laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רגימנט המשמר של הנסיך

רגימנט המשמר של הנסיך (בדנית: Prinsens Livregiment) היה רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני. הרגימנט התקיים בגלגולים שונים מאז 1657 עד 2005. הרגימנט הוקם במקור ב-1657 ונקרא בתחילה "רגימנט אברשטיין" (על שמו של ארנסט אלברכט פון אברשטיין). הרגימנט השתתף במלחמה הצפונית הקטנה, במלחמת סקניה, במלחמה הצפונית הגדולה, במלחמת שלזוויג הראשונה ובמלחמת שלזוויג השנייה. ב-1961 הוא קיבל את שמו האחרון - רגימנט המשמר של הנסיך. בשנת 2000 סופחו אליו שני רגימנטים נוספים: רגימנט המשמר של המלכה ורגימנט הרגלים שלזוויג. ב-2005 פורק הרגימנט וגדודיו אוחדו עם רגימנט הדרגונים יוטלנד. מדיה וקבצים בנושא רגימנט המשמר של הנסיך בוויקישיתוף רגימנט המשמר של הנסיך באתר מוזיאון ויבורג
רגימנט הדרגונים יוטלנד

רגימנט הדרגונים יוטלנד (בדנית: Jydske Dragonregiment) הוא רגימנט חיל רגלים ממוכן של הצבא המלכותי הדני. הרגימנט קיים בגלגולים שונים מאז 1657. הרגימנט הוקם במקור ב-1657, אולם את שמו הנוכחי קיבל רק ב-1932. ב-1953 הוצב הרגימנט בהולסטברו שם נותר עד ימינו. הרגימנט השתתף בלחימה באפגניסטן ובעיראק, אולם לפרסום בינלאומי זכה בעיקר בשל חלקו במלחמת בוסניה. ב-2004 צורפו אל גדודי החי"ר של הרגימנט שלושה גדודי שריון. ב-2005 רגימנט המשמר של הנסיך הסתפח אל הרגימנט. מדיה וקבצים בנושא רגימנט הדרגונים יוטלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רגימנט הדרגונים יוטלנד רגימנט הדרגונים יוטלנד באתר הצבא הדני רגימנט הדרגונים יוטלנד בפייסבוק
נוצתאים

נוצתאים (שם מדעי: Pennatulacea) היא סדרה של בעלי חיים צורבים הכוללת 14 משפחות, 35 סוגים ו-450 מינים. הנוצתאים נקראים כך מפני שהם דומים לנוצה. המינים בסדרה זו חיים במים טרופיים וממוזגים ואפילו במעמקי הים. הנוצתאים ניזונים בעיקר מפלנקטון. הטורפים העיקריים של המינים בסדרה זו הם חשופיות ים וכוכבי ים. כמו אלמוגים אחרים הנוצתאים מתרבים על ידי שחרור ביצים ותאי זרע למים. מהביצים בוקעות פגיות ששוחות במשך כשבוע עד שהם מתיישבות על קרקעית הים. הנוצתאים נמכרים לפעמים באקווריומים אך קשה לטפל בהם.[דרוש מקור] לדעת חלק מן המדענים המאובנים הקדומים ביותר של הנוצתאים הם של הסוג תאומפטילון (Thaumaptilon) מפצלי ברג'ס ששייכים לתקופת הקמבריון. עם זאת, קיימת הטענה כי אין קשר בין התאומפטילון לבין הנוצטאים. מאובנים של הסוג צ'ארניה (Charnia) מתקופת האדיקר נחשבים לעיתים כמאובנים הקדומים ביותר בסדרה זו אך יש על כך מחלוקת מדעית. משפחה Echinoptilidae משפחה Chunellidae משפחה Renilla משפחה Scleroptilidae משפחה Stachyptilidae משפחה Anthoptilidae משפחה Funiculina משפחה Kophobelemnidae משפחה Protoptilidae משפחה Umbellula משפחה Veretillidae משפחה Halipteridae משפחה Pennatulidae משפחה Virgulariidae מדיה וקבצים בנושא נוצתאים בוויקישיתוף נוצתאים, באתר ITIS (באנגלית) נוצתאים, באתר NCBI (באנגלית) נוצתאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נוצתאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נוצתאים, באתר GBIF (באנגלית) נוצתאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gary C. Williams, The Global Diversity of Sea Pens (Cnidaria: Octocorallia: Pennatulacea), PLoS ONE 6, 2011-07-29, עמ' e22747 doi: 10.1371/journal.pone.0022747 Birkeland, Charles (בפברואר 1974). "Interactions between a Sea Pen and seven of its predators". Ecological Monographs. 44 (2): 211–232. doi:10.2307/1942312. JSTOR 1942312. {{cite journal}}: (עזרה) J. Antcliffe, M. Brasier, Charnia and sea pens are poles apart, Journal of the Geological Society, 2007 doi: 10.1144/0016-76492006-080 ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-303 (ורמאכט)

