laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מת על מטאל

מת על מטאל היא תוכנית רדיו ורשת העוסקת במוזיקת המטאל על שלל תתי סגנונותיה. התוכנית משודרת במתכונת שבועית במוצ"ש בתחנת הרדיו הבינתחומי (106.2FM) בשעה 23:00, ובמקביל בתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו הקצה". כמו כן, התוכנית משודרת כפודקאסט באתר "מת על מטאל" הרשמי. החל מסוף שנת 2018 התוכנית החלה את שידוריה גם באפליקציית ספוטיפיי. התוכנית מופקת ומוגשת על ידי האחים ניב וליאור פלג מאז שנת 2007, וכוללת מוזיקה בסגנון מטאל לסוגיו, סקירת הסצנה המקומית והעולמית וכן קטעים הומוריסטיים, חלקם קיצוניים. שם התוכנית הוא משחק מילים בו המילה האנגלית "מטאל" נשמעת דומה מאוד לצירוף מילים בסלנג בעברית "מת על" במשמעות של "אוהב מאוד". התוכנית החלה את שידוריה ב-31 בינואר 2007, ושודרה בתחילה בתחנת "רדיו הר הצופים" בירושלים בימי רביעי, ולאחר מכן עברה למוצאי שבת בשעה 23:00 (משבצת שהייתה קבועה לאורך שנים). לאחר כשנתיים התוכנית החלה להיות משודרת בסינדיקציה גם בתחנת הרדיו "הרדיו הבינתחומי" (106.2FM), עד שתחנת "רדיו הר הצופים" הפסיקה את פעילותה והתוכנית הפסיקה להיות משודרת שם מטבע הדברים. עד 2016 התוכנית שודרה בתחנת "הרדיו הבינתחומי" בלבד, אך ניתן היה להאזין לה דרך אתר הפודקאסטים Icast. בהמשך מת על מטאל פתחה עמוד פודקאסט עצמאי באתר "Podbean" וכן אתר רשמי לתוכנית - באתרים אלו ניתן להאזין לארכיון הכולל את כל תוכניות מת על מטאל שאי פעם הוקלטו. במהלך חודש יוני 2016, מת על מטאל החלה להיות משודרת גם בתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו הקצה" (Kzradio.net) במקביל לשידורה ברדיו הבינתחומי על גלי ה-FM. החיבור בין רדיו "הקצה" לתוכנית "מת על מטאל" התבשל במשך שנים בין מייסד ושדרן התחנה הוותיק "קוואמי" (אייל פרידמן) וצוות מת על מטאל, ובמהלך חודש יוני 2016 החלו שידורי מת על מטאל גם בתחנה זו. התוכנית עצמה משלבת הומור, מידע ואקטואליה מסצנת המטאל, ראיונות עם להקות מישראל ומחוצה לה, וכן מגוון רחב של מוזיקת מטאל מכל התקופות והסגנונות. הפורמט של התוכנית הוא עיסוק בנושאים שונים בכל משדר, כאשר ישנה "מעטפת" מסוימת לכל תוכנית ונושא אותו היא סובבת. הפרקים השונים עוסקים בלהקות מסוימות או תאריכים שונים בעלי משמעות. כך למשל, שודרה תוכנית המוקדשת ל"שר הטבעות" במקביל ליציאת הסרט "ההוביט", ובסמוך ליום השואה שודר פרק ספיישל ליום השואה: תוכנית פחות הומוריסטית מהרגיל, בה נוגנו שירים בנושאי השואה ומלחמת העולם השנייה. בתוכנית התארחו עשרות אמנים מסצנת המטאל העולמית וכן מזו הישראלית, בין השאר התארחו סולן ומנהיג להקת Megadeth דייב מאסטיין, מתופף להקת Slayer לשעבר דייב לומברדו, באסיסט ומנהיג להקת Cannibal Corpse אלכס וובסטר ורבים אחרים. לקראת סוף כל שנה אזרחית צוות מת על מטאל מסכמים את השנה במוזיקת המטאל העולמית במסגרת "טקס פרסי מת על מטאל", אלבומי הלהקות ששוחררו באותה השנה מתחרים זה בזה בתתי הקטגוריות השונות, כאשר האלבום המנצח זוכה להשמעת שיר מתוכו. בחירת הזוכים בתחילת הדרך הייתה אך ורק על ידי הצבעת צוות השדרנים, אך עם השנים קהל המאזינים הפך ליותר ויותר מעורב ואף הביא לכך שהטקס כלל שני פרסים: "פרס בחירת השופטים", ו"פרס בחירת הקהל". ב"טקס פרסי מת על מטאל 2018" הפורמט השתנה שוב, וחזר למצב בו ישנו רק פרס אחד. משקל קולות הקהל לראשונה קיבל משקל כבד יותר משל שופטי מת על מטאל כיחידים, כך שרק במקרה בו שני השופטים בוחרים באותו אמן בקטגוריה מסוימת, בחירתם יכולה להעפיל על בחירת הקהל. אתר האינטרנט הרשמי של מת על מטאל מת על מטאל באתר הפודקאסטים Podbean אופיר מסר, מת על מטאל - על רדיו ושני אחים, באתר Metalist, 23 במרץ 2010 מת על טולקין תוכנית בנושא השואה
קלוואריה זבז'ידובסקה

קלוואריה זבז'ידובסקה (בפולנית: Kalwaria Zebrzydowska) היא עיירה במחוז ודוביצה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. העיירה נודעת בשל המתחם הדתי ההיסטורי שבה. העיירה נוסדה באופן רשמי בשנת 1617, סביב מנזר וכנסייה שהוקמו באתרה כמה שנים קודם לכן, אשר היוו מוקד עלייה לרגל לנוצרים באזור. מהמאה ה-18 התפתחה בעיירה תעשיית נגרות ענפה. בשל היותה של העיירה מרכז נוצרי, נמנעו היהודים מלהתיישב בה עד אמצע המאה ה-18. בתקופה זו נתלה במנזר שבעיירה ציור המתאר יהודים מקיזים דם מילד נוצרי. בשל גודלה הקטן יחסית של הקהילה במקום, נטמנו בניה בבתי העלמין של זאטור ושל ודוביצה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקם בעיירה בית מדרש. מסוף המאה ה-19 נטלו היהודים חלק מרכזי בתעשיית ייצור הרהיטים בעיירה. שגשוג הקהילה נבלם במידת מה כתוצאה מפרעות אנטישמיות שאירעו בעיירה ביולי 1898, במהלכן נבזזו כל חנויות היהודים ביישוב. פרעות אלה חזרו על עצמן בנובמבר 1918 ובינואר 1919. בין מלחמות העולם נמנו רוב יהודי העיירה על החסידות, והתקיימה ביישוב גם פעילות ציונית. בתקופה זו נמנו בעיירה 486 יהודים, קרוב לשליש מתושביה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רוב יהודי העיירה לערים הגדולות שבסביבתה. עם כניסת הגרמנים לעיירה, רצחו אלו מספר יהודים בה, ובזזו ביחד עם הפולנים המקומיים את בתי היהודים הנטושים, תוך החרמת עסקי היהודים. בהמשך, חולל בית המדרש שבעיירה, תוך השחתת ספרי התורה שבו. עם שובם של חלק מהפליטים היהודים לעיירה, חטפו אותם הגרמנים לעבודות כפייה מפרכות. יודנרט שמונה בעיירה בהמשך, הסדיר את התייצבות היהודים לעבודות הכפייה. בשנים 1941-1940 הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. במחצית השנייה של שנת 1941 הוטל עוצר על יהודי העיירה, וחלק מהיהודים גורשו מבתיהם. מתקופה זו החלו הגרמנים לשלח יהודים מהעיירה למחנות עבודה, ובאוגוסט 1942 הוטל על יהודי העיירה סכום כופר גבוה, אשר נאמר להם כי בתמורה לתשלומו יימנע גירושם. עם זאת, ב-12 באוגוסט גורשו בין 600 ל-1,000 יהודי העיירה לסקאווינה. שם נערכה בהם וביתר יהודי המקום ב-30 באוגוסט 1942 אקציה, תוך רצח כ-180 קשישים וחולים בירי, ושילוח כל היתר למחנה ההשמדה בלז'ץ. זמן מה לאחר הגירוש הוצאו להורג בקלוואריה זבז'ידובסקה 16 יהודים מקרקוב שנתפסו ביערות הסביבה, ובפברואר 1943 הוצאו להורג שלושה יהודים נוספים בעיירה - שני חברי השומר הצעיר ונערה בת 15. מקהילת העיירה שרדו את השואה 10 יהודים. מדיה וקבצים בנושא קלוואריה זבז'ידובסקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלוואריה זבז'ידובסקה קאלוואריה זבז'ידובסקה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קלוואריה זבז'ידובסקה", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, קלוואריה זבז'ידובסקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 519–521), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קלוריה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
פסיון ואליש

פסיון ואליש (שם מדעי: Catreus wallichii) הוא מין יחיד בסוגו של פסיון אפור החי בהרי ההימלאיה בטבע. הוא נקרא על שמו של החוקר הדני נתניאל ואליש. אורכו של הפסיון 90–118 ס"מ, גובהו 45–58 ס"מ ומשקלו 1.5-1.7 ק"ג. הוא בעל נוצות אפורות ומנוקדות מעט בשחור והכנפיים כתומות. לזכר נוצות זנב ארוכות בצבעי אפור וחום והן משמשות לראווה. לנקבות הקטנות יותר, זנב צנוע יותר וצבעם אפור-חום. הראש של שניהם לבן כולל המקור והלחיים אדומות. בקצה הראש ישנו כתר לבן. הפסיונים חיים בטבע בעמקי ההרים של ההימלאיה בהודו, נפאל, בורמה ופקיסטן. הזכרים הם מונוגמיים ועוזרים לנקבה בבניית הקן. הנקבה מטילה 10–11 ביצים. מצב השימור של הפסיון בטבע הוא פגיע עקב פגיעה בבית הגידול הטבעי שלו ועובדת היותו רגיש להפרעות אנושיות. פסיון הדם מונאל ההימלאיה מדיה וקבצים בנושא פסיון ואליש בוויקישיתוף פסיון ואליש, באתר ITIS (באנגלית) פסיון ואליש, באתר NCBI (באנגלית) פסיון ואליש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פסיון ואליש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פסיון ואליש, באתר GBIF (באנגלית) פסיון ואליש באתר הרשימה האדומה של IUCN Influence of Human Disturbance on the Abundance of Himalayan Pheasant (Aves, Galliformes) in the Temperate Forest of Western Himalaya, India : Vestnik Zoologii, www.degruyter.com
פתיחה קטלאנית

פתיחה קָטָלָאנית היא פתיחת שחמט שבה הלבן מאמץ קומבינציה של גמביט המלכה ופתיחת רטי: הלבן משחק ד4 ו-ג4 ומבצע פיאנקטו עם הרץ שלו לערוגה ז2. הרצף הנפוץ לפתיחה זו הוא: ד4 פ-ו6 ג4 ה6 ז3 ד5 ר-ז2 אנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקודים E01-E09. לשחור יש בחירה בין שתי גישות עיקריות: קטלאנית פתוחה - השחור משחק 4... ד:ג4 המאפשר בהמשך הגנה על הרגלי עם ...ב5 או ויתור עליו ומעבר למשחק פרוע. קטלאנית סגורה - השחור אינו תופס את הערוגה ג4 ומשחק משחק סגור אך סולידי. שמה של הפתיחה הקטלאנית נובע מקטלוניה, לאחר שמארגני טורניר ברצלונה 1929 ביקשו מסבלי טרטקובר ליצור וריאציה חדשה כמחווה להיסטורית השחמט של האזור. פתיחה זו שוחקה מספר פעמים לפני שטרטקובר עשה בה שימוש בטורניר. עם זאת, במשחק של רטי נגד לאונהרדט בברלין 1928, למשל, המשחק הפך לקטלאנית פתוחה. הפתיחה הקטלאנית הגיעה לשימוש שיא ברמת רב-אמן כאשר גם גארי קספרוב וגם ויקטור קורצ'נוי שיחקו אותה במשחקי חצי הגמר על המועמדות לאלוף העולם (חלק מהתהליך שנועד לקבוע מי יתמודד מול אלוף העולם אנטולי קרפוב על התואר) בלונדון בשנת 1983: 5 משחקים מתוך 11 היו קאטאלנים. בשנת 2004, רובן פלגאר זכה בטורניר שציין את יום השנה ה-75 לברצלונה 1929 והולדתה של הפתיחה הקטלאנית, כשהוא מקדים בדירוג את רבי האמנים ויקטור קורצ'נוי ומיכאיל מארין. כל משחק בטורניר זה, שאף הוא נערך בברצלונה, החל במהלכים: ד4 ד5 ג4 ה6 ז3 פ-ו6 עם השימוש שנעשה בה על ידי ולדימיר קראמניק, זכתה הקטלאנית לתשומת לב רבה. קראמניק שיחק את הפתיחה שלוש פעמים באליפות העולם בשחמט 2006. הקטלאנית גם שוחקה ארבע פעמים על ידי וישוואנתן אנאנד באליפות העולם בשחמט 2010. בשני המקרים, הן ב-2006 וב-2010 היריב היה וסלין טופאלוב, ובשניהם הלבן השיג שתי נקודות יותר מהשחור. הקטלאנית הפתוחה (הקו הקלאסי) מתחילה במהלכים הבאים: ד4 פ-ו6 ג4 ה6 ז3 ד5 ר-ז2 ד:ג4 פ-ו3 ר-ה7 הלבן מקריב חייל תמורת יתרון בפיתוח הכלים. תוך ניצול חסרון החייל השחור ב-ד5, רץ המלך הלבן מעכב את פיתוח צד המלכה של השחור. קו זה היה מועדף על ידי רבי האמנים אנטולי קרפוב ויפים גלר כשחור ועל אולג רומאנישין כלבן. בדרך כלל, הלבן ינסה לפצות על אובדן החייל עם מה-ג2 ו-א4 או פ-ה5 או מה-א4. כדי לשמור על החייל השחור ב-ג4, השחור יצטרך להחליש את צד המלכה עם ...א6 ו-...ב-5. אנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקוד E05. תורת הפתיחות בשחמט גמביט המלכה פתיחת רטי פיאנקטו אליפות העולם בשחמט בוריס אברוך, רפטרטואר של רב אמן - 1. ד4, כרך 1, Quality Chess UK LLP, 2008, מסת"ב 978-1-90655-205-3 נייג'ל דייוויס, לשחק את הקטלאנית, 1st Edition, Everyman Chess, 2009, מסת"ב 978-1-85744-591-6 אנגוס דאנינגטון, לנצח עם הקטלאנית, International Chess Enterprises, 1997, מסת"ב 978-1-879479-69-2 יאקוב נישטאד, לשחק את הקטלאנית: הווריאציה הפתוחה, Pergamon, 1987, מסת"ב 0-08-029741-2
פיאנקטו

