laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'יילד האסאם

צ'יילד האסאם (אנגלית: Frederick Childe Hassam; ‏ 17 באוקטובר 1859 – 27 באוגוסט 1935) היה צייר אמריקאי אימפרסיוניסטי. היה יחד עם מארי קאסאט וג'ון הנרי טוואצ'טמן, ממובילי זרם האימפרסיוניזם בארצות הברית. האסאם נולד בדורצ'סטר (Dorchester) במסצ'וסטס בשנת 1859. אביו היה איש עסקים אמיד, אשר החזיק אוסף גדול של אמנות וענתיקות. האסאם הראה עניין באמנות מגיל צעיר והחל לצייר בצבעי מים כבר בבית הספר. בשנת 1872 שרפה שהרסה חלק גדול מבוסטון פגעה קשות בעסק של אביו. האסאם עזב את לימודיו בתיכון כדי לעזור למשפחתו בבית דפוס. הוא למד חריטה בעץ החל לעבוד אצל חרט. כבר בשנת 1879 החל לצייר, תחילה בצבעי מים. בשנת 1882 החל לשמש כמאייר פרי-לאנסר בעבור מספר כתבי עת ופתח סטודיו עצמאי. במקביל המשיך ללמוד ציור בבוסטון. בשנת 1883 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו. בשנת 1886 עבר לצרפת, שם למד באקדמיה ז'וליאן שבפריז. בין השנים 1916 ל-1919, הוא השלים את סדרת ציורי דגלי ארצות הברית שלו, שכללה את השדרה בגשם. מדיה וקבצים בנושא צ'יילד האסאם בוויקישיתוף אוסף מיצירותיו צ'יילד האסאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'יילד האסאם, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'יילד האסאם, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Black Moon

Black Moon (ירח שחור) הוא האלבום השמיני, והראשון אחרי 14 שנים, של להקת הרוק המתקדם, אמרסון, לייק ופאלמר, אשר יצא ב-1992. האלבום קיבל ביקורות פושרות, אך הוא לא הצליח כמו האלבומים המוקדמים של ELP כמו Tarkus ו-Brain Salad Surgery. סיבה מובילה לכך היא בשל קולו של גרג לייק, שהשתנה לאחר זמן רב אחרי שהשלישייה ניגנה בהופעות בשנות ה-70.[דרוש מקור] "Black Moon" (קית' אמרסון, גרג לייק, קרל פאלמר) – 6:56 "Paper Blood" (אמרסון, לייק ופאלמר) – 4:26 "Affairs of the Heart" (ג'ף דאונס, לייק) – 3:46 "Romeo and Juliet" (סרגיי פרוקופייב) – 3:40 "Farewell to Arms" (אמרסון, לייק) – 5:08 "Changing States" (אמרסון) – 6:01 "Burning Bridges" (מרק מניקה) – 4:41 "Close to Home" (אמרסון) – 4:27 "Better Days" (אמרסון, לייק) – 5:33 "Footprints in the Snow" (לייק) – 3:50 "Affairs of the Heart" נכתב ב-1998 לפרויקט שתכננו לייק וג'ף דאונס בשם Ride the Tiger קית' אמרסון - קלידים, פסנתר גרג לייק - שירה, גיטרה, גיטרת בס, מפוחית פה קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה מידע על האלבום Black Moon באתר MusicBrainz מידע על האלבום Black Moon באתר AllMusic האלבום Black Moon באתר Discogs האלבום Black Moon באתר ספוטיפיי האלבום Black Moon באתר דיזר האלבום Black Moon באתר אפל מיוזיק
In the Hot Seat

