laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל ניסן קרק

הרב ישראל ניסן קרק (1863, קאמי, ליטא – 1938, תל אביב, פלשׂתינה–ארץ ישראל) היה רב ליטאי, ראש תנועת "המזרחי" בליטא. ישראל ניסן קרק נולד ב-1863 בעיירה קאמי שבליטא. למד, בין השאר, בישיבת וולוז'ין, ובשנת 1887 נתמנה למורה צדק (מו"צ) בעיר קובנה, והיה מראשי הקהילה היהודית בה במשך כ-40 שנה. קרק היה מתלמידיו ועוזריו של הרב יצחק אלחנן ספקטור, ותחת השפעתו פעל כחובב ציון נלהב. החל משנת 1912 עמד קרק בראש כולל קובנא לתמיכת אברכים פרושים בעיר, כולל שהוקם על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור, במטרה לפתור את בעיית האברכים לומדי התורה שנזקקו לתמיכה כלכלית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי קובנה מהעיר, והורשו לחזור אליה רק תחת הכיבוש הגרמני. קרק היה מראשוני החוזרים לעיר, והקים (יחד עם ד"ר מ' רבין, י' אפשטיין, ש' שבל, וש' ויסטינצקי) נציגות של הקהילה היהודית. הנציגות טיפלה, בין היתר, במתן תמיכה במסגרת מוסדות של הקהילה כגון בית-היתומים, בתי-הספר, אגודת הנשים, אגודת "אחיעזר", מסעדה ציבורית, אגודת "עזרה", תלמוד תורה. נוסף על אלה טיפלה הנציגות גם בהשגת הלוואות לשיקומם של עסקים שונים, לתמיכה בגימנסיה הריאלית, ובעניי קובנה ופרווריה. קרק היה יושב-ראש "המזרחי" בליטא, וציר לקונגרס הציוני ה-12 (1921). ב-1929 עלה לארץ ישראל, שבה המשיך לפעול כאיש תורה. נפטר בתל אביב, ב-1938, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק שבשכונה הקרויה על שם מורו ורבו, יצחק אלחנן ספקטור. בתו מרים הייתה אשתו של הרב ישראל רוֹזֶנסון (1888–1940), רב ומחנך, דיין ופוסק בקובנה, פעיל בתנועה הציונית, חבר המזרחי ובשנות ה-30 חבר ברית הציונים הרוויזיוניסטים. בני הזוג נספו בשואה. (נכדו, פרופ' ישראל רוזנסון, הוא מחנך וחוקר תנ"ך, ראש מכללת אפרתה; אחיו הגדול, אברהם מרדכי רזיאל (רוזנסון), היה ממורי בית הספר תחכמוני בתל אביב, ואביהם של דוד רזיאל, מפקד האצ"ל הרביעי וממייסדיו ונציב בית"ר, ואסתר רזיאל-נאור, חברת הכנסות הראשונה עד השביעית מטעם תנועת החרות וגח"ל.) 'קרק, ר' ישראל־ניסן ב"ר חיים־יעקב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 88 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1286). המרכז לחקר השואה, קהילת קובנה, באתר "זכור" רוזנסון ישראל, באתר "רבנים שנספו בשואה"; מרים רוזנסון לבית קרק: דף עד, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, אתר יד ושם. דוד תדהר (עורך), "אברהם מרדכי רזיאל (רוזנסון)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 987. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דן סואן

דן סואן הוא פרופסור לסוציולוגיה, ששימש ראש המחלקה למדעי החברה והרוח באוניברסיטת אריאל. סואן לימד במשך שנים רבות במכללת עמק יזרעאל אוניברסיטת אריאל וסמינר הקיבוצים. בספרו "ארץ עברה וזעם", שיצא בשנת 2003, מתאר את החברה הישראלית לאור ארבעה שסעיה המרכזיים כפי שהוא מאבחן אותם. השסעים הם משבר הזהות, השד העדתי, הקרע בין הדתיים לחילוניים והמחלוקת בין היהודים לערבים. סואן הוא מייסד ועורכו הראשי של כתב העת "סוגיות חברתיות בישראל" העוסק בסוגיות סוציולוגיות וחברתיות בישראל. ישראל: ממדינת רווחה לדרוויניזם חברתי: השסע הריבודי בישראל, הוצאת צ'ריקובר, 2005 היסטוריה של השלטון המקומי בעולם - יסודות השלטון המקומי - יחידה 1, האוניברסיטה הפתוחה, 2004 השלטון המקומי במגזר הערבי - יסודות השלטון המקומי - יחידה 5, האוניברסיטה הפתוחה, 2004 ארץ עברה וזעם: שסעים וזהות בחברה הישראלית, הוצאת אח, 2003 עדות ובעיות אתניות בישראל, הוצאת בית ברל (עורך), 1998 דן סואן, צדק צדק תרדוף, באתר דתילי דן סואן, אחד מכל חמישה: ערבי ישראלי – חיים בתחתית הפירמידה, מפנה 56–57, מאי 2008, עמ' 53–58 יוני קמפינסקי, סואן: אין לממצאים השלכות פוליטיות, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2008 דן סואן (1933-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיעה פנים-מפלגתית

