laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גשר הרכבת מעל עמק הארזים

גשר הרכבת מעל עמק הארזים הוא גשר במסילת הרכבת בקו הרכבת המהיר לירושלים. הוא מכונה גם גשר 10 כיוון שהוא הגשר העשירי והאחרון במניין הגשרים בקטע המסילה בין כפר דניאל לירושלים. השימוש בגשר החל בספטמבר 2018 עם חנוכת קו הרכבת. אורכו של הגשר, העובר מעל כביש 1 בעמק הארזים (לשעבר כביש 9), מגיע ל-975 מטרים. הוא מתחיל בקצה המזרחי של מנהרה 3A המובילה מכיוון מבשרת ציון ומסתיים בכניסה למנהרה 4 בסמוך לשדרות בן-גוריון לכיוון תחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון. הגשר מחזיק בתואר הגשר הגבוה בישראל. הגשר הכפול עומד על 14 ניצבים, הרחב שבהם הוא הניצב השישי מפתח מנהרה 3A – רוחבו 14 מטרים, אך הגבוה שבהם הוא הניצב שאחריו – ניצב 7, שגובהו כולל הקורות שמעליו מגיע לכ-86.5 מטר. בנקודה זו נוסעים נוסעי הרכבת בגובה של כ-90 מטר מעל פני הקרקע, ולפיכך הגשר עוקף בגובהו את גשר עכברה שליד צפת, שעד לבנייתו היה הגשר הגבוה בישראל. רכבות יכולות לנוע על הגשר במהירות של עד 160 קילומטר לשעה אך בפועל הן נוסעות במהירות נמוכה יותר בגלל הקרבה לתחנת נבון. הגשר בוצע בשילוב בין שיטת הדחיקה לשיטת היציקה המאוזנת. מניצב 14 הסמוך לכניסה למנהרה 4 ועד ל-9 ומניצב 1 הסמוך למנהרה 3A עד ל-6 הגשר נבנה בשיטת הדחיקה, ובמרווח שבין הניצבים 6 ל-9, באורך של 125 מטר בשיטת היציקה המאוזנת. עלות הקמת הגשר הייתה כ-138 מיליון שקלים, והוא בוצע על ידי חברת טר ארמה. בספטמבר 2016 הושלמה בנייתו. הגשר - ספטמבר 2022 הגשר - ספטמבר 2022 הגשר - ספטמבר 2022 הכניסה למנהרה לכיוון תחנת נבון, ברקע ירושלים ומימין כביש 1 בניית המקטע הראשון בדחיקה בקצה הסמוך לשדרות בן-גוריון. בעמק נראה כביש 1 שעליו הגשר יעבור. מבט מכיוון שדרות בן-גוריון על גשר 10 בניית יסודות לניצב 8 של הגשר מבט על תוואי הגשר והמנופים שמקימים את ניצביו מפתח מנהרה 4. באופק ממול פתח מנהרה 3A. אחד מעמודי הגשר בנוי ניצבי הגשר בבנייה, נובמבר 2013 מדיה וקבצים בנושא גשר הרכבת מעל עמק הארזים בוויקישיתוף יונתן הללי, הגשר הגבוה בישראל מוקם בקו הרכבת המהיר, באתר nrg‏, 15 בינואר 2014
סוקומימוס

סוקומימוס (שם מדעי: Suchomimus; מילולית: "מחקה תנין") הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת הספינוזאוריים, ובו מין יחיד, Suchomimus tenerensis. הסוקומימוס היה דינוזאור טורף ומשערים שחי באזורי ביצה וגדות נהרות, וחי לצד דינוזאורים כמו הזאורופוד הענק ניז'רזאורוס, ולצד תנינים פרהיסטוריים ענקיים כגון הסרקוסוכוס. אורכו של הסוקומימוס הוא כ-12 מטרים, והוא חי באפריקה לפני 112-121 מיליון שנים. דינוזאור זה תואר בשנת 1998 על ידי הפלאונטולוג האמריקאי פול סרנו (Paul Callistus Sereno) ממאובנים שנמצאו בניז'ר. הסוקומימוס מוזכר בפארק היורה 3 כזיהוי שגוי של הספינוזאורוס בידי בילי. הוא היה אמור להופיע גם בעולם היורה אך נחתך מההופעה (אם כי נראה במחשב) וייתכן ששרדו כמה אוכלוסיות באי בעולם היורה: נפילת הממלכה שהועברו ליבשת. עם זאת הוא לא נראה באף סרט על המסך. הוא מופיע גם בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס. הוא מופיע גם במשחקי מחשב של הסדרה, לרבות בעולם היורה: המשחק, "Jurassic World Evolution", "Jurassic Park Builder", "Jurassic Park: Operation Genesis" ובJurassic World: Alive וכן במשחק הפלייסטיישן: "Warpath: Jurassic Park". סוקומימוס מופיע בתוכנית הנשיונל ג'יאוגרפיק "סופר קרוק". שלד שלו נראה גם בתוכניות הנשיונל ג'יאוגרפיק "Beyond 2000 The Explorers" ו-"when crocs ate dinosaurs", בו פרט סוקמימוס מותקף בידי סרקוסוכוס. בסרט "הקרודים 2: עידן חדש" נראה דינוזאור בשם "סוקו", אף שהוא בעל מאפייני עופות יותר מאשר סוקומימוס. בסרט "Dinocroc" נראה היבריד בין סוקומימוס לסרקוסוכוס. הסוקומימוס מופיע בכמה מפרקי האנימה מלך הדינוזאורים. בסרט "nova: bigger than t. rex" מ-2014 מופיע שלד סוקומימוס בהשוואה לשלד ספינוזאורוס, קרובו. הוא מופיע במשחק המחשב "Savage Quest". שלד משוחזר סוקומימוסים תופסים דגים בנהר לצד עדר ניז'רזאורוסים מדיה וקבצים בנושא סוקומימוס בוויקישיתוף סוקומימוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סוקומימוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבורת הגופים