In the Hot Seat הוא אלבום האולפן התשיעי והאחרון של להקת הרוק המתקדם, אמרסון, לייק ופאלמר. האלבום יצא לאור ב-1994. לקית' אמרסון הייתה בעיה ביד השמאלית שכמעט לא איפשרה לו לנגן בקלידים. המתחים בינו לבין גרג לייק נוצרו שוב באלבום זה. השיר "Daddy" נכתב לזכרה של שרה אנה ווד, ומשמש להגברת מודעות של ילדים נעדרים. האלבום הוקלט ב-Goodnight L.A. Studios שבלוס אנג'לס, קליפורניה. וטכנאי הקול היו אמרסון וקית' אולסן. "Hand of Truth" (קית' אמרסון, גרג לייק) – 5:22 "Daddy" (לייק) – 4:42 "One By One" (לייק, אמרסון, קית' אולסן) – 5:07 "Heart on Ice" (לייק, אולסן) – 4:19 "Thin Line" (אמרסון, אולסן, ביל ווראי) – 4:45 "Man in the Long Black Coat" (בוב דילן; תיזמור: אמרסון)– 4:12 "Change" (אמרסון, לייק, אולסן, ווראי) – 4:43 "Give Me a Reason to Stay" (סטיב דימונד, סם לורבר) – 4:14 "Gone Too Soon" (קית' וושלר, לייק, ווראי) – 4:11 "Street War" (אמרסון, לייק) – 4:24 "Hammer It Out" (רצועת בונוס בגרסה המשופרת לאלבום בהוצאת Rhino) "Pictures at an Exhibition (הקלטה באולפן, נכללה לראשונה במארז התקליטורים The Return of the Manticore) A. "Promenade" (מודסט מוסורגסקי, אמרסון) – 1:46 B. "The Gnome" (מוסורגסקי, קרל פאלמר) – 2:06 C. "Promenade" (מוסורגסקי, לייק) – 1:45 D. "The Sage" (לייק) – 3:10 E. "The Hut of Baba Yaga" (מוסורגסקי) – 1:16 F. "The Great Gates of Kiev" (מוסורגסקי) – 5:24 קית' אמרסון - קלידים גרג לייק - גיטרה, גיטרת בס, שירה קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה מידע על האלבום In the Hot Seat באתר MusicBrainz מידע על האלבום In the Hot Seat באתר AllMusic האלבום In the Hot Seat באתר Discogs
וינטרס

וינטרס (באנגלית: Winters) הוא שם משפחה שמשמעותו חורפים. האם התכוונתם ל... שלי וינטרס – שחקנית אמריקאית יהודיה דין וינטרס – שחקן אמריקאי ריצ'רד וינטרס – חייל אמריקאי צ'ארלס וינטרס – איש עסקים אמריקאי אד וינטרס – יוצר תוכן, מחנך ומרצה טבעוני אנגלי. וינטר
גרשוני

גרשוני הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... נועם גרשוני – אלוף פראלימפי יחזקאל גרשוני – כדורגלן ישראלי יקותיאל גרשוני – היסטוריון ישראלי ואלוף פראלימפי יהודה גרשוני (רוכב אופניים) – רוכב אופניים ישראלי משה גרשוני – צייר ישראלי; בעלה של ביאנקה אשל גרשוני ואביהם של אורי גרשוני וארם גרשוני ביאנקה אשל גרשוני – אמנית ישראלית; אשתו של משה גרשוני ואמם של אורי גרשוני וארם גרשוני אורי גרשוני – צלם ישראלי; בנם של משה גרשוני וביאנקה אשל גרשוני ואחיו של ארם גרשוני ארם גרשוני – צייר ישראלי; בנם של משה גרשוני וביאנקה אשל גרשוני ואחיו של אורי גרשוני בן ציון גרשוני – סופר ישראלי גרשון גרשוני – עסקן הציונות הסוציאליסטית גרשון ק' גרשוני – מבקר תיאטרון ואמנות ישראלי הלל גרשוני – חוקר, עורך, מתרגם, פובליציסט וסאטיריקן ישראל גרשוני – היסטוריון ישראלי יהודה גרשוני – רב וראש ישיבה צבי גרשוני – פוליטיקאי ישראלי גרשון (פירושונים)
חלונות כפולים

חלונות כפולים הוא הרומן הראשון של אילנה וייזר-סנש, שראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות – ספרי חמד, בשנת 1995. הרומן הוא מסעו של זוג צעיר שעוזב את הארץ ונוסע לקנדה. הוא עסוק בהשלמת הדוקטורט והיא ממתינה שיסיים את לימודיו. תמר, גיבורת הסיפור גדלה כבת יחידה להורים ניצולי שואה שבשל חרדתם סגרו בפניה את העולם. כשהיא מתבגרת היא מגלה שהעולם זר לה ומתקשה להתנהל בתוכו. הבדידות בארץ הצפונית קשה לה, נשיותה והאמהות שכמו נכפית עליה קשים אף הם. מפגש עם אשה מבוגרת ממנה, תחליף לאם שהייתה לה משנה את חייה ומאפשר תחילתה של החלמה. כשהם שבים לישראל הופכת תמר לעיתונאית. במהלך עבודתה היא מתקרבת אל חבר לעבודה, ופוגשת באשה נוספת שמשפיעה על תפישתה את נשיותה ואת האמהות שלה, ומסייעת לה להבהיר לעצמה אם אכן היא מוכנה להיות אם לילד נוסף. הרומן נקרא "חלונות כפולים" על שם החלונות הכפולים הנהוגים בקנדה כדי לגונן על הבית מהקור השורר בחוץ. חלונות כפולים, באתר OCLC (באנגלית)
אמא של ולנטינה

אמא של ולנטינה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימוים של אריק לובצקי ומתי הררי, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בשנת 2008. הסרט מבוסס על הנובלה "אמא של ולנטינה", הלקוחה מתוך הספר "נשים מתוך קטלוג", פרי עטה של סביון ליברכט ועוסק בעובדים זרים. התסריטאים הם אילנה וייזר-סנש ואריק לובצקי. הסרט דובר ברובו פולנית. הסרט הופץ בצרפת ובארצות הברית. הסרט מספר על פולה ניצולת שואה מפולין שמגייסת לעזרתה את ולנטינה, עובדת זרה צעירה. בדרך מקרה שמה של העובדת הזרה הוא גם שמה של חברתה הקרובה של פולה מילדות. היחסים בין השתיים מתהדקים, ומציפים אצל הישישה זיכרונות מודחקים מתקופת המלחמה. פולה, הרואה בוולנטינה שיקוף טרגי של חייה, הופכת תלויה בה, למרות התנגדותם של בנה ומכריה היא משתוקקת לאמצה לה לבת. היא מאלצת את הנערה לשמוע הרהורים על המוות, ומנסה לברר את התייחסותה בכל הנוגע למאורעות המלחמה. הצעירה הופכת קורבן למסע האשמה של פולה, נתקפת בהלה מהאינטנסיביות של הקשר, ומהאובססיה הגוברת של גבירתה. היא מנסה להתרחק ומתחננת לפולה שתניח לה. אולם הלחץ מתגבר, פולה מבלבלת מציאות והזיה, והסוף הטרגי הוא בלתי נמנע. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בקטגוריית הסרט הישראלי בפסטיבל הסרטים היהודי של ברלין 2009. הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2008 ובפסטיבלים בהונג קונג, יפן, צרפת, לוס אנג'לס, לונדון ועוד. אתל קובנסקה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית וסילביה דרורי הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס אופיר 2009. "אמא של ולנטינה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמא של ולנטינה", באתר AllMovie (באנגלית) "אמא של ולנטינה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אמא של ולנטינה", באתר אידיבי "אמא של ולנטינה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמא של ולנטינה באתר קרן הקולנוע הישראלי נירית אנדרמן, החלו צילומי "אמא של ולנטינה" ע"פ סביון ליברכט, באתר הארץ, 6 ביוני 2007 שחר עמית, ‏אמא של ולנטינה - "פספוס מאכזב", באתר "סרט" נירית אנדרמן, כוכבת הסרט אמא של ולנטינה הפתיעה אפילו את במאים, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012 הסרט הישראלי, "אמא של ולנטינה", הוא זוכה פרס הסרט הטוב ב: Berlin Jewish Film Festival, באתר iwomen, ‏13 ביולי 2009 אמיר בוגן, מתי הררי ואריק לובצקי: ההורים של ולנטינה, באתר ynet, 14 בפברואר 2012 מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
השתיקה (מחזה)

השתיקה הוא מחזה פרי עטם של אילנה וייזר-סנש וניב כהן, שהוצג בתיאטרון חיפה (2006-2004). צבי קורן, פרופסור לספרות עברית ומשורר, ואשתו דפנה, מורה בבית ספר יסודי- הם זוג למופת והורים אוהבים לבתם הקטנה תום. המחזה נע בין הווה שהוא למעשה כעבור שנים, כשתום הבוגרת מתכוננת למפגש עם אביה אותו לא ראתה זמן רב, לבין העבר. אט-לאט נחשף סיפורן הקשה והמכאיב של תום ודפנה, הנתונות לאיום מתמיד בשל אלימותו של צבי, אבי המשפחה. איש לא חשד שבית משפחת קורן הוא גיהנום. אפילו חבריהם הקרובים לא תארו לעצמם מה מתרחש שם. כשמנהל בית הספר בו עובדת דפנה מציע לה אהבה, היא מסרבת, אולם לרגע מתבהר לה שניתן לחיות אחרת. כשהיא חושפת באוזני חברתה הקרובה דליה את סודה, דליה מספרת לבעלה והסכר נפרץ. כשצבי מבין שהמציאות סוגרת עליו הוא מגיב כפי שהוא יודע. ההצגה הציגה במשך שלוש עונות בתיאטרון חיפה (2006-2004), בבימויו של איציק ויינגרטן.
מתוך הגוף

