laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלפא רומיאו ויסקונטי

אלפא רומיאו ויסקונטי (באיטלקית: Alfa Romeo Visconti) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית סלון בסגנון קופה, 4 דלתות, מתוצרת אלפא רומיאו אשר הוצגה בשנת 2004 בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה. השם ויסקונטי מקורו במוצא משפחתי קדום במילנו הקרוי בית ויסקונטי. שלט האצולה שלהם, נחש טורף ילד, הוא חלק מהלוגו של אלפא רומיאו (ראו תמונת לוגו "אלפא רומיאו"). 4 דלתות קופה. מנוע קדמי ממוקם בזווית 60° מנוע בנזין מתוצרת "אלפא רומיאו" סדרה "Alfa Romeo JTS engine" (אנ'). סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4. עיצוב הדגם: ג'ורג'טו ג'וג'ארו מחברת העיצוב והנדסת הרכב "Italdesign Giugiaro" (אנ') (שם רשמי: "Italdesign Giugiaro S.p.A"). אלפא רומיאו 1000 אבארט ברטונה קופה מדיה וקבצים בנושא אלפא רומיאו ויסקונטי בוויקישיתוף אלפא רומיאו ויסקונטי, סרטון באתר יוטיוב "אלפא רומיאו ויסקונטי" ultimatecarpage.com/car/1959/Alfa-Romeo-Visconti-Concept אלפא רומיאו ויסקונטי seriouswheels.com/cars/top-2004-Alfa-Romeo-Visconti-Concept-Italdesign "אלפא רומיאו ויסקונטי" alfaromeo159.com/alfa/concept/alfa-romeo-visconti "אלפא רומיאו ויסקונטי" italdesign.it/project/visconti
צ'הבאניה

צ'הבאניה (בהונגרית: Csehbánya) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. בצ'הבאניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא צ'הבאניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'הבאניה (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיופלי סטאן

טִיוֹפְּלִי סְטָאן (ברוסית: Тёплый Стан) הוא ראיון של המחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 7.5 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 134,562 תושבים (2020). הראיון נקרא על שם היישובים שהיו ליד מוסקבה ניז'ני טיופלי סטאן ו-ורחני טיופלי סטאן, שהפכו לחלק ממוסקבה בשנת 1960. מאז המאה ה-17 טיופלי סטאן היא נקודת תחבורה חשובה בכיוון קלוגה ושומרת על מעמד זה עד היום. ישנן שלוש תחנות מטרו הממוקמות על גבולות הראיון: "טרופאריובו", "קונקובו" ו"טיופלי סטאן". פארק היער "טיופלוסטאנסקי" האקדמיה לצבעי מים ואמנויות יפות (רו') כנסיית הקדושה המעונה אנסטסיה מדיה וקבצים בנושא טיופלי סטאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיופלי סטאן (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוברט פון הרקומר

