laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון ווקר (רוקח)

ג'ון ווקר (באנגלית: John Walker;‏ 29 במאי 1781 – 1 במאי 1859) היה כימאי וממציא אנגלי שהמציא את הגפרור. ווקר נולד בסטוקטון און טיס, מחוז דרהאם, ב־1781. הוא למד בבית-הספר היסודי המקומי ואחר-כך התמחה אצל ווטסון אלקוק, המנתח הראשי של העיר, בתור שוליה. אולם בשל סלידתו מכירורגיה פנה ללימודי כימיה. לאחר שלמד ב דרהאם ויורק, הוא הקים עסק קטן ככימאי ורוקח ב 59 High Street, Stockton, בסביבות 1818. ווקר נפטר בסטוקטון ב-1 במאי 1859 ונקבר בשטח הכנסייה של סנט מרי בנורטון, ליד סטוקטון. ווקר התעניין באפשרות למצוא אמצעי להצתת אש בקלות. כמה תערובות כימיות כבר היו ידועות באותה תקופה כגורמות להתלקחות פתאומית, אך לא ניתן היה להעביר את הלהבה לחומר בערה איטי כמו עץ. פעם אחת, בעוד ווקר מכין תערובת הארה, גפרור שהיה טבול בחומר הוצת על ידי חיכוך מקרי על האח. הוא העריך מיד את הערך המעשי של הגילוי, והתחיל לייצר גפרורים. הם היו עשויים ממקלות עץ או ממקלוני קרטון מצופים בגופרית ובתערובת של גופרית אנטימון, כלור אשלגני, גומי טבעי, והגופרית משמשת כדי להעביר את הלהבה אל העץ. מחיר הקופסה של 50 גפרורים היה שילינג אחד. עם כל קופסה סופקה פיסת נייר זכוכית, מקופלת לשניים, שדרכה היה צריך להעביר את הגפרור כדי להצית אותו. הוא כינה את הגפרורים "קונגרבס" לכבוד הממציא וחלוץ הרקטות, סר ויליאם קונגרייב. הוא לא גילה את ההרכב המדויק של הגפרורים שלו לאיש. שנתיים וחצי לאחר פרסום המצאתו של ווקר, הגיע אייזק הולדן, באופן עצמאי, לרעיון של ציפוי שבבי עץ עם גופרית. התאריך המדויק של גילויו, על פי ההצהרה שלו, היה אוקטובר 1829. לפני כן, ספר המכירות של ווקר מכיל חשבון של לא פחות מ -250 מכירות של גפרורים, המכירה הראשונה הייתה בתאריך 7 באפריל 1827. הוא סירב לרשום פטנט על המצאתו, אף על פי שמייקל פאראדיי ואחרים עודדו אותו, ואיפשר לכל אחד לעשות בה כרצונו. לא זכה לשום תהילה או עושר על בסיס המצאתו, אם כי הוא היה יכול לפרוש כמה שנים מאוחר יותר. זכותו כממציא הגפרור הוכרה רק לאחר מותו. בעקבות הפיתוח על ידי הכימאי הצרפתי, שארל סוריא, שב-1830 המציא גפרור המבוסס גם כן על זרחן אבל תוך החלפת גופרית האנטימוניום בזרחן לבן. בארצות הברית במסאצ'וסטס בשנת 1836 נרשמו פטנטים הראשונים לגפרור קטן יותר ובטוח יותר לשימוש. הזרחן הלבן נאסר מאוחר יותר לשימוש הציבור בגלל רעילותו. גפרורי הבטיחות המודרניים נוצרו על ידי הכימאי השוודי, גוסטב אריק פאש . מדיה וקבצים בנושא ג'ון ווקר בוויקישיתוף John Walker & The Match ("This is Stockton") John Walker's Friction Light (BBC: A History of the World in 100 Objects) ג'ון ווקר, בביצוע John Walker of Stockton-on-Tees - Inventor Of The Friction Match, סרטון באתר יוטיוב Walker, John (1781?-1859) Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900 המכירה הראשונה שנרשמה בחנותו הייתה ב־7 באפריל 1827 בשם "סופרפורטה היפר- חמצן". המכירה השנייה נרשמה ב -7 בספטמבר 1827 בשם המוכר יותר 'אורות חיכוך'. מלבד שלוש המכירות נרשמה במהלך 1828 בשם של 'אורות התשה'. כל שאר המכירות נרשמו בתור 'אורות חיכוך'.
