laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חנה רייס

חנה רייס רודוביץ (בפולנית: Hanna Reiss;‏ יולי 1911 – 14 בפברואר 2005) היא חסידת אומות העולם, שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בלבוב, פולין. חנה, יחד עם שתי חברותיה, מריה דיקר והלנה ביאלק, הסתירה שבעה גברים יהודים בדירה שמצאו עבורם ודאגו לכלכלתם מיולי 1942 ועד יולי 1944. חנה נולדה בשנת 1911 בעיר לבוב שבפולין, בתם של יעקב (ין) ומרים רודוביץ. לפני מלחמת העולם השנייה הכירה חנה את בן זוגה - משה רייס שהיה יהודי. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות וכיבושה של העיר לבוב, החל משה לעבוד בשדה התעופה הצבאי שליד לבוב יחד עם בני הזוג של שתי חברותיה של חנה - מריה דיקר והלנה ביאלק. ביולי 1942, כאשר החלו לשלוח את עובדי שדה התעופה הצבאי למחנה הריכוז ינובסקה, הצליח בן זוגה של הלנה ביאלק – איגנצי רדוונסקי – ליצור קשר עם הלנה ולספר לה שהם עומדים להישלח. ביום המחרת הצליח רדוונסקי לחמוק לצד הארי של העיר יחד עם משה רייס, אברהם דיקר – בן זוגה של מריה – ועוד ארבעה חברים: אלי גלאץ', לייב דרוקייר, שלמה קין ופייגה דרוקר. חנה, מריה והלנה שיכנו את שבעת הפליטים היהודים בדירתה של חנה, שם הם דאגו לכל צורכיהם, נשאו בהוצאות כלכלתם ודאגו לשלומם. חנה עברה לדירתה של מריה שהייתה ממוקמת ברובע שהוסב להיות גטו למברג, כך שחנה הייתה רשומה כדיירת של הגטו. חנה וחברותיה דאגו ליהודים עד לשחרור העיר לבוב על ידי הצבא האדום בפברואר 1944. עם סיומה של המלחמה, נישאה חנה למשה ובשנת 1950 עלו לישראל ועברו להתגורר בבת ים. ב-1977 נפטר משה בעלה של חנה. בשנת 1987 העניק יד ושם לחנה רייס, יחד עם חברתה מריה דיקר, את התואר חסידת אומות העולם. רייס נפטרה בשנת 2005 ונקברה בחלקת חסידי אומות העולם בבית העלמין קריית שאול. חנה לא הותירה אחריה ילדים או משפחה. שואת יהודי פולין חנה רייס, באתר יד ושם (באנגלית)
ואדי אל-פארעה

ואדי אל-פארעה (בערבית: وادي الفارعة) הוא כפר פלסטיני בנפת טובאס בצפון-מזרח יהודה ושומרון, הממוקם כחמישה קילומטרים דרומית-מערבית לטובאס. שטח הכפר הוא 12,000 דונם, מתוכם 337 בנויים ו-10,500 משמשים למטרות חקלאיות. הכפר נמצא בשליטתה המלאה של הרשות הפלסטינית וממוקם בסמוך למחנה הפליטים פארעה. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בוואדי אל-פארעה מתגוררים 2,340 תושבים. ואדי אל-פארעה 1934 אדמות הכפר היו בעבר בבעלות תושבי טלוזה הסמוכה שהשתמשו בהן כשטח חקלאי. בשנות ה-60 התיישבו באזור תושבים מטלוזה שהקימו כפר נפרד. בשנת 1996 הוכרז רשמית ואדי אל-פארעה כמופרד מטלוזה והוקמה מועצת כפר עצמאית בנפת טובאס. במפקד האוכלוסין של הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה בשנת 1997 מנתה ואדי אל-פארעה 1,713 תושבים. גברים היוו 51.3% מהאוכלוסייה, לעומת 49.7% נשים. בשנת 2006 אוכלוסיית הכפר צמחה בשליש ל-2,341. בכפר יש שש משפחות עיקריות: אל-גַ'נַאגְ'רָה (30%), אל-בַּרַאהְמֶה (30%), א-סַּלַאחַאת (30%) א-דַּרַאוְושֶה, א-שַּנַאבְּלֶה ואל-בַּלַאטִיֶּה מהוות את 10% הנותרים. פארעה נחל תרצה מדיה וקבצים בנושא ואדי אל-פארעה בוויקישיתוף Wadi al-Far'a Village Profile Applied Research Institute - Jerusalem. February 2006. Projected Mid - Year Population for Tubas District by Locality 2004 - 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics.
יעל מבורך