סר הוברט פון הרקומר (באנגלית: Sir Hubert von Herkomer‏; 26 במאי 1849 – 31 במרץ 1914) היה צייר בריטי יליד גרמניה, וגם במאי ומלחין. אף על פי שהיה צייר דיוקנאות מצליח מאוד הוא זכור בעיקר בזכות עבודותיו על חיי העניים. הרקומר נולד בוואל שבבוואריה. משפחתו הייתה ענייה ואמו ניסתה להשלים את רווחי אביו על ידי שיעורי מוזיקה. פעם אמו נתנה לו כסף לקניות כלשהן: "זאת הייתה המטבע האחרונה שלנו. איבדתי אותו. ההורים שלי היו מיואשים". לורנץ הרקומר, אביו, היה חרט בעץ, עזב את בוואריה בשנת 1851 עם אשתו וילדו לארצות הברית, והתיישב בקליבלנד, אוהיו. הם חזרו במהרה לאירופה והתיישבו בסאות'המפטון בשנת 1857 שם בילתה המשפחה 17 שנים לפני שעברו לבית בשנת 1874. בראיון בשנת 1896, הרקומר נזכר בילדותו: "היה לנו זמנים קשים כשהייתי ילד. כל הזמן היינו זקוקים לכסף... תמיד התעניינתי באמנות, ובגיל שתים-עשרה הפקתי מספר לא מבוטל של רישומים בצבעי מים. המוניטין שזכיתי בקרב חברי היה כיצרן עפיפונים וגם צעצועים מכניים כולל ליצנים ועגלות." בסאות'המפטון הלך הרקומר לבית הספר לאמנות שם והחל את הכשרתו הרשמית לאמנות. קרוב משפחה באמריקה ביקש מאביו לגלף את ארבעת האוונגליסטים בעץ. בכסף שרוויח, אביו שלח את הוברט למינכן כדי שיוכל ללמוד אמנות. בשנת 1866 הוא עבר למסלול לימודים רציני יותר בבית הספר לאמנות בדרום קנזינגטון ובשנת 1869 הציג לראשונה באקדמיה המלכותית. הוא מכר את התמונה הראשונה שלו בשני גינאה, אך כשהיה בן עשרים וארבע, מכר תמונה בחמש מאות פאונד. באותה שנה, הוא החל גם לעבוד כמאייר לעיתון החדש "Illustrated London News". היה זה בשנת 1875 שהוא ביסס את מעמדו כאמן באקדמיה. הוא נבחר כעמית באקדמיה בשנת 1879 ואקדמאי מלא בשנת 1890' כחבר בחברה המלכותית לצבעי מים בשנת 1893 וחבר מן המניין בשנת 1894, ובשנת 1885 התמנה לפרופסור לאמנות באוניברסיטת אוקספורד' תפקיד אותו מילא עד 1894. בין תלמידיו באקדמיה היו גם ויליאם ניקולסון, לוסי קמפ-וולש ומייבל פרייד. בשנת 1899 אושר לו התואר "פון" על ידי המלך אוטו מבוואריה, שמינה אותו לאביר מסדר הכסף של הכתר הבווארי. באותה שנה הוענק לו פרס לאמנויות על ידי הקיסר וילהלם השני. בשנת 1907, הורקומר הוכתר בתואר אבירות על ידי המלך אדוארד השביעי. למרות היותו חבר בולט באקדמיה המלכותית לאמנויות, בחברה המלכותית לצבעי מים ובחברה המלכותית של חרטים, ובהיותו בקשרים מוכרים עם משפחת המלוכה, הרקומר מעולם לא התקבל על ידי הממסד הבריטי מכיוון שהוא בסופו של דבר היה קורבן למערכת היחסים המידרדרת בין בריטניה לגרמניה, לשם הוא נסע מדי קיץ. הבית המסיבי של הרקומר, שימש כסטודיו, בית הספר ותיאטרון. שם העלה הפקות מחזות ויצירות מוזיקליות משלו. הבית עוצב על ידי האדריכל האמריקני הבולט הנרי הובסון ריצ'רדסון, שעבורו צייר הרקומר דיוקן. היו לו קשרים חזקים בויילס. אשתו השנייה הגיעה מרותין והוא בילה תקופות ארוכות בציור בסנודוניה עם חברו צ'ארלס מנסל לואיס. הרקומר נפטר בבודלי סלטרטון ב־31 במרץ 1914 ונקבר בכנסייה של סנט ג'יימס, בושיי. אדוארד בנסון אלכסנדר מקדולנד ג'ורג' גריי ליידי טייט ג'וזף משה לוי רוברט באדן פאול לורד קיטצ'נר דיוקן עצמי באוקספורד מדיה וקבצים בנושא הוברט פון הרקומר בוויקישיתוף Hubert von Herkomer, R.A., a Study and a Biography, archive.org Sir Richard Melvill Beachcroft | Art UK, artuk.org (באנגלית) Sir Hubert von Herkomer RA, web.archive.org, ‏2007-03-11 Bushey Museum in Hertfordshire tells the story of Bushey as well as its unique artistic history which is based Hubert von Herkomer's Art School., Bushey Museum & Art Gallery
אייקה

אייקה (בהונגרית: Ajka) היא עיר במחוז וספרם, שבמערב הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם באייקה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו ביישוב 33,832 תושבים, ובשנת 2023 מספר התושבים עמד על כ-26,600. במקום חיו יהודים בתקופות זמן שונות. במאי 1944 נשלחו יהודי הכפר לגטו דווצ'ר ומשם למחנה ההשמדה באושוויץ. במקום נותר בית קברות יהודי. פינלנד רובניימי, פינלנד רומניה Székelykeresztúr (אנ'), רומניה גרמניה Unna (אנ'), גרמניה אוסטריה Weiz (אנ'), אוסטריה אימרה ברודי - פיזיקאי, כימאי וממציא יהודי-הונגרי. מפתח נורת הגז קריפטון, חי ועבד באייקה, נרצח בשואה. גרגה קיש - שחיין הונגרי. מדיה וקבצים בנושא אייקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייקה (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני היישוב באתר הלמ"ס ההונגרי חפצים יהודיים מאייקה מוצעים למכירה בית הקברות היהודי באייקה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
אליפות ארץ ישראל באתלטיקה 1942