חבורת הגופים (באנגלית: Bubble Guppies) היא סדרה לילדים בגיל הרך שהופקה עבור ניקלודאון ונוצרה על ידי ג'וני בלט ורוברט סקול. הסדרה משתמשת בטכנולוגיית תלת־ממד, ועוסקת בעיקר בהרפתקאות מתחת למים של חבורת הגופים, בני הגיל הרך, (בבית הספר). הסדרה משודרת בניקלודאון וניתנת להורדה ב-iTunes. לאחר ככמעט שלוש שנים מאז זמן שידורו המקורי של הפרק האחרון, חודשה הסדרה לעונה חמישית ב-4 ביוני 2019, עם 26 פרקים. ב-19 בפברואר 2020 הזמינה ניקלודאון עונה שישית ששודרה לראשונה ב-19 באוקטובר 2021. כל הפרקים בנויים בתבנית עלילה דומה: הפרק מתחיל במערכון של גיל ומולי שאומרת: "היי זו אני מולי וזה הזמן ל..." רק כדי להיעצר על ידי גיל שעושה איזה מעשה שקשור לנושא עליו מדבר הפרק. אחד מהם פונה לילדים ואומר: "זה הזמן לחבורת הגופים!", ושיר הפתיחה מתנגן. אחרי שיר הפתיחה, הדגים הקטנים אומרים את שם הפרק. אחד מהילדים הולך לבית ספר ובדרך קורה לו משהו שקשור בנושא של הפרק. הדמות או הדמויות האלו שהדבר הזה קורה להם, משמשות תפקיד מרכזי בעלילה. מתחילים הלימודים והגופים אומרים: "בוקר טוב, מר מורה!". הגופי בתפקיד הראשי מספר למר מורה את מה שקרה מקודם. הוא אומר: "בואו נחשוב על זה!", והדמויות מדברות על הנושא. שיר הפופ מתרכז בנושא של הפרק, שיר הפופ מתנגן. אחרי השיר, אחד מהגופים ילך לחנות כלשהי שקשורה בנושא של הפרק. הבעלים של החנות (שהוא אחד מהגופים האחרים), ישאל שאלות בנוגע למה שהלקוח צריך. אחר כך מר מורה מודיע על זמן הארוחה, ושיר "הארוחה" מתנגן. בארוחה שלושה גופים עושים "בדיחת אוכל" על נושא הפרק. אחרי האוכל מופיע מערכון נוסף של גיל ומולי. כמעט בכל פרק אחרי הבדיחה הדגים הקטנים יגידו: "זה מגוחך" או: "זה מצחיק" אחרי שיחזרו על הבדיחה. סדר השירים לפעמים משתנה בין פרק לפרק. מר מורה אומר לכולם שזה הזמן לצאת החוצה ואז השיר "החוצה" מתנגן, והגופים מציגים סיפור וממחיזים אותו, הסיפור קשור לנושא של הפרק, שמערב בו טכנולוגיית Adobe Flash-animated. אחרי זה גיל ומולי עושים עוד מערכון. הגופים יוצאים לטיול שלפעמים הוא הפתרון לבעיה שהוצגה בתחילת הפרק (כמו בקטע שגובי איבד את המשאית שלו), ומתעסק בנושא הפרק. הטיול כולל גם את הדמות הראשית. אחר כך בא עוד מערכון של מולי וגיל, ואז חוזר חלק קטן משיר הפתיחה. הגופים גרים במקום דמיוני מתחת למים בעיר שנקראת "תל בועה" (Bubbletucky), אשר יכול להיות משחק מילים של מדינת קנטקי (באנגלית). מולי (Molly) – בת 5, החכמה שבחבורה והמובילה שלה. גיל (Gil) – בן 5, החבר של מולי והילד המצחיק. גובי (Goby) – בן 5, ילד עם אישיות דמיונית. דימה (Deema) – בת 4, יש לה דמיון פרוע ולעיתים קרובות ממלאה את תפקידה של בעלת חנות. אונה (Oona) – בת 4, ילדה מרושלת אנושית עם אישיות מתוקה. נוני (Nonny) – בן 5, החבר הכי אדיב ובוגר בקבוצה. הוא חכם ועוזר לדימה להגות מילים ועוזר לחבריו לענות על שאלותיהם. מר מורה (Mr. Grouper) – דג גדול בצבע צהוב. המורה של הגופים, הוא עוזר להם להבין את הנושא של הפרק. דגים קטנים (Little Fish) – שלושה דגים בצבע צהוב שעוזרים לגופים. דג רגזן (Mr. Grumpfish) – דג שלילי אשר תמיד כועס. כלבלב בועה (Bubble Puppy) – כלבלב המחמד של מולי וגיל, מעין כלב עם סנפיר. אתר האינטרנט הרשמי של חבורת הגופים חבורת הגופים, סרטונים בערוץ היוטיוב "חבורת הגופים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חבורת הגופים", באתר נטפליקס "חבורת הגופים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חבורת הגופים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
נתן חץ