דיוויזיית הרגלים ה-303 (בגרמנית: 303. Infanterie-Division), שכונתה גם דיוויזיית הרגלים "דבריץ" (בגרמנית: Infanterie-Division "Döberitz") הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. דיוויזיית הרגלים דבריץ הוקמה באזור האימונים הצבאי דבריץ ב-31 בינואר 1945. בתחילה, הדיוויזיה לא נשאה מספר סידורי, אך לבסוף הוקצה לה המספר 303. מטה הדיוויזיה גויס ממטה דיוויזיית הייעוד המיוחד ה-611, והמפקד הראשון של הדיוויזיה היה רודולף היבנר. שלושת רגימנטים הגרנדירים כללו שני גדודים כל אחד, ואילו רגימנט הארטילריה כלל ארבע סוללות. במרץ 1945 הוקצתה הדיוויזיה להקורפוס ה-101 תחת הארמייה התשיעית, חלק מקבוצת ארמיות ויסלה. עד אפריל, הדיוויזיה הועברה לקורפוס הפאנצר אס אס ה-11, גם הוא חלק מהארמייה התשיעית. החל מה-9 במרץ 1945, על הדיוויזיה פיקד קצין בדרגת אוברסט בשם הנס-וולפגנג שונמן. באפריל 1945, בסיום הקרב על רמת זלו, נלכדה הדיוויזיה בכיתור קרב האלבה ולאחר מכן נאלצה להיכנע. רודולף היבנר (31 בינואר 1945–9 במרץ 1945) הנס-וולפגנג שונמן (9 במרץ 1945–אפריל 1945) הדיוויזיה ה-303 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Tessin, Georg (1974). "303". Die Landstreitkräfte 281–370. Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939-1945 (בגרמנית). Vol. 9. Osnabrück: Biblio Verlag. pp. 79–82. ISBN 3764808721. Mitcham, Samuel W. (2007). German Order of Battle. Volume Two: 291st-999th Infantry Divisions, Named Infantry Divisions, and Special Divisions in WWII. Stackpole Books. pp. 222–223. ISBN 9780811734165.
הדיוויזיה ה-300 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-300 (בגרמנית: Divisionsstab z.b.V. 300), שכונתה גם דיוויזיית הרגלים "דבריץ" (בגרמנית: Infanterie-Division "Döberitz") הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1944, על בסיס דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-13. הדיוויזיה לחמה בגזרה הצפונית כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות קורלנד, ועם כניעת כיס קורלנד ב-9 במאי 1945 נלקחו שרידי הדיוויזיה לשבי. רודולף היבנר (31 בינואר 1945–9 במרץ 1945) הנס-וולפגנג שונמן (9 במרץ 1945–אפריל 1945) הדיוויזיה ה-300 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
דיוויזיית השדה ה-13 של הלופטוואפה

דיוויזיית השדה ה-13 של הלופטוואפה (בגרמנית: 13. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הצבא הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה. דיוויזיית השדה ה-13 של לופטוואפה הוקמה ב-15 באוקטובר 1942 באזור האימונים של Fallingbostel. בתחילת 1943 הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות צפון בחזית המזרחית והוקצתה לארמייה ה-18. הדיוויזיה השתלטה על קטע עמדה על נהר וולכוב באזור צ'ודובו - דימנו-ספאסקיה פוליסט. כאן נותרה הדיוויזיה בחודשים הבאים. ב-1 בנובמבר 1943 הוכפפה הדיוויזיה לוורמאכט ושמה שונה לדיוויזיית השדה ה-13. בינואר 1944, הדיוויזיה נפגעה במבצע