laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספר השיאים של פוז

סֵפֶר הַשִּׂיאִים שֶׁל פּוּז הוא ספר ילדים שנכתב על ידי דויד גרוסמן ואויר על ידי נועם נדב. הספר יצא בשנת 1994 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. על הספר ביססו פרק של הסדרה "בעקבות הסיפורים הקסומים", המשודרת בערוץ הילדים ובלוגי. פוז הוא ארנב צעיר בעל פרווה כתומה שלפתע חש צורך עז לשבור שיא. לדאבונו אומר לו אחיו הבכור, עמיקוד, ארנב ממושקף בעל פרווה תכולה, כי כל השיאים נשברו ואף מונה בפניו מספר שיאים. אולם פוז שולל את דבריו באומרו על השיא האחרון שעמיקוד הזכיר ("כבר ישבו 72 יום על קיפוד") כי מי שיישב על קיפוד 73 ימים ישבור את השיא. לאורך הספר מנסה פוז את מזלו בשבירת-שיאים. כל פעם עמיקוד שולל את מעמדו של פוז כשובר-השיא באומרו לו, בצורת שיר, מי שבר את השיא הנ"ל. עקב שלילת השיא שפוז ניסה לשבור ראשון: "להתעורר הכי לאט בעולם". עמיקוד לא הבין איך יצאו לו חרוזים במפתיע, ללא חשיבה, וחשב כי כדאי לו לעבוד על כישרונו. שבירת-השיאים על ידי פוז ושלילתם על ידי עמיקוד נמשכה לאורך הסיפור כולו עד לשיא האחרון שניסה פוז לקבוע בו גנח הכי הרבה מהתפעלות מתמונה. תמונה זו הייתה למעשה הפרה של עלית ותמונה ספציפית זו השתייכה לחפיסת-שוקולד כך שריח שוקולד נדף ממנה. פוז לא היה מוכן בשום אופן לשמוע שגם שיא זה נשבר אחרי כל הפעמים שאחיו שלל אותו ושאל אותו בחרוזים מי שבר את השיא אם לא הוא. או אז הודה עמיקוד כי פוז הוא אשר שבר את השיאים שציין במהלך הסיפור. עוד הסתבר כי החרוזים שיגעו את עמיקוד והוא שמח להיפטר מהם. פוז - גיבור הסיפור. ארנב צעיר הנחוש בדעתו לשבור שיא כלשהו. עמיקוד - אחיו הבכור של פוז. אינו אוהב במיוחד את כינויו "עמי" וברצונו לשנות את שמו ל"רודריגז" או "קונסטנטין" משום ששמות אלו מתאימים לארנבים ידועים מחו"ל. הוריהם של פוז ועמיקוד - שמותיהם לא ידועים. ידוע כי הם מדברים גם ב"קיפודית" ובשפות-זרות נוספות כשהם אינם מעוניינים שילדיהם יבינו את שהם אומרים.
דושאן מקבייב

דושאן מקבייב (בסרבית: Душан Макавејев;‏ 13 באוקטובר 1932 – 25 בינואר 2019) היה במאי ותסריטאי קולנוע סרבי. מנהיג זרם "הגל השחור" בקולנוע היוגוסלבי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. מקבייב למד באוניברסיטה בבלגרד. במשך שלושה עשורים ביים 10 סרטים באורך מלא. סרטיו כוללים ביקורת חברתית נוקבת והומור שחור. סרטו המפורסם ביותר "מסתרי האורגניזם" (1971) הוחרם בארצו, בשל תכנים פוליטיים ומיניים בוטים, והוא נאלץ לעזוב את יוגוסלביה לגלות שנמשכה עד 1988. באותה תקופה המשיך לביים בארצות שונות כגון קנדה, הולנד, צרפת ואוסטרליה. נפטר בבלגרד ב-25 בינואר 2019. אדם אינו ציפור (1965) המרכזנית (1967) (1968) Innocence Unprotected מסתרי האורגניזם (1971) סרט מתוק (1974) קוקה קולה קיד (1985) מונטנגרו (1981) מניפסטו (1988) גורילה מתרחצת בצהריים (1993) חור בנפש (1994) מדיה וקבצים בנושא דושאן מקבייב בוויקישיתוף דושאן מקבייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דושאן מקבייב, באתר AllMovie (באנגלית) דושאן מקבייב, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דושאן מקבייב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דושאן מקבייב, באתר MusicBrainz (באנגלית) דושאן מקבייב, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא במאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הידקי שירקאווה