בשחמט, פִיאַנקֶטוֹ (באיטלקית: fianchetto, "איגוף קטן": fiaŋkɛtto) היא טקטיקה של פיתוח כלים, בה הרץ מפותח לשורה השנייה של עמודת הפרש הסמוך, בעוד חייל הפרש מועבר משבצת אחת או שתיים קדימה. פיאנקטו הוא מרכיב עיקרי של פתיחות מודרניות רבות, אשר הפילוסופיה שלהן היא לעכב כיבוש ישיר של המרכז על ידי ערעור והרס המאחז המרכזי של היריב. זהו מרכיב קבוע גם בהגנה הודית. פיאנקטו פחות נפוץ במשחקים פתוחים (1.ה4 ה5) אך לפעמים מבוצע פיאנקטו על רץ המלך על ידי השחור בפתיחה ספרדית או על ידי הלבן בווריאציה נדירה של משחק וינה. אחד היתרונות הגדולים של פיאנקטו הוא שלעיתים קרובות הוא מאפשר לרץ להיות פעיל יותר. מפני שהרץ ממוקם על אחד משני האלכסונים הארוכים ביותר (או ח1-א8 או א1-ח8), הוא שולט על המספר המרבי האפשרי של משבצות ויכול להפוך לנשק התקפי חזק. עם זאת, עמדה זו פותחת חלון הזדמנויות גם לשחקן היריב: אם ניתן להחליף את הרץ, הערוגות עליהן הגן הרץ יכולות לשמש כבסיס להתקפה (במיוחד אם הפיאנקטו מבוצע על צד המלך). לכן, החלפת הרץ עליו מבוצע הפיאנקטו לא צריכה להיעשות בקלות, במיוחד אם רץ האויב של אותו הצבע עדיין נמצא על הלוח. התרשים משמאל מראה שלושה סוגים שונים של פיאנקטו (לא כחלק ממשחק בפועל, אלא כדוגמאות נפרדות שאוחדו לתוך לוח שחמט יחיד): פיאנקטו רגיל - חייל הפרש מקודם משבצת אחת (ז3) ורץ המלך הלבן מאכלס את הערוגה ז2 ושולט על האלכסון הארוך. זהו ללא ספק הסוג הנפוץ ביותר של פיאנקטו, כפי שניתן לראות בנוסח הדראקון של ההגנה הסיציליאנית, בפתיחה הקאטאלנית, בפתיחת פירץ, בהגנה מודרנית, בהגנת בנוני המודרנית, בהגנת גרינפלד, בהגנה ההודית של המלך ובפתיחות רבות אחרות. פיאנקטו ארוך - רץ המלכה השחור אף הוא בפיאנקטו (ב7) אלא שחייל הפרש מקודם 2 משבצות ל-ב5 . החייל השחור בעמודת הפרש שולט גם בערוגה ג4, דבר אשר מהווה לעיתים קרובות יתרון. אם הלבן משחק את ההתקפה ההודית של המלך (1. פ-ו3... 2.ז3...) השחור עשוי לשחק פיאנקטו ארוך בצד המלכה על מנת להתנגד לרץ הלבן ולהקשות על הלבן לקדם חייל לערוגה ג4. לעומת זאת, פיאנקטו ארוך בצד המלך משוחק לעיתים רחוקות מפני שהוא מחליש את הגנת החייל על ערוגות ההצרחה, ושולט במשבצת פחות חשובה. פיאנקטו מורחב- חייל הפרש מקודם משבצת אחת (ב3) ורץ המלכה הלבן מאכלס את הערוגה א3. במקום לשלוט באלכסון הארוך, רץ המלכה הלבן מאיים על ערוגה ו8 של השחור. אם השחור נע עם החייל בעמודת המלך, הלבן יכול לשחק ר:ו8, מה שיגרום לשחור לבצע הצרחה מלאכותית (כי המלך השחור נאלץ להכות את הרץ הלבן לאחר שזה הכה את הרץ השחור). טקטיקה זו נראית לעיתים קרובות בגמביט אבנס. במשחק נימצוביץ' נגד רובינשטיין מרינבד 1925, נוצר מצב פיאנקטו של 4 רצים. 2 פרשים פותחו ו-2 פרשים נשארו במשבצת המקורית. נימצוביץ' ציין בהומור, בספרו שיטתי, על מצב זה: "כל צד מבצע הצרחה במצפון שקט, שכן אפילו 2 רבי אמן מודרניים לא יכולים לאגף יותר מ-4 רצים". ד. וינסנט וק. ווילד, מדריך אוקספורד לשחמט, Ed. 2, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1992, מסת"ב 0-19-866164-9 הארי גולומבק, אנציקלופדיית השחמט של גולומבק, Crown Publishing, 1977, מסת"ב 0-517-53146-1 E. Grivas, להביס את הגנות הפיאנקטו, Gambit Publications, 2006, מסת"ב 978-1-904600-48-0 נימצוביץ' נגד רובינשטיין
שלמה הירשל

