laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמואיים

אמואיים (שם מדעי: Dromaiidae) היא משפחה של עופות קדומים חסרי שיניים מסדרת הקזואראים שתפוצתה באוסטרליה וכוללת סוג אחד. כיום ישנו מין אחד ששרד, אמו (Dromaius novaehollandiae). קודם שנת 1788, התקיימו באוסטרליה שלשה מינים ומספר תת־מינים של הסוג: אמו - נותר נפוץ ברוב רחבי אוסטרליה שאינם מיושבים בצפיפות. מספר הפרטים תלוי בכמות המשקעים, ונע מעשור לעשור בין 200 אלף למיליון. אך המספר הממוצע של האמו הוא כ־600,000-700,000 פרטים. תת־מין D. novaehollandiae novaehollandiae - בדרום מזרח אוסטרליה. תת־מין D. novaehollandiae woodwardi - בצפון אוסטרליה. מין זה רזה וצבע נוצותיו חוור יותר. תת־מין D. novaehollandiae rothschildi - בדרום מזרח אוסטרליה. צבעו כהה יותר. תת־מין אמו טסמני (D. novaehollandiae diemenensis) - היה נפוץ בטסמניה ונכחד עוד בשנת 1850. תת־מין אמו אי המלך (Dromaius ater) גודלו היה כמחצית מגודלו של האמו המוכר כיום. הוא נכחד בשנת 1805 כתוצאה מציד לא מבוקר. בעבר היה בלבול בינו לאמו אי הקנגורו. תת־מין אמו אי הקנגורו (Dromaius novaehollandiae baudinianus) - תת-מין קטן שהיה נפוץ באי הקנגורו. הוא נכחד סביבות שנת 1827, כתוצאה מציד ושריפות תכופות. Dromaius ocypus - מין פרהיסטורי מסוף תקופת הפליוקן. מדיה וקבצים בנושא אמואיים בוויקישיתוף אמואיים, באתר ITIS (באנגלית) אמואיים, באתר NCBI (באנגלית) אמואיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אמואיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אמואיים, באתר GBIF (באנגלית) אתר birdlife
אמו אי הקנגורו

אמו אי הקנגורו (שם מדעי: Dromaius novaehollandiae baudinianus) הוא תת-מין נכחד של אמו שהתגלה בשנת 1802 באי הקנגורו שבאוסטרליה המערבית על ידי מתיו פלינדרס ודווח כי הוא נפוץ סביבות נייפאן ביי. תחילה היה בלבול בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו אי הקנגורו, בפרט ביחס לקשר שלו לתת המין אמו אי המלך, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה משלחת. יומן המסע לא הבהיר היכן נאספו הפרטים. דבר זה הוביל לכך ששני המינים סווגו כמין אחד, שמקורו מאי הקנגורו. ממצאים מאוחרים יותר הבהירו כי המינים הם נפרדים ואת מקורו של המין אמו אי המלך. בגלל בלבול זה, המין קיבל את שמו המדעי הנוכחי רק בשנת 1984, לאחר רוויזיה יסודית של האמו הנכחד על ידי החוקר והטקסונום שיין פרקר. עור האמו המוצג במוזיאון להיסטוריית הטבע בז'נבה, שווייץ, והשלד המוצג במוזיאון הטבע של פריז שייכים לאותו הפרט. העור המוצג בז'נבה הוא העור היחיד שנותר על פני כדור הארץ של מין זה. מקובל להניח כי המין חי בעומק היער שבאי. ההכחדה של המין מיוחסת לציד וחיסול בתי גידול באמצעות שרפה. מדיה וקבצים בנושא אמו אי הקנגורו בוויקישיתוף אמו אי הקנגורו, באתר ITIS (באנגלית) אמו אי הקנגורו, באתר NCBI (באנגלית) אמו אי הקנגורו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אמו אי הקנגורו, באתר GBIF (באנגלית) אמו אי הקנגורו באתר הרשימה האדומה של IUCN
איציק תורג'מן

האם התכוונתם ל... יצחק תורג'מן – אלוף בצה"ל, ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (ראש אט"ל) איציק תורג'מן – אלוף-משנה באגף המודיעין, חתן פרס ביטחון ישראל, מנהל תוכנית עתידים ומנכ"ל קרן רש"י יצחק תורג'מן (פירושונים)
פיודור וינברג

