laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חנוך (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חנוך – דמות מקראית, צאצא מדור שישי לאדם הראשון. ספרי חנוך: ספר חנוך א' – ספר חיצוני המבוסס על דמותו של חנוך, שנשתמר בגעז ספר חנוך ב' – ספר חיצוני המבוסס על דמותו של חנוך, שנשתמר בסלאבית כנסייתית עתיקה ספר חנוך ג' – נכתב כנראה במאה החמישית לספירה וידוע גם כחנוך העברי חנוך בן קין – דמות מקראית, בנו של קין ואביו של עירד חנוך בן מדין – דמות מקראית, בנו של מדין חנוך בן ראובן – דמות מקראית, בנו הבכור של ראובן אישים ששם משפחתם הוא חנוך: לילי חנוך – אתלטית גרמנייה ממוצא יהודי שנספתה בשואה מירי חנוך – עיתונאית ישראלית שלום חנוך – זמר ישראלי חינוך אישים ששמם הפרטי הוא חנוך
ז'אן שאפלן

ז'אן שאפלן (בצרפתית: Jean Chapelain;‏ 4 בדצמבר 1595 – 22 בפברואר 1674) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי, ממייסדיה של האקדמיה הצרפתית. שאפלן נולד בפריז והיה בנו של נוטריון שרצה שבנו ילך בעקבותיו, אך אמו, שהכירה את פייר דה רונסאר, קיוותה שבנה יהפוך למשורר. שאפלן הצעיר למד יוונית, לטינית, איטלקית וספרדית והתמסר ללימוד הספרות. משסיים את חוק לימודיו שימש כמורה לספרדית של אחד מאנשי האצולה הצעירים, מה שסלל את דרכו לשמש כמורה פרטי לשני בניו של אחד ממזכירי המדינה. חיבורו הראשון היה הקדמה לעלילה המיתולוגית "אדוניס" של המשורר האיטלקי גאמבאטיסטה מורינו. ב־1619 תרגם לצרפתית את הנובלה "השודד" או "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה" של הסופר הספרדי מתאו אלמן, תרגום שהביא לפרסומו בקרב החוגים הספרותיים של פריז. הוא פרסם גם ארבעה מזמורי תהילה שאחד מהם היה שיר הלל לקרדינל רישלייה. ב-1632 ניהל שיחה עם רישלייה בדבר הצורך באחידות ספרותית של זמן, מקום ופעולה. רישלייה שהתרשם מדבריו, זיכה אותו בקצבה שנתית של אלף כתרים, ומינה אותו לחבר האקדמיה הצרפתית שנוסדה ב-1635. שאפלן הגה את רעיון "מילון האקדמיה הצרפתית" שהפך לחשוב במפעליה של אקדמיה זו. על פי הזמנת רישלייה הוא כתב את חיבורו "השגותיה של האקדמיה הצרפתית על המחזה לה סיד" (1638). ב-1656 פרסם את 12 שירי העלילה הראשונים של הפואמה "העלמה ששחררה את צרפת", שאותה כתב במשך עשרים שנה. שש מהדורות של פואמה זו הופיעו במרוצת 18 חודש. אך ביקורתו הנוקבת של ניקולה בואלו על יצירה זו גרמה לירידת קרנו של שאפלן כמשורר. המוניטין שלו כמבקר ספרות נשאר בעינו, וב-1663 ז'אן-בטיסט קולבר העסיק אותו בעריכת מחקר על מחברים בני זמנו, מחקר ששימש למטרת מתן קצבאות למחברים על ידי המלך לואי הארבעה עשר. מדיה וקבצים בנושא ז'אן שאפלן בוויקישיתוף ז'אן שאפלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אליהו דלמדיגו

הרב אליהו בן משה אבא דלמדיגו (1458, כרתים – 1493) היה פילוסוף אריסטוטלי ותאולוג יהודי רציונליסטי, מחבר ספר בחינת הדת - בו מתח ביקורת על תורת הקבלה, ופיקפק באותנטיות של ספר הזוהר. דלמדיגו היה צאצא למשפחת רופאים מושרשת באיי כרתים. הוא זכה לחינוך רבני בבית אביו, ובצעירותו חיבר קונטרסים בענייני הלכה. דלמדיגו העמיק בעיקר בספרות הפילוסופיה. בתקופתו הפכה כרתים לכפופה למלכות ונציה - אליה הוא הגיע ושם (וכן בעיר פדובה) עסק בפילוסופיה ונשא הרצאות על משנתו האריסטוטלית של אבן רושד. הוא לימד מלומדים נוצריים עברית, ספרות ופילוסופיה יהודית. החשוב והמפורסם בין תלמידיו היה הפילוסוף האיטלקי ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, מראשי ההומניזם ואביה של הקבלה הנוצרית. דלמדיגו נרדף על פתיחותו הפילוסופית והתאולוגית, וכן על התקפותיו כנגד הקבלה, מידי המהגרים היהודים שהגיעו לאיטליה מאשכנז. אחד מברי הפלוגתא שלו היה הרב יהודה הלוי (מהר"י) מינץ. אחד מצאצאי משפחתו המפורסמים של דלמדיגו היה היש"ר מקנדיה. הלה חיבר ספר בשם "מצרף לחכמה" אשר משיב על טענותיו ופקפוקיו של אליהו דלמדיגו על תורת הקבלה ומשבח אותה. אמנם יש סוברים כי הטענות ב"מצרף לחכמה" נגד טענות "בחינת הדת" חלשות בכוונה תחילה מהמחבר, ושגם יחסו שלו לקבלה היה מסויג. לפי דעה זו חיבורו של הספר בעצם רק שימש עילה להפצתו והפצת איגרת ר' שאול אשכנזי המצורפת לו, שאילולא הפרסום שהעניק להם ספר מצרף לחכמה כבר נשכחו ואבדו. ולחיזוק טענה זו מועלית ההשוואה לספר הוויכוח על שיטת קופרניקוס שחיבר גלילאו, שאצלו יש"ר מקנדיה למד, שכביכול התיימר לסתור אותה בראיות אורתודוקסיות של אריסטו ושל הכנסייה הקתולית. ספרו של דלמדיגו "בחינת הדת" זכה לההדרה וביאור בתקופתה של תנועת ההשכלה היהודית המודרנית (על ידי יצחק שמואל רג'יו), ששאפה להבליט את הפילוסופיה היהודית הרציונלית של ימי הביניים ואת הביקורת כנגד הקבלה וכנגד האותנטיות של ספר הזוהר. בשנים האחרונות זכה חיבורו של דלמדיגו למהדורה ביקורתית ומבוארת של יעקב יהושע רוס, בהוצאת אוניברסיטת תל אביב. דלמדיגו חיבר ספרים נוספים שנכתבו בלטינית - ביניהם: ספר 'אחדות השכל' (הגנה על עמדתו של אבן רושד בפירושו ל'על הנפש' של אריסטו), ספר 'מניע ראשון' וספר 'מהות המציאות', ביאורים על אבן רושד ועוד. אך מבין כל חיבוריו, עד לאחרונה לא נתפרסם אלא ספר בחינת הדת. אליהו דלמדיגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בחינת הדת, וינה 1833, באתר היברובוקס בחינת הדת וינה 1833 (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) - 8 עמודי pdf ללא פירוש בחינת הדת וינה 1833 (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) - 8 עמודי html ללא פירוש אליהו בן משה דלמדיגו (1458-1493), דף שער בספרייה הלאומית הרב יונתן זקס השותפות הגדולה - הדת, המדע וחיפוש אחר המשמעות תרגם: צור ארליך, 2013, הוצאת מגיד (הוצאת קורן) כך סברו הרב שמואל מוהליבר, אברהם גייגר, וכך משמע מהחיד"א הקדמת המפרש לספר בחינת הדת ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תורנדייק

האם התכוונתם ל... אדוארד לי תורנדייק – פסיכולוג לין תורנדייק – אחיו, היסטוריון של המדע
המוזיאון המצרי (ברלין)

המוזיאון המצרי (בגרמנית: Ägyptisches Museum und Papyrussammlung; "המוזיאון המצרי ואוסף הפפירוסים") הוא אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של יצירות האמנות והמוצגים הארכאולוגיים ממצרים העתיקה. האוסף מוצג במוזיאון החדש באי המוזיאונים בברלין. מקורו של מוזיאון זה באוספיהם של מלכי פרוסיה. אלכסנדר פון הומבולדט הציע למלכי פרוסיה להקים מוזיאון מצרי, ובהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי הובאו לברלין בשנת 1828 ראשוני המוצגים ממצרים העתיקה. הידוע ביצירות המוצגות במוזיאון הוא פסל ראשה של נפרטיטי שהשתמרו הצבעים המעטרים אותו. עוד מוצגים במוזיאון ממצאים רבים מבירתו של אחנתון באל עמרנה. על מנהליו השונים נמנה גם האגיפטולוג אדולף ארמן שמונה לתפקידו בשנת 1885. אוסף זה הוצג לראשונה במוזיאון החדש באי המוזיאונים שבמרכז ברלין. לאחר מלחמת העולם השנייה והרס המוזיאונים באי המוזיאונים, הועבר האוסף והוצג בארמון שרלוטנבורג. בשנת 2005 הועבר האוסף למוזיאון הישן שהסתיים שיפוצו. כיום האוסף מוצג שוב במוזיאון החדש לאחר ששיקומו של המבנה הסתיים. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון המצרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון המצרי (באנגלית) המוזיאון המצרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אפרים רייך

