laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבלינו (כדורסל)

סידיגאז אבלינו היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר אבלינו שבנפת אבלינו. המתמודדת בסרייה B, הליגה האיטלקית השלישית. בשנותיו הראשונות המועדון התנדנד בין הליגות הנמוכות באיטליה. בתחילת שנות ה-2000 הגיע למועדון בעלים חדש, וינצ'נזו ארקולינו. הבעלים החדש החל להשקיע ולשדרג את המועדון. כתוצאה מכך המועדון העפיל בעונת 2000/01 לראשונה לליגה הבכירה, בה משחק עד היום. בעונת 2007/08 המועדון הקטן הדהים בכשזכה בגביע האיטלקי, כשהביס בגמר את וירטוס בולוניה, והדהים כשהגיע עד לחצי גמר הפלייאוף באיטליה והבטיח מקום במפעל היורוליג היוקרתי. בתחילת העונה שלאחר מכן, הפסידה הקבוצה בגמר הסופרקאפ למונטפסקי סיינה. בתחילת עונת 2019–2020 הודיעה הקבוצה על בעיות פיננסיות ובעקבות כך הורדה לליגה השלישית. אולם הבית של המועדון הוא היכל ג'יאקומו דל מאורו, בעל קיבולת של כ-5,300 מקומות ישיבה. הגביע האיטלקי: זכייה (1): 2008 גמר: 2016 חצי גמר: 2011 הסופרקאפ האיטלקי: גמר: 2008 מדיה וקבצים בנושא אבלינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבלינו ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפועל שדות-ים

הפועל שדות-ים הוא אחד ממועדוני השיט המובילים בישראל, אשר החל את דרכו בשנת 1955. אזור האימונים והאחסון של המועדון ממוקם דרומית לשדות ים וצפונית מהארובות של תחנת הכוח אורות רבין שבחדרה. באזור האימונים בוצע חלק השחייה בטריאתלון קיסריה-2008. בהפועל שדות-ים חברים שייטים בולטים ברמה הארצית והבינלאומית כגון גל פרידמן (מיסטרל), הישראלי היחיד בעל 2 מדליות אולמפיות, נופר אדלמן שהתחרתה באולימפיאדת בייג'ינג 2008 (לייזר רדיאל) והשייטים נועה לסרי וניתאי חסון שהתחרו באולימפיאדת פריז 2024 (מפרשית 470 מעורב) במסגרת הפעילויות של המועדון מתקיימות כשלוש אליפויות ברמה הארצית. הפעילויות התחרותיות והעממיות מתקיימות במשך ימות השבוע החל מהלימוד הבסיסי בתחומי השיט השונים: שיט מפרשיות, גלישת רוח, ובהמשך התנסות בדגמים אולימפיים. המועדון מכיל כיום את מספר השייטים הגדול בארץ בקטמרן[דרוש מקור]. השייטים מגיעים להישגים משמעותיים ומובילים בענף השיט. בסך הכל, המועדון כולל כ-150 שייטים תחרותיים פעילים ו-100 ילדים בחוגים השונים. אתר מועדון השיט מי אנחנו, באתר מועדון השיט שדות-ים בעז גורן, ‏קליגר: עמדנו בלחץ, סלע: הפעם 'התלבש' לנו, באתר ONE‏, 7 בספטמבר 2010 אליפות אירופה בשייט: מדלית כסף לאורן יעקב, באתר ONE‏, 15 באוגוסט 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ISDN

Integrated Services Digital Network - ISDN - (אנגלית: רשת דיגיטלית לשירותים משולבים) היא טכנולוגיה אשר מאפשרת שימוש בקו טלפון רגיל (זוג שזור) על מנת להעביר בנוסף לטלפון, מסר אנלוגי בקידוד דיגיטלי ללא צורך בהמרה של אנלוגי לדיגיטלי או להפך. הטכנולוגיה מאפשרת חיבור רשת טלפוניה ורשת מחשבים על אותה תשתית באופן דיגיטלי. היתרון בכך הוא שהפרעות קו שנוצרות בקו אנלוגי, מופחתות משמעותית – דבר המשפיע על הסיכוי להופעת שגיאות במידע הדיגיטלי העובר בקו. רוחב הפס בטכנולוגיה זו, שהוצגה לראשונה בסוף שנות ה־80, נאמד על 128 קילוביט לשנייה, ולכן מהיר פי שניים ויותר מחיבור Dial-up אך איטי משמעותית מטכנולוגיית ADSL וטכנולוגיות דומות שמשמשות גם הן לתקשורת נתונים דרך קווי טלפון. בנוסף, טכנולוגיה זו מאפשרת שיחות וידאו והעברת מסרי וידאו. בהודו ובארצות נוספות, היו משתמשים ב־ISDN לצורך גישה לאינטרנט עד שטכנולוגיית ה־ADSL נכנסה לשימוש. כאמור, ADSL מגיעה למהירויות של עד 10 מגהביט לשנייה. השימוש בטכנולוגיית ISDN מצמצם עלויות מעצם כך שאין צורך לבצע המרה מאנלוגי לדיגיטלי או להפך, מפני שהיא עוברת כבר באופן דיגיטלי, ולכן גם עובדת מהר יותר. אין צורך במודם רגיל יותר, ומה שנקרא מודם ISDN הוא בעצם מתאם. הנתונים עוברים בצורה דיגיטלית ולכן חוסכים זמן פעולה, חשמל וציוד מיותר נוסף הכרוך בשימוש בקו אנלוגי. מדיה וקבצים בנושא ISDN בוויקישיתוף ISDN, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריו גארסיה מנוקל

