laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה

פרוסיאס הראשון (ביוונית: Προυσίας Α; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מלך ביתיניה בין השנים 228 לפנה"ס-182 לפנה"ס. פרוסיאס נולד בביתיניה. ביתיניה הייתה ממלכה יוונית למחצה, שזכתה לעצמאות במהלך מלחמות הדיאדוכים. ביתיניה מעולם לא עלתה למעמד גבוה בקרב הממלכות ההלניסטיות. ביתיניה אוימה על ידי אויבים חזקים ונהנתה משגשוג כלכלי. אולם למרות קרבתה ליוון ולממלכות הלניסטיות מובהקות, תרבותה נותרה ברובה ברברית וההשפעה היוונית בה הייתה קטנה יחסית. פרוסיאס, ירש את אביו זיאלאס, בשנת 228 לפנה"ס. פרוסיאס, שאף להפוך את ארצו למעצמה הלניסטית, הוא כרת ברית עם מוקדון, ולחם לצידה במהלך המלחמה המוקדונית הראשונה. חלקו במלחמה התאפיין בכיבוש חלק מממלכת פרגמון, שהייתה גם היא אויבת של מוקדון. למרות שהמוקדונים הובסו במלחמה, הרי שביתיניה הרוויחה ממנה, פרוסיאס הורשה לשמור על חלק מהערים שכבש, ונזכר בין החותמים על שלום פויניקי שסיים את המלחמה. הוא המשיך להיות בעל ברית נאמן של מוקדון, אך נזהר גם לא להרגיז את המעצמה החדשה הרפובליקה הרומית. במהלך מלחמת אנטיוכוס, הציע לו מלך האימפריה הסלאוקית, אנטיוכוס השלישי, לחתום עמו על ברית נגד הרומאים. הרומאים ידעו היטב שצבא ביתיני מאומן היטב עשוי להוות מכשול רציני, ועל כן שלחו שליחים רבים אל פרוסיאס, ביניהם נמנו גאיוס ליוויוס סלינטור וסקיפיו אפריקנוס. פרוסיאס קיבל לבסוף את הצעת הרומאים להישאר נייטרלי. לאחר המלחמה החל פרוסיאס לחשוש מפני אאמונס השני, מלך פרגמון, שצבר לדעתו השפעה רבה מדי באזור. פרוסיאס החל לתכנן מלחמה בפרגמון, לשמחתו הרבה הגיע אל חצרו המצביא המפורסם חניבעל ברקה וביקש מקלט. פרוסיאס קפץ על ההזדמנות לנצל את כישוריו של חניבעל והציע לו לפקד על הצי הביתיני במהלך המלחמה, וחניבעל קיבל את ההצעה. פרוסיאס כרת גם ברית עם הגלאטים, ותקף בהפתעה בשנת 184 לפנה"ס את פרגמון. הוא נחל הצלחה מסוימת, וכבש את הערים קיארוס וטיוס, הצי הביתיני בפיקודו של חניבעל נחל ניצחון מזהיר מול צי פרגמוני גדול בהרבה. אולם המלחמה התעכבה זמן רב מדי, מה שאפשר לאאומנס לפנות אל רומא ולגייס את צבאו. הצבא הביתיני הוכה בקרב באזור ההר ליפידרון, ובלית ברירה הסכים לתנאי השלום שהציעו הפרגמונים והרומאים, שכללו מסירת כמה אזורים שנויים במחלוקת לפרגמון, והסגרת חניבעל. בשנת 183 לפנה"ס הקונסול הרומאי פלמיניניוס הגיע אל ביתיניה והסדיר את תנאי השלום. חניבעל התאבד כדי לא ליפול בשבי הרומאים. פרוסיאס מת שנה לאחר מכן. ירש אותו בנו, פרוסיאס השני. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). מדיה וקבצים בנושא פרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה בוויקישיתוף גולן, עמ' 400. גולן, עמ' 405. גולן, עמ' 511. פוליביוס, ספר עשרים ואחד, 11. קורנליוס נפוס, "חניבעל", 11. גולן, עמ' 651. סטראבון, ספר שנים עשר, 563.
קייקיליוס

קייקיליוס (ביוונית: Καικίλιος) היה נואם והיסטוריון סיציליאני יהודי, שפעל בתקופת אוגוסטוס קיסר. עיקר המידע עליו מגיע מה"סודא", לקסיקון ביזנטי מהמאה העשירית. בסודא נכתב שהיה "יהודי חכם בעניינים יווניים". כמו כן מצוין שהיה בן למשפחה פשוטה מהעיר "קאלאקטה" (Calacte) או "קאלאטיס" (Callatis) בסיציליה. שמו המקורי היה ארכגאתוס (Ἀρχάγαθος), אולם הוא נטל לעצמו את שמו של פטרונו הרומאי שנקרא קייקיליוס. הסודא מונה את רשימת ספריו שלא שרדו עד ימינו, ביניהם: "על אופים וסגנונם של עשרת הנואמים" חיבור העוסק בעשרת הנואמים האטיים שהיווה מקור לחיבור מאוחר יותר הידוע כפסאודו-פלוטרכוס. "נגד הפריגים" חיבור בשני ספרים "השוואה של דמוסתנס וקיקרו" "השוואה של דמוסתנס ואייסכינס" "ההיסטוריה של מלחמות העבדים" "על דמוסתנס" קייקיליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לקסיקון סודא ביוגרפיה באנציקלופדיה בריטניקה
Sender Policy Framework

Sender Policy Framework‏ (SPF) היא מערכת פשוטה לאימות דואר אלקטרוני שפותחה כדי לזהות זיוף והתחזות לגורמים אחרים. היא עושה זאת בעזרת מנגנון שמאפשר לשרתי קבלת הדואר לבדוק שהודעות המגיעות משם תחום מסוים מקורן במארח שהוסמך לכך על ידי בעל שם המתחם.  הרשימה של המארחים שמורשים לשלוח הודעות תחת שם המתחם הזה מפורסמים ברשומות ה־Domain Name System שלו, בצורה מוגדרת מראש כרשומות TXT. דואר זבל אלקטרוני ומתקפות דיוג לרוב משתמשים בכתובות מזויפות לשליחת הודעות הדואר האלקטרוני, כך שפרסום ובדיקה של רשומות SPF יכול להחשב כדרך להילחם בדואר זבל אלקטרוני. RFC 7208 שפורסם על ידי IETF מגדיר מה זה Sender Policy Framework. "Sender Policy Framework: Introduction". אורכב מ-המקור ב-2016-06-17. נבדק ב-2015-10-23. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטיאן דה דוב

כריסטיאן דה דוב (בצרפתית: Christian René Marie Joseph, Viscount de Duve;‏ 2 ביולי 1917 – 4 במאי 2013) היה פיזיולוג אנגלי-בלגי שעסק בתחומי הביולוגיה והכימיה והתמקד בחקר המבנה המקרוני של התא. דה דוב נולד באנגליה וחי בבלגיה. הוא זכה ב-1974 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם עמיתיו אלבר קלוד וג'ורג'ה אמיל פאלאדה. הפרס ניתן להם על מחקרם ותגליותיהם בנושאי אברוני התא ליזוזום, ופראוקסיזום. דה דוב זכה ב-1967, בפרס מטעם עמותת גאירדנרבזכות תגלית הליזוזום וב-1989 גם במדליית וילסון (הפרס שנחשב ליוקרתי ביותר לחקר הפיזיולוגיה של התא). הוריו של דה דוב ברחו במהלך מלחמת העולם הראשונה מבלגיה לאנגליה, שם נולד בנם בעיירה תמז דיטון, הסמוכה ללונדון. ב-1920, לאחר המלחמה, כשהיה כריסטיאן בן שלוש חזרה משפחתו לבלגיה. דה דוב למד בבית ספר באנטוורפן בתקופה בה למדו בבית הספר בשפות הצרפתית והפלמית, ובשנת 1934 הצטרף לאוניברסיטה הקתולית של לובן שם קיבל, ב-1942, את תואר ה-MD. בשנת 1988 העניקה לו אוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק את תואר הפרופסור בשנת 1943 התחתן עם ג'נינה הרמן, שנפטרה ב-2008. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים (שני בנים ושתי בנות). בנאום הנובל של דה דוב, הוא הדגיש ואמר כי במהלך חייו זכה לפגוש בפנים הרבות והמופלאות של התארגנות ופעילות התאים החיים. בנוסף, הדגיש שהוא ועמיתיו מרוצים מאוד מהעובדה שממצאיהם לא רק מעשירים את הידע העולמי, אלא עשויים גם לסייע לנצח מחלות. דה דוב חקר, יחד עם אנשי מדע נוספים (אלבר קלוד, ג'ורג' פאלאד ואחרים), חקרו נושאים בתחומי הכימיה ומדעי החיים, ובהם את הורמוני האינסולין והגלוקוגן, הצוות שלו גילה, באמצעות תצפיות על גוף התא, את