laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קוף רע

"קוף רע" (או: באד מאנקי; באנגלית: Bad Monkey) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית אפל TV פלוס בז'אנר הפשע והדרמה הקומית השחורה, שפותחה והופקה על ידי ביל לורנס (אנ'). הסדרה מבוססת על ספר באותו השם (אנ') מאת קרל היאסן. שני פרקי הסדרה הראשונים שוחררו ב-14 באוגוסט 2024. אנדרו ינקי, בלש משטרה בהשעיה בדרום פלורידה, יוצא לחופשה ארוכה בפלורידה קיז ומורד לדרגת מפקח מסעדות. בניסיון להציל את כבודו האבוד, הוא צולל לחקירת רצח לאחר שזרוע כרותה נמשתה על ידי תייר במהלך דייג. וינס ווהן כאנדרו ינקי, בלש משטרתי לשעבר ומפקח מסעדות בהווה. נטלי מרטינז כרוזה קמפסיו, בוחנת מז"פ ממיאמי. מרדית' האגנר כאיב סטריפלינג, אשתו של קרבן הטביעה, ניק. ל. סקוט קלדוול כיא-יא, סבתה של מלכת הדרקונים. רוב דלייני ככריסטופר, בן הזוג של איב. אלכס מופט כאיבן שוק, יזם נדל"ן. מישל מונאהן כבוני וויט, חברתו לשעבר של ינקי. ג'ודי טרנר-סמית' כמלכת הדרקונים. לסדרה עשרה פרקים, ומשכם נע בין 45 דקות לשעה. בדצמבר 2018, חתם ביל לורנס, באמצעות חברת ההפקה שלו, על חוזה בן חמש שנים עם האחים וורנר. באוגוסט 2021 הודיעו הצדדים על פיתוח של הסדרה "Bad Monkey" על בסיס ספרו של קרל היאסן, בהפצת אפל טיוי ובכיכובו של וינס ווהן. הצילומים החלו בפברואר 2022 בפלורידה קיז ובמיאמי. שני הפרקים הראשונים בסדרה הוזרמו לראשונה בשירות אפל TV ב-14 באוגוסט 2024, ופרק נוסף משוחרר בכל יום רביעי, עד 9 באוקטובר 2024. אתר האינטרנט הרשמי של קוף רע אתר האינטרנט הרשמי של קוף רע "קוף רע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קוף רע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קוף רע", באתר Metacritic (באנגלית) Bad Monkey, Apple TV, ‏2024-08-14 (ארכיון) Bad Monkey, Apple TV+ Press (באנגלית אמריקאית) (ארכיון) חן חדד, "באד מאנקי" אינה סדרת חובה, סתם כיף קליל ולא תובעני, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2024 (ארכיון) Nellie Andreeva, Bill Lawrence’s Doozer Inks Big New Overall Deal With Warner Bros. TV, Sells Brent Morin Comedy To NBC, Deadline, ‏2018-12-04 (באנגלית אמריקאית) (ארכיון) Nellie Andreeva, Vince Vaughn To Headline ‘Bad Monkey’ Apple TV+ Drama Series From Bill Lawrence, Deadline, ‏2021-08-09 (באנגלית אמריקאית) (ארכיון) Bad Monkey, Production List | Film & Television Industry Alliance, ‏2022-01-03 (באנגלית אמריקאית) (ארכיון)
ההנחיה להגבלת חומרים מסוכנים

RoSH ההנחיה להגבלת חומרים מסוכנים (RoHS - Restriction of Hazardous Substances Directive 2002/95/EC) אומצה בפברואר 2003 על ידי האיחוד האירופי. היא נכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2006, אולם איננה חוק, אלא הנחיה בלבד, וכל חברה באיחוד האירופי אמורה לגבש מדיניות אכיפה ויישום משלה המסתמכת עליה. ההנחיה מגבילה את השימוש בשישה חומרים מסוכנים המשמשים בייצור סוגים שונים של ציוד חשמלי ואלקטרוני, ומגדירה את המקרים יוצאי הדופן. החומרים הם: עופרת כספית קדמיום כרום (כרום VI או Cr6+) PBB ‏ (Polybrominated biphenyls) PBDE ‏ (polybrominated diphenyl ether) (PBB ו-PBDE הם מעכבי בעירה הכלולים בסוגים מסוימים של פלסטיק). ב-3 בינואר 2013 נכנסה לתוקף גרסתה החדשה של ההנחיה, (RoHS 2 - 2011/65/EU) ובכך פג תוקפה של ההנחיה הקודמת. בין יתר השינויים נוספו החומרים הבאים (פתאלאטים(אנ')) לרשימה