laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנזר סנט ג'ורג'

מנזר ג'ורג' הקדוש (בערבית: دير القديس جورج, דיר אל-קדיס ג'ורג') או מנזר חוזיבה הוא מנזר נוצרי-יווני-אורתודוקסי הבנוי בצלע ערוץ נחל פרת במדבר יהודה, בקירוב בגובה פני הים, המצוי בשטחי C. ראשית ההתיישבות בו נעשתה על ידי חמישה נזירים סורים שלאחריהם, במאה החמישית נזיר בשם יוחנן (אנ') מהעיר תבי התיישב במקום והקים מנזר מסוג קוינוביון. המנזר הורחב במהלך המאה השישית על ידי הנזיר גאורגיוס מכוזיבא (אנ'), שעל שמו נקרא המנזר. המנזר נהרס ונבנה מחדש מספר פעמים. הוא נהרס במהלך הכיבוש הפרסי, שוקם ונהרס מחדש על ידי הערבים. המבנה הקיים נבנה ברובו במהלך המאה ה-19. קומתו העליונה של המנזר היא מערה עתיקה, שסביבה נבנו שלוש כנסיות. הנזירים מאמינים כי זו המערה בה התגורר אליהו הנביא בהגיעו לנחל כרית, ובה ניזון מהלחם ומהמים שהביאו לו העורבים. כן מאמינים הנוצרים כי במערה זו בישר מלאך לסבו של ישו, יהויקים, כי אשתו חנה תלד את מרים הבתולה. הפסגות שסביב למנזר מוקפות בצלבים מברזל, שהוצבו על ידי הנזירים בשנת 1967. כן מצויים בצוקים כוכי התבודדות בהם מתבודדים הנזירים. בסוף 2011 התגוררו במנזר עשרה נזירים, תשעה מהם מיוון ואחד מסרביה. למנזר זיקה עמוקה למנזר דיר חג'לה שליד יריחו ואב המנזר של דיר חג'לה נחשב גם כאב המנזר של סנט ג'ורג'. מדיה וקבצים בנושא מנזר סנט ג'ורג' בוויקישיתוף מידע על אתר מנזר סנט ג'ורג', בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות דובי זכאי, נגיעת מקום, טיולים נינוחים ליופי נסתר ומקומות מיוחדים בארץ, תל אביב (2009), עמ' 179 מיכאל יעקובסון: סקירה וצילומים עדכניים של המנזר, באתר 'חלון אחורי' 3 בדצמבר 2014 מנזר סנט ג'ורג' (ואדי קלט), דף שער בספרייה הלאומית
מחוזות אקוודור

מבחינה מנהלית אקוודור מחולקת ל-24 מחוזות (provincia, פרובינציה). המחוזות מחולקים לנפות. בעבר היו אזורים שלא שייכים לאף מחוז. במהלך שנים 2015–2017 הם נכללו במחוזות שבקרבתם. מדיה וקבצים בנושא מחוזות אקוודור בוויקישיתוף נתוני המחוזות
מגוג

מָגוֹג הוא בנו השני מתוך שבעה של יפת בנו של נח במקרא, אחיהם של גומר, תירס, יוון, תובל, משך ומדי. מגוג בדרך כלל משתייך למסורות של אחרית הימים, בעיקר בספר יחזקאל פרקים ל"ח-ל"ט בהקשר של: "גּוֹג אֶרֶץ הַמָּגוֹג נְשִׂיא, רֹאשׁ מֶשֶׁךְ וְתֻבָל." — ספר יחזקאל, פרק ל"ח, פסוק ב' הוא ידוע במיוחד על אזכורו בהקשר של מלחמת גוג ומגוג. יוסף בן מתתיהו זיהה כצאצאיו של מגוג את העם הסקיתי, עם ממוצא הודו-אירופי שישב בין המאה ה-8 לפנה"ס למאה הראשונה לפנה"ס בערבות אוקראינה הדרומית לחופיו של הים השחור. לפי דבריו היוונים קראו לסקיתיה מגוגיה. איזידורוס מסביליה הוסיף גם את הגותים לבניו של מגוג. ג'ואנס מגנאוס החשיב את בניו של מגוג גם לגותים וגם לשוודים וכריסטינה, מלכת שוודיה, החשיבה את עצמה כמספר 249 בשושלת המלכים יוצאי חלציו של מגוג.[דרוש מקור] על פי המלומד הפיני דניאל יוּסְלֶנְיוּס (Daniel Juslenius;‏ 1676–1752), העם הפיני הוא אחד מצאצאיו של מגוג שהיגר לפינלנד. על פי כמה מקורות הוא קשור גם לעם האירי. למגוג היה גם נין שנקרא "חבר", שצאצאיו הופצו באזור הים התיכון.[דרוש מקור] על פי חוקרים רבים מגוג זהו הטריטריה. "גוג ומגוג", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) קדמוניות היהודים, ספר ראשון, פרק 6, שורה 124 ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הליגה הבלקנית