לנינגרד-נובגורוד הרוסי. כיחידת משמר עורפי, היא נאלצה לסגת לגזרת לוגה ומכאן הלאה לאזור פסקוב. לאחר פריסה זמנית בקצה הדרומי של אגם פסקוב עברה הדיוויזיה לאזור שמדרום לאוסטרוב. בסוף מרץ 1944 לחמה הדיוויזיה על קו הרכבת אופוצ'קה - פסקוב, וסבלה אבדות רבות כל כך עד שהיא פורקה ב-1 באפריל 1944. מה שנותר מהדיוויזיה שולב בדיוויזיית השדה ה-12 של הלופטוואפה. גנרל לויטננט הרברט אולבריק (נובמבר 1942 – 25 בינואר 1943) גנרל מיור הנס קורטה (25 בינואר 1943 – 1 באוקטובר 1943) גנרל לויטננט הלמוט ריימן (1 באוקטובר 1943 – 1 באפריל 1944) דיוויזיית השדה ה-13 של הלופטוואפה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
ג'ודי לוקוקי

ג'ודי לוקוקי (בצרפתית: Jody Lukoki;‏ 15 בנובמבר 1992 – 9 במאי 2022) היה כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. לוקוקי גדל במחלקת הנוער של אייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-19 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על פיינורד במסגרת הליגה בעונת 2010/2011. בסך הכל ערך לוקוקי 24 הופעות ליגה באייאקס, בהן הבקיע חמישה שערים. הוא זכה עם המועדון בשלוש אליפויות הולנד. ב-2 באוגוסט 2013 הושאל לוקוקי למשך עונת 2013/2014 לקמבור, העולה החדשה לליגת העל ההולנדית. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים. ב-7 באוגוסט 2014 חתם לוקוקי על חוזה לשלוש עונות בזוולה מליגת העל ההולנדית. ב-21 באוגוסט הוא הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופאית, בתיקו 1-1 נגד ספרטה פראג במסגרת סיבוב הפלייאוף של הליגה האירופית לעונת 2014/2015. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים. ב-26 ביוני 2015 חתם לוקוקי בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית. ב-18 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לליטקס לובץ' במסגרת הליגה לעונת 2015/2016. בסך הכל שיחק לוקוקי במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 102 הופעות ליגה, הבקיע 17 שערים וזכה בארבע אליפויות בלגיה, וכן פעמיים בסופר קאפ הבולגרי. ב-17 באוגוסט 2020 חתם לוקוקי בייני מלטיהספור מליגת העל הטורקית. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד גזטפה במסגרת הליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך לוקוקי עשר הופעות ליגה במדי המועדון. ב-21 באפריל 2021 שוחרר מהמועדון. ב-1 ביולי 2021 חתם לוקוקי בטוונטה מליגת העל ההולנדית. ב-17 בפברואר 2022 שוחרר מטוונטה, מבלי שערך הופעות במדי המועדון. לוקוקי יצג את הנבחרות הצעירות של הולנד. ב-28 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בהפסד 2-1 לנבחרת עיראק במשחק ידידות. בסך הכל ערך שלוש הופעות בנבחרת, שלושתן במשחקי ידידות. ב-9 במאי 2022 מת לוקוקי מהתקף לב לאחר שהוכה על ידי בן משפחתו במהלך ויכוח. אייאקס אליפות הולנד (3): 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013 לודוגורץ ראזגרד אליפות בולגריה (4): 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019 הסופר קאפ הבולגרי (2): 2018/2019 מדיה וקבצים בנושא ג'ודי לוקוקי בוויקישיתוף ג'ודי לוקוקי, באתר Transfermarkt ג'ודי לוקוקי, באתר Soccerway ג'ודי לוקוקי, באתר National Football Teams ג'ודי לוקוקי, באתר FootballDatabase.eu Lukoki, trainer geeft vertrouwen באתר Ajax Showtime, ‏ 2 באוגוסט 2013 (בהולנדית) Jody Lukoki voor drie seizoenen naar PEC Zwolle באתר RTV Oost, ‏ 7 באוגוסט 2014 (בהולנדית) Официално: Лудогорец подписа с конгоански национал באתר Gong, ‏ 26 ביוני 2015 (בבולגרית) Yeni Malatyaspor'da ilk transfer Jody Lukoki באתר Goal, ‏ 9 ביולי 2020 (בטורקית) Ex-Ajax player Jody Lukoki dies after being beaten by his family, MARCA, ‏2022-05-11 (באנגלית) Voormalig Eredivisie-speler Jody Lukoki op 29-jarige leeftijd overleden באתר NU.nl, ‏ 9 במאי 2022 (בהולנדית)
