laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דומיניק דה וילפן

דומיניק מארי פרנסואה רנה גלוזו דה וילפן (בצרפתית: Dominique de Villepin; נולד ב-14 בנובמבר 1953) הוא דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי, כיהן כראש ממשלת צרפת החל ממאי 2005 עד למאי 2007. דה וילפן נולד במרוקו למשפחה צרפתית מכובדת. אביו היה דיפלומט וחבר הסנאט. בשל הקריירה הדיפלומטית של אביו גדל דה וילפן מחוץ לגבולות צרפת, בעיקר באמריקה הלטינית. בבגרותו למד בפריז במכון ללימודי המדינה ובבית הספר הלאומי למנהל (ENA), המכשיר את מנהיגי הפוליטיקה והמנהל הציבורי בצרפת. לאחר מכן החל בקריירה דיפלומטית, כשהוא נושא בתפקידים בשגרירויות צרפת בוושינגטון ובניו דלהי וכן במשרד החוץ בפריז, עד שנת 1993. ב-1993 מונה כראש הצוות במשרדו של שר החוץ אלן ז'ופה, וב-1995 ניהל את מטה הבחירות של ז'אק שיראק במרוץ לנשיאות. עם ניצחונו של שיראק באותה מערכת בחירות, מינה את דה וילפן כמזכיר כללי של ארמון האליזה, הארמון הנשיאותי, תפקיד אותו מילא לאורך הקדנציה הראשונה של שיראק כנשיא, עד 2002. כישלונו הגדול בתקופה זו היה עצתו לשיראק להקדים את הבחירות לאספה הלאומית כדי לחזק את בסיס תמיכתו בבית הנבחרים הצרפתי, עצה כושלת שעלתה לשיראק באובדן הרוב הדחוק שהיה למחנהו בבית הנבחרים. דה וילפן הציע לשיראק את התפטרותו בעקבות הכישלון, הצעה שנדחתה על ידי שיראק שהמשיך לטפחו ולראות בו את יורשו הפוטנציאלי. ב-2002, עם תחילת כהונתו השנייה של שיראק כנשיא צרפת, מונה דה וילפן לתפקיד שר החוץ. בתפקיד זה היה אחד הדוברים הבולטים נגד הקואליציה האמריקאית-בריטית ליציאה למלחמת עיראק, ובנה את מעמדה של צרפת כמנהיגת הקואליציה של המדינות המתנגדות למלחמה. במרץ 2004 מונה לתפקיד שר הפנים בממשלת ז'אן-פייר רפרן. ב-31 במאי 2005, יומיים לאחר שהעם הצרפתי דחה במשאל עם את רעיון החוקה באיחוד האירופי, הודיע שיראק על מינוי דה וילפן לתפקיד ראש ממשלת צרפת. שיראק ניסה לטפח את דה-וילפן כיורשו לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2007, אולם במקביל הודיע יריבו מבית, שר הפנים בממשלתו ניקולא סרקוזי, כי בכוונתו להתמודד על התפקיד. סקרים הצביעו בעקביות על פופולריות רבה יותר של סרקוזי לתפקיד הנשיאות, למורת רוחם של דה וילפן ושיראק, ובסופו של דבר החליט דה וילפן לוותר על המרוץ לנשיאות. סרקוזי אכן זכה בבחירות, ומינה את פרנסואה פיון ליורשו של דה וילפן בתפקיד ראש הממשלה. ב-2010 הקים דה וילפן מפלגה חדשה, במטרה ליצור תשתית להתמודדותו מול סרקוזי בבחירות לנשיאות בשנת 2012. הוא כשל בהשגת התמיכה הנדרשת להצגת מועמדותו, ובמרץ 2012 פרש מן המרוץ לנשיאות, שבו לבסוף ניצח הסוציאליסט פרנסואה הולנד את ניקולא סרקוזי. הוא דובר צרפתית, אנגלית וספרדית. מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת דומיניק דה וילפן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דומיניק דה וילפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הגיון המדינה

הֶגְיון המדינה או הִיגָיון מדינתי (בצרפתית: raison d’État) הוא מושג אשר מתאר את מטרות המדינה וטובתה, בין אם בתחום הכלכלה, הכוח הפוליטי או הכוח הצבאי. המטרה המרכזית היא ביטחון המדינה והישרדותה, כמו גם החתירה לעושר והרחבת כוחה של המדינה. המושג הוא מרכזי בתחום מדע המדינה, ועומד במרכז אסכולת הריאליזם. רבים מהכוחות הפוליטיים בהיסטוריה נאבקו למען מטרה כלשהי שאיננה היגיון המדינה – אמונה דתית או אמת מוסרית כלשהי. ניקולו מקיאוולי הוא דמות מרכזית בפיתוח החשיבה של היגיון המדינה, כאשר הוא ייעץ וכתב תוך הסתמכות