laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאטסואו קירינו

נאטסואו קירינו, (ביפנית: 桐野夏生;‏ נולדה ב-7 באוקטובר 1951) באי הונשו במחוז אישיקאווה ביפן, היא סופרת ספרות מתח חשובה מיפן אשר ספריה תורגמו לשפות רבות, והיא זכתה בפרסים ספרותיים חשובים ביפן. נאטסואו קירינו הוא שם העט של Mariko Hashioka. הישגה הספרותי הראשון היה ב-1993 בזכות הרומן פנים רטובות מגשם והיא זכתה ב- The Edogawa Rampo Award בעקבות הרומן, בריחה ב-1997 היא זכתה בפרס סופרת המסתורין של יפן. בזכות התרגום של הספר בריחה לאנגלית היא הגיעה לשלב גמר של פרס אדגר היוקרתי ב-2004. למרות היותה סופרת מסתורין ומתח, מרבה קירינו לטפל בספריה בנושאים חברתיים כמו מעמד האישה בחברה היפנית, וגיבורות ספריה נמנות לרוב משולי החברה היפנית. כך בספר בריחה בו הגיבורות עובדות במשמרת לילה במפעל לאריזת מזון ומנסות לשנות את גורלן באמצעים קיצוניים. ובספר התפוררות העוסק בבעיית הזנות ביפן. עולם אמיתי, מודן הוצאה לאור, מאנגלית: בועז וייס, 2012 התפוררות, מודן הוצאה לאור, מאנגלית: בועז וייס, 2009 בריחה, מודן הוצאה לאור, מאנגלית: בועז וייס, 2006 אתר האינטרנט הרשמי של נאטסואו קירינו (ביפנית ובאנגלית) ריאיון עם הסופרת (באנגלית) נאטסואו קירינו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מרכז חינוכי אנה פרנק (פרנקפורט)

מרכז חינוכי אנה פרנק (בגרמנית: Jugendbegegnungsstätte Anne Frank) הוא מרכז לקידום הסובלנות ולחינוך על תוצאות הנאציזם, גזענות ואפליה. המרכז הוקם בשנת 1997 וממוקם בסמוך לבית שבו נולדה אנה פרנק בשכונת דורנבוש (Dornbusch) שבפרנקפורט, גרמניה. בתערוכה הקבועה שבמרכז משתמשים בביוגרפיה וביומניה של אנה פרנק בצורה אינטראקטיבית על-מנת לעורר שאלות אצל המבקר ובמיוחד את שאלת הזהות. אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק, רצה להקים מרכז חינוכי על שמה כבר בשנת 1950. כעבור 44 שנים הוקמה אגודת נוער על שם אנה פרנק (גרמנית: Jugendbegegnungsstätte Anne Frank e.V) וב-15 ביוני 1997 נפתח המרכז החינוכי אנה פרנק בקרבת בית הולדתה של אנה. בשנת 2003 נפתחה במקום תערוכת המולטימדיה "אנה פרנק: נערה מגרמניה". תערוכה זו הופקה בעזרתם של בית אנה פרנק באמסטרדם, הולנד ומרכז אנה פרנק בברלין, גרמניה. התמיכה העיקרית של המרכז מגיעה מקרן אנה פרנק בבזל, שווייץ. במקום מוצגות שתי תערוכות: אחת קבועה והשנייה מתחלפת. בתערוכה הקבועה "אנה פרנק: נערה מגרמניה" המבקר מסייר בעזרת מולטימדיה בדירת המסתור שבאמסטרדם ובין דמויות שונות מתקופת השואה. התערוכה המתחלפת מתרכזת בחינוך על נושאים של זכויות אדם וביצירת שיח בין אנשים מרקעים שונים כגון מוצא, רקע סוציאלי ואורך חיים. המרכז מעביר סמינרים, הרצאות וקורסים בנושאי זהות וזכויות אדם. בית אנה פרנק יד אנה פרנק השואה יהדות גרמניה אנה פרנק - יומנה של נערה, הוצאת דביר מליסה מילר, הנערה אנה פרנק, ביוגרפיה, הוצאת דביר קרול אן לי, ורדים מן האדמה - ביוגרפיה של אנה פרנק, הוצאת מחברות לספרות יוסף שה-לבן, יומנה של אנה פרנק - הערות והנחיות ללימוד וקריאה, הוצאת אור עם אנה פרנק - ביוגרפיה לילדים", הוצאת דני ספרים בעיני האמן, סיפורה של אנה פרנק באמצעות עיון ביצירות אמנות, בתיה ברוטין ואבריאלה עמית, התוכנית ללימודי שואה בית ברל מנו מטסלאר, רוד ון דר רול, אנה פרנק - בין מילים לתמונות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2012. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז חינוכי אנה פרנק אתר האינטרנט של קרן אנה פרנק בית אנה פרנק - פרטים נוספים על האתר, ב"קפטן אינטרנט" הערוץ הרשמי של אנה פרנק באתר יו-טיוב. קטעי וידאו של חברים ומכרים עדויות וסרטוני רקע. דנה פולס, אנה פרנק, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח דינה פורת, יומנה של אנה פרנק ומכחישי השואה, באתר "יד ושם" שרון גבע, קול נערה בשואה: דימויה של אנה פרנק בשיח הציבורי הישראלי, ישראל 12, סתיו תשס"ח, 2007 על תרגום חדש מהולנדית של יומנה של אנה פרנק באתר הספרים "טקסט" שלך, אנה פרנק מאת אלי אשד ערוץ ב-YouTube המוקדש לאנה פרנק AFP, ערוץ לאנה פרנק ב-YouTube, באתר ynet, 1 באוקטובר 2009 http://www.jbs-anne-frank.de/english האתר הרשמי
I Talk to the Wind

