laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
במבירפטור

במבירפטור (שם מדעי: Bambiraptor; מילולית: "שודד במבי") הוא סוג של דינוזאור נכחד ממשפחת הדרומאוזאוריים שחי לפני 72 מיליון שנים מזמננו. הדינוזאור תואר בשנת 2000 בידי משלחת של אוניברסיטת קנזס, אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת ניו אורלינס והוא התגלה לראשונה בתוך הפארק הלאומי גליישר שבמונטנה ב-1993 בידי צייד מאובנים צעיר, אשר חפר לצד הוריו וחשף שלד ש-95% ממנו הושלם. שלד זה נבדק בידי חוקרים כמו ג'ון אוסטרום, אשר טען שדינוזאור הוא מאובן מעבר לאבות העופות המודרניים, בהתבסס על גופו הקל ומבנה העצמות הדומות לאלה של עופות. ככל הנראה היה זה דינוזאור מנוצה כמו קרוביו. שלד זה נחקר, וב-1997 הניחו מספר חוקרים שהוא שייך לולוצירפטור בהתבסס על המבנה שלו, אך הוא הופרד לסוג משלו בשנת 2000. דינוזאור זה הגיע לאורך של מטר אחד בלבד ומשקל של לא יותר משני קילוגרם ובגלל גודלו הקטן סוברים שמדובר בפרט צעיר, ייתכן של סוג דרומזאור אחר - הזאורורניתולסט. גודל של פרט בוגר הגיע לאורך מטר וחצי ולמשקל 5 ק"ג, ע"פ הערכה של החוקר גרגורי ס. פאול. גודלו הקטן, המזכיר את האייל הבדיוני המפורסם "במבי", נתן לדינוזאור את שמו. הדינוזאור היה בעל גפיים קדמיות ארוכות מאוד עם אצבעות מופנות קדימה וכן רגליים אחוריות ארוכות שעזרו לו לרוץ מהר והיה בעל מוח גדול בהרבה מהיחס לגופו, כך שהוא היה טורף חברתי פעיל. דינוזאור זה נחשב לקרוב של דרומזאורים אחרים כמו הזאורורניתולסט והאטרוסירפטור. שלושה סוגים אלה שייכים לתת-המשפחה Saurornitholestinae. מדיה וקבצים בנושא במבירפטור בוויקישיתוף במבירפטור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) במבירפטור, באתר GBIF (באנגלית)
סמיכת חכמים

האם התכוונתם ל... סמיכת זקנים – סמיכה של אדם להיות דיין סמיכה לרבנות – סמיכה של אדם להורות הלכה סמיכת חכמים – ספרו של נפתלי כ"ץ (1648–1719), שהיה רב ואב בית דין באוסטרהא ובפרנקפורט סמיכה (פירושונים)
פטריופליס

פטריופליס (שם מדעי: Patriofelis; מילולית: "אב חתול") הוא סוג נכחד של יונק טורף קדום בן למשפחת האוקסינודונים, שחי במשך אמצע האאוקן של אמריקה הצפונית. המאובנים שלו התגלו בתצורות ברידג'ר (אנ') בוויומינג ובשטחי המונומנט הלאומי שכבות המאובנים ג'ון דיי (אנ') שבאורגון. הוא תואר לראשונה בידי החוקר ג'וזף ליידי ב-1972. טורף זה היה קרובו של השרקסטודון וקרוב רחוק יותר להאינדון. הוא הגיע לאורך 1.2 עד 1.8 מטר ולמשקל 40 עד 90 קילוגרם, דומה בגודלו לפומה מודרנית. רגליו היו קצרות ביותר לטורף, כך שהיה אצן גרוע, אך ייתכן כי שחה במהירות בדומה ללוטרה. בדומה לסוג קרוב, האוקסיאהינה ייתכן שהיה מטפס עצים מוצלח. לפטריופליס גולגולת קצרה וחזקה באורך 25 סנטימטרים, לסתות חזקות עם עוצמת נשיכה גבוהה. היו לו שיניים חותכות קטנות יחסית, כמה שיניים טוחנות גדולות בעוד אחרות נעדרו. הניבים הגדולים עזרו לו לנפץ עצמות בקלות. ייתכן שהיה אוכל נבלות כמו הצבועים המודרניים, מאחר שהיה איטי יחסית למרדפים (אלא אם צד ממארב). מדיה וקבצים בנושא פטריופליס בוויקישיתוף פטריופליס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לרינץ מסארוש

האם התכוונתם ל... לרינץ מסארוש (איש עסקים) – איש עסקים ופוליטיקאי הונגרי לרינץ מסארוש (נזיר) – נזיר פרנציסקני הונגרי, אחד מסגניו של גיירג' דוז'ה בהנהגת מרד האיכרים בראשות ג'יירג' דוז'ה בטרנסילבניה והונגריה