מריו גארסיה מנוקל (בספרדית: Mario García Menocal; ‏17 בדצמבר 1866 - 7 בספטמבר 1941) היה נשיאה השלישי של קובה, בין 1913 ל-1921. מריו גארסיה מנוקל נולד בחגואיי גראנדה שבמחוז מטאנסס. בהיותו בן 13 נשלח לפנימיות בארצות הברית, תחילה במדינת ניו יורק ואחר כך במרילנד. בין 1884 ל-1888 למד בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת קורנל. עם שובו לקובה, נטל מנוקל חלק במאבק לעצמאותה של קובה, ולאחר שזו הושגה, היה מבכירי המפלגה השמרנית. ב-1912 נבחר לנשיאה השלישי של קובה, לאחר קדנציה אחת בה כיהן בתפקיד חוסה מיגל גומס מהמפלגה הליברלית. מנוקל הנהיג מדיניות כלכלית שנועדה לתמוך בתאגידים ובעסקים, וחרף ביקורת ומאבק צמוד עם המפלגה הליברלית, ניצח גם בבחירות שנערכו ב-1916. ב-7 באפריל 1917 הכריז מנוקל מלחמה על גרמניה, יום לאחר שעשתה זאת ארצות הברית. קובה אמנם לא נטלה חלק פעיל במלחמת העולם השנייה, אך שימשה כבסיס למלחמה בצוללות הגרמניות שאיימו על איי הודו המערבית. שתי תקופות כהונתו אופיינו בגידול בשחיתות ובתופעות של שוחד במגזר הציבורי. חוקת קובה מנעה ממנו להתמודד על כהונה שלישית, וב-1921 פינה את כסאו לאלפרדו סיאס מהמפלגה הליברלית. ב-1924 ניסה מנוקל להתמודד שוב על נשיאות המדינה, אך הפסיד לחרארדו מצ'אדו מהמפלגה הליברלית. ב-1931 היה מעורב בניסיון הפיכה כושל נגד מצ'אדו, שבעקבותיו הוגלה לארצות הברית. עם שובו לקובה, ב-1936, ניסה שוב להתמודד על משרת הנשיא, אך הפסיד למיגל מריאנו גומס. ב-1941 מת מנוקל בסנטיאגו דה קובה. מדיה וקבצים בנושא מריו גארסיה מנוקל בוויקישיתוף מריו גארסיה מנוקל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רם עברון

רם עֶברוֹן (15 במרץ 1935 – 30 באוקטובר 2008) היה עיתונאי ישראלי. עברון נולד בשם רם המבורגר בתל אביב לאריה ושרה המבורגר. הוא עבד בעיתון "למרחב" ושירת בגלי צה"ל. במהלך שירותו, ב-29 באוקטובר 1956, היה הקריין שמסר את הודעת דובר צה"ל על פרוץ מלחמת סיני. בתום שירותו הצבאי עבר לעבוד בתחנת הרדיו "קול ישראל". עם ייסוד הטלוויזיה הישראלית הוא נמנה בין ראשוני קרייניה והשתתף בשידורה הראשון, לרגל מצעד יום העצמאות ב-1968. במהלך השנים שימש עברון מנחה בתוכנית "זה הזמן", "הופכים דף", "הקצב הנכון" וכמגיש במהדורת החדשות "מבט". תוכניתו "בגוף ראשון" הייתה בין מתוות דרכן של תוכניות ראיונות בטלוויזיה הישראלית. הוא הגיש במשך שנים רבות את התוכנית "דור הזהב – אמנים גדולים בהקלטות היסטוריות" בתחנת קול המוסיקה. במקביל לעשייתו התקשורתית, בשנות השבעים, מונה עברון לנספח תרבות בשגרירות ישראל באנגליה. בשנות חייו האחרונות עמד עברון בראש המרכז למוזיקה ירושלים. הוא מונה לממלא מקום יו"ר המועצה לתרבות ואמנות על ידי יו"ר המועצה, שר התרבות מתן וילנאי. רם עברון נפטר בירושלים בגיל 73 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה. אביו של עברון, אריה המבורגר, היה מראשוני עורכי הדין בישראל. מאשתו הראשונה של עברון, שולמית עברון, נולדו שתי בנותיו: ד"ר גליה בנזימן ויעל עברון, נוירופסיכולוגית מומחית לטיפול בנפגעי ראש במכון לשיקום נפגעי ראש בתל אביב. מאשתו השדרנית והעיתונאית עדנה עברון, נולדה בתם הסופרת והמשוררת לי עברון-ועקנין. אחיו היה עורך הדין אמנון עברון. רם עברון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" גילי איזיקוביץ, העיתונאי והשדרן רם עברון מת בגיל 73, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2008 ענת קם‏, הלך לעולמו העיתונאי רם עברון, באתר וואלה, 30 באוקטובר 2008 מירב קריסטל, נפטר העיתונאי והשדרן רם עברון, באתר ynet, 30 באוקטובר 2008 רם עברון, דף שער בספרייה הלאומית רם עברון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רם עברון, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים גילי איזיקוביץ, "זה הזמן" תשודר כמחווה לרם עברון, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2008 מירב קריסטל, זאפ לאבידן, באתר ynet, 8 בינואר 2007 רם עברון פורש ממועצת התרבות, באתר הארץ, 8 במאי 2002
קפלר

