laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Capitol Punishment: The Megadeth Years

Capitol Punishment: The Megadeth Years - ("עונש מוות: השנים של מגאדת") הוא אלבום להיטים שיצא ללהקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. האלבום יצא ב-2000 על ידי חברת התקליטים Capitol Records. דייב מאסטיין חיפש לצאת מחוזה ההקלטות עם החברה, ובעקבות כך החליט להוציא את האלבום הזה, ולקרוא לו "העונש של חברת קפיטול". באלבום יצאו שני שירים חדשים, "Kill The King" ו-"Dread and the Fugitive Mind". האלבום כולל שירים מכל האלבומים של הלהקה, חוץ מהאלבום Killing Is My Business... And Business Is Good!, משום שהאלבום לא נכלל בחוזה ההקלטות עם חברת Capitol Records. "Kill the King" (שוחרר לראשונה באלבום Greatest Hits: Back to the Start) "Dread and the Fugitive Mind" (שוחרר לראשונה באלבום The World Needs a Hero ובאלבום Greatest Hits: Back to the Start) "Crush 'em" (מהאלבום Risk) "Use the Man" (מהאלבום Cryptic Writings) "Almost Honest" (מהאלבום Cryptic Writings) "Trust" (מהאלבום Cryptic Writings) "A Tout le Monde" (מהאלבום Youthanasia) "Train of Consequences" (מהאלבום Youthanasia) "Sweating Bullets" (מהאלבום Countdown to Extinction) "Symphony of Destruction" (מהאלבום Countdown to Extinction) "Hangar 18" (מהאלבום Rust in Peace) "Holy Wars... The Punishment Due" (מהאלבום Rust in Peace) "In My Darkest Hour" (מהאלבום So Far, So Good... So What!) "Peace Sells" (מהאלבום Peace Sells... But Who's Buying?) "Wake Up Dead" (מהאלבום Peace Sells... But Who's Buying?) "Capitol Punishment" (טראק נוסף באלבום בארצות הברית, רצועה 16 באלבום ביפן) מידע על האלבום Capitol Punishment: The Megadeth Years באתר MusicBrainz האלבום Capitol Punishment: The Megadeth Years באתר Discogs
אור חדש על ספר ירמיהו

אור חדש על ספר ירמיהו הוא ספר בידיעת ארץ ישראל שנכתב ב-1950 על ידי נגה הראובני לימים מייסד פארק נאות קדומים וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה תשנ"ד, 1994. הראובני עוסק בספרו בקשר שבין הסביבה שבה חי ירמיהו הנביא לבין מונחים שונים החוזרים בספר ירמיהו. הוא מצטט את פרשני המקרא המנסים לפרש את משמעות המונחים, ולאחר מכן מציג פירוש משל עצמו, המבוסס על הכרת הסביבה הגאוגרפית של היישוב ענתות בהרי בנימין, שבו התגורר ירמיהו. בפרק הראשון של הספר דן הראובני בשלושה מונחים נפוצים בספר ירמיהו, שנוצרו בהשפעת הסביבה: "השכם ודבר", "הלוך וקראת" ו"יושבת העמק". על סמך שכיחות הביטויים בספר טוען הראובני כי זו הייתה צורת הדיבור הרגילה של ירמיהו. לדברי הראובני המונח "יושבת העמק", המתייחס לירושלים שלמעשה אינה שוכנת בעמק, מקורו בכך שהאנשים שהגיעו לירושלים מכיוון צפון ראו אותה כאילו היא בעמק. את המונח "השכם ודבר" הוא מסביר בכך שהדבר תואם את ההתנהגות הרגילה של רועה צאן באזור מגוריו של ירמיהו. הקב"ה מצווה עליו להשכים בבוקר כרגיל, ובמקום לרעות את צאנו ללכת ולהתנבא בירושלים. לכן, לדעת הראובני, כאשר הוא נשלח למטרה נבואית נאמר לו "השכם" ולאחר