אליפות ארץ ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון המכביה בתל אביב באפריל 1942. באליפות השתתפו, בין היתר, אנשי צבא מאוסטרליה, אנגליה, דרום אפריקה, יוון וניו זילנד, וכן עובדי משטרת המנדט ואתלטים ממצרים. הצלחה רבה לתחרויות האתלטיקה הקלה בתל אביב, הַבֹּקֶר, 26 באפריל 1942 התברר שהאצנים רצו 210 מטר
אלפא רומיאו שיגירה

אלפא רומיאו שיגירה (באיטלקית: Alfa Romeo Scighera) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט המוגדרת כמכונית על מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו בשיתוף חברת ההנדסה ועיצוב הרכב Italdesign Giugiaro (אנ') אשר הוצגה בשנת 1997 "אלפא רומיאו" היא חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט. ה-"אלפא רומיאו שיגירה" יוצרה על ידי "Italdesign Giugiaro" כמומחה להיסטוריה של מרוצי "אלפא רומיאו" ותוכננה להיות מכונית מרוץ המניעה על הכביש. ה-"אלפא רומיאו שיגירה" התבססה על דגם אלפא רומיאו 164 ובעלת גוף אלומיניום כולו, מבנה המסגרת מורכב מ"פולימר מחוזק בסיבי פחמן" ("Carbon fiber reinforced polymer" (אנ')) העיצוב משלב אלמנטים עיצוביים מודרניים וקלאסיים. חזית המכונית שואבת השראה מהאגף הקדמי של מכוניות פורמולה 1, בעל עיצוב מתלים נמוך וכנף משולבת על המצודה על מנת ליצור כוח. צורת ה- V של החזית מחקה את זו של הלוגו של "אלפא רומיאו". בגלל הכנף המשולבת היו לרכב פנסי פנס דקיקים שנקראו "עיני הליצן" (clown-eyes). השמשה הקדמית של המכונית נוצרה בהשראת מכוניות המירוץ של אלפא רומיאו משנות ה-50 ושנות ה-60 והוארכה לצד המכונית. לדלתות היה מנגנון הפתיחה הייחודי שהושאל על ידי דגם "BMW Nazca C2" (אנ') ושילב דלת פתיחה קונבנציונלית כלפי חוץ עם פתח חלון בסידור כנפי שחף. החלונות היו ניתנים להסרה, מה שהפך את המכונית לרודסטר דו-מושבית פתוחה. מערך כנפי השחף הופעל באופן אלקטרוני. כיסוי המנוע הגדול והכנף האחורית עשויים מחתיכת סיבי פחמן יחידה המאפשרים גישה נוחה לרכיבים המכניים של המכונית. לפנסי הזנב הדקים מצטרף אור בלם שלישי המשולב בכנף האחורית. כיסוי המנוע נפתח בשני שלבים. הצעד הראשון מאפשר לנהג לתדלק את המכונית ואילו הצעד השני מאפשר גישה למנוע. מנוע הבנזין של הדגם היה בעל הנעה כפולה 4x4 (מדגם אלפא רומיאו 156). התאוצה של "אלפא רומיאו שיגירה" בין 97 - 0 היא 3.7 שניות. אלפא רומיאו קאראבו אלפא רומיאו ספורטוט אלפא רומיאו ויסקונטי מדיה וקבצים בנושא אלפא רומיאו שיגירה בוויקישיתוף אלפא רומיאו שיגירה, סרטון באתר יוטיוב אלפא רומיאו שיגירה, סרטון באתר יוטיוב "אלפא רומיאו שיגירה" topgear.com/car-news/chris-harris-drives/tgs-guide-concepts-alfa-romeo-scighera "אלפא רומיאו שיגירה" - מפרט carfolio.com/specifications/models/car "אלפא רומיאו שיגירה" web.archive.org/web/20061128204523 "אלפא רומיאו שיגירה" italdesign.it/project/scighera
אהרן אליהו איגוס