נתן חץ (נולד ב-7 באוקטובר 1952) הוא יזם נדל"ן ישראלי. משמש כמנכ"ל של חברת אלוני חץ, הנמצאת בבעלותו ובבעלות משפחת ורטהיים. נולד וגדל ברמת גן כנתן חייצ’וק. שירת כטייס קרב בחיל האוויר. סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, ובעל תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בשנת 1980. החל את דרכו בעולם העסקים כחשב בקבוצת כלל. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל הכספים ובהמשך למנכ"ל של קבוצת אקרשטיין תעשיות. בשנת 1989 הקים את חברת אלוני חץ העוסקת בהשקעות נדל"ן. בשנת 1993 החלה החברה להיסחר בבורסה ובשנת 1996 נכנס אליה מוזי ורטהיים כשותף. ביחד מחזיקים השניים בכ-45% מהשליטה החברה, בעוד שהציבור שולט בשאר המניות. כיום לחברה נכסים במערב אירופה, בישראל ובצפון אמריקה. בשנת 2005 רכשה החברה כ-80% ממניות אמות השקעות, אשר כיום משמש חץ כיו"ר שלה. חץ משמש כחבר בוועד הפועל איגוד החברות הציבוריות והוא חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. בעבר שימש כדירקטור בבנק המזרחי. נשוי לקלרה ומתגורר ברמת גן. עירית אבישר, ‏נתן חץ: "אין בישראל הנהגה כלכלית שמסתכלת למציאות בעיניים", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2012 קרן צוריאל הררי, נתן חץ: "יש סם כלכלי באוויר", באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2012 קובי ישעיהו, ‏נתן חץ: "מאז 2012 יש רואי שחורות שצופים עודף היצע במשרדים", באתר גלובס, 24 במאי 2018 יורם גביזון, נתן חץ שחקן הברידג' קר הרוח נגד אספן האמנות ממיאמי, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2006 אריק מירובסקי, "לקחנו חברה רדומה והתחלנו לעבוד", אומר מנכ"ל אמות, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2007
Applet

יישומון או יישום קטן (באנגלית: Applet) הוא תוכנת מחשב המיועד לבצע מטרה מוגדרת ומצומצמת מתוך תוכנה קיימת. לרוב מדובר ביישום הכתוב בשפת ג'אווה או Flash המופעל באמצעות הדפדפן. אף על פי שקיימות מספר שפות תכנות המציעות אפשרות לפיתוח יישומי Applet, שפת ג'אווה היא הנפוצה ביותר לצורך זה. ההבדל העיקרי בין Applet לבין יישום מחשב הוא אופן ההרצה שלהם. בעוד יישום מבוצע באופן עצמאי על מערכת ההפעלה של המחשב (כגון Windows Media Player ומיקרוסופט וורד), Applet מבוצע דרך תוכנה כלשהי, ולרוב באמצעות שימוש באינטרנט. כדוגמאות ל-Applet-ים ניתן למנות את הבאים: תוכנות הצ'אט באתרים. משחקי רשת מסוימים המורצים באמצעות דפדפן. יישומונים להעלאת קבצים, באתרים כמו פייסבוק ופליקר. יישומוני אנטי וירוס מקוונים, הסורקים את המחשב דרך האינטרנט. תוסף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרכנו (שבועון)