קפלר (בגרמנית: Keppler, Kepler או Kappler) הוא שם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... אלכסיי קפלר – תסריטאי ומנחה טלוויזיה סובייטי-יהודי גאורג קפלר (Keppler) - איש צבא גרמני, מפקד בוואפן אס אס יוהאנס קפלר (Kepler) – אסטרונום, מתמטיקאי ואסטרולוג גרמני חוקי קפלר – שלושה חוקים אסטרונומיים שניסח יוהאנס קפלר בעיית קפלר – בעיה בפיזיקה קרויה על שם יוהאנס קפלר שגילה את פתרונה טלסקופ החלל קפלר – טלסקופ המיועד לחיפוש כוכבי לכת דמויי-ארץ מחוץ למערכת השמש, קרוי על שמו של יוהאנס קפלר קבוע קפלר-באוקמפ – קבוע מתמטי בגאומטריה קפלר תקשורת – חברה קנדית בתחום תקשורת וחלל משוואת קפלר – משווה במכניקה מסלולית שהגזרה לראשונה על ידי יוהאנס קפלר קפלר 10B – כוכב הלכת הארצי הראשון שהתגלה מחוץ לכדור הארץ קפלר-11 – כוכב דמוי השמש הממוקם בקבוצת הכוכבים ברבור קפלר-20 – כוכב דמוי שמש שנמצא בקבוצת הכוכבים נבל קפלר-22b – כוכב לכת חוץ-שמשי שמקיף כוכב דמוי שמש ונמצא באזור ישיב קפלר-32 – ננס אדום עם בקבוצת הכוכבים ברבור קפלר-42 – כוכב מסוג ננס אדום שנמצא בקבוצת הכוכבים ברבור קפלר-186f – כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את הננס האדום קפלר-186, כוכב הלכת החוץ שמשי הראשון עם רדיוס דומה לזה של כדור הארץ שהתגלה באזור ישיב של כוכב אחר. קפלר-438b – דמוי ארץ הנמצא בקבוצת הכוכבים נבל קפלר-452b – כוכב לכת דמוי כדור הארץ, הגדול ממנו ב-60%. הסברה המדעית אומרת שהוא מהווה קרקע נוחה ביותר לתנאי החיים הדומים לאלה שלנו, על כדור הארץ. קפלר 1647b – כוכב לכת חוץ-שמשי הנמצא בתוך מערכת מרובת כוכבים בקבוצת הכוכבים ברבור סופרנובה 1604 או הספורנובה של קפלר - סופרנובה שהתרחשה בגלקסיית שביל החלב ונצפתה לראשונה על ידי יוהאנס קפלר קפלר (ארכיטקטורה) – ארכיטקטורה למעבדים גרפיים תוצרת NVIDIA רותי קפלר – סופרת ועיתונאית ישראלית קפלר (אנ') – להקת בנות דרום קוריאנית.
יצחק יעקב וכטפויגל

