מיכאל דקל

מיכאל דקל (1 באוגוסט 1920 – 20 בספטמבר 1994) היה חבר הכנסת וסגן שר בממשלת ישראל מטעם הליכוד, שהורשע בשוחד ובמרמה והפרת אמונים. דקל נולד ב-1 באוגוסט 1920 בשם מיכאל דייקסל בפינסק שהייתה אז חלק מפולין. בילדותו קיבל חינוך דתי וגם למד ברשת החינוך "תרבות" עד גיל 14. בעקבות הפלישה הנאצית בשנת 1939, סופחה העיר פינסק לברית המועצות לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. דקל ומשפחתו הוגלו לסיביר ואחר כך גויס לצבא האדום ולאחר מכן לצבא הפולני. לאחר המלחמה היה מפקד קן בית"ר במחנה עקורים בעיר האליין, וחבר מפקדת האצ"ל באוסטריה. דקל היה אחד מאנשי האצ"ל שהשתתפו בניסיון השתלטות, ב-30 באוקטובר 1947, על מחנה העולים גנדנוואלד ליד אינסברוק שבאוסטריה (מחנה של תנועת הבריחה), שהוקם כדי לסייע בהעברת היהודים בשבילי האלפים לאיטליה. המחנה הופעל על ידי הסוכנות היהודית והמוסד לעלייה ב' של ארגון ההגנה. באותה תקופה היה ארגון ההגנה מסוכסך עם ארגון האצ"ל על השליטה במסלולי הבריחה, שהיה ספיח של המאבק בין ההגנה לארגוני הפורשים בארץ ישראל. בתקרית נהרג מירית אקדח איש ההגנה איתן אבידוב (בנו של יעקב אבידוב). זמן קצר לאחר התקרית נתפס יחד עם שותפו על־ידי השלטונות הצרפתיים באזורי הכיבוש באוסטריה ונדון לתקופת־מאסר של חצי שנה. על פי עדתו של מפקד המחנה סמי לוי, התקיפה הייתה נקמה על כך שאנשי ההגנה ניסו למנוע מדקל וחבריו להבריח עולים תמורת תשלום, שלא במסגרת הפעילות הרשמית של תנועת הבריחה. בעזרת קשרים של האצ"ל, שוחררו דקל ושותפו ממאסר לאחר זמן קצר. עם זאת נדחתה עלייתו לישראל, עקב חשש למעשה נקם על הרצח. בשנת 1949 עלה לבסוף לישראל, והיה לחבר מושב נורדיה מ-1950. במושב היה בעל רפת וגידל ירקות. במשך תקופה שימש גם כמזכיר המושב. לאחר שהחל להיות פעיל בארגוני המושבים והחקלאים, החליט להשלים את לימודיו בגיל 35, וללמוד בתיכון אקסטרני בנתניה לבחינת בגרות באנגלית ומתמטיקה. אחר כך השלים גם בגרות ברוסית (שפת אמו), תנ"ך וגאוגרפיה וקיבל תעודת בגרות מלאה בגיל 40. מיד אחר כך החליט ללמוד באוניברסיטת תל אביב מדע המדינה וסוציולוגיה והשלים תואר ראשון ב-1971. דקל היה חבר ההנהלה ומרכז תנועת החרות משנת 1966. בתחילת שנות ה-70 מונה למזכיר התנועה. בשנת 1977 לקראת הבחירות לכנסת התשיעית שובץ במקום ה-16 ברשימת תנועת החרות, ועם הקמת הליכוד שובץ במקום ה-35 ונבחר לראשונה לכנסת. הוא כיהן ברציפות עד הכנסת ה-11. והיה חבר בווועדות הכנסת השונות. בין השאר מונה עם היבחרו לכנסת לוועדת הכלכלה, והיה חבר בלובי החקלאי הבין מפלגתי. בנוסף היה תומך נלהב של מפעל ההתנחלות, ובתוכנית שהציג השר אריאל שרון להתיישבות של מיליון איש ביהודה ושומרון עד שנת 2000. עם כינון ממשלת ישראל התשע עשרה מונה כסגן שר החקלאות תחת השר שמחה ארליך, במשותף עם