laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורי שלף

אורי שלף (19 בפברואר 1972 - 29 במרץ 2015) היה כדורסלן, מאמן כדורסל, עורך דין וסופר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הפורוורד ובשנותיו האחרונות שימש כמנהל הפועל תל אביב. בנו של עמי שלף ואחיו של גור שלף. שלף החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. לאחר מכן עלה לבוגרים שם שיחק שנתיים אך לא מצא את מקומו: בעונת 92/3 היה חלק מהקבוצה שזכתה בגביע המדינה בכדורסל ובעונת 96/7 היה שותף לירידת הליגה הראשונה בהיסטוריה של הפועל תל אביב. שיחק שנה בקבוצת מכבי גבעת שמואל בליגה הלאומית ו-5 שנים בהפועל "אריה" תל אביב עד שפרש ממשחק מקצועני לאחר עונה בא.ס. רמת השרון. בעונת 2006/07 חזר למגרשים לקבוצת ע.ל.ה אור יהודה מליגה ב', שם שיתף פעולה עם מוטי בן בסט, גילי סלע וטוהר חיימוביץ והיה שותף לעליית הליגה של הקבוצה. עוד בתקופה בה היה שחקן פעיל החל לאמן ילדים ונוער בהפועל תל אביב, ניהל את בית הספר לכדורסל של הפועל תל אביב בצוותא עם יהושע רוזין ושימש כמאמן שחקן של הפועל "אריה" תל אביב בליגה הארצית. לאחר הפרישה מכדורסל שימש כמנכ"ל קבוצת הכדורסל של רמת השרון תחת מיקי ברקוביץ' והמשיך לאמן ילדים במחלקת הנוער של א.ס. רמת השרון. בקיץ 2007/8 נענה לבקשת האוהדים, הצטרף לצוות המקימים של הפועל תל אביב המחודשת ומונה למאמן הקבוצה. בעונה זו הרכיב שלף (ששימש כמאמן-שחקן) קבוצה שהייתה גבוהה ברמתה משאר קבוצות הליגה וסיימה את ליגה ב' במאזן 22-0. הקבוצה השלימה דאבל כשזכתה בגביע האיגוד וסיימה את העונה במאזן נקי של אפס הפסדים (כולל משחקי אימון), בעונה אחר-כך הוביל את הקבוצה למאזן דומה בליגה א' כמאמן, והוביל אותה לדאבל שני ברציפות, בסיום העונה פינה את מקומו בעמדת המאמן, לטובת שרון אברהמי (אותו שלף עצמו מינה תחתיו), ועבר לתפקיד המנהל המקצועי. שלף היה עורך דין במקצועו ובעל תואר ראשון במנהל עסקים ובמשפטים. בעל טור שבועי באתר וואלה!. כמו כן כתב ספר ילדים יחד עם אחיו גור בשם "צביקי הרואה ואינו נראה". אורי שלף נפטר ב־29 במרץ 2015 בעקבות אירוע לב, והותיר אישה, תמר, ושני ילדים. למחרת הוצב ארונו בהיכל קבוצת שלמה, וטרם מסע הלוויה ערכה הפועל תל אביב טקס לכבודו. שלף נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. במלאת שנה למותו יצא לאור ספר הזיכרון "חושב עליו כש...", שכתב חברו של שלף, גלעד שמחוני. במלאת שנתיים למותו, החליטה הנהלת הפועל תל אביב כדורסל לקרוא על שמו את יציע 4 בהיכל קבוצת שלמה בו ממוקמים גם מושבי הכבוד ומנויים משפחתיים. אורי שלף‏, הבלוג של אורי שלף, באתר וואלה, 14 בינואר 2008 אהרל'ה ויסברג, האחים שלף בקרב על הבית, באתר ישראל היום, 16 בנובמבר 2012 אבי סגל, איש של חזון: פרידה מאורי שלף, באתר nrg‏, 31 במרץ 2015 זיו רביב, ביום השנה למותו של אורי שלף הוציא גלעד שמחוני ספר לזכרו (אורכב 13.12.2017 בארכיון Wayback Machine), 13 באפריל 2016, באתר mynet טרגדיה בעולם הכדורסל: אורי שלף נפטר בגיל 43, באתר ערוץ הספורט, 29 במרץ 2015 אורי שלף נטמן. "עשית את כולנו גאים", באתר ערוץ הספורט, 30 במרץ 2015
ניקי דה סן פאל