האם התכוונתם ל... הליגה הבלקנית (ברית) – ברית של ארצות נוצריות אורתודוקסיות, שוכנות חבל הבלקן, שכוונה נגד האימפריה העות'מאנית הליגה הבלקנית בכדורסל – ליגת כדורסל שהוקמה בשנת 2008 עבור קבוצות הכדורסל של מדינות חבל הבלקן
יעקב מזא"ה

הרב יעקב מזא"ה (1859 - 20 באוקטובר 1924) היה רב, סופר, פעיל ציוני ומשפטן. מזא"ה נולד במוגילוב שעל נהר דנייפר באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) למשפחה חב"דית. במקביל לחינוך תורני, למד בגימנסיה בקרץ' ולאחר מכן משפטים באוניברסיטת מוסקבה. דגל באידאולוגיה של חובבי ציון ויסד קבוצה בשם "ברח דודי" או מב"ו - "מי בכם ויעל". בתקופת לימודיו באוניברסיטה היה חבר ב"חובבי ציון". ב-1884 היה ממייסדי החוג "בני ציון" יחד עם מנחם אוסישקין ויחיאל צ'לנוב. ב-1890 ארגן באודיסה קבוצת בעלי הון להתיישבות בארץ ישראל, נסע לארץ ישראל ורכש את הקרקע של מחניים בגליל. בשל קשיים כלכליים הקרקע נמכרה לברון רוטשילד. ב-27 באוקטובר 1893, אחרי סילוקו של הרב סולומון מינור, מונה מזא"ה לכהן כרב הראשי של מוסקבה. הוא נבחר כרב מטעם ונחשב גם בעיני היהודים המסורתיים כרב ראוי. באותה שנה, בעידודו של מזא"ה, החל לפעול במוסקבה חוג אוהבי השפה העברית. הוא התפרסם בעולם היהודי בעקבות עדותו האמיצה כעד מומחה במשפט בייליס, שבו הזים את עלילת הדם כמומחה ליהדות. במשפט באה לידי ביטוי גם היכולת הרטורית שלו. בשנת 1917 ייסד יחד עם נחום צמח ומנחם גנסין אגודה להקמת תיאטרון הבימה. לאחר מהפכת פברואר נבחר כנציג הרשימה היהודית בכנס היסוד הרוסי. ב-1924 נפגש עם הסופר מקסים גורקי, ולאחר מכן, בחודש יולי של אותה שנה, גם עם לנין, בניסיון לעצור את הפוגרומים באוקראינה ואת רדיפת היהדות בברית המועצות. ב-1923 פנה למיכאיל קלינין ולפליקס דזרז'ינסקי במחאה נגד ניסיונות סגירת בית הכנסת הגדול במוסקבה. הרב מזא"ה נפטר במוסקבה ונקבר בבית הקברות דורוגומילובסקויה. קברו הועבר ב-1932 לבית הקברות ווסטרייקובסקויה. כתב ארבעה כרכים של זכרונות, וכן מאמרים בשמות העט "סעדיה אהרוני", "יעקב הכהן" ו"כוכב". רחוב מזא"ה בתל אביב ורחובות בהרצליה, בנתניה ובחולון נקראו על שמו. ד"ר מאיר קוטיק, משפט בייליס: עלילת דם במאה העשרים, הוצאת מלוא, תל אביב, תשל"ט, 1978 מדיה וקבצים בנושא יעקב מזא"ה בוויקישיתוף כתבי יעקב מזא"ה בפרויקט בן-יהודה יעקב בן ישעיהו מזא"ה, זכרונות, כרך א', כרך ב', כרך ג', כרך ד', תל אביב: ילקוט, ה'תרצ"ו, באתר אוצר החכמה זאב אריה רבינר, הרב יעקב מזא"ה, באתר אוצר החכמה שמואל טשרנוביץ, מן האחרונים: יעקב בן ישעיהו מזא"ה, בפרויקט בן-יהודה יעקב מזא"ה, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) יעקב בן ישעיהו מזאה (1859-1924), דף שער בספרייה הלאומית השם מזא"ה הוא ראשי תיבות של "מזרע אהרן הכהן". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גרניט (בעברית: שחם) - סוג של סלע גדוד שחם שבחטיבת הנח"ל שח"ם - ארגון השחקנים בישראל שח"מ – מסלול שירות בצה"ל שבמסגרתו משרתים המגויסים במשטרת ישראל. שטח חתך מכ"ם – המידה של ההד (ההחזר) המכ"מי של עצם או מדד הגילוי של העצם על ידי מכ"ם. תחנת שחם – תחנת רכבת קלה בקו האדום של הדנקל אישים: אורלי שחם – פסנתרנית ילידת ישראל אורלי שחם (שחיינית) – אלופת ישראל בשחייה דוד שחם – סופר, מתרגם ועורך ישראלי; אחיו של נתן שחם גיל שחם – כנר ישראלי, אחיה של אורלי חגי שחם – כנר ישראלי; אחיה של רינת שחם חיה שחם – חוקרת ספרות ישראלית, פרופסור באוניברסיטת חיפה מישאל שחם – ממפקדי ההגנה, ממקימי צה"ל ומפקדיו הראשונים ניסו שחם – ניצב במשטרת ישראל נתן שחם – סופר ומחזאי ישראלי; אחיו של דוד שחם עדי שחם – זמרת, מוזיקאית ויוצרת ישראלית רינת שחם – זמרת מצו-סופרן ילידת ישראל; אחותו של חגי שחם שכם (פירושונים)
קופוסט

המונח "קופיס" מפנה לכאן. לערך העוסק בסוג של חרב, ראו קופיס (חרב). קוֹפּוּסְט (מיידיש: קאָפּוסט; בבלארוסית וברוסית: Копысь, "קוֹפִּיס") היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בקרבת נהר דנייפר. היישוב נזכר לראשונה בכתובים בשנת 1059[דרוש מקור]. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,399 יהודים. בעיירה פעלו בתי דפוס עבריים, ובהם בית הדפוס של רבי ישראל יפה ("המדפיס מקופוסט"), שבו נדפסו ספרי חסידות. בבית הדפוס שלו ראתה אור בשנת 1815, המהדורה הראשונה של הספר "שבחי הבעל שם טוב". לישראל יפה הייתה מעורבות אישית לא רק בהדפסתו של ספר זה אלא גם בעריכתו. פעילות הדפוס העברי בעיירה נפסקה בשנת 1837. בשנת 1866 נוסדה בעיירה חסידות קאפוסט, בידי רבי יהודה לייב שניאורסון (המהרי"ל מקופוסט), והמשיך את דרכו בנו, רבי שלמה זלמן שניאורסון, שכיהן בקופוסט במשך 34 שנים, עד לפטירתו בשנת 1900. בשנת 1812 חצו את הדנייפר ליד קופוסט חייליו של הגנרל הרוסי מיכאיל קוטוזוב ברדיפתם אחרי צבאו הנסוג של נפוליאון. ב-11 ביולי 1941 חצו את הדנייפר ליד קופוסט חייליו של קורפוס 18 מקבוצת הפאנצר השנייה בפיקודו של הגנרל הגרמני היינץ גודריאן, בדרכם לקרב סמולנסק, וגרמו נזק רב לעיירה. ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את כ-250 היהודים שלא הספיקו להימלט ממנה בגטו שהוקם בבית חרושת סמוך. ב-14 בינואר 1942 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו, וערכו מצוד קפדני אחר מעט היהודים שהצליחו להימלט מהאקציה. ב-27 ביוני 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום במסגרת מבצע בגרטיון. מילידי העיירה: דוד רמז, ממנהיגי היישוב; ואלכסנדר לוקשנקו, נשיא בלארוס הנוכחי (משנת 1994). מדיה וקבצים בנושא קופוסט בוויקישיתוף http://onegshabbat.blogspot.com/2016/10/blog-post_14.html דוד אסף‏, מסע אל ערש הולדתה של חב"ד (ג): נדפס בקאפוסט, בבלוג "עונג שבת", 14 באוקטובר 2016 קופיס (Kopys), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קופיס במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) "קופוסט", באתר JewishGen (באנגלית) דניאל רומנובסקי (אנ'), קופיס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1685–1686), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדי נוימן