מכן "דבר", וזאת בניגוד לנביאים אחרים שלהם נאמר "דבר אל בני ישראל". בפרק השני של הספר מתאר הראובני את תנאי הקיום של תושבי מדבר בנימין, ומסביר כי הרקע החקלאי של ירמיהו משפיע על הדימויים והמשלים המופיעים בנבואותיו. כדוגמה לכך הוא מציין את הגשמים והתנאים החקלאיים. היישוב ענתות שכן באזור של מדבר צל גשם, בו יורדת כמות משקעים נמוכה, וכל תנודה בה משפיעה רבות על חיי התושבים. בפרק י"ד מתוארת בצורת, בפסוק א' : "אֲשֶׁ֨ר הָיָ֤ה דְבַר־יְהוָה֙ אֶֽל־יִרְמְיָ֔הוּ עַל־דִּבְרֵ֖י הַבַּצָּרֽוֹת" ופרשני ביקורת המקרא סוברים כי אין מדובר בטקסט מקורי אלא בציטוט ממקור אחר. לעומתם טוען הראובני שהתיאור בתחילת הפרק אכן מתאים למציאות, גם בתקופה המודרנית. הראובני טוען גם שתנאי המים והחקלאות באזור ענתות גרמו לנביא להדגיש רבות את המחסור בגשם ובמים, וכי ניתן להבין חלק מהפסוקים בספר לפי חיי השגרה של הרועים. בפרק השלישי של הספר מסביר הראובני כי ירמיהו היה רועה צאן בצעירותו, וכי החוויות מתקופה זו היוו את הבסיס למשליו ולנבואותיו. בפרק הרביעי והאחרון טוען הראובני כי האתר קֻבּוּר בני אסרָאיל, הנמצא בראש נחל פרת ודרומית ליישוב גבע בנימין, הוא מקום קבורתה של רחל ולא האתר המכונה קבר רחל. במקום ניצבות חמש מצבות גדולות, השוכנות ליד "דרך אפרתה" המקראית, שהיא דרך האבות העוברת ליד עין פרת. המקום המשוער של מצבת הקבר הוא לדעתו בין העיר אפרת, ששכנה ככל הנראה ליד המעיין בעין פרת, לבין העיר המקראית גבע. החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו העלה את ההשערה הזו כבר במאה ה-19. בשנת תשנ"א 1991, פרסם הראובני פרקי הרחבה בספר "מדבר ורועה במורשת ישראל", שיצא בהוצאת נאות קדומים. בהקדמה לספר כותב המחבר: "במשך השנים חזרה ונשנתה בקשה מאת חוגי מטיילים ומדריכים, סטודנטים ומורים לתנ"ך ולמולדת, להוציא לאור מהדורה מחודשת של 'אור חדש על ספר ירמיהו', שאין למצאו עוד בשוק הספרים. בקשה זו נענית עכשיו בדרך של דיון - מקוצר או מורחב, לפי צורך העניין - ברוב הנושאים הנדונים בו, תוך שילוב בפרקי הספר שלפנינו". מבחר מהספר אור חדש על ספר ירמיהו באתר "דעת" Archelogical Reasearches in Paletine 1873 -74 Vol.II 278
מספרי אוילר

מספרי אוילר הם המקדמים בפיתוח לטור טיילור של פונקציית סקאנט היפרבולי (אחד חלקי הקוסינוס ההיפרבולי): sech ( t ) = 1 cosh ⁡ ( t ) = 2 e t + e − t = ∑ n = 0 ∞ E n n ! ⋅ t n {\displaystyle {\text{sech}}(t)={\frac {1}{\cosh(t)}}={\frac {2}{e^{t}+e^{-t}}}=\sum _{n\,=\,0}^{\infty }{\frac {E_{n}}{n!}}\cdot t^{n}} ניתן לחשב את המקדמים על ידי נוסחת הנסיגה: E 0 = 1 , E n = − ∑ k = 0 n − 1 ( n k ) E k {\displaystyle E_{0}=1,\quad E_{n}=-\sum _{k\,=\,0}^{n\,-\,1}{\binom {n}{k}}E_{k}} , ובקירוב: E 2 n ≈ ( − 1 ) n 8 n π ( 4 n π e ) 2 n {\displaystyle E_{2n}\approx (-1)^{n}8{\sqrt {\frac {n}{\pi }}}\left({\frac {4n}{\pi e}}\right)^{2n}} סקאנט: sec ⁡ ( x ) = ∑ n = 0 ∞ ( − 1 ) n E 2 n ( 2 n ) ! x 2 n : | x | < π 2 {\displaystyle \sec(x)=\sum _{n\,=\,0}^{\infty }{\frac {(-1)^{n}E_{2n}}{(2n)!