יעל מבורך (נולדה ב-1981) היא אשת עסקים וכלכלנית ישראלית. בין השנים 2020–2021 הייתה מנכ"לית המשרד לשוויון חברתי. מבורך בעלת תואר ראשון בכלכלה ומדיניות ציבורית, ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן סיימה מבורך את התכנית למנהלים בכירים של קרן וקסנר; זו נפרשת על פני שנה וכוללת חודש לימודים בהשתלמות מנהלים בבית הספר על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 2017–2020 כיהנה כחברת דירקטוריון הבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח בלונדון. שם עסקה בפיתוח כלכלי במדינות מתפתחות באירופה, אסיה והמזרח התיכון. קודם לכן כיהנה כעשור בשורת תפקידים באגף התקציבים במשרד האוצר. כסגנית הממונה על התקציבים באוצר הייתה אחראית על גיבוש תקציב המדינה והתוכנית הכלכלית ואישור בממשלה ובכנסת. כמו כן עסקה בקידום תחרות במערכת הבנקאית, מדיניות הממשלה בתחום הפנסיה, ושיפור ההון האנושי במגזר הציבורי. בספטמבר 2022 מונתה לתפקיד סמנכ"לית לענייני כספים בקופת חולים מאוחדת. מבורך בזוגיות ואם ל-3 ילדים. יעל מבורך, ברשת החברתית LinkedIn טל שניידר, ‏יעל מבורך מונתה למנכ"לית המשרד לשוויון חברתי, באתר גלובס, 30 ביוני 2020 סמנכ"לית כספים חדשה מונתה בקופת חולים מאוחדת, באתר אייס, 19 בספטמבר 2022 הקהילה העסקית | יעל מבורך, באתר גלובס, 22 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית

פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית הוא ארגון גג של עשרות ארגונים העוסקים בהתחדשות יהודית אשר הוקם בשנת 1998. יושב ראש הוועד המנהל של האיגוד הוא מוטי זעירא והמנכ"ל הוא יותם ברום. האיגוד מארגן סדנאות, כנסים, ימי עיון ובתי מדרש, וכן מפתח תוכניות לימוד לבתי הספר. משרדי הארגון ממוקמים ברחוב המלך דוד שבירושלים. מאז היווסדו מפעיל הארגון מדי שנה את ״פסטיבל הקהל״ בחול המועד סוכות. באתר האיגוד מוגדרות מטרותיו: עידוד וייזום שיתופי פעולה בין ארגוני יהדות-ישראלית באמצעות שולחנות עגולים, כנסים מקצועיים והשתלמויות מקצועיות. פיתוח פלטפורמות מקוונות ופיזיות לשיווק, פרסום והגברת קולם של הארגונים במרחב הציבורי בישראל ובעולם. איסוף נתונים והנגשתם לקובעי מדיניות ומקבלי החלטות בתחום היהדות הישראלית. הנגשת מידע לציבור הרחב על קהילות, תוכניות לימוד, טקסי חיים, אירועי מעגל שנה, ומוצרים שונים ברוח יהודית ישראלית. פיתוח משאבים ממקורות חדשים לפרויקטים משותפים של ארגוני יהדות ישראלית. ב-2022 טען העיתונאי קלמן ליבסקינד כי השר נחמן שי הביא להעברת עשרות מיליוני ש"ח לעמותת "פנים", בלי מכרז ובלי קריטריונים, כנגד כלל המנהל התקין, ובסיועו של ח"כ גלעד קריב, שכיהן באותה עת בוועד המנהל של העמותה. אתר האינטרנט הרשמי של פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית, ברשת החברתית פייסבוק פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית, באתר "גיידסטאר ישראל" מי אנחנו?, באתר פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית פסטיבל הקהל 2021, באתר פסטיבלים וקרנבלים בעולם, ‏2018-12-31 ייעוד ומטרות, באתר פנים קלמן ליבסקינד, המשרד והשר הלכו רחוק כדי להעביר תקציבים לרפורמים ולקונסרבטיבים, באתר מעריב, ‏13/8/2022
הקבינט של ארצות הברית בממשל וודרו וילסון