עדי נוימן (נולדה ב-2 בספטמבר 1982) היא דוגמנית עבר ישראלית. עדי לאה נוימן נולדה בירוחם, בת לזוג הרופאים אביבית ודורון נוימן. ב-1986, כשהייתה בת 4, התגרשו הוריה. היא ואחיה הבכור, אדם נוימן (מייסד WeWork) עברו להתגורר בארצות הברית יחד עם אמם, לצורך התמחותה ברפואה. ב-1990 שבו לישראל והתמקמו בקיבוץ ניר עם, שם גדלה והתחנכה. נוימן למדה בבית הספר האזורי הקיבוצי שער הנגב. לאחר מספר שנים, נישאה אמהּ בשנית. ב-1996, כשהייתה בת 14, עברה עם משפחתה לכפר סבא. הדוגמנית עופר אורבך היא אחותה-למחצה, ואמה היא רופאה בכירה במחלקה האונקולוגית בבית חולים רמב"ם. דודתה, אחות אביה היא גליה אלבין. בסמוך ליום הולדתה ה-15, ב-1997, התמודדה ביוזמתה האישית בתחרות "נערת השנה" של "מעריב לנוער" וזכתה בתואר, אז הוחתמה כדוגמנית בסוכנות הדוגמנות "יולי" והחלה לעסוק בדוגמנות. בשנת 1998, כשנה לאחר הזכייה בתחרות נערת השנה, בהיותה בת 16, טסה לפריז, אחר כך ללונדון, והחלה בקריירת דוגמנות בינלאומית. משם היא עברה לעיר ניו יורק והוחתמה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית IMG MODELS סוכנות המייצגת בין היתר את דוגמניות העל היידי קלום, קייט מוס, נעמי קמפבל וג'יזל בונדשן. בשנת 2011 היא חזרה לגור בישראל. נוימן השתתפה בין היתר בקמפיינים הישראליים של "קסטרו", "גולף" ו"דן קסידי"; ובקמפיינים הבינלאומיים של "אדידס", "לוריאל", "ויקטוריה'ס סיקרט", "פנטן", "מיו מיו", "קלווין קליין" ועוד. כמו כן כיכבה על שערי מגזינים בינלאומיים גדולים ונחשבים כמו "Elle", מארי קלייר, "קוסמופוליטן", "ווג" ואחרים. במרץ 2009 השתתפה נוימן בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP". באפריל 2009 החלה נוימן לדגמן הלבשה תחתונה לחברת "דלתא", ובאותה שנה נבחרה להוביל את הקמפיין של "ניימן מרקוס", רשת בתי כלבו בארצות הברית. במקביל לעבודתה כדוגמנית היא ניהלה רשת של חנויות לבגדי ילדים ותינוקות בשיתוף עם אחיה, אדם נוימן. כמו כן, היא הנחתה בכמה תוכניות טלוויזיה בערוצי yes וב-HOT, והשתתפה בתוכניות המציאות "החיים על פי Y" של yes. ב-2011 המשיכה לשמש כדוגמנית בקמפיינים של "דן קסידי". בתחילת שנת 2012 הייתה פעילה נגד "חוק הדוגמניות" במתכונתו הנוכחית, אשר אוסר על עבודתן של דוגמניות אשר מדד ה-BMI הוא מתחת ל-18.5. נוימן טוענת כי המדד אינו תקני ואינו לוקח בחשבון את כל הגורמים הנחוצים וכי יש למצוא מדד אחר. בשנת 2013 החלה להגיש לצד דודו ארז את התוכנית "הורדה חוקית" ברצועת השידור "אגף 24" בערוץ 24. החל משנת 2017 מנהלת נוימן יחד עם דניאל קרמר בית ספר לתכנות מפתחים המיועד עבור חרדים מחוננים המעוניינים להשתלב בתחום ההייטק. באוקטובר 2012 נישאה לכדורגלן העבר אבי יחיאל, והם הורים לשניים. עדי נוימן, ברשת החברתית אינסטגרם עדי נוימן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עדי נוימן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עדי נוימן, באתר FMD יואב בירנברג, אין לה חולשה לדוגמנים, באתר ynet, 14 באפריל 2004 תמי שמש קריץ, נראית עשר: עדי נוימן, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2008 חגית גינזבורג, הלו, נוימן, באתר ynet, 15 ביולי 2010 נמרוד דביר, אדומה ולוהטת: ריאיון עם עדי נוימן, באתר nrg‏, 2 בספטמבר 2011 מיקי לוין, שבת כלה: ריאיון עם עדי נוימן, באתר nrg‏, 22 במרץ 2012 חגית רון רבינוביץ', עדי נוימן: "אני כבר לא במוד דוגמנית", באתר ישראל היום, 20 בספטמבר 2013 איתי יעקב, עדי נוימן מדגמנת בהיריון מתקדם: "אני מרגישה מסטולה כבר 8 חודשים", באתר Xnet‏, 16 באוגוסט 2015 איריס אברמוביץ, אני, עדי נוימן, באתר ynet, 9 בפברואר 2011