}}x^{2n}\quad :|x|<{\frac {\pi }{2}}} ∫ 0 ∞ ln ⁡ ( x ) n 1 + x 2 d x = | E n | ( π 2 ) n + 1 {\displaystyle \int \limits _{0}^{\infty }{\frac {\ln(x)^{n}}{1+x^{2}}}dx=|E_{n}|\left({\frac {\pi }{2}}\right)^{n+1}} מכיוון שהקוסינוס ההיפרבולי הוא פונקציה זוגית, המקדמים האי-זוגיים הם אפס. עשרת המקדמים הזוגיים הראשונים מופיעים להלן: E 0 = 1 E 2 = − 1 E 4 = 5 E 6 = − 61 E 8 = 1385 E 10 = − 50521 E 12 = 2 , 702 , 765 E 14 = − 199 , 360 , 981 E 16 = 19 , 391 , 512 , 145 E 18 = − 2 , 404 , 879 , 675 , 441 {\displaystyle {\begin{aligned}&E_{0}=1\\&E_{2}=-1\\&E_{4}=5\\&E_{6}=-61\\&E_{8}=1385\\&E_{10}=-50521\\&E_{12}=2,702,765\\&E_{14}=-199,360,981\\&E_{16}=19,391,512,145\\&E_{18}=-2,404,879,675,441\end{aligned}}} מספרי ברנולי מספרי אוילר, באתר MathWorld (באנגלית) מספרי אוילר – סדרת המקדמים הזוגיים באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
קפיטול מדינת וירג'יניה המערבית

קפיטול מדינת וירג'יניה המערבית (באנגלית: West Virginia State Capitol) הוא מבנה בית המחוקקים של מדינת וירג'יניה המערבית, הממוקם בבירתה צ'ארלסטון. מדינת וירג'יניה המערבית הוקמה רק בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, עת המחוזות הצפון מערביים של מדינת וירג'יניה (שבירתה הייתה ריצ'מונד) התנגדו לפרישתה מהאיחוד בשנת 1861 ושבו לאיחוד. המדינה הוקמה ב-20 ביוני 1863. במשך מספר שנים התחלפה בירת המדינה מספר פעמים בין וילינג וצ'ארלסטון. בשנת 1877 נערך משאל עם בנושא, העיר צ'ארלסטון נבחרה והחלה בניית בניין הקפיטול. עבודות ההקמה הסתיימו בשנת 1885. מבנה זה נשרף בשנת 1921. בית המחוקקים הקים ועדה שמטרתה להביא להקמת מבנה חדש לקפיטול, ובינתיים הוקם מבנה זמני שנשרף אף הוא בשנת 1927. הוועדה בחרה בארכיטקט קאס גילברט לתכנן את המבנה בעלות של 10 מיליון דולרים. המבנה נחנך על ידי המושל ויליאם קונלי ב-20 ביוני 1932. עלות בניית המבנה הייתה פחות מהמתוכנן, והגיעה ל-9,491,180.03 דולר. מידע על בניין קפיטול וירג'יניה המערבית השריפה של 1921 גלריית תמונות של המבנה
ברנדן מקלונפרט

ברנדן מקלונפרט או ברנדנוס (489 לערך - 577 לערך; אירית: Bréanainn; לטינית: Brendanus) הוא קדוש נוצרי המכונה לעיתים "ברנדן הספן", "הנווט", או "האמיץ". הדיווחים על חייו הם מיתיים ואגדיים: ברנדן היה נזיר אירי, אשר ידוע בעיקר בשל מסעו האגדי ל"אי המבורכים"; בסגנון האימראם. יום חגו הוא 16 במאי. ברנגן נולד לא רחוק מטראלי שבחצי האי דינגל. הוא היה בן זמנו של בנדיקטוס מנורסיה והיה בן 11 עם מותו של פטריק הקדוש, אשר הביא את הנצרות לאירלנד. בשנת 512 הפך לכומר והקים מספר מנזרים. בשל מיעוט המידע ההיסטורי עליו, התאריך היחיד שמקובל בקשר אליו הוא תאריך הקמתו של מנזר קלונפרט, בסביבות 560. בסביבות שנת 530 לספירה ערך ברנדן מסע יחד עם כמה מאחיו הנזירים. הם יצאו בסירה קטנה בעלת תורן ומפרש. הסירה הייתה עשויה עץ ועורות. החלק הראשון של המסע היה מאירלנד לאיי פארו הנמצאים מצפון לסקוטלנד, ומשם החליט להפליג מערבה לחפש יבשה נוספת. בסופו של דבר הגיע ברנדן לאיי הבהאמה, ומשם חזר בחזרה את כל המרחק עד לאירלנד. מדיה וקבצים בנושא ברנדן מקלונפרט בוויקישיתוף ברנדן מקלונפרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ברנדן מקלונפרט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קזימיר וקרולינה

