laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארק נתנסון

מארק אנדרייביץ' נתנסון (ברוסית: Марк Андреевич Натансон; נודע בכינוי Бобров, בּוֹבְּרוֹב;‏ 25 בדצמבר 1850, שווינציאן, גוברניית וילנה, האימפריה הרוסית – 29 ביולי 1919, ברן, שווייץ) היה מהפכן רוסי ממוצא יהודי, ממנהיגי הנרודניקים וחבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית בתחילת המאה ה-20. מארק נתנסון נולד במשפחת סוחרים יהודית בעיירה שווינציאן שבסביבת וילנה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר המקומי עבר ללמוד רפואה בסנקט פטרבורג. כבר בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 החל להשתתף בפעילות נגד השלטון וסולק מהלימודים עקב פעילות מהפכנית. יחד עם אשתו היה נתנסון בין מארגני החוג של ניקולאי צ'איקובסקי. במהלך השנים 1869–1871 הוא נעצר מספר פעמים, ובסופו של דבר נשלח לגלות בגוברניית ארכנגלסק. בשנת 1876 חזר לסנקט פטרבורג. היה בין מארגני בריחת פיוטר קרופוטקין ממעצר במבצר פטרופבלובסקיה. פעל נמרצות לאיחוד כל ארגוני הנרודניקים. פעילות זו הביאה להקמת ארגון "זמליה אי ווליה". הוא היה בין מארגני ההפגנה בכיכר מול קתדרלת קאזאן בסנקט פטרבורג. בשנת 1877 נתנסון נעצר שוב ונשלח למזרח סיביר. בהיותו בסיביר התחיל לעבוד כרואה חשבון במשרד מסילת הרכבת המקומית. בשנת 1878 נעצרה גם אשתו, היא נשלחה לסיביר ונפטרה בשנת 1881. בשנת 1889 חזר נתנסון לסראטוב, והמשיך לעבוד במשרדי מסילות ברזל. הוא פעל לאיחוד כל הארגונים המהפכניים, ובשנת 1893 הצליח להביא להקמת ארגון-גג חדש. בשנת 1894 נעצר שוב ונשלח למזרח סיביר ל-5 שנים. עם סיום תקופת הגלות שב נתנסון לבאקו, ועבד בעירייה. בשנת 1904 הוא עזב את רוסיה, ועבר לשווייץ. לאחר התלבטויות הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, והפך לאחד ממנהיגיה. לאחר מספר התנקשויות בפקידים בכירים, התחיל לתמוך במדיניות טרור אישי של המפלגה. בשנת 1904 הציג נתנסון את המפלגה בוועידת פריז, שבה היה ניסיון לאחד את כל המפלגות המהפכניות ברוסיה. לאחר תחילת מהפכת 1905 הוא חזר לתחומי האימפריה הרוסית והתיישב בפינלנד (שהייתה אז בתחומי האימפריה). בוועידת המפלגה נבחר לחבר בוועד המרכזי (המוסד העליון של המפלגה). נתנסון הסתייג מפעילויות טרור, ולא תמך בהריגת גאורגי גפון (מעשה שבו היה מעורב פנחס רוטנברג). כאשר בשנת 1908 החלו שמועות על כך שיונה אזף הוא סוכן השלטונות, הוא לא האמין בכך והיה בין מגיניו. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה גיבש נתנסון דעה שרק הפסד האימפריה הרוסית במלחמה יוכל להביא למהפכה. לאחר מהפכת פברואר שב לרוסיה. הוא התנגד למדיניות המפלגה באשר להמשך השתתפות רוסיה במלחמה, והיה בין מנהיגי הזרם השמאלי במפלגה. נתנסון תמך בהעמקת המהפכה, חלוקת האדמה לאיכרים ושלטון מלא לסובייטים. תמך באופן גלוי בוולדימיר איליץ' לנין ובמדיניותו. לאחר מהפכת אוקטובר תמך נתנסון במהלך, ובכך גרם לפילוג במפלגה. בנובמבר 1917 היה נתנסון ביו מקימי מפלגה חדשה – "המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל)" (Партия левых социалистов-революционеров), ונבחר לוועד המרכזי של המפלגה. הוא תמך בפיזור הוועדה המכוננת על ידי הבולשביקים. גם לאחר התקוממות של יולי 1918 נגד השלטון הבולשביקי, שאורגנה על ידי מפלגתו, המשיך נתנסון לתמוך בלנין. הוא הקים מפלגה חדשה, שהתפלגה מ"הסוציאל-רבולוציונרים השמאליים" – "מפלגת הקומוניזם המהפכני". בתחילת שנת 1919 ציין נתנסון שיחסיו עם לנין התערערו. הוא נסע לשווייץ, ונפטר במהלך ניתוח. קורות חיים (ברוסית) מארק נתנסון, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