אפרים רייך (נולד ב-1962) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי חרדי, חסיד צאנז, מייסד ומנהל את האגודה "לב נשבר". יו"ר ובעלים קבוצת אימג'סטור מערכות בע"מ. רייך נולד בישראל כבן שמיני מתוך שנים עשר, לשמואל רייך מחסידות צאנז. בגיל 16 וחצי הוא נשלח ללמוד ב"מתיבתא צאנז" ביוניון סיטי שבניו ג'רזי אצל האדמו"ר יקותיאל יהודה הלברשטאם ולאחר כשנה וחצי החל בתפקיד שמשו ומזכירו של הרב. נישא לנחמה, ועבר לגור עם משפחתה במונטריאול שבקנדה, שם הוא נכנס לעסקי האלקטרוניקה. לאחר כמה שנים עברו הזוג, יחד עם ששת ילדיהם, לגור בסאו פאולו שבברזיל. שם, בנוסף לתחום האלקטרוניקה, הוא בנה מפעלים בתחום הרפואה. בשנת 1999 הוא עלה ישראל עם משפחתו והשתקע בקריית הבעש"ט שבפתח תקווה. בישראל עבד רייך כמנכ"ל חברת ITTI שעסקה בהעברת פלט מחשב למיקרופילם. בשנת 2000 רכש רייך את חברת אימג'סטור, העוסקת בסריקת מסמכים ואחסונם במיקרופילם ובקובצי מחשב, ייעל אותה והגדיל אותה מ-19 עובדים ללמעלה מ-500 עובדים ב-2023. בין השאר זכתה החברה במכרז הסריקה של ממשלת ישראל. והיא סורקת את המסמכים עבור ארכיון המדינה. במפעלים שלו, שאחד מהם ממוקם במודיעין עילית, מועסקות בעיקר נשים חרדיות, במטרה להקטין את היקף האבטלה במגזר החרדי. הנשים מקבלות לפחות 5% יותר משכר המינימום. ב-2023 חנכה אימג'סטור סניף בעספיא במטרה לעודד את התעסוקה במגזר הדרוזי רייך ייסד את אגודת "לב נשבר", העוסקת בסיוע למתמודדים עם הפרעות ומחלות נפשיות בחברה החרדית. ב-2021 הקים יחד עם אור אנידג'ר וניר כהן את חברת 'ליבונאה' – שמתמחה בפענוח דיגיטלי של שפות שמיות ועושה שימוש בבינה מלאכותית. לרייך עשרה ילדים והוא גידל בביתו לאורך השנים מעל 25 ילדים נוספים שהיו יתומים או חסרי בית, חלקם לתקופות קצרות וחלקם לתקופות ארוכות. אתר האינטרנט הרשמי של אפרים רייך אפרים רייך, ברשת החברתית פייסבוק אפרים רייך, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אפרים רייך, ברשת החברתית אינסטגרם אפרים רייך, ברשת החברתית LinkedIn עפרה לקס, דיגיטלי עם פיאות - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 16 ביוני 2005 (התאריך במקור שגוי), גיליון 147 רועי שלומי, דרוש ארכיון ממוחשב עכשיו, באתר ynet, 20 ביולי 2004 רותי סיני, טעות חיי, הצלחת חיי, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2005 עופר אדרת, ארכיון המדינה ברשת: סודיות בלי תאריך תפוגה, באתר הארץ, 20 במאי 2016 ברכת מנכ"ל אימג'סטור לרגל המסמך ה-10 מיליון באתר ארכיון המדינה, סרטון בערוץ "ארכיון המדינה - ISRAEL STATE ARCHIVES", באתר יוטיוב (אורך: 01:06) אלי שמעוני, אשת Java (חרדית) מי ימצא, באתר ynet, 23 בספטמבר 2005 דוברות משרד הכלכלה, מרכז חדש של חברת אימג'סטור נחנך בעספיא, ‏30 באפריל 2023 אימג'סטור במהלך ענק: פותחת סניף בעוספיא ותעסיק עשרות עובדים דרוזים, באתר אייס, 30 באפריל 2023 אוראל סבג, למרות הכל – מי לא היו מוותרים על שנת התשפ"א? | פרויקט מיוחד, באתר עכשיו 14, 6 בספטמבר 2021 חיליק ברקוביץ, לראשונה: מערכת שמפענחת עצמאית את השפה העברית - ביזנעס, באתר ביזנעס, ‏29 ביולי 2021