הקבינט של ארצות הברית בממשל וודרו וילסון כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא וילסון ב-4 במרץ 1913 ועד לסיום כהונתו ב-4 במרץ 1921. הקבינט כלל עשרה בעלי תפקידים. בסך הכל כיהנו בו 19 גברים. שלושה מהם - מנהל הדואר ומזכירי הצי והעבודה - כיהנו בתפקידיהם במשך כל תקופת כהונת הקבינט. בראשית כהונת הקבינט פוצלה מחלקת המסחר והעבודה לשתי מחלקות נפרדות. בראשן הוצבו שני מזכירים שהיו לחברי הקבינט. מזכיר המדינה: ויליאם ג'נינגס ברייאן (1913-‏1915), רוברט לנסינג (1915-‏1920), ביינברידג' קולבי (1920-‏1921) מזכיר האוצר: ויליאם גיבס מקאדו (1913-‏1918), קרטר גלאס (1918-‏1920), דייוויד פרנקלין יוסטון (1920-‏1921) מזכיר המלחמה: לינדלי גאריסון (1913-‏1916), ניוטון בייקר (1916-‏1921) התובע הכללי: ג'יימס קלארק מק'ריינולדס (1913-‏1914), תומאס ואט גרגורי (1914-‏1919), אלכסנדר מיטשל פאלמר (1919-‏1921) המנהל הכללי של הדואר: אלברט ברלסון (1913-‏1921) מזכיר הצי: ג'וזפוס דניאלס (1913-‏1921) מזכיר הפנים: פרנקלין ליין (1913-‏1920), ג'ון ברטון פיין (1920-‏1921) מזכיר החקלאות: דייוויד פרנקלין יוסטון (1913-‏1920), אדווין מרדית' (1920-‏1921) מזכיר המסחר: ויליאם רדפילד (1913-‏1919), ג'ושוע אלכסנדר (1919-‏1921) מזכיר העבודה: ויליאם בואושופ וילסון (1913-‏1921) מדיה וקבצים בנושא הקבינט של ארצות הברית בממשל וודרו וילסון בוויקישיתוף ב-1914 התחתן מקאדו עם אלינור, בתו של הנשיא וילסון. בעקבות זאת הציע מקאדו כי הוא יתפטר מתפקידו כמזכיר האוצר, אך וילסון דחה את ההצעה. יוסטון קודם ב-1920 לתפקיד מזכיר האוצר.
בן ציון פישלר

בן ציון פישלר (1921, ה'תרפ"א – 20 בנובמבר 2019, ה'תשע"ט) היה חוקר הומור, חוקר הלשון העברית, וחבר האקדמיה ללשון העברית. בן ציון נולד לאדלר וריטה. גורש לקפריסין במסגרת ההעפלה ועלה ארצה בספינה בג' בשבט ה'תש"ט. היה אוטודידקט: עקב השואה לא השלים את לימודיו בבית הספר התיכון, ומעולם לא קיבל תואר אקדמי כלשהו על אף הידע הנרחב שרכש. למד עברית במחנה המעצר בקפריסין משליח היישוב היהודי בארץ ישראל (לימים פרופסור) דב נוי והשלים בזה את ידיעותיו משכבר בלטינית, יוונית, גרמנית, רומנית ורוסית. היה בעל טור שבועי קבוע בנושאי לשון בעיתון הארץ. נהג לשבת בספריה הלאומית ושם ערך את מחקריו. שנה לפני מותו קיבל את אות יקיר מכון שוקן בספריית שוקן, ונערך ערב לכבודו, בנוכחות אשתו ברכה, לשונאית אף היא, ובניו ספי איש הסיינטולוגיה ומפיק הטלוויזיה רמי. חקר וניסה להסביר את שירו של איציק מנגר ביידיש ובתרגומים לעברית על מכתב האהבה של מלכת טורקיה לרבינו תם. הפירוש והשיר הוזכרו בהשקת ספרו של פרופסור אברהם (רמי) ריינר על רבינו תם, בהקשר עם רוחו הנוחה לכעוס של רבינו תם, ועם הצדדים החיוביים שיש לעיתים לכעס במידה. פישלר מצא את המקור הרומי בכתבי הורציוס לביטוי על הגוי שבא לפני שמאי הזקן וביקש ללמוד את כל התורה על רגל אחת. פישלר חיבר ספרים שונים, וכתב מאמרים רבים: הנחלת הלשון העברית בימי העלייה השנייה (פרקים מהספר באתר מט"ח וקישור לספר הסרוק באתר כותר) תשעים ושנים 92 מאמרים של בן ציון פישלר באתר רמב"י של הספרייה הלאומית, אתר המאמרים המדעיים בחקר היהדות. הספר לכבוד בן ציון פישלר מנחה לקודש : אסופת מאמרים על לשון ועל הנחלתה מוקדש לשלמה קודש במלאת לו שבעים וחמש שנה / העורכים - חיים רבין ובן ציון פישלר כלשון עמו : אסופת מאמרים בבלשנות שימושית מוקדשת לחיים רבין במלאת לו שישים שנה / העורכים - רפאל ניר ובן-ציון פישלר ספר רוזן / העורכים - עוזי אורנן ובן ציון פישלר אלף אמירות בפורטוגזית יהודית (בפורטוגזית) / בן ציון פישלר לזכרו של בן ציון פישלר באתר האקדמיה ללשון העברית הרצאה מוסרטת שנערכה לכבודו כשנה לפני מותו (אתר הוצאת שוקן) תיאור מאמרו על "אם אלהים רוצה גם מטאטה יורה" (אתר דעת) בן-ציון פישלר, מכל מלמדי השכלתי - וממי עוד?, באתר הארץ, 4 באפריל 2010 בנציון פישלר (1921-2019), דף שער בספרייה הלאומית בן ציון פישלר באתר המעפילים המידע על תולדותיו בהרצאות ביום העיון לכבודו, שנערך בחנוכה תשע"ח, כשנה לפני מותו על ברכה (דלמצקי) פישלר, באתר זמרשת ומאמריה באתר האקדמיה ללשון אות יקיר מכון שוקן (סרטון באתר הוצאת שוקן) השקת הספר של רמי ריינר - רבנו תם, פרשנות הלכה ופולמוס בן-ציון פישלר, מדוע כעס שמאי הזקן?, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2003
קופרה טבסקאן