פיודור ויקטורוביץ' וינברג (ברוסית: Фёдор Викторович Винберг; 27 ביוני 1868 – 14 בפברואר 1927) היה קצין בצבא הצאר במלחמת העולם הראשונה, מו"ל ועיתונאי, שנמלט לגרמניה לאחר מהפכת אוקטובר. פרסומיו עסקו כמעט אך ורק בתעמולה אנטישמית קיצונית, הוא היה הראשון שפרסם את הפרוטוקולים של זקני ציון בגרמנית והיה הראשון שהטיף בגלוי לרצח עם כולל של העם היהודי. וינברג נולד בקייב למשפחה בעלת שורשים גרמניים. אביו, ויקטור פיודורוביץ' וינברג, היה גנרל. ב-1893 הצטרף לצבא וב-1911 הועלה לדרגת קולונל. לפני מלחמת העולם הראשונה היה פעיל בתנועה הימנית הקיצונית "ברית העם הרוסי" והיה אחראי על פרסומיה. במלחמה היה קצין בגדוד הפרשים הבלטיים ולאחר מהפכת פברואר (1917) עזב את הצבא. לאחר מהפכת אוקטובר נכלא על ידי הבולשביקים באשמת בגידה בממשלת המעבר הרוסית. הוא נכלא, שוחרר ב-1918, הצטרף לצבא הלבן ועבר לגרמניה. ב-1919 היה כבר חלק מקהילת הגולים הרוסים בברלין. לאחר מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר הקומוניסטית ברוסיה, זרמו לגרמניה בכלל ולברלין בפרט עשרות אלפי גולים רוסים, ימנים, בני אצולה ומלוכנים שנמלטו מפני רדיפות הקומוניסטים. עבור קבוצה זו הייתה מהפכת אוקטובר חלק ממזימה יהודית. וינברג החל להוציא בברלין כתב עת ברוסית בשם "קרן אור" (Луч света) ועיתון גרמני-רוסי בשם "פריזיב" (Prizyv). בעיתון זה פרסם קטעים מן הפרוטוקולים של זקני ציון בגרמנית כטיעון בעד הצעתו המפורשת שיש להשמיד את כל היהודים. באווירה ששלטה אז בגרמניה, בעיקר בקרב החיילים המשוחררים והימין, היוו הפרוטוקולים הסבר סביר לתבוסתה הבלתי-מתקבלת-על-הדעת של גרמניה ותדלקו את "אגדת תקיעת הסכין בגב". בשנת 1920 הביא וינברג, יחד עם גרמני-בלטי בשם לודוויג מילר פון האוזן, את הספר המלא של הפרוטוקולים לדפוס בגרמניה ומכר מיד 100,000 עותקים, עד 1933 נמכרו בגרמניה יותר משלושים מהדורות של הספר והוא נפוץ במאות-אלפי עותקים. אחד המושפעים העיקריים מהפרוטוקולים היה האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג, שהשפיע על תפיסת עולמו של אדולף היטלר. עקב מעורבותו של וינברג ושל שאר אנשי "פריזיב" בפוטש של קאפ, נאלץ וינברג לעזוב את ברלין ועבר למינכן. במינכן הכיר אישית את אדולף היטלר ואלפרד רוזנברג והוציא את חיבורו האנטישמי, האנטי-קומוניסטי והמלוכני "הדרך אל הצלב" (ברוסית: Крестный путь, בגרמנית: ויה דולורוזה). ב-1922 נחשד בשותפות לרצח ולדימיר דימיטרייביץ' נבוקוב, אביו של ולדימיר נבוקוב ונמלט לפריז, שם מת ב-1927. אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 96-97 טום רייס, האוריינטליסט עמ' 228-233, כתר ספרים, 2007. הקשר "הרוסי" של היטלר, השפעת המהגרים הרוסים-לבנים על האידאולוגיה הנאצית 1917-1923 (באנגלית)
עונת רבייה

עונת רבייה היא תקופה מסוימת בשנה בה מתרחשת הזדווגות. בתקופה זו בעלי החיים בתקופת מיוחמים ומוכנים להביא צאצאים לעולם. בדרך כלל, עונת הרבייה היא התקופה בה התנאים בסביבת המחיה נוחים ומתאימים כמו כמות מספקת של מזון ושתייה וטמפרטורה אופטימלית. לבעלי החיים השונים יש עונות רבייה שונות המושפעות ממספר רב של גורמים כמו משך אור יום וגנטיקה. באדם, בשונה מיונקים רבים, אין עונת רבייה. בנוסף בפרוקריוטים וחד תאים, כגון חיידק אין עונת רבייה מוגדרת, והרבייה מתרחשת כתהליך מחזורי במשך כל ימות השנה. הנקבות בתקופה הזאת נכנסות לשלב הייחום, ומפרסמות זאת בכל מיני אמצעים כמו פרומוני ריח, התנהגות, השמעת קולות ואף שינוי במראה. לזכרים של הרבה מיני בעלי חיים יש דו-צורתיות זוויגית, שמופיעה רק לקראת עונת הרבייה לשם החיזור. קרני האייל למשל צומחות לקראת עונת הרבייה כדי שיוכלו לשמש לו להרשמת הנקבות וללחימה בזכרים אחרים. היות שקרניים אלו מכבידות על האייל, הוא משיר את קרניו בסוף העונה. על פי התפיסה הביולוגית של המין של חוקר האבולוציה ארנסט מייר הגדרת המין של יצור נקבע על ידי הרבייה, כלומר היכולת של שני הפריטים להזדווג בתנאים נורמליים ולהעמיד צאצאים פוריים הם הקובעים ששני הפריטים שייך לאותו מין. אחד מהמבודדים הטקסונומיים הוא עונת הרבייה של היצור, אם לשני יצורים יש עונת רבייה שונה הם שייכים לשני מינים שונים, מכיוון שההבדלים בעונת הרבייה מונעים מהם להזדווג. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התלמיד מספר אחת