גדי שמשון

גדי שמשון (נולד ב-16 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי עורך ומומחה ישראלי בתחום האינטרנט. שמשון נולד בקריית גת ועסק בצילום מנעוריו. כשהשתחרר מצה"ל למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית צבי ולמד בתוכנית המולטימדיה של מרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 1988 זכה תסריט שכתב במקום הראשון בתחרות של המכון הישראלי לקולנוע והוא ביים לפיו את הסרט "מקום זמני". באותה תקופה החל שמשון בפנייה לתחום התקשורת והחל לעבוד ככתב ועורך בכלי תקשורת מקומיים ביניהם "צומת השרון" ו"תל אביב". בינואר 1997, כפרויקט במסגרת לימודיו, העלה לרשת מגזין בשם "מוניטור", הנחשב למגזין האינטרנט העברי הראשון. המגזין נסגר בסוף אותה שנה לאחר שנכשל הניסיון למכור אותו ל"ידיעות אחרונות". שמשון הצטרף לפורטל "וואלה" והיה לעורך הראשון של האתר. בשנת 1999 הוביל את צוות הקמה של פורטל "נענע" ושימש עורכו הראשי במשך כשנתיים. במשך השנים דבק בו הכינוי "הסבא של האינטרנט", עקב עיסוקיו הרבים בתחום האינטרנט ותפקידיו באתרים ראשיים (נענע, וואלה!, מוניטור). במסגרת תפקידו כעורך "נענע", כתב טור שבועי תחת המדור "הזקן והלינק", באווירת הכינוי שזכה לו. לאורך השנים כתב וערך במגזינים ועיתונים רבים, ביניהם: בלייזר, הארץ, חדשות, גלובס, העיר, ynet, עכבר העיר, PC מגזין, מעריב, אותות ועוד. שמשון שימש כדירקטור בחברת "תפוז אנשים" במשך שלוש שנים וחצי, במקביל לעבודתו כיועץ לחברות בתחום האינטרנט. בסוף 2008 הקים שמשון את "פ.צ. בלוגים", המפעילה חמישה בלוגים ישראליים מוכרים תחת חסות של חברת הסלולר אורנג'. בשנים 2011- 2014 שימש שמשון כמנהל המדיה הדיגיטלית של הסוכנות היהודית. ב-2015 הקים שמשון את "אלף אלף דיגיטל", סוכנות לשיווק תוכן דיגיטלי. גדי שמשון, ברשת החברתית פייסבוק גדי שמשון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גדי שמשון, ברשת החברתית אינסטגרם גדי שמשון, ברשת החברתית LinkedIn גדי שמשון, באתר פליקר ארכיון מוניטור הטור הזקן והלינק באתר "נענע" Content / Interactive הבלוג של גדי שמשון
סמל פוארטו ריקו

שלט האצולה של פוארטו ריקו הוענק לראשונה על ידי פרננדו, המלך הקתולי בשנת 1511, והוא השלט הישן ביותר שעדיין בשימוש בעולם החדש. הוא אומץ מחדש באופן רשמי, על ידי ממשלת פוארטו ריקו בשנת 1976. בשלט, הרקע הירוק מסמל את צמחיית האי. הטלה ("שה האלוהים" - אחד מכינויי ישו) והדגל, שניהם של יוחנן המטביל, בעוד הספר בעל שבעת החותמים, עליו יושב הטלה, מייצג את ספר ההתגלות, שבדרך כלל מיוחס ליוחנן כותב הבשורה. המסגרת מורכבת ממספר אלמנטים: טירות ואריות, המייצגים את שלטי האצולה של הממלכות הספרדיות קסטיליה ולאון, ושלט האצולה של ממלכת אראגון, כולל דגל המסמל את איחוד הממלכות למדינת ספרד. צלב ירושלים מייצג את הדת הקתולית. האות F והעול מייצגים את פרננדו השני, מלך אראגון, בעוד האות Y והחצים מייצגים את איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אשר העניקו את שלט האצילים המקורי. המימרה הלטינית "Joannes Est Nomem Ejus" (ציטוט מהוולגטה של הבשורה על-פי לוקס 1:63) פירושה "יוחנן הוא שמו", שכן סאן חואן, או סנט ג'ון, היה שמו המקורי של האי. כל מדינות ארצות הברית מחזיקות חותם המשמש כסמלן הרשמי. קיים חותם לפוארטו ריקו, אך הוא הוחלף בשלט האצולה המסורתי כסמל הרשמי של המדינה. מדיה וקבצים בנושא סמל פוארטו ריקו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייקל מרשל סמית

