laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'אן פייר לוריות

ז'אן פייר לוריות (בצרפתית: Jean-Pierre Loriot;‏ 30 ביולי 1926 – 1 ביוני 1997) היה שחקן בלגי, בעלה של דולורס לאגה, הרקדנית הראשית של תיאטרון דה לה מונאי ובלט המאה ה-20. הוא החל ללמוד משפטים בסנט לואיס, אז נרשם לאוניברסיטה החופשית בבריסל, שם הצטרף ללהקת התיאטרון הצעיר של ULB, לאחר מכן הוא נטש את לימודיו באוניברסיטה ללימודי תיאטרון. הוכשר לראשונה בבית הספר רידאו בבריסל על ידי קלוד אטיין וריימונד ג'רום, הוא עשה תקופה קצרה בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל, אותו עזב כדי להתחיל בתור שחקן מקצועי. לוריות ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1947 בתיאטרון רידו בבריסל בכמה תפקידים מינוריים, ואז בתפקידים חשובים יותר בשנים 1949–1950, ובעונה שלאחר מכן, בריצ'רד השלישי של שייקספיר בתיאטרון הלאומי של בלגיה בבריסל. רוב הקריירה שלו הייתה בתיאטרון וודוויל (7 שנים) ובתיאטרון הגלריות המלכותי (חניך בין השנים 1964–1985), שם שיחק יצירות רבות. 1952: הגברת ורוח הרפאים שלה מאת מארק אליגט 1954: מסיבת שכונה של פאול פלון 1955: ערב של שמחה של גסטון שוקנס 1955: אהבה נמצאת איפשהו ... בבלגיה מאת גסטון שוקנס 1957: מיס קטסטרופה מאת דימיטרי קירסנוף 1969: האהבה הגדולה מאת פייר אטיקס ז'אן פייר לוריות, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Jacques Franck, « Jean-Pierre Loriot, un fantaisiste tendre », in La Libre Belgique, mardi 3 juin 1997 (archive) (ארכיון)
תעלת ניקולס

תעלת ניקולס (נקרא גם תעלת ניקולס הקדוש; בספרדית: Canal de Nicolas או Canal de San Nicolas) היא מצר מול החוף הצפוני-מזרחי של קובה. היא נמצאת 140 ק"מ מזרחית להוואנה. היא מפרידה בין קובה לדרום-מערב האיים של איי בהאמה. התעלה היא חלק מהאוקיינוס האטלנטי, היא גובלת ממערב במיצרי פלורידה, מצפון לבנק קיי סאל ובדרום בארכיפלג סבאנה-קמגווי מול החוף הצפוני של קובה וממזרח לערוץ בהאמה העתיק. Nicholas Channel, Bahamas, The - Geographical Names, map, geographic coordinates, geographic.org ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תעלת ניקולס".
יאן פליקס פיברסקי

יאן פליקס פיברסקי (בפולנית: Jan Feliks Piwarski‏; נולד לפני 20 בנובמבר 1794 – 17 בדצמבר 1859) היה צייר וגרפיקאי פולני. כיהן כאוצר ההדפסים באוניברסיטת ורשה (1818–1832), פרופסור בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה (1844–1848). אחד הליטוגרפים הפולנים הראשונים. הוא הגיע ממשפחת אומנים. הוא למד ציור בסטודיו של יוזף ריכטר. בשנת 1816 התיישב לצמיתות בוורשה, שם החל את דרכו כפקיד בנציבות המשפטים, בשנת 1818 מונה לאפוטרופוס של אוסף התחריטים בספריית אוניברסיטת ורשה ומזכיר הספרייה הציבורית של האוניברסיטה. בשנת 1819 נסע לווינה ושם הוא למד טכניקות גרפיות בזמן שעבד באוסף ההדפסים הקיסרי אצל אדם פון ברטש. לאחר שובו בשנת 1820, כאוצר אוסף התחריטים, עסק בארגון, הרחבה והרכבת האוסף. בשנים 1821–1822 הוא שיתף פעולה עם כתב העת "Gazeta Literacka" שכתב על אמנות והיסטוריה. בשנים 1820–1830, הוא התמנה למזכיר ומנהל אמנותי של הוצאת הספרים "מונומנטה רגנום פולוניה קרקובייניס". יחד עם סוורין אולשצ'ינסקי הוא הפיץ טכנולוגיה ליטוגרפית חדשה – צינקוגרפיה. בשנת 1825 נסע לברלין ודרזדן למטרות מחקר. הוא חקר אוספי אמנות מקומיים והעמיק את הידע המוזיאוני שלו. לאחר כישלון מרד נובמבר, בשנים 1832–1834 עבד על חיסול אוסף ההדפסים והספרייה הציבורית – האוספים שהוחרמו הובלו לסנקט פטרבורג. פיברסקי כתב על אמנות והוראה. הוא כתב את ספר הלימוד "לימוד הדפוסה ורישומים", שראה אור בשנים 1840–1841 והודפס מחדש פעמים רבות במהלך כמה עשורים. משנת 1842 היה חבר בהתכתבות של החברה המדעית בקרקוב. הוא השתתף באופן פעיל בהקמת בית הספר לאומנויות יפות בוורשה. בשנת 1844 החל לנהל את המחלקה לציור וציור נוף, שבראשה עמד עד פרישתו בשנת 1848. הוא הכניס לימודי חוץ, שהיו חידוש על אדמת פולין. כמה חודשים לפני מותו הפך למנהל האמנותי של "טיגודניק אילוסטרובני", וביוזמתו הוקמה סדנת חיתוך עצים בכתב העת. הוא נקבר בבית העלמין בפבצ'קי. הוא ביטא את דעותיו בעיקר באמצעות רישום בטכניקות שונות ובליטוגרפיה, בנוסף לציור ציורי שמן וז'אנר. הציורים הציגו נופים עממיים אופייניים, נוף עירוני ואירועים, כולל מרד נובמבר (התקפה על ארמון בלוודר). בציוריו הוא תיאר את חיי הכפר הפולני בצורה סנטימנטלית והראה להט אתנוגרפי בשחזור תלבושות ומנהגים מקומיים. הוא פרסם את יופייה של פולין והמונומנטים שלה – ביצירותיו השתמש במוטיבים פולניים בלבד. הייתה לו השפעה משמעותית על הדור הצעיר של ציירי ורשה. תלמידיו כללו: וויצ'ך גרסון, פרנצ'ישק קוסטז'בסקי, הנריק פילאטי, יוזף סימלר ויוזף סרמנטובסקי. לדברי אווה מיקי-ברוניארק, עבודותיו אינן מייצגות רמה אמנותית גבוהה, אך הן מילאו תפקיד חשוב כמבשר למגמת העממיות והז'אנר, האופיינית לריאליזם הפולני. את עבודותיו ניתן למצוא במוזיאונים פולניים רבים, ובמוזיאון הלאומי בוורשה יש את האוסף הגדול ביותר של ציורי שמן. Kazimierz Wojniakowski השוק באופטוב אכסנית "הפני האחרון" זיגמונד פוגל מטבח למרק ליד הבאר הדפס בצינקוגרפיה הדפס בצינקוגרפיה מדיה וקבצים בנושא יאן פליקס פיברסקי בוויקישיתוף יאן פליקס פיברסקי, באתר Discogs (באנגלית) Jan Feliks Piwarski | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית) Biographical notes Cmentarz Stare Powązki: JAN FELIKS PIWARSKI, cmentarze.um.warszawa.pl
איש השנה של "העולם הזה"

איש השנה של "העולם הזה" נבחר מדי תחילת שנה עברית על ידי עורך השבועון "העולם הזה", אורי אבנרי בעקבות הרעיון של איש השנה של המגזין "טיים". כאיש השנה נבחר שלדעת אבנרי השפיע ביותר על השנה החולפת, לחיוב או לשלילה. הגיליון שבו הופיע איש השנה הוקדש רובו ככולו לאישיות שנבחרה. הוא נפתח במאמר מקיף של אבנרי על האיש שנבחר, הביוגרפיה שלו, עמדותיו ודעותיו. בהמשך הובא ניתוח אירועי השנה שחלפה ושורת כתבות על אנשי השנה בתחומי החיים השונים בישראל ומחוצה לה. לראשונה פורסם איש השנה לשנת תשי"א, בגיליון של 27 בספטמבר 1951. איש השנה הזה, העולה החדש האלמוני הוא המקרה היחיד שבו נבחרה קבוצה ולא אדם יחיד. אבנרי נימק את בחירתו: "איש השנה של תשי״א הוא האדם המסמל את המהפכה האמיתית בחיי המדינה: העולה המיליון שהגיע לארץ ישראל מאז כיבוש הארץ מידי הטורקים; איש השנה של תשי"א הוא העולה השבע מאות אלף לישראל, מאז הקמתה, הבא ארצה השבוע; איש השנה של תשי"א הוא כל אזרח שני במדינה — שעלה אליה אחר ה' באייר תש"ח". אריאל שרון נבחר שלוש פעמים לאיש השנה. משפחת דיין תרמה שלושה אנשי השנה: משה דיין (תשכ"ז), בתו יעל דיין (תשי"ט) ובנו אסי דיין (תש"ל). רק שלוש נשים נבחרו לאיש השנה: יעל דיין, גולדה מאיר (תשל"ב) וגאולה כהן. שלושה שאינם ישראלים נבחרו כאיש השנה: גמאל עבד אל נאצר, אדולף אייכמן ורוחאללה ח'ומייני. אריה דרעי, איש השנה תשמ"ט היה האחרון שנבחר על ידי אבנרי. "העולם הזה", גיליון 726 מ-27 בספטמבר 1951 השער, "העולם הזה", גיליון 726 מ-27 בספטמבר 1951, עמוד 2
מריו יוריץ'

