laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
21 גרם

21 גרם (באנגלית: Grams‏ 21) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בוים על ידי אלחנדרו גונסלס איניאריטו, ומככבים בו שון פן ונעמי ווטס. עלילת הסרט אינה ליניארית. להלן סיכום ליניארי, כרונולוגי של העלילה: ג'ק ג'ורדן (בניסיו דל טורו) הוא אסיר לשעבר, באמצעות אמונתו הדתית החדשה התאושש מהתמכרותו לסמים ואלכוהול. פול ריוורס (שון פן), הוא פרופסור למתמטיקה, עם בעיית לב קשה, אשר נשאר לו זמן קצר לחיות אלא אם ישיג השתלת לב. אשתו של פול מבקשת ממנו תרומת זרע כדי שתוכל ללדת את ילדיו למרות מצבו. כריסטינה פק (נעמי ווטס), גם היא החלימה מהתמכרותה לסמים, וכעת חיה בפרברים עם בעל ושתי בנותיה. אלה שלושה סיפורים נפרדים, אשר בערב אחד מתקשרים, כאשר ג'ק דורס והורג ללא כוונה בתאונת פגע וברח את בעלה ובנותיה של כריסטינה, ליבו של בעלה נתרם בהסכמתה לפול. עקב מות בעלה ובנותיה, כריסטינה חשה אבודה וחוזרת להשתמש בסמים. פול נחוש להתחיל בחיים חדשים, אך חש היסוס בקשר לרעיון של אשתו בניתוח והפריה מלאכותית כמאמץ אחרון להיכנס להיריון. במהלך התייעצות עם הרופא, פול מגלה כי אשתו עברה הפלה אחרי שנפרדו בעבר. ובזעם פול מסיים את הקשר. פול מסתקרן מי האדם אשר תרם לו את ליבו, הוא שוכר בלש פרטי, ומגלה כי הלב שייך לבעלה של כריסטינה ומתחיל לעקוב אחריה. ג'ק מוכה אשמה בעקבות התאונה, למרות ניסיונות אשתו להסתיר את אשמתו ואת התאונה, ג'ק אומר לה כי חובתו בשם האלוהים להסגיר עצמו למשטרה ונכנס לכלא, הוא טוען כי ישו בגד בו ומנסה להתאבד בכלא ללא הצלחה. הוא שוחרר לאחר שכריסטינה ויתרה על זכותה להגיש נגדו תלונה, עקב טענתה כי היות ג'ק בכלא לא יחזיר לה את בעלה ובנותיה. כשג'ק חוזר לביתו אינו מצליח לחיות חיי משפחה תקינים, ועוזב את משפחתו. פול מוצא הזדמנות להיפגש עם כריסטינה, ולבסוף מגלה כיצד השניים מחוברים וזקוקים זה לזה, ומתחילים לפתח מערכת יחסים. כריסטינה מתחילה לחוש רצון לנקום בג'ק, ומדרבנת את פול לרצוח אותו. פול רוכש בלש פרטי אשר יגלה לו היכן ג'ק נמצא, הבלש אומר לו כי הוא חי במוטל, ובנוסף פול רוכש מהבלש אקדח. פול וכריסטינה נוסעים למוטל בו ג'ק מתגורר, במטרה להורגו. פול אינו מסוגל להרוג את ג'ק, שכן הוא בעצמו מבולבל, ודורש מג'ק להיעלם ולא לשוב לעולם. פול חוזר למוטל ומספר לכריסטינה כי הרג את ג'ק. מאוחר יותר, כאשר כריסטינה ופול ישנים, נכנס ג'ק לחדרם, מלא בייסורים פנימיים ורגשות אשם ודורש מפול להורגו. כריסטינה מתחילה להכות את ג'ק עם מנורת עץ כמה פעמים, פול מקבל התקף לב, ויורה בעצמו על מנת לא למות מחנק. ג'ק וכריסטינה ממהרים לבית החולים. ג'ק אומר למשטרה כי הוא זה שירה בפול, אך שוחרר. העימות בין ג'ק לכריסטינה נשאר לא פתור (הם נפגשים בחדר המתנה, אך לא מוצג האם הם משוחחים). כריסטינה מגלה בבית החולים כי היא בהיריון. לאחר מותו של פול, נראה כי כריסטינה כשהיא בהיריון מפול, נכנסת ושוהה באחד מחדר בנותיה, מה שבעבר לא יכלה לעשות עקב מצבה הרגשי, וג'ק חוזר למשפחתו. אתר האינטרנט הרשמי של 21 גרם "21 גרם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "21 גרם", באתר נטפליקס "21 גרם", באתר AllMovie (באנגלית) "21 גרם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "21 גרם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "21 גרם", באתר Metacritic (באנגלית) "21 גרם", באתר אידיבי "21 גרם", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "21 גרם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שיתוק העצב השלישי

