laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלייז'ה גראמר

אלייז'ה שרמן גראמר (באנגלית: Elijah Sherman Grammer‏; 3 באפריל 1868 – 19 בנובמבר 1936) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן לקצרה כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וושינגטון מנובמבר 1932 עד מרץ 1933. גראמר נולד ביישוב הכפרי קווינסי שבמיזורי בראשית אפריל 1868. הוא התחנך במיזורי ובמכללת בנטונוויל שבארקנסו. כשהיה בן 19 בשנת 1887 עבר לוושינגטון, שם עבד כחוטב עצים ולאחר מכן כמנהל במחנות לכריתת עצים סמוך לטאקומה. לאחר שהשלים קורסים נוספים במכללת בנטונוויל בשנת 1892, המשיך לעבוד בתעשיית העץ. ב-1897 עבר לאלסקה. בשנת 1901 שב לוושינגטון והתיישב בסיאטל, שהפכה לעיר המרכזית במדינה. לגראמר היו זכויות בעלוּת במספר ארגונים שעסקו בכריתת עצים ובמיזמים עסקיים אחרים. מ-1916 עד 1917 היה נשיא איגוד המעסיקים של וושינגטון. במהלך מלחמת העולם הראשונה סופח גראמר לצבא ארצות הברית וקודם לדרגת מייג'ור. בצבא הוטל עליו לפקח על ייצור עצי אשוח בבתי חרושת בנמלי וילאפה וגרייז. ב-22 בנובמבר 1932 מונה גראמר – חבר המפלגה הרפובליקנית – לסנאט של ארצות הברית בידי מושל וושינגטון רונלד הארטלי (אנ'). הוא מילא את מקומו של וסלי ג'ונס שנפטר במהלך כהונתו. טרם מותו הפסיד ג'ונס בבחירות לתקופת כהונה נוספת למועמד המפלגה הדמוקרטית הומר בון (אנ'), לכן כהונתו של גראמר נקצבה עד ל-4 במרץ 1933, יום השבעתו לתפקיד של בון. מינויו של גראמר הבטיח את שמירת הרוב של הרפובליקנים במהלך מושב הסנאט שהתכנס מדצמבר 1932 עד מרץ 1933. לאחר שתמה כהונתו בגבעת הקפיטול, חידש גראמר את עיסוקו בתעשיית העץ. הוא שימש כמנהל חברת "Admiralty Loging Company" ונשיא חברת ההשקעות גראמר. הוא נפטר בסיאטל ב-19 בנובמבר 1936, ונטמן בבית העלמין לייקוויו שבעיר. מדיה וקבצים בנושא אלייז'ה גראמר בוויקישיתוף אלייז'ה גראמר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) אלייז'ה גראמר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלייז'ה גראמר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
הדיוויזיה ה-64 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-64 (בגרמנית: 64. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-26 ביוני 1944 באזור האימונים הצבאי של וואן כדיוויזיה קרקעית של הגל ה-27 לשימוש בצרפת. הגיבוש היה אמור להסתיים ב-1 בספטמבר, אך הדיוויזיה הוקצתה לארמייה ה-15 בקאלה ב-13 באוגוסט. היא לחמה בקרב אבוויל והייתה מבודדת כאשר הארמייה ה-15 נסוגה מאחורי הסכלדה. בגלל החלטת מפקד הדיוויזיה, גנרל מיור קנוט אברדינג, להישאר מאחור ולהילחם בקורפוס הקנדי ה-2, מה שהביא ליצירת כיס ברסקנס, הצליח הצבא הגרמני לארגן את מתקפת הארדנים. הדיוויזיה ה-64 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) German Order of Battle, 1st-290th Infantry Divisions in WWII. p. 75. German Order of Battle, 1st-290th Infantry Divisions in WWII. p. 76.
הדיוויזיה ה-66 (ארצות הברית)