דרכנו היה שבועון של אגודת ישראל, שיצא לאור בוורשה בירת פולין בין השנים תרצ"ד-תרצ"ו. המוטו של השבועון היה "כלי מבטאה המרכזי של אגודת ישראל העולמית". עורך העיתון היה אלכסנדר זושא פרידמן ומזכיר המערכת אלימלך שטייאר. בעיתון היו כותבים מלונדון, ארץ ישראל, פולין, רוסיה ועוד. דגלנו (פולין) א. ז. פרידמן, דרכנו - כלי מבטאה המרכזי של אגודת-ישראל העולמית, וורשה: תרצ"ד - תרצ"ו, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סביל אבו נבוט ב'

סביל אבו נבוט ב', המכונה אבו נאפורה בקרב הקהילה הערבית, הוא סביל השוכן ממערב למסגד מחמודיה ביפו העתיקה. הסביל נבנה על ידי מושל יפו בתחילת המאה ה-19, מחמוד אגא א-שאמי (שכונה "אבו נבוט"), ושכן ליד הכניסה למסגד, אולם עם הרחבת הכביש הוא הוזז כ-20 מטר מערבה והוצב בליבו של מעין כיכר. השם "סביל אבו נבוט ב'" נטבע בידי זאב וילנאי, כדי להבדילו מסביל אבו נבוט הנמצא בדרך בן צבי. בעבר היה זה מבנה מפואר הדומה לסביל בכניסה למסגד אל-ג'זאר בעכו. הסביל עצמו עשוי בצורת משושה מקושט בלוחות שיש וסביבו שישה עמודים הנושאים כותרות חטובות, כנראה בשימוש משני. העמודים תומכים בשש קשתות הנושאות כפה. במקום אין כתובות כפי שיש בסביל אבו נבוט א'. הכיכר סביב הסביל שימשה, יחד עם המסגד הסמוך, כמרכז חיי המסחר והציבור של תושבי העיר המוסלמים. המבנה שמעל הסביל נהרס בנסיבות בלתי ידועות והסביל עצמו, אף כי שרד, יצא משימוש. בתוך הסביל הותקנו ברזי מים פעילים לשטיפת ידיים וסביבו נבנתה רחבת הולכי רגל והוצבה תאורה לילית. בשנת 2011 הוחל בשחזור הסביל על ידי האדריכל אייל זיו אשר שחזר אותו לפי ציורים מהמאה ה-19. ביצוע עבודות השחזור על ידי חברת אבנר גלעד בע"מ, עלות השחזור כ- 700,000 ש"ח והוא כלל הקמת כיפת הסביל מנחושת ועיטורה בעיטורי עץ. ב-2012 הוא נחנך ומשמש כיום מתקן שתייה פעיל למטיילים באזור. ציור משנת 1870 של סביל אבו נבוט ב' על רקע צריח מסגד מחמודיה סביל אבו נבוט ב' על רקע צריח מסגד מחמודיה סביל אבו נבוט ב' לפני השחזור זאב וילנאי: תל אביב-יפו, הוצאת אחיעבר, 1965 מדיה וקבצים בנושא סביל אבו נבוט ב' בוויקישיתוף סביל אבו נבוט, באתר עיריית תל אביב-יפו מבנה סביל אבו נבוט, באתר חברת ארכו הסביל "אבו נבוט" שופץ ושוחזר
אופיוליט

אוֹפּיוּליט הוא מקטע של קרום אוקייני הנחשף על פני השטח בגבול בין לוחות טקטוניים. לעיתים נחשפים עמו גם סלעים מן המעטפת העליונה הצמודים לחלקו התחתון של הקרום הימי. אופיוליטים נחשפים במקומות רבים בעולם המצויים בגבול בין לוחות טקטוניים. בהרי הטרואודוס בקפריסין ניתן לראות שטח נרחב המורכב מאופיוליטים. לחשיפתם של מקטעים אלה חשיבות רבה בהבנת תנועת הלוחות הטקטוניים והרכבם של הקרום והמעטפת העליונה. מדיה וקבצים בנושא אופיוליט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק השלום בנגסאקי