ניקי דה-סן פאל (בצרפתית: Niki de Saint Phalle;‏ 29 באוקטובר 1930 – 21 במאי 2002) הייתה פסלת, ציירת ומפיקת סרטים צרפתיה. בין פסליה: "הגולם" בגן רבינוביץ' (המוכר כ"גן המפלצת") וגן הפסלים "תיבת נח" בגן החיות התנ"כי בשיתוף פעולה עם האדריכל השווייצרי מריו בוטה. קתרין מארי-אנייס פל דה סן פאל (Catherine Marie-Agnès Fal de Saint Phalle) נולדה ליד פריז. אביה היה בנקאי. לאחר שנפגעה קשות מבחינה כלכלית בשפל הגדול, היגרה משפחתה מצרפת לארצות הברית ב-1933. בצעירותה הייתה דוגמנית אופנה, בגיל שש-עשרה היא הופיעה בשער השבועון האמריקאי "לייף" (26 בספטמבר 1946) ובנובמבר 1952 בשער שבועון האופנה הצרפתי "ווג". בגיל שמונה-עשרה ברחה מהבית ונישאה לסופר הארי מאתיוס, שאותו הכירה כאשר היו שניהם בגיל שתים-עשרה. הם עברו לגור בקיימברידג', מסצ'וסטס. ב-1955 הכירה את ז'אן טינגלי ואשתו. ב-1960 התגרשה מבעלה, טינגלי התגרש מאשתו, והשניים עברו לגור יחד. הם נישאו ב-15 ביולי 1971. היא נפטרה ממחלת ריאות בגיל 71. מזרקת סטרווינסקי ליד מרכז ז'ורז' פומפידו בפריז. בתחנת הרכבת בציריך. בגן הפסלים לָאוֹמָאייר (Laumeier) בסנט לואיס. "אל השמש" (1983) באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. גן הפסלים – תיבת נח בגן החיות התנ"כי בירושלים. ב-2008 הוצגה תערוכה של כ-20 מיצירותיה בגן הבוטני של מיזורי בסנט לואיס. נאנס בהנובר, גרמניה. גן קלפי הטארוט (אנ') (Giardino dei Tarocchi) ליד העיר גרוסטו שבטוסקנה, איטליה. שדרה בקרבת המוזיאון הלאומי לנשים באמנויות, וושינגטון די. סי. ערך מורחב – גן רבינוביץ' "הגולם" (ידוע בכינוי "המפלצת") הוא פסל מסוג מיצב שיצרה דה סן פאל בגן רבינוביץ' בקריית יובל שבירושלים. המיצב נוצר על ידה מבטון יצוק, בשנים 1971–1972. גן השעשועים הציבורי שבו נמצא הפסל נקרא גם "גן רבינוביץ'", על שם התורם שמימן את הקמת הפסל והגן. "הגולם" מסמל על פי דברי האמנית רעיונות פמיניסטיים. הפסל הוא בדמות מפלצת, שמייצגת כנראה אישה עבת בשר החולשת על גן המשחקים, אך עם זאת - משרה תחושה נעימה, ובכך מאתגרת האמנית את דימוי גוף האישה הנפוץ. הפסל מהווה גם מגלשה המורכבת משלושה מסלולים, המדמים את לשונותיה של המפלצת. בחלק האחורי של מבנה הפסל בנויות מדרגות, בהן יכולים ילדים לטפס מעלה ואז לגלוש מטה במסלולי הגלישה המצויים בחזית הפסל. יש הסבורים כי בכך התכוונה האמנית ליצור דימוי של הולדת ילדים על ידי המפלצת. לדברי האמנית, פסל הגולם נועד לסייע לילדים להתגבר על פחד ממפלצות. ב-29 באוקטובר 2014 הושק לרגל יום הולדתה ה-84 גוגל דודל. מדיה וקבצים בנושא ניקי דה סן פאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקי דה סן פאל ניקי דה סן פאל, ברשת החברתית Goodreads גן קלפי הטארוט ניקי דה סן פאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עם מותה: מתה האמנית ניקי דה סנט-פאל, באתר הארץ, 23 במאי 2002 Niki de Saint Phalle dies, BBC News, 22 May, 2002 Ken Johnson, Niki de Saint Phalle, Sculptor, Is Dead at 71, הניו יורק טיימס, May 23, 2002 Suzanne Muchnic, Niki de Saint Phalle, 71; Artist Known for Large, Colorful Sculptures, The Los Angeles Times, May 23, 2002 Michael McNay, Niki de Saint Phalle, The Guardian, 23 May 2002 Niki de Saint Phalle (Obituary), The Telegraph, 27 May 2002 על יצירתה: מיכאל יעקובסון, סקירה מפורטת על תולדות פסל המפלצת בשכונת קריית היובל, באתר 'חלון אחורי', 3.2.14 גליה יהב, ניקי דה סן-פאל: האשה שהפכה את הפוטנציאל הטרוריסטי שלה לאמנות, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2014 [1], ראיון באתר Los Angeles Times הגוגל דודל של ניקי דה סן פאל
קוג'ורי