רון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רון (Rhône) – נהר באירופה רון (מחוז) (Rhône) – מחוז בצרפת, בחבל הארץ רון-אלפ רון (קרחון) (Rhone) – קרחון בשווייץ, מקורו של נהר הרון רון (סדרת טלוויזיה) – קומדיית מצבים ישראלית המשודרת ב-YES אישים ששם משפחתם רון: אביאל רון – אלוף-משנה בצה"ל ומנכ"ל המרכז למיפוי ישראל, חתן פרס ביטחון ישראל אביב רון – מנצח ישראלי אליק רון – קצין במשטרת ישראל אמרי רון – חבר הכנסת אלברכט פון רון – שר מלחמה פרוסי ארזה רון – כימאית ישראלית דוד רון – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה וממונה מחוז המרכז בפרויקט שיקום השכונות דנה רון – מדענית בתחום מדעי המחשב חנוך רון – מבקר מוזיקה ליאת רון – עיתונאית ישראלית ואשת תקשורת מרדכי רון – מפקד מחוז הצפון משה רון – פרופסור לספרות אנגלית ולספרות השוואתית באוניברסיטה העברית ניר רון – שחקן ומדבב ישראלי רם רון – קצין צה"ל, מפקד הגדנ"ע ומפקד פיקוד ההדרכה שימי רון – זמר ישראלי רוני אישים ששמם הפרטי הוא רון
גואדלקיביר

גואדלקיביר (בספרדית: Guadalquivir) הוא נהר בספרד באזור אנדלוסיה. מקורו של הנהר בצפון הרי אנדלוסיה והוא נשפך באזור קדיס לאוקיינוס האטלנטי תוך יצירת שפך נהר ברוחב של כ-7 ק"מ. מקור השם הוא מערבית - "الوادي الكبير" - "הנחל הגדול". המקור העיקרי של המים הם גשמים. עד לעיר סביליה הנהר מתאים להעברת ספינות. בעת העתיקה ובימי הביניים הגיעו הספינות עד לקורדובה. באזור הנהר הייתה התיישבות עוד בתקופה עתיקה. הפיניקים הקימו מושבות לאורך הנהר: לבריחה (אנ'), קרת חמן (אנ'), שפלה וקרת טובה. בתקופת האימפריה הרומית, במאה ה-2 לפנה"ס הוקמה סביליה והיא התפתחה לנמל חשוב. לאחר גילוי אמריקה, נמל סביליה היה מרכז חשוב של מסחר עם העולם החדש. עם הזמן בגלל הקושי להעברת ספינות גדולות בנהר, מרכז הסחר עבר לקדיס. נתן אלתרמן הזכיר את הנהר בשירו "דצמבר" המתאר את מזג האוויר החורפי בתל אביב: ”ברחוב שוטף גואדלקיביר, ובו שוחה "המעביר".” מדיה וקבצים בנושא גואדלקיביר בוויקישיתוף מידע על הנהר גואדלקיביר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-27 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-27 (וירטמברג ה-2) (בגרמנית: 27. Division (2. Königlich Württembergische)) הייתה דיוויזיה של ממלכת וירטמברג, אשר הפכה לחלק מצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה בשנת 1817, כדיוויזיה ה-2 של צבא ממלכת וירטמברג, אולם ב-27 ביולי 1848 היא אוחדה עם הדיוויזיה הווירטמברגית ה-1 לדיוויזיה אחת, אשר השתתפה במלחמת אוסטריה–פרוסיה ולחמה בקרב טאוברבישופסהיים. ב-11 במאי 1868 פורקה הדיוויזיה, אולם יחידותיה לחמו במלחמת צרפת–פרוסיה, והשתתפו בקרב סדאן ובמצור על פריז. ב-18 בדצמבר 1871 היא הוקמה מחדש, וב-4 במרץ 1872 היא הפכה לדיוויזיה ה-27 בצבא הקיסרות הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 (וירטמברג) במסגרת הארמייה החמישית, והשתתפה במערכה על הגבולות בבלגיה ובצרפת, ובכלל זה בקרב הארדנים. בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובלחימה במתקפות הנגד של בעלות-הברית, כולל מתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-9 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה. גנרל-לוטננט פרידריך פון שטרקלוף (4 במרץ 1872–17 במאי 