laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרה רמירז

שרה רמירז (באנגלית: Sara Ramirez, נולד/ה ב-31 באוגוסט 1975) הוא/היא אישיות אמריקאית העוסקת במשחק, בשירה וכתיבת שירים וידוע/ה בעיקר בשל תפקיד המשחק בתור הדמות ד"ר קאלי טורס (אנ') בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי" (2006–2016). מקום הלידה של רמירז הוא במסטלאן שבמדינת סינלואה במקסיקו. בלידה הוגדר/ה כבת. אבא של רמירז ממוצא מקסיקני ואמא של רמירז ממוצא מקסיקני ואירי. בגיל 8 רמירז עבר/ה עם אמא ממקסיקו לסן דייגו, קליפורניה, לאחר גירושי ההורים. רמירז למד/ה בבית הספר סן דייגו לאומנות יצירה וביצוע. לאחר מכן למד/ה דרמה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. ב-1998 שיחק/ה בסרט "יש לך הודעה" בתור רוז. בשנת 2000 הופיע/ה בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד ליסה פרז. ב-2002 הופיע/ה בסרטים "ספיידרמן" ו"שיקגו". בשנת 2004 הופיע/ה בסדרה "NYPD Blue" של רשת ABC. החל משנת 2006 ועד 2016 השתתף/השתתפה בקביעות בדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" של רשת ABC, שם רמירז גילם/גילמה את ד"ר קאלי טורס. ב-2012 החל/ה לדבב את המלכה מירנדה קורדובה בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה" וב-2016 דיבב/ה גם בסרט "אלנה והסוד של אוולור" - סרט מקורי של ערוץ דיסני. ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", "פשוט ככה" בה משתתף/ת רמירז בתפקיד צ'ה דיאז. ביוני 2011, התארס/ה רמירז לראיין דבולט. הזוג נישא ב-4 ביולי 2012. ב-6 ביולי 2021, הודיע/ה רמירז בהודעה באינסטגרם כי הם נפרדו. ב-8 באוקטובר 2016 רמירז יצא/ה מהארון ואמר/ה כי מזדהה כביסקסואלי/ת. באוגוסט 2020 רמירז יצא/ה מהארון כג'נדרקוויר ומשתמש/ת בכינוי הגוף singular they. 2011: Sara Ramirez (EP) מדיה וקבצים בנושא שרה רמירז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרה רמירז שרה רמירז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרה רמירז, ברשת החברתית אינסטגרם שרה רמירז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרה רמירז, באתר AllMovie (באנגלית) שרה רמירז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרה רמירז, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרה רמירז, באתר בילבורד (באנגלית) Chaney, Jen (24 ביוני 2011). "Sara Ramirez engaged; Curtis Stone and Lindsay Price expecting baby". The Washington Post. Washington, D.C. נבדק ב-27 ביוני 2011. {{cite news}}: (עזרה) Hernandez, Lee (9 ביולי 2012). "Sara Ramirez, Grey's Anatomy Star, is Married! (EXCLUSIVE)". Huffington Post. נבדק ב-9 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Tony Winner and Grey's Anatomy Star Sara Ramirez Ties the Knot!". Broadway.com. Broadway.com. 9 ביולי 2012. נבדק ב-9 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) Ryan and I are no longer together...., instagram Phillips, Carmen (27 באוגוסט 2020). "Sara Ramirez Is Non-Binary: Icon Instagrams Capacity to Be "Girlish Boy, Boyish Girl, Boyish Boy, All, Neither"". Autostraddle. נבדק ב-27 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה)
1846 במדע