העצב השלישי (Oculomotor Nerve) הוא אחד מ-12 עצבים קרניאליים והאחראי על עצבוב מספר שרירים הפועלים להזזת גלגל העין. כמו כן עצב זה מעצבב את שריר ה-Levator palpebrae, המעלה את העפעפיים. עצב זה מספק גם סיבים פרסימפתטיים אשר אחראים לכיווץ האישון. לעיתים קיימת פגיעה בעצב זה, בין אם מולדת או שמא נרכשת (במחלות ווסקולריות, טראומה, טרשת נפוצה וכדומה) אשר מביאה לתמונה קלינית אופיינית המתוארת להלן. תנועה של גלגל העין מתבצעת על ידי פעולה של שישה שרירים המחוברים לגלגל העין עצמו. שרירים אלו פועלים כדי להזיז את העין ל-6 מנחים עיקריים: העין זזה מדיאלית לכיוון האף על ידי שריר ה- Medial rectus וזזה הצידה (הסתכלות לצד, שלא לכיוון האף) על ידי שריר ה- Lateral rectus. שריר ה- Inferior oblique פועל להרמת גלגל העין כאשר היא מסתכלת מדיאלית, ושריר ה- Superior oblique פועל להורדת גלגל העין או להסתכלות מטה כאשר היא מסתכלת מדיאלית. שריר ה- Superior rectus מעלה את העין כאשר היא פונה הצידה, ושריר ה- inferior rectus מוריד את העין כאשר היא פונה הצידה (לטרלית). כאשר פעילות של אחד השרירים הללו נפגעת, העין אינה יכולה לנוע בכיוון של השריר שנפגע- בעיה זו קרויה אופתלמופלגיה. כתוצאה מכך העין סוטה לכיוון ההפוך מכיוון השריר הפועל עליה בגלל פעולתם של השרירים האחרים שנותרים ללא פגיעה. במקרים אלו, האדם עלול להתלונן על פזילה (דיפלופיה) מאחר שהעיניים אינן מתואמות בראייתן ושדה הראייה הנופל על הרטינה באזורים שונים יוצר אילוזיה של ראייה כפולה. שרירי העין מעוצבבים על ידי שלושה עצבים קרניאליים: עצב מס. III (oculomotor), עצב מס. IV (trochlear) ועצב מס. VI (abducens). עצב מס. III אחראי על עצבוב שרירי העין הבאים: שריר ה- medial rectus, superior & inferior rectus ושריר ה- inferior oblique. כמו כן, כפי שצוין לעיל, מעצבב עצב זה את העפעפיים וכן מספק סיבים פרסימפתטיים האחראים על כיווץ האישון. פגיעה מלאה בעצב זה, אם כן, תביא לתמונה קלינית שבה העין המטופל לא מסוגל להזיז את העין הפגועה לקרבת לאף, להעלותה או להורידה אלא רק מעט להזיזה הצידה. כמו כן תהיה צניחת עפעף (פטוזיס) והאישון לא יגיב לאור (לא יתכווץ). סיבות לפגיעה בעצב השלישי כוללות מצבים כגון בעיה באספקת הדם (ווסקולפתיה), טראומה, או מפרצת. בכחמישית עד רבע מן המקרים הסיבה לפגיעה בעצב אינה ידועה. הפגיעה יכולה להתרחש באזורים שונים בהם עובר העצב: כך למשל, פגיעה בגזע המוח תאופיין בחלק מן המקרים בהמיפלגיה (שיתוק) של צד הגוף הנגדי ואטקסיה של צד הגוף הנגדי. פגיעות בעצב השלישי יכולות להתרחש גם באזור התת-עכבישי, בארובת העין או בסינוס הקברנוסי. גרעין העצב השלישי ממוקם בגזע המוח הדורסלי, קדמית לתעלת סילוויוס. בעוד שפגיעה בעצב השלישי המעצבב שרירי עין אחת בלבד תביא לפגיעה באותה העין, הרי שגרעין העצב השלישי מכיל סיבים משותפים לשתי העיניים עבור השריר המרים את העפעפיים. כמו כן, מכיל גרעין העצב השלישי עצבוב של שריר ה- superior oblique מהעין הנגדית. מכאן, שחוסר יכולת להרים את גלגל העין הנגדית למעלה, יחד עם חוסר יכולת להרים את העפעפיים בשתי העיניים, יכוון לפגיעה בגרעין העצב השלישי. מדיה וקבצים בנושא שיתוק העצב השלישי בוויקישיתוף
ז'וזף גליאני