1876) גנרל-לוטננט אוטו קנאפה פון קנאפשטדט (18 במאי 1876–8 בדצמבר 1878) גנרל-לוטננט אלכסנדר פון סלביאטי (9 בדצמבר 1878–22 בפברואר 1881) גנרל-לוטננט וילהלם אדם פון אוסטן (15 במרץ 1881–15 בנובמבר 1882) גנרל-לוטננט הרמן פרנץ זיגמונד פון גורצקי-קורניץ (16 בנובמבר 1882–14 בנובמבר 1887) גנרל-לוטננט אוטו פון האלדנוונג (15 בנובמבר 1887–26 באוקטובר 1890) גנרל-לוטננט ברתולד ניקיש פון רוזנגק (27 באוקטובר 1890–1 באפריל 1895) גנרל-לוטננט וילהלם פון פפאף (2 באפריל 1895–26 בינואר 1897) גנרל-לוטננט וילהלם יוהאן אלפרד פון זיק (27 בינואר 1897–3 ביוני 1899) גנרל-לוטננט פריץ פון הילר (4 ביוני 1899–26 בינואר 1902) גנרל-לוטננט קרל פון שטורר (27 בינואר 1902–3 באפריל 1902) גנרל-לוטננט רודולף פון פרוידנברג (22 באפריל 1902–21 באפריל 1905) גנרל-לוטננט אלכסנדר פון לינסינגן (22 באפריל 1905–12 באוגוסט 1907) גנרל-לוטננט ריכרד פון בק (13 באוגוסט 1907–30 באוגוסט 1909) גנרל-לוטננט אברהרד פון קורובסקי (31 באוגוסט 1909–24 באפריל 1912) גנרל-לוטננט פרנץ פון פפיל אונד קליין-אילגוט (25 באפריל 1912–13 ביוני 1916) גנרל-לוטננט אוטו פון מוזר (14 ביוני 1916–11 במרץ 1917) גנרל-מיור היינריך פון מאור (12 במרץ 1917–9 בדצמבר 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-27 בוויקישיתוף
ארל הריסון

ארל גרנט הריסון (בשם מלא באנגלית: Earl Grant Harrison;‏ 27 באפריל 1899 – 28 ביולי 1955) היה עורך דין אמריקאי, אקדמאי ועובד ציבור. בעקבות מלחמת העולם השנייה הסב את תשומת הלב הציבורית למצוקתם של הפליטים היהודים ניצולי השואה בדו"ח הידוע בכינויו "דו"ח הריסון", שהפיק עבור נשיא ארצות הברית, הארי טרומן. הריסון נולד בשכונת פרנקפורד (אנ') בפילדלפיה, פנסילבניה, בנו של החנווני ג'וזף ליילנד הריסון (יליד אנגליה) והסקוטית-אירית אנה מקמולן (ילידת צפון אירלנד). הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פרנקפורד. בשנת 1918 שירת בחיל הרגלים בצבא ארצות הברית כקצין בדרגת סגן, במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה עם תואר ראשון במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1920 ועם תואר שני במשפטים בשנת 1923. הוא היה עורך בעיתון המשפטי של אוניברסיטת פנסילבניה. הוא עסק בעריכת דין במשרד שאול, יואינג, רמיק וסול משנת 1923 עד 1945, והפך לשותף בשנת 1932. בשנת 1944 התמנה לדיקן בית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, תפקיד אותו מילא עד 1948. הריסון כיהן בממשלו של הנשיא פרנקלין רוזוולט, תחילה כמנהל רישום במשרד המשפטים מיולי 1940 עד ינואר 1941. הוא היה נציב ההגירה וההתאזרחות בארצות הברית משנת 1942 עד 1944. במהלך כהונתו עבר שירות ההגירה וההתאזרחות של ארצות הברית רפורמה ושינוי ארגון משמעותי לאחר העברתו ממשרד העבודה למשרד המשפטים. ב-1945 התמנה הריסון לתפקיד סגן נשיא אוניברסיטת פנסילבניה ודיקן בית הספר למשפטים. ערך מורחב – דו"ח הריסון ב-15 במרץ 1945 מינה הנשיא רוזוולט את הריסון בתור נציג ארצות הברית בוועדה הבין-ממשלתית לפליטים. ב-22 ביוני ביקש הנשיא הארי טרומן מהריסון לערוך סיור במחנות העקורים באירופה. הריסון עזב בתחילת יולי בתור ראש משלחת קטנה שהתפצלה לביקור בעשרים מחנות עקורים. ב-24 באוגוסט הפיק הריסון דו"ח על ממצאיו. באביב 1946 העיד הריסון מטעם סטודנט שחור שנשללה קבלתו לבית הספר למשפטים