ערך מורחב – 1846 20 בפברואר – פרנצ'סקוט דה ויקו גילה כוכב שביט 122P/de Vico 26 בפברואר – תאודור ברורסן גילה כוכב שביט 5D/Brorsen 1 ביוני – אורבן לה-ורייה ביצע חישוב של מיקום נפטון על בסיס שינויים במסלול אורנוס 8 באוגוסט – אסטרונום בריטי ג'יימס צ'אליס צפה בנפטון אך לא הבין שמדובר בכוכב לכת חדש 31 באוגוסט – אורבן לה-ורייה פרסם תוצאות נוספות של חישוביו בהקשר למסלול נפטון 23 בספטמבר – גילוי נפטון על ידי יוהאן גאלה 10 באוקטובר – גילוי טריטון על ידי ויליאם לאסל 17 במרץ – גילוי תהליך לייצור קרוסין על ידי אברהם גסנר גילוי חוק גרהם הקשור לאפוזיה של גזים 13 בינואר – להפעלת מסילת רכבת נבנה גשר המקשר את ונציה עם היבשת 28 ביוני – המצאת הסקסופון על ידי אדולף סאקס בניית העגורן ההידראולי הראשון 21 בדצמבר – רוברט ליסטון, מנתח סקוטי מבצע ניתוח ראשון באירופה תוך שימוש בהרדמה 12 בדצמבר – אוגן באומן, כימאי גרמני (נפטר ב-1896) 17 במרץ – פרידריך בסל, מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1784) מדיה וקבצים בנושא 1846 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומת אל-הייב

רומת אל-הייב (בערבית: رُمة الهـَيـْب; תעתיק מדויק: רֻמת אלהַיְב) הוא יישוב בדואי בבקעת בית נטופה, מצפון לציפורי, השייך למועצה אזורית אל-בטוף (נטופה), בה הוא מהווה את היישוב הדרומי והמערבי ביותר. ביישוב מתגוררים כ-2,200 תושבים (נכון לשנת 2022). היישוב הוקם בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי בני השבט ערב אל-הייב אשר קראו ליישוב בהתחלה כשם השבט. בשנת 1968 הוסב שם היישוב ל"רומת אלהייב", על שם חורבת רומא הסמוכה ממערב. בפי הבדואים באזור נקרא היישוב בשם "פרוש רומאנה" (בעברית: "שדות רומאנה") - על שם הכפר הסמוך, רומאנה, שהוא לפי הסברה רימון המקראית. בקרבת היישוב נמצאת אנדרטת הלוחם הבדואי. רוב המפרנסים מועסקים בעבודות מחוץ ליישוב, כולל עבודה בכוחות הביטחון. בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, נדד שבט אלהייב לצפון ארץ ישראל והתיישב בשולי עמק החולה. בימי המנדט הבריטי רכשו בני השבט קרקעות. חלק מבני השבט נשארו בכפר טובא-זנגרייה, חלקם רכשו אדמות בבקעת בית נטופה והשאר ביישוב בית זרזיר. מדיה וקבצים בנושא רומת אל-הייב בוויקישיתוף משה גלעד, לזחול במחילות המסתור בגליל מהתקופה הרומית, באתר הארץ, 11 באפריל 2024 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
אדל בת הבעל שם טוב

אדל אשכנזי (קרי: אוּדְל או אִידְל; ה'ת"ף – ה'תקמ"ז) הייתה בתו של הבעל שם טוב, אבי תנועת החסידות. מעט ידוע בוודאות על קורות חייה, אך היא הפכה לדמות חשובה באגדות החסידים. בשבחי הבעש"ט מסופר כי לפני פטירתו, אמר אביה ש”לקח את נשמתה מן התורה, מן הפסוק הכתוב אש דת למו (דברים, לג, ב)” מספרים, כי פעם בילדותה, בראש השנה לפני התקיעות, הבחינו כי אדל נעלמה מעזרת הנשים. אביה, הבעל שם טוב, עצר את התפילה וכולם התחילו לחפשה. הוא עצמו הלך לביתו ומצא אותה ישנה במיטתה. הוא העיר אותה ואמר לה: "אינך יודעת כי אסור לישון בראש השנה?" אך היא ענתה לו: "אמא אומרת, ילד שישן, משאירים לו את החלק הטוב ביותר". הבעש"ט הניח לה להמשיך לישון, חזר לבית הכנסת והורה להתחיל את התקיעות. בסיפור אחר, על ניסיונו של הבעש"ט לעלות לארץ ישראל, מופיעה אדל כמי שהתלוותה אליו לנסיעה ביחד עם רבי צבי הסופר. במהלך הנסיעה אירעו מאורעות רבים שמנעו מהם להגיע לארץ ובאחד מהם, נפלה אדל מן הספינה בה הפליגו, אל הים הסוער וניצלה בנס ברגע האחרון. כמו כן מסופר שבמוצאי שבת אחד, שאל הבעל שם טוב את תלמידיו - איזה שער משערי השמיים הוא החשוב ביותר מבין השערים המוזכרים בתפילת יהי רצון של מוצאי שבת. כל אחד מן התלמידים ציין שער אחר והבעש"ט לא קיבל את תשובותיהם. אדל שנכחה במקום, ענתה: "שערי סייעתא דשמייא" (עזרה משמים). אביה אישר את דבריה ואמר שזה אכן השער החשוב מכולם. אדל נישאה לרבי יחיאל מיכל אשכנזי ולהם נולדו