מריו יוריץ' (בקרואטית: Mario Jurić;‏ נולד ב-7 באוגוסט 1976) הוא כדורגלן קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר. מריו יוריץ' נולד למשפחה ממוצא קרואטי בעיירה גרדצ'ץ שבבוסניה והרצגובינה של כיום ואז הייתה חלק מיוגוסלביה. הוא התחיל לשחק במועדון נוער. בתחילת שנות ה-90 עבר עם משפחתו לקרואטיה בה התחיל לשחק כדורגל מקצועי. בשנת 1999 הוא נקלט בדינמו זאגרב ושיחק בה מספר עונות. בקיץ 2006 תמורת 600 אלף יורו הוא עבר לשיניק ירוסלבל והחל לשחק ברוסיה. בשנת 2006 ביחד עם שחקן שיניק נוסף איראקלי גפרידזה הוא עבר לספרטק נלצ'יק. בשנת 2007 מריו יורץ' חזר לקרואטיה ושיחק במספר קבוצות עד לשנת 2011. מכיוון שמריו יוריץ' נולד בשטח בוסניה והרצגובינה בשנת 2008 הוא קיבל הזמנה לשחק בנבחרת המדינה, אך היה שותף רק במשחק ידידות נגד בולגריה. מריו יוריץ', באתר Transfermarkt מריו יוריץ', באתר Soccerway מריו יוריץ', באתר National Football Teams מריו יוריץ', באתר FootballDatabase.eu
יוזף שרמנטובסקי

יוזף שרמנטובסקי (בפולנית: Józef Szermentowski‏; 16 בפברואר 1833 – 6 בספטמבר 1876) היה צייר נוף פולני, שהושפע מאסכולת ברביזון. בתחילה, מסיבות שאינן ברורות, הוא התגורר עם דודתו במנזר מקומי. שם הוא הפגין לראשונה כישרון לציור. מאוחר יותר הבחין בו אספן האמנות, טומאש זילינסקי, ויוזף שרמנטובסקי הלך להתגורר עימו בקיילצה. שם הוא פגש את פרנצ'ישק קוסטבסקי, שנתן לו שיעורי רישום ראשונים ועזר לשכנע את אביו לתת לו להמשיך בקריירה באמנות. בסיוע מסוים של זילינסקי, הוא נרשם לבית הספר לאמנויות יפות בוורשה, בו למד בין השנים 1853–1857, ולמד אצל קריסטיאן ברסלאואר ויוליוס קוסאק. הוא גם לקח שיעורים פרטיים אצל וויצ'ך גרסון. הוא גם מד אצל יאן פליקס פיברסקי. לאחר 1856 התגורר בוולין, שם צייר באוויר הפתוח, וגם עבד בחברת ספינות קיטור, וסיפק קישוטים לספינות הנוסעים שלהן והשתתף בתערוכה הלאומית הראשונה לאמנויות יפות, בוורשה. בשנת 1860 הוא קיבל מלגה ללמוד בפריז. זמן קצר לאחר שהגיע הוא התיידד עם קפריאן קמיל נורוויד, שעזר לו לקבל עבודות. שנתיים לאחר מכן בריאותו החלה להתדרדר אך לאחר שהצליח כלכלית הוא הצליח לנסוע לשווייץ למנוחה ולבילוי. בשנת 1868 שב לפולין, שם הקים סטודיו בטטרה. לאחר שלא קיבל תואר באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב, החליט לחזור לפריז. עד מהרה הוא התחתן ונולד לו בן, אך הוא נכנס לדיכאון כאשר הילד נפטר. הם נשארו בפריז במהלך המלחמה הצרפתית-פרוסית והקומונה הפריסאית. לא היו לו כל פטרונים, עד מהרה הוא החל לסבול כלכלית ובריאותו החמירה בגלל רעב וקשיים אחרים. אף שהיה לו בן נוסף וזכה במדליה בתערוכה בלונדון, הוא מעולם לא התאושש, פיזית או כלכלית, מה שהוביל למותו בטרם עת, בגיל ארבעים ושלוש. הרוח בעיניך הדרך לכפר מנוחת החורש הרי הפנינים ליד הכנסייה שעבוד מדיה וקבצים בנושא יוזף שרמנטובסקי בוויקישיתוף Józef Szermentowski - życie i twórczość, antyki-polska.x25.pl Józef Szermentowski (Szermętowski) | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית)
מרד סימקו שיקאק

