laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיטה קראוס

אדית קראוס (נולדה ב-12 ביולי 1929 בפראג) היא ניצולת שואה, מורה, ציירת ישראלית ממוצא צ'כי וממייסדות בית טרזין. היא גיבורת הספר הספרנית מאושוויץ, מאת: אנטוניו איטורבה, המתאר את תלאותיה במחנה. אדית (דיטה) קראוס (נולדה אדית פולאך) נולדה בשנת 1929 בפראג. אביה ד"ר האנס פולאך היה משפטן ולאמה קראו אליזבת. במרץ 1939, פלשו הנאצים לצ'כוסלובקיה וסיפחו אותה. אביה פוטר מעבודתו בשל היותו יהודי. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, שלחו ההורים את דיטה לכפר עד שהסכנה תחלוף. ב-1940 חזרה אדית הביתה. דיטה למדה בבית. המקום היחידי בו ניתן היה ליהודים לשהות היה מגרש הספורט. שם פגשה דיטה לראשונה את איש החינוך פרדי הירש. בנובמבר 1942 גורשה המשפחה לגטו טרזיינשטט. סבה וסבתה קתרינה גורשו לטרזיינשטאט בקיץ אותה שנה. דיטה נשלחה ללון בצריף המיועד לבנות. בזמן הכליאה בגטו עבדה דיטה בחקלאות. בגטו התקיימו פעילויות חינוכיות ותרבותיות רבות. בין המורים היה פרדי הירש שארגן פעילות ספורט לצד לימודים. בגטו דיטה השתתפה בהעלאת המחזה ברונדיבר. האופרה נכתבה בשנת 1938 על ידי שני יוצרים יהודיים: הנס קראסה (1899–1944), מלחין יהודי יליד פראג, אשר גורש לגטו טרזיינשטט באוגוסט 1942 ונרצח בתאי הגזים בבירקנאו ב-16 באוקטובר 1944; ואדולף הופמייסטר, שכתב את הטקסט לאופרה, משורר שברח מצ'כיה ב-1939 וחזר לפראג לאחר מלחמת העולם השנייה. בנוסף למדה דיטה בגטו ציור, בשיעורים שהעבירה האמנית פרידל דיקר ברנדייס. דיקר ברנדייס גורשה לאושוויץ ונרצחה. ציוריה של קראוס מהמחנה נשמרו והם מוצגים בתערוכת קבע של ציורי הילדים במוזיאון היהודי בפראג. בדצמבר 1943 נשלחו דיטה והוריה לאושוויץ. היא הכריזה שהיא ציירת וכך ניצלו חייה בהתחלה. באושוויץ הוכנסה המשפחה למחנה המשפחות הצ'כיות בבירקנאו. היא הופרדה מאמה שנשלחה לבידוד. האב נפטר לאחר שישה חודשים במחנה. דיטה מונתה להיות ספרנית בספרייה הקטנה שהוקמה בבלוק 31. פרדי הירש היה אחראי על בלוק הילדים. בבלוק למדו הילדים ככל שהיה ניתן בתנאים הקשים במחנה. דיטה החביאה ושמרה על הספרים המעטים שהיו ברשותם. חלק מהספרים אף תפרה והצמידה לבגדיה. יוזף מנגלה רדף אחריה, אך היא לא ויתרה על מה שהחזיק אותם בתנאים הקשים שבמחנה, הקריאה בספרים. במרץ 1944 נשלחו מחצית מהילדים לתאי הגזים. פרדי הירש מצא את מותו גם הוא. דיטה נשארה בצריף. במאי 1944 עברו דיטה ואמה סלקציה על ידי יוזף מנגלה. דיטה ואמה נשלחו להמבורג שבגרמניה לעבודות כפייה. מהמבורג עברו האם ובתה למחנות העבודה נויגראבן וטיפשטוק. במרץ 1945 נשלחו אדית ואמה למחנה ברגן-בלזן. לאחר שבועות מספר שוחררו על ידי הצבא הבריטי ששחרר את המחנה. דיטה ואמה עברו למחנה העקורים ברגן-בלזן. ב-29 ביוני 1945, נפטרה אמה של דיטה. בשנת 2021 יצא לאור הספר הספרנית מאוושוויץ(ספ') שנכתב אודותיה על ידי אנטוניו איטורבה (אנ'). קראוס השיאה את אחת משש המשואות ביום הזיכרון לשואה ביד ושם לציון בשנת 2014. דיטה נסעה לפראג שם פגשה את דודתה, את סבתה ששרדה את טרזינשטאט ואת מי שיהיה לבעלה, אוטו קראוס. לדיטה ובעלה נולד בן בפראג, ובשנת 1949 עלתה המשפחה לארץ. בני הזוג קראוס היו מורים במשך כ-30 שנה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים. לדיטה ולאוטו נולדו שלושה ילדים וארבעה נכדים. אנטוניו איטורבה, הספרנית מאושוויץ, תל אביב, כתר, 2021 מדיה וקבצים בנושא דיטה קראוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיטה קראוס דיטה קראוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עדותה של דיטה קראוס בערוץ היוטיוב באתר יד ושם על פעילותו של פרדי הירש בטרזיינשטט ועל סופו באושוויץ, בעדותה של דיטה קראוס, בערוץ היוטיוב של יד ושם ובאתר יד ושם עדותה של דיטה קראוס בערוץ היוטיוב של אתר בית טרזין