שלושה ילדים: רבי משה חיים אפרים מסדילקוב, בעל "דגל מחנה אפרים" רבי ברוך ממז'יבוז' פייגה, אמו של רבי נחמן מברסלב ושל רבי ישראל, המכונה "דער טויטער" (המת) בשנת 2018 פרסמה הסופרת יוכי ברנדס ספר בשם "אדל". הספר מגולל את סיפורו של הבעל שם טוב מנקודת מבטה של אדל, בהסתמך על סיפורים ששמעה הסופרת. Odel(הקישור אינו פעיל) בלקסיקון הוצאת ויילי-בלקוול דינה לוין, גאולה מתחדשת בכל יום, באתר דעת דינה לוין, על תבונה ועל רגישות, באתר דעת "הבעש"ט מחדש החסידות", משה רוסמן, הוצאת מרכז זלמן שזר, עמוד 211 ספר שבחי הבעש"ט, ש.א. הורודצקי, הוצאת דביר, תשל"ה, עמוד רז' "אור הגנוז", מרטין בובר, הוצאת שוקן, עמוד 76 "אור הגנוז", מרטין בובר, הוצאת שוקן, עמוד 84 על שם האגדה החסידית המספרת כי מת בילדותו, וסבו הבעל שם טוב החיה אותו אריאל שנבל, ‏מסורתית בדרכו של הבעל שם טוב, בעיתון מקור ראשון, 25 באוקטובר 2018
מרכז הטניס האולימפי של ריו דה ז'ניירו

מרכז הטניס האולימפי בריו דה ז'ניירו (בפורטוגזית: Centro Olímpico de Tênis) הוא מתחם טניס, שנבנה לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. בנייתו החלה בשנת 2013. קומפלקס הטניס מתפרש על שטח של כ-10 דונם בלבו של "בארה אולימפיק פארק" ברובע בארה דה טיז'וקה, בו נבנים רבים ממתקני הספורט לאולימפיאדה ולמשחקים הפאראלימפיים. מתחם הטניס כולל 16 מגרשים, שחלקם יכללו יציעים זמניים שיפורקו לאחר האולימפיאדה. האצטדיון המרכזי הקבוע מכיל כ-10,000 מקומות ישיבה. האצטדיון המשני מכיל כ-5,000 מקומות זמניים שיקיפו אותו, האצטדיון השלישי מכיל כ-3,000 מקומות ביציעים זמניים שמקיפים אותו, ועוד 7 מגרשים מכילים כל אחד 250 מקומות ב-2 יציעים. שאר המגרשים משמשים בתור מגרשי אימונים. לאחר האולימפיאדה יארח המתחם גם את טורניר הטניס נכים במשחקים הפאראלימפיים. לאחר המשחקים ישמש המרכז לאימונים ותחרויות טניס מקומיות, לאומיות ובינלאומיות. משטחי הטניס בקומפלקס הם מסוג המשטחים הקשים. מדיה וקבצים בנושא מרכז הטניס האולימפי של ריו דה ז'ניירו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפחתי וחיות אחרות

משפחתי וחיות אחרות (באנגלית: My Family and Other Animals) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הסופר וחוקר הטבע ג'רלד דארל, המתאר את נעוריו המוקדמים, בין השנים 1935–1939, באי קורפו שביוון, לשם עברה משפחתו מאנגליה. הספר הוא הראשון מטרילוגיית הספרים של דארל המתארת את האי קורפו. בספר מתאר דארל בהגזמה קומית את משפחתו, וביניהם את אחיו לורנס דארל (לארי). הספר כולל גם תיאורים ארוכים של החי והצומח בקורפו, והייתה לו השפעה בפיתוח התיירות באי. ספר זה השיק את הקריירה של דארל כבעליו של הפארק הזואולוגי ג'רזי, שם שיכן את אוסף החיות הגדול שלו. הספר מתאר את חייו של ג'רלד (ג'רי), של משפחתו ושל חיות המחמד המגוונות שלו במהלך תקופת שהותם באי קורפו. הספר מחולק לשלושה חלקים, לפי שלוש הווילות שבהן גרו: "הווילה בצבע התות שדה", "הווילה בצבע הנרקיס הצהוב", "הווילה הלבנה כשלג". משפחתו כוללת את אמו האלמנה שתמיד מבשלת ומארגנת מסיבות, לארי, אחיו המשורר המתואר כשחצן היודע תמיד מה נדרש לעשות אבל לא מתנדב לעשות אותו, מנהל המשפחה; אחיו לזלי המכור לציד ולכלי נשק, אחותו מרגו העסוקה בדיאטות, לבוש, ולא חכמה במיוחד, ורוג'ר הכלב שלו. אל בני המשפחה מצטרפים ספירו, נהג מונית אותו הכירו כשיצאו לסיור נדל"ן בתחילת דרכם וד"ר תיאודור סטפנידאס - רופא ואיש רוח, חבר המשפחה השותף להתעניינותו העמוקה של ג'רלד בזואולוגיה. הספר כולל עוד שלל טיפוסים צבעוניים, בהם מוריו של ג'רלד ואיכרים מקומיים. ג'רלד מתאר בצורה