laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיקישימה

שיקישמה (ביפנית: 敷島; מילולית: שמה הפואטי העתיק של יפן) הייתה אוניית מערכה מסוג פרה-דרדנוט מאוניות המערכה מסדרת שיקישימה, ששירתה בצי הקיסרי היפני. יחד עם אוניות המערכה הנוספות פוג'י, יאשימה, הצוסה, הסאי ומיקאסה היוו אוניות אלה את עמוד התווך של הצי היפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904-1905. לאחר מלחמת סין–יפן הראשונה והחזרת חצי האי ליאטונג לידי הסינים, החלה יפן בחיזוק כוחה הצבאי לקראת מערכה נוספת. יפן הכינה תוכנית עשור שהתמקדה בחיזוק כוחה הימי. במספנות התמזה שבאנגליה נבנו שש אוניות מערכה ושש סיירות אשר היוו את עמוד התווך של הצי. השיקישמה תוכננה על ידי פיליפ וואטס והייתה למעשה שיפור של גרסת אניית הצי הבריטי מסוג מג'סטיק הן בשריון והן בחימוש. השיקישימה השתתפה בקרב צושימה וספגה 10 פגיעות שגרמו לאבדן חיי 13 אנשי צוות. לאחר מלחמת רוסיה–יפן השיקישימה הוצבה מחוץ לססבו שם תפקדה בסיורי חופי ים סין המזרחי. בשנת 1916 אירע על סיפונה פיצוץ, ופיצוץ נוסף שנה מאוחר יותר. עם פיתוחן של אוניות מערכה מסוג דרדנוט הפכה השיקישימה להיות מיושנת. בשנת 1920 שימשה השיקשימה ככוח עזר, שעזר לחפות על נחיתת הכוחות היפנים ברוסיה, לאחר סכסוך נוסף בין השתיים בסיביר. לאחר שחודשה ושופצה בשנת 1921 חזרה השיקשימה לשירות בהגנת החופים כאוניה מן שורה הראשונה. בסוף אותה שנה היא הועברה לשרת כספינת אימונים. בשנת 1923 בעקבות החתימה על אמנת וושינגטון, פורקה האונייה מנישקה ושימשה כבית ספר לאנשי צוות הצוללות. בשנת 1926 נמחקה מרשימת אוניות הצי היפני, אולם נשארה לעגון בססבו שם עדיין השתמשו בה למגורים וכמרכז למידה. השיקישימה שרדה את הפצצות צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בה הייתה נייחת. בשנת 1948 היא פורקה לגרוטאות. Kowner Rotem, Historical Dictionary of the Russo-Japaneese War, The Scarecrow press, 2006 מדיה וקבצים בנושא שיקישימה בוויקישיתוף
אוסקר טנר

אוסקר טנר (בגרמנית: Oscar Tenner;‏ 5 באפריל 1880 – 24 בדצמבר 1948) היה שחמטאי יהודי-גרמני-אמריקאי. בתחילת הקריירה השחמטאית שיחק טנר במספר תחרויות בגרמניה. הוא ניצח במוקדמות והגיע למקום הרביעי בתחרות המבורג 1910, הגיע שביעי בתחרות ברלין 1911 (קארל אהוס ניצח), חלק מקום 9-10 בתחרות ורוצלב 1912 (ברנהרד גרגורי ניצח) [1], חלק מקום שלישי בתחרות יונגבונצלאו בשנת 1913 (קארל הרומאדקה ניצח) וחלק מקום 2-3 עם איליה רבינוביץ, אחרי המנצח הלגואה בתחרות מאנהיים 1914[2]. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק טנר מקום 6-7 בתחרות ברלין 1922 (ניצח: פרידריך זמיש) ולאחר מכן היגר לארצות הברית. שם שיחק פעמים רבות בתחרויות מועדון מנהטן ובתחרויות אחרות בניו-יורק. טנר חלק מקום 4-5 בתחרות בשנת 1922 (ניצח: מוריס שפירו), הגיע למקום החמישי בתחרות בשנת 1923 שבה ניצח אוסקר חאייס. טנר חלק מקום 7-8 בתחרות הופאטקונג בשנת 1923 (הקונגרס האמריקאי התשיעי, ניצחו אברהם קופצ'יק ופרנק מרשל [3]. טנר הגיע שני, אחרי חוסה ראול קפבלנקה וחלק מקום חמישי בתחרות בשנת 1924 בה ניצח אברהם קופצ'יק. בשנת 1925 חלק מקום 6-8 בתחרות בה ניצח אברהם קופצ'יק, בשנת 1926 הגיע למקום העשירי בתחרות בה ניצח גזה מארוצי וחלק מקום 8-9 בתחרות בשנת 1928 בה ניצח אלכסנדר קויץ', באותה שנה הגיע למקום השמיני בתחרות חוף בריידלי (ניצח: אברהם קופצ'יק). לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף טנר באליפות הפתוחה של ארצות הברית בשנת 1948 שם הגיע למקום ה-41, זאת בהיותו בן 68. בתחרות ניצח אדמס ויוור. [4] אוסקר טנר, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
הגביע הספרדי