התלמיד מספר אחת (באנגלית: The First Grader) הוא סרט ביוגרפי ומבוסס על סיפורו של קימאני נגנגה מרוגה מקניה, שהחזיק בשיא עולם באדם המבוגר ביותר, שהתחיל בית ספר יסודי. הוא התחיל ללמוד ב-12 בינואר 2004 בהיותו בן 84. הסרט צולם באזור החלק הקנייתי של השבר הסורי אפריקני. קניה, סוף שנת 2003. הרדיו מודיע שממשלת קניה החליטה לאפשר חינוך יסודי חינם לכול. מרוגה בן ה-84 מחליט שהוא רוצה להתחיל ללמוד קרוא וכתוב. בבית הספר הוא פוגש את המנהלת ג'יין (המשוחקת על ידי נעמי האריס) ואת אלפרד, שתחילה דוחים אותו. לאחר שמרוגה לא מוותר וחוזר למחרת, ג'יין אומרת לו שאין מקום פנוי בכיתה. אך היא לא שקטה, והיא מתייעצת עם בעלה צ'ארלס, שנמצא בניירובי הרחוקה. למחרת מרוגה בא בשלישית, בדיוק כשהיא מתלוננת בפני המפקח מר קיפרוטו, שאין לה מספיק שולחנות לימוד. לבסוף היא מקבלת אותו ומושיבה אותו קרוב ללוח, כי מאור עיניו נחלש עם השנים. מרוגה משחק עם הילדים, אך מדי פעם חוזרים אליו המראות של המלחמה נגד הכובש הבריטי, בה השתתף כלוחם מאו מאו. הפלשבק הקשה ביותר לצפייה הוא הסצנה, שבה הורגים את אשתו ואת ילדו מול העיניים שלו. בסצנת פלשבק אחרת מענים אותו, וכתוצאה מכך הוא מאבד את שמיעתו באוזן שמאל. כשהוא חש בהתנגדות לרצונו ללמוד בבית הספר, הוא מייחס זאת לעבר הזה ולהיותו בן קוקויו. רוב הלוחמים שנלחמה במסגרת מרד המאו מאו היו בני הקוקויו. ג'יין בתגובה אומרת לו שאין יותר יריבות בין השבטים השונים ויש שוויון. הוא מראה לג'יין מכתב שנמצא ברשותו מזה שנים רבות. בשביל שיוכל לקרוא את המכתב, הוא רוצה ללמוד. העיתונות מתחילה להתעניין בסיפור, מתחילים להופיע כתבות הפוגעות במרוגה וג'יין. שניהם מתחילים לקבל איומים, ולבסוף ג'יין מועברת למחוז אחר. בערב האחרון, לפני שהיא נוסעת, מרוגה בא אליה ומבקש ממנה שתקרא לו את המכתב. זהו מכתב הוקרה על השתתפותו במלחמת העצמאות של קניה ובו פירוט של כל מחנות הריכוז, שבהם היה כלוא על ידי הבריטים. הילדים לא מקבלים את המנהלת החדשה ומגרשים אותה בבוז. לבסוף ג'יין חוזרת ומרוגה ממשיך ללמוד. אתר האינטרנט הרשמי של התלמיד מספר אחת "התלמיד מספר אחת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "התלמיד מספר אחת", באתר נטפליקס "התלמיד מספר אחת", באתר AllMovie (באנגלית) "התלמיד מספר אחת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "התלמיד מספר אחת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "התלמיד מספר אחת", באתר Metacritic (באנגלית) "התלמיד מספר אחת", באתר אידיבי "התלמיד מספר אחת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורת מאת יאירה יסמין (אורכב 30.05.2020 בארכיון Wayback Machine) בפסטיבל הקולנוע בחיפה של שנת 2012
אזעקת אבק השרפה