סיעה פנים-מפלגתית היא התארגנות של חברי מפלגה במסגרת המפלגה ובתוכה, למען קידום אינטרס אישי או אידאולוגי מסוים (למשל סיעת הקיבוץ הדתי במפד"ל). סיעה פנים-מפלגתית מוגדרת כ"כוח המתחרה ברכישת השפעה על המוסדות המרכזיים של השלטון הפנים-מפלגתי, על ניסוח מדיניות המפלגה ומינויה למשרות ציבוריות" (זריצקי). יש המגדירים סיעה כ"קבוצה בעלת זהות קולקטיבית המושתתת על ערכים ו/או אינטרסים שווים, המטילה מרות ומשמעת על חבריה, מאורגנת לבצע פעולה שבמרכזה המרה או השפעה על המדיניות או ההנהגה של המפלגה. (ישי). יש הרואים בסיעה בעלת כוח וארגון משל עצמה, קבוצה פנים-מפלגתית בעלת מטרות מובחנות. ברוב המפלגות בישראל פעלו מאז ומתמיד סיעות פנימיות. הדוגמה הבולטת ביותר הנה הסיעות הפנימיות המאורגנות שפעלו בתחום ההסתדרות, ארגוני העובדים, למשל "איגוד העובדים הליברלים", שפעלו במפלגה הליברלית, עת הייתה חטיבה בליכוד, "סיעת תכלת לבן" של תנועת החרות בהסתדרות, ופעילי ההסתדרות שפעלו כל העת במפא"י, מערך, ואחר כך מפלגת העבודה. כיום הסיעות הן סיעות בעלות גוון אישי יותר דהיינו: תומכות באישיות זו או אחרת במאבקה לזכות במיקום גבוה בצמרת המפלגה. כאשר הוקמה קדימה היה הדבר ראשית סביב התארגנות סיעתית סביב אריאל שרון, אשר פרש מהליכוד במאבקו מול אישים אחרים כגון: בנימין נתניהו אשר נשאר במסגרת מפלגת הליכוד. (שוורץ) הדמוקרטיה הפנים-מפלגתית בישראל ושיטות הבחירות הפנים-מפלגתיות: פריימריס או בחירות במרכז המפלגה מושפעות ממעמדן של הסיעות הפנים-מפלגתיות המחלקות ביניהן אזורי השפעה ועוצמה, המשפיעות על כל המערכת הפוליטית בישראל כמו גם בעולם (שוורץ,1991). צעירי אגודת ישראל בתוך אגודת ישראל שלומי אמוני ישראל בתוך אגודת ישראל הליכודניקים החדשים והליכודניקים החדשים – הקבוצה הדמוקרטית שמקדמים אג'נדה ליברלית-דמוקרטית בתוך הליכוד שוורץ דויד (1986), סיעה במפלגה - איגוד העובדים הליברלים במפלגה הליברלית בליכוד, עבודת גמר לתואר שני, חיפה, אוניברסיטת חיפה. שוורץ דויד (1991) ממפלגת אופוזיציה למפלגת שלטון תנועת החרות והליכוד, דוקטורט, ירושלים, האוניברסיטה העברית. הספרייה הוירטואלית של מטח - מפלגות, קואליציה, אופוזיציה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
אנה היקמן

אנה לוסיה היקמן (בפורטוגזית: Ana Lúcia Hickmann; נולדה ב-1 במרץ 1981) היא דוגמנית, אשת עסקים ומנחת טלוויזיה ברזילאית. אנה היקמן נולדה בסנטה קרוז דו סול, ריו גראנדה דו סול, ברזיל. היא דגמנה עבור ויקטוריה'ס סיקרט, ניוואה, לוריאל, קליירול ובלומינגדיילס. היא הופיעה בגרסה הדרום אפריקאית של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד והופיעה על גבי שעריהם של ווג, מארי קלייר, ו-Elle הברזיליים. כיום היא משווקת קו ביגוד וקוסמטיקה משלה, ומנהלת אולפן צילום וסוכנות תקליטנות. היא גם מארחת-מנחה בתוכנית Hoje em Dia, המשודרת בערוץ הטלוויזיה הברזילאי Rede Record. היקמן נכללה בעבר בספר השיאים של גינס כ"דוגמנית בעלת הרגליים הארוכות ביותר", רגליה מהמותניים לעקב נרשמו כ-48 אינץ' שהם 122 ס"מ, גובהה הוא 1.87 מ'. מאז 2002 ספר השיאים של גינס לא מעניק עוד את התואר. בשנת 2004 היא דורגה במקום ה-47 ברשימת "100 הנשים הלוהטות" השנתית של כתב העת "מקסים". בשנת 2005 דורגה במקום ה-85 ברשימה. נכון לשנת 2005, נמכרו מותגים הקשורים בשמה של היקמן, כולל בגדי ים, משקפיים, מצלמות, מכנסי ג'ינס ועוד בכ-150 מיליון ריאל (~86 מיליון דולר). בהיותה בת 16, ב-14 בפברואר 1998, נישאה לאלֶשָנְדרִי קוֹרֵאָה, המשמש כיום גם כאמרגנה האישי. ב-7 במרץ 2014, נולד בנם הראשון. מדיה וקבצים בנושא אנה היקמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנה היקמן אנה היקמן, ברשת החברתית פייסבוק אנה היקמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה היקמן, ברשת החברתית אינסטגרם אנה היקמן, סרטונים בערוץ היוטיוב אנה היקמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנה היקמן ב-Fashion Model Directory אנה היקמן ב-Fashion Model Directory Maxim Hot 100 2004 Maxim Hot 100 2005 [1] Capa, revistamarieclaire.globo.com Ana Hickmann, NNDB "Ana Hickmann anuncia gravidez no 'Domingo espetacular' - Patrícia Kogut, O Globo". Patrícia Kogut (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2018-11-20.
בוסטון סיינטיפיק

בוסטון סיינטיפיק (NYSE: BSX) (באנגלית: ‏ The Boston Scientific Corporation) (בקיצור BSC) היא חברה שמרכזה במרלבורו, מסצ'וסטס, המפתחת, יצרנית ומשווקת עולמית של התקנים רפואיים. מוצריה נפוצים לטווח רחב של תחומי התמחות כגון קרדיולוגיה, טיפולים היקפיים, נוירומודולציה, אלקטרופיזיולוגיה, ניתוח לב, ניתוח כלי דם, אנדוסקופיה, אונקולוגיה, אורולוגיה וגינקולוגיה. החברה הוקמה ב-1979. בין מקימיה היה הישראלי לשעבר יצחק בנטוב. בוסטון סיינטיפיק ידועה במיוחד בשל פיתוח טקסוס תומכן, שהוא תומכן מצופה תרופה, שנועד לפתוח עורקים סתומים. המוצר עמד במרכז תביעה להפרת פטנט מצידה של בוסטון סיינטיפיק, שנמצאה אשמה וחויבה לשאת בפיצוי של $431 מיליון עבור הנזקים. ב-2006 רכשה את חברת Guidant, שהייתה מתחרתה מזה זמן רב, עבור סכום של $27 מיליארד. Guidant פוצלה בהמשך בין בוסטון סיינטיפיק למעבדות אבוט. Navilyst Medical נוסדה בפברואר 2008 מ-Boston Scientific's Fluid Management and Vascular Access business units. החל משנת 2003 היו מעורבות בוסטון סיינטיפיק וג'ונסון אנד ג'ונסון בסדרת דיונים משפטיים לגבי הזכויות על פטנטים של תומכן לעורקי ללב. שני הצדדים טענו שהצד השני עבר על החוק. הדיון הוסדר בספטמבר 2009, כשבוסטון סיינטיפיק הסכימה לשלם $716 מיליון לג'ונסון אנד ג'ונסון וסכום נוסף של $1.73 מיליארד בפברואר 2010. המתחרים העיקריים של החברה הם ג'ונסון אנד ג'ונסון, מדטרוניק וסט ג'וד מדיקל. בשנת 2000 פתחה החברה סניף בישראל שעסק בשיווק וביצירת שיתופי פעולה אסטרטגיים. עקב שינויים פרסונליים והתנהלות משפטית עם שותפתה העסקית החליטה החברה לסיים עסקיה בישראל. בשנת 2008 נסגר המשרד המקומי ופעילות השיווק עברה לידי חברת מדיסון. בשנת 2014 נרכשו זכויות השיווק של החברה בארץ, על ידי חברת עמוס גזית בע"מ. ב-2015 הצהירה החברה כי ברצונה לחזור להיות מעורבת בהשקעות ורכישות בישראל. בספטמבר 2021 רכשה בוסטון סיינטיפיק את החטיבה הכירורגית של חברת לומניס הישראלית, תמורת 1.1 מיליארד דולר. אתר האינטרנט הרשמי של בוסטון סיינטיפיק בוסטון סיינטיפיק, ברשת החברתית פייסבוק בוסטון סיינטיפיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Boston Scientific stock performance chart from GStock "Gamble wins big at Boston Scientific"", boston.com. מידע עסקי על חברת בוסטון סיינטיפיק באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) בוסטון סיינטיפיק, בגוגל פיננסים בוסטון סיינטיפיק, באתר Crunchbase (באנגלית) בוסטון סיינטיפיק, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) Boston Scientific Loses Patent Trial. New York Times. February 13, 2008. Guidant battle ends in favor of Boston Scientific. Associated Press. January 25, 2006. Boston Scientific Completes Combination with Guidant. April 21, 2006. Boston Scientific's press release on the acquisition. Boston Scientific Spin-off Aiming to Tap Veins Without Causing Infections. August 5, 2008. Boston Scientific to Pay J&J $1.73B to Settle Stent Patent Disputes Wall Street Journal, February 2, 2010 גלי וינרב, ‏בוסטון סיינטיפיק השלימה את יציאתה מישראל; 15 העובדים שנשארו - פוטרו, באתר גלובס, 13 במאי 2008 גלי וינרב, ‏בכיר בבוסטון סיינטיפיק: "מעוניינים להגביר הפעילות בישראל", באתר גלובס, 7 באוגוסט 2015 גלי וינרב, ‏לומניס השלימה את מכירת החטיבה הכירורגית ב-1.1 מיליארד דולר, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2021
א.כ. נס ציונה

א.כ. נֵס צִיּוֹנָה היא אגודת ספורט ומועדון כדוריד ישראלי מהעיר נס ציונה, המתמודד בליגת העל בכדוריד. הקבוצה נוסדה בשנת 1980 בעיר נס ציונה על ידי מני ויצמן ויוסי גבע. הקבוצה נחשבה עד תחילת עונת 2008/2009 כאחת מהקבוצות המובילות בענף; חלק משחקני הקבוצה שיחקו בנבחרת ישראל. הקבוצה מטפחת מחלקת נוער מצליחה. בעונות 2002/2003–2005/2006 סיימה הקבוצה כמדורגת רביעית בארץ, ובעונת 2007/2008 סיימה הקבוצה את העונה כאשר היא מדורגת שלישית בארץ. בעונת 2009/2010 הידרדרה הקבוצה לתחתית הטבלה ולא התמודדה על האליפות בפלייאוף. הקבוצה משחקת בתלבושת בצבעים כתום וכחול. עד דצמבר 2013 שיחקה הקבוצה באולם צימרמן, אשר שנפתח ב-1987 והכיל כ-500 מקומות. בעקבות קריסת הגג באולם בסופה חורפית הוחלט להרוס את האולם. בעקבות זאת עברה הקבוצה לשחק בהיכל הספורט לב המושבה במשך כשלוש שנים. באוקטובר 2016 נחנך בעיר היכל הספורט צימרמן החדש המכיל 420 מקומות, והקבוצה עברה לשחק בו. ההיכל נבנה בעלות של כ-17 מיליון שקלים וכולל גם חדר כושר. דף הקבוצה באתר איגוד הכדוריד ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אאוט (כתב עת)

אָאוּט (באנגלית: Out) הוא ירחון בידור, סגנון חיים ואופנה אמריקאי בהוצאת "Regent Entertainment" הפונה להומוסקסואלים. זהו כתב העת הפופולרי ביותר מסוגו ובעל התפוצה הרחבה ביותר מסוגו בארצות הברית[דרוש מקור]. המגזין דומה בסגנונו למגזיני גברים אמריקאים אחרים כגון GQ,‏ Details,‏ ואסקווייר. אאוט נוסד בשנת 1992 על ידי מייקל גוף (Michael Goff), שהיה העורך הראשי והמנהל, ושרה פטיט, אשר הייתה העובדת הראשונה ששכר ועבדה בתור סגנית מנהל. בנהלם רק שניהם את מערכת העיתון הצליחו השניים להביא אותו למעמד מגזין הלהט"ב בעל התפוצה הרחבה ביותר בארצות הברית, כמו גם לגייס כותבים בעלי שם עולמי, כגון הסופר אוגוסטין בורוז והסופר ושדרן הרדיו דייוויד סדאריס, וכן תורמים ומפרסמים רבים שמימנו את פעילותו של המגזין. אחד הגורמים המרכזיים להצלחתו המסחרית של המגזין הוא יכולתו לגייס מפרסמים אשר לא שקלו לפנות בעבר לאוכלוסיית הלהט"ב, בטרם הציע אאוט תוכן נקי מנושאים למבוגרים בלבד כגון פורנוגרפיה ומודעות ליווי. ברגע שהפסיק המגזין לפרסם תוכן כזה התאפשר לחברות לנצל את כוח הקנייה של אוכלוסיית הלהט"ב, וכך בתוך שנתיים עלו תפוצת המגזין, והיקף הפרסום בו עלה על זה של האדבוקט בן ה-40 שנה, שהיה אז המגזין המתחרה היחיד בתפוצה כלל-ארצית. עד לשנת 2008 הופץ המגזין על ידי חברת .PlanetOut Inc, אז נמכר על ידי המו"ל LPI Media, הגדול ביותר בתחום מגזיני להט"ב בארצות הברית, לחברת Regent Entertainment Media, מחלקה של התאגיד המפעיל את !here, רשת שידורי הטלוויזיה האמריקאית ללהט"ב. אאוט ספג ביקורת מצד לסביות שטענו כי המגזין מתמקד בגברים הומוסקסואלים בלבד, וכי נכון לשנת 2008 לא הופיעה מעולם אישה לסבית על שער המגזין. בנוסף, הועלתה הטענה כי רק 22% מהאנשים שנבחרו לרשימת "אאוט 100" של המגזין המדרגת להט"בים רבי השפעה היו לסביות. אתר האינטרנט הרשמי של אאוט (באנגלית) אאוט, ברשת החברתית פייסבוק אאוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אאוט, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הבית של המגזין לעיון בגליונות המגזין בגוגל ספרים. "Planetout Inc · 8-K · For 8/13/08". Fran Finnegan & Company. 2008-08-13. Retrieved 2009-02-03. Sass, Erik (2008-04-14). "PlanetOut Is Out Of Publishing (And $26 Million)". MediaDailyNews. Bajko, Matthew (2008-04-10). "Breaking news: PlanetOut to sell off magazines". Bay Area Reporter. Snarker, Dorothy (2008-11-13). "An open letter to "Out" magazine". AfterEllen.com. Logo Online. Retrieved 2009-02-03.
ניקולאוס אוטו

ניקולאוס אוגוסט אוטו (בגרמנית: Nikolaus August Otto;‏ 10 ביוני 1832, הולצהאוזן אם דר היידה – 26 בינואר 1891, קלן) היה ממציא גרמני שפיתח את מנוע הבעירה הפנימית הראשון ששרף דלק באופן יעיל בחלל הבוכנה של מנוע בעל מחזור ארבע פעימות. תכנון זה מהווה אבטיפוס לרוב מנועי המכוניות הנמצאים בשימוש מאז תחילת המאה ה-20. אוטו היה בנו של איכר שניהל גם את משרד הדואר המקומי בעיירה קטנה. בבגרותו עבר אוטו הכשרה במסחר והחל לשמש כאיש עסקים בפרנקפורט ואחר כך בקלן. במקביל, גילה אוטו התעניינות במנועים ובמיוחד במנוע של אטיין לנואר ששימש במכונות תעשייתיות והיה מנוע הבעירה הפנימית השימושי הראשון. אוטו שאף לשפר את יעילותו של מנוע זה והחליט לפרוש מעסקיו האחרים ולהתמקד בפיתוח מנועי גז קטנים שיהוו תחליף למנועי הקיטור הגדולים. ב-1864 פגש אוטו את אויגן לנגן והקים איתו בשותפות חברה בשם N. A. Otto & Cie לייצור מנועים נייחים (החברה קיימת עד ימינו בשם Deutz). בשנות ה-70 של המאה ה-19 נחשבה החברה לגדולה ביותר בעולם בייצור מנועים, והעסיקה מהנדסים שעסקו בפיתוח ושיפור דגמי המנועים. בין המהנדסים היו כמה מחלוצי תעשיית הרכב כדוגמת גוטליב דיימלר ווילהלם מייבאך. דיימלר ומייבאך גילו התעניינות במנועים ניידים לכלי רכב אך לא הצליחו לעניין את אוטו בכיוון זה. ב-1876 הגיש אוטו בקשת פטנט בארצות הברית והוא נרשם ב-1877. כותרת הפטנט הייתה "שיפורים במנועי דלק". ב-1880 פיטר אוטו את דיימלר על רקע סכסוך אישי ומייבאך עזב את החברה איתו. שניהם חברו להמשך פיתוח מנועים המיועדים לכלי רכב. אוטו המשיך בשיפור דגם המנוע שלו ורשם פטנטים נוספים בשנים הבאות. אוטו נישא לאנה גוסי ונולדו להם שבעה ילדים. בנו, גוסטב אוטו, שעסק בבניית מטוסים, היה מחלוצי עולם התעופה והקים את חברת פפאלץ פלוגצויגוורקה, אחת משתי החברות שהפכו לימים לחברת BMW. המנוע שאוטו פיתח לא היה מנוע הבעירה הפנימית הראשון אך היה הראשון שפעל לפי מחזור ארבע הפעימות. רעיונות דומים של מנועים הפועלים לפי עקרון של כמה מחזורים כבר החלו להתפתח באותה עת אך אוטו היה הראשון שיישם את הרעיון באופן מעשי. עקרון פעולה זה מכונה לעיתים בשם "מחזור אוטו" על שמו של אוטו. אף על פי שהשימוש הנרחב ביותר במנוע זה היה