האם התכוונתם ל... גביע המלך הספרדי בכדורגל גביע המלך הספרדי בכדורסל
חניף

חניף (בערבית: حنيف, רבים: حنفاء, חֻנַפָאאְ') הוא מונח ערבי המתייחס למונותאיסט מן התקופה הקדם-אסלאמית שאינו יהודי או נוצרי. השורש הערבי חנ"ף מציין "נטייה", ובפרט "נטייה למצב הנכון". לפיכך "חניף" הוא מי שנטה מן הדת הקיימת אל הדת הנכונה – המונותאיסטית. המילה חניף נזכרת בקוראן 12 פעמים, 8 מתוכן ביחס לאברהם. כך, למשל, בסורה 3, סורת אל עִמְראן / איה (פסוק) 95: "אמור, אמת אמר אלוהים, לכן לכו בעקבות דת אברהם אשר נהג כחניף ולא היה בין עובדי האלילים". על סמך פסוק זה ואחרים התקבעה דמותו של אברהם כמודל המונותאיסטי האולטימטיבי. במסורת המוסלמית "דת אברהם" (בערבית: ملة إبراهيم) מכונה לעיתים "חניפיה". ההבדל בין חניף לבין יהודים ונוצרים משתקף בסורה 3, סורת אל עִמְראן / איה (פסוק) 67: "אברהם לא היה יהודי ולא נוצרי, אלא היה חניף מוסלמי, ולא היה בין עובדי האלילים". המילה "מוסלמי" בפסוק זה (مسلم), פירושה מי שמתמסר לעבודת האל לבדו, ולא בהכרח מי שמשתייך לדת האסלאם של מוחמד, שטרם הופיעה בזמנו של אברהם. הקוראן מפציר במוחמד לנהוג כחניף, שכן זוהי הצורה הטבעית (בערבית: فطرة, בתעתיק מדויק: פִטְרה) בה ברא אלוהים את האדם (סורה 30, סורת א-רוּם / איה 30). גם שאר בני האדם נקראים לנהוג כחניפים (סורה 22, סורת אל-חג' / איה 31; סורה 98, אלבינה / איה 5). המסורת המוסלמית מזהה דמויות נוספות כחניפים, קרי, מונותאיסטים, מן התקופה הקדם-אסלאמית שנהגו לפי דתו של אברהם (החניפיה). בין השאר נזכרים שמותיהם של ורקה בן נופל (אנ'), עביד אללה בן ג'חש (אנ'), עת'מאן בן חוארת' (אנ') וזיד בן עמר בן נפיל. מסופר כי חלק מעובדי האלילים טענו שהם חניפים, למרות שקיימו רק חלק מהטקסים של דת החניפיה, כמו העלייה לרגל למכה וביצוע ברית מילה. המילה "חניף" משמשת לעיתים כמקבילה למילה "מסלם" (مسلم, כלומר: "מוסלמי"), והצורה "חניפיה" כמתייחסת לדת האסלאם. משמעויות אלה צמחו על רקע התפיסה שהאסלאם הוא המשכה האמיתי של הדת המונותאיסטית הטהורה של אברהם. בספרות המדרשית השורש חנ"ף מקושר למינים, ובסורית הצורה "חנפא" מציינת עובדי אלילים לא-נוצרים. על רקע זה השתמשו כותבים נוצרים מהתקופה העבאסית במונח "חניף" ככינוי גנאי למוסלמים. חניף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו מילון ליין, בערך ח.נ.ף. Rubin, Uri. "Ḥanīf ." Encyclopaedia of the Qurʾān. Watt, W. Montgomery. "Ḥanīf." Encyclopaedia of Islam. Rubin, Ibid.
טיבור רוזנבאום