קופרה טבסקאן (באנגלית: Cupra Tavascan) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שתיוצר על ידי קופרה משנת 2024. היא הוצגה כמכונית קונספט בתערוכת הרכב הבנילאומית של פרנקפורט בספטמבר 2019 ונחשפה בגרסת ייצור ב-8 ביוני 2022. דגם הקונספט מעוצב בעיצוב חדש שלא נמצא בשאר דגמי קופרה, היא מציגה בעיקר מראה ספורטיבי הקבוע של החברה ומזכירה בכך מעט את הטויוטה bZ4X קונספט. תא הנוסעים מציג עיצוב עתידי, וכולל מסך מגע מולטימדיה מרכזי בקוטר 13.0 אינץ' ולוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ'. בתחום ההנעה קופרה לא חושפת פרטים עד לתחילת השיווק. מבט אחורי מבט קדמי מבט לגלגל מדיה וקבצים בנושא קופרה טבסקאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קופרה טבסקאן לפס הייצור בשנת 2024: קופרה טווסקאן, באתר קארטיוב, ‏22 במרץ 2021 קופרה טווסקאן: קונספט לקרוסאובר חשמלי, באתר קארטיוב, ‏02 בספטמבר 2019 cartube, קופרה טווסקאן החשמלי נחשף בגרסת ייצור, באתר cartube קופרה מספקת לנו הצצה לתא הנוסעים של הקרוסאובר החשמלי, באתר קארטיוב, ‏22 באוגוסט 2019
מכון שמיר למחקר

מכון שמיר למחקר הוא מרכז מו"פ יישומי אזורי הפועל בגולן. המכון הוקם בשנת 1985 בקצרין בתמיכת משרד המדע והטכנולוגיה ומועצות הגולן ובחסות אקדמית של אוניברסיטת חיפה. המכון קרוי על שם יצחק שמיר[1]  ובראשו עומדים דינה גלעד, מנכ"לית המכון וד"ר ירון דקל, המנהל המדעי. מטרתו העיקרית של המכון היא להוות עוגן אקדמי מחקרי ומנוע צמיחה למחקרים המבוססים על היתרון היחסי של האזור, תוך שמירה על ערכי פיתוח בר קיימא. במכון פועלים מעל 80 אנשי צוות, מהם 25 חוקרים בדרגת Ph.D, עוזרי מחקר ומנהלה בתחומים מגוונים של חקלאות, חינוך וחברה, ארכאולוגיה, אקולוגיה וסביבה. המכון מארגן כנסים אקדמיים וימי עיון לאומיים ובין לאומיים, מייעץ למוסדות חינוך והשכלה באזור ונמצא בקשרים עם התעשייה המקומית והארצית. המכון מפעיל מעבדות מולקולריות, חדרי גידול תרביות, מכשור מיקרוסקופי, גנטי ומיקרוביאלי וכן חממה מתקדמת למחקר בתחום האגרי-טק ופלטפורמה מעבדתית למיקור חוץ בנושא יזמות חקלאית וסביבתית. המכון נמצא בשלב בניית מבנה מעבדות חדשני הכולל 12 מעבדות מתקדמות בשטח של 1,200 מ״ר, המתווספים למבנה המכון שגודלו 1,300 מ"ר. המכון מנהל ומפעיל את תחנת החקר לתלמידים בתחומי החקלאות והסביבה, את ארכיון הגולן, המתעד את החומר ההיסטורי והמנהלתי של הגולן מאז הקמתו ואת היחידה לחקלאות וחדשנות, הפועלת למתן שירות איכותי ומקצועי לחקלאים, תוך הפיכת הגולן למעצמת אגרי-טק ארצית ובינלאומית. אתר האינטרנט הרשמי של מכון שמיר למחקר מכון שמיר למחקר, ברשת החברתית פייסבוק מכון שמיר למחקר, ברשת החברתית LinkedIn
מרינה גרנובסקאיה