הנזכרת לעיל: די-2-אתיל הקסיל פתלאט DEHP בנזיל בוטיל פתלאט BBP די-בוטיל פתלאט DBP די-איזו-בוטיל פתלאט DIBP הנחיית RoHS קשורה בקשר הדוק להנחיה אחרת, WEEE‏ (Waste Electrical and Electronic Equipment Directive 2002/96/EC), המגדירה יעדים לאיסוף, מיחזור ושיחזור של מוצרי אלקטרוניקה, ומהווה חלק מיוזמה תחיקתית לפתרון בעיית הכמויות האדירות של פסולת שמקורה בציוד אלקטרוניקה וחשמל. אתגר הקיים בתעשייה הוא התיאום והביקורת של הנחיה זו, למול הנחיות דומות שנחקקו מחוץ לאיחוד האירופי, לפי המודל של RoHS. לדוגמה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית נחקק ה-Electronic Waste Recycling Act (EWRA), הנקרא גם California RoHS. Hwang, Jennie S. (2004). Introduction to Implementing Lead-Free Electronics. McGraw-Hill Professional. ISBN 0-07-144374-6 מדיה וקבצים בנושא ההנחיה להגבלת חומרים מסוכנים בוויקישיתוף Directive 2011/65/EU of the European Parliament and of the Council of 8 June 2011 on the restriction of the use of certain hazardous substances in electrical and electronic equipment (recast) (Text with EEA relevance) California Department of Resources Recycling and Recovery (CalRecycle), Section 18660.5 of Title 14, Division 7, Chapter 8.2, Article 1, California Code of Regulations, www.calrecycle.ca.gov
ארין גמל

ארין גמל (באנגלית: Erin Gemmell; נולדה ב-2 בדצמבר 2004) היא שחיינית אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024) וסגנית אלופת עולם (פוקואוקה 2023) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. גמל בת למשפחה של שחיינים מצטיינים. היא מתאמנת בהדרכתו של אביה, ברוס גמל (אנ'), מאמנה של קייטי לדקי. אחיה אנדרו (אנ') שחיין אולימפי זוכה מדליות כסף וארד באליפויות עולם בשחייה במים פתוחים. באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר 2022 היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליות זהב וכסף במשחי שליחות 4x50 מטר חופשי וב-4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתפה בשלבי המוקדמות ומדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:34.70 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:30.87 דקות וקנדה (7:34.47 דקות), כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:52.23 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:52.56 דקות ובמקום שישי במשחה ל־400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.82 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 4:00.49 דקות. באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קייטי לדקי, בלה סימס ואלכס שאקל בתוצאה של 7:41.38 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:37.50 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (7:44.40 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:55.97 דקות. באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט 2024 זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קלייר ויינסטין, פייג' מאדן וקייטי לדקי בתוצאה של 7:40.86 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:38.08 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (7:42.34 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:55.40 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.46 דקות. 50 מטר חופשי: 25.00 שניות (2024) 100 מטר חופשי: 54.13 שניות (2022) 200 מטר חופשי: 1:55.97 דקות (2023) 400 מטר חופשי: 4:05.07 דקות (2022) 100 מטר חופשי: 52.97 שניות (2022) 200 מטר חופשי: 1:52.56 דקות (2022) 400 מטר חופשי: 4:00.45 דקות (2022) ארין גמל, באתר Swimrankings