פנחס טִיבּוֹר רוזנבאום (בהונגרית: Rosenbaum Tibor; ‏ 2 בנובמבר 1923 – 23 באוקטובר 1980) היה איש עסקים יהודי-הונגרי רב ופעיל ציוני אשר היה אחראי להצלת מאות יהודים בזמן השואה. רוזנבאום נולד בהונגריה. אביו, הרב שמואל רוזנבאום, שימש כרב העיר קישווארדה (קליינוורדין). כשהיה רוזנבאום בן 18 הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. נמנה עם חברי ההנהלה הארצית של "בני עקיבא" בהונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה קשר קשרים ראשונים עם התנועה הציונית ובראשם ועדת העזרה וההצלה בבודפשט של ישראל קסטנר ועסק בהצלת יהודים בדרכים נועזות ותוך סיכון חיים יומיומי, כאשר הוא מתחפש לקצין צלב החץ וגסטפו. לאחר סיום המלחמה שימש תקופה קצרה כרב העיר קישווארדה, במקום אביו שנספה בשואה. כן ליווה את הרב הרצוג במסעותיו באירופה, לאיתור ילדים שניצלו והוסתרו. בתום המלחמה עלה רוזנבאום לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ, אך כעבור חודשים ספורים ירד מישראל וקבע את מקום מושבו בז'נבה שבשווייץ. קשריו של רוזנבאום עם הציונות נמשכו שנים ארוכות. בשווייץ שימש נשיא ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית. במהלך השנים היה חבר הוועד הפועל הציוני, חבר הנהלת הקונגרס היהודי העולמי וחבר ההנהלה העולמית של תנועת המזרחי. כמו כן פעל במסגרת החברה לישראל לגיוס כספים עבור המדינה. בשנת 1958 ייסד רוזנבאום בז'נבה, בתמיכת משפחת רוטשילד, את הבנק הבינלאומי לאשראי (Banque du Crédit International) ושימש כנשיאו. שנים ארוכות היווה הבנק, שקיים סניפים בלונדון, בניו יורק ובאיי הבהאמה, כלי למימון פעולות המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים עד לקריסתו בשנת 1974 בשל פרשת שחיתות בה היה מעורב מיכאל צור מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר באותה עת. דמותו של רוזנבאום זכתה להתייחסות במערכון ששודר בתוכנית 'ניקוי ראש' מיד לאחר חשיפת הפרשה. רוזנבאום היה בעל השקעות רבות בישראל, בהיקף של כ-9 מיליון דולר. בשנת 1955 נרכשו על ידיו כשישית ממניות חברת "ק.ב.ע. - קבוצת בוני ערים" ("חברת אשדוד"). בשנת 1963 נרכשו על ידיו 51% ממניות מפעלי "אתא" ו"לודז'יה" החזיק מניית יסוד בת מיליון דולר בחברה לישראל. כמו כן היה בעל מניות ב"בנק קופת עם", שותף בחברת המסחר "אוניון ישראל-שווייץ", שותף במפעל "אגן" לייצור אמבטיות, שותף בחברת "גאס רסקו", בעל מפעל בתל אביב בתחום הקונפקציה, משקיע במפעל פיינארטס ברעננה להדפסת טקסטיל, משקיע בחברת רמת"ם לתעשייה ומסחר, משקיע בחברת "מקור" למסחר בניירות ערך וממייסדי "אלקון" לייצור שפופרות אלומיניום. בשנים 1964–1975 היה עמוס מנור נציגו של רוזנבאום בישראל. רוזנבאום היה חבר מועצת המנהלים של אוניברסיטת בר-אילן. בזכות קשריו בליבריה עם הנשיא ויליאם טאבמאן הוא היה בעל דרכון דיפלומטי ליברי. טיבור רוזנבאום נפטר מהתקף לב ב-23 באוקטובר 1980, בגיל 57, ונטמן בבית הקברות בהר המנוחות. מנחם מיכלסון, פנחס רוזנבאום רוזנבוים הרב פנחס (טיבור) סגל ליטש מתוך אנציקלופדיה יהודית דעת תאוריית הקשר בין הפשע המאורגן ורצח קנדי - 1 דורון נבות, שחיתות ציבורית והמאבק בה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב נבות דורון, שחיתות ציבורית והמאבק בה, עיונים בתקומת ישראל, ישראל 1967–1977: המשכיות ומפנה, מכון בן גוריון לחקר ישראל והציונות, 2017 ניקוי ראש - הגעלטפאדר (אוקטובר 1974), נבדק ב-2022-07-19 נחתם ההסכם על צירופם של השותפים החדשים ב"אתא", למרחב, 26 במאי 1963 מת איש העסקים טיבור רוזנבאום, מעריב, 24 באוקטובר 1980
נייקוויסט

האם התכוונתם ל... תדר נייקוויסט – התדר המקסימלי שניתן לשחזור כאשר דוגמים מידע אנלוגי בקצב דגימה נתון הארי נייקוויסט – תורם חשוב לפיתוח תורת האינפורמציה דיאגרמת נייקוויסט – שיטה לקביעת יציבות מערכות בתורת הבקרה
דת אזרחית

