laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי

אמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (באנגלית: OECD Convention on Combating Bribery of Foreign Public Officials in International Business Transactions) ובשמה המלא: אמנת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר מלחמה בשוחד של עובדי ציבור זרים בעסקאות בינלאומיות היא אמנה של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, אשר נחתמה ב-17 בדצמבר 1997 ונכנסה לתוקף ב-15 בפברואר 1999, ומיועדת להפחתת השחיתות במדינות מתפתחות על ידי קידום נקיטה בצעדי ענישה נגד נותני שוחד במהלך ביצוע עסקאות בינלאומיות המבוצעות על ידי חברות היושבות במדינות החברות בארגון. מטרת האמנה היא לפתח אווירה הוגנת ושוויונית של עסקים בינלאומיים. באמנה, המדינות החותמות נדרשות ליזום חקיקה הקובעת כי הצעת שוחד, הבטחתו, או מתן שוחד לעובד ציבור זר היא עבירה פלילית. חומרת העבירה צריכה להיות זהה לחומרת עבירת מתן שוחד לעובד ציבור במדינה החותמת. על פי הגדרת האמנה "עובד ציבור" הוא כל אדם המחזיק משרה ברשויות השלטון (המחוקקת, המבצעת או השופטת) של מדינה זרה, בין אם נבחר למשרתו או שמונה לה וכן כל אדם המבצע תפקיד ציבורי של מדינה זרה, כולל רשות ציבורית או יוזמה ציבורית וכן כל מחזיק משרה או סוכן של ארגון ציבורי בינלאומי. האמנה מטילה על המדינות החתומות אף את החובה לבחון את יעילות מערכת החוקים שלהן, אם החוק הנוכחי אינו מאפשר לשפוט אזרחים על מעשים שביצעו מחוץ לגבולות המדינה. בחקירת חשד למתן שוחד לעובדי ציבור זרים, על המדינה החותמת להתעלם מאינטרסים כלכליים של המדינה ומהשפעת החקירה על יחסי החוץ של המדינה. המדינות החותמות מתחייבות לשתף פעולה ביניהן בהעברת מידע ובסיוע משפטי בנושאי האמנה. המדינות החותמות מתחייבות להפוך את עבירת שוחד של עובד ציבור זר לעבירה המתאימה להסגרה. לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי אין מנגנון אכיפה לאמנה, אולם הוא מפקח על ישומה במדינות החברות. המדינות החברות הן שאחראיות ליישום החקיקה והתקנות המתאימות לאמנה ולאכיפת תקנות אלה. הפיקוח של הארגון מתבצע בשני שלבים: בשלב ראשון הארגון בוחן את יישום האמנה במדינות החברות באמצעות בחינת התאמתם של החוקים המקומיים להוראות האמנה. בשלב שני, הארגון בוחן את יעילות אכיפת החקיקה הקיימת. נכון לחודש מרץ 2009, המדינות הבאות חתמו על האמנה ואשררו אותה בחקיקה מתאימה: האמנה פתוחה להצטרפות כל מדינה החברה בארגון, או שהפכה לחברה מלאה בקבוצת העבודה של הארגון על שוחד בעסקאות בינלאומיות. המדינות הבאות משתתפות בקבוצה במעמד של משקיפות: רוסיה, סין, פרו, אינדונזיה, מלזיה וקולומביה. לרגל הצטרפות רוסיה כחברה מלאה בקבוצת העבודה בשנת 2011, צפויה אף חתימתה על האמנה. מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-11 במרץ 2009 והיא נכנסה לתוקף ב-10 במאי 2009. כדי להתאים את מערכת החקיקה בישראל לדרישות האמנה, תיקנה הכנסת ביום 14 ביולי 2008 את חוק העונשין והוסף לחוק סעיף 291א הקובע בין השאר: הנותן שוחד לעובד ציבור זר בעד פעולה הקשורה בתפקידו, כדי להשיג, להבטיח או לקדם פעילות עסקית או יתרון אחר בנוגע לפעילות עסקית, דינו כדין נותן שוחד לפי סעיף 291 לאחר תיקון החוק, הנותן שוחד לעובד ציבור זר דינו זהה לנותן שוחד לעובד ציבור בישראל (סעיף 291). משרד המשפטים אף הפיץ בישראל מידע להסברת השינוי בחוק ולחשיבותו אמנת האו"ם נגד שחיתות האמנה נגד שחיתות היום הבינלאומי למאבק בשחיתות OECD Convention on Combating Bribery of Foreign Public Officials in International Business Transactions, נוסח מלא של האמנה (באנגלית) RATIFICATION STATUS AS OF MARCH 2009 איסור מתן שוחד לעובדי ציבור זרים
יסעור כחול

יסעור כחול (שם מדעי: Halobaena caerulea) הוא מין יחיד בסוגו של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים הנפוץ בדרום אפריקה, אוסטרליה וחלקים מדרום אמריקה. היסעורים הכחולים מקננים על איי אנטארקטיקה כגון איי קורזה, איי קרגלן, האי מקווארי, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים ואי הנסיך אדוארד. Petrel, שמשמעותה בעברית יסעור, היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים. דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא. ראשו לבן ברובו עם כמה כתמים כהים. נוצותיו לבנות בחלקו התחתון, וכחולות-אפורות בחלקו העליון. ראשו, צווארו וכתפיו כהים יותר בהשוואה לשאר גופו. רגליו וקרומי השחייה שלו כחולים. כמו כן, זנבו לבן ומקורו קטן. אורכו 26-32 ס"מ, אורך הכנף 19.8-23.3 ס"מ ואורך מוטות הכנף 62-71 ס"מ. משקלו של יסעור כחול משתנה, בין 152-251 גרם. הזכרים נוטים להיות גדולים וכבדים יותר מהנקבות. היסעורים חולקים יחד תכונות מסוימות, הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם. דבר זה עוזר להם כנגד טורפים וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות. יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייע להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם. הם ניזונים בעיקר מקריל, וגם סרטנים אחרים, דגים ודיונונים, מדי פעם גם חרקים. הם יכולים לצלול עד שישה מטרים מתחת למים. יסעור כחול כמו יסעורים אחרים, שוהה במושבות גדולות. עונת הרבייה חלה בתקופה בין ספטמבר לפברואר, ההטלה חלה בחודש אוקטובר. הקן שלהם הוא מחילה, באורך 15-35 ס"מ והם מטילים ביצה אחת. שני ההורים דוגרים על הביצה במשך 50 יום והגוזל בוקע לאחר 55 ימים. החמסניים היא הסכנה הגדולה ביותר לביצים ולגוזלים שלהם. מדיה וקבצים בנושא יסעור כחול בוויקישיתוף יסעור כחול, באתר ITIS (באנגלית) יסעור כחול, באתר NCBI (באנגלית) יסעור כחול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יסעור כחול, באתר GBIF (באנגלית) יסעור כחול, באתר BirdLife International יסעור כחול, באתר Zipcodezoo יסעור כחול, באתר IBC יסעור כחול, באתר kiwifoto יסעור כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרד מסטרד סטיוארט

פרד מסטרד סטיוארט (באנגלית: Fred Mustard Stewart‏; 17 בספטמבר 1932 - 7 בפברואר 2007) היה סופר אמריקני. אחרי שבצעירותו קיבל חינוך מוזיקלי ולמד נגינה על פסנתר, פנה לכתיבת ספרים. לרוב הוא חיבר סאגות שציירו משפחות עשירות ומשפיעות, ואת קורותיהן על רקע אירועים היסטוריים סוערים. כדרכם של ספרים המשתייכים לז'אנר הספרות הקלה, ספריו מתאפיינים בריבוי דמויות ובעלילה מהירה, אך אינם מעמיקים באפיון הדמויות. בין ספריו שתורגמו לעברית: "הדרך לפסגה", "אשת הזהב", "אליס איילנד", "ליידי דרלינגטון" ועוד. ספרו ""six weeks" ‏ (1976) הופק ב-1982 לסרט "שישה שבועות בכיכובם של דאדלי מור ומרי טיילר מור. פרד מסטרד סטיוארט, ברשת החברתית Goodreads פרד מסטרד סטיוארט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרד מסטרד סטיוארט (1932-2007), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראשיא

ראשיא (בערבית: راشيا) ובשמה המלא: ראשיא אל-ואדי, היא עיירה, במחוז אל-בקאע שבלבנון, המהווה את היישוב המרכזי בנפת ראשיא. העיירה מצויה על מורדותיו המערביים של רכס מול הלבנון, מצפון להר החרמון בחלק הדרום-מזרחי של בקעת הלבנון. בראש ההר עליו נמצאת העיירה ניצבת מצודה מהמאה ה-18. נכון לשנת 2007 מתגוררים בה כ-8,500 תושבים. בנובמבר 1925 חדרו כוחות דרוזים לאזור דרום לבנון כחלק מהמרד הדרוזי. כ-3,000 לוחמים דרוזים ניסו לכבוש את מצודת ראשיא, בה התבצר סקוודרון פרשים מלגיון הזרים הצרפתי. הלחימה העזה, שנמשכה כחמישה ימים, הסתיימה במפלתו של הכוח הדרוזי, ובמותם של כ-600 מלוחמיהם. הפסד ראשון זה של הדרוזים היווה נקודת מפנה במרד, ומכאן ואילך נטתה הכף לטובת הצרפתים. עם זאת, בזמן הלחימה ובמהלך השנה שלאחר מכן, חוותה העיירה הרס נרחב: 429 בתים של נוצרים במקום נהרסו, ותושביהם הפכו לפליטים. גם בתקופה שלאחר מכן עוד נותר מתח רב בין העדות המרכזיות באזור; הנוצרים והדרוזים. ב-11 בנובמבר 1943, בזמן המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון, עצרו כוחות צרפת החופשית מנהיגים לבנוניים בולטים וכלאו אותם במצודת ראשיא. בין מנהיגים אלו היו: בשארה אל-ח'ורי, ריאד א-סולח, פייר ג'ומאייל, כמיל שמעון ועאדל אוסיראן. מאסר זה הביא לעניין בינלאומי נרחב וללחץ על הצרפתים, אשר לבסוף נכנעו ושחררו את המנהיגים הלבנוניים ב-22 בנובמבר 1943. תאריך זה נקבע כיום העצמאות של לבנון. במלחמת שלום הגליל ניצב באזור ראשיא מערך סורי עליו הגנה חטיבת השריון ה-91 מדיוויזיה 1 הסורית. הכוח הישראלי שפעל באזור היה אוגדה 252 ואת העיירה עצמה כבש בפעולה לילית גדוד צנחנים שסופח לחטיבה 7 בליל 10 ביוני 1982. מדיה וקבצים בנושא ראשיא בוויקישיתוף ראשיא (באנגלית) ראשיא באתר משרד התיירות הלבנוני (באנגלית) תמונות מראשיא (באנגלית) אברהם משה לונץ, המעמר - כרך ראשון ("ראשאיא והחרמון"), עמ' 101–102, באתר היברובוקס Slow Food Editore (11 במאי 2007). Terra Madre: 1,600 food communities. Slow Food Editore. ISBN 978-88-8499-118-8. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite book}}: (עזרה) אין קשר לכפר ראשיא אל-פוחאר הנמצא מדרום, בין מרג' עיון ובין חצביה Martin Windrow,Michael Roffe, French Foreign Legion, אוקספורד, 1971, עמ' 28 מאיר זמיר, The formation of modern Lebanon, סידני, 1985, כרך 1 עמ' 175-176 מאיר זמיר, Lebanon's quest: the road to statehood, 1926-1939, לונדון, 2000, עמ' 19 עמנואל סקל, ‏אוגדת סיני במלחמת שלום הגליל, מערכות גליון 413, יולי 2007, עמ' 37 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוסאם עבאס

חוסאם עבאס (בערבית: حسام عباس) הוא שף ישראלי. עבאס נולד וגדל בכפר כנא. הוא הושפע ממטבחה של אמו והתחיל את דרכו הקולינרית במסעדת "טוטון" ביפו. לאחר זמן מה אביו פתח מסעדה קטנה בסמוך לאצטדיון בלומפילד שנקראה "עבאס", על שם משפחתו, ושם עבד. בשנת 1986 פתח, יחד עם אחיו נשאת, את מסעדת "א-טאבון", בניהול אחיהם הבכור חוסני. כעשר שנים לאחר מכן פתחו את מסעדת "אלבאבור" הראשונה באום אל-פחם. כיום הוא השף והבעלים ברשת מסעדות "אלבאבור" באום אל-פחם, יקנעם עילית וצומת מזרע. עבאס מעריך במיוחד את נירה רוסו, שאותה הוא מחשיב לחברה ואף עמה כתב את הספר "טחינה, נענע, צנובר, כבש", ואת חני פרבר, ומתבסס במטבחו על בישול ערבי, גלילי אותנטי, תוך התמקדות בבישול בטכניקות מסורתיות ובשימוש בחומרי גלם מקומיים וטריים. עבאס התחרה בתוכנית הטלוויזיה קרב סכינים מול השף האיטלקי אלפרדו רוסו. טחינה, נענע, צנובר, כבש: סודות וטעמים מהמטבח הערבי-ישראלי של אלבאבור (עם נירה רוסו), הוצאת משכל 2006 חוסאם עבאס, באתר "שפים" חגית אברון, ‏שירת העשבים, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2008 רוי רגב, חוסאם עבאס מארח: השף הערבי מארח קולגות לארוחת ערב, באתר nrg‏, 17 במרץ 2009 אתר מסעדת אלבאבור חוסאם עבאס, אציל הטבע: אספרגוס בר, באתר ynet, 2 במאי 2011 חוסאם עבאס, ירוק בעיניים: עגבניות ירוקות מוחמצות, באתר ynet, 1 באוגוסט 2011 חוסאם עבאס, מעדן בלאדי: חוסאם מבשל במיה, באתר ynet, 16 באוגוסט 2011 חוסאם עבאס, מושלם בכל מצב: תבשיל חצילים בלאדי, באתר ynet, 5 בספטמבר 2011
גטה ירמיהו

גטה ירמיהו (בשמו העברי: ירמיהו בן בנימין; 1888–1947) כונה גרמיה או ארמיאס היה רב ואיש חינוך יהודי-אתיופי. ירמיהו נולד בכפר פנג'ה שבדמביה לאגנניהו בשנת 1888 לערך ובגיל 17 הוא נמסר לידי יעקב פייטלוביץ' אשר הבטיח להקנות לו ידע. ב-1905 הגיעו פייטלוביץ', ירמיהו ונער נוסף, תאמרת עמנואל, לירושלים שם שהו תקופה קצרה ואז הפליגו לצרפת. בפריז שני הנערים נשלחו ללמוד בבית הספר École Normale d’Auteil ואז הועברו לבית מדרש לרבנים (Collegio Rabbinico Italiano) בפירנצה שבאיטליה תחת עינם הפקוחה של הרבנים שמואל צבי מרגליות וצבי פרץ חיות. ב-1908 נסע גטה עם פיטלוביץ' לאתיופיה ושנה לאחר מכאן הם עזבו יחד עם צעיר נוסף, שלמה יצחק שהיה דודנו של ירמיהו ושנבחר על ידי פייטלוביץ' ללמוד מחוץ לאתיופיה. שני הנערים למדו בבית הספר של חברת עזרה בירושלים ומורם היה אברהם צבי גולדשמידט (Herr Goldschmidt). ב-1913 הגיע פייטלוביץ' לירושלים ולקח עמו את ירמיהו לאתיופיה כדי שזה ישמש כמורה בבית הספר היהודי שהוקם בדמביה. עד לפטירתו ב-1947 עסק בחינוך נערים יהודים והיה למורה נודד בכפרי ביתא ישראל. אחד מהנערים היה יונה בוגלה, לו העניק את שמו היהודי-ישראלי "יונה". גטה נישא והביא לעולם יחד עם אשתו סמיין תשעה ילדים. חמישה מילדיו עלו לישראל בשנת 1955, במסגרת מבצע על כנפי נשרים מאריתריאה. ובת אחת עלתה ב-1991 במבצע שלמה ומתגוררת בכפר סבא. נינו הוא הסופר הישראלי שי עמית. מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 211-212 Simon D. Messing, The story of the Falashas, "Black Jews" of Ethiopia, Balshon, 1982, p. 63-64 Carlo Guandalini, "Gete Yirmiahu and Beta Israel’s regeneration: a difficult path" in Tudor Parfitt & Emanuela Trevisan Semi (Editors), Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite, Routledge, 2005, ISBN 9780415318389, p. 112-121 Emanuela Trevisan Semi, Jacques Faitlovitch and the Jews of Ethiopia, Vallentine Mitchell, 2007, ISBN 9780853036548 ירמיהו בן בנימין, כתבה מאריטריאה, הצבי, 16 בפברואר 1913
וסטרלו (כדורגל)

מועדון כדורגל וסטרלו (בפלמית: Voetbal Club Westerlo) הוא מועדון כדורגל בלגי, המשחק בליגת העל הבלגית. המועדון נוסד ב-5 בספטמבר 1933 בעיר וסטרלו ונרשם בהתאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית ב-1 באוקטובר 1935. החל מעונת 1997/8 עד 2011/2012 שיחקה הקבוצה בליגת העל הבלגית, עד שירדה לליגת המשנה. התואר המכובד היחידי בו זכתה הקבוצה הוא הגביע הבלגי בעונת 2000/1. בעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הבלגי. בעונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה בפעם היחידה בגביע אופ"א. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת הרטה ברלין מגרמניה והודחה מהטורניר. בעונת 2011/2012 הקבוצה שיחקה בפעם היחידה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת טורון פאלוסאורה מפינלנד. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת יאנג בויז ברן משווייץ והודחה מהטורניר. בלגיה טוני ברונגו (היחיד מווסטרלו ששיחק בנבחרת בלגיה בכדורגל) ברזיל פאולו הנריקה מדיה וקבצים בנושא וסטרלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסטרלו וסטרלו, ברשת החברתית פייסבוק וסטרלו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וסטרלו, ברשת החברתית אינסטגרם וסטרלו, ברשת החברתית טיקטוק וסטרלו, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא בלגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיל שיוט

טיל שיוט הוא טיל מונחה, שטס למטרה בתוך האטמוספירה, בדומה למטוס. הוא משמש כנגד מטרות קרקעיות וימיות, ונקרא כך משום שעיקר מסלול הטיסה שלו נעשה בשיוט. בניגוד לטיל בליסטי, מסלולו אינו פרבולי או אליפטי. טילי השיוט מצוידים בכנפיים, מונעים בדרך־כלל על ידי מנוע סילון, נושאים ראש קרב עם חומר נפץ רגיל או גרעיני, בעלי טווח ארוך של מאות קילומטרים ומאופיינים כמדויקים ביחס לטילים בליסטיים (בעלי CEP נמוך בהרבה). טילי שיוט מודרניים טסים במהירות על־קולית או תת־קולית גבוהה ובגובה נמוך, כדי לחמוק מגילוי על ידי מכ"ם. ככלל הטילים לרוב מצוידים במערכת ניווט אינרציאלית. טילי ה-V-1 שפיתח חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה נחשבים לטילי השיוט הראשונים. הטילים נכנסו לשירות בשנת 1944, ורמת הדיוק שלהם הייתה נמוכה מאוד. במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות פיתחו שני הצדדים טילי שיוט לשיגור ממטוסים ומצוללות. הטילים הרוסיים הותאמו בעיקר לתקיפת נושאות מטוסים. טיל השיוט העיקרי בשירות חיל הים האמריקני הוא הטומהוק (BGM-109), שמותאם לחימוש ספינות וצוללות שטס במהירות של עד 880 קמ"ש, לטווח של עד 2,500 קילומטרים. טיל השיוט העיקרי בשירות חיל האוויר האמריקני הוא AGM-86. טיל שמגיע לטווח שבין 1,100–2,400 ק"מ. טיל זה נישא על ידי מפציצים דוגמת ה־B-52. הצי הבריטי מפעיל טילי שיוט, לרבות טומהוק, מצוללות גרעיניות. ארצות הברית מחזיקה מאות טילי שיוט עם ראש קרבי גרעיני, לחימוש מפציצי B-52H או כלי שיט. רוסיה מייצרת מספר טילי שיוט כאשר המתקדם ביותר הוא הברהמוס־2. טיל שיוט אחד שמשוגר ממטוסים הוא KSR-2 קלט, שניתן לחמשו בחימוש גרעיני, וטווחו מגיע לעד 200 ק"מ. בטיל זה נעשה שימוש כנגד ישראל במלחמת יום הכיפורים. טיל נוסף ששמו עלה בהקשרים ישראליים הוא טיל היאחונט, טיל שיוט על־קולי נגד ספינות שטווחו מגיע לעד 300 ק"מ. טיל השיוט החדיש ביותר של רוסיה הוא 3M-54 Klub שכולל מספר דגמים שטווחם נע בין 60 ל־2,500 ק"מ ומהירותם היא בין 0.8 ל־2.9 מאך. הטיל נמכר למספר מדינות כמו הודו, סין, וייטנאם, אלג'יריה, ואיראן, ונמצא בשירות חיל הים הרוסי. פקיסטן פיתחה מספר טילי שיוט בשם חאטף־7 וחאטף־8 לטווחים של 700 ק"מ ו־350 ק"מ בהתאמה. טילים אלה נבנו על בסיס טיל הטומהוק האמריקני, לאחר שפקיסטן הצליחה להשיג טיל כזה. גם ישראל פיתחה טיל שיוט, בשם דלילה. את הטיל ניתן לשגר ממטוס קרב, מצוללות ומהקרקע. טווחו של הטיל עד כ־250 ק"מ. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מערכת הברק 8 שפותחה בישראל בשיתוף עם הודו היא מערכת שייעודה ליירט טילי שיוט ביעילות רבה, ופותחה למטרה זו. מערכת ה־SPYDER הישראלית מסוגלת אף היא ליירוט טילי שיוט, וכן מערכת הפנציר של רוסיה ומערכות יירוט נוספות לארצות הברית ומדינות נוספות בעולם. במהלך מלחמת חרבות ברזל, יירטה ישראל טילי שיוט ששיגרו החות'ים מתימן לעבר ישראל באמצעות מטוס אדיר. בהמשך המלחמה ירטו מערכות ההגנה האווירית של ישראל – כיפת ברזל וקלע דוד – עשרות טילי שיוט ששוגרו מאירן. נשק מונחה טיל שיוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טילי שיוט, דף שער בספרייה הלאומית ירוט טילי שיוט מסוג סמור על ידי משחתת אמריקניתhttps://www.nziv.net/tag/חותים/ טיל שיוט ראשון מתוצרת ישראל המשוגר מהקרקע, באתר ynet, 9 ביוני 2004 טיל חץ ומטוס F35: כך חיל האוויר יירט את הטילים שנורו מתימן, באתר מעריב אונליין, 2 בנובמבר 2023
לחם לבן

לחם לבן הוא לחם שנאפה מקמח חיטה, ממנו הוסרו הסובין והנבט בתהליך הטחינה (קמח לבן), והוספו שמרים לשם התפחה של הלחם. הסרת הסובין, המכילים שמן, מאפשרת ללחם חיי מדף ארוכים יותר. הקמח המשמש לאפיית הלחם עובר גם הלבנה, באמצעות אשלגן ברומטי או כלור דו-חמצני, לשם הסרת שאריות צבע צהוב. במהלך תהליך הטחינה והניפוי של הקמח, נפגעים חומרי תזונה חשובים אחרים בלחם, כגון סיבים תזונתיים, ברזל, ויטמינים מקבוצת B ועוד. הדבר התגלה על ידי חוקרים במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עלו חסכים תזונתיים משמעותיים בקרב חיילי צבא ארצות הברית והאוכלוסייה האזרחית, ובעקבות זאת החלה ממשלת ארצות הברית להעשיר את הלחם הלבן בחומרים שנפגעים בטחינה, כגון תיאמין (ויטמין B1), ניאצין (ויטמין B3), ריבופלבין (ויטמין B2), וברזל. ממשלת בריטניה הוסיפה ללחם מ-1942 גם סידן פחמתי. תוספות אלו הביאו לחיסול כמעט מוחלט של מחלות הנגרמות מחסך של תיאמין וניאצין, בריברי ופלגרה. לחם לבן ממשיך להוות מקור מרכזי לוויטמינים אלו עבור האוכלוסייה, עד היום, במדינות רבות בעולם. חלקן מעשירות את הלחם גם בחומצה פולית. לאור המחקרים שמצאו כי קמח מלא בריא יותר לצריכה על פני קמח לבן, ירדה לאורך העשורים האחרונים צריכת הלחם הלבן, בהשוואה למוצרים כגון לחם שחור ולחם שיפון, אם כי היא עדיין גבוהה יותר. לחמים מחיטה מלאה לרוב יקרים יותר מלחם לבן, וצריכתם אופיינית יותר למעמדות גבוהים באוכלוסייה, אך בעקבות התודעה הגוברת לערכים בריאותיים עולה צריכת הלחם מקמח מלא בכל שכבות האוכלוסייה. מדיה וקבצים בנושא לחם לבן בוויקישיתוף Fortification Handbook שרון גבריאל, מתכון ללחם לוחם, באתר The Medical
תדסה יעקב

תדסה יעקב (געז: ታደሰ የዕቆብ ‏; 1913–2005) היה פוליטיקאי אתיופי ממוצא יהודי. יעקב נולד בכפר סמנו שבסקלט אשר בדמביה בשנת 1913 כבנו של נגוסה ג'מבר מאשתו ישיהרג' גברה מריאם, אחותו של פרופ' תאמרת עמנואל. ב-1925 החל ללמוד בבית הספר העברי באדיס אבבה תחת חסותו של יעקב פיטלוביץ' וב-1930 נשלח ללמוד בבית הספר היהודי L'Ecole Moise de Cattani Pacha de la Communaute Israelite du Caire שבקהיר. שם סיים לימודיו בהצטיינות. לאחר מכן עבר ללמוד בבית הספר מקומי אחר, Lycée Français du Caire שם למד עד 1937. עקב פלישת האיטלקים לאתיופיה, עזב את מצרים והצטרף ל "כוח גדעון" – יחידת עילית שהקים אורד וינגייט, במטרה לסייע לפטריוטים האתיופיים להילחם בכיבוש האיטלקי. ב-1940 עבד במזכירות של השרות החשאי של הצבא הבריטי שהוצב בח'רטום שבסודאן ובאוקטובר אותה השנה מונה לראש יחידת התעמולה בחזית גוג'ם. ב-1941 הצבא האתיופי הצליח להביס את האיטלקים, ויעקב חזר לאדיס אבבה, עם מצעד הניצחון של הצבא האתיופי. משנת 1941 ועד 1944 כיהן כמנכ"ל משרד האוצר האתיופי, בשנת 1952 מונה למנכ"ל המכרות במשרד האוצר, ב-1956 היה לעוזר שר החשמל והאנרגיה, ב-1958 מונה לסגן שר האוצר וב-1960 כסגן שר החקלאות. לטענת שליח הסוכנות היהודית משה בר-יודא, בשנת 1958 העביר לו יעקב הצעה לפדות את יהודי אתיופיה במחיר של 50 דולר אמריקאי לנפש. בר-יודא העביר את ההצעה לירושלים, אך לא ניתן לה מענה. בדצמבר 1961 מונה לשר המדינה וב-1966 מונה לנציב העליון לשירותים אזרחיים. בין השנים 1964 לשנת 1974 כיהן כנשיא המועצה המייעצת לבנק המסחרי של אתיופיה. בתקופת שירותו בממשלה, פעל יעקב רבות למען קהילת יהודי אתיופיה, סייע בהקמת בית ספר יהודי בווזבה והקמת מרפאות בכפרי הקהילה היהודית. מבית הספר היהודי שסייע יעקב בהקמתו, נשלחו צעירים רבים ללימודים בפנימיית כפר בתיה בישראל בשנות ה-50, ולאחר מכן חזרו לאתיופיה ושימשו כמורים בכפרי היהודים. בתחילת שנות ה-70 בתקופת כהונתו כשר החקלאות הוא נפגש עם שר הביטחון הישראלי משה דיין. ב-1974 נכלא על ידי משטר הדרג. נעצר והוחזק במאסר למשך 12 שנים. הוא שוחרר ב-1986. בסוף שנות ה-80 עלתה אשתו, יזבעלם טסמה, לישראל. יעקב פעל גם למען קהילת ביתא ישראל וכיהן בשנות ה-50 כגזבר של הועד למען הפלאשים. יעקב בחר שלא לעלות לישראל והעדיף להישאר באתיופיה, בה נפטר ב-13 בינואר שנת 2005. בין התארים שלהם זכה כוכב הניצחון האתיופי, קצין גדול במסדר מנליק השני, קורדון גדול במסדר הכוכב האתיופי, עיטור מהממשלה הבריטית על השתתפותו במערכה במזרח אפריקה ואות לגיון הכבוד מהממשלה הצרפתית. בנו, פטגו (זכאי) תדסה, היה אחד מנערי ביתא ישראל שנשלחו לכפר בתיה. בן אחר, זכאי טדסה, עלה לישראל ולמד באוניברסיטת בר-אילן. Shalva Weil, "Taddäsä Yaˁəqob" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Otto Harrassowitz Verlag, 2010, ISBN 3447062460, p. 810 Shalva Weil, "Beta Israel Students Who Studied Abroad 1905-1935" in Svein Ege, Harald Aspen, Birhanu Teferra & Shiferaw Bekele (Editors), Proceedings of the 16th International Conference of Ethiopian Studies, Norwegian University of Science and Technology, 2009, p. 209-217 Shalva Weil, "Taddesse Yaqob of Cairo and Addis Abeba" in International Journal of Ethiopian Studies, Vol. 2, 2006, pp.233-24 צבי לביא, הש.ג בן המיניסטר, מעריב, 14 באוגוסט 1958 יעקב תדסה בבלוג אתיופיה איינאו פרדה סנבטו, מבצע משה, באתר הארץ, 7 במרץ 2006
פיטרבורו יונייטד

מועדון הכדורגל פיטרבורו יונייטד (אנגלית: Peterborough United F.C), הוא מועדון כדורגל אנגלי מהעיר פיטרבורו, המשחק בפוטבול ליג הראשונה. המועדון עורך את משחקי הבית שלו באצטדיון לונדון רואד, אשר מסוגל להכיל כ-15,000 צופים. המועדון נוסד בשנת 1934 ומיקום השיא שלו היה המקום ה-10 בליגת המשנה. בעונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום ה-24 בליגה השנייה וירדה לליגה השלישית, שם סיימה את העונה במקום הרביעי בליגה וניצחה בפלייאוף עלייה חזרה לליגה השנייה. בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה מהליגה השנייה לליגה השלישית באנגליה. בעונת 2013/2014 זכתה בהישגה הגדול ביותר – פרס הפוטבול ליג. בסיום עונת 2020/2021 עלתה הקבוצה לצ'מפיונשיפ אך עונה לאחר מכן ירדה בחזרה לליגת הפוטבול ליג הראשונה. מדיה וקבצים בנושא פיטרבורו יונייטד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטרבורו יונייטד (באנגלית) פיטרבורו יונייטד, ברשת החברתית פייסבוק פיטרבורו יונייטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיטרבורו יונייטד, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנה שאולוב