הרב יצחק יעקב וכטפויגל (י"ז באלול ה'תרמ"ז, 6 בספטמבר 1887 - כ"ה בשבט ה'תשל"ח, 2 בפברואר 1978) היה ראש ישיבת מאה שערים, אב בית הדין לקהילות האשכנזים בירושלים ומרבני תנועת המזרחי בירושלים. נולד במעזריטש שבפולין לרב בנימין ברוך, מצאצאי המהר"ל, וללאה. למד בישיבות טלז, ישיבת כנסת ישראל וולוז'ין. עלה לארץ ישראל בתרס"ט ונשא לאישה את בלומה רחל, בת הרב זרח ראובן ברוורמן, ראש ישיבת מאה שערים. יצא לפולין לפני מלחמת העולם הראשונה ונאלץ להישאר שם בגלל המלחמה. בזמן שהותו בפולין, ייסד ישיבה בעיירת הולדתו והיה שותף בתרע"ה לייסודה של תנועת ה"מזרחי" בפולין. לאחר סיום המלחמה חזר לארץ. בתרפ"ב (1922) היה ממייסדי נווה יעקב ("כפר עברי"). כן היה ממקימי החברה לשיקום ולבניין "תפארת ירושלים" בתרפ"ד (1924). בתרפ"ו (1926) נבחר להיות רבו של הכפר "נווה יעקב". בתרפ"ט (1929) מונה לראש ישיבת מאה שערים. שימש כיו"ר ועד שכונת מאה שערים ויו"ר "מפעל התורה למען הישיבות", שהוקם על יד המזרחי העולמי ואסף תרומות בעבור ישיבות בארץ. בתרצ"ה חתם יחד עם רבנים אחרים על קריאה שיזם הרב קוק להקמת מועצות דתיות מאוחדות בכל רשות מקומית. נפטר בירושלים. אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית. בנו הרב דוד כיהן כרב בפילדלפיה,נפטר בחיי אביו בשנת תשלב-1972. בתו נחמה הייתה אשת עו"ד ד"ר אשר רוזנבלום שהיה בראשית המדינה מנהל המחלקה לעזרה ושיקום לנפגעי רכוש במלחמה במשרד לנפגעי המלחמה של מדינת ישראל, וכן כיהן בשנות ה-50 כמנכ"ל משרד הפנים מטעם ה"מזרחי". התפרנס גם כסוחר יודאיקה (בנם הוא ברוך מאיר רוזנבלום, המוכר בשם העט "אדם ברוך", אשר כתב סיפורים רבים אודות סבו בספריו ובטורו העיתונאי). בן הזקונים של הרב וכטפויגל, שמואל, היה לוחם אצ"ל ונהרג בעת פריצת האצ"ל ליפו ב-1948. גופתו לא נמצאה עד היום. אדם ברוך, בתום לב, באתר nrg‏, 6 באפריל 2001 דוד תדהר (עורך), "יצחק יעקב וכטפויגל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1526 שושנה רייך, הרב יצחק יעקב וכטפויגל, מגד ירחים, גיליון 136, שבט תשע"א, עמ' 4 ראו: מכתבו של הרב הרצוג בדבר הישיבה, בתוך "המאור", ניסן תשי"ח ארכיון אוסף יצחק יעקב וכטפויגל, בספרייה הלאומית הרב וכטפוגל למנוחות, דבר, 9 באוגוסט 1972.
דגל רפובליקת נטאליה

דגל רפובליקת נטאליה הוא דגל לאומי שהיה בשימוש במהלך קיומה של רפובליקת נטאליה בין השנים 1839–1843. הדגל כלל שלושה משולשים בצבעים לבן, אדום וכחול כצבעי דגל הטריקולור אשר הונף בסוולנדם ובגראף-ריינט (Swellendam and Graaff-Reinet) בשנת 1795, אשר בתורו התבסס על עיצובו של הדגל ההולנדי. דגל רפובליקת נטאליה, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צפון סיני