רבי שלמה הירשל ברלינר (באנגלית: Solomon Hirschell; י"ט בשבט ה'תקכ"ב, 12 בפברואר 1762 - כ"ז בחשוון ה'תר"ג, 31 באוקטובר 1842) היה הרב הראשי הרשמי הראשון של בריטניה הגדולה. נולד לרב צבי הירש לוין שכיהן כרבה של לונדון וערים אחרות. בצעירותו כיהן כרבה של פרנצלאו ובשנת ה'תקס"ב (1802) התמנה כרבה של בריטניה הגדולה, משרה בה כיהן במשך ארבעים שנה עד פטירתו בכ"ז בחשוון ה'תר"ג, 31 באוקטובר 1842. הוא כיהן גם כרבה של הקהילה האשכנזית בלונדון וקשר קשרי ידידות עמוקים עם רבה של הקהילה הספרדית ופורטוגזית בעיר - רפאל מילדולה. רבי שלמה היה מראשי הלוחמים ברפורמים בבריטניה; חרם שהטיל בקיץ 1841, שנה לפני פטירתו, על ראשי ההנהגה הרפורמית במטרה לבלום את התנועה, נכשל, לאחר שיורשו הרב נתן מרקוס אדלר לא הצליח לאכוף אותו בשנים שלאחר פטירתו. ספרייתו שהייתה עשירה בכתבי יד, נקנתה לאחר פטירתו מיורשיו בידי הקהילה בלונדון. לרבי שלמה נולדו ארבע בנים וארבעה בנות. הוא הוריש לבניו סכום כסף גדול, אך ציווה עליהם בצוואתו שלא ישתקעו בלונדון אלא בפולין. שנים מהם גרו תקופה בקרקוב ובהמשך עלו לארץ ישראל: בנו ר' דוד טעבלי גר בקרקוב לתקופה ועלה לארץ ישראל בשנת ה'תקצ"ח, 1838. היה ממנהיגי קהילת ה"פרושים" בירושלים וגזבר חורבת רבי יהודה חסיד. הוא נפטר בט"ז בחשוון ה'תרי"ב. בנו ר' שאול נשא לפראדל בת ר' יעקב שפירא מקראטאשין בגליל פוזנא ונתיישב בסמוך לשם בעיר זאנדמישל (אנ'). נזכר במכתב שכתב הגאון רבי עקיבא איגר לאביו רבי שלמה. נפטר בשנת תקצ"ב בגיל ל"ג. בנו ר' אפרים לונדון היה חתן הג"מ מרדכי ראללער אבד"ק חאדרוב, והיה גר בטיסמניץ. בנו ר' צבי הירש עלה אף הוא מקרקוב לארץ ישראל בשנת ה'תרי"ג לאחר פטירת אחיו. הוא היה מבוני ירושלים, ואחד ממקימי בתי מחסה. נפטר ביפו בד' באב ה'תרל"ב ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. מדיה וקבצים בנושא שלמה הירשל בוויקישיתוף הילרי ל. רובינשטיין, שלמה הירשל, ב-Dictionary of National Biography ‏(DNB) (באנגלית) על הרב הירשל, בתוך מאמר על ההיסטוריה של בית הכנסת הגדול בלונדון (באנגלית) דוד הלחמי, רבי שלמה ברלינר מלונדון, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק ב', עמ' ר"ע, באתר אוצר החכמה. אילן היוחסין של הרב שלמה הירשל, באתר Geni שלמה הירשל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שלמה בן צבי הירש הרשל (1761-1842), דף שער בספרייה הלאומית דוד הלחמי, רבי שלמה ברלינר מלונדון, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רע"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). קובץ עץ חיים שנה י"ח חוברת א' (מ"א), עמוד ט"ז. הפרטים על בניו: אליעזר ריבלין, הערה בספר תולדות חכמי ירושלים, ח"ג, עמ' 243–244, של אריה ליב פרומקין, באתר היברובוקס. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלבארו גונסאלס