דניאל לאור

דניאל לאור (1 בספטמבר 1925 – 1 בינואר 2003) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל באוגנדה וכשגריר ישראל בפיליפינים. לאור נולד ב-1 בספטמבר 1925 בישראל. ב-1 באוקטובר 1953 התקבל למשרד החוץ, והחל לעבוד כמזכיר ראשון בצירות ישראל בבוקרשט, בירת רומניה. בשנת 1955 עבר לצירות ישראל ברומא שבאיטליה כנספח לענייני עבודה. הוא נשאר ברומא עד 1958, וב-1959 מונה לקצין יחסי ציבור בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 1963 החל לכהן כסגן וכממלא מקום במחלקת ש"ב (שיתוף בין-לאומי) במשרד החוץ. בין השנים 1966–1971 כיהן כממונה על היחסים בצירות הדיפלומטית של ישראל באנקרה שבטורקיה. לאחר מכן מונה לשגריר ישראל באוגנדה. במסגרת תפקידו הואמן גם על רואנדה. אולם בעקבות ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין אוגנדה לישראל שב ב-1972 לישראל. בתוך כמה חודשים החל לכהן כשגריר ישראל בפיליפינים, תפקיד שמילא עד 1976. בשנת 1977 עבר לתפקיד מנהל המחלקה לעניינים מדיניים במוסדות בין-לאומיים. ב-31 במרץ 1978 פרש לגמלאות. נפטר ב-1 בינואר 2003, בגיל 77. משרד החוץ, דניאל לאור, ‏3 במאי 2021 יוסף חריף, ניתוק היחסים דיפלומטיים עם אוגאנדה אחר הודעת אמין: "לסגור השגרירות", מעריב, 31 במרץ 1972 גנראל אמין הזהיר את ישראל מחתירה נגדו-נאמר בהודעה רשמית של אוגנדה ירושלים: הודעה המודה ומדאיגה, על המשמר, 1 במרץ 1972
Daniel (שיר של אלטון ג'ון)

"Daniel" (בעברית: "דניאל") הוא סינגל של המוזיקאי האנגלי אלטון ג'ון. השיר יצא לראשונה בינואר 1973 בהוצאת חברות התקליטים MCA רקורדס (ארצות הברית) ו-DJM רקורדס (הממלכה המאוחדת). השיר נכתב על ידי ברני טופין והולחן על ידי אלטון ג'ון. ברני טופין כתב את המילים לאחר שקרא מאמר בטיים או בניוזוויק על יוצא מלחמת וייטנאם שנפצע, ורצה להתרחק מתשומת הלב שהוא קיבל כשחזר הביתה. השיר הופק על ידי גאס דאג'ון. השיר מופיע כסינגל השני של אלבום האולפן השישי של אלטון ג'ון, Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית ביצוע סולו הפופ הגברי הטוב ביותר. גרסת הכיסוי לשיר שבוצעה על ידי להקת הבנות וילסון פיליפס (אנ') מופיעה באלבום ההוקרה Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin. השיר הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד ו-RPM, ולמקום ה-26 במצעד הפופ הקנדי של RPM. גרסת הכיסוי לשיר שבוצעה על ידי סם סמית' מופיעה באלבום המחווה Revamp & Restoration (אנ'). השחקנית הצרפתייה מארי לאפורה הוציאה גרסה של השיר בצרפתית ב-1974. 125,000 עותקים של גרסת הכיסוי נמכרו בצרפת. להקת הרוק האמריקאית פיול (אנ') הוציאה גרסת כיסוי לשיר. גרסה זו מופיעה באלבום האולפן השני שלהם, Something Like Human. מידע על היצירה "Daniel" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Daniel" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Daniel" באתר AllMusic "Grammy Awards: Best Pop Vocal Performance – Male". rockonthenet.com. ארכיון מ-2021-03-07. נבדק ב-13 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "allmusic – Wilson Phillips – Billboard singles". נבדק ב-28 בינואר 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Item Display – RPM – Library and Archives Canada". Collectionscanada.gc.ca. 22 בפברואר 1992. ארכיון מ-2020-10-19. נבדק ב-2020-09-17. {{cite web}}: (עזרה) "Les charts de Marie Laforêt". Pure Charts (באנגלית אמריקאית). 30 בדצמבר 2015. ארכיון מ-2020-08-14. נבדק ב-2021-02-01. {{cite web}}: (עזרה)
