laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליאקה

ויליאקה (בלטבית: Viļaka; בלטגלית: Vileks, וילקס; בגרמנית: Marienhausen, מרינהאוזן; ביידיש: ויליאקי) היא עיירה במזרח לטביה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. במהלך המאה ה-13 נבנה בוויליאקה מנזר. בשנת 1772 נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי לטביה העצמאית. בשנת 1945 הוענק ליישוב מעמד עירוני. בשנות השלושים של המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-450 יהודים, כשליש מתושביה, שרוב המסחר המקומי היה בידיהם, והייתה מבחינה תרבותית אחת מהעיירות היהודיות באזור. עקב ריכוז היהודים הגבוה נהגה היידיש כשפת הדיבור העסקית והתרבותית בעיירה, ושלטים כתובים ביידיש באותיות עבריות נראו בה במקומות רבים. במקום היה בית ספר יסודי ששפתו הייתה יידיש, ומועדון תרבות שהפעיל ספרייה וחוג דרמה. בעיירה התקיימו מוסדות יהודיים וציוניים: סניף של בית"ר, של השומר הצעיר ושל נצ"ח (נוער ציוני חלוצי). המוסדות הציוניים נסגרו בעת החלת השלטון הסובייטי על העיירה, בשנת 1940. עם פרוץ מבצע ברברוסה הגיעו לעיירה כ-200 פליטים יהודים נוספים מליטא, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-2 ביולי 1941, הוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה חמורות וחובת ענידת טלאי צהוב, תוך ביצוע מעשי התעללות ורצח אקראיים בידי הגרמנים. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם באזור עני והרוס בה, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, תוך רצח גברים ואונס נשים בידי הלטבים המקומיים. בגטו שבעיירה שרר רעב כבד, הואיל ונאסרה הכנסת מזון אליו. בלילה של ה-11 באוגוסט 1941 בוצעה בגטו אקציה. הגברים היהודים הוצעדו כשני ק"מ מהעיירה, ונרצחו בבורות ירי שחפרו בעצמם, ולאחר מכן, נרצחו הנשים והילדים. במעשה הטבח נרצחו כ-650 יהודים, והוא תועד בצילומי הגרמנים. בהמשך, הועלו באש גופות הקרבנות. מדיה וקבצים בנושא ויליאקה בוויקישיתוף "ויליאקה", באתר JewishGen (באנגלית) וילקה (Vilaka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), ויליאקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1027), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אלי שטיין

אלי שטיין אבן (נולד ב-4 באוקטובר 1947) הוא קצין בחיל החימוש בדימוס שהשתחרר בדרגת אלוף-משנה. כיהן כשנה כמנכ"ל מכון התקנים הישראלי. שטיין אבן הוא בוגר בהצטיינות בהנדסת חשמל של הטכניון. התגייס לצה"ל לפני מלחמת ששת הימים, סיים קורס קצינים בהצטיינות, ולאחר 28 שנים בשירות, השתחרר בדרגת אלוף-משנה. בין תפקידיו, כיהן כקצין פרויקטים במשלחת בניו-יורק, ובתפקידו האחרון, כראש מחלקת פיתוח מערכות נשק. לאחר שחרורו מצה"ל, התמנה לסמנכ"ל חברת יהודה רשתות בע"מ. בשנת 2008 מונה למנכ"ל יהודה פלדות בע"מ, חברה מובילה ליצור פלדה. לאחר פרישתו מהתפקיד בשנת 2015, מונה למנכ"ל מכון התקנים הישראלי. זמן קצר לאחר מכן, נפסל מינויו, אך הוא מונה-מחדש לאחר מכן. שטיין חבר נשיאות בהתאחדות התעשיינים במשך שתי קדנציות בין השנים 2008–2014. כמו כן, הוא חבר הנהלת אגף המתכת משנת 2008. אורה קורן, "אלי שטיין הסתיר מהגופים הבוחרים במכון התקנים, כי עדותו הוכרה כלא אמינה", באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2015 הדס גליקו, מכון התקנים מנסה לחסום תחרות בבדיקת חיבורי הגז, באתר כלכליסט, 11 באוגוסט 2015 אלי שטיין מונה למנכ"ל מכון התקנים הישראלי, באתר מכון התקנים הישראלי, 28 ביוני 2015 אורה קורן, אלי שטיין נבחר לתפקיד מנכ"ל מכון התקנים, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2015 הדס גליקו, בוטל מינויו של אלי שטיין למנכ"ל מכון התקנים, באתר כלכליסט, 19 ביולי 2015