מוחלטת על חשיבה על סמך אינטרסים, ללא הישענות על אמונה דתית או על אמונה בבני אדם. המושג היגיון המדינה נטבע על ידי הקרדינל רישלייה, אשר במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648) החליט להוביל את צרפת כנגד האימפריה הרומית הקדושה הקתולית ולצד הפרוטסטנטים חרף הקתוליות שלו ושל צרפת. זאת, מכיוון שראה כי האימפריה הרומית הקדושה מצליחה להקיף את צרפת מכל כיוון: ספרד בדרום, הולנד בצפון ואוסטריה במזרח, כולן תחת האימפריה הרומית הקדושה. בשל האיום אשר מצב זה הציב בפני ביטחון צרפת, ראה רישלייה לנכון לתמוך בנסיכויות הגרמניות ובשוודיה (הכוחות הפרוטסטנטיים) – והוא הגן על מדיניות זה בהגדרתה טובת המדינה, או היגיון המדינה. גישה זו איפשרה את עליית צרפת ככוח המרכזי באירופה במאתיים שנים הבאות. היגיון המדינה התפתח למושג מרכזי בפוליטיקה האירופאית עד ימינו, כאשר הוא הצדיק מהלכים פוליטיים – קיום בריתות חרף חוסר התאמה ערכי, כיבוש ועוד – וכן גם גישות כלכליות, כגון מרקנטיליזם וקולוניאליזם. היגיון המדינה הוביל לצמיחת תפיסת עולם של לאומיות, אשר מקנה ערך מוסרי למדינה ועל כן מצדיקה מהלכים הנעשים בשל היותם לטובת המדינה. היגיון המדינה, דף שער בספרייה הלאומית הִגָּיוֹן מְדִינָתִי במילון מדע המדינה (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדינה אחת, שתי שיטות

מדינה אחת, שתי שיטות (בסינית מפושטת: 一国两制) הוא עקרון חוקתי של הרפובליקה העממית של סין, הקובע את המנהל באזורים המנהליים המיוחדים הונג קונג ומקאו ויחסיהם עם הממשל המרכזי ברפובליקה, שנהגה על־ידי דנג שיאופינג בכהנו כמנהיג הרפובליקה. בשנת 1984 העלה דנג שיאופינג הצעה להחיל את עקרון "מדינה אחת – שתי שיטות" במהלך משא ומתן עם ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר על עתידן של המושבות הבריטיות לקראת פוג תוקפו של חוזה החכירה של בריטניה על הטריטוריות החדשות וקאולון, בשנת 1997. על־פי הצעתו של דנג, עם איחוד האזורים תחת שלטון סיני, יוכלו הונג קונג ומקאו להמשיך ולפעול על פי השיטה הקפיטליסטית ולשמר מידה רבה של אוטונומיה למשך חמישים שנה נוספות אחרי האיחוד, ואילו השיטה הסוציאליסטית הנוהגת בסין גופא לא תמומש בהם. הצעה זו התקבלה על–ידי הבריטים ואושררה במשותף בהצהרה המשותפת בריטניה-סין. הסדר דומה הוחל גם ביחס למקאו. לצורך מימוש הצעתו של דנג, התכנס הקונגרס של הרפובליקה העממית של סין ואישר את סעיף 31 בחוקת הרפובליקה, שקבע כי למדינה מוענקת רשות להקים אזורים מנהליים מיוחדים כאלו, וכי ניתן יהיה לקיים בהם תנאים מיוחדים, כפי שיקבע הקונגרס. כאשר אוחדו הונג קונג ומקאו עם סין, ב-1 ביולי 1997 וב-20 בדצמבר 1999 בהתאמה, הוקם אזור מנהלי מיוחד כזה בכל אחת מהן באופן מיידי. על–פי ההסדר שהותווה, שימרו האזורים את סמכותם בכל הנושאים, כולל משפט, מטבע ומדיניות הגירה, לבד מתחום היחסים הדיפלומטיים והצבא. לאזורים המנהליים המיוחדים אף הותר להמשיך ולהיות שותפים בוועידות ובכנסים בינלאומיים שאינם מוגבלים להשתתפות מדינות בלבד (תחת השם "הונג קונג, סין"). כך, לדוגמה, חברים שני האזורים בארגון הסחר העולמי והונג קונג חברה בפורום ה-APEC. ערב האיחוד ואחריו הובעה דאגה מצד רבים בנוגע להצלחת השיטה, במיוחד בתחומים של זכויות אזרח. הצלחת ההסדר הניעה את ממשלת סין להציע הצעה דומה לטאיוואן ב-2001, בהבדל שתחת הסדר זה תורשה טאיוואן לשמר את צבאה, אך ממשלת טאיוואן סרבה להצעה וההצעה זכתה באותה תקופה להתנגדות יציבה של כ-80 אחוז מהאוכלוסייה. במהלך שנת 2014 גברו הקולות בהונג קונג כנגד התערבות הולכת וגוברת מצד הממשל בבייג'ינג בענייניה של הונג קונג וכירסום