אנדראש ברדוש

אנדראש בארדוש (בהונגרית: Bárdos András;‏ סגד, 5 ביולי 1964) הוא עיתונאי יהודי-הונגרי, מגיש טלוויזיה ועורך תוכניות בטלוויזיה, פרופסור באוניברסיטה. אנדראש ברדוש נולד במשפחה יהודית כבנם של הסופר והמחזאי פאל ברדוש ושל הסופרת יודית פנאקל. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד, בין 1983 לבין 1988 עם התמחות בהיסטוריה של הונגריה, ולאחר מכן למד בבית הספר לעיתונות של אגודת העיתונאים ההונגרים (MÚOSZ). בין 1988 לבין 1991 עבד במחלקת הבידור והספורט של הרדיו ההונגרי. בין 1991 לבין 1998, היה עובד קבוע של הטלוויזיה ההונגרית. בין 1985 לבין 1990, הוא היה מנהל התכנית המארח של ה"יומן" (Híradó). בין 1991 לבין 1993, היה עובד של התכנית ה"צהריים" (Napközi). בין 1994 לבין 1996 היה העורך-מגיש של תוכנית בשם "אובייקטיב" (Objektív). בין 1995 לבין 1998 היה המנהל "הזריחה" של "Napkelte" ב-1998 ניהל את הדיון הראשון בטלוויזיה בין המועמדים לראשות הממשלה. בשנת 1998 חתם על חוזה עם RTL Klub TV, שם עבד במשך שנתיים כחבר צוות בכיר של תחנת החדשות. בין 2001 לבין 2002, עבד ב-SATeLIT Television, שם היה עורך-מגיש. בין 2002 לבין 2003, תפס את מקומו של אישטוואן פאלפי בערוץ TV2. מספטמבר 2003, ב-TV2, מארח במשותף עם אשתו קריסטינה מאטה את תוכנית החדשות "עובדות" (Tények). ב-2 באוקטובר 2009 - על פי ההודעה הרשמית, בהסכמה הדדית - סיימה TV2 את ההתקשרות עם שני המגישים המוכרים. ב-2013, יחד עם פורטל החדשות HÍR24 (כיום: 24.hu), הוא התחיל את תוכנית החדשות היומית החדשה שלו ב-Story4, שנמשכה עד 2015. בארדוש מלמד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע (SZFE) מאז 1995, מ-1995 עד 1999 היה מרצה, מ-1999 עד 2003, מרצה בכיר, מ-2004 עד 2007 פרופסור חבר, ופרופסור מ-2007, סגן רקטור האוניברסיטה מאז 2008. בשנת 2003 קיבל רשמית את הדוקטורט שלו (DLA) גם ב"ניהול תוכניות בפועל". פרקים מתוך מדריך לשדרני רדיו וטלוויזיה מתחילים - להנחיית תוכניות עובדתיות עם עבודתו, אותה כתב יחד עם אשתו, קריסטינה מאטה. תחום התמחותו שלו הוא קולנוע ואמנות הווידאו, נושאי המחקר שלו: השפה ההונגרית בתקשורת - שפת מדיה הונגרית חדשה, ייצוג חזותי של המציאות במדיה עובדתית ובתקשורת אלקטרונית. החל מ-24 בספטמבר 2021 הוא מנהל תוכנית בשם "hard talk" ב-HVG360. מה זה אומר לנו? (2002) פסק דין (2010) Love Story (2010) אישטוואן ואגו - אפתח את פי! (2010) Show (2011) אנדראש קרן - אי אפשר לתאר את זה! (2012) אנדראש בארדוש–אדם רני: מפנטום האופרה עד מאמה מיה! סודות תיאטרון מדאץ', המאה ה-21, בודפשט, 2014 MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283 (מי זה מי בהוצאת סוכנות הידיעות ההונגרית) אנדראש בארדוש וקריסטינה מאטה: שידור בפועל - 2017. 16 במרץ תוכניתו "עובדות" מסד נתונים מארח - 2017. 16 במרץ מדיה וקבצים בנושא אנדראש ברדוש בוויקישיתוף Színház - és Filmművészeti Egyetem/Bárdos András – 2017. március 16. "Bárdos András 7 év után újra műsorvezetőként lesz látható". Media1 (בהונגרית). 2021-09-23. אורכב מ-המקור ב-2021-09-23. נבדק ב-2021-09-23.
