laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תסביך אלקטרה

תסביך אלקטרה הוא מושג בפסיכואנליזה שנועד להסביר את תהליך ההתפתחות המינית של האישה. נוהגים להתייחס אליו כאל המקבילה הנשית של תסביך אדיפוס. מקור השם בסיפור מן המיתולוגיה היוונית על אלקטרה, בתו של אגממנון, שסייעה לאחיה אורסטס לרצוח את אמם קליטמנסטרה כנקמה על רצח אביהם בידי המאהב של האם. קרל גוסטב יונג העניק את השם לרעיון שהגה זיגמונד פרויד בנוגע ל"התנהגות אדיפלית נשית" אצל ילדות קטנות. על פי פרויד, בתחילה קשורה הילדה לאם, אך כאשר היא מגלה שאין לה פין, היא מאשימה בכך את האם וכועסת עליה. ההיקשרות של הילדה עוברת לאב, והיא מדמיינת שהאב יעבר אותה. היא מאמינה כי ההיריון ישמש כתחליף לפין בו היא מקנאה (קנאת פין) ויעניק לה מעמד שווה לאביה. רעיון קיומו של תסביך אלקטרה מקובל על הפסיכואנליטיקאים הקרובים לגישתו של פרויד. אי פתרון של תסביך אלקטרה יכול להביא נשים לקיים מערכות יחסים בעיתיות עם בני זוגן וגם להביא לפיתוח נוירוזות שונות. פמיניסטים רבים רואים תאוריה זו כסקסיסטית. הדעה כי נשים חוות קנאת פין נובעת לדעתם מהנחה סמויה שאברי המין הגבריים עדיפים על אלה הנשיים, וכי לגבר ככלל עדיפות על האישה, ושאלו ההנחות הגורמות לנשים בתת-המודע לשאוף להידמות לגברים מבחינה גופנית. על אף שהתאוריה בנוגע לתסביך הייתה נפוצה במשך שנים רבות, ירידת מעמדה של הפסיכואנליזה בשנים האחרונות הביאה לכך שפסיכולוגים רבים מאסכולות אחרות מתנגדים לה. חלופה לתסביך אלקטרה הוצעה באפקט ווסטרמרק, המראה שילדים וילדות לא מפתחים משיכה מינית לאנשים שאיתם הם גדלו. לא לילדים איתם גדלו ולא למבוגרים איתם גדלו. מנגנון זה הוא מנגנון החתמה אבולוציוני שנועד למנוע זיווגי קרובים. באופן כללי, למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. פסיכואנליזה - מונחים תסביך אדיפוס Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטון שמיד

האם התכוונתם ל... אנטון שמיד (מדפיס) – מדפיס ספרי קודש עבריים במאה ה-18. אנטון שמיד (חסיד אומות העולם) – חייל אוסטרי, חסיד אומות העולם, סייע ליהודים בווילנה במהלך השואה.
איוואן אנטונוביץ'

איוואן איוואנוביץ' אנטונוביץ' (בלארוסית: Іва́н Іва́навіч Антано́віч, ברוסית: Ива́н Ива́нович Антоно́вич; נולד ב-3 באפריל 1937 במחוז קורסק), פילוסוף, סוציולוג, מומחה ביחסים בינלאומיים וסוציולוגיה פוליטית, ומדינאי סובייטי ובלארוסי. ב-1960 סיים את לימודי תואר שני באוניברסיטה הפדגוגית לשפות זרות של מינסק. ב-1973 סיים דוקטורט בפילוסופיה (Ph.D). ב-1977 הפך לפרופסור. בשנים 1969–1974 עבד במחלקה לפיתוח סוציאלי של האו"ם בניו יורק, ערך את המגזין "סקירה בינ"ל של הפוליטיקה הפלילית". בשנים 1975 - 1987 לימד באוניברסיטה הממלכתית של בלארוס כעובד המפלגה הקומוניסטית. ב-1987–1990 כיהן כסגנו של הרקטור של האקדמיה למדעי החברה תחת המועצה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות. ב-1990-1991 - עבר במנגנון של המפלגה הקומוניסטית של רוסיה הסובייטית. ב-1992–1995 ניהל מכון המחקר "בלאינפורמפרוגנוז" תחת הנשיא של בלארוס. ב-1995–1996 - סגן שר החוץ של בלארוס, בשנת 1997 הוא מונה לשר החוץ במקום ולדזימיר סנקו וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1998. החל משנת 2000 מתגורר במוסקבה. אנתרופולוגיה פילוסופית, היסטוריה של הסוציולוגיה מחוץ לרוסיה. במאמריו נתן דגש למחקר בעיות העתיד של הציוויליזציה האנושית. אנטונוביץ' כתב יותר מ-300 מאמרים שהבולטים ביניהם: "אנתרופולוגיה פילוסופית מודרנית" (1970), "המחלה החברתית של הקפיטליזם" (1974), "הסוציולוגיה בארצות הברית - הבעיות ופתרונן" (1976), "התפתחות חברתית ובעיית הקידמה" (1977) ועוד. קורות חיים (ברוסית)
אנטון שמיד (חסיד אומות העולם)

