים והתייצבות החולות דחקו את גרביל החוף דרומה, וכתוצאה מכך ממעטים למצוא אותו צפונית לקיסריה. התרבותו מאוימת גם מפיתוח תשתיות וכבישים, המקטינים את שטחי המחיה שלו ומפרידים בין אוכלוסיות באזורים שונים. גרביל החוף, באתר ITIS (באנגלית) גרביל החוף, באתר NCBI (באנגלית) גרביל החוף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גרביל החוף, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גרביל החוף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גרביל החוף, באתר GBIF (באנגלית) גרביל החוף באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית "גרביל החוף". FXP. נבדק ב-2018-05-07. החברה להגנת הטבע - גרביל החוף, באתר www.teva.org.il "גרביל חוף". הגן הזואולוגי. נבדק ב-2018-05-07.
כחול הזנב

כחול זנב (שם מדעי: Tarsiger cyanurus) הוא מין של ציפור שיר סיבירית ממשפחת החטפיתיים, המאופיינת בזנב כחול ומתרבה באזור סיביר. אורך הגוף של כחול הזנב הוא 13–14 ס"מ, ומשקלו כ-15 גרם. ראשו של כחול הזנב גדול ועגול, עיניו בולטות, וזנבו בגוון כחול הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות. עם זאת, זנבו של הזכר מאופיין בגוון כחול עז יותר מאשר זה של הנקבה. המינים נבדלים בצבעים שלהם גם בשאר חלקי הגוף: אצל הזכר מופיע גוון כחול בכנפיים ובראש, והגבות לבנות ובולטות. לעומתו, אצל הנקבה, כמו גם אצל הצעירים, הראש והכנפיים בגוון חום בהיר. לנקבה יש טבעות חיוורות מסביב לעיניים. בשני המינים צבע הגרון לבן, וצדי הגוף מאופיינים בגוון כתום בולט. נוצות הרגליים בצבע חום כהה, והמקור - שחור. נוסף לכך, לציפור יש שפם קטן העוזר לה לזהות את המיקום של החרקים בסביבת המקור. כחול הזנב ניזון בעיקר מחרקים, מחסרי חוליות, מפירות ומזרעים. הוא משתמש בזנבו כדי לאתר חרקים בסביבה הקרובה וכדי להפחידם. כחול הזנב מגיח מעמדת התצפית שלו, שיחים ועצים נמוכים, לעבר מזונו, כשהוא מדלג או חוטף אותו במעוף, כאופייני לחטפתיים. תקופת הרבייה של כחול הזנב מתרחשת סביב חודשי יוני-אוגוסט. הוא ממקם את הקן שלו על קרקע בין שורשי עצים, או מעט מעל הקרקע על גזע כרות. הקן מורכב מטחבי עלים ומשורשים, ומרופד בדשא רך, בצמר, בשיער, ולעיתים גם במחטי אורן. הנקבות מטילות 5–7 ביצים ודוגרות עליהן במשך כ-15 ימים. לאחריהם שוהים הגוזלים בקן כ-15 ימים נוספים. מסלול הנדידה הקבוע של כחול הזנב הוא מצפון אירופה לכיוון דרום מזרח אסיה. טווח הנדידה מתרחב עד סקנדינביה ומזרחה, לרוחב רצועת יערות הטאיגה של רוסיה ועד לקמצ'טקה יפן, וכן להרי ההימליה. בעונת האביב נראה כחול הזנב גם בצפון אמריקה, והוא ממשיך במעופו אל מערב אלסקה; בעונת הסתיו הוא נע לכיוון המזרח הרחוק, ובמחצית השנייה של אפריל הוא מגיע לדרום סיביר; במהלך חודש מאי ממשיך כחול הזנב לצפון אירופה ולמערבה. הציפור אינה נפוצה במדינת ישראל. עם זאת, היא נראתה פעמיים באזור אילת: בפעם הראשונה במהלך 1997 ובפעם