הידקי שירקאווה (ביפנית: 白川 英樹; נולד ב-20 באוגוסט 1936) הוא כימאי יפני שזכה בפרס נובל לכימיה ב-2000, ביחד עם אלן היגר ואלן מקדיארמיד, על גילוי ופיתוח פולימרים מוליכים. במהלך עבודתו במכון הטכנולוגי של טוקיו, פיתח שירקאווה פוליאצטילן בעל מראה מתכתי, ובכך עורר את עניינו של אלן מקדיארמיד, פרופסור לכימיה מאוניברסיטת פנסילבניה ב-1975. שנה לאחר מכן הזמין מקדיארמיד את שירקאווה לערוך את הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת פנסילבניה, והשניים, בשיתוף עם הפיזיקאי אלן היגר, פיתחו את המוליכות החשמלית של הפוליאצטילן. ב-1977 גילו השלושה שהרוויה באדי יוד משפרת את המוליכות החשמלית של הפוליאצטילן. על תגלית זו זכו השלושה בפרס נובל לכימיה בשנת 2000. שירקאווה נולד בטוקיו ב-1936, בנו של רופא צבאי. הוא סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של טוקיו בתחום הנדסת כימיה ב-1961, השלים את הדוקטורט בנושא ב-1966, והחל לעבוד במכון כעוזר מחקר. הוא השלים את הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת פנסילבניה, לשם הגיע בהזמנת אלן מקדיארמיד, ב-1976. הוא החל לעבוד במרצה באוניברסיטת צוקובה ב-1979, וב-1991 התמנה לראש המחלקה להנדסת כימיה בצוקובה. מדיה וקבצים בנושא הידקי שירקאווה בוויקישיתוף הידקי שירקאווה, באתר פרס נובל (באנגלית) הידקי שירקאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תרום

תָּרוּם הוא מושב עובדים של ארגון המושבים של הפועל המזרחי, הממוקם צפונית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה. היישוב נמצא בגובה 288 מטרים על מדרונות מיוערים בקצה המערבי של הרי יהודה ובאזור פרוזדור ירושלים. צפונית ליישוב ישנו יער של הקרן הקיימת המהווה חלק מיער פארק רבין. שטחו כ-1,800 דונם וההתיישבות בו היא ברובה יהודית אתנית דתית. תרום ממוקם כ-4 קילומטר מהקו הירוק. ליד המושב ניצבת אנדרטת גדוד 184. תרום נוסד ב-9 במאי 1950 (כ"ב באייר תש"י), ושמו לקוח מן הפסוק: ”לְךָ זְרוֹעַ עִם-גְּבוּרָה, תָּעֹז יָדְךָ תָּרוּם יְמִינֶךָ” (תהלים, פ"ט, י"ד). גם שם המושב השכן, תעוז, נגזר מפסוק זה. היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן בשני גלי עלייה, שהיו חלק ממבצע על כנפי נשרים. לאחר מספר שנים הצטרפו אליהם עולים מהודו, ובפרט מקוצ'ין בשנת 2013 הוקמה הרחבה במושב. ההרחבה מונה כ-50 משפחות מהמגזר הדתי לאומי. נכון לסוף 2009 מספר התושבים עומד על 568 טבלת צמיחת האוכלוסייה לאורך השנים. מפת תרום בגוגל מפות אתר האינטרנט של מושב תרום אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001 תרום באתר תנועת העבודה הישראלית קובץ מפקד האוכלוסין של תרום באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה תרום ממעוף הציפור מבט אל היישוב מבנים פרטיים ביישוב השביל המרכזי בכניסה ליישוב תרום - תצפית מכיוון תל צרעה תרום וסביבותיה - תצפית מכיוון תל צרעה
משפט סימסון

