laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית המשפט הגבוה של אוסטרליה

בית המשפט הגבוה של אוסטרליה (באנגלית: High Court of Australia) הוא בית המשפט הגבוה ביותר במערכת המשפט האוסטרלית (אנ'). בית המשפט הוקם בשנת 1901 מכוח סעיף 71 לחוקת אוסטרליה, ונהליו מוסדרים בחוק השיפוט משנת 1903. תפקידיו של בית המשפט העליון הם לפרש ולהחיל את החוק של אוסטרליה, להכריע במקרים בעלי משמעות פדרלית מיוחדת לרבות אתגר לתקפותם החוקתית של חוקים ולדון בערעורים, ברשות מיוחדת, מבתי משפט פדרליים, ומדינתיים. החלטות בית המשפט העליון מחייבות את כל בתי המשפט האחרים ברחבי אוסטרליה. בבית המשפט מכהנים שבעה שופטים ובניהם נשיא בית המשפט, כיום סטפן גגלר (אנ'). מושבו של בית המשפט העליון בקנברה. בבניין בית המשפט הגבוה נמצאים שלושה אולמות בית משפט, לשכות שופטים ומתקני רישום של בית המשפט, ספרייה והשירותים הארגוניים. נושא התיקים הנידונים על ידי בית המשפט חוצה את כל קשת החוק האוסטרלי. זה כולל, למשל, בוררות, חוזים, דיני חברות, זכויות יוצרים, בתי משפט צבאיים, משפט פלילי והליכים, דיני מס, ביטוח, נזקי גוף, דיני קניין, דיני משפחה, שיטות מסחר וכו'. בית המשפט הגבוה של אוסטרליה מטפל במקרים המגיעים אליו בערעור או שמתחילים בבית המשפט הגבוה עצמו. מקרים הכרוכים בפרשנות של החוקה, או שבהם נדרש בית המשפט לסטות מאחת מפסיקותיו הקודמות, או שבהם בית המשפט רואה בעקרון המשפט המעורב חשיבות ציבורית מרכזית, נקבעים בדרך כלל על ידי הרכב מלא הכולל את כל שבעת שופטי בית המשפט הגבוה. תיקים אחרים המגיעים לפתחו של בית המשפט הגבוה להכרעה סופית כוללים ערעורים על החלטות בתי המשפט העליון של המדינות והטריטוריות, של בית המשפט הפדרלי של אוסטרליה ושל בית המשפט לענייני משפחה של אוסטרליה ואלה נדונים על ידי הרכב בית משפט של לא פחות משני שופטים. בנוסף ישנם עניינים מסוימים שניתן לשמוע ולקבוע על ידי שופט יחיד. בחוקת אוסטרליה נקבע שמינוי שופטים לבית המשפט יעשה על ידי המושל הכללי ועל פי הצעת הממשלה. שר המשפטים הפדרלי מתייעץ עם שרי המשפטים של מדינות אוסטרליה לפני שהוא ממליץ לממשלה את מי למנות. הממשלה אינה כפופה להמלצתו של שר המשפטים, והיא יכולה לבחור מועמד אחר. בדרך כלל, בית המשפט פועל על ידי קבלת בקשות לערעור מצד צדדים בתהליך הנקרא "special leave" (אנ'). אם תתקבל בקשת בעל הדין יעבור בית המשפט לדיון מלא, בדרך כלל תוך הצגת טיעונים בעל פה ובכתב משני הצדדים. לאחר סיום הדיון התוצאה נקבעת על ידי בית המשפט. הליך ה-special leave אינו חל במצבים שבהם בית המשפט בוחר להפעיל את סמכותו המקורית. עם זאת, בית המשפט מאציל בדרך כלל את סמכות השיפוט המקורית שלו לבתי המשפט הנחותים באוסטרליה. אתר האינטרנט הרשמי של בית המשפט הגבוה של אוסטרליה (באנגלית אוסטרלית) מדיה וקבצים בנושא בית המשפט הגבוה של אוסטרליה בוויקישיתוף בית המשפט הגבוה של אוסטרליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית המשפט הגבוה של אוסטרליה, סרטונים באתר Vimeo סעיף 71 בחוקת אוסטרליה, באתר ויקיטקסט האנגלית (באנגלית) Judiciary Act 1903, באתר מאגר החקיקה הפדרלי של אוסטרליה (באנגלית) בית המשפט הגבוה של אוסטרליה, Role of the High Court, אתר בית המשפט הגבוה של אוסטרליה (באנגלית) Operation of the High Court, אתר בית המשפט הגבוה של אוסטרליה (באנגלית) מתוך מרכז המחקר והמידע של הכנסת, בחירת שופטים לבית משפט חוקתי או לבית משפט עליון - סקירה משווה
