ז'אן דיוט וברונו לנואר

ז'אן דיוט וברונו לנואר היו 2 גברים צרפתים שנעצרו והואשמו בעבירת מעשה סדום בפריז ב-1750, והם היו האחרונים שהוצאו להורג בצרפת בגלל מעשה סדום. ב-2014, הוקמה לוחית זיכרון בפריז במקום מעצרם. בשעות הלילה המאוחרות, ב-4 בינואר 1750, תפס שומר העיר שני גברים שקיימו יחסי מין ברחוב מונטורגויל (אנ'). שני הגברים היו ז'אן דיוט, בן 40, שעבד במעדנייה בסמוך לרחוב מונטורגויל, וברונו לנואר, בן 23, סנדלר. השומר עצר אותם וכלא אותם. מכתב האישום נמסר כי הם התנהגו ”בצורה מגונה ובלתי נתפסת”. לאחר מספר ימים, הסביר לנואר כי דיוט ניגש אליו והציע יחסי מין, שהוא מסכים, אך הם נקטעו על ידי שומר העיר. אחד משופטי בית המשפט השלום תיאר את ההאשמות נגדם ”[כ]ביצוע פשעים תקינים שאינם מאפשרים לנו לתאר בכתב”. משפטם החל ב-11 באפריל 1750. הם נידונו למוות ב-27 במאי. הם נלקחו לכיכר העירייה של פריז, המקום הרגיל להוצאות להורג, ב-6 ביולי 1750. פשעם של 2 הגברים לא הוכרז בפני הקהל שנאסף בכיכר. ב-5 אחר הצהריים הם נחנקו ונשרפו למוות. המשפטן אדמונד בארבייר (אנ') ציין ביומנו כי העיכוב בביצוע גזר הדין גרם לו לחשוב שהעונש הוחלף. לדעתו היה עדיף לא להפנות את תשומת הלב להתנהגות זו בעונשים פומביים ”שאכן מלמדים את הצעירים את מה שהם לא יודעים עליהם כלום”. הם היו האנשים האחרונים שנודעו שנגזרו עליהם עונש מוות בצרפת בגין מעשה סדום. חומרת עונשם הייתה לא טיפוסית מהתקופה, שבה הדיכוי של ההומוסקסואליות הלך ופחת. במקרה הנדיר של הוצאה להורג של מישהו שהואשם בגין מעשה סדום, הוא הורשע בעבירות חמורות אחרות, כמו רצח או אונס. באופן אופייני יותר, מעצרים בגין מעשי סדום גרמו למספר ימי מעצר ונזיפה, אולם המקרה של דיוט ולנואר הגיע בתקופה בה הרשויות היו צריכות להשמיע הצהרה דרמטית נגד ההומוסקסואלים ומוצאם מהמעמד הנמוך הפכו אותם למועמדים מתאימים. כפי שכתב בארבייר: ”לשני העובדים הללו לא היה שום קשר לאנשים הנבדלים, לא בבית המשפט ולא בעיר, ומכיוון שככל הנראה הם לא שמו אף אחד [בדרגה], דוגמה זו נעשתה ללא השלכות נוספות.” צרפת סיימה את הפללת יחסי מין בין גברים ב-1791. מועצת פריז (אנ'), שהתקיימה ב-16 וב-17 במאי 2011, סיכמה כי פריז תשלם הומאז' לדיוט ולנואר. מחלקת התרבות בעיר החליטה להביע את רצון המועצה באמצעות לוח זיכרון, בחרה מיקום ופיתחה את הטקסט שלה. ב-18 באוקטובר 2014, נחנכה לוחית זיכרון במדרכה של רחוב מונטורגויל בשביל לציין את אירועי 1750. הנוסח, כפי שהוסמך על ידי המחלקה לענייני תרבות בעיר, נכתב: ב-4 בינואר 1750, ברחוב מונטורגויל בין רחוב סן-סובור לרחוב ביוראפיר הישן, ברונו לנואר וז'אן דיוט נעצרו. הואשמו בהומוסקסואליות ונשרפו בדה גרב ב-6 ביולי 1750. זו הייתה ההוצאה להורג האחרונה [בגין] מעשה סדום בצרפת. (פיסוק נוסף) ראשת עיריית פריז, אן אידלגו, צייצה בטוויטר 2 תמונות לטקס הסרת הלוט עם הכיתוב ”הומאז' לברונו לנואר וג'ין דיוט, הזוג האחרון שהוצא להורג בגין היותם הומוסקסואליים”. בקיץ 2018, כאשר פריז אירחה את המשחקים הגאים, לוחית הזיכרון תויגה והושחתה פעמיים. אדם שטען לזכותו בגין אחד מהמקרים טען שהוא הומו ושהוא שונא את כל הלהט"בים. הוא היה ידוע במשטרה כי ביצע שיחות טלפון מאיימות והיה קשור להתנגדות הפוליטית לנישואים חד-מיניים. Lever, Maurice (1985). Les Bûchers de Sodome: Histoire des "Infâmes" (בצרפתית). Paris: Fayard. pp. 383–4. מדיה וקבצים בנושא ז'אן דיוט וברונו לנואר בוויקישיתוף Brossat, Ian (10 בינואר 2014). "Affaire Diot-Lenoir: Briser le Silence 250 Ans Plus Tard". L’Humanité (בצרפתית). ארכיון מ-2015-09-24. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה) Crompton, Louis (2009). Homosexuality and Civilization. Harvard University Press. pp. 449–50. ארכיון מ-2020-08-19. נבדק ב-2020-08-07. Sibalis, Michael David (1996). "The Regulation of Male Homosexuality in Revolutionary and Napoleonic France, 1789–1815". In Merrill, Jeffrey; Ragan Jr., Bryant T. (eds.). Homosexuality in Modern France. Oxford University Press. p. 81. ארכיון מ-2020-08-19. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite book}}: (עזרה) Blanning, T.C.W. (2007). The Pursuit of Glory: Europe, 1648-1815. Penguin. p. 82. ארכיון מ-2020-08-19. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite book}}: (עזרה) "Apposition d'une plaque commémorative..." (בצרפתית). Mairie de Paris: Direction des Affaires Culturelles. ארכיון מ-2020-08-19. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) שדרת ביוראפייר עדיין קיימת, אך היא כבר לא חוצה את רחוב סן-סובר. Hommage à Bruno Lenoir & Jean Diot, dernier couple exécuté parce qu'homosexuel, Twitter (בצרפתית) "Paris: la plaque en hommage aux derniers condamnés pour homosexualité à nouveau vandalisée" (בצרפתית). Komitid. 6 באוגוסט 2018. ארכיון מ-2019-10-11. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה) Carez, Céline. "Plaque commémorative vandalisée à Paris: un suspect en garde à vue". Le Parisien (בצרפתית). ארכיון מ-2018-09-08. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה)