laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Google Duo

Google Duo היא אפליקציה של שיחת וידאו שפותחה על ידי גוגל. האפליקציה זמינה באנדרואיד ו-iOS. האפליקציה הוכרזה לראשונה במהלך כנס Google i/O ב-18 במאי 2016 ביחד עם Google Allo והושקה בארצות הברית ב-16 באוגוסט 2016 ובשאר העולם כמה ימים מאוחר יותר.‏‏ האפליקציה עלתה בתוך יומיים למקום הראשון בחנות היישומים החינמיים של Google Play. לא מזמן הודיעה Google על אינטגרציה עם השירות meet לצורך שיפור האפליקציה התכונות של היישום כוללות: וידאו HD 720p אופטימיזציה של רשתות סלולריות עבור רוחב פס נמוך. האפליקציה מייעלת את WebRTC ומשתמשת QUIC מעל UDP. אופטימיזציה נוספת מושגת באמצעות המעלה של איכות הווידאו באמצעות ניטור רשת איכותי. "טוק טוק" – רק בתוכנת אנדרואיד אשר מציגת תצוגה מקדימה חיה של המתקשר לפני שהנמען עונה, אשר לפי גוגל: "היא הופכת את השיחות להרגשות יותר כמו הזמנה וללא הפרעה". הצפנה כברירת מחדל. תמיכת גוגל וירטואלי. השימוש של מספרי טלפון כדי לאפשר למשתמשים לקרוא בקלות את רשימת אנשי הקשר. החלפה אוטומטית בין WiFi ונייד נתונים. Google Allo Hangouts מדיה וקבצים בנושא Google Duo בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Google Duo Google Duo, הבלוג הרשמי Gibbs, Samuel (16 באוגוסט 2016). "Duo video calling app: Google launches cross-platform answer to FaceTime". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-16 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Google's Duo is another video chat service taking on Facetime, Skype". CNET. נבדק ב-2016-05-18. Bohn, Dieter (2016-05-18). "Google Duo makes mobile video calls fast and simple". The Verge. נבדק ב-2016-05-18. "Meet Google Duo, a simple 1-to-1 video calling app for everyone" (באנגלית). נבדק ב-2016-08-16. "Google launches Duo, a barebones video calling app". נבדק ב-2016-08-16. "Saying 👋 to Allo and Duo: new apps for smart messaging and video calling". Official Google Blog (באנגלית). נבדק ב-2016-05-18. Orr, Andrew (18 במאי 2016). "Knock knock! Who's there? Google Duo!". AndroidGuys. נבדק ב-9 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Google's FaceTime-beating Duo is now on Android and iOS". נבדק ב-2016-08-16.
רוברט רודמוז-בראון

רוברט ניל רודמוז-בראון (באנגלית: Robert Neal Rudmose-Brown;‏ 13 בספטמבר 1879 - 27 בינואר 1957) היה בוטנאי ומגלה ארצות מן העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. רודמוז-בראון נולד בסקוטלנד, לאב שהיה שוחר נלהב של החוג הארקטי. הוא למד בדאלוויץ' קולג' והמשיך במדעי הטבע באוניברסיטת אברדין. משרתו האקדמית הראשונה הייתה כמרצה לבוטניקה ביוניברסיטי קולג' בדאנדי, אז חלק מאוניברסיטת סנט אנדרוז. בדאנדי פגש את ויליאם ספירס ברוס, שהזמין אותו להצטרף למשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה. כחלק מעבודתו במשלחת קיטלג את החי והצומח באיי אורקני הדרומיים. בשובו הביתה היה לעוזרו של ברוס במעבדה הסקוטית לאוקיינוגרפיה, יועץ לסינדיקט הסקוטי של שפיצברגן וסגן-נשיא של קונגרס הקוטב הבינלאומי. בשנת 1907 התמנה למרצה לגאוגרפיה באוניברסיטת שפילד ועשה כמה עונות כבוטנאי שדה בסוולבארד. בשנת 1920 התמנה למרצה לגאוגרפיה באוניברסיטת מנצ'סטר ובשנת 1931 חזר לשפילד כפרופסור לגאוגרפיה. רודמוז-בראון כיהן כנשיא המכון לגאוגרפים בריטים בשנים 1937–1938 ובזמנים שונים היה נשיאם של מועדונים ארקטיים ואנטארקטיים. הוא מת בשפילד ב-27 בינואר 1957 והוריש את ספריית הקטבים שלו למכון סקוט לחקר הקוטב באוניברסיטת קיימברידג'. Rudmose-Brown, R. N., The Voyage of the Scotia, Being the Record of a Voyage of Exploration in Antarctic Seas, 1906 Rudmose-Brown, R. N., Principles of Economic Geography, 1920 (new ed. 1926, 1931, 1939, 1946) Rudmose-Brown, R. N., A Naturalist at the Poles: The Life, Work and Voyages of Dr. W.S. Bruce, the Polar Explorer, Seeley, Service & Co., London, 1923 Rudmose-Brown, R. N., The Polar Regions: A Physical and Economic Geography of the Arctic and Antarctic, Methuen, 1927 Rudmose-Brown, R. N. (1955). "Spitsbergen". Encyclopædia Britannica. Vol. 21. pp. 248–249. מדיה וקבצים בנושא רוברט רודמוז-בראון בוויקישיתוף Biographical details Peak named in his honour Further details Rudmose-Brown Collection
עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה השביעית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-23 באוגוסט 1961 ותחרות הסתיימה ב-2 במאי 1962. בתחרות השתתפו 29 קבוצות. נציגת מלטה השתתפה בתחרות בפעם הראשונה. משחק הגמר נערך באצטדיון האולימפי, אמסטרדם. התחרות הסתיימה בניצחון של בנפיקה ליסבון. בסיום העונה התברר ש-5 כדורגלנים (לרבות אלפרדו די סטפנו ופרנץ פושקש מריאל מדריד) כבשו 7 שערים. בסופו של דבר פרנץ פושקש שכבש שלישייה במשחק הגמר הוכרז כמלך השערים. זה היה התואר השני שלו. בתחרות השתתפו 29 קבוצות. בנפיקה ליסבון כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 28 קבוצות הנותרות חולקו ל-2 בתים: צפון אירופה ודרום אירופה. ההגרלה התקיימה בקופנהגן ב-4 ביולי 1961. בהתאם לתוצאות ההגרלה, קבוצה מכל בית העפילה ישירות לשמינית הגמר ו-14 קבוצות הנותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. במשחק הנוסף ריאל ניצחה 3:1 גמר גביע אירופה לאלופות 1962 אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"א
אצטדיון סאן ניקולה

אצטדיון סאן ניקולה (באיטלקית Stadio San Nicola) הוא אצטדיון כדורגל בבארי שבדרום איטליה המונה 58,270 מקומות ישיבה. האצטדיון נחשב לרביעי בגודלו באיטליה, אחרי סן סירו, סטאדיו אולימפיקו ואצטדיון סאן פאולו. האצטדיון נחנך ב-1990 לקראת מונדיאל 1990. החל מחנוכתו הוא משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל בארי. המשחק הרשמי הראשון שנערך בו היה בשלב הבתים במונדיאל 1990, בין נבחרת ברית המועצות לבין נבחרת רומניה בו ניצחה רומניה בתוצאה 0:2 מצמד שערים של מריוס לקטוש. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי רנצו פיאנו. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון סאן ניקולה בוויקישיתוף
ריטה (אלבום)

ריטה הוא אלבום הבכורה של הזמרת ריטה, שיצא בשנת 1986. בסוף 1985 יצא לתחנות הרדיו השיר הראשון של ריטה "בגידה", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יעל טבת קלגסבלד, בו הושקעו מעל 120 שעות אולפן. ריטה הייתה אז עדיין תלמידה בבית ספר למשחק "בית צבי" (שם היא למדה אחרי השחרור מצה"ל) כשהשיר זינק לראש מצעדי הפזמונים ברשתות רבות. הוא שהה שם במשך יותר מחודשיים וצבר השמעות רבות מאוד, הישג חריג באותה עת, ודאי כשמדובר בזמרת אלמונית. אחריו יצא הסינגל "שיר אהובת הספן", שכתב יאיר לפיד על בסיס הספר "ים המוות" של הסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו, שגם הוא זכה להצלחה רבה. בתחילת 1986, לאחר הצלחת שיריה הראשונים הוזמנה ריטה להשתתף בתחרות הקדם אירוויזיון. הופעתה עם "שביל הבריחה" שכתבה מיכל ברנט והלחין רמי קלינשטיין הפכה אותה כמעט בן לילה לכוכבת המדוברת ביותר בישראל. השיר עצמו זכה רק במקום הרביעי בתחרות, ואף על פי שלא הגיע למקום הראשון, היה לאחד הלהיטים הגדולים בישראל באותה שנה, וזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. באפריל 1986 הוציאה את אלבומה הראשון, שנקרא בפשטות "ריטה", בחברת תקליטים "הליקון". האלבום זכה להצלחה גדולה, תוך זמן קצר הגיע ל"תקליט זהב" ולמעמד של "פלטינה משולשת" (כשנמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים) ועד היום נחשב לאלבום הבכורה הנמכר ביותר בישראל. בנוסף ל-"שביל הבריחה", "בגידה" ו-"שיר אהובת הספן", בלטו באלבום השירים "עבד של הזמן" שריטה כתבה בעצמה וביצוע לשירו של חיים נחמן ביאליק "הכניסיני תחת כנפך" בלחן עממי, שקצבו היה איטי מאוד. פרט ל-"עבד של הזמן", כתבה ריטה גם את "לךָ" ואת "עוד איש בודד". האלבום הביא עמו בשורה חדשה בכל הקשור להפקה מוזיקלית ולתפיסת העבודה על תקליט. אך החידוש לא היה רק באופן העבודה אלא גם באיכות הצליל שהיה בסטנדרטים בינלאומיים. על כך היה אחראי בעיקר רמי קלינשטיין שהיה המפיק המוזיקלי (בעזרת ראובן שפירא ונאור דיין). קלינשטיין גם הלחין ועיבד את כל שירי האלבום, פרט ל-"הכניסיני תחת כנפך". בתקליט: שירים 1–5 - צד 1, שירים 6–10 - צד 2. עיבודים והפקה מוזיקלית: רמי קלינשטיין. סייעו בהפקה מוזיקלית: ראובן שפירא ונאור דיין. קלידים: רמי קלינשטיין. גיטרות: נאור דיין. גיטרה בס: מייקל בנסון - (חוץ מ-"משחק מכור" ו-"לבכות"). גיטרה בס: זרובבל שנקין [צוף] - (ב-"משחק מכור"). גיטרה בס נטולת סריגים (Fretless): מיקי שביב - (ב-"לבכות"). כלי הקשה: אלון הלל. קולות ואפקטים: ריטה, רמי קלינשטיין, אהרון וירמי קפלן, רוני בראון, נאור, איגי והוד דיין, מייקל בנסון, גיא יפה, רמש וריש, שוניה ושוניה והשעון של ראובן. מפיקה: מיכל ברנט. עוזרת הפקה: דורית שחר. יחסי ציבור: נעמי שפר. הוקלט באולפני "טריטון", 1986, ת"א. טכנאי הקלטה ומיקס: ראובן שפירא. עוזר טכנאי: פבלו ושלר. חיתוך: גיא יפה. עיצוב עטיפה: דוד גרוסמן + יקי מולכו. צילום עטיפה: בן לם איפור: דורית פלוצקי. עיצוב שיער: ינקה בן שושן. מידע על האלבום ריטה באתר MusicBrainz האלבום ריטה באתר Discogs האלבום ריטה באתר ספוטיפיי האלבום ריטה באתר אפל מיוזיק האלבום ריטה באתר יוטיוב ריטה באתר סטריאו ומונו ריטה, באתר "פזמונט" ריטה, באתר אקו"ם ריטה, רשימת השמעה, באתר יוטיוב דב אלפון, ריטה המרטיטה, כותרת ראשית, 16 באפריל 1986 דני בלושטיין, מפוצצת הסטטוסקופים, מעריב, 18 באפריל 1986 קוואמי, ריטה מתארחת ברדיו הקצה לספיישל 35 שנה לאלבום הבכורה שלה, ‏15 באפריל 2021 יוסי חרסונסקי, מליזה דוליטל ועד פופ, מעריב, 7 בפברואר 1986 פרסומת בעיתון לרגל יציאת האלבום, מעריב, 18 במאי 1986 אירית רותם, תקליט זהב לריטה, מעריב, 5 במאי 1986 דיסקוגרפיה של ריטה, באתר teev.com "ריטה", באתר הרשמי דירוג סופעשור, מעריב, 29 בספטמבר 1989
עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה השמינית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-12 בספטמבר 1962 ותחרות הסתיימה ב-22 במאי 1963. בתחרות השתתפו 30 קבוצות. נציגת אלבניה השתתפה בתחרות בפעם הראשונה. משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן, לונדון. התחרות הסתיימה בניצחון של מילאן בפעם הראשונה בתולדות המועדון. לראשונה מאז תחילת התחרות בשנת 1955, ריאל מדריד לא השתתפה במשחק הגמר (לפני זה היא זכתה חמש פעמים ברציפות ופעמיים הפסידה במשחק הגמר). בתחרות השתתפו 30 קבוצות. בנפיקה ליסבון כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. סטאד ריימס העפילה ישירות לשמינית הגמר (הסיבוב הראשון של העונה), 28 קבוצות הנותרות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. במשחק הנוסף פיינורד ניצחה 1:0 גמר גביע אירופה לאלופות 1963 אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"א
ניאסנגבה איאדמה

נְיָאסֶנְגְּבֶּה אֵיָאדֵ֫מָה (בצרפתית: Gnassingbé Eyadéma; ‏26 בדצמבר 1935 – 5 בפברואר 2005) היה נשיא טוגו משנת 1967 ועד למותו ב-2005. איאדמה נולד למשפחת איכרים ענייה משבט הקאבייה, אחד הגדולים מבין 37 השבטים בטוגו. שם ילדותו היה אטיין (הוא שינה את שמו פעמיים, מאוחר יותר). בנעוריו עסק באגרוף. בזמן שטוגו הייתה קולוניה של צרפת, הוא שירת בלגיון הזרים הצרפתי והשתתף במספר מלחמות קולוניאליות בשורות צרפת, בהן מלחמת העצמאות של אלג'יריה ומלחמת הודו-סין הראשונה. ב-13 בינואר 1963 השתתף בהפיכה צבאית בטוגו, במהלכה נרצח הנשיא סילבנוס אולימפיו ליד בניין השגרירות האמריקאית בלומה. אולימפיו נלחם נגד הצרפתים על עצמאותה של טוגו, ונחשב עצמאי וסורר מדי לטעמה של צרפת, שעודדה את מנהיגי ההפיכה. רציחתו הייתה הראשונה בשרשרת רציחות שהתרחשו במדינה. בתקופה זו שינה את שמו לאיאדמה, שם שמשמעותו "אומץ" בשפת הקאבייה. על פי עדויות רבות, איאדמה רצח בעצמו את אולימפיו. על פי העדויות, אולימפיו נתפס על ידי קבוצת חיילים, ואייאדמה ציווה על אחד החיילים להרוג אותו. כשזה ירה לרגלי הנשיא, תפס אייאדמה את נשקו של החייל וירה שלוש פעמים בטווח קצר באולימפיו. אז חזר ודקר את הנשיא שפרפר למוות על הארץ. "כך עשיתי גם באלג'יריה, כדי לוודא שהקורבנות שלי מתים", אמר. לאחר הפיכת 1963 מונה ניקולא גרוניצקי לנשיא החדש של טוגו. בשנת 1967 איאדמה הוביל הפיכה צבאית נוספת נגד גרוניצקי, שבה הוא גורש לפריז. ב-14 באפריל 1967 הכריז על עצמו כנשיא ושר הביטחון, והחזיק בתפקידים אלה במשך 38 שנה, עד מותו ב-2005. הוא היה השליט הוותיק ביותר באפריקה. במהלך שנות שלטונו, איאדמה שמר על יחסים הדוקים עם צרפת ופעל בשירותה. איאדמה היה עריץ. על פי דו"חות של אמנסטי אינטרנשיונל וארגוני זכויות אדם נוספים, בשנות שלטונו התבצעו בטוגו הפרות רבות של זכויות האדם, בהן עינויים, השפעה של הרשות המבצעת על הרשות השופטת, צפיפות רבה בבתי כלא וזיופי בחירות. אזרחי טוגו ניסו מספר פעמים להתקומם נגד שלטונו של איאדמה, ללא הצלחה. כמו כן הוא ניצל ממספר ניסיונות התנקשות. בשנת 1974 הוא ניצל מתאונת מטוס (אנ') ועקב כך שינה את שם משפחתו לניאסנגבה, שם שמשעותו "נס" בשפת הקאבייה. בשנת 1985 נערך ניסיון הפיכה במדינה, אך איאדמה הזעיק את כוחות צבא צרפת, שסייעו לו לדכא את המהומות. כוחות צבא צרפת מוצבים עד היום דרך קבע בלומה, בירת טוגו. במהלך שנות שלטונו נערכו מספר מערכות בחירות, בהן לא התמודד נגדו כל מתחרה, ובכולן הוא נבחר לכאורה לנשיאות. בשנים 1993 ו-1998 נערכו בחירות שהיו לכאורה דמוקרטיות, אבל במהלכן נרצחו מאות ממתנגדי הנשיא. לפי דו"חות אמנסטי, חייליו של איאדמה היו אחראים לרציחות אלה. במערכת הבחירות לנשיאות ב-1998, ספירת הקולות הופסקה באמצע ואיאדמה הוכרז כמנצח. בשנת 2003 הבטיח איאדמה לפרוש מהשלטון, אך לאחר מכן חזר בו ולדבריו החליט "להמשיך להקריב את עצמו". החוקה של טוגו שונתה כדי לאפשר לו להיבחר שוב. בשנים האחרונות לחייו חלה התדרדרות במצבו הבריאותי של איאדמה, והוא ביקר מספר פעמים בישראל לצורך קבלת טיפולים רפואיים בהרצליה מדיקל סנטר. בשנת 2005 לקה בהתקף לב ומת בעיירת מולדתו פיה. בנו פור ניאסנגבה נבחר למלא את מקומו. המשכה של ידידות מופלאה: הנשיא לכל החיים של טוגו מבקר בישראל, באתר המפלגה הקומוניסטית הישראלית, ‏9 באוגוסט 2016 מדיה וקבצים בנושא ניאסנגבה איאדמה בוויקישיתוף ניאסנגבה איאדמה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ניאסנגבה איאדמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gnassingbe Eyadema (Obituary), The Telegraph, 8 February 2005. סוכנויות הידיעות, נשיא טוגו מת מהתקף לב; היה בדרכו לטיפול בישראל, באתר ynet, 5 בפברואר 2005.
ג'. מייקל בישופ

ג'ון מייקל בישופ (אנגלית: John Michael Bishop‏; נולד ב-22 בפברואר 1936) הוא אימונולוג ומיקרוביולוג אמריקאי אשר זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1989, יחד עם הרולד א. ורמוס, על גילוי המקור התאי של אונקוגנים רטרו וירוסיים. בישופ נולד בפנסילבניה שבארצות הברית. הוא למד במכללת גטיסברג ומאוחר יותר באוניברסיטת הרווארד, שם קיבל בשנת 1962 תואר דוקטור לרפואה. בישופ החל לעבוד במכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות. לאחר מכן הוא עבד במשך שנה במכון היינריך פטה בהמבורג שבגרמניה, בטרם הצטרף לסגל אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו בשנת 1968. מאז ועד היום נמנה בישופ על סגל האוניברסיטה, ואף שימש כקנצלר האוניברסיטה בשנים 1998–2009. בישופ ידוע בעיקר בזכות עבודתו עם הרולד א. ורמוס ודומיניק סטהלין. עבודתם המשותפת הראתה ב-1976 כי אונקוגנים הם פרוטו-אונקוגנים מותמרים, ומצויים באדם וביצורים רבים נוספים. כאמור, עקב עבודה זו זכו בישופ וורמוס בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1989. בשנת 1984 זכה בישופ בפרס אחוות אלפרד פ. סלואן. ב-2003 זכה במדליה הלאומית למדעים. באותה שנה פורסם ספרו: "איך לזכות בפרס נובל: חיים בלתי צפויים במדע". בשנת 2008 נבחר לכהן כחבר חוץ בחברה המלכותית. מדיה וקבצים בנושא ג'. מייקל בישופ בוויקישיתוף ג'. מייקל בישופ, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'. מייקל בישופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דונל תומאס

אדוארד דונל "דון" תומאס (אנגלית: Edward Donnall "Don" Thomas‏; 15 במרץ 1920 – 20 באוקטובר 2012) היה רופא והמטולוג אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת וושינגטון, מנהל חטיבת המחקר הקליני במרכז לחקר הסרטן על שם פרד האצ'ינסון וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1990, יחד עם ג'וזף א. מורי, על עבודתם בשטח השתלות איברים ותאים. תומאס נולד בטקסס, ארצות הברית לאב רופא. הוא למד כימיה והנדסה כימית באוניברסיטת טקסס באוסטין ובשנת 1941 קיבל תואר ראשון, וב-1943 קיבל תואר שני. בהיותו סטודנט לתואר ראשון, הכיר את אשתו, דורותי מרטין, שלמדה להיות עיתונאית באותה עת. לזוג נולדו שלושה ילדים. לאחר קבלת התואר השני, החל תומאס ללמוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1946 קיבל תואר דוקטור לרפואה. בשנת 1990, אותה שנה בה זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, זכה תומאס גם במדליה הלאומית למדעים. נפטר מדום לב בסיאטל שבוושינגטון, בגיל 92. מדיה וקבצים בנושא דונל תומאס בוויקישיתוף דונל תומאס, באתר פרס נובל (באנגלית) דונל תומאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דונל תומאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עבד אל-אילה בן כיראן

עבד אל-אילה בן כיראן (בערבית: عبد الإله ابن كيران; נולד ב-1954) הוא פוליטיקאי מרוקאי שכיהן כראש ממשלת מרוקו בשנים 2011–2017, וכמנהיג מפלגת הצדק והפיתוח המרוקאית. בן כיראן נולד ב-1954 בעיר רבאט שבמרוקו. מוצא משפחתו מן העיר פאס. בן כיראן היה בגיל 16 כשמת אביו. בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה בן כיראן פעיל שמאל. ב-14 בנובמבר 1997 נבחר לפרלמנט המרוקאי כנציג העיר סלא. ביולי 2008 נבחר למנהיג מפלגת הצדק והפיתוח, מפלגת אסלאם מתון, במקומו של סעד א-דין אל-עות'מאני. בבחירות לפרלמנט המרוקאי שנערכו בנובמבר 2011, זכתה מפלגתו של בן כיראן למספר המושבים הרב ביותר בפרלמנט, וב-29 בנובמבר 2011 מונה לראש ממשלת מרוקו, לאחר שהרכיב קואליציה ביחד עם שלוש מפלגות נוספות בפרלמנט. בן כיראן מגלה הן עמדות דמוקרטיות-ליברליות, והן עמדות אסלאמיסטיות. בראיון ב-2011 אמר: "אם אכנס לממשלה, לא יהיה זה כדי שאוכל לומר לנשים צעירות בכמה סנטימטרים של חצאית עליהן לכסות את רגליהן. זה לא ענייני. אף אדם אינו יכול, ממילא, לקרוא תיגר על חירויות הפרט במרוקו". ואולם, בעבר תיאר את החילוניות כ"תפיסה מסוכנת עבור מרוקו", וב-2010 פעל, ללא הצלחה, לאסור הופעה של הזמר הבריטי אלטון ג'ון ברבאט, עקב היותה "מקדמת הומוסקסואליות". באשר ליחס לישראל, נוקטים בן כיראן וחברי מפלגתו בעמדות אנטי-ישראליות, הבאות לידי ביטוי בהתנגדות לכניסת אזרחים ישראלים למרוקו ולמכירת מוצרים של חברות ישראליות במדינה. ממשלתו של בן כיראן הציבה יעדים כלכליים של צמיחה בשיעור 5.5% בשנה בממוצע במהלך ארבע שנות כהונתה, וצמצום שיעור האבטלה במדינה ל-8 אחוזים עד סוף 2016, לעומת 9.1 אחוזים בראשית 2012. בתחום יחסי החוץ, פעלה הממשלה רבות בנושא קשריה של מרוקו עם האיחוד האירופי, שותף הסחר החשוב ביותר שלה, וגילתה מעורבות גוברת במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, בה חברות 6 מדינות המפרץ הפרסי. בן כיראן נשוי לנבילה, פעילה במפלגתו, ואב לשישה. חובב שחמט ומוזיקה. מדיה וקבצים בנושא עבד אל-אילה בן כיראן בוויקישיתוף עבד אל-אילה בן כיראן, ברשת החברתית פייסבוק Islamist leader Abdelilah Benkirane named Morocco PM, באתר ה-BBC, מיום 29 בנובמבר 2011 Morocco profile - Leaders, באתר ה-BBC, מיום 26 באוקטובר 2013 ‘I do not force my daughters to wear the veil,’ says head of Morocco’s Islamist JDP head, באתר אל-ערביה, מיום 30 בנובמבר 2011 Polygamy is not an option, says Morocco Islamist premier’s wife, באתר אל-ערביה, מיום 1 בדצמבר 2011 מרוקו בעקבות תוניסיה: ניצחון לאיסלאם המתון, באתר ynet, 26 בנובמבר 2011 Morocco's new govt targets 5.5 pct GDP growth, באתר רויטרס, מיום 19 בינואר 2012 שמעון איפרגן, ‏המפלגה האיסלאמית במרוקו מקדמת חוק אנטי יהודי וישראלי, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2013
אנדרו שלי

אנדרו ויקטור שלי (באנגלית: Andrew Schally, בפולנית: Andrzej Viktor Schally‏; נולד ב-30 בנובמבר 1926) הוא אנדוקרינולוג פולני-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1977. שלי נולד בווילנה, שבאותה תקופה הייתה שייכת לפולין (כיום בירת ליטא). אביו היה ראש הקבינט של נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי, ואמו באה ממשפחת אצולה פולנית ידועה. בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שלי ומשפחתו נמלטו יחד עם נשיא פולין, ראש ממשלתה וכל שרי הממשלה לרומניה, שם הם נכלאו. על אותה תקופה סיפר שלי שנים רבות לאחר מכן: הייתי בר מזל כדי לשרוד את השואה בעודי חי בקרב הקהילה היהודית-פולנית ברומניה. נהגתי לדבר פולנית, רומנית, יידיש, איטלקית וגם גרמנית ורוסית, אך אני שכחתי שפות אלה כמעט לחלוטין, וגם הצרפתית שלי, שהייתה מצוינת, רחוקה עכשיו מלהיות רהוטה. מיד לאחר המלחמה, בשנת 1945, עבר שלי דרך איטליה, צרפת ובריטניה. הוא התחנך בסקוטלנד ובאנגליה, וב-1952 עבר לקנדה. הוא קיבל תואר דוקטור באנדוקרינולוגיה מטעם אוניברסיטת מקגיל בשנת 1957. באותה שנה הוא עבר לארצות הברית לטובת קריירת מחקר ועבד בעיקר באוניברסיטת טוליין. ב-1962 קיבל אזרחות אמריקנית. בשנת 1977 זכה שלי, יחד עם רוז'ה גימן, בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, על תיאור הורמון פפטידי המופק במוח. שלי היה נשוי למרגרט-רייצ'ל ווייט (ממנה התגרש) ולאנה מריה דה מדירוס-קומארו. מדיה וקבצים בנושא אנדרו שלי בוויקישיתוף אנדרו שלי, באתר פרס נובל (באנגלית) אנדרו שלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אמיל סקולץ

אמיל ש"י סֶקוּלֶץ (ברומנית: Emil Săculeț‏; 1915 – 1976) היה מנצח, מלחין ופסנתרן ישראלי, יהודי יליד בוקובינה, שנודע כחוקר פולקלור ואתנומוזיקולוג. עבודתו התמקדה בעיקר בחקר של המוזיקה היהודית ברומניה. אמיל סקולץ נולד ב-1915 בכפר איזווארלה סוצ'ביי במחוז סוצ'אבה בדרום בוקובינה, אז באימפריה האוסטרית, חלק מאוסטרו-הונגריה. בשנת 1918 עבר האזור לשליטת רומניה. הוא למד בבוטושאן. בהמשך עבד כמוזיקאי, מלחין ומורה בבתי ספר יהודיים בבוטושאן. בשנות ה-50 קיבל אותו הרי בראונר, שהעריך את כישוריו, לעבודה במכון לפולקלור בבוקרשט, אך משרתו בוטלה כעבור שנתיים. סקולץ זכה בשנת 1955 בפרס להלחנה בתחרות למוזיקה במסגרת פסטיבל הנוער העולמי שהתקיימה בוורשה. סקולץ ליקט שירים של היהודים בטרסניסטריה, כמו כן פרסם ברומניה ואחר כך בישראל אוסף של שירים ביידיש מרומניה. בשנת 1949 התקבל באיגוד המלחינים הרומנים. רשויות הצנזורה הקומוניסטית ברומניה דרשו הפסקת הפצת הספר, שהופיע בהוצאה למוזיקה של איגוד המלחינים ברומניה בעילת שווא שמדובר ב"שירים לאומניים ודתיים" ושעריכתו לא הייתה "מדעית" כביכול. סקולץ הירצה לפעמים על הפולקלור היהוד במוסדות תרבות כמו התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט. בשנת 1961 הורשה אמיל סקולץ להקליט עם תזמורת עממית יהודית שהוא עמד בראשה תקליט עם שירים יהודים בבית ההקלטה הממלכתי "אלקטרקורד". התקליט כלל מספר שירים ביידיש בביצוע הסולנים ראדו לוצ'יאן, סורינה דן וצ'צ'יליה שטיין, בליווי תזמורתו. בהמשך עלה סקולץ לישראל והמשיך בה את פעילותו בתחום הפולקלור היהודי ביידיש. סקולץ נפטר בשנת 1976 בראשון לציון. 1955 - הפרס להלחנה בתחרות למוזיקה במסגרת פסטיבל הנוער העולמי בוורשה. עמיל סעקולעץ, יִידישע פֿאָלקס-לידער / Cintece populare evreiești, בוקרשט: מוזיק-פֿאַרלאַג פֿון דעם קאָמפּאָזיטאָרן-פֿאַרבאַנד פֿון דער ר.פּ.ר., 1959 (הספר, בארכיון האינטרנט) (145 שירי-עם יהודיים שירי עם יהודיים מרומניה- יידישע פאלקסלידער פון רומעניע, התאחדות עולי רומניה בישראל, 1970 * שירי עם יהודיים עברית-יידיש, כרך א מהדורה שנייה בתרגום, שונים:נתן מארק, שמשון מלצר, אברהם שלונסקי, דב סדן ואחרים. הוצאת העו"ר בישראל, 1971. 1974 - רעי נעורים - 20 שירים לסולו ולמקהלה -על מילים מאת יצחק מאיר 1961 שירי עם יהודיים - בבית ההקלטות אלקטרקורד בבוקרשט Dr.Aurel Vainer - Personalități evreiești din Moldova în Contribuția etniei iudaice la dezvoltarea României, Hasefer 2014 Ada Brumaru cap Muzică în N.Cajal, H. Kuller, - Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație Hasefer, București 2004 אמיל סקולץ, דף שער בספרייה הלאומית Klára Lázok Cartea tipărită și cenzura în România anilor 1950-1960, Oldi Ágoston, Gidó Attila (ed) Minoritatea maghiară din România în perioada comunistă, Editura Institutului pentru Studierea Problemelor Minorităților Naționale și Editura Kriterion, Cluj Napoca 2009, Klára Lázok עמ' 418 :Liliana Corobca Controlul cărții Cenzura literaturii în regimul comunist din România (לילאנה קורובקה, "פיקוח הספרים - צנזור הספרות תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה", הוצאת פולירום, קרטיה רומניאסקה 2014 עמ' 21 A.Brumaru 2004 עמ' 517) אתר discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטין גלובר

מרטין גלובר (אנגלית: Martin Glover; נולד ב-23 בדצמבר 1960). מפיק מוזיקלי, מקים להקת הפוסט פאנק הבריטית Killing Joke ובסיסט בה. ידוע בשם הבמה "Youth". מותגו הראשון של מרטין גלובר היה 'Butterfly Record'. מרטין גלובר עבד עם אמנים פופולרים כמו טום ג'ונס, The Orb, פול מקרטני והת'ר נובה. גלובר הפיק את האלבום Urban Hymns של The Verve . הוא הפיק מספר רמיקסים ללהקות U2 ,Bananarama ,James ,The Shamen ואחרות. גלובר הקים מותגי הקלטה אחרים כמו: Liquid Sound Design וKamaflage Records. בשנת 1998 זכה גלובר בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "מפיק השנה" על האלבום "Urban Hymns". גלובר ידוע גם כמי שהתחיל את סצנת הטראנס הפסיכדלי, כאשר הקים את המותג דרגונפליי רקורדס. מרטין ידוע גם בשיתופי הפעולה הבאים: יחד עם סיימון פוספורד "Hallucinogen" תחת השם "Celtic Cross". יחד עם סיימון פוספורד "Hallucinogen" וגרג האנטר תחת השם "Dub Trees". יחד עם מארק מאנינג תחת השם "Zodiac Youth". יחד עם בן וטקינס מההרכב "Juno Reactor" תחת השם "Youth & Ben Watkins". יחד עם חואן ורדרה "The Muses Rapt" תחת השם "The Risin' Crew". יחד עם רון רות'פילד "Raja Ram", גראהם ווד, גרג האנטר ואחרים תחת השם "DMT". מדיה וקבצים בנושא מרטין גלובר בוויקישיתוף מרטין גלובר, ברשת החברתית פייסבוק מרטין גלובר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין גלובר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מרטין גלובר, באתר ספוטיפיי מרטין גלובר, באתר AllMusic (באנגלית) מרטין גלובר, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרטין גלובר, באתר דיזר מרטין גלובר, באתר Discogs (באנגלית) מרטין גלובר, באתר Songkick (באנגלית) מרטין גלובר, באתר Genius מרטין גלובר, באתר בנדקמפ You Say It's Your Birthday: Youth of Killing Joke מ-VH1