פסח גרופר. עם כינון ממשלת ישראל העשרים ואחת, בדצמבר 1984, ביקש ראש הממשלה יצחק שמיר למנות את דקל לסגן שר הביטחון תחת השר יצחק רבין. אך קבוצה של חברי כנסת של תנועת החרות התנגדה למינוי. דקל מונה לתפקיד שנה אחר כך, ושימש בו שלוש שנים. זמן קצר לפני תחילת האינתיפדה הראשונה הקצין את דעותיו וקרא לטרנספר של הערבים מהשטחים. בתוקף תפקידו כסגן שר החקלאות, קיבל דקל את האחריות לפיתוח ההתנחלויות בשטחים. דקל פעל באותן השנים במיוחד לסייע ליזמים פרטיים שרכשו קרקעות מפלסטינים, להתגבר על הקשיים המדיניים והבירוקרטים, ולהקים התנחלויות חדשות. באותה עת גם שימש סגן יו״ר ועדת השרים להתיישבות. בשנת 1982, סייע לסוחר הקרקעות משה זר להקים את ביתו על אדמה פרטית, שמאוחר יותר נכללה בשטח השיפוט של המועצה המקומית קרני שומרון. בנוסף, זר טען שרכש קרקעות נוספות בסמוך, בשטח 762 דונם. את הקרקעות הללו הוא מכר לקבלנים משה ויגאל גינדי. בתחילת 1983 החלו האחים גינדי לשווק מגרשים ובתים ביישוב שתוכנן לקום במקום, בשם "כרמים" או "כרמי שומרון". לאחר מבצע שיווק מוצלח, עשרות משפחות רכשו בתים ביישוב המתוכנן. לאחר שנטען שליישוב המיועד כרמים אין אישור של ועדת השרים להתיישבות, הציגו האחים גינדי אישור שסיפק להם אבי צור, עוזרו של דקל. בסוף 1985 נפתחה חקירת משטרה בחשד שהמכתב השקרי הוצא תמורת שוחד. אבי צור טען במהלך משפטו כי דקל נתן את ההוראה לספק את המסמך המזויף. אך המשטרה פקפקה בטענה זאת ויחזקאל קרתי טען שדקל ככל הנראה לא קשור לפרשה. בנוסף דקל היה מקורב לאיש העסקים שמואל עינב, שהיה מעורב בהקמת שורה של התנחלויות, בהן כפר האורנים, שערי תקוה, שכונת מתתיהו מזרח במודיעין עילית, שכונת הר שמואל בגבעת זאב, ורמת קדרון, יוזמה להקמת התנחלות כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם, שנתגלתה כהונאה. באוגוסט 1985, נחקר עינב ב"פרשת הקרקעות", חקירת משטרה שבדקה חשדות להונאה ומרמה במספר יוזמות להקמת התנחלויות על יד יזמים פרטיים ביהודה ושומרון. באחת מהעדויות סיפר על פגישה משולשת בינו לבין ראש הממשלה יצחק שמיר וסגן שר החקלאות דקל, שבה הוא העלה את הבעיות העומדות לפני סוחרי הקרקעות ביהודה ושומרון, ושמיר הבטיח לבדוק את העניין עם שר המשפטים, בעוד דקל הסביר לו בנוכחות שמיר את המצב הקשה מבחינה כספית של הליכוד לפני הבחירות. כמן כן העיד כי נפגש עם מיכאל דקל ועם עוזרו אבי צור עשרות פעמים. באחת הפגישות שקדמו לבחירות לכנסת בשנת 1984 שאלו אותו צור ודקל אם יהיה מוכן לעזור לתנועת החרות ולליכוד, ואם יהיה מוכן לעזור להם בהתרמת יזמים שעסקו בקרקעות ביהודה ושומרון. עינב סיפר בעדותו גם על הפגישה במשרד ראש הממשלה בירושלים עם סוחרי קרקעות ויזמים וביניהם שותפו, סוחר הקרקעות אחמד עודה (שאחר כך היה עד מדינה). בפגישה נכחו מיכאל דקל ואבי צור. כל