laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המבוא לחוקת ארצות הברית

המבוא לחוקת ארצות הברית (באנגלית: The Preamble to the United States Constitution) הוא קטע המורכב ממשפט אחד ארוך שמציג את חוקת ארצות הברית ומצהיר על סיבת חיבורה ועל מטרתה. כמו כן, אין המבוא מבטיח כל זכות או אוסר על כל מעשה. אנו, אנשי ארצות הברית, כדי ליצור איחוד מושלם יותר, לייסד צדק, להבטיח שלווה מן הבית, לספק הגנה לעם, לטפח רווחת הכלל, ולהבטיח את ברכת החירות עבורינו לנו ועבור צאצאינו, קובעים ומכוננים חוקה זו לארצות הברית של אמריקה. המקור באנגלית We the People of the United States, in Order to form a more perfect Union, establish Justice, insure domestic Tranquility, provide for the common defence, promote the general Welfare, and secure the Blessings of Liberty to ourselves and our Posterity, do ordain and establish this Constitution for the United States of America. — תרגום חוקת ארצות הברית, ויקיטקסט למעשה, אין כל הבטחה פרקטית במבוא, ואין שום הטלת סמכויות על הממשל הפדרלי. כתוצאה מכך, הוא מעולם לא היווה גורם מרכזי בפסיקה משפטית כלשהי. מדיה וקבצים בנושא המבוא לחוקת ארצות הברית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגודת החלל הישראלית

אגודת החלל הישראלית הוקמה זמן קצר לאחר אסון הקולומביה שבו נספה אילן רמון על ידי קומץ חובבי חלל כדי להמשיך את מורשת רמון שקרא לקדם את חקר החלל בישראל ובייחוד דרך החינוך המדעי לילדים. ציטוט מדבריו: חשוב לעם ישראל, גם בשעות קשות כאלה, לעבוד ולפעול למען העתיד. אני חושב שמה שאני עושה זו פעולה חשובה, עם הפנים לעתיד ועם הרבה חזון. הנושא של פתיחת החלל גם לתעשיות בארץ ולמדע בארץ, הוא למען העתיד שלנו. זה התחום החשוב בעתיד. האגודה נועדה להוות בית לכל שוחרי החלל בישראל, ולקיים אירועים ופעילויות שיקדמו את הבנת חשיבותו ונחיצותו של חקר החלל בדעת הקהל, ובקרב מקבלי ההחלטות. האגודה פועלת בציבור באמצעות עריכת ערבי-הרצאות בנושאי חלל ומפעילה תוכנית לימודי חלל ואסטרונומיה בבתי-הספר. האגודה פועלת מול הממשלה להגדלת תקציב סוכנות החלל הישראלית ושיפור מעמדה של ישראל בעולם בתחום החלל. האגודה אינה פעילה יותר היום. אגודת החלל הישראלית, באתר "גיידסטאר ישראל"
לותרינגיה

לותרינגיה (לותיר בספרוּת הרבנית), הייתה ממלכה בימי הביניים, שהוקמה על ידי לותאר השני (אנ') בשנת 855, וחולקה בשנת 959 לדוכסות לורן העילית ולדוכסות לורן התחתית. ישיבת חכמי לותיר במיינץ (מגנצא) שבגרמניה נקראה על שם ממלכה זו, וידוע על קהילה יהודית שזיהתה עצמה עדיין בשם זה, ושלחה שאלות לחכמי אשכנז הראשונים כמאה שנה אחר חלוקת הממלכה. מכיוון שהאזור לא היה בעל זהות היסטורית או אתנית, נקרא השטח "ממלכתו של לותאר", ובגרמנית "Lotharingi", ומזה נוצר השם "לותרינגיה". בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בחוזה ורדן בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה – החלק האמצעי של הממלכה. לאחר מותו של לותאר בשנת 855, חולקה נחלתו בין בניו בחוזה פרים; בנו הבכור לואי קיבל את ממלכת איטליה, בנו הצעיר שארל קיבל את פרובאנס, ואילו בנו השני לותאר קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869 חולקה נחלתו בחוזה מרסן, ולבסוף עברה נחלתו בשנת 880 לפרנקיה המזרחית. בנובמבר 887 הודח קרל השמן על ידי מועצת האצולה, ובמקומו נבחר ארנולף מקרינתיה. בתחילה התנגדו לכך גאי השלישי מספולטו, שהפך מאוחר יותר למלך איטליה, ורודולף הראשון, מלך בורגונדי, שרצה למלוך בכל לותרינגיה, אך לבסוף ויתר ושלט רק בבורגונדי. בשנת 891 הדף ארנולף את הוויקינגים מלוון, ובשנת 895 מינה את בנו הלא חוקי צוונטיבולד לשליט לותרינגיה. ב-13 באוגוסט 900 נרצח צוונטיבולד, והממלכה חדלה להתקיים והפכה לדוכסות. בשנת 903 מינה לודוויג הצעיר את גבהרד מלאנגאו לדוכס לותרינגיה, ששלט בדוכסות עד מותו בשנת 911. לאחר מותו של לודוויג הצעיר בשנת 911 נכבש האזור על ידי פרנקיה המערבית, בהסכמת רגינאר, דוכס לורן, אולם בשנת 925 כבש היינריך הראשון, מלך גרמניה את האזור בחזרה, בסיועו של ז'ילבר, דוכס לורן שקיבל בתמורה את בתו של היינריך לאשה. לאחר מותו של היינריך הראשון בשנת 936 ניסה ז'ילבר להעביר את נאמנותו לראול, מלך צרפת, אולם הובס בשנת 939 על ידי אוטו הראשון, מלך גרמניה ונאלץ לברוח מהדוכסות. לאחר מכן שלט בדוכסות היינריך הראשון, דוכס בוואריה עד לשנת 940, ולאחריו שלט אוטו, דוכס לורן עד לשנת 944. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה. בשנת 944 פלשו כוחותיו של לואי הרביעי ללותרינגיה, אולם נאלצו לסגת לאחר שאוטו הראשון הגיב בגיוס צבא גדול בפיקודו של הרמן הראשון, דוכס שוואביה. בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, במקום קונרד, דוכס לורן שמרד בו. בשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה. חתנו של ברונו - פרידריך הראשון מבאר ירש את לורן העילית, ואילו לורן התחתית עברה לגוטפריד הראשון, דוכס לורן התחתית. בשנת 978 פלש לותר, מלך צרפת לאזור והגיע עד אאכן, אולם אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה השיב מלחמה והגיע עד שערי פריז, ובעקבות כך ויתר לותר בשנת 980 על כל תביעותיו לאזור. עד מהרה התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול וורדן, ועוד. מאידך נשארה דוכסות לורן העילית כדוכסות בתחומי האימפריה הרומית הקדושה עד לשנת 1766, ולאחר מכן סופחה לממלכת צרפת. דוכסות לורן דוכסות לורן התחתית לורן לותרינגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו לדוגמה רבי אליעזר הגדול בספר חכמי אשכנז הראשונים, אברהם גרוסמן
נוטינגהאם

נוטינגהאם (באנגלית: Nottingham) היא עיר גדולה במרכז אנגליה, ובירתו של חבל נוטינגהאמשייר. נהר לין עובר בה, ולרוחב גבולה הדרומי עובר נהר טרנט. בעיר עצמה חיים כ-275,000 תושבים, ובמטרופולין, שכולל את הערים הסמוכות והפרוורים, חיים כ-666,000 תושבים. ליבה הפועם של העיר הוא כיכר השוק המרכזי, שהחל תהליך שיפוץ מואץ ב-2006. מסביב לכיכר מצויים מרבית רחובות המסחר והקניות של העיר. מכל מקום בכיכר וברחובות הסובבים אותה ניתן לראות את בניין המועצה הממוקם בקצה הכיכר. בבניין יש גם מרכז קניות גדול. האזור החדש ההולך ומתפתח במהרה בשנים האחרונות הוא הרובע הבוהמי "הוקלי", באזור לייס מרקט (Lace Market). הודות לאגדה רובין הוד מבקרים בעיר תיירים רבים כדי לראות אתרים המוזכרים בסיפור, בהם טירת נוטינגהאם ויער שרווד. מערות מרשימות ממוקמות מתחת לטירת נוטינגהאם ומושכות אליהן מטיילים מקומיים וזרים המגיעים לעיר. בעיר נמצאת אוניברסיטת נוטינגהאם החמישית בגודלה בבריטניה. בקרבת מקום מצוי ביתו של הלורד ביירון. גם הסופר ד.ה. לורנס גדל בעיר ומונצח בה. נוטינגהאם ממוקמת במזרח המידלנדס, אחד האזורים העניים ביותר בבריטניה כיום ולשעבר אזור מכרות. העיר מוכת אבטלה. נכון ל-2010 כשליש מתושבי העיר מובטלים ובה האחוז הגבוה ביותר באירופה של אמהות בגיל העשרה לחייהן. העיר גם סובלת ממכת אלימות קשה ולכן נקראה "Shottingham" (מלשון ירי), אם כי בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] חל בה שיפור קל. הדת העיקרית בעיר היא הנצרות, דתה הרשמית של הממלכה המאוחדת. בעיר ישנם מסגדים הודות לגל הגירה גדול ממדינות מוסלמיות, בעיקר פקיסטן ומדינות צפון אפריקה, המשרתים את הקהילה המוסלמית בעיר. בעיר חיים גם מיעוטים סיקים, הינדים ודאואיסטים. בעיר ישנם שני בתי כנסת המשרתים את הקהילה היהודית הקטנה. ברחוב לויד בשכונת שרווד פועל בית כנסת פרוגרסיבי, וברחוב שייקספיר עומד בית כנסת אורתודוקסי. בעיר קיים גם בית חב"ד. לעיר נוטינגהאם שני מועדוני כדורגל פעילים. נוטינגהאם פורסט (נוסד ב-1865), הוא מועדון גדול ונחשב לאחד החשובים באנגליה כולה.למרות שהקבוצה כיום לא במקום גבוה בליגה הראשונה, היא זכתה בעבר בשני גביעי אירופה לאלופות (ב-1979 וב-1980), שני גביעים, ארבעה גביעי ליגה, ואליפות אחת ב-1978. נוטס קאונטי הוא מועדון קטן יותר אך מפורסם בזכות היותו מועדון הכדורגל המקצועני הוותיק בעולם (נוסד ב-1861). הקבוצה משחקת כיום בליגה החמישית בחשיבותה באנגליה. קבוצת הקריקט של המחוז, "מועדון הקריקט של מחוז נוטינגהאמשייר", משחקת ב"טרנט ברידג'", אצטדיונה הביתי הממוקם בנוטינגהאם. בעיר יש מרכז טניס גדול, קבוצת ראגבי, אולם להחלקה על הקרח ומתקני ספורט רבים נוספים. בלגיה גנט, בלגיה זימבבואה הארארה, זימבבואה גרמניה קרלסרוהה, גרמניה סלובניה ליובליאנה, סלובניה בלארוס מינסק, בלארוס הרפובליקה העממית של סין נינגבו, הרפובליקה העממית של סין ישראל בית שמש, ישראל אתר האינטרנט הרשמי של נוטינגהאם (באנגלית) אלברט הול נוטינגהאם תחבורה בנוטינגהאם(הקישור אינו פעיל) היסטוריית המחוז מזג אוויר בנוטינגהאם בית הכנסת הפרוגרסיבי בית הכנסת האורתודוקסי אוניברסיטת נוטינגהאם נוטינגהאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבה של הבי.בי.סי.
כריסטופר ג'אדג'

דאגלס כריסטופר ג'אדג' (באנגלית: Douglas Christopher Judge; נולד ב-13 באוקטובר 1964) הוא שחקן טלוויזיה ומדבב אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כטיאלק בסדרת המדע הבדיוני "סטארגייט SG-1". כריסטופר ג'אדג' נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ולו אח אחד. הוא התקבל לאוניברסיטת אורגון באמצעות מלגת פוטבול. הוא החליף מספר פעמים את המקצועות שהחליט ללמוד באוניברסיטה ולבסוף בחר בתקשורת וקולנוע כמקצוע ראשי ופסיכולוגיה כמקצוע משני. אחד מתפקידו הראשונים של ג'אדג' היה תפקיד אורח בפרק "תחיה ותלמד" בסדרה "מקגייוור". הוא השתתף גם בסדרה "הנסיך המדליק מבל אייר" בתפקיד אורח של פועל. ג'אדג' מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של טילק מסדרת המדע בדיוני "סטארגייט SG-1", חייזר שהצטרף לצוות SG-1 לאחר שהיה יד ימינו של אפופיס, אל השקר והאויב העיקרי של בני כדור הארץ בימיה הראשונים של הסדרה. למעשה היה זה שיתוף הפעולה השני בין ג'אדג' לריצ'רד דין אנדרסון ("מקגייוור"), ששיחק בדמותו של ג'ק אוניל, מפקד הצוות. ג'אדג' גם כתב תסריט לארבעה פרקים מן הסדרה. בין השאר דיבב ג'אדג' את דמותו של מגנטו בסדרת האנימציה "אקס-מן: הדור הבא". בשנת 2015 שיחק בסרט הטלוויזיה "שארקנדו 3: אוי, אלוהים לא!", השלישי בסדרת סרטי "שארקנדו". בשנת 2018 ג'אדג' לוהק לדמות של קרייטוס מסדרת משחקי "God of War" ג'אדג' נשוי ויש לו שני בנים ושתי בנות. מדיה וקבצים בנושא כריסטופר ג'אדג' בוויקישיתוף כריסטופר ג'אדג', ברשת החברתית פייסבוק כריסטופר ג'אדג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריסטופר ג'אדג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטופר ג'אדג', באתר AllMovie (באנגלית) כריסטופר ג'אדג', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריסטופר ג'אדג', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אנטיוכוס העשירי

אנטיוכוס העשירי אֵוּסֶבֵּס פִילוֹפָּטוֹר (ביוונית: Ἀντίοχος Εὐσεβής Φιλοπάτωρ;‏ ? – 90 או 83 לפנה"ס) היה אחד המתמודדים בסכסוך המשפחתי על השלטון בממלכה הסלאוקית בין בני בית סלאוקוס המאוחרים. הוא עלה לשלטון ב-95 לפנה"ס, לאחר שהביס את קרובו סלאוקוס השישי (אפיפאנס) ובכך נקם את מות אביו, אנטיוכוס התשיעי (אאוסבס). התארים שבחר לעצמו מעידים רבות על סיפורו: "אאוסבס" היה תארו של אביו, ו"פילופטור" פירושו "אוהב-אב"; שניהם נבחרו מתוך כבוד לאביו. לאחר מכן שלט באנטיוכיה וסביבתה, כשהוא נלחם ללא הרף בארבעת אחיו של סלאוקוס השישי, בנבטים ובפרתים. אין הסכמה כללית באשר לתאריך נפילתו. יוספוס פלאביוס מעריך כי נהרג בסביבות שנת 90 לפנה"ס, בעת מלחמתו בפרתים -- וזוהי אכן התקופה בה עבר השלטון באנטיוכיה לפיליפוס הראשון (פילדלפוס). ההיסטוריון הרומי אפיאנוס לעומת זאת מספר כי אנטיוכוס העשירי הובס כשהמלך הארמני טיגרנס הראשון פלש לסוריה ב-83 לפנה"ס, אולם במקרה זה לא ברור מה קורותיו של אנטיוכוס בפרק שבין השנים הללו. בנו של אנטיוכוס העשירי, אנטיוכוס השלושה עשר (אסיאטיקוס) היה מלך-נתין בסוריה לאחר שהגנרל הרומי פומפיוס הביס את טיגרנס. מדיה וקבצים בנושא אנטיוכוס העשירי בוויקישיתוף
הנרי האברשאם גודווין אוסטן

הנרי האברשאם גודווין אוסטן (באנגלית: Henry Haversham Godwin-Austen;‏ 6 ביולי 1834 - 2 בדצמבר 1923) היה טופוגרף, גאולוג, מודד וזואולוג אנגלי חשוב. הצטרף לצבא ב-1851 והגיע לדרגת לויטננט קולונל (מקביל לסגן-אלוף). בחלק ניכר משירותו הצבאי השתתף במיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו. הפנה מרץ רב לגאולוגיה אך נודע בעיקר בשל מחקריו על החי והצומח של הודו. כתב את הספרים "רכיכות היבשה והמים המתוקים של הודו (1882-1887)" ו"ציפורי אסאם (1870-1878)". פסגת K2, הפיסגה השנייה בגובהה בעולם, אשר ברכס קארקוראם בהימליה נקראה לכבודו במקור פסגת גודווין-אוסטן. קרחון ליד K2 קרוי גם הוא על שמו. מדיה וקבצים בנושא הנרי האברשאם גודווין אוסטן בוויקישיתוף הנרי האברשאם גודווין אוסטן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק גרמני

מארק גרמני או דויטשה מארק (בגרמנית: Deutsche Mark, בסימון מקוצר: DM) היה ההילך החוקי בגרמניה המערבית מחודש יוני 1948, ומשנת 1990, עם איחוד גרמניה היה ההילך החוקי בגרמניה, עד כניסתו של מטבע האירו למחזור ב-2002. הדויטשה מארק החליף את הרייכסמארק, שנהג בגרמניה משנות העשרים עד 1948. היום המרק הגרמני אינו במחזור ולא ניתן להשתמש בו, אך ניתן עדיין להחליף מארקים ישנים באירו בסניפי הבנק המרכזי הגרמני, ואף לשלוח שטרות ומטבעות בדואר. המארק הגרמני חולק ל-100 פפניג (Pfennig) והיה נפוץ במטבעות של 1, 2 ו-5 מארק, וכן 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 פפניג. השטרות במחזור היו בני 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 מארק. המארק היה המטבע הרשמי של גרמניה מאז איחודה הראשון על ידי אוטו פון ביסמרק. הוא הוצג לראשונה ב-1873 כ"גולדמרק" (מרק זהב) והמטבעות במחזור גובו במתכת היקרה לפי תקן הזהב. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפסיקו לייצר מטבעות מגובים בזהב בשל מחיר הזהב היקר והדפסת הכסף התנתקה מגיבוי פיזי. בשל כך נקרא המטבע "פאפירמארק" ("שטרות נייר") שהלך והפך חסר ערך עם התמוטטות הכלכלה הגרמנית והדפסת הכסף הבלתי מבוקרת שגררה את ההיפר-אינפלציה בגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בה ערכי השטרות זינקו למיליונים ומיליארדים. בסוף 1923, כשהאינפלציה הפכה להיפר-אינפלציה והפפירמרק איבד מערכו מדי יום ביומו, הוא הוחלף ברנטנמרק, שגובה בסחורות ובנדל"ן. שנה אחר כך, ב-1924, הוחלף לרייכסמארק שהיה בשימוש עד תום מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50 התחזקה מאוד הכלכלה הגרמנית והמרק הפך לסמל לאומי ליציבות ולחוזקה של הכלכלה המקומית. החל משנות ה-60 נחשב למטבע הסחיר החזק ביותר באירופה לצד הליש"ט הבריטי ולאחד המטבעות החזקים והיציבים בעולם כולו. להלכה, הוחלף המארק הגרמני במטבע האירו כבר ב-1999, אז הפך האירו להילך החוקי ב-13 ממדינות האיחוד האירופי, וגרמניה בכללן. שערו של המארק מול האירו (1.955830 מרק גרמני לאירו אחד) נקבע על ידי הבנק המרכזי האירופי ב-31 בדצמבר 1998. כמו כן, חלה חובה על הצגת מחירים גם באירו. באופן תאורטי, ניתן היה לדוגמה לרשום המחאות באירו. למעשה, הופצו שטרות האירו ומטבעותיו ב-1 בינואר 2002, והמארק הגרמני נסחר והומר בבנקי גרמניה ומדינות האיחוד האירופי עד אמצע אותה שנה. המארק הגרמני היה המקור לשמו ולערכו של המרק הסחיר בבוסניה והרצגובינה, הממשיך להתקיים ולשמור על ערכו המקורי של המרק הגרמני מול האירו. גולדמרק רייכסמרק מארק מזרח גרמני מארק גרמני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נשים בשחור

נשים בשחור היא תנועת שמאל בינלאומית שמקורה בישראל, הפועלת להגדרתה כנגד אלימות באמצעים בלתי אלימים. על פי נתוני הארגון, רשומים בו כ-10,000 חברים וחברות, אשר טוענים כי בעיות האלימות נגד נשים והמלחמות קשורות זו לזו. התנועה מורכבת בעיקר מנשים, ומשתפת פעולה גם עם גברים המזדהים עם עקרונותיה. לתנועה אין מצע רשמי פרט להתנגדות לשליטה הישראלית בשטחים, כאשר כל קבוצה רשאית לבחור לעצמה אידאולוגיה נוספת בתחומים שונים; כך לדוגמה נחלקות ההתארגנויות השונות בשאלה האם לאפשר הצטרפות גברים לקבוצה. הקבוצה הראשונה הוקמה בירושלים בשנת 1988 בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, וכמחאה על צעדים צבאיים שנעשו על ידי מדינת ישראל ביהודה ושומרון. מקימות הארגון הכריזו על הקמת משמרת מחאה קבועה בימי שישי בכיכר צרפת שבירושלים, בה ילבשו בגדים שחורים לזכר האנשים שנהרגו במהלך המאבקים בין ישראל לפלסטינים משני צדי המתרס; הפגנה זו כוללת בעיקר שלטים שעליהם הכיתוב "די לכיבוש". בשנים הראשונות, צורת מחאה זו התפשטה לערים נוספות, ולקראת סוף האינתיפאדה הראשונה היו כשלושים משמרות מחאה במקומות שונים בארץ. עם חתימת הסכם אוסלו תפוצת הארגון בארץ החלה במגמת ירידה. בהפגנה לציון 20 שנה להקמת הארגון השתתפו מאות ספורות של משתתפים. הארגון זכה לתמיכה גם בקרב נשים יהודיות בחוץ לארץ, שהחלו בתמיכה בפעילות בישראל, ובהמשך החלו לפעול גם בעניינים מקומיים. מלחמת עיראק הובילה לעלייה בהצטרפות נשים לקבוצות הארגון שבארצות הברית, כשפעילותן מתמקדת בהתנגדות למלחמה זו. בעקבות מבצע עופרת יצוקה ארגן "נשים בשחור" הפגנות כנגד המבצע. פעילות הארגון כתבו מאמרים כנגד המבצע. תנועת נשים-בשחור בישראל זכתה בפרס אאכן לשלום (1991), בפרס השלום של העיר סאן-ג'ובאהי ד'אסו באיטליה (1994) ובפרס Peacemaker מטעם אגודת השלום היהודית (2001). בשנת 2001 הוענק לתנועת-נשים בשחור העולמית פרס המיליניום לשלום על ידי קרן הפיתוח לנשים של ארגון האומות המאוחדות (UNIFEM). שרה הלמן ותמר רפפורט, ‏אלה נשים אשכנזיות, לבד, זונות של ערבים, לא מאמינות באלוהים, ולא אוהבות ארץ־ישראל": "נשים בשחור" ואתגור הסדר החברתי , תיאוריה וביקורת 10, קיץ 1997 Safran, Hannah, Alliance and Denial: Lesbian Protest in Women in Black, in Frankfort-Nachmias, C. & Shadmi E. Sappho in the Holy Land, State Uni. of NY Press,Albany, 2005 Schachter, Sue, Lesbians in the WOmen's Peace Movement, in Frankfort-Nachmias, C. & Shadmi E. Sappho in the Holy Land, State Uni. of NY, Press,Albany, 2005 מדיה וקבצים בנושא נשים בשחור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשים בשחור הטלוויזיה החברתית, יאיר גיל, מי מפחד מאישה בשחור?, ‏08.02.2011 אוסף תמונות ממשמרות מחאה של נשים בשחור באתר של יאיר גיל תמרה טראובמן, אחרי 20 שנות מחאה, הכיבוש לא הסתיים, אבל המסר כבר לא מאיים, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2007 נשים בשחור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Who are Women in Black?, באתר הארגון, באמצעות וייבאק מאשין, ‏20 במאי 2021 (באנגלית). אליעזר יערי, על הקצה
המיפוי הטריגונומטרי הגדול

המיפוי הטריגונומטרי הגדול הוא פרויקט טריאנגולציה מקיף של הודו שנערך על ידי הבריטים וההודים במשך רוב המאה ה-19. בתחילה הוביל אותו ויליאם למבטון ולאחר מכן ג'ורג' איוורסט ואנדרו וו (Andrew Waugh). במסגרת המיפוי מופו ותוחמו גבולות השליטה הבריטית בהודו, ונמדדו הפסגות ברכס ההרים הגבוה בעולם, רכס ההימלאיה. בין השאר נתגלה במיפוי כי "פסגה XV", הלא היא פסגת האוורסט, היא הפסגה הגבוהה בעולם. גם פסגת K2, הפסגה השנייה בגובהה בעולם, מופתה במיפוי זה. המיפוי שבוצע בעזרת תאודוליטים החל מ-1802 מהקצה הדרומי של הודו לכיוון צפון, נועד במקורו למדוד קשת לאורך קשת האורך ובכך לקבל מידע מדויק על עקמומיות כדור הארץ. למיפוי הייתה השפעה מדעית עצומה, ובין השאר נמדדה בו לראשונה בצורה מדויקת אורכה של קשת האורך של כדור הארץ. המיפוי הגיע אל מרגלות ההימלאיה רק עם פרישתו של אוורסט וחזרתו לבריטניה. יורשו בתפקיד אנדרו וו שנכנס לתפקיד ב-1843 החל למדוד מתוך צפון הודו את גובהם של ההרים ברכס ההימלאיה. את החישובים ביצע בקולקטה (נקראה אז כלכותה) המתמטיקאי ההודי רד'נאת סיקדאר, שהיה "המחשב האנושי" של הפרויקט באותה עת. כבר ב-1847 הם גילו שרבות מהפסגות בהימלאיה גבוהות יותר מפסגות הרי האנדים, שעד אז היו הגבוהות ביותר שנמדדו, אולם וו לא פרסם את הממצאים, והחליט לבדוק קודם האם יש פסגות יותר גבוהות, שטרם נצפו ונמדדו, במקבץ הפסגות הרחוק יותר על גבול נפאל וטיבט. הפסגות נמדדו, ממרחק של מאות קילומטרים, באותה שנה, ושוב ב-1849, ואחרי תהליכים של זיהוי הפסגות מהמקומות השונים שבהן נמדדו, והחישובים הטריגונומטריים של סיקדאר, הם הגיעו ב-1852 למסקנה שהפסגה שלה הם קראו פסגה XV, היא הגבוהה ביותר, והיא כנראה הנקודה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ. וו עדיין התמהמה בפרסום הממצאים, ורק ב-1856 הוא דיווח על תוצאות המדידה, והודיע ש"פסגה XV" שבהימלאיה הנפאלית גובהה הוא 29,002 רגל (8,840 מטר), ושזהו כנראה ההר הגבוה ביותר בעולם. הקשת הגאודזית של שטרובה מדיה וקבצים בנושא המיפוי הטריגונומטרי הגדול בוויקישיתוף