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס

טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס הייתה טיסה מסחרית משדה התעופה הבינלאומי מפוטו, מוזמביק, שהתרסקה ב-29 בנובמבר 2013 בנמיביה כאשר הייתה בדרכה לאנגולה. המטוס מסוג אמבראר E-Jets המריא ממפוטו בשעה 11:26 זמן מקומי, והיה מתוכנן לנחות בשעה 14:10. הריסות המטוס נמצאו למחרת ההתרסקות בפארק לאומי בצפון נמיביה. כל 27 הנוסעים ו-6 אנשי הצוות נהרגו. ממצאים של המוסד לתעופה אזרחית של מוזמביק מצביעים על כך שהמטוס רוסק בכוונה על ידי הטייס. איגוד מפעילי האוויר של מוזמביק חולקים על מסקנה זו. מדובר בתאונה הקטלנית הראשונה ל-LAM מוזמביק איירליינס מאז 1970, והתאונה הקטלנית ביותר של התעופה במוזמביק מאז התרסקות מטוס הטופולב Tu-134 ב-1986 שעל סיפונו היה נשיא מוזמביק סאמורה מאשל. המטוס המעורב היה אמבראר E-Jets 190 עם מספר סידורי 581, מספר זנב C9-EMC. המטוס נבנה באוקטובר 2012 ונמסר לחברת התעופה בנובמבר 2012, מאז צבר 2905 שעות טיסה. גוף המטוס והמנועים נבדקו בפעם האחרונה ב-28 בנובמבר 2013, יום לפני ההתרסקות. המטוס שייט בגובה של 38,000 רגל מעל המרחב האווירי של בוטסואנה, כמחצית הדרך מהיעד כאשר החל לאבד גובה בפתאומיות. המטוס צנח במהירות בקצב של כ-100 רגל לשנייה. המכ"ם איבד את המטוס בגובה 3,000 רגל, בשלב זה המטוס איבד גובה במשך 6 דקות. הקשר האחרון עם פיקוח טיסה בוצע ב-13:30 מעל צפון נמיביה במזג אוויר גשום מאוד. מזג האוויר בזמן האסון היה גשום מאוד עם ראות לקויה. החברה אישרה שעל סיפון המטוס היו 27 נוסעים ו-6 אנשי צוות. משטרת נמיביה ציינה כי איש לא שרד את ההתרסקות. ממשלת מוזמביק הכריזה על אבל לאומי. נשיא פורטוגל אניבל קבאקו סילבה הביע את תנחומיו בפני משפחות הקורבנות. חברת התעופה דיווחה כי מספק שירותי ייעוץ ותמיכה למשפחות והקימה מוקד מידע. תבנית ההתרסקות מצביעה על כך שהמטוס החליק על הקרקע למרחק של כמה מאות מטרים. שני מקליטי הטיסה, מקליט הקול בתא הטייס והקופסה השחורה נמצא באתר ההתרסקות בתוך 4 ימים והועברו ל-NTSB בארצות הברית לצורך פיענוח המידע. ב-21 בדצמבר 2013, המוסד לתעופה אזרחית של מוזמביק הציג את ממצאי הדוח הראשוניים. לפי הממצאים לקפטן הרמיניו דוס סנטוס פרננדז הייתה "כוונה ברורה" לרסק את המטוס והוא שינה באופן ידני את הגדרות הטייס האוטומטי לאחר שנעל את טייס המשנה מחוץ לתא הטייס. הגובה המתוכנן של המטוס שונה 3 פעמים מ-38,000 רגל ל-592 רגל ובפעם השלישית מתחת לגובה פני הקרקע, כמו כן המהירות שונתה ידנית גם כן. מקליט הקול בתא הטייס הקליט מספר אזעקות שנשמעות ברקע וכן דפיקות חזקות על דלת תא הטייס וניסיונות לפרוץ את הדלת על ידי טייס המשנה, שננעל מחוץ לתא בעת שיצא לשירותים. הקברניט ביצע את ההתאבדות ככל הנראה בגלל מספר טראומות שחווה: הוא נפרד מאשתו כ-9 שנים לפני ההתאבדות, אך הליכי הגירושים לא הושלמו, בנו הבכור נהרג בתאונת דרכים, וההתאבדות קרתה מספר ימים לפני יום השנה לתאונה, ובערך בזמן ההתאבדות בתו הצעירה ביותר עברה ניתוח לב. על אף המסקנות של המוסד לתעופה אזרחית של מוזמביק, איגוד מפעיל האוויר של מוזמביק חלק על הדוח הראשוני והסביר כי התמרונים של קפטן פרננדז הם חלק מנהלי ההפעלה הסטנדרטיים של מטוסי אמבראר E-Jets בנושא "איך לפעול במצבי חירום למניעת אסון". על המסמך של האיגוד, ממשלת מוזמביק לא צייתה להמלצות ולסטנדטים שנקבעו על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית "על הגילוי, התוכן והנהלים הנוגעים לדו"ח הראשוני של החקירה של ההתרסקות של הטיסה 470". פרק 9 בעונה 19 של הסדרה "תעופה בחקירה" הופק על האסון.