ז'וזף גליאני (בצרפתית: Joseph Gallieni‏; 24 באפריל 1849 – 27 במאי 1916) היה גנרל צרפתי שנודע בעיקר בזכות תרומתו המכרעת בהצלחת הצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה בקרב הראשון על המארן ב-ספטמבר 1914. גליאני נולד בסנט ביאט בדרום צרפת ולאחר שלמד בפנימייה צבאית בלה פלש ואקדמיה צבאית בסנט-סיר, השתתף כקצין צעיר במלחמת צרפת–פרוסיה. הוא השתתף במשלחות צבאיות באפריקה. לאחר שירות באי מרטיניק, הוא שימש כמושל במושבות של צרפת כמו סודאן הצרפתית (כיום- מאלי), שם הצליח בדיכוי מרד מקומי. בשנים 1892–1896 שימש כמפקד צבאי בהודו-סין ולאחר מכן במדגסקר, גם שם גם הצליח בדיכוי מרד. ב-1911 הוצע לו תפקיד של מפקד הצבא הצרפתי אולם הוא דחה זאת בגלל גילו ומצב בריאותו והציע במקומו את ז'וזף ז'ופר. באפריל 1914 הוא פרש מהשירות הצבאי. באוגוסט 1914 הוא נקרא שנית לשירות צבאי ונתמנה למושל הצבאי של פריז וממונה על הגנת העיר. בתחילת ספטמבר 1914 התקרב הצבא הגרמני לפריז בסביבות נהר המארן. גליאני הבחין בפרצה בין הארמיות הגרמנית ושלח 6000 חיילי מילואים לתגבר את הארמייה הצרפתית השישית להתקפת נגד בנקודת התורפה של הגרמנים. לשם כך גייס 600 מוניות בפריז שהעבירו את הלוחמים לחזית הקרובה. ההתקפה שהחלה ב-8 בספטמבר 1914 הרחיבה את הפרצה בין הארמיות הגרמניות והגרמנים נאלצו לסגת. עד היום לא ברורה תרומת המוניות של גליאני במה שכונה "הנס על המארן", אבל "צבא המוניות" שלו, הפך למיתוס והעלה את מורל הצבא הצרפתי. באוקטובר 1915 הוא מונה לשר המלחמה. במרץ 1916 הוא התפטר מסיבות בריאותיות. חילוקי הדעות בינו לבין ז'ופר בדבר הטקטיקות בקרב ורדן פגעו בבריאותו והוא נפטר חודשיים לאחר מכך. ב-1921 הוענקה לו לאחר מותו דרגת מרשל של צרפת. ז'וזף גליאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'וזף גליאני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שער יציג

שער יציג (באנגלית: Exchange rate) הוא שער החליפין שנקבע לכל מטבע בר-המרה הנסחר בשוק הכספים. השער היציג מוגדר "מחיר יחידה של מטבע מקומי הוא יחידה של מטבע זר כפול השער היציג". לדוגמה, אם אירו אחד עולה 5.0 ש"ח אז מחיר יחידה אחת של מטבע מקומי (ש"ח) הוא יחידה אחת של מטבע זר (אירו) כפול 0.2, והשער היציג של השקל הוא 0.2. בכל מדינה נקבעים שערי המטבע על ידי הבנק המרכזי של אותה מדינה. השער נקבע על ידי בנק ישראל בכל יום שיש בו מסחר במטבע חוץ, לפי מספר דגימות של מחירי עסקאות שבוצעו בין השעות 13:15-15:15 ובשישי 10:15-12:15. אחת הדגימות היא השער היציג. השער מתפרסם על ידי הבנק בשעה 15:30 וביום ו' בשעה 12:30. בימים שלא מתקיים מסחר במט"ח בארץ ו/או בעולם, לא נקבע שער יציג חדש. עסקאות רבות במשק - בעיקר בסחר חוץ - הנקבעות לפי מטבע זר, מחושבות לפי שער היציג של המטבע ביום התשלום, בנוסף מהווה השער היציג בסיס לחישוב השקעות צמודות מט"ח. שער יציג נקבע כיום על ידי בנק ישראל למטבעות הבאים: דולר ארצות הברית, לירה שטרלינג, ין יפני, אירו (יחידת מטבע אירופאית), דולר אוסטרלי, דולר קנדי, כתר דני, כתר נורווגי, ראנד דרום-אפריקאי, כתר שוודי, פרנק שווייצרי, דינר ירדני, לירה לבנונית ולירה מצרית. בשנים שהייתה אינפלציה גבוהה שמר בנק ישראל על שער יציג קבוע, ולא ניתן היה לסחור ברמות אחרות. ערך מורחב – רצועת הניוד שער יציג ריאלי (באנגלית: Real exchange rate) הוא השער היציג מותאם לכח הקניה, או ליחס בין אינדקס המחירים המקומי לזה של המדינה הזרה. לדוגמה אם גביע קוטג' עולה בארץ 6 ש"ח, ובאירופה עולה אותו גביע 1 יורו, והשער היציג הוא 0.2, אז שער החליפין האמיתי הוא 6 ש"ח כפול 0.2 (מחיר הגביע ביורו בארץ) חלקי 1 יורו (מחיר הגביע ביורו באירופה). כלומר, השער היציג הריאלי הוא 1.2 שקל ליורו אחד. מדיה וקבצים בנושא שער יציג בוויקישיתוף שער יציג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מטבע חוץ, דף שער בספרייה הלאומית אתר בנק ישראל לשערים יציגים