דת אזרחית מוגדרת כאמונה ופולחן המאפיינים מערכות סוציו-פוליטיות חילוניות. בכל מערכת פוליטית וחברתית זוכים נושאים שונים למעמד של "קדושה", מתמנים "קדושים" ונקבעים ימי חג ומועד. הרואים בישראל מדינה חילונית, יצביעו על כך שישנה בה דת אזרחית מפותחת יחסית הכוללת את יום העצמאות, יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. עקב היעדר ההפרדה בין דת למדינה בישראל, החגים היהודיים קיבלו צביון ממלכתי וטקסים ממלכתיים שונים קיבלו גוון דתי. בארצות הברית, בשנת 1941 הכריז הקונגרס של ארצות הברית על חג ההודיה כחג לאומי. חג זה משותף לכל האמריקנים: כל אחד על פי דרכו, פרוטסטנטי, קתולי, יהודי או בודהיסט, נקרא להודות לאלוהיו על שהביא אותו או את אבותיו אל "הארץ המובטחת" - ארץ החופש והשפע. ב-1986 חקק הקונגרס חוק המגדיר את יום מרטין לותר קינג כיום שבתון רשמי, כדי לכבד את זכרו של מרטין לותר קינג ושל התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית שעמד בראשה וכדי להעניק לקהילת האפרו-אמריקאים תחושת שותפות בקולקטיב. כיום, יום מרטין לותר קינג הוא חלק מן הדת האזרחית האמריקנית. בצרפת ניסה רובספייר ליצור דת אזרחית: הוא הקים, באמצעות חקיקה באספה הלאומית את הכנסייה הלאומית וקבע את פולחן הישות העליונה. ימי זיכרון, חג ומועד שהוקדשו לערכים פוליטיים ומשפחתיים, נקבעו ונחוגו בטקסים מפוארים. אליעזר דון יחיא וישעיהו ליבמן, הדילמה של תרבות מסורתית במדינה מודרנית: תמורות והתפתחויות ב'דת האזרחית' של ישראל, מגמות כ"ח, 4 (1984), עמ' 461-485. דת אזרחית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דת אזרחית, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ציוויליזציה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ציוויליזציה – הארגון החברתי הגבוה ביותר בחברה האנושית ציוויליזציות זרות – קיום אפשרי של חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ Civilization (סדרת משחקים) – סדרת משחקי מחשב פופולרית
אנדריי סילנוב

אנדריי סילנוב (ברוסית: Андрей Сильнов; נולד ב-9 בספטמבר 1984) הוא אתלט רוסי. הוא האלוף האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואלוף אירופה בקפיצה לגובה. סילנוב נולד מחוז רוסטוב ברוסיה. הוא זכה באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 לאחר שקפץ לגובה של 2.36 מטר, באותה שנה השיג גם את התוצאה הטובה ביותר בענף כשקפץ לגובה של 2.37 מטר בתחרות במונקו. את שיאו האישי 2.38 מטר השיג בתחרות הסופר גרנד פרי בלונדון ביולי 2008. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סילנוב במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר לאחר שעבר את כל הגבהים בקפיצתו הראשונה. באליפות העולם באולם בשנת 2012 שהתקיימה באיסטנבול זכה סילנוב במדליית כסף לאחר דמטריוס צונדרוקוקיס היווני, כשעבר גובה של 2.33 מטר בניסיון השני. ביולי 2012, סיים במקום השני באליפות רוסיה באתלטיקה, כשעבר גובה של 2.37 מטר והבטיח את מקומו באולימפיאדת לונדון. באולימפיאדה סיים במקום ה-12 בלבד. מדיה וקבצים בנושא אנדריי סילנוב בוויקישיתוף אנדריי סילנוב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אנדריי סילנוב, באתר olympedia.org אנדריי סילנוב, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אנדריי סילנוב, באתר ליגת היהלום אנדריי סילנוב, באתר Track and Field (גברים) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא ספורט ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוג'י

האם התכוונתם ל... הר פוג'י – הר געש במרכז האי הונשו המשמש סמל לאומי של יפן פוג'י (אוניית מערכה) – אוניית מערכה יפנית שהשתתפה במלחמת רוסיה–יפן פוג'י (נהר) – נהר ביפן פוג'יטסו – חברה יפנית מתחום המחשוב ויצרנית מזגנים פוג'יטק – חברה יפנית ליצור מעליות ודרגנועים פוג'יפילם – יצרנית יפנית לציוד לצילום פוג'יקום – מותג ישראלי הונג קונגי למוצרי צריכה ביתיים פוג'י תעשיות כבדות – קונצרן תעשייתי יפני המייצר את מכוניות סובארו פוג'י – זן של תפוחים שוזו פוג'י – ג'ודוקא יפני פוג' פוג'יז
לקרוא את לוליטה בטהרן