משפט סימסון הוא משפט גאומטרי הקובע כי: אם נתון משולש ונקודה שנמצאת על היקף המעגל החוסם אותו, אזי היטלי הנקודה על צלעות המשולש נמצאים על ישר אחד. ישר זה מכונה ישר סימסון. בתמונה, הנקודה P נמצאת על היקף המעגל החוסם את המשולש ABC. היטלי הנקודה על הצלעות AB, AC, BC מסומנים ב N, L, M בהתאמה (כלומר מתקיים P N ⊥ A B , P L ⊥ A C , P M ⊥ B C {\displaystyle PN\perp AB,PL\perp AC,PM\perp BC} ) נמצאים על ישר אחד (צבוע באדום). חלק נוסף של המשפט קובע כי שיקופי הנקודה P ביחס לישרים AB, AC, BC נמצאים על ישר אחד עם מפגש הגבהים של המשולש ABC. המשפט ההפוך נכון גם הוא: אם נתון משולש ונקודה כך שהיטלי הנקודה על צלעות המשולש נמצאות על ישר אחד, אזי הנקודה הזאת המצאת על היקף המעגל החוסם את המשולש. משפט סימסון שקול למשפט תלמי (כלומר, כל אחד מהם גורר את השני) ועל כן מספיק להוכיח את אחד מהם על מנת להוכיח את השני. מדיה וקבצים בנושא ישר סימסון בוויקישיתוף ישר סימסון, באתר MathWorld (באנגלית)
שדות מיכה

שְׂדוֹת מִיכָה הוא מושב הנמצא כ־5 קילומטרים דרומית־מערבית לבית שמש בחבל עדולם שבשפלת יהודה, שייך למועצה האזורית מטה יהודה. היישוב קרוי על שמו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי כחמישים משפחות עולים ממרוקו, במטרה לאכלס את חבל עדולם. לבן הראשון שנולד לתושבי המושב ניתן השם מיכה. שנה לאחר הקמת המושב הוקצה אחד מבתי המושב כמוסד תרבות למורשת ברדיצ'בסקי, והחל משנת 1957 התקיים במושב כנס שנתי של מספרי מעשיות. מדיה וקבצים בנושא שדות מיכה בוויקישיתוף שדות מיכה באתר המועצה האזורית מטה יהודה אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 עמנואל בן-גריון, שם ושארית, דבר, 9 במרץ 1956 ע. אבי עדוא, עיון בשבות מיכה, דבר, 26 ביוני 1957 מספרי מעשיות עממיות יתכנסו בשדות מיכה, דבר, 7 במאי 1961 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאנג לי ז'י

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא פאנג. פאנג לי ז'י (12 בפברואר 1936 - 6 באפריל 2012) היה אסטרופיזיקאי ומתנגד משטר סיני, שרעיונותיו הליברלים היו מהגורמים לאירועי כיכר טיין-אן-מן בשנת 1989. לאחר האירועים גלה לארצות הברית, שם שימש כפרופסור באוניברסיטת אריזונה. פאנג נולד בבייג'ינג. בשנת 1948, כשנה לפני שצבא השחרור העממי של הקומוניסטים כבש את העיר, הצטרף לקבוצת נוער שהייתה מקורבת למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1952, כשהוא בן 16, החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת בייג'ינג. בשנת 1980 נבחר לאקדמיה הסינית למדעים, והיה לחבר הכי צעיר בה אי פעם. בשנת 1989 שלח מכתב פתוח למנהיג דנג שיאופינג, וקרא לו לשחרר אסירים פוליטיים. לאחר אירועי כיכר טיין-אן-מן, אשר בהם לא השתתף באופן אקטיבי, אולם רבים מתלמידיו היו ממוביליהם, ברח לשגרירות האמריקאית וביקש מקלט. לאחר הגעתו לארצות הברית בשנת 1990, לימד באוניברסיטת אריזונה. שימש כחבר בוועד בארגון Human Rights in China. מדיה וקבצים בנושא פאנג לי ז'י בוויקישיתוף דף אישי באתר אוניברסיטת אריזונה Fang Lizhi, Chinese Physicist and Seminal Dissident, Dies at 76, באתר הניו יורק טיימס פאנג לי ז'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט

האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט (ביפנית: 日英通商航海条約, באנגלית: Treaty of Commerce and Navigation) נחתמה בין בריטניה ויפן ב-16 ביולי 1894, וסימנה את סוף עידן ההסכמים הבלתי שוויוניים והאקסטריטוריאליות ביפן. מרגע חתימת האמנה היו הנתינים הבריטים ביפן נתונים תחת החוק היפני, במקום תחת החוק הבריטי. האמנה נכנסה לתוקף ב-17 ביולי 1899. האמנה נחתמה בלונדון על ידי שר החוץ הבריטי דאז, ג'ון וודהאוס, ושר החוץ של יפן, אאוקי שוזו. אמנה זו הייתה אחד התנאים המקדימים לברית האנגלו-יפנית של 1902, שכן לא ניתן לכרות ברית בין שני צדדים שאינם שווים. הברית האנגלו-יפנית מדיה וקבצים בנושא האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט בוויקישיתוף טקסט האמנה‏, אתר משרד החוץ הבריטי ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יושי שדה

יושי (יהושע) שדה (נולד ב-6 באפריל 1956) הוא פזמונאי, מלחין, מעבד, זמר וגיטריסט. חבר בלהקת תיסלם. שדה החל את דרכו כטכנאי הקלטות באולפן "טריטון". בתחילת שנות השמונים החל להקליט את שיריו, ויחד איתו באולפן עבדו יזהר אשדות ויאיר ניצני ששמעו אותו מבצע את שירו באנגלית "See You Around", והזמינו אותו להצטרף לפרויקט שהם מקימים. לימים להקת תיסלם. השיר שהשמיע לאשדות וניצני נכלל באלבומה הראשון של תיסלם (שהיה באנגלית), ובאלבום בכורה בעברית הפך השיר ל"כלניות". בשנת 1981 הקליטה תיסלם את "לילה לילה" (מילים של שדה ולחן של שדה, אשדות וניצני) ובהמשך זכתה להצלחה רבה כששדה היה שותף לכתיבה של להיט הלהקה "לראות אותה היום" שזכה במקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת 1981. ו"שנה שנייה" שהגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת 1983. במקביל לפעילותו בתיסלם הקליט קולות רקע ב"שחרר אותי" של שלום חנוך, "חמוש במשקפיים" של אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב, "שביר" של איינשטיין ויצחק קלפטר ובתקליט של דודה. בשנת 1984 הוציא את תקליט הסולו "שמועות", היה הראשון לעשות כן לאחר פירוקה של הלהקה וכלל שני שירים מצליחים: "בוא איתי ו"שיר לעת", אך התקליט לא הצליח ובשנת 1985 נסע שדה לארצות הברית שם עסק בהקלטות. בשנת 1991 חזר לישראל ועבד בג'ינגלים. בשנת 1993 הצטרף אל קובי רכט והשניים הקימו את להקת "ההוא", והקליטו והוציאו אלבום חדש - "נגד הלב". באותה השנה שר בתקליט האריה היונה ותרנגולת כחולה והופיע בקלטת ווידאו "כמו גדולים 2" של איינשטיין. בשנת 2000 זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר העברי עם השיר "תפילת האור" למילים של נורית בת-שחר צפריר בביצוע של אקי אבני וחיה סמיר. בשנת 2006 הלחין את המוזיקה עבור הסרט הישראלי אין לה אלוהים. בשנת 2014 הוציא אלבום סולו בשם "י ו ש י", בו התארחו מזי כהן (בשיר "וירטואלי") וחבריו ללהקת תיסלם (בשיר "רק אותך רוצה לאהוב"). בשנת 2018 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, "יהושע". האלבום כולל חומרים שהוקלטו בין השנים 2014–2017. שדה הוא בן זוגה של הזמרת מזי כהן. לשדה יש בן מזוגתו לשעבר עמנואלה סטרוטי. יושי שדה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יושי שדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יושי שדה, באתר שירונט יושי שדה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יושי שדה, באתר Discogs (באנגלית) יושי שדה, באתר סטריאו ומונו יושי שדה, דף שער בספרייה הלאומית יושי שדה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) יושי שדה, באתר "פזמונט" מרב בטיטו, תיסלם על מזי, באתר nrg‏, 4 במאי 2007 האזינו: האלבום המלא של יושי שדה, באתר וואלה, 31 במרץ 2014 ערוץ 24, ‏תיסלם בקטן – יושי שדה ודני בסן מופעים בסלון, באתר ‏מאקו‏, 24 בינואר 2016 דני ספקטור, שליש תיסלם בסלון, באתר "ידיעות אחרונות", 7 ביולי 2016
צלפון