הדיוויזיה ה-66 (באנגלית: 66th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה, שהוקמה ב-15 באפריל 1943, התאמנה במחנה בלנדינג, פלורידה, ולאחר מכן הועברה למחנה רובינסון, ארקנסו ולאחר מכן למחנה ראקר, אלבמה לפני שנשלחה לאנגליה ב-26 בנובמבר 1944. תפקידה העיקרי של דיוויזיית הרגלים ה-66 במלחמת העולם השנייה היה הכלה וחיסול כיסים שנותרו של חיילים גרמנים בצפון צרפת. שלושה רגימנטים של דיוויזיית הרגלים ה-66 הגיעו לדורצ'סטר, אנגליה ב-26 בנובמבר 1944, ושאר הדיוויזיה הצטרפה אליהם ב-12 בדצמבר 1944. הם התאמנו והתכוננו לפריסה עד 24 בדצמבר 1944, ולאחר מכן הועברו לסאות'המפטון לפני שחצו את תעלת למאנש לשרבור, צרפת. שתי ספינות תובלה, SS Cheshire ולאופולדוויל הבלגית נשאו את הדיוויזיה ה-66 על פני תעלת למאנש. עם זאת, במרחק של רק 5 קילומטרים מנמל שרבור, ה-Leopoldville טורפדה על ידי צוללת גרמנית וטבעה, יחד עם 14 קצינים ו-748 חיילים. הצי האמריקני הכריז מאוחר יותר על טביעת ה- Leopoldville כאובדן החיים השני בגודלו כתוצאה מהטבעת ספינת תובלה של חיילים בכל הזירה האירופית. הדיוויזיה הייתה מעורבת בעיקר בהשמדת החיילים הגרמנים שנותרו מאחור בערי נמל במערב צרפת כמו לוריאן, סן-נאזר, רואן ולה רושל בעקבות הנסיגה בקיץ 1944, דיוויזיית הרגלים ה-66 החליפה את דיוויזיית הרגלים ה-94 מהשליטה בברטאן ואזור הלואר ב-29 בדצמבר 1944, ושיתפה פעולה גם עם הכוחות הצרפתיים. ה-66 ביצע את מטרתו על ידי הטרדת מתקנים גרמניים, ביצוע התקפות אובייקטיביות מוגבלות והפעלת משימות סיור לאיסוף מודיעין. לשימוש בהפגזות ארטילריה עמדות גרמניות רבות גם היה חלק מרכזי בהתקדמות ה-66 דרך האזור. מתקפה גרמנית כבדה ליד לה קרואה נהדפה ב-16 באפריל 1945 וכמה עמדות אויב מבוצרות נלקחו מ-19 עד 29 באפריל 1945 בסדרה של התקפות נגד. החיילים הגרמנים הנותרים נכנעו לקציני דיוויזיית הרגלים ה-66 ולפקידים צרפתים בבית קפה קטן ליד Cordemais ב-8 במאי 1945. ב-14 במאי 1945 קיבלה הדיוויזיה פקודות לשמש כחיל כיבוש בגרמניה, ובעקבות כך יצאה למסע של 700 מייל לתוך גרמניה, שם כבשו הפנתרים השחורים 2,400 מייל רבועים של שטח ואת העיר קובלנץ. ככוח ביטחון, הופקדה הדיוויזיה על הקמת ממשל צבאי ושליטה בכל ענייני גרמניה. המשימות כללו שחרור שבויי מלחמה, ביצוע מלאי של תחמושת ואספקה וארגון אזרחים. לאחר שבילתה בגרמניה, חזרה הדיוויזיה ה-66 לחוף הצרפתי כדי לסייע בנסיגה של בעלות הברית מהזירה האירופית. במהלך תקופה זו שונה הרכב הדיוויזיה עם תחילת תהליך ההשבתה, עד שחזרה לארצות הברית והושבתה רשמית ב-27 באוקטובר 1945. הדיוויזיה ה-66 באתר lonesentry
איתן-צבי פלונסקי

איתן-צבי פלונסקי (10 בספטמבר 1952 – 22 באוקטובר 1973) היה חייל בפלוגת הסיור של חטיבת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר פלונסקי בציון לשבח מטעם הרמטכ"ל. איתן-צבי פלונסקי נולד בקיבוץ מגידו, בנם של אלכסנדרה ודוד (יורק), ניצול השואה. הוא נולד פג ובתחילה נשקפה סכנה לחייו. הוא עסק בספורט, התעניין במוזיקה, שירה, היסטוריה ותנ"ך. היה פעיל בתנועת השומר הצעיר ושימש בה כמדריך. למד לימודים תיכוניים במוסד "שומריה" שבמשמר העמק במגמה הריאלית-ביולוגית וסיים את בחינות הבגרות. בכתה יב' השתתף בקורס לנוער מטעם הטכניון. פלונסקי גויס לצה"ל בנובמבר 1971. עבר מבחנים לקורס טיס, אך כיוון שהחמיץ את מועד תחילת הקורס הצטרף לפלוגת הסיור של חטיבת גולני. הוא השתתף בקורס מפקדי כיתות ובקורס חובשים קרביים. לימים שימש כמדריך בקורס סיירים ובקורס מ"כים. במלחמת יום הכיפורים שירת פלונסקי כחובש קרבי בפלוגתו וטיפל בפצועי הקרבות. ב-22 באוקטובר השתתף בקרב השני על מוצב החרמון. במהלך פעולת פלוגת הסיור נפגעו מפקד הפלוגה שמריהו ויניק והקשר שלו גלעד ליטן מאש סורית. כששמע זאת ביקש לגשת לטפל בהם, אף על פי שהסורים הוסיפו לירות אש עזה. אחד החיילים ניסה לשכנע אותו שאין לו כל סיכוי להגיע אל הפצועים עקב אש האויב, אך פלונסקי ענה שמחובתו לטפל בפצועים. הוא התקרב אליהם ואז פגע כדור בראשו והרגו. איתן-צבי פלונסקי היה בן 21 במותו. הניח הורים ושתי אחיות. לאחר נופלו הועלה לדרגת סמל-ראשון. הוא הובא לקבורה ארעית בנהריה. ב-6 באוגוסט 1974 הועבר לקבורת קבע בקיבוצו. על פעולתו בקרב האחרון שבו השתתף עוטר פלונסקי בציון לשבח מאת הרמטכ"ל. שמו של פלונסקי הונצח על גבי מספר אנדרטאות, ובהן האנדרטה לחללי חטיבת גולני, האנדרטה לחללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים על החרמון, אנדרטת חללי חיל הרפואה וגן בקיבוצו. בני משפחתו וקיבוץ מגידו הוציאו לאור חוברת לזכרו. איתן פלונסקי: נולד 10 בספטמבר 1952, כ אלול תשי"ב, נפל בקרב על מוצבי החרמון 22 באוקטובר 1973, כ"ו תשרי תשל"ד, קיבוץ מגידו, תשל"ה קורות החיים של איתן-צבי פלונסקי, באתר "יזכור" איתן-צבי פלונסקי, באתר לזכר חללי חטיבת גולני דף לזכר איתן-צבי פלונסקי, באתר קיבוץ מגידו. אתמול החלה העברת חללי יום הכיפורים לקבורת קבע, על המשמר, 7 באוגוסט 1974.
הפיגוע בצומת אשקלון