לקרוא את לוליטה בטהראן הוא ספר שחיברה הסופרת האיראנית, פרופסור אזאר נפיסי. הספר יצא לאור בשנת 2003, היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 100 שבועות ותורגם ל-32 שפות, בהן עברית. הספר מתאר קבוצת קריאה שאירחה נאפיסי בביתה שבטהראן אחרי שעזבה את משרתה כמרצה באוניברסיטה, כאשר לא יכלה עוד ללמד בתנאים הבלתי אפשריים של המהפכה האסלאמית. בקבוצת הקריאה נטלו חלק שבע מהטובות בתלמידותיה של נאפיסי, שנפגשו בביתה מדי שבוע במשך שנתיים, בין 1995 ו-1997, כדי לשוחח על יצירות ספרותיות אסורות של סופרים מערביים: הנרי ג'יימס, ולדימיר נבוקוב, ג'יין אוסטן ואחרים. במקביל, שוחחו רבות גם על המצב באיראן בתקופה שאחרי המהפכה האסלאמית, על האופן שבו ניפצה המהפכה את חלומותיהן ועל שלטון של דיכוי, הפחדה ואלימות שבו הפכו חייהן לסיוט מתמשך. שני קווים מקשרים בין היצירות הספרותיות שעליהן דנות נאפיסי והסטודנטיות שלה לבין המצב באיראן: הדמיון בין המהפכה והחיים באיראן לחלק מהיצירות וההשראה שסיפקו חלק מהיצירות לנאפיסי ותלמידותיה לנסות ולשמור על עצמאותן ולמרוד, ולו רק במעט ובהיחבא, ברדיפה ובדיכוי של השלטונות. עוד מספרת נאפיסי על חייה שלה שהפכו נסבלים פחות ופחות לאחר המהפכה, עד ליום שבו עזבה את איראן והיגרה לארצות הברית. ארנה קזין, קווצת שיער סוררת, באתר הארץ, 7 במרץ 2004 הספר "לקרוא את לוליטה בטהרן", באתר "סימניה" החיים בישראל 2025, באתר "חופש" טל כהן, לקרוא את נאפיסי בישראל, באתר "האייל הקורא" רבקה רז, "אמנות וספרות הפכו להיות דבר עיקרי בחיינו; לא מותרות אלא הכרח", באתר הארץ, 2 באוקטובר 2004
לס קורטס

מגרש לס קורטס (בקטלאנית: Camp de Les Corts, ובספרדית: Campo de Las Cortes) היה אצטדיון ספורט בברצלונה שבקטלוניה, ספרד. הוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת ברצלונה, עד מעברה לקאמפ נואו ב-1957. לס קורטס נבנה על פי תוכנית לטווח-הארוך של נשיא המועדון, ז'ואן גאמפר, במטרה לספק למועדונו אצטדיון משלו. האצטדיון החליף את "קרר אינדסטריה" כבית המועדון. ב-1922 נפתח האצטדיון עם תכולה תחילית של 20,000 צופים. המשחק הראשון שנערך בו היה בין ברצלונה לסנט מירן. ב-13 במאי 1923 אירח האצטדיון את גמר גביע המלך בין אתלטיק בילבאו לסי.אי יורופה. ב-21 בדצמבר 1924 שיחקה נבחרת ספרד מול נבחרת אוסטריה בלס קורטס. ב-24 ביוני 1925, בזמן משחק, קידמו אוהדי ברצלונה בבוז את המנון ספרד. כתוצאה מכך, האשים הדיקטטור מיגל פרימו דה ריברה את ז'ואן גאמפר בקידום לאומיות קטלאנית. האצטדיון נסגר לשישה חודשים, וגאמפר גורש מספרד. בעקבות הצלחה גדולה של הקבוצה בסוף שנות ה-40, היה נראה שלס קורטס הוא קטן מדי בשבילה. האצטדיון הורחב מספר פעמים עד לתכולה סופית של 60,000 מקומות, אך לא היה די בכך וב-1950 החלו תוכניות להקמת אצטדיון חדש, הקאמפ נואו. היסטוריה של לס קורטס באתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה
בירת התרבות הערבית