יונתן מור

יונתן מור (נולד ב-11 בפברואר 1995) הוא כדורסלן ישראלי בגובה 2.05 מטר, המשחק במכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית בעמדת הפורוורד. מור שיחק בליגת העל במדי הפועל תל אביב, הפועל חולון, בני הרצליה ומכבי חיפה וכן בנבחרות הצעירות של ישראל. מור החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי שוהם. בקיץ 2013 שיחק מור בנבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה לדרג ב' שנערכה במקדוניה, בה זכתה ישראל במקום החמישי. לקראת עונת 2013/14 חתם מור בהפועל תל אביב ומיד הושאל לקבוצת האקדמיה של איגוד הכדורסל במכון וינגייט במדיה שיחק בליגה הארצית. בקיץ 2014 שיחק מור בנבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה ביוון בה זכתה הנבחרת במקום השביעי. בעונת 2014/15 שיחק מור בהפועל תל אביב בליגת העל אך שותף לדקות מועטות בחמישה משחקים בלבד. בקיץ 2015 שיחק מור שוב במדי נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה באיטליה בה זכתה ישראל במקום העשירי. בעונת 2015/16 שיחק מור במדי הפועל כפר סבא בליגה הלאומית וקלע בממוצע כ-9 נקודות בכ-18 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2016/17 עבר מור להפועל חולון שם שותף ב-22 משחקים בהם קלע בממוצע 3 נקודות בכ-7 דקות. בדצמבר 2017 ביקש מור להשתחרר מהפועל חולון לאחר שזכה לדקות משחק מועטות וחתם בבני הרצליה. עד תום עונת 2017/18 שיחק מור 15 משחקים במדי הרצליה וקלע כ-2 נקודות בכ-9 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2018/19 עבר מור לעירוני קריית אתא בליגה הלאומית במדיה קלע כ-14 נקודות בכ-27 דקות בממוצע למשחק. באוגוסט 2019 חתם מור במכבי חיפה. במדי חיפה קלע מור 7 נקודות בכ-18 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2020/21 שיחק מור בהפועל תל אביב וקלע כ-5 נקודות בכ-16 דקות בממוצע למשחק. ביולי 2021 עבר מור להפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית. בעונת 2021/2022 קלע כ-17 נקודות בממוצע למשחק נבחר לשחקן הישראלי המצטיין של העונה. בקיץ 2022 חתם יונתן מור במכבי ראשון לציון. בעונת 2022/23 קלע מור כ-12 נקודות בבמוצע למשחק והגיע עם ראשון לציון לרבע גמר הפלייאוף. בקיץ 2023 עבר מור למכבי עירוני רעננה. בעונת 2023/24 קלע מור כ-16 נקודות בממוצע למשחק. רעננה העפילה לסדרת רבע גמר הפלייאוף, שם הפסידה לעירוני נהריה. מור שיחק בנבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה דרג ב' שנערכה במקדוניה ב-2013 וסיים איתה במקום החמישי. ב-2014 השתתף עם נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה ביוון שם סיימה הנבחרת במקום השביעי. ב-2015 הגיעה עם נבחרת העתודה למקום העשירי באליפות אירופה שנערכה באיטליה. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א יונתן מור באתר מנהלת הליגה יונתן מור (אורכב 04.07.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר איגוד הכדורסל יונתן מור באתר ארכיון פיב"א חושבת קדימה: יונתן מור הצעיר חתם בהפועל ת"א, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2013 אור שקדי‏, בני הרצליה החתימה את יונתן מור, שעזב את הפועל חולון, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2017 ‏יונתן מור חתם במכבי חיפה: "מחכה לשחק מול הקהל הירוק", באתר ספורט1, 1 באוגוסט 2019 שב לארץ: אנטון שוטבין חתם בהפועל עפולה, באתר ONE‏, 20 ביולי 2021 יונתן מור נבחר לישראלי המצטיין בלאומית, באתר ערוץ הספורט, 4 באפריל 2022
ענת אזרי סורקיס

ענת אזרי סורקיס (נולדה בחיפה ב-29 באוקטובר 1968) היא הקצינה הראשונה שהועלתה לדרגת אלוף-משנה בחיל הים. גם במרבית התפקידים הקודמים במהלך שירותה בצה"ל הייתה האישה הראשונה שכיהנה בהם והייתה גם הקצינה הראשונה מחיל הים במכללה לביטחון לאומי. סורקיס נולדה למשפחת ניצולי השואה מצד אמה, זהבה לבית דבורצקי, ונצר למשפחה ממגורשי ספרד המתגוררת דורות רבים בישראל, מצד אביה, יוסף אזרי. גדלה והתחנכה בחיפה, וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני ג' בשכונת נווה שאנן. בשנת 1987 התגייסה לצה"ל. את שירותה הצבאי העבירה במספן מודיעין בחיל הים, שם מילאה שורה ארוכה של תפקידים במחקר, באיסוף ובביטחון שדה במפקדת חיל הים ובבסיס חיפה, ובמרביתם כקצינה הראשונה שכיהנה בתפקיד. במהלך שירותה עברה מגוון גדול של קורסים ובהם קורס קמ"נים (בסיסי ומתקדם), קורס קציני פרויקטים בתחום הטכנולוגי, קורס פיקוד ומטה (פו"ם) וקורס בין-שירותי בכיר של קהיליית המודיעין. בשנת 2010 סיימה את לימודיה במכללה לביטחון לאומי (מב"ל). ב-2011 נהייתה לקצינה הראשונה בחיל הים שהועלתה לדרגת אלוף-משנה, כשמונתה לתפקיד ראש מחלקת מחקר במספן מודיעין. לאורך השנים ליוותה עשרות רבות של מבצעים, בהם מורכבים ורגישים, שנותרו רובם ככולם חשאיים. בין השאר ליוותה את מבצע תיבת נוח לתפישת אוניית הנשק "קארין איי", את מבצע חשיפה מלאה שבמהלכו נתפסה האונייה "קלוס-סי" ואת מבצע צוק איתן. בשנת 2011, לאחר שהועלתה לדרגת אלוף-משנה, הוענקה לסורקיס תעודת "פורצת דרך" מטעם ארגון ויצו בטקס שהתקיים בסניף חיפה. מאז שחרורה מצה"ל עוסקת סורקיס במגוון תחומים, ובכלל זה: דירקטורית בחברות ביטחוניות. מנטורית לנשים/מנהלות. חברת הוועד המנהל ב"פורום דבורה" ונמנית עם מאגר המומחיות שלו. ראש תוכנית המנטורינג של "פורום דבורה". מנטורית למנכ"לים במיזם "מנט-אור". שימשה כעמית מחקר במרכז לאסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה פעילה בעמותות שונות, ובכלל זה חברה בהנהלת עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי (הייתה רכזת העמותה). מרצה על התווך הימי במסגרות שונות ובהן אוניברסיטת בר-אילן והמרכז הבינתחומי הרצליה. חברת כבוד של מועדון רוטרי רעננה ויושבת ראש ועדת השיפוט שם. חברה במועצת הנשים של רעננה. פעילה בהנהגת הורים בתחום החינוך ברעננה. מעבירה הרצאות וסדנאות בתחום העצמה בעיקר של בני נוער ונשים. סורקיס היא בוגרת אוניברסיטת חיפה במזרח תיכון וחינוך, מוסמכת אוניברסיטת בירמינגהם במינהל חינוכי ובעלת תואר שני נוסף במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה בתוכנית שבשיתוף המכללה לביטחון לאומי. בשנת 2016 סיימה קורס דירקטורים. סורקיס מתגוררת ברעננה, נשואה לאודי סורקיס, כיום מנכ"ל חברת "טלרון", ואם לשלושה. "יחיד, יחד, יחידה – חיילי היום לעומת חיילי אתמול", מאמר מאת אפרים לפיד וענת סורקיס ב"סטטוס" (כתב עת לחשיבה ניהולית ואסטרטגית), 15 באוקטובר 2017 ענת סורקיס, דיפלומטיה נשית בשירות המדינה, 21 באוגוסט 2020 ראיון אולפן עם ענת סורקיס אזרי, סרטון באתר יוטיוב גדעון מיטשניק מארח ב"שלישי אישי" את אל"ם מיל' ענת סורקיס לשיחה בעקבות מלחמת "חרבות ברזל". המפגש נערך ב-16 באפריל 2024 באתר מ.ת.ג. אחיקם משה דוד ויונתן הללי, חיל הים: האישה שניצחה 28 גברים, באתר nrg‏, 8 באוגוסט 2011 פורום דבורה רשימת חברי כבוד מועדון רוטרי רעננה
סאוליוס סקוורניאליס