אחד מהיזמים והסוחרים העלה את בעיותיו, שמיר שמע ולדברי עינב, הבטיח שיעזור ויטפל בצורה כללית בכל הנושאים ששמע. לאחר מכן, יצא שמיר עם דקל, ואילו צור קבע פגישות עם האנשים בנפרד בעניין התרומה למפלגה, וחלק מהסוחרים אכן תרמו. עודה, על פי עדותו, תרם 50,000 דולר לליכוד. במהלך משפטו של עינב העיד יצחק שמיר. זו הייתה הפעם הראשונה שראש הממשלה בישראל העיד במשפט פלילי. עינב הורשע בתיווך לשוחד ושותפו אחמד עודה הורשע במתן שוחד ונידון לארבע וחצי שנות מאסר. לאחר שערער לבית המשפט העליון על הרשעתו, הורשע עינב בעבירת שוחד נוספת. דקל עצמו העיד במשפט של עינב כעד הגנה, את העדות נתן בביתו בפני השופט אליהו מצא בפברואר 1987, מאחר שהתאושש מניתוח ולא יכול היה להגיע לבית המשפט. לאחר דיונים של מספר שנים, אישר היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש באפריל 1989, להגיש כתב אישום נגד דקל בעבירות של דרישה ולקיחת שוחד ובהפרת אמונים. משפטו החל, בבית־המשפט המחוזי בתל אביב, במרץ 1990. ביוני 1993 הורשע בשוחד, מרמה והפרת אמונים, ונקנס ב-50 אלף שקל. עוזרו אבי צור נידון לשנת מאסר. דקל פגש את אשתו צביה בתום מלחמת העולם השנייה, הם פעלו יחד באוסטריה במסגרת האצ"ל ובישראל נולדו להם שלושה ילדים. דקל סבל ממחלת לב, ובשנת 1983 עבר ניתוח לב פתוח. בינואר 1986 בתקופת חקירותיו בפרשת מכירת הקרקעות ביהודה ושומרון, אושפז דקל בבית החולים תל השומר והיה בין הראשונים בישראל שעברו הליך צנתור לב. מיכאל דקל נפטר ב-20 בספטמבר 1994 בגיל 74. מדיה וקבצים בנושא מיכאל דקל בוויקישיתוף מיכאל דקל, באתר הכנסת מיכאל דקל, באתר כנסת פתוחה אבינועם בר-יוסף, 25 אלף דונמים שנמכרו ביו"ש נשארו במודעות הפרסומת, מעריב, 10 בדצמבר 1985 נקם: למה הרגו את איתן אבידוב, כותרת ראשית, 22 בינואר 1986 יגאל סרנה, האם גם מ.ד. ירה?, חדשות, 24 בינואר 1986 יגאל לביב, שמיר ודקל ניצלו, "העולם הזה", גיליון 2583 מ-4 במרץ 1987, עמוד 14 חן דגן, מיכאל דקל נקנס ב־50 אלף שקל ומרגיש שהוא קורבן, חדשות, 2 ביוני 1993 מיכאל דייקסל (ליכוד): מחטיבת עצים בגלות סיביר - אל הכנסת, מעריב, 15 במאי 1977 נקם: למה הרגו את איתן אבידוב, כותרת ראשית, 22 בינואר 1986 יגאל סרנה, האם גם מ.ד. ירה?, חדשות, 24 בינואר 1986 גילי חסקין, פרשת גנדנוואלד סמדר שיר, הוא הלך בשדות והגיע לכנסת, מעריב, 27 ביוני 1977 מזכיר תנועת-החרות, מיכאל דייקסל אין בעיה פלשתינאית, על המשמר, 22 בנובמבר 1974 שינויים ברשימת חרות, מעריב, 31 במרץ 1977 מי ומי בוועדות הכספים, הכלכלה וביקורת המדינה, דבר, 30 ביוני 1977 ח"כים מכל הסיעות קוראים להכליל הפיתחה בריבונות ישראל, דבר, 14 בפברואר 1978 יהושע ביצור, סיעת הליכוד תומכת בשר שרון קוראת לתת עדיפות להתנחלות, מעריב, 14 בספטמבר 1979 דניאל בלוך, היום יאושרו