מרינה גרנובסקיה (ברוסית: Марина Грановская; ילידת 13 בינואר 1975) היא קנדית-רוסייה, המשמשת כמנהלת מועדון הכדורגל צ'לסי. היא אחראית על תיווך בעסקת החסות של הקבוצה עם נייקי, שתממן 60 מיליון ליש"ט בשנה למועדון עד 2032. היא מתוארת כ'גברת הברזל' והיא נחשבת לאחת ממנהלי המועדונים הטובים ביותר בכדורגל העולמי. בשנת 2018 פורבס דירג אותה במקום החמישי ברשימת "הנשים החזקות ביותר בספורט הבינלאומי". מרינה גרנובסקיה הייתה העוזרת הראשית של רומן אברמוביץ' במשך למעלה מעשר שנים. היא פיקחה על ההעברות של טימו ורנר, קאי האברץ, חכים זיאש ובן צ'ילוול. בנוסף היא החתימה את טיאגו סילבה. גרנובסקאיה למדה בפקולטה לשפות זרות באוניברסיטת מוסקבה וסיימה את לימודיה בשנת 1997. היא החלה לעבוד בתפקיד עוזרתו האישית של רומן אברמוביץ' בחברת סיבנפט בשנת 1997. בשנת 2003 עברה ללונדון, שם אברמוביץ' קנה את צ'לסי. היא עבדה גם בחברת Millhouse Capital, חברה נוספת בבעלות אברמוביץ'. מאוחר יותר היא הייתה מעורבת בהעברות ועסקאות חוזיות עבור צ'לסי. גרנובסקיה הפכה לנציגת הבעלים במועדון בשנת 2010, ואז הצטרפה לדירקטוריון צ'לסי ביוני 2013. מאוחר יותר קודמה לתפקיד מנכ"לית צ'לסי בשנת 2014. על פי הטיימס, הקידום שלה הפך אותה ל"אישה החזקה ביותר בכדורגל". "Chelsea FC's Marina Granovskaia: the most powerful woman in football". de24.news. 25 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Chelsea-boss er så skræmmende, at flere ikke tør udtale sig om hende". sport.tv2.dk (בדנית). 19 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Marina Granovskaia". ChelseaFC.com. Chelsea FC. 18 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Sam Wallace, ‏Chelsea confirm huge £60m-a-year deal with Nike until 2032, The Telegraph, 13 October 2016 Jason Burt, ‏Chelsea's Iron Lady Marina Granovskaia lays down law on transfers, The Telegraph, 7 June 2015 Alana Glass (27 במרץ 2018). "The Most Powerful Women In International Sports 2018". Forbes. {{cite web}}: (עזרה) "Marina Granovskaia". ChelseaFC.com. Chelsea FC. 18 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Ben Rumsby, ‏Forget Jose Mourinho. Is Marina Granovskaia the real 'Special One' at Chelsea?, The Telegraph, 14 June 2013 Benjamin Newman "Why Marina Granovskaia & Antonio Conte’s relationship at Chelsea is over" 101 Great Goals, 26 January 2018 "Football's First Lady". Evening Standard. 23 באוקטובר 2014. נבדק ב-20 בספטמבר 2017 – via EBSCOhost. {{cite news}}: (עזרה) Hughes, Matt (23 באוקטובר 2014). "Abramovich's leading lady set to run Chelsea's off-field operations". The Times. נבדק ב-20 בספטמבר 2017 – via EBSCOhost. {{cite news}}: (עזרה)
דרו ליג