קומית את חייו על האי, כשבדרך הוא מטפח אוסף גדל והולך של בעלי-חיים: צב בשם אכילס, עקעקים הקרויים "עקנקים", שחף אותו השיג מאסיר רוצח ואחרים. הספר נכתב ב-1955 בבורנמות', שם החלים דארל מצהבת. בדרך כלל היה דארל מצהיר על העיסוק בכתיבה כאל מטלה, אבל הספר הזה היה שונה. אשתו, ג'קי, אמרה: ”מעולם לא ראיתי את ג'רי עובד כמו שהוא עבד על הספר הזה; זה פשוט נשפך ממנו. ... הוא התחיל כמו טבח טוב עם 3 מרכיבים מעולים, שהם אפילו יותר טובים כשהם ביחד. כלומר, הנוף הקסום של האי היווני, עוד לפני שהתיירות הצליחה לקלקל אותו לתיירים, ידידותו עם התושבים הפראיים, בעלי חיים ומקומיים כאחד, וההתנהגות יוצאת הדופן של בני המשפחה שלו.”. הספר ראה אור לראשונה בשנת 1956 וזכה להצלחה מיידית. אף על פי שהספר מתואר כאוטוביוגרפי, גם אם הוא לא מתיימר לאובייקטיביות מלאה, למעשה הרבה מהמתואר שם לא באמת קרה. למשל, פרט חשוב שדארל לא הזכיר הוא העובדה שלארי התגורר עם אשתו, ננסי דארל, בקצה השני של קורפו, בשעה שבספר מתואר שהוא התגורר יחד עם כל המשפחה, רווק. נוסף לכך, השתלשלות האירועים אינה תמיד מדויקת. בספר לא ניתנת הסיבה שבשלה עזבה משפחת דארל את קורפו (מלחמת העולם השנייה). במקום זאת נרמז שהמשפחה עזבה עבור חינוכו של ג'רלד באנגליה. למרות כל זאת, הספר מתאר באמינות את חייו של דארל כפי שראה אותם בגילים 10–15, והוא מלא בתיאור צבעוני ובהומור. לורנס דארל כתב, ”הוא מאד זדוני. מאד מצחיק. ואני חושש שזה גם ספר אמיתי מאוד. זאת סיבה מצוינת לשלוח ילדים בני 13 לפנימיות ולא להשאיר אותם בבית, מצותתים לשיחותיהם של המבוגרים.”. כותרת הספר הצינית נתנה השראה לכמה סופרים אחרים שהעניקו לספרם שמות דומים. ספרית פועלים, 1978, בתרגום עפרה ישועה. מודן, אוקיינוס, 2014, בתרגום יואב אבני. יותם שווימר, "משפחתי וחיות אחרות": קומדיה של טבע, באתר ynet, 1 ביולי 2014 מאשה צור-גלוזמן, תענוג לראות את "משפחתי וחיות אחרות" בלבוש חדש, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2014 משפחתי וחיות אחרות, באתר OCLC (באנגלית)
תכול המטפחת

"תכול המטפחת" (ברוסית: "Синий платочек") הוא שיר אהבה שלחנו חובר בידי המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי (Petersburski), בעת שהותו בברית המועצות. גרסתו הראשונה חוברה על ידי המשורר יאקוב (קובה) גאליצקי (Галицкий) בשנת 1940, בראשית מלחמת העולם השנייה. על פי חוקר הזמר אורי יעקבוביץ', "באביב 1942 לייטנאנט מיכאיל מקסימוב כתב מילים חדשות למנגינת השיר ופגישה מקרית בין הזמרת קלאוודיה שולז'נקו לבין מקסימוב איפשרה לה להיות המבצעת הראשונה של הוואריאנט המלחמתי". את הנוסח העברי המחורז יצר המשורר אברהם שלונסקי בשם "מטפחת כחולה" לתוכנית המטאטא "שי לחייל" מ-1944 ובוצע שם לראשונה על ידי טובה פירון. בשנת 1945 הקליטה פירון את השיר תחת השם "תכול המטפחת" וכללה מספר שינויים בו ביחס לביצוע הראשוני. השיר זכה להצלחה רבה ביישוב. הוא זכה לעיבודים וביצועים בידי זמרים רבים בהם עליזה גבאי, אריק איינשטיין, שוקולד מנטה מסטיק ואריק סיני. נושא השיר הוא האהבה בין שני בני זוג. האני השר ואהובתו, שיש בה זוך ואף נשגבות הבאים לידי ביטוי במילים: "טֹהַר וּתְכוֹל הַמִּטְפַּחַת". בהמשך מוזכרת גם התכלת, צבעם של השמים המסמלת ערכים רוחניים, וכן בא לידי ביטוי בשיר מגע גופני מלא רגש: "לֶטֶף וְרֹךְ שֶׁל הַיָּד", לצד תחושת "חֲלוֹם". המשורר מספר על הפרידה מאהובתו, אשר אירעה שלא ברצונם, ועל הנאמנות ההדדית, בהתאם למילות השבועה בפגישתם האחרונה: "אַתְּ אָז אָמַרְתְּ לִי: / לֹא, לֹא אֶשְׁכַּח עוֹד / אֶת פְּגִישָׁתֵנוּ לָעַד". איתני הטבע ועונות