laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טאר

טאר הוא כלי פריטה איראני בעל צוואר, ממשפחת הלאוטות, אשר נבנה החל מהמאה ה-15. המילה טאר משמעה "מיתר" בשפות הודו-איראניות רבות. היא קיימת בשמות של כלי נגינה שונים, כגון דוטאר (שני מיתרים), סאטאר או סיטאר (שלושה מיתרים), גיטארה (גיט - מקור המילה איננו ידוע + טאר - מיתר). גופו של הטאר בנוי מעץ תות בצורת הספרה 8 עם בטן, והוא בעל צוואר ארוך. תיבת התהודה שלו מכוסה בעור כבש ובכך נוצר עומק לצלילים של הכלי. לכלי 6 מיתרים ובעת העתיקה נחשב למלך כלי הפריטה. הטאר הוא חלק בלתי נפרד מכלי הנגינה במוזיקה הקלאסית הפרסית והכורדית. הטאר נהיה נפוץ במדינות שונות בעולם בעיקר בגלל צליליו האקזוטיים וכן עקב הפצתו על ידי מהגרים מאיראן. כך למשל, בישראל ניתן לראות את הטאר האיראני בקרב עולים מאיראן. בעשור השני של המאה ה-21 הכלי נהיה פופולרי בישראל ובעולם לניגון מוזיקה המבוססת על סגנונות שונים מהמזרח הקרוב וצפון אפריקה (להבדיל ממוזיקה מזרחית), וכן לניגון מוזיקת עולם בישראל נגן הטאר הטוב ביותר הוא הרב אייל סעיד מאני. לטאר האיראני היו קיימות בעבר כמה גרסאות שונות כגון כלי נגינה עם מספר מיתרים שונה או תיבת תהודה העשויה מחתיכת עץ אחד ולא שתיים מודבקות כמו בטאר המודרני הנקרא מונגי. הצ'הארטאר בפרסית "ארבעה מיתרים" (צ'האר - ארבע, טאר - מיתר) ממערב אפגניסטן הוא כלי נגינה דומה לטאר האיראני אך עם 4 מיתרים. צ'הארטאר היה השם המקורי של הכלי הנגינה טאר וייתכן שהוא הכלי המקורי שממנו נוצר הטאר באיראן, לו נוספו עם השנים שני מיתרים. באזרבייג'ן ובכמה ארצות נוספות מצויה גרסה שונה של הכלי שנהיה נפוץ בקרב עמי הקווקז, מרכז אסיה, וטורקיה. הטאר האזרי נוצר בסוף המאה ה-18 על ידי מירזה סדיגג'אן כמודיפיקציה של הטאר האיראני שיזכיר בצליליו את הרובאב האוזבקי, אף הוא כלי פריטה בעל פני מהוד המכוסים בעור של בקר או צאן. לטאר האזרי 11 מיתרים וגוף מעט שונה. באפגניסטן קיימת גרסה אפגנית של הטאר הנקראת מהאלי דוטאר שמיתריו מפוזרים לאורך כל הצוואר של כלי הנגינה, בדומה לכלי מיתר שאחרים מאפגניסטן בעדה הבוכרית הטאר כלי מוביל בו היו מנגנים בחתונות ומסתובבים סביב אורחי האירוע, את הטאר היה מנגן הזמר עצמו כאשר מלווה על ידי הדויירה הבוכרי ובשנים המתקדמות יותר התלווה אליהם גם הקלרינט, האקורדיון ומערכות ההגברה. את הטאר ניתן להשמיע על ידי מיקרופון או פיקאפ מיוחד המוצמד על עור הכבש או בתוך הטאר על העץ. מדיה וקבצים בנושא טאר בוויקישיתוף דסטגאה באתר הזמנה לפיוט (הקישור אינו פעיל, ט"ו באייר ה'תשפ"ד) טאר צ'הארטאר טאר באס מהאלי דוטאר טאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המירוץ להר המכשפות

המירוץ להר המכשפות (באנגלית: Race to Witch Mountain) הוא סרט קולנוע מסוגת מדע בדיוני משנת 2009. הסרט בוים על ידי אנדי ג'ונסון. הוא יצא ב-13 במרץ 2009. ג'ק ברונו (דוויין ג'ונסון) הוא נהג מונית עצבני וחסר-מזל שחייו מתהפכים כאשר שרה (אנה-סופיה רוב) וסת (אלכסנדר לודוויג) נכנסים למונית שלו. ברונו מגלה ששניהם חייזרים ושעליו לשמור עליהם מפני ארגון המנסה להשתמש בהם למטרות זדוניות. "המירוץ להר המכשפות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המירוץ להר המכשפות", באתר נטפליקס "המירוץ להר המכשפות", באתר AllMovie (באנגלית) "המירוץ להר המכשפות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המירוץ להר המכשפות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המירוץ להר המכשפות", באתר Metacritic (באנגלית) "המירוץ להר המכשפות", באתר אידיבי "המירוץ להר המכשפות", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "המירוץ להר המכשפות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפתרון הספרדי