אברוני הליזוזום והפראוקסיזום. גילויים אלה סייעו לפיתוח תרופות למחלות גנטיות ואחרות (לדוגמה: ליזוזום שאינו תקין יכול לתרום להיווצרות בעיה של עיכול בלתי תקין בתא). כשהיה דה דוב בן 95, הוא היה נכה וסבל ממוגבלויות בחלקים רבים של גופו. לבקשתו, הוא הומת ב-4 במאי 2013, בהמתת חסד שבוצעה בבלגיה בנוכחות ארבעת ילדיו. במהלך חייו פרסם דה דוב מאמרים רבים ושלושה ספרים שעסקו במבנה התא: ב-1984 פרסם את "A guided tour of the living cell”, ב-1991 את "Blueprint for a cell", וב-1995 את "Vital Dust". ספריו ומאמריו תורגמו למספר שפות. מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן דה דוב בוויקישיתוף כריסטיאן דה דוב, באתר פרס נובל (באנגלית) מכון דה דוב האתר כתב העת British Medical Journal, Published 18 June 2013. קורות חייו מאתר אוניברסיטת רוקפלר. "כיצד התהוו החיים" איריס פריי, פורסם ב"גליליאו" גיליון 11, עמ' 14–21, יולי/אוגוסט 1995. ראיון מצולם עם כריסטיאן דה דוב, הועלה ב 2011. 7.18. אתר הפרס גאירדנר קנדה, בו כריסטיאן זכה בפרס בשנת 1967. אודות חייו של כריסטיאן דה דוב באתר ה NNDB. כריסטיאן דה דוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כריסטיאן דה דוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מסמך אודות כריסטיאן דה דוב, באתר NNDB ביוגרפיה של כריסטיאן דה דוב באתר פרסי נובל פרס מטעם עמותת גאירדנר קורות חייו מאוניברסיטת רוקפלר נאום פרס נובל של כריסטיאן דה דוב . מתוך כתב העת British Medical Journal הדף של כריסטיאן דה דוב באתר אמאזון
וילארד בויל

וילארד שטרלינג בויל (באנגלית: Willard Sterling Boyle;‏ 19 באוגוסט 1924 - 7 במאי 2011) היה פיזיקאי קנדי-אמריקאי. בויל זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2009 יחד עם עמיתו ג'ורג' סמית' על המצאת מעגל מוליך למחצה לדימוי-חיישן הCCD. בנוסף הוענק לו אות מסדר קנדה. הוא אף היה חלוץ בתחום טכנולוגיית הלייזר. וילארד נולד באמהרסט, נובה סקוטיה שבקנדה לברניס דיואר ולארנסט בויל. כשהיה בן שלוש עברה משפחתו לקהילה מרוחקת בצפון קוויבק שהייתה במרחק כ-50 קילומטר מבית ספר הקרוב ביותר לכן למד בבית עם אמו עד שנת 1939 תחילת מלחמת העולם השנייה. אחרי שירותו בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה סיים תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מקגיל בשנת 1947, תואר שני בשנת 1948 ודוקטורט בשנת 1950. ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף למעבדות בל. התחתן עם בטי ג'וסי בשנת 1947 ונולדו לו 4 ילדים. אחרי שהצטרף למעבדות בל עבד בחברת AT&T שהיא אחת מחברות הבת של בל. שם חקר על מוליכים למחצה. ב-1962 הוא המציא ביחד עם הפיזיקאי האמריקאי דונלד נלסון את הלייזר הראשון שהיה מסוגל להיות מופעל ברציפות לעומת לייזרים קודמים שיכלו להיות מופעלים רק בצרורות קצרות. בין השנים 1962–1964 בויל היה מנהל של מחלקת המדע חלל בחברת בלקום חברת בת של AT&T, שם עזר לבחור מקומות נחיתה על הירח לפרויקט אפולו. בשנת 1964 חזר לעבוד במעבדות בל. בשנת 1969 בויל וג'ורג' סמית שגם עבד במעבדות בל נתבקשו להמציא קונספט חדש לזיכרון מחשב. לאחר כשעה של דיון הגיעו לרעיון הכללי של חיישן הCCD. בגלל רגישות חיישן הCCD לאור השימוש העיקרי בו הוא הצילום בו הוא מחליף את הפיליים כאמצעי הקלטה. בנוסף הCCD משמש לשילוח תמונות טובות לכדור הארץ מהחלל. בויל זכה בפרס נובל בשנת 2009 ביחד עם ג'ורג' סמית על המצאת החיישן הCCD. ויליארד בויל זכה בפרסים ואותות רבים להלן רשימה מפורטת. כתבה בניו יורק טיימס על וילארד בויל. כתבה בעיתון האלקטרוני The Independent. כתבה