פארק השלום בנגסאקי (יפנית: 平和公園) הוא פארק זיכרון בנגסאקי, יפן, לציון הטלת פצצת האטום על העיר ב-9 באוגוסט 1945, בסוף מלחמת העולם השנייה. הפארק הוקם ב-1955, בסמוך למוקד הפיצוץ של הפצצה הגרעינית, והוא ממוקם בסמוך למוזיאון הפצצה האטומית והיכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום. מדי שנה ב-9 באוגוסט, יום השנה לפצצה, נערך טקס זיכרון מול הפסל, וראש עיריית נגסאקי נושא הכרזת שלום לעולם. בקצה הצפוני של הפארק ניצב פסל בגובה 9.7 מטרים, פרי עבודתו של הפסל סייבואו קיטמורה. ידו הימנית של הפסל, המצביעה מעלה, מסמלת את האיום הגרעיני, בעוד ידו השמאלית, המושטת קדימה, מסמלת את הרצון לשלום. הפנים השלוות מסמלות חסד עליון, והעיניים העצומות למחצה מסמלות תפילה עבור נשמות קורבנות הפצצה. בסמוך למוקד הפיצוץ ניצב לוח זיכרון עליו מתוארים נזקי הפצצה: בשעה 11:02, 9 באוגוסט 1945 התפוצצה פצצה גרעינית 500 מטרים מעל מקום זה. אנדרטת האבן השחורה מסמלת את מוקד הפיצוץ. הדף הפיצוץ העז, קרני חום שהגיעו לכמה אלפי מעלות וקרינה קטלנית שנגרמו כתוצאה מהפיצוץ ריסקו, שרפו, והרגו כל דבר בדרכם, והפכו את כל האזור הזה לשדה הריסות שומם. כשליש משטחה של העיר נגסאקי נחרב ו-150,000 אנשים נהרגו או נפצעו, ונאמר באותה עת שדבר לא יצמח באזור הזה במשך 75 שנים. כעת, עומד מוקד הפיצוץ כפארק שלום בינלאומי וסמל לשאיפה לשלום עולמי בקצה הדרומי של הפארק נמצאת מזרקת השלום. המזרקה הוקמה באוגוסט 1969, כתפילה למנוחת נשמות הקורבנות שמתו בחיפוש אחר מים. לפני המזרקה עומד לוח זיכרון ובו חרוטות מספר שורות משיר שכתבה סאצ'יקו ימאגוצ'י, שהייתה בת תשע ביום ההפצצה. הכיתוב: "הייתי צמאה באופן בלתי נסבל. היה משהו שמנוני על פני המים, אך רציתי מים כל כך ששתיתי אותם." העיר נגסאקי חנכה את אזור סמלי השלום ב-1978, משני צדי הפארק, והזמינה את מדינות העולם להציב בו אנדרטאות לשלום. האנדרטאות המוצבות באזור הן: "הקלה של חברות" מפורטו, פורטוגל (עיר תאומה של נגסאקי), 1978 "הנאת החיים" מצ'כוסלובקיה, 1980 "קריאה" מבולגריה, 1980 "אנדרטה לידידות האנשים" מגרמניה המזרחית, 1981 "הגנה על עתידנו" ממידלבורג, הולנד, 1983 "פסל השלום" מברית המועצות, 1985 "נערת השלום" מסין, 1985 "פרח האהבה והשלום" מפולין, 1986 "מזמור לחיים" מפיסטויה, איטליה, 1987 "עגור השמש של השלום" מקובה, 1988 "אנדרטת השלום" מסנטוס, ברזיל (עיר תאומה של נגסאקי), 1988 "אינסוף" מאנקרה, טורקיה, 1991 "קונסטלציית כדור הארץ" מסיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית (עיר תאומה של נגסאקי), 1992 "ניצחון השלום על המלחמה" מסן איסידרו, בואנוס איירס, ארגנטינה, 1996 "גלימת השלום" מניו זילנד, 2006 פארק השלום בהירושימה אתר האינטרנט הרשמי של פארק השלום בנגסאקי (ביפנית) שלום והפצצה הגרעינית, באתר העיר נגסאקי. אנדרטאות שלום בנגסאקי. מספר זה מתייחס לנפגעים ישירות מן הפצצה. אנשים רבים מתו בשנים שלאחר מכן מהשפעות הקרינה הרדיואקטיבית.
מחלף עתלית

מחלף עתלית הוא מחלף המקשר בין כביש 2 לכביש 721 ולכביש 7110, סמוך ליישוב עתלית. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1969 עם סלילת כביש 2 בקטע שבין חדרה לחיפה. מבנה המחלף הוא בתצורת מחלף יהלום ובו גשר עילי החוצה את כביש 2 ממזרח למערב ובשני קצות הגשר צמתים למען הפונים לכביש 721 הפונה מזרחה אל יישובי רכס הכרמל או הפונים לכביש 7110 הפונה מערבה אל היישובים עתלית ונווה ים. בסמוך לצדו המערבי של המחלף בצמוד לכביש 7110, נמצאת שמורת טבע חורבת קרתא. מדיה וקבצים בנושא מחלף עתלית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בצר

האם התכוונתם ל... אישים: מוקי בצר – מקימה של יחידת שלדג עודד בצר – סופר ישראלי ענת בצר – אמנית, ציירת ופסלת ישראלית שאול בצר – במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי אייל בצר – ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל אחר: בצר – אתר מקראי בנחלת שבט ראובן. שימשה כעיר מקלט. מבצע בצר – מבצע לתפיסת משתמטים ועריקים בתקופת במלחמת העצמאות עפרה – סלע המכיל מרכיבים בריכוז המתאים לכרייה בציר ביצורים
טורו נגאשי

