laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סורת אל-ג'ומועה

סורת אל-ג'ומועה (בערבית: سورة الْجُمُعَةِ, "יום השישי" או "הקהל") היא הסורה ה-62 בקוראן, והיא מונה 11 פסוקים. שמה של הסורה נגזר מפסוק 9. סורה זו משתייכת לקבוצת סורות הנקראות "אל-מוסביחאת". כמו כן, סורה זו מדגישה את חשיבותו של יום שישי למוסלמים. פסוקים 1–4 מבהירים שהדת היא מתנה וחסד מאללה לבני האדם, ושאין זה משפיע עליו בשום צורה אם הם שומרים על מצוותיו או לא. פסוקים 5–8 עוסקים באלו אשר לומדים ומשננים את כתבי הקודש אך לא מיישמים אותם, דבר אשר מוצג באור שלילי בפסוקים אלו. פסוקים 9–11 ממליצים למוסלמים לסגור את עסקיהם ולחדול מעבודתם בזמן תפילת יום השישי על מנת שיוכלו ללכת להתפלל את התפילה הזאת ביחד. מדיה וקבצים בנושא סורת אל-ג'ומועה בוויקישיתוף סורת אל-ג'ומועה, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט Hebrew quran הקוראן / אלמוני/ת / צבי חיים הרמן רקנדורף - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org TheLastDialogue, Surah Al Jumuah Summary, The Last Dialogue, ‏7 במרץ 2019 (באנגלית) סורת אל ג'ומעה, באתר איסלאמיבלוג Sura al-Jumu'a, WikiShia (באנגלית)
מספור

מספור הוא התהליך של התאמת מספרים ייחודיים לעצמים בקבוצה נתונה. כתיבת המספור נעשית בדרך כלל בספרות הודיות-ערביות המקובלות בכתיבת מספרים, אך לעיתים משמשות לכך ספרות רומיות, ובקרב דוברי עברית משמשות לכך לעיתים ספרות עבריות (למשל במספור השנים בלוח העברי). שיטת מספור פשוטה ונפוצה היא מתן מספרים עוקבים החל מ-1. דוגמאות: מספור עמודים בספר. מספור סעיפיו של חוק חדש. מספר או"ם: מספר בן ארבע ספרות לציון חומרים מסוכנים בעת הובלתם. קביעת מספרי ברזל. מקובל פחות מספור המתחיל מ-0 (Zero-based numbering). במספור איברים של מערך יש שפות תכנות המתחילות את המספור מ-1, ואחרות המתחילות את המספור מ-0. לסימון מסמכים במספור עוקב, לשם הבחנה ביניהם או לשם ציון סדר קבלתם, ניתן להשתמש בנומרטור – מכשיר שמציג מספר, וכל לחיצה עליו מקדמת למספר העוקב. בתרמודינמיקה נוסחו חוקים שקיבלו את השמות החוק הראשון של התרמודינמיקה, החוק השני של התרמודינמיקה והחוק השלישי של התרמודינמיקה. כאשר לאחר מכן נוסח חוק שנחשב לבסיסי יותר משלושה אלה, הוא קיבל את השם חוק האפס של התרמודינמיקה. המאמינים באמונה הטפלה שהמספר 13 מביא מזל רע נוהגים לדלג על מספר זה בעת מספור עוקב. כאשר המספור נעשה לפי תבנית מסוימת, הוא אינו נעשה במספרים עוקבים. דוגמאות: מספר זהות בישראל כולל ספרת ביקורת, ולכן מספרי זהות אינם עוקבים. מספר הזהות אמור להיות חסר משמעות, כלומר לא להסגיר מידע כלשהו על בעליו של מספר זה. בעת הקביעה הראשונית של מספר הזהות לתושבי המדינה נוצר קשר בין המספר ובין המקום שבו נפקד האדם, כתוצאה של תהליך הפקידה. מקרה נוסף קרה כאשר בהחלטה מינהלית נקבע שלילדים שאומצו בחו"ל יינתן מספר זהות המתחיל בספרה ידועה. החלטה זו גרמה לנזק רב, משום שספרה זו חשפה מידע על הילד שבדרך כלל נהוג להצניעו. כאשר התברר הנזק בוטלה התקלה, וסדרת מספרים זו ניתנה גם לילדים לא מאומצים, כדי להביא לביטול משמעותה. לוחית רישוי לרכב בישראל ניתנים לפי תבנית (המשתנה מפעם לפעם) ואינם עוקבים. תבניות מספור נפוצות: מספר טלפון: מורכב מקידומת טלפון בינלאומית, אזור חיוג ומספר מזהה בתוך אזור החיוג. מספר חשבון בנק: מורכב בישראל משלושה רכיבים: מספר בנק (שתי ספרות), מספר סניף (שלוש ספרות) ומספר חשבון בסניף (עד תשע