המינויים לשמונה םגני־שרים צפויים עוד שלושה, דבר, 10 באוגוסט 1981 המלחמה על סגן השר - אני יותר טוב, חדשות, 4 בדצמבר 1984 עובדיה עלי, הרוב נגד דקל, חדשות, 4 בדצמבר 1984 יוסף צוריאל, ה"טרנספר" של סגן השר דקל עורר סערה, מעריב, 30 ביולי 1987 יוסי ורטר, עכשיו גם מיכאל דקל מציע טרנספר לערבים, חדשות, 29 ביולי 1987 יוסף וקסמן, סגן השר דקל מוחה על פירסום תכנית ההתיישבות של דרובלס, מעריב, 6 באוקטובר 1981 משה פרל, מיכאל דקל יואשם מחר בקבלת שוחד מסוחרי קרקעות ביו״ש, חדשות, 9 באפריל 1989 עמוס לבב, משה זר ואורחו - בעמנואל, מעריב, 13 באוקטובר 1982 ניבה לניר, ביתו של משה זר, סוחר קרקעות בעמיו, דבר, 9 בדצמבר 1983 לאה אתגר, משה זר, הארמון שבנה גדול עליו, מעריב, 29 במרץ 1991 זיו קופר, 649 אלף דולר תובעת "גינדי" מהקבלן משה זר, חדשות, 21 ביוני 1984 ענת גנטיו, תחקיר - איפה המגרש בכרמי האחים גנדי?, חדשות, 4 בדצמבר 1984 ברוך מאירי ואילן בכר, חברות בניה ביו"ש מכרו שטחים שלא היו ברשותן, מעריב, 10 במאי 1983 ענת גנטיו, כרמים: לאחים גינדי יש מכתב, חדשות, 25 בדצמבר 1984 אייל ארליך, הקרקע בוערת מתתת לחירות, כותרת ראשית, 11 בדצמבר 1985 ענת גטניו, אלעזר לוין, משה פרל, "דקל נתן את ההוראה", חדשות, 5 בדצמבר 1985 תום שגב, קרתי מדבר, כותרת ראשית, 1 בינואר 1986 הכי־גדול בגדה, חדשות, 30 ביוני 1987 הארץ, עינב רכש 300 דונם מערבים במודיעין עילית ב-3 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2003 אריה דיין, החזון המקורקע של רמת-קידרון, כותרת ראשית, 21 באוגוסט 1985 אלי דנון, יהושע ביצור, פרשת הקרקעות מסתעפת: יוזמן לחקירה יעקב עקנין,, מעריב, 22 באוגוסט 1985 פרשת הקרקעות החקירה רק החלה, כותרת ראשית, 15 בינואר 1986 משה פרל, צו הבאה נגד סוחר הקרקעות שמואל עינב, חדשות, 15 בפברואר 1988 איה אורנשטיין, "סוחרי קרקעות ואנשי עסקים נאלצו לתרום כספים לליכוד", מעריב, 23 ביוני 1986 יוסי ורטר, "לשכת שמיר ביקשה לתרום", חדשות, 11 במאי 1986 איה אורנשטיין, "אחמד עודה מותק אנחנו עוקבים אחריך", מעריב, 26 בדצמבר 1985 איה אורנשטיין, ראש הממשלה יעיד במשפט עינב בדצמבר, מעריב, 2 בנובמבר 1986 איה אונשטיין, שמיר מעיד בבית המשפט: "הסברתי מדיניות הליכוד ולא ביקשתי תרומות", מעריב, 28 בדצמבר 1986 איה אורן, אחמד עודה: במקום לליכוד הייתי צריך לתרום לכהנא, מעריב, 27 במרץ 1990 שוקי לבנון, עינב הורשע בעליון בעבירת שוחד נוספת, חדשות, 1 בינואר 1991 חקירה במיטה - סגן השר סרב לענות על שאלות, "העולם הזה", גיליון 2583 מ-4 במרץ 1987, עמוד 15 יוסי ורטר, השופט יגיע למיטת דקל, חדשות, 13 בפברואר 1987 איה אורן, משפטם של מיכאל דקל ואבי צור ־ ביום ראשון, מעריב, 13 במרץ 1990 יצחק בן חורין, "שני עורקים נפתחו, השלישי נותר חסום", מעריב, 7 בפברואר 1986