קזימיר וקרולינה (מגרמנית: Kasimir und Karoline) הוא מחזה מאת אדן פון הורבאט המתרחש בשנות ה-30 של המאה העשרים. המחזה מתרחש כולו בלונה פארק ומדבר על יחסים מול מעמדות בחברה (יחסים, כסף ומה שביניהם). בסוף המחזה, קזימיר וקרולינה, שהגיעו ללונה פארק כזוג, נפרדים וכל אחד מוצא בן או בת זוג אחר/ת. המחזה מלווה בקטעי מוזיקה ידועים והומור. קזימיר הוא הדמות הראשית במחזה. הוא חשדן, אך למרות זאת, הוא דמות בעלת מצפון פנימי גדול, ומתנהג בהיגיון יחסי לשאר הדמויות. לרוב הוא מגזים בתגובותיו. רוצה לקבל את מעמדו בחברה (לפחות זה מה שהוא מפגין). לרוב מרוכזת בעצמה ומתנהגת באימפולסיביות. הולכת אחר רגשותיה. במהלך המחזה משנה את דעותיה בקצב די מהיר. בניסיון להרגיז את קזימיר- כמעט בתמימות-הולכת אחר אחד הזקנים מהפארק במחשבה שיעזור לה ויעלה את מעמדה בחברה, אם תעניק לו את אהבתה (הזקן כמובן מעוניין רק בתענוגות החיים). לבסוף, לאחר שהתנהגה באגואיסטיות כלפי קזימיר, היא מנסה לחזור אליו אך הוא מסרב. המחזה תורגם על ידי עידו ריקלין והועלה לראשונה בתרגום זה ב"בית צבי" בשנת 2002. בשנת 2017 הועלה המחזה בחוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, לאחר שהתרגום של ריקלין נערך ועובד על ידי ליאת פסברג בסגנון נגיש ועכשווי.
שאול ביבי

שאול שזי ביבי (נולד ב-10 באוגוסט 1965) הוא עיתונאי ישראלי לשעבר. בנוסף לפעילותו בעיתונות הכתובה, הגיש תוכניות שונות בערוץ בריזה, ובערוץ 10 ולקח חלק במגוון פאנלים בתוכניות טלוויזיה שונות. ביבי נולד ופועל רוב שנותיו בשכונת התקווה בתל אביב. סוגיות של מתחים תרבותיים וחברתיים עלו תדירות בכתיבתו. לאחר סיום בית הספר התיכון למד אמנות בבית הספר מימד. בגיל 22 התגורר בלונדון ובאירופה כשנה וחצי. לאחר שובו לארץ בשלהי שנות השמונים עבד כקצב וכצייר בשכונת התקווה. ב-1991 במהלך מלחמת המפרץ מחה במכתב לעיתון "הפטיש" על התדמית השלילית לטענתו של אנשי שכונתו פגועי טילי הסקאד בתקשורת. המכתב היווה את פריצת הדרך שלו לעולם העיתונות - עורך "הפטיש" הציע לו לנסות לכתוב בעיתון "חדשות". ביבי התקבל לעיתון על ידי דורון צברי. בעיתון חדשות עבד בעיקר במוסף היומי ובמוספים השבועיים. כתיבתו הייתה חברתית ועסקה בין השאר בסקירה של מחוסרי בית, מכורים לסמים, נשים במעגל הזנות, עבריינים ואנשי הפריפריה החברתית והכלכלית. לאחר סגירת "חדשות" (ולקיחת חלק פעיל במחאה כנגד הסגירה) עבד במקומון "העיר", בעיתון אנשים וברייטינג. ביבי נודע בין היתר בשל התבטאויות מעוררות מחלוקת שלו. במהלך דיון על קיפוח המזרחים בתוכנית "המעגל הקטן" אמר "בא לי לצאת לרחוב ולקרוא מוות לאשכנזים!". במקרה אחר, כותרת כתבה שלו על הזמרת עפרה חזה, "האמת? סתם זמרת", בעוד שזו שכבה על ערש דווי, ספגה קיתונות של רותחין ודודו טופז הקדיש לנושא את מונולוג הפתיחה של תוכניתו דאז "הראשון בבידור", כשהוא מותח ביקורת חריפה על ביבי. ביבי, אשר היה בין היתר עורך מדור הספורט של המקומון "העיר", הוא אוהד שרוף של קבוצת הכדורגל בני יהודה, שיחק בקבוצת הנוער שלה ואף השתתף בכתיבת תסריט לסרט עלילתי על אוהדי הקבוצה ויחסי משפחה בשכונת התקווה, "קולולוש", ששודר בערוץ הסרטים של "HOT" ב-2006. מאמצע שנות התשעים היה פעיל בסצנת המועדונים ובתחילת שנות האלפיים ערך את מגזין המוזיקה האלקטרונית Dj העיר. בשנת 2002 היה שותף לכתיבת התסריט של הסדרה "המשאית", שביים ערן ריקליס, וששודרה בשידורי זכיינית ערוץ 2, "טלעד". באוגוסט 2007 החל לשמש כעורך המשנה של החינמון "ישראל פוסט" (שיצא לאור תחילה בשם "מטרו ישראל". הוא שימש בתפקיד עד 2015 שבמקביל לימד תקשורת במכללה האקדמית ספיר. ב-2016 יצר את הסרט התיעודי "צבעים של שנאה" שעוסק בגזענות בכדורגל, ושודר בערוץ הראשון במסגרת הסיפור האמיתי. ביבי כותב גם תחת שם העט "שולי אביב". חיים, שאול ולהפך (עם חיים אתגר, בערוץ 10) זמן שאול (בריזה) הישראלים החדשים (בריזה) שובו של הפנתר השחור עיתון תל אביב, 4 במאי 2001 רענן שקד, האיש עם הג'וב הכי טוב בארץ, באתר ynet, 4 בספטמבר 2002 - ביקורת (חריפה) על תוכנית "דו"ח אינטימי" בהגשת ביבי עכבר העיר, נפרדים מ"בריזה", באתר הארץ, 9 בדצמבר 2003 ניר קיפניס, ‏הכל אישי, באתר גלובס, 22 בפברואר 2000 אסף ברגרפרוינד, עיתון העיר חויב לפצות את לוני הרציקוביץ, באתר הארץ, 3 במאי 2002 איתן בקרמן, תחת שערי שמים: ימי הגביע של משפחה בכתום, באתר הארץ, 31 במאי 2017 אורי קליין, סרט - "קולולוש" * במאי: נתי אדלר, הוט סרטים, שבת, 21:30, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2006 אביבה קרול, ‏טלעד מעלה את "המשאית", באתר גלובס, 26 בפברואר 2002 אסף כרמל, עוד עיתון חינם יצא לאור: "מטרו ישראל", באתר הארץ, 5 באוגוסט 2007 מאמרי שולי אביב, באתר "הארץ" שגיא גרין, איפה היה עד עכשיו?, באתר הארץ, 2 בפברואר 2002 .
אליהו הכרמלי

אליהו הכרמלי (לולו) (ט' בתמוז תרנ"ב, 1 באוגוסט 1891 – ג' בטבת תשי"ג, 21 בדצמבר 1952) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י. הכרמלי נולד בשם אליהו לולו בחיפה בשנת 1891. את לימודיו התיכוניים סיים בבית ספר "כל ישראל חברים" בחיפה, לאחריהם השתלם בבית המדרש למורים "כל ישראל חברים" בפריז שבצרפת. בשנים 1920–1930 עסק בהוראה והיה מורה ומחנך במנחמיה, יבנאל וטבריה. בתקופה זו שימש יו"ר סניף הסתדרות המורים בגליל התחתון. פעילותו הציבורית התרחבה מעבר לתחום ההוראה, בהיותו יו"ר הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) היה ציר באספת הנבחרים השנייה. במהלך תקופה זו, בשנת 1930, עבר להתגורר בירושלים. פעילותו המפלגתית נמשכה במפא"י, מטעמה כיהן כחבר הוועד הלאומי באספת הנבחרים הרביעית. בשליחות התנועה יצא למרוקו ותוניסיה. לאחר קום המדינה נבחר לכהן כחבר הכנסת, תפקיד בו שימש עד לפטירתו. לאורך ארבע שנות כהונתו, בשתי כנסות, היה חבר ועדת החינוך והתרבות וועדת השירותים הציבוריים. הכרמלי פעל למען עליית עדות המזרח לארץ ישראל ונחשב כלוחם למען זכויותיהן בשנותיה הראשונות של המדינה. נפטר ב-1952 בירושלים ונקבר בחיפה. בשליחות – צפון-אפריקה: טבת-אייר תש"ז / אליהו הכרמלי (לולו), תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל - הועד הפועל - המחלקה ליוצאי ארצות המזרח ותימן, [1947?]