I Talk to the Wind (בעברית: אני מדבר אל הרוח) הוא שיר מאת להקת הרוק המתקדם הבריטית קינג קרימזון שיצא בשנת 1969 כשיר השני באלבום הבכורה פורץ הדרך שלהם, In The Court of The Crimson King. השיר נכתב על ידי פיטר סינפילד, כותב השירים של הלהקה. השיר מתאר תמונה לא ברורה, שהיא ככל הנראה התגלות ("אני עומד בחוץ / ומסתכל בפנים / מה אני רואה?"). השיר כתוב בגוף ראשון יחיד ככה שהכותב כאילו מספר על עצמו; הוא מספר על כך שהוא מדבר אל הרוח אל האוויר, מטאפורה לשאולתיו של המספר לגבי ה'רוח' (מהמילה רוחניות), אלא שהוא לא מקבל מענה לשאלותיו ("אני מדבר אל הרוח / מילותיי נסחפות הרחק / אני מדבר עם הרוח / אך הרוח לא שומעת"). הבתים הם מטאפורים ומופשטים, כשלא ברור אל מה התכוון הכותב ("הייתי פה ו... / הייתי שם ו... / הייתי באמצע"). יש המייחסים את מילות השיר דווקא להקשר של סמים (ה"סטרייט מן" הוא מי שאינו על סם). הבנאדם מדבר לרוח, אבל לא שומע אותה. המציאות (outside) מול המבט פנימה (his mind). הוא "רואה" מצבים של מבוכה והתפכחות מאשליה. השיר הוא השיר היחיד באלבום שלאף אחד מהקטעים שלו אין כותרת נפרדת. השיר הוא ניגוד מוחלט של השיר הקודם באלבום, "21st Century Schizoid Man", שנגמר בקקופוניה מוחלטת. השיר הנוכחי הוא רגוע הרבה יותר, כשחלילו של איאן מקדונלד הוא התפקיד הדומיננטי ביותר. השיר אורך כשש דקות, אך בניגוד לשירים "21st Century Schizoid Man" ו-"In The Court of The Crimson King" שמופיעים בתחילת ובסוף האלבום, I Talk to the Wind הוא פחות אינסטרומנטלי ודומה במבנהו לשיר ממוצע. על אף שתפקיד החליל הוא הדומיננטי ביותר בשיר, והוא פותח את השיר, מנגן לאורך הבתים והפזמונים, מקבל "C Part" ומנגן שני סולואים - הוא כלל לא היה חלק מהשיר במקור. בהקלטת דמו מקורית שפורסמה לאחר יציאת האלבום ניתן לשמוע כי החליל של איאן מקדונלד כלל לא מנגן. הוא הוסף רק בשיפורים האחרונים שנעשו לשיר לפני הקלטתו השלמה. יתרה על זאת, בהקלטת הדמו הנגנים מנגנים מהר יותר והמוזיקה דומה יותר ויותר לרוק, דבר שכלל לא מאפיין את הגרסה הסופית, שהיא דומה בהרבה למוזיקה קלאסית. השיר נפתח באקורדים שמנגן מקדונלד על חלילו, ולאחר מכן מצטרפת גם הגיטרה האקוסטית של רוברט פריפ והשירה של גרג לייק. הבית הראשון חולף ואז נכנסים לפזמון, בו התופים והבס נכנסים גם הם. לאחר הפזמון יוצאים חברי הלהקה מיד לבית שני, בו הם כבר מנגנים גרוב מלא. לאחר הבית פזמון שני ולאחריו "C Part". חלק זה בשיר מיועד לסולו חליל ארוך, בו מצטרף גם סולו בס קצרצר ואז פזמון חוזר בפעם השלישית. אחרי פזמון זה מגיעה קודה שבה סולו החליל חוזר לצד הגרוב הג'אזי של התופים. השיר מסתיים לאט לאט ונחלש בהדרגה, כפי שהיה מקובל אז. גרג לייק - גיטרה בס, שירה איאן מקדונלד - כלי נשיפה, חליל וסקסופון בפרט רוברט פריפ - גיטרה מייקל ג'יילס - תופים, כלי הקשה פיטר סנפילד - מילים מידע על היצירה "I Talk to the Wind" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"I Talk to the Wind" באתר SecondHandSongs קינג קרימסון king crimson - דיברתי לרוח I talk to the wind, באתר יוסמיוסיק, ‏2019-08-15 50 שנה לאלבום הבכורה של קינג קרימזון, באתר Flight Mode - הבלוג של גיל מטוס, ‏2019-10-07
ברנרד לובל