וינקיבצי

וינקיבצי (באוקראינית: Віньківці; בפולנית: Wińkowce, וינקובצה; ברוסית: Виньковцы, וינקובצי) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. וינקיבצי נזכרת לראשונה בשנת 1493. בשנת 1957 הוענקו לה זכויות עיר. בתקופה הסובייטית הוענק לה השם "זאטונסק" (Zatonsk). טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בווינקיבצי 1,745 יהודים, קרוב למחצית מכלל תושביה, ובמקום פעלו בית ספר יידי ושני קולחוזים יהודיים. ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, איסור הליכה על מדרכות וחובת ביצוע עבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, תוך ביצוע מעשי התעללות קשים ביהודי העיירה, בעיקר בקשישים ובחרדים. ב-9 במאי 1942 נרצחו כ-450 יהודים מהגטו ליד הכפר סטניסלבובקה, שם נרצחו באותו יום גם כ-600 מיהודי זינקוב. בקיץ 1942 נלקחו 1,875 יהודים מהגטו שבעיירה, ונרצחו ליד הכפר הסמוך טטרינקה. ב-6 באוגוסט 1942 נרצחו אחרוני היהודים שנותרו בגטו. בסוף מרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום. מדיה וקבצים בנושא וינקיבצי בוויקישיתוף וינקובצי (Vinkovtsy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מרטין דין (אנ'), וינקובצי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1488–1489), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ויסוקי

ויסוקי (בבלארוסית: Высокае, ויסוקאיה; בפולנית: Wysokie) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בסמוך לנהר הבוג המערבי ולגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. מהמאה ה-17 נזכרת ויסוקי כעיר בבעלות אצולה. בעיירה כנסיות מהמאות ה-17 וה-18 וארמון שנבנה בראשית המאה ה-19. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כ-80% מכלל תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד. עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, וריכזו את יהודיה בגטו סגור שהוקם בה. ב-2 בנובמבר 1942 נרצחו כל יהודי הגטו, למעט מספר צעירים שהצליחו להימלט ליערות הסביבה. מדיה וקבצים בנושא ויסוקי בוויקישיתוף ויסוקי דליטא (Wysokie Litewskie), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ויסוקי", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), ויסוקיה ליטבסקיה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 978–979), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) וויסאקי (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
וכניבקה

וכניבקה (באוקראינית: Вахнівка; בפולנית: Wachniwka) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. וכניבקה נזכרת לראשונה בשנת 1578. במפקד 1897 נמנו בה 2,404 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנת 1981 נפתח בעיירה מוזיאון סובייטי. בשנת 1926 נמנו בעיירה 2,091 יהודים, למעלה משליש מתושביה. בתקופה זו עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בשנות השלושים הוקם במקום קולחוז יהוד "דער שטערן" ("הכוכב") ויהודים רבים עבדו בו. בסוף יוני 1941 נכבשה וכניבקה בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד גזירות שונות על יהודיה, תוך ביצוע מעשי התעללות ולקיחת יהודים לעבודות כפייה. בתחילת 1942 רוכזו יהודי העיירה והסביבה בגטו שהוקם בה. ב-3 ביוני 1942 נלקחו מאות היהודים שנותרו בגטו ליער טורבין הסמוך לעיירה, ושם נרצחו. מדיה וקבצים בנושא וכניבקה בוויקישיתוף וכנובקה (Vakhnovka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