תחנת בלפור

תחנת בלפור היא אחת מהתחנות בקו האדום כחלק מהדנקל, הנמצאת בבת ים. מיקומה במרכז רחוב יוספטל, בצידו המערבי של הצומת בין רחוב בלפור לרחוב זה ובקרבה יחסית לבית עיריית בת ים. שלושה גני שעשועים נמצאים בקרבת התחנה, ואלו הם: ירושלמי, הנ"ד, עולי הגרדום. בנוסף, התחנה נמצאת בקרבת הספרייה העירונית ה"תרבוטק". התחנה נפתחה, יחד עם שאר הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן, בתאריך 18 באוגוסט 2023. התחנה נמצאת באזור שעיקרו מגורים. תחבורה בבת ים תחנת בלפור באתר הדנקל תחנת בלפור באתר נת"ע בלפור, באתר נת"ע
החיים על פי ינון

החיים על פי ינון היא סדרת ספרים מאת נדב נוה. הסדרה מספרת על ילד ממשפחה דתית בשם ינון, שיש לו בעיות מצחיקות בבית, בבית ספר ועוד. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 2018, בשם "החיים על פי ינון". הספר השני יצא ב-2019, בשם "החיים על פי ינון: הכוכב הבא". הספר השלישי יצא בשנת 2021, בשם "החיים על פי ינון: החופש הגדול". הספר הרביעי יצא בשנת 2024, בשם "החיים על פי ינון: עושים כסף". בנוסף לספרים, החל משנת 2015 מתפרסם בעיתון אותיות וילדים מדור קבוע בשם זה המכיל תוכן דומה ועוסק באותן דמויות. ההבדל העיקרי בין המדור בעיתון לבין הספרים הוא שבכל אחד מהספרים מדובר בעלילה אחת ארוכה ואילו בעיתון כל מדור מכיל סיפור קצר שאינו חלק מעלילה מתמשכת. לינון היו יכולים להיות חיים פשוטים בסך הכול, אבל כשאחותו לא מפסיקה לשגע אותו, וכשהחבר שלו דובי כל הזמן מסבך אותו בצרות, וכשהשרת של בית הספר מתעמת איתו פעם אחר פעם – החיים שלו לא ממש פשוטים. שלא לומר אפילו די מסובכים. אהלן, אני ינון, זוכרים אותי? - יש לי אחות בשם שירה, צמד אחים תאומים וחבר טוב אחד שקוראים לו דובי והוא מאוד... ובכן... יש לו ראש מיוחד. כבר שנה שאני כותב יומן והחלטתי להרשות לכם להציץ בו ולקרוא כמה חוויות שעברו עלי. על ההכנות למסיבת הסיום הגדולה ועל האימונים בנבחרת הכדורגל וגם על כמה ג'וקים חשובים. אני יודע, אתם קוראים שוב את המילים האחרונות: ג'וקים חשובים. אבל כן, כדי לגלות מה עוללו הג'וקים תצטרכו לקרוא את הספר. יש גם כמה לקחים ומוסר השכל אחד או שניים, לא התכוונתי, אבל כמו שאמא שלי תמיד אומרת: "ינון, מה למדת מזה?", אז כנראה למדתי במחצית הזאת כמה דברים שאין עליהם ציון בתעודה. ספר זה הוא הספר השלישי בסדרה, היצא בשנת 2021. ינון מספיק גדול ללכת למחנה קיץ, פעילות סודית וקרב על הבמבה, אבל בדרך יש תקלות משחת שניים, אבא ואמא וכמובן דובי החבר הכי טוב שלו. ינון - הדמות הראשית. כותב את היומן. חברו הטוב ביותר של דובי. אח של שירה ושני אחיו התאומים. מהספר השני חבר גם של פיני וחגי. שירה - אחותו של ינון. מפחדת מג'וקים. צמד התאומים - אחים של ינון ושירה. שני תאומים תינוקות. ההורים של ינון - הוריהם של ינון, שירה וצוות התאומים. דובי - חברו הטוב ביותר של ינון. אוהב להכניס אותו לצרות. בספר השני רוצה להיות בנבחרת הכדורגל, אך לבסוף משחק במופע הסיום של כיתה ה', כ"חלק אחורי של סוס". פיני - משתתף בספר השני. ילד חנון שאוסף ג'וקים. מהספר השני חבר טוב של ינון. חגי - משתתף בספר השני. שופט בנבחרת הכדורגל. רוצה לשחק את תפקידו של יוסף בהצגת הסיום של כיתה ה', ומצליח. חבר של ינון מסוף הספר השני. דפנה - המורה של ינון. אוהבת את כישורי המשחק שלו. עופר - המורה של נבחרת הכדורגל. אוהב את ינון.
אלנה אחוולדיאני

אלנה אחוולדיאני (בגאורגית: ელენე ახვლედიანი;‏ 5 באפריל 1898 – 30 בדצמבר 1975) הייתה ציירת ומעצבת תיאטרון גאורגית. אחוולדיאני מפורסמת בתיאוריה את עיירות גאורגיה, בשל איוריה ליצירותיהם של איליה צ'בצ'בדזה ווז'ה פשבלה, ובעיצוב להצגות בתיאטרון מרג'נישווילי בטביליסי, גאורגיה. היא קיבלה את השכלתה בטיבליסי, ולאחר מכן נסעה למוסקבה והתרשמה מציוריו של ורובל. בשנת 1919 השתתפה בתערוכת אמנים גאורגים. בשנת 1921 המשיכה ללמוד באקדמיה לאמנות בטביליסי אצל גיאורגי גבשווילי. בשנת 1922 עזבה לאיטליה ללימודים נוספים ברומא, מילאנו, פירנצה וונציה למשך 6 חודשים. בשנת 1924 החלה אחוולדיאני ללמוד באקדמיה קולרוסי בפריז, שם התפתח תחום עיסוקה העיקרי - נופים עירוניים. בשלב זה היא עשתה את כל סדרת התמונות הפריזאיות. שם נוצרת סדרה גרפית גדולה שלה. ציורי העירום שלה פחות מוכרים. היא מעולם לא חזרה אל גאורגיה הסובייטית. כמו עמיתה האוונגרד לאדו גודיאשווילי, אחוולדיאני התמודדה עם רדיפה על ידי סטלין, אך התפרסמה בהרחבה בשנות ה-70. נופיה של טביליסי העתיקה, אומצו במהלך התחדשות העניין של סוף התקופה הסובייטית בתרבות העממית העירונית. אחוולדיאני מופיעה כעצמה (לצד לאדו גודיאשווילי) בסרטו של Temur Palavandishvili משנת 1973, Mze Shemodgomisa (שמש סתיו), בו אמן חנוק עובר לאורטצ'לה מדירתו הסטרילית לאחר המלחמה ומוצא השראה בארכיטקטורה ההיסטורית של העיר. עד היום, ציירים רבים של בנייני טביליסי הישנים מחקים ביודעין או בלי משים את סגנונה של אחוולדיאני. מדיה וקבצים בנושא אלנה אחוולדיאני בוויקישיתוף אלנה אחוולדיאני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלנה אחוולדיאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Hélène Akhvlediani (1901-1975)". modernism.ge. Tsimintia, Ana (2008-04-25). "Endless surprises from Elene Akhvlediani as Tbilisi celebrates her birthday". Georgia Today. Archived from the original on 2010-01-01. Retrieved 2011-01-11. Zhgenti, Olga (2023). ""Tbilisi in Film"". Architectural Guide: Tbilisi, Berlin: DOM Publishers. Angela Wheeler (ed.): 299–301.
יחסי עומאן–פורטוגל

יחסי עומאן–פורטוגל הם היחסים הכלכליים, הפוליטיים והדיפלומטיים בין הרפובליקה הפורטוגלית לבין הסולטנות של עומאן. ראשית המגע של הפורטוגלים עם תושבי עומאן החל עם גילוי דרך הים על ידי הסוחרים הפורטוגלים הגנו בנקודות מסחר על החופי עומאן, וככול שחלף הזמן הפורטוגלי היו לסוחרים הדומיננתים באזור זה על חשבון הסוחרים הערבים המקומיים מה שגרם לחיכוך שבשיאו כבשה פורטוגל את נמל מוסקט (בשנת 1508) וערים נוספות. ולאחר מספר רב של שנים עלה ביד המקומיים תחת שושלת יערוב (1624–1744) לעלות בכוחם על הפורטוגלים ואף ליסד אימפריה על חשבון זו הפורטוגלית במזרח אפריקה אם עם כינון שלטון עצמאי מלאה בעומאן בשנות השבעים, לאחר ניתוק התלות בבריטניה. המדינה החלה להיפתח ולהרחיבת קשריה עם מדינות שונות וגם עם פורטוגל: ב-26 באוקטובר 1979, כינונו שני המדינות יחסים דיפלומטיים. ב-18 בפברואר 1982 נחתם הסכם תרבות בין פורטוגל לעומאן. ב-13 בנובמבר 1988, השגריר שבסיסו בריאד חוסה מנואל מאטוס פאריירה שימש כשגריר שאינו תושב עומאן, (עד לפתיחת השגרירות בקטאר) ב-15 בדצמבר 2012 נחתם בין פורטוגל לעומאן הסכם על פטור הדדי מאשרות לבעלי דרכונים דיפלומטיים, מיוחדים או