סיריקיוס

סיריקיוס (בלטינית: Siricius;‏ 334 – 26 בנובמבר 399) היה יורשו של דמסוס הראשון על כס האפיפיור וכיהן בערך בין השנים 384–399. סיריקיוס נולד בערך בשנת 334 ברומא, בן לאדם בשם טיבּוּרטיוס. הוא נכנס לשירות הכנסייה בגיל צעיר והיה לקטור ואחר כך דיאקון בתקופת כהונתו של האפיפיור ליבריוס בשנים 352–366. יש הסוברים שהוא הראשון שכינה עצמו אפיפיור. אחרי מות דמסוס נבחר סיריקיוס פה אחד ליורשו בדצמבר 384. אורסינוס, יריבו של דמסוס התנגד למהלך וניסה למנות עצמו לאפיפיור, אך הקיסר ולנטיניאנוס השלישי נתן הסכמתו ב-23 בפברואר 385 לבחירת סיריקיוס ובכך הביא את הבעיה לפתרונה. פעולתו הראשונה הייתה דקרטל כמענה למכתב שכתב הבישוף הימריוס מטרגונה שבספרד בו שאל חמש עשרה שאלות שונות בנושאים כמו טבילה, כפרה, משמעת כנסייתית ופרישותם של אנשי הכמורה. סיריקיוס ענה למכתב בפברואר 385, ובתשובתו קבע את עמדת האפיפיורות בנושאים אלו, כשהוא מדגיש את סמכותה העליונה של הכנסייה. סיריקיוס הורה להימריוס להפיץ את דבריו בפרובינקיות השכנות. למכתב זה חשיבות מיוחדת משום שזהו הצו האפיפיורי העתיק ביותר ששרד. סיריקיוס הקדיש תשומת לב מיוחדת למשמעת הכנסייתית ושמירה על הקנונים על–ידי הכמורה. בוויעוד (סינוד) ברומא ב-6 בינואר 386 הדגיש סיריקיוס את תשעת הקנונים ואת תקנות הכנסייה בנושאי משמעת (משיחת בישופים, פרישות, וכדומה). החלטות הקונציל הועברו לבישופים בצפון אפריקה ובאופן דומה גם לבישופים אחרים שלא היו בסינוד עם הפקודה לפעול בהתאם להם. סיריקיוס שיגר מכתבים דומים גם בנסיבות אחרות, גם כאן בדגש על סמכות ומשמעת כנסייתית. סיריקיוס נדרש להתמודד כנגד הנזיר הרומי יוביניאנוס שהתנגד לצומות, עבודות טובות ולכך שחיי פרישות הם נעלים יותר. היו לו חסידים בקרב הנזירים והנזירות ברומא. בערך בין 390–392 ערך סיריקיוס ויעוד ברומא שבו גונו וגורשו מן הכנסייה יוביניאנוס ושמונה מחסידיו. ההחלטה נשלחה לאמברוסיוס הקדוש, הבישוף הגדול של מילאנו וידידו של סיריקיוס וזה ערך ויעוד של בישופים באיטליה הצפונית, ששבו ואישרו את ההחלטה. סיריקיוס נדרש להתמודד באותן שנים גם עם הבישוף בונוסוס מדרדיקה, שאף הוא הואשם בשגיאות בדוֹגמת השילוש הקדוש וטענה שמריה הקדושה לא הייתה תמיד בתולה. במחלוקת בשאלת פריסקיליאנוס התנגד סיריקיוס להוצאתו להורג של פריסקיליאנוס על ידי סמכות חילונית ואף גירש מן הכנסייה את הבישוף פליקס מטרייר שתמך במאשימו של פריסקיליאנוס, איתאקיוס, ושבעירו הוצא פריסקיליאנוס להורג. נטען ב"ספר האפיפיורים", הליבר פונטיפיקליס, כי סיריקיוס נקט צעדים חריפים כנגד המניכאים ברומא. קרוב לוודאי שהפעולה שייכת לתקופת חייו של האפיפיור לאו הראשון. ייתכן והכוונה היא לפעולת הפריסקיליאנים, שהכתובים נוטים לבלבל בינם לבין המניכאים. במזרח, התערב סיריקיוס כדי ליישב את הקרע המלטיאני באנטיוכיה. אחרי מותו של מלטיאנוס בשנת 381 בחרו חסידיו בפלביאנוס כיורשו, ואילו חסידי הבישוף פאולינוס בחרו אחרי מותו בשנת 388 באווגריוס ואחרי מותו של זה נותר פלביאנוס לבדו. סיריקיוס שוכנע כאן להכיר בפלביאנוס ולהחזיר אותו לשורות הכנסייה. מדיה וקבצים בנושא סיריקיוס בוויקישיתוף סיריקיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיני גולף