מרד סימקו שיקאק היה מרד של השושלת הקאג'ארית תושבי צפון מערב איראן (בתמיכת כוחות טורקיים), שהתקיים בשנים 1918–1922. המרד נחשב לעימות הראשון בעת המודרנית שבו לחמו כוחות כורדים באיראן. מרבית מ-5,000 ההרוגים במרד היו אזרחים אשורים שנטבחו בידי המורדים. המרד החל לאחר עימותים אתניים בין האשורים לאוכלוסייה הקאג'ארית ורצח פטריארך אשורי. הקאג'ארים הכריזו על עצמאותם במרץ 1918. בשנת 1919 החל להתארגן צבא של כ-2,000 חיילים קאג'ארים בעיר אורמיה. אליהם הצטרפו כמה מאות שכירי חרב יוצאי האימפריה העות'מאנית. לאחר שכבשו את אורמיה, הצליחו המורדים לכבוש את העיירות שמסביב לה ובהן מהאבאד. לאחר קרבות קשים בשנת 1921, התנהל משא ומתן על אוטונומיה כורדית באזור צפון מזרח איראן. במקביל הצבא האיראני החל לנצח בקרבות מול המורדים, אשר נאלצו להיכנע בשנת 1922. רשימת סכסוכים במזרח התיכון בעידן המודרני
מרידות השיעים בעיראק (1935–1936)

מרידות השיעים בעיראק היה מרד של תושבים שיעים בבית המלוכה העיראקי, שהתקיים במאי 1935. המרד מוקד באזור הפרת כנגד השלטון הסוני בממלכה לאחר שהתושבים השיעים חשו כי הם לא מיוצגים מספיק בשלטון. המפקד העיראקי שמונה להגיב למרד היה בכר סדקי. המרד לא היווה איום משמעותי על עצם השלטון העיראקי, מאחר שבוצע על ידי מספר שבטים שונים ומבודלים. המרד הסתיים לאחר כשנה עם מאות הרוגים שיעים, וכ-90 הרוגים לצבא העיראקי. בתחילת שנות ה-30 השיעים החלו להיות ממודרים משלטונו של ראזי, מלך עיראק. המגמה הובילה להתפטרותם של שני שרים שיעיים. המצב גרם למתיחות רבה בקרב התושבים השיעים. ההתקוממות החלה ב-6 במאי. חיל האוויר העיראקי החל להפציץ את אזור המורדים ב-11 במאי. ב-13 במאי הצטרפו שבטים נוספים ללחימה. בסוף מאי דוכא מרבית המרד. התקוממויות מעטות המשיכו עד 1936. מרידות השיעים בעיראק (1991) יחסי סונים–שיעים רשימת סכסוכים במזרח התיכון בעידן המודרני מרד היזידים (1935)
ליאון ראף