משה יעקב רביקוב

הרב משה יעקב הכהן רביקוב (נודע בכינויו: "הסנדלר"; תרל"ג; 1873 - כ"ב בתשרי תשכ"ז; 6 באוקטובר 1966) היה מקובל וצדיק נסתר שהתגורר ביפו. נולד ביז'יורי שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום בבלארוס), ליוסף ומרים רביקוב. התגורר בעיירה סקידל. בצעירותו למד עם המקובל רבי שלמה אלישיב, בעל ה"לשם שבו ואחלמה". גם בערוב ימי בעל הלש"ו, משעלו שניהם לארץ . באלול תרע"ג (1913) עלה לארץ ישראל והתיישב בכפר אוריה. הרב קוק, שהיה אז רבן של יפו והמושבות, שכנע אותו לעבור לעיר יפו. הוא פתח סנדלריה ברחוב שבזי, בגבול שבין שכונת שבזי לשכונת נווה צדק, והתגורר ברחוב רב אשי פינת השחר, בגבול שבין שכונת נווה צדק לשכונת כרם ישראל. תחילת פרסומו בארץ היה על ידי הרב קוק שהעיד עליו כי הוא מל"ו הצדיקים הנסתרים שבדור. בעקבות זאת החלו לפקוד את ביתו יהודים שביקשו את ברכתו, בעיקר בענייני רפואה, עקרות ושידוכים. השתייך לקבוצת מקובלים שלמדו יחד בשנות ה-60 וכונו על שם המקצוע שממנו התפרנסו. על פי המסופר בתולדותיו שבראש הספר "לקוטי רבי משה יעקב", החזון איש והבית ישראל נהגו לפקוד את ביתו. עוד מסופר שערב מבצע סיני צפה את המלחמה והודיע על כך למקורביו, והוסיף כי "היהודים ינצחו". לפני מותו הותיר בקבוק יין סגור והורה לפותחו רק לאחר הניצחון על גמאל עבד אל נאצר. חצי שנה לאחר פטירתו נערכה מלחמת ששת הימים ולאחריה נפתח בקבוק היין שלגימה ממנו נחשבה לסגולה. מדי שבת נהג לדרוש ברבים ואת ראשי הפרקים היה מעלה על הכתב. הרשימות יצאו בתשכ"ט בספר "ליקוטי רבי משה יעקב". נפטר בשמחת תורה תשכ"ז ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. היה נשוי לרבקה לאה. בנם יוסף רביקוב היה סופר ומתרגם. יוסף ושלוש מאחיותיו - רחל, זהבה ורוחמה רביקוב לא נישאו מעולם. "המבשר", גיליון ערב סוכות תשע"א. מרדכי בן יצחק אלמז, ספר צדיקים נסתרים בדור האחרון, כרך ב, ירושלים תשע"א. דוד תדהר (עורך), "משה יעקב רביקוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3484 ספרו ליקוטי רבי משה יעקב, מהדורת בני ברק תשס"ד, באתר אוצר החכמה הסנדלר הצדיק ר' יעקב רביקוב זצוק"ל, על הרב רביקוב באתר "ישיבה" נמצא ספר תנ"ך בביתו של רביקוב, חנות הספרים של איתמר אברהם רותם, רחוב רב אשי בת"א נתייתם, מעריב, 19 באוקטובר 1966 ציוני? המקובל "הסנדלר" כפי שלא הכרתם, באתר כיכר השבת תופר מנעלים היה, כתבה מהמודיע בפורום אוצר החכמה. הרב יאיר זמר טוב מספר על הרב בערוץ היו טיוב שלו. משה יעקב בן יוסף רביקוב (1873-1966), דף שער בספרייה הלאומית בנו, יוסף רביקוב, סיפר שהרב קוק שכנע את אביו לעזוב את המקום, באומרו: "אתה כהן ואין לך נחלה בארץ ולכן תגור בעיר" (ראו: הקישור החיצוני מהאתר "ישיבה"). עם זאת, בערך "משה יעקב רביקוב" באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו (שהמידע בו סופק על ידי בני משפחה) נכתב כי עזב את המקום בשל הסכנות הביטחוניות שם. כיום שם הרחוב הוא יהושע התלמי. השם "רב אשי" הועתק לרחוב בשכונת נווה אביבים. רחוב רב אשי בת"א נתייתם, מעריב, 19 באוקטובר 1966 ארבעת בעלי המלאכה: בראש "הסנדלר" - שהיה הרב של הקבוצה; "הצייר" - הרב יהודה פטילאון; "מנקה הרחובות" - הרב יוסף וולטוך; "הבנאי" - הרב אברהם יחיאל פיש. הצעיר שבשבט הוא הרב חיים כהן ("החלבן") בהקדמה על ספרו עמ' 26, ליקוטי רבי משה יעקב