ג'ון לונגסטאף

ג'ון קמפבל לונגסטאף (באנגלית: John Campbell Longstaff‏; 10 במרץ 1861 – 1 באוקטובר 1941) היה צייר, אמן מלחמה אוסטרלי וזכה חמש פעמים בפרס ארצ'יבלד. הוא היה בן דודו של ויל לונגסטאף, גם הוא היה צייר, ואמן מלחמה. לונגסטאף נולד בקלונס, ויקטוריה, בנם השני של ראלף לונגסטאף וג'נט (ג'סי) קמפבל. ג'ון התחנך בפנימייה בבית הספר Miners Rest וב- Clunes State School. בהמשך למד בבית הספר של הגלריה הלאומית במלבורן, עם עמנואל פיליפס פוקס, פרדריק מק'קבין, דייוויד דייוויס. כישרונו של לונגסטאף הוכר על ידי ג'ורג' פולינגסבי. הוא התחתן עם רוזה לואיזה (טופסי) קרוקר ב -20 ביולי 1887. הוא זכה במלגת המסע הראשונה של הגלריה הלאומית של ויקטוריה על ציורו הנרטיבי "Breaking the News" משנת 1887 (אשר נתן השראה לסרט עם אותו השם משנת 1912). ג'ון ואשתו הפליגו ממלבורן ללונדון בספטמבר 1887. בינואר 1888 הם נסעו לפריז, שם הציג ג'ון בסלון פריז. בהמשך עבר ללונדון, שם צייר דיוקנאות רבים. הוא חזר לאוסטרליה בשנת 1894 וקיבל כמה עבודות. הוא רכש סטודיו בגרוסוונור צ'יימברס במלבורן בין השנים 1897 - 1900. הגלריה הלאומית של ויקטוריה קיבלה את הבעלות על ציור ״הסירנות״ כתמורה למלגה וקנתה את ציור הנוף הגדול שלו "גיפסלנד, יום ראשון בלילה", ה -20 בפברואר 1898. הוא נסע שוב ללונדון ב -1901 שם הציג באקדמיה המלכותית. לונגסטאף מונה לאמן מלחמה רשמי עם כוח החי"ר האוסטרלי במלחמת העולם הראשונה. הוא עשה כמה דיוקנאות של קצינים בצבא. עם חזרתו לאוסטרליה הוא זכה במספר פרסים וקיבל תפקידים מכובדים, כמו מינויו לנשיא אגודת האמנים הוויקטוריאנית בשנת 1924 ונאמן הגלריה הלאומית של ויקטוריה בשנת 1927. הוא הוכתר כאביר בשנת 1928, האמן האוסטרלי הראשון שקיבל את התואר הזה. בשנת 1924 פגש לונגסטאף את מיס ג'סיקה הרקורט, באותה תקופה מוכרת תוכניות תיאטרון, ואחר כך שחקנית, בסידני ומאוחר יותר כונתה "הנערה הכי יפה באוסטרליה". הוא הוקסם מיופייה וצייר אותה פעמיים. בשנת 1925 הציג את דיוקנה של ג׳סיקה הרקורט עם עשרים ציירי מלבורן באולם אתנאום. לונגסטאף התייחס להרקורט "כמעט כיופי נשי מושלם", והציור נחשב ל"אחד הטובים ביותר שעשה אי פעם". דיוקנו מ -1929 של האמנית אליס רואן היה הדיוקן הלאומי הראשון של אישה אוסטרלית. הגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה מחזיקה את דיוקנאותיו של פריז נסביט ואשתו של האמן. דיוקנאות הנשים של לונגסטאף היו נושא התערוכה ״דיוקן נשי״ משנת 2012 במוזיאון לאמנות שפרטון. מדיה וקבצים בנושא ג'ון לונגסטאף בוויקישיתוף Leigh Astbury, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University "ART EXHIBITION". Argus (Melbourne, Vic. : 1848–1957). 15 September 1925. p. 6. Sydney Morning Herald 6 December 1929
חיפוש עבודה