דיוויזיית השדה ה-21 של הלופטוואפה

דיוויזיית השדה ה-21 של הלופטוואפה (בגרמנית: 21. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1942 על בסיס דיוויזיית השדה של הלופטוואפה מיינדל, והועמדה תחת פיקוד ריכרד שימפף. ב-1 בנובמבר 1943 הוכפפה הדיוויזיה לוורמאכט, ושמה שונה לדיוויזיית השדה ה-21. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ובנובמבר 1944 רוב יחידותיה שולבו בדיוויזיה ה-329. מטה הדיוויזיה והיחידות הכפופות לו המשיכו להילחם בכיס קורלנד, עד לכניעת הכוחות הגרמניים בכיס ב-9 במאי 1945. ריכרד שימפף (1 בדצמבר 1942–12 באוקטובר 1943) רודולף אדוארד ליכט (12 באוקטובר 1943–1 באפריל 1944) רודולף גולטש (1 באפריל 1944–8 באפריל 1944) רודולף אדוארד ליכט (1 באפריל 1944–18 באוגוסט 1944) אלברט הנצה (18 באוגוסט 1944–16 בפברואר 1945) אוטו בארט (16 בפברואר 1945–9 במאי 1945) דיוויזיית השדה ה-21 של הלופטוואפה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית השדה ה-21 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אוצ'ה אוקצ'וקוו

אוצ'ה אלוזי אוקצ'וקוו (27 בספטמבר 1967) היה כדורגלן ניגרי ששיחק בעמדת הבלם. אוקצ'וקוו נחשב כשחקן הזר ששיחק בטורקיה במשך פרק הזמן הארוך ביותר (13 שנים),[דרוש מקור] ואף קיבל אזרחות טורקית תחת השם דניז אויגר. פירוש השם אוקצ'וקוו בשפת האיגבו הוא "רצון האלוהים". אוקצ'וקוו שנולד בלאגוס, התחיל את הקריירה שלו כששיחק בקבוצות המקומיות פלאש פלמינגוס והארטלנד, ואף זכה בליגת העל הניגרית ב-1988 וב-1989. ביולי 1990, הוא הצטרף למועדון הדני ברונדבי, תחת המאמן החדש מורטן אולסן. תוך זמן קצר, אוקצ'וקוו הפך לשחקן קבוע בסגל הפותח, ואף עזר לקבוצתו לזכות בליגת העל הדנית בשנים 1990 ו-1991. אוקצ'וקוו היה אחד מעמודי התווך של הקבוצה שאף הגיעה לחצי גמר גביע אופ"א 1990/91 (אנ'). ב-10 בנובמבר 1993, חתם אוקצ'וקוו בפנרבחצ'ה הטורקית; לאחר שהופיע בגביע אפריקה לאומות 1992, שם הגיעה נבחרת ניגריה לחצי הגמר. אוקצ'וקוו עזר למועדון לזכות בליגת העל הטורקית. אוקצ'וקוו שיחק ארבע עונות נוספות עם פנרבחצ'ה, ולאחר קרוב ל-250 משחקים רשמיים בהם השתתף, עבר אוקצ'וקוו לאיסטנבולספור הטורקית, וחזר ב-2007 לניגריה לקבוצה אושן בויז ולאחר מכן הצטרף לבאיילסה יונייטד ביולי 2008, ופרש זמן קצר לאחר מכן, בהיותו בגיל 41. לזכותו של אוקצ'וקוו 47 הופעות במדי נבחרת ניגריה. אוקצ'וקוו השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 1994, מונדיאל 1994, גביע המלך פהד 1995 ומונדיאל 1998. ב-12 במרץ 1990, כבש אוקצ'וקוו את שערו הראשון במדי הנבחרת נגד נבחרת זמביה, במסגרת חצי גמר גביע אפריקה לאומות; השער אף סייע לנבחרת ניגריה לעלות לשלב הגמר. הארטלנד ליגת העל הניגרית: 1995/1996, 2000/2001 ברונדבי ליגת העל הדנית: 1990, 1991 פנרבחצ'ה ליגת העל הטורקית: 1995/1996, 2000/2001 נבחרת ניגריה גביע אפריקה לאומות: 1994 מדליית זהב אולימפית: 1996 אוצ'ה אוקצ'וקוו, באתר Transfermarkt אוצ'ה אוקצ'וקוו, באתר Soccerway אוצ'ה אוקצ'וקוו, באתר WorldFootball.net אוצ'ה אוקצ'וקוו, באתר National Football Teams אוצ'ה אוקצ'וקוו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר fbref תקציר המשחק בין זמביה לניגריה, באתר TRANSFERMARKT, ‏12 במרץ 1990