ספרות). מיקוד: מספר מזהה של בניין את קבוצת בניינים לשם משלוח דואר. בישראל המיקוד הוא בן שבע ספרות. מספור כבישי ישראל: כבישים ארציים ראשיים מקבלים מספר בן ספרה אחת, כבישים בין-עירוניים מקבלים מספר בן שתי ספרות, כבישים אזוריים מקבלים מספר בן שלוש ספרות וכבישים מקומיים מקבלים מספר בן ארבע ספרות. מסת"ב (ראשי תיבות של "מספר ספר תקני בינלאומי"): מספר מזהה למהדורה של ספר. מספר CAS: מספור, שניתן על ידי שירות התקצירים בכימיה, של כל חומר שתואר בספרות המקצועית. מספר E: מספר בן שלוש או ארבע ספרות (החל מ-100) לסימון תוספי מזון. במספר בן שלוש ספרות, ספרת המאות מציינת את התחום הראשי אליו משתייך תוסף מזון זה. הספרה 1, למשל, מציינת צבע מאכל, הספרה 2 מציינת חומר משמר וכו'. תאריך בלוח שנה מורכב בדרך כלל משלושה רכיבים של מספור עוקב: שנה, חודש, יום בחודש. בלוח הגרגוריאני השלשה היא: ספירת הנוצרים, מספר בטווח 1–12, מספר בטווח 1–31. בלוח העברי השלשה היא: מניין השנים בלוח העברי, שם החודש, מספר בטווח 1–30 (בדרך כלל בספרות עבריות). גרסאות של תוכנה נהוג למספר ברמות אחדות (גרסה ראשית, תת-גרסה, תת-תת-גרסה וכו'). במסגרת גישה זו, מספרה של אחת מכרסאות הדפדפן גוגל כרום הוא 85.0.4183.102. מדען המחשב דונלד קנות' ממספר את הגרסאות של תוכנת Metafont כך שילכו ויתקרבו ל-e: גרסה 2, גרסה 2.7, גרסה 2.71, וכו'. נכון ל-2020, הגרסה היציבה האחרונה (מתאריך 2014-01-07) היא 2.7182818.
מרטין ארצ'ר שי

סר מרטין ארצ'ר שי (באנגלית: Martin Archer Shee‏; 23 בדצמבר 1769 – 13 באוגוסט 1850) היה צייר פורטרטים, סופר ומשורר אירי ונשיא האקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא נולד בדבלין, בן למשפחה רומית קתולית אירית, בנו של מרטין שי, סוחר, שראה במקצוע הצייר עיסוק לא מתאים לצאצאי משפחתו. בנו מרטין בכל זאת למד אמנות בחברה המלכותית בדבלין והגיע ללונדון. שם, בשנת 1788, הוצג על ידי אדמונד ברק בפני ג'ושוע ריינולדס, ועל פי עצתו למד בבית הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות. בשנת 1789 הציג את שתי התמונות הראשונות שלו, "ראשו של איש זקן" ו"דיוקן של ג'נטלמן". במהלך עשר השנים הבאות הוא התפתח בהתמדה. הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1798. באותה שנה הוא התחתן עם מרי, בתו הבכורה של ג'יימס פאוור מיוגל, ובשנת 1800 נבחר כחבר באקדמיה מלכותית. הוא עבר לביתו לשעבר של ג'ורג' רומני בכיכר קבנדיש והתמקם כיורשו. שי המשיך לצייר בפוריות רבה וביצירתיות. הדיוקנאות הקודמים של האמן היו גמורים בקפידה, עם רישום טוב וביטוי מצוין של אופי הדיוקן המצויר. הם מראים נטייה מופרזת לאדמומיות בציור - פגם שעדיין ניכר גם בעבודותיו המאוחרות, שבהן הטיפול בדמויות פחות נוקשה. בנוסף לדיוקנאותיו ביצע עבודות היסטוריות שונות. בשנת 1805 פרסם ספר שירה המורכב מחרוזים על האמנות, וחלק שני בא בעקבותיו בשנת 1809. לורד ביירון שיבח אותו בדבריו. שי פרסם כרך קטן נוסף של פסוקים בשנת 1814, שכותרתו "הנצחת סר ג'ושוע ריינולדס" ושירים אחרים, אך הספר הזה היה פחות מוצלח. הוא גם כתב טרגדיה, "אלסקו", שהתרחשה בפולין. ההצגה התקבלה בקובנט גארדן, אך שירבו לתת לה רישיון, בטענה שהיא מכילה רמיזות של בגידה, ושי החליט להפיץ את יצירתו לציבור. הוא ביצע את האיום שלו בשנת 1824, אך "אלסקו" עדיין היה ברשימת הדרמות האסורות בשנת 1911. הוא גם פרסם שני רומנים – אולדקורט (1829, בשלושה כרכים) וסשיל הייד (1834). עם מותו של סר תומאס לורנס