שירי מימון (אלבום)

שירי מימון הוא אלבום הבכורה של הזמרת שירי מימון. מאז סיום התחרות כוכב נולד (2003) שבה מימון הגיעה למקום שני אחרי נינט טייב, הוחתמה מימון לחברת התקליטים הליקון והתחילה לאסוף חומרים לאלבום הבכורה שלה. הסינגל הראשון מהדיסק, "עד שתבין אותי", יצא בנובמבר 2004 הולחן ונכתב על ידי הזמרת בתי, שהכירה את שירי דרך סוכנות הליקון בה שתיהן חתומות. השיר הגיע למקום ה-9 במצעד השבועי של רשת ג' וצעד בו 6 שבועות ברצף.[1] השיר זכה להצלחה בינונית ומימון הופיע איתו בתוכניות טלוויזיה ובפסטיבלים שונים. השיר המצליח ביותר בהאלבום הוא הסינגל השני, "השקט שנשאר", אותו שרה מימון באירוויזיון 2005 והגיעה למקום הרביעי בגמר. השיר זכה לתואר שיר השנה מטעם רשת ג' ותחנות רדיו נוספות, וכן היה לשיר המושמע ביותר ברדיו הישראלי לשנת 2005. לשיר הופק קליפ מושקע שצולם בין היתר בנמל התעופה בן-גוריון, אשר היה מן המשודרים ביותר בערוץ 24 ושודר מעל 80 יום בתוכנית "המבוקשים" (תוכנית המצעד היומי של הערוץ) ואף זכה להגיע למקום הראשון מספר פעמים. הקליפ עצמו נכלל בדיסק כרצועת בונוס. הסינגל השלישי הוא "אהבה קטנה" שיצא ביולי 2005, כחודש וחצי לפני יציאת האלבום, גם לו הופק קליפ. השיר זכה לתואר "שיר השנה" לשנת 2005 ברדיו לב המדינה. הסינגל הוא גרסה חדשה לשיר שבוצע על ידי טלי גיחון והיה ל"שיר השבוע". לדברי יוצר השיר הוא כתב את השיר עוד כשהיה בשירותו הצבאי ביחד עם גיחון ונתן לה להקליט אותו כסקיצה. גיחון לאחר סיום שירותה הצבאי פתחה במסע יחסי ציבור וחילקה את השיר לתחנות רדיו שונות וכך הגיעה להשמעה ברדיו "לב המדינה". דניאל, שלא ידע על כך נתן את השיר למימון. לשיר צולם קליפ מבוים וזכה להיות במקום הראשון במצעד "המבוקשים" יותר משבוע. הקליפ היה במקום הראשון שבועיים ברציפות במצעד הקליפים ב־MTV בתוכנית "WORLD CHART EXPRESS" של אירופה, ואחר כך התמקם במקום הרביעי. הסינגל הרביעי מהאלבום הוא "כמה פעמים" שיצא באוקטובר 2005, כחודש אחרי יציאת הדיסק. הסינגל החמישי מהאלבום הוא "לאן שלא תלכי", שיצא בינואר 2006. השירים "אותך" ו"מרחוק" הם שירים רוסיים במקור, שמנהליה של מימון הציעו לה לעבד ולשיר בעברית. "זמן של חסד" גם הוא לא שיר מקורי של מימון, במקור הוא שיר איטלקי שהולחן על ידי המלחינים Philippe Leon Garilli, Alessia Aquilani. את השיר "מרחוק" שרה מימון עם הזמר אייל שחר (לשעבר חבר להקת היי פייב הישראלית) שהיה גם שותף בכתיבת השיר "השקט שנשאר", "מרחוק" ו-"אותך". האלבום זכה להצלחה והגיע כעבור חצי שנה מרגע יציאתו לאור למעמד "אלבום זהב". האלבום יצא גם בפורמט של נגן חדשני - MP3 חוקי בשם musicpump. פסנתר: חגי מזרחי בס: טל לוי קלידים: פיני ארונבייב, בועז וולף תכנותים: פיני ארונבייב ייעוץ אמנותי: גדי גידור ייעוץ אמנותי בשירים 2, 12: חיים רייכטל עריכה דיגיטלית: יועד נבו TOWN HOUSE שירי מימון, האתר הרשמי ערן טל, הכל כלול: השירים כבר בתוך הנגן, באתר ynet, 28 בספטמבר 2005