האם התכוונתם ל... אלבארו גונסאלס סוברון – כדורגלן ספרדי המשחק כבלם בויאריאל אלבארו רפאל גונסאלס – כדורגלן אורוגוואי המשחק כקשר בלאציו
אפריטיף

אַפֵּרִיטִיף (מצרפתית: Apéritif; בעברית: אֶקְדָּם) הוא משקה אלכוהולי שנוהגים לשתות כמתאבן לפני סעודה גדולה. בדרך כלל מגישים אותו בלוויית תוספת קלה כגון זיתים או עוגיות. מקור המילה הוא במילה הלטינית aperire - "לפתוח", שכן המשקה פותח את הארוחה. ב-2009 הציעה האקדמיה ללשון העברית את השם אֶקְדָּם. על מנהג לשתות מעט משקה אלכוהולי לפני הארוחה ידוע בתרבויות שנות ומתקופות שונות. ההיסטוריה המודרנית של האפריטיף מתייחסת לוורמוט שהומצא בטורינו ב-1786, על ידי האיטלקי אנטוניו בנדטו קרפנו. במאה ה-19 הפכו שמות החברות מרטיני, צ'ינזנו וגנסיה לשם נרדף לוורמוט, אך הוא יוצר גם על ידי יצרנים נוספים. אפריטיפים היו פופולריים במיוחד באירופה בסוף המאה ה-19, ובשלהי המאה ה-20 הייתה פתיחת ארוחה באפריטיף נפוצה גם בארצות הברית. לא ברור מהו המקור הראשון לפתיחת ארוחה במשקה אלכוהולי, ויש הטוענים שמנהג זה מגיע ממצרים העתיקה. בספרד ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית מלווה האפריטיף ארוחות המבוססות על טאפס. בקהילות יהודיות מיוצאי צפון אפריקה דוברי צרפתית נהוג בשבת לקיים "קידוש" לאחר התפילה במסגרות קהילתיות או משפחתיות. קידוש זה מוגש בליווי מתאבנים, סלטים, מאפים, חמוצים וכדומה ומלווה במשקאות חריפים, לרוב ממשפחת האניסים כגון ארק ופסטיס. מנהג זה מכונה בקרב קהילות אלו "אפריטיף". ישנם כמה סוגים של משקאות שמוגשים כאפריטיף, בדרך כלל משקאות אלכוהוליים יבשים - יין מחוזק, ליקר כלשהו או שמפניה יבשה. בצרפת האפריטיף משתנה מאזור לאזור: בדרום צרפת נפוץ הפאסטיס, בחבל נורמנדי מדובר בברנדי קלבדוס, ובמחוז המזרחי נהוג להשתמש ביין תוסס יבש מסוג Crémant d'Alsace. לפעמים גם ניתן למצוא שימוש בשמפניה או קוניאק ואף בקוקטייל קיר או קיר רויאל (קרם דה קסיס ויין או שמפניה). באיטליה נפוץ הוורמוט כאפריטיף, ביוון זהו האוזו, ובאירלנד ואנגליה נהוג להשתמש במדיירה יבשה (יין מחוזק פורטוגלי). דיז'סטיף מתאבן אמוז בוש אפריטיף - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית) Lichine, Alexis., Alexis Lichine's New Encyclopedia of Wines & Spirits (5th edition), New York: Alfred A. Knopf, 1987, עמ' 75
טקס פרסי אוסקר ה-88

טקס פרסי אוסקר ה-88 (באנגלית: 88th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2015 נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-28 בפברואר 2016. השחקן והסטנדאפיסט כריס רוק הנחה את הטקס בפעם השנייה, לאחר שהנחה בשנת 2005 את טקס פרסי אוסקר ה-77. הזוכים השנתיים בפרס לשם כבוד הם הבמאי ספייק לי והשחקנית ג'ינה רולנדס, והזוכה בפרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית היא השחקנית דבי ריינולדס. המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-88 הוכרזו ב-14 בינואר 2015 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס. הסרטים עם מירב המועמדויות היו "האיש שנולד מחדש" 12 מועמדויות, ו"מקס הזועם: כביש הזעם", עם 10 מועמדויות. בטקס "האיש שנולד מחדש" זכה ב -3 פרסים ו "מקס הזועם: כביש הזעם" זכה ב-6 פרסים. סרטים עם מספר זכיות סרטים עם מספר מועמדויות לאחר שנודעו שמות השחקנים המועמדים לפרסים התברר שכמו בשנה שקדמה אין בקרב המועמדים בקטגוריות המשחק אף מועמד שחור. אמנים ויוצרים שחורים השמיעו טענות על גזענות ואפליה בקרב חברי האקדמיה, וחלקם אף הודיעו שיחרימו את הטקס במחאה. מדיה וקבצים בנושא טקס פרסי אוסקר ה-88 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אוסקר ה-88 גידי אורשר, האוסקר שלי 2016, סולם אורשר, 25 בינואר 2016 טקס פרסי אוסקר ה-88, סרטונים בערוץ היוטיוב טקס פרסי אוסקר ה-88, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איתי שטרן, ספייק לי קיבל אוסקר כבוד ותקף את הגזענות בהוליווד, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2015 אבנר שביט‏, אוסקר 2016: "האיש שנולד מחדש" מוביל את רשימת המועמדויות, באתר וואלה, 14 בינואר 2016 מערכת Ynet, ספייק לי מחרים את האוסקר: איפה השחורים?, באתר ynet, 18 בינואר 2016.
קובאל