ג'ורג' איוורסט

סר ג'ורג' איוורסט (אנגלית :George Everest;‏ 4 ביולי 1790 - 1 בדצמבר 1866) היה מודד וגאוגרף ולשי, קולונל בצבא הבריטי. נולד בקריקהוואל שבמחוז פוויס בויילס. בשנת 1818 התגייס לרגימנט הארטילריה המלכותי, והוא יועד להיות העוזר של קולונל ויליאם למבטון. למבטון החל בעריכת המיפוי הטריגונומטרי הגדול בשנת 1806. עם מותו, בשנת 1823, תפס איוורסט את מקומו. איוורסט כיהן בתפקיד הסוקר הראשי של הודו בשנים 1830 עד 1843. הוא היה האחראי השני למיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו והשלים את המדידות בקטע של קשת האורך מדרום הודו ועד לגבול נפאל, מרחק של כ-2,400 ק"מ. הר האוורסט קרוי על שמו, ואולם אזור ההר נסקר על ידי יורשו אנדרו ואו. בשנת 1832 בנה אוורסט את ביתו במוסורי, אוטראקהאנד, הודו. בשנת 1843 פרש אוורסט וחזר לבריטניה. שם הפך להיות עמית של החברה המלכותית. בשנת 1862 נבחר לסגן נשיא החברה הגיאוגרפית המלכותית. בשנת 1865 הוחלט לתת להר אוורסט את שמו כאות כבוד לג'ורג' איוורסט. איוורסט עצמו התנגד לשינוי ודרש להשאיר את שם ההר כפי שהיה במקור הנפאלי שלו - סגארמאטה, או בשמו הטיבטי -צ'ומו לונגמה. הוא היה בונה חופשי. הצטרף לבנייה החופשית בלשכת נפטון מספר 441, ובהמשך הצטרף ללשכת פרינס ויילס מספר 493, בפברואר 1829. איוורסט נפטר ב- 1 בדצמבר 1866 אחייניתו, מרי אוורסט, נישאה בשנת 1855 לג'ורג' בול, והפכה אחר כך לסופרת מצליחה, בעיקר בנושאי חינוך ילדים למתמטיקה. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' איוורסט בוויקישיתוף ג'ורג' איוורסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ורג' איוורסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזרח טירול

מזרח טירול (בגרמנית: Osttirol - אוסט-טירול) הוא אזור ומובלעת חוץ של מדינת טירול באוסטריה. מבחינה מנהלית האזור חופף למחוז ליינץ (Bezirk Lienz). חבל ארץ זה מנותק משאר מדינת טירול פיזית, אך נחשב לחלק ממנה. שכניו הם: בדרום ובמערב איטליה, במזרח קרינתיה ובצפון מדינת זלצבורג. המחוז משתרע על 2,020.08 קמ"ר. במחוז ישנן 33 ערים ועיירות, ובירתו היא העיר ליינץ. ב־1919, דרום טירול נפרדה מהחלק האוסטרי של טירול והועברה לאיטליה, כחלק מחוזה סן-ז'רמן. מאז מזרח טירול, שהוא בעצם מחוז ליינץ, הוא חלק נפרד משאר טירול. מדיה וקבצים בנושא מזרח טירול בוויקישיתוף
SharePoint

SharePoint היא סדרת מוצרים של חברת מיקרוסופט, המיועדים לשיתוף משאבי ידע לשם ניהולם על ידי מספר משתמשים המחוברים ברשת מחשבים. המוצרים באים בזוגות - ה-Services שמספק סביבת עבודה וה-Server, שמשמש להקמת פורטל על השרת המשותף. הסדרה הופצה לראשונה בשנת 2001, עת יצאו המוצרים: Sharepoint Team Services ו-SPS - פורטל ארגוני ושרת ניהול מסמכים Sharepoint Portal Server 2001 שישב על שרתי Exchange. ה-SPS נועד לשרת עובדי ידע המשתמשים במערכות חלונות ואופיס על מנת לאפשר להם