גארט קלייטון

גארט קלייטון (באנגלית: Garrett Clayton נולד ב-19 באוגוסט 1991) הוא שחקן, זמר ורקדן אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידו כטאנר בסרטי ערוץ דיסני; “חוף מהסרטים" ובהמשכו "חוף מהסרטים 2". קלייטון נולד ב-19 באוגוסט 1991 בדירבורן, מישיגן. הוא החל את הקריירה שלו בבית ספר התיכון שבו למד והשתתף בהפקות רבות של מועדון הדרמה. בדצמבר 2012, קלייטון הופיע בסרט הטלוויזיה Holiday Spin של ערוץ Lifetime שבו שיחק את בלייק, נער מרדן אשר נאלץ לחיות עם אביו לאחר שאמו נהרגה בתאונת דרכים. קלייטון לוהק בשנת 2013 לתפקיד טאנר בסרט המוזיקלי "חוף מהסרטים" של חברת וולט דיסני שבו הוא מגלם גולש מגניב שהוא שילוב בין פרנקי אבלון ולינק לארקין מהמחזמר "היירספריי". הסרט, בבימויו של ג'פרי הורנאדי, צולם בפוארטו ריקו ושודר לראשונה בערוץ דיסני ב-19 ביולי 2013. בסרט השתתפו, בין השאר, גם רוס לינץ', מאיה מיטשל, וגרייס פיפס. כמו כן, הופיע באופרת הסבון "ימי חיינו" ובסדרת הטלוויזיה "שייק" וגם בתפקיד חוזר במחצית השנייה של העונה הראשונה של סדרת הדרמה "משפחת פוסטר". ב-21 באוקטובר 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "קינג קוברה" שם גילם את שחקן הפורנו ברנט קוריגאן, לצד ג'יימס פרנקו, כריסטיאן סלייטר וקיגן אלן. קלייטון יצא מהארון כהומוסקסואל בפוסט שפרסם באינסטגרם ב-20 באוגוסט 2018 והוסיף שהוא נאבק בעבר עם בריונות ודיכאון ושהוא נמצא במערכת יחסים משנת 2011 עם בלייק נייט, שעזר לו לעבור את המאבקים האלה. בינואר 2019 קלייטון ונייט התארסו. מדיה וקבצים בנושא גארט קלייטון בוויקישיתוף גארט קלייטון, ברשת החברתית פייסבוק גארט קלייטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גארט קלייטון, ברשת החברתית אינסטגרם גארט קלייטון, ברשת החברתית טיקטוק גארט קלייטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גארט קלייטון, באתר AllMovie (באנגלית) גארט קלייטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גארט קלייטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גארט קלייטון, באתר ספוטיפיי גארט קלייטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) גארט קלייטון, באתר Discogs (באנגלית) בעולם, ‏בשעה טובה: כוכב "קינג קוברה" גארט קלייטון יוצא מהארון, באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2018
אימה אמריקאית - דמויות