הולך וגובר באוטונומיה שהוענקה לה במסגרת ההצעה המשותפת בריטניה-סין. בחודשים ספטמבר ואוקטובר 2014 החלה מחאה עממית רחבה בהונג קונג שהעמידה את עתיד האי ואת יחסיו עם הממשל המרכזי בסימן שאלה. גם ב-2019 הפגינו כמיליון משתתפים בהפגנה נגד הסגרות לסין. מספר מהלכים שהעבירה סין, ביניהם "חוק הביטחון הלאומי" שנחקק בשנת 2020 באופן שעוקף את הפרלמנט ההונג-קונגי, ושאוסר על אזרחים "לחתור תחת סין", סימנו בעיני רבים מהמפגינים את תום תקופת העצמאות של הונג-קונג מסין דה-פקטו. יחסי הונג קונג – סין מדיה וקבצים בנושא מדינה אחת, שתי שיטות בוויקישיתוף ניו יורק טיימס, מדינה אחת, שיטה אחת? הונג קונג יצאה למאבק נגד נבואת מותה, באתר הארץ, 3 ביולי 2019 ניו יורק טיימס, מדינה אחת, שתי שיטות, באתר הארץ, 9 ביולי 2001 יואב קרני, ‏נדודי שינה בבייג'ינג: האגרוף הסיני לא הצליח להכניס את רוח החירות בטייוואן, באתר גלובס, 12 בינואר 2020 ynet, סין וטייוואן: לקראת שלום, בתחום המסחרי, באתר ynet, 8 בנובמבר 2002 קייטי האנט, CNN, לא עוד עיר סינית. הונג קונג עומדת על שלה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2014 מיליון מפגינים בהונג קונג נגד חוקי הסגרה לסין: "עניין של חיים ומוות", באתר וואלה, 10 ביוני 2019 סין אישרה את החוק שמגביל את האוטונומיה בהונג קונג, באתר ‏מאקו‏, 30 ביוני 2020
מושל ניו סאות' ויילס

מושל ניו סאות' ויילס (באנגלית: The governor of New South Wales) הוא נציג מלך אוסטרליה (ובעבר נציג הכתר הבריטי) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. אף על פי שהוא אינו כפוף שלטונית למושל הכללי של אוסטרליה, זה האחרון מייצג את מדינות אוסטרליה, כולל ניו סאות' ויילס, בחבר העמים הבריטי. כנציג הכתר, יש לפנות למושל ניו סאות' ויילס בתואר הוד רוממותו (His/Her Excellency). תפקיד מושל ניו סאות' ויילס הוא התפקיד החוקתי הוותיק ביותר בממשל האוסטרלי, והחל כשקפטן ארתור פיליפ לקח על עצמו את התפקיד בפברואר 1788. משנה זו ועד 1824 הייתה למושל סמכות אבסולוטית בתחומי אוסטרליה כולה; בשנת 1824 מונתה לראשונה המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס, שתפקידה לייעץ למושל. בין השנים 1850 ו-1861 היה תוארו המדויק של הנושא במשרה המושל הכללי (Governor-General), תפקיד שעוצב לפי דרישותיו של ארל גריי, שראה חזון של אוסטרליה מבוזרת. בשנת 1836 קיבלה אוסטרליה הדרומית את עצמאותה, ובשנת 1855 נוספו טזמניה וויקטוריה. בהתאם לשינוי החוקתי, המשנים למושלים שהיו ממונים על מושבות אלו קודמו למשרת מושלים, ומושל ניו סאות' ויילס חזר לכהן כמושל המדינה בלבד. מוסד המושל הכללי הפך לתפקיד פדרלי ונקרא המושל הכללי של אוסטרליה; תפקידו העיקרי לייצג את המדינות מול הממלכה המאוחדת. שיטת הממשל הנהוגה בניו סאות' ויילס, בדומה לשאר אוסטרליה, היא מלוכה חוקתית. החלטות הממשלה נקבעות רובן ככולן על ידי ראש הממשלה הנבחר, והמושל משמש בתפקיד טקסי בדומה למלך. עם זאת, שמורות למושל זכויות מסוימות, כגון הזכות לפטר את ראש הממשלה המכהן, או לסרב להצעתו לפיזור הממשלה. זכות כזו נוצלה לאחרונה בשנת 1932, כשהמושל פיליפ גיים פיטר את ראש הממשלה דאז, ג'ק לאנג. אם המושל מת, מתפטר או מודח, מחליפו המיידי על פי החוקה הוא המשנה למושל ניו סאות' ויילס. לתפקידי המושל והמשנה למושל חשיבות טקסית נוספת: המושל מכהן "על פי רצון הוד מלכותו" (At His Majesty's pleasure), ואילו ראש הממשלה מכהן בחסד המשנה למושל (At the Lieutenant Governor's pleasure) או המושל. בית הממשלה של סידני, הסמוך לבית האופרה של סידני, היה מעון המושל בניו סאות' ויילס באופן