מתוך הגוף הוא רומן פרי עטה של אילנה וייזר-סנש, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד (2001). הרומן מספר על מיכאל (מישה), ניצול שואה שהופקד בזמן המלחמה על ידי אמו במנזר, והוא כבן ארבע. האם מעולם לא שבה לקחתו. כשהיה כבן עשר עלה לישראל והוא נטול זהות ואוטוביוגרפיה, זכרונותיו עמומים. ההעדר הזה, מעין בור חפור בנשמתו משפיע על חייו הבוגרים. הוא מתחתן עם אישה שאינה מתאימה לו, הם אינם הופכים להורים, ולבסוף אף נפרדים. מיכאל הוא סופר, באמתחתו שמונה ספרים, הוא חי לבדו ויש לו בת זוג צעירה ממנו בשנים שמוכנה לזמן מה לשאת את האיש הילדי איננו יודע הרבה על אהבה. מיכאל מבקש לקבל הכרה מהממסד הספרותי, וחברו הקרוב, מבקר הספרות עמוס מאמין בו ומנסה לסייע לו. אולם מיכאל מתקשה להשלים את מה שנמנע ממנו בחייו המוקדמים. מה שהוחמץ מדבר בקולו של זרעו, ילדו שלא נולד. במהלך הסיפור הוא מתלבט אם לנסוע להתחקות אחר שורשיו, לברר היכן נולד, אולי אף למלא את החורים בביוגרפיה בדויה, כי האמיתית ממילא אינה ידועה. מיכאל מאמין שמלאכת התצרף הזאת תשחרר דבר מה שיועיל לכתיבתו. בסופו של הרומן הוא מקבל החלטה ומתכונן לבצעה. מתוך הגוף, באתר OCLC (באנגלית)
מייקל ג'יי. פולארד

מייקל ג'ון פולארד (באנגלית: Michael John Pollard;‏ 30 במאי 1939 – 21 בנובמבר 2019) היה שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1967 על הופעתו בתפקיד סי. וו. מוס בסרט "בוני וקלייד". פולארד נולד בשם מייקל ג'ון פולאק ג'וניור בעיר פסאיק שבניו ג'רזי לסוניה ומייקל ג'ון פולאק. הוריו היו ממוצא פולני. החל את דרכו המקצוענית בתחום המשחק, כשחקן משנה בסדרות טלוויזיה ובהופעות קטנות בסרטים "קסם קיץ", "החשפנית" ו"המלאכים הפרועים". בפרק "מירי" בסדרה "מסע בין כוכבים", בגיל 27, הוא שיחק ילד בגיל טרום התבגרות. בשנת 1967 פרץ לתודעה בהוליווד בזכות הופעת המשנה שלו בסרט הפשע "בוני וקלייד" בתפקיד סי. וו. מוס המצטרף אל זוג הפושעים בוני (פיי דאנאוויי) וקלייד (וורן בייטי). על התפקיד היה מועמד פולארד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר וקיבל פרס באפט"א לפריצת השנה. לאחר פריצתו שיחק פולארד בשנות ה-70 בדרמת המרוצים "פאוס הקטן והאלסיי הגדול" בתפקיד נהג המרוצים החובבן פאוס לצידו של רוברט רדפורד, במערבון הספגטי "ארבעה מהאפוקליפסה" בתפקיד קלם השיכור ובמערבון הצרפתי "האגדה על המלך הצרפתי" לצידה של בריז'יט בארדו בתפקיד השריף. בשנות ה-80 הופיע בקומדיית האימה "מחנה השינה 3" בתפקיד הרמן מירנדה ממקימי המחנה, בסרטי הפעולה "טנגו וקאש" ו"קרוב המשפחה הבא", בדרמה הקומית "מלווין והווארד" בתור רד הקטן ובקומדיות "מארח השדים" ו"רוקסן". ב-1990 השתתף פולארד בקומדיית הפעולה של וורן בייטי "דיק טרייסי" בתפקיד איש החוק הסמוי באג ביילי. ב-1992 שיחק בסרט הפעולה המדע בדיוני "Split Second" ובדרמה הקומית "חלום אריזונה". ב-1999 שיחק בדרמה "כמו עשב בר". ב-2003 הופיע בתפקיד קטן בסרט האימה של רוב זומבי "בית 1000 הגופות". פולארד נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-21 בנובמבר 2019. היה אב לבת מגרושתו כוכבת הסיטקום "אליס" בת' הוולאנד. מייקל ג'יי. פולארד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל ג'יי. פולארד, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל ג'יי. פולארד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל ג'יי. פולארד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל ג'יי. פולארד, באתר Discogs (באנגלית)
נקרולוג