פיגוע ההתאבדות בצומת אשקלון היה פיגוע התאבדות שבוצע ב-25 בפברואר 1996, ה' באדר ה'תשנ"ו בו נרצחה סמלת חופית אייש, ונפצעו 36 איש. הפיגוע אירע כמה שעות לאחר הפיגוע הראשון בקו 18, שבו נרצחו 26 בני אדם, ביניהם 9 חיילי צה"ל. בבוקר 25 בפברואר 1996, פחות משעה לאחר הפיגוע הראשון באוטובוס של קו 18 בירושלים, מחבל מתאבד שהסתנן מרצועת עזה וחיכה בתחנת האוטובוס בצומת אשקלון, הניח מטען חבלה במקום, ומספר שניות לאחר מכן התפוצץ המטען. כתוצאה מכך נרצחה החיילת חופית אייש ונפצעו 36 נוסעי האוטובוס. לאחר הפיגוע הוקמה אנדרטה לזכר חופית אייש במקום הפיגוע. נכתב בה פסוק ד' בתהילים קכ"א: "הנה לא ינום ולא יישן שומר ישראל". קורות החיים של חופית אייש, באתר "יזכור" של משרד הביטחון היום לפני 22 שנה: חופית אייש הי"ד נרצחה בצומת אשקלון, באתר כאן דרום - אשקלון, ‏25 בפברואר 2018
הדיוויזיה ה-30 (ארצות הברית)