קוֹג'וֹרי (בגאורגית: კოჯორი) היא עיירה בנפת גרדבני שבכארתלי תחתית גאורגיה. היא מרוחקת כ-20 ק"מ דרום-מערבית לבירה טביליסי. העיירה נמצאת ברכס תריאלתי באזור אקלימי הררי המתאים לספא וכוללת בתוכה מספר דאצ'ות השייכות למשפחות מטביליסי. בשנת 1968 קיבלה מעמד של עיירה (דבה - დაბა), ואוכלוסייתה בשנת 2002 מנתה 1,900 איש. מקור השם קוג'ורי הוא מהמילה הסוואנית: קוֹג'וֹ ("კოჯო") ופירושו "של אבן" וקוג'ורי פירושו "מאבן" או "מאבנים". דרומית לעיירה נמצא תל אזאולי, עליו נמצאים שרידי מצודה מימי הביניים הידועה בשם "מצודת אָגָרַני" (აგარანი) או "מצודת אָזֶאוּלי" (აზეულის ციხე) או מצודת קוג'ורי. מבחינה ארכאולוגית מתוארכת השכבה העליונה בתל למאה ה-11, יחד עם זאת, רוב השרידים חדשים יותר יחסית ומתואכים לתקופה שבין המאה ה-16 למאה ה-18. בתקופת פלישת הצבא האדום לגאורגיה, ב-17 בפברואר 1921, התקדמו, דיוויזיות של חיל רגלים וחיל פרשים של הצבא האדום, כשהם נתמכים במטרייה אווירית, כ-15 ק"מ דרום-מערבית לטביליסי. הפסגה האסטרטגית של קוג'ורי וטבחמלה עברה מיד ליד בשלושת הימים שבין 18 בפברואר - 20 בפברואר, כאשר הכוחות הגאורגים, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, סבבו בסופו של דבר לאחור, ויחידות הצבא האדום, אשר סבלו מאבדות כבדות, החלו להתקבץ במטרה להדק את המעגל העוטף את טביליסי. באתר הקרב הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20 אנדרטה לזכרם של הקצינים הזוטרים שנפלו בקרב. מפקדת יחידת עילית של צבא גאורגיה, "הברידגה הקוג'ורית", ממוקמת בסמוך לעיירה. על פי האתנוגרף הגאורגי, מ. גגשידזה
רוברט בארנס

רוברט בארנס (באנגלית: Robert Henry Barnes;‏ 2 באוקטובר 1849 – 1916) היה שחמטאי בריטי-ניו זילנדי. בשנת 1880 הפסיד בארנס בניו-יורק בדו-קרב לאז'ן דלמאר -7 +0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). לאחר מכן שיחק בתחרות פרנקפורט 1884 וסיים במקום הרביעי עם 7.5/11. במוקדמות תחרות פרנקפורט 1887 סיים במקום הראשון עם 8/9 ובגמר הגיע למקום ה-5-6. במוקדמות תחרות לייפציג 1894 סיים במקום הראשון עם 5/5 ובגמר חלק מקום 3-5 עם 4/7. באליפות גרמניה העשירית ניצח עם 10.5/14. בארנס השתתף באליפויות ניו זילנד- בשנת 1911 הגיע למקום השביעי עם 5/10, בשנת 1913 הגיע למקום הרביעי עם 7.5/11 בשנת 1914 למקום השני עם 10/14 ובשנת 1915 למקום השני עם 9/10. רוברט בארנס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי
ברטולד לסקר