אימה אמריקאית (באנגלית: American Horror Story) היא סדרת אימה שנוצרה והופקה על ידי ראיין מרפי ובראד פלצ'וק. הסדרה היא אנתולוגית וכל עונה נתפסת כמיני-סדרה עצמאית בעקבות קבוצה נבדלת של דמויות ורקעים, ועלילה ייחודית עם התחלה, אמצע וסוף. עם זאת, מרפי הצהיר כי עד סוף הסדרה הצופים יבינו את הקשר שבין העונות השונות. העונה הראשונה, בשם אימה אמריקאית: בית הרצח מתרחשת בהווה ועוקבת אחר סיפורה של משפחה שעוברת לאחוזה משופצת, לא מודעת לכך שהבית רדוף על ידי רוחות דייריו לשעבר. העונה השנייה, שכותרתה אימה אמריקאית: המוסד הסגור, מתרחשת בשנת 1964 ועוקבת אחר סיפוריהם של פושעים הכלואים במוסד לחולי נפש המנוהל על ידי רופאים ונזירות. העונה השלישית, אימה אמריקאית: הכישוף, מתרחשת בשנת 2013 ובשנת 1830 במקביל ומתמקדת בקווי עלילה אודות ציד המכשפות בסיילם. העונה הרביעית, אימה אמריקאית: פריק שואו, מתרחשת בשנת 1952 ומתמקדת סביב מופעי הפריק שואו האחרונים שעוד נותרו בקרקס. העונה החמישית, אימה אמריקאית: המלון מתרחשת בשנת 2015 עם פלאשבקים לשנים שונות בעברם של דיירי המלון, ומתמקדת בצוות ובדיירים המוזרים ששוכנים ב"מלון קורטז" המסתורי. אף על פי שכל עונה מוגדרת בתקופת זמן שונה, היו דמויות שהופיעו במספר רב יותר של עונות. הנזירה מרי יוניס מקי (רייב), ד"ר ארתור ארדן/האנס גרופר (ג'יימס קרומוול כמבוגר, ונכדו, ג'ון קרומוול, כצעיר), פפר (גרוסמן), מרסי (אסטברוק), ד"ר צ'ארלס מונטגומרי (רוס), בילי דין הווארד (פולסון) וקוויני (סידני) הן שבע הדמויות היחידות שהופיעו ביותר מעונה אחת בסדרה, שלושת הראשונים מופיעים הן בהמוסד הסגור והן בפריק שואו, שלושת האחרונים מופיעים הן בבית הרצח והן בהמלון, ואילו האחרונה מופיעה הן בהכישוף והן בהמלון. ב-2015, מרפי הצהיר שככל הסדרה תתקדם למספר רב יותר של עונות, יותר ויותר דמויות יחזרו לבצע הופעות אורח בסדרה. מקרא   תפקיד ראשי   תפקיד משני או אורח   תפקיד אורח מיוחד   רוחב התפקיד עוד לא ידוע
עליית שלמה למלוכה

עליית שלמה למלוכה הייתה סיפור מקראי מתמשך, שתחילתו בתהליכים שנמשכו מספר שנים, כבר בתקופת שלטונו של דוד, והגיע לשיאו עם סיום משפט שלמה. דוד נשבע לבת שבע, כדי לפייס אותה, שהבן הראשון שיוולד ממנה, ויישאר בחיים, יהיה הבן שיירש אותו. ואכן, לאחר הלידה, נתן הנביא ניבא ששלמה הוא שיירש את המלוכה, אף על פי שאינו הבן הבכור של דוד. שלוש שנים לפני מות דוד, מרד אבשלום בשלטונו, וכיוון שהיה הבן הגדול ביותר של דוד שנותר בחיים, המליך את עצמו למלך. לאחר שהמרד שכך ואבשלום מת, מרד שבע בן בכרי בדוד. לאחר שגם מרד זה סוכל, קיבץ לו אדוניה בן חגית תומכים כדי להמליך את עצמו לאחר מות דוד, שהרי היה הבן הגדול ביותר של דוד שנותר בחיים. כששמע נתן הנביא על כך, החליט שצריך לעשות מעשה ולהפסיק את הוויכוחים על המלוכה. הוא ביקש מבת שבע, אם שלמה, שתסייע לו לשכנע את דוד בחשיבות העניין. ואכן, דוד השתכנע, וציווה למשוח את שלמה. לאחר שנמשח שלמה, שמע על כך אדוניה, והחליט לברוח ולהחזיק בקרנות המזבח (שיש להן כעין דין עיר מקלט). לאחר ששלמה נשבע לו שלא יהרוג אותו אם יהיה נאמן למלכותו, הורד אדוניה מהמזבח. לפי התלמוד, משיחה בשמן בטקס ההמלכה היא אירוע חריג שמתרחש רק בהחלפת בית מלוכה, או כאשר יש עוררין על בחירת המלך. יחד עם המלכתם של יואש ושל יהואחז, המלכת שלמה היא מהאירועים הבודדים בהם נמשח למלוכה מלך בן מלך, כיוון שהיו אלו המלכות שנויות במחלוקת. מיד בתחילת מלכותו, ציווה שלמה על שמעי בן גרא