חיפוש עבודה או חיפוש משרה או חיפוש תעסוקה מתרחש מחוסר שביעות רצון ממשרה נוכחית ורצון להשיג תפקיד טוב יותר. החיפוש נעשה לעיתים במצבים של אבטלה או תת-תעסוקה (אנ') וקיימת לעיתים קרובות תחרות על משרות מתפנות. יצירת קשר עם כמה שיותר אנשים היא דרך יעילה ביותר למצוא עבודה, ואינטרנט היא דרך המלך להגיע לכך. ישנן הערכות שונות לגבי מספר הודעות חיפוש העבודה באינטרנט. על פי מקור אחד, נכון ל-2010, פחות מ-10% מהמשרות בארצות הברית הושגו באמצעות מודעות מקוונות. לעומת זאת, בשנת 2011 התפרסמה הערכה היא כי ניתן למצוא לפחות 50% מכלל המשרות באינטרנט. על פי סקר של Jobvite מאמצע 2011 שנעשה בקרב 800 מעסיקים בארצות הברית, מגייסי עבודה ומקבלי החלטות משתמשים יותר ויותר ברשתות החברתיות המקוונות בשביל לאסוף מידע על מועמדים פוטנציאליים לעבודה. כמו כן, מחפשי עבודה מתחילים להשתמש באתרי הרשתות החברתיות המקוונות בשביל לפרסם את כישוריהם וקורות חייהם. ב-2014, השימוש ברשתות החברתיות המקוונות הללו הביא לכך ש-1 מתוך 6 מחפשי עבודה מצאו עבודה. מחקר שנערך על ידי מיקרוסופט מעלה כי מחפשי עבודה צריכים להתחיל לשים לב יותר למה שמעסיקים ומגייסים רוצים בזמן תהליך איסוף המידע שלהם לפני הזמנה לראיון עבודה, ולהיות מסוגלים לספק את ההיבטים השונים במהותם מכישוריהם בקורות החיים, וספציפיים לבנות תרבות ארגונית שמתאימה לתוצאות האסטרטגיות שלהם. כלכלנים משתמשים במונח "אבטלה חיכוכית" (אנ') בשביל לתאר אבטלה הנובעת מהזמן והמאמץ שיש להשקיע לפני שנמצאת עבודה מתאימה. סוג זה של אבטלה תמיד קיים במשק. תורת החיפוש (אנ') היא התיאוריה הכלכלית הבוחנת את ההחלטה האופטימלית של כמה זמן ומאמץ להקדיש לחיפוש. תיאוריה זו גם מציעה לקבל או לדחות את העבודה (בהקשר של חיפוש עבודה, אבל גם בהקשרים אחרים, כמו חיפוש אחר מחיר נמוך). מקדם תעסוקה עצמאי חיפוש עבודה, דף שער בספרייה הלאומית Hinshaw, David. "The dangers of online job hunting". Boston Metro, 13 September 2010, p. 16. References uncited studies. Vilorio, Dennis (Spring 2011). "Focused jobseeking: A measured approach to looking for work" (PDF). Occupational Outlook Quarterly. אורכב מ-המקור (PDF) ב-30 בספטמבר 2017. נבדק ב-2017-09-29. {{cite journal}}: (עזרה) "Social Recruiting Survey 2011". Jobvite. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2012. נבדק ב-2012-10-22. {{cite web}}: (עזרה) Schepp, Brad (2012). How to Find a Job on LinkedIn, Facebook, Twitter and Google+ (PDF). McGraw-Hill. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 בספטמבר 2011. נבדק ב-2012-10-22. {{cite book}}: (עזרה) "Digital Job Search". Washington State University. אורכב מ-המקור ב-6 באוקטובר 2014. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Online Reputation in a Connected World" (PDF). Cross-Tab Marketing Services. 2010. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 בספטמבר 2011. נבדק ב-2012-10-22. {{cite web}}: (עזרה) "Frictional Unemployment". Investopedia. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2012. נבדק ב-2012-07-25. {{cite web}}: (עזרה)
דייוויד דייוויס