מייקל מרשל סמית' (באנגלית: Michael Marshall Smith; נולד ב-3 במאי 1965) הוא תסריטאי, מחזאי וסופר בריטי. עד גיל 8 נדד בארצות הברית, דרום אפריקה ואוסטרליה. ספרים רבים שכתב הופקו על ידי אולפני הוליווד. מרשל למד במכללת קינג'ס בקיימברידג' שם למד פילוסופיה, מדע המדינה ומדעי החברה. במהלך לימודיו, החל לכתוב מערכונים עבור הרדיו, תסריטים ופרוזה. פרסם לראשונה את הסיפור "האיש שצייר חתולים" שזכה ב-1991 בפרס הפנטזיה הבריטי ל"סיפור הקצר הטוב ביותר". ספרו "אנשי הקש" היה לרב-מכר. על ספר זה החליף את חתימת שמו הבדוי "מייקל רוטגר" לשמו האמיתי. הספר הוא חלק מטרילוגיה מצליחה שכוללת את הספרים "האדם הזקוף" ו-"דם מלאכים", שתורגמו לעברית בהוצאת "ינשוף". הם מגוללים מאבק נואש במסדר עתיק, אלים, וצמא דם. הוציא את הספר "חלופיים" שיצא תחת שמו המלא מייקל מרשל סמית, בהוצאת "אריה ניר". חלופיים (מאנגלית: אינגה מיכאלי), כפר סבא: א. ניר, תשס"א 2001. אנשי הקש (מאנגלית: נטע ידיד; עורכת: אילנה גומל), צור משה: ינשוף, 2005. האדם הזקוף (מאנגלית: נטע ידיד; עריכת תרגום: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006. דם מלאכים (מאנגלית: אינגה מיכאלי; עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006. הפולשים (מאנגלית: ציפי אלנבוגן ריינשטיין; עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006. המשרתים (מאנגלית: עומר כביר), רעננה: מובי דיק, 2009. אחד משלנו (מאנגלית: רז גרינברג), צור משה: ינשוף, 2009. דברים רעים (מאנגלית: עומר כביר), צור משה: מובי דיק, 2014. אתר האינטרנט הרשמי של מייקל מרשל סמית (באנגלית) מייקל מרשל סמית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל מרשל סמית, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל מרשל סמית, ברשת החברתית Goodreads מייקל מרשל סמית (1965-), דף שער בספרייה הלאומית קטעים מתוך חַלוּפיים באתר בלי פאניקה (בעברית) על טרילוגיית אנשי הקש באתר הסופר יואב אבני (בעברית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנואלה קלאיו

אמנואלה קלאיו (באיטלקית: Emanuele Calaiò; נולד ב-8 בינואר 1982) הוא שחקן כדורגל איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלרניטנה. קלאיו נולד בפלרמו שבסיציליה. את שנותיו הראשונות ככדורגלן מקצועי בילה במועדונים קטנים, ולנאפולי הגיע קלאיו בתחילת 2004, אחרי שזו הורדה לליגה השלישית בשל פשיטת רגל והציגה באותה עונה סגל שהורכב כמעט כולו משחקנים חדשים. למרות שלא מילא תפקיד חשוב בעונת הבכורה שלו במדים התכולים, הוא הוביל את מועדון הפאר לזכייה באליפות הליגה השלישית כבר בעונה שלאחר מכן, כשבדרך הוא כובש 18 שערים. את עונתו השלישית במדי הקבוצה מדרום המגף הוא החל בצורה טובה אך בהמשך נקלע לבצורת שערים. אף על פי כן, הצליחה נאפולי לעמוד בציפיות והעפילה בחזרה לליגה הראשונה, אחרי 6 שנים בליגות המשנה. קלאיו היה הכובש המצטיין בפעם השנייה ברציפות עם 14 שערים. עם הבאתם של אסקיאל לאבסי ומרסלו זלאייטה נפגע מעמדו של קלאיו, הוא הפך לשחקן ספסל ונקלע לבצורת שערים. בחלון ההעברות בינואר 2008 ביקש קלאיו לעזוב את הקבוצה אך למרות התעניינות מצידן של קבוצות אחרות מהסרייה לא נמצאה קבוצה שתסכים לשלם את הסכום אותו דרשה נאפולי. על פי ההערכות, קלאיו, שכבש רק 2 שערים ב-27 המשחקים בהם שותף בעונת 2007/08, אמור לעזוב את הקבוצה בקיץ 2008. מספר קבוצות איטלקיות הביעו עניין בשחקן. ב-2 ביולי 2008 עבר קלאיו לסיינה תמורת 2.5 מיליון אירו על מחצית מכרטיסו. בשנת 2013 עבר מקבוצת סיינה לקבוצת נאפולי והושאל לקבוצת גנואה. בשנת 2014 חתם בקטניה. בשנת 2015 חתם בספציה מסרייה ב'. מדיה וקבצים בנושא אמנואלה קלאיו בוויקישיתוף אמנואלה קלאיו, באתר Transfermarkt אמנואלה קלאיו, באתר Soccerway אמנואלה קלאיו, באתר WorldFootball.net אמנואלה קלאיו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