הדיוויזיה ה-30 (באנגלית: 30th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה במקור כדיוויזיה ה-9 (וגייסה יחידות מצפון קרוליינה, דרום קרוליינה, וירג'יניה וטנסי) במסגרת תוכנית כוח משנת 1917, אך שינתה את שמה לדיוויזיה ה-30 לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. היא הופעלה רשמית תחת השם החדש שלה באוקטובר 1917, כדיוויזיית המשמר הלאומי של הצבא מצפון קרוליינה, דרום קרוליינה, ג'ורג'יה וטנסי. במאי 1918 נשלחה הדיוויזיה לאירופה והגיעה לאנגליה, משם יצאה לחזית המערבית זמן קצר לאחר מכן. הדיוויזיה, יחד עם הדיוויזיה ה-27, שובצה לקורפוס האמריקאי ה-2 אך לא שירתה בחיל המשלוח האמריקני הראשי (AEF) ובמקום זאת צורפה לארמייה השנייה של חיל המשלוח הבריטי (BEF). המבצעים העיקריים בהם השתתפה הדיוויזיה ה-30 היו מתקפת איפר-ליס ומתקפת סום, שבה הייתה אחת משתי הדיוויזיות האמריקאיות שסייעו לקורפוס האוסטרלי לפרוץ את קו הינדנבורג בקרב על תעלת סן קנטן. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 1,237 חיילי הדיוויזיה, בעוד 7,178 נפצעו או נעדרו. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-59 שהורכבה מהרגימנטים ה-117 וה-118, ומהבריגדה ה-60 שהורכבה מהרגימנטים ה-119 וה-120. בשנת 1926 הוגדרה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה של המשמר הלאומי ממדינות ג'ורג'יה, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה וטנסי. ב-16 בספטמבר 1940 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של ויליאם סימפסון. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-117, ה-119 וה-120. בפברואר 1944 הגיעה הדיוויזיה לאנגליה, ולאחר אימונים נוספים הגיעה לצרפת דרך חוף אומהה ב-11 ביוני. הדיוויזיה בפיקודו של לילנד הובס אבטחה את תעלת Vire-et-Taute, וחצתה את נהר Vire ב-7 ביולי. החל מ-25 ביולי, עמדה הדיוויזיה ה-30 בראש פריצת סן-לו של מבצע קוברה, שנועד לפרוץ מראש החוף בנורמנדי, ובכך לסיים את הקיפאון שהתרחש. במהלך המבצע ספגה הדיוויזיה אבדות מאש ידידותית של המפציצים האמריקנים שנועדו לפגוע בכוחות הגרמנים לקראת המבצע. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב על מורטן, ולאחר שחרור פריז השתתפה בשחרור בלגיה ואזור מאסטריכט בהולנד. באוקטובר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על אאכן, ולאחר תקופת מנוחה השתתפה בדצמבר בקרב על הבליטה, ובכלל זה בקרב סן וית. בפברואר 1945 לחמה הדיוויזיה במתקפת הריינלנד, וב-24 במרץ השתתפה במבצע ביזה לחציית הריין. לאחר מכן הדיוויזיה רדפה אחרי האויב ברחבי גרמניה, שטפה את כיסי ההתנגדות של האויב, כבשה את המלין ב-7 באפריל, את בראונשווייג ב-12 באפריל, ועזרה בכיבוש מגדבורג ב-17 באפריל, ובסוף החודש יצרה קשר עם הרוסים בגרונוולד שעל נהר האלבה. ב-19 באוגוסט 1945 הועברה הדיוויזיה חזרה לארצות הברית, וב-25 בנובמבר פורקה הדיוויזיה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,003 הרוגים ו-13,376 פצועים. לאחר המלחמה, הדיוויזיה ה-30 הופעלה שוב כיחידה של המשמר הלאומי ב-1947, מחולקת בין שלוש מדינות. היא כללה את רגימנטים הרגלים ה-119, ה-120 וה-121. בשנת 1954, הדיוויזיה הפכה למערך מאויש לחלוטין של המשמר הלאומי של צבא צפון קרוליינה, כאשר החלק של טנסי הפך לדיוויזיית השריון ה-30, שנשמרה עם המשמר הלאומי של צבא אלבמה. בשנת 1968 הוגדרה הדיוויזיה כדיוויזיית הרגלים ה-30 (ממוכנת). ב-4 בינואר 1974 שוב הושבתה הדיוויזיה, והבריגדה בצפון קרוליינה הפכה לחטיבת הרגלים ה-30 (ממוכנת). חטיבה 2, דיוויזיית חי"ר 30, הפכה לחטיבת חי"ר 218 (ממוכנת). מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-30 בוויקישיתוף
קרטססיגט

קרטססיגט (בהונגרית: Kertészsziget) הוא כפר בנפת סגהאלום שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקרטססיגט נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 525 תושבים, ובשנת 2021 רק 355 תושבים. האזור היה מוקף בביצות עד לניקוז מי האזור והפיכת האדמות לראויות לחקלאות. הכפר היה מיושב לסירוגין עוד לפני המאה ה-18, ושמו של הכפר הוזכר במסמכים משנת 1711. בשנת 1952 הפך הכפר לעצמאי לחלוטין. מדיה וקבצים בנושא קרטססיגט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרטססיגט נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
עונת 2022/2023 בליגת העל בכדורסל