דייוויד דייוויס (באנגלית: David Davies‏; 21 במאי 1864 – 26 במרץ 1939) היה אמן וצייר אוסטרלי, שהיה קשור לאסכולת היידלברג, תנועת האמנות המערבית המשמעותית הראשונה באוסטרליה. נולד וגדל בבלאראט, ויקטוריה, דייוויס למד בשיעורי אמנות בבית הספר למכרות ותעשיות. לאחר מכן למד בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בויקטוריה (אנ') במלבורן, הוא למד אצל פרדריק מק'קבין וג'ורג' פולינגסבי, יחד עם ג'ון לונגסטאף, עמנואל פיליפס פוקס בין השנים 1886–1890. במהלך תקופה זו, הוא ביקר לעיתים קרובות את ארתור סטריטון וציירים אחרים במחנה האמנים איגלמונט (אנ'). האמנים שהו בבית חווה (אנ') שנמצא בבעלות צ'ארלס דייוויס, אחיה של רעייתו לעתיד של דייוויד דייוויס. בשנת 1890 הגיש דייוויס את ציורו "תחת עומס וחום היום" לתחרות המלגות לנסיעה של בית הספר בגלריה הלאומית, אך הפסיד. עם זאת, האספן הפרטי ג'יימס אודדי רכש את הציור ומאוחר יותר מכר אותו לגלריה לאמנות של בלאראט (אנ'). דייוויס השתמש בכספי הרכישה הזו כדי לנסוע לאירופה. בהיותו שם למד אצל ז'אן פול לורנס (אנ') בפריז, ומאוחר יותר הצטרף לבית הספר סנט אייבס (אנ'), מושבת אמנים בקורנוול. בשובו למלבורן בשנת 1893, עבר דייוויס לפרבר הכפרי טמפלסטו (אנ'), שם החל לצייר את הנוף המקומי באוויר החופשי במהלך הערב. נופים ליליים אלה, רבים מהם נקראים פשוט Mooonrise, הם בין יצירותיו הידועות ביותר, וניתן למצוא אותם באוספים רבים במוזיאוני האמנות הגדולים באוסטרליה, כולל בגלריה לאמנות של אוסטרליה הדרומית (אנ'), הגלריה הלאומית של אוסטרליה (אנ') והגלריה הלאומית של ויקטוריה. בתחילת 1896 עברו דייוויס ומשפחתו לצ'לטנהאם (אנ'), מלבורן. דייוויס ערך תערוכת יחיד מוצלחת במלבורן במאי 1926. בשנת 1932 דייוויס עבר ללואה (אנ') שבקורנוול, אנגליה, שם נפטר ב־26 במרץ 1939. תערוכה גדולה של עבודותיו של דייוויס, שאורגנה על ידי הגלריה לאמנות של בלאראט, נדדה במספר גלריות באוסטרליה בשנים 1985–1986. רחוב דייוויס קלוז בפרוור קונדר (אנ') של קנברה, נקרא לכבודו. מדיה וקבצים בנושא דייוויד דייוויס בוויקישיתוף Candice Bruce, 'Davies, David (1864 - 1939)', Australian Dictionary of Biography, Vol. 8, MUP, 1981, p. 232. "National Memorial Ordinance 1928 Determination of Nomenclature Australian Capital Territory National Memorials Ordinance 1928 Determination of Nomenclature"
אולינדה

אולינדה (בפורטוגזית: Olinda; בתרגום חופשי: "הו יפה") היא עיר בפרנמבוקו, ברזיל, הסמוכה לרסיפה ולפאוליסטה. האוכלוסייה בה מונה קרוב ל-400,000 נפש (2010) והיא אחת מהערים הקולוניאליות השמורות ביותר בברזיל. באולינדה מספר אטרקציות תיירותיות, כגון: מרכז היסטורי כנסיות הקרנבל של אולינדה: הוא חגיגת רחוב ידועה, הדומה לקרנבלים הברזילאיים המסורתיים, בתוספת ריקודים בהשפעה ובניחוח אפריקנים. שלא כמו בריו דה ז'ניירו ובסלוודור, אין משלמים באולינדה עבור הישיבה והחגיגה כולה מתרחשת ברחובות, וללא "ספסלי צופים". מאות הרכבים מוזיקליים קטנים (לפעמים מורכבים ממופיע יחיד) מנגנים במקום, בז'אנרים מגוונים. ברזיל פרינטינס, אמזונאס, ברזיל מדיה וקבצים בנושא אולינדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולינדה אולינדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המרכז ההיסטורי של אולינדה, באתר אונסק"ו (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחד בלב

אחד בלב הוא סרט ישראלי מסוגת דרמה קומית, בכיכובם של רן דנקר ואביגיל הררי, המגלמים זוג בליל הכלולות שלהם. זהו סרטה השני באורך מלא של טליה לביא, יוצרת "אפס ביחסי אנוש". לאחר דחיות עקב מגפת הקורונה, הסרט יצא להקרנות מסחריות ביולי 2021. הוא היה מועמד לשבעה פרסי אופיר. עלילת הסרט מתרחשת במהלך לילה אחד ועוקבת אחר נועם (רן דנקר) ואלינור (אביגיל הררי) – חתן וכלה המגיעים לאחר החתונה לסוויטה מפוארת בבית מלון, שיכורים, נרגשים ועייפים, אך שם מתגלים ביניהם מתחים. אביגיל מגלה שהאקסית של נועם נתנה לו מעטפה עם טבעת, ומחליטה שכדי להתחיל את הנישואים שלהם ברגל ימין הם חייבים להחזיר את הטבעת עוד באותו הלילה. ליל הכלולות, שהיה אמור להיות מתוק ורומנטי, הופך למסע סהרורי ברחבי ירושלים, שמפגיש את בני הזוג עם אהבות קודמות, לבטים מודחקים וחיי הרווקות שהותירו מאחוריהם. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה מתוכננת לפסטיבל טרייבקה 2020 בניו יורק, אך עקב מגפת הקורונה הפסטיבל בוטל חודש לפני שהיה אמור להתקיים. הסרט היה אמור לצאת לאקרנים בישראל בחודש יוני באותה שנה אבל הפצתו נדחתה מאותה סיבה. מפיקי הסרט החליטו שלא להעלות אותו להפצה מקוונת ולחכות לפתיחת בתי הקולנוע – ולבסוף הוא עלה לאקרנים ביולי 2021. הסרט נרכש להפצה לבתי הקולנוע ברוסיה תחת השם "ירח דבש בירושלים" (ברוסית: Медовый месяц в Иерусалиме) בהפצת חברת Russian World Vision החל מ-1 ביולי 2021. "אחד בלב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אחד בלב", באתר אידיבי "אחד בלב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אחד בלב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות נחום מוכיח, טליה לביא צולחת את מבחן הסרט השני, באתר הבמה, יולי 2021 מרלין וניג, אחד בלב: הכלה הלא משחררת, באתר פרוטפוליו, 20 ביולי 2021 שרון גולן מאירי, ‏אם יוצאים מגיעים למקומות משונים, באתר ‏מאקו‏, 22 ביולי 2021 יאיר רוה, הסרט "אחד בלב": פראפרזה על הקומדיה הרומנטית, באתר כלכליסט, 22 ביולי 2021 אור נוף, "אחד בלב" היא קומדיה רומנטית חמודה אבל לא מושלמת, כמו החיים עצמם, באתר את, 22 ביולי 2021 יעל שוב, ‏לירושלים מגיע סרט לילה מעט יותר אמין מזה, באתר "Time Out ישראל", 22 ביולי 2021 שמוליק דובדבני, "אחד בלב" הוא סרט חביב בהחלט, אבל לא יותר מזה, באתר ynet, 23 ביולי 2021 אורי קליין, טליה לביא התפזרה ב"אחד בלב", רן דנקר מחוק למדי, באתר הארץ, 24 ביולי 2021 אורון שמיר, ״אחד בלב״, סקירה, באתר סריטה, 25 ביולי 2021 אבנר שביט‏, הסרט החדש של טליה לביא הוא לא "אפס ביחסי אנוש 2" - וטוב שכך, באתר וואלה, 26 ביולי 2021 מאיר שניצר, ‏החדש של טליה לביא מוציא את הצופה למסע פתלתל כמו ב"הקוסם מארץ עוץ", באתר מעריב אונליין, 30 ביולי 2021 ישי קיצ'לס, "אחד בלב": זה לא "אפס ביחסי אנוש" אבל זה חכם, מצחיק ומקסים, באתר ישראל היום, 1 באוגוסט 2021 פרסי אופיר 2021: המועמדים, באתר סריטה, ‏2021-08-16 (באנגלית) МЕДОВЫЙ МЕСЯЦ В ИЕРУСАЛИМЕ Honeymood
ארכיון הסרטים במינכן

ארכיון הסרטים במינכן (בגרמנית: Filmmuseum München; באנגלית: Munich Film Archive) הוא מוזיאון וארכיון סרטי קולנוע, שנמצא במינכן, גרמניה, שמהווה אחד מששת מוזיאוני הקולנוע בגרמניה. אין בו אולמות תצוגה, והוא מוגבל להקרנת סרטים בבית קולנוע יחיד עם 165 מושבים, כמו כן לאיסוף, ארכוב ושחזור עותקי סרטים. כיום, ניתן להציג את כל הפורמטים האנלוגיים והדיגיטליים שבארכיון, למעט סרט ב-70 מ"מ (אנ')‏. ארכיון הסרטים נוסד בסוף 1963, כמחלקה ממוזיאון מינכן (אנ'), והוא מחזיק באוסף נרחב של עותקים של סרטים היסטוריים. חלק מהסרטים שברשות הארכיון, שוחזרו והועתקו מקומית. ישנו דגש מיוחד על אוסף הסרטים האילמים הגרמניים, עבודתם של מהגרי הקולנוע הגרמניים מתקופת הנאציזם, הקולנוע הגרמני החדש, וכן היסטוריית הסרטים במינכן (למשל קרל פלנטין, הרברט אטרנבוש (אנ'), חומר תיעודי אודות מינכן). כסינמטק, הארכיון מנגיש את האוסף שלו לציבור ולמחקר. הקולנוע הביתי, אחד התיאטראות