דרטניון ראפין (באנגלית: Dartanyon Ruffin; נולד ב-14 באפריל 1996) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבו הופיע תחת שם הבמה ליאון ראף. ראף הוא פעם אחת אלוף צפון אמריקה של NXT. ראף ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Evolve במסגרת האירוע ה-106, שבו הצטוות לשורות טומי מזראטי בהפסדם לאדריאן אלאניס וליאם גריי. באירוע Evolve 131, שנערך ב-13 ביולי 2019, ראף ו-AR פוקס ניצחו את The UnWanted (אדי קינגסטון וג'ו גייסי) וזכו באליפות הזוגות של Evolve. באירוע Evolve 142, שנערך ב-7 בדצמבר של אותה השנה, השניים הפסידו את חגורות האליפות לצמד The Besties in the World (דייבי וגה ומאט פיטצ'ט); תקופת כהונתם כאלופים נמשכה כ-147 ימים. אף על פי שלא היה תחת חוזה, ראף ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWE ב-4 בדצמבר 2019 בפרק של התוכנית NXT, כשהצטוות לאדריאן אלאניס בהפסדם ל-The Forgotten Sons (סטיב קאטלר ווסלי בלייק). במהלך תחילת שנת 2020, ראף התאבק כמתאבק מקומי אשר נועד לקדם מתאבקים אחרים בתוכניות השונות: Raw,‏ סמאקדאון, NXT,‏ 205 לייב ו-Main Event. מאוחר יותר באותה השנה, ראף חתם על חוזה רשמי ב-WWE ונשלח ל-WWE Performance Center. ב-11 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, ראף ניצח את ג'וני גרגאנו וזכה באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שהוא נבחר על ידי גרגאנו במסגרת גלגל המזל. שבוע לאחר מכן בתוכנית, ראף הגן בהצלחה על תוארו נגד גרגאנו כתוצאה מפסילה לאחר שדמיאן פריסט, יריבו של גרגאנו, הכה באופן מכוון את ראף. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-6 בדצמבר, ראף הפסיד את התואר בחזרה לגרגאנו בקרב משולש אשר כלל בנוסף את פריסט, הפסד זה קטע תקופת כהונה של 25 ימים מצידו של ראף. ב-16 בדצמבר, ראף וקושידה הפסידו בקרב זוגות לג'וני גרגאנו ואוסטין ת'יאורי. ב-23 בדצמבר, ראף גבר על טימותי טאצ'ר. שבוע לאחר מכן, ראף כשל בניסיונו להשיב אליו את אליפות צפון אמריקה של NXT, כשהפסיד לאלוף, ג'וני גרגאנו. ב-20 בינואר 2021, ראף וקושידה ניצחו את גרגאנו ות'יאורי בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס. לעומת זאת, הם הודחו מהתחרות שבוע לאחר מכן על ידי Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק) במסגרת שלב רבע הגמר. ב-3 בפברואר, ראף נכשל בהשגת ניצחון על פני אוסטין ת'יאורי. שבועיים לאחר מכן, ראף גבר על אייזיאה "סוורב" סקוט. לעומת זאת, ב-13 באפריל, ראף נחל הפסד לאותו סקוט. ב-4 במאי, ראף הפסיד לסקוט במסגרת קרב ספירות בכל מקום. שבוע לאחר מכן, ראף נחל הפסד לפיט דאן כתוצאה מפסיקת שופט. ראפין נמצא במערכת יחסים עם שופטת ה-WWE, איה סמית'. השניים התארסו ב-30 בנובמבר 2020. הישגים בארגון ההיאבקות Evolve אליפות הזוגות של Evolve (פעם אחת) - עם AR פוקס הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI PWI דירג אותו במקום ה-272 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2020 הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE אליפות צפון אמריקה של NXT (פעם אחת) ליאון ראף, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליאון ראף, באתר WWE.com להיאבקות מקצועית ליאון ראף, באתר Online World of Wrestling ליאון ראף חותם ב-WWE אלוף צפון אמריקה של NXT, ליאון ראף, התארס לשופטת NXT, איה סמית' "אהבת חיי, אני לא יכול לחכות" בטוויטר
מרד בגדאד (1948)

מרד בגדאד (בערבית: انتفاضة الوثبة) היה מרד של סטודנטים קומוניסטים ודמוקרטים וצעירים כורדים בבית המלוכה העיראקי, שהתקיים בינואר 1948 בבירה בגדד. במהלך המרד נהרגו בסך הכל כ-300 עד 400 עיראקים. הסיבה לפרוץ המהומות הייתה כוונת הממשל לחדש את ההסכם האנגלו-עיראקי ולכאורה להפוך את עיראק לפרוטקטורט בריטי. בנוסף, כוח הקנייה של העובדים היה בשפל היסטורי, מה שהגביר את התסיסה בקרב הצעירים. מרבית המפגינים היו סטודנטים צעירים ועניים מפאתי הבירה, חלקם חברי המפלגה הקומוניסטית המקומית. הפגישה הראשונה של מובילי המהומות נערכה ב-3 בינואר. ההפגנות הראשונות נערכו ביום שלאחר מכן. כשהמפגינים הגיעו לבית הספר המקומי למשפטים, המשטרה החלה לפזר את ההפגנה בכוח. סטודנטים רבים נפצעו ושלושים ותשע נעצרו. ב-6 בינואר החלה שביתת סטודנטים. כיומיים לאחר מכן שחררו הרשויות את הסטודנטים שנעצרו והשביתה נפסקה. ב-16 בינואר דווח כי הממשלה חתמה על הסכם פורטסמות'. החתימה הובילה לשביתה בת שלושה ימים במכללות ולפריצה מחדש של המהומות. ב-20 בינואר התקיימה צעדת סטודנטים רחבת היקף. לראשונה מאז תחילת התסיסה הצטרפו לסטודנטים קבוצות חברתיות אחרות – בעיקר תושבי השכונות העניות שבדרום מזרח העיר. ב-21 בינואר ההפגנות עלו מדרגה. המשטרה ירתה על סטודנטים שהעבירו את גופות אלה שנהרגו יום קודם. חברי הסגל בבית הספר לרוקחות ורפואה התפטרו מתפקידם. הפגנות התפשטו ברחובות כולל כאלה שאינם סטודנטים וקומוניסטים רבים. באותו לילה ביטל העוצר, עבד אל-אילה, את הסכם פורטסמות'. היו מבין המפגינים שראו בכך ניצחון, והיו שרצו להמשיך בהפגנות עד הפלת הממשלה. בימים שלאחר מכך המפלגה הקומוניסטית המשיכה להתסיס בעד ההפגנות. בסוף החודש המשטרה שבה והפעילה כוח בפיזור ההפגנות, מה שגרם למותם של עשרות מפגינים. בתחילת פברואר המחאה דעכה. עם זאת, באביב התרחשו מספר מחאות ושביתות. לאחר המחאות המפלגה הקומוניסטית דעכה אף היא, לאחר שנתקלה בקשיים כלכליים ומרבית מחבריה שנאסרו. במהלך מרד בגדאד נהרג אחיו של המשורר מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי, שכתב לזכרו את השיר "אחי ג'עפר", אחד משיריו המפורסמים. זמן קצר לאחר המרד הקריא את השיר במסגד בבגדאד לפני קהל של סונים, שיעים ויהודים. רשימת סכסוכים במזרח התיכון בעידן המודרני מרד היזידים (1935)
דולורס לאגה