פריה בהה אריקסן

פריה בהה אריקסן (בדנית: Freja Beha Erichsen; נולדה ב-18 באוקטובר 1987) היא דוגמנית דנית. פריה בהה אריקסן נולדה ב-Roskilde, דנמרק. למדה ב-Frederiksberg Gymnasium. סוכן דוגמניות גילה אותה ברחובות דנמרק, כשחלף במונית. אריקסן דגמנה לראשונה ב-2005 בתצוגות אופנה בסתיו בפריז ובמילאנו של פראדה, לואי ויטון ומיו מיו (שאותה פתחה). היא המשיכה להציג על המסלול בניו יורק, פריז, מילאנו ולונדון, גם בתצוגות של אופנה להמונים וגם בתצוגות הוט קוטור. היא צעדה בתצוגות עבור שאנל, דיור, גוצ'י, ברברי, אלכסנדר ואנג, בלמן, באלנסיאגה, כריסטיאן לקרואה, זאק פוסן וסוניה ריקיאל. היא הופיעה בפרסומות עבור מותגים דוגמת באלנסיאגה, ג'יל סאנדר, גוצ'י, הוגו בוס, הרמס, H&M,‏ קלווין קליין, שאנל, רוברטו קוואלי, ג'יאנפרנקו פרה, אמפוריו ארמאני, קלואי, קרל לגרפלד, מקס מארה, ולנטינו גאראווני, פוליני, Jaeger, גאפ וטום פורד. היא אחת מהפנים של הבושם גוצ'י, לצידן של הדוגמניות נטשה פולי ורקל זימרמן, וכיכבה בפרסומת בטלוויזיה בבימויו של דייוויד לינץ'. היא הפנים של הבושם IN2U של קלווין קליין. הופיעה בתצלומים של מאמרי מערכת עבור כתבי עת רבים לאופנה, בכללם המהדורות בשפות השונות של הווג, עבור Interview Magazine, W Magazine, המהדורות האמריקאית והרוסית של הרפרס בזאר, המהדורות הצרפתית והקוריאנית של נומרו, i-D, V ופרפל. היא גם הופיעה על גבי השער של ווג הבריטי, ווג האיטלקי, פרפרל, ווג פריז, נומרו הצרפתי והקוריאני, i-D, V, W Magazine והמהדורות הסינית, הפורטוגזית, הדרום קוריאנית והיפנית של ווג. מספר פריטי אופנה מכונים על שמה של אריקסן, בכללם תיק היד פריה של ג'יל סטיוארט, הצמיד פריה של קלואה ונעלי פריה של אלכסנדר ואנג. היא מדורגת במקום השני ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות בעולם של המגזין models.com,‏ ווג פריז בחר בה כאחת מ-30 הדוגמניות של שנות האלפיים. כיום היא מתגוררת בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא פריה בהה אריקסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פריה בהה אריקסן פריה בהה אריקסן ב-Fashion Model Directory פריה בהה אריקסן ב-style.com פריה בהה אריקסן בניו יורק מגזין פריה בהה אריקסן ב-Models.com נאוה סילוורה‏, בת הים הדקיקה: הדוגמנית הדנית המצליחה בעולם, באתר וואלה, 3 בינואר 2012 מאשה רודוב, מלכת הקוּל: פרייה בהה אריקסן היא ההפך המוחלט מדוגמנית טיפוסית, באתר Xnet‏, 11 במרץ 2015 ריאיון עם אריקסן, ‏novastyle.org,‏ 7 באפריל 2008. הדיוקן של פריה בהה אריקסן בfashionmodeldirectory.com. "האם פריה תנצח את סטאם?". הבלוג של פריה בהה אריקסן. אריקסן ממוקמת במקום השני ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות בעולם לפי האתר models.com. שלושים הדוגמניות של שנות האלפיים, vogue.fr דיוקן בניו יורק מגזין.
פנקיאה

פנקיאה (ביוונית: Πανάκεια, Panakeia) היא אלת המרפא במיתולוגיה היוונית. היא בתם של אסקלפיוס ואפיאונה (אלת שיכוך הכאב). פירוש השם פנקיאה ביוונית הוא "התרופה לכל דבר". פנקיאה וכל אחת מחמש אחיותיה ביצעו היבטים שונים בעבודת אפולו, אל הרפואה: איסו הייתה אלת ההתאוששות, היגיאה הייתה אלת הגהות, אקסו הייתה אלת ההחלמה, ואגלאה הייתה אלת היופי הטבעי. לפנקיאה ארבעה אחים: פודלריוס אשר נודע בכושר אבחנותיו, מָכָאוֹן שהיה מנתח אמן, תלספורוס נודע כגמד שהקדיש את חייו לשרותו של אסקלפיוס, ואראטוס, אחיה החורג היה גיבור יווני ומשחרר סיקיון. על פנקיאה מסופר כי הייתה מצוידת בשיקוי שבעזרתו הייתה מרפאה את החולים. פנקיאה היא ההשראה למיתוס התרופה המרפאה כל מחלה ברפואה, אותו חומר אשר יאריך חיי אדם לנצח. בשפה המדוברת השתרש המונח פנקיאה כדימוי לאמצעי שפותר בצורה מלאה בעיה מורכבת. בתראקיה קרוי הנהר פנגה (בבולגרית: Zlatna Panega), על שם האלה פנקיאה. מדיה וקבצים בנושא פנקיאה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוחנן העשרים ושלושה (אנטי-אפיפיור)

בלדסרה קוסה (באיטלקית: Baldassare Cossa; ‏1370 לערך – 22 בדצמבר 1419) הוכתר והשתמש בתואר האפיפיורי "יוחנן העשרים ושלושה" בין השנים 1410 ו-1415, בתקופת הקרע המערבי, ונחשב כיום בעיני הכנסייה הקתולית כאנטי-אפיפיור. קוסה נולד בפרוצ'ידה (או לפי טענות אחרות, באיסקיה) שבשטח ממלכת נאפולי דאז, בנו של הרוזן מטרויה שבאפוליה, דרום איטליה - איש אצולה שירד מנכסיו. שניים מאחיו הואשמו על ידי לאדיסלאו, מלך נאפולי, בעיסוק בשוד ימי ונדונו למוות. לא ידוע רבות על תקופת ילדותו ונעוריו, אך ידוע שלמד משפטים באוניברסיטת בולוניה והחל את חייו המקצועיים כאיש צבא. ב-1389 נקרא על ידי בוניפקיוס התשיעי לחצר הוותיקן (הקוריה הרומאית), אך גם כאן, לא ידוע אם בגלל שהיה מקורב לאפיפיור או מסיבה אחרת. מכל מקום, תחילה הוא לא הוסמך ככומר, אלא מילא תפקידי מנהלה ומשמר, אם כי קיימות שמועות כי היה מעורב בשמעונות, מכירת שירותי דת תמורת אתנן. בשלב מאוחר יותר הוא שירת בלשכת האפיפיור, וב-27 בפברואר 1402 קיבל תואר כחשמן ונשלח לניהול עסקי האפיפיור בבולוניה, אותה הכיר מתקופת לימודיו. שנות פעילותו בכנסייה היו שנים סוערות, תקופת "הקרע המערבי". בשנים בהן קוסה שירת בבולוניה את האפיפיור בוניפקיוס, כיהן במקביל כאנטי-אפיפיור מתחרה לבוניפקיוס באביניון, האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר. ב-1410 הוכתר קוסה על ידי מועצת פיזה כאפיפיור וכיורשו של האנטי-אפיפיור אלכסנדר החמישי. תקופת פעילותו כאפיפיור (שהוכרז אחר כך כאנטי-אפיפיור) המשיכה להיות מאופיינת במחלוקת קשה בכנסייה. בנוסף לקרע המערבי, התקיימה מחלוקת תאולוגית גם עם תומכי יאן הוס. בפברואר 1411 פרסם קוסה בולה, להוצאת צו נידוי כלפי פראג ולגירושו של הוס מהכנסייה, אך המחלוקת נותרה בעינה. ב-1415 הדיחה ועידת קונסטנץ את קוסה מכהונתו, חרף תמיכתו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בטענתו לאפיפיורות וב-1419 הוא מת בפירנצה. מדיה וקבצים בנושא יוחנן העשרים ושלושה בוויקישיתוף יוחנן העשרים ושלושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוחנן העשרים ושלושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Joseph McCabe (1916). "Chapter XI. John XXIII and the Great Schism". Crises in the History of the Papacy. G.P. Putnam's Sons.
קליפר

קְלִיפָּר (באנגלית: Clipper) הוא סוג ספינת מפרש מהירה מן המאה ה-19 שלה שלושה תרנים, או יותר, ומפרשים מרובעים. ספינות אלה היו צרות ביחס לאורכן, כושר נשיאת המטען שלהן היה מוגבל וקטן ביחס לספינות שנבנו לקראת סוף המאה, ושטח מפרשיהן היה גדול. ספינות הקליפר יוצרו בעיקר במספנות בבריטניה ובארצות הברית, אולם מספר קטן של ספינות קליפר יוצר אף בצרפת, הולנד ומדינות נוספות. ספינות הקליפר שייטו בכל ימי תבל, בעיקר בנתיבי המסחר שבין בריטניה למושבותיה במזרח, בנתיב הסחר החוצה את האוקיינוס האטלנטי, וכן בין ניו יורק לסן פרנסיסקו דרך כף הורן בתקופת הבהלה לזהב. החל משנות ה-50 של המאה ה-19 החלו ההולנדים לבנות ספינות קליפר לצורך המסחר בתה וכספינות נוסעים לג'אווה. עיצובו הייחודי של חרטומן של ספינות הקליפר איפשר להן לחצות גלים במהירות רבה יותר ומכאן אף מקור שמן. היסטוריונים רבים רואים בתקופת ספינות הקליפר את תור הזהב של ספינות המפרש. שיא השימוש בספינות הקליפר היה בין 1843, עם עליית הדרישה לתעבורה ימית מהירה ולשינוע תה ממזרח אסיה לאירופה, לשנת 1869 עם פתיחת תעלת סואץ. מקורו של המונח "קליפר" (clipper) הוא ככל הנראה בפועל האנגלי clip, אשר משמעותו בימים עברו הייתה, בין השאר, לרוץ או לטוס במהירות. המשורר האנגלי, בן המאה ה-17, ג'ון דריידן השתמש במילה clip כדי לתאר את מעוף הבז. ספינות הקליפר נראו כטסות במהירות על פני הים. בעוד שאין ודאות באשר למקור המונח קליפר בהקשר הימי, בכל הקשור לדגם ספינות ה"בולטימור קליפרס" משלהי המאה ה-18, ידוע כי אוניות אלה עוצבו באופן שתשייטנה במהירות מעל פני הגלים, ולא תחצנה את הגלים, כפי שאוניות בדרך כלל שטות. מסיבה זו קיבל דגם זה את שמו. הדעיכה בשימוש בספינות קליפר החלה עם הנפילה הכלכלית ב-1857 (הפאניקה של 1857) והמשיכה עם ההכנסה ההדרגתית לשימוש של ספינות הקיטור. למרות שספינות הקליפר היו מהירות מספינות הקיטור הראשונות, הן עדיין היו תלויות בתנאי הרוח בעוד שספינות הקיטור נהנו מתפעול שוטף ולפיכך יכלו לעמוד בצורה טובה יותר בלוחות זמנים. בתקופה זו פותח גם סוג ספינה היברידית – ספינת קליפר קיטורית שהייתה בעלת מפרשים ומנועי קיטור שיועדו לשימוש בהיעדר רוח. הרויאל צ'ארטר (אנ') שנבנתה ב-1857 היא דוגמה לסוג ספינה זה. קליפרים התקשו להתחרות עם אוניות קיטור מתקדמות דוגמת "אגממנון" שהפעלתם החלה בשנת 1865. הגורם המשמעותי ביותר לנפילה של ספינות הקליפר היה הפתיחה של תעלת סואץ ב-1869 שאיפשרה קיצור דרך לספינות קיטור בין אירופה ואסיה בעוד שהיה קושי בשימוש בתעלה עבור ספינות קליפר. כתוצאה מכך, הופסק השימוש בספינות קליפר לצורך מסחר בתה והן הוגבלו להעברת מהגרים בין אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד. בשנות ה-80 של המאה ה-19 היו ספינות הקליפר עדיין אחראיות על שינוע רוב הסחורות (כמו צמר) בין אנגליה, אוסטרליה וניו זילנד אך לבסוף גם פעילות זו הפכה ללא רווחית וצי ספינות הקליפר הפך ללא שמיש. מרי אן בראון פטן The Era of the Clipper Ships, ספינות הקליפר בהיסטוריה ובאמנות. ספינות הקליפר במסחר התה, באתר מועצת התה הבריטית. City of Adelaide, אחת מספינות הקליפר הבודדות ששרדו בעולם. מידע על ספינת הקליפר ה-Royal Charter בוויקיפדיה האנגלית קליפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספינות קליפר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי פילדלפיה

נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה (באנגלית: Philadelphia International Airport) הוא נמל התעופה הגדול ביותר בעמק דלאוור בפנסילבניה, והוא משרת את העיר פילדלפיה. בשנת 2008 דורג במקום ה־11 בעולם מבחינת היקף תנועת הנוסעים העוברת דרכו, והוא אחד מבסיסי הפעולה המרכזיים של חברת אמריקן איירליינס. נמל התעופה הוא אחד מנמלי התעופה העמוסים ביותר בעולם ובשנת 2006 עברו דרכו 31,768,272 נוסעים. קצב גדילת התנועה דרך הנמל מהיר והוא סובל ממחסור ברחבות חניה למטוסים ובמערכת אספקת הדלק למטוסים. מנמל התעופה יוצאות טיסות לארצות הברית, קנדה, האיים הקאריביים, אמריקה הלטינית, אירופה והמזרח התיכון. הטרמינל הבין־לאומי ורוב מתקני הנמל ממוקמים באזור טיניקום טאונשיפ (Tinicum Township), במחוז דלאוורי. נמל התעופה נפתח והחל לפעול בשנת 1925. במהלך מלחמת העולם השנייה השתמש חיל האוויר האמריקאי בשדה התעופה כבסיס מרכזי לאימון טייסים. במהלך השנים, עד 1945, השדה היה כמעט בשליטה מלאה של צבא ארצות הברית אך לאחר מלחמת העולם השנייה החל הצבא לעזוב את המקום ורוב הפעילות חזרה להיות אזרחית. בנמל התעופה פילדלפיה ישנם שבעה טרמינלים, המחוברים זה לזה, למעט טרמינל F‏. טרמינל A מערב - טרמינל זה הוא אחד משני הטרמינלים החדשים שנבנו בנמל והוא בעל עיצוב חדשני ומודרני. הטרמינל נפתח בשנת 2003 והוא משמש לכל הטיסות הבינלאומיות, למעט לקנדה. טרמינל A מזרח - טרמינל זה שימש בעבר רק לטיסות הבינלאומיות אך כיום משמש רק לטיסות פנים, אף על פי שמדי פעם חברת יו אס איירווייז משתמשת בו גם לטיסות בינלאומיות. הטרמינל משמש כיום מספר חברות תעופה לא אמריקאיות, כמו אייר ג'מיקה. טרמינל B ו-C - הטרמינלים מחוברים באמצעות קניון ענק ואזור אוכל גדול הנקרא "שוק פילדלפיה". טרמינלים D ו-E - שני הטרמינלים שודרגו בסוף שנת 2008 וחוברו זה לזה. טרמינל F - טרמינל F הוא הטרמינל החדש ביותר. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי פילדלפיה
קניון חיפה

קניון חיפה או קניון עזריאלי חיפה הוא מרכז מסחרי הממוקם במבואות הדרומיים של חיפה. הקניון נמצא ברחוב פלימן 4, סמוך לדרך פרויד העולה למרכז העיר, לכביש 4 ולכניסה למנהרות הכרמל, וכן סמוך לפארק מת"ם, אצטדיון סמי עופר, תחנת הרכבת חיפה - חוף הכרמל, תחנת האוטובוסים מרכזית חוף הכרמל ושכונת נאות פרס. הקניון הוקם בין השנים 1995 ל-1997 על ידי חברת דנקנר השקעות שהחזיקה 60% מהבעלות, אנשי העסקים שמשון פריצקר שהחזיק 23%, יעקב חי 13%, וחברת קמור (שהייתה בבעלות אהרון אחיעז ודן ברנר) שהחזיקה 5%. ביולי 1998 רכש איש העסקים הרוסי-ישראלי ולדימיר גוסינסקי מ"דנקנר השקעות" 28.5% ממניות הקניון, תמורת 31 מיליון דולר, על פי שווי קניון של כ-110 מיליון דולר. בשנת 1999 נפתח בקניון סניף של רשת מועדוני כושר הבינלאומית הולמס פלייס. בשנת 2001 התקבל אישור לבנות על גג הקניון מגדל משרדים, בשטח של 20 אלף מ"ר, בהשקעה של 16 מיליון דולר אך המגדל לא נבנה. ב-2004 נמכרה חברת דנקנר השקעות לחברת דלק נדל"ן מקבוצת דלק שבבעלות יצחק תשובה, שהייתה לבעלת השליטה בקניון. בינואר 2010 נרכש הקניון מדלק נדל"ן על ידי קבוצת עזריאלי, תמורת 300 מיליון שקל. באוקטובר 2007, הודיעה הנהלת הקניון כי החנויות יפתחו גם בשבתות וחגים. בתי הקפה והאטרקציות השונות של הקניון (קרטינג, באולינג ועוד) פעלו כבר בשבתות. עם זאת, כיום החנויות אינן פתוחות בשבתות וחגים. שטחו 30,000 מטר רבוע, והוא כולל עשרות חנויות ועסקים מגוונים. תמהיל ענפי המסחר בקניון כולל חנויות הלבשה והנעלה, חנויות ספרים, חנויות חשמל, אלקטרוניקה ומחשוב, אופטיקה, תכשיטים, רשת פארם, בתי קפה, מסעדות, רשתות מזון מהיר, מרכזי שירות של חברות סלולר, מתפרה, מאפיה, רשת מרכולים ומכון כושר. הוא משרת בעיקר את תושבי חיפה, טירת כרמל ויישובי מועצה אזורית חוף