עונת 2022/2023 בליגת העל בכדורסל היא העונה ה-69 של התחרות הארצית הבכירה לכדורסל בישראל וה-23 של ליגת העל. מספר הקבוצות הוא 12. הליגה החלה ב-7 באוקטובר 2022 והסתיימה ב-13 ביוני 2023. על ניצחון במשחק מוענקות שתי נקודות ונקודה בודדת מוענקת על הפסד. קבוצות ליגת העל   הפועל אילת הפועל באר שבע דימונה הפועל גלבוע גליל הפועל גליל עליון הפועל חולון הפועל חיפה הפועל ירושלים הפועל תל אביב מכבי תל אביב עירוני נס ציונה עירוני קריית אתא בני הרצליה ליגת העל בעונה זו כללה 12 קבוצות, 11 ששיחקו בליגה ב-2021/2022, ואת עירוני קריית אתא שהעפילה בסיום עונת 2021/2022 מהליגה הלאומית. 6 קבוצות בבית העליון ו-2 הראשונות בבית התחתון התמודדו בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). בסדרת הטוב מחמישה משחקים. המדורגת גבוה יותר אירחה את המשחק הראשון, השלישי והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני והרביעי (במידת הצורך). 4 הקבוצות המנצחות בשלב רבע הגמר התמודדו בסדרות בשיטת הטוב משלושה משחקים. המדורגת גבוה יותר אירחה את המשחק הראשון והשלישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני . 2 המנצחות בשלב חצי הגמר התמודדו בסדרת הגמר בשיטת הטוב משלושה משחקים. שלבים מודגשים לקבוצות פעילות במפעל. במספר מחזורים לא פורסמה חמישייה ומצטיין עקב פיצול המחזור בזמן אמת, השחקן המצטיין פורסם לאחר סיום המשחק האחרון במחזור. שחקן העונה - ארצות הברית זאק הנקינס (הפועל ירושלים) שחקן העונה הישראלי - ישראל תומר גינת (הפועל תל אביב) מצטיין הגמר - ארצות הברית וייד בולדווין (מכבי תל אביב) מאמן העונה - סרביה אלכסנדר דז'יקיץ' (הפועל ירושלים) שחקן ההגנה של העונה - ישראל אור קורנליוס (הפועל ירושלים) השחקן המשתפר - ישראל איתי מושקוביץ (הפועל גליל עליון) השחקן השישי - ישראל בר טימור (הפועל תל אביב) תגלית העונה - ישראל רועי פריצקי (הפועל באר שבע דימונה) מידע מאתר מנהלת הליגה
יאנוש דשי

יאנוש דשי (בהונגרית: Dési János; בודפשט, 13 בדצמבר 1964) הוא עיתונאי וסופר יהודי-הונגרי. יאנוש דשי נולד במשפחה יהודית כבנם של אילש דשי (1931–2018), היגייניסט, פרופסור באוניברסיטה ושל אניקו גרגיי. סבו וסבתו מצד אביו היו אימרה דויטש (1896–1944), אורולוג שניספה בשואה ואנה אדלר (1899–1994), רופאת שיניים. סבא רבא שלו מצד אמו היה הרב אילש (אליהו) אדלר בין השנים 1979 לבין 1983 למד בגימנסיה על שם אימרה מדאץ' בבודפשט. מ-1983 עד 1986 היה סטודנט במכללה למינהל ציבורי, כיום שמו אוניברסיטת קורבינוס של בודפשט (Budapesti Corvinus Egyetem). בין 1986 לבין 1991 היה עיתונאי מתמחה ולאחר מכן עיתונאי ביומון "מאדיאר נמזט", כלומר "האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet) בין 1991 לבין 1996 הוא היה העורך של היומון "מדיאר הירלפ", דהיינו "ידיעות הונגריות" (Magyar Hírlap) בין 1994 לבין 1996 היה גם בעל הטור בעיתון בתקופה 1996–2012 היה נשיא מרכז העיתונות של הרומה (צוענים). בין 1996 לבין 1998 היה מרצה באוניברסיטת אטווש לוראנד. בין 1996 לבין 2002, הוא היה גם בעל הטור, לאחר מכן העורך האחראי של היומון החשוב נפסבה ואחר כך סגן העורך הראשי מ-2002 עד 2015. מ-1997 עד 2001 הוא עבד ככתב בתוכנית "Kereszttűz" (אש צולבת) בטלוויזיה בערוץ Nap TV. בין השנים 1999 עד 2004 היה חבר מערכת העורכים של העיתון היהודי בשפה ההונגרית "שבת" (Szombat). בין 2001 לבין 2011, הוא היה העורך-מארח של ערוץ הטלוויזיה הפרטי ההונגרי הראשון ATV בתוכניות: קצה הפנים (Arcélek) מועדון עיתונות (Újságíróklub) פורום (Forum) אזרח העל המגרש (Civil a pályán) ג'ם (Jam) ומנהל התוכניות. הוא היה עורך-מארח ב-Klubrádió מאז 2002, ומחבר של (בהונגרית:egyenlito.blog.hu) (באנגלית:equivalence.blog.hu) מאז 2015 ולאחר מכן של b1.blog.hu. בעבר ביים וערך מספר תוכניות דיוקן בטלוויזיה והפיק תוכניות שקשורות באיחוד האירופי. ב-1990 התחתן עם מוניקה פהרווארי. יש להם שני ילדים; אדם דניאל (1991) ואהרון גרגי (1994). מיהו מי בפרלמנט (1994) מדריך מארגני העיתונות של הרומה (יחד עם גאבור ברנאט, 1996) לקסיקון חופשי (2003) 140 השנים הראשונות, קטעים מההיסטוריה של העיתון היומי נפסבה (עורך) (2013) 48 גוונים של אפור הונגרי - מגדיר פוליטיקאים קטן עם קריקטורות מאת גאבור פאפאי פרוטוקול ולנברג (2014) איזהו יוביק (יוביק פירושו בהונגרית גם "יותר טוב" (2015) The Interpretauer and the General Secretary (The Kasser case) (2015) הלגיונר הבלתי נראה, חיי ההרפתקאות של גאבור רונאי (2015) הדוד ארפי. סיפורים, זיכרונות, אנקדוטות. 2015. בהוצאת Noran Libro אפילוג לספרו של ינה לוואי: גירוש, תלך, שוצפאס (בודפשט, 2016) מעבר לעיתונות - אנקדוטות ישנות וחדשות מעולם התקשורת (2016) חיי ההרפתקאות של אביר השחמט האחרון, לסלו סבו (2016) ינה לוואי והגורל היהודי (2017) קופסת הנוקיה של Justitia, צעדה לקראת השני שלישים (2017) פרס על שם מיקלוש רדנוטי נגד גזענות (2003) פרס ויראג פ. אווה (2018) פרס למען תרבות יהודית הונגרית (2019 MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283 (מיהו מי בעריכת פטר הרמן. הוצאת סוכנות הידיעות ההונגרית. 2008) מנהלי תוכניות ב-Klubrádió יאנוש דשי, הבלוג הרשמי נפסבה לקסיקון חופשי ב-MEK.hu. Klubrádió פוטולקסיקון ספרים מאת יאנוש דשי "Egy zsinagóga feltámadására – Dési János". Remény (בהונגרית). 2012-06-13. "Madách Imre Gimnázium". אורכב מ-המקור ב-2014-01-21. "Elküldték Dési Jánost az ATV-től". אורכב מ-המקור ב-2011-12-05.
אדולף שייביץ'