דולורס לאגה (בצרפתית: Dolorès Laga;‏ 4 באוקטובר 1930 – 21 באוגוסט 2017) הייתה רקדנית בלגית, אשתו של השחקן הבלגי ז'אן פייר לוריות. הייתה רקדנית ראשית בתיאטרון "לה מוֹנֶה" ו"בלט המאה ה-20" (Ballet du XXe siècle). תלמידתו של ריימונד הו. דולורס לאגה נשכרה כקוריפיה השנייה בתיאטרון דה לה מונאיי בשנים 1949–1950 והפכה לרקדנית ראשית בשנה שלאחר מכן, תוך שמירה על דרגה זו עד לאימונים, בשנים 1960–1961. נמצאת בבלט של המאה העשרים בו זכתה בתואר סולנית יחד עם יריבתה אנדרה מרלייר ורקדני הלהקה הטובים ביותר. מהשנים 1966–1967, תוך שהיא שומרת על מקומה כסולנית, לימדה בקונסרבטוריון "לרקוד" (בית הספר למחול של תיאטרון דה לה מונאיי, רחוב דה לה פורשה); בשנים 1968–1969 עבדה כמורה רק באותו בית ספר. לאחר מכן לימדה בבית הספר מודרה. דולורס לאגה הופיעה כאמנית אורחת בחברות אחרות ועיבדה כוריאוגרפיות שונות, בעיקר עבור לה ג'ומנט דו רועי מאת ז'אן קאנלה בתיאטרון הגלריות המלכותי. השיעור שלה בקונסרבטוריון למחול שימש כמודל עבור מרסל מרליאר, המאייר של מרטין פטיט ראט דה ל'אופרה בשנת 1972. אולימפיה בלס קונטס ד'הופמן, 22 בדצמבר 1961, בבימויו של מוריס בז'אר התפקיד הנשי ב-16 בפברואר 1961, כוריאוגרפיה מאת מוריס בז'אר רומיאו ויוליה, ב-17 בנובמבר 1966, כוריאוגרפיה מאת מוריס בז'אר הרגליים העגולות ב-1966, כוריאוגרפיה מאת מוריס בז'אר Maisonbejarthuis.be – Startpagina (בהולנדית (פלמית))
קרפיון שחור

קרפיון שחור (שם מדעי: Mylopharyngodon piceus) הוא מין יחיד בסוגו של דג השייך למשפחת הקרפיוניים. בתי גידולו של הקרפיון הם אגמים ונהרות במזרח אסיה מנהר האמור בסין עד לווייטנאם. דג זה מוכר היטב במטבח הסיני ולרפואה הסינית. הקרפיון השחור מגיע לאורך של עד 1.9 מטרים ולמשקל של עד 35 קילוגרם אך האורך הממוצע שלו הוא 60 עד 120 סנטימטרים. הקרפיון השחור ניזון בעיקר מחלזונות. הקרפיון השחור יחד עם קרפיון גדול-ראש, קרפיון כסוף וקרפיון העשב מהווים את ארבעת הדגים המפורסמים ביותר במטבח הסיני. תזונתו של הקרפיון השחור הובילה ליצואו לארצות הברית על מנת שיעזור לשלוט בכמות החלזונות לצורכי החקלאות הימית. החלזונות מהווים פונדקאים לטפילים ולקרציות מימיות שעלולים לפגוע בתוצרי החקלאות הימית. חוקי החקלאות של כמה מהמדינות קובעים שקרפיון שיוכנס לבריכת דגים יהיה קרפיון עקר, וכך לא יהיה סיכון שהוא עצמו יתרבה בבריכות או יצא מהן וישפיע על האיזון האקולוגי. מדיה וקבצים בנושא קרפיון שחור בוויקישיתוף קרפיון שחור, באתר ITIS (באנגלית) קרפיון שחור, באתר NCBI (באנגלית) קרפיון שחור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קרפיון שחור, באתר FishBase (באנגלית) קרפיון שחור, באתר GBIF (באנגלית) קרפיון שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
מתקפת הטרור על הפרלמנט ההודי