בשנת 1830, נבחר שי לנשיא האקדמיה המלכותית במקומו וזמן קצר לאחר מכן קיבל תואר אבירות. בשנת 1831 נבחר לעמית של החברה המלכותית. בבדיקה שהתקיימה בפני וועדה פרלמנטרית בשנת 1836 בנוגע לתפקידיה של האקדמיה המלכותית, הוא הגן על זכויותיה בכישרון רב. הוא המשיך לצייר עד 1845, אז המחלה גרמה לו לפרוש לברייטון. בין השנים 1842–1849 הוא היה הנשיא הראשון של אגודת האמנים בירמינגהם. שי נפטר בברייטון בשנת 1850 ונקבר ברחבה המערבית בחצר הכנשייה של סנט ניקולס בברייטון. לשי נולדו שלושה בנים, שהפכו לעורכי דין מצליחים, ושלוש בנות. צאצאיו של אחד הבנים היה ג'ורג' ארצ'ר-שי, ששיפורו היווה השראה ל"ווינסלו בוי", מחזה שכתב טרנס רטיגן ואחיו למחצה הבכור, מרטין ארצ'ר-שי. ויליאם הרביעי אנתוני גילברט סטור צ'ארלס לפבר ליידי מונרו מריה טולמאך מריה אן פופ אנה מרגריטה לרפנט מיג'ור הושע מלגיון קורק תומאס פיקטון מדיה וקבצים בנושא מרטין ארצ'ר שי בוויקישיתוף מרטין ארצ'ר שי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Martin Archer Shee, Irish Portrait Artist: Biography, Paintings, www.visual-arts-cork.com Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Shee, Sir Martin Archer" . Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Martin Archer Shee, The Life of Sir Martin Archer Shee, Volume 1, Volume 2 (London: Longman, Green, Longman, and Roberts, 1860).
אנדריי סיגלה

אנדריי סיגלה (בגרמנית: Андрей Сигле; נולד ב-15 במאי 1964) הוא מלחין ומפיק רוסי. אנדריי סיגלה נולד בגורקי למשפחת מהנדס ומורה. כעבר שנתיים המשפחה עברה ללנינגרד. בשנת 1986, לאחר סיום בית ספר למוזיקה, אנדריי החל את לימודיו בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג בה הוא למד פסנתר. לאחר סיום הלימודים אנדריי סיגלה הוזמן גוטנבורג והמשך התמחות כמלחין מוזיקה לסרטים. עוד במחצית שנות ה-80 של המאה ה-20 סיגלה התעניין בכלי נגינה אלקטרוניים. הוא השתתף בהקלטות של להקות שפעלו בעיר כפסנתרן ומהנדס קול. בשנת 1990 הוא לראשונה כתב מוזיקה לסרט. מאז הוא התרכז בעיקר בתחום זה. בשנת 1997 הוא כתב מוזיקה לסדרת טלוויזיה פופולרית רחובות הפנסים השבורים ולסדרות נוספות. בשנת 2002 אנדריי סיגלה הקים חברה שמפיקה פרויקטים מוזיקליים וערוצי טלוויזיה רוסים. בשנת 2004 הוא הקים חברה Proline Film להפקת סרטים. בחברה זו הוא פועל כמפיק ומלחין מוזיקה לסרטים. סרט של החברה הוצג בפסטיבל ברלין בשנת 2005. סרט פאוסט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 2019 הוא הפיק וכתב מוזיקה לסרט תדמור. מדיה וקבצים בנושא אנדריי סיגלה בוויקישיתוף אנדריי סיגלה, ברשת החברתית פייסבוק אנדריי סיגלה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדריי סיגלה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנדריי סיגלה, באתר Last.fm (באנגלית) אנדריי סיגלה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדריי סיגלה, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה
דיקסי פלייר