הרב אדולף (אברהם) שייביץ' (נולד ב-28 באוקטובר 1937 בחברובסק) הוא רבה הראשי של רוסיה מטעם קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. לאחר ששימש כרבה הראשי של ברית המועצות משנת 1980 עד 1991. שייביץ' נולד בחברובסק במזרח הרחוק הרוסי למשפחה יהודית חילונית. בילדותו עברה משפחתו לבירוביג'ן. ב-1964 סיים את הפקולטה למכניקה במכון טכנולוגי שבעיר חברובסק. בשנים 1964–1972 עבד בבירוביג'ן כמהנדס מכונות. ב-1972 התחיל ללמוד בישיבת קול יעקב במוסקבה. בשנים 1973–1980 למד בסמינר הרבני בבודפשט. ב-1980 למד במשך שנה בניו יורק בישיבה יוניברסיטי אצל הרב ברוך קופרמן. בשנת 1980 התמנה לרבה של מוסקבה ושל ברית המועצות. בשנת 1983 מונה לרבו של בית הכנסת הגדול בסמטת ספאסוגלינישצ'בסקי (בעבר - רח' ארחיפוב) במוסקבה. בתפקידו התעסק בעיקר בגישור בין השלטונות לבין היהודים הדתיים. כמו כן, בשנת 1983 הצטרף ל וועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי במוסקבה - ארגון יהודי אנטי-ציוני תחת הנהלה של קג"ב. בשנת 1989 בקונגרס של הקהילות היהודיות בברית המועצות נבחר לתפקיד הרב הראשי של ברית המועצות. בשנת 1993 קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה (Конгресс еврейских религиозных общин и организаций России (КЕРООР) בחר אותו לרבה של רוסיה. מ-1996 כיהן כחבר הנהלה בקונגרס היהודי הרוסי ובקונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. מ-1997 מכהן גם כיו"ר הנהלת הסכנות היהודית ברוסיה. מ-2000 חולק את התואר רבה הראשי של רוסיה, לאחר שאיחוד הקהילות היהודיות של רוסיה בחר ברב ברל לזר לתפקיד.
קורפוס השריון הראשון (ארצות הברית)

קורפוס השריון הראשון היה קורפוס של צבא ארצות הברית שהיה פעיל במלחמת העולם השנייה. הקורפוס נחת במרוקו בצפון אפריקה הצרפתית במהלך מבצע לפיד בנובמבר 1942, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית, ככוח המשימה המערבי, בפיקודו של ג'ורג' ס. פטון, והיה הכוח האמריקאי הראשון שנכנס למלחמה נגד הגרמנים. לאחר התבוסה של מדינות הציר בפיקודו של גנרל-פלדמרשל ארווין רומל בצפון אפריקה, במאי 1943, קורפוס השריון ה-1 הפך לארמייה השביעית ב-10 ביולי 1943, בעודו בים בדרך לפלישת בעלות הברית לסיציליה כחוד החנית של מבצע האסקי. דיוויזיית הרגלים ה-3 - 1 בפברואר 1943 עד 15 ביולי 1943 דיוויזיית הרגלים ה-9 - 25 בדצמבר 1942 עד מאי 1943 דיוויזיית השריון ה-2 - 25 בדצמבר 1942 עד 15 ביולי 1943 אדנה צ'אפי הבן (אוקטובר 1940–1 באוגוסט 1941) ג'ורג' פטון (1 באוגוסט 1941–10 ביולי 1943) "Hitler's Nemesis: The 9th Infantry Division – WWII G.I. Stories Booklet". Lone Sentry. נבדק ב-21 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה)
נוריאל (זמר)

