laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Haus Labs

Haus Labs או Haus Laboratories הוא מותג קוסמטיקה טבעוני. המותג הושק ב-17 בספטמבר 2019 על ידי הזמרת האמריקאית ליידי גאגא, זה ליין הקוסמטיקה הגדול הראשון שהושק אך ורק באמזון, הליין שנמכר בתשע מדינות בהן בריטניה, ארצות הברית, צרפת, יפן וגרמניה. המוצרים הראשונים כללו תוחם שפתיים, צבע פנים ושפתון. המותג כולל קולקציה בהיקף של כ-40 מוצרים הכוללים אייליינרים, ליפגלוסים ומסיכות פנים, השפתון של המותג הגיע למקום הראשון ברשימת השפתונים הנמכרים ביותר של אמזון. בפברואר 2018, גאגא הגישה בקשה ש"Haus Beauty" ו- "Haus Labs" ירשמו כסימן מסחרי רשום באמצעות החברה שלה, Ate My Heart Inc. ואז, במהלך נשף המט גאלה שציוין בחודש מאי 2019, החלו מעריציה של גאגא לשער שהאיפור בו השתמשה היה תצוגה מקדימה של פרויקט עתידי, רמז בולט נוסף היה כאשר גאגא השתמשה בהאשטאג #HausBeauty במספר פוסטים שהעלתה לרשת החברית, אינסטגרם. המותג הוא ליין הקוסמטיקה היחיד של גאגא. המוצרים הראשונים של Haus Labs היו זמינים להזמנה מראש למנויי האמזון פריים כבר ב-15 ביולי 2019, אך שאר מוצרי הליין יצאו לשוק ולציבור הרחב רק בספטמבר של אותה שנה. לקראת ההשקה הרשמית, גאגא אירחה מסיבה, בשם "Haus Party", במסיבה השתתפו כ-500 אורחים. ב־16 בספטמבר 2019 במהלך נאומה שנשאה גאגא בסנטה מוניקה היא טענה כי "אנחנו לא רק משיקים איפור. זוהי התקפת זוהר על העולם להיות מקבל, צנוע, אמיץ ובעיקר אדיב. לא משנה מי אתה, כולם מוזמנים להשתמש במותג". ב־4 באוגוסט 2020, שוחררה קולקציה חדשה של אייליינרים ועיפרון ג'ל, שהורכבו מכ-20 גוונים שונים. גם גאגא וגם אריאנה גרנדה השתמשו בקולקציה בקליפ המשותף שיצרו "Rain On Me". ב-6 באוקטובר 2020, Haus Labs השיקה צמד של ערכות סומק והיילייטרים. חברת "Haus Laboratories" הצטרפה לארגון ללא מטרת הרווח של גאגא משנת 2012, "Born This Way Foundation" שהוקם במטרה להעלאת מודעות בתחום בריאות הנפש והעצמת בני נוער. החברה הודיעה כי כל עסקה שתתרחש באתרה הרשמי יתרם דולר אחד לארגון. דניאלה קפלוטו, ליידי גאגא משיקה מותג איפור וביוטי חדש, באתר ישראל היום, 10 ביולי 2019 By Courtney Thompson, Lady Gaga Haus Labs Sparkle Lipstick Is No. 1 on Amazon, CNN Underscored, ‏2020-09-15 (באנגלית) Rogers, Sam (10 ביולי 2019). "Haus Laboratories: All the facts about Lady Gaga's new beauty brand". Vogue India. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Erica Smith, Lady Gaga’s Beauty Line Will Be on Amazon, The Cut, ‏2019-07-09 (באנגלית) Shunatona, Brooke (15 ביולי 2019). "Attention: You Can Now Preorder Lady Gaga's Haus Labs Makeup Products Online—TY, Amazon Prime Day!". Cosmopolitan. נבדק ב-28 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה) Schmidt, Ingrid; Weinberg, Lindsay (17 בספטמבר 2019). "Inside Lady Gaga's "Haus Party" to Unveil Cosmetics Line". Hollywood Reporter. נבדק ב-28 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Lady Gaga's make-up artist Sara Tanno on Haus Labs' trends and tricks". Dazed. 4 באוגוסט 2020. נבדק ב-4 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) Hoshikawa, Karina (1 באוקטובר 2020). "Lady Gaga's Beauty Brand Is Launching Bronzer & Blush – Here Are The Exclusive Detailss". Refinery29. נבדק ב-6 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) BORN THIS WAY FOUNDATION, HAUS LABORATORIES (באנגלית) Allure Staff, These Are Our 2020 Readers' Choice Award Winners, Allure (באנגלית אמריקאית)
סבין לפסיוס

סבין לפסיוס (בגרמנית: Sabine Lepsius‏; 15 בינואר 1864 – 22 בנובמבר 1942) הייתה ציירת פורטרטים גרמנית, חברת הזצסיון הברלינאי. היא הייתה בתם של צייר הדיוקנאות גוסטב גראף ופרנציסקה ליברייך (1824–1893), ליתוגרפית. היא למדה אצל אביה וב-1892 התחתנה עם הצייר ריינהולד לפסיוס. היא ובעלה הוחזקו באותה מידה והיו פופולריים מאוד בקרב הקהילה העסקית והעשירים. אחיה היה היסטוריון האמנות בותו גראף. היא הייתה גם חברה קרובה וחסידה של שטפן גורגה. בנה סטפן (1897–1917), שנהרג במלחמת העולם הראשונה, נקרא על שמו. היא פרסמה ספר על חברותם בשנת 1935, שם ייחסה את התקף הלב הקטלני של אחיה בוטו לידיעה על מות בנה. לפסיוס הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. הסלון שלה בברלין-ווסטנד נחשב לנקודת מפגש חברתית מרכזית. השתתפו בו אישים מרכזיים מעולם התרבות והאקדמיה: גאורג זימל, וילהלם דילתיי, אוגוסט אנדל וריינר מריה רילקה. היא הייתה אחת החברות המייסדות של הזצסיון הברלינאי והציגה איתם עד 1913. מרבית 280 הדיוקנאות שלה היו של אנשים בקהילה היהודית ואבדו או הושמדו במהלך מלחמת העולם השנייה. מוניקה קורנילה ושרלוטה האן סבין כילדה, ציור של אביה מטילדה וולמור שטפן גורגה מדיה וקבצים בנושא סבין לפסיוס בוויקישיתוף Lepsius, Sabine, Oxford University Press, 2011-10-31, Benezit Dictionary of Artists Annette Dorgerloh, "Sie war wenigstens amüsant". Sabine Lepsius und Stefan George – eine Freundschaft "sans phrase"?, in: Ute Oelmann, Ulrich Raulff (eds.), Frauen um Stefan George, Wallstein, Göttingen 2010, Pgs. 104–116 German Women Painters: 1893 Exposition--page 2, arcadiasystems.org
קרן מרסר

קרן מרסר או קרן משפחת מרסר (באנגלית: The Mercer Family Foundation) היא קרן פרטית למתן מענקים בארצות הברית. בשנת 2013 היו לקרן נכסים בשווי 37 מיליון דולר. הקרן מנוהלת על ידי רבקה מרסר (אנ'), בתו של מדען המחשב ומנהל קרנות הגידור רוברט מרסר. בהנהגתה של רבקה השקיעה הקרן כ-70 מיליון דולר במטרות שמרניות בין השנים 2009–2014. הקרן תרמה גם לקבוצות שקוראות תיגר על המוסכמה הציבורית בנושא שינויי אקלים. האינטרסים העיקריים של הקרן הם בתחומי המדיניות הציבורית, ההשכלה הגבוהה והמדע. הקרן תרמה לארגונים ומוסדות כולל קרן המורשת (אנ'), המכון למדיניות של אילינוי (אנ'), מכון הארטלנד (אנ') ואוניברסיטת סטוני ברוק. קרן מרסר מעניקה מימון לקרן של רשת הום דיפו, שמשימתה היא "לשפר את בתיהם וחייהם של יוצאי צבא ארצות הברית ומשפחותיהם." Sellers, Frances (6 באוקטובר 2015). "How a reclusive computer programmer became a GOP money powerhouse". Washington Post. New York. אורכב מ-המקור ב-16 באוקטובר 2015. נבדק ב-11 באוקטובר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "The Man Who Out-Koched the Kochs". Bloomberg. New York. 22 באוקטובר 2014. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2017. נבדק ב-11 באוקטובר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Johnson, Eliana (8 באפריל 2015). "Meet Ted Cruz's Billionaire Donors". National Review. אורכב מ-המקור ב-1 בנובמבר 2015. נבדק ב-8 באוקטובר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Vicky Ward (17 במרץ 2017). "The blow-it-all-up billionaires; When politicians take money from megadonors, there are strings attached. But with the reclusive duo who propelled Trump into the White House, there's a fuse". The Huffington Post. אורכב מ-המקור ב-18 במרץ 2017. נבדק ב-19 במרץ 2017. According to The Washington Post, the family donated $35 million to conservative think tanks and at least to $36.5 million to individual GOP races. {{cite web}}: (עזרה) "The Mercers, Trump mega-donors, back group that casts doubt on climate science". The Washington Post. 2017. אורכב מ-המקור ב-2019-04-23. Adeniji, Ade (14 באפריל 2015). "Meet the New Best Friend of Conservative Policy Groups: Robert Mercer". Inside Philanthropy. אורכב מ-המקור ב-22 בדצמבר 2015. נבדק ב-17 בדצמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Robert Mercer". Inside Philanthropy. אורכב מ-המקור ב-16 באוקטובר 2015. נבדק ב-8 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
מושבת וירג'יניה

מושבת וירג'יניה (קולוניית וירג'יניה או פרובינציית וירג'יניה; 1607–1776) הייתה משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה אשר התנתקו מן ממלכת בריטניה הגדולה ב-1776 בעת הכרזת העצמאות של ארצות הברית. מושבת וירג'יניה כללה את האזור אשר בו שוכנות כיום המדינות וירג'יניה, מערב וירג'יניה, צפון קרוליינה, קנטאקי, טנסי ואוהיו. הבירה הייתה ג'יימסטאון (1607–1699) ולאחר מכן ויליאמסבורג (1699–1776). וירג'יניה קיבלה את השם על ידי וולטר ראלי במהלך משלחתו בשנת 1584 לכבוד אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה כשהקים את היישוב הראשון באי רואנוק. המלכה הרווקה זכתה לכינוי "המלכה הבתולה". בווירג'יניה נעשו הניסיונות הבריטיים הראשונים להתיישב על ידי חברה בשם חברת וירג'יניה, שהקימה את ההתנחלות ג'יימסטאון בשנת 1607. באותה תקופה לממשל האנגלי לא היה כסף למימון משלחות יקרות ולא בטיחותיות כאלה. בתחילה, ניסיונות הקולוניזציה זכו להצלחה מתונה בלבד. מתוך 144 הגברים שהתחילו באנגליה בדצמבר 1606, רק 38 היו בחיים כעבור תשעה חודשים. 39 מתו במהלך ההגירה, 67 בתשעת החודשים הראשונים לאחר שהגיעו לחוף. גם רעב לא היה נדיר, אך יותר ויותר אנגלים ניצלו את ההזדמנות והיגרו לווירג'יניה. בשנות מלחמות אנגליה–פותאן המושבה נקלעה למצוקה קשה. המושל השני של המושבה, לורד דה לה וור, ייצב את המצב. שיפור אמיתי אירע רק כאשר ג'ון רולף נטע את צמחי הטבק הראשונים בווירג'יניה בשנת 1612, שכנראה הביא איתו מטרינידד. בשנת 1618 ייצאו המתיישבים טבק תמורת 20,000 פאונד. בשנת 1619 הוקם בית ברג'יס כבית המחוקקים של המושבה. המלחמה השנייה עם הפותאן החלה בשנת 1622. כתוצאה מכך, חברת וירג'יניה של לונדון נקלעה לקשיים כלכליים, מה שהוביל בשנת 1624 להסבת האזור למושבה מלכותית. בשנת 1638 הסתכם יצוא וירג'יניה בשלושה מיליון פאונד. בשנת 1676 התרחש מרד בייקון, מרד שהוביל נתנאל בייקון נגד המושל סר ויליאם ברקלי. מהגרים מגרמניה מזיגרלנד ייסדו את היישוב גרמנה בשנת 1714. שם היישוב שונה לגרמניה על ידי אן, מלכת בריטניה. הגורם של פארסון היה סכסוך ממושך בין הכמורה האנגליקנית לבין הממשל במושבה, אשר העלה שאלות מהותיות לגבי הקשר של ממלכת בריטניה עם המושבות הבריטיות. וירג'יניה הייתה ביתם של רבים של האבות המייסדים של ארצות הברית, בעיקר פטריק הנרי, תומאס ג'פרסון, ריצ'רד הנרי לי, ג'יימס מדיסון, ג'ורג' מייסון וג'ורג' וושינגטון, ווירג'יניה מילאה תפקיד בולט בתנועת העצמאות האמריקאית. הבריטים גורשו לבסוף מווירג'יניה לאחר הקרב על הגשר הגדול ב-9 בדצמבר 1775. ב-15 במאי 1776 הכריזו נציגי המושבה בוויליאמסבורג על עצמאותה. בזמן שעבדו על חוקה, ב-12 ביוני 1776, העבירו הנציגים פה אחד הצהרת זכויות יסוד, שגובשו במידה רבה על ידי ג'ורג' מייסון - הצהרת הזכויות של וירג'יניה. כעבור כמה שבועות בחרה הוועידה לבסוף בפטריק הנרי למושל הראשון של וירג'יניה. עם אימוץ ההכרזה על עצמאות ארצות הברית על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-4 ביולי באותה שנה, חבר העמים בווירג'יניה הפך לאחת משלוש עשרה המדינות המייסדות של ארצות הברית. ייסוד וירג'יניה וירג'יניה, היסטוריה, 1600-1775, תקופת המושבות, דף שער בספרייה הלאומית
אידה סקסטון מקינלי

אידה סקסטון מקינלי (באנגלית: Ida Saxton McKinley‏; 8 ביוני 1847 – 26 במאי 1907) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1897–1901. אידה נולדה בקאנטון (אנ') שבמדינת אוהיו, והייתה הבת הבכורה של ג'יימס א. סקסטון (James A. Saxton), בנקאי אמיד. אידה התחנכה בבתי ספר מקומיים ובבית ספר לנימוסים (finishing school) ולאחר מכן, בהתאם למקובל בקרב עשירי התקופה נשלחה ל"סיור" (grand tour) באירופה. לאחר שובה מהסיור הארוך החלה לעבוד ככספרית בסניף בנק, שם פגשה את ויליאם מקינלי אשר הגיע לקנטון בשנת 1867 להקים במקום משרד עורכי דין. בני הזוג התאהבו ונישאו. בתם הראשונה, קתרין, נולדה בחג המולד בשנת 1871 ובתם השנייה באפריל 1873, אולם במהלך הריונה חלתה אידה ובתה נפטרה באוגוסט באותה שנה. בתם הראשונה נפטרה אף היא זמן קצר מאוחר יותר ואידה חלתה והוכרזה רשמית כנכה בשנת 1876. בעת שבעלה כיהן כמושל מדינת אוהיו, הקפיד ויליאם מקינלי להישאר בקרבת אשתו אשר נהגה לשבת כל העת בכיסא נדנדה ולא לקום ממנו. בעת כהונתו כנשיא הקפידה אידה להסתיר את נכותה ושמרה על מראית עין של אישה בריאה. היא נהגה לקבל את פני המבקרים בהיותה יושבת על כיסא, ונהגה להחזיק זרי פרחים בידה על מנת שלא יראו את רעידות ידיה. היא נהגה לשבת לצד הנשיא בעת הסעודות הרשמיות (בניגוד לנוהג המקובל, לפיו יושבת אשת הנשיא ליד האורח המכובד ביותר), והנשיא נהג להסתיר את פניה במפית במקרים בהם היו לה התקפי רעידות והתעלפויות. העיתונות של אותה עת הקפידה לשמור על דיסקרטיות ולא לפרסם את מצב בריאותה של הגברת הראשונה. לאחר הרצחו של הנשיא בספטמבר 1901 עברה אידה לקנטון שם טיפלה בה אחותה הצעירה. הנשיא נקבר לידי שתי בנותיו הצעירות באנדרטת מקינלי הלאומית שבקנטון, ובשנת 1907 עם מותה של אידה היא נקברה לצידו. מדיה וקבצים בנושא אידה סקסטון מקינלי בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן אידה מקינלי בספריית הגברות הראשונות אידה סקסטון מקינלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אידה סקסטון מקינלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
לודוויג דטמן

לודוויג דטמן (בגרמנית: Ludwig Dettmann‏; 25 ביולי 1865 – 19 בנובמבר 1944) היה צייר אימפרסיוניסטי גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי. אביו היה פקיד מכס שהועבר להמבורג בזמן שלודוויג היה עדיין ילד קטן. לאחר לימודים בבית ספר מקומי לאומנות ומלאכה, עבר לאקדמיה הפרוסית לאמנויות, שם למד אצל יוגן ברכט ופרנץ סקרבינה. במקור עבד כמאייר. לאחר 1891 הוא היה מורה בבית הספר לציור של "התאחדות אמניות ברלין". [3] בשנת 1894 הוא זכה במדליית זהב קטנה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין, אירוע שנתי גדול שנמשך בין השנים 1893 עד 1969(מאוחר יותר הוא זכה שם במדליית זהב גדולה בשנת 1909. בהשפעתו של מקס ליברמן הוא פנה לציור נוף בצבעי שמן ובצבעי מים. הפרויקט הגדול הראשון שלו כלל ארבעה ציורי קיר בבית העירייה באלטונה, המתארים את ההיסטוריה של העיר. בשנת 1898 הוא היה ממייסדי הזצסיון