השנייה בנובמבר 2011 היא נצפתה על ידי ג'יימס סמית, מדריך קבוצת צפרים מאנגליה, ובעקבות ביקורה נהרו לאילת צפרים רבים מרחבי הארץ שביקשו לצפות בה. מדיה וקבצים בנושא כחול הזנב בוויקישיתוף כחול הזנב, באתר ITIS (באנגלית) כחול הזנב, באתר NCBI (באנגלית) כחול הזנב, באתר GBIF (באנגלית) כחול הזנב באתר הרשימה האדומה של IUCN https://www.teva.org.il/?CategoryID=171&ArticleID=6830 http://www.avibirds.com/html/Red-flanked_Bluetail.html
חרגולן סיבירי

חרגולן סיבירי (שם מדעי: Locustella certhiola) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הסבכיים, הנפוצה בעיקר במרכז אסיה ובמערב אירופה. לחרגולן הסיבירי מראה מפוספס, המבדיל אותו משלושת החרגולנים הנוספים המצויים בישראל: חרגולן זמירי וחרגולן נחלים בעלי המראה האחיד, וכן החרגולן המנומר. בישראל מקנן החרגולן הסיבירי באזור קיבוץ אילות. שמו האנגלי של החרגולן הסיבירי הוא Pallas's grasshopper warbler, על שם הזואולוג הגרמני פטר סימון פאלאס. אורך הגוף של החרגולן הסיבירי הוא 13–14 ס"מ, ומוטת הכנפיים שלו מגיעה ל-16–19 ס"מ. חרגולן זה ניתן לזיהוי על ידי הכיפה האפורה שעל ראשו ועל ידי מראהו המפוספס. חלקיו התחתונים בהירים, זנבו אפור ורחב וקצהו בגוון חום כהה. בחלקים הפנימיים של הכנפיים מופיעות נקודות לבנות. החרגולן הסיבירי נוטה להסתתר, כאופייני לכל החרגולנים הנוטים להתנהגות ביישנית וחששנית. נקבת החרגולן בונה קן העשוי מדשא ומצמחים הסמוכים לקרקע, ויחד עם הזכר היא דוגרת על 5-6 ביצים במשך 12–15 ימים. החרגולן הצעיר עוזב את הקן לאחר 10–15 ימים. אזורי המחיה המועדפים על החרגולן הסבירי הם העמקים והשפלה. הוא מקנן בעצים פזורים, על מדרונות הרריים, ליד שולי מקווי מים מתוקים, ובביצות המוקפות בשיחים ובצמחייה עשבונית. מזונו של החרגולן הסיבירי מבוסס על מספוא (ירקות וגרעינים המשמשים מזון לבהמות) ועל חרקים. החרגולן הסיבירי נפוץ בעיקר במרכז אסיה, ברוסיה, במונגוליה ובצפון סין, וכן במערב אירופה. בעונת הסתיו אוכלוסיית החרגולן נודדת דרומה, לדרום אסיה ולמזרחה. במהלך ספטמבר ואוקטובר נפוץ החרגולן הסיבירי בעיקר בצפון סקוטלנד, ובחורף הוא נפוץ בצפון מזרח הודו ובאיי סונדרה. בישראל נצפתה הציפור לראשונה בשנת 1983 בעיר אילת, ומאז היא מקננת באזור קיבוץ אילות. מדיה וקבצים בנושא חרגולן סיבירי בוויקישיתוף חרגולן סיבירי, באתר ITIS (באנגלית) חרגולן סיבירי, באתר NCBI (באנגלית) חרגולן סיבירי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חרגולן סיבירי, באתר GBIF (באנגלית) חרגולן סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN מגדיר הציפורים של ישראל - חרגולן סיבירי, באתר פורטל צפרות אתר הצפרות הישראלי Pallas Grasshopper-Warbler (Locustella certhiola) European birds online guide, www.avibirds.com ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עטלפון אירופי