אנטון שמיד (בגרמנית: Anton Schmid;‏ 9 בינואר 1900 – 13 באפריל 1942) היה חייל ורמאכט ממוצא אוסטרי שסייע ליהודי ביאליסטוק בזמן השואה והוכר כחסיד אומות העולם. שמיד היה חשמלאי שבבעלותו חנות רדיו קטנה בווינה. הוא לא השתייך לאף מפלגה, ולאחר ה"אנשלוס" סייע למספר יהודים לצאת מאוסטריה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, גויס לוורמאכט, ואחרי תקופה בשירות הגיע לדרגת פלדוובל (מקביל לדרגת סמל ראשון בצה"ל). בסתיו 1941 הוצב ליד וילנה, ביחידה שתפקידה היה לאסוף חיילים גרמנים שנותקו מיחידותיהם. הוא היה עד לכינוס היהודים בגטאות, ולהשמדתם של אלפי גברים, נשים וילדים בפונאר. במכתב לאשתו, שטפי, תיאר את האימה שבמראה הרצח ההמוני, ואת "הילדים שהוכו בדרכם אל המוות". הוא המשיך וכתב, "את יודעת שלבי רך. איני יכול שלא לסייע להם". באוקטובר 1941 החל שמיד לסייע ליהודים, הסתיר אותם וסיפק להם דרכונים מזויפים. בין היתר סייע למנהיג המחתרת מרדכי טננבוים להעביר את אנשיו מווילנה לביאליסטוק, שם סייע לארגן את המחתרת היהודית. במהלך משפט אייכמן העיד אבא קובנר כי שמיד סייע למחתרת להעביר את לוחמיה לביאליסטוק, ולשם כך העניק להם תעודות מזויפות ואף מכוניות צבאיות. קובנר דיבר בעדותו על אנטון שמיד כ"אחת הפרשיות המופלאות והנדירות בקורות הימים ההם". פעולת הרצח בפונאר הייתה ראשונית מסוגה. אנשי המחתרת היהודית בווילנה רצו להאמין כי ייתכן שהשמדת היהודים היא מדיניות מקומית התלויה במפקד זה או אחר. בשיחה עם קובנר, בינואר 1942, כאשר נשאל שמיד מיהו מארגן ההשמדה, והאם פעולת העברת אנשי המחתרת מווילנה לביאליסטוק, הכרוכה בסיכון רב, אינה לשווא, שכן גם גורל יהודי ביאליסטוק נחרץ להשמדה, השיב שמיד כי ישנו "כלב אחד" ושמו אייכמן, והוא המארגן את השמדת היהודים. שמיד נעצר בינואר 1942. ב-25 בפברואר הועמד בפני בית דין צבאי והואשם בהברחת יהודים מהגטו. הוא נמצא אשם ונידון למוות. הוא הוצא להורג בירייה בווילנה, ב-13 באפריל 1942, ונקבר בשולי בית העלמין הצבאי אנטוקול בעיר. במכתבו האחרון לאשתו כתב:..."פעלתי כבן אדם ולא רציתי לפגוע באף אחד". מעריכים כי סייע להציל כ-250 יהודים, גברים נשים וילדים. מוסד יד ושם הכיר בשמיד כחסיד אומות העולם בשנת 1967. עיריית וינה קראה על שמו טיילת לאורך גדת תעלת הדנובה וכן שיכון מגורים בשכונה בה החזיק את חנותו. בשנת 1968 שידר הערוץ השני של גרמניה (ZDF) את הסרט התיעודי "סמל ראשון שמיד". ביום השנה לניצחון בעלות הברית, 8 במאי 2000, שינה הבונדסוור את שמו של המחנה של בית הספר לנ"מ ברנדסבורג ל"מחנה הסמל שמיד". בפעולה זו ישנה סמליות רבה, שכן עד לשנת 2000 נקרא המחנה על שם קצין הלופטוואפה גנרלאוברסט גינתר רידל, שלחם בשתי מלחמות העולם. בקראו את המחנה על שם שמיד העדיף הצבא הגרמני הנצחתו של סמל שהציל יהודים בשואה, על פני הנצחת הגנרל. עיריית חיפה הנציחה את שמו בכיכר ליד המושבה הגרמנית. סיפורו של אנטון שמיד באתר יד ושם סיפורו של אנטון שמיד (באנגלית) השואה - גבורה והישרדות, סיפורו של סמל אנטון שמיד (באנגלית) עדותו של אבא קובנר במשפט אייכמן בנוגע לשמיד Arno Lustiger: Feldwebel Anton Schmid. In: Wolfram Wette (Hrsg.): Retter in Uniform..., Frankfurt/ M 2002, ISBN 3-596-15221-6, S. 63 אמציה פלד, כיכר אנטון שמידט, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
ארגון טודט