ברבות הימים בכלי תחבורה, אוטו לא הגה אותו כמנוע נייד אלא פיתח ומכר אותו כמנוע נייח, המיועד בעיקר למכונות תעשייתיות. מחקרים היסטוריים מראים שאוטו לא היה הראשון לרשום פטנט על מחזור ארבע הפעימות אך כנראה היה הראשון שייצר מנוע כזה בעל יעילות גבוהה. הממציאים האיטלקים מטוצ'י וברסנטי רשמו ב-1854 פטנט באנגליה על מנוע בעירה פנימית, אך רישומי הפטנט אבדו ולא ידוע במדויק מה כלל תכנון מנוע זה. ב-1860 רשם האוסטרי רייטמן פטנט בגרמניה בנוגע למנוע ארבע פעימות וב-1862 רשם הצרפתי רושס פטנט על שיפור במנוע הנוגע לדחיסת אוויר ודלק לפני ההצתה. בכל המקרים לא ידוע עד כמה הושפע אוטו מתכנוני המנועים שהציגו הממציאים שהקדימו אותו. מדיה וקבצים בנושא ניקולאוס אוטו בוויקישיתוף רן לוי, החיפושית של היטלר – על ההיסטוריה של המכונית הגרמנית, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו) ניקולאוס אוטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) biography/Nikolaus-Otto ניקולאוס אוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עמנואלה טרויזן סמי

עמנואלה טרויזן סמי (איטלקית: Emanuela Trevisan Semi) היא חוקרת יהדות וקהילות ישראל ופרופסור באוניברסיטת קה פוסקרי שבוונציה. טרויזן סמי נולדה בוונציה. בשנת 1970 סיימה את לימודיה באוניברסיטת קה פוסקרי בוונציה בשפות וציוויליזציות אוריינטליות. בשנת 1971 החלה לשמש כמרצה באוניברסיטה, ובשנת 2001 מונתה לפרופסור ללימודי יהדות בעת החדשה במוסד. היא שימשה כמרצה אורחת במוסדות הבאים: המוסד הלאומי לשפות ולציוויליזציה אוריינטלית (Institut national des langues et civilisations orientales) בפריז, בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (School of Oriental and African Studies) בלונדון, קולג' אוניברסיטת לונדון, באוניברסיטת וינסקונסון-מילווקי (University of Wisconsin–Milwaukee), באוניברסיטה האוטונומית של מדריד (Autonomous University of Madrid) ובאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2002 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1991 נבחרה נשיאת האגודה למדעי יהדות אתיופיה (International Society for the Study of Ethiopian Jewry) והחל משנת 2004 משמשת כסגן-נשיאת האגודה. עמנואלה טרוויזן סמי חוקרת את כתבי הסופר א.ב יהושע. סמי כתבה מספר ספרים, בין אלו שתורגמו לאנגלית ישנם Father of the Falashas: The Life of Jacques Faitlovitch, Vallentine Mitchell Publishers The Beta Israel in Ethiopia and Israel: Studies on the Ethiopian Jews, Taylor & Francis Group, Tudor Parfitt, Emanuela T. Semi The Jews of Ethiopia :The Birth of an Elite, by Tudor Parfitt, Emanuela Trevisan Semi מדיה וקבצים בנושא עמנואלה טרויזן סמי בוויקישיתוף עמנואלה טרויזן סמי, ברשת החברתית Goodreads ביוגרפיה באתר אוניברסיטת קה פוסקרי, ונציה קורות חיים, באתר אוניברסיטת פרינסטון אינטלקטואל אחרון - בודד כתמיד(הקישור אינו פעיל), אודות תאמרת עמנואל, מאת עמנואלה טרויזן סמי עמנואלה טרויזן-סמי, דף שער בספרייה הלאומית מרדכי, שחר-מריו (2022-06-15). ""בולי היה בשבילי, ובשביל קוראים רבים באיטליה, מורה דרך לישראל"". Ynet. נבדק ב-2022-06-17. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביתא ישראל ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב-גביש

רב-גביש הוא חומר מוצק המורכב ממספר רב של גבישים קטנים, בגדלים ובכיוונים שונים. מרבית המתכות והקרמיקות הן רב-גבישים, לדוגמה ברזל, זהב, גרפיט. בהנדסת חומרים הגבישים הקטנים נקראים גרעינים, גבישונים או קריסטליטים. מבנה הגבישים משפיע באופן חזק על תכונות החומר. ככלל אצבע, חומר בעל גבישים קטנים יותר יהיה חזק יותר, ולעומתו חומר בעל גבישים גדולים יותר יהיה קשה יותר ופריך יותר. כיוון הגבישים יכול להיות אקראי, אך גם מכוון, למשל כתוצאה מתהליך ערגול. רב-גביש של חומר שקוף למעבר אור יכול להיות לא שקוף, אלא חלבי, כמו במקרה של אלומינה. תופעה זו נגרמת כתוצאה מהעובדה שאלומינה היא חומר בעל שבירה כפולה, כלומר הכיוון של הגביש משפיע על זוויות שבירת האור, והגבישונים המתחברים בזוויות שונות ואקראיות שוברים את האור כך שהחומר אינו שקוף. חומרים מסוימים בטבע נמצאים בצורת גביש יחיד: אבני חן הן קרמיקות מגביש יחיד, לדוגמה יהלום ואודם, ובתעשייה מגדלים גבישים יחידים, כמו פרוסות סיליקון למעבדי מחשבים. גביש צורות של גבישים קריסטלוגרפיה מטלוגרפיה רב-גביש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מלון קאמיניץ

בית אשל ירושלים (מלשון אש"ל: אכילה, שתייה, לינה; שם לועזי: Hotel Jerusalem), שנודע יותר בכינויו מלון קאמיניץ, היה בית מגורים דו-קומתי מפואר שהפך לבית מלון בסוף המאה ה-19, והיה בית המלון המודרני הראשון בירושלים ובישראל בכלל בבעלות יהודית. המלון נמצא בין רחוב הנביאים לבין רחוב יפו בירושלים, כיום בלב חניון מאחורי בית 65 ברחוב הנביאים. הבניין נבנה על ידי היהודי המומר מלוויל ברגהיים, נרכש על ידי הנדבן יעקב פיכטנהולץ, שהעבירו לרשות כולל ווהלין. הכולל השכיר את הבית, כנראה החל משנת 1891, למשפחת קאמיניץ, שהחזיקה בתי מלון בסגנון אירופי בחברון, ביפו, ביריחו וכן מלון קטן בפתח תקווה. בשנת 1883 המלונאי אליעזר ליפמן קאמיניץ, שהיה עד אז מזכיר כולל הורודנא, העביר את בית המלון שהקימה משפחתו סמוך לשער יפו למבנה ברחוב יפו שהיה בבעלות הבנקאי חיים אהרן ולירו (כיום עומד שם מרכז כלל). בהתחלה שימש המלון גם כמושב זקנים אך בהמשך סגר אותו, לאחר שראה שקשה לנהל את שני המוסדות במקום אחד. לאחר מספר שנים עבר המלון למבנה של כולל ווהלין בין רח' יפו לרח' הנביאים, הוא הוסיף אגף לבניין ששימש כלובי וחדר קבלה, נטע גן גדול בפתחו, וסלל שביל מיוחד למרכבות מרחוב יפו. בית המלון נחשב בעיני בני התקופה למקום יוקרתי ומפואר ביותר, בו שהו תיירים רבים, ונערכו בו חתונות מפוארות. למלון היו הסכמי עבודה עם חברות התיירות "תומאס קוק ובנו" ו"קלארק". בשנת 1908 היה המקום כבר צר מדי, והמלון הועבר לאזור שער יפו. הבניין הישן הושב לכולל ווהלין ובהמשך השתכן בו האדמו"ר מרחמסטריווקא, רבי מרדכי טברסקי. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הוחרם המבנה ברחוב הנביאים על ידי הטורקים שהפכוהו לבית דואר. בהמשך שימש כבית ספר, וכיום המקום משמש למגורים ולבית מלאכה. הבית מוזנח, ולמרות שהוא מיועד לשימור, ישנה סכנה שייהרס. הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד בנימין זאב הרצל מנחם אוסישקין דוד וולפסון הרב יצחק ניסנבוים הרב שמואל מוהליבר הרב חיים ברלין הסופר דוד פרישמן ארתור רופין, שלום אש ושמריהו לוין בנימין זאב הרצל הגיע לירושלים ביום שישי 28 באוקטובר 1898, כדי להפגש (כעבור 5 ימים) עם קיסר גרמניה וילהלם השני, בעת ביקורו בארץ ישראל. הרכבת הגיעה לירושלים בין השמשות, כשהרצל קודח מחום, ובכל זאת הלך ברגל מרחק לא קצר מתחנת הרכבת שבעמק רפאים ועד מלון קאמיניץ - כדי להימנע מחילול שבת, וכדי שלא לפגוע ברגשות יהודי העיר, שרובם היו חרדים. להרצל ולאנשיו הוזמנו מראש שלושה חדרים במלון, אולם הם הוחרמו על ידי קצינים גרמניים שליוו את ביקור הקיסר. הרצל נאלץ ללון על מיטה במסדרון, או לפי גרסה אחרת