שירותים. ב-28 באפריל 2015, נחתם בין פורטוגל לעומאן אמנה בדבר הימנעות ממיסוי כפול ומניעת העלמת מס בנושא מס הכנסה. ב-25 ביולי 2023 נערך פגישה למטרות התייעצות פוליטית ראשונה מסוגה בין סולטנות עומאן לרפובליקה הפורטוגלית אשר התקיימה במשרד החוץ של עומאן במוסקט. בה היו אנשים רמי מעלה משני הצדדים שדנו בשלל שלל תחומי עניין ובחיזוק הקשרים בין שני המדינות. נכון להיום שגריר שבסיסו בדוחה, בירת קטאר משמש גם כמיצג את פורטוגל בעומאן, מלבד קונסול הכבוד של פורטוגל במוסקט. היסטוריה של עומאן Ofm Admin_2, History, FM.gov.om (באנגלית אמריקאית) עומאן, באתר פורטל ממשלת פורטוגל Almukhtar Alrahbi, Oman and Portugal hold political consultations, FM.gov.om, ‏2023-07-25 (באנגלית אמריקאית) נציגויות פורטוגל, באתר משרד החוץ (פורטוגל)
בית המשפט לחוקה של קוריאה הדרומית

בית המשפט לחוקה של קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 헌법재판소) הוא אחד משני הערכאות העליונות במערכת המשפט של דרום קוריאה יחד עם בית המשפט העליון האמונה על הביקורת החוקתית. בית המשפט מתכנס בבניין בית המשפט בסיאול. לבית המשפט לחוקה מעמד שווה ערך לבית המשפט העליון. החוקה הדרום קוריאנית מעניקה סמכות שיפוטית לבתי משפט המורכבים משופטים, הכוללים את מערכת בתי המשפט הרגילים, אך גם את בית משפט חוקתי עצמאי. בנוסף לכך, החוקה מעניקה לבית המשפט לחוקה סמכות שיפוט בלעדית בנושאי חוקתיות. החוקה הדרום קוריאנית מפרטת את המקרים הבאים שייבדקו באופן בלעדי על ידי בית המשפט לחוקה: חוקיות חוק ומתן פרשנות שיפוטית. הדחה. פירוק מפלגה פוליטית. סכסוכי סמכות בין רשויות המדינה, בין רשויות המדינה לרשויות מקומיות ובין רשויות מקומיות. תנאי הסף - בן 40 ומעלה, בעל ותק של לפחות 15 שנים באחד מבין התפקידים הבאים: שופט, תובע, עורך דין או מרצה למשפטים. מינוי שופט - סעיף 111(2) לחוקה קובע כי בית המשפט החוקתי יורכב מתשעה שופטים, כולם ימונו על ידי נשיא דרום קוריאה. למרות שכל תשעת השופטים חייבים להתמנות על ידי הנשיא, סעיף 111(3) קובע כי האספה הלאומית והשופטת הראשית ימנו שלושה שופטים כל אחד, מה שאומר ששלושת הנותרים מועמדים על ידי נשיא דרום קוריאה. בפועל, שלושה שופטים ממונים על ידי נשיא המדינה, 3 על ידי האספה הלאומית ו - 3 על ידי נשיא בית המשפט. מינוי נשיא בית המשפט - נשיא בית המשפט ממונה על ידי נשיא המדינה ובכפוף לאישור האספה הלאומית, כך על פי סעיף 111(4). קדנצייה - כל שופט ממונה לקדנציה של 6 שנים הניתנת להארכה, אלא אם הגיע לגיל הפרישה (65 לשופט רגיל, 70 לנשיא בית המשפט). מדיה וקבצים בנושא בית המשפט לחוקה של קוריאה הדרומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית המשפט לחוקה של קוריאה הדרומית (באנגלית) בית המשפט לחוקה של קוריאה הדרומית, ברשת החברתית פייסבוק בית המשפט לחוקה של קוריאה הדרומית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר בית המשפט לחוקה של דרום קוריאה Constitutional Court of Korea > Constitutional Court of Korea > President's Greeting > Welcome Message, english.ccourt.go.kr בחירת שופטים לבתי משפט חוקתיים - מחקר השוואתי Constitutional Court of Korea > Constitutional Court of Korea > About the Court > History, english.ccourt.go.kr
גליום אנטימוניד