צְלָפוֹן הוא מושב עובדים הממוקם באזור השפלה, צפונית לבית שמש, על כביש 44, בין מחלף שמשון לצומת נחשון, בתחום המועצה האזורית מטה יהודה. שטח המושב הוא כ-2,000 דונם. המושב הוקם בשנת 1950 בידי עולים מתימן, ובשנת 1954 צורף לתנועת המושבים ולמועצה אזורית גיזו כשזו הוקמה. בשנת 1955 נסלל כביש גישה למושב. באותה שנה עזבו כ-20 משפחות מעולי תימן את המושב ובמקומם הוכנסו למושב עולים ממרוקו שעלו באותה שנה לישראל. רבים מיושבי המקום עוסקים בחקלאות זעירה האופיינית ליוצאי תימן המקומיים: נענע, כוסברה ופטרוזיליה. בתחילת שנות ה-60 נבנו במקום רפתות לכל משק, שהורחבו בשנת 1966. המושב נקרא על שם היישוב צלפון הקדום, ששכן במקום, ואשר אולי נקרא על שם הדמות המקראית הַצְלֶלְפּוֹנִי, שעל פי חז"ל הייתה אמו של השופט שמשון. אחרים טוענים שנקרא על שם שיח הצלף, הנפוץ באזור (ואולי יש קשר בין השניים). מדיה וקבצים בנושא צלפון בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ברכת הסוכנות לתושבי הפרוזדור, דבר, 26 באפריל 1951 יצחק קורן, לסיכום חמש שנות התיישבות עולים, דבר, 12 בפברואר 1954 מפה ומשם, דבר, 8 בספטמבר 1955 חסכו כסף ועזבו את המושב, דבר, 24 באוקטובר 1955 20 רפתות נבנות במושב צלפון, מעריב, 8 בנובמבר 1961 ישובי פרוזדור ירושלים יפתחו ענף צאן המרינו, מעריב, 22 באוגוסט 1966 יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס דן סנדל לפיסול

פרס דן סנדל לפיסול הוא פרס שהוענק בעשור הראשון והשני של המאה ה-21 לפסל ישראלי מטעם קרן דן סנדל וקרן משפחת סנדל לפיסול במסגרת מוזיאון תל אביב לאמנות. נכון לשנת 2007 עומד סכום הפרס על סך 25 אלף דולר, המיועדים להקמת עבודה במוזיאון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 2001 - מוטי מזרחי 2002 - עמנואל הצופה 2004 - מאיה כהן לוי 2005 - צדוק בן דוד 2006 - בוקי שוורץ 2008 - סיגלית לנדאו 2009 - ארז ישראלי 2013 - ישראל הדני 2014 - אורי קצנשטיין מוטי מזרחי איקרוס, 2002 עמנואל הצופה סירה, 2003 בזלת מאיה כהן לוי מסע בעקבות העורב, 2005 צדוק בן דוד צרות בכיכר, 2006 פלדת קורטון צבועה בוקי שוורץ מוסקיטו, 2007 סיגלית לנדאו סיזיפוס ויעקב נפגשים מעל באר, 2007 ברונזה ארז ישראלי זרים, 2011 יציקת בטון ראו: דנה גילרמן, פרסי מוזיאון תל אביב הערב, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2007
דימיטר פטקוב