פרנצ'סקו פאבונה

פרנצ'סקו פאבונה (באיטלקית: Francesco Pavona;‏ בערך 1695, אודינה – ונציה בסביבות 1777) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק. הוא היה פרפטי, והתפרסם בעיקר ברחבי אירופה בזכות דיוקנאות הפסטל שלו, הדומים בסגנונם לרוזלבה קריארה. בהתחלה למד פאבונה באודינה, אצל צייר הפסטל קרניאו, ואחר כך עבר לבולוניה, כדי לעבוד עם ג'ובאני ג'וזפו דאל סולה. לאחר שסיים את עבודותיו, למד פאבונה במילאנו, ומשם המשיך ללמוד בג'נובה, איטליה, ולאחר מכן למד בספרד, פורטוגל וגרמניה. הוא התחתן והקים משפחה בדרזדן, גרמניה, שם צייר עבור בית המשפט. הוא חזר לבולוניה. אחרי כמה שנים עזב לוונציה, שם היה אחד מהפרופסורים המייסדים של האקדמיה לאמנויות שבונציה. הוא מת זמן קצר לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו פאבונה בוויקישיתוף The history of painting in Italy: from the revival of the fine arts ..., Volumes 5-6 (1828), By Luigi Lanzi, page 230 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנצ'סקו פאבונה".
Bully (שיר של שיינדאון)

"Bully" (בעברית: בריון) הוא הסינגל המוביל מתוך Amaryllis, אלבומה הרביעי של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון. הסינגל יצא ב-3 בינואר 2012, והוכרז על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי כתקליטון זהב לאחר שבארצות הברית נמכרו ממנו למעלה מחצי מיליון עותקים. בשיחה עם הרולינג סטון הסביר סולן הלהקה, ברנט סמית, שהשיר מדבר על ”לא להרגיש שאתה לא יכול לעמוד על שלך, ולהחזיר לעצמך את כבודך העצמי אם מישהו מזלזל בך או מנסה להתעמר בך. השיר הזה לא מעודד אלימות. הוא מעודד הישרדות. אני לא חושב שאף אחד צריך לחוות שלילה של כבודו העצמי או תחושת הערך העצמי שלו.” בנוסף ציין סמית שאביו הסביר לו איך להגן על עצמו מבריונים. ”כשהייתי בן עשר, אבא שלי לקח אותי למחסן, הלביש לי כפפות אגרוף, ואמר 'אני מקווה שזה אף פעם לא יגיע לזה, אבל אתה צריך ללמוד להילחם'. קרה שחטפתי מכות, אבל תמיד ידעתי להגן על עצמי. מטבעי מעולם לא נסוגתי ממשהו שהאמנתי בו, ושייקח אותי השד אם אתן למישהו להתעמר בי. אותו הדבר עם משפחתי. לעולם לא אתן למישהו להיכנס לביתי ולהתעסק עם החברה שלי או עם הבן שלי.” הווידאו קליפ של השיר יצא ב-6 במרץ 2012, ובוים על ידי דארן דואן, שביים לפני כן את הקליפ לשיר "Sound of Madness". השיר זכה למספר עיבודים של תזמורות צועדות בארצות הברית, המשתמשות בו, לעיתים בעת עידוד קבוצות הספורט של מוסדות החינוך אותן הן מייצגות. סרטון השיר "Bully" באתר יוטיוב [https://www.riaa.com/gold-platinum/?tab_active=default-award&ar=Shinedown&ti=Bully&format=Single&type=#search_section Bully at RIAA Website Steve Baltin (5 באפריל 2012). "Shinedown Top the Charts, Stand Up to Bullies | Music News". Rolling Stone. נבדק ב-1 בפברואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) PLHS Marching Band - Bully, סרטון באתר יוטיוב FPC Marching Band Bully 2015, סרטון באתר יוטיוב 'Bully' Bartlett High School Marching Band 2017, סרטון באתר יוטיוב AHS Marching Band – Bully – September 20, 2019, סרטון באתר יוטיוב "Shinedown Chart History". Billboard. "Shinedown Chart History". Billboard. "Shinedown Chart History". Billboard. "Hot Rock & Alternative Songs – Year-End 2012". Billboard. נבדק ב-9 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)