דרו ליג (באנגלית: Drew League) היא ליגת כדורסל מקצוענית, המתקיימת בכל קיץ בלוס אנג'לס, קליפורניה. הליגה, שהוקמה בשנת 1973, גדלה בפופולריות לאורך השנים, כאשר שחקני NBA השתתפו באופן קבוע במשחקיה. הדרו ליג הוקמה בשנת 1973 על ידי אלווין וילס, שעבד בחטיבת הביניים צ'ארלס ר 'דרו, וכללה בתחילה שש קבוצות. הליגה עלתה בפופולריות בשנות השמונים, עם מספר הולך וגדל של קבוצות (10 בשנת 1985, 14 בשנת 1988) וכמה בתי ספר תיכוניים פופולריים, מכללות ומקצוענים. שחקנים המשתתפים במשחקים. בשנת 1987 קלע קספר וור האב 47 נקודות במשחק האליפות של הדרו ליג. בשנת 1990 אד ריד קבע את השיא בכל הזמנים לנקודות שצברו במשחק בודד עם 64. במהלך מהומות לוס אנג'לס בשנת 1992, החליטו מארגני הדרו ליג להשאיר את הליגה פתוחה, והציעו תמיכה לקהילת דרום לוס אנג'לס. במהלך השביתה ב-NBA בשנת 2011, הדרו ליג ראתה גידול בפופולריות בגלל מספר גדול יותר של שחקני NBA שהשתתפו, חיפשו מקום להתחרות בו במהלך הקיץ. הנוכחות עלתה ל-800 למשחק. במהלך השנים השתתפו שחקנים ממדינות שונות כמו סין, צרפת, גרמניה, איטליה, יפן וספרד בדרו ליג. בשנת 2012, כדי להתמודד עם מספר האנשים המשתתפים שהשתתפו, הדרו ליג עברה ממכון הכושר ליאון ה 'וושינגטון פארק לבית הספר התיכון קינג / דרו מגנט. בשנת 2013 נייקי החלה לתת חסות לליגה. בשנת 2016, הנוכחות הממוצעת הייתה 1,100. בשנת 2017 הדרו ליג הוצגה במשחק הווידאו NBA Live 18. מאז הקמתה השתתפו יותר מ-20,000 שחקנים בליגה. החל משנת 2019 24 קבוצות מתחרות בדרו ליג, כאשר המספר הגבוה ביותר של הקבוצות המשתתפות היה 28 בעונות הקודמות. עונת 2020 בוטלה בגלל מגפת הקורונה. משנת 2022 אדידס נותנת חסות לליגה 1973–1982: אלווין ויליס 1983 – הווה: אוריס "דינו" סמיילי טרבור אריזה מרווין באגלי מייקל ביזלי סטיב בלייק בובי בראון לאמלו בול שאנון בראון קובי בראיינט מייקל קופר בארון דייוויס גלן דייוויס אוסטין דיי דמאר דרוזן קווין דוראנט דה גיים פול ג'ורג' טאג' גיבסון ג'יימס הארדן מונטרז הארל ג'ייסון הארט לברון ג'יימס ברנדון ג'נינגס פו ג'טר קייל קוזמה מאט ליינארט ריימונד לואיס ג'בייל מק'גי אנדרה מילר קטינו מובלי כריס פול פול פירס קווין פורטר הבן ג'וליוס רנדל נייט רובינסון טרנס רוס ביירון סקוט פרנקלין ססיון ג'יי. אר. סמית' דיין סאטל פי. ג'יי. טאקר דנזל ולנטיין ניק יאנג טריי יאנג קספר וייר הבן קספר וייר האב ג'ון וול ג'ון ויליאמס מטא סנדיפורד-ארטסט ג'יימס וייסמן דורל רייט אתר האינטרנט הרשמי של דרו ליג איתי לארי, כשה-NBA בפגרה, הליגה הזו מפגישה בין לברון ג'יימס לכוכב של מגדל העמק, באתר הארץ, 19 ביולי 2022
ג'ורג' בירנבאום

ג'ורג' אלי בירנבאום (באנגלית: George Eli Birnbaum; נולד בשנת 1970) הוא יועץ פוליטי יהודי-אמריקאי למפלגות ימין, שהיה מעורב בכמה מערכות בחירות בישראל. ג'ורג' בירנבאום נולד בלוס אנג'לס להורים יהודים. אביו היה ניצול שואה ממחנה אושוויץ. כאשר בירנבאום היה בן ארבע עברה משפחתו לאטלנטה, שם למד בבית הספר היסודי ובתיכון. לאחר מכן למד לתואר ראשון במדעי החלל במכון הטכנולוגי בפלורידה שם קיבל תואר ראשון במדעי החלל. בשנת 1992 הצטרף בירנבאום לצוות הקמפיין של חבר הקונגרס בוב מקווין ממדינת אוהיו. בשנים שלאחר מכן עבד גם בקמפיינים בקרוליינה הצפונית, וירג'יניה ופלורידה. במהלך 1996 שימש בירנבאום סגנו של אל ד'אמטו בוועדת הסנאטורים הרפובליקנית, ולאחר מכן ניהל את קמפיין הבחירות הכושל של צ'ארלי כריסט ב-1998 בפלורידה מול הסנאטור המכהן בוב גרהאם. בשנת 1998 עבר לישראל כדי לעבוד כיועץ לראש הממשלה בנימין נתניהו ושימש כראש לשכתו במשך כשנה וחצי. ב-2003 נכנס בירנבאום לשותפות עם היועץ הפוליטי ארתור פינקלשטיין, וב-2008 סייע לניר ברקת בבחירות המוניצפיליות לראשות עיריית ירושלים. בעשור השני של המאה ה-21 ייעץ בירנבאום לפוליטיקאים שונים באירופה, ביניהם פטר נצ'אס בצ'כיה, ויטלי קליצ'קו באוקראינה וויקטור אורבן בהונגריה. במקביל המשיך לייעץ לגורמים פוליטיים בישראל, במהלך הבחירות לכנסת השמונה עשרה לאביגדור ליברמן ומפלגת ישראל ביתנו ובמהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע לנפתלי בנט ומפלגת ימינה. Washington 'committed' to ensuring Israel secure, thestar.com, ‏2010-03-10 (באנגלית) מתן ברניר, ‏פרשת ישראל ביתנו: "פאינה אמרה לי - עמותת עזרא תממן", באתר גלובס, 24 באוקטובר 2018 האם לברקת ומרגלית מותר לממן לעצמם קמפיין? מתי ברקת יגיד לנו את האמת על "ירושלים המאוחדת"? – הבלוג של רביב דרוקר Американський політтехнолог, активісти і дивний друг – хто допомагає Кличку, Притулі і Верещук, Українська правда (באוקראינית) כך עזרו יועציו הפוליטיים של נתניהו ליצור את הקמפיין האנטישמי נגד סורוס, באתר Haaretz הארץ ג'ורג' בירנבאום - האיש מאחורי הקמפיין של אביגדור ליברמן, באתר Haaretz הארץ שקד מודאגת: "אנשים נלחצים מצעקות הגעוולד", באתר ערוץ 20, ‏2021-03-23
Israelitische Annalen