ברטולד לסקר (בגרמנית: Jonathan Berthold Lasker)‏ (31 בדצמבר 1860 – 19 באוקטובר 1928) היה שחמטאי יהודי-גרמני ורופא במקצועו. נולד לאדולף לסקר, חזן, ואשתו רוזליה, בת משפחת החזנים ישראלסון. סבו של עמנואל, מצד אביו, היה רב בעיר לֶסֶן (Lessen; כיום בצפון פולין) שבפרוסיה ונחשב לעושה נסים. לסקר הוא אחיו הבכור של עמנואל לסקר, לימים אלוף העולם. במשפחה היו עוד שתי תאומות - עמליה ותאופיליה. לסקר בילה את מרבית חייו בברלין שם שיחק בתחרויות מקומיות. בשנת 1881 חלק מקום ראשון עם זיגברט טאראש ובתחרות אחרת באותה שנה הגיע למקום השני לאחר קורט פון ברדלבן. בשנת 1883 חלק מקום 1-4 ולאחר משחקי פלייאוף הגיע למקום הרביעי (ניצח: הרמן פון גוטשאל). בשנת 1887 חלק מקום 5–6 (ניצח: מקס הרמוניסט). את התוצאה הטובה ביותר השיג כאשר חלק את המקום הראשון ביחד עם אחיו בתחרות ברלין 1890. הוא הגיע למקום השני, לאחר הורציו קארו בתחרות ברלין 1891. בתחרות ברלין 1898/99 הגיע למקום העשירי (ניצחו: תיאודור פון שווה, אמיל שאלופ והורציו קארו). שהה כשנה באלברפלד (כיום חלק מוופרטל), שם הכיר את המשוררת אלזה לסקר-שילר. השניים נישאו בשנת 1894 והשתקעו בברלין, שם פתח לסקר מרפאה פרטית לרפואת עור. הנישואין לא צלחו ולסקר-שילר עזבה את הבית. בשנת 1899 נולד ללסקר-שילר הבן פאול. היא סירבה להכיר באבהותו של לסקר והעניין נידון בבית המשפט. בתחילת המאה היגר לניו יורק, שם ניסה לפתוח מרפאה פרטית שלא צלחה. בשנת 1902 זכה באליפות ניו-יורק.. לבסוף שב לברלין. בשנת 1903 התגרשו בני הזוג לאחר שלסקר-שילר טענה שלסקר היה אלים כלפיה. האחים ברטולד ועמנואל כתבו יחד ב-1925 מחזה דרמטי ב-5 מערכות, "הסיפור של בני האדם" (Vom Menschen die Geschichte). לסקר נישא בשנית לרגינה, שנפטרה מספר חודשים לפניו. ברטולד לסקר נפטר בברלין ב-1928 ונטמן בבית הקברות היהודי בוייסנזה. מדיה וקבצים בנושא ברטולד לסקר בוויקישיתוף ברטולד לסקר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) על משחקים בהגנת ברלין בין לסקר לטאראש דווח על ניצחון של לסקר במשחק נגד שחקן מועדון מנהטן צילום מצבתו של לסקר New York State Chess Champions 1878–1972
ריאקציה

האם התכוונתם ל... ריאקציה (אידאולוגיה) – אידאולוגיה להחזרת החברה האנושית למצבה בזמן קדום יותר תגובה כימית – תהליך כימי שבו נוצר חומר חדש חוק הפעולה והתגובה – השלישי בחוקי ניוטון
שכיב שנאן

שכיב מוראד שנאן (בערבית: شكيب مراد شنان; נולד ב-20 ביוני 1960) הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי. חבר הכנסת לשעבר. בכנסת ה-17 מטעם מפלגת העבודה ובכנסת ה-18 מטעם מפלגת העצמאות. שנאן הוא בן העדה הדרוזית, נולד וגדל בחורפיש. בשירותו בצה"ל (1979–1982) הוא שירת כלוחם בגדוד חרב ובסיירת 244. לאחר מכן הוא סיים לימודי תואר ראשון במזרחנות, לימודים כלליים ולימודי קדם במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיו חזר לכפרו ושימש בין השנים 1989–1995 מורה, רכז החטיבה העליונה וממלא מקום מנהל בית הספר התיכון העל-יסודי השש-שנתי בחורפיש. לאחר תקופת פעילות בהסתדרות שימש שנאן עוזר לסגן שר משרד הפנים סאלח טריף. לאחר הבחירות לכנסת הארבע עשרה הוא עבר לשמש יועץ בכיר לשר לענייני מיעוטים במשרד ראש הממשלה. שנאן מילא תפקיד זה בין השנים 1997–2001 ולאחריו שימש מפקח ארגון ומנהל במחוז הצפון של משרד העבודה והרווחה ומנהל משרד הרווחה במחוז. בשנת 2005 הוא מונה על ידי שר הפנים אופיר פינס לשמש יועץ בכיר לשר, תפקיד בו החזיק כשנה. בשנת 2006 התמודד שנאן לרשימת מועמדי מפלגת העבודה לכנסת ה-17 ונבחר למקום העשרים במשבצת המשוריינת לנציג העדה הדרוזית. טרם מינויו של ראלב מג'אדלה לשר, הועלה שמו כמועמד אפשרי לתפקיד מטעמו של יו"ר המפלגה עמיר פרץ. עם פרישתו של אפרים סנה מהמפלגה והתפטרותו מן הכנסת - נכנס שנאן לכנסת במקומו, ב-28 במאי 2008 וכיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-16 ברשימת העבודה לכנסת אך לא נכנס לכנסת לאחר הבחירות ושב לתפקיד מפקח מנהל במחוז הצפון של משרד הרווחה. בפברואר 2012 הצטרף שנאן למפלגת העצמאות. לאחר התפטרותו של מתן וילנאי שמונה להיות שגריר ישראל בסין הושבע שנאן כחבר כנסת ב-15 בפברואר. באוקטובר 2017 נשא דברים בכנס "נשים עושות שלום" בירושלים. שכיב שנאן הוא תושב חורפיש שבגליל. הוא נשוי ואב לחמישה ילדים. אחד מבניו, רב-סמל מתקדם כמיל שנאן, נפל במילוי תפקידו בפיגוע בהר הבית ב-14 ביולי 2017. שכיב שנאן, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) שכיב שנאן, באתר כנסת פתוחה אריק בנדר, נווה שנאן: ראיון מיוחד עם הח"כ החדש, באתר nrg‏, 14 בפברואר 2012 עקיבא אלדר, פרץ שוקל למנות לשר את הדרוזי שכיב שנאן, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2006 אריק בנדר, אושר סופית: שכיב שנאן ימונה לחבר כנסת, באתר nrg‏, 14 בפברואר 2012 פנחס וולף‏, הח"כ לשעבר, שכיב שנאן, הצטרף למפלגת העצמאות, באתר וואלה, 7 בפברואר 2012 נטעאל בנדל וירון דורון, שני השוטרים שנרצחו בפיגוע: האיל סתאוי וכמיל שנאן, באתר nrg‏, 14 ביולי 2017
השדרה התשיעית