עטלפון אירופי (שם מדעי: Pipistrellus pipistrellus) הוא מין של עטלף ממשפחת העטלפונים הנשפוניים, הניזון מפרפרי עש ומזבובים קטנים. הוא שוקל כארבעה גרמים, ומתגורר בנקיקים או בבניינים, בחורים שבצוקים או בעצים, ובמערות. עטלפון אירופי הוא מין עטלף קטן יחסית: אורכו כ-30 מ"מ, משקלו כארבעה גרמים ומראה פרוותו אחיד - גוני חום-כתמתם. העטלפון האירופי נחלק לשני מינים, הנבדלים ביניהם במבנה הקולות ובממצאים הגנטיים. בשנת 1999 התברר כי תחת השם "עטלפון אירופי" כלולים שני מינים שונים, ולכן באירופה הם הופרדו לשניים: עטלפון אירופי (שם מדעי: Pipistrellus pipistrellus) - תדירות השיא היא כ-45 קילוהרץ עטלפון פיגמאוס (שם מדעי: Pipistrellus pygmaeus) - תדירות השיא מעל כ-50 קילוהרץ. סביבת מחייתו של העטלפון האירופי מתפרשת על מקומות מגוונים: שולי יער, שדרות עצים, סדקים בעצים גדולים סמוך למים, חוות, גנים, כפרים ואף אזורים עירוניים. בחורף הוא לן בדרך כלל בבניינים או בסדקים או במערות, בהתאם לזמן הרבייה. העטלפון אינו נוהג לנדוד ממקום למקום, אך נצפו תזוזות של מושבות עקב עיור. הוא ניזון מפרפר העש ומזבובים קטנים. עונת הקיץ היא תקופת הרבייה של העטלפון האירופי, החי במושבות של 25–50 יחידים. יחד עם זאת, נצפו מושבות של כ-200 יחידים. העטלפון האירופי הוא אחד המינים הנפוצים והשכיחים ביותר. הוא מצוי באזורים נרחבים, כגון: האזור הפלארקטי המערבי (אירופה, המזרח התיכון), צפון מערב אפריקה, מרכז אסיה ומזרחה. באירופה מוגדר המין בקטגוריית סיכון: ניכרת התמעטות במספרם של העטלפונים בחלק מהארצות באירופה, כמו סרביה ורוסיה. יחד עם זאת, בבריטניה מספרם יציב. ישראל שוכנת בגבול הדרומי של תחום התפוצה של העטלפון האירופי. העטלפון מצוי בעיקר בגליל העליון, בעמק החוּלה ובחרמון, אך גם באתרים אחדים באזור יהודה ואף במרכז הארץ. העטלפון הוא חיה המוגנת תחת חוקים בינלאומיים, ברוב המדינות שבהן הוא מצוי. גורמים המהווים סיכון קיומי לעטלפון האירופי: שימוש בקוטלי חרקים בשטחים חקלאיים לצד כריתת עצי צפצפה גדולים סמוך למקורות מים, וכן הריסת מבנים - כיוון שהמושבות שלו ממוקמות בחלקן בבנייני מגורים. צעדים להפחתם הסיכונים: הגנה על קבוצות של עצים גדולים (צפצפות, אקליפטוס) ליד מים כדי לשמר את סביבת המחיה של העטלפון, שמירה על מקווי מים נקיים והפחתת כמות קוטלי חרקים בשימוש חקלאי. מדיה וקבצים בנושא עטלפון אירופי בוויקישיתוף עטלפון אירופי, באתר ITIS (באנגלית) עטלפון אירופי, באתר NCBI (באנגלית) עטלפון אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלפון אירופי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלפון אירופי, באתר GBIF (באנגלית) עטלפון אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN "עטלפון אירופי". מן השדה. 2014-07-10. נבדק ב-2018-05-07. החברה להגנת הטבע - עֲטַלֵּפוֹן אֵירוֹפִּי*, באתר www.teva.org.il Pipistrellus pipistrellus (Common Pipistrelle), www.iucnredlist.org
חצוצרן החרמון

חצוצרן החרמון (שם מדעי: Rhodopechys sanguineus) הוא ציפור שיר ממשפחת הפרושיים, המקננת על מדרונות הרים בגובה רב וניזונה בעיקר מזרעים. הציפור מצויה במזרח טורקיה, באיראן, במערב פקיסטן, ובאזור הר החרמון בישראל. "חצוצרן החרמון" נקרא באנגלית Asian Crimson-winged Finch - שם שפירושו: "פרוש אדום-כנף" (Crimson = אדום עמוק או ארגמני). אורך גופו של חצוצרן החרמון הוא 13–15 ס"מ, ומוטת הכנפיים כ־30 ס"מ. צווארו עבה, ראשו גדול, והמקור רחב ובגוון כתמתם בהיר. המצח ומרכז הכיפה שעל ראשו. כהים. צדי הראש וצדי הגוף חומים, הבטן - לבנה. בשולי הכנף והזנב גוון וורדרד, היוצר מראה מפוספס בזמן מעוף. לחצוצרן החרמון ממין זכר ישנם גוונים חומים ערמוניים וכהים יותר מאשר לנקבה. חצוצרן החרמון מצוי בקבוצות קטנות. הוא מקנן בהרים חשופים בגובה של 1,700–3,300 מטרים, אם כי בחודשי החורף הוא מקנן גם בגבהים נמוכים יותר. חצוצרן החרמון נצפה במדרונות סלעיים או ברכסים בעלי צמחייה ועשבים, והוא ניזון בעיקר מצמחייה, זרעים ופירות. בישראל, חצוצרן החרמון מצוי על מדרונות וסלעים בעלי צמחייה דלילה. אוכלוסיית חצוצרן החרמון בעולם יציבה ואינה מוגדרת בסכנת הכחדה. הציפור דוגרת במזרח טורקיה, באירן, במערב פקיסטן, ובישראל – באזור החרמון. בחרמון מקנן החצוצרן בגובה 1,900 מטרים ומעלה. בין היתר, הוא נצפה בראש נחל שיאון ובמורדות הר שקד, שבהם מקננים כ-50 זוגות בלבד, על פי הערכה שנעשתה בשנת 2013. מדיה וקבצים בנושא חצוצרן החרמון בוויקישיתוף חצוצרן החרמון, באתר ITIS (באנגלית) חצוצרן החרמון, באתר NCBI (באנגלית) חצוצרן החרמון, באתר GBIF (באנגלית) חצוצרן החרמון באתר הרשימה האדומה של IUCN Rhodopechys sanguineus (Asian Crimson-winged Finch, Eurasian Crimson-winged Finch), www.iucnredlist.org תצפית סיורי צפרות- מגדיר ציפורי ארץ ישראל - ציפורי שיר - חצוצרן חרמון, באתר www.tatzpit.com מגדיר הציפורים של ישראל - חצוצרן חרמון, באתר פורטל צפרות יואב פרלמן, חצוצרן חרמון - Rhodopechys sanguineu, אתר הצפרות הישראלי
מרצדס-בנץ סיטאן

מרצדס-בנץ סיטאן (בגרמנית: Mercedes-Benz Citan) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ אשר מיוצרת משנת 2012 ועד היום. דגם ה"מרצדס-בנץ סיטאן" מבוסס על דגם ה"רנו קנגו" מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, ומיוצר בצרפת בעיר "Maubeuge" (אנ'). מסחרית מיניוואן 108 CDI 108 CDI BlueEFFICIENCY 109 CDI 109 CDI BlueEFFICIENCY 111 CDI (מיוצר מיוני 2013) 111 CDI BlueEFFICIENCY (מיוצר מיוני 2013) 112 BlueEFFICIENCY (דגם מנוע דיזל, מיוצר מיוני 2013) Panel Van (גרסת 2 מושבים, 4-5 דלתות) Dualiner (גרסת 5 מושבים, 5 דלתות) Traveliner (גרסת 5 מושבים, 5 דלתות) בין 0-100 קמ"ש היא 11.7 שניות (לדגם מנוע בנזין, 1,198 סמ"ק) בין 0-100 קמ"ש היא 16.1-16.3 שניות (לדגם 108 מנוע דיזל ) בין 0-100 קמ"ש היא 13.1-13.3 שניות (לדגם 109 מנוע דיזל) בין 0-100 קמ"ש היא 12.3-12.5 שניות (לדגם 111 מנוע דיזל) "מרצדס-בנץ סיטאן" דגם "109 CDi 1.5 BlueEFFICIENCY", שנת 2016 "מרצדס-בנץ סיטאן" דגם "109 CDi 1.5 BlueEFFICIENCY", שנת 2016 "מרצדס-בנץ סיטאן" "מרצדס-בנץ סיטאן" "מרצדס-בנץ סיטאן" "מרצדס-בנץ סיטאן" דגם "Citan 109 CDI BlueEFFICIENCY " - מבט לתא הנהג "מרצדס-בנץ סיטאן" דגם "Citan Kombi 109 CDI BlueEFFICIENCY" מרצדס-בנץ "מרצדס-בנץ סיטאן" - תמונות מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ סיטאן בוויקישיתוף מרצדס-בנץ סיטאן, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ סיטאן, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ סיטאן, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ סיטאן, סרטון באתר יוטיוב "מרצדס-בנץ סיטאן" - גיבור העיר mercedes-benz.com/en/mercedes-benz/vehicles/transporter/citan-the-hero-of-the-city "מרצדס-בנץ סיטאן" snowsgroup.co.uk/mercedes-benz-vans/new-lcvs/citan "מרצדס-בנץ סיטאן" autocar.co.uk/car-review/mercedes-benz/citan "מרצדס-בנץ סיטאן" vanadvisor.com/road-tests/mercedes-benz-citan "מרצדס-בנץ סיטאן" mercedes-benz.rs/content/serbia "מרצדס-בנץ סיטאן" - פאנל ואן benz.com.sg/content/singapore
עין סהרונים

עין סהרונים הוא מעיין קטן, היחיד במכתש רמון, המהווה את מקור המים הגדול והמרכזי ביותר במכתש. המעיין נמצא בשמורת הטבע מצוק הצינים, ובקרבת מצד סהרונים – תחנת דרכים קדומה. השם עין סהרונים נובע מצמח הסהרון המשתלשל הגדל באזור. בערבית נקרא המעיין אלמחלה ("המעיין היבש", "מעיין הבצורת") כשם החאן הנבטי קצר אלמחלה. מעיין עין סהרונים הוא מעיין שכבה קטן הניזון ממי התהום הגבוהים שבאזור ומושפע מאוד משיטפונות. מי המעיין מליחים מעט רוב השנה, אך ניתן לשתות מהם.. עוצמת הנביעה של המעיין ומיקומה תלויות בכמות המשקעים. בחורף גוברת שפיעת המעיין, ומימיו טובים יותר לשתייה. בסוף הקיץ מצטמצמת הנביעה, ויש שהיא חרבה לחלוטין. אז יימצאו מים רק בתוך שקעים חפורים בסחף האפיק. המעיין נמצא לפני יציאתו של נחל רמון מהמכתש במקום התחברותו לנחל נקרות. הוא מקור המים הטבעי המרכזי במכתש רמון, ולכן הוא משמש מקום מחיה ליעלים, לחמורי בר ולמגוון ציפורים. עין סהרונים שימש מקור למי שתייה לשיירות שעברו בדרך הבשמים הנבטית, וחנו באכסניה הסמוכה לו. האכסניה ממוקמת בגבעה הנמוכה שממזרח, בנקודה אסטרטגית ליד המעיין. עין סהרונים מהווה מקור מים בעבור הפרא, אשר אוכלוסייתו באזור הוערכה בשנת 2018 ביותר מ-300 פרטים. בסוף שנות השישים הוחלט להחזיר בעלי חיים לארץ ישראל במבצע מיוחד, שבמסגרתו נרכשו שלושה זוגות פראים פרסיים (המין הקרוב ביותר לפרא הסורי שהתקיים בארץ ישראל, אך נכחד) לצד שלושה פראים נוספים שהובאו מאיראן. תחילה גודלו פראים אלו בחי-בר יטבתה, אך הם שוחררו בשנת 1982 