ארגון טודט (בגרמנית: Organisation Todt, או בראשי תיבות OT; שמו של הארגון נהגה טוֹט; השם מופיע בעברית גם בכתיב ארגון טוט) היה ארגון ממשלתי בגרמניה הנאצית, שהוקם בשנת 1933. הארגון תכנן, ניהל ובנה מיזמי בנייה גדולים, בעלי חשיבות אסטרטגית. הארגון נקרא על שם מייסדו, פריץ טודט, המפקח על הדרכים ושר החימוש והתחמושת בגרמניה הנאצית. לאחר מותו של המייסד ב-1942, בהתרסקות מטוסו, מונה אלברט שפר לתפקיד. פרנץ זאבר דורש היה מהנדס ראשי של הארגון. הארגון השתמש בפועלי כפייה, אסירים ממחנות ריכוז ושבויי מלחמה משטח הכיבוש הנאצי. בשיא פעילותו היה הארגון אחראי ל-1,300,000 איש שפעלו במסגרתו, מתוכם מיליון עובדי כפייה. ב-1941 עקב קשיים שהתגלו במהלך מבצע ברברוסה הוקמו יחידות ניידות של הארגון שליוו את הכוחות הלוחמים. הארגון היה בנוי כגוף צבאי. בראש כוחות המשימה עמדו מפקדים שנקראו "פרונטפירר". בראש היחידות הבסיסיות שהרכיבו כוח משימה יחיד, עמד מפקד שתוארו היה "באופירר". אנשי הארגון לבשו מדים. רק לאזרחים גרמנים שהוגדרו על פי חוקי הגזע כטהורים מותר היה ללבוש את מדי הארגון. לארגון התגייסו אף עובדים זרים (Frontarbeiter) שנשבעו אמונים לגרמניה הנאצית ומנהיגה. עובדים אלו לבשו סרט דרגה על זרועם וסמל נאצי על כובעם. קבוצה נוספת שלא נדרשה להישבע אמונים הייתה מורכבת מבני עמים אחרים (Einsatzarbeiter). עובדים אלו הוכנסו ליחידה שהוגדרה כיחידת מתנדבים. קבוצה זו לבשה סרט זרוע חום בלבד. מעבר לכך השתמש הארגון בפועלי כפייה. לפני המלחמה סייע הארגון מ-1933 ועד 1941 בהקמת הרייכסאוטובאן (Reichsautobahn), מערכת הכבישים המסועפת בגרמניה. בין השנים 1938 ועד 1942 הארגון הקים בין השאר את מערכת הביצורים בגבול גרמניה-צרפת, ששמה "החומה המערבית" ומאוחר יותר, החל משנת 1942, את "החומה האטלנטית". הארגון אף בנה את "החומה הדרומית-מזרחית". הארגון הקים את המפעל התת-קרקעי הענק בו ייצרו ציוד צבאי חשוב ("המיטלוורק") ושדות תעופה תת-קרקעיים (שדות יגר). מיזמי הבנייה התת-קרקעיים היו חשובים עד מאוד ליציבות המאמץ המלחמתי הגרמני שנפגע מהפצצות אוויריות של בעלות הברית. בעת מבצע ברברוסה בנה הארגון את התשתית התחבורתית שהיוותה בסיס לוגיסטי למבצע. לצורך המבצע הוקמו 20 כוחות משימה (Einsatzkommando) ניידים. לתוכנית להקמת יחידות ניידות חמושות ניתן השם "מבצע יעקב" (Einsatz jacob). היחידות היו אמורות לשפץ ולבנות מחדש את מערכת הכבישים והרכבות ההרוסה, בשטח שנכבש. מבצע זה נחל קשיים רבים ונחשב לכישלון יקר. בלה גוטרמן, יהודים בשורות ארגון טודט במסע לכיבוש ברית המועצות. יד ושם קובץ מחקרים, 29, 2001. עמ' 53 - 83. מדיה וקבצים בנושא ארגון טודט בוויקישיתוף World War II: German Military Organizations--Organization Todt
עמי וטורי