בירת התרבות הערבית (בערבית: عاصمة الثقافة العربية) היא יוזמה של ארגון אונסק"ו במסגרת תוכנית הבירות התרבותיות, שמטרתה לקדם את התרבות הערבית ולקדם שיתוף פעולה במדינות ערב. היוזמה החלה בשנת 1996, ובמסגרתה נבחרת מדי שנה עיר ערבית המשמשת כמוקד לפעילות תרבותית. 1996 - מצרים קהיר, מצרים 1997 - תוניסיה תוניס, תוניסיה 1998 - איחוד האמירויות הערביות שארג'ה, איחוד האמירויות הערביות 1999 - לבנון ביירות, לבנון 2000 - ערב הסעודית ריאד, ערב הסעודית 2001 - כווית כווית סיטי, כווית 2002 - ירדן עמאן, ירדן 2003 - מרוקו רבאט, מרוקו 2004 - תימן צנעא, תימן 2005 - סודאן ח'רטום, סודאן 2006 - עומאן מאסקט, עומאן 2007 - אלג'יריה אלג'יר, אלג'יריה 2008 - סוריה דמשק, סוריה 2009 - ישראל ירושלים, ישראל 2010 - קטר (מדינה) דוחה, קטר 2011 - לוב סירת, לוב 2012 - בחריין מנאמה, בחריין 2013 - עיראק בגדאד, עיראק 2014 - לוב טריפולי, לוב 2015 - אלג'יריה קונסטנטין, אלג'יריה 2016 - תוניסיה ספקס, תוניסיה 2017 - מצרים לוקסור, מצרים 2018 - עיראק בצרה, עיראק 2019 - סודאן פורט סודאן, סודאן 2020 - הרשות הפלסטינית בית לחם, הרשות הפלסטינית 2021 - ירדן אירביד, ירדן 2022 - כווית כווית סיטי, כווית 2023 - לבנון טריפולי, לבנון בירת התרבות של אירופה מדיה וקבצים בנושא בירת התרבות הערבית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בירת התרבות הערבית האתר הרשמי - אלג'יר 2007 האתר הרשמי - דמשק 2008 כתבה באל-ג'זירה אודות מינויה של דמשק לבירת התרבות הערבית לשנת 2008 האתר הרשמי - ירושלים 2009 התואר ניתן רשמית לירושלים, פלסטין על אף היות העיר (על חלקיה המערביים והמזרחיים) תחת שליטה ישראלית חלק משטחי A שברשות הפלסטינית
תזמורת כלי הנשיפה באר שבע

"תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, על שם ניסים אלשיך" היא תזמורת כלי נשיפה הפועלת בבאר שבע. היא הוקמה בשנת 1996 על ידי נסים אלשיך ושרונה קפון ושמה הוסב על שם מייסדה ומנהלה, כהוקרה לו, עם הגיעו לגבורות. התזמורת הוקמה על מנת לתת מענה לבוגרי תזמורת הנוער העירונית בבאר שבע, תלמידי הקונסרבטוריון העירוני, שהיו מעוניינים להמשיך ולנגן בגוף תזמורתי גם לאחר סיום שירותם הצבאי, וכן לנגנים אחרים, שחיפשו מסגרת מסודרת ורצינית עבור נגנים חובבים. במהלך השנה הראשונה לייסודה נאסף לתזמורת גרעין נגנים מבוגרי תזמורת הנוער העירונית באר שבע. התזמורת, שהוקמה בתחילה בחסות הקונסרבטוריון העירוני, וזכתה עם השנים להכרה ולמימון מעיריית באר שבע. בין השנים 1996–2010 שימש אלשיך כמנצח התזמורת ומנהלה האמנותי. קפון שימשה כמנהלת האדמיניסטרטיבית וחברת ועד נגני התזמורת ב-12 השנים הראשונות לקיומה של התזמורת. בקונצרט חגיגי שהתקיים במשכן לאמנויות הבמה בבאר שבע ב-1 ביולי 2010 העביר אלשיך את שרביט הניצוח למיכה דוד, נגן התזמורת בעבר, אשר שימש גם כמנצח משנה של התזמורת בשנים 2008–2010. בשנת 2010 זכתה התזמורת במקום ראשון בתחרות בינלאומית בהונגריה ובפברואר 2015 זכתה התזמורת בפרס שני בפסטיבל בינלאומי לכלי נשיפה שנערך בפראג, צ'כיה. בעשור השני של המאה ה-21, משמש אולם הקונסרבטוריון העירוני באר שבע כאולם הבית של התזמורת ובו נערכות גם חזרותיה. התזמורת ממומנת ממספר מקורות: עיריית באר שבע, תרומות מפעלים ועסקים בבאר שבע, דמי חבר המשולמים על ידי הנגנים ותמיכת עמותת ידידי תזמורת כלי נשיפה באר שבע על שם נסים אלשיך. כל חברי התזמורת, ובכללם המנצח, פועלים בהתנדבות מלאה. התזמורת מנגנת יצירות מסגנונות מגוונים, שעובדו עבור תזמורות כלי נשיפה: מוזיקה קלאסית, ג'אז, שירי לכת ומוזיקה פופולרית קלה. ברפרטואר התזמורת גם יצירות מקוריות ועיבודים מאת המנצח, המלחין והמעבד חיים גפטר, בוגר תזמורת הנוער העירונית, שבמשך מספר שנים היה חבר פעיל בתזמורת. התזמורת מופיעה, מדי שנה, בקונצרטים משותפים עם תזמורות כלי נשיפה אחרות, בהן התזמורות העירוניות של קריית אונו, כפר סבא, ראשון לציון, תזמורת משטרת ישראל, תזמורת צה"ל ותזמורת בוגרי תזמורת צה"ל וכן בקונצרטים ובאירועים עירוניים בבאר שבע. נכון לסיום עונת הקונצרטים 2016–2017 מונה התזמורת כ-73 נגנים, בטווח גילאים גדול ומכל שכבות החברה, מבאר שבע, מיישובים אחרים בסביבה וגם סטודנטים מרחבי הארץ הלומדים במוסדות ההשכלה הגבוהה בבאר שבע. אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת כלי הנשיפה באר שבע תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, ברשת החברתית פייסבוק תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, סרטונים בערוץ היוטיוב גאווה מוזיקלית בבאר שבע: תזמורת כלי הנשיפה של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע זכתה במקום השני בעולם בפסטיבל לתזמורות כלי נשיפה, באתר באר שבע סיטי, 22 בפברואר 2015
רולנדו אילה