מסורתי עד שנת 1996. כיום המושלת מתגוררת ומכהנת במשרד סמוך, בית המזכיר הראשי (Chief Secretary’s Building), המצוי לא רחוק מהנמל ברחוב מקווארי 121. החל מהקמת הממשלה ב-2009, בה הוחלף ראש ממשלת ניו סאות' ויילס נתן רייס, התקיימה שרשרת שלטון נשית בניו סאות' ויילס: הוד מעלתה המלכה אליזבת' השנייה היא בעלת הסמכות העליונה; נציג הכתר, הוד רוממותו המושל הכללי של אוסטרליה דייוויד הארלי, בעל סמכות פדרלית; הוד רוממותה מושלת ניו סאות' ויילס מארי באשיר, מייצגת הכתר בחסד הוד מעלתה; וכבוד ראש ממשלת ניו סאות' ויילס בארי אופארל, ראש הרשות המבצעת החל ממאי 2019 מכהנת בתפקיד מרגרט ביזלי. 1870–1876 1876–1981 1981–הווה האישים הבאים שימשו כמושל ניו סאות' ויילס: מדיה וקבצים בנושא מושל ניו סאות' ויילס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מושל ניו סאות' ויילס
סאן רקורדס

סאן רקורדס (באנגלית: Sun Records כלומר "תקליטי סאן") היא חברת תקליטים אמריקאית מייסודו של המפיק סם פיליפס. בחברה הקליטו את תקליטיהם הראשונים האולין' וולף, אלביס פרסלי, רוי אורביסון, ג'וני קאש, קארל פרקינס, ג'רי לי לואיס ואחרים. בנוסף מתמחה החברה בבלוז ורית'ם אנד בלוז. החברה הוקמה ב-27 במרץ 1952 בממפיס, טנסי על בסיס "שירות ההקלטות של ממפיס", אולפן ההקלטות הפרטי של מייסדה, סם פיליפס (כיום נמצאים משרדי החברה בנאשוויל). ב-1954 הקליט בחברה אלביס פרסלי את הסינגל הראשון שלו, "That's Alright" והפך לכוכב. פרסלי התקדם במצעדי הפזמונים של סוגת "קאנטרי & ווסטרן" אך לא פרץ לשוק הפופולרי. בסוף 1955 מכר פיליפס את חוזה ההקלטות של פרסלי לחברת תקליטי RCA בסכום העתק (דאז) $35,000, פעולה שאיפשרה הן את פריצתו של פרסלי והן את הבסיס הכלכלי של "סאן רקורדס". החברה פעילה כיום בשם "Sun Entertainment Corporation" ומוציאה בעיקר אריזות ("קופסאות") של CD עם הקלטות קלאסיות של אמניה משנות החמישים ואוספי בלוז. כמו כן עוסקת החברה בממכר מוצרי מרצ'נדייז עם לוגו סאן רקורדס וניהול מרכז מבקרים באתר אולפן סאן ההיסטורי בממפיס, שהוכרז כאתר מורשת לאומי ימים ספורים לאחר מותו של סם פיליפס. אתר האינטרנט הרשמי של סאן רקורדס (באנגלית) סאן רקורדס, ברשת החברתית פייסבוק סאן רקורדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאן רקורדס, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הבית של האולפנים (באנגלית) אוסף סאן רדורדס באתר Allmusic (באנגלית) דף אתר מורשת לאומי אמריקאי
צ'ס רקורדס

צֶ'ס רקורדס (באנגלית: Chess Records; כלומר תקליטי צֶ'ס או שחמט) הייתה חברת תקליטים אמריקאית משיקגו שהתמחתה בבלוז, רית'ם אנד בלוז, גוספל, הקלטות מוקדמות של רוק אנד רול ומספר תקליטי ג'אז. את החברה הקימו זוג האחים היהודים שהיגרו מפולין, לאונרד ופיל צ'ס, בשנת 1952 בשם "צֶ'קר רקורדס", על בסיס יוזמה קודמת מ-1947 בשם "אריסטוקרט רקורדס". לאחר 1955 נקראה החברה צ'ס, אך המותג צ'קר נשמר והקלטותיהם של אריתה פרנקלין ובו דידלי למשל יצאו תחת המותג צ'קר או צ'קר/צ'ס. נגן הבס והפזמונאי וילי דיקסון היה למפיק המוזיקלי המוביל בחברה והיה מעורב ברבות מהפקותיה. בין האמנים המזוהים עם החברה ניתן למנות את צ'אק ברי, באדי גאי, האולין' וולף, אטה ג'יימס, ג'ון לי הוקר, סאני בוי ויליאמסון, ממפיס סלים, ליטל מילטון, מאדי ווטרס ואחרים. כן הקליטו בה אמני הג'אז בני גודמן וסאני סטיט. ב-1969, מעט לפני מותו של לאונרד צ'ס, נמכרה החברה לחברת GRT תמורת 6.5 מיליון דולר. בהמשך נמכר קטלוג ההקלטות של צ'ס ליוניברסל מיוזיק גרופ. החל מ-2005 מוציאה יוניברסל הקלטות קלאסיות של אמנים כצ'אק ברי, מאדי ווטרס ובו דידלי תחת המותג "צ'ס". בשנת 2008 יצא לאקרנים הסרט "קאדילק רקורדס", סרט ביוגרפי אודות חברת ההקלטות, בו כיכבו הזמרת ביונסה שגילמה את דמותה של הזמרת אטה ג'יימס והראפר מוס דף שגילם את דמותו של הזמר צ'אק ברי. מדיה וקבצים בנושא צ'ס רקורדס בוויקישיתוף שרון מולדאבי, פופ בשחור לבן, באתר ynet, 17 באוקטובר 2009 צ'ס רקורדס באתר ההיסטוריה של הרוקנרול (באנגלית) הסיפור של צ'ס כולל דיסקוגרפיה מלאה (באנגלית) אולפן ההקלטות של צ'ס בין אתרי שיקגו (באנגלית)