השדרה התשיעית (באנגלית: Ninth Avenue), המכונה גם שדרת קולומבוס (באנגלית: Columbus Avenue) היא שדרה בצידו המערבי (ה"וסט סייד") של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. השדרה חד סטרית, והתנועה בה נעה לכיוון דרום. מוצאה של השדרה ברחוב 14 במערב שכונת גריניץ' וילג' שבדרום רובע מנהטן. השדרה משתרעת צפונה על פני 45 גושי בניינים עד מפגשה עם רחוב 59, שם משתנה שמה ל"שדרת קולומבוס" על שם כריסטופר קולומבוס. מרחוב 59 ממשיכה השדרה צפונה דרך שכונת האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון של רובע מנהטן), עד רחוב 110, שם משתנה שם השדרה ל"דרך מורנינגסייד" (Morningside Drive), והשדרה ממשיכה את מהלך צפונה דרך שכונת מורנינגסייד הייטס עד רחוב 122, שם נפסק מהלכה של השדרה. השדרה מופיעה שוב בין הרחובות 201 ו-208, נפסקת שוב ומופיעה בשלישית בין הרחובות 215 ועד 225. בשדרה נמצאת תחנת האוטובוסים המרכזית של רשות הנמלים (במפגש השדרה עם רחוב 41), ומרכז לינקולן לאמנויות הבמה (במפגש השדרה עם ברודוויי ורחוב 65). השדרה נבנתה בהתאם לתוכנית חברי הוועדה (1811). בשנת 1891 נבנה לאורך השדרה קו הרכבת העילית של השדרה התשיעית (Ninth Avenue Elevated), אשר השתרע לכל אורכה של השדרה מראשיתה ועד רחוב 116. רכבת זו הייתה הרכבת העילית הראשונה ובה שלוש מסילות (אף שהשימוש במסילה האמצעית החל רק בשנת 1916. המסילה נבנתה בגובה של כ-30 מטרים מעל הרחוב, והעיקול החד בפנייה מהשדרה לרחוב 110 זכה לכינוי "עיקול ההתאבדות" ("Suicide Curve"). קו הרכבת פעל עד שנת 1940, עת נהיה מיותר לאור הארכת קו הרכבת התחתית של השדרה השמינית; לאחר הפסקת פעולתו פורקה המסילה. השדרה מופיעה במרכז יצירתו של סול סטיינבר "מבט על העולם מהשדרה התשיעית" המתארת את השקפת המבט של תושב ניו יורק על יתר ארצות הברית. ברחוב נערכים במהלך השנה מספר ירידי רחוב, ובהם יריד אוכל בינלאומי שנערך מדי שנה בשכונת מטבח הגיהנום. מדיה וקבצים בנושא השדרה התשיעית בוויקישיתוף אתר יריד האוכל הבינלאומי
ג'ובאני גואלברטו

ג'ובאני גואלברטו (985 או 995 - 12 ביולי 1073) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית. גואלברטו, הידוע גם כ"יוחנן גואלברטוס" הוא מייסד המסדר הוואלומברזי. גואלברטוס הוא בן למשפחת אצולה פלורנטינית, משפחת ויזדומיני. אחד האירועים הקשורים בשמו התרחש ביום שישי הטוב. ביום זה נתקל במקרה בפירנצה באדם שאחריו רדף לאחר שזה רצח את אחיו וגואלברטו נשבע לנקום את מותו. גואלברטו עמד להוציאו להורג כשהרוצח ביקש רחמים בשם ישו, אשר נצלב על פי האמונה הנוצרית ביום זה. גואלברטו מחל לו וכשהוא הלך להתפלל, בכנסיית סן מניאטו אל מונטה (אנ') הרכינה הדמות על הצלב את ראשה בפניו. האירוע הונצח בין היתר בציור של אדוארד ברן-ג'ונס, "האביר מלא החסד" ובציורו של פייטרו סורי (אנ'), "מחילתו של סן ג'ובאני גואלברטו", המצוי בכנסיית מנזר אסטינו, שהוקמה על ידי חסידיו של גואלברטו בסוף המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12. ג'ובאני גואלברטו מת במנזר בדיה א פסניאנו שבין פירנצה וסיינה.
דגל הרם