נוספת בניו יורק טיימס על וילארד בויל. מדיה וקבצים בנושא וילארד בויל בוויקישיתוף וילארד בויל, באתר פרס נובל (באנגלית) בויל בעקבות ההודעה על זכייתו בפרס נובל, בארכיון הסרטונים של Associated Press‏, 6 באוקטובר 2009 וילארד בויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וילארד בויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ביוגרפיה באתר פרס נובל, באתר האינטרנט הרשמי של פרס נובל. ביוגרפית חייו של וילארד בויל, באתר חדשות בנושא פיזיקה, ‏9.5.2011 ביוגרפיה על חייו של וילארד בויל, באתר המדע הקנדי SCIENCE.CA ביוגרפיה על חייו של וילארד בויל, באתר אינציקלופדית בריטניקה ביוגרפיה על חייו ועבודתו של וילארד בויל, באתר החדשות הקנדי CBC, ‏6.10.2009 ביוגרפיה על חייו של ויליארד בויל, באתר הNNDB
רוברט גרבס

רוברט גרבס (באנגלית: Robert Grubbs;‏ 27 בפברואר 1942 – 19 בדצמבר 2021) היה כימאי אורגני אמריקאי, פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2005 ביחד עם ריצ'רד שרוק ואיב שובין (אנ') על פיתוח זרז יעיל לתגובת מטתזה. גרבס נולד בקנטקי, ארצות הברית להווארד ופאייה. אביו היה מכונאי ואמו הייתה מורה בבית ספר יסודי. כשהיה בחטיבת הביניים נחשף לתחום הכימיה, ובמכללה (קולג') בחר ללמוד כימיה חקלאית. כשהיה באוניברסיטה הכיר באמצעות חבר את הכימיה האורגנית, ומאז ועד למותו הוא עסק בתחום. גרבס סיים את התואר הראשון באוניברסיטת פלורידה בשנת 1963, את התואר השני בשנת 1965 ואת הדוקטורט קיבל בשנת 1968 מאוניברסיטת קולומביה. ב-1978 עבר למכון הטכנולוגי של קליפורניה וכיהן בו כפרופסור לכימיה. גרבס נפטר ב-19 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, הלן אוקיין, ושלושה ילדים. התגלית המדעית החשובה שעליה זכה גרבס בפרס נובל לכימיה בשנת 2005 החלה בשנות ה-50, אז גילו במפעל נפט את המטתזה, משמעות המילה מטתזה היא "החלפת מקומות" וועדת נובל המשילה אותה לריקוד זוגות שבו מחליפים הרוקדים את בני זוגם, רק שבמקרה זה ה"זוגות" הם חומרים המכילים קשר כפול בין שני אטומי פחמן (אלקנים). בתגובה מגיבים שנקשרים כפולים זה עם זה, נפתחים ונקשרים מחדש תוך כדי החלפת המתמירים (הקבוצות הקשורות לאטומי הקשר הכפול), אך לא ייחסו לה חשיבות רבה. בשנות ה-70 איב שובין, שזכה יחד עם גרבס בפרס נובל, הסביר לפרטי פרטים את התופעה והראה תרכובות מתכתיות אשר יכולות לשמש כזרזים (קטליזטורים) ולאפשר את קיומה של המטתזה. בשנות ה-90, ריצ'רד שרוק, שזכה גם הוא יחד עם גרבס בפרס נובל, הצליח למצוא תרכובת מתכתית שיכולה לשמש כזרז יעיל, אולם יכולתו של הזרז נפגעת בנוכחות אוויר. כשנתיים אחריו פיתח גרבס זרז יעיל יותר, אשר לא נפגע בנוכחות אוויר, ועל כך קיבל את פרס נובל. תגליתו של גרבס פתחה את שיטת המטתזה לשימושים נרחבים יותר, וכיום היא משמשת להכנת חומרים אורגניים, בעיקר בתעשיית התרופות והפלסטיקה. תגלית זו חוללה מהפכה בתחום הכימיה האורגנית מפני שבזכות המטתזה ייצור החומרים האורגניים הוא יעיל יותר, בתנאים יותר נוחים, ומזהם הרבה פחות את הסביבה. מדיה וקבצים בנושא רוברט גרבס בוויקישיתוף רוברט גרבס, באתר פרס נובל (באנגלית) רוברט גרבס, באתר גוגל סקולר הפרופיל של רוברט גרבס - NNDB מידע על רוברט גרבס ועבודתו – אוניברסיטת קליפורניה כתבה על פרסי נובל ב-2005 – חמד"ע(הקישור אינו פעיל) כתבה על פרס נובל בו זכה גרבס – כתב העת nature הרצאה של רוברט גרבס רוברט גרבס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוברט גרבס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Caltech Mourns the Loss of Nobel Laureate Robert H. Grubbs, December 19 2021 מסמך אודות רוברט גרבס, באתר NNDB הביוגרפיה של רוברט גרבס, באתר פרס נובל ערך על רוברט גרבס, באתר המכון הטכנולוגי של קליפורניה (ארכיון) כתבה על פרס נובל 2005, באתר חמד"ע(הקישור אינו פעיל) כתבה על פרס נובל בכימיה 2005, באתר nature מאמר אודות פרס נובל בכימיה 2005