מיני גולף הוא גרסה מיניאטורית של ספורט הגולף. מגרש המיני גולף הראשון הוא, ככל הנראה, Ladies Putting Club שנבנה ב-1867 בסקוטלנד, ועדיין פועל כיום. מטרתו הראשונית של המיני הייתה לספק תחליף טוב למשחק הגולף המקורי עבור נשים. במאה ה-19, בעקבות נורמות חברתיות הייתה הדעה הרווחת כי לא הולם שנשים יבצעו תנועות אלימות בפומבי כפי שמשחק גולף דורש. לפיכך, מסלול המיני גולף הראשון היה מסלול של 18 גומות במשטחי דשא קצרים ויועד עבור נשים וככל הנראה היה המיני גולף הראשון בעולם. כמה עשורים מאוחר יותר התחילו להיות מגרשי המיני גולף נפוצים במלונות אמריקאים ובריטים שהציעו לאורחיהם מגרשי גולף שגודלם כעשירית מגודל מגרש גולף אמיתי אך מעוצבים בדומה למקור. ככל הנראה, המועמד הטוב ביותר להיחשב כמיני גולף הראשון בעולם היה Ladies Putting Club שב-St. Andrews בסקוטלנד, אשר נוסד בשנת 1867 ואשר עדיין פועל כיום. הפדרציה השוודית למיני גולף (Svenska Bangolfförbundet) נוסדה בשנת 1937, והיא ארגון ספורט המיני גולף הוותיק בעולם. אליפויות מיני גולף שנתיות מתקיימות בשוודיה מאז 1939. במדינות אחרות, ארגוני המיני גולף לא הוקמו עד סוף 1950, עקב השפל הכלכלי שלאחר המלחמה. מגרשי מיני גולף רווחים בכל רחבי העולם אך הפופולריות הגבוהה ביותר שלהם היא בעיקר בארצות הברית, בריטניה, ניו זילנד, סקנדינביה ומרכז אירופה. ארגון הספורט הבינלאומי של המיני גולף הוא World Minigolf Sport Federation - WMF. ארגון זה מייצג יותר מ-40,000 מתחרים רשומים מ-43 מדינות. בארצות הברית קיימים 2 ארגונים המציעים טורנירים לאומיים: Professional Putters Association ו-USPMGA (המייצג את ארצות הברית בארגון WMF, וחבר פעיל מאז 1995). כמעט בכל מדינות אירופה קיימת פדרציה לאומית לקידום מיני גולף כספורט תחרותי. הפדרציה העולמית (WMF), בה רשומות 37 פדרציות גולף (ישראל היא האחרונה שצורפה), מארגנת אליפויות עולם פעם בשנתיים (בשנים לא-זוגיות), בעוד שבאירופה ובאסיה מתקיימות אליפויות יבשתיות בשנים זוגיות. אליפות העולם הראשונה נערכה ב-1991. שוודיה אירחה את הטורניר ב-2011 בסטוקהולם ואליפות העולם במיני גולף ב-2013 התקיימה בגרמניה. רבות מתחרויות אלו פונות לשלוש קבוצות גיל: צעירים (מתחת לגיל 20), בוגרים, ומבוגרים (מעל גיל 45). גברים ונשים מתחרים בנפרד בקטגוריות משלהם, מלבד בכמה תחרויות קבוצתיות ותחרויות זוגות. ההבדל במיומנויות משחק של גברים ונשים אינו גדול וייתכן שהשחקן המנצח בטורניר בינלאומי גדול הוא אשה. בדרך כלל, הזוכה בקטגוריית נשים, תהיה קרובה מאוד לקטוף מדליות גם בקטגוריה של גברים. הפרס הכספי הגבוה ביותר שמשולם הוא בארצות הברית, שם הזוכה בתחרות גדולה יכול להרוויח עד 5,000 דולר. באירופה, הפרסים הכספיים הם בדרך כלל נמוכים יותר. אליפויות בינלאומיות בדרך כלל אינן מעניקות פרסים כספיים בכלל. ההתאחדות למיני גולף בישראל (ע"ר) נוסדה בשנת 2010, במטרה לפתח ולקדם את ספורט המיני גולף בישראל. WMF USPMGA Proffesional Putters Association
אנסטסיוס הראשון (אפיפיור)

אנסטסיוס הראשון (בלטינית: Anastasius I; מת ב-19 בדצמבר 401) היה יורשו של סיריקיוס על כס האפיפיור וכיהן בערך בין השנים 399–401. אנסטסיוס ידוע בעיקר בגלל הגינוי לכתבי אוריגנס, התאולוג מאלכסנדריה לאחר תרגומם ללטינית. עם ידידיו נמנו אוגוסטינוס, הירונימוס ופאולינוס. הירונימוס מתארו כאדם בעל קדושה רבה, שהיה עשיר בעוניו. הוא מת ונקבר ברומא, באחת מהקטקומבות של העיר. יורשו, אינוקנטיוס הראשון, היה למעשה בנו וזהו מקרה ייחודי שבו בן האפיפיור ירש את כיסאו. מדיה וקבצים בנושא אנסטסיוס הראשון בוויקישיתוף אנסטסיוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאל הרן