אהרן אליהו איגוס (באנגלית: Aharon R. E. Agus;‏ 13 בינואר 1943 – 28 בדצמבר 2002) היה חוקר, הוגה דעות, מחבר ופרופסור מן המניין לתלמוד ויהדות רבנית. נולד בממפיס שבארצות הברית לפרופ' אברהם יצחק איגוס ולאמו תמה לבית גרבר. אמו הייתה נכדתו של רבי אהרון היימן ואביו היה בנו של רבי יהודה לייב אגושביץ, בן למשפחת רבנים מיוחסת. למד בישיבה יוניברסיטי ועלה לארץ בשנת 1970. היה מרצה לחשיבה רבנית באוניברסיטת בר-אילן ובקולג' רמת-גן. למד גם באוניברסיטת ניו יורק והוציא לאור את הספר The Binding of Isaac and Messiah- "עקדת יצחק ומשיח" בשנת 1988 בין השנים 1978–1990 עבד יחד עם הרב דניאל טרופר בעמותת "גשר", תפקידו היה כתיבת תוכניות לתוכנית הלימודים "בני מצווה", עבור תלמידי בתי הספר החילוניים. איגוס לימד מ-1993 ועד לפטירתו ב-2002 באוניברסיטה למדעי היהדות בהיידלברג. אהרן (רונלד) איגוס, עקדת יצחק ומשיח- 1988 באתר אהרן איגוס | מאגר ספרים אהרן (רונלד) איגוס, ביוגרפיה הרמנויטית במדרש רבני- 1996 באתר אהרן איגוס | מאגר ספרים אהרן (רונלד) איגוס, Heilige Texte- "טקסטים קדושים", 1999 באתר אהרן איגוס | מאגר ספרים אהרן (רונלד) איגוס, Das Judentum in seiner Entstehung: Grundzüge rabbinisch-biblischer Religiosität באתר אהרן איגוס | מאגר ספרים בשנת 1966 נישא לאישה את נעמי, בתו של חבר הכנסת לשעבר הרב אברהם יעקב כ"ץ. איגוס הותיר אחריו חמישה בנים. מדיה וקבצים בנושא אהרן אליהו איגוס בוויקישיתוף אהרן ר' אגוס (1943-200) מצא אנדרטת קברים אהרון איגוס | מאגר ספרים (אהרון רונלד אליס)- 1943 RE אגוס, אהרון אהרן איגוס (1943-), דף שער בספרייה הלאומית
דגל אוקראינה

דגל אוקראינה (באוקראינית: Державний Прапор України, בעברית: דגלה הממלכתי של אוקראינה) הוא דגלה הלאומי של אוקראינה. מורכב משני פסים אופקיים בצבעים תכלת (למעלה) וצהוב. הצבעים הם הצבעים הלאומיים והם צבעי סמל גליציה, שתוארו לראשונה בקרב גרונוולד. השורשים ההיסטוריים של הצבעים מגיעים מהמאה ה-13, כאשר העיר לבוב נוסדה. העיר קיבלה במתנה שלט הרלדי עם איור של אריה זהב על רקע כחול. במהלך מלחמות ומאבקים קשים, הדגל הוחלף ועבר שינויים רבים עד שבשנת 1848 קיבל את צורתו המודרנית. לפי גרסה אחרת מקור הצבעים בצבעי שלט אצולה של אחת הממלכות האוקראיניות מתקופת ימי הביניים, הצבעים שימשו גם בדגלים שהונפו בקרב נגד המונגולים במאה ה-13, ובשנת 1848 כחלק מגל הלאומיות שסחף את אירופה באביב העמים. דגל אוקראינה אומץ רשמית בשנת 1918 על ידי הרפובליקה העממית של אוקראינה ומפורש כשמיים תכולים (המסמלים שלום) מעל שדות חיטה (המסמלים שגשוג), הגדלים במישורים הפוריים של אוקראינה. תחת השלטון הסובייטי נאסרה הצגת הדגל, כסימן ללאומנות, ולרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אוקראינה היה דגל אחר שהיה וריאציה של הדגל הקומוניסטי. לאחר החזרת העצמאות האוקראינית היו שזיהו את הדגל בעיקר עם קבוצות ששיתפו פעולה עם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, אולם הרוב הכיר במסורת העתיקה יותר. הפרלמנט האוקראיני החל להניפו שוב בשנת 1991, והדגל הוחזר באופן רשמי להיות הדגל הלאומי בשנת 1992. יום הדגל הלאומי של אוקראינה חל מדי שנה ב-23 באוגוסט, יום לפני יום העצמאות האוקראיני. במהלך ההפגנות של האוקראינים בשנת 2014 במטרה לשמור על זכותם לעתיד דמוקרטי ואירופאי, היה ניתן לראות בכל מקום את הדגל מתנוסס. בנוסף במהלך המלחמה מול רוסיה, ניתן לראות את דגל אוקראינה מתנופף ומייצג סמל של העם האוקראיני יחד עם תחושת הזדהות חזקה של כל מנהיגי העולם המגנים את המלחמה. סמל אוקראינה המנון אוקראינה מדיה וקבצים בנושא דגל אוקראינה בוויקישיתוף אוקראינה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל אוקראינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The history of the formation and adoption of the state flag of Ukraine. To the 20th anniversary of Ukraine's independence | Igor Sikorsky Kyiv Polytechnic Institute, kpi.ua WHAT IS THE HISTORY AND MEANING BEHIND THE UKRAINIAN FLAG?, Ukraine Now, ‏15.03.2023 The flag of Ukraine: history, records and the most interesting facts about the yellow-blue symbol, visitukraine.today
Queen of Da Souf