Israelitische Annalen (מגרמנית: איזראליטישה אנאלן. בתרגום חופשי לעברית: דברי ימי ישראל) היה שבועון יהודי גרמני, שראה אור בפרנקפורט על המיין במחצית הראשונה של המאה ה-19 בעריכת ההיסטוריון היהודי גרמני הנודע מרקוס יוסט. השבועון התמקד בחדשות מהעולם היהודי, ובמאמרים על הספרות היהודית ועל ההיסטוריה של עם ישראל. עמדתו המוצהרת של השבועון בנושאי הדת הייתה נייטרלית והבליטו את העיסוק ההיסטורי, אך מבקריו של יוסט טענו כי אורח חייו ודעותיו האישיות השפיעו על מחקריו. שמעון דובנוב כתב: ”יוסט כתב את דברי ימי ישראל בעולם ובעצמו היה מחוסר חוש הביקורת, היה מתבולל מתון ומתקן מתון, וכל אלה הכוונות המתונות השקיע גם בספרי ההיסטוריה שלו”. ריצ'רד גוטהייל וא"מ פרידנברג, ‏"Israelitische Annalen", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) דובנוב, דברי ימי עם עולם כרך 9 עמ' 66. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה גבעתי

האם התכוונתם ל... משה גבעתי (היסטוריון) – מפקד חטיבה בצה"ל והיסטוריון צבאי ישראלי משה גבעתי (צייר) – צייר ישראלי
ג'נה רוז

ג'נה רוז סברדלו (באנגלית: Jenna Rose Swerdlow; נולדה ב-28 בספטמבר 1998) היא זמרת, שחקנית, רקדנית ודוגמנית אמריקאית, אשר זכתה לתשומת לב תקשורתית רחבה בזכות הסינגל "הג'ינס שלי", לאחר שהסרטון שלו הפך ויראלי ביוטיוב. הקליפ זכה לכ-14 מיליון צפיות, מה שהפך את רוז ל"כוכבת ויראלית". סוורדלוב הופיע בכמה סרטים וטלוויזיה. האחרונה שבהן יצאה לאקרנים לאחר שפורסמה המוזיקה באינטרנט. היא הופיעה בסרט התיעודי בבימויו של רוברטו סריני, כמו גם בסרט בית העכבר וטייסי הטלוויזיה למען פרקטיקה משפחתית ובאיזה דרך. היא הופיעה גם בפרסומות טלוויזיה, רדיו ואינטרנט; בשנת 2011 עבור חנות OMG ג'ינס בניו יורק, עבור Skechers, Jello ו- Canon. בפברואר 2009 הכירה מועצת העיר הנטינגטון, ניו יורק בסוורדלו "על תרומתה לקהילת אומנויות הבמה". לאחר יציאתו של "הג'ינס שלי" סוורדלו התראיינה לרשתות חדשות, סוקרה בידיעות והופיעה בשידור חי בקונצרט ביריד המוזיקה ווסטברי. במארס 2011, מגזין טיים הציג את סוורדלו כאחד משלושת הילדים שעשויים להיות הבאים לזכות בתהילה נגיפית בדומה לרבקה בלק. עיתונאים ביצעו השוואות בין סוורדלוב לבלק, מכיוון ששתי הנערות הפיקו סרטונים שנכנסו לאותו ז'אנר של פופ מסטיק, "הוטחו על ידי המבקרים כפרובוקטיביים מדי", ושתיהן קיבלו משוב חזק מהציבור. הסרטונים שלה היוו השראה למיקסים, האטה / מהירות, פרשנות, שפת-סינכרון וניתוח ביוטיוב. בשנת 2012 נפרצה נוכחותו המקוונת של סברדלוב; חשבון הטוויטר שלה, ערוץ היוטיוב וכתובת AOL הושחתו ב"צלבי קרס ונאשמים נאציים". לפני הפיגוע, צבר ערוץ היוטיוב שלה 25 מיליון צפיות בסך הכל. מדיה וקבצים בנושא ג'נה רוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'נה רוז ג'נה רוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'נה רוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
סמושאיי