עמי וטורי (נולד ב-14 בדצמבר 1966) הוא עמית הוראה באוניברסיטת חיפה, פעיל חברתי ישראלי וממקימי ארגון כח לעובדים ויו"ר הנהגת הארגון. וטורי נולד וגדל באזור חיפה, הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. עבד שנה במשרד האוצר. את התואר השני עשה באוניברסיטת תל אביב בבית הספר להיסטוריה. ב-1996 הגיש עבודת מאסטר שהשוותה בין הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים והסוציאל-דמוקרטים השוודים בשנים 1918–1933. את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וזו אושרה ביוני 2005. נושא הדיסרטציה היה "מדוע לא הצליחו הגולים הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים בסקנדינביה להביא לאימוץ הרעיונות והאידיאלים של הסוציאל-דמוקרטים הסקנדינבים על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית לאחר 1945". עשה פוסט-דוקטורט בווינה. וטורי הוא מרצה במכללה החברתית-כלכלית ושימש כחבר בוועד המנהל שלה מ-2006 ועד 2009. ונמנה עם חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית). וטורי אוחז בהשקפת עולם המוגדרת כ"סוציאל-דמוקרטיה רדיקלית" ומרבה להדגיש את תפקידם המרכזי של ארגוני עובדים דמוקרטיים ביצירת חברה סוציאליסטית. בנובמבר 2006, בעת שעבד כסבל, הוביל וטורי את שביתתם של חמש מאות וחמישים הפועלים הארעיים בחטיבת התפעול של נמל התעופה בן-גוריון, זאת במחאה על פיטורי מאה ועשרים מהם ודרישה לקבל קביעות. בית הדין הארצי לעבודה חייב את השובתים לחזור לעבודתם והתיר לרשות שדות התעופה להמשיך בהליך הפיטורים שבגללו שבתו, תוך איום על השובתים בתביעות נזיקין בהיקפים ניכרים. עם זאת בעקבות השביתה צומצם מספר המפוטרים מ-120 ל-70. השביתה הייתה השביתה הממושכת ביותר בתולדות נמל התעופה בן-גוריון. וטורי הוא ממייסדי ומראשי ארגון כוח לעובדים, ארגון עובדים כללי שקם באמצע שנת 2007. היה חבר ברציפות ב"צוות ארגון" המהווה את הנהגתו הפעילה של "כוח לעובדים", ו"הסמכות השיורית" על תחומי אחריותו של "צוות ארגון" מראשיתו ועד ספטמבר 2015. בסוף אוגוסט 2015 נבחר יחד עם 3 חברי ארגון נוספים, למזכ"ל משותף של "כוח לעובדים", באחריותו הוגדרו ענף תחבורה, ענף חינוך וענף רווחה. נבחר בספטמבר 2017 לקדנציה נוספת כמזכ"ל משותף. נבחר ביוני 2023 כיו"ר הנהגת כוח לעובדים לקדנציה בת שנתיים. וטורי חבר בסגל הזוטר באוניברסיטת חיפה ומרצה בחוג לתולדות ישראל ובתוכנית חכ"מה. מדיה וקבצים בנושא עמי וטורי בוויקישיתוף מאמרי עמי וטורי באתר העוקץ - במה ביקורתית בנושאי כלכלה, חברה ופוליטיקה ארגוני עובדים בארץ ובעולם, הרצאת וידאו, המכללה החברתית כלכלית, מתוך הטלוויזיה החברתית באינטרנט ד"ר עמי וטורי, שיעור רביעי: הסוציאליזם הדמוקרטי בסקנדינביה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2006 ד"ר עמי וטורי, שיעור 25: האלטרנטיבה השוודית למדידת העוני, באתר ynet, 8 באפריל 2007 עמי וטורי, עבודה ורווחה, המודל הסקנדינבי, אתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית מאמרו של עמי וטורי "כלכלה סוציאל-דמוקרטית" באתר מרכז אדוה עמי וטורי, המודל הארגנטינאי, באתר הארץ, 2 באפריל 2008 עמי וטורי, ‏המודל הסקנדינבי: תוצר של מאבקים ויחסי כוחות, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2014 עמי וטורי, סוציאליזם דמוקרטי, לא "פוסט-קפיטליזם", פיגומים, 22 בספטמבר 2020 דורית קרן צבי, הדוקטור עם המזוודות, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2006 גילי כהן, לראשונה: משא ומתן בין עובדי קבלן לחברת אבטחה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2011 שי ניב, ‏מכה לעיני: עובדי חיפה כימיקלים עברו ל"כוח לעובדים", באתר גלובס, 21 במרץ 2011 ד"ר אושי שהם קראוס, ‏כך מעמד הפועלים יהפוך לשחקן משמעותי בזירה הפוליטית, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2019 administrator, הצוות שלנו, באתר כוח לעובדים
תברואן (צה"ל)