. סכומים / אליהו הכרמלי (לולו), תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל - הוועד הפועל - המחלקה ליוצאי ארצות המזרח ותימן, [1949]. עד עלות השחר / מאת אליהו הכרמלי (לולו); מבוא: ישראל ישעיהו; עריכה: ישראל ישעיהו יונה הכהן, ירושלים: קריית ספר, תשל"ח. אליהו הכרמלי, באתר הכנסת אליהו הכרמלי, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "אליהו הכרמלי (לולו)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3333 אליהו הכרמלי (לולו), דבר, 22 בדצמבר 1952 הקבר של אליהו הכרמלי בבית הקברות שדה יהושע, באתר BillionGraves ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוטאטאו

פוטאטאו הראשון, מלך המאורים (באנגלית: Pōtatau I, Māori King, במאורית: Pōtatau Te Wherowhero) ‏ (1800 - 25 ביוני 1860) היה לוחם מאורי, מנהיג שבט מאזור ואיקטו. בשנת 1857 הוכתר במסגרת תנועת המלך להיות המלך המאורי הראשון. פוטאטאו נולד ככל הנראה בשנת 1800, בשם טה פרופרו (Te Wherowhero) למשפחה מאורית מיוחסת מאזור ואיקטו. הוא גדל בתקופת מלחמות המוסקט ובשנות העשרים של המאה ה-19 הנהיג את שבטי ואיקטו במספר קרבות כנגד שבטים מאוריים אחרים, ביניהם נגטי טואה (Ngati Toa) ונגפוהי (Ngapuhi). כמנהיג מקומי פוטאטאו טה פרופרו שמר על יחסים טובים עם המתיישבים האירופאים (פקהא pākehā) ובתו, טיריה (Tiria) אף התחתנה עם סוחר בריטי, אך הוא סירב לחתום על הסכם ואיטנגי ולהכיר בריבונות הבריטית בניו זילנד. בשנות ה-50 של המאה ה-19, בהשפעת שיטת הממשל והרעיונות האירופאים החלה להתהוות תנועת המלך, ששאפה לאחד את השבטים המאוריים השונים תחת שלטון מרכזי ברשות מלך יחיד שידאג לאינטרסים המאוריים אל מול השלטון הבריטי. פוטאטאו, שהיה אחד מהמנהיגים המאוריים הבולטים והמנוסים בצפון האי הצפוני, היה אחד המועמדים הטבעיים להפוך למלך. ב-2 במאי 1858 הוכתר על ידי נציגי תנועת המלך כמלך המאורי הראשון ותחת הנהגתו התאגדו שבטים מאוריים רבים מהאי הצפוני. במסגרת תפקידו כמלך שאף פוטאטאו לשמור על יחסים טובים עם השלטונות הבריטיים ולהגיע איתם להבנות באמצעות הידברות. אך קבוצות מאוריות קיצוניות פעלו הן מתוך תנועת המלך והן מחוצה לה להקשחת הקו המאבק המאורי בבריטים ועד מהרה היחסים בין המאורים לבין הבריטים התלהטו - ובסופו של דבר, לאחר מותו של פוטאטאו, הביאו לפרוץ מלחמות הקרקעות. פוטאטאו עצמו כיהן כמלך המאורים במשך כשנתיים עד למותו ב-25 ביוני 1860, הוא נקבר באתר הקבורה שבהר טאופירי (Taupiri) ובנו, טאויהו (Tāwhiao) הומלך אחריו כמלך המאורי השני. מדיה וקבצים בנושא פוטאטאו בוויקישיתוף ביוגרפיה של פוטאטאו באתר Dictionary of New Zealand biography תנועת המלך באתר NZhistory
צבי יהודה

צבי יהודה (זלצמן) (15 באוגוסט 1887 – 13 בספטמבר 1964) היה איש ציבור ישראלי, מראשי תנועת המושבים, מפעילי הפועל הצעיר ומפא"י, ממייסדי דגניה א' ונהלל וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י. נולד בשם צבי זלצמן באומן שבדרום האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). בנעוריו החל לפעול בתנועה הציונית, היה בין מייסדי ארגוני הנוער "דגל ציון" ו"צעירי ציון", ועמד בראש צעירי ציון בעירו. בשנת 1906 עלה לארץ ישראל. לאחר