לאתר, לחלוק ולפרסם מידע בצורה קלה ופשוטה. בשנים הבאות הוכנסו שינויים רבים, כאשר Sharepoint הפכה בהדרגה להיות פלטפורמה מרכזית לניהול ידע, פלטפורמה מרכזית לניהול יישומים פשוטים וליישומי Workflow (דוגמת נינטקס) וכן פלטפורמה מרכזית לשיתוף מסמכים. כמו כן, נוספו לכלי יכולות בינה עסקית ופתרונות מדיה חברתית. Web part הוא פקד צד שרת של ASP.NET, שמכיל תכנים מבוססי ווב. מספר Web parts שמשולבים בדף HTML, מאפשרים למשתמש לשנות את מראה הדף ואת התנהגותו. דף פורטל שמשולבים בו Web parts, נקרא דף Web part. ה-Web parts נמצאים באזורים שונים של הדף. לדוגמה, אזור אחד של הדף יכיל Web part הקשור למזג אוויר, אזור אחר יכיל Web part העוסק בחדשות מהעולם, אזור נוסף יכיל Web part ובו לוח שנה ואזור רביעי יכיל Web part שמטפל בהודעות לארגון. לאתר אינטרנט שמשתמש ב-Web parts יש קטלוג Web parts והמשתמש יכול לבחור מקטלוג זה Web parts ולהוסיף אותם לדף. המשתמש יכול גם להוריד Web parts מהדף, לשנות את מיקומם של ה-Web parts על הדף, לבחור צבעים עבורם, לערוך אותם, או ליצור חיבור ביניהם כך שביצוע פעולה ב-Web part אחד יגרום לשינוי תוכן ב-Web part אחר. באמצעות Web parts יכול כל משתמש להתאים את האתר לצרכיו ולהעדפותיו. ניתן גם לקבוע הרשאות כך שרק משתמשים מורשים כמו מנהלי האתר יוכלו לשנות את הדף עבור כלל הגולשים. כאשר משתמש משנה את תוכן הדף, את סידורו ואת הצבעים, מידע על כך נשמר במסד נתונים שנמצא בשרת שבו נמצא אתר האינטרנט. ואף אם המשתמש יצא מהאתר וסגר את הדפדפן, בפעם הבאה שייכנס לאתר, יראה את דף ה-Web part במראה האישי שבחר לעצמו. המוצר הופיע לראשונה בשנת 2003 ב-SharePoint Services. בשנת 2005 ב-NET Framework גרסה 2.0 נוסף מרחב השם System.Web.UI.WebControls.WebParts, המכיל סט מחלקות וממשקים המהווים פקדי Web parts. באמצעות פקדים אלו ניתן ליצור דפי Web parts. בישראל קיימת קהילת מומחים ענפה המתכנסת ביום שני האחרון של כל חודש במשרדי מיקרוסופט לטובת הרצאה מקצועית המועברת בכל מפגש על ידי מומחה אחר. Peter Vogel, Professional Web Parts and Custom Controls with ASP.NET 2.0 מדיה וקבצים בנושא SharePoint בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של SharePoint (בשפות מרובות) Microsoft Office SharePoint Server, באתר מיקרוסופט השרת Sharepoint Portal Server 2001 במדריך הטרמפיסט למחשבים של ליאור קפלן ASP.NET Web Parts in Visual Studio - באתר MSDN System.Web.UI.WebControls.WebParts Namespace - באתר MSDN קהילת SharePoint ישראל, קהילת SharePoint ישראל ב FACEBOOK
אנטיוכוס האחד עשר

אנטיוכוס האחד-עשר (אֶפִּיפָאנֶס או פִילָדֶלפוּס) (? - 92 לפנה"ס) היה דמות משנית במלחמות הירושה בשנים האחרונות של בית סלאוקוס, שהיו בעבר שליטי ממלכה מפוארת, הממלכה הסלאוקית, אך בימיו של אנטיוכוס האחד-עשר היו רק מלכים מקומיים בסוריה. אנטיוכוס האחד-עשר היה בנו של אנטיוכוס השמיני (גריפוס), ואחיו של סלאוקוס השישי (אפיפאנס). לאחר תבוסת אחיו ב-95 לפנה"ס בידי אנטיוכוס העשירי (איוסבס פילופטור), החליטו אנטיוכוס האחד-עשר ואחיו התאום, פיליפוס הראשון (פילדלפיוס), לנקום, וערכו מצור על אנטיוכיה, מרכז שלטונו של אנטיוכוס העשירי. המצור נכשל, ואנטיוכוס האחד-עשר טבע בנהר אורונטס כשניסה לחצותו על-גב סוס במהלך המלטות (92 לפנה"ס). מדיה וקבצים בנושא אנטיוכוס האחד עשר בוויקישיתוף