סמושאיי (בהונגרית: Szamossályi) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סמושאיי קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-903 תושבים בשנת 1990 עד 718 תושבים בשנת 2020. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מתקופת הברונזה. יהודים ראשונים התיישבו בסמושאיי במחצית השנייה של המאה ה-19 לאחר שבעלי האחוזות בסביבה הסירו את התנגדותם להתיישבות זרים על אדמותיהם. לאחר שהקהילה התפתחה וגדלה והגיעה ל-144 נפשות, החלו צעירי הקהילה לעזוב אותה לטובת יישובים גדולים יותר בהם היו יותר סיכויים למצוא פרנסה. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, גויסו יהודים מהכפר לפלוגות עבודה בשרות הצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרחית. במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה. ואחרי חג הפסח, נצטוו היהודים בכפר להישאר בבתיהם. לאחר חצות פרצו כוחות משטרה לבתי היהודים, הוציאו אותם בכוח והעמיסו אותם על עגלות. הם לא הורשו לקחת עמם דבר, גם לא מזון. היהודים נלקחו לגטו מאטסלקה ובסוף חודש מאי 1944 שולחו משם למחנה ההשמדה אושוויץ. בקרחת יער קטנה בכפר עדיין קיים בית קברות יהודי ישן ובו כ-11 מצבות של יהודים חלקן שבורות. מדיה וקבצים בנושא סמושאיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמושאיי (בהונגרית) "סמושאיי", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת סמושאיי, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי סמושאיי שנרצחו בשואה בית הקברות היהודי בסמושאיי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
חיה גילאור

חיה גילאור (4 בפברואר 1924 – 15 בינואר 2018) הייתה סופרת ילדים ישראלית. גילאור נולדה במוקצ'בו, צ'כוסלובקיה (כיום בתחומי אוקראינה) כחיה פרידמן. היא למדה בגימנסיה ריאלית והייתה פעילה בתנועת השומר הצעיר ולמדה עברית. במלחמת העולם השנייה נשלחה למחנה ההשמדה אושוויץ. לאחר שחרורה, יצאה מטעם תנועת השומר הצעיר לבודפשט בהונגריה להכשרה ולצורך הוראת עברית. לאחר מכן שבה לפראג ומשם עלתה ארצה ב-1946. עלייתה לארץ של גילאור הייתה בלתי לגאלית והיא נעצרה בידי הבריטים ונכלאה במחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורה השתקעה בקיבוץ המעפיל. היא נישאה לישראל גילאור שהיה ממייסדי הקיבוץ, ולהם נולדו 4 ילדים. גילאור עסקה בהוראה במשך עשרים וארבע שנים ועבדה במפעל "תגה" - שותפות מוגבלת בבעלות הקיבוץ, העוסקת בייצור ובשיווק גרביים והלבשה תחתונה. היא נפטרה בשנת 2018 ונטמנה בבית העלמין בקיבוץ המעפיל. כתביה של גילאור יצאו לאור, וכמו כן התפרסמו ברדיו, ובעיתוני ילדים ונוער. ספריה: קוביות קוביות : שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ״ד 1983) - איורים – עידית שולמן אומי והסערה הנוראה (קריית גת : דני ספרים, 1994) - איורים – שרה בת-אור נוצות לבנות (קריית גת : דני ספרים, 1996) - איורים – יפעת נחשון סופו של משחק (תל אביב : מורשת, תשנ״ו 1996) - איורים – כריסטינה קדמון חגיגה בגשם (קריית גת : דני ספרים, 1998) - איורים – נורית צרפתי הגנב (תל אביב : ידיעות אחרונות : ספרי חמד, 1999) - איורים – כריסטינה קדמון הצלקת (קריית גת : דני ספרים, 1999) - איורים – נורית צרפתי הטיול המיוחד של ירון ורינת (קרית-גת : דני ספרים, 2000) - איורים – ורדה לבני פלא נשיקות ועוד : סיפורים קצרצרים מאד (תל אביב : ידיעות אחרונות : ספרי חמד, 2001) - איורים – אודי ליכטשיין הדבר היפה ביותר : על אהבות נעורים (קרית-גת : דני ספרים, 2003) - איורים – אור קוברינסקי חגיגה ביער (קריית גת : דני ספרים, 2004) - איורים – מיכל פרומר דסקית של חייל : סיפורים מהחיים (קריית גת : דני ספרים, תשס״ה 2005) חובב, לאה. בצחוק ובדמע : עיון ביצירותיה של חיה גילאור. מעגלי קריאה, חוב' 29 (תשס״ג 2002), עמ' 56–65. חיה גילאור, דף שער בספרייה הלאומית חיה גילאור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה חיה גילאור (1924–2018), באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה חיה גילאור ז"ל – אבלים: המשפחה וקיבוץ המעפיל.