הברלינאי, ויחד עם מקס ליברמן, וולטר לייסטיקוב, אוטו היינריך אנגל, אוסקר פרנזל, קורט הרמן ופריץ קלימש, היה חבר בוועד המייעץ. בשנת 1900 מונה למנהל האקדמיה לאמנות בקניגסברג. הוא גם השתייך לוועדה המופקדת על בחירת אמנים לפרסום מסחרי פופולרי בחברת השוקולד של סטולוורק. בשנת 1915 הוא ארגן את תערוכת הצבא והים, שהורכבה מסצינות מלחמה והרואיות. הוא הוצג באקדמיה בברלין ובאגודת האמנות קניגסברג בשנה שלאחר מכן. הוא תרם דיוקנאות של הגנרלים אריך לודנדורף ופאול פון הינדנבורג. למשך שארית תקופת המלחמה הוא היה אמן מלחמה רשמי. לאחר המלחמה שב לברלין. בשנת 1923 הוא אייר את שני הכרכים של "הטרגדיה של גרמניה 1914-1918" בחינה מפורטת של המלחמה והשלכותיה על ידי הסופר וולטר בלום, לאומני נלהב. באוקטובר 1928, עם תיאו מטייקו, הוא הוזמן לטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה של ספינת האוויר גרף צפלין, שם ערך תיעוד אמנותי של המסע. לאחר שהיטלר תפס את השלטון הצטרף דטמן למפלגה הנאצית וכיהן בדירקטוריון "איגוד הרייך של אמנות חזותית". הוא נשאר חבר מפלגה עד מותו. בשנת 1935 הוענקה לו "מדליית גתה לאמנות ומדע" והיה יו"ר ארגון "אמני ברלין" לשנת 37–1936. בשנת 1938 כתב את הספר "החזית המזרחית. אנדרטה למאבק הגרמני". זמן קצר לפני מותו בשנת 1944 התווסף שמו לרשימת האמנים החשובים לתרבות הנאצית. בשנת 1946 שמו הוכנס לרשימה של יצירות נאציות שהיו אסורות באזור הכיבוש הסובייטי. ליד חבצלות המים כיסא בגן גלים סתו גלוית דואר תמונת קרב אישה פריזאית בית העירייה מדיה וקבצים בנושא לודוויג דטמן בוויקישיתוף Literature about Ludwig Dettmann, www.landesbibliographie-mv.de Biographies of Kunstakademie Konigsberg Directors Ernst A. (Ernst August) Lehmann, Leonhard Adelt, Jay Dratler, Charles E. (Charles Emery) Rosendahl, Zeppelin, the story of lighter-than-air craft, London, New York [etc.] Longmans, Green and co., 1937 Buchstabe D, Liste der auszusondernden Literatur. Herausgegeben von der Deutschen Verwaltung für Volksbildung in der sowjetischen Besatzungszone. Vorläufige Ausgabe nach dem Stand vom 1. April 1946 (Berlin: Zentralverlag, 1946)., www.polunbi.de
אדית רוזוולט

אדית קרמיט קארו רוזוולט (באנגלית: Edith Kermit Carow Roosevelt‏; 6 באוגוסט 1861 – 30 בספטמבר 1948) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1901–1909. אדית נולדה בקונטיקט לצ'ארלס קארו (Charles Carow;‏ 1825–1883) וגרטרוד אליזבת קארו (Gertrude Elizabeth Carow;‏ 1836–1895). זמן קצר לפני לידתה עברו הוריה לכיכר יוניון בעיר ניו יורק, בגלל רצונה של אימה להתרחק מביתה הקודם בקונטיקט, בה נולדה לה פגה מתה. לאחר הולדתה של אדית נולדה לה אחות צעירה, אמילי. אדית הכירה את תאודור רוזוולט מילדותם ועוד בהיותה פעוטה נהגה לשחק עם אחותו הצעירה קורין. אדית התחנכה בבית הספר של הגברת קומסטוק - בית ספר פרטי לעלמות צעירות מהמעמד הגבוה, ונהגה לצאת לחופשות עם תאודור ידידה בה הם ביקרו בבית הקיץ של משפחתו במפרץ אויסטר שבלונג איילנד. ידידותם נקטעה עם נסיעתו ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אולם הם נפגשו בחתונתו עם אליס האת'וויי לי בשנת 1880. פגישתם הבאה נערכה בשנת 1885 כאשר היה אלמן עם ילדה אחת, אליס רוזוולט. תיאודור ואדית נישאו בלונדון בדצמבר 1886 והתגוררו במפרץ אויסטר. נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: תאודור רוזוולט הבן, קרמיט, אתל קארו (לימים: אתל רוזוולט דרבי), ארציבולד בולוק וקוונטין. לאחר