באוניברסיטת טקסס, סטודנט שנאלץ ללמוד בבידוד עקב מדיניות האפליה הגזענית של בית הספר. היה זה תיק סווט נ' פיינטר (אנ'), שהקדים את תיק בראון נגד מועצת החינוך. הריסון התפטר מתפקידו כדיקן בשנת 1948, כאשר חבר הנאמנים של אוניברסיטת פנסילבניה בחר לתפקיד נשיא האוניברסיטה את הרולד סטאסן, תפקיד אותו ביקש הריסון. הריסון הצטרף למשרד עורכי הדין שנדר, הריסון, סגל ולואיס (shnader Harrison seagal & Lewis). הריסון זכה להכרה בזכות היענותו לצורכי הקהילה ומסירותו לשירות הציבורי. בנוסף לעבודתו עבור ממשלת ארצות הברית ובנוסף לקריירה המקצועית שלו, היה הריסון פעיל בנושאי צדקה ומנהל המועצה האזורית בפילדלפיה של הוועידה הלאומית של נוצרים ויהודים, האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות וה-NAACP. הוא היה נאמן קרן קרנגי לשלום בינלאומי (אנ') ושל אוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1946 נשקלה מועמדותו לתפקיד מושל פנסילבניה.
הר טוהיבאה

הר טוהיבאה (בצרפתית: Mount Tohivea) או הר טוהיאה (בצרפתית: Mount Tohiea) הוא הר הגעש הכי גבוה במרכז האי מוריאה (אנ'), שבאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית. גובהו 1,207 מטרים מעל פני הים. ההר נמצא כ-24.2 ק"מ מפפאטה, בירת פולינזיה הצרפתית. Mount Tohivea, Google Maps (ב־) Mont Tohivea, Mapcarta (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חתונה מלכותית

חתונה מלכותית (באנגלית: Royal Wedding) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1951 בבימויו של סטנלי דונן עם פרד אסטר וג'יין פאוול בתפקידים הראשיים. בסרט משחקת גם שרה צ'רצ'יל, בתו של וינסטון צ'רצ'יל. זה סרטו הראשון של דונן כבמאי יחידי לאחר שביים את הסרט יום בניו יורק ביחד עם ג'ין קלי. העלילה מתרחשת בלונדון בשנת 1947 בעת חתונתם של הנסיכה אליזבת ופיליפ מאונטבאטן. אסטר ופאוול משחקים בתור אח ואחות רקדנים/זמרים שמגיעים להופעות בלונדון בתקופת החתונה המלכותית ומתאהבים שם. בחיים האמיתיים אסטר הופיע שנים רבות עם אחותו אדל. התסריט ומילות השירים נכתבו על ידי אלן ג'יי לרנר והמוזיקה על ידי ברטון ליין (אנ'). הסרט צולם בהוליווד ומשולבים בו קטעים מקוריים של החתונה המלכותית. זכויות הסרט הפכו לרשות הציבור בשנת 1978. השיר ""Too Late Now" היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. בסרט משולבים שני קטעים מפורסמים של אסטר, כשהוא רוקד על התקרה וכשהוא רוקד עם מתלה כובעים. טום בוון (פרד אסטר) ואחותו אלן (ג'יין פאוול) הם צמד רקדנים/זמרים שהמופע שלהם Every Night at Seven נוחל הצלחה גדולה בברודוויי. האמרגן שלהם אירוינג קלינגר (קינן ווין) משכנע אותם לצאת לסיבוב הופעות בלונדון לרגל החתונה המלכותית שיאורגן שם על ידי אחיו התאום אדגר (קינן ווין בתפקיד כפול). באוניה מדגימים שניהם ריקוד לעיני הנוסעים שמשתבש עקב סערה ונדנוד של האוניה מצד לצד. בנסיעה מתוודעת אלן לצעיר יפה ושרמנטי בשם לורד ג'ון ברינדייל (פיטר לופורד). הקשר ביניהם מתהדק לאחר שהיא מגיעה ללונדון. טום פוגש בחזרות את הרקדנית אן המונד (שרה צ'רצ'יל), מתאהב בה ומצרף אותה להופעה. הוא מבקש להמשיך את היחסים אתה אבל היא אומרת לו שהיא מאורסת לאיש עסקים בשיקגו. הוא מבקש מהסוכן שלו לברר על הארוס ומסתבר שהוא נשוי. אן מוכנה כעת למסד את הקשר עם טום אבל הוא מקבל לפתע "רגליים קרות" כי הנישואין יפגעו בקריירה שלו. גם