יצחק בית אריה

יצחק בית־אריה (9 ביולי 1930 – 12 ביולי 2012) היה ארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הנגב וסיני בתקופות הברונזה והברזל, מרצה ופרופסור במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב בשנים 1971–2012. יצחק נולד למאיר ואסתר בית־אריה (אינטריליגאטור), ממקימי נחלת יצחק. אסתר ילדה את יצחק בבית חמיה שבקובנה, וחזרה לביתהּ בארץ כשהיה בן 3 חודשים. אחיו הצעיר הוא מלאכי בית-אריה. למד בבית הספר "אילון" ובגימנסיה הרצליה, לחם במלחמת העצמאות, ובשנות ה־60 היה התלמיד הראשון במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב. ב־1971 כתב עבודת המ.א. שלו "מקדשים בארץ ישראל בתקופות הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת" המחקר שהוביל לעבודת הדוקטורט נערך בשנים 1971–1977, ובשלהי 1977 הגיש את עבודת הדוקטורט "דרום סיני בתקופת הברונזה הקדומה" שנכתבה בהנחיית משה כוכבי וקיבל תואר דוקטור. בית־אריה עמד בראש משלחת האוניברסיטה לחקר סיני, שלאחר נפילתו של בנו, במלחמת יום הכיפורים, נקראה בשם "משלחת אופיר לחקר סיני". תוצאות החפירה של של שבעה אתרים וסקרים נוספים פורסמו במונוגרפיה. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים, עבר לחקר בקעת באר שבע, וחפר שורה של אתרים יהודיים ואדומיים בתל עירא, חורבת עוזה, חורבת רדום (ce'), תל מלחתה וחורבת קיטמית. היה שותף פעיל בסקר הארכאולוגי של ישראל ופרסם את מפת תל מלחתה (144), חורבת עוזה (145), נחל חמר (146), כפר סבא (77; יחד עם איתן איילון), ראש העין (78; יחד עם משה כוכבי) ולוד (80; יחד עם רם גופנא). היה חבר המערכת של "קדמוניות" בשנים 1999–2011. וחבר הוועדה המדעית של מוזיאון ארץ ישראל נפטר ב־12 ביולי 2012 (כ"ב בתמוז תשע"ב) ונטמן בבית העלמין קריית שאול. יצחק בית אריה ופרחיה בק,מקדש אדומי בנגב : תגליות מחפירות קטמית, מוזיאון ישראל, 1987 Ḥorvat Qitmit: An Edomite Shrine in the Biblical Negev, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 11, 1995 Tel 'Ira : a stronghold in the Biblical Negev, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 15, 1999 Archaeology of Sinai: The Ophir Expedition, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 21, 2003 Ḥorvat ‘Uza and Ḥorvat Radum: Two Fortresses in the Biblical Negev, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 25, 2007 Itzhaq Beit-Arieh and Liora Freud, Tel Malḥata : a central city in the Biblical Negev vol. I, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 32, 2015 ליאורה פרויד, יצחק בית-אריה ז"ל (2012-1930), קדמוניות מו, 2013, עמ' 119–120 Raphael Greenberg, In Memoriam – Itzhaq Beit-Arieh – 1930–2012, Tel Aviv 39, 2012-11, עמ' 3–4 doi: 10.1179/033443512X13424449373948 Itzhaq Beit-Arieh (1930–2012) באתר Biblical Archaeology Society (אנ') יצחק בית אריה, באתר ResearchGate חנוך סבירוני־דרוץ, "יהודי ליטא בארץ־ישראל", בתוך: יהדות ליטא – כרך שני, עמ' 390. אתר "גולה ותקומה" פוצ'ו, הזקנים החוזרים ללמוד בגימנסיה מקבלי תארים באוניברסיטת ת"א, מעריב, 6 ביוני 1978 מודעת אבל מטעם המוזיאון יצחק בית אריה באתר GRAVEZ
רוצ'ה (מחוז)