דיקסי פלייר (באנגלית: Dixie Flyer) היא מכונית בסגנון גוף "Torpedo (car)" (אנ') מתוצרת Dixie Motor Car Company אשר יוצרה בין השנים 1916 – 1923 בארצות הברית. סדאן (Touring), 4 דלתות. רודסטר - 2 דלתות, 2 מושבים. קבריולה - 4 מושבים, 4 דלתות (מחיר הדגם בשנת 1916 עמד על 775 דולר (בארצות הברית). קופה - 2 דלתות. "דיקסי פלייר" שווקה תחת הסיסמה "המכונית ההגיונית" ("The Logical Car"). מפעל היצרן מוקם בעיר לואיוויל במדינת קונטיקט. מנוע קדמי, מנוע בנזין 4 צילינדרים מתוצרת "Lycoming Engines" (אנ') ומאוחר יותר מתוצרת "Allan Herschell Company" (אנ'). שני מאפיינים מובהקים של "דיקסי פלייר" המוקדמים היו: השמשות הקדמיות האנכיות שלהם ששולבו ישירות על בסיס המצנפת המעוגלת, כך שהיא נחתכה קעורה בתחתית, מה שהיה יוצא דופן באותה תקופה והרדיאטור המותקן על מצנן הקפיצים. תכונה אחרונה זו הייתה הפחתת הרטט, כמו גם עומס על השלדה. בין השנים 1918 – 1921 לאחר מלחמת העולם הראשונה, מכירות דגמי "דיקסי פלייר" שופרו משמעותית. מדיה וקבצים בנושא דיקסי פלייר בוויקישיתוף דיקסי פלייר, סרטון באתר יוטיוב Burness, Tad, Monstrous American Car Spotter's Guide, Motorbooks International Publishers, 1986, p.77 Kimes, Beverly Rae. Standard Catalog of American Cars: 1805-1942 (Iola, WI: Krause Publications, 1996), p.456. George Nick Georgano (Chefredakteur): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1, S. 441 "דיקסי פלייר" oldautonews.com/dixie-flyer-automobile Beverly Rae Kimes, Henry Austin Clark Jr.: Standard catalog of American Cars. 1805–1942. Digital Edition. 3. Auflage. Krause Publications, Iola 2013, ISBN 978-1-4402-3778-2, S. 456–457 "דיקסי פלייר" americanhistory.si.edu/collections/search/object ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיקסי פלייר".
הומור בתי שימוש

הומור בתי שימוש, או הומור ביבים, הוא סוג של הומור העוסק בפעילויות גופניות המיוחסות לבתי שימוש. התייחסות פומבית לפעילויות כאלו נחשבת לטאבו בתרבויות רבות. הז'אנר מצטלב לעיתים עם ז'אנר ההומור הסקסואלי, בעיקר בגלל טבעם של חלקי הגוף המעורבים בשני הז'אנרים, הממלאים תפקידים שונים, וכן על רקע פטישיזם סקסואלי המיוחס לפונקציות גופניות שונות. הז'אנר כולל בין השאר בדיחות העוסקות בפעוטות או בקשישים שאינם מסוגלים לשלוט בפעולות השלפוחית או המעיים שלהם ואף בעלי מוגבלות או לוקים במחלות בדרכי העיכול והשתן ואורח חייהם, ובדיחות על רקע צניעות, העוסקות בבני אדם עירומים או הלבושים בבגדיהם התחתונים בלבד. בדיחות המציגות "ודג'יז" (מתיחת תחתוניו של הקורבן עד לגרימת כאב רב) נופלות גם הן תחת קטגוריה זו. סדרת הטלוויזיה הסאטירית "סאות' פארק" עושה שימוש רב בהומור בתי שימוש, עד כדי יצירתה של דמות קבועה בשם "מר ניגובי", פיסת צואה מואנשת בתלבושת סנטה קלאוס. סרט הקולנוע "טיפשים בלי הפסקה" כולל סצנת בתי שימוש ארוכה בכיכובו של ג'ף דניאלס. סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" כללה סצנה שבה בארט סימפסון השליך פצצה לתוך האסלה, וגרם לכך שאגנס סקינר (אימו של מנהל בית הספר) נורתה מתוך שירותי הנשים כתוצאה מהדף הפיצוץ. צמד הבמאים בובי פארלי ופיטר פארלי (האחים פארלי) זכו לביקורות שליליות רבות על שימושם התכוף בהומור בתי שימוש ביצירתם, אך גם זכו להצלחה מסחרית גדולה. סצנת "תקרית ג'ל השיער" מתוך סרטם "משתגעים על מרי" מ-1998 היא כנראה הידועה ביותר לשמצה על רקע זה. סרטי קולנוע נוספים העושים שימוש בהומור בתי שימוש ובהומור סקסואלי וולגרי: "בוראט", "אייס ונטורה: בלש בצחוק", סדרת סרטי "אמריקן פאי", כל סרטיו של הבמאי קווין סמית, סדרת סרטי "אוסטין פאוארס", "בתול בן ארבעים", סדרת סרטי "מונטי פייתון", "הפרופסור המטורף", סדרת סרטי "מת לצעוק", "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר", "כשהארי פגש