מתקפת הטרור על הפרלמנט ההודי היה פיגוע שבוצע ב-13 בדצמבר 2001 על ידי לשקאר-א-טייבה וג'יש-י מוחמד, שני ארגוני טרור אסלאמי שבסיסם באזאד קשמיר. במתקפה נהרגו שישה אנשי משטרת דלהי, שני אנשי שירות הביטחון של הפרלמנט וגנן. חמשת המחבלים נהרגו מחוץ לבניין הפרלמנט. המתקפה הובילה למתיחות גוברת ביחסי הודו–פקיסטן, כשהודו מאשימה את פקיסטן באחריות למתקפה, ולעימות ביניהן בשנים 2001–2002. ב־2002 הורשע אפצאל גורו (אנ') בתכנון המתקפה ונגזר עליו גזר דין מוות. גזר הדין הוצא לפועל בפברואר 2013. ב-13 בדצמבר 2023, יום השנה למתקפה, שני מבקרים בפרלמנט ההודי קפצו מגלריית המבקרים לאולם הפרלמנט ופיזרו גז צהוב שגרם למהומה. מתקפת הטרור בטהראן (2017) מדיה וקבצים בנושא מתקפת הטרור על הפרלמנט ההודי בוויקישיתוף "Terrorist Attack on the Parliament of India". Embassy of India – Washington DC. 2001-12-18. אורכב מ-המקור ב-2010-06-11. נבדק ב-2018-12-12. fzal Guru: Delhi parliament attack plotter hanged, BBC, ‏9 בפברואר 2013 Poulomi Saha, 2 with canisters jump from Lok Sabha visitors' gallery, yellow smoke, chaos, India Today, ‏13 בדצמבר 2023 Arvind Ojha, 'Will attack Parliament on or before Dec 13': Pannun's new threat over plot to kill him, India Today, ‏6 בדצמבר 2023
משבר לבנון (1958)

משבר לבנון היה משבר פוליטי וצבאי שהתרחש בשנת 1958 בלבנון בין ממשלת לבנון בתמיכת ארצות הברית (שאליה הצטרפו הפלנגות הנוצריות והמפלגה הליברלית הלאומית) לבין האופוזיציה הלבנונית (המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית והמפלגה הקומוניסטית) בתמיכת הרפובליקה הערבית המאוחדת. המשבר נגרם לאחר מתיחות אתנית רבה במדינה, ונמשך כחמישה חודשים, עד שנשיא לבנון כמיל שמעון סיים את כהונתו. עם סיום המשבר נסוגה ארצות הברית מלבנון. לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, החלה המלחמה הקרה שאופיינה במתיחות עולמית בין הגוש המערבי בהובלת ארצות הברית לבין הגוש המזרחי בהובלת ברית המועצות. לאחר מלחמת סיני בשנת 1956 עלתה רמת העוינות במדינות ערב כלפי ארצות הברית והמערב, וכן התגברה ההשפעה הסובייטית במצרים ובסוריה. בינואר 1957 הוכרזה דוקטרינת אייזנהאואר על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, שמטרתה הייתה למנוע השפעה סובייטית על המזרח התיכון. הדוקטרינה נחקקה בקונגרס ב-9 במרץ של אותה השנה. בשנת 1952 כמיל שמעון הנוצרי נבחר לכהן כנשיא לבנון. הוא נקט מדיניות פרו-מערבית אל מול מצרים וסוריה שנתמכו על ידי ברית המועצות. מצב זה הגביר גם את המתיחות העדתית והפוליטית הפנימיות בתוך לבנון. שמעון היה אמור לסיים את כהונתו ב-24 בספטמבר ותכנן להתמודד לכהונה נוספת (מה שהיה אסור בחוקה), ואף ביקש את תמיכת האמריקאים בעניין. הפגנות של קבוצות שונות – בעיקר הסונים והדרוזים – החלו בפברואר כנגד הנשיא. אחד מנושאי המחאה המרכזיים היו כי שמעון לא הכניס את לבנון לרפובליקה הערבית המאוחדת. קרבות פרצו ברחובות ביירות כשאספסוף מוסלמי שרף את ספריית סוכנות ההסברה של ארצות הברית. במקביל חמושים שיעיים מהבקאע החלו לקבל אספקת נשק מסוריה. כתוצאה מהמצב, שמעון ביקש מארצות הברית לתגבר את התמיכה בו. ארגון האומות המאוחדות שלח אף הוא כוחות ב-11 ביוני על מנת למנוע הסלמה. ישראל, מצידה, סיפקה (באמצעות המוסד ובסיוע המודיעין האיראני) משלוחים של נשק בדרך האוויר לכוחותיו של שמעון. ב-15 ביולי הכריז הממשל האמריקאי על התערבות גלויה בלבנון, ושלח את הצי השישי. במבצע השתתפו יותר מ-14,000 אמריקאים, בהם 8,509 אנשי צבא ארצות הברית ו-5,670 אנשי חיל הנחתים. בנוסף על כך, הנשיא שלח את רוברט מרפי לשמש כנציג הממשל בלבנון. בסופו של דבר הוסכם כי כמיל שמעון יוכל לסיים את כהונתו כמתוכנן ב-22 בספטמבר, ולאחריו ייכנס לתפקיד פואד שהאב. בתום המשבר, הוקמה ממשלת אחדות לאומית בהובלת רשיד כראמי. מלחמת האזרחים בלבנון מלחמת לבנון הראשונה קייס פירו, לבנון – אתגר השונות (ספר 5 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ג–2013, עמ' 74–100. מדיה וקבצים בנושא משבר לבנון בוויקישיתוף לבנון, היסטוריה, 1958, התערבות, דף שער בספרייה הלאומית יעקב כרוז, האיש בעל שני הכובעים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002 (עמ' 119)
יונה לקס