הכרמל. בתי הקולנוע שפעלו בקניון בעבר נסגרו, אך בספטמבר 2019 נפתח בקניון בית קולנוע מרשת Movieland. בכניסה לקניון נמצא הפסל "המסע הציוני של דוד עזריאלי" שהועבר ב-2014 מקניון עזריאלי בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא קניון חיפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קניון חיפה סיון קלינגבייל, קניון בלי עיר, באתר הארץ, 16 ביוני 2005 אילנית חיות, ‏קניון חיפה משנה את התמהיל: מפנה את החנויות הפרטיות לטובת הרשתות, באתר גלובס, 2 ביולי 2007 דנקנר ופריצקר השכירו 14,200 מ"ר ל-7 עוגנים בקניון חיפה, באתר גלובס, 7 ביולי 1997 דוד חיון, ‏קבוצת אור-חי דורשת מגוסינסקי לרכוש חלק ממניותיה בקניון חיפה, באתר גלובס, 13 באוגוסט 1998 אלעזר לוין, ‏הולמס פלייס שכרה 1,600 מ"ר בקניון חיפה לפי %8 או 15 דולר למ"ר, באתר גלובס, 19 ביולי 1999 אלעזר לוין, ‏קניון חיפה מתרחב - ישקיעו 16 מיליון דולר בבניית 20 אלף מ"ר משרדים, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2001 הארץ, תשובה במגעים לרכישת אחזקות בקניון חיפה, באתר TheMarker‏, 24 ביולי 2005 רנית נחום-הלוי, דלק נדל"ן מכרה את קניון חיפה לקבוצת עזריאלי תמורת 300 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2010 אילנית חיות, ‏קניון חיפה יפתח את כל עסקיו בשבתות וחגים, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2007
יאן מרטין

יאן מרטין סונבורן (נולד ב-20 בנובמבר 1984) הוא כדורסלן עבר ישראלי-ספרדי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד. עבר במספר קבוצות בספרד ובליגת העל הישראלית, ובעונתו במכבי אשדוד ב-2010 זכה בתואר תגלית העונה של ליגת העל. גובהו 2.03 מטרים. מרטין נולד לאם יהודיה-גרמניה, דוגמנית לשעבר, בשם שרה. הוא התגורר בילדותו בקיבוץ הדתי שדה אליהו בעמק בית שאן ושיחק בקבוצת הילדים של מכבי חיפה. אביו, פרננדו מרטין, היה הכדורסלן הספרדי הראשון בליגת ה-NBA. הוא שיחק בקבוצות אסטודיאנטס מדריד, ריאל מדריד ופורטלנד טרייל בלייזרס. בשנת 1989 נהרג האב בתאונת דרכים בדרכו למשחק. קבוצתו, ריאל מדריד לא השתמשה מאז מותו בגופייתו (מספר 10) במשחקיה עד היום. מרטין החל לשחק במחלקת הנוער של קבוצת אסטודיאנטס מדריד, המועדון בו החל אביו לשחק. מאז שנת 1997 החל לשחק בנבחרות הצעירות בספרד. בעונת 2004/2005 שיחק גם בנבחרת ספרד הצעירה. בעונת 2005/2006 שיחק מרטין בליגה השנייה בספרד, בקבוצת המשנה של ריאל מדריד והעמיד שם ממוצעים של 15.5 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק. בעונת 2008/2009 שיחק בקבוצת "לסקאס טולדו" שם שיחק 25 משחקים עם ממוצע של 6.5 נקודות למשחק. בעונת 2009/2010 החל מרטין להתאמן עם מכבי תל אביב, אך לא שותף במשחקים. משם הגיע לאליצור יבנה מהליגה הלאומית, בה קלע 16.8 נקודות למשחק. בישראל מרטין אינו נחשב לשחקן זר בשל יהדותו. בחודש ספטמבר 2010 חתם במכבי אשדוד, העולה החדשה לליגת העל הישראלית. בעונתו הראשנה בליגת העל זכה מרטין בתואר תגלית העונה שהוא מעמיד שורה סטסטית של 6.4 נקודות ו-2.5 ריבאונדים ב-19.9 דקות למשחק בעונה הסדירה. בחודש יוני 2011 חתם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל הישראלית לקראת עונת 2011/2012, ולקראת עונת 2012/2013 חתם בהפועל אילת אך שוחרר לפני תחילת העונה בעקבות חתימתו של ליאור חכמון בקבוצה. בספטמבר 2013 חתם בדפורטיבו אסטודיו מהליגה השנייה בספרד, ושוחרר ב-2014. מדיה וקבצים בנושא יאן מרטין בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) אהוד כהנים, בשם האב: יאן מרטין בעקבות פרננדו, באתר ynet, 13 בנובמבר 2009 אור שקדי‏, יאן מרטין חתם במכבי אשדוד, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2010