פייר דנדיני

פייר (פייטרו) דנדיני (באיטלקית: Pier Dandini;‏ 12 באפריל 1646‏ – 26 בנובמבר 1712) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק, ופעל בעיקר בפירנצה. פייר היה בנו ותלמידו של הצייר וינצ'נצו דנדיני. דודו של פייר, צ'זארה דנדיני, היה גם הוא צייר מפורסם בפירנצה. גם אחיו של פייר, אוטאביאנו, ווינצ'נצו דנדיני (הבן הקטן יותר) הפכו לציירים. בנוסף ללימודיו של פייר עם משפתחו, הוא נסע לבולוניה, מודנה, ונציה ורומא כדי ללמוד עוד על אמנות. סגנונות הציור של פייר מורכבים ממקורות שונים, כפי שהם משתקפים במסעותיו. פייר זכה לפטרונות רבה על ידי בני משפחת מדיצ'י, הנסיך פרדיננד והדוכס הגדול. הוא ביצע מספר עבודות בפירנצה, כמו ציורי קיר בתקרה של כנסיית סן ז'קופו סופר'ארנו, ציורי קיר בחדר התפילה בכנסיית סן פרדיאנו, ועוד. הוא גם צייר יצירת מזבח המתארת את עריפת ראשו של יוחנן המטביל בכנסיית "San Giovannino dei Cavalier". "עריפת ראשו של יוחנן המטביל הקדוש", סן ג'ובאנינו דיי קוואליירי, פירנצה שליחותו של יוחנן בן זבדי, כנסיית סן ג'קופו סופרנו, פירנצה הולדת הבתולה, קתדרלת סן ג'ימיניאנו מזבח, כנסיית סנטה מריה דל ג'יליו, פראטו כיפה, סנטה מריה מדלנה דה פאצי, פירנצה "שילוש ואמונה, סן גאטאנו, פירנצה" ציור קיר, וילה לה נרליה מדיה וקבצים בנושא פייר דנדיני בוויקישיתוף According to Baldinucci as cited in Dizionario Treccani, Orlandi sets the birth in 1647 Abecedario Pittorico, Pellegrino Antonio Orlandi, Bolognese, 1723, page 365. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-132 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-132 (בגרמנית: 132. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-5 באוקטובר 1940 בלנדסהוט, כחלק מגל הגיוס ה-11 של הוורמאכט, והועמדה תחת פיקודו של רודולף זינצניך. במאי 1941 השתתפו יחידות הדיוויזיה הזו בדיכוי המרד הסרבי בסנסקי מוסט במדינת קרואטיה העצמאית, מדינת בובות פשיסטית שהוקמה בשטח יוגוסלביה. לאחר פעולות בבלקן, השתתפה הדיוויזיה במבצע ברברוסה במסגרת קבוצת ארמיות דרום. הדיוויזיה הוחזקה בעתודה ולא השתתפה בלחימה בברית המועצות עד 27 ביולי 1941, ליד קוזיאטין שבאוקראינה. הדיוויזיה הייתה מעורבת לאחר מכן בפעולות מדרום לקייב לאורך נהר הדנייפר ולאחר מכן הוסטה לחצי האי קרים, שם שירתה במצר פרקופ, חצי האי קרץ' וחזית סבסטופול. במהלך המצור על סבסטופול כבשה הדיוויזיה את מבצרי מקסים גורקי. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לארמיות צפון כדי לתקוף את העיר המבוצרת לנינגרד בשל ניסיונה בתקיפת סבסטופול. לפני שההתקפה על לנינגרד, שכונתה מבצע נורדליכט, החלה, הדיוויזיה נאלצה להשתתף בהדפת מתקפת סיניאבינו הסובייטית באוגוסט 1942. הדיוויזיה בילתה את רוב שנת 1943 בהגנה על הסביבה סביב "צוואר הבקבוק": רצועת אדמה דקה הממוקמת לאורך החוף הדרומי של אגם לדוגה, שהייתה חיונית לשמירה על המצור על לנינגרד בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה ברכבת אל האגף הדרומי הקיצוני של קבוצת הארמיות צפון. בזמן שהוצבה שם היא הייתה עדה להשמדת קבוצת ארמיות מרכז עם תחילתה של מתקפת הקיץ הרוסית, הנקראת מבצע בגרטיון. לאחר מכן, הדיוויזיה הפכה אחראית לשמירה על הקשר