נואל סנטוס רומן (בספרדית: Noel Santos Román) הידוע בשם הבמה שלו נוריאל (באנגלית: Noriel), הוא ראפר וכותב שירים פוארטו ריקני, החתום בחברת התקליטים סוני מיוזיק לטין. נוריאל נודע לאחר ששר עם מאלומה בשיר שלו "Cuatro Babys" והוציא אלבום מצליח בשם, Trap Capos: Season 1. בשנת 2018, השתתף בלהיט הבינלאומי "Duro y Suave" של לזלי גרייס. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-2011 כחלק מהצמד קנסיאל & נוריאל, איתו הוציאו כמה שירים עד 2014 כשהצמד התפרק ובשנת 2015 נוריאל החל קריירה כסולן. הוא עבד עם אמנים דדי יאנקי, אנואל AA ומאלומה. המופע הראשון שלו אירע בקולוסיאום מריו קיחוטה בפוארטו ריקו כחלק מפסטיבל מוכר בשם Trap Capos; הוא הופיע ביחד עם דארקיאל, בריטיאגו, אנונימוס, ומאלומה. הקריירה שלו זכתה להצלחה בינלאומית ב-2016. שיתוף הפעולה עם אנואל AA נדחה בעקבות כך שזה היא כלוא בבית סוהר. 2016: Trap Capos: Season 1 2018: Trap Capos: Season 2 2021: Cerrando Capitulo 2024: Trap Island נוריאל, ברשת החברתית פייסבוק נוריאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נוריאל, ברשת החברתית אינסטגרם נוריאל, סרטונים בערוץ היוטיוב נוריאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נוריאל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) נוריאל, באתר ספוטיפיי נוריאל, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) נוריאל, באתר Last.fm (באנגלית) נוריאל, באתר AllMusic (באנגלית) נוריאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) נוריאל, באתר דיזר נוריאל, באתר Genius נוריאל, באתר טיידל (באנגלית) Noriel | Biography & History | AllMusic, web.archive.org, ‏2018-06-20 Juhn El All Star - Biografía, historia y legado musical | BuenaMusica.com, web.archive.org, ‏2018-06-23 Leslie Grace, Noriel - Duro y Suave (Official Video), נבדק ב-2022-05-04 Anuel AA sentenciado a 30 meses de cárcel, Primera Hora, ‏2017-06-19 (בספרדית)
נובי אורנגוי

נובי אורנגוי (ברוסית: Новый Уренгой) היא עיר במחוז האוטונומי ימאלו-ננץ שברוסיה. זוהי היא העיר הראשונה בגודלה במחוז, אחת הערים האזוריות הרוסיות הבודדות שעוברות את המרכז האדמיניסטרטיבי של סובייקט בפדרציה הרוסית (במקרה זה, סלחרד) הן מבחינת אוכלוסייה והן מבחינת פיתוח תעשייתי. העיר נוסדה במהלך פיתוח הנפט של טיומן, והיא שוכנת על גדות נהר אבויאחה, יובל של נהר פור (אנ')‏, 579 ק"מ מזרחית לסלחרד. אוכלוסיית העיר דה יורה מונה 118,115 אנשים (נכון לשנת 2021). כמרכז הייצור של אזור הגז הגדול ביותר, נובי אורנגוי היא "בירת הגז" הבלתי רשמית של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא נובי אורנגוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נובי אורנגוי (ברוסית) Как глухой ямальский поселок стал газовой столицей России, Российская газета (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-11 (ארצות הברית)