גליום אנטימוניד או גליום אנטימוני (כתיב כימי: GaSb; באנגלית: Gallium antimonide) הוא תרכובת מוליכה למחצה של גליום ואנטימון ממשפחת החומרים III-V (אנ'). יש לו קבוע סריג של בערך 0.61 ננומטר. אנרגיית פער הפסים שלו היא 0.822 אלקטרון וולט ב-0 מעלות קלווין, ו-0.725 אלקטרון וולט ב-300 מעלות קלווין. התרכובת הבין-מתכתית GaSb הוכנה לראשונה בשנת 1926 על ידי ויקטור גולדשמידט, שהגיב את היסודות באטמוספירה של גז אינרטי ודיווח על קבוע הסריג של GaSb, שעודכן מאז. דיאגרמת הפאזות Ga-Sb נחקרה ב-1955 על ידי קוסטר (Koster) ועל ידי גרינפילד. ניתן להשתמש ב-GaSb עבור גלאי אינפרא אדום, נוריות אינפרא אדום (LED), לייזרים וטרנזיסטורים, ומערכות להמרה תרמו-פוטוולטאית (אנ'). אלומיניום אנטימוניד אינדיום אנטימוניד (אנ') גליום ארסניד תכונות פיזיקליות של GaSb, באתר מכון Ioffe תרכובות גליום (אנ') P. S. Dutta, H. L. Bhat, and Vikram Kumar, The physics and technology of GaSb: an emerging optoelectronic materials, Journal of Applied Physics, 1997, עמ' 5821 Köster, Werner and Thoma, Berthold. "Aufbau der Systeme Gallium-Antimon, Gallium-Arsen und Aluminium-Arsen" International Journal of Materials Research, vol. 46, no. 4, 1955, pp. 291-293. https://doi.org/10.1515/ijmr-1955-460408 Greenfield, I.G., Smith, R.L. Gallium-Antimony System. JOM 7, 351–353 (1955). https://doi.org/10.1007/BF03377506
מאיין (גרמניה)

מאיין (בגרמנית: Mayen) היא עיר במחוז מאיין-קובלנץ שבמדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה. מאיין היא העיר השנייה בגודלה באייפל של ריינלנד-פאלץ אחרי באד נויאנר-אהרוויילר. ממערב לעיר, כמו כן מצפונה ומדרום-מערב לה, שוכנים הרי האייפל ממזרח לעיר נמצא אגן קובלנץ-נויויד, המחולק לחלק הצפוני של פפאלץ ולחלק הדרומי של מייפלד. אזור זה נחשב גאוגרפית לחלק מ"האייפל". לכן מכונה מאיין לעיתים קרובות: "השער לאייפל". מאז בתקופה הרומית הייתה מאיין מרכז כלכלי חשוב. מסוף המאה ה-3 ועד ימי הביניים פעלו בעיר כלי חרס ומוצריהם נסחרו ונמכרו ברחבי מרכז אירופה. בתקופה הפרהיסטורית, היו המחצבות הסמוכות לעיר מקורות הבזלת לייצור אבני ריחיים וטוף ששימש לייצור סרקופגים. השם מאיין מגיע כנראה מהמילה הלטיני "מגינה". רישומים משנת 847 מראים זאת כיעוד של העיר; היא הותאמה על ידי הרומאים מהמילה הקלטית magos, כלומר שדה. אגדה מהמאה השמינית, מספרת על ג'נובה מברבנט, המכנה את מאיין כמקום מושבו של הדוכס זיגפריד מהפפאלץ. בשנת 1041 קיבלה העיר את ההכרה הרשמית הראשונה שלה וב-1291 זכתה מעמד של עיר, על ידי רודולף הראשון פון הבסבורג, במקביל לערים ברנקסטל, ולשביליג, מונטבאור וסארבורג. במהלך מלחמת העולם השנייה, במיוחד במהלך ההתקפות האוויריות של כוחות הברית ב-12 בדצמבר 1944 וב-2 בינואר 1945, נהרסו כ-90% מהעיר. לאחר המלחמה ובעקבות משאל עם על עלויות הבנייה מחדש, הצביעו האנשים בעד בניית העיר מחדש. מאז 1946 הפכה העיר לחלק ממדינת ריינלנד-פאלץ. עד 1973, הייתה מאיין המרכז המחוזי של מחוז מאיין. לאחר 1973, הועברה הנהלת המחוז לקובלנץ והמחוז שונה למחוז מאיין-קובלנץ. נכון לשנת 2021 גרים בעיר כ-19.335 תושבים. בגלל הרפורמה הקומונלית ב-1970, שולבו ארבעה כפרים ליד מאיין. ארבעת הכפרים שייכים כעת רשמית לעיר והפכו לרבעים של מאייטן. הרבעים עדיין דמויי כפר ומכילים את רוב החקלאות של מאיין. הרבעים הם אלצהיים (כ-1300 תושבים), דרום העיר. האוזן (כ-1500 