על שולחן ביליארד, ולמחרת עברו הרצל ואנשיו ללון בבית פרטי - בית משפחת שטרן בממילא פרסומת למלון מראשית המאה ה-20 ידיעה על העברת המלון לאזור שער יפו, בעיתון השקפה, מאי 1908 מה שנותר מהכניסה המפוארת (2007) הספר: "סיפורי בתים : סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות", עמ' 38-40. שבתי זכריה - "הנביאים" הרחוב האריסטוקרטי של ירושלים(הקישור אינו פעיל) - הוצאה עצמית, יולי 1999 עופר רגב, שימור אתרים / קמיניץ, הוטל ג'רוזלם - באתר מסע אחר Greer F. Cashman‏ - Herzl’s one-night stay at the Kaminitz Hotel - באתר ג'רוסלם פוסט אורחים ספרותיים, השקפה, 18 ביוני 1907 52 שנה לביקור הרצל בירושלים, באתר ישראל היום
מצד אבירים

מצד אבירים הוא אתר עתיק, כנראה מהתקופה הרומית או הביזנטית, שלושה ק"מ צפונית מזרחית למעלות, על הגדה הצפונית של נחל כזיב, ליד אבירים. מידות האתר הן 12 מטר על 12 מטר (144 מטר רבוע) והוא בנוי אבנים מסותתות גדולות. בערבית נקרא המצד 'מסר' שפירושה מצרים, אך הסיבה לכך איננה ידועה. ויקטור גרן שביקר במקום בסוף המאה ה-19 מתאר: סקרתי גבעה המשובשת בצורים ובסבכים, שרידי מגדל עתיק שאורך צלעו שנים עשר מ'. הוא נבנה מאבנים עצומות כמעט לא מהוקצעות שמידות כמה מהן עולות על 3.20 מ' אורך ומטר אחד הגובה. האבנים הללו הונחו זו על גבי זו בלי חומר מלכד, כפי שמעידים נדבכים אחדים העומדים על תילם...באיזו תקופה נבנה? אני יכול רק לומר שהמידות העצומות והעיבוד הגס של האבן מעידים על מלאכה קדומה ביותר. עכשיו הוא ידוע בסביבה בשם ברג' מסר — ויקטור גרן, תיאור של ארץ ישראל, כרך ז'. יד בן צבי, תשמ"ב. עמ' 37 מושון גבאי, מדריך ישראל החדש כרך 3: הגליל העליון וחופו, כתר, עמ' 179 ויקטור גרן, תיאור של ארץ ישראל, כרך ז'. יד בן צבי, תשמ"ב. עמ' 37 מדיה וקבצים בנושא מצד אבירים בוויקישיתוף (מרדכי אביעם ודינה שלם — "מצד אבירים - מאוזוליאום?" בארכיון Wayback Machine (אורכב 04.09.2017)), דוגרינט ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס לואיג'י נפוליטנו

פרס לואיג'י נפוליטנו (אנגלית: The Luigi G. Napolitano Award) הוא פרס שנתי המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, לחוקר צעיר מתחת לגיל 30, עבור מאמר בולט שהוצג בכנס השנתי לאסטרונאוטיקה המאורגן על ידי הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. הפרס כולל תעודה, מדליה ומענק כספי. הפרס קרוי על שם חלוץ תחום החלל באיטליה, לואיג'י נפוליטנו. אתר האינטרנט הרשמי של פרס לואיג'י נפוליטנו מידע על הפרס ורשימת הזוכים בו באתר הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה אתר אגודת לואיג'י נפוליטנו
ספר נשים (סרט)

סַפָּר נשים היא קומדיה של טעויות מז'אנר סרטי הבורקס מבית היוצר של זאב רווח. ויקטור הוא עובד ניקיון ואב לשבעה ילדים. אחיו התאום, מישל, הוא סַפָּר נשים מדופלם והומוסקסואל. האחים לא דיברו ביניהם שנים רבות, אולם כאשר ויקטור מסתבך בגנבת גדולה של כסף ממקום עבודתו, הוא פונה לאחיו, והם מתחלפים בתפקידים, כדי להטעות את המשטרה. מכאן והלאה מתחילה התסבוכת כאשר מנהליו של ויקטור מעוניינים להסתיר את הגנבה, משום שמדובר בכסף לא חוקי, ואילו החוקר (גבי עמרני) מתעקש לחקור את המקרה לעומקו. "ספר נשים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ספר נשים", באתר AllMovie (באנגלית) "ספר נשים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ספר נשים", באתר אידיבי "ספר נשים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ספר נשים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.