אזעקת אבק השריפה הוא קרב בריטי שהתרחש בשנת 1774, כתוצאה מהמתחים בין שלוש עשרה המושבות. בפקודת הגנרל תומאס גייג' המושל המלכותי של מחוז מסצ'וסטס נשלחו חיילים בריטים להחרים אבק שרפה ב-1 בספטמבר 1774. בתגובה לפעולה זו, לאחר ששמעו שהיה עימות, כל אנשי המושבות נכנסו לפעולה מחשש שהמלחמה מתחילה. אף על פי שהתגלה לאחר מכן שזו הייתה אזעקת שווא היא גרמה לשני הצדדים לנהוג בזהירות בימים שלאחר מכן. שבעה וחצי חודשים לאחר מכן קרתה פעולה הפוכה שבה שדדו לוחמי המושבות נשק מבסיס בריטי. הבריטים ניסו להשיג שליטה על מחסני הנשק בעוד אנשי המושבות רצו שליטה לעצמם. בשנת 1772 בתגובה לפרשת ג'ספי ופרשיות נוספות הוחלט בקרב המושבות על הקמת ועדות להעלאת מודעות הציבור לפרשיות שמתקיימות במקומות אחרים וכדי להגיב על פעולות וחוקים שמתקיימים נגד המושבות. המתיישבים במסצ'וסטס אז לא לקחו חלק בפעולות האלה אף על פי שהם הצהירו שהם בעדם. גנרל תומאס גייג' הפך להיות מושל מסצ'וסטס במאי 1774 הואשם בידי המתיישבים על אכיפת חוקים קשים, שהפרלמנט עודד לאחר מסיבת התה של בוסטון. הפרלמנט ניסה למנוע את פרוץ המלחמה ולשמור על השלום שבין הרוב הפטריוטי האמריקאי לבין המיעוט הרגוע יותר, בכך שבחשאי היו משתלטים על חנויות צבאיות ושוד נשק מהמחסנים האמריקאים. השמירה על סודיות הייתה חובה מכיוון שגייג' חשש שאם יודלף כל ניסיון בני המושבות יסתירו את החנויות או גרוע מכך יתקיפו את החיילים. היו כמה מקומות במושבות שבהם שמר הצבא הבריטי את הציוד הצבאי שלו. חלק מהמקומות היו מבוצרים חלקית וחלק מהם היו רק מחסנים. רוב הציוד היה בבעלות ממשלת המחוז אבל חלק היה בבעלות הערים. במקום בקצה בוסטון מה שבימינו נחשב חלק מצ'ארלסטאון היה מקום שמור של ציוד צבאי בבית של אדם בשם ויליאם ברטל, מפקד של יחידה מחוזית. מכיוון שלא היה ברור עם איזה צד נמצא ברטל, הורה גייג' להעביר את הציוד שברשותו לבוסטון. ב-31 באוגוסט שלח גייג' לשריף של מחוז מידלסקס פקודה להחרים את כל אבק השריפה שבמחוז ולהכין כוח של חיילים למחר. תוכן המכתב התפרסם במהירות וגייג' מיהר להחרים את אבק השריפה טרם יחביאו אותו הפטריוטים. מוקדם בבוקר 1 בספטמבר יצא קולונל ג'ורג' מדיסון עם כוח של 260 חיילים מהרגימנט הרביעי והפליג בנהר מיסטיק עד לגבעת החורף ומשם צעד כמיל עד למקום בו אוחסן הנשק. בזריחה הם כבר שדדו את כל הנשק וחזרו בדרך שבאו לבוסטון, בסופו של דבר נלקח הנשק לאי קאסל שנקרא אז טירת ויליאם.
סוחוי Su-37