רולנדו אילה (בספרדית: Rolando Illa;‏ 6 בספטמבר 1880 – 3 במאי 1937) היה שחמטאי קובני-ארגנטינאי-אמריקאי. אילה נולד בניו יורק למשפחה קובנית, היגר לארגנטינה והתאזרח שם בשנת 1904. היה בין שני המייסדים של מועדון השחמט Club Argentino בבואנוס איירס. בשנת 1910 ניצח אילה באליפות המועדון, וחזר על הישג זה בין השנים 1912 עד 1919. הוא ניצח בדו-קרב את יוליו לינץ' 3.5-1.5 והפסיד בדו-קרב לבוריסלב קוסטיץ' 0-6. שני הדו קרבות התקיימו בשנת 1913. אילה חלק מקום ראשון עם פורטלה בתחרות בואנוס איירס 1917, הגיע למקום השני אחרי קארנצה בתחרות בואנוס איירס 1920, חלק מקום 2–4 בתחרות מונטבידיאו 1921 (אליפות דרום אמריקה, ניצח: רוברטו גראו ) והגיע למקום החמישי בתחרות בואנוס איירס 1922 (ניצח: בניטו וילגאס). אילה השתתף שלוש פעמים באליפות ארגנטינה: בשנת 1921 הגיע למקום החמישי (ניצח: דמיאן רקה), חלק מקום 6–7 בשנת 1923 (גם בשנה זו ניצח דמיאן רקה). ומקום 7–9 בשנת 1924. (המנצח: ריכרד רטי). בשנת 1926 חלק אילה מקום שני ביחד עם בניטו וילגאס בתחרות בואנוס איירס. (המנצח: אלכסנדר אלכין). רולנדו אילה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) Rolando Illa (1880 - 1937)‎, באתר Historia del Ajedrez en Argentina El Centenario del Club Argentino de Ajedrez, באתר Noticias Chessbase Nuestro Círculo, באתר Chessville Montevideo 1921/22. 1° Torneio Sulamericano - 25 DEZ / 22 JAN
החלפת משתנה