תברוּאן או מש"ק ברה"צ (בריאות הציבור) הוא מקצוע בצה"ל. התברואן אחראי לשמירת התברואה, ההיגיינה והבריאות הכללית בבסיס. תברואני צה"ל מוצבים בבסיסים גדולים, משרתים במרפאת הבסיס וכפופים למפקד המרפאה וקצין או נגד ברה״צ. בדרך כלל מוצבים שני תברואנים בכל בסיס גדול. בנוסף משרתים מספר תברואנים במפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) במחנה דורי שבתל השומר וכן במפקדות הרפואה הזרועיות, כגון מקרפ"ח בחיל האוויר, השוכנת אף היא בתל השומר. התברואנים במפקדות מסיירים בבסיסי הצבא ומבצעים פעולות הדורשות ציוד וידע מתקדם. תברואני צה"ל כפופים לענף בריאות הצבא (ברה"צ) במקרפ"ר. תברואני חיל האוויר כפופים לגף ברה"צ במקרפ"ח. לפני הצבתם עוברים התברואנים קורס בן כשבוע או שבועיים בבה"ד 10, בסיס ההדרכה של חיל הרפואה בעיר הבה"דים. תפקידיו של התברואן: לוודא הרחקת מזיקים, בעבר היו מבצעים הדברה אך הקורס שונה.בנוסף באופן תקופתי מתבצעת לכידת חתולים על מנת לעקר ולסרס, לאחר מכן מחזירים אותם אל שטח המחנה; משימה זו מבוצעת בדרך כלל על ידי תברואני המפקדה. שמירה על היגיינת המטבח. התברואן מסייר יום יום במטבח הבסיסי ובחדרי האוכל ובודק את רמת הניקיון וההקפדה על הנהלים. התברואן בודק שלא פג תוקפם של המזונות המאוחסנים במטבח, מוודא הקפדה על טמפרטורות המזון הדורש זאת וכמו כן מבצע דיגום מי שתייה הנשלחים למעבדה לבדיקת איכותם. שמירה על ניקיון הבסיס. התברואן נדרש לדווח לרס"ר הבסיס על לכלוך. חינוך לבריאות. התברואן נדרש לקדם את ההיגיינה והבריאות בבסיסו, להפיץ מידע בנוגע לנושאים אלו ולעיתים אף לקיים הדרכות וסדנאות. סילוק מפגעים סביבתיים. התברואן נדרש לטפל במפגעים פתאומיים, כגון דליפות שמן וחומרים מסוכנים.
מר זוטרא (פירושונים)

זוטרא הוא שם ארמי בבלי, שמשמעו "קטן". ידועים בשם זה חכמים ואישי ציבור מיהדות בבל, החל מתקופת התנאים ועד תקופת הגאונים. האם התכוונתם ל... רבי זוטרא – תנא בבלי בדור החמישי לתנאים, הנזכר פעם אחת בתלמוד. מר זוטרא רבה – אמורא בבלי בשם מר זוטרא, שנקרא בדור מאוחר יותר בשם "מר זוטרא רבה" כדי להבדילו מהאמורא השני מר זוטרא – אמורא בבלי ידוע בדור השישי, חברו של רב אשי מר זוטרא (השני) – ראש הגולה ומנהיג יהודי בבבל בשלהי תקופת האמוראים, ידוע בשל המרד שלו במלך קבאד הראשון מר זוטרא בריה דרב נחמן – אמורא בבלי בדור הרביעי, בנו של רב נחמן רב זוטרא בר טוביה – אמורא בבלי בדור השני, תלמידם של רב ושל רב יהודה מר זוטרא חסידא – אמורא בבלי שהיה ידוע כזהיר במעשיו מר זוטרא בר רב חנינא – מחכמי הסבוראים המוזכרים באיגרת רב שרירא גאון מר זוטרא בר מר זוטרא (מר זוטרא השלישי) - בנו של ראש הגולה המורד
רבי זוטרא

רבי זוטרא היה תנא בבלי בדור החמישי לתנאים. הוא מובא פעם אחת בש"ס בברייתא במסכת ברכות, דף י"ג, עמוד ב' וחולק שם על רבי יאשיה. שי"ר שיער שאין הכוונה לתנא בפני עצמו, שהרי זוטרא הוא שם בבלי, אלא כינוי לרבי יהודה נשיאה, שהיה "זוטרא" (=קטן) ביחס לסבו רבי יהודה הנשיא. לפי גרסאות אחדות במסכת ברכות, דף מ"ג, עמוד ב', הוא מוסר בשם רבי שמעון בן יוחי. הערך "רבי זוטרא (תנא דברייתא)", בתוך הרב אהרן הימן, תולדות תנאים ואמוראים,(לונדון, תר"ע), חלק א', עמ' 382, באתר היברובוקס יהושע אורנשטיין מהדורה מחודשת ע"י ד"ר יהודה אייזנברג, אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, ספרים יבנה בע"מ, ספרי חמד בע"מ, 2006 שי"ר, כרם חמד ז (תר"ג), עמ' 262. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחרי חצות הלילה