נקרולוג הוא מאמר המתפרסם באמצעי התקשורת עם מותו של אדם, ומכיל ביוגרפיה קצרה שלו והערכה של פועלו. לעיתים כולל הנקרולוג גם הודעה על המוות עצמו ופרטי ההלוויה, ופעמים אחרות פרטים אלה מתפרסמים בנפרד, מיד עם היוודע דבר המוות, והנקרולוג מתפרסם מאוחר יותר. בהתאם למנהג היהודי "אחרי מות, קדושים אמור" ומקביליו בעמים אחרים, נקרולוגים מתמקדים בצדדים החיוביים בקורותיו של המנוח. ישנם עיתונים המקדישים מדור קבוע לנקרולוגים. בישראל עושה כך העיתון "הארץ", שכותב הנקרולוגים הנוכחי בו הוא עופר אדרת. בשבועון הבריטי "האקונומיסט" מתפרסם מדי שבוע נקרולוג על עמוד שלם. לאישים מפורסמים מחזיקים לעיתים אמצעי התקשורת נקרולוג מוכן מראש (המכונה בישראל "חבצלת"), שאותו יוכלו לפרסם מיד עם היוודע דבר המוות. דוגמה לכך היא הנקרולוג על שחקנית הקולנוע אליזבת טיילור, שפורסם עם מותה במרץ 2011 בעיתון "לוס אנג'לס טיימס", אך נכתב 12 שנים קודם לכן ועודכן מפעם לפעם. העיתון "ניו יורק טיימס" מתחזק מאגר של כ-1,600 נקרולוגים על אישים חיים, וכך על הנקרולוג שפרסם העיתון עם מותה של אליזבת טיילור חתום מבקר הקולנוע של העיתון, מל גאסוב (אנ'), אף שהוא נפטר שש שנים לפני טיילור. תקלה באתר האינטרנט של תחנת הרדיו Radio France internationale (אנ') גרמה בנובמבר 2020 לפרסום של כמאה נקרולוגים על אישים חיים, בהם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, קלינט איסטווד ובריז'יט בארדו. בהיעדר נקרולוג מוכן יש עיתונים הכותבים נקרולוג לפי ארכיון העיתון או שיחה עם המשפחה, ויש המתבססים על ביוגרפיה שפורסמה באנציקלופדיה, כגון האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו או ויקיפדיה. בנוסף לנקרולוגים המתפרסמים בעיתונות הכללית, גם כתבי עת מקצועיים מפרסמים נקרולוגים על חברי הקהילה מקצועית שהלכו לעולמם. נקרולוגים אלה מקיפים יותר, בדרך כלל, ממקביליהם הפנים לציבור הרחב, ומרחיבים בתרומתו המקצועית של המנוח. מודעת אבל הספד תיק חבצלת מדיה וקבצים בנושא נקרולוג בוויקישיתוף Baranick, Alana; Sheeler, Jim; Miller, Stephen (2005). Life on the Death Beat: A Handbook for Obituary Writers. Oak Park: Marion Street Press. ISBN 1-933338-02-4. המדור "אחרי מות", באתר "הארץ" Elaine Woo, Elizabeth Taylor's obituary: outtakes from a 12-year work in progress, Los Angeles Times, March 23, 2011 David W. Dunlap, When Death Comes, and the Obituary Quickly Follows, The New York Times, October 8, 2015 Radio France Internationale publishes obituaries of people still alive, BBC, 16 November 2020
מיכאיל סימונוב

מיכאיל פטרוביץ' סימונוב (רוסית: Михаи́л Петро́вич Си́монов; ‏19 באוקטובר 1929, רוסטוב על הדון, ברית המועצות – 4 במרץ 2011, מוסקבה) היה מהנדס תעופה ומתכנן מטוסים רוסי, שזכה להכרה במיוחד בשל תכנון מטוס התקיפה סוחוי Su-27, שנחשב לתשובה הסובייטית למטוס ה-אף-15 האמריקאי. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, ניהל סימונוב את השיווק הנמרץ של מטוסי הסוחוי-27 לממשלות זרות. בשנת 1999, הוענק לו עיטור גיבור הפדרציה הרוסית בשל פועלו. בנוסף לכך הוא זכה בפרס לנין ופעמיים פרס ברית המועצות. סימונוב נעשה מהנדס תעופה בשנות החמישים של המאה העשרים. הוא הצטרף לחברת סוחוי ותוך זמן קצר קודם לסגן מתכנן ראשי בשנת 1970. במהלך עבודתו בסוחוי, תכנן גם את המפציץ סוחוי Su-24 ואת מטוס התקיפה סוחוי Su-25. בין השנים 1979 ו-1983, כיהן סימונוב כסגן השר לתעשיית המטוסים של ברית המועצות. בשנת 1983 סימונוב מונה למתכנן ראשי של משרד התכנון סוחוי. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל סימונוב בוויקישיתוף http://www.nytimes.com/2011/03/05/world/europe/05simonov.html?hpw Герой России Симонов Михаил Петрович :: Герои страны ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות

חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012, המכונה בלשון העם גם חוק הפוטושופ או חוק הדוגמניות, הוא חוק הקובע מהו המשקל המינימלי הנדרש לעיסוק בדוגמנות, זאת כדי למנוע את השימוש בדוגמנים ודוגמניות רזים יתר על המידה המהווים מודל לחיקוי המעודד הפרעות משקל ואף הפרעות אכילה בקרב האוכלוסייה. יוזמי החוק הם צלם האופנה ויו"ר עמותת סימפלי יו עדי ברקן, חברת הכנסת רחל אדטו מקדימה, חבר הכנסת דני דנון מהליכוד, פרופסור יעל לצר, מומחית להפרעות אכילה מאוניברסיטת חיפה וד"ר יצחק וורגפט, יו"ר העמותה הישראלית לטיפול בהפרעות אכילה. החוק אושר ב-19 במרץ 2012 ונכנס לתוקף ב-2 בינואר 2013. תעשיות הדוגמנות והפרסום, מייצרת אידיאל יופי עבור החברה. נשים רבות שואפות להראות כמו דוגמניות. הן מנסות להראות טוב יותר על ידי ירידה קיצונית במשקל, וגורמות לעצמן נזק גופני. וכל אלה כדי לנסות להדמות לאותו אידיאל שכלל אינו מציאותי, והושג באמצעות תוכנה לעריכה גרפית (כמו פוטושופ). הלחץ החברתי להראות "מושלמת" הוא אחד הגורמים להפרעות אכילה כמו אנורקסיה. עדי ברקן טוען כי פעם אידיאל היופי היה רזון אפשרי, ובריא. אך עכשיו התופעה הלכה והקצינה עד כי אידיאל היופי כבר לא קיים במציאות. החוק נחקק על מנת למנוע מצב שבו מודל החיקוי של נשים, או התפיסה של יופי, אינו בריא ומעודד הפרעות אכילה. סעיף 2: ניתן לפרסם ולהציג פרסומת עם דוגמן רק אם לדוגמן יש אישור רופא לפיו הוא אינו בתת-משקל. סעיף 3: אם נעשה שימוש בתוכנת עריכה גרפית לשם הצרת היקפים יש לכלול בפרסומת הבהרה על כך. החוק קובע כי תיאסר עבודת דוגמנים ודוגמניות שנמצאים בתת-משקל, כלומר מדד מסת גופם (BMI) נמוכה מ-18.5 לבגיר (הנקבע לפי חישוב היחס בין משקל הגוף לריבוע גובה האדם). הדוגמנים יידרשו להציג למעסיקיהם אישור רפואי המעיד כי בשלושת החודשים שקדמו לצילום הפרסומת, משקל גופם היה תקין. בנוסף לכך, אם ייעשה שימוש בתוכנת עריכה גרפית, לצורך הצרת היקפי גוף בפרסומות, תופיע כתובית בולטת שתציין זאת. ההבהרה תופיע בפרסומת במקום בולט ובצבע ובגודל ברורים לעין, על פני שטח שאינו קטן מ-7% לפחות משטח הפרסום הכולל של הפרסומת. החוק יחול גם על פרסומות שנערכו בחו"ל, ובהם משתתפים דוגמנים ודוגמניות זרים ומיובאות לישראל. פרסומת שאינה מיועדת לציבור בישראל ופרסומת שמטרתה אינה מסחרית, אינן כלולות בחוק. לא קיימת סנקציה בחוק אשר תופעל בגין הפרתו. עד לחודש יוני 2021, הוגשו שתי תובענות ייצוגיות בגין הפרת החוק ושתיהן לא התקבלו (ת"צ (מרכז) 13131-03-18, ת"צ (מרכז) 61161-03-19). חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת אושר סופית: החוק המכונה ”חוק הפוטושופ”; משקל הדוגמניות בפרסומות יוגבל, באתר הכנסת חן זילברמן, ‏קרבנות אפנה, חוקים ה', ‏אוגוסט 2013 מורן אזולאי, אושר חוק הדוגמניות: אנורקטיות - לא בפרסומות, באתר ynet, 20 במרץ 2012 ענבל גולני, מפרסמים ופרסומאים כמעוולים המוניים: חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012 – ביקורת והצעות לפתרון, חוקים בקצרה - נובמבר 2012 צפייה חובה - עדי ברקן בכתבה על דוגמנות, דימוי גוף והפרעות אכילה מתוך אתר יוטיוב אוחזר ב-17.10.15, סרטון באתר יוטיוב רננה גוטרייך, ‏יישום ואכיפת חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות", תשע"ב-2012, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 7 ביוני 2017
בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס

בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס (DeutscherSoldatenfriedhof Cannock Chase) הוא בית קברות צבאי בבריטניה, שבו נקברו חיילים גרמנים, שנהרגו בעת התקפות על בריטניה או מתו במהלך שביים בה במהלך שתי מלחמות העולם. במהלך שתי מלחמות העולם שבו מדינות ההסכמה ובעלות הברית כ-700 אלף חיילים גרמנים. רבים מהם הוחזקו במחנות שבויים בכל רחבי האיים הבריטיים והועסקו בעבודה בחוות ובמפעלים. מקצתם מתו בעת השבי. אלפי גרמנים אחרים נהרגו במהלך התקפות אוויר על בריטניה בשתי המלחמות, כאשר כלי הטיס שלהם הופלו בשמיה. גם ימאים גרמנים שטבעו נשטפו אל חופיה. כולם נקברו באתרים הפזורים בכל רחבי בריטניה. בסך הכל נקברו בבריטניה כ-6,200 חיילים גרמנים, אוסטרים ואוקראינים. כ-1,300 מהם נקברו באתרים שבטיפול הועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. לגבי היתר נעשה בשנת 1959 הסכם בין בריטניה לבין גרמניה המערבית על העברת גופותיהם מהאתרים שבהם נקברו אל בית קברות צבאי חדש, שיוקם בתחומי בריטניה. האתר עבורו נבחר בהסכמה בין שתי המדינות. העברת המתים אליו ארכה מספר שנים והוא נחנך בשנת 1967. בית הקברות ממוקם ביער קאנוק צ'ייס בחבל סטפורדשייר, כ-30 קילומטרים מצפון לעיר בירמינגהאם. הוא שוכן בעמק מיוער, בשטח של כ-24 דונמים. באתר נקברו כ-4,940 חיילים, מהם כמאה אלמונים. כ-2,650 הם מתי מלחמת העולם השנייה. בבית הקברות 18 חלקות קבורה, וביניהן חלקה נפרדת לקברי האחים של צוותי ארבעה צפלינים גרמנים, שהופלו בשמי בריטניה במלחמת העולם הראשונה. בנקודה הנמוכה של העמק ניצב צלב גבוה. המצבות באתר עוצבו על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה. אלו הן מצבות לוח אנכיות מאבן גרניט אפורה, שעל גבי שני צידיהן נחרתו באותיות לבנות שמות חללים, דרגותיהם ותאריכי לידתם ומותם. כל מצבה משותפת לארבעה חללים. באתר נקבר פילדמרשל ארנסט בוש, שנשבה ומת בשבי בבריטניה ב-1945. גנרל נוסף שמת בשבי ונקבר שם הוא מקסימיליאן פון הרף (Maximilian von Herff). הוא היה ראש אגף כוח האדם של האס אס והשתתף בין השאר בדיכוי מרד גטו ורשה. בבית הקברות נבנו גם מבנה מבואה ובו פסל ברונזה מעשה ידי הפסל הגרמני הנס וימר (Hans Wimmer) ובניין מבקרים. האתר נבנה במימון ממשלת גרמניה המערבית על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה. הוא תוכנן על ידי דיאז ברנדי (Diez Brandi) מגטינגן, גרמניה והרולד דופמן (Harold Doffman) ופיטר ליץ' (Peter Leach) מסטפורד, בריטניה. בהתאם להסכם בין גרמניה לבריטניה מתוחזק האתר על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. G. Kingsley Ward, Edvin Gibson, Courage remembered, London: HMSO, 1995. בית הקברות לחיילים הגרמנים בנצרת בית הקברות לחללי האויב מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס בוויקישיתוף בית הקברות באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה: תיאור כללי תרשים סרטון בית הקברות באתר הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה בית הקברות באתרו של Tom Morgan בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תמונות בית הקברות באתר World War I Cemeteries תמונות בית הקברות באתר World War II Talk מקור: דברי הקריינות הנלווים לסרטון הנזכר בקישורים החיצוניים מספר זה כולל אוויראים גרמנים נוספים שנהרגו, התגלו בבריטניה לאחר הקמת בית הקברות והובאו לקבורה בו. הצלב הוא בתבנית הצלבים המופיעים בלוגו הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה.
השיבה הביתה