פול בויר

פול דלוס בויר (באנגלית: Paul Delos Boyer;‏ 31 ביולי 1918 - 2 ביוני 2018) היה ביוכימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה יחד עם ג'ון ווקר לשנת 1997, על "תרומתם בנושא המנגנון האנזימי בבסיס הסינתזה של ATP". בחצי השני של הפרס זכה ינס סקואו. בויר נולד ב-1918 בפרובו, יוטה, ארצות הברית, לגרייס גאיימון ודל דלוס בויר. בגיל 15 אמו נפטרה ממחלת אדיסון. מותה תרם להתעניינותו של בויר בביוכימיה. כילד ונער הוא למד בבתי ספר ציבוריים בפרובו. לבית הספר התיכון הוא נכנס שנה אחת מוקדם יותר משאר חבריו לכיתה, מאחר שקפץ כיתה, וסיים את התיכון בגיל 16. לאחר סיום התיכון החל ללמוד באוניברסיטת בריגהאם יאנג, שם סיים תואר ראשון בכימיה בשנת 1939. הוא זכה במלגה מאת "קרן בוגרי מחקר ויסקונסין" (WARF), והלך ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם סיים תואר שני (1941) ותואר שלישי (1943). שימש כמורה באוניברסיטת סטנפורד וכפרופסור באוניברסיטת מינסוטה, ובשנת 1963 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. התחתן עם לידיה ויקר חמישה ימים לפני שעזב לאוניברסיטת ויסקונסין, ונולדו לו שלושה ילדים. נפטר בלוס אנג'לס ב-2 ביוני 2018. בויר החל את מחקריו על ATP בראשית 1950. עיקר מחקריו עסקו ב-ATP סינתאז, ובמיוחד במנגון שבו ATP סינתאז משתמש באנרגיה בשביל ליצור ATP חדש. המחקר שבזכותו זכה בויר בפרס נובל עסק בכך שהוא ושותפיו למחקר הציעו מנגנון המתאר את איך ATP נוצר על ידי חיבור של ADP ופוספט אנאורגני. המנגנון נקרא "מנגנון שינוי קשר" (Binding changing Mechanism). ווקר, האיש שחלק עם בויר את פרס נובל, אימת במחקרו את המנגנון שהציע בויר. בנוסף לכך, בויר ושותפיו למחקר גילו, שבניגוד למה שחשבו, השלב שדורש אנרגיה הוא לא הסינתזה של ATP מ-ADP ופוספט אנאורגני, אלא השלב בו נקשרים הADP והפוספט האנאורגני לאנזים, והשחרור של ה-ATP. את מרבית מחקריו ערך בויר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם עבד כפרופסור בין השנים 1963–1989, וכהן שם כמנהל המכון לביולוגיה מולקולרית מאז שנת 1965. בשנת 1981, קיבל בויר את פרס טולמן, בפרס המוענק מאת "החלק של דרום קליפורניה באגודת הכימיה האמריקאית" (SCALACS). פרס זה מוענק כל שנה לאדם שתרם רבות לתחום הכימיה. בויר זכה בפרס על מחקריו הרבים, ועל הקמת המכון לחקר ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בין השנים 1970–1990, כתב וערך בויר 18 כרכים של סדרת הספרים "האנזמים" (The enzymes). בנוסף לכך, היה בויר עורך של "סקירה שנתית של ביוכימיה" (Annual Review of Biochemistry) בין השנים 1963-1989. פול בויר זכה בתארים ובפרסים רבים, והם: דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת סטוקהולם - שנת 1974 פרס טולמן - שנת 1981 פרס רוז (Rose Award) - שנת 1989 מלגת גוגנהיים - שנת 1995 דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת מינסוטה - שנת 1996 פרס נובל לכימיה - שנת 1997 דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין - שנת 1998 הנפקת בול ממשלת גאנה - שנת 2002 מדיה וקבצים בנושא פול בויר בוויקישיתוף פול בויר, באתר פרס נובל (באנגלית) פול בויר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פול בויר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פול