אלן מסרבת להפצרותיו של ג'ון ורוצה להמשיך את חייה המקצועיים עם אחיה. טום ואלן נוכחים במצעד החתונה המלכותית ולפתע הם מבינים שגם הם רוצים להתחתן. טום מוצא בקהל את אן ואלן את ג'ון. הם ממהרים לבית העירייה שם מסדר להם אמרגנם אדגר קלינגר, רישום נישואין מהיר וכולם יוצאים נשואים באושר ומצטרפים לקהל החוגגים. מדיה וקבצים בנושא חתונה מלכותית בוויקישיתוף "חתונה מלכותית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חתונה מלכותית", באתר נטפליקס "חתונה מלכותית", באתר AllMovie (באנגלית) "חתונה מלכותית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חתונה מלכותית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חתונה מלכותית", באתר אידיבי "חתונה מלכותית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לחתונה המלכותית, באתר יוטיוב חתונה מלכותית, באתר TCM פרד אסטר רוקד על התקרה, באתר יוטיוב פרד אסטר רוקד עם מתלה כובעים, באתר יוטיוב ג'יין פאוול too late now, באתר יוטיוב שכחתי את כובעי בהאיטי, פרד אסטיר וג'יין פאוול, באתר יוטיוב
טקס פרסי אוסקר ה-92

טקס פרסי אוסקר ה-92 (באנגלית: 92nd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2019 נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-9 בפברואר 2020. בדומה לטקס הקודם, לא נבחר מנחה מרכזי לטקס; מספר רב של מגישים הנחו את הטקס והעניקו את הפרסים לזוכים. במהלך ישיבת הדירקטוריון של האקדמיה באפריל 2019, הוחלט על שינוי שמו של "פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר" לשם "פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר". כמו כן הוחלט על הגדלת מספר המועמדים לפרס לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר, משלושה לחמישה מועמדים. בטקס פרסי הנאמנים (אנ') אשר נערך ב-27 באוקטובר 2019 הוענקו פרסי אוסקר לשם כבוד לבמאים דייוויד לינץ' ולינה ורטמילר, ולשחקן וס סטודי. כמו כן הוענק פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית לשחקנית ג'ינה דייוויס. המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-92 הוכרזו ב-13 בינואר 2020. ההכרזה שודרה בשידור חי באתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה, ברשתות החברתיות ובשידורים מקומיים ברחבי ארצות הברית. את ההכרזה הגישו השחקנים ג'ון צ'ו ואיסה ריי. הסרט "ג'וקר" קיבל את מספר המועמדויות הרב ביותר – 11 – ושלושת הסרטים "האירי", "1917" ו"היו זמנים בהוליווד" קיבלו מועמדויות ל-10 פרסים. אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אוסקר ה-92 הוכרזו תאריכי המפתח לטקס פרסי אוסקר ה-92, באתר הרשמי, 5 בספטמבר 2018 האקדמיה מחליטה על שינוי שמו של פרס הסרט הזר הטוב ביותר, באתר screendaily.com,‏ 24 באפריל 2019 האקדמיה תכבד את דייוויס, לינץ', ורטמילר וסטודי בטקס פרסי הנאמנים, באתר הרשמי, 3 ביוני 2019 אבנר שביט‏, אוסקר 2020: "ג'וקר" מוביל עם 11 מועמדויות, באתר וואלה, 13 בינואר 2020
טסאגן