קובאל (בפולנית: Kowal) היא עיירה במחוז ולוצלאווק שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. קובאל נזכרת מהמאה ה-12, ובמשך השנים הייתה למרכז מסחר אזורי, תוך שנבנו בה מבצר וטירה. בשנת 1519 הוענקו לקובאל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. יהודים ישבו בקובאל מראשית המאה ה-16, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הותר להם להקים בה בית מדרש ובית עלמין. לאחר נסיגת השוודים מהיישוב באמצע המאה ה-17, פרעו ביהודיו החיילים הפולנים שהגיעו אליו. במהלך המאה ה-18 הוטלו מגבלות על עיסוקי היהודים בעיירה, ועד שנת 1862 הוטלו הגבלות על אזור מגוריהם בה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,227 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה, בסיוע פולנים מקומיים, ובחטיפתם לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. כעבור מספר ימים הרסו אנשי ס"ס כמה עשרות בתים של יהודים בעיירה. ב-11 בדצמבר 1940, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, החל גירושם של חלק מיהודי העיירה מזרחה, ורובם הגיעו לבסוף לגטו ורשה. ב-23 ביוני 1941 גורשו לוולוצלאבק כ-350 גברים יהודים שנותרו ביישוב. משם נלקחו למחנות עבודה, ואלו ששרדו בהם, שולחו בהמשך לאושוויץ. באמצע אוקטובר 1941 כלאו הגרמנים את כ-400 הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו 10 ימים ללא מזון. לאחר מכן, נלקחו השורדים לתחנת הרכבת, ושולחו לגטו לודז', ממנו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר השלמת הגירוש הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה. מדיה וקבצים בנושא קובאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קובאל קובאל באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קובאל", באתר השטעטל הווירטואלי
הללי

הללי הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... אלי הללי – ראש עיריית דימונה בין השנים 1983–1989 יונתן הללי – עיתונאי ישראלי סלים הללי – זמר אלג'יראי ממוצא יהודי-ברברי הלל
זבדיה

זבדיה הוא שם פרטי עברי שמקורו בתנ"ך, ומשמעו מתנת ה'. בנוסף לכך, השם משמש גם כשם משפחה יהודי-אתיופי. האם התכוונתם ל... זבדיה – פייטן יהודי-איטלקי בן המאה ה-12 זבדיה כהן – דיין ישראלי, אב בית הדין הרבני בתל אביב אישים ששם משפחתם זבדיה בליינש זבדיה – דיפלומטית ישראלית המכהנת כשגרירת ישראל באתיופיה וודג' זבדיה – רץ ישראלי למרחקים ארוכים יוסף זבדיה – מחנך, פעיל עלייה ואסיר ציון לשעבר
צ'צ'לקה אדמונית

צָ'צָ'לָקָה אדמונית (שם מדעי: Ortalis ruficauda) היא מין של דמוי תרנגול ממשפחת ההוקיים החי בדרום ומרכז אמריקה. הצ'צ'לקות הם עופות הקרובות לתרנגולים ומזכירות תרנגול הודו קטן וצהבהב. אורכם 53-58 ס"מ ומשקלם 540-640 גרם. הם עופות קרקעיים החיים ברחבי יערות וחורשים אך גם באזורים יבשים יותר. צבעם זהוב עם ראש וצוואר אפור, מקור לבן ודלדול בשרני אדום תחתיו. הכנפיים והזנב חומים-אדמוניים עם שוליים לבנים. הזכרים של הצ'צ'לקה גדולים מהנקבות וכן צבעונים יותר. תפוצת הצ'צ'לקה משתרעת מוונצואלה וקולומביה וצפונה לאורך אמריקה המרכזית לעבר האיים הקאריביים. היא מין חברותי החיה בלהקות משפחתיות. היא נזונה מזרעים, פירות וחרקים. הצ'צ'לקה האדמונית היא הציפור הלאומית של האי טובגו, ויחד עם מגלן שני שהוא הציפור הלאומית של האי טרינידד, הן הציפורים הלאומיות של טרינידד וטובגו, ואף מופיעות בסמל המדינה. O. r. ruficauda O. r. ruficrissa מדיה וקבצים בנושא צ'צ'לקה אדמונית בוויקישיתוף צ'צ'לקה אדמונית, באתר ITIS (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית, באתר NCBI (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית, באתר GBIF (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית, באתר inaturalist צ'צ'לקה אדמונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
הוקו צהוב-מקור