Queen of Da Souf הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית מולאטו. האלבום יצא לאור ב-21 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים. בשנת 2019, פרצה מולאטו עם הסינגל שלה "B*tch From Da Souf", לאחר צאתו הוחתמה בחברת התקליטים RCA בתחילת שנת 2020. הסינגל עצמו הגיע למקום 95 במצעד בילבורד הוט 100 וקיבל מעמד זהב על ידי ה-RIAA בארצות הברית. השיר קיבל מאוחר יותר רמיקס הכולל את הראפרים סוויטי וטרינה. מידע על האלבום Queen of Da Souf באתר MusicBrainz האלבום Queen of Da Souf באתר Discogs באנקאד, קרדיאק, היטמקה, או.ג פרקר, רנדי טרנר ג'וניור Queen of Da Souf, genius (באנגלית)
אנדרה ואדאס

אנדרה ואדאס (במקור וייס, בהונגרית: Vadász Endre; סגד, 28 בפברואר 1901 – גדלה, 3 ביוני 1944) היה צייר, גרפיקאי יהודי-הונגרי שנספה בשואה. ואדאס נולד במשפחה יהודית בורגנית בעיר סגד. אביו היה שמעון שאנדור ואדאס (מקודם וייס), סוחר תבואה, ואמו הייתה אילונה קוֹהְן (הגרסה ההונגרית-גרמנית לכהן). הוא היה הבן האמצעי, צייר אלבום קריקטורות כבר בגיל שבע עשרה. הוא סיים את בית הספר התיכון הריאלי בסגד. בשנים 1918–1919 למד אצל הצייר היהודי-הונגרי אדן הלר במכללה לאמנויות יפות של סגד. בהמשך למד אצל אדולף פניאש ואחר כך באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בכיתה של אוסקר גלאץ. מוריו היו גם אישטוואן זאדור (בשמו בקודם: וייס) וויקטור אולגאי. עבודתו בקיץ 1926–1927 הוא הוביל את מחנה המכללות במוהאץ', שם הושפע מאוד גם מהתלבושות העממיות הצבעוניות של מוהאץ' ומנוף הדנובה. הציורים הקסומים שלו מנציחים את האידיליה הזו. כאן פגש את ג'רג'י ולנטין, שאותה נשא לאישה בשנת 1928. בהזמנתו של אלברט קרדוש (בשמו הקודם:כ"ץ) הם עברו לדברצן, שם הפך למורה לציור בגימנסיה היהודית. בין השנים 1933–1935 צייר בבאיה מארה. הוא השתתף תכופות בתערוכות של גילדת מונקאצ'י, של "אגודת פאל סינאי- מרשה", שהתקיימו במוזיאון ארנסט, אך השתתף גם בביאנלה של ונציה, בתערוכות הקבוצה האירופאית והאמריקאית של איגוד אמני החריטה ההונגרים מאוסלו עד לשיקגו, ומלונדון עד קליבלנד. ציורי השמן והטמפרה שלו, צבעי מים, תחריטיו עדינים וחרוטים שהיו מבוססים על אפקטים של כתמים הפכו פופולריים יותר ויותר. הוא יצר גם כמה אקס ליבריס. בשנות ה-20 ערך מסע לימודים לאיטליה ואחר-כך בשנת 1929 לפריז בעזרת מלגת סיורי הלימודים של נמש מרסל. שם בפריז פגש בחיתוכי העץ יפניים שהשפיעו רבות על עבודותיו המאוחרות. בשנת 1929 זכה בפרס הראשון ביריד העולמי של ברצלונה. בשנת 1936 עבר עם רעייתו לבודפשט. הוא השתתף בתערוכות רבות וזכה בפרסים רבים. בשנת 1937 ארגנה גלריית טמאש תערוכת אוסף של עבודותיו. חריטותיו, חריטות העץ והלינוליאום שלו ידועות בעיקר, אך הוא יצר גם ציורי טמפרה ושמן. בשנת 1937 פרסם ארתור אלק מחקר אנליטי שכותרתו הייתה "האמנות הגרפית ההונגרית החדשה יותר" בכתב העת "אמנות הונגרית" ובו שיבח את אומנותו של אנדרה ואדאס. ואדאס הוציא גם כמה אלבומי סולו. בתחילת 1940 הוא השתתף בתערוכה של התנועה "לאמנות הונגרית" שפתח העוצר מיקלוש הורטי באולם האמנות הישן בשדרת אנדראשי. בשל החוקים האנטי יהודים (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הוא לא יכל להציג יותר אלא במסגרת הפעילות האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. עם התקרבותה של מלחמת העולם השנייה, הורגש גם בעבודותיו חרדתו ופחד המוות שלו. ב־3 ביוני 1944, כשנודע לו שאשתו צריכה להיכנס למחרת לגטו בבודפשט, הוא שם קץ לחייו במחנה של שירות העבודה (שרות של עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) בגדלה, כך עשתה גם אשתו. ג'רג' שאנדור גאל כתב עליו: "אי אפשר לסווג את תמונות אנדרה ואדאס לשום אסכולה. אלה חלומותיו המאושרים של צייר. הוא היה כישרון יוצא דופן, צייר גדול ואדם אמיץ." בשנת 1971 ארגן מוזיאון פרנץ מורה בסגד תערוכה לכבוד עבודתו, ואחר-כך בשנת 1982 אורגנה תערוכת זיכרון בגלריה הלאומית של ההונגריה. ניתן למצוא רבים מציוריו במוזיאון דרי בדברצן. המחקר של קטלין ש. קירטי ב- epa.oszk.hu ביוגרפיה של אנדרה ואדאס מאת סאבינה גרוס אתר הגלריהיהודית ויראג אודות האמן מסד הנתונים של פורטל הסחר לאמנות מדיה וקבצים בנושא אנדרה ואדאס בוויקישיתוף "Szülei házasságkötési bejegyzése a szegedi polgári házassági akv. 19/1898. folyószáma alatt".
ליובלינו