הדיוויזיה ה-11 של צבא ארצות הברית הוקמה פעמיים במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן היא הוקמה מחדש בפעם השלישית כ"דיוויזיית פנטום" של מלחמת העולם השנייה כחלק מ-Fortitude South II. הדיוויזיה ה-11 הוקמה לראשונה כדיוויזיית המשמר הלאומי בתחילת 1917, והורכבה מיחידות של המשמר הלאומי של מישיגן וויסקונסין. בסוף אותה שנה הפכה הדיוויזיה ה-11 לדיוויזיית הרגלים ה-32. הדיוויזיה ה-11 הוקמה מחדש כדיוויזיה של הצבא הלאומי באוגוסט 1918, ועליה פיקד לזמן קצר ג'וזף אלפרד גסטון ואחריו ג'סי מקי. קרטר. הדיוויזיה זכתה לכינוי דיוויזיית לה פאייט, וסמל שרוולי הכתף שלה כלל צללית של לה פאייט. רגימנט הרגלים ה-17 ורגימנט הרגלים ה-63 היו שתי היחידות שנבחרו כקאדר שסביבו תיווצר הדיוויזיה. רגימנטים הרגלים ה -71 וה-72 נוצרו מקאדרים של הרגימנטים ה -17 וה-63 . חטיבת ארטילריית השדה של הדיוויזיה הוכשרה בווסט פוינט, קנטקי, ומעולם לא הצטרפה לדיוויזיה במחנה מיד. הדיוויזיה החלה לנוע לאנגליה ב-25 באוקטובר 1918, והגיעה ב-8 בנובמבר 1918. עם שביתת הנשק, פעילויות נוספות הופסקו והדיוויזיה התפרקה ב-29 בנובמבר 1918 במחנה מיד, מרילנד. דיוויזיית הרגלים ה-11 הוקמה מחדש בפעם השלישית בשנת 1944 כחלק ממבצע Fortitude, והיא נועדה להחליף את דיוויזיית השריון ה-4 האמיתית כאשר היא תעבור לנורמנדי. הדיוויזיה הוצגה לגרמנים כיחידה מאומנת היטב המבוססת באזור סביב נורת'וויץ', צ'שייר, כשהמפקדה שלה ממוקמת בבית דלאמיר. כאשר דיוויזיית השריון ה-4 עברה לנורמנדי, דיוויזיית הרגלים ה-11 תוארה כשהיא עוברת לתוך הרבעים שהתפנו סביב בורי סנט אדמונדס . שם, כחלק מהקורפוס האמריקאי ה-33 של הארמייה ה-14 היא הוצגה כמי שאמורה לבצע את הנחיתות בפה-דה-קאלה. בעקבות Fortitude South II, הדיוויזיה ה-11 תוארה כשהיא עוברת לווינצ'סטר בהמפשייר במהלך אוגוסט 1944. לאחר ההונאה עברה הדיוויזיה ה-11 לאברגאבוני שבדרום ויילס במהלך אוקטובר 1944, כאשר ההונאה הופסקה על ידי הודעה שהדיוויזיה ה-11 פורקה כדי לספק תחליפים ליחידות אחרות. בהטעיה הורכבה דיוויזיית הרגלים ה-11 מרגימנטים הרגלים ה-178, ה-352 וה-399, בנוסף ליחידות ארטילריה ותמיכה. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-11 בוויקישיתוף Paul Dickson, War Slang, 2011, page 76 The American Rifleman, Divisional Insignia Explained, 1 March 1919, page 451 Beamish, 2005, p. 562 Hesketh, 1999, p. 244 Holt, 2005, p. 902 Hesketh, 1999, p. 422 Hesketh, 1999, p. 418
ואצלב יורצ'קה

ואצלב יורצ'קה (בצ'כית: Václav Jurečka; נולד ב-26 ביוני 1994 בצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלביה פראג (החל משנת 2022) מליגת העל הצ'כית ובנבחרת צ'כיה. יורצ'קה החל את הקריירה המקצוענית שלו באופבה מהליגה הצ'כית השנייה. ב-1 ביולי 2014 הושאל לקולין מהליגה הצ'כית השנייה למשך חצי עונה, בה ערך 11 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ולאחריה חזר לאופבה. בתום עונת 2017/2018 העפיל יורצ'קה עם אופבה לליגת העל הצ'כית. בסך הכל ערך יורצ'קה 141 הופעות ליגה באופבה, בהן הבקיע 28 שערים. ב-6 בינואר 2020 חתם יורצ'קה בסלובצקו מליגת העל הצ'כית.. בסיום העונה, ביוני 2022 הוא חתם ב"סלביה פראג". ב-29 במרץ 2022 ערך יורצ'קה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ויילס במשחק ידידות. ואצלב יורצ'קה, ברשת החברתית אינסטגרם ואצלב יורצ'קה, באתר Transfermarkt ואצלב יורצ'קה, באתר Soccerway ואצלב יורצ'קה, באתר WorldFootball.net ואצלב יורצ'קה, באתר National Football Teams ואצלב יורצ'קה, באתר FootballDatabase.eu Václav Jurečka hráčem Slovácka באתר הרשמי של סלובצקו, 6 בינואר 2020 (בצ'כית)
פרקן

האם התכוונתם ל... פִּרְקָן: פרקן (צמח) – סוג של צמחים במשפחת הסלקיים פרקן עשבוני – מין פרקן שנפוץ בארץ פרקן (תוכנה) – יחידה ארגונית של תוכנית, הנקראת גם מודול פרקניות – תכונה של מערכת המתארת את מידת הפריקות שלה ברקן