פליקס בונפיס

פליקס בונפיס (בצרפתית: Félix Bonfils‏; 8 במרץ 1831–‏ 9 באפריל 1885) היה צלם צרפתי שנודע בתצלומיו מן המזרח התיכון ובייחוד מירושלים. הוא תיעד מבנים, נופים ו"דמויות מן המזרח" בסגנון אוריינטליסטי. תצלומיו שימשו גם בסיס לציורים של מריוס באואר. בונפיס נולד בסנט-איפוליט-דו-פור (צר') בשנת 1831. בשנת 1867 היגר עם משפחתו לביירות, שם פתחה המשפחה את חנות הצילום "Maison Bonfils" (בית בונפיס). בשנת 1878 הוחלף שם החנות ל"F. Bonfils et Cie" (פ. בונפיס ושות'). בונפיס סייר ברחבי מזרח התיכון והפיק אלפי תצלומים, וביניהם תצלומי צבע בטכניקה פוטוכרום. ספרו "אדריכלות עתיקה" (Architecture Antique) ראה אור בשנת 1872. בונפיס נפטר בשנת 1885 בעיר אלס (Alès) שבצרפת, שם פתח סטודיו לצילום בשנותיו האחרונות. פליקס בונפיס, באתר "עידן התנ"ך" קרני א"ס גאווין וניצה בראון-רוזובסקי, ‏הצלמים לבית בונפיס, קתדרה 38, דצמבר 1985, עמ' 114-105; צילומים, קתדרה 38, דצמבר 1985, עמ' 103-97 פליקס ואדריאן בוניפיס מתוך: צילומי ארץ ישראל הראשונים, אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל, 1989. עמ' 92 תמונות מאוסף הצלם פליקס בונפיס, מתוך מאגר האוספים הדיגיטליים בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה פליקס בונפיס (1831-1885), דף שער בספרייה הלאומית
הפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו

הפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו (בספרדית: Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido) נמצא בהרי הפירנאים, ומשתרע על פני כ-156 קמ"ר בצפון הקהילה האוטונומית אראגון שבצפון-מזרח ספרד. ב-1918 הוכרז שטח של 21 קמ"ר באזור עמק אורדסה כפארק הלאומי, וב-1982 הורחב הפארק לשטחו הנוכחי. חלקו מהווה את לב ליבה של שמורת אורדסה-וינמלה (Ordesa-Viñamala) שהוכרזה כבר ב-1977 כשמורה ביוספרית של אונסק"ו. ב-1997 הכריז הארגון על הפארק ועל הפארק הלאומי פירנאים שמעברו הצרפתי של הגבול כאתר מורשת עולמית. הפארק שוכן בהרי הפירנאים, וכמה מפסגות ההרים בו גבוהות מ-3,000 מ'. הר פרדידו, הגבוה שבהרים, מתנשא לגובה של 3,355 מ' מעל פני הים. האזור החל להתעצב בתקופת השלישון. נסיגת קרחונים בתקופת הרביעון הביאה ליצירתם של עמקי הפארק ושל הקרקסים הקרחוניים האופייניים לאזור. רוב הסלעים בשטח הפארק הם אבני גיר, מה שמקל על היווצרותן של תופעות קרסטיות. האזורים הנמוכים של הפארק עשירים בצמחייה, ועצי אשור ואשוח שכיחים בהם. בגבהים שבין 1,500 ל-1,700 מ' נפוצים עצי שדר הכסף ומילה אירופית וערבה מכסיפה. האזורים הגבוהים יותר, עד גובה של 2,000 מ', מאופיינים בעצי אורן ושיחי אשכרוע ירוק-עד. האזורים שגובהם למעלה מ-2,000 מ' צחיחים למדי, ומאופיינים בעיקר בצמחייה עשבונית, ובכמה מיני צמחים אנדמיים. פרח האדלווייס נחשב לאחד מסמליו של הפארק. אחד מבעלי החיים המזוהים עם הפארק היה יעל הפירנאים שנכחד בשנת 2000. בעלי חיים נוספים כוללים צפירי פירנאים, מרמיטות, חזירי בר וחפרפרות פירנאים. עם העופות נמנים עופות דורסים כעיטים, נציים וינשופים. מאז 1989 מפעילה הנהלת הפארק תחנות הזנה, כדי למנוע את היכחדותם של בעלי חיים מסוימים. בנוסף, הגיעה ההנהלה להסכמים עם תושבי הכפרים באזור, המקצים שטחי מרעה לחיות המשק שלהם, מבלי לפגוע במרקם האקולוגי של הפארק. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות אנושית באזור בשלהי התקופה הפלאוליתית. במהלך הרקונקיסטה עברו באזור הגסקונים, שהושיטו יד לנוצרים בחצי האי האיברי, אך ככלל נותר האזור מבודד, ולא הושפע יתר על המידה מהמלחמות שפקדו את ספרד וצרפת. בשלהי המאה ה-18 החלו מדענים לגלות עניין בטופוגרפיה של האזור, וב-1788 חקר אותו לואי רמון דה קרבונייר, ולאחר פרסום מחקריו בפריז בשנה שלאחר מכן, החל האזור למשוך אליו הרפתקנים רבים. ב-16 באוגוסט 1918 הוכרז פארק לאומי בעמק אורדסה, שהיה לאחד הפארקים הלאומיים הראשונים בעולם כולו. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 עמד גורלו של הפארק בסכנה, עקב תוכניות להקים סכר הידרואלקטרי ולהציף את עמק אנייסקלו. בעקבות לחץ של ארגונים ושל תושבים בוטלה התוכנית, ושטח הפארק אף הורחב כמעט פי שמונה, ב-13 ביולי 1982. מדי שנה פוקדים את הפארק כ-600 אלף מטיילים, ובחודשי הקיץ הוא עמוס למדי (באוגוסט 2009 ביקרו בו כ-5,000 מטיילים ביום). כדי למנוע פגיעה בפארק, נאסרת בחודשי העומס כניסה עם כלי רכב פרטיים, והנהלת הפארק מפעילה הסעות מאורגנות מהעיירה טורלה הסמוכה. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו (בספרדית) מסלולים בפירנאים: הפארק הלאומי אורדסה, כתבתו של גיא רייפנברג באתר GOTRAVEL מפלי יאגה מפל קולה דל קביו ("זנב הסוס") מפל בעמק אורדסה צוקים בעמק אורדסה קניון אנייסקלו פסגת הר פרדידו קרקס סואסו מנופי עמק אורדסה http://www.petermaas.nl/extinct/speciesinfo/pyreneanibex.htm The Extinction Website
מסחר יומי

מסחר יומי או מסחר תוך-יומי הוא פעולה של קניה ומכירה של ניירות ערך במהלך אותו יום המסחר, כך שכל הפוזיציות נסגרות לפני סיום יום המסחר. סוחרים העוסקים בפעילות של מסחר יומי נקראים "סחרני יום". בישראל, מסחר יומי היה נחלתם של גופים מוסדיים, אך בשנים האחרונות יותר סוחרים עוסקים במסחר יומי כעיסוק עיקרי לפרנסתם. ניירות הערך הנפוצים במסחר יומי הם: מניות, מטבע חוץ, אופציות, חוזים עתידיים על מדדים, וחוזים על סחורות. סחרן יום מבצע עשרות פעולות מסחר במהלך של מספר שעות. על מנת לבצע פעולות בקצב זה יש צורך בחיבור לבורסה אשר ממוחשבת כמעט לגמרי, כך שתאפשר לסוחרים גישה ישירה לנתוני הבורסה בזמן אמת, ושתתמוך במתן פקודות אוטומטיות מכל הסוגים. הדבר הכרחי למסחר יומי כיוון שהוא מאפשר יישום של אסטרטגיות מסחר וניהול סיכונים ההכרחיים במסחר יומי, באמצעות הזנת פקודות סטופ להגנה מפני הפסדים, וכן הזנה של פקודות מראש לכניסה לטרייד חדש, למימושים, ולסגירת הפוזיציה. כדי לסחור בצורה של מסחר יומי, יש צורך בחיבור ישיר לבורסה. חיבור זה נעשה על ידי ברוקרים המספקים גישה ישירה למערכות המחשוב של הבורסה ובהתאם מאפשרים מסחר בזמן אמת. (מדריך לסוחר מתחיל) (אורכב 09.06.2020 בארכיון Wayback Machine) הבורסות הפופולריות בקרב הסוחרים היומיים כיום, הן הבורסות האמריקאיות (NASDAQ,‏ NYSE) וכן מספר בורסות באירופה ובמזרח הרחוק. הבורסה לניירות ערך בתל אביב אינה תומכת כיום בגישה ישירה ובמגוון הפקודות ההכרחיות למסחר יומי, ולכן בעבר הלא רחוק מסחר יומי בבורסה בישראל היה נחלתם הבלעדית של הבנקים וגופים פיננסים גדולים אחרים. סוחרי היום אשר מבצעים מסחר עצמאי בבורסה הישראלית פונים לחברות חיצוניות על מנת שיפתחו בעבורם מערכות מסחר אוטומטי לצורך ביצוע מסחר יומי בבורסה בישראל.