דימיטר ניקולוב פטקוב (בבולגרית: Димитър Николов Петков;‏ 2 בנובמבר 1858, הכפר בשקיוי, חבל דוברוג'ה, וילאייט סיליסטרה, האימפריה העות'מאנית – 11 במרץ 1907, סופיה, נסיכות בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר בממשלות בולגריה, כראש עיריית סופיה וכראש ממשלת בולגריה. פטקוב נרצח בידי מתנקש במהלך כהונת ראש הממשלה. פטקוב לחם בשורות צבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ובכלל זה בקרב על מעבר שיפקה. במהלך המלחמה נפצע ואיבד את ידו השמאלית. בין 1888 ל-1893 כיהן כראש עיריית סופיה ובתקופתו עברה העיר תנופת פיתוח נרחבת. הוא כיהן כחבר הפרלמנט הבולגרי, בהמשך גם כיושב ראשו ובדצמבר 1893 מונה לשר לעבודות ציבוריות ותקשורת בממשלתו של סטפן סטאמבולוב. הוא כיהן כשר הפנים והשר לעבודות ציבוריות ותקשורת בממשלתו השנייה של ראצ'ו פטרוב. לאחר סיום תפקידו של פטרוב, מינה אותו הנסיך פרדיננד הראשון לראש ממשלת בולגריה. בנוסף, כיהן פטקוב גם בתפקיד שר הפנים והשר לעבודות ציבוריות ותקשורת. ב-11 במרץ 1907 נורה פטקוב למוות בידי מתנקש. הרוצח נלכד והוצא להורג בתלייה. פטקוב נישא לאקתרינה ריזובה (1869–1937), ולזוג נולדו ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים. בנו, פטקו פטקוב (1891–1924), שכיהן כחבר פרלמנט מטעם מפלגת האיכרים הבולגרית, נרצח בכדורי מתנקש אשר פעל בשליחות משטרו של אלכסנדר צאנקוב. בנו השני ניקולה פטקוב, שהיה ממנהיגי מפלגת האיכרים וחבר בחזית המולדת הבולגרית, הוצא להורג בידי הקומוניסטים, במהלך מסע השתלטותם האלים על בולגריה. מדיה וקבצים בנושא דימיטר פטקוב בוויקישיתוף כיום הכפר ניקולאיה בלצ'סקו (רומ'), מחוז טולצ'אה, ברומניה. ‏ Peoples' Liberal Party in the in Bulgaria, באתר berberian11.tripod.com (באנגלית), אוחזר ב-15 באפריל 2012.
חיים בן-עטר (עיתונאי)

חיים בן-עטר (29 באוקטובר 1885 – 26 בנובמבר 1918) היה פעיל ציוני, עיתונאי, עורך ומתרגם בתקופת היישוב. נולד באזימור שבמרוקו בכ' בחשוון ה'תרמ"ו לרב יעקב בן עטר שהיה צאצא של משפחת הרב חיים בן עטר. בעודו תינוק עלה לישראל עם משפחתו. בתחילת שנת ה'תרמ"ז יצא אביו לשליחות כשד"ר מטעם כוללות המערבים לערי חו"ל, ואמו גידלה אותו לבדה. בהמשך הקים אביו ישיבה בירושלים ונמנה עם ראשי עדת "המערביים" (יוצאי המגרב, צפון אפריקה). בגיל 5 נכנס ללמוד בבית הספר דורש ציון ולאחר כשנתיים עבר לתלמוד תורה של העדה הספרדית. בגיל 13 למד באופן עצמאי את השפות לדינו, ערבית, צרפתית וטורקית, וכנער הצטרף אל "אגודת צעירי ירושלים" שסייעה בהוצאתו לאור של כתב העת "השקפה" של אליעזר בן-יהודה. בגיל 17 החל לעבוד בדפוס עזריאל שתפקד גם כהוצאה לאור, ולקח שם חלק מרכזי באיסוף מאמרים וידיעות, עריכה ותרגום של רומנים, ספרים ומבחר כתבי עת בלאדינו שראו אור בדפוס ויועדו בחלקם לקהילות הספרדים באירופה. מתוקף עבודתו התקרב לתחום הספרות, והחל לכתוב שירים וסיפורים בעברית ובלאדינו. במקביל החל לפעול בעיתונות העברית, ובחודש ינואר 1909 (טבת ה'תרס"ט) הצטרף כשותף לעיתון הלאדינו "איל ליביראל" שיזם והוציא לאור משה עזריאל, כשבתחילה שימשו שניהם כעורכי העיתון. בחודש אוקטובר 1910 החל לשמש כעורך עיתון "החֵרות" (לשעבר איל ליביראל) שראה אור בירושלים בשנים 1917-1909. רוב העורכים והמשתתפים בעיתון היו "ספרדים"; אולם "לא היה זה עיתון עדתי - הוא אף מילא תפקיד כלל-יישובי בכמה תחומים". העיתון הביע תמיכה רבה בתנועה הציונית וביעדיה. והיה היומון העברי היחיד בפרקי זמן בשנים 1914-1913 ו-1917-1915. בתפקיד עורך "החרות" שימש עד לסגירת העיתון, בעקבות תלאות מלחמת העולם הראשונה. 'החרות' היה העיתון העברי היומי היחידי ביישוב היהודי שהמשיך לצאת לאור לאורך רוב שנות מלחמת העולם. בתקופה שבה שימש כעורך העיתון התחוללה מלחמת השפות - הפולמוס העז על מהות השפה שבה ילמדו, לועזית או עברית, בבתי הספר ובטכניון. שוחרי חברה "עזרה", שצדדו בהוראה בגרמנית, אף הציעו ממון לבן-עטר, על מנת שיחדל "החרות" מתמיכתו הנחרצת בשפה העברית. בשנת 1912 נעצר לפרק זמן קצר על ידי השלטונות העות'מאניים שחשדו בפעילותו הציונית, בקהילות בארץ ישראל, אשר כללה הרצאות והטפה ללימוד עברית. בן-עטר נפטר בשנת 1918 (כ"ב בכסלו) בגיל 33 בלבד, לאחר שחלה בדלקת ריאות. יצחק בצלאל, חיים בן-עטר, בתוך: העלייה השנייה, כרך ג: "אישים" (עורך: זאב צחור), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998, עמ' 78–79. יצחק בצלאל, ‏על ייחודו של "החרות" (תרס"ט-תרע"ז) ועל חיים בן-עטר כעורכו, פעמים 40, תשמ"ט, עמ' 155-121 יצחק בצלאל, ‏חמישה מכתבים מאת חיים בן-עטר, פעמים 40, תשמ"ט, עמ' 155-148 יצחק בצלאל, 'הלבנטינים הראשונים ביישוב העות’מאני: זהותם הציונית ויחסם לערביות', פעמים, 125–127, תשע"א, עמ' 75–95. "חיים בן-עטר", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"ג. שמעון רובינשטיין, מלחמת העולם הראשונה - שעתם הקשה והיפה של "החרות" ושל עורכו חיים בן-עטר, האומה, 121, תשנ"ו, עמ' 68–74. משה דוד גאון, "חיים ב"ר יעקב בן עטר", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 515–517, באתר היברובוקס עוזי אלידע, העולם בצהוב, לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית,1884-1914; אוניברסיטת תל אביב,2015. ראה אינדקס. כתבי חיים בן-עטר בפרויקט בן-יהודה חיים בן עטר (1885-1918), דף שער בספרייה הלאומית יצחק בצלאל, חיים בן-עטר, בתוך: העלייה השנייה, כרך ג: "אישים" (עורך: זאב צחור), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998, עמ' 79-78.
תעוז