מחוז רוצ'ה (בספרדית: Departamento de Rocha) היא אחת מתשע עשרה המחוזות באורוגוואי. ובירתו היא העיר רוצ'ה. מיקום המחוז הוא במרכז-מזרח המדינה, גובל במחוז טריינטה אי טרס מצפון, בצד מזרח בלגונת מרין ובברזיל כשבדרום הלגונה, הגבול הוא הנקודה הדרומית ביותר בברזיל. באוקיינוס האטלנטי בדרום מזרח, ובמחוזות לבז'חה ומלדונדו ממערב. העיר צ'וי, היא חצויה בין רו'צה לברזיל, כשהשדרה המרכזית בעיר היא הגבול הבינלאומי בין המדינות אורוגוואי לברזיל המחוז הוקם ב-7 ביולי 1880 ונפרד בפועל ממחוז מלדונדו, ולבז'חה, ב-1 באוגוסט 1881. מחוז רוצ'ה משתרע לאורך 180 ק"מ של קו חוף ימי, המאופיין בחופים קרים ומלוחים, עם חולות לבנים, ואזורים סלעיים עם חופים עמוקים ותלולים. זה מבדיל אותו ממחוזות אחרים באורוגוואי כגון קולוניה, סן חוסה, מונטווידאו, קנלונס וחלק ממלדונדו, שחופיהם לאורך נהר ריו דה לה פלטה. הפארק הלאומי - סנטה תרזה (ספ'), המשתרע על שטח של כ-3000 דונם, ובו אינספור מינים של צמחייה מקומית ואקזוטית, כולל יותר מ-2 מיליון עצים. ישנם מספר אזורי בילוי, אזורי פיקניק, מסלולי טיולים, חופים באוקיינוס האטלנטי ובלגונה נגרה, אזורי קמפינג, מתחמי צימרים, שירותים כלליים כולל שירותי רפואה וטיפולי שיניים. לאורך הים ישנם ארבעה חופים מסודרים: לה מוסה (La Moza), פלז'ה דה בארקו (Playa del Barco), לס אצ'ירס (Las Achiras), ופלז'ה גרנדה (Playa Grande). הכלכלה במחוז מבוססת בעיקר על גידול בקר וצאן ומכירת בקר. וכן ענף הדיג מבוסס מאוד במחוז. ישנם גם מרבצים של נחושת, ליגניט ושיש. גידולים חקלאיים, דגנים, טבק, עגבניות, תירס, ירקות ופירות שונים. המסחר בצמר, עור ואלכוהול שולט גם הוא באזור. במקביל, במחוז יש הכנסה גדולה מתיירות. וברוצ'ה ישנם אתרי נופש רבים לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובאזורי הביצות המהווים גן עדן לחובבי צפרות. ראש העיר נבחר בבחירה ישירה, עם ארבעה ממלאי מקום, לתקופה של חמש שנים. לאחר מכן יכול להיבחר מחדש. הרשות המחוקקת היא מועצה מחוזית המורכבת מ-31 חברי מועצה, הנבחרים באופן דמוקרטי. חברי המועצה מופקדים על הצעת רפורמות עירוניות, צווים ומיסים, כמו גם כל פרויקט אחר שהם מוצאים לנכון בתאום עם ראש העיר. 4 העיריות הוקמו ב-5 במרץ 2010. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 מנתה אוכלסיית המחוז 68,088 תושבים (מהם 33,269 גברים ו-34,819 נשים), ב-46,071 משקי בית. כשגודל משק בית בממוצע הוא 1.48 נפשות. תוחלת החיים הממוצעת (2004): 74.45 שנים, מתוכם גברים: 69.86 שנים, ונשים: 79.22 שנים. מדיה וקבצים בנושא רוצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוצ'ה אתר עיריית רוצ'ה רוצ'ה באנציקלופדיה הגאוגרפית של אורוגוואי פורטל התיירות של רוצ'ה (בספרדית)
מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול חי מיוזיק

המצעד השנתי של קול חי מיוזיק הוא מצעד של מוזיקה יהודית-חסידית המדרג את השירים הפופולריים במגזר החרדי והדתי מהשנה האחרונה. המצעד משודר מדי שנה בחול המועד של חג הסוכות. מדי שנה משודר באחד מימי חול המועד סוכות מצעד בהגשת אפרים קמיסר ומני גירא-שורץ. למצעד מתמודדים כ-100 שירים שיצאו באותה שנה ולבסוף נבחרים מתוכם כ-25 שירים. במצעד זה משודרים השירים הנבחרים של השנה על פי סדר בחירתם, כשהשיר הזוכה במקום הראשון נקרא "שיר השנה". כמו כן נבחרים הזוכים בכמה קטגוריות קבועות: "זמר השנה", "אלבום השנה", "פריצת השנה", "מלחין השנה" ו"מעבד השנה", השירים והזוכים נקבעים על פי בחירת המאזיניםה מצעד מבוסס על דירוג הקהל באתר או בטלפון. מבין המדרגים את המצעד מתקיימת מדי שנה הגרלה על פרסים יקרי ערך ומוזיקליים. את המצעד של שנת תשע"ט הגיש מנחם טוקר לרגל מצעד העשור, החל משנת תש"ף מגישים את המצעד אפרים קמיסר ומני גירא-שוורץ. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הוספת תוצאות של שנים קודמות.