אלפרד צ'ארלס ברנרד לובל (אנגלית: Sir Alfred Charles Bernard Lovell;‏ 31 באוגוסט 1913 - 6 באוגוסט 2012) היה פיזיקאי ואסטרונום בריטי מחלוצי חקר הקרינה הקוסמית. נולד בעיירה אולדלנד קומון שליד בריסטול באנגליה. למד ב-Kingswood grammar school ואחר כך למד פיזיקה באוניברסיטת בריסטול וסיים תואר ראשון בשנת 1934 ובשנת 1936 קיבל דוקטורט. במהלך מלחמת העולם השנייה היה בצוות שעבד על פיתוח מערכות מכ"ם בעבור כלי טיס. בשנת 1945, לאחר המלחמה היה לובל מחלוצי חקר הקרינה הקוסמית. הוא ייסד את מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק, אשר עשה שימוש בטכנולוגיות שפותחו במהלך המלחמה לזיהוי כלי טיס. זכה בפרס המדליה המלכותית לשנת 1960. בשנת 1961 מונה לקצין במסדר האימפריה הבריטית. היה חבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. בשנת 1937 נישא למרי ג'ויס צ'סטרמן ולזוג שלוש בנות ושני בנים. Lovell, Bernard, Our Present Knowledge of the Universe, Manchester University Press, UK (1967) מדיה וקבצים בנושא ברנרד לובל בוויקישיתוף Sir Bernard Lovell obituary, Fred Hoyle, הגרדיאן. ברנרד לובל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברנרד לובל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
לואיס קראסנר