ליובלינו (ברוסית: Люблино) היא נפה של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 17.41 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 172,523 תושבים (2020). בראיון ממוקמים אובייקטים של מורשת תרבותית של עמי הפדרציה הרוסית, אחוזת ליובלינו שהיא וילה מיניאטורית בסגנון פלדיאני מוקפת בפארק לובלינו עם מאגר מלאכותי. בריכת ליובלינסקי היא אחת הבריכות הגדולות במוסקבה ממוקמת בשטחו של פארק לובלינו בפתח נהר צ'וריליחה. נוצרה בסוף המאה ה-18 - תחילת המאה ה-19 על שטח אחוזת ליובלינו. פארק ליובלינו אחוזת ליובלינו (רו') בריכת ליובלינסקי (רו') בית הספר המוסקבאי הצבאי הגבוה לפיקוד (אנ') תחנות המטרו ליובלינו (אנ') ווולז'סקאיה מדיה וקבצים בנושא ליובלינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליובלינו (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפא רומיאו איגואנה

אלפא רומיאו איגואנה (באיטלקית: Alfa Romeo Iguana, קרוי גם: Alfa Romeo 33 Italdesign Iguana) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1969. "אלפא רומיאו איגואנה" הוצגה לראשונה בסלון המכוניות של טורינו בשנת 1969 "אלפא רומיאו איגואנה" התבססה על דגם אלפא רומיאו 33 סטרדלה. השלדה הייתה מפלדה צינורית. גוף הדגם היה בפוזיציה מרכזית בפרופילי מגנזיום המחוברים באמצעות מתכת פלדה ומסגרות מגנזיום. בגוף היו משולבים אלמנטים מפיברגלס. 2 דלתות. 2 מושבים. מנוע מרכזי-אחורי. סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2. קיבולת מכל דלק - 98 ליטר, מכל הדלק היה מרופד בגומי. מערכת חשמל - 12 וולט. בלמים: קדמי: בלם דיסק מאוורר / אחורי: בלם דיסק מאוורר על דיפרנציאל. קוטר סיבוב מינימלי - 12 מטר. תאוצה: מרחק נסיעה 1 ק"מ מעצירה מוחלטת בזמן של 25 שניות. "אלפא רומיאו איגואנה" "אלפא רומיאו איגואנה" אלפא רומיאו דיסקו וולנטה אלפא רומיאו באט אלפא רומיאו סוג 103 אלפא רומיאו גלוריה אלפא רומיאו ספורטוט מדיה וקבצים בנושא אלפא רומיאו איגואנה בוויקישיתוף אלפא רומיאו איגואנה, סרטון באתר יוטיוב "אלפא רומיאו איגואנה" carfolio.com/specifications/models "אלפא רומיאו איגואנה" supercarnostalgia.com/blog/alfa-romeo-tipo-33-stradale-ital-design-iguana "אלפא רומיאו איגואנה" museoalfaromeo.com/en-us/collezione/Pages/Iguana "אלפא רומיאו איגואנה" en.wheelsage.org/alfa_romeo/tipo_33/pictures "אלפא רומיאו איגואנה" supercars.net/blog/1969-alfa-romeo-iguana-concept
מייבל פרייד

מייבל סקוט לאודר פרייד (באנגלית: Mabel Scott Lauder Pryde;‏ 12 בפברואר 1871 – יולי 1918) הייתה אמנית, ואשתו של האמן ויליאם ניקולסון ואמם של האמנים בן ניקולסון וננסי ניקולסון והאדריכל כריסטופר ניקולסון. מייבל הייתה בתם של דייוויד פרייד, מנהל מכללת אדינבורו לנשים, באדינבורו 1870–1891, וברברה לאודר, שאביה ויליאם לאודר היה אחיהם של האמנים הסקוטיים המפורסמים רוברט סקוט לאודר וג'יימס אקפורד לאודר. למייבל היה אח אחד, האמן ג'יימס פרייד. בילדותם הם גרו בחלק הצפוני של אדינבורו. מייבל פרייד הוכשרה כציירת בבית הספר לאמנות בבושיי בהדרכתו של הוברט פון הרקומר, שם היא פגשה את הסטודנט ויליאם ניקולסון, איתו נישאה בשנת 1893. היא הציגה את ניקולסון בפני אחיה ג'יימס פרייד ושלושתם עברו לגור בפאב ״שמונת הפעמונים״, דנהאם, בקינגהאמשייר. למייבל פרייד וניקולסון נולדו ארבעה ילדים: בן (1894–1982); אנתוני (1897–1918), שנהרג בפעולה במלחמת העולם הראשונה; אנני מרי "ננסי" (1899–1978); וכריסטופר "קיט" (1904–1948). הם עברו לרוטינגדין בשנת 1909. ביולי 1918 מתה מייבל פרייד ממגפת השפעת הספרדית. משפחה ילד מוקיון וכסא מוקיון בן ניקולסון מדיה וקבצים בנושא מייבל פרייד בוויקישיתוף Mabel Nicholson Online, www.artcyclopedia.com Mabel Pryde (ארכיון) Nicholson, William Biography, web.archive.org, ‏11 בספטמבר 2011
בוטובו הדרומית

נפת בוטובו הדרומית (ברוסית: район Южное Бутово) היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הנפה הוא 26.0 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 210,783 תושבים (2020). פחות ממחצית משטח הנפה בנוי עם בנייני מגורים מרובי קומות. בנפה יש גם הרבה קוטג'ים, בעיקר בחלק המרכזי והמערבי של הנפה. בשטח הנפה, בעיקר בדרום-מזרח, ישנם מספר יישובים וכפרים שהיו קיימים עוד לפני שנכללה הטריטוריה במוסקבה. כמו כן, באותו החלק ישנם אזורים לא מפותחים - שממה, שדות ויערות. בוטובו הדרומית, יחד עם האזורים הסמוכים למחוז הדרום-מערבי, נחשבים לאזורים הנקיים ביותר במוסקבה. פארק הנוף "בוטובו הדרומית" חלק מפארק היער בוטובו ממוקם על שטח הראיון כנסיית המולד של ישו בצ'רנבו כנסיית אייקון אם האל בזחרינו מתחם המקדש של אייקון ולדימיר של אם האל בפוטאפוב מדיה וקבצים בנושא בוטובו הדרומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוטובו הדרומית (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליאנוזובו

ליאנוזובו (ברוסית: Лианозово) היא נפה של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 5.79 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 86,035 תושבים (2020). ליאנוזובו הוא ראיון טיפוסי, ממוצע מבחינת אוכלוסייה, ראיון שינה, כמעט ואין מפעלי ייצור ומפעלים גדולים. האזור העיקרי של הראיון תפוס על ידי מגזר המגורים - 470 דונם ואזור פארק היערות - 130 דונם. מבחינה אקולוגית, ליאזונובו הוא אזור בטוח יחסית בעיר, אזור התעשייה תופס 60 דונם. המקום המועדף לבילוי של תושבי הראיון הוא פארק ליאנוזובסקי, שנוסד לפני שטריטוריית הראיון נכנסה לגבולות העיר. יש לו מעמד של פארק ממלכתי של תרבות ופנאי מאז 1934. ליאנוזובסקי, פארק תרבות ומנוחה תחנות מטרו אלטופייבו, ליאנוזובו מדיה וקבצים בנושא ליאנוזובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליאנוזובו (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסגת בראון (אנטארקטיקה)