בין קבוצת הארמיות צפון לבין מה שנותר מקבוצת ארמיות מרכז, ולמנוע מהרוסים לאגף את קבוצת הארמיות צפון מדרום. בסופו של דבר הדיוויזיה נותקה משאר הצבא הגרמני בכיס קורלנד שם נכנעה לרוסים ב-10 במאי 1945. גנרל לויטננט רודולף זינצניך (5 באוקטובר 1940 – 11 בינואר 1942) גנרל חיל התותחנים פריץ לינדמן (11 בינואר 1942 – 12 באוגוסט 1943) גנרל לויטננט הרברט וגנר (12 באוגוסט 1943 – 8 בינואר 1945) גנרל מיור רודולף דמה (8 בינואר 1945 – 8 במאי 1945) מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-132 בוויקישיתוף הדיוויזיה ה-132 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
יאניס פינופס

יאניס פינופס (בלטגלית: Juoņs Pynups;‏ 10 במאי 1925 – 15 ביוני 2007) היה חייל סובייטי לטבי שערק בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא חשש שבעקבות עריקתו ישפטו אותו הסובייטים בעוון בגידה וידונו אותו למוות, ולכן התחבא מעל ל-50 שנה. לאחר שהסובייטים עזבו את לטביה בשנת 1995 הוא יצא ממחבואו, בגיל 70. פינופס גויס לצבא האדום באוגוסט 1944, נשלח לחזית והשתתף בשני קרבות. זעזוע מוח גרם לו לאבד הכרה בקרב השני. כשהתעורר ראה שאיש לא נשאר בשדה הקרב, וניצל את ההזדמנות לעזוב. לבסוף הצליח לחזור הביתה ב-7 באוקטובר 1944. ברית המועצות ראתה את המדינות הבלטיות שנכבשו בכפייה כשטח סובייטי ותושביהן – כאזרחים סובייטים. נטישה או עריקה נחשבו למעשה בגידה. מחשש שיגזר עליו מוות בשל העריקה, פינופס בילה יותר מ-50 שנה במחבוא מהרשויות ומזרים. רק אחיו ואחותו ידעו שהוא חי. בהתחלה גר ביער. בהמשך, כדי להתגונן מהקור, הוא בנה לעצמו בונקר תת-קרקעי נסתר בחווה של קרובי משפחה. בשנות ה-50 בנו קרובי משפחה אלה בית חדש, והותירו את ביתם הישן נטוש. פינופס הפך את הבית הנטוש למקלט ומקום מסתור עבורו. הוא יצא לחצר במהלך היום רק כששכניו לא יכלו לראות אותו. הוא עזר לאחיו בעבודות חקלאות, כמו גם בקטיף פטריות ופירות יער ביער – את כל זה עשה רק בחסות הלילה, לאחר שבנה מספר בונקרים ביער כדי לעזור לו להישאר מוסתר. פעם אחת נקלע בטעות למרכז הקהילה ופגש אדם בתחנת האוטובוס שאמר שהוא מכיר אותו, אבל לא זוכר את שמו. פינופס נמלט מיד – התקרית גרמה לו להיות זהיר עוד יותר, כי לאחר רבע מאה, הוא היה משוכנע שאיש לא יזכור אותו. בשנות ה-80, כשפינופס נקע את קרסולו, הוא ביקש סיוע רפואי תחת שם בדוי. הוא בילה את שני העשורים האחרונים לחייו במחבוא. ההישארות במחבוא נעשתה קשה יותר ויותר לאחר שאחיו מתו ורק אחותו ורוניקה נותרה בחיים. הוא גם לא היה מסוגל להמשיך להיפגש איתה, לאחר ששכניה שאלו מי זה שביקר אותה. אף שהיה מודע לכך שלטביה השיגה שוב את עצמאותה ב-1991, בכל זאת נשאר במחבוא בגלל כוחות הכיבוש הסובייטיים לשעבר, כיום רוסיה, שעדיין נשארו בלטביה. רק שישה חודשים לאחר שהכוחות הרוסים התפנו משטח לטביה, יכול היה פינפס להרוס סוף סוף את בונקרי היער שלו, ובגיל 70, להופיע בתחנת המשטרה של קהילת פלצ'י (אנ') כדי להודיע שהוא מסתתר מהממשלה ביערות שמסביב ב-50 השנים האחרונות. הוא קיבל רשמית אזרחות לטבית ועבר לגור עם אחותו, שלא הייתה לה משפחה משלה. בתחילה הוענקה לו רק קצבה סוציאלית מכיוון שמשרד הרווחה לא ראה בו זכאי לפנסיה, אולם דבר זה שונה מאוחר יותר כדי להכיר בשירותו לאומה הלטבית. פינופס מת בשנת 2007 בגיל 82. מדיה וקבצים בנושא יאניס פינופס בוויקישיתוף Ķibilds, Mārtiņš (2019-02-28). "The heroism, banditry and naivete of the Forest Brothers". LSM.lv. נבדק ב-2019-03-01.