אחרי חצות הלילה (באיטלקית: Dopo mezzanotte) הוא סרט קולנוע איטלקי אשר הופק, בוים ונכתב על ידי דוד פרריו (Davide Ferrario). העלילה מתרחשת במוזאון לאומנות הקולנוע הנמצא במולה אנטונליאנה שבטורינו. בסרט נעשה שימוש נרחב בקטעי סרטים אילמים או ישנים. עולמו של גיבור הסרט מרטינו (ג'ורג'יו פסוטי, Giorgio Pasotti) הוא עולם הסרטים: בו הוא מבלה את ימיו (או את לילותיו), ומעולם זה הוא שואב את הרעיונות למעשיו ומאמץ את התנהגותם של גיבורי הסרטים עימם הוא מזדהה. מרטינו נקלע לסיפור אהבה המחייב אותו להתייחס לזולת, לשתי "הצלעות" האחרות בסיפור בהתאם למקובל בחברה ולא לפי מה שראה בעולם הסרטים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בתחילת הסרט הקריין מציג שאלה: "מאין באים הסיפורים? ולאן הם הולכים?" ומשיב: "הם נוצרים כמו אבק בעקבות הרוח, בתוך ענן האבק נוצרת העלילה, אט אט ענן האבק מתפוגג והסיפור מגיע לידי סיום". הקריין מלווה ברקע הסרט את סיפור העלילה. במחצית הראשונה של הסרט מוצגים שלושת גיבורי הסרט "השלישייה": אנגל, גונב המכוניות המקצועי, (פביו טוריאנו, Fabio Troiano), אשר יחד עם צוותו הוא סורק בלילה בעיר טורינו אחרי מכוניות לגנבה. הוא מקוה להגיע למצב שבו יהיה לו די כסף לקנות מכונית יגואר משלו. מרטינו, חובב צילום, שומר לילה במוזיאון הקולנוע "מולה", המשמש לו גם כביתו. הוא בוחר להנאתו סרטים אילמים וסרטים ישנים. בעת הצפייה בהם הוא רואה עצמו שותף לעלילה: גיבור הסרט נופל מהחלון, הוא משתטח על הרצפה. הוא צופה ברכבת נוסעת, הוא יוצא ומצלם רכבת בנסיעה. אמנדה (פרנצ'סקה אינאודי Francesca Inaudi), מלצרית בדלפק למזון מהיר וידידתו של אנגל. מיואשת מעבודתה, היא שופכת על מחצלות הבוס שלה שומן רותח. הלז, מזמין אמבולנס ומשטרה. היא מחפשת מחסה ובדרך מנוסתה היא נתקלת במרטינו הנותן לה מקלט ב"מולה". אחרי שהקריין הציג את שלושת הגיבורים מתחיל החלק השני של הסרט ומתפתחת העלילה. אמנדה אינה יכולה לשוב לשכונה מאחר שהמשטרה מחפשת אחריה. היא מסתגלת לחיים ב-"מולה". חדרה ב-"מולה" בנוי כדוגמת חדר מסרט אילם. אנגל מגלה את מקום המסתור של אמנדה וכך נפגשים השלושה ומחליטים על חיים ב"שלישייה". הפסטיבל ה-54 לסרטים בברלין שנערך בשנת 2004 : "פרס קליארי לסרט" ( Caligari Film Award) לבמאי. "פרס דון קישוט" (Don Quixote Award ) לבמאי, פרס דוד די דונטלו 2005 - 8 פרסים: אפקטים קולנועיים, השחקן הטוב ביותר - ג'ורג'ו פזוטי, הצלם הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המפיק הטוב ביותר, העורך הטוב ביותר, מעצבת ההפקה הטובה ביותר - פרנצ'סקה בוקה ( Francesca Bocca ), מחבר התסריט הטוב ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר - פביו טרוייני. פרס פסטיבל " פאליאנו" (Flaiano Film Festival ) 2004 : לדיבוב של השחקנית הטובה ביותר (Won Audience Award Best Actress) - פרנצ'סקה אינאודי, השחקן הטוב ביותר - ג'ורג'ו פאזוטי, העורך הטוב - קלאודיו קורניו והסרט הטוב ביותר. פרס הארגון הלאומי של מבקרי הקולנוע 2005: מדליית כסף לג'ורג'ו פאזוטי, גם dormirle addosso 2004, השחקנים הטובה ביותר - פרנצ'סקה אינאודי, הצלם הטוב ביותר, והבמאי והמפיק הטוב ביותר. פרס "סאן-ויסנט" ( Saint-Vincent ) לקולנוע 2005. "אחרי חצות הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אחרי חצות הלילה", באתר AllMovie (באנגלית) "אחרי חצות הלילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אחרי חצות הלילה", באתר Metacritic (באנגלית) "אחרי חצות הלילה", באתר אידיבי "אחרי חצות הלילה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "אחרי חצות הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האתר הרשמי של הסרט
אוקאז

אוקאז (רוסית: Указ) הוא הוראה, הצהרה או פקודה המונפקת על ידי ראש מדינה (נשיא או מונרך) במדינות הסלאביות. המונח אוקאז נמצא בשימוש באבחזיה, בולגריה, בלארוס, בשטחים הדוברים רוסית במולדובה, טרנסניסטריה, קזחסטן, קירגיזסטן רוסיה, סרביה, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, דרום אוסטיה, אוקראינה. ברוסיה האוקאז מילא תמיד תפקיד משמעותי במערכת החוק והמשפט. באימפריה הרוסית היה הצהרה של הצאר, הממשלה, או ההנהגה הדתית (פטריארך) שהיה לה תוקף של חוק. דוגמה לאוקאז היא אוקאז אמס, שאסר שימוש פומבי בשפה האוקראינית. לאחר המהפכה הרוסית, הצהרה ממשלתית בעלת משמעות רחבה נקראה דֶקְרֶט (декрет, מהמקור הלטיני: decretum), שמשמעותה צו ממש. הוראות ספציפיות יותר נקראו אוקאז. בהתאם לחוקת ברית המועצות משנת 1936, הנפקת האוקאזים חודשה. לפי סעיף 90 בחוקת הפדרציה הרוסית, אוקאז הוא צו נשיאותי בעל תוקף של חוק המונפק על ידי נשיא רוסיה, אם כי לאוקאז אין יכולת לשנות את הוראותיהם של חוקים קיימים, ובעת הצורך הצווים ניתנים לביטול באמצעות חוקים שמועברים בפרלמנט של רוסיה ובבית המשפט החוקתי של רוסיה. נסיך בולגריה ומלך בולגריה היו מנפיקים צווים ("אוקאז") ולהם סמכות כשל חוק. ברפובליקה העממית של בולגריה האוקאז הונפק על ידי נשיאות האספה הלאומית ומועצת המדינה ולאחר הנפקתם היה צורך באשרורם בישיבת האספה הלאומית. ברפובליקת בולגריה הנוכחית נשיא בולגריה מנפיק את האוקאז (בהתאם לסעיף 102 בחוקת בולגריה), צווים היכולים להכיל הוראות לפיזור הפרלמנט, הממשלה או מינוי ממשלה חדשה וראש ממשלה חדש. האוקאז בסרביה היה מונפק כצו מלכותי בענייני מדינה. בממלכת סרביה המלך היה מנפיק צווים ומפרסמם בפומבי כחוקים לכל דבר. האוקאז נותר חלק חשוב בהנפקת צווים גם לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה והמשיכו לשמש כצווים חשובים גם בעת הקמתן של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו. אלה כללו צווים מעת ראש המדינה למינוי ראשי ממשלה, פיזור הממשלה, צווי חנינה ומינויים מיניסטריאליים. ברפובליקת סרביה הנשיא מנפיק צווים (אוקאז) למינוי שגרירים, צווי חנינה, מינוי ראש ממשלה והגשת מועמדים כנציגיו לבוסניה והרצגובינה ואחרים. מדיה וקבצים בנושא אוקאז בוויקישיתוף
סטולניק

סטולניק (Stolnic) היה תוארו של אחד מסוגי הדרגטור בחצר שליט נסיכות מולדובה או ולאכיה. הסטולניק הוא בויאר שתפקידו לדאוג להגשת ארוחות השליט. הסטולניק גם טועם את המאכלים, כדי לוודא שאינם מורעלים. במהלך הזמן המילה סטולניק קיבלה משמעויות נוספות, גם הטבח הראשי של הבויאר נקרא סטולניק ואף מגיש המאכלים במסיבת חתונה. * Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III
שטפאן קנטאקוזינו

שטפאן קנטאקוזינו (רומנית: Ştefan Cantacuzino; סביבות 1675? – 7 ביוני 1716) היה שליט ולאכיה מאפריל 1714 עד ינואר 1716 שטפאן קנטאקוזינו היה בנו של הסטולניק המלומד קונסטנטין קנטאקוזינו והאחיין של שרבאן קנטקוזינו. הוא תמך בקובלנות שהוגשו אל השער הנשגב נגד קונסטנטין ברנקוביאנו וגם העביר לעות'מאנים את התכתובת שלו עם הגרמנים. לאחר עלייתו לשלטון השתלט על נכסי ידידי ברנקובאנו. בתקופתו התחילה המלחמה בין העות'מאנים ובין הנוצרים. שליח מיוחד של הסולטאן המוסמך להחליף שליטים עצר אותו בינואר 1716 והעבירו לקונסטנטינופול, שם הוצא להורג, יחד עם אביו ודודו מיכאי ביום 26 במאי 1716. ב-1714 ציווה שטפאן קנטאקוזינו על הריסת בית הכנסת של יהדות בוקרשט, אף על פי שניצב במקום נידח. הוא גם ציווה על היהודים שלא יתכנסו יותר לתפילות. שטפאן קנטאקוזינו היה אחרון שליטי ולאכיה מבני המקום ואחריו התחילה תקופת המלכים הפאנאריוטים. מדיה וקבצים בנושא שטפאן קנטאקוזינו בוויקישיתוף Contributia evreilor din Romania la cultura si civilizatie הוצאת הספר, 2005, עמוד 58 (ברומנית)
סלוויה דיווינורום

סלוויה דיווינורום (שם מדעי: Salvia divinorum) הוא מין של מרווה הגדל במקסיקו וגורם להזיות. שמו המדעי, שפירושו "מרוות המתנבאים", ניתן לו משום שהוא משמש לכאורה שמאנים אינדיאנים לריפוי. סלוויה דיווינורום הוא עשב רב-שנתי אנדמי ליערות העננים בהרי סיירה מדרה דה אואחאקה במדינת אואחאקה שבדרום מקסיקו, שם הוא גדל בסביבות לחות ומוצלות. עליו דמויי ביצה ומשוננים, באורך 10 עד 30 סנטימטרים. הצמח גדל לגובה מטר ואף יותר, על גבעול מרובע וחלול. הפריחה נדירה יחסית, בפרחים שפתניים לבנים ושעירים ובעלי גביע סגול, המסודרים בדוּרים בתפרחת אשכול שאורכה מגיע לכ-30 ס"מ. יצירת פרי וזרעים נדירה גם כאשר יש פריחה, והצמח מתרבה רבייה וגטטיבית, כאשר גבעוליו נשברים בקלות או משתרעים על האדמה מכובד משקלם, ומכים שורשים מפרקיהם וממפרקיהם. הצמח תועד לראשונה בספרות הבוטנית בשנת 1939, אך הוגדר רק ב-1962. מגבלות הרבייה המינית שלו מעידים כנראה על היותו מין שעבר שינויים, אולם טרם התבהר האם מדובר במכלוא או בפיתוח תרבותי, ולא זוהו בבירור המינים שמהם פותח. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בניגוד לסמים הלוצינוגניים מסוימים (כגון מסקלין), החומר הפעיל בסלוויה דיווינורום אינו אלקלואיד, אלא טרפנואיד בשם סלווינורין A (באנגלית: Salvinorin A), ואופן פעולתו אינו מובן עדיין לחלוטין למדע. בארץ המוצא שלו משתמשים רופאי אליל (שמאנים) אינדיאנים בצמח כדי "לתקשר עם עולם המתים ועם רוחות", שלפי הדת המקומית יכולות למסור לרופא האליל מידע שימושי על מחלות, תחזיות לעתיד, ודברי חוכמה שנצברו מניסיונם. השמאן טוחן את העלים הטריים של הצמח ושותה אותם כחליטה. השפעת הצמח בחליטה נמשכת מספר שעות, ובמהלכם נכנס השמאן לטראנס דמוי קטלפסיה. Salvinorin A לא נספג דרך מערכת העיכול כך שאי אפשר לאכול סלוויה, אבל אפשר לספוג אותה דרך ריריות הפה. למשל להכין תה ואז להחזיק כל שלוק 15-20 שניות בחלל הפה. או ללעוס עלים טריים לאורך זמן ממושך ולתת לחומר הפעיל להיספג בחלל הפה. בעולם המערבי משתמשים בצמח על ידי עישון בבאנג, סיגריות או במקטרות. בעישון ההשפעה נמשכת דקות ספורות, אך האפקט חזק משמעותית. הצמח אינו חוקי באוסטרליה ובכמה ממדינות אירופה וארצות הברית. ביתר מדינות המערב, לרבות ישראל, הוא חוקי. סלוויה דיווינורום, באתר ITIS (באנגלית) סלוויה דיווינורום, באתר NCBI (באנגלית) סלוויה דיווינורום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלוויה דיווינורום, באתר Tropicos (באנגלית) סלוויה דיווינורום, באתר GBIF (באנגלית) סלוויה דיווינורום, באתר The Plant List (באנגלית) סלוויה דיווינורום, באתר IPNI (באנגלית) גדי גיא, השלום מתחיל בפיצוציה, באתר nana10‏, 9 ביוני 2003 בלדד השוחי, האם צמח הסאלוויה מעורר הזיות ומסוכן?, באתר ערוץ עשר, 27 באוקטובר 2005 מיכאל פיין, ‏הסם הזה הוא האח המרושע של DMT. אה, והוא גם חוקי לחלוטין, באתר "Time Out ישראל", 31 במרץ 2022
1395

שנת 1395 היא השנה ה-95 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. הסולטאן באיזיד הראשון מהאימפריה העות'מאנית כורת את ראשו של יוחנן שישמן מהאימפריה הבולגרית השנייה 3 באפריל – ג'ורג'ו מטרביזונד, פילוסוף ומלומד יווני (נפטר ב-1472) פאולו דל פוצו טוסקנלי (מת ב-1482) 3 ביוני – איוון שישמן, קיסר בולגריה, מהאימפריה הבולגרית השנייה (נולד ב-1350) 29 באוגוסט – אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה (נולד ב-1349) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1395‎ נפטרים ב-1395‎ מדיה וקבצים בנושא 1395 בוויקישיתוף