החלפת משתנה היא הליך מתמטי בו מוחלף חלק מביטוי מתמטי נתון (בכלל זאת, אחד מהמשתנים המאפיינים בעיה מסוימת) במשתנה עזר אשר לא הופיע בתיאור הבעיה המקורית. לאחר ביצוע הליך זה, מתקבל ביטוי מתמטי חדש, שקול אל הקודם, התלוי במשתנה המוחלף המאפיין את אותה הבעיה. משמעות הדבר היא כי פתרון הבעיה בצורתה החדשה זהה לפתרון אשר היה מתקבל אלמלא היה נעשה שימוש בהליך זה. לרוב, להחלפת משתנה אין משמעות מתמטית משום שהיא איננה משנה את משמעות הביטויים בהם היא מעורבת, אלא את דרך הצגתם. לעיתים, מוביל הליך זה לקבלת ביטוי "נוח יותר" על ידי קיצורו או על ידי שינוי המבנה שלו. לפיכך, החלפת משתנה היא שיטה נפוצה לפישוטן של בעיות רבות מתחומים שונים, ביניהם פתרון משוואות (אלגבריות, דיפרנציאליות או אינטגרליות), חישוב אינטגרלים וגבולות ועוד. בחישובים מסוימים, בפרט בחשבון אינפיניטסימלי, ישנה חשיבות לא רק למשתנה בו עוסקת הבעיה אלא גם לנתונים נוספים לגביו, כגון הדיפרנציאל שלו או ערך מסוים אליו הוא שואף. במקרים כאלו, בעת ביצוע החלפת המשתנה, יש לעדכן את הנתונים הרלוונטיים. כך, למשל, בעת החלפת משתנה באינטגרל מסוים מתעדכנים גבולות האינטגרציה והדיפרנציאל. פתרון משוואה ממעלה שלישית או משוואה ממעלה רביעית במקרה הכללי דורש שימוש במספר החלפות משתנה. ראו את הערכים משוואה ממעלה שלישית ומשוואה ממעלה רביעית להרחבה. במקרה הפרטי של משוואה ממעלה רביעית מהצורה   a x 4 + b x 2 + c = 0 {\displaystyle \ ax^{4}+bx^{2}+c=0} (משוואה זו נקראת לעיתים "משוואה דו-ריבועית") ניתן להחליף את המשתנה הריבועי באחר, נניח   t {\displaystyle \ t} , ולקבל משוואה ריבועית   a t 2 + b t + c = 0 {\displaystyle \ at^{2}+bt+c=0} . באופן דומה ניתן להכליל שיטה זו לפתרון משוואות מהצורה   a x 2 n + b x n + c = 0 {\displaystyle \ ax^{2n}+bx^{n}+c=0} על ידי ביצוע החלפה   x n = t {\displaystyle \ x^{n}=t} שתניב אף היא משוואה ריבועית. אחת מהשיטות לחישוב אינטגרלים היא שיטת ההצבה בה מחליפים את משתנה האינטגרציה. ראו את הערך שיטות למציאת אינטגרלים לא מסוימים להרחבה. את המשוואה   − e 2 x − 5 e x + 6 = 0 {\displaystyle \ -e^{2x}-5e^{x}+6=0} ניתן לפתור על ידי סימון   e x = t {\displaystyle \ e^{x}=t} ופתירת המשוואה הריבועית   − t 2 − 5 t + 6 = 0 {\displaystyle \ -t^{2}-5t+6=0} . לאחר פתירת המשוואה הריבועית מתקבלים הפתרונות   t 1 = − 6 , t 2 = 1 {\displaystyle \ t_{1}=-6,t_{2}=1} . כיוון שמתקיים   e x = t {\displaystyle \ e^{x}=t} וכיוון שפונקציה מעריכית היא חיובית בכל תחום ממשי של הגדרתה, הפתרון   t = e x = − 6 {\displaystyle \ t=e^{x}=-6} , נפסל עבור x ממשי (אין שום x ממשי עבורו שוויון זה מתקיים). מהפתרון השני מתקבל   t = e x = 1 ⇒ x = 0 {\displaystyle \ t=e^{x}=1\Rightarrow x=0} . ניתן לראות כי לסימון   e x = t {\displaystyle \ e^{x}=t} אין משמעות מתמטית משום שניתן היה לפתור את המשוואה באותה הדרך עבור המשתנה   e x {\displaystyle \ e^{x}} גם מבלי לסמנו באות אחרת, כך שהיתרון בשינוי הסימון הוא בעיקר פישוט הכתיבה. אלגברה בסיסית שיטות אינטגרציה התמרת קואורדינטות
בנטון

האם התכוונתם ל... בנטון (חברה) – חברת ביגוד איטלקית בנטון טרוויזו – מועדון כדורסל איטלקי מהעיר טרוויזו בנטון פורמולה – קבוצה שהתחרתה במרוצי פורמולה 1 בשנים 1986-2001 האי בנטון – איים בשם זה אישים: אמה בנטון – זמרת בריטית, חברת להקת הספייס גירלז דייב בנטון – זמר יליד האי הקריבי ארובה שזכה באירוויזיון 2001 דנה בנטון – שחקנית וזמרת אמריקאית מארק בנטון – שחקן אנגלי רוברט בנטון – במאי ותסריטאי אמריקני תומאס הרט בנטון – צייר אמריקאי ראו גם: בנטו בניטו
חלוץ (אונייה)

חלוץ הייתה ספינת דיג משנת 1925, הראשונה בבעלות חברה עברית ("אגודת הים") שנרשמה בנמל יפו בארץ ישראל כנמל בית. חלוץ הייתה איתות חמישי ביישוב וסימן דרך חשוב בפיתוח ענף הספנות והדיג העברי בארץ ישראל ובהתפתחותו של הצי העברי. הספינה הייתה מפרשית עם מנוע עזר. היא נקראה על שם האונייה העברית הראשונה משנת 1920 "החלוץ" של החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ, ולזכר יוסף טרומפלדור שנפל בתל חי. טרומפלדור היה חברו האישי של בעל החברה והספינה, רב החובל אריה באייבסקי. בזכות פגישה אקראית של השניים בקושטא הגיע באייבסקי לארץ ישראל, התגייר והקים בה משפחה, קבוצה דיג עברית וחברה עברית. בעיות ארגוניות וקשיי מימון הכריחו את באייבסקי לפזר את קבוצת הדיג ולמכור את הספינה. ד"ר מאיר גורביץ, היקיצה הימית, דבר, 19 במאי 1937 ד"ר מאיר גורביץ, היקיצה הימית - המשך, דבר, 19 במאי 1937 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.