את סאלי" (בעיקר עקב סצנת האורגזמה המפורסמת של מג ראיין), "אהבה מלוכלכת", "זולנדר", "50 דייטים ראשונים", "ביג דדי", וסרטים נוספים בכיכובם של בן סטילר ואדם סנדלר. סדרת הטלוויזיה האמריקאית "נשואים פלוס" עשתה שימוש רב בהומור בתי שימוש ועל כך זכתה לביקורות רבות. סדרת הספרים "קפטן תחתונים" עוסקת רבות בהומור כזה ולעיתים קרובות העלילה נסובה סביב אלמנט הקשור להומור זה, וכוללת בנוסף גם משחקי מילים רבים בנושא. סדרת סרטי המתיחות בבימויו של יהודה ברקן כללה מתיחות רבות שכללו נפיחות והתעטשויות לכאורה ועירום מופגן. מספר סרטי בורקס ישראליים עשו שימוש בהומור בתי שימוש. סרטי "אסקימו לימון", בהם היה מספר רב של סצנות בתי שימוש, בין השאר בסצנת נפילתו של יודל'ה (צחי נוי) לתוך ביב שופכין לאחר שרצפת בית השימוש הצה"לי נשברה תחת כובד משקלו במהלך מסדר חשוב בסרט "ספיחס" (1982). שיר מחאה סאטירי בשם "שיר החרא" מאת להקת "הפונדקאים" מושמע על בסיס שבועי (בימי א') במשך תקופה ארוכה במסגרת תוכנית הרדיו של נתן זהבי, "זהבי עצבני". בבתי שימוש ציבוריים נכתב לעיתים גרפיטי, שברוח המקום מבוסס על הומור בתי שימוש. בפרט נפוץ גרפיטי כזה בבתי שימוש צבאיים. דוגמאות: חייל יקר חייל חביב השתן ישר ולא מסביב! חבר יקר, חבר נאור, חרבן ישר לתוך הבור. אם ברצונך להפריש פרש, שפוך חמתך על הבור ולא על הקרש. חרבן בשקט, חרבן בנחת, ואל תשכח לנגב ת'תחת. חייל יקר, חייל אהוב - שב ישר, שלא תיפול לביוב. חרבן בנחת, הפז"ם דופק. חרבון אחרון לפני הארון. חרבן בחדווה, חרבן בנחת, דמיין שהרס"ר נמצא מתחת. כרית פלוץ Scat collection מאגר של סרטונים PoopReport.com אתר המוקדש לז'אנר
פרנקו ד'אנדראה

פרנקו ד'אנדראה (באיטלקית: Francesco "Franco" D'Andrea; נולד ב-8 במרץ 1941, מראנו) הוא נגן פסנתר ומלחין איטלקי בתחום הג'אז המודרני. פרנקו ד'אנדראה החל את הקריירה המוזיקלית שלו עם נונציו רוטונדו בתזמורת של RAI בשנת 1963. בשנת 1970 הוא הוציא את תקליט הראשון שלו במסגרת Modern Art Trio. בהמשך הוא ניגן בתזמורות שונות עד שהגיע לרביעית Perigeo של ג'ובאני תומאזו בשנת 1972 וניגן בה עד לשנת 1977. בשנת 1978 הוא הקים להקה חדשה ומאז מנגן איתה וגם סולו. החל משנת 1994 פרנקו ד'אנדראה התחיל ללמד ג'אז בטרנטו, מראנו וסיינה. בשנת 2010 פרנקו ד'אנדראה קיבל פרס מאקדמיה לג'אז הצרפתית ובשנת 2011 פרס מוזיקלי איטלקי. בסך הכל הוא הוציא כ-200 תקליטים בהם ניגן לצד מקס רואץ', לי קוניץ, ג'וני גריפין ורבים נוספים. 1978 - Nuvolao (Carosello) 1980 - Dialogues with super-ego/Es (Red Records) 2001 - Solo 5 - Duke (Philology) 2003 - Plays Monk - Live At Metastasio Jazz (Philology) 2013 - Today (El Gallo Rojo) אתר האינטרנט הרשמי של פרנקו ד'אנדראה פרנקו ד'אנדראה, באתר AllMusic (באנגלית) פרנקו ד'אנדראה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנקו ד'אנדראה, באתר Discogs (באנגלית) פרנקו ד'אנדראה, באתר Songkick (באנגלית) קורות חיים
סורת א-צף

סורת א-צף (בערבית: سورة الصف, "המערכה" או "הערוכים בשורות") היא הסורה ה-61 בקוראן. היא מונה 14 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 4. פסוק 1 מצהיר כי כל היקום מהלל ומשבח את אללה. פסוקים 2–4 מוקיעים את האנשים שלא עומדים בהתחייבויותיהם והבטחותיהם. פסוקים 5–9 מגנים את האנשים שלא עזרו לנביאים שלכאורה נשלחו לעם שלהם. פסוקים 10–13 עוסקים בנושא הג'יהאד. פסוק 14 מדבר על ישוע ושליחיו. מדיה וקבצים בנושא סורת א-צף בוויקישיתוף סורת א-צף, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט הקוראן / אלמוני/ת / צבי חיים הרמן רקנדורף - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org hebrew quran TheLastDialogue, Surah As Saff Summary, The Last Dialogue, ‏7 במרץ 2019 (באנגלית) Sura al-Saff, WikiShia (באנגלית)