ג'יימס דבנפורט

ג'יימס דבנפורט (באנגלית: James Davenport‏; 12 באוקטובר 1758 – 3 באוגוסט 1797) היה עורך דין, פוליטיקאי ושופט אמריקאי בן המאה ה-18. הוא שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט. דבנפורט נולד ב-12 באוקטובר 1758 בסטמפורד שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של אברהם דבנפורט ואליזבת (הנטינגטון) דבנפורט. הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1777. הוא שירת במחלקת הקומיסרים של הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקאית. הוא שימש כשופט של בית המשפט לתביעות משותפות והיה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1785 עד 1790. דבנפורט כיהן בסנאט של מדינת קונטיקט מ-1790 עד 1797, והיה חבר במועצת העוזרים של קונטיקט מ-1790 עד 1796. הוא שימש במקביל כשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט לערעורים מ-1790 עד 1797. הוא היה שופט של בית המשפט המחוזי של פיירפילד מ-1792 עד 1796. הוא נבחר כמועמד פדרליסט לקונגרס הרביעי כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ג'יימס הילהאוס, ונבחר מחדש לקונגרס החמישי. דבנפורט כיהן בקונגרס מ-5 בדצמבר 1796 עד מותו בסטמפורד ב-3 באוגוסט 1797. דבנפורט התחתן עם אביגיל פיץ' ב-7 במאי 1780. נולדה להם בת אחת, אליזבת קוגשל דבנפורט. דבנפורט התחתן עם אשתו השנייה מהיטבל קוגשל ב-6 בנובמבר 1790. לדבנפורט היו שלוש בנות עם מהיטבל, אביגיל פיץ' דבנפורט, מרי אן דבנפורט ופרנסס לואיז דבנפורט. דודו של דבנפורט, שנקרא גם ג'יימס דבנפורט, היה איש דת ידוע. אחיו של דבנפורט, ג'ון דבנפורט, שירת גם הוא בקונגרס של ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של 1790, דבנפורט היה הבעלים של 10 עבדים, מה שהפך אותו לאחד מבעלי העבדים הגדולים ביותר במחוז פיירפילד באותה תקופה. ג'יימס דבנפורט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)} ג'יימס דבנפורט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "DAVENPORT, James, (1758 - 1797)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Portrait of a Family: Stamford through the Legacy of the Davenports". Stamford Historical Society. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Davenport, James (1758-1797)". The Political Graveyard. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Day, Thomas (1809). Reports of Cases Argued and Determined in the Supreme Court of Errors, of the State of Connecticut, in the years 1805, 1806, and 1807. Vol. 2. p. xii-xiii. "Rep. James Davenport". Govtrack.us. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "DAVENPORT, James [1716-1757] -- American clergyman". Ancestry.com. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Davenport, John (1752-1830)". The Political Graveyard. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "1790 Federal Census". Ancestry.com. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
ג'ון דבנפורט