הרצחו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי ומינוי בעלה לתפקיד הנשיא, הפכה אדית לגברת הראשונה של ארצות הברית, אולם הקפידה על פרטיות משפחתה ואסרה על עיתונאים וכתבים להתקרב לילדיה. אולם על אף התעקשותה של אדית, היו חיי המשפחה הנשיאותית שיחת היום בארצות הברית, ונישואיה של בתה החורגת, אליס, לניקולס לונגוורת' היו אירוע ציבורי. לאחר מות בעלה בשנת 1919 נהגה אדית לטייל בעולם, אולם המשיכה להתגורר בבית המשפחה בלונג איילנד וכן המשיכה בתמיכתה בקרנות צדקה. בשנת 1932 נשאה אדית נאום פוליטי התומך בהרברט הובר בעת ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כנשיא, נאום בו התנגדה לבחירת אחיינה (מכוח נישואין) פרנקלין דלאנו רוזוולט. אדית נפטרה בביתם במפרץ אויסטר ב-30 בספטמבר 1948 בגיל 87. שלושה מילדיה מתו לפניה - קוונטין ב-1918 (כטייס בחזית אירופה), קרמיט ב-1943 ותאודור ב-1944 (לאחר שעוטר במדליית הכבוד של הקונגרס). מדיה וקבצים בנושא אדית רוזוולט בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות אדית רוזוולט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדית רוזוולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוזה מאנוס

רוזט סוזאנה "רוזה" מאנוס (בהולנדית: Rosette Susanna Manus;‏ 20 באוגוסט 1881 – 1942) הייתה פציפיסטית, סופרג'יסטית יהודייה הולנדית אשר נספתה בשואה. רוזה מאנוס נולדה למשפחה אמידה, מרובת ילדים, הנרי פיליפ מאנוס, סוחר טבק, וסוטה ויטה ישראל, עקרת בית, באמסטרדם, הולנד. מאנוס הייתה פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים בשנת 1908 בקונגרס הברית הבינלאומית לבחירות לנשים (IWSA). שם היא פגשה את הסופרגיסטית ההולנדית אלטה יאקובס ואת הסופרגיסטית האמריקאית קארי צ'פמן קאט, שיהפכו לעמיתיה וחברותיה לחיים. קאט ומאנוס במיוחד פיתחו מערכת יחסים קרובה. לאחר הקונגרס בשנת 1908 מונתה מאנוס למזכירת האגודה ההולנדית למען זכות הבחירה לנשים. בשנת 1913 ארגנה מאנוס יחד עם מיה בויסווין, את התערוכה "דה ווייב 1813–1913" על חייהן של נשים הולנדיות. בשנת 1915 מילאה מאנוס תפקיד גדול בארגון הקונגרס הבינלאומי לנשים בהאג. בעקבות זאת, מונתה למזכירה של הוועד הבינלאומי לנשים לשלום, שנודע לימים בשם ליגת נשים בינלאומית לשלום וחירות (WILPF). מאנוס ליוותה את קארי צ'פמן קאט, אז נשיאת ברית זכות הבחירה הבינלאומית, בסיור עולמי מטעם הארגון בשנים 1922–1923. בשנת 1935 הקימה יחד עם ג'ואנה נאבר ווילמיין ון דר חוט את הארכיונים הבינלאומיים לתנועת נשים (IAV), שנודע לימים כמרכז המידע הבינלאומי וארכיונים לתנועת הנשים וכיום ידוע כמכון אטריה לשוויון מגדרי והיסטוריה של נשים. מאנוס מונתה לקצינת מסדר אורנג'-נסאו ב-22 באוגוסט 1936. מאנוס נעצרה על ידי הגסטפו בין 10 באוגוסט ל-14 באוגוסט 1941 וגורשה לגרמניה. היא הועברה למחנה הריכוז רוונסברוק באוקטובר 1941. סביר להניח שהיא הומתה בגז בברנבורג בשנת 1942, אך יש מידע סותר סביב תאריך מותה. מדיה וקבצים בנושא רוזה מאנוס בוויקישיתוף "Rosa Manus | Jewish Women's Archive". jwa.org. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) Commire, Anne; Klezmer, Deborah; Stavenuiter, Monique (1 בינואר 1999). Women in world history: a biographical encyclopedia (באנגלית). Vol. 10. Waterford, CT: Yorkin Publications. p. 199. ISBN 078763736X. OCLC 41108563. {{cite book}}: (עזרה) Rupp, Leila J (1 בינואר 1997). Worlds of women: the making of an international women's movement (באנגלית). Princeton, N.J.: Princeton University Press. pp. 190–191, 196–197. ISBN 0691016763. {{cite book}}: (עזרה) "Who was Rosa Manus?". Atria Institute on gender equality and women's history. 