דגל הרם הוא הדגל הרשמי של אי התעלה הרם. הדגל הוא דגל לבן ועליו צלב ג'ורג' הקדוש בצבע אדום. בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) מתואר סמל הרן - דגל כחול שעליו קו אלכסוני צהוב היורד מהקצה העליון של ניצב הדגל, למרכזו. משני צידי הקו האלכסוני מתוארים דולפינים, ועל האלכסון שלושה נזירים - לזכר המנזר שהוקם באי במאה השישית. הדגל עוצב על ידי הוקסלולוג הבריטי ויליאם קראמפטון, ואומץ בשנת 1953. גלריית דגלי הממלכה המאוחדת דגל הרם באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל סרק

דגל סרק הוא הדגל הרשמי של אי התעלה סרק. הדגל הוא דגל צלב ג'ורג' הקדוש בצבע אדום. בקנטון הדגל מתוארים שני אריות זהובים בתנוחת פסיעה (Passant) על רקע אדום - אריות אלה מהווים את סמל נורמנדי הסמוכה, והיוו את המקור לנס המלכותי של אנגליה. הדגל עוצב על ידי הוקסלולוג הרברט פיט בשנת 1938, ואומץ רשמית באותה שנה. גלריית דגלי הממלכה המאוחדת דגל סרק באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיל אמבמבה

אמיל ברטרנד אמבמבה (בצרפתית: Émile Mbamba; נולד ב-27 באוקטובר 1982 ביאונדה) הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת החלוץ. אמבמבה נולד בקמרון והחל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון ההולנדי ויטסה ארנהם, שם שיחק ארבע שנים. בשנת 2004 הגיע לישראל ושיחק במכבי תל אביב ומכבי פתח תקווה. בשנת 2006 עבר לשחק בקבוצת ויטוריה סטובאל מפורטוגל. כאשר עבר בשנת 2007 למועדון ארמה מלאנג, נתלו באמבמבה ציפיות להביא ניסיון אירופאי לליגה האינדונזית, כיוון שהוא אחד מהשחקנים היחידים בליגה ששיחקו אי פעם בליגת האלופות. אמבמבה כבש את שערו הראשון לטובת ארמה מלנג ב-9 בספטמבר 2007. לאחר שנתיים בקבוצה עבר לשחק בקבוצה הקוריאנית מהעיר טגו, ולאחר חצי שנה בקבוצה זו חזר לשחק באירופה כאשר חתם בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית. לאחר מכן שיחק גם במקסיקו ובשנת 2011 חזר לשחק באינדונזיה. אמיל אמבמבה, באתר Transfermarkt אמיל אמבמבה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיליאן מרדאקוביץ'

מיליאן מרדאקוביץ' (בסרבית: Миљан Мрдаковић;‏ 6 במאי 1982 – 22 במאי 2020) היה כדורגלן סרבי, ששיחק בעמדת החלוץ. מרדאקוביץ' נולד בניש. הוא שיחק בכל הנבחרת הצעירות של סרביה, גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של אנדרלכט הבלגית. כשעלה לקבוצה הבוגרת של המועדון לא הצליח להשתלב, ולאחר מכן שיחק בקבוצות רבות בבלגיה, אוסטריה ואוקראינה. בשנת 2006 הגיע לישראל ושיחק במכבי תל אביב עונה אחת, ולאחר מכן שיחק גם בפורטוגל, סין וקפריסין. בקיץ 2013 חתם בקבוצת וריה מליגת העל היוונית. בינואר 2014 חתם בקבוצת טמפיינס רוברס מסינגפור. בשנת 2015 שיחק בקבוצת לבדיאקוס ובהמשך השנה עבר לקבוצת וויבודינה נובי סאד. בשנת 2016 חתם באגרוטיקוס אסטרס מהליגה השנייה ביוון. לאחר שפרש מכדורגל ב-2017 החל לעבוד כסוכן שחקנים. ב-23 במאי 2020 שם קץ לחייו. מיליאן מרדאקוביץ', באתר Transfermarkt מיליאן מרדאקוביץ', באתר Soccerway מיליאן מרדאקוביץ', באתר WorldFootball.net מיליאן מרדאקוביץ', באתר FootballDatabase.eu אקס מכבי ת"א מילאן מרדקוביץ' שם קץ לחייו, באתר ערוץ הספורט, 23 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'יל בנשואה