חנה שאולוב (נולדה בשנת 1946) היא מחברת ספרי בישול ישראלית. שאולוב נולדה ברחובות ובשנת 1974 פרסמה את ספר העוגות הראשון בישראל, "עוגות ועוגיות". הספר הפך לרב-מכר ונמכר בכ-500 אלף עותקים. שאולוב עשתה תפנית בעיסוקיה כשהלכה ללמוד אומנות במדרשה לאמנות בבית ברל ומאוחר יותר לימדה אומנות בחטיבת "קציר" במשך 10 שנים. במהלך השנים הפכה לסוכנת נדל"ן וכיום היא בעלת חברת "נשות נדל"ן". שאולוב היא אלמנתו של אל"ם במיל' אברהם שאולוב, אם לשלוש וסבתא לחמישה. בשנת 2007 בנותיה, מירב ומיה, הקימו בהרצליה פיתוח את הקייטרינג "האחיות שאולוב". עוגות ועוגיות: אפיה ביתית, הוצאת מסדה, 1974 מנות אחרונות וריבות תוצרת בית, הוצאת מסדה, 1975 מאכלי גבינה, הוצאת מסדה, 1978 תענוג לבשל, הוצאת מודן, 1983 מרקים, הוצאת מודן, 1987 מטבח ללא סוכר: מתכונים לדיאבטיים, 1988 זלילות קטנות: בין שיעורים לבחינות (עם סמדר שיר), הוצאת מודן, 1988 מבשלים כמו גדולים, הוצאת מודן, 1990 עוגות ועוגיות :כשר, הוצאת מודן, 1994 עוד עוגות: עוד עוגות, עוד לחמים ועוד מתוקים, הוצאת חנה שאולוב, 1997 ספר העוגות שלי, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2002 ספר המרקים שלי, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2002 ספר הפשטידות שלי, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2004 הסלטים של חנה שאולוב, הוצאת מודן עוגות ברגע עם חנה שאולוב, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2006 עוגיות ביתיות, הוצאת מודן עוגות לכל חג, הוצאת מודן רשימת הפרסומים של חנה שאולוב, בקטלוג הספרייה הלאומית חנה שאולוב, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל הספרים של חנה שאולוב, באתר "סימניה" לי רותם, עוגות ברגע עם חנה שאולוב, באתר nana10‏, 2 במאי 2007 מיכל קריסטל, האימפריה המתוקה מכה שנית, באתר ynet, 17 ביוני 2007 ynet, עוגות ברגע, באתר ynet, 21 באוגוסט 2007 דפנה ארד, שאולוב נגד שאולוב בגמר עוגות התפוחים, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2012 דפנה ארד, ההורים לא רצו חבר טורקי. רק אחרי 50 שנה חזרה חנה שאולוב לאהובה, באתר Xnet‏, 4 באפריל 2018 חנה שאולוב, דף שער בספרייה הלאומית סימה אלה, חנה'לה אופה גדולה, באתר ynet, 19 ביוני 2002 האחיות שאולוב, באתר אכול ושאטו
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (הממלכה המאוחדת)

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (באנגלית: Social Democratic Party) הייתה מפלגה מרכז-שמאלית בריטית שפעלה בשנים 1981–1988. המפלגה הוקמה ב-1981 על ידי רוי ג'נקינס, דייוויד אואן, ביל רוג'רס ושירלי ויליאמס, חברי פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור, בעקבות התחזקות האגף השמאלי במפלגת הלייבור בראשות מייקל פוט ופניה אידאולוגית לשמאל והכנסת דרישות כמו פרישה מן הקהילה האירופית והלאמה של תעשיות. המפלגה החדשה זכתה לתמיכה רבה עד שנראה ריאלי שהיא תוכל להחליף את הלייבור כאחת משתי המפלגות הגדולות במדינה. בבחירות 1983 היא הקימה רשימה משותפת עם המפלגה הליברלית. הרשימה החדשה אמנם זכתה ביותר קולות מהלייבור אולם כתוצאה משיטת הבחירות האזורית שנהוגה בבריטניה המפלגה זכתה בפחות מושבים ממפלגת הלייבור; מנהיג הלייבור מייקל פוט האשים את הפלגנות של הרשימה החדשה בניצחון המפלגה השמרנית. גם בבחירות ב-1987 המפלגה רצה ברשימה משותפת עם הליברלים. כעבור שנה שתי המפלגות התאחדו והקימו את המפלגה הליברל-דמוקרטית. מדיה וקבצים בנושא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בוויקישיתוף המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.