השנה המוזכרים בשיר, הם ביטוי מטפורי למצבי הנפש של בני הזוג; וכך, "הַקֹּר וְהַדֶּלֶף" הם סבל הפרדה והגעגועים, המהווים מבחן לנאמנות הזוגית. לעומתם, באים לידי ביטוי העליזות, ההתלהבות והשמחה בפגישה המחודשת, בחריזה ההפוכה: "תְּכֵלֶת וָאוֹר" ו"בֹּקֶר וָשֶׁמֶשׁ / לַיְלָה וְאֶלֶף אֶלֶף כּוֹכְבֵי הָאָבִיב". השיר תורגם ליידיש בשם " דאס בלויע טיכל" בידי ד"ר יניב גולדברג ובוצע על ידי ליא קניג ב-2023. מידע על היצירה "תכול המטפחת" באתר מיוזיק בריינז "תכול המטפחת" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "תכול המטפחת" והאזנה לו באתר זמרשת דוד אסף‏, גלגולו של ניגון: מ'תכול המטפחת' ל'אנעים זמירות', בבלוג "עונג שבת", פברואר 2011 גרימי גלעד, איך מחפפים? שינויי הנוסח של 'תכול המטפחת', בבלוג "עונג שבת", 30 בינואר 2013 עופרה עופר אורן, איך תרגם אברהם שלונסקי להיט רוסי, ומה היה לו נגד מחשבים, באתר Xnet‏, 8 באוקטובר 2017 השיר בביצוע ליא קניג ראו: אורי יעקובוביץ, מילות השיר "תכול המטפחת" והאזנה לו, באתר זמרשת
תלמוד תורה תשב"ר

תלמוד תורה תשב"ר בבית מרן החזון איש הוא תלמוד תורה חרדי ליטאי בבני ברק; התלמוד תורה הממוסד הפרטי הראשון שהוקם בעיר זו. בשנות ה-40 עבר החזון איש מגבעת רוקח לביתו החדש שהיה שייך לאדם פרטי שהקצה אותו למגורי החזון איש, במזרח העיר (של אז), לימים רחוב חזון איש. בדירתו היה בית כנסת קטן שבו התפלל. החזון איש היה חשוך בנים, ולאחר מותו חזרה חזקת הבית לבעליו. כשנה לאחר פטירתו של החזון איש התאגדה קבוצה מתלמידיו ורכשה את הבית למטרת הקמת תלמוד תורה לזכרו עבור ילדי תלמידיו וחברי חוג חזון איש ("חזונאיש'ניקים"). שמו, "תשב"ר", הוא ראשי התיבות: תינוקות של בית רבן. שמו הרשמי המלא: "תלמוד תורה תשב"ר בבית מרן החזון איש". בשנות ה-70, לאחר שכמות התלמידים בתלמוד תורה תשב"ר גדלה, הורחב מבנה התלמוד-תורה ונבנו קומות נוספות. המבנה המקורי של בית החזון איש נשמר. בשנת 2011 פרצה שרפה במבנה ונגרם לו נזק רב. למרות שתלמידי תלמוד תורה תשב"ר הם ברובם הגדול ממשפחות ליטאיות ששפת הדיבור הרווחת אצלן היא עברית, במשך שנים שפת הלימוד בשיעורי החומש הייתה יידיש, בעשור הראשון של המאה ה-21 עברו ללמד בעברית. למרות שתלמוד תורה תשב"ר אינו נמנה עם הזרם של העדה החרדית, הנהלתו הקפידה שלא להשתמש בתקציבי המדינה והוא היה נשען על תרומות ותשלומי שכר לימוד של ההורים. גם לאחר שנקלע לקשיים תקציביים גדולים שהקשו על תפקודו השוטף של התלמוד תורה, הורה הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן ב-2016 להנהלה להמשיך להתנזר מתקציב ממשלתי. נשיא התלמוד-תורה היה הרב חיים שאול קרליץ, ולאחר מכן הרב חיים קניבסקי. במשך שנים רבות מנהל התלמוד-תורה היה הרב אלעזר צדוק טורצ'ין, מתלמידי החזון איש ומחבר הספר "שונה הלכות" (יחד עם הרב קניבסקי). אחרי פטירת הרב טורצ'ין התמנה הרב משה הלוי (נכדו של הרב יצחק אייזיק הלוי) כמנהל, משרה שבה החזיק עד לפטירתו בקיץ 2022. בראשית שנות ה-2000 החל לכהן לצדו בניהול המוסד, בנו, הרב שמואל הלוי. כמנהל כלכלי שימש הרב אהרן רגוזניצקי וכיום המנהל הכלכלי הוא חיים אהרן סטנייצקי. בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנה ברחוב הרב לנדא מבנה נוסף עבור התלמוד-תורה, בתרומת איש העסקים היהודי-קנדי הרשי פרידמן. בשנת הלימודים תשע"א למדו בו כ-1,000 תלמידים. תלמוד תורה תשב"ר הוא ה"חדר" הממוסד הפרטי הראשון בבני ברק. עד שנות ה-70 רוב ילדי העיר החרדים למדו בבתי ספר של החינוך העצמאי. בשנות ה-60 נוסד על ידי הרב חיים פרידלנדר תלמוד תורה תורת אמת. עם השנים נוסדו "חדרים" נוספים של הזרמים