סוחוי Su-37 (ברוסית: Сухой Су-37, קוד דיווח נאט"ו : Flanker-F) הוא מטוס קרב רב-משימתי מהדור הרביעי, מתוצרת רוסיה, המבוסס על מטוס הקרב Su-27. פיתוח המטוס לא מומן על ידי ממשלת רוסיה, והוא פרויקט פרטי של חברת סוחוי. המטוס לא נכנס לשירות מבצעי בחיל האוויר הרוסי. גילוי קיומו של המטוס וביצועיו יוצאי הדופן גררו התעניינות רבה במערב ובארצות הברית בפרט. בעת הצגת המטוס, בעת מפגן אווירי, הפגין המטוס ביצועים חסרי תקדים. נטען כי אף מטוס מערבי אינו יכול לשחזר את ביצועיו שהפגין הסוחוי וגם ה-F-22 האמריקאי, חוד החנית של חיל האוויר האמריקאי, איננו מסוגל לשחזר בהצלחה את התמרונים שביצע המטוס. למטוס ישנם שני מנועי חזקים מאוד, שמקנים לו יכולת לבצע תמרונים חריפים, המקנים לו יכולות להגיע לזוויות התקפה גבוהות במיוחד. בעת הצגתו הגיע לזווית התקפה של כ-135 מעלות, בעוד מטוסים מקבילים מצליחים להגיע לכמה עשרות בודדות. בנוסף לכל אלו, מצויד המטוס במכ"ם רב עוצמה היכול לעקוב בו זמנית אחר מספר רב של מטרות, הן אוויריות והן קרקעיות, בעל יכולת ליצור תמונת SAR. יתרה מזאת, נוסף למטוס מכ"ם נוסף בחלקו האחורי, כך שנוצרת תמונה מלאה של כל המרחב. ההבדלים העיקריים בינו לבין ה-Su-27M הם: יכולת השליטה בהנעה וקטורית שינוי כיוון התנועה בזמן מבצעי העומד על פחות מ-10 שניות יכולות מבצעיות משופרות בקרב למרחקים קצרים יכולת תמרון משופרת Eden, Paul, ed. The Encyclopedia of Modern Military Aircraft. 2004 Gordon, Yefim. Sukhoi Su-27 Flanker: Air Superiority Fighter. 1999 מדיה וקבצים בנושא סוחוי Su-37 בוויקישיתוף Fighter SU-37, Enemy Forces.net Su-37, Russian Military Analysis אתגר הסוחוי כתבה בבטאון חיל האוויר, 22 בפברואר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרכבת התחתית של בואנוס איירס

הרכבת התחתית של בואנוס איירס (בספרדית: Subte de Buenos Aires) היא רשת של רכבות תת-קרקעיות המשרתות את העיר בואנוס איירס. היא פועלת משנת 1913 והיא אחת ממערכות הרכבות התחתיות העמוסות בעולם. היא מורכבת משישה קווים. בשנים הראשונות לפעילותה נערכו עבודות הרחבה ובניית קווים נוספים אולם בשנות מלחמת העולם השנייה נעצרה ההתקדמות והיא חודשה רק בשנת 1990 כאשר תוכננו לרכבת ארבעה קווים חדשים, עם זאת בשנים האחרונות גבר הביקוש לרכבת על קצב ההתרחבות מה שגורם לצפיפות בקרונות הרכבת. בניית הקו הראשון החלה בשנת 1909 על ידי חברת החשמליות האנגלו-ארגנטינאית שפעלה מכוח זיכיון שקיבלה מן הממשלה, הקו הראשון נחנך ב-1 בדצמבר 1913 ובשנת 1914 הוארך בשתי פעימות, בשנת 1930 נחנך הקו השני ובשנת 1933 החלה בנייתם של שלושה קווים נוספים שנחנכו בשנות ה-30 וה-40, הקו השישי הוא הקצר ביותר והוא נפתח בשנת 2007. קוי הרכבת שהיו ברשות חברות פרטיות הולאמו בשנת 1930 ועברו לניהול תאגיד התחבורה של בואנוס איירס, בשנת 1994 הופרטו קווי הרכבת וכיום מנוהלות על ידי חברת Metrovías SA. מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של בואנוס איירס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של בואנוס איירס (בספרדית) הרכבת התחתית של בואנוס איירס, ברשת החברתית פייסבוק הרכבת התחתית של בואנוס איירס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של הרכבת התחתית בבואנוס איירס (בספרדית)
מסדר צלב הוורד

מסדר צלב הוורד או ה"רוזיקרוציאני" (בגרמנית: Rosenkreuzer, רוזֶנקרויצֶר) מתואר כאגודת סתרים אשר נוסדה על ידי כריסטיאן רוזנקרויץ במאה ה-15, והייתה מקושרת עם פרוטסטנטיות ולותרניות. הקתולים דחו את המסדר בטענה כי מחזיקים הם מידע שונה מהתפיסה המקובלת באירופה באותה תקופה. מכיוון שחלק מהידע של המסדר נבע מהסופים, נשמר הדבר בסוד במשך 120 שנה עד לאקלים האינטלקטואלי המתאים יותר אשר יהיה עשוי לקבל אותו. פילוסופים שונים של המאה ה-17 כגון מיכאל מאייר (אנ'), רוברט פלאד ותומס ווהן (אנ') התעניינו בהשקפת העולם על פי מסדר צלב הוורד. על פי ההיסטוריון דייוויד סטיבנסון (אנ') השפיעה פילוסופיה זו של הרוזיקרוציאנים על הקמת מסדר הבונים החופשיים בסקוטלנד. על פי הסיפור המכונן של המסדר הוא נוסד בשנת 1407 על ידי כריסטיאן רוזנקרויץ, כאשר החליט להעביר את הידע הרב אשר רכש במהלך מסעותיו במזרח התיכון, לקבוצת תלמידים אשר אסף מרחבי אירופה. יוסף דן, אפוקליפסה אז ועכשיו, 178 - 225, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000 פרנסיס ייטס: The Rosicrucian Enlightenment The Occult Philosophy in the Elizabethan Age Ideas and Ideals in the North European Renaissance (1984) Collected Essays III מדיה וקבצים בנושא מסדר צלב הוורד בוויקישיתוף ״בשם הוורד״ - פרק על המסדר בפודקאסט ״מינהר הזמן״ בתאגיד השידור הישראלי ״כאן״ מסדר צלב הוורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוזיקרוציאנים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בר פלוגתא