נוימן

נוימן (מגרמנית: Neumann) הוא שם משפחה גרמני שפירושו "איש חדש". שם זה הוא אחד מ-20 שמות המשפחה הגרמניים הנפוצים ביותר. האם התכוונתם ל... אישים: אבי נוימן – קצין משטרה ישראלי אדם נוימן – יזם ישראלי, מייסד WeWork; אחיה של עדי נוימן; בעלה של רבקה נוימן (אשת עסקים) אוגוסטין נוימן – שחמטאי אוסטרי אלון נוימן – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי אליאס (אליהו) נוימן – צייר יהודי-אמריקאי-ישראלי אלפרד נוימן – אדריכל יהודי-צ'כי אשר למד ועבד בווינה ובפריז בשנות ה-20 ובשנות ה-30 אנני נוימן – ציירת ישראלית אריך נוימן – פסיכולוג וסופר יהודי-גרמני-ישראלי ארנסט נוימן – הרב הניאולוגי של יהודי טימישוארה ומנהיג הקהילה שנים רבות במחצית השנייה של המאה ה-20 בעז נוימן – היסטוריון ישראלי ג'ון פון נוימן – מתמטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי, שהיה שותף לשניים מההישגים הטכנולוגיים הבולטים של המאה העשרים: פיתוח פצצת אטום ופיתוח המחשב האלקטרוני, אך זכור בעיקר כיוצרה של תורת המשחקים (יחד עם אוסקר מורגנשטרן) גוסטב נוימן – שחמטאי גרמני דני נוימן – מגדולי שחקני מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים ופרשן ישראלי ואצלב נוימן – מנצח, כנר וויולן צ'כי ויקטור נוימן – היסטוריון יהודי-רומני יוסף נוימן – פרופסור ישראלי לביולוגיה ופילוסופיה עדי נוימן – דוגמנית ישראלית; אחותו של אדם נוימן; גיסתה של רבקה נוימן (אשת עסקים) פאול נוימן – שחיין אוסטרי-יהודי פול ניומן – שחקן ונהג מרומים אמריקאי ממוצא יהודי צבי נוימן – פרופסור לכירורגיה פלסטית, מייסד ומנהלה הראשון של המחלקה לכירורגיה פלסטית בהדסה ירושלים צילה נוימן – ציירת ישראלית רבקה נוימן – שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מחזאית וסופרת ישראלית רבקה נוימן (אשת עסקים) – יזמית אמריקאית-יהודייה; בת-דודה של גווינת פלטרו; אשתו של אדם נוימן; גיסתה של עדי נוימן אחרים: מכונת פון נוימן ניומן ניימן
שדות התות (אתר הנצחה)

שדות התות (באנגלית: Strawberry Fields) הם אזור ואנדרטה בסנטרל פארק המוקדשים לזכרו של המוזיקאי ג'ון לנון. האתר קרוי על שם השיר Strawberry Fields Forever (שדות תות לנצח) של לנון ופול מקרטני. את האתר, ששטחו עשרה דונם, תכנן ברוס קלי, שהיה אדריכל הנוף הראשי של סנטרל פארק. האתר נחנך ב-9 באוקטובר 1985, שהיה אמור להיות יום הולדתו ה-45 של לנון, על ידי רעייתו יוקו אונו שליוותה את הפרויקט. הכניסה לאתר שוכנת בחלק המערבי של סנטרל פארק ברחוב 72 מערב, בדיוק מול בניין דקוטה שלנון התגורר בו בחלק האחרון של חייו ואף נרצח בו. האתר מורכב מפיסת קרקע משולשת שצידיה נופלים משני צידי הפארק, ובקודקוד שלה יש רצפת פסיפס שהיא רפרודוקציה לפסיפס מפומפיי. במרכז הפסיפס חקוקה מילה אחת: הכותרת של שירו הידוע "Imagine". לאורך גבולות המשולש המקיפים את הפסיפס ניצבים ספסלים שהוקמו לזכר אנשים אחרים ומתוחזקים על ידי הנהלת הפארק. לאורך שביל הנמשך לכיוון דרום-מזרח יש לוחות על סלעי צפחה שעליהם חקוקים שמות האומות שתרמו לבניית האנדרטה. יוקו אונו, המחזיקה בבעלותה דירת