תושבים), רובע מזרחי, לכיוון קובלנץ קירנברג (כ-1200 תושבים), מערב העיר, לכיוון נירבורגרינג ניצטל (כ-1800 תושבים), צפונה, לכיוון ארמון בירסהיים מוזיאון אייפל מציג את התפתחות נוף הרי האייפל ואת חיי היום-יום של התושבים. מכרה הצפחה הגרמני הוא מוזיאון במערכת המנהרות מתחת לג'נובבורג. עולמות הרפתקאות גרובנפלד מרכז ההרפתקאות של פארק הגעש בנושא כריית בזלת. כנסיית סנט קלמנס עם הצריח המעוות שלה (סמל העיר, שנבנה מחדש ב-1945) כנסיית הרץ-ישו (נבנתה ב-1911/12) תחנת מידע וולקני בוולקן-פארק (פארק וולקני). בריכת שחייה ופנאי, עם אחת ממגלשות המים התלויות הארוכות בעולם. פרידריך וילהלם רייפייזן (1818–1888), רפורמטור חברתי ומייסד התנועה השיתופית, היה מזכיר מחוז מאיין והכנסייה מארחת את הכנסייה האוונגליסטית של מאיין ז'אק לואב (1859–1924), פיזיולוג וביולוג פריץ סייץ (1905–1949), כומר קתולי בדוכסות שפייר, אסיר ותיק במחנה הריכוז דכאו ורנר למברז (1929–1978), פוליטיקאי מריו אדורף (נולד ב-1930), שחקן וסופר Godalming, בריטניה בריטניה Joigny צרפת צרפת Uherské Hradiště, צ'כיה צ'כיה מדיה וקבצים בנושא מאיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאיין (בגרמנית) מערות המלח במאיין (בגרמנית) Hans Schüller:. Sutton, Erfurt 2011, ISBN 978-3-86680-825-6 (Digitalisat in der Google-Buchsuche [abgerufen am 22. März 2017]) רישום הסטטיסטיקה משנת 2021 אתר המכרה
Streets of Rage

Streets of Rage (נקראת בתרגום חופשי: רחובות הזעם. ביפן הסדרה נקראת Bare Knuckle) היא סדרת משחקי וידאו מכות מאת סגה. הסדרה מתמקדת במאמציהם של כמה שוטרים לשעבר המנסים לפטור עיר אמריקאית בדיונית וגדולה מארגון פשע שהשתלט עליה. שלושת המשחקים הראשונים בזיכיון פותחו ופורסמו על ידי סגה עבור ה-Sega Genesis בתחילת שנות ה-90 ומאז הועברו והוצאו מחדש בפלטפורמות שונות. משחק רביעי שוחרר ב-2020. המשחקים התקבלו בברכה והוצאו מחדש פעמים רבות הן באוסף והן כמשחקים עצמאיים. פסקולי מוזיקת הדאנס האלקטרונית של המשחקים, שהולחנו על ידי יוזו קושירו ומוטהירו קוואשימה, זכו גם הם לשבחים. שלושת המשחקים הראשונים בסדרה בסדרה שוחררו בין 1991 ל-1994. והמשחק הרביעי בשנת 2020. המשחק הראשון, Streets of Rage, הציג את שלושת הדמויות הראשיות, שלושה שוטרים צעירים לשעבר, אקסל סטון, בלייז פילדינג ואדם האנטר, ואת הנבל הראשי של הסדרה, מר X. זה המשחק היחיד בסדרה שמציג התקפה מיוחדת שמביסה את כל האויבים שאינם בוס על המסך. Streets of Rage שוחררה לקונסולות ה-Mega Drive/Genesis, Master System ו-Game Gear של Sega. המשחק השני בסדרה, Streets of Rage 2, יצא בשנת 1992. המשחק מכיל מוזיקה חדשה, גרפיקות משופרות יותר ומבחר גדול יותר של מהלכים. משחק זה הציג שתי דמויות חדשות: אדי "סקייט" האנטר או סמי "סקייט" האנטר ביפן), אחיו הצעיר של אדם האנטר מהמשחק הקודם, ומקס ת'אנדר (או מקס האצ'ט ביפן), חבר ותיק של אקסל. כמו המשחק הקודם, Streets of Rage 2 יצא לקונסולות ה-Genesis, Master System ו-Game Gear של Sega. בעיני מעריצים רבים זה נחשב למשחק הטוב ביותר מהסדרה המקורית. המשחק השלישי בסדרה, Streets of Rage 3, הכיל עלילה מורכבת יותר. בשונה משני המשחקים הקודמים, הגרסה היפנית והגרסה הבינלאומית של המשחק שונות מאוד הגרסה המערבית הציגה קושי מוגבר, כאשר אלמנטים אחרים שונו או צונזרו מהגרסה היפנית. המוזיקה, ששוב הולחנה