laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוליה פירוט

יוליה פירוט (בצרפתית: Julia Pirotte‏; 1 בינואר 1908 – 25 ביולי 2000) הייתה עיתונאית פולנייה שנודעה בעבודתה במרסיי במהלך מלחמת העולם השנייה, שם תיעדה את המחתרת הצרפתית, כן נודעה בצילומים שצילמה בעקבות פוגרום קיילצה בשנת 1946. נולדה בשם יוליה דיאמנט בקונסקובולה שבפולין. היא היגרה לבלגיה ב-1934, שם נישאה לז'אן פירוט, פעיל זכויות עובדים בבריסל, ולמדה צילום, בהשראת סוזן ספאק, לימים פעילת המחתרת הצרפתית וחסידת אומות העולם. במאי 1940, לאחר הכיבוש הגרמני וגירוש בעלה, עשתה פירוט את דרכה לדרום צרפת, שם מילאה תפקיד פעיל בקבוצות ההתנגדות היהודית והצרפתית. במרסיי עבדה כצלמת עיתונות בעיתון "Dimanche Illustré" (יום ראשון מאויר), והעבירה נשק, מסמכים מזויפים ופרסומי מחתרת. במהלך תקופה זו צילמה תצלומים רבים המתעדים את החיים תחת משטר וישי. כחברה במחתרת הקומוניסטית בצרפת - "FTP" ‏(Francs-Tireurs et Partisans) - הצליחה פירוט לצלם את פעילות ההתנגדות של המאקי בקיץ 1944 ואת שחרור מרסיי. תצלומיה במהלך הקרב על מרסיי (אנ') זכו לתהודה עולמית. לאחר המלחמה שבה פירוט לפולין כצלמת עיתונות עבור העיתון הפולני "Zolnierz Polski". היא סיקרה את תוצאות פוגרום קיילצה שאירע ב-4 ביולי 1946 והשתתפה בקונגרס העולמי של האינטלקטואלים להגנה על השלום (אנ') בוורוצלב ב-1948. שם צילמה את דיוקנאותיהם של פיקאסו, אירן ז'וליו-קירי ואיש הרוח דומיניק דסנטי (אנ'). פירוט ביקרה בישראל ב-1957. לאחר מכן נישאה לכלכלן הפולני יפים סוקולסקי, שנפטר ב-1974. פירוט נסעה לעיתים קרובות לבלגיה, צרפת וארצות הברית, שם הציג ב-1984 המרכז הבינלאומי לצילום בניו יורק תערוכה של עבודותיה. אחותה של פירוט, מינדלה מריה דיאמנט (1911 - 24 באוגוסט 1944) הייתה חברה במחתרת הצרפתית. היא נתפסה, עונתה והוצאה להורג על ידי משטר וישי. מדיה וקבצים בנושא יוליה פירוט בוויקישיתוף "Julia Pirotte". International Center of Photography (באנגלית). "Julia Pirotte". Culture.pl (באנגלית). על יוליה פירוט באתר ICP - מרכז הצילום הבינלאומי מידע על תצלום של פירוט בדרום צרפת, אוגוסט 1944, באתר יד ושם "Julia Pirotte - fragmenty filmu". Culture.pl (באנגלית). יוליה פירוט, בביצוע Video of Julia Pirotte, סרטון באתר יוטיוב "Julia Pirotte: The Resistance and Liberation of Marseilles". International Center of Photography (באנגלית). "Ma soeur Mindla Maria Diament, Resistante Française, prisonnière N.N (Nuit et Brouillard) décapitée à Breslau". International Center of Photography (באנגלית). 2016-02-25. נבדק ב-2017-05-13.