האם התכוונתם ל... שיבה הביתה, שיבה מאוחרת, או נוסטוס - מוטיב שכיח ביצירות ספרותיות. השיבה הביתה (סרט) (Coming Home) - סרט קולנוע בכיכובם של ג'יין פונדה, ג'ון וויט וברוס דרן מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה – סרט מדע בדיוני משנת 1986 השיבה הביתה (ספר) – ספר שירה של חיים אברהם השיבה הביתה (ספר, 2005) ("De thuiskomst") - רומן היסטורי של אנה אנקוויסט השיבה הביתה (1973) – סרט אנגלו-אמריקאי השיבה הביתה (2011) – סרט דוקומנטרי בבימויה של נועה מימן השיבה הביתה (הצגה) – בתיאטרון הסמטה, יפו השיבה הביתה (מחזה) – מאת הרולד פינטר Coming Home
טיווט

טיווט (במונטנגרית וסרבית: Tivat, בכתב קירילי: Тиват; באיטלקית: Teodo, טאודו; ביוונית: Θειοδος, תיאודוס) היא עיירה בדרום־מערב מונטנגרו. טיווט שוכנת לחוף אגן טיווט. אגן משולש המהווה חלק ממפרץ קוטור שלחוף הים האדריאטי. אגן טיווט מתחבר לים האדריאטי במצר קומבור ואגן הרצג נובי. מצדו השני מחבר מצר וריגה את אגן טיווט לאגני קוטור וריסן. לאגן טיווט הייתה חשיבות אסטרטגית בהיותו במעבר לנמל של קוטור. פעילות של הרפובליקה של ונציה באזור החלה כבר במאה העשירית, והחל מ-1420 היה האזור בשלטון ונציאני מלא כחלק מהמושבה הוונציאנית אלבניה ונטה (Albania Veneta). השלטון הוונציאני הסתיים ב-1797 עם ביטול רפובליקת ונציה על ידי נפוליאון. מ-1815 עד 1918 הייתה בשלטון האימפריה האוסטרית. האוסטרים ביצרו את טיווט והציבו בה חיל מצב קבוע, ב-1889 הקימו בה בסיס לחיל הים, בסיס ששימש בהמשך את חיל הים היוגוסלבי, שהקים בו גם מספנה ובסיס לצוללות. ב-1919 עם הקמת יוגוסלביה צורף האזור אליה ומ-2006 טיווט היא חלק ממונטנגרו העצמאית. עד פירוק הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה התבססה כלכלת טיווט בעיקר על בסיס הצי והמספנה. מאז, הכלכלה הולכת ומתבססת על תיירות. כיום (2013) יש במקום כ-1800 מיטות ב-10 בתי מלון, אלפי צימרים ו-3 אתרי קמפינג. לאחרונה מוקם במקום מלון פאר של רשת רג'נט. המלון הוא חלק מפרויקט "פורטו מונטנגרו" נמל ליאכטות גדולות שיקום במקום הנמל הצבאי והמספנה, מתוך כוונה להפוך את טיווט ל"מונקו של הים אדריאטי". תחבורה יבשתית: טיווט נמצאת על הכביש המהיר האדריאטי שהוא חלק מהכביש האירופאי E65. תחבורה אווירית: נמל התעופה הבינלאומי של טיווט הוא הגדול במונטנגרו. תחבורה ימית: קו מעבורות פנימי של מפרץ קוטור. מדיה וקבצים בנושא טיווט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיווט (במונטנגרית ובאנגלית)