עלייתו ארצה היה יהודה פועל ביהודה ובבן שמן. לאחר מכן פנה להתיישבות והיה בין מייסדי כנרת (1908) ודגניה א' (1910). בשנים אלו נמנה עם מייסדי מפלגת הפועל הצעיר, והיה חבר הוועד המרכזי של המפלגה ושליח מטעמה לייסוד התנועה בארצות הברית. בשנת 1913 נשלח לראשונה כציר לקונגרס הציוני. בשנות מלחמת העולם הראשונה היה חבר הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל. בשנת 1920 יצא בשליחות לאירופה ופעל לארגון העלייה השלישית. בשובו ארצה נמנה בין מייסדי נהלל והיה בין פעילי ההסתדרות החקלאית והסתדרות העובדים הכללית. בתנועת המושבים נבחר לחבר מזכירות התנועה ומנהל "קרן המושבים". בשנת 1925 נישא לנדיה יהודה שעלתה למענו מארצות הברית. לאחר קום המדינה נבחר יהודה לכהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה מטעם מפא"י והיה חבר ועדת הכלכלה, ועדת הכנסת וועדת העבודה. בתום כהונתו שב לעבודה במשק נהלל. יוסף רובין (ערך והביא לדפוס), צבי יהודה: חייו ופעלו: מבחר מאמרים, דברים שבעל פה, זכרונות ומכתבים, הערכות על אישיותו, תל אביב: המשפחה – בחסותן של תנועת המושבים וקרן המושבים, תשכ"ו. מדיה וקבצים בנושא צבי יהודה בוויקישיתוף צבי יהודה, באתר הכנסת צבי יהודה, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "צבי יהודה (זלצמן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1983 א"ש שטיין, איש המושב: אדמה ומשק משפחה ,(1958), בפרויקט בן-יהודה שמואל דיין, "צבי יהודה - חמישים שנות פועל בארץ",עיתון דבר, 21 במאי 1956 צבי יהודה, דבר, 14 בספטמבר 1964
זלציה לנדמן

זַלציה לנדמן (Salcia Landmann;‏ 18 בנובמבר 1911 – 16 במאי 2002) הייתה עיתונאית וסופרת יהודייה. עיקר עיסוקה היה בשימור שפת היידיש, ואחת מעבודותיה החשובות הוא הספר "Der jüdische Witz" (בעברית: ההומור היהודי). נולדה בז'ולקווה שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית) כזלציה פַּסוֶוג (Passweg), בתם של ישראל ורגינה פסווג. משפחתה עברה לסנט גאלן שבשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום בית הספר התיכון, נסעה ללמוד משפטים ופילוסופיה בברלין בהנחיית ניקולאי הרטמן. במקביל למדה גם שרטוט אופנה. לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933 עברה ללמוד באוניברסיטת בזל אצל הרמן שמלבך. היא סיימה דוקטורט בפנומנולוגיה ותורת ההוויה באוניברסיטת ציריך בשנת 1939. לנדמן עסקה בעיקר בשימור ובהגנה על היידיש. ב-1960 פרסמה את ספרה על ההומור היהודי, הנחשב לספר יסוד בתחום והיה לרב-מכר בגרמניה. הספר ספג ביקורת מצדו של המתרגם והסופר היהודי פרידריך טורברג, שטען כי לנדמן מקדמת בספר סטראוטיפים אנטישמיים. מ-1948 הייתה נשואה לפילוסוף מיכאל לנדמן, שלימד בין היתר גם באוניברסיטת חיפה. לזוג בן אחד, המשפטן ועורך הדין ולנטין לנדמן, המתגורר בשווייץ. Friedrich Torberg: Wai geschrien. Salcia Landmann ermordet den jüdischen Witz. Anmerkungen zu einem beunruhigenden Bestseller. In: Der Monat XXVII/157, S. 48ff. Vgl. Hans Peter Althaus: Mauscheln: ein Wort als Waffe (Berlin, Walter de Gruyter 2002), ISBN 3-11-017290-9, S. 209f. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטאל נאו-קלאסי