בַּר פְּלֻגְתָּא (מארמית: בן מחלוקת; ברבים: בני פלוגתא) הוא חכם שבדרך כלל נחלק עם חכם אחר - זוג שנחלקים זה עם זה כמעט באופן קבוע. הוא מופיע פעם אחת בתלמוד הבבלי, אך ככינוי לחולק במחלוקת ספציפית, ולא לחולק קבוע. במשמעותו הנוכחית הביטוי קיים החל מתקופת הראשונים. התנאים הלל הזקן ושמאי הזקן, ותלמידיהם בית הלל ובית שמאי התנאים רבי עקיבא בן יוסף ורבי ישמעאל התנאים רבי אליעזר בן הורקנוס ורבי יהושע בן חנניה האמוראים רב ושמואל האמוראים רבי יוחנן וריש לקיש (כתלמיד חבר) האמוראים רבה ורב יוסף האמוראים אביי ורבא הראשונים הרמב"ם והראב"ד הראשונים הרז"ה והראב"ד הראשונים הרשב"א והרא"ה האחרונים רבי שבתי הכהן מחבר ספר שפתי כהן (ש"ך) ורבי דוד סגל, מחבר ספר טורי זהב (ט"ז). תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ז, עמוד ב' למשל, רש"י, מסכת סוטה, דף י"ט, עמוד א', ד"ה לר' יאשיה דדריה ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות ובנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריס טרייקובסקי

בוריס טרייקובסקי (במקדונית: Борис Трајковски ;‏25 ביוני 1956 – 26 בפברואר 2004) היה הנשיא השני של מקדוניה הצפונית בשנים 1999–2004. טרייקובסקי נכנס לפוליטיקה של מקדוניה עם הכרזת עצמאותה בשנת 1991. הוא הצטרף למפלגת Vmro-Dpmne. טרייקובסקי מילא תפקיד חשוב בפיתוח קשרים של המפלגה עם מפלגות אחרות באירופה ומונה ליו"ר הוועדה ליחסי חוץ של המפלגה. בשנת 1998 הוא מונה לסגן שר החוץ. הוא זכה בבחירות לנשיאות בשנת 1999 לאחר שקיבל 52% קולות ובכך הפך לנשיא השני של הרפובליקה (אחרי קירו גליגורוב). טרייקובסקי נהרג ב-26 בפברואר 2004 בהתרסקות מטוסו אשר היה בדרכו לוועידה כלכלית בבוסניה והרצגובינה, התאונה קרתה ככל הנראה עקב גשם וערפל כבדים. מדיה וקבצים בנושא בוריס טרייקובסקי בוויקישיתוף בוריס טרייקובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא מקדוניה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קירו גליגורוב

קירו גליגורוב (במקדונית: Киро Глигоров; ‏3 במאי 1917 – 1 בינואר 2012) היה הנשיא הראשון של מקדוניה, ומנהיגהּ בעת הפיכתה מרפובליקה סוציאליסטית תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה למדינה עצמאית. גליגורוב כיהן בתפקיד נשיא מקדוניה משנת 1991 עד 1999. טרם הפיכת הרפובליקה המקדונית למדינה עצמאית כיהן בתפקידים רבים במערכת הפוליטית של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, לרבות מזכיר המדינה לענייני כספים ברשות המבצעת של המועצה הפדרלית, חבר הנשיאות היוגוסלבית ונשיא האספה הפדרלית (הפרלמנט הפדרלי). בשנת 1999 החליף אותו בוריס טרג'קובסקי בתפקיד נשיא מקדוניה. מדיה וקבצים בנושא קירו גליגורוב בוויקישיתוף קירו גליגורוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מקדוניה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ונוס מווילנדורף