סמי באו

סמואל אדריאן באו (באנגלית: Samuel Adrian Baugh;‏ 17 במרץ 1914 - 17 בדצמבר 2008) היה שחקן ומאמן פוטבול אמריקני. באו שיחק פוטבול ובייסבול באוניברסיטת TCU. לאחר לימודיו נבחר בדראפט ה-NFL על ידי וושינגטון רדסקינס, שם שיחק משנת 1937 עד 1952. באו נודע בכך שהפך את המסירה הקדמית לחלק אינטגרלי ממהלכי ההתקפה ב-NFL. בשנת 1963 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL וב-1951 להיכל התהילה של פוטבול המכללות. באו נבחר בסיבוב הראשון (בחירה שישית בסך הכל) בדראפט של שנת 1937 על ידי וושינגטון רדסקינס, באותה שנה בה עברו לוושינגטון. באו חתם על חוזה לשנה אחת בסך 8,000 דולר והפך לשחקן בעל השכר בגבוה בקבוצה. כבר בעונתו הראשונה כקוורטרבק, פאנטר וסייפטי, הוביל באו את הרדסקינס לזכייה באליפות ה-NFL לאחר ניצחון על שיקגו ברס. במשחק הגמר באו היה אחראי לשלושה טאצ'דאונים. ב-1940 העפיל באו שוב למשחק גמר ה-NFL אך הפסידו בו לשיקגו ברס. באו הוביל את הקבוצה לאליפות נוספת ב-1942 בה ניצח יחד עם הרדסקינס את שיקגו ברס. הרדסקינס העפילו שוב לגמר ה-NFL בשנת 1945. את המשחק הרדסקינס הפסידו בתוצאה 15-14 לקליבלנד ראמס. במהלך המשחק מסר באו את הכדור לאחד השחקנים אבל הכדור פגע בעמוד השער ונזרק אל מחוץ למגרש. השופט קבע שזה סייפטי, שהקנה לראמס שתי נקודות שהובילו לניצחונם. בעקבות המקרה פנה ג'ורג' מרשל, הבעלים של הרדסקינס באותה עת להנהלת הליגה שתשנה את החוק. החוק שונה ומעונת 1946 כדור שפגע בעמוד השער נחשב כמסירה שלא הושלמה ולא כסייפטי. החוק קיבל את השם "חוק באו-מרשל". באו שפרש מהרדסקינס ב-1952 החליט לא לחזור לאמן את וושינגטון. באו אימן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת הארדין-סימונס בשנים 1955 עד 1959. ב-1960 באו הפך למאמן הראשון של ניו יורק טייטאנס מליגת ה-AFL, אותה אימן עד 1961. לאחר מכן, ב-1963 עבר להיות עוזר מאמן באוניברסיטת טלסה. ב-1964 אימן את יוסטון אוילרס מה-AFL. מדיה וקבצים בנושא סמי באו בוויקישיתוף דודי כפרי‏, ידו בכל ויד כל בו, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2008 סמי באו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סמי באו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארט מונק

ג'יימס ארתור "ארט" מונק (באנגלית: James Arthur "Art" Monk; נולד ב-5 בדצמבר 1957 בוייט פליינס, ניו יורק) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר. מונק שיחק בין השנים 1980–1995 בוושינגטון רדסקינס, ניו יורק ג'טס ופילדלפיה איגלס. מונק נכנס להיכל התהילה של ה-NFL בשנת 2008. מונק נבחר בדראפט של שנת 1980 על ידי וושינגטון רדסקינס. בעונתו הראשונה תפס 58 תפיסות ושבר את שיא הקבוצה בתפיסות לרוקי. בעונת 1984 תפס מונק 106 תפיסות בסכום כולל של 1,372 יארדים, שיא הקריירה של מונק. בעונה זו קיבל מונק את תואר ה-MVP של הקבוצה ונבחר לראשונה למשחק הפרובול. מונק נבחר למשחק הפרובול גם ב-1985 ו-1986. בעונת 1989 היה מונק חלק משלישית התופסים (יחד עם גארי קלארק וריקי סנדרס) שכונו ה"פלוגה". "הפלוגה" הפכו לשלישית התופסים הראשונים בהיסטורית ה-NFL שעברו את רף 1,000 יארדים כוללים בתפיסה. מונק סיים את הקריירה שלו עם 940 תפיסות בסכום כולל של 12,721 יארדים ו-68 טאצ'דאונים, יחד עם 332 יארדים כוללים בריצה. מונק השחקן הראשון שעבר את רף 100 התפיסות בעונה ו-900 תפיסות בקריירה. במהלך 14 עונות ברדסקינס מונק זכה בשלושה סופרבולים. מדיה וקבצים בנושא ארט מונק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון קרטר קאש