שישב בירושלים ולא יצא ממנה, כדי שיוכל להשגיח עליו, שהרי סייע בידי אבשלום במרדו. שמעי נשבע שלא יצא מירושלים, אך לאחר שלוש שנים הפר את השבועה ושלמה הרגו. כמה ימים אחרי מות דוד, שכנע אדוניה את בת שבע שתבקש בשבילו את אבישג השונמית לאשה. שלמה ראה בבקשה זו ניסיון למרד, שכן באותם ימים היה מנהג שמלך חדש לוקח לו את נשות המלך הישן, ונתינת אבישג לאדוניה הייתה עשויה לרמז כי הוא יורש דוד. לכן, הוא שלח את בניהו בן יהוידע שיהרוג את אדוניה. לאחר ניסיון המרד הזה, החליט שלמה לגרש את אביתר הכהן לענתות, שהרי סייע ביד אדוניה. לאחר ששמע יואב על כך, ברח והחזיק בקרנות המזבח, שהרי גם הוא תמך באדוניה. שלמה שלח את בניהו שיהרוג את יואב, ובניהו הרג את יואב על המזבח, לאחר שמיאן לרדת. לאחר שגמר לבסס את המלוכה בקרב עמו, ביסס שלמה את מלכותו בקרב עמים אחרים בכך שהתחתן עם בת פרעה. לאחר כל הדברים האלה, הלך שלמה למשכן גבעון כדי להודות לה' ולהקריב לו קרבנות. בלילה, התגלה אליו ה' בחלום והעניק לו חכמה גדולה. סמוך לשובו מגבעון לירושלים, באו אליו שתי נשים למשפט, ובמשפט נראתה לעיני כל חכמתו של שלמה, וכל המתנגדים שקמו לשלמה בשל גילו הצעיר נהפכו לתומכיו. לאחר משפט זה, למעשה, פסקה ההתנגדות למלוכת שלמה. שאול זלבסקי, עליית שלמה למלוכה, ירושלים, תשמ"א ספר דברי הימים א', פרק כ"ב, פסוק ט' סדר עולם רבה יד תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"א, עמוד ב' ספר מלכים א', פרק ד', פסוק א'
הפייטן

הפייטן הייתה תוכנית מציאות ישראלית, ששודרה במהלך קיץ 2015 בערוץ 20. במרכז התוכנית תחרות שירת פיוטים בין גברים. התוכנית תוארה בעיתונות כתוכנית המציאות המסורתית הראשונה בישראל. בערוץ 20 שהוא ערוץ מורשת, החליטו לבסס תוכנית מציאות מוזיקלית המיועדת לפייטני בית הכנסת ושירת הפיוטים בלבד. לשירה זו יש מאפיינים בפני עצמה. את התוכנית הגה ויצר עודד מנשה ששימש אף כמנחה התוכנית. 32 מתמודדים התמודדו על התואר הפייטן של המדינה, בשיטת הדו-קרב, מול השופטים. כשתוכניות רבע הגמר, חצי הגמר והגמר היו מול קהל רב. לגמר עלו ארבעה מתמודדים: למקום השלישי והרביעי הגיעו אחיעד חודפי ואופיר סולמון, למקום השני הגיע גיל ישראלוב, ולמקום הראשון הגיע המנצח שזכה בתואר "הפייטן של המדינה" - אליה והב. התוכנית זכתה לרייטניג גבוה יחסית ושודרה גם באתרים; ynet, ערוץ 7. באתרי החדשות זכתה התוכנית לביקורות חיוביות. קובי אפללו אמר בריאיון עיתונאי שהוא הרגיש כמו שיר שעלה לגל"צ, כל מקום שאליו בא דיברו איתו על התוכנית. לשופטים נבחרו פייטנים וזמרים בעלי שם: אביהו מדינה יחיאל נהרי דוד ד'אור קובי אפללו שופטים אורחים: חיים ישראל גיא זו-ארץ עופר לוי יהורם גאון המנחה: עודד מנשה "הפייטן", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דף התוכנית באתר יוטיוב נתי טוקר, פייטן נולד: ערוץ 20 משיק את הריאלטי המסורתי הראשון, באתר TheMarker‏, 18 באוגוסט 2015 אבי שושן, התוכנית שלא מתנשאת על מזרחים, באתר ynet, 8 באוקטובר 2015 אבי שושן, התוכנית שלא מתנשאת על מזרחים, באתר ynet, 8 באוקטובר 2015
Wednesday Morning, 3 A.M.