Emotion: Side B

Emotion: Side B הוא מיני-אלבום של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. האלבום יצא לאור ב-26 באוגוסט 2016 דרך חברות התקליטים 604, Schoolboy ואינטרסקופ רקורדס. האלבום מכיל שירים שלא נכנסו לאלבומה השלישי של ג'פסן Emotion, ונוצר עקב דרישת מעריציה. בדומה ל-Emotion, אלבום זה מושפע רבות מסגנון המוזיקה של שנות ה-80, ומילות השירים עוסקות באהבה ובשברון לב. האלבום זכה לביקורות אוהדות סמוך ליציאתו ואף מבקרים שונים הכלילו אותו ברשימות האלבומים הטובים ביותר באותה השנה. לאלבום יצאה מהדורה מיוחדת ביפן בלבד הכוללת את השיר "Cut to the Feeling", שהוקלט עבור הסרט לרקוד ויצא לאור בשנת 2016. האלבום הגיע למקום ה-62 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר כ-9,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון להוצאתו. מידע על האלבום Emotion: Side B באתר MusicBrainz מידע על האלבום Emotion: Side B באתר AllMusic האלבום Emotion: Side B באתר Discogs האלבום Emotion: Side B באתר יוטיוב Carly Rae Jepsen Releases 'Leap' Track 'Cut To The Feeling': Listen, בילבורד, ‏26 במאי 2017 קארלי ריי ג'פסן במצעד בילבורד 200, באתר בילבורד
אייזק (נהר)

נהר אייזק (באנגלית: Isaac River) הוא נהר הזורם במרכז קווינסלנד שבאוסטרליה. נהר אייזק שוכן בבקעת פיצרוי (Fitzroy basin) שמרכז קווינסלנד, שאקלימו יבש-למחצה. מקורו של הנהר נובע בסמוך למכרה הפחם מורנבה הממוקם ברכס החוצה הגדול (Great Dividing Range), זורם בכיוון דרומי-מזרחי וחוצה את הכביש המהיר פיק דונס (Peak Downs Highway) במורנבה. במהלך זרימתו בכיוון מזרח מתפצל הנהר לסדרה של אפיקי משנה קטנים, פונה דרומה פעם נוספת, חולף דרך חלקו המזרחי של היער המדינתי ג'וני ( Junee State Forest) ונשפך לבסוף אל תוך נהר מקנזי, לו הוא משמש יובל. שטח אגן הניקוז של נהר אייזק הוא 22,364 קמ"ר, כאשר 474 קמ"ר מתוכם מורכב מאפיקי משנה היוצרים ביצות. יטימארלה היא השפה אבוריג'ינית של מרכז קווינסלנד. השטח המסורתי בו דיברו האבוריג'ינים בשפה זו היה במחוז הרמה המרכזית, בשטחי רכסי ההרים של בומר וברודסאונד, בנהר פיצרוי, תחנת קילרניי והנהרות מקנזי ואייזק. הנהר נקרא על שמו של הפסטורליסט פרדריק נוויל אייזק על ידי החוקר הגרמני לודוויג לייכהרדט אשר הגיע לנהר במהלך מסע משלחתו ב-1845 לעבר פורט אסינגטון (באזור דרווין של ימינו). אייזק היה בעליה של תחנת גויירי שבמחוז דארלינג דונס, והיה תומך נלהב של לייכהרדט. אזור אגן ההיקוות של הנהר מיושב בדלילות, אך מתקיימת בו פעילות כלכלית מגוונת, כגון כרייה, רעייה, חקלאות ויערנות. ב-2016 פורסם מחקר שעסק בהשפעות שינוי האקלים על יכולת אגירת המים של הנהר. באמצעות שימוש במודלים לחיזוי, העריכו כותבי המחקר שמשטר זרימת המים של הנהר, המצוי באזור רגיש לשינויים אקלימיים, ייפגע, ויהיה נתון לתקופות של בצורת ושיטפונות בשנים הבאות, אשר יפגעו בפעילות הכלכלית באזור. על פי המחקר, תגרום העלייה בכמות הסחף שיישא הנהר אל האוקיינוס עקב התגברות אירועי השיטפונות להחמיר את בהלבנת האלמוגים שבשונית המחסום הגדולה. Nahlah Abbas, Saleh A. Wasimi, Nadhir Al-Ansari. "Model-Based Assessment of Climate Change Impact on Isaac River Catchment, Queensland". Engineering, 08 ,460-470. 2016 Isaac River drainage sub-basin, Wetland Info High Water along the Isaac River, Earth Observatory. March 29, 2012 "Map of Isaac River, QLD". Bonzle Digital Atlas of Australia Yetimarala, State Library of Queensland "Isaac River (entry 16856)". Queensland Place Names. Queensland Government