18 באפריל 2016. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Who was Rosa Manus?". Atria (באנגלית). 2016-04-18. נבדק ב-2019-08-25. "Image 42 of Carrie Chapman Catt Papers: General Correspondence, circa 1890-1947; Manus, Rosette Suzanne; 1939-1941". Library of Congress, Washington, D.C. 20540 USA. נבדק ב-2019-08-25. "International Women's News". בפברואר 1946. p. 50. {{cite news}}: (עזרה)
EROS B

EROS B, הלוויין השני בסדרת לווייני הצילום המסחריים "ארוס", אשר תוכננו על ידי התעשייה האווירית, נבנו במפעל מב"ת ומופעלים ונמצאים בבעלות החברה "אימאג'סאט אינטרנשיונל". פירוש השם EROS הוא Earth Resources Observation Satellite. חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל" הכריזה כי החלה בבנית הלוויין ב-4 בדצמבר 2000, יום לפני שיגור הלוויין הראשון בסדרה "EROS A". על פי התכנון שיגור ה-EROS B היה אמור להתבצע בשנת 2001, ואחריו תוכננו עוד 6 לוויינים בסדרה. ביולי 2000 הודיעה החברה על השלמת גיוס הון בהיקף של יותר מ-90 מיליון דולר. שנה אחר כך חתמה על הסכם אשראי בסך 70 מיליון דולר עם בנק לאומי למימון המשך פיתוח סדרת הלוויינים והודיעה ששיגורו של הלווין השני נדחה לשנת 2003. ב-28 ביולי 2001 חתם רשמית מפעל מב"ת של התעשייה האווירית על הסכם עם חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל" לבניית הלוויין "EROS B" בעלות של 110 מיליון דולר. בדצמבר 2001 הודיעה החברה כי שיגור הלווין ידחה, עקב קשיים בגיוס לקוחות. בשלב זה רק ממשלות ישראל, טייוואן והודו נרשמו כלקוחות עבור "EROS B". הלוויין שוגר, אחרי עיכובים נוספים, ב-25 באפריל 2006, על טיל "סטארט 1" מקוסמודרום סבובודני בסיביר, רוסיה למסלול בגובה של כ-500 ק"מ. המשגר הרוסי לאחר שהוכיח רקורד של 100% הצלחה בשיגור שלושה לוויינים ברציפות. המשגר הרוסי הוא הסבה של טיל בליסטי. ב־28 באפריל 2006 הודיעה חברת "ISI" שהתקבלו צילומים ראשונים מהלוויין ארוס B. במקור, הצפי לפעילות הלוויין הייתה כעשר שנים, אולם הלוויין עלה על הציפיות, ונכון לשנת 2024, עדיין נמצא בשירות חברת ISI. EROS B מצויד במצלמה בעלת רזולוציה גבוהה, 70 סנטימטר, מתוצרת חברת אל-אופ. רזולוציה זו נחשבה עד לפני שנים אחדות כרזולוציה לצרכים צבאיים, אולם כיום מותר למכור תמונות אזרחיות שצולמו ברזולוציה זו. הוא פיתוח של התעשייה האווירית ואל-אופ, וכולל אלמנטים מהלוויינים הצבאיים מסדרת אופק. משקלו הנמוך, כ- 290 ק"ג, היה בעת פיתוחו כמחצית ממשקלם הממוצע של לוויינים אזרחיים אחרים. עובדה שהקנתה לו גמישות ביכולת התמרון בחלל ויציבות רבה יותר. התמונות שהלוויין מצלם יועדו לשימושים אזרחיים, מסחריים ומדעיים עבור מדינות וחברות מסחריות, למטרות שונות בהם: מיפוי של שטחים קרקעיים וימיים לצרכים שונים, ובהם איכות סביבה, ניצול קרקעות ותכנון תשתיות. תמונות הלוויין יכולות לשמש גם להתראה מפני אסונות טבע ולאומדן נזקיהם. דף הבית של חברת אימג'סאט חנן גרינברג וסוכנויות הידיעות, לוויין הריגול הישראלי החדש שוגר לחלל, באתר ynet, 26 באפריל 2006 אודי עציון‏, "נדהמים ממנו": הלוויין הישראלי שבר שיא עולמי - וואלה כסף, באתר וואלה, 28 באפריל 2024 דרור מרום, ‏החלה בניית לוויין הצילום האזרחי השני של תע"א ואימג'-סאט, שעלותו כ-100 מיליון ד', באתר גלובס, 4 בדצמבר 2000 הארץ, חברה בת של תע"א בתחום לווייני צילום גייסה יותר מ-90 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 