תעוז (תָּעֹז) הוא מושב של ארגון המושבים של הפועל המזרחי. נמצא צפונית לבית שמש, בצד כביש הגבורה, השייך למועצה האזורית מטה יהודה. היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על יסודות הכפר הערבי בית סוסין, שתושביו נמלטו במלחמת העצמאות, במהלך מבצע בן נון ב', ולא הורשו לחזור לבתיהם. הרב הראשון של היישוב שהיה אז כפר, היה הרב יוסף שמן. הוא כיהן במשרתו משלהי שנת ה'תש"י ועד אמצע שנת ה'תשי"ז. הרב הנוכחי הוא הרב יעקב יעקב, המשמש גם כרבם של יוצאי קוצ'ין בישראל. בשלב מאוחר יותר, בעקבות בעיות ביטחוניות שנבעו מסמיכות המושב לגבול עם ירדן, עזבו חלק מהמתיישבים המקוריים ובמקומם התיישבו עולים מקוצ'ין. בשנת 1958 סירב המושב לקלוט משפחות נוספות של יוצאי קוצ'ין מחשש שהדבר יביא להפרת האיזון הדמוגרפי. תעוז הוא אחד מחמשת המושבים שמהווים עד היום מרכז לקהילה הקוצ'ינית. בינואר 1957 החלו העבודות לחיבור המושב לרשת החשמל הארצית. המושב אומץ על ידי יחידה של משמר הגבול שקיים פעילויות משותפות עם המושב. שטחו כ-1,500 דונם. מקור שמו של היישוב הוא מהפסוק בספר תהילים: "לְךָ זְרוֹעַ, עִם-גְּבוּרָה; תָּעֹז יָדְךָ, תָּרוּם יְמִינֶךָ" — ספר תהילים, פרק פ"ט, פסוק י"ד מפסוק זה נגזר גם שם המושב הסמוך תרום. מדיה וקבצים בנושא תעוז בוויקישיתוף תעוז (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 עת הבציר הגיעה, דבר, 29 ביולי 1956 מושב תעוז מסרב לקלוט עשר משפחות מעולי קוצ'ין, דבר, 13 בנובמבר 1958 העבודות בחיבור מושב תעוז, דבר, 11 בינואר 1957 מפה ומפה, מסיבת חנוכה, דבר, 16 בדצמבר 1963 יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שואבה