סאוליוס סקוורניאליס (בליטאית: Saulius Skvernelis; נולד ב-23 ביולי 1970) הוא פוליטיקאי ליטאי שכיהן כראש ממשלת ליטא מ-2016 ועד נובמבר 2020. בעבר שימש כמפקד המשטרה הליטאית, וכן בתפקיד שר הפנים בין השנים 2014–2016. נולד בעיר ריטובה, עיר הבירה של מחוז משנה ריטובה. בוגר האוניברסיטה הטכנית של וילנה(אנ') לשנת 1994. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בבית הספר לשוטרים הליטאי (כיום אוניברסיטת מיקולס רומריס(אנ')) שבוילנה. את הקריירה שלו במערכת אכיפת החוק הליטאית החל סקוורניאליס בשנת 1998 בתור מפקח משטרת התנועה במחוז משנה טראקאי. בהדרגה עלה בסולם הדרגות, עד שהפך למפקד הכללי של המשטרה ב-7 במרץ 2011. ב-5 בנובמבר 2014, מונה על ידי דליה גריבאוסקאיטה, נשיאת ליטא מאז 2009, לתפקיד שר הפנים, כאשר הפרלמנט אישר את המינוי ב-11 בנובמבר. הוא היה מועמד לתפקיד מטעם מפלגת 'חוק וסדר', שהייתה חברה בקואליציה, זאת על אף שלא היה חבר רשמי במפלגה. במהלך 2015 ו-2016, הפך סקוורניאליס לאחד הפוליטיקאים הפופולריים ביותר בליטא. במרץ 2016 הודיע סקברנליס כי ישתתף בבחירות אוקטובר 2016 לסיימאס (הפרלמנט הליטאי) ברשימת איחוד האיכרים והירוקים הליטאי(אנ'), מפלגה שהחזיקה מקום אחד בלבד בפרלמנט היוצא. כתוצאה מכך נאלץ להתפטר מתפקידו כשר הפנים, ובמקומו מונה תומאס ז'ילינסקאס. אף שלא היה חבר במפלגה, סקוורניאליס עמד בראש רשימת הבחירות של האיכרים והירוקים, והוביל אותם לניצחון מפתיע בבחירות באוקטובר. המפלגה זכתה ב-22.45% מהקולות הקבועים במחוז הבחירה הארצי, ובכך הפכה למפלגה הגדולה בסיימאס עם 54 מתוך 141 המושבים בפרלמנט. במשא-ומתן הקואליציוני שנערך לאחר מכן בין האיכרים והירוקים לבין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ליטא הוסכם כי סקוורניאליס יהפוך לראש ממשלת ליטא. הוא מונה לתפקיד זה על ידי הנשיאה דליה גריבאוסקאיטה ב-22 בנובמבר 2016, לאחר אישורה על ידי הסיימאס. סקוורניאליס ביקר בישראל פעמיים, בשנת 2015 בתפקיד שר הפנים, ובינואר 2019 בתפקיד ראש הממשלה. במרץ אותה שנה הודיע כי הוא שוקל להעביר את שגרירות ליטא בישראל מתל אביב לירושלים. מדיה וקבצים בנושא סאוליוס סקוורניאליס בוויקישיתוף Lithuanian PM: Belarus nuclear plant is a threat to our country - ראיון עם סאוליוס סקוורניאליס באתר EURACTIV. Lithuania readies for new government as ruling party comes third in vote, באתר EURACTIV ראש הממשלה נפגש עם עמיתו הליטאי, באתר ערוץ 7 ראש ממשלת ליטא: שוקל להעביר את השגרירות לירושלים, באתר הידברות
רן בן נון

רן בן נון (נולד בשנת 1965) הוא עיתונאי וסופר ישראלי. נולד ב-1965 ברמת גן וגדל בגבעתיים. למד לימודים קוגניטיביים (פסיכולוגיה, פילוסופיה, ספרות ובלשנות) באוניברסיטת תל אביב. נשוי ומתגורר בדרום תל אביב. בין השנים 1991–1993 והיה כתב תרבות בעיתון "חדשות". בהמשך היה כתב תרבות ואז עורך תרבות במקומון "תל אביב" מרשת ידיעות תקשורת. בשנות ה-90 היה מראשוני ומובילי סיקור סצנת הדאנס ותרבות המועדונים של התקופה במקומוני תל אביב. בשנת 2000 עבר ל"ידיעות אחרונות" כעורך במוסף "זמנים מודרניים" ומ-2015 גם "זמנים בריאים". במקביל היה למבקר הספרים של המוסף היומי "24 שעות". כיום הוא משמש גם כספק תכנים לאתר הספרים הדיגיטליים "עברית". בתחילת שנות ה-2000 כתב ביקורות טלוויזיה וראיונות למוסף 7לילות, ובהם הכתבה "101 שאלות לדודו טופז" שקטעים ממנה צוטטו בהרחבה לאחר התאבדותו של מלך הרייטינג. בין השנים 2000–2017 היה מבקר הטלוויזיה של יומני התרבות ברשת ב'. בספטמבר 2017 יצא לאור ספרו הראשון, "עכשיו יותר ברגש" (בהוצאת ידיעות ספרים). הרעיון שמאחורי הספר החל בעצם ב"זמנים מודרניים", כאשר במשך תקופה מסוימת בן-נון כתב בו קטעי לייף סטייל קצרים תחת הפסבדונים הנשי "מיכל שרון". בעלילת הספר הפסבדונים, דמות בשם גאיה פאנק, משתלטת על תודעתו של הגיבור, רובי ירחי, ומשנה את חייו ללא הכר. עכשיו יותר ברגש (ידיעות אחרונות, 2017) אורית מרלין-רוזנצוייג, ספר קליל על חיים מורכבים והחלטה לא להביא ילדים ב-22 שנות נישואים, באתר Xnet‏, 27 בספטמבר 2017 ניב הדס, "עכשיו יותר ברגש": שמישהו יספר לרן בן-נון ש"רוקסן" כבר נסגר, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2017 מידע על רן בן נון בקטלוג הספרייה הלאומית רן בן נון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדה קלה

אדה קלה (ברומנית: Ada Kaleh) היה אי על הדנובה במערב רומניה, בסמוך לגבול עם סרביה. אורך האי היה כ-1,7 קילומטרים ורוחבו 500 מטר. על האי חיו, לפני הצפתו, כ-600 תושבים, מרביתם ממוצא טורקי, שהתפרנסו מגידול עצי פרי וורדים מהם הופקו שמן ורדים ובושם ורדים, תיירות ומסחר. בשנות ה-60 של המאה ה-20, האי הוצף במסגרת בניית אגם הצבירה עבור תחנות הכוח ההידרו-חשמליות של רומניה וסרביה (בתחילה יוגוסלביה) בשערי הברזל. התושבים פונו ופוצו חלקית. חלקם עקרו לאי שימיאן הקרוב, חלקם עברו לדוברוג'ה וחלקם היגרו לטורקיה. מבנים היסטוריים וקברים הועברו לאי שימיאן בכוונה להפכו לאתר תיירות. האי היה מיושב מימי קדם וכבר הרודוטוס מזכיר אותו בשם Cyraunis ומציין את מיקומו ומידותיו ואת קיומם של עצי זית וגפנים. המסמך הראשון שמזכיר את האי הוא דוח של המסדר הטבטוני מ-1430 המזכיר את האי Saan ובו 216 אנשים. ב-1689 הצבא האוסטרי בנה מבצר באי ובעשורים שלאחר מכן המבצר עבר מיד ליד בין האוסטרים והעות'מאנים. בעקבות הסכם השלום, שנחתם בבלגרד, ב-1739, בין מלוכת הבסבורג ובין האימפריה העות'מאנית, האי עבר לידי העות'מאנים. ב-1878, בקונגרס ברלין, האי נשכח וכך נשאר טריטוריה עות'מאנית עם ניהול דה פקטו אוסטרו-הונגרי, כשמרבית התושבים היו טורקים מוסלמים. הסכם סוור לא הופעל לגבי האי, כי החלה מלחמת יוון–טורקיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, על פי הסכם לוזאן, הכירה טורקיה בריבונות רומניה על האי. נוכחותה של אוכלוסייה טורקית-מוסלמית בקרבת מקום עוררה את הדמיון ונכתב שיר המספר על אהבתם של איישה בת האי ודרגומיר הרומני המשייט בסירה על הדנובה. אהבת השניים עוררה התנגדות משני הכיוונים, אך הם לא נכנעו. זאת בלדה פופולרית והמוזיקה היא בסגנון מזרחי-טורקי. הביצוע המפורסם ביותר של השיר הוא של הזמרת ג'יג'י מארגה. מדיה וקבצים בנושא אדה קלה בוויקישיתוף Secretele insulei de sub apele Dunării. Fost locuitor al Ada Kaleh: „Eram fericiţi, dar eram închişi acolo, eram izolaţi“ (ברומנית) Insula Ada - Kaleh, un ostrov mitologic distrus de civilizaţie (ברומנית) Romania: The Turkish Enclave of Ada Kaleh | European Journal - Small Worlds (באנגלית) Gigi Marga - Ada Kaleh (ברומנית)
הייד פארק (אתר אינטרנט)

הייד פארק היה אתר אינטרנט ישראלי בו היו קיימים פורומים רבים בהם כתבו משתמשים קבועים וחדשים, מקהילות בתחומי תרבות, פנאי, לימודים, מדע, צבא, גיוס וביטחון, וכן קהילות של שומרי מסורת וחרדים. הפורומים ריכזו פעילות רבה והעניקו במה חופשית לגולשים להביע את דעתם ולשמוע דעות של אחרים. האתר הוקם בשנת 1999 על ידי שני יזמים צעירים, ארנון שטלריד וזיו ינוס. האתר נקרא על שם פינת נואמים בהייד פארק שבלונדון, בה יכול כל אחד להביע את דעתו, כמטרת האתר. האתר עלה לאוויר במאי 2000. מתוך האתר צמח והוקם אתר "בחדרי חרדים", המשמש כמקור למידע אודות המתרחש בציבור החרדי בארץ ובעולם. האתר מציע לגולשים מגוון רחב של ערוצי תוכן, המקיפים את כל המידע עבור הציבור החרדי. האתר קם לצד פורום 'בחדרי חרדים'. בנוסף, באתר כתבות ומאמרים מתחומי האינטרנט והמחשבים, פרסום ושיווק, בריאות ומדע, כלכלה וצרכנות ועוד, וכן אלבומי תמונות, כתבות וידאו, שירותי גמ"ח ולוחות. ביוני 2003 הוגשה תביעה בגין לשון הרע נגד בעלי האתר. מגישי התביעה היו דובר מפלגת ש"ס לשעבר, איציק סודרי, נכדו של הרב עובדיה יוסף ציון בר שלום, כלתו של הרב, יהודית יוסף, מנהל אגף ההכשרים של ש"ס "בד"ץ בית יוסף", גבי פרץ, ושלושה מקורבים נוספים שטעו כי מפעילי האתר פרסמו עלילות שווא, זאת לאחר שגולש כתב בפורום בחודש נובמבר 2002 כי איציק סודרי הוא "חילוני גמור, לא מתפלל, רודף שמלות, גרוש, לא שירת בצה"ל. הוא משתלט על תנועת ש"ס וכל ביתו של הרב עובדיה יוסף והכל כדי להגשים את שאיפתו להיות שר במדינת ישראל". בית משפט השלום בתל אביב דחה את התביעה וקבע כי בעלי האתר אינם אחראים לתוכן הפרסומים המתפרסמים בו. בשנת 2004 דורג במקום השלישי בין אתרי הפורומים והצ'אטים בישראל (אחרי האתרים תפוז אנשים ונענע), עם 14% מסך הגולשים, על פי נתוני חברת נטקס. בסוף מאי 2009 נעלם האתר מתוצאות החיפוש בגוגל, לאחר שלטענת גוגל ביצע "שיפור דירוג" שמנסה להתערב בדירוג תוצאות החיפוש של המנוע. במאי 2005 נרכש האתר על ידי חברת "מחשבה-וניס טכנולוגיה" והצטרף לקבוצת אתרי חבר'ה. בספטמבר 2007 נמכר האתר לחברת "גלובל נטוורס", שבבעלות גיא כהן, ומחודש אוגוסט 2016 האתר הוצע למכירה. באפריל 2018 נסגר "הייד פארק" ללא כל הודעה מוקדמת, וזאת לאחר ניסיונות רבים של מכירת האתר. עצור כאן חושבים בחדרי חרדים גל מור, תבוסה למקורבי הרב יוסף בתביעה נגד "הייד פארק", באתר ynet, 1 באוגוסט 2005 גלית ימיני, אתר חבר'ה רכש את אתר הפורומים החופשיים הייד פארק; הערכות: העסקה התבצעה לפי שווי של למעלה ממיליון שקל, באתר TheMarker‏, 9 במאי 2005 ורד לי, “פינת הנואמים” גרסת גינת לוינסקי, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2015 גל מור, אתר "הייד פארק" נמכר למפעילי "חבר'ה", באתר ynet, 9 במאי 2005 יובל דרור, הקהילות החרדיות החדשות פועלות באינטרנט ואין להן רבנים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003 תמר רותם, שומרים מרחק מהחילונים, גם באינטרנט, באתר TheMarker‏, 12 באוקטובר 2004 יצחק דנון, ‏ביהמ"ש השלום בת"א בהחלטה יוצאת דופן: בעלי אתר אינטרנט לא אחראי לפרסומים בפורומים שלו, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2005 רויטל סלומון, עלייה של 17% בשימוש בפורומים באינטרנט בשנת 2004, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2004 דורה קישינבסקי, ככה ייעשה לאתר שיעצבן את גוגל, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2009 גל מור, אתר "הייד פארק" נמכר למפעילי "חבר'ה", באתר ynet, 9 במאי 2005 שמוליק שלח, ‏גלובל נטוורקס קונה את אתר חבר'ה לפי 22–28 מ' ש', באתר גלובס, 17 באוקטובר 2007
דוד בגין מאירי

דוד בגין מאירי (18 באוגוסט 1920 – 5 בספטמבר 1980), שכינויו המחתרתי היה "גלבוע", היה פעיל במחתרות האצ"ל והלח"י. דוד בגין היה הצעיר מבין שלושת ילדיהם של שרה ויעקב בגין, ובן דודו של מנחם בגין. הוא למד בגימנסיית "תרבות", בעירו, ובגיל צעיר הצטרף לתנועת בית"ר. לאחר מכן הצטרף לתא החשאי של האצ"ל שהוקם בבריסק (בפולין). בשנת 1938 הוא השתתף בקורס צבאי של הארגון ופעל להקמת תאים חדשים בבריסק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לרוסיה דרך ליטא, והחל לחפש דרך להגיע לארץ ישראל. בשנת 1941 הגיע ארצה כחייל בצבא אנדרס – הצבא פולני, ומיד עזב כדי להצטרף לשורות הלוחמים בבריטים. הוא מצא דרך אל חבריו במחתרת, והתחיל את חייו בארץ ישראל ובמחתרת לח"י כדוד מאירי. דוד היה אחד מהאנשים שהקימו את המודיעין בלח"י, ואחר כך המשיך להיות איש מחלקה ו' במחלקת המודיעין. ב-16 מרץ 1944 הבריטים ערכו הבריטים מרדף אחרי דוד משום שהיה בן דודו של מנחם בגין – מפקד מבוקש בארגון האצ"ל בתקופת המאבק במנדט הבריטי. במהלך המרדף ירו לכיוונו כדורים שלא פגעו בו. בסוף המרדף הוא נתפס בתל אביב על ידי הבריטים. בעת חקירתו בניסיון להוציא ממנו מידע דוד הוכה ועונה, ולמרות זאת לא נתן להם את כתובת חדרו, שם היה החומר על מחלקה ו'. דוד היה עצור בחדר אנשי לח"י, במגרש הרוסים בירושלים בחדר 18. במהלך משפטו ביוני, דוד הודה במעשיו בניגוד להמלצותיו של עורך דינו, מכיוון שרצה להשמיע את קו ההגנה שלו. דוד בחן את עורכי דינו בקפידה, האם הם מספיק מגויסים למטרה של המאבק בבריטים. הוא ביקש מעורך דינו להסכים לקו הגנה זה, המייצג אותו כחייל של תנועת המחתרת העברית. דוד רצה להסביר בבית המשפט שהנשק שנמצא בידו היה מיועד למלחמה בבריטים. עורך דינו לא יכול היה להסכים לקו הגנה כזה והתפטר. דוד ביקש למסור הצהרה בה אמר שהוא שולל את זכותו של בית דין זה לשפוט אותו. הוא טען כי "ברור היום שאנגליה לא באה לכאן כדי להגשים את המנדט, אלא יצרה את המנדט כדי להגשים את מטרותיה שלה. לוחמי חרות ישראל אינם משתתפים במשחק של אזרחות הגונה ובוויכוח על החוקים שלכם, ואני, כחייל בשירותיהם עומד בפניכם בפנים גלויות. הפסיקו את המשחק. אני רוצה מכם שביחס אלינו, תפסיקו גם אתם את העמדת הפנים של אובייקטיביות וחוקיות. נהיה אויבים גלויים עם כל היחסים הנובעים מכך. וראשית כול נובע מזה יחס אלינו לא כאל פושעים פליליים, כי אם יחס הניתן לשבויי מלחמה". בבית־הדין הצבאי הבריטי בירושלים נידון דוד ל-12 שנות מאסר ונכלא בכלא עכו. הוא נמנה עם הבורחים בפריצה לכלא עכו, ב־4 במאי 1947, והוסיף לפעול במסגרת הלח"י. עם קום המדינה ב-14 במאי 1948, התגייס דוד לצה"ל ושירת כקצין עד לשחרורו. הוא עבד בעיריית תל אביב, והיה פעיל בהסתדרות העובדים הלאומית בתנועת החירות, ובאגודה להנצחת חללי לח"י. דוד בגין נפטר ב־5 בספטמבר 1980, כ"ד באלול תש"ם, בגיל 60. הותיר אישה ושני ילדים. אתר ההנצחה של הלח"י- בגין (מאירי) דוד – גלבוע. עמותה להנצחת מורשת הלח"י- ראיון עם בגין (מאירי) דוד – גלבוע. לח"י אנשים כרך 1, הוצאת "יאיר", תשס"ב, 2002 לוחמי חירות ישראל, הוצאת "יאיר", תשנ"ט, 1999 דוד בגין מאירי באתר GRAVEZ
המיילדת מוונציה

המיילדת מוונציה (באנגלית: The Midwife of Venice) הוא רומן היסטורי מאת רוברטה ריץ' אשר יצא לאור בשנת 2011. הספר עוקב אחרי חנה לוי, מיילדת בגטו היהודי בוונציה במאה ה-16. הספר תורגם ל-8 שפות שונות ויצא בישראל בתרגומה של סמדר מילוא בהוצאת כנרת בשנת 2014. בשנת 2018 יצא ספר המשך, "משפט בוונציה". "המילדת מוונציה" הוא סיפורה של חנה, מיילדת יהודייה כבת 25 הגרה בגטו בוונציה של המאה ה-16. חנה נשואה לאיזק אך עדיין לא נולד לה ילד משלה. בעלה איזק הוא סוחר, שנשבה על ידי שודדי ים ומוחזק במלטה עד שייאסף הכופר לשחרורו. בתחילת הסיפור מגיע הרוזן פאולו די פדובאני לביתה של חנה ומבקש ממנה שתבוא להציל את אשתו משום שכבר יומיים היא מתקשה בלידה. הוא מוכן לעשות כל מה שברצונה של חנה כדי שתבוא לקראתו ותעזור לו. חנה דורשת 200 דוקטים, כסכום הכופר שנדרשה כדי לשחרר את בעלה. סכום זה נחשב באותה תקופה לסכום גבוה וכמעט בלתי נתפס. חנה מסכנת את כל היהודים בגטו, שכן באותה תקופה חל איסור על יהודים העוסקים במקצועות הרפואה לטפל בנוצרים. בהגעתה של חנה לבית הרוזן מתואר המאבק שהיא מנהלת על חייה של לוצ'יה, אשת הרוזן, ועל חיי התינוק. התינוק ששמו מתאו, נולד בריא ושלם, והרוזן משלם לחנה 200 דוקטים בהתאם להבטחתו אליה. במקביל, איזק, בעלה של חנה, מפליג למלטה כדי לקנות בדים שאותם ימכור וירוויח עליהם כסף. במהלך ההפלגה שודדי ים תוקפים את האונייה בה הפליג. הוא נמכר לג'וזף, סוחר עבדים. הרוזן ואשתו נאלצים לצאת למסע כלשהו, וחנה מגלה כי מתאו, התינוק שלהם, נעלם מעריסתו. חנה מצילה את מתאו מידי ניקולו, אחיו של הרוזן אשר חטף את התינוק. חנה עולה על אונייה עם מתאו בעקבות איזק למלטה. היא מגיעה לאדמת מלטה והולכת לכיכר העיר. שם היא רואה את איזק. הם מתאחדים בשנית ומחליטים לגדל יחדיו את מתאו. חנה לוי - מיילדת יהודייה בת 25 הגרה בגטו בוונציה. שמה נודע בכל העיר בזכות כישרונה והצלחותיה הרבות בלידת תינוקות והצלת האימהות גם במצבים קשים המתעוררים בזמן לידות. חנה אמיצה וטובת לב. איזק לוי - בעלה של חנה. אוהב ומעריך מאוד את אשתו. איזק מוכן היה לסכן את עצמו ולנסוע באונייה לצורך מסחר כדי שהוא ואשתו יוכלו לחיות חיים טובים ועשירים יותר. הרוזן פאולו די פדובאני - רוזן עשיר מוונציה. אשת הרוזן לוציה - אשתו של הרוזן פדובאני המתקשה בלידה, מתוארת כחלשה ונעה בין חיים ומוות. במהלך חייה חוותה מספר לידות ובכל הפעמים ילדיה מתו. ג'וזף - מתואר כאיש שמן ואלים. הוא סוחר בעבדים וגם קונה את איזק, בעלה של חנה. אין לו כבוד לאנשים אחרים או לרכוש. הדבר בא לידי ביטוי באופן התנהגותו לעבדים שהוא קונה. מתאו - בנו של הרוזן. מתואר כתינוק שמנמן בעל עיניים כחולות. אתר טקסט - המיילדת מוונציה, 2014 טלי פרקש, המיילדת היהודייה שמשגעת את העולם, באתר ynet, 26 באוקטובר 2015
סאקסום

סאקסום (בלטינית: Saxum; מילולית: "סלע") הוא מרכז מבקרים נוצרי קתולי השוכן באבו גוש בצד הדרך המובילה לנטף. המרכז, שנחנך בפברואר 2019 על ידי ארגון אופוס דאי, כולל מרכז מבקרים משוכלל, אולם כנסים, בית תפילה, בית הארחה ומרכז חינוכי. ליבו של המתחם הוא מרכז מבקרים שנועד לצליינים, ומטרתו לסייע למורי דרך ולצליינים לקבל הבנה טובה ועמוקה יותר של הביקור בארץ ישראל בהקשרו לכתבי הקודש. זאת באמצעות המחשות של אזורי הארץ הקשורים לחיי ישו, כגון כפר בגליל, העיר ירושלים, בית המקדש השני בתקופת חיי ישו, באמצעים מגוונים כגון מסכי מגע אינטראקטיביים, מוצגים ארכאולוגיים, מפות, דגמים וסרטים. חלק אחד מוקדש לשפות שדוברו בארץ ישראל באותה תקופה (עברית - שפת התפילה, ארמית - שפת היומיום, יוונית - שפת ההשכלה ולטינית - שפת השלטון). ההסברים במקום ניתנים באנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, עברית וערבית. המבנה תוכנן על ידי האדריכל הירושלמי נתן גולדשמיט יחד עם אדריכל ספרדי. הכניסה למתחם היא דרך חצר, שעל רצפתה חרוטה מפת רצפה גדולה של המזרח הקדום ובמרכזה בריכת מים שחורה. החצר מוקפת בשורת ספסלים מקורים, שמאחוריהם נפרש ציר זמן מבריאת העולם ועד דור מעשי השליחים (המאה הראשונה). הציר מחולק לאירועים היסטוריים המתוארים בכתבי הקודש ומעליהם, בקו זמן מקביל, אירועים בהיסטוריה העולמית הכללית. החצר תוכננה כך שהיא מאפשרת הדרכת קבוצות מטיילים גדולות על ידי מורה דרך באופן מיטבי, לקבלת אוריינטציה במרחב ובזמן של אירועי התנ"ך והברית החדשה. פירוט החיים בארץ ישראל בכלל ובאתרים המוזכרים בברית החדשה בפרט, נמצא בתוך המבנה פנימה. הגבעה עליה ניצב המבנה משקיפה על אתר קריית יערים המקראית (ובפרט על כנסיית גבירתנו של ארון הברית), וממנה מוביל שביל משולט לאמאוס ניקופוליס, עבור צליינים המעוניינים לעבור את המסלול בטיול רגלי. מדיה וקבצים בנושא סאקסום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאקסום נחנך מרכז המבקרים הנוצרי "סאקסום", 11 בפברואר 2019 'סאקסום': הפתיחה הרשמית, 10 בפברואר 2019 שביל "בדרך לאמאוס" השביל באתר wikiloc