צפון סיני (ערבית: شمال سيناء, תעתיק: שמאל סינאא) הוא מחוז מצרי הנמצא בצפון חצי האי סיני ועיר הבירה שלו היא אל-עריש. צפון סיני גובל במחוז דרום סיני מצפון מפרץ סואץ במערב ועד טאבה שעל חוף מפרץ אילת במזרח. מצפונו נמצא הים התיכון, במזרח נמצאות רצועת עזה (בחלק הצפוני) וישראל (בחלק הדרומי) ובמערב נמצאים מחוזות אל-אסמעאיליה (בחלק הצפוני) וסואץ (בחלק הדרומי). שטח המחוז הוא 27,574 קמ"ר ומספר תושביו עומד על כ-400,000. כלכלת המחוז מתבססת על תיירות חופים, מחצבים (שיש, פחם, צורן וגז טבעי) וחקלאות (תמרים, פולי קיקיון, דיג ולכידת שלווים). ערים וישובים הנמצאים במחוז: אל-עריש רפיח המצרית נח'ל שיח' זוויד ביר אל-עבד המחוז מחולק ל-11 נפות, מתוכן 4 נפות קשורות לעיר אל-עריש ולאזור שסביבה. אל-עריש 1, מזרח העיר והשטחים הגובלים בה, 49.7 קמ"ר, 41,177 תושבים אל-עריש 2, מערב העיר, 60.5 קמ"ר, 48,060 תושבים אל-עריש 3, דרום העיר והיישובים שמדרום לעיר, 170 קמ"ר, 32,255 תושבים אל-עריש 4, השטח שממערב ומדרום לעיר, 1,393 קמ"ר, 20,006 תושבים אל-חסנה, צפון-מרכז סיני, 5,809 קמ"ר, 13,835 תושבים שייח' זווייד, שייח' זווייד ודרומית לה, 2,434 קמ"ר, 45,696 תושבים ביר אל-עבד, צפון-מערב סיני, 5,234 קמ"ר, 33,788 תושבים נח'ל, מרכז סיני, 6,677 קמ"ר, 11,023 תושבים רפיח, מרפיח המצרית ועד דרומית למעבר ניצנה, 1,027 קמ"ר, 5,8615 תושבים קסיימה, מזרח-מרכז סיני, 3,214 קמ"ר, 9,681 תושבים רומנה, אזור רומני בצפון-מערב סיני, 554 קמ"ר, 29,545 תושבים אזור צפון סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים. ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: העיר ימית וחבל ימית שכלל מספר רב של יישובים חקלאיים. סביב מתחמי רפיח ומתחמי אבו עגילה הנמצאים במזרח המחוז, נערכו קרבות בין צה"ל והצבא המצרי במלחמת העצמאות, מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים נסוג צה"ל מסיני בשנים 1982-1980. אזור זה כמו שאר חצי האי סיני היה יעד לפיגועי טרור רבים בעיקר בתקופת העשור השני של המאה ה-21. 1999 עד אוקטובר 2008 - מייג'ור גנרל אחמד עבד אל-חמיד מייג'ור גנרל מוחמד עבד אל-פאדיל שושה, לשעבר סגן מפקד משמר הגבול. ינואר 2010 עד ינואר 2011 - מוראד מוואפי עד אוגוסט 2012 - גנרל עבד אל-ווהאב מברוק, לשעבר מפקד כוח משמר הגבול המצרי עם ישראל. נכון לאוקטובר 2014, עבד אל-פתאח חרחור החל מאוגוסט 2018, הגנרל מוחמד עבד אל-פאדיל שושה דרום סיני צפון חצי האי סיני, בנופים ואתרים, עמ' 280-285, משרד הביטחון, 1973 מדיה וקבצים בנושא צפון סיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צפון סיני מידע על המחוז צפון סיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתוני האוכלוסייה על פי מפקד אוכלוסין מ-2006.SĪNĀ' ASH-SHAMĀLIYAH The population of the governorate and the districts, באתר Citypopulation.de Musical chairs, באתר Al-Ahram Weekly, אוקטובר 2008 The Trouble with Sinai: Egypt's 'Mexico' Problem, באתר Time, ‏21 במרץ 2010 רימון מורג'ייה, הכשלים שהביאו להדחתם של בכירי מערכת הביטחון במצרים, באתר nrg‏, 8 באוקטובר 2012 צבא מצרים מפנה והורס מאות בתים בגבול עם עזה, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2014
נואסטרה סניורה דה סנטה אנה

נואסטרה סניורה דה סנטה אנה (בספרדית: Nuestra Señora de Santa Ana) הוא מיסיון ישועי שפעל בצפון-מזרח ארגנטינה, בתחומי פרובינציית מיסיונס של ימינו, במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17. ב-1983 הוכרז המיסיון, יחד עם מיסיונים ישועיים נוספים בארגנטינה ובברזיל כאתר מורשת עולמית. המיסיון הוקם ב-1633, הועתק לגדות נהר הפרנה ב-1638, ולמיקומו הנוכחי, כ-45 ק"מ מזרחית לפוסאדס, ב-1660. בדומה למיסיונים ישועיים אחרים, הוקם בסמוך לו רדוקסיון – יישוב שבו התגוררה האוכלוסייה הילידה שהמיסיון יועד כלפיה, במקרה זה בני הגוארני. בשיאו, התגוררו ברדוקסיון של סנטה אנה כ-7,000 תושבים, והכיכר המרכזית שלו הייתה גדולה יחסית, באורך 140 מ'. ב-1767 גורשו הישועים מהמושבות הספרדיות והמיסיון ננטש. רבים מהמבנים שבו נהרסו עם הזמן וכוסו בצמחייה, ואולם חלקים מהכנסייה, ובהם עמודי השיש, נותרו על תלם. בית העלמין המשיך לשמש את תושבי הכפרים באזור עד אמצע המאה העשרים. ב-1982 הוחל בשיפוץ ובשיקום המיסיון. מדיה וקבצים בנושא נואסטרה סניורה דה סנטה אנה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגנטינה ובנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולונאט

קולונאט (בלטינית: colonatus) היה מושג ששימש לתיאור מעמד צמיתים שהתקיים בקיסרות הרומאית המאוחרת. במקור, משמעות המושג "קולונוס" (colonus, ריבוי: coloni, "קולונים") הייתה חקלאי שחוכר קרקע מבעל אדמה. בתקופת הקיסרות המאוחרת קבע הקיסר קונסטנטינוס שמעמד של קולונוס יעבור בירושה, וכך בן של קולונוס נאלץ גם הוא להפוך לחקלאי שמעבד את השדות המשפחתיים. הצו של קונסטנטינוס קשר את החקלאי לקרקע ואסר עליו לעוזבה, או על אדם כלשהו לסלקו מן הקרקע שאותה הוא מעבד. התפתחות הקולונאט היא עדות לשקיעת מוסד העבדות ברומא העתיקה, בווילה הרומית היה נהוג השימוש בעבדים לעיבוד חלקות אדמה גדולות, "לטיפונדיות" (יחיד: latifundia), אולם הידרדרות הכישורים המנהלתיים בקיסרות המאוחרת, והקושי שהתעורר בזמנים מסוימים להשיג עבדים חדשים, הפכו את עבודת העבדים לבלתי כלכלית. דבר זה גרם להרחבת השימוש בקולוני שחכרו חלקות אדמה קטנות. החוקים של קונסטנטינוס נועדו להבטיח אספקת מזון מתמדת בניסיון להתגבר על חוליה של הקיסרות המאוחרת. מבחינה חוקית, הקולוני לא היו עבדים, וכך ראה אותם גם החוק ואף אפשר להם לגשת למערכת המשפט של האנשים החופשיים, להבדיל מעבדים שנשפטו על ידי אדוניהם. אולם במובנים מסוימים היה מעמדם החוקי דומה לזה של עבדים. דוגמאות לכך אפשר לראות באיומו של קונסטנטינוס שיכבול בשלשלאות קולוני שברחו מנחלתם, ובחוקים מתייחסים למחכיר האדמה לקולונוס כ"אדון" (dominus). מעשים ומונחים אלה היו נקוטים ביחס לעבדים. ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, פרק ו, מעבדות לקולונט, עמ' 151–164. מרק בלוך, התהוות האחוזה בימי הביניים, מתוך: Cambridge Economic History of Europe, vol.1 (1941), pp. 235-290, תרגום לעברית מאת גדי אלגזי קולונאט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חול צהוב

חול צהוב, הוא קרקע בעלת כושר חלחול גבוה. גרגרי החול הצהוב עפים בקלות עם הרוח ולכן נקראים "נודדים", את החול הצהוב ניתן למצוא לאורך חוף הים. בישראל, בדרום הם יוצרים רצועה רחבה שהולכת ונעשית צרה ככל שמצפינים. החול נוצר מבליה של סלעי גרניט מהרי אתיופיה אשר מוסע על ידי הנילוס עד הים התיכון ועל ידי זרמים לחופי הארץ. החול הצהוב השתקע בחופי ישראל, מה שיצר רצועות חוף חוליות ונעימות לרחצה. אפרים סידון מתייחס לכך בספרו ״התנ״ך בחרוזים: מלכים״ על סיפור שלמה המלך ומלכת שבא, הוא כותב ״כאשר סיימה היא לחוד לו חידות והוא אותה ריצה, נתנה לו המלכה חול נעים לרחצה״. רכס הכרמל מהווה מחסום פיזי עבור החול הצהוב, ועל כן רצועת החוף מצפון לו היא רצועת כורכר סלעית, נטולת חול צהוב. הרוח מעיפה אותו לפנים הארץ. נקודות מפתח על חול צהוב: הרכב: חול צהוב מורכב בעיקר מגרגרי קוורץ דקים עד בינוניים בגודלם. צבעו הצהבהב נובע מנוכחות תחמוצות ברזל (כמו למשל ליימוניט) המצפות את גרגרי החול. כושר חלחול גבוה: בשל גודל הגרגרים והמרווחים הגדולים יחסית ביניהם, לחול צהוב יש כושר חלחול גבוה מאוד. מים יכולים לחלחל במהירות דרך שכבות החול, מה שמקטין את הסיכון להצפות ולשלוליות על פני השטח. ניקוז מצוין: הודות לכושר החלחול הגבוה, החול הצהוב מספק ניקוז מצוין. זה הופך אותו לאידיאלי לשימושים כמו מצעים לגינון, משטחי ספורט ומגרשי גולף, שם ניקוז מהיר של מים חיוני. קיבולת מים נמוכה: למרות שהוא מחלחל מים במהירות, החול הצהוב מאופיין בקיבולת מים נמוכה. הוא אינו מסוגל לאגור כמויות גדולות של מים לאורך זמן, מה שיכול להוות אתגר לגידול צמחים באזורים שבהם זה החומר העיקרי בקרקע. דלות בחומרים מזינים: באופן כללי, לחול צהוב יש תכולה נמוכה של חומרים מזינים לצמחים. הוא נוטה להיות חומצי ודל במינרלים חיוניים, מה שמקשה על גידול צמחים ללא תוספי קרקע. שימושים: בגלל תכונותיו, חול צהוב משמש לעיתים קרובות בבנייה (למשל, כבסיס לריצוף), בסינון מים, בתעשיית הזכוכית, ובספורט (כמו בחופי ים ומגרשי כדורעף). אתגרים סביבתיים: באזורים שבהם חול צהוב הוא חומר הקרקע העיקרי, כמו באזורים מדבריים מסוימים, ייתכנו אתגרים כמו בריחת נוטריינטים, סחיפה על ידי רוח ומים, והתייבשות מהירה של הקרקע. הבנת תכונותיו של החול הצהוב, במיוחד כושר החלחול הגבוה שלו, חיונית לתכנון נכון של מערכות ניקוז, בניין ויישומים חקלאיים באזורים שבהם סוג קרקע זה נפוץ. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבר עמוס