לואיס קראסנר (באנגלית: Louis Krasner;‏ 21 ביוני (לפי הלוח היוליאני: 8 ביוני)‏ 1903 – 4 במאי 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה. פרופסור למוזיקה באוניברסיטת סיראקיוז ומורה למוזיקה בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד במרכז המוזיקה של ברקשייר. ביצע בנגינת בכורה את הקונצ'רטי של אלבן ברג ושל ארנולד שנברג. לואיס קראסנר נולד בעיר צֶ'רקָאסי שבדרום-מערב רוסי (אוקראינה), בנם של שרה והארי קראסנר. בגיל 5 הגיע לארצות הברית. בשנת 1922 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד והמשיך להשתלם אצל לוסיאן קָאפֶּה (Lucien Capet) בפריז, אוטאקאר שבצ'יק (Otakar Ševčík) בפִּיסֶק שבצ'כוסלובקיה, וקרל פלש בברלין. הקריירה הקונצרטית שלו החלה באירופה, שם דחף לביצוע הקונצ'רטי של יוסף אחרון ואלפרדו קאזלה. בשנת 1935 הזמין אצל אלבן ברג קונצ'רטו לכינור וניגן אותו בביצוע בכורה באפריל 1936 בברצלונה, בניצוח הרמן שרכן. בדצמבר 1940 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור של ארנולד שנברג, עם לאופולד סטוקובסקי ותזמורת פילדלפיה. בין המלחינים האמריקאים שאת יצירותיהם ניגן בביצועי בכורה היו רוג'ר סשנס, הנרי קוול ורוי האריס. קראעסנר פרש מהופעות סולו והיה הקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של מיניאפוליס בשנים 1944–1949. מ-1949 עד 1972 כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת סיראקיוז. בשנת 1976 הצטרף לסגל המורים של קונסרבטוריון ניו אינגלנד למוזיקה ושל מרכז המוזיקה של ברקשייר. לואיס קראסנר מת בשנת 1995, בן 91. 1983 – מדליית סאנפורד מאוניברסיטת ייל 1995 – פרס הקומונוולת' מדיה וקבצים בנושא לואיס קראסנר בוויקישיתוף לואיס קראסנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) Krasner, Louis, 1903-1995. Louis Krasner papers: Guide, באתר ספריית אוניברסיטת הרווארד (באנגלית) Louis Krasner: Violin, Chamber Music (BSO), באתר הקונסרבטוריון של ניו אינגלנד (באנגלית) לואיס קראסנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Jamie James, CLASSICAL MUSIC; A Model T Fuels a Masterpiece, The New York Times, March 20, 1994; Rebecca Rae Stern, LOUIS KRASNER; Very Much In Touch (To the Editor), The New York Times, April 17, 1994 Allan Kozinn, Louis Krasner, Violinist and Teacher, Dies at 91, The New York Times, May 5, 1995 (נקרולוג) Allan Kozinn, Louis Krasner, Violinist and Teacher, Dies at 91, The New York Times, May 5, 1995 (באנגלית). Krasner, Louis, 1903-1995. Louis Krasner papers: Guide, באתר ספריית אוניברסיטת הרווארד (באנגלית). Commonwealth Awards
הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל

הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל מאגדת עמותות, ארגונים וקהילות של בני העדה התוניסאית בישראל. עם מטרותיו העיקריות של הארגון נמנים: קידום השוואת זכויותיהם של ניצולי השואה מקרב העדה התוניסאית מול הזכויות שניתנו לניצולי אירופה; סיוע לכלל העמותות התומכות בעדה התוניסאית; הענקת מלגות ללומדי לימודים גבוהים ולדוקטורנטים שיחזקו את חקר יהדות תוניסיה באקדמיה. ארגון הגג נוסד מתוך רצון לצמצום פערים בין יוצאי תוניסיה ליוצאי אירופה, למשל השוואת המשקל הניתן למורשת של יוצאי ארצות האסלאם בלימודי ההיסטוריה במערכת החינוך. באוגוסט 2012 נבחרה ד"ר מרים גז-אביגל ליו"ר הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל. הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל, ברשת החברתית פייסבוק הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
ישעיהו לזרסון