הפתרון הספרדי (נקרא גם פתרון ברצלונה) הוא שיטה לתכנון תחנות רכבת שהוכנסה לשימוש בתחילת המאה העשרים. שיטת הפתרון הספרדי נועדה לקצר את זמן השהות של רכבות בתחנה. לפי השיטה, נעשה שימוש בשני רציפי תחנה עבור רכבת בודדת, המאפשרים לרדת ולעלות לרכבת בזמן קצר יותר. בדרך כלל משמש אחד הרציפים לעליית נוסעים לרכבת והשני משמש לירידת נוסעים מהרכבת. במרבית התחנות המתוכננות בשיטת הפתרון הספרדי בנויים שלושה רציפים - שניים צדדיים ואחד מרכזי, המשרתים שתי מסילות שעוברות ביניהם. השימוש הראשון בשיטה באירופה היה ברכבת התחתית של ברצלונה בשנות השלושים ומכאן נגזר שמה. עם זאת, השיטה הייתה קיימת עוד קודם לכן בתחנות רכבת תחתית בבוסטון (1912) ובניו יורק (1913). כיום משמשת השיטה לעיתים תחנות קצה, בהן נפתחות דלתות הרכבת מצד אחד עד לירידתם של כל הנוסעים, ולאחר סגירתן נפתחות הדלתות בצדה השני של הרכבת, לאפשר את עלייתם של הנוסעים בכיוון הנסיעה ההפוך. מדיה וקבצים בנושא הפתרון הספרדי בוויקישיתוף
ג'יימס מוריסון

ג'יימס מוריסון (באנגלית: James Morrison, נולד בשם ג'יימס מוריסון קצ'פול, באנגלית: James Morrison Catchpole ב-13 באוגוסט 1984) הוא זמר רוק ומוזיקת סול בריטי. מוריסון החל לנגן בגיטרה מגיל 12 כשדודו לימד אותו. הוא הושפע מהאמנים: סטיבי וונדר, אוטיס רדינג, ואן מוריסון ואל גריין. הוא ניגן בבר בדרבי למשך שנתיים עד שהוא חתם חוזה עם חברת תקליטים. חשיפתו הבינלאומית החלה כאשר הוא הוציא לאור את הסינגל "You Give Me Something" שהגיע לראש המצעדים באנגליה והולנד. ב-31 ביולי 2006 שוחרר אלבומו "Undiscovered". האלבום קיבל תגובות חיוביות. בסוף 2006, הוא מכר למעלה ממיליון עותקים מאלבומו, מה שהפך אותו לאמן הבריטי הנמכר באותו תקופה. ב-15 בנובמבר 2008, הוא הוציא את הסינגל "Nothing Ever Hurt Like You". ב-2008, יצא אלבומו השני של מוריסון, "Songs for You, Truths for Me". מתוך האלבום יצא הסינגל המוכר ביותר שלו "Broken Strings" עם הזמרת נלי פורטדו. אחריו ב-2009 הוציא מוריסון את הסינגל Please don't stop the rain. למעט הדואט עם נלי פורטדו אשר זכה להשמעות רבות בארץ (ובמיוחד בגלגלצ), שאר שיריו כלל לא הושמעו ברדיו הישראלי. ב-26 בספטמבר 2011 שחרר מוריסון את אלבומו השלישי "The Awakening". הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "I Won't Let You Go", והאלבום כלול שיתוף פעולה עם זמרת הפופ וה-R&B הבריטית ג'סי ג'יי בשיר "Up". מוריסון השתתף בהפקת אלבומה השלישי של הזמרת דמי לובאטו "Unbroken" ששוחרר ב-20 בספטמבר 2011. באלבומו האחרון שיצא בשנת 2015, "Higher Than Here", שיתף פעולה עם iLL BLU בסינגל "Lonely People". 2006- Undiscovered 2008- Songs For You, Truths For Me 2011- The Awakening 2015- Higher Than Here 2019- You're stronger than you know 2006- You Give Me Something- מקום 5 במצעד הבריטי 2006- Wonderful World- מקום 8 במצעד הבריטי 2006- The Pieces Don't Fit Anymore- מקום 30 במצעד הבריטי 2007- Undiscovered- מקום 63 במצעד הבריטי 2007- One Last Chance- לא דורג במצעד הבריטי 2008- You Make It Real- מקום 8 במצעד הבריטי 2008- Broken Strings- מקום 2 במצעד הבריטי 2009- Please Don't Stop The Rain- מקום 33 במצעד הבריטי 2009- Nothing Ever Hurt Like You- מקום 194 במצעד הבריטי 2009- Get To You- מקום 104 במצעד הבריטי 2011- I Won't Let You Go- מקום 5 במצעד הבריטי 2011- Slave To The Music- לא דורג במצעד הבריטי 2011- Up- מקום 30 במצעד הבריטי 2012- One Life- מקום 159 במצעד הבריטי 2015- Demons- לא דורג במצעד הבריטי 2015- Stay Like This- לא דורג במצעדי הבריטי מדיה וקבצים בנושא ג'יימס מוריסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יימס מוריסון ג'יימס מוריסון, ברשת החברתית פייסבוק ג'יימס מוריסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימס מוריסון, ברשת החברתית אינסטגרם ג'יימס מוריסון, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'יימס מוריסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר ספוטיפיי ג'יימס מוריסון, באתר Last.fm (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר AllMusic (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר דיזר ג'יימס מוריסון, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר Songkick (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר SecondHandSongs ג'יימס מוריסון, באתר בילבורד (באנגלית) ג'יימס מוריסון, באתר טיידל (באנגלית) גיא סידיס, כמעט שם: איך האלבום החדש של ג'יימס מוריסון?, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2011 ג'יימס מוריסון בסידי טאוור של רדיו מוסיכיף 69FM.
כיכר קרוסל

כיכר קרוסל (בצרפתית: Place du Carrousel) היא כיכר הנמצאת ברובע הראשון של פריז, בירת צרפת, במרכז מוזיאון הלובר (בין האגף הצפוני, הדרומי והמערבי של המבנה). במרכז הכיכר נמצא שער הניצחון של קרוסל. הכיכר נקראת על שם הקרוסל - המצעדים הצבאיים שנערכו בה בעת שארמון הלובר שימש את בית המלוכה כבית מגורים. בטרם קושרו במבנים טירת הלובר וארמון הטווילרי, שכנה בין השנים שכונת מגורים צפופה. כיכר קרוסל שכנה במפגש רחובות בשכונה זו עם חצרות ארמון הטווילרי. בליל ה-10 באוגוסט 1792, המהפכנים הקיצוניים, שנתמכו על ידי הקומונה הפריזאית התקיפו את ארמון הטווילרי. המון זועם התקרב מבעד לרחובות הצרים לעבר כיכר קרוסל וממנה לארמון הטווילרי עליו הגן משמר שווייצרי. הקרב שהתפתח בין ההמון הביא ל-700 הרוגים מבין התוקפים והמגינים, ומלך ומלכת צרפת נשבו על ידי ההמון. נפוליאון בונפרטה הגיע לכיכר זמן קצר לאחר הטבח ונדהם ממראה ההרוגים השרועים בכיכר ובגני הארמון. ב-21 באוגוסט 1792 הותקנה בכיכר גיליוטינה בה הוצאו להורג 35 איש, ובהם שר הימיה ארנו דה לאפורט והסופר ז'אק קאזו, עד להסרתה ב-11 במאי 1793. גיליוטינה זו פעלה במקביל לזו שהוצבה בכיכר המהפכה (לימים כיכר הקונקורד). ב-2 באוגוסט 1793 הוקמה באתר בו ניצבה הגיליוטינה פירמידה עשויה עץ ועליה כתובת לזכרו של ז'אן-פול מארה: Aux mânes de Marat 13 juillet an I. Du fond de son souterrain il fit trembler les traîtres. Une main perfide le ravit à l'amour du peuple כמו כן הוצגו בכיכר חלק מהאמבטיה בה נרצח, וכתביו. בין השנים 1806–1808 נבנה במרכז הכיכר שער הניצחון של קרוסל. במסגרת שיפוץ מוזיאון הלובר בשנת 1989 נבנה מתחת לכיכר מרכז קניות תת-קרקעי וחלק מאולמות הכניסה למוזיאון. מדיה וקבצים בנושא כיכר קרוסל בוויקישיתוף
רדינג 3

"רדינג 3" (נקרא בעבר תיאטרון על הירקון) הוא אולם מופעים ואירועים שהוקם בשנת 2002 בשטח נמל תל אביב. תיאטרון על הירקון נבנה בשנת 2002 על ידי חברת אתרים כאולם תיאטרון בשטח נמל תל אביב. האולם, ששטחו כ-1,000 מ"ר וכולל כ-430 מקומות, עוצב על ידי האדריכל רם כרמי. מבנה האולם עוצב בשלושה יציעים שסודרו סביב זירה או במה "פורצת" בגובה הרצפה (בצורת האות ח'). האולם היה בשימוש משותף של תיאטרון הבימה והתיאטרון הקאמרי. את האולם חנכה הפקה מחודשת שהעלה תיאטרון הבימה של אופרת הרוק "מאמי". ההצגה הראשונה התקיימה ב-5 באוקטובר 2002, אולם חנוכתו הרשמית של האולם הייתה בערב גאלה שהתקיים ב-12 באוקטובר באותה שנה. בין ההפקות הנוספות שהוצגו באולם היו "פרגודים" מאת ז'אן ז'נה של הבימה, "ילדים רעים" מאת עדנה מזי"א ו"יום במותה של ג'ו" מאת פיטר ניקולס של הקאמרי, ו"לב של כלב" על פי רומן קצר של מיכאיל בולגאקוב של תיאטרון קליפה. לאחר כשנה החליטו התיאטראות לוותר על השימוש באולם, הן משום שהצריך העלאת הפקות ייחודיות המתאימות לצורת הבמה השונה, הן משום שבאותה עת נחנך המבנה החדש ומרובה האולמות של התיאטרון הקאמרי. לאחר תקופה של כשנתיים שבהן עמד המקום שומם, שימש האולם כאולפן טלוויזיה שממנו שודרה התוכנית "כל לילה עם אסף הראל". בשנת 2006 עבר המקום לידיו של ערוץ 24, שהשתמש במקום כמועדון הופעות וכאולפן צילומים. אתר המועדון מועדון מוזיקה 24, באתר הארץ מרב יודילוביץ', ערוץ 24 זכה במכרז להפעלת תיאטרון על הירקון, באתר ynet, 27 בנובמבר 2006 שירי לב-ארי, הקשר הצרפתי, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2002 נילי ברקן, ‏מאמי קצת מקלקלת, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2002 לב של כלב, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2002 ציפי שוחט, התיאטרון ברח מהירקון, באתר הארץ, 9 בפברואר 2004 תמר סוקניק, המועדון של ערוץ המוסיקה בתל אביב נפתח להופעות, באתר הארץ, 4 במרץ 2007
חנו

האם התכוונתם ל... חָנוֹ (בפיניקית: 𐤇𐤍𐤀; ביוונית: Ἄννων, בלטינית: Hanno) הוא שמם של כמה אנשי-שם פיניקים וקרתגים (וכן ישראלים). השם הוא קיצור נפוץ ביותר לשמות תאופוריים פוניים (כנענים או פיניקים מקרתחדשת) המתחילים ב"חנ־", כמו "חנבעל", "חנמלקרת", "חנמלכת" וכו'. חנו הספן – מלך בקרתגו בין השנים 480-440 לפנה"ס. עמד בראש מסע חקר ימי סביב חופי צפון מערב אפריקה בסביבות 500 לפנה"ס. חנו הגדול – אציל קרתגי בן המאה ה-3 לפנה"ס. חנו (בן חניבעל) – מצביא קרתגי, שנטל חלק במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס). חנו הזקן – מצביא קרתגי, שנלחם נגד הרומאים בקרב אקרגס (261 לפנה"ס). קרוב לוודאי שמדובר בחנון בן חניבעל הנזכר לעיל. חנו (218 לפנה"ס) – מצביא קרתגי, שהובס על ידי גנאיוס קורנליוס סקיפיו בקרב קיסה בהיספאניה. חנו (בן בומילקר) – אחד מקציניו המוכשרים ביותר של חניבעל במלחמה הפונית השנייה (202-218 לפנה"ס). השתתף בקרבות רבים על אדמת איטליה. חנון מלך עזה – מלך עזה שהשתתף במרד המס נגד תגלת פלאסר השלישי. לפי נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, תש"ב, עמ' 129, מדובר בשם מקוצר נפוץ, ומבטאו, לפי התעתיקים הזרים, היה חנֹא; אך ביחסת גניטיב הוא בא כ-Hannonis. דברים דומים הביא המחבר גם בספרו: ספר הים, תל אביב, הוצאת החבל הימי לישראל, 1948. עמ' 176. שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, מוסד ביאליק, 1992, עמ' 185 – לפי חרסי שומרון נחמן אביגד, חותמות מואביים ועמוניים חדשים במוזיאון ישראל, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה י"ג, 1977, עמ' 108–110
שער הניצחון של קרוסל

שער הניצחון של קרוסל (בצרפתית: Arc de Triomphe du Carrousel) הוא שער ניצחון הממוקם בכיכר קרוסל ברובע הראשון של פריז בירת צרפת, במרכז ארמון הלובר. אין מדובר בשער הניצחון הממוקם בכיכר שארל דה גול, הכפול בגודלו, ואשר נבנה 30 שנה מאוחר יותר. השער תוכנן על ידי שארל פרסייה ונבנה בין השנים 1806–1808 בהוראת קיסר צרפת נפוליאון בונפרטה לזכר ניצחונותיו הצבאיים בשנת 1805. השער מבוסס על שער קונסטנטינוס שברומא שנבנה בשנת 312, ונועד לשאת בראשו את הקוודריגה של סוסי מרקוס הקדוש שנלקחו מבזיליקת מרקוס הקדוש שבוונציה. הסוסים הוחזרו לוונציה לאחר תבוסתו של נפוליאון בשנת 1815, ובראש השער הוצבה קוודריגה חדשה מעשה ידי הברון פרנסואה ג'וזף בוסיו, שמנציחה את השבת שושלת בורבון לשלטון בצרפת. גובהו של השער 19 מטרים, רוחבו 23 מטרים ועוביו 7.3 מטרים. במרכז השער קשת מרכזי שגובהה 6.4 מטרים, ומשני צדדים שתי קשתות נמוכות יותר שגובהן 4.3 מטרים. סביב השער ניצבים שמונה עמודי גרניט מהסדר הקורינתי שבראשם פסלי חיילי הקיסרות הצרפתית. בראש השער תבליטים המייצגים את: סמל ממלכת איטליה (בתקופת נפוליאון) וסביבו דמויות המייצגות את ההיסטוריה והאמנות. סמל האימפריה הצרפתית הראשונה וסביבה דמויות המייצגות ניצחון, תהילה, היסטוריה ושפע. סמל ממלכת איטליה אותו מחזיקות דמויות המייצגות חוכמה ועוצמה, ולידן דמויות המייצגות זהירות וניצחון. כמו כן, בראש השער תבליטי שיש ורוד המתארים את שלום פרסבורג; את כניסת נפוליאון למינכן; כניסת נפוליאון לווינה; ניצחון נפוליאון בקרב אוסטרליץ; ועידת טילזיט ואת כניעת העיר אולם לנפוליאון. שער זה נמצא בקצה המזרחי ביותר של האקס היסטוריק" של פריז (בצרפתית: L’axe historique – "הציר ההיסטורי") – ציר של מונומנטים, מבנים ודרכים שנמשכים ממרכז פריז, בירת צרפת, לכיוון מערב. הנתיב קרוי גם "Voie Triomphale" (דרך הניצחון), וגם "voie royale" (הדרך המלכותית). בעת שהוקם השער הפריד בינו לבין שער הניצחון ארמון הטווילירי, אולם לאחר שריפת הארמון בשנת 1870 נוצר קו ראייה בין שני שערי הניצחון. מדיה וקבצים בנושא שער הניצחון של קרוסל בוויקישיתוף כתבה שער הניצחון קרוסל באתר פריז וצרפת דרך העדשה אתר האינטרנט הרשמי של שער הניצחון של קרוסל (בצרפתית) נתוני שער הניצחון
קוואנגמיונגסונג 1

קוואנגמיונגסונג (בקוריאנית: 광명성 1호‏, Kwangmyŏngsŏng, בעברית: כוכב זוהר) הוא שמו של הלוויין הראשון של קוריאה הצפונית, אותו ניסתה לשגר לחלל ב־31 באוגוסט 1998, בסמיכות ליום השנה החמישים לייסודה של קוריאה הצפונית. בתאריך זה, שוגר משגר לוויינים מאתר שיגור הטילים הצפון קוריאני, ונחת באוקיינוס השקט. קוריאה הצפונית טענה שהלוויין נכנס בהצלחה למסלולו וכי הוא נועד לצרכים מדעיים וכדי לשדר שירי הלל למנהיג המדינה. אולם כל הניסיונות של המערב לאתר אותות שידור מהלוויין או לזהות אותו בחלל כשלו, והטיל שכביכול שיגר את הלוויין זוהה נופל לאוקיינוס השקט. דובר של מחלקת המדינה בארצות הברית אמר שקוריאה ככל הנראה ניסתה לשגר לוויין קטן מאוד לחלל, אך הניסיון נכשל. הטלוויזיה של קוריאה הצפונית שידרה תמונות של הלוויין, הזהה בתצורתו ללוויין הראשון של סין, דונג פנג 1, אך קטן ממנו במקצת. התכנון הדומה ללוויין הסיני, נובע ככל הנראה מהסיוע שהעניקה סין לקוריאה הצפונית בתחום טכנולוגיות הטילים והחלל. על פי התמונות, הלוויין בנוי בצורת פאון טטראהדרון ממנו מזדקרות ארבע אנטנות רב כיווניות. ללוויין אין תאים פוטו וולטאיים (תאים סולאריים) לטעינת מצבריו, והוא מתבסס על כוח חשמלי מסוללות, ולפיכך גם אם היה מגיע לחלל היה אורך חייו קצר ביותר. באפריל 2009 טענה קוריאה הצפונית שהיא שיגרה את הלוויין קוואנגמיונגסונג־2 לחלל באמצעות משגר הלוויינים אונחה, ושהוא נכנס למסלול סביב כדור הארץ, אולם רוסיה, ארצות הברית וקוריאה הדרומית טענו שהשיגור נכשל. קוואנגמיונגסונג 3 U. S. National Security and Military/Commercial Concerns with the People's Republic of China: The Cox Report, DIANE Publishing, 1999, page 214 STEVEN LEE MYERS, U.S. Calls North Korean Rocket a Failed Satellite, The NY times Russian space control: DPRK satellite not placed in orbit
עקב

האם התכוונתם ל... עקב (איבר) – איבר בכף הרגל עצם העקב – העצם הגדולה ביותר בשורש הרגל, שצורתה מעצבת את חלקה האחורי של כף הרגל עקב (עוף) – סוג של עוף דורס פרשת עקב – הפרשה השלישית בחומש דברים עקב (הנעלה) – חלק של הנעל נעלי עקב – נעליים שבעקבן קבוע יתד המגביה אותו מעל מפלס אצבעות הרגל עקב אכילס – ביטוי שבא לתאר נקודת חולשה עקבה (פירושונים)
נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית

נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית מייצגת את ארצות הברית בגביע דייוויס ומנוהלת על ידי התאחדות הטניס של ארצות הברית. הנבחרת השתתפה בטורניר גביע דייוויס הראשון שנערך בשנת 1900, כאשר קבוצת סטודנטים מאוניברסיטת הרווארד התמודדה מול נבחרת בריטניה. נבחרת ארצות הברית זכתה בטורניר ובכך הפכה לזוכה הראשונה בגביע דייוויס. הנבחרת היא נבחרת גביע דייוויס המצליחה ביותר בכל הזמנים, עם 32 זכיות בגביע דייוויס כאשר מתחת לה בדירוג נמצאת נבחרת אוסטרליה עם 28 זכיות. זכייתה האחרונה של הנבחרת בגביע דייוויס הייתה בשנת 2007 לאחר ניצחון על נבחרת רוסיה במשחק הגמר. הנבחרת שיחקה בבית העליון של הגביע לאורך כל שנות קיומו (החל מ-1981), למעט שנת 1988. הישג זה הוא שיא טורניר אותו היא חולקת עם נבחרת שוודיה ונבחרת צ'כיה. היא מחזיקה בשיא ההופעות הרצופות בבית העליון, שהחלו להיספר מאז 1989. הדירוג הנוכחי של נבחרת ארצות הברית בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-4 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, עלייה של 5 מקומות לעומת דירוג קודם. נכון ל-6 במרץ 2016 ג'ון איזנר ג'ק סוק בוב בריאן מייק בריאן קפטן: ג'ים קורייר מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית בוויקישיתוף דף הנבחרת באתר התחרות דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרביטן שביר

שרביטן שביר (שם מדעי:Ephedra fragilis) הוא צמח מטפס, הנפוץ ביערות ובחורש ים תיכוני, ממערכת חשופי הזרע. הצמח הוא חד ביתי חסר פירות ובמקומם יש לו איצטרובלים חד מיניים, המשמשים מאכל לציפורים. עליו של השרביטן השביר מנוונים, וממוקמים כמעין נדן קרומי על הגבעול, הירוק תמיד. השרביטן השביר נפוץ מבאר שבע וצפונה, והוא מטפס על עצים שיחים וגדרות של מטעים. מדיה וקבצים בנושא שרביטן שביר בוויקישיתוף שרביטן שביר, באתר ITIS (באנגלית) שרביטן שביר, באתר NCBI (באנגלית) שרביטן שביר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שרביטן שביר, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שרביטן שביר, באתר Tropicos (באנגלית) שרביטן שביר, באתר GBIF (באנגלית) שרביטן שביר, באתר The Plant List (באנגלית) שרביטן שביר, באתר IPNI (באנגלית) שרביטן שביר באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Novos baianos

נובוס באיאנוס (Novos baianos, באהיאנים חדשים) היה הרכב MPB ורוק ברזילאי שהוקם במדינת באהיה שבצפון מזרח ברזיל בשנות השישים ונהנה מהצלחה במשך רוב שנות השבעים. חברי ההרכב היו פאוליניו בוקה דה קנטור, פפאו גומז, מוראיס מוריירה, דאדי, גלבאו, ז'ורז'יניו (אחיו של פפאו), ביישיניו, בולשה ובייבי קונסואלו (גרושתו של פפאו), שכיום ידועה בשם בייבי דו ברזיל (בייבי של ברזיל, Baby do Brasil). בתחילה, הייתה המוזיקה שיצרו מיזוג של רוק פסיכדלי וצלילי פולקלור, ברזילאי וכן לטיני, סגנון שניכר במיוחד בתקליט É Ferro na Boneca משנת 1970. אט אט, הסגנון המוזיקלי שלהם החל להידמות למוזיקת MPB, בעיקר בהשפעתו של ז'ואאו ז'ילברטו, שלעיתים תדירות ביקר אצל חברי ההרכב. תקליטם Acabou Chorare משנת 1972, שנבחר על ידי המגזין רולינג סטון לתקליט הברזילאי הטוב בכל הזמנים, הכיל את הקלסיקה Preta Pretinha (בעברית - שחורה שחרחרה). להרכב הייתה תדמית היפית מובהקת ובאותה השנה הם עברו לקומונה ברובע ז'קארהפאגוואה שבריו דה ז'ניירו. ב-1973 הם עזבו את חברת התקליטים Som Livre והחלו לעבוד עם חברה התקליטים Continental. ההרכב התפרק בשנת 1978. 1970 – É Ferro na Boneca (RGE) 1972 – Acabou Chorare (Som Livre) 1973 – Novos Baianos F. C. (Continental) 1974 – Novos Baianos (Continental) 1974 – Vamos pro Mundo (Som Livre) 1976 – Caia na Estrada e Perigas Ver (Tapecar) 1977 – Praga de Baiano (Tapecar) 1978 – Farol da Barra (CBS) 1997 – Infinito Circular (Globo/Polydor) סגנונות מוזיקליים שהשפיעו על יצירות ההרכב: מוזיקה פופולרית ברזילאית (MPB) סמבה רוק ברזילאי שורו בוסה נובה טרופיקליה מדיה וקבצים בנושא Novos baianos בוויקישיתוף Novos baianos, ברשת החברתית פייסבוק Novos baianos, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Novos baianos, ברשת החברתית אינסטגרם Novos baianos, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Novos baianos, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Novos baianos, באתר ספוטיפיי Novos baianos, באתר Last.fm (באנגלית) Novos baianos, באתר MusicBrainz (באנגלית) Novos baianos, באתר דיזר Novos baianos, באתר Discogs (באנגלית) Novos baianos, באתר Songkick (באנגלית) Novos baianos, באתר Genius ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזיל ובנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרל רובין

קרל רוּבּין (באנגלית: Carl Rubin; ‏ 1899 – 7 בפברואר 1955) היה אדריכל ומתכנן בניין המשרדים הראשון בתל אביב, בית הדר. קרל (חיים) רובין בן יצחק נולד ב-1899 בשניאטין שבגליציה, תחת שלטון האימפריה האוסטרו הונגרית, ולמד אדריכלות בבירה וינה. בשנת 1920 החליט רובין לעלות לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. במהלך שהותו הראשונה בארץ עבד רובין תחילה כשנתיים עם אלכסנדר ברוולד ולאחר מכן כשלוש שנים עם האדריכל ריכרד קאופמן. פעל בעיקר בתל אביב ותכנן מבני מגורים, גנים ומבני ציבור. בשנת 1931 החל לעבוד במשרדו של האדריכל היהודי אריך מנדלסון שבברלין, במהלך עבודתו הושפע רבות מסגננו הייחודי של מנדלסון, והשפעה זאת ניכרת בעבודותיו. בשנת 1932 החליט רובין לחזור לארץ והשתקע שוב בתל אביב. בתקופתו השנייה בארץ פתח רובין משרד אדריכלים משלו. בשנים אלו היה חבר ב"חוג הארכיטקטים" יחד עם זאב רכטר, אריה שרון ויוסף נויפלד. רובין היה אדריכל בולט ביישוב העברי, ועל עבודותיו החשובות נמנה בית הדר, שתוכנן ונבנה בין השנים 1938-1936. בית הדר הוא בניין המשרדים הראשון שנבנה בתל אביב והראשון שנבנה על קונסטרוקציית (שלד) פלדה, והוא עוצב בסגנון הבינלאומי. עבודותיו של רובין בסגנון הבאוהאוס הובילו, יחד עם מבנים אחרים בסגנון זה, להכתרתה של תל אביב כאתר מורשת עולמית, וכ"עיר הלבנה". ב-1938 הוזמן לבגדאד, שם תכנן ארמון לרופאו הפרטי של המלך פייסל. בשנת 1941 תכנן יחד עם יצחק יעבץ את בית האוסף הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים בהר הצופים. בדמשק תכנן את בית העירייה בשנת 1943. המבנה האחרון שתכנן היה בית הספר אורט לטקסטיל ברמת גן. קרל רובין נפטר בט"ו בשבט, תשט"ו (1955), לאחר מחלה קשה. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה. הותיר אישה, מרגוט. קרל רובין תכנן מבנים בעיקר בסגנון הבינלאומי, ועבודותיו התרכזו בעיקר בתל אביב, ובהן: בית הדר פינת הרחובות דרך בגין והרכבת. הבניין שתוכנן על ידי רובין בשנת 1938, הונצח בבול דאר ישראלי, שנכלל בסדרה של 3 בולים הקרויה "אדריכלות - הסגנון הבין-לאומי בתל אביב". ב-5 באפריל 1994, הנפיק דאר ישראל את הסדרה הזאת שעוצבה על ידי האמן יגאל גבאי . הסבת בית דיזנגוף למוזיאון תל אביב שדרות רוטשילד 16. בניין מגורים בשדרות רוטשילד 85. בית פינקלשטיין, ברחוב מזא"ה פינת רחוב אלנבי 77: הסבת מבנה בן קומה אחת למבנה תלת-קומתי בסגנון הבינלאומי. בשנת 1933 הפכה קומת הקרקע לקומה מסחרית, ומעליה נוספו קומה ראשונה ושנייה למגורים, ושני חדרי מדרגות. אחד שירת את הדירות הפונות לרחוב מזא"ה. השני את הדירות הפינתיות ואת הדירות הפונות לרחוב אלנבי. בשנת 1949 הוסיף האדריכל יצחק שוורץ (שן-צור) קומה רביעית לבניין. בית רבקה שפירא גרינוולד (לימים מתחם מגדל הבינלאומי). תוכנן יחד עם יהודה מגידוביץ', רחוב שד"ל 4. רובין תכנן את תוספת הקומה העליונה ולאחר בנייתה עבר להתגורר בקומה הראשונה. בית באומאיל, שדרות רוטשילד 87. בית בנימין ברש, שלמה המלך 67. תוכנן בשנת 1935 כבית מגורים בסגנון הבינלאומי. בית אברהם זאב רייס (בית מרקחת "עמנואל"), רחוב בן יהודה 63 פינת פרישמן 16, בניין תלת-קומתי. בקומת הקרקע היו שלוש חנויות ושתי הקומות העליונות שימשו למגורים. בית ורבין, יהודה הלוי 121, תל אביב (1934). בית משפחת עותניאל ברמת גן. בית מוריס פישר במעלה הצופים 19, רמת גן מדיה וקבצים בנושא קרל רובין בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הדר, באתר 'חלון אחורי', 1 בינואר 2019 גיא נרדי, ‏אחוזת הבאוהאוס בר"ג הפכה לווילה ועוד 12 דירות, באתר גלובס, 31 במאי 2018 אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
צלחית מכחילה

צלחית מכחילה (שם מדעי: Patella caerulea) היא מין חילזון ימי מהסוג צלחית, החי באזור הכרית שבחוף הסלעי, ברצועה הסטרילית הסמוכה לים. אורך הצלחית נע בין 20-50 מ"מ, ראשה מעוגל ונושא זוג משושים וזוג עיניים בבסיס המשושים. יש לה רגל אחיזה שטוחה עגולה, קונכייה שטוחה, ו"גלימה" המרפדת את הקונכייה. שפת הקונכייה מותאמת לחספוסי הסלע שעליו יושבת הצלחית. הצלחית היא קבועת מקום, כלומר, היא נצמדת לאותה נקודה בסלע לאורך כל חייה. בזמן גאות ובלילה, הצלחית יוצאת לחפש מזון, אך תמיד חוזרת לאותה נקודה בסלע, שם היא נצמדת אליו בצורה הטובה ביותר. לצלחית רגל אחיזה חזקה מאוד שמצמידה אותה לסלע. דרוש כוח של 15 ק"ג על מנת לנתק את הצלחית מהסלע. כאשר הצלחית מקבלת נתזי מים, היא מרפה קצת מהסלע, על מנת שהמים יוכלו להיכנס לתוך הקונכייה ולספק לצלחית את צרכיה. העובדה שהצלחית חיה מחוץ למים, מקשה על הישרדותה. הסכנה מפני טריפה, האוויר היבש, הטמפרטורות הקיצוניות והמחסור בחמצן ובמזון הן חלק מהבעיות העומדות בפני הצלחית בבית הגידול. כאשר הצלחית מקבלת נתזי מים מהים, היא מרפה את אחיזתה בסלע, ומאפשרת למי הים למלא את קונכייתה. לאחר מכן, היא שוב נצמדת בחוזקה לסלע, ושומרת על סביבה פנימית מימית יציבה. היא מקבלת חמצן מהמים בעזרת זימים, וניזונה מאצות זעירות. הרבייה מתבצעת מחוץ לקונכיית הצלחית, בעזרת מי הים. למרבית הצלחיות שני שלבים בחייהן: בשלב הראשון, ה'זכרי', מצוי בגופן אשך, המתנוון כעבור זמן ושחלה מתפתחת במקומו וזהו השלב ה'נקבי'. אצל חלק קטן מהצלחיות האשך אינו מתנוון והפרטים נשארים זכרים כל ימי חייהם. מפץ גלים עלול לתלוש אותם, שפל עלול לגרום לייבוש, טמפרטורה יכולה לבשל אותן, טורפים יבשתיים, קרינה חזקה. מדיה וקבצים בנושא צלחית מכחילה בוויקישיתוף צלחית מכחילה, באתר NCBI (באנגלית) צלחית מכחילה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צלחית מכחילה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.