טסאגן (שם מדעי: Tsaagan) הוא סוג של דינוזאור בן משפחת הדרומאוזאוריים, הקרוב לוולוצירפטור, אשר חי במהלך הקרטיקון העליון שלפני 75 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בידי משלחת למונגוליה בתצורת דג'דוכטה (אנ') ב-1996 ותוארו ב-2006 בידי החוקר מארק נורל. משמעות שמו הוא: לבן, כשכנראה מדובר בשיבוש ממונגולית של המילה "Tsagaan" שפירושה "מפלצת לבנה" (цагаан мангас). סוג זה כולל מין אחד - Tsaagan mangas, שבעבר נחשב למין של ולוצירפטור. הטסאגן היה דינוזאור קטן יחסית, באורך משוער של 2 מטרים ומשקל של 15 קילוגרם. הממצאים ידועים מפרט אחד, והם כללו רק עצמות גולגולת שבורות, כמה חוליות צוואר וחלק משכם הכתף השמאלית. הממצאים השתייכו כנראה לפרט בוגר. הגולגולת הייתה מוארכת והלסתות הדקות נטו מעט מעלה, בייחוד בקצוות. דבר זה השווה להם מעט מראה של לסת ספינוזאור. מבנה גופו של הדינוזאור היה קל וזריז, מה שעזר לו לנוע במהירות אחרי טרף. הוא היה קרובם של האדזאורוס, הטיאניורפטור ושל הבמבירפטור, ובמידה רחוקה יותר לוולוצירפטור ולזאורורניתולסט. בדומה למרבית הדרומזאורים הוא עטה נוצות על גופו. הטסאגן חי לצד פאונה נכחדת של מדבר גובי שכללה את הוולוצירפטור, השובוויה, מספר טרודוניים, הפרוטוצרטופס והאובירפטור ולצד יונקים מוקדמים כמו הזלמבדלסטס ומינים מהסדרה מולטיטוברקולטה. מדיה וקבצים בנושא טסאגן בוויקישיתוף טסאגן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טסאגן, באתר GBIF (באנגלית)
אדזאורוס

אדזאורוס (שם מדעי: Adasaurus; מילולית: "הלטאה של אדה - מין של שד מהמיתולוגיה המונגולית") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים, שחי באסיה במהלך סוף הקרטיקון לפני 68–70 מיליון שנה מהיום. הממצאים שלו כללו את מרבית השלד לרבות רוב הגולגולת, החוליות, עמוד השדרה והאגן, וחסרו רק חלקים מהגפיים והזנב. הם התגלו בתצורת נמגט (אנ') שבמדבר גובי במונגוליה והוגדרו לראשונה ב-1983 בידי החוקר רינצ'ן ברסבולד. הסוג כלל מין אחד - Adasaurus mongoliensis, אשר נקרא על הימצאו במונגוליה. האדזאורוס היה תרופוד קל רגליים באורך 1.9 מטר ומשקל של 9 עד 22.9 קילוגרם, דומה בגודלו לבונה. דינוזאור זה היה צייד זריז בעל גפיים ארוכות, ראש קטן, אך מוארך ולסתות בולטות שדמו מעט ללסתות ספינוזאורים בבליטתם היחסית. הוא דמה לטסאגן ולולוצירפטור במראה וכן לדיינוניכוס הגדול יותר. בדומה לקרוביו הוא עטה נוצות על חלקי גופו. הגפיים האחוריות הסתיימו בטפרים קטלניים, אך היו קטנים ביחס לקרוביו. הוא התקיים סביב פאונה נכחדת ממדבר גובי שכללה את הזאורולופוס, הוולוצירפטור, מיני טרודוניים, האנסרימימוס ואת הטרבוזאורוס הטורף. כנראה שהוא צד בחבורות וניזון מטרף של זוחלים או של יונקים קטנים. מדיה וקבצים בנושא אדזאורוס בוויקישיתוף אדזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אדזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
לורם איפסום (ספר)

לורם איפסום הוא מקבץ מקטעי טקסט (הקרוי מאשאפ) של היוצר הישראלי תומר ליכטש, יליד 1978. הספר ראה אור בהוצאה עצמית בתל אביב בשנת 2007. נוסף על גרסתו המודפסת, לספר יש גרסה וירטואלית בקובץ PDF שניתן להוריד באופן חינמי דרך האינטרנט. בשנת 2019 היוצר תומר ליכטש הוציא ספר נוסף בשם "שירים טיפוסיים" בהוצאת מקום לשירה. המושג "לורם איפסום" הוא ביטוי מוכר למלל אוטומטי המכיל אותיות ורווחים בדמות מילים חסרות כל משמעות. השימוש בלורם איפסום נעשה כדי למלא שטחי תוכן, לרוב לצורכי גרפיקה, עיצוב ודפוס. השימוש המעניין של תומר ליכטש במושג זה כשם הספר יכול להעיד על מידת הרצינות שבה הוא מעוניין שהקוראים יתייחסו ליצירתו. קטעים המופיעים במקבץ, 507 במספר, מורכבים כולם משלוש שורות קצרות, לעיתים בנות לא יותר משלוש או ארבע מילים. המקטעים ממוספרים אך לא מסודרים