להבות

להבות (באנגלית: Lehavoth) היא להקת דת' מטאל ישראלית השרה באנגלית ופעילה משנת 1995. מולך וכהן החלו לנגן עוד טרם שירותם הצבאי, והוציאו קלטת דמו בשם "ברית העורבים", שהייתה בסגנון הבלאק מטאל. לאחר שלוש שנות ההפסקה הכפויה בפעילותם, חזרו לפעול בשנת 2000 בסגנון קשוח יותר הנוטה לדת' מטאל ברוטאלי. עם תום ההקלטות, עזב הגיטריסט אסף עינב את הלהקה, ובמקומו בא ניר גוטרמן (המכונה "אח שלו"). בפברואר 2002 הלהקה הקליטה באולפני Soundlab Studios בשוודיה את אלבום הבכורה שלה "Hatred Shaped Man". עם החזרה לישראל התקשו חברי הלהקה למצוא חברה שתפיץ את האלבום, אך לבסוף לייבל הולנדי בשם “fadeless records” הפיץ את האלבום בפברואר 2003. הלהקה הופיעה בפסטיבל מטאליסט 2004 ובפסטיבל מטאליסט 2005. לאחר הופעתה בפסטיבל מטאליסט 2005 פסקה פעילות הלהקה, בלא הודעת פירוק רשמית. בתחילת 2016 הכריזה הלהקה על חזרה לפעילות. להבות, ברשת החברתית פייסבוק להבות, באתר MusicBrainz (באנגלית) להבות, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) להבות, באתר Discogs (באנגלית) להבות, באתר Songkick (באנגלית) להבות, באתר בנדקמפ
פונקציית סיכון

בניתוח הישרדות פונקציית הסיכון (הידועה גם כקצב התקלות) היא היחס בין פונקציית הצפיפות של משתנה מקרי המתארת את זמן ההישרדות של פרט כלשהו באוכלוסייה לבין פונקציית ההישרדות (ההסתברות להישרדות עד זמן מסוים או הפונקציה ההופכית לפונקציית ההתפלגות המצטברת): h ( x ) = f ( x ) 1 − F ( x ) {\displaystyle h(x)={\frac {f(x)}{1-F(x)}}} הפונקציה תופסת מקום חשוב בתחומי המחקר העוסקים בניתוח נתוני הישרדות ואמינות. מעבר להגדרתה המתמטית, היא מספקת כלים נוספים להבנה ולניתוח של מדדים חיוניים במחקרים אפידמיולוגיים , ביומטריים ובהנדסת אמינות. כאשר אנו מנתחים נתונים של הישרדות, אנו עוסקים לא רק בשאלה של "אם" פרט מסוים ישרוד לאורך זמן מסוים, אלא גם בשאלת ה"מתי" – באיזה קצב מתרחשים האירועים המשפיעים על ההישרדות. אם פונקציית הסיכון קבועה, אזי כשלים מתרחשים בתדירות אחידה ואז ההתפלגות של זמן ההישרדות היא התפלגות המעריכית. עבור התפלגויות אחרות, פונקציית הסיכון איננה קבועה, כך שקצב הכישלון משתנה עם הזמן. העומק שפונקציית הסיכון מספקת מאפשר לחוקרים לזהות תבניות ומגמות בנתונים, לדוגמה, אם קצב התקלות גדל עם הזמן, ניתן להסיק כי הסיכון לכשל מתגבר ככל שהפרט או המערכת בשימוש למשך זמן ארוך יותר. פונקציה זו מאפשרת גם לחוקרים להעריך את ההשפעה של גורמים שונים על הסיכון לאירוע, ובכך לתת בסיס נתונים להחלטות מושכלות בתחומים כמו תכנון טיפולים רפואיים או בחינת אמינות מוצר. הסתברות התפלגות מעריכית התפלגות וייבול ניתוח הישרדות Risk | American Journal of Epidemiology, academic.oup.com
סולם בופורט

סולם בּוֹפוֹרְט (באנגלית: Beaufort, בקיצור: BFT) הוא מדרג עוצמת הרוח שהומצא בשנת 1806 על ידי תת-אדמירל סר פרנסיס בופורט. בשנות ה-30 של המאה ה-19 כבר היה בשימוש על ידי הימאים, שרשמו את עוצמת הרוח לפי סולם בופורט ביומני האונייה. החל משנות ה-50 של המאה ה-19 משמש סולם בופורט גם במטאורולוגיה, לאחר שערכיו נקשרו לעוצמת רוח שנמדדה על ידי אנמומטרים. לדירוג עוצמות הוריקנים משתמשים בהרחבות של סולם בופורט, כדוגמת סולם ספיר-סימפסון. סולם בופורט באתר CGATE (הקישור אינו פעיל) מכיל טבלה מפורטת (בעברית) של ערכי בופורט, עוצמת הרוח וגובה הגלים. סולם בופורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)