הרי הקרפטים

הרי הקרפטים (ברומנית: ‏Munții Carpați‏Ⓘ‏; בהונגרית: Kárpátok; בגרמנית: Karpaten; בצ'כית, סלובקית ופולנית: Karpaty; בסרבית: Karpati; באוקראינית: Карпати) הם החלק המזרחי של מערך הרי מרכז אירופה. שם שרשרת ההרים מקורו בשבט דאקי בשם ה"קרפים", שחיו על מדרונות הקרפטים המזרחיים. שם השבט עצמו מקורו, כנראה, במילה הודו-אירופאית שמשמעותה "אבן". מלבד הרי האלפים, הרי הקרפטים הם מערכת ההרים הנרחבת ביותר באירופה. הם יוצרים קשת באורך 1,500 קילומטרים באוסטריה, בצ'כיה, בסלובקיה, בפולין, בהונגריה, באוקראינה וברומניה. בדרום מערב הם גובלים בהרי האלפים ובדרום מזרח בהרי הבלקן. למרות שבדרך כלל הם מכונים "שרשרת הרים", הם אינם יוצרים שרשרת רצופה, אלא מורכבים מכמה קבוצות ייחודיות מבחינה אורוגרפית(אנ') וגאולוגית. רק במקומות בודדים הם מגיעים לגובה של מעל 2,500 מ'. הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הקרפטים הוא פסגת גֶּרְלָכוֹבְסְקִי (Gerlachovsky) שהיא בגובה 2,655 מטר ונמצאת בסלובקיה. המקום הנישא ביותר ברומניה הוא פסגת מולדובאנוּ (Moldoveanu) בגובה 2,544 מטר בהרי פגראש (Făgăraş) שבקרפטים המרכזיים, בסמוך לכביש הטראנספגרשן. שלג בהרי הקרפטים תמר דרסלר, "לפלנד" של רומניה: חופשת חורף בהרי הקרפטים, באתר ynet, 19 במרץ 2012 place/Inner-Carpathian-Mountains, place/Southeastern-Carpathians הרי הקרפטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרי הקרפטים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימקה 5

סימקה 5 (בצרפתית: Simca 5) היא מכונית מיני מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה שיוצרה בין השנים 1936–1948 בצרפת. כשהצבא הגרמני פלש לצרפת במלחמת העולם השנייה קציניו החרימו רכבי "סימקה 5" ששימשו להם כרכבי שרות. "סימקה 5" נבנתה (ברישיון) על בסיס דגם פיאט 500 טופולינו מתוצרת פיאט האיטלקית. יוצרו 46,472 יחידות. 2 דלתות. מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. בלמים: בלמי תוף המופעלים הידראולית על כל 4 גלגלים. מצבר: מתח 12 וולט. סדאן-קופה. קבריולה. סטיישן. מסחרית. "סימקה 5", שנת 1936 "סימקה 5" "סימקה 5" "סימקה 5" "סימקה 5" "סימקה 5" - קבריולה "סימקה 5" - סטיישן "סימקה 5" - מסחרית "סימקה 5" - מסחרית "סימקה 5" - מבט ללוח מחוונים סימקה פיאט 500 טופולינו סימקה 6 סימקה 1000 קופה (אנ') מדיה וקבצים בנושא סימקה 5 בוויקישיתוף סימקה 5, סרטון באתר יוטיוב Automobilia". Toutes les voitures françaises 1948 (salon Paris oct 1947). Paris: Histoire & collections. Nr. 7: Page 74. 1998 "סימקה 5" כמכונית שרות לקצינים גרמנים במלחמת העולם השנייה tamiyausa.com/shop/135-military-miniature/simca-5-staff-car "סימקה 5" (בצרפתית) motorlegend.com/histoire-automobile/saga-simca/simca-5 בלם תוף - מורכב מתוף מתכתי הצמוד לסרן, ובתוכו סנדלי בילום הנעים בעת הבלימה לעבר היקף התוף מצדו הפנימי ומתחככים בו סימקה 5 - תמונות theparking.eu/used-cars/simca-5
הנריק רוס

הנריק רוס (1 במאי 1910 – 1 במאי 1991) היה צלם יהודי-פולני שהועסק על ידי המחלקה לסטטיסטיקה במסגרת היודנרט בגטו לודז' בתקופת השואה בפולין הכבושה. רוס צילם בחשאי את מעשי הזוועה של הנאצים (כגון תליות בפומבי) בעודו פועל באופן רשמי בהסכמת מנהל התעסוקה של גרמניה הנאצית. חלק מתפקידיו הרשמיים של רוס היה צילום דיוקנאות לשם תעודות זהות. הוא הצליח לפתח טכנולוגיה שאיפשרה לו לצלם עד 12 אנשים בתשליל אחד. השלטונות הגרמניים סיפקו לו סרט צילום לעבודות אותן הקצו לו, והפיתוח הסודי הזה איפשר לו ליצור או לשמור סרט נוסף, בו יכול היה להשתמש לשם צילום באופן מחתרתי. תמונותיו הבלתי רשמיות של רוס כללו אירועים מחיי היום-יום, חגיגות קהילתיות, ילדים חופרים בערמות מזון, ומחפשים שאריות מזון, וכן קבוצות גדולות של יהודים מובלים לגירוש ומועברים לקרונות. לאחר המלחמה סיפר רוס: "עשיתי זאת בידיעה שאם אתפס אני ומשפחתי נעונה וניהרג." רוס צילם גם את אקציות החיסול של גטו לודז', באוגוסט 1944. עם חיסול גטו לודז' בסתיו 1944, קבר רוס את התמונות והתשלילים שלו בקופסה, בתקווה שיישארו כרשומה היסטורית. הוא הצליח לחפור באדמה ולהוציא את הקופסה בינואר 1945, לאחר שהצבא האדום שחרר את לודז'. הרבה מחומריו נפגעו או נהרסו על ידי מים; ובכל זאת, כמחצית מ-6,000 התמונות שצילם רוס שרדו. מאוחר יותר העיד רוס במשפט אייכמן ב-1961. בשנת 2004 יצאה לאור ספר Lodz Ghetto Album עם צילומי רוס בעריכה של מרטין פאר. מנדל גרוסמן אריה בן-מנחם מדיה וקבצים בנושא הנריק רוס בוויקישיתוף הוראת השואה באמצעות תצלומים: תיעוד הזוועות - הצלם היהודי הנריק רוס, סרטון באתר יוטיוב מאמר על הנריק רוס, באתר יד ושם (באנגלית) על הנריק רוס, באתר יד ושם The Lodz Ghetto Photographs of Henryk Ross: A Collection of Holocaust Photographs הנריק רוס, דף שער בספרייה הלאומית Marta Sinior (24 באוגוסט 2005). "Fotografie z getta Henryka Rossa". Internet Archive. FotoPolis.pl. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2015. נבדק ב-4 באפריל 2015. {{cite web}}: (עזרה) Isaiah Trunk 2008, Łódź Ghetto: A History, pp. 53-56. Memory Unearthed: The Lodz Ghetto Photographs of Henryk Ross, Art Gallery of Ontario, 2015 Agence VU Henryk Ross פרסום באתר יד ושם לרגל התערוכה "הבזקי זיכרון: צילום בתקופת השואה גירוש יהודי גטו לודז' להשמדה, אוגוסט 1944. צלם: הנריק רוס, באתר יד ושם על מציאת התשלילים על ידי רוס לאחר המלחמה, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשחקים האירופיים (2023)

המשחקים האירופיים ה-3 נערכו בקרקוב שבפולין בין 21 ביוני ל-2 ביולי 2023, בהשתתפותן של כ-48 מדינות מאירופה, שנציגיהן התחרו ב-22 ענפי ספורט. המועד האחרון להגשת מועמדות לאירוח המשחקים האירופיים ב-2023 חל ב-31 במאי 2019. הוועד האולימפי של פולין היה היחיד עד לאותו תאריך, שבקשתו התקבלה על ידי הוועדים האולימפיים האירופיים, כשההצעה הייתה לארח את המשחקים בעיר קרקוב וסביבתה. הבחירות הרשמיות לאירוח המשחקים נערכו ב-22 ביוני 2019, במהלך קיום מפגש של הוועדים האולימפיים האירופיים במינסק, שם הוחלט פה אחד כי פולין תארח את משחקי אירופה 2023 בעיר קרקוב וסביבתה. במשחקים יתקיימו 253 תחרויות ב-29 ענפים: אופניים: - מרוץ אופני הרים - מרוץ אופני BMX - איגרוף - איגרוף תאילנדי - אתלטיקה - בדמינטון - ברייקדאנס - ג'ודו - טאקוונדו - טיפוס - טניס שולחן - טקבול - טריאתלון - כדורגל חופים - כדוריד חופים - כדורסל 3x3 - סיף - פאדל - קיאק - קליעה - קיקבוקס - קפיצה למים - קפיצות סקי - קראטה - קרב חמש מודרני - קשתות - רוגבי - שחייה צורנית ערך מורחב – ישראל במשחקים האירופיים (2023) המשלחת הישראלית כללה 124 ספורטאים שיתחרו ב-17 ענפי ספורט. המשלחת הישראלית השתתפה בפעם השלישית במשחקים האירופיים. האתלטית לונה צ'מטאי-סלפטר והכדורסלן חואקין שוכמן נשאו את דגל ישראל בטקס הפתיחה. מדיה וקבצים בנושא המשחקים האירופיים בוויקישיתוף המשחקים האירופיים, ברשת החברתית פייסבוק המשחקים האירופיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המשחקים האירופיים, ברשת החברתית אינסטגרם "Poland set to host 2023 European Games". SportBuisnesss. 6 ביוני 2019. נבדק ב-2 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה) "FENCING RETURNS TO EUROPEAN GAMES PROGRAMME IN 2023". European Olympic Committees. 9 בספטמבר 2021. {{cite news}}: (עזרה) אסי ממן, ‏124 ישראלים ישתתפו במשחקי אירופה בפולין, באתר ONE‏, 16 ביוני 2023 ליאור ברטל, ‏לונה צ'מטאי סלפטר וחואקין שוכמן יישאו את דגל ישראל במשחקים האירופיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 15 ביוני 2023
מלחמות הדת באירופה

מלחמות הדת באירופה היו שורה של מלחמות דת שהתרחשו באירופה במהלך המאות ה-16, ה-17 ותחילת המאה ה-18. כל הקונפליקטים המשויכים להגדרה מתייחסים לרפורמציה הפרוטסטנטית ששברה את הסדר הדתי והפוליטי של הממלכות הקתוליות באירופה. הצדדים הלוחמים לא תמיד נחלקו לפי דת, כך, לקראת סוף מלחמת שלושים השנים (1618–1648) צרפת הקתולית שיתפה פעולה עם הפרוטסטנטים כנגד מלוכת הבסבורג. התנגשויות החלו עם מרד האבירים (1522) שגרר אחריו מלחמת האיכרים הגרמנית (1524–1525) באימפריה הרומית הקדושה. המלחמות התגברו לאחר שהכנסייה הקתולית התחילה כנגד התרחבות התנועה הפרוטסטנטית בקונטרה-רפורמציה. שיאו הגיע במלחמת שלושים השנים שחיסל שליש מאוכלוסיית הנסיכויות הגרמניות שהשתתפו בה. שלום וסטפאליה נחשב לזה שסיים את המלחמה בין הכנסייה הקתולית לזו הפרוטסטנטית בכך שהכיר בקיום שלוש מסורות נוצריות באימפריה הרומית הקדושה: הכנסייה הקתולית, לותרניזם וקלוויניזם וייסד את מה שידוע כעת כריבונות וסטפאלית. אך גם לאחריו מלחמות הדת נמשכו באירופה, כמו מלחמת שלוש הממלכות (1639–1651), מלחמת סבויה - וולדנסים (1655–1690) ומלחמת טוגנבורג (1712) ופסקו רק בשנות ה-20 של המאה ה-18 ועוד יותר מאוחר בזיכרון הקולקטיבי של אירופה. Nolan, Cathal J. (2006). The Age of Wars of Religion, 1000–1650: An Encyclopedia of Global Warfare and Civilization, Volume 2. London: Greenwood Publishing Group. pp. 708–10. ISBN 978-0313337345 Onnekink, David (2013). War and Religion after Westphalia, 1648–1713. Ashgate Publishing. pp. 1–8
ג'ון ויליאמסון

ג'ון לי ויליאמסון (באנגלית: John Lee Williamson; ‏10 בנובמבר 1951 – 30 בנובמבר 1996) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1973–1980. לאורך הקריירה זכה בשתי אליפויות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, וממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 17.5 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו הוביל את שחקני מועדון ניו יורק/ניו ג'רזי נטס בסך נקודות בקריירה, עם 7,202 נקודות. בדצמבר 1990 הופרשה גופייתו, עם המספר "23", על ידי הנטס. ויליאמסון נולד וגדל בעיר ניו הייבן שבקונטיקט. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של "תיכון וילבור קרוס" המקומי, זכה עמה באליפות תיכונים של קונטיקט, ובעונה השלישית (1969) הפסיד במשחק הגמר. בעונתו האחרונה הוביל את כל שחקני התיכונים בארצות הברית עם ממוצע של 38.8 נקודות למשחק, אך קבוצתו הודחה במשחק חצי גמר אליפות התיכונים של קונטיקט. בשנים 1971–1973 למד באוניברסיטת המדינה של נין מקסיקו, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע כ-27.2 נקודות בממוצע למשחק. בדראפט ה-NBA‏ 1973 נלקח ויליאמסון על ידי אטלנטה הוקס בבחירה ה-96, אך משלא זכה למקום בסגל הקבוצה חתם על חוזה בניו יורק נטס מליגת ה-ABA. בעונתו הראשונה עם הנטס קלע 14.5 נקודות בממוצע למשחק (רביעי בקבוצה), וסייע לה לזכות באליפות ה-ABA לאחר שגברה על יוטה סטארס בסדרת הגמר (4–1). בעונה העוקבת הודחה ניו יורק כבר בשלב חצי גמר המזרח, ובעונת 1975/1976 גברה על דנוור נאגטס בסדרת הגמר (4–2) בדרך לזכייתה השנייה באליפות ה-ABA. במשחק השישי של הסדרה קלע ויליאמסון 28 נקודות, כולל 16 ברבע האחרון, והוביל את הנטס לניצחון במשחק ובסדרה לאחר שכבר פיגרה ב-22 נקודות. לאורך סדרת הגמר היה ויליאמסון הקלעי השני של קבוצתו, אחרי כוכב הקבוצה ג'וליוס ארווינג, עם ממוצע של 22.5 נקודות למשחק. לקראת עונת 1976/1977 עברה ניו יורק לשחק בליגת ה-NBA, ובמהלכה העבירה את ויליאמסון בטרייד לאינדיאנה פייסרס. לאחר כשנה אחת באינדיאנה, במדיה קלע 19.8 נקודות בממוצע למשחק, נשלח בחזרה לנטס, אשר בינתיים עברו לניו ג'רזי ושינו את שמם ל"ניו ג'רזי נטס". עד לסיום אותה עונה קלע 29.5 נקודות בממוצע למשחק, כולל שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול הפייסרס. בעונת 1978/1979 המשיך להציג יכולת גבוהה עם ממוצע של 22.2 נקודות למשחק, אך קבוצתו שוב סיימה עם מאזן שלילי. במהלך עונת 1979/1980 הועבר לוושינגטון בולטס, ממנה שוחרר בדצמבר 1980 לאחר 39 משחקים בלבד. בשנת 1982 שיחק עבור קבוצת "לאס וגאס סילברס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק. ב-30 בנובמבר 1996 נפטר ויליאמסון, בגיל 45, בשל אי-ספיקת כליות. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA ג'ון ויליאמסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקות קריירת המשחק של ויליאמסון, באתר basketball-reference.com הקלעים המובילים של הנטס, נכון לשנת 1980, באתר basketball-reference.com המורשת של "סופר ג'ון", באתר courant.com,‏ 9 בדצמבר 1996 Now, Life Is Hardly Super for Williamson, באתר לוס אנג'לס טיימס, 29 במרץ 1987 סטטיסטיקות המכללות של ויליאמסון, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1973, באתר basketball-reference.com ‏25 השחקנים הגדולים בתולדות הנטס, באתר ה-NBA,‏ 30 באוגוסט 2018 סטטיסטיקות סדרת גמר ה-ABA‏ 1976, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המשחק בין הנטס לפייסרס, באתר basketball-reference.com
תחנת הרכבת ראדוגושץ' בלודז'

תחנת הרכבת ראדוגושץ' בלודז' או תחנת הרכבת רדגסט (בפולנית: Łódź Radogoszcz; בגרמנית: Bahnhof Radegast) היא תחנת רכבת תפעולית ברחוב סטאלובה בלודז' ששימשה בשנות מלחמת העולם השנייה כתחנת רכבת בתחומי גטו לודז', לשם שילוח יהודי הגטו למחנות ההשמדה אושוויץ וחלמנו. תחנת הרכבת נמצאה בקצה הצפוני-מזרחי של הגטו. שביל גישה מתפתל קישר בין התחנה לבין הגטו. כיום קיימת בתחנה פינת הנצחה ליהודי גטו לודז'. לאחר המלחמה, תחת שמה הפולני, המשיכה התחנה לפעול עד אמצע 1970. בשנת 2004 שופצה התחנה: שופצו בנייני העץ המתפוררים של תחנת האוטובוס, נבנו קירות מפרידים חדשים, ונבנתה האנדרטה הנוכחית. שמה של האנדרטה הוא "אנדרטה לקורבנות גטו לודז'." שופצה גם מסילה נפרדת, בה עמד הקטר Ty2 עם הקרונות ששימשו להובלת יהודים, ובאזור זה נבנתה במת זיכרון. אנדרטה בתחנה המציגה את שמות המחנות אליהם נשלחו יהודים ממנה אנדרטה בתחנה עם הכיתוב "לא תרצח" בעברית, בפולנית ובאנגלית מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת ראדוגושץ' בלודז' בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא תחנות רכבת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפתקאות הפירטים

הרפתקאות הפירטים (באנגלית: Pirates: Adventures in Art) היא סדרת טלוויזיה קנדית לילדים בהנפשה ממוחשבת, ששודרה בעבר בישראל בדיבוב עברי בערוץ הופ! והטלוויזיה החינוכית הישראלית ומאוחר יותר ב +A הסדרה מלמדת את הקהל הצעיר מושגים שונים בתחום היצירה והאמנות. הסדרה מתמקדת בארבעה פירטים שמפליגים בספינתם, המונה ליזה, ומנסים להחזיר את הצבעים והאומנות שלקחה המלכה אפרורית. על ארבעת הפירטים נמנים קליאו הנסיכה, שנאלצה להימלט מהמלכה משום שאהבה אומנות, ולכן חברה לליאו, פרסקו ושילדון בהימלטותה מהמלכה. מנגד, המלכה אפרורית שולחת את רב החובל זעף לתפוס את הפירטים, אך הוא נכשל במשימה זו שוב ושוב. הפלנטונים היה היה - האדם כאן ואומן "הרפתקאות הפירטים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרפתקאות הפיראטים - מסעות בעולם האומנות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
לופה

הלופה (שם מדעי: Luffa; נקראת לעיתים ליפה) היא סוג של צמח מטפס הגדל באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל אמריקה הטרופית, אפריקה הטרופית, דרום-מזרח אסיה, הודו, חצי האי ערב ואוסטרליה. הפירות של אחד מהמינים הקרוי לופה גלילית או במיה סינית, משמש בתור מאכל פופולרי באסיה ובאפריקה. הלופה היא המקור החשוב ביותר לייצור ספוג מן הצומח ומפורסם בישראל בתור "ספוג רחצה", וספוגי אמבטיה מכונים לעיתים "ליפה". הצמח משמש גם בתור חומר גלם לייצור רהיטים. מיץ הצמח משמש כתרופה טבעית נגד צהבת. ספוג העשוי מצמח הלופה ספוגי לופה מוצגים למכירה זרעי הצמח ספוגי לופה מוצגים למכירה הגדלה פי 100 של חיתוך הפרי פירות לופה מיובשים מדיה וקבצים בנושא לופה בוויקישיתוף לופה, באתר ITIS (באנגלית) לופה, באתר NCBI (באנגלית) לופה, באתר Tropicos (באנגלית) לופה, באתר GBIF (באנגלית) לופה, באתר IPNI (באנגלית) לופה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) luffa.info - מידע על גידול הצמח והשימוש בו ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס רייט

ג'ורג' אדוארד מקסוול רייט, המכונה מקס רייט (באנגלית: Max Wright‏; 2 באוגוסט 1943 – 26 ביוני 2019) היה שחקן אמריקאי. ידוע בשל גילום דמותו של וילי טאנר בקומדיית המצבים "אלף". בשנות השמונים והתשעים הופיע רייט בסדרות הטלוויזיה ובין היתר בסדרות "באפלו ביל" (אנ'), "המופע של נורם" (אנ') וב-"The Stand" (אנ'). בנוסף לכך, הופיע רייט בשתי העונות הראשונות של הסדרה "חברים" בדמותו של טרי, מנהל בית הקפה סנטרל פרק. ב-1995 השתתף בסרט "משתגעים על אהבה". בין השנים 1986 ל-1990 שיחק רייט את הדמות וילי טאנר בסדרה "אלף", אב משפחה אמריקאית טיפוסית, כאשר חלליתו של חייזר מתרסקת על המחסן המשפחה. אף על פי שמדובר בתפקידו המוכר ביותר, לימים סיפר רייט כי שנא את התפקיד בגלל הדרישות הטכניות, והעובדה שגילם דמות התומכת בחפץ דומם. "זו הייתה עבודה קשה מאוד ועגומה", הוא סיפר בשנת 2000 למגזין פיפל. הוא היה מאושר מאוד שהסדרה בוטלה בשנת 1990. אן שדין (אנ') שגילמה את אשתו בסדרה, סיפרה שלאחר הטייק האחרון, רייט עזב את הסט, הלך לחדר ההלבשה, לקח את חפציו, נכנס לרכבו ונעלם. לדבריה, לא בוצעו מחוות של פרידה בסיום הסדרה. רייט הופיע גם כשחקן תיאטרון ברחבי ארצות הברית. בשנת 1998 הופיע בברודוויי במחזה "איבנוב" (אנ'). בנוסף לכך, גילם את דמותו של סר אנדרו במחזה "הלילה השנים עשר" שהוצג במרכז לינקולן. בשנות ה-2000 שיחק במחזות שעלו בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני. כן שיחק בהצגות "אגדת חורף" ו"הסוחר מוונציה" בפסטיבל שייקספיר בפארק (אנ'). בשנת 1965 נישא רייט ללינדה אשר מתה מסרטן בשנת 2007. נולדו להם שני ילדים. רייט נעצר פעמיים בחשד לנהיגה בשכרות. בשנת 1995 הוא אובחן כחולה בלימפומה, מחלה שטופלה בהצלחה, ונותרה בהפוגה עד שנת 2019. ב-26 ביוני 2019 רייט מת בגיל 75 כתוצאה ממחלת הלימפומה בביתו בהרמוסה ביץ', קליפורניה (אנ'). מקס רייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס רייט, באתר AllMovie (באנגלית) מקס רייט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מקס רייט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מקס רייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Coachella – Woodstock in My Mind

Coachella – Woodstock in My Mind (בעברית: קואצ'לה – וודסטוק בראש שלי) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבומה החמישי, Lust for Life. השיר יצא לאור ב-15 במאי 2017, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ ופולידור. השיר הגיע למקום ה-14 במצעד שירי הרוק הדיגיטליים של בילבורד. השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ריק נואלס, והופק על ידי דל ריי, נואלס, קירון מנזיס ודין ריד. השיר הוקלט ב-17 באפריל 2017, במסגרת פסטיבל קואצ'לה. כמו כן, מדבר השיר גם על פסטיבל וודסטוק. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות. האודיו הרשמי של השיר אשר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות. מידע על היצירה "Coachella – Woodstock in My Mind" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Coachella – Woodstock in My Mind" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Coachella – Woodstock in My Mind" באתר יוטיוב Coachella - Woodstock In My Mind - Single by Lana Del Rey (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2019-07-02 Lana Del Rey - Chart history | Billboard, www.billboard.com Lana Del Rey – Coachella - Woodstock in My Mind (באנגלית), נבדק ב-2019-07-02 We might be getting another new Lana Del Rey track, 'Coachella - Woodstock In My Mind', tomorrow, Dork (באנגלית) Coachella - Woodstock In My Mind, נבדק ב-2020-04-06 LanaDelReyVEVO (2017-05-14), Lana Del Rey - Coachella - Woodstock In My Mind (Official Audio), נבדק ב-2019-07-02
Brooklyn Baby

Brooklyn Baby (בעברית: ברוקלין בייבי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Ultraviolence. השיר, שנכתב על ידי דל ריי ובארי ג'יימס אוניל, מדבר על ברוקלין, שבניו יורק. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים מתחת להוט 100. השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ובארי ג'יימס אוניל והופק על ידי דן אוירבך. מגזין הרולינג סטון דירגו את השיר כשיר ה-22 הטוב ביותר בשנת 2014 והעניקו כלפיו ביקורת חיובית. גם במגזין סלייט הפנו כלפי השיר ביקורת חיוביות. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות. האודיו הרשמי של השיר אשר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי צבר למעלה מ-50 מיליון צפיות. מידע על היצירה "Brooklyn Baby" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Brooklyn Baby" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Brooklyn Baby" באתר יוטיוב Ultraviolence (Deluxe), נבדק ב-2020-04-06 Matthew Jacobs, Lana Del Rey Makes The Most Hipster-y Song Ever, HuffPost, ‏2014-06-09 (באנגלית) Miriam Coleman, Miriam Coleman, Lana Del Rey Releases 'Brooklyn Baby', Rolling Stone, ‏2014-06-08 (באנגלית) Lana Del Rey - Chart history | Billboard, www.billboard.com Lana Del Rey – Brooklyn Baby (באנגלית), נבדק ב-2019-07-02 Rolling Stone, Rolling Stone, 50 Best Songs of 2014, Rolling Stone, ‏2014-12-03 (באנגלית) Sharan Shetty, Listen to Lana Del Rey's Latest Song, "Brooklyn Baby", Slate Magazine, ‏2014-06-08 (באנגלית) Brooklyn Baby, נבדק ב-2020-04-06 Lana Del Rey - Brooklyn Baby (Official Audio), נבדק ב-2022-01-12 Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית) Brooklyn Baby, 2014-01-01, נבדק ב-2021-11-25
נסיכות ליפה

המונח "ליפה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו ליפה (פירושונים). נסיכות ליפה (במשך תקופה מסוימת ליפה-דטמולד, מגרמנית: Fürstentum Lippe) הייתה מדינה היסטורית באזור מרכז גרמניה של היום, אשר שכנה בין נהר הוזר במזרח ויער טויטובורג במערב. בשנת 1123 העניק לותאר השלישי, מלך גרמניה לברנהרד הראשון, הלורד של ליפה, שטח שהשתייך לדוכסות סקסוניה באזור ליפה כלורדות. יורשיו הרחיבו את שטח הלורדות, וצירפו אליה עוד שטחים. בשנת 1413 צורף ללורדות אזור דטמולד, ובשנת 1536 שודרגה הלורדות לדרגת רוזנות. בשנת 1613 חולקה רוזנות ליפה בין בניו של זימון השישי, רוזן ליפה-דטמולד; בנו הבכור זימון השביעי ירש את רוזנות ליפה-דטמולד, בנו השני אוטו ירש את רוזנות ליפה-בארקה, שחזרה והתאחדה בשנת 1709 עם רוזנות ליפה-דטמולד, ובנו הצעיר פיליפ ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן, שהתאחדה בהמשך עם נסיכות שאומבורג-ליפה. בשנת 1625 העניק זימון השביעי, רוזן ליפה-דטמולד חלק מאדמותיו לבנו הצעיר הרמן יובסט, הלורד של ליפה-ביסטרפלד כלורדות, ששודרגה בשנת 1762 לרוזנות. בשנת 1789 שודרגה הרוזנות לדרגת נסיכות, ולאופולד הראשון, נסיך ליפה קיבל את התואר "נסיך האימפריה". בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ולאחר מפלת נפוליאון הצטרפה בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות לאופולד השלישי, נסיך ליפה לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית. בשנת 1895 מת וולדמאר, נסיך ליפה, ובמקומו עלה לשלטון אלכסנדר, נסיך ליפה שהיה ללא ילדים, ולא היה כל כך שפוי. בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין בית שאומבורג-ליפה לבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1905 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, שהנסיכות תעבור ללאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד. ב-12 בנובמבר 1918 התפטר לאופולד הרביעי, נסיך ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1947, שאז מוזגה לתוך מדינת נורדריין-וסטפאליה. ברנהרד הראשון (1123–1158) הרמן הראשון (1158–1167) ברנהרד השני (1168–1196) הרמן השני (1196–1229) ברנהרד השלישי (1230–1265) הרמן השלישי (1265–1273) ברנהרד הרביעי (1265–1275) זימון הראשון (1273–1344) זימון השני (1344) אוטו (1344–1360) ברנהרד החמישי (1344–1364) זימון השלישי (1360–1410) ברנהרד השישי (1410–1415) זימון הרביעי (1415–1429) ברנהרד השביעי (1429–1511) זימון החמישי (1511–1536) זימון החמישי (1511–1536) ברנהרד השמיני (1536–1563) זימון השישי (1563–1613) זימון השביעי (1613–1627) זימון לודוויג (1627–1636) זימון פיליפ (1636–1650) יוהאן ברנרד (1650–1652) הרמן אדולף (1652–1665) זימון היינריך (1665–1697) פרידריך אדולף (1697–1718) זימון היינריך אדולף (1718–1734) זימון אוגוסט (1734–1782) לאופולד הראשון (1782–1789) לאופולד הראשון (1789–1802) לאופולד השני (1802–1851) לאופולד השלישי (1851–1875) וולדמאר (1875–1895) אלכסנדר (1895–1905) אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה (1895–1897) ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד (1897–1904) לאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד (1904–1905) לאופולד הרביעי (1905–1918) לאופולד הרביעי (1918–1949) ארמין (1949–2015) שטפן (מאז 2015) מדיה וקבצים בנושא נסיכות ליפה בוויקישיתוף מפת נסיכות ליפה נסיכות ליפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)