באופן כרונולוגי או לפי נושאים, אף על פי שלעיתים קיימים קישורים בין מקטע אחד למשנהו, למשל מקטע שממשיך רעיונית את המקטעים שהופיעו לפניו. אחדים מהמקטעים אינם אלא חזרה על אותה שורה, או אזכור של מילים עם הברות דומות או של חרוזים, כמו כן, גם המילה הגסה לא נעדרת מהם. ייחודיות היצירה היא בהנגשת עולם המושגים הווירטואלי בתצורה פואטית של שירה לכאורה. אחדים מהמקטעים מנוסחים בצורת תהייה כללית, ובאחרים ניתן למצוא הדי ביקורת. ישנם מקטעים המתארים סיטואציות שונות מעולם האינטרנט, כדוגמת שיח בין טוקבקיסטים. כדי להבין את "לורם איפסום" צריך איפוא לקרוא אותו בעת ובעונה אחת הן כשירה והן כסדרת טוקבקים הנורים לעברה של השירה העברית בת זמננו וכמה ממוסדותיה המרכזיים... לזכות ליכטש יש לומר שהוא מצא את שביל הזהב בין גסות הרוח הטוקבקיסטית ועדינות הנפש המשוררית בלי לקפח אף אחת מהן. — אלי הירש, מדור הספרות של "ידיעות אחרונות", 2008 הספר הזה נוצר בחיכוך שבין ההילה הפואטית של שירה מודרניסטית לחשיבה הטכנולוגית הפוסט-מודרנית... יש פיתוי להביט בספר הזה כספר שירה שיצא משליטה, נגרר להצפה לא מבוקרת, איבד את העניין. ברור שהמחבר מודע לכך, וכותרת הספר היא תשובה-מראש לסוג כזה של ביקורת. — דרור בורשטיין, "הארץ", 2007 קישור לקריאת הספר (מהדורה דיגיטלית), באתר היוצר תומר ליכטש ביקורת של איתמר שאלתיאל, זו לא שירה, זה אינטרנט, 22 בדצמבר 2017 אלי הירש קורא שירה, ביקורת על: תומר ליכטש, לורם איפסום, 4 בינואר 2008, מדור הספרות של ידיעות אחרונות, מוסף 7 לילות ראיון של מאיה פלדמן עם היוצר תומר ליכטש, מתקדם בשלשות, מדור תרבות באתר ynet ידיעות אחרונות ביקורת על הספר מאת דרור בורשטיין, יצירת השירה בעידן השעתוק הדיגיטלי, 10 בדצמבר 2007, אתר "הארץ" ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לורם איפסום (ספר)".
המכללה למקרא

המכללה למקרא היא מוסד לימודי נוצרי-אוונגליסטי בנתניה. המכללה נוסדה בירושלים בשנת 1990, ובשנת 2010 הועברה למיקומה הנוכחי. המוסד הוקם על ידי חברי קהילת היהודים משיחיים ובתמיכת התנועה האוונגליסטית-פנטקוסטלית בישראל. נשיא המכללה הוא ד"ר ארז צורף, נוצרי בעל הכשרה קלוויניסטית בפטיסטית ממכללת וויטון הנוצרית בארצות הברית. מטרתה המוצהרת של המכללה היא "להכשיר מנהיגים בשירות האל, ולהעניק הבנה ייחודית של השורשים היהודיים של האמונה בישוע". המכללה איננה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה על ידי המועצה להשכלה גבוהה בישראל, אך כן מוכרת על ידי מספר גורמים נוצרים-אוונגליסטיים בעולם, כגון "המועצה האירופית לחינוך תאולוגי" ו"האגודה התאולוגית האסייתית" (אנ'). המכללה מציעה מסלולי לימודים לתואר ראשון ולתואר שני, אם כי המועצה להשכלה גבוהה אינה מכירה בה כמוסד אקדמי. המכללה עוסקת בלימוד תאולוגיה פנדומנטליסטית וקלוויניסטית לפי כלים שנקבעו בקרב הוגי הדעות הנוצרים לגבי התנ"ך והברית החדשה (כולל לדוגמה דיון על עדויות מהמקרא המעידות על היות ישו המשיח המנובא על ידי נביאי ישראל). כל המרצים והסטודנטים במכללה משתייכים לזרם היהדות המשיחית ומאמינים בעקרונותיו. המכללה גם משמשת להכשרת מנהיגי קהילות, אותם היא מכנה "רועים רוחניים". המכללה פתחה אפיק מיוחד בשם "צופן", המיועד לחיילים וחיילות בצה"ל המשתייכים לקהילה המשיחית. מטרתו של אפיק זה לתת מענה למועמדים לשירות צבאי ולחיילים בסדיר מבחינת ליווי אישי, דתי וחברתי. ב-2012 