ואלרי ג'וּן קרטר קאש (באנגלית: Valerie June Carter Cash;‏ 23 ביוני 1929 – 15 במאי 2003) הייתה זמרת קאנטרי, בלוגראס ורוקנרול, קומיקאית, פזמונאית ונגנית בנג'ו, גיטרה מפוחית ואוטוהארפ. קרטר הייתה חברה בלהקת משפחת קרטר והופיעה גם עם הזמר ג'וני קאש, לו הייתה נשואה במשך 35 שנה. קרטר נולדה למשפחה מוזיקלית במדינת וירג'יניה. אביה עזרא ואמה מייבל ואחיותיה הלן ואניטה היו להרכב מוזיקלי בשם "משפחת קרטר" (שכלל לעיתים גם בני משפחה אחרים). המשפחה הופיעה והקליטה שירי קאנטרי ובלוגראס מאז הייתה ג'ון בת עשר ב-1939. קרטר הופיעה הן על הבמה והן בתוכניות רדיו בשירה ובמערכונים קצרים והקליטה גם תשדירי פרסומת. במסעי ההופעות שלה התיידדה עם זמרים כהאנק ויליאמס, אלביס פרסלי וג'וני קאש. במהלך שנות השישים הופיעה יחד עם ג'וני קאש, כולל בהופעתו יוצאת הדופן בבית הכלא פולסום והשניים הפכו לידידים קרובים. קרטר כתבה את אחד השירים המזוהים ביותר עם קאש "Ring of fire" והשתתפה עמו בדואט "ג'קסון", עליו זכו השניים בפרס גראמי משותף ב-1970. היא אף סייעה לו להחלץ מהתמכרותו לסמים מספר פעמים, עוד בטרם היו נשואים. למרות פרסומה הגדול כזמרת למדה קרטר משחק אצל לי סטרסברג והופיעה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה בהן הסרט "חופשת מוזיקת הקאנטרי" לצדה של פטי דיוק ובסדרת הטלוויזיה "ד"ר קווין רופאה במערב". בשנת 1952 נישאה לזמר הקאנטרי קרל סמית', לו הייתה נשואה עד 1956. בתם המשותפת, רבקה-קרלין היא זמרת קאנטרי. בין השנים 1958–1966 הייתה נשואה לאדווין "ריפ" ניקס, שחקן פוטבול, נהג מרוצים ושוטר. בתם רוזי-ניקס אדמס הייתה זמרת, היא נפטרה ב-2003. ב-1968, בעת הופעה משותפת באונטריו, קנדה הציע ג'וני קאש לקרטר נישואים על הבמה, לעיני הקהל. השניים נישאו ב-1 במרץ 1968 והיו נשואים עד מותה של קרטר. קאש נפטר ארבעה חודשים אחריה. לבני הזוג יש ילד משותף אחד, ג'וֹן קאש, פזמונאי ומפיק מוזיקלי. בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של ג'וני קאש, הולך בדרכי, כשאת ג'ון קרטר גילמה השחקנית ריס וית'רספון, שגם זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט. בשנת 2013 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייה "בטבעת האש" בכיכובה של ג'ול קילצ'ר ובבימוי אליסון אנדרס. Cash, June Carter. Among My Kledimentכובה של ג'ולs. Grand Rapids, MI, Zondervan, 1979. ISBN 0-310-38170-3. Dawidoff, Nicholas. In the Country of Country: A Journey to the Roots of American Music. Vintage Books, 1998. ISBN 0-375-70082-X. Zwonitzer, Mark, with Charles Hirschberg. Will you miss me when I'm gone? : the Carter Family and their legacy in American music. New York Simon & Schuster, 2002. ג'ון קרטר קאש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון קרטר קאש, באתר Last.fm (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר דיזר ג'ון קרטר קאש, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר Songkick (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר SecondHandSongs ג'ון קרטר קאש, באתר בילבורד (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר טיידל (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון קרטר קאש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)