הפיגוע ליד בנייני האומה

הפיגוע ליד בנייני האומה בוצע באמצעות מטען חבלה ב-23 במרץ 2011, ליד בנייני האומה שבירושלים, ובו נרצחו אישה ונערה ונפצעו 37 אנשים. הפיגוע אירע בסביבות השעה 15:00 בצהרי 23 במרץ בתחנת האוטובוס בשדרות זלמן שזר ליד בנייני האומה, בזמן שהגיע למקום קו 74 של חברת אגד, מספר שניות לפני הפיצוץ, התקשר בעל חנות ליד התחנה למשטרה בדיווח על חפץ חשוד במשקל שני קילוגרמים שהיה מוצמד למכשיר הטלפון הקווי במקום; תוך כדי השיחה התפוצץ המטען. בפיגוע נרצחה תיירת מבריטניה, ונפצעו 38 אנשים, מתוכם 3 אנוש. אחת מהפצועות, בת 14, נפטרה מפצעיה ב-22 בנובמבר 2017 לאחר ששכבה בבית החולים שערי צדק מחוסרת הכרה. בספטמבר 2011 עצר השב"כ בסיוע צה"ל והמשטרה את אצחאק ערפה, בן 23 מראס אל-עמוד שהניח את מטען החבלה. פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2011 הפיגוע בקו 12 (2016) אשה נהרגה ועשרות נפצעו בפיגוע בכניסה לי-ם, באתר ynet, 23 במרץ 2011 הלכה לעולמה נערה שנפצעה לפני 6 שנים בפיגוע בירושלים, באתר מעריב אונליין, 22 בנובמבר 2017 אמרי לוי סדן‏, אחרי 6 שנים: הלכה לעולמה הודיה אסולין שנפצעה קשה בפיגוע בירושלים, באתר וואלה, 22 בנובמבר 2017 חנן גרינברג ויאיר אלטמן, עשרות מחמאס נעצרו, אחד לפני פיגוע התאבדות, באתר ynet, 7 בספטמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרל פון גראפן

גנרל קרל פון גראפן (בגרמנית: Karl von Graffen;‏ 6 ביוני 1893 – 1 בנובמבר 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון גראפן נולד ב-6 ביוני 1893 בפלן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. ב-3 באפריל 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-60 (מקלנבורג). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סופח לרגימנט הארטילריה ה-45 (לאוונבורג), וב-29 בדצמבר 1914 הצטרף לרגימנט הארטילריה מילואים ה-65 ושירת שם מ-18 במאי 1915 כסגן מפקד סוללה. מ-3 בדצמבר 1917 עד 23 בינואר 1918 הוא שירת כמדריך בבסיס הדרכה של הארטילריה, שם הועלה לדרגת אובר לויטננט ב-15 בדצמבר 1917. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון גראפן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הסוללה הרביעית של רגימנט הארטילריה שוורין. ב-6 באוקטובר 1936 מונה לראש צוות המבחנים ומשרד ההסדרה של בית הספר לתותחנים, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, פון גראפן הועלה ב-1 באוקטובר 1939 לדרגת אוברסט כאחראי לענייני ארטילריה ותחמושת בזרוע הארטילריה ב-OKH. ב-8 במרץ 1941 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-129, וב-28 בנובמבר 1941 מונה למפקד ארטילריה של דיוויזיית הרגלים ה-18. ב-24 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-27 במרץ 1942 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-58. ב-1 ביולי 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-13 באוגוסט 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-22 בספטמבר 1943 מונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-316. ב-25 באפריל 1945 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-76, ופיקד עליו בסוף מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. לאחר כניעת קבוצת ארמיות C ב-2 במאי 1945 הוא נלקח בשבי על ידי צבא ארצות הברית, ומ-18 במאי עמד בראש מחנה השבויים ליד רימיני במשך חודשיים לפני שהועבר לשבי הבריטי. פון גראפן שוחרר מהשבי ב-3 במרץ 1948. לאחר שחרורו התגורר פון גראפן בגרדרסבי עד למותו ב-1 בנובמבר 1964. מדיה וקבצים בנושא קרל פון גראפן בוויקישיתוף