ונוס מווילנדורף הידועה גם בתור האשה מווילנדורף היא צלמית פרהיסטורית של אישה בגובה 11.1 ס"מ שנתגלה ב-1908 באתר מהתקופה הפלאוליתית העליונה סמוך לווילנדורף (Willendorf) בעמק הוואכאו שבאוסטריה, על ידי הארכאולוג יוזף סומבתי. הצלמית מגולפת באבן גיר אואוליטית מסוג שאינו מצוי באזור וצבועה באוכרה אדומה. בבדיקה חוזרת של הסטרטיגרפיה באתר העריכו החוקרים שגיל השכבה הארכאולוגית שבה נמצאה הצלמית הוא כ-30,000 שנים לפני זמננו. הצלמית לא נועדה כנראה להיות פורטרט ריאליסטי אלא אידיאליזציה של הגוף הנשי. הפות, השדיים והבטן התפוחה מודגשים מאוד, דבר המרמז על קשר חזק לפוריות. זרועותיה הזעירות מקופלות מעל שדייה, ואין לה תווי פנים ברורים. ראשה מכוסה במה שנראה כצמות מלופפות, או סוג של כיסוי ראש. הכינוי המשווה בין צלמית האישה השמנה למדי עם הדמות הקלאסית של "ונוס" עורר התנגדות בקרב חוקרים בני זמננו. כך לדוגמה העיר כריסטופר ויטקומב כי הוא מבטא באירוניה בוז לתפיסת היופי הקדומה והיכולת הטכנית המוגבלת הניכרות בפסל, כמו גם לחוסר הצניעות של הדמות, שלא תאם את תפיסת הנשיות של ראשית המאה ה-20 (קישור). חוקרים מסוימים דחו את ההשערה כי הצלמית היא איקונין של האלה האם, האלה של אירופה הקדומה הפלאוליתית. יש הסוברים כי בהיותה שמנה היא ייצגה מעמד נכבד בחברת הלקטים-ציידים, ומלבד פוריותה הבולטת, היא הייתה יכולה להיות גם סמל לביטחון והצלחה. רגלי הצלמית לא עוצבו כך שהיא תוכל לעמוד בעצמה. עקב כך משערים כי הצלמית נועדה להיות מוחזקת בידיים ולא רק להביט בה בלבד. ארכאולוגים אחדים טוענים שהיא שמשה כקמע למזל. אחרים העלו את ההשערה כי הצלמית נועדה להחדרה לפות, כסוג של כישוף שנועד להגביר את הפוריות. ונוס מווילנדורף היא חלק מאוסף המצוי במוזיאון לתולדות הטבע בווינה. מאז שצלמית זו נתגלתה וקיבלה את שמה נתגלו צלמיות דומות נוספות וצורות אמנות אחרות מאותה התקופה, המכונות כיום צלמיות ונוס. צורות אורגניות, צורות מעוגלות. הצורות האורגניות מדגישות את סמליות הפריון בגלל שהן הצורות הטבעיות של עולם החי והצומח וכך מודגש שהאישה היא חלק מעולם זה. צורות סמליות: פירות, המסמלים פוריות ושפע הן בגלל שהפירות והזרעים הם אברי הפריון של הצמחים והן בגלל שהם מזון עסיסי ומזין. מעוין עם חור באמצע - בתקופה הפרה היסטורית ציינו כך פריון. מעגל קונצנטרי - מעגלים בתוך מעגלים, המסמלים אינסופיות ומחזוריות, כמו מעגל החיים המתחיל ומסתיים ללא הרף. שימוש בצורות מוכללות - ללא פרטים אנטומיים מדויקים, בגלל שהצלמית מדברת על כל אישה ולא על אחת מסוימת. פרופורציות ערכיות - יחסי גדלים לפי ערכם ולא לפי גודלם במציאות. איברים לא חשובים מוקטנים או לא נמצאים כלל. כריסטופר ל.ס. אי. ויטקומב, "נשים בפרהיסטוריה: ונוס מווילנדורף" (באנגלית) Antl-Weiser, W. (2009). The time of the Willendorf figurines and new results of palaeolithic research in Lower Austria. Anthropologie, 47(1-2), 131.
שרלוטה טילה