שׁוֹאֵבָה הוא יישוב כפרי מערבית לירושלים, השייך למועצה אזורית מטה יהודה. היישוב הוקם בשנת 1950 על חורבות הכפר סאריס, ככפר עבודה לעולים ממרוקו ומטריפולי. בשנת 1952 החליטו המוסדות המיישבים שאין למקום זכות קיום ודרשו מהמתיישבים להתפנות. משסירבו, צומצמו אספקת המים ושירותים אחרים כדי להניע את התושבים לעזוב. בשנת 1957 הוקם היישוב מחדש במקום בו שכנו בתי המהנדסים של תחנת השאיבה. שמו של היישוב מציין תחנת שאיבה בקו צינור המים ראש העין-ירושלים שהיה בסמוך למושב. מהבחינה הארגונית היישוב משתייך לתנועת הנוער התנועה החדשה.[דרושה הבהרה] בשנת 1974 הוחלט להרחיב את היישוב ולקלוט משפחות נוספות, חלקם מקרב הבנים שלא זכו לנחלה. עם העלייה בביקוש למגורים בבתים מחוץ לעיר התרחב גם המושב שואבה. בשנת 1987 הוחלט על הרחבה נוספת. שואבה מתחלקת לשני חלקים - שואבה הישנה ושואבה החדשה המכונה גם שואבה הרחבה. שואבה החדשה מורכבת מדור ההמשך של שואבה הישנה וממתיישבים חדשים. בשואבה ישנו קן של תנועת הנוער התנועה החדשה, בו פעילים ילדי ונוער המושב. ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה היישוב. למחרת 16 באוגוסט הורשו התושבים לחזור לבתיהם. מדיה וקבצים בנושא שואבה בוויקישיתוף שואבה, אתר ההתיישבות הכפרית. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 עוד כפר עבודה באזור ירושלים, מעריב, 13 במרץ 1950 דוד גלעדי, לחם ועבודה לכפר שואבה, מעריב, 29 בספטמבר 1950 יישוב נמחק מן המפה, מעריב, 18 במרץ 1955 יוקמו ישובים סביב ירושלים, חרות, 25 בדצמבר 1957 שמות עבריים ליישובים חדשים, על המשמר, 25 באפריל 1950 שואבה, אתר ההתיישבות הכפרית
Rhythmbox

Rhythmbox (תרגום מאנגלית: "תיבת קצב") הוא נגן מדיה, התומך בארגון קובצי המוזיקה ובהשמעתם. הנגן הוא חופשי ומשוחרר תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. הנגן מפותח על ידי קבוצת GNOME, ויועד במקורו לפעול על שולחן העבודה של GNOME תוך שימוש בספריית המדיה GStreamer, אך בהמשך הותאם לסביבות עבודה נוספות. בגרסה 12.04 של מערכת ההפעלה אובונטו, התווסף הנגן כברירת מחדל למערכת, והחליף את Banshee קודמו. הנגן תומך בנגינת מוזיקה ממקורות מדיה שונים, ובהם הזרמת רדיו אינטרנטי, והשמעת פודקאסטים. מדיה מקומית המשויכת לנגן, מאוחסנת בדרך כלל בתיקיה מקומית על המחשב, וקיימים בתוך התוכנה מנוע חיפוש למציאת קבצים, וכן יכולת לחלוקת תוכן המוזיקה לקבוצות ותיקיות. יש תמיכה בתוכנה לתקן ה־ReplayGain, וזה מטופל על ידי מנגנון ההגדרות GConf. קיימת אפשרות ליצירת רשימות השמעה רגילות וכן רשימות השמעה "חכמות", המאפשרת עדכון אוטומטי של התוכן מבסיס נתונים משתנה. ניתן לבחור באופן השמעת רשימות שירים כגון בצורה אקראית או בצורה חזרתית. בנוסף ניתן לדרג תכנים על פי טעמו של המשתמש. מדיה וקבצים בנושא Rhythmbox בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Rhythmbox (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.