העירוניים הראשונים שהיו בגרמניה, הוא אחד מהמקומות הבודדים בגרמניה, בו מוצגים באופן קבוע רטרוספקטיבות מלאות של סרטים היסטוריים וסרטים אילמים בליווי מוזיקלי חי. בארכיון, אין תערוכת קבע. בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20, היו מאמצים, שלא צלחו, להשיג אולם קולנוע נוסף, ללהיפרד ממוזיאון מינכן, ושינוי שמו למוזיאון הקולנוע של בוואריה. ארכיון הסרטים במינכן הוא החלוץ בשיקום הסרטים מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. אחראי הארכיון, אנו פטאלאס (אנ'), החל בשחזור סרטים אילמים גרמניים שבוצעו על ידי במאים כמו פריץ לאנג, ארנסט לוביטש, ג. וו. פבסט (אנ') או פרידריך וילהלם מורנאו. פטאלאס התחייב בפני הפסנתרן אלג'ושה צימרמן (גר') שהוא ילחין את שחזורי הסרטים. בדרך כלל, צימרמן חקר את התווים המקוריים או כתב מוזיקה נלווית. בארכיון הסרטים, מוצגים יצירות קולנועיות של יוצרי סרטים בין-לאומיים, כמו אורסון וולס, תומאס הרלן (אנ'), ז'אן-מארי שטראוב ודניאלה הולט (אנ'), ניקולה המברט (צר'), ורנר שרוטר (אנ'), ווים ונדרס. מאז 1995, הארכיון מחזיק ביצירות של אורסון וולס, במיוחד ביצירות של סרטים שלא נגמרו. הארכיון קיבל את יצירותיו מצד בת זוגו האחרונה, אויה קודאר (אנ').‏ ב-2006, פרסם הארכיון את שחזורי סרטיו ב-DVD‏, Edition Filmmuseum. מאז 2012, ארכיון הסרטים מציג חלק מהסרטים הקיימים ברשותו, בפילמפסט מינכן (אנ'), ובפסטיבל הבינלאומי של האוניברסיטה לקולנוע וטלוויזיה של מינכן (אנ'). המוזיאון מציג את סרטיו גם בפסטיבל הקולנוע האילם הבינלאומי בבון. הארכיון הקווירי האירי Chris Dercon: Auferstehung und Wiedergeburt. Das Münchner Filmmuseum wird 50 Jahre alt und ist doch quicklebendig - wie dieser Gratulant, Fan und langjährige Nachbar im Haus der Kunst bezeugen kann. In: Süddeutsche Zeitung, 28 November 2013, p. 14. Filmmuseum München (ed.): 50 Jahre Filmmuseum München. Munich 2013 מדיה וקבצים בנושא ארכיון הסרטים במינכן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארכיון הסרטים במינכן ארכיון הסרטים במינכן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מהדורת הקולנוע מוזיאון הסרטים של מינכן, מוזיאון הסרטים של פרונדה דה מינכן "Filmmuseum München". filmportal.de (בגרמנית). ארכיון מ-2019-05-13. נבדק ב-23 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Peter Zander (8 באוגוסט 2005). "Der Nachlaß von Orson Welles wurde in Locarno erstmals gezeigt" (בגרמנית). DIE WELT. ארכיון מ-2019-05-05. נבדק ב-23 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
קישוורשאן

קישוורשאן (בהונגרית: Kisvarsány) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישוורשאן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,011 תושבים בשנת 1990 עד 988 תושבים בשנת 2020. יהודים חיו בקישוורשאן והחל משנת 1867 קיבלו שירותי דת מקהילת מאנדוק. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואה. מדיה וקבצים בנושא קישוורשאן בוויקישיתוף "קישוורשאן", באתר JewishGen (באנגלית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי קישוורשאן שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
Newsmax TV