על ידי קושירו והפעם גם בנוסף עם מוטהירו קוואישמה, שכתב 4 שירים במשחק הקודם, זכתה לביקורת גם על כך שהיא שונה בתכלית מהמוזיקה משני המשחקים הראשונים. בניגוד לשני המשחקים הקודמים, Streets of Rage 3 היה זמין רק בג'נסיס. סגה ניסו ליצור משחק המשך לקונסולת סגה סאטורן, אך משחק זה בוטל. בשנת 2020 יצא משחק ההמשך Streets of Rage 4 לנינטנדו סוויץ', פלייסטיישן 4, אקסבוקס One ולמחשבים. בשנת 2021 לגוגל Stadia, ובשנת 2022 לטלפונים החכמים. בשנת 2021 יצאה הרחבה בשם "Mr. X Nightmare" המכילה דמויות חדשות, מהלכים חדשים לדמויות הקיימות ומצבי משחק חדשים. Streets of Rage יצא בשנת 1991 ל-Mega Drive / Genesis וגם ל-Master System בגרסת עריכה פחותה ופחות מתקדמת. Streets of Rage 2 יצא בשנת 1992 ל-Mega Drive / Genesis וגם עבור מספר מערכות אחרות של SEGA כמו ה-Game Gear. Streets of Rage 3 יצא בשנת 1994 ל-Mega Drive / Genesis. Streets of Rage 4 יצא בשנת 2020 לכלל הקונסולות, המשחק קיבל ביקורות מציונות בסטים והציון שלו הוא 9 מתוך 10. בשנות ה-90 קומיקס המבוסס על הסדרה הופיע בחוברות "Sonic the Comic", המכילות קומיקס המבוססים על סוניק הקיפוד ועל משחקים אחרים של סגה. סרט על המשחק הוכרז בשנת 2016, ובשנת 2022 Lionsgate קנו את הזכויות לסרט. בכנס The Game Awards 2023 הכריזה חברת סגה על חידוש למשחק המקורי לכלל הקונסולות החדשות. https://store.steampowered.com/app/985890/Streets_of_Rage_4/ https://www.vgames.co.il/article/30091.html
מלכויות של מטה

מלכויות של מטה היא סדרה תיעודית בת שלושה פרקים בבימויו של אורי רוזנווקס. (כ-50 דקות לכל פרק) ששודרה בכאן 11 בסוף שנת 2019 וסיקרה את עלייתה של תנועת החסידות מהבעל שם טוב ועד 2019. נכון לספטמבר 2023, הסדרה זכתה ליותר מ-614,000 צפיות באתר יוטיוב. הסדרה התמודדה בארבע קטגוריות בפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי ב-2020: סדרה תיעודית, עיצוב אמנותי, עיצוב פסקול וצילום, אך היא רק בפרס העיצוב האמנותי שהוענק לדותן גולדווסר ויניב שמעוני. טל כספין מאתר דבר העובדים בארץ ישראל שיבח את הסדרה בטענה שהיא מצליחה "לספר על עולמם של החסידים כפי שהוא, ולא כמו שהוא מתגלם בחלומות או בסיוטים". נדב מנוחין מאתר וואלה! שיבח את ההסברים בסדרה, אם כי טען שאינם מפורטים או בהירים מספיק כלשונו. דורון בורוש ממעריב, גדי סלומון מישראל היום ושמואל מוניץ ממקור ראשון פרסמו ביקורות מעורבות על הסדרה. אתר האינטרנט הרשמי של מלכויות של מטה באתר תאגיד השידור הישראלי מלכויות של מטה, באתר הפורום הדוקומנטרי בישראל המערכת, כל הזוכים והזוכות | טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי 2019, באתר הפורום הדוקומנטרי בישראל, ‏2019-11-20 טל כספין, ‏תמונות מציוויליזציה אחרת: ההישג הנדיר של הסדרה 'מלכויות של מטה', באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בנובמבר 2019 נדב מנוחין‏, לתפוס את האדמה: "מלכויות של מטה" פותחת צוהר שהוא מעבר למבט כללי על חרדים, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2019 גדי סולומון, מה אתם יודעים על חסידים?, באתר ישראל היום, 27 בנובמבר 2019 דורון ברוש, ‏"מלכויות של מטה" נמנעת מלהידרש לסוגיות המורכבות, באתר מעריב אונליין, 6 בדצמבר 2019 שמואל מוניץ, ‏בין קודש לחול: חצרות חסידות עולות למסך הטלוויזיה, בעיתון מקור ראשון, 24 בדצמבר 2019, כ"ו בכסלו תש"פ