מגורים בבניין דקוטה, תרמה למעלה ממיליון דולר לעיצוב האנדרטה ולתחזוקתה. הפסיפס נמצא בליבה של סדרת תצורות סלעים, שיחים ועצים המכונים "האזור השקט". בין העצים ישנו שביל עץ המתפתל בין עצי שושנת האלפים וצינית, Calycanthus (סדרת הארעים), דפנה הררית, מורן – Rhodotypos scandens (משפחת הוורדיים). השביל הראשי מוקף על ידי שיחי בר ועצי מגנוליה בוגרים. בקצה הצפוני של האזור השקט גדלים שלושה עצי מטסקוויה, המשילים את מחטיהם ומצמיחים אותם מחדש בכל אביב כסמל להתחדשות נצחית. העצים אמורים להגיע לגובה של 36 מטרים בתוך מאה שנים, ובסופו של דבר ניתן יהיה להבחין בהם ממרחק רב. לעיתים מכוסה האנדרטה בפרחים, בנרות בכוסיות זכוכית, ובחפצים אחרים המושארים במקום על ידי מעריציו של לנון. ביום הולדתו של לנון (9 באוקטובר) וביום השנה למותו (8 בדצמבר) מתאספים אנשים על מנת לשיר ולחלוק כבוד לזכרו, ולעיתים הם נשארים במקום עד לשעות הלילה המאוחרות. באנדרטה נערכו אירועי זיכרון גם למוזיקאים אחרים, כגון ג'רי גרסיה וג'ורג' האריסון. בימים שלאחר פיגועי 11 בספטמבר נערכו תפילות לילה עם נרות במעגל שעליו חקוקה המילה "Imagine", לזכר הנספים באירוע הטרור הקטלני. אתר האינטרנט הרשמי של שדות התות תמונות של האתר מידע באתר מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק
רדזילוב

רדזילוב (בפולנית: Radziłów; ביידיש: ראַדזשילעווע, ראַדזשילעוו) הוא כפר (לשעבר עיירה) בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, הנמצא כ-27 ק"מ דרומית לעיירה גרייבו וכ-61 ק"מ צפונית-מערבית לבירת הפרובינציה, ביאליסטוק. כיום (2007) מונה אוכלוסיית הכפר כ-1,250 נפש. לרדזילוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1466, ובמהלך המאה ה-16 התפתח היישוב, בשל מיקומו על נתיב מסחר מרכזי. באמצע המאה ה-17 הוענקו ליישוב גם היתרים לקיים בו ימי שוק שבועיים. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. בשנת 1897 נמנו בכפר 891 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו 671 יהודים. היישוב נכבש בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, אך הועבר כעבור זמן מה לידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. ב-23 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בשנית בידי הגרמנים. כעבור יומיים ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהכפר, והכריחו אותם לרקוד סביב מדורה בה שרפו את ספרי התורה מבית הכנסת המקומי. לאחר מכן, אילצו הגרמנים את היהודים להתפלש בביצות המקומיות, ובהמשך, רתמו אותם לעגלות במקום סוסים. לאחר שעזבו את היישוב החיילים הגרמנים, הוקם בו ועד פולני, בו היה חבר הכומר המקומי. בימים אלו החלו הפולנים להתפרץ לבתי היהודים ביישוב, תוך ביצוע מעשי שוד והתעללות בהם. ב-6 ביולי 1941, בשל הגעת ידיעות על בריונים פולנים מוונסוש הסמוכה, שערכו במקום פוגרום, ואשר מתכננים להגיע גם לרדזילוב, נמלטו יהודי רדזילוב מבתיהם, והעבירו את הלילה בשדות. עם שובם של היהודים ליישוב למחרת, קברו פולנים מקומיים בחיים את אחד היהודים ואת בתו. בהמשך אותו היום, 7 ביולי 1941, הגיעו לכפר מספר כלי רכב עם אנשי גסטאפו. או אז רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, לעיני הקהל הפולני, ושם