בורות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בּוּרוּת: בערות – חוסר ידע בּוֹרוֹת: בורות (מילן קונדרה) – ספר מאת מילן קונדרה בורות (לואיס סאקר) – ספר מאת לואיס סאקר בור (פירושונים)
אסקיאל לאבסי

אסקיאל איבן לאבסי (בספרדית: Ezequiel Iván Lavezzi, נהגה באיטלקית: לאבצי; נולד ב-3 במאי 1985 בוויז'ה גוברנדור גאלבס שבפרובינציית סנטה פה בארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני. בנעוריו היה לאבסי אוהד מושבע של קבוצת רוסאריו סנטרל ולסימן עשה לאבסי קעקוע עם הסמל הקבוצה בגבו. לאחר שנותיו בקבוצת הנוער של רוסאריו ניסה לאבסי להתקבל לקבוצת פסקארה האיטלקית אך בעיות דרכון אילצו אותו לוותר ולחזור לארצו שם הוא נדחה על ידי בוקה ג'וניורס ולבסוף חתם בקבוצת אסטודיאנטס בואנוס איירס, ששיחקה בפרימרה B מטרופוליטנה (הליגה השלישית בארגנטינה). לאחר שנה אחת בה כבש 17 שערים ב-39 משחקים שבה נחשב לאחד השחקנים הצעירים המוכשרים בארגנטינה, נמכר לאבסי בשנת 2004 לקבוצת גנואה האיטלקית שרק עלתה אז לליגה הראשונה באיטליה תמורת מ' אירו, אך בלי ששיחק משחק אחד במדי גנואה הושאל לאבסי לקבוצת סן לורנסו. בסוף אותה עונה הורדה גנואה לליגה השלישית בשל קניית משחק העלייה ולכן מכרה את לאבסי לסן לורנסו תמורת 1.2 מיליון אירו. עם חזרתו לארגנטינה המשיך לאבסי להיות אחד השחקנים הטובים בליגה המקומית, אחד מהרגעים הזכורים של לאבסי היה במשחק החוץ נגד ריבר פלייט, בו הבקיע בדקה ה-69 גול ובכך פגע במאמציה של ריבר לזכות בתואר. בשנתו האחרונה בארגנטינה עזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, לראשונה לאחר 6 שנים. בקיץ 2007 החתימה אותו קבוצת נאפולי תמורת סכום הקרוב ל-7 מיליון אירו. לאבסי הפך במהרה לחביב האוהדים והיה אחד השחקנים המצטיינים של הקבוצה. הוא כבש 8 שערים ב-35 משחקיו. יכולתו ומוצאו הארגנטינאי הביאו רבים לכנותו "מראדונה הבא", רמז לימים בהם שיחק מראדונה בנאפולי. בעונתו הראשונה הפך לאבסי לאחד השחקנים האהובים על הקהל הנאפוליטני. יכולתו הגבוהה הביאה גם קבוצות צמרת להתעניין בשירותיו. ההערצה אליו אף הביאה להכנתה של פיצה שנקראת על שמו. בקיץ 2012, עם תחילת הפגרה, חתם לאבסי לארבע עונות בפריז סן-ז'רמן תמורת 30 מיליון אירו. ב-17 בפברואר 2016 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן הסינית עבור 4 מיליון אירו. ב-27 בנובמבר 2019 לאחר משחק סיום העונה בליגה הסינית, לאבצי הודיע כי הוא פורש ממשחק פעיל. לאבסי היה בסגל נבחרות ארגנטינה הצעירות אך לא זומן לסגל הנבחרות הצעירות למונדיאל הנוער. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת רק באפריל 2007 במשחק הידידות מול צ'ילה עם סגל שהורכב משחקני הליגה המקומית. הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק ההכנה של הנבחרת האולימפית מול גוואטמלה ב-6 בפברואר 2008. לאבסי גם כבש את שער הניצחון של הנבחרת האולימפית במשחקה מול נבחרת קטלוניה. לאבסי נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה והועדף על ידי המאמן סרחיו בטיסטה על פני חלוצים כדוגמת גונסאלו היגוואין ומאורו סראטה. הוא היה שותף לזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב. מדיה וקבצים בנושא אסקיאל לאבסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אסקיאל לאבסי אסקיאל לאבסי, ברשת החברתית פייסבוק אסקיאל לאבסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אסקיאל לאבסי, ברשת החברתית אינסטגרם אסקיאל לאבסי, באתר Transfermarkt אסקיאל לאבסי, באתר Soccerway אסקיאל לאבסי, באתר BDFutbol אסקיאל לאבסי, באתר WorldFootball.net אסקיאל לאבסי, באתר National Football Teams אסקיאל לאבסי, באתר FootballDatabase.eu אסקיאל לאבסי, באתר ESPN
מקסימיליאנו מוראלס

מקסימיליאנו ניקולאס מוראלס (בספרדית: Maximiliano Nicolás Moralez; נולד ב-27 בפברואר 1987 בגרנדרו ביאגוריה שבמחוז סנטה פה בארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת ראסינג קלוב. מאקסי היה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער הארגנטינאית בגביע העולם לנוער אשר נערך בקנדה. מוראלס כבש בתחרות 4 שערים ובישל 3 נוספים וזכה בנעל הארד (שלישי בטבלת הכובשים) ובכדור הכסף (שני בטבלת המצטיינים אחרי סרחיו אגוארו). במהלך 2007 עבר מאקסי לפ.ק. מוסקבה תמורת 6 מיליון דולר אך לא התאקלם בקבוצה והושאל בחזרה לראסינג קלוב. במהלך 2009 נרכש על ידי ולס סארספילד, בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה באליפות. ב-27 ביולי 2011 נרכש על ידי הקבוצה האיטלקית אטאלנטה תמורת 8 מיליון אירו. ב-15 בפברואר 2017 חתם בניו יורק סיטי. ב-6 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה במשחק ידידות מול ונצואלה בניצחון 4-1. ב-25 בדצמבר 2015 לאון הודיעה שמורלאס מצטרף לשורותיה של הקבוצה. ולס סארספילד אליפות ארגנטינה: 2009, 2011 ארגנטינה אליפות העולם עד גיל 20: 2007 מדיה וקבצים בנושא מקסימיליאנו מוראלס בוויקישיתוף מקסימיליאנו מוראלס, באתר Transfermarkt מקסימיליאנו מוראלס, באתר Soccerway מקסימיליאנו מוראלס, באתר WorldFootball.net מקסימיליאנו מוראלס, באתר National Football Teams מקסימיליאנו מוראלס, באתר FootballDatabase.eu
מיג-35

מיקויאן מיג-35 (ברוסית: МиГ-35; קוד דיווח נאט"ו: פולקרום-F) הוא מטוס קרב רוסי מדור 4.5 (4++) שיוצר במיוחד כדי להשתתף במכרז MRCA של חיל האוויר ההודי ומהווה שדרוג כללי של מטוס המיג-29 אשר נמצא בין היתר בשירות חיל האוויר ההודי. עד כה יוצרו 2 דגמי אב טיפוס של המטוס שערכו את טיסת הבכורה הרשמית במהלך מופע אווירי בהודו בתחילת 2007. בינואר 2017 החלו טיסות מבחן של המטוס והוא הוצג לראשונה בפני רוכשים פוטנציאליים. הוזמנו 37 מטוסי מיג 35 בעלות של 1.1 מיליארד דולר ולפי התכנון כוחות האוויר והחלל הרוסיים יצוידו ב-30 יחידות עד שנת 2020. באוגוסט 2019 בשולי הסלון האווירי במוסקבה נודע כי החל ייצור סדרתי של המטוס. המיג 35 ערך את טיסת הבכורה הרשמית שלו במהלך התערוכה האווירית "אירואינדיה", שנערכה בבנגלור, הודו. המטוס נחשב למוביל לזכייה במכרז ה-MRCA - מטוס הקרב העתידי של חיל האוויר ההודי. במסגרת המכרז מתכננת הודו לרכוש 126 מטוסי קרב מתקדמים. המיג 35 מתמודד בין היתר עם מטוסי ה-F-18 וה-F-16 האמריקאיים, ה-מיראז' 2000-9 והדאסו ראפאל הצרפתיים, ה-יורופייטר טייפון האירופאי ומטוס ה-JAS-39 גריפן השוודי. מערכת "OLS" היא מערכת המזהה עצמים שונים הן באוויר והן על פני