הוקו צהוב-מקור (שם מדעי: Crax daubentoni) הוא מין ממשפחת תרנגולי גואם החי בג'ונלים של דרום ומרכז אמריקה. מוצאם של ההוקויים בטבע מיערות קולומביה וונצואלה, והם עופות קרקע המזכירים תרנגולות שחורות עם ציצה על ראשם. אורכם 84–92.5 ס"מ ומשקלם 2–3 ק"ג והם חיים רוב הזמן על הקרקע, אבל גם עפים אל העצים. ההוקו בעל כרבולת שחורה ובולטת וכן מקור צהוב עם חלק בשרני שחור בראשו. הנקבות חסרות את הבליטה האחרונה והחלק הצהוב, אבל שני הזוגות דומים בשאר הנוצות. הם ניזונים על הקרקע מפירות, עלים וחיות קטנות ומקננים על העצים. הם חיים בצורה מונוגומית והנקבה מטילה עד שתי ביצים. ההוקו עלול להיפגע בעתיד עקב כריתת יערות הגשם. מדיה וקבצים בנושא הוקו צהוב-מקור בוויקישיתוף הוקו צהוב-מקור, באתר ITIS (באנגלית) הוקו צהוב-מקור, באתר NCBI (באנגלית) הוקו צהוב-מקור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) הוקו צהוב-מקור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) הוקו צהוב-מקור, באתר GBIF (באנגלית) הוקו צהוב-מקור באתר neotropical.birds (באנגלית) הוקו צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
דראפט ההרחבה של שנת 2008 בליגת הפיתוח של ה-NBA

דראפט ההרחבה של שנת 2008 בליגת הפיתוח של ה-NBA הוא דראפט ההרחבה השלישי בתולדות ליגת הפיתוח של ה-NBA. הדראפט התקיים ב-24 בספטמבר 2008 בעקבות הצטרפותן הצפויה של קבוצות אירי בייהוקס ורינו ביגהורנס לליגה בעונת 2008/09. בדראפט הנוכחי התקיימו 10 סיבובי בחירה, כאשר בכל סיבוב כל קבוצה חברה שחקן אחד, מתוך רשימה של 55 שחקנים "לא מוגנים" משאר קבוצות הליגה. רינו קיבלה את הזכות לבחור ראשונה ובכל סבב השתנה סדר הבחירה בין הקבוצות. 3 שחקנים שנבחרו בדראפט זה נבחרו בעבר בדראפט ה-NBA: דיימון בראון (נבחר בדראפט של 2001), רנדי ליווינגסטון (1996) ודהטני ג'ונס (2003). ליווינגסטון ובריאן צ'ייס נבחרו בעבר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח. NBA D-League Expansion Draft Set For September 24, NBA.com, 22 September 2008
דגרתל מדולדל

דְּגַרְתֵּל מדולדל (שם מדעי: Aepypodius arfakianus) הוא מין של עוף קרקע מאינדונזיה וגינאה החדשה והוא קרוב רחוק של התרנגול. דגרתל זה הוא עוף בגודל בינוני החי על הקרקע ביערות טרופיים וסובטרופיים שונים במערב אינדונזיה וניו גינאה. אורכו הממוצע 42 ס"מ והוא בעל נוצות שחורות על רוב גופו למעט הראש הכחול ובעל הציצה והרגליים האפורות. הזוויגים דומים אך הזכרים גדולים מהנקבות. עוף זה חי רוב זמנו על הקרקע ומעופף לעיתים רחוקות. הוא ניזון מפירות, זרעים, תולעים וחרקים אותם הוא מלקט מהקרקע. הזכרים והנקבות חיים יחדיו ובונים תל עשוי בוץ בתור מדגרה לביצים. הזכר בודק את הטמפרטורה בתוך התל באמצעות מקורו. כשהאפרוחים בוקעים מהביצים הם חותרים את דרכם מחוץ לתל ומתחילים חיים עצמאיים, ללא נוכחות ההורים. לדגרתל זה יש שני תת-מינים: Aepypodius arfakianus arfakianus Aepypodius arfakianus misoliensis מדיה וקבצים בנושא דגרתל מדולדל בוויקישיתוף דגרתל מדולדל, באתר ITIS (באנגלית) דגרתל מדולדל, באתר NCBI (באנגלית) דגרתל מדולדל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דגרתל מדולדל, באתר GBIF (באנגלית) דגרתל מדולדל באתר הרשימה האדומה של IUCN