Newsmax TV הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי המשדר בטלוויזיה בכבלים ובלוויין החל משנת 2014. הוא משרד חדשות לקהל שמרני. הערוץ הוקם על ידי כריסטופר רודי והחל לשדר ב-16 ביוני 2016 לכ-35 מיליון לקוחות תוך שימוש ב-DirecTV ו-Dish Network. במאי 2019 היו לו 75 מיליון לקוחות רשומים בטלוויזיה בכבלים. רוב השידורים משודרים מאולפן טלוויזיה במזרח מנהטן. מטה הערוץ ממוקם בוסט פאלם ביץ' ומטה נוסף בטקסס. הערוץ משדר לקהל שמרני ומייסדו משווה אותו לפוקס ניוז. החברה קלטה מספר שדרנים של רשת פוקס כולל ביל או'ריילי, גרג קלי, רון שמידט ובוב סלרס. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 דונלד טראמפ הרחיב את תמיכתו בערוץ. במרץ 2020 שון ספייסר, לשעבר דובר הבית הלבן, החל לשדר בערוץ תוכנית קבועה. גם אחרי שג'ו ביידן הוכרז המנצח בבחירות על ידי רוב ערוצי הטלוויזיה אמריקנית, המשיך הערוץ לסקר את הטענות של עורכי הדין של טראמפ בתביעות שהם ואחרים הגישו לבתי המשפט בנוגע לטענות לזיופים ואי-סדרים לכאורה היו קיימים במהלך הבחירות. הערוץ תמך בטראמפ, שהמליץ לצפות בהם ולא בפוקס ניוז שאמצו קו מאוזן יותר. כתוצאה מכך היקף הצפיות גדל מ-182 אלף לפני הבחירות ל-700–800 אלף. ב-7 בדצמבר 2020 דווח שמספר הצפיות בערוץ עבר את כמות הצפיות בפוקס ניוז. מדיה וקבצים בנושא Newsmax TV בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Newsmax TV (באנגלית) Newsmax TV, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Newsmax TV, סרטונים בערוץ היוטיוב Analysis by Brian Stelter, CNN Business, Trump voters are flocking to a TV channel that claims Biden is not president-elect, CNN
BüSo

BüSo (ראשי תיבות של Bürgerrechtsbewegung Solidarität, בגרמנית: "תנועת זכויות האזרח סולידריוּת") היא מפלגת שוליים גרמנית הנוטה לימין המפה הפוליטית, למרות שלעיתים משתמשת ברעיונות מן השמאל. היא מהווה חלק תנועת לרוש העולמית. המפלגה נוסדה ב-1992 על ידי הלגה צפ-לרוש (Helga Zepp-LaRouche); בעלה הוא לינדן לרוש, פוליטיקאי אמריקני ססגוני אשר מחזיק בשיא למספר ההתמודדויות הרצופות הגדול ביותר למשרת נשיא ארצות הברית. לרוש התמודד לתפקיד המועמד של המפלגה הדמוקרטית בכל מערכת בחירות מאז 1980, כולל ב-1992, כשישב בכלא (הוא נידון ל-15 שנות מאסר עבור קשירת קשר, הונאת דואר ועבירות מס; הוא השתחרר לאחר 5 שנים). לינדן לרוש הקים תנועות, ארגונים ומוסדות רבים בכל העולם, אשר מטרתם להפיץ את משנתו המעורפלת במקצת (מתנגדיו מאשימים אותו כמעט בהכל - החל בקומוניזם וכלה בפשיזם ובהכחשת השואה). מפלגת BüSo נוהגת לפצוח מבצעי תעמולה רחבים גם כשאין מערכת בחירות, זאת באמצעות הצבת דוכנים במקומות ציבוריים וגיוס טלפוני הגובל בהטרדה, לפי עדויות רבות. המפלגה, אשר סניפה הראשי בויסבאדן, דוגלת בחיסול הקפיטליזם ובהרחבת השימוש באנרגיה אטומית כדי לכלכל את כל אזרחי העולם ולחסל את הפערים הכלכליים. טענות הושמעו נגד המפלגה בדבר רעיונות אנטישמיים במשנתה. בבחיות כלליות שנערכו בשנת 2005 זכתה BüSo ב-35,649 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בבחיות כלליות שנערכו בשנת 2017 זכתה BüSo בכ-17 אלף קולות ולא עברה את אחוז החסימה. לאחרונה[דרושה הבהרה] המפלגה החלה לתמוך במדינות של סין אתר האינטרנט הרשמי של BüSo BüSo, ברשת החברתית אקס (טוויטר) https://foreignpolicy.com/2017/09/18/lyndon-larouche-is-running-a-pro-china-party-in-germany/
שגרירות גואטמלה בישראל