טורו נגאשי (ביפנית: 灯籠流し; באופן מילולי: שיט מנורה) הוא טקס יפני בו משיטים עששיות נייר יפניות (צ'וצ'ין) במורד נהר. טקס זה מתקיים בעיקר בסוף פסטיבל אובון, מתוך אמונה שהדבר מדריך את רוחות המתים חזרה לעולם הבא. הפסטיבל נחוג באזורים שונים ביפן בתאריכים שונים, כאשר התאריך הרווח ביותר הוא בסמוך ל-15 באוגוסט או ל-15 ביולי. בטקס מושטות המנורות הלבנות עבור אנשים שמתו בשנה החולפת מאז הפסטיבל הקודם. אמונה יפנית מסורתית נוספת גורסת כי מוצא בני האדם הוא מהים, כך שהמנורות גם מייצגות את גופם החוזר למים. טקסי טורו נגאשי מתקיימים גם באירועים אחרים, למשל בהירושימה ב-6 באוגוסט, יום השנה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי. טקס נוסף מתקיים לזכרם של הרוגי טיסה 123 של ג'פאן איירליינס. טקס דומה מתקיים גם בהוואי, לציון סיום מלחמת העולם השנייה. מנורות שהוכנו בידי ילדים, לקראת הציפה בהירושימה. בולטים בהם סמלי שלום ואחווה. טורו נגאשי על רקע אנדרטת השלום בהירושימה מדיה וקבצים בנושא טורו נגאשי בוויקישיתוף מנורות צפות בהוואי, אתר האירוע
צינור הנפט חבשאן–פוג'יירה

צינור הנפט חבשאן–פוג'יירה (בערבית: خط أنابيب نفط حبشان الفجيرة, הידוע גם כצינור הנפט הגולמי של אבו דאבי –באנגלית: Abu Dhabi Crude Oil Pipeline, או בקיצור ADCOP) הוא צינור נפט המוביל נפט גולמי משדה הנפט היבשתי חבשאן (אנ') שבאמירות אבו דאבי לנמל הנפט פוג'יירה שבמפרץ עומאן. מטרת הצינור לעקוף את מצר הורמוז דרך היבשה. עלות הצינור היא 3.3 מיליארד דולר, אורכו 360 קילומטר, בנייתו החלה בשנת 2008 והושלמה בשנת 2012. הצינור הוזמן על ידי החברה הבינלאומית להשקעות בנפט על מנת להגביר את ביטחון האספקה ולהקטין את כמויות הנפט הזורמות דרך מצר הורמוז. עיצוב הקונספט של הצינור הושלם בשנת 2006 והחוזים הקשורים לבנייתו ניתנו בשנת 2007. בניית הצינור החלה ב-19 במרץ 2008 והושלמה ב-מרץ 2012. אולם הפעלתו התעכבה מספר פעמים והוא הופעל רק ביוני 2012. אורכו של הצינור הוא 360 ק"מ (220 מייל), קוטרו 1,219 מילימטר (48 אינץ'). הקיבולת של הצינור כ-1.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור 3 תחנות שאיבה. הצינור אמור לספק נפט גולמי לבתי הזיקוק לנפט בפוג'יירה וכן לנמלי היצוא שלה. Abu Dhabi Crude Oil (Habshan-Fujairah) Pipeline Project, hydrocarbons-technology.com ערך זה הוא קצרמר בנושא איחוד האמירויות הערביות ובנושא נפט וגז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק השלום בהירושימה