ג'ון דבנפורט (באנגלית: John Davenport‏; 16 בינואר 1752 – 28 בנובמבר 1830) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט. דבנפורט נולד ב-16 בינואר 1752 בסטמפורד שבמושבת קונטיקט, למד לימודים אקדמיים וסיים את לימודיו במכללת ייל ב-1770. הוא עסק בהוראה ב-1773 וב-1774; הוא גם למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1773, כשעסק בסטמפורד. הוא היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1776 עד 1796, ושירת במחלקת הקומיסרים של הצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות, והשיג דרגת מייג'ור ב-1777. דבנפורט נבחר כפדרליסט לקונגרס השישי ולשמונת הקונגרסים העוקבים, וכיהן מ-4 במרץ 1799 עד 3 במרץ 1817. הוא היה יושב ראש הוועדה לתיקון ועסקים לא גמורים במהלך הקונגרס השביעי. הוא סירב להיות מועמד לבחירה מחדש ב-1816 ומת בסטמפורד ב-28 בנובמבר 1830; הוא נקבר בבית הקברות נורת' פילד (כיום רחוב פרנקלין). ג'יימס דבנפורט, אחיו של ג'ון, ייצג גם את קונטיקט בבית הנבחרים כפדרליסט. מדיה וקבצים בנושא ג'ון דבנפורט בוויקישיתוף ג'ון דבנפורט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)} ג'ון דבנפורט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי

התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי (באנגלית: Kansas City Symphony) היא תזמורת סימפונית אמריקאית שבסיסה בקנזס סיטי, מיזורי. התזמורת שוכנת במרכז קאופמן לאמנויות הבמה. התזמורת הינה תזמורת הבית של האופרה הלירית של קנזס סיטי ושל הבלט של קנזס סיטי. המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא מתיאס פינצ'ר והמנהל הנוכחי של התזמורת הוא דני בקלי. בשנת 1911, האיטרציה הראשונה של תזמורת קנזס סיטי נוצרה עבור קרל בוש. היא הייתה התזמורת הסימפונית הראשונה של העיר, היא הפסיקה לפעול בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שכן רבים מהנגנים נשלחו לשירות צבאי. באותה שנה, כמה אנשי עסקים סיפקו כספים להקמת האיטרציה השנייה של התזמורת והיא נתנה את הקונצרטים שלה בתיאטרון הלירי. וויליאם מקגלולין היה מנהל מוזיקלי מ-1986 עד 1997. במהלך כהונתו של מקגלולין, הוציאה התזמורת את הדיסק הראשון שלה ב-1995. בין השנים 1999 עד 2003, אן מנסון הייתה מנהלת מוזיקלית של התזמורת, המנצחת הראשונה שכיהנה בתפקיד. בתקופת כהונתה, בשנת 2002, השתתפה התזמורת בפיתוח "המלווה לקונצרטים", בראשות המנהל המבצעי דאז, רולנד ואלייר. ממומן על ידי קרן וויליאם ופלורה היולט, קרן ג'ון ס. וג'יימס ל. נייט, קרן אנדרו וו. מלון וקרן דייוויד ולוסייל פקארד. שותפיה נבדקו על ידי תזמורת קנזס סיטי ובניהן גם על ידי הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, פסטיבל המוזיקה של אספן והתזמורת הסימפונית של אוקלנד. בין השנים 2005–2024, מייקל שטרן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת. במהלך כהונתו של שטרן עברה התזמורת למרכז קאופמן לאמנויות הבמה ב-2011. התזמורת ושטרן ערכו מספר הקלטות מסחריות. התזמורת מופיעה גם בהקלטות בתור "תזמורת בריטן" (2009), בדיסק מיצירות של וון ויליאמס ואלגר מ-2013. בשנת 2023, התעוררה מחלוקת לאחר שהתזמורת לא העניקה קביעות לג'וש ג'ונס, המוזיקאי הראשון השחור של התזמורת אשר נבחר לנגן שם החל מעונת 2020–2021. ראסל פטרסון (1982 - 1986) וויליאם מקגלולין (1986 - 1997) אן מנסון (1999 - 2003) מייקל שטרן (2005 - 2024) מתיאס פינצ'ר (2024 - ממשיך) אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי, ברשת החברתית פייסבוק התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי, באתר Discogs (באנגלית) Abby Dodge, Black Orchestral Network protests Kansas City Symphony tenure decision, KSHB 41 Kansas City News, ‏11 במאי 2023 (באנגלית) Rayna Rayford, This Black Musician Says He Was Unjustly Fired From His Orchestra Job. Now He’s Calling Out A System Of Inequality, Essence, ‏6 ביוני 2024 (באנגלית)