שגרירות גואטמלה בישראל היא הנציגות הדיפלומטית של גואטמלה בישראל. השגרירות שוכנת ברחוב אגודת ספורט הפועל 3, הגן הטכנולוגי מלחה, ירושלים. השגרירות שוכנת בסמוך לשגרירות הונדורס בישראל. ערך מורחב – יחסי גואטמלה–ישראל גואטמלה הייתה בין 33 המדינות שהצביעו בעצרת הכללית של האו"ם בעד תוכנית החלוקה ב-1947, ועם קום המדינה נקשרו בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים. שגרירות גואטמלה בישראל הוקמה בירושלים בשנות ה-50 של המאה ה-20 אך הועברה בשנת 1980 לתל אביב-יפו. ב-24 בדצמבר 2017 הודיע נשיא גואטמלה, ג'ימי מוראלס על בכוונתו להחזיר את שגרירות ארצו לירושלים, ולשם כך נתן הנחיות לשגריר בישראל. גואטמלה היא המדינה הראשונה (לאחר ארצות הברית) להעביר את שגרירותה לירושלים. ב-1 במאי 2018 הועברה השגרירות לירושלים. ב-16 במאי 2018 נחנכה השגרירות, בטקס בו נכח נשיא גואטמלה, ג'ימי מוראלס, שרת החוץ, שר ההגנה, שר הכלכלה, נשיא הפרלמנט של גואטמאלה, נשיא בית המשפט העליון ועשרה חברי הפרלמנט של גואטמלה, לצד ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, ושר התיירות, יריב לוין. השגריר מ-2020 הוא אולגה הוליסה אנזוטו אגיולר. שגרירות גואטמלה בישראל, ברשת החברתית פייסבוק חדשות 2, ‏"יש בין המדינות ברית אחים", באתר ‏מאקו‏, 16 במאי 2018 אריאל כהנא, ‏הראשונה לעלות: שגרירות גואטמלה החלה לפעול מירושלים, בעיתון מקור ראשון, 1 במאי 2018 דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים - טלביה, קטמון והמושבה היוונית, 75. וילה חנא סלאמה (לשעבר), עמוד 156, מכון ירושלים לחקר ישראל; כתר הוצאה לאור, 2002. ISBN 9650710620, 9789650710620 אחרי ארה"ב: גואטמלה הודיעה שתעביר את השגרירות לירושלים, באתר וואלה, 25 בדצמבר 2017 שגרירות גואטמלה עברה למשכנה החדש בירושלים, באתר הארץ, 1 במאי 2018 איתמר אייכנר, שגרירות גואטמלה בי-ם נחנכה: "אהבה בין אחים", באתר ynet, 16 במאי 2018
Holiday (שיר של ליל נאז X)

Holiday הוא סינגל של הראפר האמריקאי ליל נאז X. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2020 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. הווידאו קליפ לשיר "Holiday" בוים על ידי גיבסון האזרד יחד עם נאז X בעצמו. הקליפ מציג את ליל נאז X כסנטה קלאוס עתידני בשנת 2022. מידע על הסינגל "Holiday" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Holiday" באתר AllMusic מילות השיר "Holiday" באתר Genius סרטון השיר "Holiday" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Holiday" באתר ספוטיפיי מונטרו היל, טיי קית׳, דייוויד ביראל, דנזל באטיס, ג’וסלין דונלד, טיילר ברוקס טיי קית׳, Take a Daytrip Minsker, Evan (9 בנובמבר 2020). "Watch Lil Nas X Announce New Song "Holiday" in Michael J. Fox–Starring Ad". Pitchfork. נבדק ב-11 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) "HOLIDAY - Single by Lil Nas X on Apple Music". 13 בנובמבר 2020. נבדק ב-13 בנובמבר 2020 – via Apple Music. {{cite web}}: (עזרה) "HOLIDAY - Single by Lil Nas X". 13 בנובמבר 2020. נבדק ב-13 בנובמבר 2020 – via Spotify. {{cite web}}: (עזרה) "Top 40/M Future Releases". All Access Music Group. נבדק ב-13 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Top 40/Rhythmic Future Releases". All Access Music Group. נבדק ב-11 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Top 40/Rhythmic Future Releases". All Access Music Group. נבדק ב-12 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)