ז'יל בנשואה (בצרפתית: Gilles Binchois;‏ סביבות 1400 – 20 בספטמבר 1460) היה מלחין פרנקו-פלמי, מראשוני החברים באסכולה הבורגונדית ואחד משלושת המלחינים המפורסמים ביותר בראשית המאה ה-15. אף כי מקובל, לפחות בקרב מלומדים בני ימינו, להציב אותו אחרי בני תקופתו, גיום דופאי וג'ון דאנסטפל, יש מקום לטעון, שהשפעתו הייתה גדולה משל שני האחרים וראיה לדבר, שמיצירותיו לקחו חומר לצורך ציטוט, שאלו מתוכן והוציאו מהן חומר מקור ביתר תכיפות מאשר מיצירותיו של כל מלחין אחר בן תקופתו. בנשואה נולד כנראה במונס, בנם של ז'אן ויוהנה דה בנש, שייתכן ומוצאם מן העיר בנש (Binche) הסמוכה; פירוש השם בנשואה הוא "בן העיר בנש". אביו היה יועץ לדוכס גיום הרביעי מאינו, והיה גם נושא משרה בכנסייה במונס. אין ידיעות על ז'יל עד 1419, אז התמנה לנגן עוגב בכנסיית סן וודרו במונס. ב-1423 עבר להתגורר בליל. ייתכן שבסביבות הזמן הזה שירת כחייל אצל הבורגונדים, או אולי אצל רוזן סאפולק האנגלי, כפי שמשתמע משורה במוטט שיוהנס אוקכם כתב לזכרו בעת מותו. סמוך לסוף שנות ה-20 של המאה ה-15 הצטרף בנשואה לקאפלת החצר של דוכסות בורגונדיה וב-1431, כשכתב את המוטט Nove cantum melodie, היה לפי כל הסימנים זמר בחצר הדוכס, כיוון שהטקסט של המוטט עצמו מונה את כל 19 הזמרים. בנשואה פרש ועבר להתגורר בסואן (Soignes), ככל הנראה עם פנסיה נכבדה, גמול על שנים ארוכות של שירות מצוין בחצר הבורגונדית. רבים רואים בבנשואה את מלחין המלודיה המעולה ביותר במאה ה-15, שחיבר קווים מעוצבים בקפידה, נוחים לשירה ונקלטים בנקל בזיכרון. נעימותיו הופיעו בהעתקים עשרות שנים אחרי מותו ושימשו לא פעם כמקורות לחיבור מיסה של מלחינים מאוחרים יותר. רוב יצירותיו, אפילו מוזיקת הקודש שבהן, פשוטות ובעלות מתווה ברור, עד כדי צמצום סגפני, לעיתים; קשה להעלות על הדעת ניגוד רב יותר מזה שבין כתיבתו של בנשואה למורכבות הקיצונית של הארס סובטיליור מן המאה ה-14. רוב שיריו החילוניים הם בצורת רונדו, שהייתה לצורת השיר הנפוצה ביותר במאה ה-15. בינשואה, מכל מקום, נמנע על פי רוב מכתיבה סטרופית ונהג לעצב את המלודיה שלו בלי קשר לסכימת החריזה של בתי השיר. בנשואה כתב מוזיקה לחצר הדוכס, שירי אהבה ואבירות חילוניים, מן הסוג שדוכסי בורגונדיה ציפו לו ושהיה, כמסתבר, אהוב עליהם. David Fallows, "Gilles Binchois," The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 "Binchois Studies", Edited by Andrew Kirkman and Dennis Slavin. Oxford, Oxford University Press: 1995. דייוויד פלואוס, "ז'יל בינשואה", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן, 1990. גוסטב ריז, "מוזיקה בתקופת הרנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1954. "מחקרי בנשואה", בעריכת אנדרו קירקמן ודניס סלאווין. אוקספורד, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד 1995 מדיה וקבצים בנושא ז'יל בנשואה בוויקישיתוף ז'יל בנשואה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'יל בנשואה, באתר Discogs (באנגלית) ז'יל בנשואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'יל בנשואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ארנסט ווליס באדג'