מיכה הרן (הריסון) (נולד ב-1944) הוא צ'לן ומנצח ישראלי. הרן נולד בירושלים ובגיל 7 החל ללמוד צ'לו בקונסרבטוריון ובאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, אצל פאול בלסברג וכן למד מוזיקה קאמרית אצל עדן פרטוש וז'וזף קלווה וניצוח אצל אלדו צ'קאטו. בשנים הבאות השתלם בנגינה אצל אנדרה נאווארה, מוריס מרשל, ליאונרד רוז וברנרד גרינהאוס. מיכאל הרן היה הצ'לן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 1976 ועד פרישתו בשנת 2011. עם הפילהרמונית הופיע הן כסולן והן כמנצח. בארצות הברית לימד הרן באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה וניגן בשלישיית טמפל. הוא לימד גם באקדמיה למוזיקה בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, וכן בכיתות אמן בישראל ומחוצה לה. הרן הופיע כסולן עם תזמורות בישראל ובעולם, בהן תזמורת שווייץ המערבית, תזמורת הרדיו של מילאנו, תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, תזמורת פיטסבורג, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הסימפונית ראשון לציון. כמו כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה בישראל ובעולם וניצח על התזמורת הסימפונית ירושלים בהקלטת הסימפוניה השנייה של יאן פריידלין ועל אנסמבל פילוקאמרה ואנסמבל קפריזמה. פרס הקונסרבטואר בפריז תחרות בינלאומית לצ'לו בז'נבה תחרות בינלאומית לצ'לו בפירנצה אתר "הבמה", 2008 מיכאל הרן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מיכאל הרן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאל הרן, באתר Discogs (באנגלית) ר.עזריה, "בזכרון יעקב התגלה ,עילוי' מוזיקלי", מעריב, 26 ביולי 1957 א. ברונר, "מזיכרון ייצאו צלילים", דבר, 2 באוגוסט 1957 מיכה הרן מנגן בטבע, סרטון באתר יוטיוב ראיון בגלי צה"ל עם מיכה הרן לקראת פרישתו מן הפילהרמונית 14 ביולי 2011 גלי צה"ל, ריאיון עם מיכה הרן לקראת פרישתו מן הפילהרמונית, 14 ביולי 2011
העיתונאים

העיתונאים היא סדרת טלוויזיה ישראלית תיעודית בשישה פרקים, ששודרה בערוץ yes דוקו, החל מ-8 ביוני 2011. בתקופה האחרונה העיתונות המודפסת בישראל עוברת טלטלה חסרת תקדים. הקוראים נוטשים, המו"לים והאינטרסים העסקיים מתערבבים, פוליטיקאים מאיימים, יחצנים משתלטים ואינטרסים שונים משפיעים על המוצר העיתונאי. על רקע כל אלה ניצב העיתונאי, נקרע בין אידיאלים, דאגות פרנסה, שאיפות קריירה והדאגה לעתיד המקצועי כולו. הסדרה מציגה את התקשורת הישראלית מנקודת מבטו של העיתונאי: עיתונאי השטח שלא מפסיקים לחפש את הסיפור מול התחרות של הטלוויזיה והאינטרנט; העיתונאי שמנהל תחקירים נגד ראש הממשלה, וגם את כתבי הרכילות והפלילים שנאבקים על ידיעות בעמוד הראשון. הסדרה מלווה בזמן אמת עיתונים שנסגרים ונאבקים על קיומם, עיתונאים שמפוטרים ממקומות עבודתם ומו"לים שנאבקים אחד בשני, וחושפת את מאחורי הקלעים, על הטלטלות, המאבקים, היצרים והסכסוכים של עולם העיתונות המודפסת. בסדרה משולבים ראיונות עם כמה מהעיתונאים הבכירים בישראל, בהם: רינו צרור, מתי גולן, רביב דרוקר, ניר גונטז', יעל גבירץ, חנוך מרמרי, מיקי רוזנטל, בן כספית, רמי רוטהולץ. אלון עידן, עכבר העיר, "העיתונאים" חושפת: אלון עידן חייב להסתפר, באתר הארץ, 24 ביוני 2011 רועי ברק, ‏"העבודה בעיתונות המודפסת הפכה למקבילה למלצרות", באתר גלובס, 15 ביוני 2011 גילי איזיקוביץ, "העיתונאים", יס דוקו | מלכודת העכבר, באתר הארץ, 15 ביוני 2011