פארק השלום בהירושימה (ביפנית: 広島平和記念公園) הוא פארק זיכרון בלב העיר הירושימה, יפן. הוא מוקדש למורשת של הירושימה כעיר הראשונה בעולם שסבלה מהתקפה גרעינית, וכן להנצחת זכרם של הנפגעים הישירים והעקיפים של הפצצה (כ-140,000 בני אדם). הפארק ממוקם היכן שהתקיים בעבר רובע המסחר והמגורים השוקק של העיר. הפארק נבנה בשטח פתוח שנוצר על ידי הפיצוץ. כיום בפארק מספר של אנדרטאות, מונומנטים, מוזיאונים ואולמי הרצאות אשר מושכים יחדיו למעלה ממיליון מבקרים בשנה[דרוש מקור]. בפארק נערך גם טקס הזיכרון והשלום השנתי, ב-6 באוגוסט (יום ההפצצה), אשר נערך בחסות עיריית הירושימה. מטרת הפארק היא לא רק להנציח את הקורבנות, אלא גם ליצור זיכרון של זוועות הנשק הגרעיני, ולתמוך בשלום עולמי. ערך מורחב – הכיפה האטומית אנדרטת השלום בהירושימה המכונה לרוב גם "הכיפה האטומית" או "כיפת הפצצה" היא אתר מורשת עולמית מאז שנת 1996. הבניין שהפך לאנדרטה תוכנן במקור על ידי האדריכל הצ'כי יאן לטסל. עבודות הבנייה החלו ב-1914 והבניין הושלם ונפתח באפריל 1915, אז החל לשמש כמרכז תערוכות וכנסים עירוני וכונה "אולם התערוכה המסחרית של הירושימה". כשהוטלה הפצצה האטומית היא התפוצצה במרחק 150 מטרים מהבניין, 600 מטרים מעל האדמה. בניין זה היה למבנה הקרוב ביותר למוקד הפיצוץ ששרד לפחות בחלקו, וזאת בשל העובדה שהדף הפיצוץ הגיע מכיוון כמעט אנכי. שלד האגף המרכזי של המבנה נותר עומד והוא נשאר כך עד היום. ממשלת יפן החליטה לא לשפץ את הבניין אלא להפוך אותו לאנדרטה להפצצה האטומית ולסמל של תקווה לשלום בעולם ולתמיכה בהתפרקות מנשק גרעיני. ערך מורחב – אנדרטת השלום של הילדים אנדרטת השלום של הילדים היא פסל אשר מוקדש לזכרונם של ילדים אשר מתו כתוצאה מהפצצה ומנזקי הקרינה שלה. הפסל מתאר ילדה אשר זרועותיה מושטות ומחזיקות עגור מנייר אשר מתנשא מעליה. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של סדקו ססקי (ביפנית: 佐々木禎子), נערה צעירה אשר מתה מקרינה מהפצצה. היא האמינה שאם תיצור 1,000 עגורי נייר, המחלה שלה תתרפא. עד היום הזה, אנשים (בעיקר ילדים) ברחבי העולם מקפלים עגורי נייר ושולחים אותם להירושימה, שם הם מונחים ליד הפסל. ישנה קולקציה מתחדשת באופן תמידי של עגורי נייר בסמוך לפסל. האנדרטה נחנכה ב-5 במאי 1958. מדי שנה ב-6 באוגוסט, יום ההפצצה, עיריית הירושימה עורכת טקס אבל על הקורבנות, ותפילה להתגשמות שלום עולמי אמיתי. הטקס נערך בשעות הבוקר, מתחיל ב־8:00, מול מצבת הזיכרון בפארק, בנוכחות אזרחים רבים, כולל משפחות הנספים. במהלך הטקס, דקת דומייה נערכת ב־8:15, שעת התפוצצות הפצצה. הטקס נערך בנוכחות אזרחים יפנים, אורחים מכל העולם, ואישים ציבוריים בולטים דוגמת ראש עיריית הירושימה, המושל של הירושימה, ראש ממשלת יפן ומזכ"ל האו"ם, אשר השתתפותם בטקס קבועה. בערב ה-6 באוגוסט, יום ההפצצה, נערך טקס מנורות מסורתי, טורו נגאשי, אשר מטרתו היא לשלוח את רוחות הנספים על מנורות הנושאות מסרים של שלום. המנורות צפות במי נהר מוטויאסו. מדיה וקבצים בנושא פארק השלום בהירושימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק השלום בהירושימה אתר האינטרנט הרשמי של פארק השלום בהירושימה (ביפנית) אורן נהרי‏, שעת האפס, באתר וואלה, 10 במאי 2018 פארק השלום בהירושימה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שאלות שנשאלות בתכיפות, באתר הקרן למחקר השפעות הקרינה(אנ') הערכות אחרות מדברות על לפחות 160,000 בני אדם שנפגעו באופן ישיר מהפצצה, ויש גם הערכות נמוכות בהרבה, בסביבות ה-80,000-90,000 פארק השלום, באתר japan-guide עמוד בנושא שלום, באתר הפארק הרשמי Children's Peace Monument, באתר הפארק על הטקס, באתר העיר הירושימה תוכניית הטקס, באתר העיר הירושימה
מחלף חוף השרון

מחלף חוף השרון יקום-געש הוא מחלף המחבר את יישובי חוף השרון עם כביש 2. בשנת 2017 ובתום יותר משלוש שנים של עבודות תשתית במסגרת פרויקט תת"ל 15 (תוכנית תשתיות לאומיות מספר 15) וחיבור ככביש 531 לכביש 2 - נחנך במהלך חודש אפריל 2017 מפרידן תחתי (מנהרה) בין היישובים יקום וגעש במתכונת דו-סטרית ובצרוף מעגלי תנועה חדשים בכל צד של המנהרה החדשה. המפרידן החדש מאפשר תנועה דו סטרית בין צידיו השונים של כביש 2 (כביש החוף) ותורם לחיבור יישובי המועצה האזורית חוף השרון בכלל ובהנגשת הדרכים לקיבוץ יקום בפרט. ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאק מקראקן