בויר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עובדות על פול בויר באתר הרשמי של פרס נובל, באתר האתר הרשמי של קרן נובל ביוגרפיה מהאתר הרשמי של פרס נובל, באתר האתר הרשמי של פרס נובל מאגר מידע ביבליוגרפי העוסק בתחומי מדעי החיים ורפואה, באתר ncbi ההודעה על זכייתו בפרס נובל, באתר האתר הרשמי של פרס נובל אתר עם מידע ופרטים על חייהם של אנשים בולטים, באתר nndb האתר של דרום קליפורניה באגודת הכימיה האמריקאית, באתר SCALACS מיד על פולר בויר באתר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, באתר UCLA
יוהנס אנדראס גריב פיביגר

יוהנס אנדראס גריב פיביגר (בדנית: Johannes Andreas Grib Fibiger ‏; 23 באפריל 1867 - 30 בינואר 1928) היה רופא ופתולוג דני, פורץ דרך בעזרת מחקריו בנושאי הסרטן, שחפת ודיפתריה וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1926. פיביגר מצא נמטודות מזן מסוים שלטענתו, היוו גורם לגידול סרטני בקיבת עכברים וחולדות ועל כך, קיבל את פרס נובל. פיביגר נולד בסילקבורג דנמרק. אמו אלפרידה מולר, הייתה סופרת, ואביו כריסטיאן עמנואל אוגוסט פיביגר, היה רופא מקומי. בשנת 1883, סיים יוהנס את לימודי התואר הראשון ובשנת 1890 הוסמך כרופא. בשנת 1894, נישא לבת דודתו מתילדה פיביגר. עם הסמכתו כרופא, החל התמחות בבית החולים, בהנחייתם של הפרופסורים רוברט קוך ואמיל פון ברינג. בתום ההתמחות סייע לפרופסור C.J.Salomenson במחלקת הבקטריולוגיה באוניברסיטת קופנהגן. במהלך השנים, עסק בתפקידים שונים במוסדות המתמחים בפתולוגיה ובקטריולוגיה. בין התפקידים, נמנים 3 שנים בהן שירת כרופא צבאי בבית החולים למחלות זיהומיות בקופנהגן (במקביל, השלים את תזת הדוקטורט שלו), כהונה כפרוסקטור (מבתר גוויות לשם הדגמה) במכון לאנטומיה פתולוגית של האוניברסיטה וניהול המעבדה לבקטלריולוגיה קלינית של הצבא(1890-1905). בשנת 1907, בעת שניתח חולדות נגועות בשחפת, מצא גידולים סרטניים בבטן שלוש מהן. לאחר מחקר מעמיק, גילה שגידולים אלו ממאירים, לאחר זיהום רקמת בטן שנגרם על ידי זחל של תולעת נימית, נמטודה. התולעים זיהמו מקקים אשר נאכלים על ידי החולדות. בשנת 1913 קיבל רשות להחדיר בעקביות גידולים קיבתיים בחולדות ועכברים על ידי הזנתם במקקים המזוהמים. בהופעת גרורות שנשלחו על ידי הגידולים הסרטניים, התווסף למחקרו הממצא שהסרטן נגרם על ידי רקמות גירוי. עבודתו של פיביגר הובילה באופן מידי את הפתולוג היפני יאמגיווה קצוסבורו (Yamagiwa Katsusaburō) לייצר סרטן בחיות מעבדה על ידי צביעת גופם בזפת-פחם, הליך שאימץ אליו פיביגר. מחקר מאוחר יותר שנעשה, הציג שקיימת טעות בממצאי פיביגר והתולעים הנימיות אינן אחראיות על הגידול, אלא מחסור בוויטמין A הוא זה שגרם לסרטן בחולדות. כיום, התולעים המיקרוסקופיות שגילה פיביגר נקראות בשפה מקצועית Gongylonema neoplasticum  והן ידועות כמדמות התהוות של תאי גידולים סרטניים אך הן אינן סיבה לגידולים, כיוון שהן לא בעלות השפעה על תאים בריאים. ממצאיו של פיביגר היו נחוצים להפקה של קרצינוגן כימי (גורם כימי מסרטן)-צעד משמעותי בפיתוח מחקרי הסרטן המודרניים. ניסויו של פיביגר פרץ דרך לבאים אחריו בשימוש בחיות מעבדה לצורך השתלת תאים סרטניים, והוביל מדענים רבים ליצור קרצינוגן כימי לשימוש במחקרי הסרטן. פיביגר הוא חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1926, אך קיבל את פרסו בשנת 1927. באותה שנה, בעת תהליכי המיון החליטה "ועדת פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה" שאף אחד מן המועמדים אינו עומד בקריטריונים שהוצבו בצוואתו של אלפרד נובל. ע"פ חוק שהציבה קרן נובל, במקרים מסוימים