מטאל נאו-קלאסי (באנגלית: Neo-Classical Metal) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת ההבי מטאל, המושפע רבות ממוזיקה קלאסית בסגנון הנגינה ובהלחנה. השם מרמז על ביצוע טכני קפדני במיוחד תוך שימוש באלמנטים המושאלים מהמוזיקה הקלאסית או ממלחינים ידועים של המוזיקה הקלאסית. המטאל הנאו-קלאסי הוא מושג שנלקח מתוך הזרם הנאו-קלאסי במוזיקה, שמתייחס להתפתחות ומודרניזציה, ושבו מלחינים שואבים השראה מתוך התקופה הקלאסית, שהייתה פופולרית בשנים שבין שתי מלחמות העולם. נדמה כי סגנון מוזיקה זה הוא המשכי לסגנון התקופה הרומנטית של המאה ה-19, וליצירותיו של ריכרד וגנר בפרט. מלחינים כאיגור סטרווינסקי ופאול הינדמית שילבו מספר אלמנטים מיצירותיהם של מלחינים מהמוזיקה הקלאסית, כמו חזרה להרמוניה שבשימוש נרחב והצמדות למתכונת נוקשה בעזרת הרמוניה מיוחדת וגיוון מוזיקלי משלהם. אולם, מוזיקת המטאל הנאו-קלאסי אינה מגבילה עצמה לרעיונות קלאסיים מקובלים כגון שיווי משקל ופורמליזם. למעשה, ישנן מספר השפעות מסגנון הבארוק והתקופות הרומנטיות שנעו בין השנים 1750–1810, בהם התבלטו המלחינים מוצרט, היידן, פגניני, באך ובטהובן בתחילת דרכו. אי לכך, זוהי אינה צורה נאו קלאסית בהגדרה המסורתית של המילה, מה שיכול לגרום לבלבול ולעורר דיונים נוקבים בעניין. מטאל נאו-קלאסי מתייחס למונח "קלאסיקה" בהגדרתה הגסה של המוזיקה הקלאסית, היינו תקופת הבארוק והתקופה הרומנטית. ינגוויי מלמסטין הוא הידוע ביותר כתומך בסגנון המוזיקה של המטאל הנאו-קלאסי, אשר אימץ את המוזיקה הקלאסית לתוך הגיטרה החשמלית. אולם, הוא אינו היחיד. בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, נגני הבי מטאל כריצ'י בלקמור מדיפ פרפל, רנדי רודס ואולי ג'ון רות' שילבו אלמנטים קלאסיים בנגינתם. רבים מהם מאומנים היטב במוזיקה הקלאסית (כמו רודס וחברי להקת יס - הקלידן ריק וייקמן והגיטריסט סטיב האו). רודס שאב רבות מיצירתו של המלחין הקובני ליאו ברואר, "Elude #7", לצורך הסינגל של אוזי אוסבורן "Diary of a Madman". הפופולריות של המטאל הנאו קלאסי תרמה לפריצתה של תנועת השרדינג, בעיקר בזכות נגינתו הווירטואוזית והמהירה של מלמסטין, היות שנגני מטאל נאו-קלאסי רבים שאבו השראה מביצועיו המהירים של פגניני בכינור. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. המטאל הנאו קלאסי הראשוני הכיל מאפיינים רבים מסגנון המטאל הקלאסי, שכלל שימוש ב: אקורדי כוח מודוס אקורדים גבוה נקודת עוגב (חזרה של צליל או מקבץ צלילים בשורה מלודית טורית) אוסטינטו (חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי ומלודי) שורה של סולמות ארפג'ו גבוה שימוש שכיח בטריטון שימוש תכוף בויברטו At Vance Galneryus Warmen Time Requiem yngwie malmsteen Concerto Moon Cacophony G3 מייקל אנג'לו באטיו ג'ייסון בקר ינגוויי מלמסטין טוני מקאלפין מרטי פרידמן רנדי רודס אולי ג'ון רות' פול גילברט סטיב וואי ריצ'י בלקמור קפריציו 5 וקפריציו 24 של פגניני הסימפוניה החמישית של בטהובן, הסימפוניה התשיעית של בטהובן סימפוניה מספר 25, רקוויאם של מוצרט ארבע העונות של אנטוניו ויוואלדי טוקטה ופוגה ברה מינור של באך