חוותה המכללה קושי לרכוש את שתי הקומות העליונות של המבנה בו היא ממוקמת, בעל המקום דרש 1.3 מיליון שקלים, בעוד שלמכללה היה כרבע מהסכום בלבד. בעזרת גיוס מהציבור, בין היתר עם סרטון יוטיוב, גייסו את יתרת הסכום. ביוני 2023 פרצה שריפה בבניין המכללה, ימים ספורים לאחר שקונצרט מטעם הקהילה שהיה אמור להתקיים בירושלים בוטל בגלל התפרצות אלימה של אנשי ארגון להב"ה וחרדים קיצוניים לאולם. לטענת ארגון "יד לאחים" וחסידות חב"ד המכללה משמשת כ"כר פורה" להפצת הדת הנוצרית בקרב יהודים וניסיון להמירם לדת זו במטרה לעשות את מה שחלק מהנוצרים (בעיקר האוונגליזם) מאמינים שיחיש את שיבת ישו ויום הדין, בו יעלו הנוצרים השמימה להיגאל והיהודים שלא יתנצרו יושמדו בגוג ומגוג. המכללה טענה כי אנשי "יד לאחים" מגיעים תכופות לכנסיהם ומשבשים אותם. המכללה האוונגליסטית בנצרת אתר האינטרנט הרשמי של המכללה למקרא המכללה למקרא, ברשת החברתית פייסבוק המכללה למקרא, ברשת החברתית אינסטגרם "ישו למתקדמים", מאתר Xmessianic. פורסם במקור במגזין "זמן נתניה - מעריב" Rich Robinson; Rich Robinson and Naomi Rothstein (8 באוגוסט 2005). The Messianic Movement: A Field Guide for Evangelical Christians. Jews for Jesus. pp. 65–. ISBN 978-1-881022-62-6. {{cite book}}: (עזרה) או בשמה הקודם: "האגודה האירופית להסמכה אוונגלית" המכללה להכשרת כמרים משיחיים מעוררת את זעם הדתיים, באתר nrg, ‏25 במאי 2012 צופן, המכללה למקרא. "Protest turns violent at Messianic worship concert in Jerusalem, as far-right anti-Christian activists attempt to stop the event", All Israel News, June 23, 2023. נתניה: המכללה להכשרת כמרים משיחיים מתרחבת, באתר ערוץ 7, ‏28 במאי 2012 המיסיונרים בלחץ: "נציגים של יד לאחים מגיעים לכל אסיפה שלנו", באתר יד לאחים, ‏2019-03-31
יושי (סוג)

יושי (שם מדעי: Yoshi) הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים, בעלי הניבים החדות. היושי התגלה בחצי האי הבלקני, כשממצאים שלו מסין נחשבים כיום ללא ברורים, ותואר לראשונה ב-2014, לאחר שהופרד מסוג דומה - המטאילורוס (Metailurus). שמו ניתן על שם חתול הבית של החוקר שגילה אותו. סוג זה כלל שני מינים. היושי היה קטן בהרבה ממרבית החתולים ששויכו לשנחרבים והגיע לאורך 70 סנטימטרים, לרבות הזנב ולמשקל מרבי של 35 קילוגרם. הוא היה בעל גולגולת דומה לזו של ברדלס מודרני ונראה שחי באורח דומה. מבנה גופו היה דומה לכלאיים בין פומה לשונר, והיה מותאם לריצה מהירה בערבות וסוואנות, זאת לעומת מבנה גופם של שנחרבים ידועים כמו הסמילודון והמגנתריאון שהותאמו למארבים לטרף כבד כמו פרים, קרנפיים או אף ממותות ושאר פילאים. הוא גם היה בעל מבנה ניבים קצר מאוד, אך בעל רגליים ארוכות יחסית ועדיין היו קצרות יחסית לעומת רגלי הברדלס. ככל הנראה היושי וקרוביו התפתחו עם סוף המיוקן למינים כבדים בעלי ניבים ארוכות, אך איבדו את המהירות בדרך זו. יושי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יושי, באתר GBIF (באנגלית) Metailurus or Yoshi? Meet the real cats behind the names (באנגלית) Spassov, Nikolai (2014-05-15). "A New Felid from the Late Miocene of the Balkans and the Contents of the Genus Metailurus Zdansky, 1924 (Carnivora, Felidae)". Journal of Mammalian Evolution ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.