יכול הפרס להינתן שנה מאוחר יותר. מדיה וקבצים בנושא יוהנס אנדראס גריב פיביגר בוויקישיתוף יוהנס אנדראס גריב פיביגר, באתר פרס נובל (באנגלית) יוהנס אנדראס גריב פיביגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוהנס אנדראס גריב פיביגר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוהנס פיביגר, באתר NNDB יוהנס אנדראס גריב פיביגר-ביוגרפיה, באתר פרס נובל יוהנס פיביגר, באתר אנציקלופדיית בריטניקה פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה-1926, באתר פרס נובל
פייטון רוס

פרנסיס פייטון רוס (באנגלית: Francis Peyton Rous;‏ 5 באוקטובר 1879 – 16 בפברואר 1970) היה מדען חוקר אמריקאי בתחום הרפואה והפיזיולוגיה. רוס זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ב-1966 עבור תגליתו המדעית שבמהלכה גילה כי הזרקת נגיף (Rous sarcoma virus) לעופות גורם להופעת גידולים סרטניים. פייטון רוס נולד בקרבת העיר בולטימור במרילנד שבארצות הברית בשנת 1879. אמו הייתה ממשפחה צרפתייה שהיגרה לווירג'יניה כ-200 שנה קודם לכן. היא המשיכה לטקסס יחד עם אביה, סבו של רוס, ב-1860. אחרון כיהן כשופט מצליח. אביו של רוס, ממוצא בלטימורי, התחתן עם אימו במהלך ביקורו בטקסס ועבד כיצואן דגנים לאירופה. לרוס היו שלושה אחים, ואביו נפטר כשהיה צעיר. במהלך חייו התחתן עם מריון אקפורד דקי והיה אב לשלוש בנות; מריון, אלן ופיבי. רוס עשה את שני תאריו ברפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, ולאחר מכן החל לעבוד כמתמחה בבית החולים של האוניברסיטה, עד שהבין שאינו מתאים להיות רופא והחל להתמקד במחקר. הוא עבד כפתולוג באוניברסיטת מישיגן, שם קיבל משכורת מינימלית, על עבודה שעיקרה טכנית. ראש המחלקה באוניברסיטה הציע לרוס ללמוד גרמנית ובתמורה יממן לו לימודי קיץ בבית חולים בעיר דרזדן שבגרמניה, וישלם לו שכר. לאחר שחזר מגרמניה ב-1907, עבר למוסד הרפואי ברוקפלר, שם ניתן לו אישור לערוך ניסויים. ב־1909 קיבל מעבדה משלו לחקר הסרטן, ומאז עבד כמדען במשרה מלאה. עם השנים הפך לחבר במוסד רוקפלר, שהפך לאוניברסיטת רוקפלר. ב-1966 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, על עבודתו המחקרית בנושא גידולים סרטניים שמופצים באמצעות וירוס. רוס לא הפסיק לחקור במעבדתו עד שנפטר, בשנת 1970. ב-1911, לאחר קיבל מעבדה משלו במוסד הרפואי ברוקפלר, עבד כמדען במשרה מלאה ובחר להתמקד בחקר הסרטן משום שהנושא היה מאוד פופולרי בתקופה, והרבה תגליות נמצאו בתחום. במהלך עבודתו גילה והוכיח כי גידולים סרטניים בעופות (ובמיוחד סרקומה, שהיא סרטן שמקורו ברקמות החיבור), יכולים להתפשט באמצעות וירוס Rous sarcoma virus. הייתה זו ההדגמה הראשונה של וירוס שמסוגל להעביר סרטן. תגליתו נזנחה לשנים רבות, אך לאחר פענוח מבנה ה-DNA, פיתוח אמצעים חדשניים, ועלייה בהתעניינות בגנטיקה של הסרטן, הייתה לתגלית זו חשיבות בחקר הסרטן. לאחר שניסה לגלות ממצאים דומים בעכברים ונכשל, החליט לעזוב את תחום הסרטן ולחקור תחומים אחרים בפתולוגיה ובפיזיולוגיה. בשנת 1934 שב לעסוק בתחום הסרטן לאחר שקיבל הצעה לחקור גידולים סרטניים בארנבים. פייטון רוס, באתר פרס נובל (באנגלית) עובדות על פייטון רוס פייטון רוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פייטון רוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אתר פרס נובל - ביוגרפיה על פייטון רוס, ‏1972 אתר הידען, ‏23.2.2014 משפחתו של פייטון רוס אתר אוניברסיטת רוקפלר(הקישור אינו פעיל) אתר על התגלית (ארכיון)
פרדריק גואולנד הופקינס