גיה בור'אדזה

גיה בּוּרָ'אדְזֶה ( באנגלית: გია ბუღაძე)‏ נולד 24 בספטמבר 1956. הוא אמן גאורגי. הוא היה הרקטור של האקדמיה הממלכתית לאמנויות של טביליסי (אנ') מ-2003 עד 2012. גיה (גיאורגי) בור'אדזה נולד ב-24 בספטמבר 1956, בטביליסי העתיקה, למשפחת רופאים. מגיל צעיר גילה עניין באמנות. הוא רכש השכלה קלאסית בגאורגיה הסובייטית. הוא למד במכללה לאמנות טביליסי, ולבסוף באקדמיה הלאומית לאמנויות של טביליסי (1977–1981), הסטודיו של גוגי תותיבדזה (אנ') וקוקי מחרדזה בפקולטה לאמנויות יפות. ב-1985 למד באקדמיה לאמנות של ברית המועצות וסיים שם את לימודיו בראשות אוצ'ה ג'פארידזה (אנ'). הוא מודה שהמורה שלו האמן הגאורגי ג'יבסון חונדדזה, השפיע על תפיסת הצבע שלו כאמן. במהלך הקריירה הוא עבר טרנספורמציה והתבסס בסגנונו האישי, המאופיין בקומפוזיציה של חיים דרמטיים, ותעוזה של יצירות האמנות. הוא הציג תערוכות אישיות בוותיקן - רומא, בזל, ציריך, פראג, קלן, טאלין, מינכן, ברלין, מוסקבה, פאלרמו, ברצלונה, פריז, קאן, ניו יורק, לונדון, וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות, פרויקטים בינלאומיים, וכמרצה בפורומים ובכנסים - אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת תומאס ג'פרסון - ארצות הברית, אוניברסיטת בזל-שווייץ. בסוף המילניום פנה לפעילות חינוכית. הוא הצטרף לאקדמיה הממלכתית לאמנויות של טביליסי, בתחילה כמורה, מאוחר יותר כדיקן הפקולטה לאמנויות יפות, ולבסוף כרקטור האקדמיה, בין 2003 ל-2012. המאפיינים של הנסיבות התרבותיות של מדינות פוסט-טוטליטריות השפיעו גם על האמנויות הגיאורגיות. בתנאים אלה, "הישרדות" של אמן, זיהוי נקודת ההזדהות עם המציאות ובעיקר מימוש עצמי, נראתה כבעיה קשה. הוא תמיד נתמך על ידי בת זוגו - בעלת דעות דומות, היסטוריונית האמנות אני קלדיאשווילי. יש לו שני ילדים, נינו בוגדזה - אדריכל ולאשה בוגדזה - סופרת ומחזאית, נציגת התרבות הגיאורגית החדשה. הוא זכה בפרסים רבים בתחרויות שונות: בשנת 1985 - יצירת האמנות הטובה ביותר של השנה - הפרס הגדול של התחרות, שנערך על ידי איגוד האמנים הגאורגי; חמש שנים מאוחר יותר - פרס נשיא צרפת לאוסף הלאומי הטוב ביותר, בפסטיבל הבינלאומי בקאן, צרפת; בשנת 1993 - מדליית יעקב גוגבאשווילי, מוענקת על ידי אגודת המחנכים הגיאורגים ומדליית אנטון קתוליקוס (אנטון השני מגאורגיה); בשנת 2001 - מדליית האוניברסיטה הממלכתית של איוונה ג'ווחישווילי (אנ') טביליסי; בשנת 2002 של הוותיקן "קרולוס מגנוס". גיה בור'אדזה זכה בתהילה מוקדמת עם סדרת הציורים שנקראה "חיי כארתלי" (במילים אחרות - היסטוריה של גאורגיה). מאז, הוא צייר לעיתים קרובות דמויות מיתולוגיות, וההופעה - או התגלמותן, או גלגול נשמות שלהן המדגישות את המיסטיות. הוא מימש מגוון רחב של פרויקטים של ציורי קיר במקדשים ובמבנים חילוניים: כנסיית מרטין לותר בברלין, וכנסיית נינו הקדושה הגאורגית בפריז; הספרייה ואולם הכנסים של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, אולמות הכנסים של אוניברסיטת איליה ושל האוניברסיטה הטכנית הגאורגית; לשכת העירייה; "לשכת המלכים" של הפרלמנט הגאורגי, אולם משרד המשפטים של גאורגיה; דירת קלאודיו ברליניירי ברומא; "לשכת חופש הביטוי" באוניברסיטת לואיזיאנה סטייט, ארצות הברית; פאנל אמנותי "טביליסי". מדיה וקבצים בנושא גיה בור'אדזה בוויקישיתוף Georgian Art Portal ג'יבסון חונדדזה (בגאורגית)