החרדיים השונים, וכיום רוב תלמידי העיר לומדים ב"חדרים" פרטיים. בשנת 2015 נקלע התלמוד תורה לקשיים כלכליים כבדים. הנהלת התלמוד תורה ערכה כינוס חירום להצלת המוסד בחדר לימודו של החזון איש הנמצא במתחם התלמוד תורה, בכינוס השתתפו תלמידי החזון איש, הרב אהרן לייב שטיינמן, הרב ניסים קרליץ, הרב חיים קניבסקי, הרב דוב לנדו והרב גרשון אדלשטיין. בשנת 2020 נרשם התלמוד תורה במשרד החינוך כמוסד פטור והחל לקבל תקציב ממשלתי. יצחק ברוורמן (עורך), זיכרון לדורות: למיסד הת"ת רבי משה הלוי זצוק"ל, בני ברק: תשב"ר בבית מרן החזון איש, ללא שנת דפוס [2023] עוזי ברק, האש בדירת החזון-איש לא הפריעה ללימוד תשב"ר, באתר בחדרי חרדים, 17 בפברואר 2011 חיידר תשב"ר בבית מרן החזון איש עבר והווה, סרטון באתר יוטיוב [1]
ארנה דה ז'ובנטודה

ארנה דה ז'ובנטודה (בפורטוגזית: Arena da Juventude, זירת הנוער (ארנת הנוער); נודע גם כארנה דאודורו) הוא היכל ספורט שהוקם בשכונת דאודורו שבריו דה ז'ניירו. ההיכל מהווה חלק מהתשתית הנרחבת לאירוח אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. הוא מכיל כ-5,000 מקומות ישיבה ביציע אחד (3,000 מהם מיועדים יפורקו לאחר האולימפיאדה) ויארח את טורניר הסיף בקרב חמש במשחקים האולימפיים (מול 4,000 צופים) ובאולימפיאדת הנכים וחלק ממשחקי כדורסל הנשים. המבנה בנוי בבנייה קלה ומבוסס על שלד פלדה קליל המחופה עץ וחומרים שקופים למחצה ומוקף בעמודי פלדה הנושאים את הגג. בגג נפערו שורת אשנבים צרים וארוכים המאפשרים חדירת אור ואף אוורור האולם. האולם מוקם לצד מתקני ספורט נוספים באזור דאודורו שיארחו תחרויות באולימפיאדה, ובהם המטווח האולימפי, פארק לתחרויות אופני הרים ואופני BMX, מסלולים לתחרויות חתירה וקרב חמש, וגם זירת ההיפודרום האולימפי מצויה בקרבת מקום. מדיה וקבצים בנושא ארנה דה ז'ובנטודה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון ספורט המים האולימפי (ריו דה ז'ניירו)

אצטדיון ספורט המים האולימפי של ריו דה ז'ניירו (בפורטוגזית: Estádio Olímpico de Desportos Aquáticos) הוא בריכת השחייה האולימפית המקורה, שמארחת את תחרויות השחייה המרכזיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ובאולימפיאדת הנכים. הקמת המתקן התחילה ב-2013. במקור המבנה תוכנן כמבנה קבע המכיל 18,000 צופים שנועד לשמש לאחר האולימפיאדה כמתקן אימון לשחיינים ובתכנון הוצג שחלק מהחזיתות וגג המבנה יחופו בתריסים שקופים למחצה שיאפשרו חדירת אור יום טבעי אך לא מסנוור וגם יסייעו לאוורור טבעי של המבנה. בנוסף הובטח כי יותאמו חזיתות מבנה הבריכה להקרנת תצוגות מולטימדיה צבעוניות. אולם בפועל הוחלט כי המבנה יהיה זמני בלבד ויפורק לאחר האולימפיאדה וחלקיו ישמשו להקמת 2 פארקי מים בערים אחרות בברזיל. תכולת המבנה היא 15,000 צופים ובתוכו 2 בריכות לאימונים ולתחרויות השחייה. גם צורתו החיצונית שונתה מתכנונו הראשוני. גג הביתן נתלה על 4 עמודי ענק שהוצבו ב-4 פינות היציעים ובולטים כתרנים מעל גג המבנה. חזית המבנה שהפך לזמני כוסה בחיפוי שקוף למחצה ועליו עבודת אמנות מצוירת של האמנית הברזילאית אנדריאה ורחו. העבודה צוירה בגוונים כחולים ויוצרת צורות המדמות גלים התואמים את ייעוד המבנה. מבנה הבריכה האולימפית הוקם ב"בארה אולימפיק פארק" ברובע בארה דה טיז'וקה בעיר ריו דה ז'ניירו, שמכיל רבים ממתקני הספורט האולימפיים. הבריכה אירחה את תחרויות השחייה ושלבי הגמר של תחרויות הכדורמים. תחרויות נוספות בענפי המים התקיימו במרכז ספורט המים מריה לנק הסמוך. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון ספורט המים האולימפי בוויקישיתוף אצטדיון ספורט המים האולימפי באתר הרשמי של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאו-פקה טהטי