הקרקע על ידי זיהוי חתימת החום של המטרות. היא מותקנת בחזית המטוס ומשדרת מידע לקסדת הטייס. הטווח היעיל בו המערכת יכולה לאתר עצם אווירי הוא כ-45 ק"מ, וטווח הזיהוי של העצם עומד על כ-10 ק"מ. יכולת הזיהוי של מטרות קרקעיות משתנה מאוד הן בגלל גודל המטרה והן בגלל תוואי הקרקע. המערכת לא קורנת ולכן המטוס לא ניתן לאיתור על ידי אמצעים סבילים במהלך שימוש במערכת. אפשרות לשאת חימוש במשקל כולל של 9,000 ק"ג. תותח 30 מ"מ עם 150 פגזים טילי א"א וימפל R-73 מונחי חום. טילי א"א וימפל R-27 מונחי מכ"ם. טילי א"א RVV-AE מונחי מכ"ם. טילי א"א R-60. טילי א"א וימפל R-27. המטוס מיועד לשימוש חיל האוויר הרוסי אומנם אך 20 יחידות כבר הוזמנו על ידי חיל האוויר המצרי מיג-35 בסלון האוויר והחלל הבינלאומי בשנת 2009: מדיה וקבצים בנושא מיג-35 בוויקישיתוף יפתח שפיר, צבי מגן וגל פרל, מיג 35 למצרים – האמנם שינוי כיוון?, "מבט על", גיליון 544, 1 במאי 2014. Истребитель МиГ-35 приступил к лётным испытаниям המיג 35 נחשף: "בעתיד יצויד בנשק לייזר", באתר ynet, 29 בינואר 2017 Презентация истребителя МиГ-35. Фотолента Новости Серийное производство истребителя МиГ-35 началось. Покупатели встали в очередь http://www.india-defence.com/reports/2831
תחנת הרכבת ראש העין

האם התכוונתם ל... תחנת הרכבת ראש העין – דרום תחנת הרכבת ראש העין – צפון
איחוד לאומי-ישראל ביתנו

איחוד לאומי-ישראל ביתנו הייתה סיעה שנוצרה ב-1 בפברואר 2000 במהלך הכנסת החמש עשרה כתוצאה מאיחוד בין שתי סיעות: ישראל ביתנו והאיחוד הלאומי (מפלגות מולדת ותקומה). עד לאיחוד הסיעות היה האיחוד הלאומי מורכב משלוש מפלגות: מולדת, חרות ותקומה. נציג חרות מיכאל קליינר התנגד לאיחוד ובעת יצירת הסיעה המאוחדת הוא פרש ממנה ויצר מחדש את סיעת חרות - התנועה הלאומית. הסיעה הייתה באופוזיציה במהלך כהונת ממשלת ישראל העשרים ושמונה שבראשות אהוד ברק. לאחר התפטרות ברק מראשות הממשלה וקיומן של הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה (2001), בהן ניצח אריאל שרון, הצטרפה הסיעה לממשלה בראשותו. מטעם הסיעה כיהנו שני שרים: רחבעם זאבי כשר התיירות, ואביגדור ליברמן כשר התשתיות הלאומיות, וכן סגן שר: יורי שטרן במשרד ראש הממשלה. השרים הגישו ב-16 באוקטובר 2001 את התפטרותם מממשלת שרון במחאה על נסיגת צה"ל משכונות אבו סנינה וח'רת א-שייח בחברון, אך למחרת, בטרם נכנסה ההתפטרות לתוקף, נרצח רחבעם זאבי על ידי ארגון הטרור הפלסטיני החזית העממית וליברמן משך את התפטרותו. לאחר הרצח נבחר ליברמן כמנהיג הסיעה המשותפת במקום זאבי ובני אלון מונה כמחליפו של זאבי במשרד התיירות. בסופו של דבר פרשה הסיעה מהממשלה ב-14 במרץ 2002. בבחירות לכנסת השש עשרה רצו שלוש המפלגות במשותף תחת השם "האיחוד הלאומי". לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה פרשה ישראל ביתנו מהאיחוד והתמודדה בנפרד בבחירות לכנסת. סיעת האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו בכנסת החמש־עשרה, באתר הכנסת אפרת וייס, מפלגות הימין מתאחדות; המפד"ל בחוץ, באתר ynet, 12 בנובמבר 2002 תומר זרחין, נסגר: ליברמן שר תשתיות, גנדי שר התיירות, באתר ynet, 2 במרץ 2001 השר רחבעם זאבי נרצח על-ידי מתנקשים במלון הייאט בירושלים; ארגון "החזית העממית" של ג'ורג' חבש נטל אחריות לרצח, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2001 האיחוד הלאומי מתפרק - תקומה ומולדת ירוצו יחד, באתר ערוץ 7, 2 בנובמבר 2004