סר פרדריק גואולנד הופקינס (באנגלית: Sir Frederick Gowland Hopkins;‏ 20 ביוני 1861 – 16 במאי 1947) היה ביוכמיאי אנגלי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1929 על גילוי הוויטמינים. נשיא החברה המלכותית בין השנים 1930 - 1935. הופקינס נולד בשנת 1861, גדל באיסטבורן, עיר בסאסקס שבאנגליה, עם אמו ודודו. אביו נפטר כשהיה תינוק. כילד, התעניין בספרות ובכתיבה, וגם אהב לחקור את החיים על שפת הים בעזרת מיקרוסקופ. בגיל 10 אמו עזבה את הבית, הופקינס למד בבית הספר של לונדון. הוא היה תלמיד מבריק והצטיין בכימיה. בגיל 17 עזב את בית הספר ולקח קורס ערב בכימיה. לאחר מכן למד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עד גיל 28 נאלץ הופקינס לעבוד כדי לממן את הלימודים בבית הספר לרפואה הוא סיים את לימודיו בזמן הקצר ביותר האפשרי. לאחר מכן עבד במעבדה בבית החולים Guy, בלונדון. בשנת 1898 הופקינס הוזמן לאוניברסיטת קיימברידג' כדי לחקור את ההיבטים הכימיים של הפיזיולוגיה. באותה תקופה ביוכימיה לא הייתה ענף נפרד במדע, הופקינס הסכים להצעה כדי ללמוד ולפתח את התחום. מאוחר יותר התמנה לחבר ומורה בעמנואל קולג', קיימברידג'. בשנת 1910 הפך לחבר בטריניטי קולג', קיימברידג' וחבר כבוד בעמנואל קולג'. רק בגיל 49, כאשר הפך לחבר בטרנטיני קולג' קיבל שכר הולם. בשנת 1914 הפך לפרופסור הראשון לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן כראש המחלקה לביוכימיה בקיימברידג'. בשנת 1925, לאחר שפיתח את תחום הביוכמייה, הוקם מבנה למחלקה החדשה לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1912 פרסם את מחקרו הידוע ביותר, בו הוא גילה את הויטמינים. מחקרו של הופקינס נערך בקבוצת עכברים, אותם האכיל במרכיבים מרכזיים בחלב - שומנים, חלבונים ופחמימות, במקום בחלב עצמו. הוא ראה שתזונה זו לא הספיקה לעכברים לגדול ולהתפתח כראוי, גם עם תוספי מינרלים. עבודתו קבעה כי יש גורמים נוספים בחלב החשובים לתזונה נכונה, אותם הוא כינה "accessory food factors" (בתרגום חופשי: תוסף משלים תזונה). ממצאיו בנושא היו הראשונים להסביר את הרעיון של ויטמינים. על גילוי זה חלק הופקינס את פרס נובל לשנת 1929 לפיזיולוגיה או לרפואה עם כריסטיאן אייקמן. להופיקנס גילויים נוספים, ביניהם: גילוי הטריפטופן, השיטה לבידודו ולזיהוי מבנהו טריפטופן וחומצות אמינו אחרות לא יכולות להיווצר בגוף אלא מסופקות על ידי תזונה נכונה גלוטתיון יכול להיות טריפפטיד של חומצה גלוטמית, גליצין וציסטאין קסנטין אוקסידז (אנזים המצוי ברקמה) מזרז את החמצון של קסנטין והיפוקסנטין לחומצת שתן השרירים צוברים חומצה לקטית בזמן פעולתם פיתוח תגובת צבע חדשה לחומצה לקטית בין השנים 1930- 1935 הופקינס כיהן כנשיא של החברה המלכותית. במהלך תקופה זו השפיע רבות על בני דורו. להופקינס תארים מכובדים נוספים: מסדר ההצטיינות בשנת 1935 מדליית קופלי בשנת 1926 תואר אבירות בשנת 1925 המדליה המלכותית בשנת 1918 בשנת 1898 התחתן הופקינס עם ג'סי אן סטיבנס. לזוג שתי בנות, אחת מהן סופרת וארכאולוגית באוניברסיטת קיימברידג'. המשורר ג'ראד מנלי הופקינס היה בן דודו הרחוק. מדיה וקבצים בנושא פרדריק גואולנד הופקינס בוויקישיתוף פרדריק גואולנד הופקינס, באתר פרס נובל (באנגלית) פרדריק גואולנד הופקינס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרדריק גואולנד הופקינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרדריק גואולנד הופקינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרדריק גואולנד הופקינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה פרדריק גואולנד הופקינס: ביוגרפיה, באתר פרס נובל פרדריק הופקינס, באתר NNDB , פרדריק גואולנד הופקינס בעמנואל קולג', באתר עמנואל קולג'