31 ביולי 2000 דרור מרום, ‏לאומי יספק לאימג'-סאט אשראי של 70 מיליון דולר לפיתוח סדרת לווייני EROS, באתר גלובס, 26 ביולי 2001 אמנון ברזילי, התע"א חתמה על הסכם לבניית לוויין ארוס B ב-110 מיליון ד', באתר הארץ, 28 ביולי 2001 דרור מרום, ‏חברת אימג'-סאט מתקשה לגייס לקוחות לשירותי לוויין הצילום האזרחי ארוס-בי, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2001 אורה קורן, עמוס הראל, שוגר לוויין ישראלי שיצלם תמונות ברזולוציה גבוהה ממתקנים איראניים, באתר הארץ, 25 באפריל 2006 אורה קורן, הלוויין ארוס B של אימג'סט החל לשגר תצלומים באיכות "מעולה", באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2006
מגדל היהלום הפיליפיני

מגדל היהלום הפיליפיני (באנגלית: Philippine Diamond Tower; בראשי תיבות: PDT) היה פרויקט הנדסי שלא מומש להקמת מגדל תקשורת ותצפית בבניין השתילים לשעבר של מנילה בפארק המשולש (אנ') בעיר קזון סיטי, השייכת למטרופולין של מנילה, הפיליפינים. הנחת אבן הפינה של המגדל תוכנן תחילה ב־12 באוקטובר 2014, בציון 75 שנה לקזון סיטי. עם זאת, הדבר נדחה, והמגדל תוכנן להיבנות ב־2015–2019. גובה המגדל שתוכנן לעמוד היה 612.0 מטרים (2,008 רגל), לציון יום העצמאות (אנ') של המדינה שנחגג מדי שנה ב־12 ביוני. המגדל היה אמור להסתיים תוך 3 שנים ולהיפתח לציבור עד ל־2017–2018. מגדל היהלומים הפיליפיני תוכנן להיות נקודת ציון מרכזית לא רק של מנילה, אלא של כל הפיליפינים. בנוסף, תוכנן כי תוקם פקודה עירונית שתתמוך בפיתוח ובתחזוקת המגדל. לפי הדיווחים בפברואר 2016, ממשלת יפן הייתה מעוניינת להשקיע בפרויקט באמצעות התאגיד לפיתוח חוץ של שירותי התקשוב והדואר של יפן עם חברת בת מקומית. על פי הדיווחים, סין גם התעניינה בפרויקט וסביר להניח שהייתה מציעה הצעה. המגדל היה צפוי לעלות בסביבות 41.4 מיליארד פסו פיליפיני, והיה צפוי להסתיים עד ל־2019. עם זאת, בניית המגדל בוטלה ונגנזה מסיבות לא ידועות. הבנייה מעולם לא החלה, כמו גם מגדל המאה (אנ') ומגדל PAGCOR (אנ'), למרות תחילת שידור הטלוויזיה הדיגיטלי דרך הקרקע וה־ISDB (אנ') בפיליפינים. Araja, Rio. "QC to host half km-high tower". Manila Standard Today. ארכיון מ-2014-10-19. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Quezon City aims to open world's second-tallest tower by 2019". Zawya. Gulf Times. 13 באפריל 2015. ארכיון מ-2016-06-02. נבדק ב-5 ביוני 2015. {{cite news}}: (עזרה) http://www.journal.com.ph/index.php/news/metro/75267-bautista-okays-mec-to-start-construction-of-tower-in-qc(הקישור אינו פעיל) Bautista, Herbert. "5th State of the CIty Address of the Honorable Quezon City Mayor Herbert M. Bautista" (PDF). The Local Government of Quezon City. p. 3. ארכיון (PDF) מ-2015-09-24. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Bautista, Herbert (28 בינואר 2015). "Speech of Quezon City Mayor Herbert M Bautista - In a Special Session of the Quezon City Council". Carlos Albert Session Hall: The Local Government of Quezon City. p. 3. ארכיון מ-2018-02-07. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Japanese gov't mulls funding Manila 'Skytree'". Philippine Daily Inquirer. The Japan News, Asia News Network. 16 בפברואר 2016. ארכיון מ-2016-03-06. נבדק ב-3 במרץ 2016. {{cite news}}: (עזרה) Latest Development in the City of Stars, primephilippines.com (באנגלית) Philippine Diamond Tower - The Skyscraper Center, www.skyscrapercenter.com