זאק מקראקן (באנגלית: Zak McKracken and the Alien Mindbenders) הוא משחק מחשב מסוגת משחקי ההרפתקאות בגוף שלישי, שיצא לאור בשנת 1988 על ידי חברת לוקאס ארטס (שנקראה בזמנו Lucasfilm Games). הוא המשחק השני שהשתמש במנוע SCUMM, לאחר אחוזת המטורפים. המשחק פותח על ידי דוד פוקס, מת'יו אליין קיין, דוד ספנגלר ורון גילברט. כיום ניתן לשחק במשחק על מחשבים חדישים באמצעות המנוע ScummVM. המשחק הוא דו-ממדי מגוף שלישי. הממשק שלו הוא הצבע והקלק - בניגוד לממשק אחר שהיה נפוץ למשחקי ההרפתקה באותם ימים, שבו השחקן כותב בעצמו את מה שהוא רוצה שהדמות תעשה, השחקן בוחר פועל מרשימת פעלים בסרגל כלים, לוחץ על עצם כלשהו במסך והדמות עושה את שמתאר הפועל על העצם (רוב המשחקים האחרים של לוקאס ארטס מתבססים על ממשק זה). המשחק הוא השני ממשחקי לוקאס ארטס שהשתמש במנוע SCUMM, אחרי אחוזת המטורפים. במשחק שולט השחקן על ארבע הדמויות המרכזיות שבסיפור, בניגוד לאחוזת המטורפים, השחקן אינו שולט בכל הדמויות בו זמנית, אלא בדמות אחת בכל פעם בהתאם להתקדמות העלילה). במשחק אפשר להיתקע בדרכים רבות, מאפיין של המשחקים הישנים מאת החברות לוקאס ארטס וסיירה. העלילה עוקבת אחר זאק, עיתונאי כושל בצהובון. אנני לאריס, מדענית עצמאית. מליסה ולסלי, שתי סטודנטיות. זאק, אנני, מליסה ולסלי מנסים להציל את העולם מפני חייזרים המעוניינים בהפחתת האינטליגנציה של בני האדם. זאק מקראקן, באתר PCGamingWiki (באנגלית) זאק מקראקן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאל ג'יידלין

דניאל ג'יידלין (נולדה ב-1983) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית-בריטית. ג'יידלין נולדה בישראל וגדלה גם בלונדון. בתיכון למדה בבית הספר תלמה ילין שגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית. בסיום התיכון כבת 17 היא החלה ללמוד בבית הספר למשחק ומשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר ולאחר שנה חזרה ללונדון להמשיך את הלימודים במשחק שם. היא למדה לתואר ראשון בבית הספר למשחק Arts Educational School London. מתגוררת לסירוגין גם בתל אביב. בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בשני פרקים של העונה הראשונה של הסדרה הבריטית "סקינס". בנוסף ב-2007 הקימו ג'יידלין ובן זוגה הבריטי סטיבן הילדר את חברת ההפקה Jadelyn-Hilder Productions. הם יצרו סרטים קצרים, ביניהם סרט בן 40 דקות בשם "The Ending", וסרט באורך מלא בשם "Folie A Trois" ("טירוף כפול שלוש"), בו שיחקו אילנית גרשון, אברי ארבל ומעיין מלכה. את כל הסרטים ג'יידלין כתבה וביימה. ב-2011 שיחקה בתפקיד יוליה בסדרה הישראלית "ילדי ראש הממשלה" ב-HOT. ב-2012 שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" ("Dirizhyor") שעוסק בהגעת תזמורת לירושלים. השתתפה גם בעוד מספר סרטים עצמאיים.[דרוש מקור] באותה שנה, ג'יידלין כתבה ושיחקה בסרט הקצר "באני לאב" אותו ביימה רוני קידר. ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יעל גרובגלס ויון תומרקין. ב-2019 שיחקה בסרטו של יוסף אל-דרור "בלי דם". ב-2023 הופיעה בסדרה "חאנשי" בתור נעמי, שותפתה לדירה של נוקי, שלא מחבבת את חאנשי מלכתחילה. דניאל ג'יידלין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דניאל ג'יידלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל ג'יידלין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי Jadelyn-Hilder Productions Danielle Jadelyn short films on YouTube אבנר שביט‏, סוף העולם שמאלה: ריאיון עם דניאל ג'יידלין על הסרט הישראלי האפוקליפטי "ג'רוזלם", באתר וואלה, 6 ביולי 2016 נחום מוכיח, 11 במאיות מתמודדות על פרס אופיר, הבמה, 10 באוגוסט 2014 שלי גרוס, דניאל ג'יידלין ("חאנשי") מדגימה איך להתלבש כמו וונסדיי, מבלי להיראות מחופשת, באתר ynet, 5 בפברואר 2023