SIAI S.21

SIAI S.21 היה מטוס ימי דו-כנפי וחד-מנועי מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי (שם החברה היה: Società Idrovolanti Alta Italia), אשר יוצר בשנת 1921 במטרה להשתתף בתחרויות "גביע שניידר (אנ'). לאחר שמטוסי "SIAI", עם S.17 (אנ') ו- S.19 (אנ'), לא הצליחו להשיג תוצאות במהדורה הרביעית של "גביע שניידר", מבחן שנערך בשנת 1920 במעגל הלידו של ונציה למהדורה הבאה, שתוכננה עדיין בוונציה. באוגוסט 1921 היצרן החליט לפתח דגם חדש שהפקיד אותו בידי המעצב הראשי שלו, רפאלה קונפלנטי (איט'), שתכנן את העיצובים הקודמים. קונפלנטי לקח את גישת הדגם החדש לקיצוניות, אליו הוקצה הכינוי "S.21", והציע מחדש מטוס ימי חד-מנועי עם גוף מרכזי עם מפרשים דו-כיווניים, אך הציג כמה מוזרויות טכנולוגיות. בדומה לקודמותיה, הורכבה מסגרת האוויר מגוף עשוי עץ בשילוב כנף דו-כיוונית, אך במקרה זה הייתה בתצורת דו-כיוונית - הפוכה, עם הכנף התחתונה, המותקנת גבוה על המטוס, ונפתחת גבוה משמעותית מהשנייה, רכובה גבוה כשמשייה, מחוברת יחד על ידי זוג זקפים אלכסוניים כפולים כדי ליצור מסבך. מנוע המטוס הונח בין שני האגפים, על מערכת צינורית במרכז האגף העליון, מנוע מסוג "אנסאלדו סן ג'ורג'יו 4E-14" בתצורת דחיפה, מנוע מקורר נוזל בגרסה זו המסוגל לספק הספק שווה ל -300 כ"ס, סגור בתוך גונדולהאשר שילבה גם את הרדיאטור הקדמי ובשילוב עם מדחף קבוע, ראשוני שני להבים ומאוחר יותר ארבעה להבים. מאחור מבנה זה הסתיים בזנב צלב עם אלמנטים מרובעים, תכנון אופייני של המטוס הימי שנעשה על ידי החברה. הדגם בטיסתו הראשונה הוכיח את עצמו כמבטיח מבחינת ביצועים, אך היה קשה מאוד להטיסו: היחיד שהיה מסוגל לעשות זאת בביטחון היה טייס חיל הים המלכותי גווידו ג'אנלו (Guido Jannello). כאשר חלה הטייס גווידו ג'אנלו במהלך "גביע שניידר" בשנת 1921 ולא היה מסוגל להטיסו, פרש ה-"S.21" מהמרוץ. SIAI S.8 SIAI S.12 מדיה וקבצים בנושא SIAI S.21 בוויקישיתוף גביע שניידר - התחרות הוכרזה בשנת 1912 על ידי ז'אק שניידר (אנ'), איש כספים צרפתי, חובב כדור פורח וחובב מטוסים, אשר הציע פרס של כ-1,000 לירות שטרלינג. המרוץ נערך שתים-עשרה פעמים בין השנים 1913–1931. התחרות נועדה לעודד התקדמות טכנית בתעופה אזרחית אך הפכה לתחרות על מהירות טהורה עם הקפות לאורך מסלול משולש (בדרך כלל), בתחילה 280 ק"מ (170 מייל) ובהמשך התארך ל-350 ק"מ (220 מייל). התחרויות נערכו כניסויי זמן, כאשר מטוסים יצאו לדרך בנפרד במרווחים שהוסכם מראש, בדרך כלל בהפרש של 15 דקות. התחרויות היו פופולריות מאוד וחלקן משכו קהל של למעלה מ-200,000 צופים מטוס SIAI S.21 (ברוסית) avia.cofe.ru/S/SIAI-racing-seaplanes-Gonochnyie-gidrosamoletyi-SIAI טיסה של המטוס הימי "SIAI S.12" ב-20 בספטמבר 1920 hydroretro.net/course1920 באווירונאוטיקה, המונח גונדולה פירושו מעטפה אווירודינמית המיועדת להכיל נוסעים, מערכת, או מנוע של מטוס דגם איטלקי "SIAI S.21" web.archive.org/web/20141006141948