קבר עמוס הנביא הוא קברו של הנביא עמוס, הנמצא, לפי המסורות היהודיות והנוצריות, ליד הכפר תוקוע או בתוכו. מכיוון שעמוס נפטר במאה ה-8 לפני הספירה, הקבר הוא הקבר היחיד ביהודה ושומרון המיוחס לימי בית המקדש הראשון. על פי המסופר בתחילת ספר עמוס, עמוס נולד בתקוע ושם גדל: דִּבְרֵי עָמוֹס אֲשֶׁר הָיָה בַנֹּקְדִים מִתְּקוֹעַ — ספר עמוס, פרק א', פסוק א' מכיוון שכך, רוב ההערכות הן ששם הוא גם נקבר. כיום יש מספר מסורות היכן ממוקם בדיוק קברו: לפי מסורת אחת, המוזכרת כבר בדברי נוסעים מהמאה ה-4 לספירה ועד ימי הביניים, הקבר נמצא בתוך הכפר תוקוע. בסמוך לקבור הוקמה כנסייה נוצרית, אשר נחרבה מאוחר יותר. לפי מסורת אחרת, הקבר נמצא במערת קבורה עתיקה שנמצאת סמוך לכפר תוקוע, אשר כיום סתומה בפסולת. יש המעריכים כי במערה זו קבור גם ישעיהו הנביא. כיום מקובל לזהות במערה זו את קבר הנביא. מכיוון שהמערה נמצאת בסמוך לכפר תוקוע, וכניסת ישראליים לשם מוגבלת, עליות ישראליים לקבר מאז הסכמי אוסלו הן נדירות מאוד, אולם לעיתים רחוקות יש עליות לקבר, בליווי צה"ל על פי דברי חבר הכנסת אליהו סוויסה ממפלגת ש"ס: ”קבר עמוס הנביא, המצוי באזור תקוע, נסתם בגלי אבנים, ובפתחה של המערה המובילה אליו שפכו הערבים זבל ועפר כדי להקשות ולמנוע את הגישה אליו”; הצעה לסדר היום עשרות אתרים קדושים ליהדות נתונים למשיסה, דיון מיום ב' בכסלו התשס"א, באתר הכנסת מאות התפללו בקבר עמוס הנביא, באתר ערוץ 7, 26 ביולי 2018
המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית

המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הייתה מפלגה, שהתפתחה בהיסטוריה המוקדמת של ארצות הברית. בנוסף לשם זה, יש המתייחסים למפלגה זו בשם הרפובליקנים הג'פרסונאים, מכיוון שתומאס ג'פרסון השתייך למפלגה זו והיה בעל השפעה ניכרת על האידאולוגיה שלה; לעיתים נקראת גם בשם המפלגה הרפובליקנית, ואין לבלבל כינוי זה עם המפלגה הרפובליקנית המודרנית. למעשה, השם "דמוקרטית-רפובליקנית" לא נכנס לשימוש עד לזמנו של אנדרו ג'קסון. לפני כן, המפלגה הוכרה בשם "רפובליקנית". השימוש האנכרוניסטי של "דמוקרטית-רפובליקנית" על מנת לציין פוליטיקאים של לפני תקופת ג'קסון הוא לשם נוחות בלבד, על מנת למנוע בלבול עם המפלגה הרפובליקנית המודרנית, ולא משקף את הכינוי באותו הזמן. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. שורשי המפלגה נעוצים במפלגה האנטי-פדרליסטית, הקבוצה שהתנגדה לאימוץ חוקת ארצות הברית והתעקשה על מגילת הזכויות. לאחר נשיאותו של ג'ון אדמס, הפדרליסט, תומאס ג'פרסון נבחר להיות הנשיא הדמוקרטי-רפובליקני הראשון. במשך תקופה קצרה, תפקדה המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית כמפלגה הדומיננטית היחידה בפוליטיקה האמריקנית. בשיאה, התמודד ג'יימס מונרו כמעט ללא תחרות, בבחירות של 1820 לנשיאות ארצות הברית. התקופה הזו נודעה בכינויה "עידן התחושה הטובה". זמן קצר לאחר מכן, התפרקה המפלגה לשתי קבוצות: המפלגה הדמוקרטית, בהנהגתו של אנדרו ג'קסון, והמפלגה הוויגית, שנוסדה מהקואליציה האנטי-ג'קסונאית. שיעור-הקומה הרם של נשיאים שזיהו את עצמם עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בשיאה גורם למפלגות פוליטיות מודרניות לרצות להשתייך למורשתה. כתוצאה מכך, שתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בארצות הברית מזהות עצמן עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. כפי שצוין, המפלגה הדמוקרטית היא צאצא ישיר של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. גם המפלגה הרפובליקנית רואה עצמה כצאצא "רוחני" של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, אף על פי שיש לה קשר חזק הרבה יותר עם הפוליטיקאים של מפלגת הוויגים של ימים עברו ובוחריהם. למפלגה הדמוקרטית כמו גם לזו הרפובליקנית של ימינו-אנו אין קשרים ניתנים-לזיהוי עם המפלגה הפדרליסטית, שהייתה מפלגת האופוזיציה היחידה למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית המקורית. 4 מתוך 46 נשיאי ארצות הברית כיהנו מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. מדיה וקבצים בנושא המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בוויקישיתוף topic/Republican-Party-United-States-1792-1798 המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מטען (הרלדיקה)

מגן שדה תומכים סלוגן ציצה עטרה מעטה קסדה נזר חלקה מטען מוטו ההתקנים בשלט ההרלדי המטען בהרלדיקה ובווקסילולוגיה הוא צורה המאכלסת את שדה המגן או הדגל. בבלאזון המילה "מטען" יכולה לשמש גם כפועל (לדוגמה, אם על מגן מופיעים שלושה אריות, נוכל לומר כי "המגן מוטען בשלושה אריות"). חשוב להבדיל בין המטען לבין חלוקת השדה, ולהבחין כי המטענים עצמם עשויים להיות מוטענים גם כן. אלפי אובייקטים מעולם הטבע, המיתולוגיה והטכנולוגיה הופיעו ומופיעים מעל שלטי אצולה לצד מטענים אשר אופייניים לעולם המושגים ההרלדי. המטענים עשויים להיות כל דבר החל בבעלי חיים, חפצים וכלה בצורות גאומטריות. הצורות הרגילות נקראות לעיתים מטענים נכונים (proper charges) ואילו מטענים אחרים נקראים מטענים נפוצים (common charges). בבלאזון הצרפתי הצורות הרגילות נקראות pièces ואילו המטענים האחרים שניתן לשבץ בכל מקום על גבי המגן הם meubles (ניידים). מדיה וקבצים בנושא מטען בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
HBsAg

HBsAg הוא אנטיגן לנגיף HBV, מחולל דלקת כבד נגיפית מסוג B. הימצאותו עשויה להצביע על הידבקות בנגיף זה. הקופסית (capsid), המעטפת החיצונית של הנגיף, בנויה מחלבונים משאר הנגיף. אנטיגן HBsAg נקשר לאחד החלבונים הללו, הבונים את מעטפת הנגיף. בכ-5% מהנבדקים מתקבלות תוצאות חיוביות שגויות, לרוב עקב מחלות אחרות. כיום משתמשים בחיידקי קולי מהונדסים גנטית לייצור האנטיגן בכמויות הדרושות לבדיקת ELISA להימצאות נגיף HBV. הוא מצוי בסרום של נשאי נגיף HBV, כמו גם בנבדקים בריאים במדינות טרופיות ובדרום-מזרח אסיה. הימצאו עשוי להעיד על נשאות כרונית של הנגיף, אך דווקא התפתחות דלקת כבד נגיפית מסוג B כרוכה בירידת ריכוז מעטפת הנגיף בדם, המביאה לתוצאה שלילית בבדיקת HBsAg. האנטיגן בודד לראשונה בשנת 1963 על ידי המדען האמריקאי היהודי ברוך שמואל בלומברג, בסרום של אוסטרלי אבוריג'יני. בלומברג ועמיתיו כינו את הממצא "אנטיגן אוסטרליה", אך כינוי זה אינו נפוץ עוד. על תגלית זו ותובנות נוספות בדבר דלקת הכבד הנגיפית הוענק לבלומברג פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1976. על בדיקת אנטיגן HBsAg באתר אינפומד. Blumberg B.S., Alter H.J., Visnich S., A "New" New Antigen in Leukemia Sera., JAMA. 1965 Feb 15;191:541-6, PMID 14239025