שרלוטה טילה (בגרמנית: Charlotte Thiele;‏ 6 ביוני 1918, ברלין – 6 במאי 2004) הייתה שחקנית קולנוע גרמנייה. טילה עשתה את לימודיה בבית הספר לדרמה של תיאטרון ברלין. הופעת הבכורה שלה כשחקנית הייתה בשנת 1938 באחת מעבודות בימוי הראשונות של הבמאי קורט הופמן, סרט קצר של סופ"ש השלום בברלין. בשנת 1939, בסרט "רוקדים מסביב לעולם" עם איירין פון מיינדורף, קרולה הון וקרל רדץ, מוקמה תשומת הלב בטילה ובתפקידה כמנהיגת קבוצת הרקדנים. בסרט הקולנוע "אדם הולך שולל" קיבלה טילה תפקיד לצד השחקן האנס אלברס בשנת 1940. בעקבות התנהגותה על הסט ומחוצה לו, נבחרה טילה לעיתים קרובות לתפקיד הבלונדינית הקרירה. בשנת 1941 עבדה טילה על תפקיד בסרט התעמולה השנוי במחלוקת "אני מאשים" (Ich klage an) של הבמאי וולפגנג לייבניינר (Liebeneiner), ובתפקיד משני בסרט התעמולה הנאצי "טיטניק" בשנת 1943 בתמיכתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס. נישואיה הראשונים היו לוולפגנג וולגמות, ולאחר כמה שנים בשנת 1944 לדיפלומט הקרואטי בראנקו בוז'אק. לאחר שעברה לגור עם הזמן לארגנטינה לדנמרק ושוודיה, חזרה טילה בשנת 1954 להתגורר בגרמניה. שרלוטה טילה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרלוטה טילה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ביסטריצה-נסאוד

מחוז ביסטריצה-נסאוד(ברומנית: Judeţul Bistriţa-Năsăud, בהונגרית: Beszterce-Naszód) הוא מחוז (ז'ודץ) בחבל טרנסילבניה, בצפון-מערב רומניה. בשנת 2005 אוכלוסייתו הייתה 317,254 תושבים ומבחינה זו תפס את המקום 34 בין 41 המחוזות של רומניה. הסמל הנוכחי של המחוז אומץ בהחלטת ממשלה משנת 1998. הסמל מורכב ממגן מחולק לארבע: ברבע הראשון, על רקע מוזהב, רואים נשר טבעי, המחזיק במקורו צלב נוצרי אורתודוקסי מזהב ועל חזו נמצא מגן כסף עם ראשי התיבות VRR ‏ קיצור מהסיסמה הרומית Virtus Romana Rediviva (המידה הטובה של הרומאים קמה לתחייה). מתחת לנשר נראה ספר פתוח, בצבע לבן ברבע השני, על שדה מוזהב, מיוצגת הזאבה עם רומולוס ורמוס. ברבע השלישי, על רקע אדום מצויר מגן עם שולי זהב, לא סדירות, בעלות רקע אדום. בתוך המגן נראה ראש של שור בר, בצבע טבעי, האוחז בין קרניו כוכב זהב, בעל שש קרני אור. ברבע הרביעי, על רקע כסף, נמצא אדם לשבוש תלבושת עממית, והמחזיק ביד ימינו כידון וביד שמאלו - מגן מקושט בעיטור פרחוני. הנשר, הזאבה הקפיטולינית והסיסמה הם הד למוצא הרומי של העם הרומני. האדם מזכיר את שומרי הגבול של נסאוד מימי הביניים. המגן עם ראש השור רומזים על האחוזות באזור שהיו בבעלות שליטי מולדובה ועל היחסים שהתקיימו בין מחוזות אלה ובין שליטי מולדובה בימי הביניים. שטח המחוז הוא 5,355 קמ"ר.שליש משטח זה מייצג את ההרים מקבוצת הרי הקרפטים המזרחיים: הרי Țibleș, Rodna, Bârgău ו-Călimani. שאר השטח מייצג את הצד הצפון-מזרחי של הרמה הטרנסילבנית. מחוז סוצ'אבה במזרח מחוז קלוז' במערב מחוז מרמורש בצפון מחוז מורש בדרום ב-31 באוקטובר 2011, המחוז מנה 277,861 תושבים וצפיפות האוכלוסין הייתה 51/קמ"ר. רומנים: 89.9% הונגרים: 5.3% צוענים: 4.3% גרמנים: 0.1% נצרות אורתודוקסית - 83.1% פנטקוסטליזם - 6.3% נצרות רפורמית - 4.6% נצרות יוונית-קתולית - 2.3% נצרות רומית-קתולית - 1.2% נצרות בפטיסטית - 0.8% דתות אחרות - 0.7% אחרים - 1% מועצת מחוז ביסטריצה-נסאוד, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-30 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן: המחוז כולל מוניקיפיום אחד - בירת המחוז - העיר ביסטריצה, 3 ערים ו-58 כפרים גדולים (קומונות) עם 235 יישובים כפריים. ביסטריצה - מוניקיפיום בקליאן נסאוד בנג'ורז-ביי (מרחצאות זנג'ורז) מדיה וקבצים בנושא ביסטריצה-נסאוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביסטריצה-נסאוד ביסטריצה-נסאוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)