ארנסט אלפרד תומפסון ווליס באדג' (27 ביולי 1857 – 23 בנובמבר 1934) היה חוקר, היסטוריון ופילולוג בריטי, שעבד עבור המוזיאון הבריטי ופרסם עבודות רבות על המזרח הקדום. א.א. ואליס באדג' נולד בבודמין, קורנוול לאב לא ידוע ועזב בגיל צעיר להתגורר בלונדון עם סבתו ודודתו. הוא החל להתעניין בשפות לפני גיל עשר, אך כיוון שעזב את הלימודים בגיל 12 כדי לעבוד כפקיד בחברת W.H. Smith, למד בזמנו החופשי עברית וסורית, בעזרת מורה מתנדב בשם צ'ארלס סיגר. באדג' החל להתעניין בשפה האשורית ב-1872, בזמן ששהה במוזיאון הבריטי. באדג' נחשב לאחד מחשובי האגיפטולוגים בכל הזמנים. כתב ספרים רבים על מסעותיו וגילויו במצרים בשליחות המוזיאון הבריטי שבלונדון. בין השאר, גילה את האתר הארכאולוגי אל-עמארנה במצרים ועסק בפיענוח כמה לוחות חימר עתיקים שנמצאו בו, תרגם במלואו את הספר העתיק "כברה נגסת" על קיסרי אתיופיה, רכש עותק עתיק של הספר "מדינת האתונאים" המיוחס לאריסטו, ועוד. באדג' נודע בעיקר בזכות חשיפת "ספר המתים" השלם - הפפירוס של אני, אותו גילה בשנת 1888 בעת מסע ארכאולוגי ללוקסור, בסיוע שודדי קברים וסוחרי עתיקות מקומיים לא חוקיים. הוא נעצר על ידי הרשויות המצריות, אך ברח מהכלא המצרי והצליח להבריח את הספר למוזיאון הבריטי, שם הוא נמצא עד היום. מעשיו של באדג' היו שנויים במחלוקת כל ימיו, וגם לאחר מותו. כיום מתייחסים אליו רוב החוקרים באמביוולנטיות. מצד אחד, היה אחראי באופן ישיר לכך שרבים מאוצרותיה הארכאולוגיים של מצרים נשארו שלמים, ולא נהרסו ברבות הימים על ידי רשות העתיקות המצרית, שבתקופות מסוימות לא שמרה על שלמות המוצגים כראוי ולא פעלה למציאת תגליות חדשות. מנגד, באדג' נתפס כאחד מגדולי שודדי האמנות, ולעיתים לא בחל בדרכים לא חוקיות כדי להשיג מוצג כלשהו ולהעבירו לידי המוזיאון הבריטי ששלח אותו. כמו כן, ייתכן והשחית לנצח כמה מהמוצגים כדי להעבירם. את הפפירוס של אני, לדוגמה, שהיה באורך 24 מטר, גזר לקטעים כדי להעבירו לבריטניה, ובכך פגע בשלמותו. מדיה וקבצים בנושא ארנסט ווליס באדג' בוויקישיתוף ארנסט ווליס באדג', באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארנסט ווליס באדג', ברשת החברתית Goodreads ארנסט ווליס באדג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ארנסט ווליס באדג' בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ארנסט אלפרד וליס בדג' (1857-1934), דף שער בספרייה הלאומית
השדרה העשירית

השדרה העשירית (באנגלית: Tenth Avenue) המכונה גם שדרת אמסטרדם (Amsterdam Avenue) היא שדרה ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. השדרה חד סטרית בחלקה הדרומי ומאפשרת תנועה לכיוון צפון בלבד עד רחוב 110, ותנועת דו סיטרית בחלקה הצפוני. ראשיתה של השדרה במפגש רחוב 13 עם הוסט סייד הייווי בשכונת גריניץ' וילג'. השדרה עוברת לאורך 47 גושי בניינים (דרך שכונת אריזת הבשר) עד רחוב 59, שם משנה השדרה את שמה ונקראת "שדרת אמסטרדם", וממשיכה צפונה לאורך 129 גושי בניינים נוספים באפר וסט סייד (הצד המערבי העליון של האי מנהטן) עד שכונת הייברג'י פארק (רחוב 190), שם משנה השדרה את שמה ל"שדרת מצודת ג'ורג'" (Fort George Avenue). השדרה מסתיימת בקצה הצפוני של האי מנהטן, במפגש הרחובות 218 וברודוויי, סמוך לגשר ברודוויי העובר מעל נהר הארלם. בין הרחובות 184 ו-186 עובדת השדרה דרך קמפוס אוניברסיטת ישיבה, ובאזור זה היא צרה יותר, וכוללת מסלול אחד לכל כיוון. השדרה העשירית היא השדרה הארוכה ביותר באי מנהטן - אורכה הכולל 177 גושי בניינים (ברודוויי ודרך FDR ארוכות יותר, אולם אין הן נחשבות שדרות). הבלט "רצח בשדרה העשירית" הקרוי על שם השדרה מתאר את האלימות בראשית המאה ה-20 בשכונת הלס קיצ'ן הנמצאת בחלקה הדרומי של השדרה. מדיה וקבצים בנושא השדרה העשירית בוויקישיתוף