לאו-פקה טהטי (בפינית: Leo-Pekka Tähti; נולד ב-22 ביוני 1983) הוא ספורטאי נכה פיני. אלוף עולם ובעל חמש מדליות פאראלימפיות, מהן שלוש מדליות זהב, במשחקים הפאראלימפיים. טהטי התחרה לראשונה עבור המשלחת הפינית במשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו באתונה בשנת 2004. הוא התחרה במרוץ ל-100 מטרים (קטגוריה T54) וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 14.19 שניות, 12 מאיות השנייה לפני הבריטי דייוויד ויר שסיים את מקצה הגמר ב-14.31 שניות, לאחר ששבר שיא פאראלימפי במקצה המוקדם עם 14.17 שניות. טהטי הוסיף מדליית זהב נוספת בתחרות ל-200 מטר עם תוצאה של 25.25 שניות. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) התחרה טהטי בשני המקצים פעם נוספת. במקצה ל-100 מטר שבר את שיא העולם במקצה המוקדמות עם תוצאה של 13.76 שניות, וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 13.81 שניות במקצה הגמר. ובמירוץ ל-200 מטר ראה את לִישִׂין גָ'אנְג הסיני קובע שיא עולם של 24.18 שניות במקצה המקדים, וזוכה בזהב עם 24.34 במקצה הגמר. טהטי זכה במדליית הארד כשסיים את המירוץ בתוצאה של 25.17 שניות. במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) זכה טהטי במדליית זהב במירוץ ל-100 מטרים כשניצח בתחרות עם תוצאה של 13.79 שניות, לפני יאנג לו הסיני שסיים ב-13.92 שניות וסאיצ'ון קונג'ן התאילנדי שזכה במדליית הארד עם 13.92 שניות. טהטי לקח חלק גם באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בעיר אסן בשנת 2006. הוא השתתף במקצים ל-100 ו-200 מטר וזכה בשתי מדליות ארד. במקצה ל-100 מטר עם תוצאה של 14.51 שניות, ובמקצה ל-200 מטרים עם תוצאה של 25.85 שניות. באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה טהטי במדליית הזהב במקצה ל-100 מטרים עם תוצאה של 14.14 שניות, ובמדליית הכסף במקצה ל-200 מטרים עם תוצאה של 25.25 שניות. מדיה וקבצים בנושא לאו-פקה טהטי בוויקישיתוף לאו-פקה טהטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לאו-פקה טהטי, ברשת החברתית אינסטגרם ATHENS 2004 Paralympic Games Men's 100 m T54 ATHENS 2004 Paralympic Games Men's 200 m T54 Beijing 2008 Paralympic Games Men's 100 m T54 Beijing 2008 Paralympic Games Men's 200 m T54 Men's 100m - T54 IPC Athletic Worldchampionship Assen 2006 Men's 100 m T54 IPC Athletic Worldchampionship Assen 2006 Men's 200 m T54
איסאייס וולף הלמן

איסאייס וולף הלמן (Isaias Wolf Hellman;‏ 3 באוקטובר 1842 - 9 באפריל 1920) היה יהודי ממוצא גרמני והבנקאי הראשון של לוס אנג'לס, אשר נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר בתקופתו בתחום הפיננסי בקליפורניה. הלמן נולד ב-3 באוקטובר 1842 בבוואריה שבגרמניה למשפחה יהודית. הוא ואחיו היגרו ללוס אנג'לס שבקליפורניה במאי 1859. הלמן החל לעבוד בחנות של בני דודיו ובשנת 1865 הוא פתח חנות מוצר צריכה משלו. הוא החל לעסוק בבנקאות כמעט במקרה, כאשר אחד מלקוחותיו הפקיד אצלו באופן קבוע זהב ודברי ערך, אותן הלמן שמר בכספת. הוא התקדם בעסקיו ובשנת 1868 יחד עם שותף נוסף הוא פתח בנק. הלמן נישא לאסתר ניוגס, תושבת ניו יורק, באפריל 1870. נולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1871, הקימו הלמן ומושל קליפורניה ג'ון דאוני (אנ'), יחד בנק שהצליח במהרה. להלמן היו מספר השקעות שונות בתחום הבנייה והחקלאות. הלמן החל לרכוש שטחי אדמה בלוס אנג'לס ובשנת 1871 התעצמו שטחיו עם רכישת אדמה בשטח של 53 