יונה לקס (נולדה ב-1930) היא ניצולת השואה, שיחד עם אחותה התאומה מרים הייתה קורבן לניסויי מנגלה בתאומים במחנה אושוויץ. לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, ייסדה ושימשה כיושבת ראש ארגון תאומי מנגלה. בינואר 2015 נאמה בפני האספה הכללית של האו"ם ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה. היא הופיעה בכמה סרטי תעודה. לקס הייתה בת תשע בזמן פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939. יונה ומשפחתה תושבי העיר לודז' גורשו לגטו לודז'. מהגטו גורשו הוריה למחנה ההשמדה חלמנו בשנת 1942 ושם נרצחו. באוגוסט 1944 יונה ושתי אחיותיה, אחת מהן תאומתה מרים גורשו לאושוויץ. יוזף מנגלה לא זיהה בתחילה שהיא תאומה, והיא נשלחה ישירות לתאי הגזים. אחותה הגדולה דיווחה למנגלה שאחיותיה הן תאומות, ובעקבות זאת יונה ואחותה התאומה מרים נשלחו ל"מעבדתו". על יונה קועקע מספר אסיר A27700, ומרים אחותה קיבלה את המספר A27725. סמוך לפני שחרור אושוויץ ב-27 בינואר 1945, נשלחו יונה ומרים בצעדת מוות למחנה הריכוז רוונסברוק. מאוחר יותר הם נכלאו במלכוב הסמוכה. הן שוחררו ליד העיר לייפציג ב-8 במאי 1945, עם כניעת גרמניה הנאצית. יונה ומרים חזרו ללודז', אך בעקבות פוגרום קיילצה בשנת 1946 הן הועברו ללונדון וטופלו על ידי משפחות יהודיות. בשנת 1948 יונה עלתה לבדה לארץ ישראל. היא התגוררה בתל אביב עם בעלה. לקס הקימה ומשמשת כיו"ר יו"ר ארגון תאומי מנגלה. היא נאמה בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות ביום ההנצחה הבינלאומי לזכר קורבנות השואה, ב־28 בינואר 2015, והשתתפה בסרט תיעודי ברדיו של האו"ם על חייה. היא הופיעה בסרט התיעודי "לסלוח לד"ר מנגלה" משנת 2006. בסרט הביעה יונה את התנגדותה לבקשת הסליחה של גיבורת הסרט, אווה מוזס קור, עוד תאומה של מנגלה שסלחה בפומבי למבצעי השואה. בניגוד לקור, לקס טענה כי "על זוועות כאלה אי-אפשר לסלוח". יונה לקס – העדות המלאה: מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל ע.ר ענת מידן, אווה:" הסליחה שיחררה אותי. בזכותה אני אישה מאושרת. את מאושרת?", יונה: "איך אני יכולה להיות מאושרת? על זוועות כאלה אי–אפשר לסלוח", באתר "ידיעות אחרונות", 14 בינואר 2016
בקאש

בקאש (בהונגרית: Békás) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בבקאש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 292 ובשנת 2020 רק 200 תושבים. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי האזור היה מיושב עוד בתקופת האימפריה הרומית. הכפר יושב וננטש לסירוגין בתקופת הכיבוש הטורקי. שווייץ לוזאן, שווייץ מדיה וקבצים בנושא בקאש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בקאש (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי