אבוויל

אבוויל (בצרפתית: Abbeville) היא קומונה במחוז סום ובחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת. אבוויל היא מרכז מנהלי של אחד הרבעים (Arrondissement) של סום. היא שוכנת על נהר הסום, והייתה בירת החבל הפאודלי פונטייה (אנ'). אבוויל שוכנת על נהר הסום, 20 קילומטרים מהשפך המודרני שלו בתעלת למאנש, או 10 קילומטרים בקו אווירי ממפרץ סום ומתעלת למאנש. רוב העיירה ממוקמת על הגדה המזרחית של הסום, כמו גם על אי. היא שוכנת בתחילת תעלת אבוויל, 45 קילומטרים צפונית-מערבית לאמיין וכ-200 קילומטרים מפריז. בתקופת ימי הביניים, זו הייתה נקודת החצייה הרדודה ביותר בסום, ובסמוך חצה אותו צבאו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה זמן קצר לפני קרב קרסי ב-1346. העיירה שוכנת באמצע הדרך בין רואן לליל, והייתה הבירה ההיסטורית של בירת החבל הפאודלי פונטייה (אנ') והאזור הימי של חבל פיקרדי ההיסטורי. מקור שמו של פארק אמונוויל (parc d'Émonville) מאחד מבעליו ארתור פולק ד'אמונוויל (Arthur Foulc d'Émonville), בוטנאי חובב, שקנה חלק ממנזר פייר ופול הקדושים (prieuré Saint-Pierre-et-Saint-Paul) כדי להקים גן ולבנות אחוזה, המאכלסת כיום את מדור המחקר והמורשת של הספרייה העירונית רובר מאלה (bibliothèque municipale Robert-Mallet). שרידי המנזר כוללים את קשת הכניסה, הכניסה הראשית הנוכחית של הגן הממוקם בכיכר קלמנסו, כמו גם כמה מבנים המרכיבים את בית הספר סן-פייר, כולל הקפלה המרשימה של סן-פייר-סן-פול (כיום במצב גרוע מאוד). מקום זה נחשב על ידי חלק כמקור של אבוויל, כי זה היה מיקומה של הטירה הראשונה של רוזני פונטייה, הנקראת קסטרום (castrum). ההנחה היא שמקום זה יכול היה להיות המיקום של החווה של אבטיסווילה (Abbatisvilla), התלויה במנזר סן-ריקייה (abbaye de Saint-Riquier). הפרוורים של לה בובאק (La Bouvaque) ותיזון (Thuison) ממוקמים מצפון לעיר. הפארק העירוני של לה בובאק, הגובל בשדרות הרפובליקה, כולל את אגם לה בובאק והאחו של קולאר (prés Collart), בריכות השקיעה לשעבר של מפעל הסוכר בגן-סה (Béghin-Say). בתיזון נוסד המנזר הקרטוזיאני של סן אונורה (chartreuse de Saint-Honoré) בשנת 1301 על ידי גיום דה מקון (Guillaume de Mâcon), הבישוף של אמיין. זה היה נכס של מסדר אבירי היכל שלמה, שנמכר לבישוף על ידי ז'ראר דה וילאר (Gérard de Villars), ראש המסדר האחרון של מחוז צרפת. הפרבר של סן ז'יל (faubourg Saint Gilles) רוברואה (Rouvroy) נמצא במערב, ומקור השם מקורו ב-Rovray (מלטינית roborem, צרפתית תיכונה robre, שפירושה "אלון") מעיד על נוכחות של עץ אלון או אלון יוצא דופן. מוטור (Mautort), לצד רוברואה, הוא מעוז לשעבר הממוקם בין קמברון (אנ') לאבוויל. זה במקור שם משפחת האצילים של דה מוטור, ששרד בשם משפחת טילט דה מוטור (Tillette de Mautort) או, למשל, של ז'ורז'-ויקטור דמוטור (Georges-Victor Demautor). כנסיית סן-סילבן דה מוטור (Saint-Silvin de Mautort), סמל הרובע, הייתה בתחילה קפלה פשוטה של מלחים שנוסדה במאה ה-11 ועברה שינויים רבים במהלך המאות ה-14, ה-15 וה-16. מנשקור (Menchecourt) בצפון מערב, ידוע במפעל הסוכר שלו (נסגר ב-2008 ונהרס ב-2010) ובמועדון הכדורגל שלו. בתחנת הרכבת אבוויל עוברות רכבות בקו בין בולון-סור-מר לאמיין ובין קאלה לפריז. אבוויל הייתה הקצה הדרומי של קווי הרכבת של Réseau des Bains de Mer, הקו לדומפייר-סיר-אותי (אנ') נפתח ב-19 ביוני 1892 ונסגר ב-10 במרץ 1947. אבוויל ממוקמת ממש ליד הכביש המהיר כביש A16 (אנ'), ונמצאת במרחק של כשעה ו-50 דקות נסיעה מפריז. לאבוויל יש אקלים ימי בשל קרבתה לים. הקיצים והחורפים ממוזגים וגשומים, ימי שלג נפוצים למדי (18 ימים של שלג בשנה בממוצע). ישנם 26 ימי סערה בשנה עם מקסימום בחודשים יולי ואוגוסט, הגשמים תכופים ומתפזרים באופן קבוע בשנה עם משקעים בסך 781.3 מילימטרים ו-128 ימים עם משקעים. אור השמש ממוצע (1,678 שעות שמש). מיקומה בצפון וההשפעה של הים גם עוזרים למנוע מהטמפרטורות להיות גבוהות מדי, כשיש בממוצע שלושה ימים בלבד בשנה של חום גבוה (טמפרטורה גבוהה מ-C°‏ 30), ומלהיות נמוכות מדי, כשיש בממוצע 6 ימים של קיפאון עז (טמפרטורה של C°‏ 5-). הטמפרטורה הגבוהה ביותר הייתה C°‏ 37.8 ב-1 ביולי 1952 והשיא הנמוך היה C°‏ 17.4-, שהתרחש במהלך תקופה קרה במיוחד ב-17 בינואר 1985. אבוויל היא מקום מושבה של "לשכת המסחר והתעשייה של אבוויל - פיקרדי הימית" (Chambre de commerce et d'industrie d'Abbeville – Picardie Maritime). היא מנהלת נמלים, שדה תעופה ואזורי תעשייה של רובע אבוויל. אבוויל ייצרה טקסטיל, ובמיוחד מצעים ומפות שולחן, כאשר משפחת ואן רובה (Van Robais) הקימה את מפעל המצעים Manufacture Royale des Rames בשנת 1665; אולם לאחר ביטול האדיקט של נאנט והגירה של פרוטסטנטים לאחר מכן הרחק מהאזור, קרסו עסקי הבדים. כמו כן, השפיעה על כלכלת העיירה סגירת נמל הנהר על נהר הסום עקב הצטברות סחף. יש בעיירה מפעלי חבלים, מפעלי שטיחים, מפעלי טווייה ומפעלי מנעולים. יש בה מבשלות בירה ומפעלים לייצור מזון, ועד 2007 פעל בה מפעל לייצור סוכר. התיאטרון העירוני (Théâtre municipal d'Abbeville) – נבנה בשנת 1911, נרשם כמונומנט היסטורי בשנת 2003 הקונסרבטוריון העירוני של תושבי אבוויל (מוזיקה וריקוד) הספרייה העירונית רובר מאלה (Bibliothèque municipale Robert-Mallet): היא משמרת מסמכי מורשת, כולל התבססות על אוספים ממוסדות הנזירים העתיקים בסביבה, הכוללים 972 כתבי יד. בין אלה, ספר הבשורה הקרולינגית (790–800) מחצר קרל הגדול. מוזיאון בושה-דה-פרת (Musée Boucher-de-Perthes), מוזיאון מוסמך של צרפת צאגודת החיקוי של אבוויל (Société d'émulation d'Abbeville) – אגודה מדעית שנוסדה ב-1797 ומטרתה "מחקר וקידום הכתבים, המדעים והאומנויות" פסטיבל ציפורים וטבע (Festival de l'oiseau et de la nature) לילות בלוז (Les Nuits du Blues) בתחרות הערים והכפרים הפרחוניים (Concours des villes et villages fleuris) של "מועצת העיירות והכפרים הפרחוניים של צרפת" (Conseil des Villes et Villages Fleuris de France) זכתה אבוויל בשלושה פרחים בשנת 2007. בעיר קיימים מועדונים לענפי ספורט רבים: קטרגל, חתירה, רוגבי, רכיבה על אופניים, כדוריד, טניס שולחן, טיסה וגלשני רוח, כדורגל (קבוצת הכדורגל Sporting Club abbevillois Foot Côte picarde), הוקי שדה נשים, ג'ודו, גולף, סקייטפארק, איגרוף, מרוץ מכוניות, סיף, שחייה תחרותית וגולף. אבוויל הייתה נקודת המוצא לקטע 4 בטור דה פראנס 2012, נקודת המוצא לקטע 6 בטור דה פראנס 2015 ונקודת המוצא לקטע 1 בטור דה פיקרדי (Tour de Picardie) 2011. הקומונה הייתה גם על המסלול של מרוץ האופניים החד יומי הגרנד פרי דה לה סום (Grand Prix de la Somme). מועדון השחמט – Échiquier de Picardie Maritime מועדון פוקר (Poker Club Abbeville) – מועדון שסיים ראשון באליפות צרפת בקבוצת פוקר (CNEC). בלקסיקון מילון פילוסופי (אנ') (1769) כתב וולטר בערך "עינויים", דיווח על מות הקדושים של פרנסואה ז'אן דה לה בר (אנ'): כשהאביר לה בר, נכדו של לוטננט גנרל של הצבא, צעיר בעל שנינות ותקווה גדולה, אך עם סחרחורת של נעורים חסרי רסן, הורשע בכך ששר שירים בלתי מוסריים, ואף עבר לפני תהלוכה של קפוצ'ינים בלי להסיר את כובעו, שופטי אבוויל, בדומה לסנאטורים הרומאים, הורו, לא רק לקרוע את לשונו, לחתוך את ידו ולשרוף את גופו לאט; אבל הם עדיין הפעילו עינויים כדי לגלות כמה שירים הוא שר, וכמה תהלוכות הוא ראה מבלי להסיר את כובעו מראשו. ההרפתקה זו לא התרחשה במאה ה-13 או ה-14, אלא במאה ה-18. ויקטור הוגו מזכיר את הנסיעות שערך לאבוויל, בדיווחים על הנסיעות שערך. אנדרה מורואה, ב"שתיקתו של הקולונל בראמבל" (Les Silences du Colonel Bramble; 1918) תיאר בצורה משעשעת את הרוח המסחרית ללא פגע של תושבי אבוויל בחודשי המלחמה האחרונים. כמו כן, הוא מיקם את עלילת Ni ange ni bete (לא מלאך ולא בהמה) באבוויל. הרומאים כבשו אותה וקראו לה אבטיס וילה (Abbatis Villa). שמה של העיירה מוזכר בצורות שונות לאורך מאות השנים: בריטניה (Brittania) במאה ה-3, וילה אבקיבו (Abacivo villa) במאה ה-6, בוויקום פלטיום (Bacivum palatium), קלואה (Cloie) וקלויה (Cloye) במאה ה-7, אבקיבום וילה (Abacivum Villa), בסייה (Basiu), וילה היימונה (Villa Haymonis), אבטיס וילה (Abbatis villa), אבווילה (Abbevilla) במאה ה-11, אבווילה (Abbavilla), אבדווילה (Abedvilla), אבטיס וילה (Abatis Villa), אבסווילה (Abbasvilla), אביסווילה (Abbisvilla), אבוויל (Abbevile) ב-1209, אבווילה (Abbevilla) ב-1266, אביסוויל (Abisvil), אבוויל (Abeville) ב-1255, אבוויל (Abbeville) ב-1266, אביסוויל (Abbisville) במאה ה-13, אלבוויל (Albeville), איבוויל (Aubeville) ב-1358, אלבוויל (Albeville) ב-1347, איבוויל (Aubbeville), איבוויל (Aubeville), אבוויל (Abevile) ב-1383, אבטווילה (Abbativilla), ולבסוף אבוויל (Abbeville), כלומר "אחוזת אב המנזר" כי פעם היא הייתה תלויה במנזר סן-ריקייה (אנ'). לתקופה קצרה במאה ה-17 הוסיפו את האות L לשמה כדוגמת הבלוויל (Hableville) ב-1607 ואבלוויל (Ableville) ב-1643. בפלמית העיירה קרויה אבקרקה (Abbekerke) ואבחם (Abbegem). אבוויל התפארה בכך שמעולם לא נכבשה ונקראה Abbeville la pucelle ("הבתולה"). כמו כן הוענקו לה פריבילגיות רבות מהמלכים הקאפיטנגים, כדי לתגמלה בגין נאמנותה. שארל החמישי, מלך צרפת העניק לאבוויל, במכתב הרשאה המתוארך ל-19 ביוני בוינסן (אנ'), להתמקד בשלט האצולה של מנהיג צרפת ובמוטו: "פידליס" (Fidelis, "אני נאמן"). הבלאזון מתואר כשדה בצבע תכלת עם שלושה בנדלטים עם קבוצה של פלר דה ליס. המוטו: "פידליס" (אני נאמן) התומכים: ענף של דפנה וענף עץ אלון קשורים בסרט, עליו רשום המוטו: פידליס קישוטים חיצוניים: צלב לגיון הכבוד (1948), צלב מלחמת העולם הראשונה (Croix de guerre 1914–1918), צלב מלחמת העולם השנייה (Croix de Guerre 1939–1945) עם עלי דקל. תת הקרקע מכילה שרידים ארכאולוגיים רבים מהפליסטוקן. גילוי זה היה מרכיב מכונן בהתפתחות מדע הפרהיסטוריה. אבני היד הגסות שהתגלו באבוויל מראשית התקופה הפלאוליתית הוגדרו כתרבות האבווילית (אנ'). ז'אק בושה דה פרת (אנ') היה הראשון שתיאר את האבנים בפירוט, והצביע בפרסום הראשון מסוגו, ב-1846, כי האבנים סותתו בכוונה על ידי האדם הקדמון, במטרה לייצר כלים. כלי אבן אלו, שהם מהמוקדמים ביותר שנמצאו באירופה, סותתו משני הצדדים כדי ליצור קצה חד, היו ידועים כאבני יד של אבוויל או "דו-פנים". השימוש במונח "התרבות האבווילית" הולך ונעלם מכיוון שהתגלו צורות קודמות יותר של כלי אבן, שלא נמצאות באירופה, למשל המקצץ של התרבות האולדובאית. חלק מהחפצים הללו מוצגים במוזיאון בושה-דה-פרת. גרסה מעודנת ומאוחרת יותר של ייצור אבני היד נמצאה ברובע נהר אבוויל/סום. אבן היד המעודנת יותר נודעה בשם התרבות האשלית, על שם האתר סנט-אשל (אנ'), היום פרבר של אמיין. לאתר הייתה חשיבות מסוימת בתקופת הברונזה. אף על פי שהמחקר של ז'אק בושה דה פרת הדגיש את ההתיישבות באתר אבוויל (רובע מנשקור-לה-אבוויל) מתקופת התרבות האשלית, בתקופה הרומית היה האתר מקבץ של ביצות, בדומה לביצה של סן-ז'יל שנשארה בימינו. צפונה יותר, כל הרמה בין הנהר אותי (אנ') לנהר סום הייתה מכוסה ביער ראשוני. הרומאים נאלצו לפרוץ דרך המסיב המיוער הזה למעבר של הדרך מאמיין לכפר פונשה (אנ') מצד אחד, ומצד שני מערבה בדרך המקשרת את הבובאיה (Beauvaisis) בבולון-סור-מר. במאה ה-7, הנזירים הבנדיקטינים של סן-ואלרי (אנ'), סן-ז'וס (אנ'), סן-סולב די מונטריי (אנ'), פורה-מונטריי (אנ'), באלאנס (אנ') וואלואר (אנ') פינו את היערות שהיו קרובים למנזרים שלהם. המלך הפרנקי דגוברט הראשון העניק אז חלק מיער קרסי (אנ'), ההרמיטאז' הפך למנזר סן-ריקייה (אנ'): זהו הייתה הפעולה שייסדה את אבוויל. השם אבוויל, מגיע מהלטינית ופירושו "עיר (או ליתר דיוק) שדה של אבות המנזר" (של סן-ריקייה). האזכור ההיסטורי הראשון של אבוויל, בכרוניקה של הנזיר הארילוף (Hariulf d'Oudenbourg) מתוארך לשנת 831 לספירה. זה היה אי קטן בסום, מיושב על ידי דייגים שמצאו בו מקלט עם סירותיהם וביצרו אותו מפני פלישות הברברים מצפון. אב המנזר אנגילברט (אנ') בנה טירה כדי להגן על האי הזה, שהיה תלוי במנזר סן-ריקייה. זו הייתה עיר מבצר חשובה שהייתה אחראית על הגנת הסום. בשנת 992, ביצר איג קאפה, מלך צרפת את העיר ונתן אותה לבתו, ג'יזל, לרגל נישואיה עם איג הראשון, רוזן פונטייה (אנ') שהתגורר במונטריי. מהמאה ה-12, יסד אב המנזר הוספיס לצרעת, ה-maladrerie des Frères du Val, שעבר לגראן-לווייה (אנ') במאה הבאה, לפני ההתפשטות העירונית. אבוויל, שהייתה אליה גישה באמצעות ספינות הפכה לנמל של תעלת למאנש תחת חסותם של אבות מנזר סן-ריקייה. הסחף שהצטבר במפרץ סום הרחיק את הים ב-12 קילומטרים, אך העיר המשיכה להיות נמל מסחר. אבוויל הפכה לבירת פונטייה (אנ') והתפשטה במהירות על שתי גדות נהר הסום, מימין על מדרון הגבעות ומשמאל אל הביצות. בשנת 1095 הקים גי הראשון, רוזן פונטייה (אנ') את מנזר סן-פייר של אבוויל, וב-24 במאי 1098, הוענק לו תואר אביר על ידי לואי השישי, מלך צרפת. בשל מסע הצלב הראשון הייתה אבוויל נקודת המפגש של חיילים רבים מהפרובינציות הצפוניות. גוטפריד מבויון סקר אותם במיקומה הנוכחי של כנסיית הקבר הקדוש באבוויל. עם ההתפתחות המהירה של סחר במלח (מרי (אנ')), באיסטיס הצבעים (אנ') (צמח שממנו הפיקו צבע כחול) ותעשיית בדי הצמר, הבורגנים גדלו במספרם ובחשיבותם הפוליטית: הם ביקשו צ'רטר חוקי שהוענק במהלך המאה ה-12 ואושר בשנת 1184 על ידי ז'אן הראשון, רוזן פונטייה (אנ') שמת בארץ ישראל. כדי להנציח את האירוע, הם בנו מגדל פעמונים בשנת 1126. מאה שנה לאחר מכן, ז'אן דה דמרטן, רוזנת פונטייה (אנ') (1220–1278), אפשרה לאדוקים בדתם להפוך חלק נוסף מהיערות לאדמות יבולים, מה שאיפשר את פיתוח הכלכלה המקומית, שנשלטה על ידי הרוזנים מפונטייה. יחד עם אותו מחוז, היא הגיעה לבעלותם של דוכסי אלנסון ומשפחות צרפתיות אחרות, ולאחר מכן לזו של כתר קסטיליה. בשנת 1214, מיליציית אבוויל השתתפה בקרב בובין (אנ'). באמצע המאה ה-13 הייתה אבוויל "אחת הערים הטובות ביותר של מלכי צרפת". הנמל שלה היה מהראשונים של הממלכה והמסחר בה היה משמעותי. בשנת 1259 התכנסה אספת המעמדות באבוויל והנרי השלישי, מלך אנגליה נפגש עם לואי התשיעי, מלך צרפת כדי לחתום על חוזה פריז, שהכריע את שאלת הכיבושים של פיליפ השני, מלך צרפת. בשנת 1272 עברה הבעלות על רוזנות פונטייה עם אבוויל למלכי אנגליה דרך נישואים, אך פיליפ החמישי, מלך צרפת השתלט על העיר, בטענה שאדוארד השני, מלך אנגליה לא מילא את חובתו כווסאל. אדוארד השני עמד בחובתו לפי החוק הפיאודלי, ואבוויל חזרה לשלטון אנגלי. עם זאת היו מחלוקות רבות בין הבורגנים לאדוניהם החדשים. לאורך מלחמת מאה השנים, העיר נכבשה לסירוגין על ידי האנגלים והצרפתים ולתושבי העיירה נגרם סבל עצום. הם סבלו ממיסים מופרזים ומגפות קשות. במהלך עשרות השנים, האזור נהרס בשל ביזה, מגפות וזאבים. העיר פנתה אפוא למלך צרפת פעמיים, ב-1406 וב-1415. ב-1346 התנגדה אבוויל לצבא האנגלי שפלש בפיקודו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ושימשה בסיס אם לפיראט ז'אן מראן (צר') ששלח אספקה כמה פעמים לקאלה הנצורה על ידי האנגלים (אנ'). בשנת 1360, היא הועברה, עם מחוז פונטייה, שהייתה בירתו, לכתר האנגלי כתוצאה מהסכם ברטיני. באותה שנה שהה בה ז'אן השני, מלך צרפת לאחר שחזר מהשבי. בשנת 1361, אבוויל, שוב בידי האנגליים, קיבלה בברכה את אדוניה החדשים. רינגואה (Ringois), בורגני מהעיר, שסירב להישבע את שבועת האמונים לאדוארד השלישי, מלך אנגליה, נלקח לאנגליה והושלך מראש מגדל בטירת דובר אל הים ב-1368. בתקופה זו הובס מרד של ז'אקרי על ידי מיליציית אבוויל בסביבת סן-ריקייה. חייליו של שארל החמישי, מלך צרפת כבשו את העיר בהפתעה, אך האנגלים כבשו אותה מחדש זמן קצר לאחר מכן והיא נשארה ברשותם עד 1385. כמו ערים אחרות בפיקרדי, היא עברה אז תחת שלטון דוכסות בורגונדיה בתום קרב מונס-אן-וימיה בשנת 1421. בשנת 1430 התקבל הנרי השישי, מלך אנגליה באבוויל. בשנת 1435 נמסרה העיר לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, בחוזה אראס. לואי האחד עשר, מלך צרפת רכש את אבוויל מדוכס בורגונדי ב-1463 וביקר בעיר ב-27 בספטמבר של אותה שנה. בדצמבר, על ידי מכתב הרשאות, הוא אישר את הפריבילגיות של העיר, שהוענקו על ידי קודמיו, אך בשנת 1465 כבש שארל הראשון, דוכס בורגונדיה את העיירה. לואי ה-11 הובס לפני אבוויל ב-1471, אך השתלט על פיקרדי עם מותו של דוכס בורגונדיה ב-1477. בשנת 1477 העיירה סופחה לממלכת צרפת על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת. בשנת 1480, ואחר כך ב-1483, מגפת דבר עשתה שמות באבוויל. שארל השמיני, מלך צרפת ביקר בעיירה ב-1493. ב-3 באוקטובר 1514 נשא לואי השנים עשר, מלך צרפת לאישה את מרי טיודור, בתו של הנרי השביעי, מלך אנגליה באבוויל. ב-23 ביוני 1517, הגיע פרנסואה הראשון, מלך צרפת לאבוויל עם המלכה ופגש את הקרדינל וולזי, שייצג את מלך אנגליה כדי להקים ליגה נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1523 הצטרפו האנגלים לבסוף לקרל החמישי במלחמות פרנסואה הראשון והעיירה סבלה מכיבושים תכופים. באותה שנה פקדה את אבוויל התפרצות של מגפת דבר. מגפת דבר נוספת פקדה את אבוויל ב-1582. בשנת 1531 ערך פרנסואה הראשון סיור חדש בעיר. המכות החמורות ביותר שניחתו על אבוויל היו סדרת הפשיטות האנגליות של הדוכס מסאפוק בשפך הנהר ב-1544, לאחר נפילת בולון ומונטריי. המלך אנרי השני, מלך צרפת התקבל באבוויל ב-1550. במהלך מלחמות הדת בצרפת, המושל, שהיה פרוטסטנטי נטבח עם משפחתו, על ידי ההמון. בשנת 1568, פרנסואה קוקוויל (François Cocqueville), מצביא פרוטסטנטי, נכנס לפונטייה עם 3,000 חיילים. הוא שדד ובזז את מנזר דומרטן, ערים, כנסיות וטירות של אזור אותי ואזור סן-ואלרי-סיר-סום. נרדף על ידי המרשל דה בריסאק (אנ'), נלכד קוקוויל עם כמה מחייליו וראשם נערף בשוק של אבוויל. טבח ליל ברתולומאוס הקדוש לא גרם לנפגעים באבוויל עקב המתינות של לאונור ד'אורליאן, דוכס לונגוויל (אנ') ומושל פיקרדי. עם זאת, אבוויל אימצה את הליגה הקתולית וסבלה ממלחמות הדת בצרפת. ב-18 בדצמבר 1594, ביקר אנרי הרביעי, מלך צרפת באבוויל. בתחילת המאה ה-17 חוללה מגפת הדבר הרס. יותר מ-8,000 בני אדם נספו, ובכך כמעט שלא נותרו תושבים באבוויל. ב-21 בדצמבר 1620 ביקר בעיירה לואי השלושה עשר, מלך צרפת. אחותו הנרייט מארי, נסיכת צרפת נסעה לשם מספר פעמים. בשנים 1635 ו-1636 סבלה העיירה מהמלחמה נגד האימפריה הרומית הקדושה וספרד. הקרדינל רישלייה שהה בעיר באוקטובר. מגפת דבר השתוללה שוב במהלך השנים 1635, 1636 ו-1637. בשנת 1656 נחתו בצרפת 6,000 חיילים שהשתתפו במלחמת האזרחים האנגלית והתגוררו באבוויל משם עזבו כדי ללכת ולתגבר את צבא טורן (אנ') בדרך לוואלנסיין (אנ'). זמן קצר לאחר מכן, מכר בלתזאר פארג (Balthazard Fargues) את המקום לחואן מאוסטריה (אנ') ולאחר שקיבל את התשלום, הוא סירב למסור לו אותו, ופרס כוחות ברחבי פונטייה כדי לגבות כופר מהתושבים. לבסוף נעצר, נשפט ונתלה בכיכר סן-פייר ב-17 במרץ 1665. בשנת 1657 הגיע לואי הארבעה עשר, מלך צרפת פעמיים לאבוויל עם אימו, אן מאוסטריה. עד אמצע המאה ה-16, המסחר בצמח איסטיס הצבעים (אנ') שממנו הפיקו צבע כחול הצטמצם לאחר קידום הפסטל של Pays du Midi, והעיירה נדרשה לשינוי. בעזרת ז'אן-בטיסט קולבר, שר האוצר של לואי ה-14, העיירה התפתחה כאשר משפחת ואן רובה (Van Robais), יצרני מצעים ושטיחי קיר מהולנד, הקימה בשנת 1665 את Manufacture royale des Rames (מפעל לייצור וילונות). בשנת 1685 העיירה ספגה מכה קשה עם ביטול האדיקט של נאנט, הכנסייה הפרוטסטנטית נחרבה והפועלים הנרדפים שהיו רוב העובדים המיומנים עזבו את העיר, כולל אלה של ואן רובה. האוכלוסייה הצטמצמה מאוד ומעולם לא התאוששה לחלוטין מבריחת המקצוענים. בשנת 1693 הפך הפונטייה למקלט של מספר ניכר של ברטונים ונורמנים שעזבו את ארצם בגלל רעב כבד, אך כמעט כולם נספו. לקראת סוף חייו של לואי ה-14, בתקופת מלחמת הירושה הספרדית (1701 – 1714), עברו חיילות משלוח רבים באזור. העיירה התמלאה בחולים ובפצועים. בשנת 1708, לאחר לכידת ליל, החיילים של הדוכס ממרלבורו והנסיך אויגן מסבויה הגיעו תכופות לשערי אבוויל, ובזזו את החוות והכפרים בסביבה. החורף של 1709 היה נורא; אנשים נספו מקור, רעב ואומללות. בתקופה זו התעשייה התמוטטה לחלוטין והמדינה נדרשה לסייע ליצרני הבדם. ב-1717 עבר פיוטר הגדול דרך אבוויל. ביולי 1766 הואשם האציל פרנסואה ז'אן דה לה בר (אנ') בכך ששנה קודם לכן לא כיבד תהלוכה דתית של חג הלחם והיין הקדושים בכך שסירב להסיר את כובעו ושר שירים בלתי מוסריים. הוא הוצא להורג על המוקד בפלאס דו גרנד-מארשה בגין חילול הקידוש. במקום בו הוצא להורג יש מרצפת שעליה חרוט שמו ותאריך הוצאתו להורג, ליד בית העירייה. מות הקדושים של דה לה בר שימשה כדגלו של וולטר במאבקו בקנאות דתית. ב-2 בנובמבר 1773 התפוצץ מחסן תחמושת. 150 בני אדם נהרגו ונגרם נזק לכמעט 1,000 בתים. לא היו פגיעות משמעותיות בתושבים בתקופות של המהפכה ושלטון הטרור. ב-1793 נשרפו בכיכר סן-פייר רהיטי הכנסיות, יחד עם תמונות של השליטים הפיאודליים. כנסיית סן-סולפרן הפכה למקדש התבונה (Temple de la Raison). ב-8 ביוני 1794 נחגג פסטיבל לכבוד הישות העליונה (אנ'). אבוויל סבלה מרעב ב-1794 וב-1795. ב-5 בינואר 1795 נהרס בשריפה מלון גריטיז (Grutuze), שנבנה תחת שארל השביעי, מלך צרפת. בשנת 1797 נוצרה אגודת החיקוי של אבוויל, אחת האגודות המדעיות הקדומות ביותר של צרפת. בשנים 1798 ו-1799, החורף היה קשה וחלק מהעיר הוצף. ב-18 בברוימר שנת X (9 בנובמבר 1801), הייתה סופה טרופית גדולה שגרמה נזק בשווי של יותר מ-1,300,000 פרנק ברובע. ב-29 בפרריאל שנת XI (18 ביוני 1803) עבר נפוליאון בונפרטה בעיירה בפעם הראשונה. במהלך ההכנות של המשלחת שתכנן נגד הממלכה המאוחדת, הקונסול הראשון שהה לעיתים קרובות באבוויל בדרכו למחנה הצבאי בבולון. ב-1813, כחלק מהארגון מחדש של הפרשים שהושמדו ברוסיה, הציע הרובע לממשלה 43 אנשים רכובים ומצוידים. בתחילת 1814, כשהפלישה הופכת קרובה יותר מדי יום, אורגן מחדש המשמר הלאומי העירוני ברחבי האימפריה כולה. 30 תותחים הוצבו על החומות, ולהשלמת מערכת ההגנה נכרתו עצים בסביבה ליצירת 30,000 גדרות ו-14,000 מגנים. ב-20 בפברואר הגיע לדולה (אנ') טור של פרשים שהיוו את החלוץ של הקורפוס השלישי של הצבא הפרוסי, בפיקודו של הברון דה גייסמאר, לפני שפנה לאבוויל. בני אבוויל התחמשו, כש-800 רובים הועמדו לרשותם והתנגדות נמרצת החלה כאשר נודע לאוכלוסייה כי בחלוץ זה כביכול של הצבא הפרוסי יש בשורותיו יותר מ-1,500 עד 2,000 איש, גם קוזאקים וגם לאנסרים סקסונים, שבסופו של דבר עשו את דרכם לפריז. בתחילת אפריל, לאחר הקרב על פריז והתפטרות נפוליאון, הגיעו לאזור 2,000 לאנסרים וקירסירים פרוסים בפיקודו של גנרל רודר (Friedrich Erhard von Röder) מפריז ובזזו בעיירה ובסביבתה במהלך שהותם. ב-27 באפריל 1814 נכנס לואי השמונה עשר, מלך צרפת לעיירה והתקבל בפרץ של שמחה. הוא שהה במנזר סן-פייר. ב-21 במרץ 1815, המלך לואי השמונה עשר, שהיה בדרך לגלות, בילה לילה בעיירה. ב-1815, לאחר קרב ווטרלו, העיר שוב נכנסה למגננה. עם זאת, לאחר עריקות רבות, צומצם חיל המצב ל-400 איש. ויקטור הוגו הגיע לאבוויל שלוש פעמים כתייר: ב-1835 הוא שהה שם ברציפות מ-26 ביולי, ולאחר מכן ב-4 וב-5 באוגוסט (שהה ב-L'Hôtel d'Angleterre) . באוגוסט וספטמבר 1837, הוא הגיע לאמיין לאחר ששט בסום באמצעות ספינת קיטור. לבסוף, ב-11 בספטמבר 1849 הוא עזב את העיר תחת גשם . בשנת 1847, הגיעה הרכבת לאבוויל עם פתיחת הקטע אמיין-אבוויל בקו של מסילת הרכבת לונגו-בולון. בשנת 1856 נחנכה תחנת הרכבת אבוויל, שעדיין בשירות. אבוויל הייתה מקום הולדתו של אדמירל משנה אמדי קורבה (אנ') (1827–1885), שניצחונותיו ביבשה ובים הפכו אותו לגיבור לאומי במהלך מלחמת סין-צרפת (אוגוסט 1884 עד אפריל 1885). קורבה נפטר ביוני 1885, זמן קצר לאחר תום המלחמה, במאגונג (אנ') שבארכיפלג פנגחו, וגופתו הוחזרה לצרפת ונקברה באבוויל ב-1 בספטמבר 1885 לאחר הלוויה ממלכתית בהאינווליד כמה ימים קודם לכן. שמה של "כיכר שוק החיטה" הישנה של אבוויל (Place du Marché-au-Blé) שונה ל"כיכר אדמירל קורבה" (Place de l'Amiral Courbet) ביולי 1885, זמן קצר לאחר שהידיעה על מותו של קורבה הגיעה לצרפת, ופסל בארוק אקסטרווגנטי של קורבה הוקם באמצע הכיכר בסוף המאה התשע עשרה. הפסל ניזוק בהפצצה גרמנית הרסנית במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1896 הגיע הסוציאליסט ז'יל גד להרצות באבוויל. לאחר מכן, הוקמו סניף של מפלגת הפועלים הצרפתית (אנ') ובית העם. ב-1899 הגיע הטלפון לאבוויל. באותה שנה פעלו באבוויל טחנת קמח, בית חרושת למפות שולחן, בית חרושת לחבלים, בית חרושת למאזנים, שלושה כבשנים, מפעלי דוודים, מפעל למנעולים, מזקקה וכו'. ב-7 ביולי 1907 נערכה חנוכת אנדרטת לה בר, בחנוכה השתתפו רפובליקנים רבים וצירים מקבוצות סוציאליסטיות. במהלך מלחמת העולם הראשונה, העיירה מעולם לא נכבשה על ידי החיילים הגרמנים (כפי שמעידה האנדרטה שנבנתה על הר קוּבֶּר (Mont de Caubert)). ב-1916, במהלך הקרב על הסום, העיירה שימשה כבית חולים צבאי (בית החולים הכללי האוסטרלי השלישי). בדומה לאמיין ולבוביה, העיירה נהרסה חלקית וקיימים שרידים משמעותיים של המלחמה בקרבת מקום, במיוחד בשל נפלי תחמושת שנמצאים באדמה. בשנת 1918, זה היה מקום מושבם של שתי ועידות אנגלו-צרפתיות (ועידות אבוויל): זו של 25 במרץ, בין פילדמרשל דאגלס הייג והגנרלים הנרי יוז וילסון ופרדיננד פוש, שכינס את ועידת דולה. במהלך הוועידה השנייה ב-2 במאי, דרש פוש לקבל פיקוד על החזית האיטלקית אך השיג רק תיאום. זה היה בוועידת אבוויל (1 ו-2 במאי 1918), בזמן שהצבאות נחלשו, שפוש מול ז'ורז' קלמנסו ודייוויד לויד ג'ורג' שקל לסגת חזרה לכיוון דרום כדי להגן על הבירה. במקרה שהצבאות הצרפתיים והבריטים ייפרדו, והם לא יוכלו עוד להגן על גם על הגישה לנמלי תעלת למאנש וגם על פריז, אז הצבא הבריטי יאלץ לסגת אל הסום, מה שנמנע הודות לעזרה האמריקנית. ב-31 במאי 1918 היה משורר המלחמה האמריקאי ג'ון אלן ויית' (אנ') לוטננט שני בדיוויזיית הרגלים ה-33 (אנ') של ארצות הברית, שהורכבה ברובה מחיילים מהמשמר הלאומי של אילינוי (אנ'). לוטננט ויית' וחבריו הוצבו באיפי (אנ') הסמוכה, כאשר מטוסים גרמניים החלו בהפצצה על אבוויל. בזמנו, התקפות אוויריות כאלה היו עניין לילי ואבוויל הייתה בתהליך פינוי. לוטננט ויית' חרז מאוחר יותר את זיכרונותיו מהתקיפה האווירית בסונטה איפי. ב-12 בספטמבר 1939 התקיימה באבוויל ועידה שבה החליטו צרפת ובריטניה לא להמשיך במתקפה על גרמניה, מה שהחמיר את המצב בחזית המזרחית. ב-9 במאי 1940, השלטונות בבלגיה עצרו מספר פעילי ימין רדיקלי וגם שמאל רדיקלי והכניסו אותם למעצר ביחידה של צבא צרפת שהוצבה ליד אבוויל. ב-20 במאי, כאשר הצבא הגרמני המתקדם קטע את האזור (ראה להלן), קבוצת חיילים צרפתים ביצעה טבח והרגה מספר פעילים מהמפלגה הרקסיסטית ומהמפלגה הקומוניסטית הבלגית. בסך הכל נבחרו 22 חשודים במגוון תנועות פוליטיות והוצאו להורג ללא משפט. בתחילת הקרב על צרפת ב-1940, עיקר הכוח הגרמני המשוריין, קבוצת הפאנצר פון קלייסט, תקפה דרך הגזרה הבלתי מוגנת יחסית של הארדנים והשיגה פריצת דרך בסדאן בסיוע אווירי קרוב. הקבוצה דהרה לחוף תעלת למאנש באבוויל, ובכך בודדה (20 במאי 1940) את חיל המשלוח הבריטי, הצבא הבלגי וכמה דיוויזיות של הצבא הצרפתי בצפון צרפת. שארל דה גול, אז קולונל, פתח במתקפת נגד (17–18 במאי 1940) באזור לאן (ראו מפה) עם 80 טנקים כדי להרוס את התקשורת של חיילי השריון הגרמניים. הדיוויזיה הרביעית החדשה שלו הגיעה למונקורנה, וכתוצאה מכך התרחש קרב מונקורנה. ללא תמיכה, נאלצה הדיוויזיה לסגת. הטבח באבוויל התרחש ב-20 במאי 1940. אבוויל נכבשה על ידי הגרמנים מדיוויזיית הפאנצר השנייה של הגנרל-מיור רודולף וייל באותו יום. הייתה התקפת נגד נוספת עם קרב אבוויל (אנ'). לאחר לאן (24 במאי), הועלה דה גול לגנרל זמני: "ב-28 במאי (...) הדיוויזיה הרביעית תקפה פעמיים כדי להשמיד כיס שנתפס על ידי האויב מדרום לסום ליד אבוויל. המבצע הצליח, עם יותר מ-400 שבויים נלקחו והכיס כולו נמחק פרט לאבוויל (...) אך בהתקפה השנייה הדיוויזיה הרביעית לא הצליחה להשיג שליטה על העיר מול כוחות אויב רבים יותר." הגרמנים נאלצו לסגת כ-50 קילומטרים. שדה תעופה של אבוויל (אנ') שימש את הלופטוואפה הגרמני במהלך רוב המלחמה. לאחר חמש שנים, בספטמבר 1944, שוחררה אבוויל על ידי דיוויזיית השריון הפולנית הראשונה (שצורפה לארמייה הקנדית הראשונה) בפיקודו של גנרל סטניסלב מאצ'ק, שנכנסה לאבוויל דרך הפרבר של רוברואה. מלחמת העולם השנייה גרמה לנזקים לחלק מהמבנים העתיקים של העיירה, הקתדרלה הגותית המפורסמת של סן ולפראן מהמאה ה-17 כמעט נהרסה. היא, יחד עם בית העירייה עם המגדל שלו מהמאה ה-13 ניצלו, אם כי ניזוקו. באביב 2001, העיר, כמו עמק הסום, סבלה משיטפונות. אלה נמשכו מספר שבועות, בגלל הרוויה של מי התהום, תוצאה של שנה של משקעים יוצאי דופן. תחנת הרכבת הפסיקה לפעול משום שהמסילות היו מכוסות בכמה סנטימטרים של מים. העיירה הייתה ציורית מאוד עד לימים הראשונים של מלחמת העולם השנייה כאשר היא הופצצה בלילה אחד על ידי הגרמנים. העיירה בסך הכל כיום ברובה מודרנית ונבנתה מחדש. הכנסייה הקולגיאטית של סן וולפרן (Collégiale Saint-Vulfran) נבנתה משנת 1488 ועד המאות ה-16 וה-17, אם כי התכנון המקורי לא הושלם. בספינה יש רק שני מפרצים ובית המקהלה חסר חשיבות. עם זאת, החזית היא יצירת מופת של אדריכלות גותית לוהבת, שהפכה את העיר למפורסמת, ולצדה שני מגדלים גותיים. וולפרם, הקדוש הפטרון שלה שחגו ב-20 במרץ, נולד בסביבות שנת 650 לספירה, במיי-לה-פורה (אנ'), והיה לורד בחצרו של כלותאר השלישי (אנ'), אב המנזר מפונטנל, הארכיבישוף של סן בשנת 682, ומי שניצר את פריזיה. הוא מת במנזר פונטנל בשנת 720. הבניין סווג כמונומנט היסטורי בשנת 1840. התיאטרון, שנבנה בשנת 1911, הוא אחד הבודדים באזור שמתהדר בחדר איטלקי. נרשם כאנדרטה היסטורית בשנת 2003. מגדל הפעמונים הוגדר כאתר מורשת עולמית בשנת 2005 ונרשם כמונומנט היסטורי בשנת 1926, הוא אחד העתיקים בצרפת, שנבנה בשנת 1209. ב-20 במאי 1940, במהלך הפצצה, גגו ניזוק ורק ב-1986 הוא נבנה מחדש. מגדל הפעמונים הוא אחד מחמישים ושישה הפעמונים של בלגיה וצרפת שנרשמו בשנת 2005 על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כהכרה מכך שהוא מעיד על עליית הכוח העירוני באזור והארכיטקטורה שלו. המגדל הוא משכן של המוזיאון של העיר מאז 1954. מוזיאון בושה-דה-פרת (Musée Boucher-de-Perthes) ממוקם בחלקו במגדל הפעמונים שאינו בשימוש כעת של המאה ה-13, אשר רשום ברשימת המורשת העולמית. זוהי מחווה לז'אק בושה דה פרת (אנ'), שגם בית ספר תיכון על שמו. המוזיאון מציג יצירות אמנות וחפצים מהמאה ה-16 ואילך, יחד עם תערוכות נוספות המשתנות מעת לעת. דרומית-מזרחית לעיירה נמצא שאטו דה באגטל (Château de Bagatelle) מהמאה ה-18. מבנה הפולי נבנה בשנת 1752 על ידי ז'וס ואן רובה (Josse Van Robais). המבנה נרשם כמונומנט היסטורי ב-1926. הפארק והגן הרגיל, כמונומנט היסטורי ב-1946. סווג כמונומנט היסטורי בשנת 1986, המפעל מנפקטור דה ראם (Manufacture des Rames) התמחה בייצור בדי פשתן יוקרתיים. הבניין נבנה בחלקו בשנת 1710. כנסיית הקבר הקדוש (Église Saint-Sépulcre), הממוקמת בלב מרכז העיר העתיקה, היא כנסייה גותית קולגיאטית מהמאה ה-11. שלושים ואחד חלונות הוויטראז' עוצבו על ידי אלפרד מנסייה (Alfred Manessier‏; 1911–1993) ויוצרו בשארטר. הכנסייה סווגה כמונומנט היסטורי בשנת 1907. כנסיית גבירתנו של הקפלה (L'église Notre-Dame de la Chapelle,) הצריח סווג כמונומנט היסטורי בשנת 1910, דוכן המטיף מהמאה ה-18 סווג כמונומנט היסטורי בשנת 1909. חפצים רבים שנרשמו כמונומנטים היסטוריים ב-1981, פסלים: ישו על הצלב (מאה ה-15), אל הרחמים (המאה ה-16), ניקולה הקדוש (המאה ה-17), קדוש מחזיק שרביט (המאה ה-18), שני בישופים היוצרים מקבילים (המאה ה-18), סנט ז'נבייב וסן לואי (המאה ה-19); שני שרפרפים של הכנסייה (המאה ה-17); מבנה עוגבים (המאה ה-18); ציורים: המשפחה הקדושה (המאה ה-17), הבתולה (המאה ה-19), אסטלת קבורה (המאה ה-19). כנסיית סן-ז'יל (L'église Saint-Gilles) נרשמה כמונומנט היסטורי בשנת 1926. המנזר של סן-פייר וסנט-פול של אבוויל (prieuré Saint-Pierre-et-Saint-Paul d'Abbeville) נרשם כמונומנט היסטורי בשנת 1993 (חזיתות וגגות). כנסיית סן-סילבן דה מוטור (L'église Saint-Silvin de Mautort). כנסיית סן-ז'אן-בטיסט דה רוברואה (L'église Saint-Jean-Baptiste de Rouvroy) בנויה מלבנים, ויש לה מגדל פעמונים עם שעון . כנסיית סן ז'אק (L'église Saint-Jacques), אשר נבנתה בסגנון התחייה הגותית על ידי האדריכל ויקטור דלפורטרי (Victor Delefortrie). ב-7 בפברואר 2013 הצביעה מועצת העירייה בעד הריסתו בשל תחזוקה לקויה, למרות גל מחאה מסוים.[45] ההריסה הסתיימה במאי של אותה שנה. חפירת קרפנטייה: אתר ארכאולוגי מהתקופה הפלאוליתית התחתונה, שסווגה כמונומנט היסטורי ב-1983. חפירת: אתר ארכאולוגי מהתקופה הפלאוליתית התחתונה, שסווגה כמונומנט היסטורי ב-1983. אנדרטת לה בר הוקמה בשנת 1907 במימון ציבורי, לזכר מות הקדושים של האציל פרנסואה ז'אן דה לה בר (אנ'). ממוקמת ליד תחנת הרכבת, ליד הגשר על תעלת סום, אנדרטת לה בר היא נקודת מפגש שנתית, ביום ראשון הראשון של יולי, למגיני החילוניות והחושבים החופשיים. אנדרטת מלחמת צרפת-פרוסיה, בתרומה של עשיר מאלזס, חאווייר ניסן, מייסד אגודת אנדרטאות המלחמה של צרפת, ה-Subenir français. אנדרטת האדמירל קורבה, יצירתם של אלכסנדר פלגייר ואנטונין מרסיה. אנדרטת מלחמת העולם הראשונה, הפסל הפטרולים (Les Patrouilleurs) מעשה ידיו של לואי-אנרי לקלבאר (Louis-Henri Leclabart). הפסל עשוי אבן מלאבו (אנ'), ומתאר סצנה מהשוחות. האנדרטה נחשפה בשנת 1923 על ידי מרשל פוש. גן אמונוויל ( jardin d'Émonville) שבו נמצאת הספרייה העירונית רובר מאלה והשירות של הארכיון העירוני נקרא על שמו של אחד מבעליו ארתור פולקה ד'אמונוויל, בוטנאי חובב שקנה חלק מהמנזר של סן- פייר וסן-פול מאבוויל, כדי להקים גן ולבנות אחוזה. הכניסה הראשית לגן היא שריד מהמנזר. הכרמל וגניו (Le Carmel et ses jardins) הפארק העירוני של בובאק (Le parc municipal de La Bouvaque) הוא משכן של עופות ישיבים ונודדים רבים וכן עצי ערבה, ערוגות קנה מצוי וכו'. מלון רמבורה (L'hôtel de Rambures) מהמאה ה-18, נרשם כמונומנט היסטורי ב-1977. מלון ביני (L'hôtel de Buigny) נרשם כמונומנט היסטורי בשנת 1933. תחנת הרכבת של אבוויל (La gare d'Abbeville), בסגנון "אזור חוף הים" (balnéaire régional), בנויה סביב מסגרת מעץ עם חיפוי לבנים אדומות, שנרשמה כמונומנט היסטורי ב-1984. בית המרחץ של אבוויל (Les bains-douches d'Abbeville), נבנה בשנים 1909–1910 על ידי בנק החסכון (Caisse d'Épargne) על פי תוכניות האדריכלים גרו ומרשן. הפסלים הם של לואי-אנרי לקלבר (1876–1929), יוצר אנדרטת המלחמה של אבוויל ואצטדיון דליק. נרשם כמונומנט היסטורי בשנת 2003. במרכז העיירה, תריסר בתים עתיקים מהמאה ה-16, ה-17 וה-18 סווגו כמונומנטים היסטוריים או נרשמו כמונומנטים היסטוריים בין השנים 1924–1974. בית העירייה (L'hôtel de ville), שנחנך ב-1960. יוון ארגוס, יוון (מ־1993) אנגליה בורגס היל, אנגליה (מ־1993) מדיה וקבצים בנושא אבוויל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבוויל (בצרפתית) אבוויל, ברשת החברתית פייסבוק אבוויל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אבוויל, סרטונים בערוץ היוטיוב אבוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Chapelle St Pierre St Paul". association du prieuré. Lefebvre, F.A. (1885). La chartreuse de Saint-Honoré à Thuison près d'Abbeville. Bray et Retaux. p. 25. 571. Le CM2 a visité la sucrerie "Bibliothèque municipale (section "étude et patrimoine") d'Abbeville". CR2L de Picardie. אורכב מ-המקור ב-26 בפברואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Origine des noms flamands". אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 2015. נבדק ב-26 במאי 2015. {{cite web}}: (עזרה) 1911 Encyclopædia Britannica/Abbeville John Allan Wyeth, Bradley J. Omanson, This Man's Army: A War in Fifty-odd Sonnets, Univ of South Carolina Press, 2008, ISBN 9781570037795 Belfries of Belgium and France Ancienne manufacture des Rames Eglise du Saint-Sépulcre Eglise Notre-Dame-de-la-Chapelle chaire à prêcher "L'église Saint-Jacques d'Abbeville va être détruite". La Tribune de l'art. נבדק ב-27 במאי 2015. {{cite web}}: (עזרה)