המונח "פסגת ראסל" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו הר ראסל. פסגת בראון (באנגלית: Brown Peak) היא הר געש שכבתי בקצה הצפוני של האי סטורג', באיי באלני, שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 1,705 מטרים מעל פני הים. ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר באיים. הפסגה התגלתה בפברואר 1839 על ידי ג'ון באלני. באלני נתן לפסגה את שמה הנוכחי בשנת 1839. באלני קרא לפסגה על שמו של וו. בראון (W. Brown), סוחר אשר נתן את החסות הכספית למשלחת אנדרבי. בשנת 1841, ראה קפטן ג'יימס קלארק רוס את הפסגה, וקרא לה "פסגת ראסל" (Russell Peak), וזאת מאחר שלא ידע על השם שנתן לה באלני. מכון הסמית'סוניאן סובר (בהתבסס על תצלוני לוויין של האזור), כי ההר התפרץ לאחרונה ב-12 ביוני 2001. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 223 פסגת בראון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת בראון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד פסגת בראון באתר הספרייה הלאומית של אוסטרליה פסגת בראון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה פסגת בראון באתר peakbagger פסגת בראון באתר מכון הסמית'סוניאן תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח (לפי גבהים) עבור הר בראון מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר גובהה של הפסגה 1,524 מטרים מעל פני הים לפי מקור אחר גובהה של הפסגה 1,800 מטרים מעל פני הים מידע גאוגרפי על פסגת בראון מידע גאוגרפי על איי בלאני גילוי ההתפרצות באתר מכון הסמית'סוניאן
ג'וש ברנר

ג'ושוע "ג'וש" מקס ברנר (באנגלית: Joshua "Josh" Max Brener; נולד ב-1 באוקטובר 1984) הוא שחקן ומדבב יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר מתפקידו כנלסון "ראש גדול" ביגטי בסדרה הקומית "עמק הסיליקון" (2019-2014) של רשת HBO. הוא מוכר גם בתור קולו של ניקו ווזו מהסדרה המונפשת "מלחמת הכוכבים: התנגדות" (2020-2018) ושל דונטלו מהסדרה המונפשת "צבי הנינג'ה" (2020-2018) של ערוץ ניקלודיאון. ברנר נולד ביוסטון, טקסס, למשפחה יהודית-אמריקאית. ברנר סיים את לימודי התיאטרון באוניברסיטת הרווארד בשנת 2007, שם היה הנשיא של אגודת הסטודנטים לתיאטרון בהרווארד, Hasty Pudding Theatricals (אנ'). בשנים 13–2011 ברנר שיחק בקומדיית המצבים המצליחה "המפץ הגדול" בתור דייל. בשנת 2013 שיחק בסרטו של שון לוי "לדפוק התמחות" בתור לייל ספלדינג, ושיחק גם בקומדיית המצבים המועמדת לפרס אמי "עובדים מצטיינים" בתור מרשל דייוויס. כמו כן, בשנת 2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מקום טוב באמצע" כג'וליאן. בשנים 2014–2019 גילם את נלסון "ראש גדול" ביגטי בסדרה המצליחה של רשת HBO, "עמק הסיליקון". בשנת 2015 שיחק את גאווין פרייס בסדרה "סקנדל". בשנת 2016 ברנר שיחק את סטיל בסרט גיבורי-העל "מקס סטיל" (אנ'). בשנת 2017 דיבב את ארסקין סמג' בסדרה המונפשת "מלחמת הכוכבים: המורדים", והחל מאותה שנה הוא מדבב את מארק ביקס בסדרה המונפשת "סיפורים של ברווזים". בשנים 2018–2020 דיבב את דונטלו בסדרה המונפשת "צבי הנינג'ה" ואת ניקו ווזו בסדרה המונפשת "מלחמת הכוכבים: התנגדות". בשנת 2019 שיחק את קארל בסדרה האמריקאית עטורת הפרסים "משפחה מודרנית", גילם את טרבור בסיטקום "חדשים בשכונה" וגילם ואת ברנדון בסרט הקומדיה "מה גברים רוצים". באותה שנה החל לדבב את דילן בסדרה המונפשת "רחוב 101 דלמטים". בשנת 2021 דיבב מספר דמויות שונות בסדרה "ראגרטס", אשר מהווה אתחול לסדרה בעלת אותו שם ששודרה לראשונה בשנת 1991. מדיה וקבצים בנושא ג'וש ברנר בוויקישיתוף ג'וש ברנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וש ברנר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'וש ברנר, באתר Metacritic (באנגלית) Harvard Crimson, "'Joshua M. Brener, 07", ‏2 במאי 2007 Harvard Gazette, 'Roast World', ‏22 בפברואר 2007