בעין סהרונים, ולאחר מכן במקומות נוספים בנגב. הפראים הללו נקלטו היטב בסביבת עין סהרונים והתרבו במהרה. באזור הנביעה צומח סבך של שיחי סמר, קנה מצוי, מלוח פגום ועצי אשל. שיחי סהרון משולשל צומחים על הגדה הצפונית של הנחל. כעשרה ק"מ דרומה ממצפה רמון, על כביש 40, ישנה פנייה שמאלה לדרך עפר לכיוון חניון בארות (קיים סימון אדום). נסיעה של כחמישה קילומטרים נוספים מובילה לחניון בארות, וממנו ישנה פנייה ימינה (גם כאן הסימון אדום). בהתפצלות הבאה מופיע שילוט של פנייה ימינה, ומשם ישנה נסיעה עד לרחבת החניון של עין סהרונים. מסלול ההליכה למעיין הוא בשטח מישורי ברובו. במהלך ההליכה מתגלה המעיין עצמו מאחת ממדרגות הסלע, בצורת כתם ירוק של הצמחייה ומים הבולטים בשטח. מסלול הטיול הוא מעגלי, ומחזיר את המטיילים בהליכה לחנייה. אנציקלופדיה מפה כרך 5/ מרקוס מנחם מדריך ישראל החדש- הר הנגב והערבה כרך 15/ ספי בן יוסף שביל בצד/ אורי דבריו מדיה וקבצים בנושא עין סהרונים בוויקישיתוף אתר רשות הטבע והגנים מינהלת הטיולים עין סהרונים, באתר עמוד ענן מאור בקל, מסע אל בטן האדמה: טיול לפרסת נקרות ועין סהרונים, באתר הארץ, 31 במאי 2018 עין סהרונים, באתר מסלולים הר סהרונים ועין סהרונים, באתר רשות הטבע והגנים פרסת נקרות, באתר טבע ונופים בישראל עין סהרונים, באתר מסלולרי נגב עין סהרונים, באתר טיפ לטריפ
אקו פארק (סרט)

אקו פארק (באנגלית: Echo Park) הוא סרט דרמה קומית משנת 1986 עם סוזן דיי וטום הולס בתפקידים הראשיים. שם הסרט נובע מרובע אקו פארק (אנ') בלוס אנג'לס שם מתרחשת עלילת הסרט. העלילה מתארת אנשים הגרים בבניין אחד עם חלומות להצליח במה שהם חושבים שהם טובים, אבל חלומות לחוד ומציאות לחוד. מיי (סוזן דיי) היא אם יחידנית הגרה עם בנה הנרי בבית עץ בשכונת אקו פארק בלוס אנג'לס. לפרנסתה היא עובדת כמלצרית במסעדה ונתונה כל הזמן להטרדות מיניות. היא שואפת להתקדם בחייה ולהיות שחקנית, אבל כל בקשותיה נדחות. כדי לשפר את הכנסתה היא מחליטה להשכיר חדר בדירתה. לאחר פסילת שורת מועמדים מגיע אליה בחור צעיר בשם ג'ונתן (טום הולס) שמתפרנס כשליח פיצות, אך יש לו שאיפות להיות פזמונאי מפורסם. בדירה הסמוכה גר אוגוסט (מייקל בוואן), שרירן אוסטרי העובד במכון לפיתוח גוף ושואף להיות כארנולד שוורצנגר. גם הוא שואף להתפרסם, אך כל מה שהוא מגיע זה תפקיד קטן בסרטון פרסומת לדאודורנט. כאשר הוא רוצה להיכנס לבית שגריר אוסטריה לקבלת פנים לשוורצנגר הוא מסולק בבושת פנים. ג'ונתן מאוהב במיי הגדולה ממנו, אך היא מתחברת יותר לאוגוסט השרירן. מיי מקבלת לבסוף הזמנה לאודישן, אך מתברר שזה לתפקיד של שחקנית-חשפנית המבצעת מברק מזמר. היא מעדיפה לעבוד בזה במקום במלצרות. ג'ונתן מתחבר עם הנרי ושניהם עובדים בחלוקת פיצות, עד שהם נקלעים למסיבה בה מופיעה מיי כחשפנית מזמרת. הנרי ההמום נמלט מהמקום ומיי וג'ונתן מחפשים אחריו כל הלילה. אוגוסט המתוסכל מתפרע במכון הכושר ונלקח למעצר. מי שמשחרר