Dedicated Side B

Dedicated Side B הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. האלבום יצא לאור ב-21 במאי 2020 דרך חברות התקליטים 604, Schoolboy ואינטרסקופ רקורדס. האלבום מכיל 21 שירים שלא נכללו באלבום האולפן הקודם של ג'פסן משנת 2019, Dedicated. במהדורה היפנית כולל האלבום את השיר Let's Be Friends, שיצא לאור כסינגל מוקדם יותר באותה השנה. ביולי 2020 נכלל האלבום ברשימות האלבומים הטובים ביותר לשנת 2020 עד כה של המגזינים האמריקאים Slant ו-American Songwriter. מידע על האלבום Dedicated Side B באתר MusicBrainz מידע על האלבום Dedicated Side B באתר AllMusic האלבום Dedicated Side B באתר Discogs האלבום Dedicated Side B באתר ספוטיפיי האלבום Dedicated Side B באתר דיזר האלבום Dedicated Side B באתר אפל מיוזיק האלבום Dedicated Side B באתר טיידל Brittany Spanos, Brittany Spanos, Carly Rae Jepsen Releases Surprise Album 'Dedicated: Side B', רולינג סטון, ‏2020-05-21 (באנגלית) Staff, The Best Albums of 2020 (So Far) (באנגלית) The Best Albums Of 2020, So Far « American Songwriter, American Songwriter, ‏2020-07-02 (באנגלית)
בית משה מיכאל בז'רנו

בית משה מיכאל ב׳זרנו הוא וילת מגורים ברחוב מקדונלד 14 בשכונת תל בנימין ברמת גן, המשמש כמעונו של שגריר שווייץ בישראל. הבית הוכרז כמבנה לשימור על ידי עיריית רמת גן והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. הבית הוא וילה דו קומתית המשתרעת על שטח בנוי של 400 מ״ר ששוכן במגרש בגודל 1.4 דונם שבו מדרון משופע מסלע כורכר. הבית, שתוכנן על ידי האדריכל דב כרמי, עוצב בסגנון הבין לאומי מינימליסטי, אחד מהמאפיינים המוכרים ביותר שלו זו דלת החזית השקועה בקיר העמוק ומסתיימת בחלקה העליון בקשת. עם הקמת שכונת תל בנימין הקצה מקים השכונה יצחק לייב גולדברג, שהיה הבעלים של פרדס גדול סמוך, מגרשים בשכונה ליזמים שהקימו את מפעל "עסיס", מסחטת מיצים שהעסיקה עובדים יהודים בלבד. מהיזמים קנו את המפעל והמגרשים אנשי העסקים משה מיכאל בז'רנו ואחיו, שמעון בז'רנו, שבחרו לעבור ולהתגורר בשכונה. הבית הוקם בשנות ה-40 עבור בני הזוג מלי ומשה בז׳רנו, שהיו מהמשפחות החזקות במשק בארץ ישראל באותה תקופה עם מספר נכסים בבעלותיהם, כגון מפעל "עסיס" וחברת "סיגריות אחים בז'רנו". הזוג הזמין את האדריכל דב כרמי לעצב את הבית. בניית הבית הסתיימה ב-1947, אז עברה להתגורר בו משפחת בז׳רנו. המשפחה התגוררה בו שנה בלבד, עד קום המדינה, אז מונה בז׳רנו לנספח המסחרי במוסקבה. הבית נמסר לשימוש של משה שרת, מי שהיה לשר החוץ הראשון של המדינה, והתגורר בו עד שעבר לבית כהן-שרת הסמוך שנרכש עבורו על ידי המדינה ב-1949. משפחת בז'רנו שבה לגור בבית אחרי שחזרה מרוסיה. ב-1960 שכרה לראשונה שגרירות שווייץ את הבית עבור מגורי השגריר. ב-1974 ביקשה השגרירות לערוך שיפוץ בבית מסיבות ביטחוניות והטילה את התשלום על בעלי הבית, שהעדיפו למכור לשגרירות את הבית במקום. מאז הבית משמש כמעון שגריר שווייץ. בבית הותקנו מזגנים שהיו בין המזגנים הראשונים שהותקנו במדינה. מדיה וקבצים בנושא בית משה מיכאל בז'רנו בוויקישיתוף מיכל שאול, ארבעה בתים וגעגוע: בתי השגרירים(הקישור אינו פעיל), מאקו, 28 בספטמבר 2019 תמר טוכלר וננה שנקר, כשנדל"ן פוגש פיסת היסטוריה, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל מיכאל יעקובסון, נוח ואלגנטי כמו שעון שווייצרי: ביקור במעון השגריר ברמת גן, באתר Xnet‏, 21 באוקטובר 2017