Wednesday Morning, 3 A.M. (בתרגום לעברית: יום רביעי, שלוש לפנות בוקר) הוא אלבום האולפן הראשון של צמד הפולק האמריקאי סיימון וגרפונקל, שיצא ב-19 באוקטובר 1964. תחילה לא נחל האלבום הצלחה, ובעקבותיו עבר פול סיימון לאנגליה, וארט גרפונקל חזר להמשך לימודיו באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בעקבות ההצלחה של גרסה מחודשת של השיר "The Sound of Silence" מתוך האלבום, האלבום יצא שוב בינואר 1966, והגיע למקום ה-30 ברשימת בילבורד 200. מידע על האלבום Wednesday Morning, 3 A.M. באתר MusicBrainz מידע על האלבום Wednesday Morning, 3 A.M. באתר AllMusic האלבום Wednesday Morning, 3 A.M. באתר Discogs האלבום Wednesday Morning, 3 A.M. באתר ספוטיפיי האלבום Wednesday Morning, 3 A.M. באתר Yandex.Music (ברוסית) הביוגרפיה של סיימון וגרפונקל באתר היכל התהילה של הרוק אנד רול http://www.allmusic.com/artist/simon-garfunkel-mn0000038936/awards
אהל שרה (עמותה)

אהל שרה מרכז לחינוך ולשיקום הילד המיוחד היא עמותה ישראלית המפעילה רצף שירותי חינוך, תעסוקה, דיור ופנאי לילדים ובוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית מגיל 6 ועד שיבה. אהל שרה הוקמה בשנות ה-70 על ידי הרבנית רבקה גינזבורג ובעלה הרב גרשון שמואל מבני ברק. בתקופה של נידוי חברתי לילדים ובוגרים עם צרכים מיוחדים, זיהתה גינזבורג את הצורך במסגרות מקצועיות טיפוליות ומקדמות עבור אוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית. עד אז, שהו אנשים עם מוגבלות בביתם, חסרי מעש, כשמשפחתם מתקשה לטפל בהם ומסתירה את היותם. משפחת גינזבורג שכרה עבורם כיתות, מורים ומטפלים מוסמכים עבור ילדים ובוגרים עם מש"ה, וכן החלה להפעיל עבורם מסגרת חינוכית ותעסוקתית. עם השנים גייסה הגברת גינזבורג כספים ואישורים ופעילות העמותה התרחבה. הוקמו בתי ספר ומסגרות חינוך מותאמות מגיל 6 ועד 21, הוסטלים ומערך דיור מקיף לפי רמות תפקוד שונות, ומרכזי תעסוקה ייעודיים. מייסדי העמותה נפטרו בשנת 2004. ב-2005 מלכה וינברג מונתה למנכלי"ת העמותה. . אהל שרה עוסקת במתן שירותי חינוך שיקום ורווחה לאוכלוסיות עם מוגבלות שכלית התפתחותית מגיל 6 ועד שיבה. העמותה מפעילה 4 בתי ספר בבני ברק לפי הנחיות משרד החינוך, לתלמידים מכל רחבי הארץ, מרכזי תעסוקה לבוגרות ולבוגרים לפי הנחיות משרד הרווחה הכוללים תעסוקה נתמכת ומוגנת לצד הכשרה וליווי לתעסוקה בשוק החופשי, וכן הוסטלים ומערך דיור לפי רמות תפקוד שונות. כיום נהנים למעלה מ-650 תלמידים, חניכים ודיירים מרצף השירותים שמעניקה אהל שרה כבר קרוב ל-50 שנה. העמותה עוסקת גם בליווי ותמיכה למשפחות עם בן/בת עם מוגבלות שכלית התפתחותית, ומעניקה שירותי ייעוץ והכוונה בתחומים נלווים. עם תחילת ניהול העמותה על ידי גב' מלכה וינברג בשלהי שנת 2005 הרחיב הארגון את היקף פעילותו ומונה כיום מאות עובדים. במהלך השנים האחרונות שופצו בתי הספר לבלי הכר, שולבו אנשי מקצוע מומחים בתחומים ייעודים, דוגמת: מוגנות, תזונה ועוד, ונוספו מבנים חדשים כמו: בתי ספר לבנות, מרכזי תעסוקה ודירות חלוציות לילדים. בנוסף, הקים הארגון את מיזם 'בלב אחד' העוסק בהכשרת נשים וגברים עם צרכים מיוחדים לקראת נישואין, ומספק ליווי, הכנה ותמיכה בכל תחומי החיים הנדרשים לזוגות מיוחדים. בניין המטה המרכזי של העמותה בבני ברק, הושלם ב-2015 ונקרא "באר בת שבע" על שם הרבנית בת-שבע קניבסקי. ב-2019 נבחר בית הספר של העמותה "גשרים" מכלל בתי הספר לחינוך מיוחד בישראל, וזכה בפרס החינוך למצוינות ולמקצועיות. ב-2020 קיבלה העמותה אות נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטעם משרד המשפטים, על הפקת והפצת סדרת הספרונים 'השלושה מרחוב השלושה' - מיזם לשינוי תפיסות חברתיות לקבלה ושילוב אנשים עם מוגבלויות בקרב ילדים במגזר החרדי. אתר האינטרנט הרשמי של אהל שרה מה טובו אוהליך(הקישור אינו פעיל), כתבה במשפחה, 15 בדצמבר 2011 ערוץ 7. יו"ר הכנסת בטקס הדלקת נרות: גאה להיות ישראלי אהל שרה, באתר "גיידסטאר ישראל" שמחת בית השואבה של "אוהל שרה": "הרגשתי כמו בבית המקדש".