ערכו בהם הגרמנים והפולנים מעשי השפלה והתעללות קשים, תוך צילום המעשים. לאחר מכן, הריצו הפולנים את 500 עד 800 היהודים שבכיכר לאסם תבואה בקצה היישוב, בו נעלו אותם, תוך העלאת האסם באש. שני צעירים שהצליחו להימלט מהאסם הבוער נרצחו במקלות בידי הפולנים. לאחר הטבח, ערכו הפולנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בכפר. את חלקם השליכו למדורה שעוד בערה באסם, לרבות תינוקות בני יומם, ואת חלקם רצחו בגרזנים ובאתים, תוך ריצוץ ראשי ילדים. באותו השבוע של הטבח בכפר בוצעו פוגרומים גם ביישובים הסמוכים לרדזילוב, ובהם וונסוש, ידוובנה וסטאוויסקי. כ-20 יהודים שעוד נותרו בחיים לאחר הטבח נכלאו בבית ביישוב, והועסקו בעבודות כפייה. יהודים אלו הועברו בנובמבר 1942 למחנה המעבר בבוגושה, ומשם למחנות ההשמדה השונים. אב יהודי ובנו מהכפר שהצליחו להסתתר בזמן המלחמה בסביבת היישוב, ושבו לכפר לאחר השחרור, נרצחו ימים ספורים לאחר מכן בידי הפולנים המקומיים. מדיה וקבצים בנושא רדזילוב בוויקישיתוף ראדז'ילוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "רדזילוב", באתר השטעטל הווירטואלי רדזילוב: אתר המכיל מידע היסטורי רב ומלווה בצילומים עדכניים של הכפר כיום (באנגלית) ידוובנה(הקישור אינו פעיל): היסטוריה ותצלומי אנדרטת הזיכרון במקום שבו נרצחו יהודי העיירה ושרידי בית העלמין היהודי בעיירה, באתר "למטייל" "רדזילוב", באתר JewishGen (באנגלית) לאורה קרגו, רדזילוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 943–944), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
טארק עזיז

טארק עזיז (בערבית: طارق عزيز;‏ 28 באפריל 1936 – 5 ביוני 2015) היה שר החוץ וסגן ראש הממשלה בעיראק, ושימש יועצו הקרוב של נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין בשנות ה-80 וה-90, בטרם מפלתו של חוסיין במלחמת עיראק. נולד למשפחה כשדית-קתולית (אנ') בכפר הנוצרי תל כיף שבצפון עיראק, ליד מוסול. למד לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת בגדאד. תחילה עבד כעיתונאי. ב-1957 הוא הצטרף למפלגת הבעת', שם פגש לראשונה את סדאם חוסיין. מ-1963 עבד כעורך הראשי בעיתון המפלגה "א-ת'אורה" וכן בעיתון "אל-ג'מאהיר". ב-1970 מונה לשר המדע בממשלת חוסיין, וב-1974 מונה לשר ההסברה. ב-1979 מונה לסגן ראש הממשלה, וב-1983 מונה גם לשר החוץ. מכיוון שחוסיין שימש הן כנשיא והן כראש הממשלה, ולא יצא כמעט את גבולות עיראק מחשש לביטחונו, הפך עזיז לדמות מרכזית בממשלו, ולנציג של עיראק ומדיניותה בערוצים דיפלומטיים רמי-דרג רבים ברחבי העולם. בתקופת מלחמת המפרץ הופיע לעיתים קרובות בתקשורת ושימש כדובר ממשל סדאם. ב-1980 שרד ניסיון התנקשות בחייו, שנעשה על ידי מורדים מאיראן. בסיום מלחמת עיראק, זמן קצר לאחר תפיסתו של חוסיין, נתפס גם עזיז על ידי הכוחות האמריקאים בעיראק, באפריל 2003. ב-2006 שימש כעד הגנה במשפטו של חוסיין, שהוצא להורג מאוחר יותר באותה שנה לאחר שנגזר עליו גזר דין מוות. ב-2008 החל משפטו של עזיז באשמת הוצאה להורג של 42 סוחרים עיראקיים בשנת 1992. הוא נאשם שחתם על הפקודה לבצע את הרציחות, במסגרת תפקידו כסגן ראש הממשלה, משום שהסוחרים העלו מחירים מעבר למותר בחוק. במרץ 2009 גזר עליו בית הדין המיוחד בעיראק 15 שנות מאסר באשמת פשע