קמ"ר. הוא רכש עסקים בתחילת דרכם וצבר כוח כלכלי רב. בשנת 1879 תמך הלמן בהתארגנות של כמה צעירים והביא להקמת אוניברסיטת דרום קליפורניה, האוניברסיטה הראשונה באזור דאז. בשנת 1890 עבר הלמן לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, כדי לרכוש את בנק נבדה. שניים ממחזיקי המניות העיקריים שלו כללו את האחים ליהמן ואת לוי שטראוס. הלמן מונה לנשיא הבנק בין השנים 1890 ל-1898, ולנשיא הבנק הלאומי של נבדה מ-1898 ועד 1905. באותה השנה בנק נבדה מוזג עם וולס פארגו. בשנת 1920 נפטר הלמן. לימים, בנו מונה ליו"ר חברת וולס פארגו, ונכדת-נכדתו כתבה עליו את הספר "איך מהגר יהודי בשם איסאייס ייסד את קליפורניה" (Towers of Gold: How One Jewish Immigrant Named Isaias Hellman Created California), אשר יצא לאור בשנת 2008 וזכה להצלחה אזורית רבה. מדיה וקבצים בנושא איסאייס וולף הלמן בוויקישיתוף איסאייס וולף הלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייזק האל

אַייזֶק הָאל (באנגלית: Isaac Hull) ‏(9 במרץ 1773 – 13 בפברואר 1843) היה קומודור בצי האמריקני. אייזק האל נולד בדרבי, קונטיקט (על פי מקורות אחרים בהנטינגטון, כיום שֶׁלְטוֹן, קונטיקט). בנעוריו הצטרף לאביו הימאי בהפלגות קצרות לאורך החוף ואף בהפלגות אל איי הודו המערבית. אביו מת בעודו נער, והוא אומץ על ידי דודו ויליאם האל, קצין במלחמת העצמאות האמריקנית ולימים גנרל ופוליטיקאי. באמצע שנות התשעים פיקד האל הצעיר על ספינות סוחר אחדות, חלקן נפלו לידי פריבטירים צרפתיים. הוא הצטרף לצי האמריקני, במרץ 1798 קיבל דרגת לוטננט, ובשנתיים הבאות, במהלך המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת, שירת בהצטיינות בפריגטה "קונסטיטושן". ב־1802 עם התגברות ההתקפות של הקורסארים הברברים על אוניות סוחר אמריקניות, יצא אל הים התיכון כלוטננט ראשון בפריגטה "אדמס". מאוחר יותר פיקד על הסקונר "אנטרפרייז" ועל הבריג "ארגוס". ב־1804 הועלה לדרגת מאסטר-קומנדנט וב־1806 לדרגת קפטן. שנים ספורות לאחר מכן פיקח על בנייתן של ספינות תותחים, ובין 1809 ל־1810 פיקד על הפריגטות "צ'סאפיק", "פרזידנט" ו"קונסטיטושן". תקופת פיקודו על הפריגטה "קונסטיטושן" הייתה רבת־אירועים. בשנים 1811-1812 הפליגה האונייה בפיקודו אל אירופה, ושבה הבייתה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה. שייטת אויב רדפה אחר אונייתו בחוף המזרחי ביולי 1812, אך האל הצליח בכישרון רב להתחמק ממנה. ב־19 באוגוסט אותה שנה נתקלה "קונסטיטושן" בפריגטה הבריטית אה"מ "גרייר", ובקרב שנתלקח ביניהן הלמה בה בתותחיה ללא רחם ואילצה אותה להיכנע. הניצחון עורר גל של שמחה וגאווה בקרב הציבור, והוכיח כי הצי האמריקני הוא יריב ראוי ואף מסוכן לאוניותיה של המעצמה הימית הבריטית. בפרק הזמן עד סיומה של המלחמה פיקד האל על מספנת הצי בפורטסמות', שירת תקופה קצרה כקצין מינהלת הצי בוושינגטון ואחר כך פיקד על מספנת הצי בבוסטון. בין 1823 ל־1827 פיקד על שייטת האוקיינוס השקט שפעלה במימי דרום אמריקה. את תפקידו הבא, בשנים 1829-1835, עשה האל כמפקד מספנת הצי בוושינגטון. בשנים 1839-1841 פיקד על שייטת הים התיכון. ב־1843 פרש האל מן הצי בשל בריאותו הרופפת וגילו המתקדם. הוא מת בפילדלפיה, פנסילבניה, ונקבר בבית הקברות לוּרְל הִיל. חמש מאוניותיו של הצי האמריקני נקראו על שמו: ספינת התותחים "קומודור האל" (1862), והמשחתות "האל" (1902), "האל" (1921), "האל" (1934) ו"האל" (1957). מדיה וקבצים בנושא אייזק האל בוויקישיתוף אייזק האל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אייזק האל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)