שיגרו יושידה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא יושידה. שיגרו יושידה (ביפנית: 吉田 茂; ‏ 22 בספטמבר 1878 - 20 באוקטובר 1967) היה ראש ממשלת יפן בין השנים 1946 ל-1947 ובין השנים 1948 ל-1954. יושידה נולד בטוקיו, שם למד באוניברסיטת טוקיו. הוא הצטרף לסגל הדיפלומטי של יפן ב-1906, מיד לאחר ניצחונה של יפן במלחמת רוסיה–יפן. הוא היה שגרירה של יפן באיטליה ובריטניה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ולבסוף פרש מתפקידו כשגריר בלונדון ב-1938. במשך שנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנות ה-40 המוקדמות (לפני סיום מלחמת העולם השנייה), יושידה השתתף בתנועה האימפריאליסטית היפנית. לאחר מספר חודשי מאסר ב-1945, הוא הפך להיות אחד ממנהיגי המפתח של יפן שלאחר המלחמה ונבחר להיות ראש ממשלתה ה-45 ב-22 במאי 1946. התמיכה שלו בשאיפות ארצות הברית ובריטניה וההיכרות שלו עם החברה המערבית, אשר הושגו דרך לימודים ותפקידים פוליטיים בחוץ לארץ, הפכו אותו למועמד המתאים ביותר בעיני שלטונות הכיבוש של יפן. לאחר שהוחלף על ידי טצו קטאיאמה ב-24 במאי 1947, הוא חזר לראשות הממשלה כראש הממשלה ה-48 ב-15 באוקטובר 1948. הוא ניצח בשלוש מערכות בחירות בזה אחר זה (ה-49: 16 בפברואר 1949; ה-50: 30 באוקטובר 1952; וה-51: 21 במאי 1953), ולבסוף הפסיד ב-10 בדצמבר 1954, כאשר הוחלף על ידי איצ'ירו הטויאמה. הוא פרש מבית המחוקקים של יפן ב-1955. מדיניותו של יושידה התרכזה סביב "החוק היבש של יושידה", אשר הדגיש את ההתאוששות הכלכלית של יפן על חשבון העצמאות בענייני חוץ. תחת שלטונו של יושידה, יפן התחילה לבנות מחדש את התשתית התעשייתית והסתמכה על ארצות הברית להגנתה. יש הסבורים כי רעיון זה מרכזי במדיניות וכלכלה של יפן גם כיום. מדיה וקבצים בנושא שיגרו יושידה בוויקישיתוף שיגרו יושידה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שיגרו יושידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
I Wanna Be Where You Are

I Wanna Be Where You Are הוא הסינגל השלישי מהאלבום הבכורה Got to Be There, של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון. השיר יצא ב-1972, בהוצאת מוטאון. הוא נכתב על ידי ארתור רוס, אחיה הצעיר של דיאנה רוס ולאון ווייר. השיר זכה לגרסאות כיסוי ונדגם על ידי אמנים רבים בהם מרווין גיי בשירו "I Want You", וילי האטצ', ג'יסון וויבר, הפוג'יז, ג'ניפר לופז ב- "Gotta Be There", כריס בראון ב-"Yo (Excuse Me Miss)". מידע על היצירה "I Wanna Be Where You Are" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"I Wanna Be Where You Are" באתר SecondHandSongs מידע על I Wanna Be Where You Are בבילבורד האמריקאי, allmusic.com ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבעבועות הפרות

אבעבועות הפרות (אבעבועות הבקר) היא מחלת עור הנגרמת על ידי נגיף (Cowpox virus). תסמיני המחלה הם אבעבועות אדומות על העור והיא מועברת על ידי מגע מפרות לבני אדם. הנגיף שגורם לאבעבועות הפרות שימש לביצוע החיסון המוצלח הראשון נגד מחלה אחרת. המחלה מחסנת כנגד מחלת האבעבועות השחורות הקטלנית הנגרמת על ידי נגיף הווריולה (Variola major virus). בשל כך נגזרה המילה הלועזית "vaccination" (חיסון) מהמילה הלטינית vaca, שפירושה פרה. ב-1796 הבחין הרופא הכפרי הבריטי אדוארד ג'נר בכך שחולים