נגד האנושות. בחודש אוגוסט של אותה השנה התווספו לכך עוד שבע שנות מאסר, בשל מעורבותו של עזיז בגירוש כורדים מאזורי מגוריהם בצפון-מזרח המדינה, במהלך שלטונו של סדאם חוסיין בשנות ה-80. הוא ריצה את עונשו בכלא במערב בגדאד. ב-26 באוקטובר 2010 גזר עליו בית הדין הפלילי הגבוה בבגדאד עונש מוות בגין חלקו ברדיפת תנועות פוליטיות שיעיות בעיראק בימי משטר סדאם, ביניהן מפלגת "דעווה", שבראשה עומד כיום ראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי. בנובמבר 2010 הודיע נשיא עיראק ג'לאל טלבאני כי אין בכוונתו לחתום על הצו שמתיר את הוצאתו להורג. לעזיז שני בנים, זיאד וסדאם. רעייתו חיה כיום בתימן. ב-5 ביוני 2015 מת עזיז בתאו בבית הכלא בעיראק. מדיה וקבצים בנושא טארק עזיז בוויקישיתוף רויטרס‏, הבא בתור במשפטי אנשי סדאם: טארק עזיז, באתר וואלה, 29 באפריל 2008 סוכנויות הידיעות, עיראק: טארק עזיז נידון ל-15 שנות מאסר, באתר nrg‏, 11 במרץ 2009 יוסי מלמן ונתן גוטמן, טארק עזיז בידי ארצות הברית, באתר הארץ, 25 באפריל 2003 סוכנויות הידיעות, עיראק סגרה עוד חשבון: טארק עזיז נידון למוות, באתר ynet, 26 באוקטובר 2010 טארק עזיז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טארק עזיז, באתר "Find a Grave" (באנגלית) טארק עזיז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רויטרס, עיראק: טארק עזיז נידון ל-7 שנות מאסר נוספות, באתר ynet, 3 באוגוסט 2009 שר החוץ של סדאם, טארק עזיז, מת בבית כלא בעיראק, באתר וואלה, 5 ביוני 2015
חותלות

חותלות הן פריטי לבוש שלובשים על הרגל. דמותן כשל שרוולים או גרביים ארוכים, ובדרך כלל הן מכסות את השוקיים אך לא את כפות הרגליים. חותלות יוצרו בתחילה מצמר, אך כיום ניתן למצוא גם חותלות עשויות כותנה, בד סינתטי או קטיפה. רקדנים משתמשים בחותלות כדי לשמור על שרירי הרגליים שלהם חמים ולהימנע מהתכווצויות שרירים. בראשית שנות ה-80 הפכו החותלות לפריט אופנתי בקרב נשים, בהשראת סרטי ריקוד כ"תהילה" ו"פלאשדאנס". החותלות (בלעז: פָּאטֶס או פט'ס) היו אחד מסימני ההיכר של הלבוש הפלמ"חניקי. נתיבה בן-יהודה הגדירה אותן כך: ”פט'ס - חותלות מעל לנעליים, כדי לחזק את הרגל ולמנוע כניסת אבנים וקוצים לנעליים. בפלמ"ח לא הלכו מטר בלי פט'ס.” (מתוך הספר "1948 - בין הספירות", עמ' 31). כך סיפרה לוחמת הפלמ"ח רינה דותן, בסרט התיעודי "אחיותינו גיבורות התהילה": מי שלבש חולצת חאקי עם כיס אחד, ידעו שהוא מהפלמ"ח ואם עוד היו לו פאטס, זה חותלות, זה היה עוד סימן. — תמליל הסרט, באתר הפלמ"ח בשונה מהסוג האופנתי, חותלות משמשות גם בשילוב עם מכנסי סערה להגנה מפני כניסת מים ושלג בין הנעלים למכנסים. מקובל מאוד בקרב מטפסי הרים. נקרא באנגלית Gaiters. בתקופות שונות נערות סרגו לעצמן חותלות מתאימות לכפפות, או לסוודרים. בעיתוני סריגה מופיעים לעיתים הוראות לסריגת חותלות מצמר או כותנה. בין הממחזרות בגדים יש רבות שמשתמשות בשרוולים של סוודרים ישנים והופכות אותם לחותלות. מדיה וקבצים בנושא חותלות בוויקישיתוף תמונת לוחם פלמ"ח הלובש חותלות, 1942, מתוך "אוצר תמונות הפלמ"ח" רוביק רוזנטל, מברג במגבת: סודות שפת הקשר הצה"לית, באתר ישראל היום, 11 במאי 2019 Easy DIY Transformation: Sweater - Leg Warmers, Instructables Craft (באנגלית)