אותו הם שכניו, ג'ונתן ומיי. הם חוגגים בבית ובאותו זמן מגיע מכתב למיי המזמין אותה לאודישן לפרסומת בטלוויזיה, פסגת שאיפותיה. "אקו פארק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אקו פארק", באתר נטפליקס "אקו פארק", באתר AllMovie (באנגלית) "אקו פארק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אקו פארק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט אקו פארק, באתר יוטיוב
כוכית גדות

כוכית גדות (שם מדעי: Riparia riparia) היא מין ציפור שיר ממשפחת הסנוניות, הדוגרת בכל אירופה, ברוב אסיה ובדרום אמריקה. בישראל היא נודדת בעונת הסתיו, בדרכה מאירופה לאפריקה. כוכית גדות נמצאת על פי רוב סביב מקורות מים ומקננת בכוכים שהיא חופרת בעצמה, בעיקר בגדות נחלים. כוכית גדות היא סנונית קטנה, הזעירה ביותר מבין כל הסנוניות. גודלה כ-13 ס"מ, משקלה 15-13 גרם, אורך הכנף כ-11 ס"מ, ומוטת הכנפיים כ-29 ס"מ. החלקים העליונים של גופה בצבע חום אפרפר, ללא ברק מתכתי, וגרונה לבן. על החזה שלה מופיע פס חום רחב, המתבלט על רקע הגחון הלבן ומפריד בין הבטן והצוואר. . זנבה קצר יחסית, רגליה קצרות וחלשות ואינן מנוצות, ואצל הצעירים מופיעים שוליים בהירים בנוצות העליונים. הנוצות על גופה של כוכית גדות רכות יותר מהנוצות של שאר הסנוניות. השם המדעי של כוכית גדות, Riparia riparia, מקורו מן השפה הלטינית שבה המשמעות של Ripariusֹ היא "גדת הנהר". כך גם השם בעברית "כוכית גדות" מתייחס למקום מחייתה של כוכית זו: בעיקר סביב מקורות מים. הכוכית מקננת בכוכים שאותם היא חופרת בעצמה. התפוצה של כוכית גדות משתרעת על פני מרבית שטחן של אירופה, אסיה ואמריקה הצפונית. בישראל נודדת הכוכית בעיקר בעונת הסתיו, באילת ובעמק החולה, בדרכה דרומה מאירופה כדי לחרוף באפריקה. כוכית גדות מעדיפה להימצא בסביבת נהרות ואגמים, ואף בקרבת האוקיינוס, כיוון שהיא נוהגת לצוד חרקים וזבובים בזמן שהיא מעופפת מעל פני המים. היא נמנעת מאזורים הרריים . כוכית גדות דוגרת בעיקר בלבנון, ומעדיפה קרקעות רכות וחוליות כדי לקנן בהן. היא מקננת בכוכים שהיא חופרת בגדות נחלים, במחצבות ובקירות עפר – וזאת בעזרת מקורה, רגליה וכנפיה. עומק הכוך עשוי להגיע למטר, וקצב הכרייה של הכוכית הוא 10-8 ס"מ ביום. תוחלת החיים של הכוכית היא כשנתיים בלבד. זוהי אחת הציפורים המתלהקות ביותר באכילה, בנדידה ובלינה. מדיה וקבצים בנושא כוכית גדות בוויקישיתוף כוכית גדות, באתר ITIS (באנגלית) כוכית גדות, באתר NCBI (באנגלית) כוכית גדות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כוכית גדות, באתר GBIF (באנגלית) כוכית גדות באתר הרשימה האדומה של IUCN מגדיר הציפורים של ישראל - כוכית גדות, באתר פורטל צפרות כוכית גדות באתר Ibercaja Aula en Red (ארכיון) Riparia riparia | HaMAARAG, www.hamaarag.org.il (באנגלית) תצפית סיורי צפרות- מגדיר ציפורי ארץ ישראל - ציפורי שיר - כוכית גדות, באתר www.tatzpit.com