שחלו והתאוששו מאבעבועות הפרות, נראו כמחוסנים לא רק ממקרים נוספים של אבעבועות הפרות, אלא גם מהמחלה הקשה יותר, האבעבועות השחורות. על ידי גירוד הנוזל מפצעי האבעבועות הפרות לעור של אנשים בריאים, הצליח ג'נר לחסן אנשים אלו מאבעבועות שחורות. נגיף אבעבועות הפרות נפוץ באירופה, בעיקר בממלכה המאוחדת. מקרים בהם המחלה פוגעת בבני אדם נדירים מאוד, ובדרך כלל מועברת מחתולים מבויתים. תקופת הדגירה של המחלה היא 9-10 ימים. הנגיף שכיח בקיץ ובסתיו. מדיה וקבצים בנושא אבעבועות הפרות בוויקישיתוף אבעבועות הפרות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חסידות פשעווארסק

חסידות פשעווארסק. רבי משה יצחק (ר' איציק'ל, תרמ"ב - תשל"ז), היה תלמידו של רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב, מגזע חסידות צאנז. אחרי מלחמת העולם השנייה היה גר בפריז ואחר כך בהמלצת האדמו"ר ר' אהרן מבעלז עבר בשנת תשט"ז להתגורר באנטוורפן והקים בית מדרשו ברחוב מרקטור המפורסם, ושימש כנשיא כולל גליציה - חבת ירושלים. לאחר פטירתו הכתירו החסידים (ובראשם רבי אלחנן היילפרין מרבני לונדון) את חתנו רבי יעקב לייזר (המכונה "ר' יענק'לה") לשמש כממשיך דרכו. נפטר בכ"ז בחשוון תשנ"ט. כיום משמש כרבי בנו, רבי אריה לייביש לייזר. בנו הגדול של רבי לייביש, בנו רבי נפתלי אלימלך הוא רב הקהילה של החסידות בלונדון ובנו רבי אלטר הוא הרב של הקהילה בוויליאמסבורג. אחיינו הרב צבי כהנא הוא רב הקהילה במונסי. מרכז החסידות הוא באנטוורפן. קהילות נוספות קיימות בלונדון ובמנצ'סטר שבאנגליה, בווילאמסבורג ובבורו פארק שבברוקלין, במונסי ובירושלים. מדי שבוע מתקיימת סעודת מלוה מלכה בראשות האדמו"ר, שבמהלכה מחלק האדמו"ר שום כסגולה להצלחה במשך השבוע. חסידי פשעווארסק מקפידים על המנהג לתת צידה ליוצא לדרך, ורבים מהם לא יוצאים לדרכם לפני שיקבלו עוגיות ברכה מידו של הרבי. אבות על בנים - קונטרס חידושי תורה, סיפורים ומכתבים מרבי יעקב לייזר זכות אבות - על המועדים, ליקוט מהקלטות ומנהגים, מרבי יעקב לייזר כתבי קודש (ארבעה חלקים) - מכתבי רבי משה יצחק ורבי יעקב, יצא לאור על ידי נפתלי אלימלך רייך. י"ג אורות (שלושה חלקים) - סיפורים שסיפר רבי יעקב. חלק ראשון בעיקר על בית צאנז. חלק שני ושלישי בעיקר על צדיקי פולין וגליציה. יצא לאור על ידי הרב יוסף נפתלי ווגשל אמרי יעקב-דברי תורה על פרשיות השבוע ועל המועדים. שמחת פשעווארסק: ריקוד האדמו"ר חסידות פשעווארסק, דף שער בספרייה הלאומית
אלכסנדר ליטובצ'נקו

אלכסנדר דמיטרייביץ' ליטובצ'נקו (ברוסית: Алекса́ндр Дми́триевич Лито́вченко, ‏14 במרץ 1835 – 16 ביוני 1890) היה צייר רוסי ממוצא אוקראיני שהתמחה בציור אירועים היסטוריים מהמאה ה-16 והמאה ה-17 בתולדותיה של רוסיה. ליטובצ'נקו למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות וזכה במדליית זהב על ציורו המתאר את כארון שט על נהר סטיקס. ליטובצ'נקו יצא נגד האסכולה המסורתית של האקדמיה, ובשנת 1863 עזב אותה והצטרף לתנועת הנודדים, אשר העדיפה את הסגנון הריאליסטי. בין יצירותיו הידועות הן היצירה המתארת את הצאר איוואן האיום מראה את אוצרותיו לג'רום הורסיי, שגריר אנגליה – יצירה המוצגת במוזיאון אלכסנדר השלישי בסנקט פטרבורג, והיצירה הצאר אלכסיס והארכיבישוף ניקון משנת 1886, אשר מוצגת בגלריית טרטייקוב שבמוסקבה. יצירות נוספות ידועות של ליטובצ'נקו הן שבעה ציורי הקיר שצוירו עבור קתדרלת ישו המושיע שבמוסקבה והציורים על אנדרטת מלחמת קרים בסבסטופול. יצירותיו של ליטובצ'נקו