ישעיהו (שעיה) לָזַרסון (10 באוגוסט 1927 – 21 בפברואר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ששירת כראש להק כוח האדם בחיל האוויר. לזרסון נולד בקיץ 1927 בעיר לודז' שבפולין בשם שעיה לֶיזֶרסוֹן, בנם של דבורה לבית ליטוִוין ואברהם ליזרסון, ואח צעיר למרים. במלחמת העולם השנייה שהה עם משפחתו בגטו לודז', עד שב-1944 נשלח לאושוויץ ומשם למחנה ריכוז בגרליץ שבסקסוניה. לאחר המלחמה גילה שכל בני משפחתו נספו בשואה. הוא עבר למחנה העקורים ברגן-בלזן, היה פעיל ב"הגנה" ובתנועת הבריחה. בשנת 1947 עלה לארץ ישראל מגרמניה. בארץ נקלט בקיבוץ יד מרדכי ולחם כחבר משק בהדיפת התקפות המצרים במלחמת העצמאות. התגייס לצה"ל, סיים קורס מס' 1 של מקלעני אוויר בחיל האוויר ושירת כמקלען במטוסי B-17 מבצר מעופף בטייסת 69. ב-1953 יצא לקורס קצינים, פיקד על קורס מקלענים וקורס מכין בבית הספר לטיסה. ב-1956 לחם במבצע קדש כמקלען אוויר ראשי במטוסי B-17 שהוחזרו לשירות, והשתתף בגיחות הפצצה ברצועת עזה ובשארם א-שייח'. לאחר המלחמה שב לתפקידי הדרכה בבית הספר לטיסה והיה ממניחי היסודות לשינוי בתוכנית האימונים של פרחי הטיס ולהכללתם של סדרות מילוט ומסעות. ב-1962 מונה למפקד טייסת מפקדה בבסיס רמת דוד וב-1965 לראש מחלקת פרט בחיל האוויר. בספטמבר 1969 מונה למפקד בסיס רפידים בסיני. ב-1970 מונה לראש מחלקת שלישות בחיל האוויר, שלאחר מלחמת יום הכיפורים הפכה ללהק כוח האדם. ב-1975 פרש משירות הקבע. לאחר שחרורו מילא תפקידים בכירים בהם סמנכ"ל לענייני עבודה ומשאבי אנוש בהתאחדות התעשיינים, מנכ"ל קרן ביטוח המעסיקים בתעשייה וחבר ההנהלה הבכירה של עלית. היה ממייסדי עמותת חיל האוויר. עסק בכתיבת שירה, וכן בכתיבת סיפורת ובאמנות פלסטית. פרסם שירים וביקורת ספרות ב"מאזנים". בשנת תשס"ג 2003 פרסם ספר שירה בשם "ריח הלחם ריח הגשם" בהוצאת גוונים, ב-2013 פרסם את ספר השירה השני שלו, "בשער הסתיו", בהוצאת ספרי עתון 77. נישא לאהובה הרשקו והיה אב לשלוש בנות ובן, התגורר ביישוב תל מונד. נפטר ב-21 בפברואר 2022 בביתו בכפר הגמלאים בבני דרור והובא למנוחות בבית העלמין מורשה ברמת השרון. זאב שיף ואיתן הבר (עורכים), לקסיקון לביטחון ישראל, זמורה, ביתן, מודן, 1976. "Lazarson, Yeshayah," in: Who's who in Israel and Jewish personalities from all over the world: 1985-86, p. 197. מדיה וקבצים בנושא ישעיהו לזרסון בוויקישיתוף אמרל ונקרט, ‏סיפורי חיים, באתר חיל האוויר הישראלי שעיה לזרסון באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן ישעיהו לזרסון, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל ישעיהו לזרסון, 'פרידה מרפידים - קשה היה בחופשות', בטאון חיל האוויר 115, פברואר 1980 ראו שירו "אבי", בתוך: עיין ערך שירה (ירחון מקוון לשירה) 2 (ינואר 2007), 22 . צוות - ארגון גמלאי צה"ל, תא"ל ישעיהו (שעיה) לזרסון ז"ל, באתר מודעות אבל, ‏2022-02-22
מיריי הדס-לבל

מיריי הדס-לבל (Mireille Hadas-Lebel; נולדה ב-26 בספטמבר 1940) היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת פריז IV, היסטוריונית יהודיה-צרפתיה החוקרת את תחומי העת העתיקה בכלל, וביהדות בפרט. נולדה ב-26 בספטמבר 1940 בתוניסיה למשפחה שמוצאה מיהדות ליבורנו. שם משפחתה המקורי הוא בונן (Bonan). היא למדה באקול נורמל סופרייר לנערות, (École normale supérieure de jeunes filles) ואחר כך לימדה במכון לשפות מזרחיות בפריז (Institut national des langues et civilisations orientales), שם כיהנה במשך מספר שנים כראש המחלקה לעברית. בנוסף הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת פריז 4 (סורבון) בתחום ההיסטוריה של הדתות. היא חיברה מספר ספרים, בהם שתי ביוגרפיות חשובות: יוספוס פלביוס (1989) ופילון האלכסנדרוני (2003). היא משמשת כסגן הנשיא של האגודה לידידות נוצרית יהודית בצרפת (Amitié judéo-chrétienne de France) וכן היא חברה בלגיון הכבוד הצרפתי. מיריי הדס-לבל, ברשת החברתית Goodreads מירי הדס-לבל, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פובליוס פטרוניוס

פובליוס פטרוניוס (לטינית: Publius Petronius) היה מדינאי רומאי בעל ניסיון מדיני רב. בשנת 19 לספירה הוא היה קונסול ברומא והתפרסם בחקיקה לטובת עבדים. בשנים 29 עד 35 היה פרוקונסול בפרובינקיה אסיה, ובשנת 39 נשלח לסוריה, להחליף את הנציב ויטליוס. הוא היה ממשפחה מכובדת וזכה לפרסום ולהוקרה ברומא. יוסף בן מתתיהו מזכיר את תקופת שלטונו של פטרוניוס בפרובינקיה סוריה בספרו "קדמוניות היהודים". בעקבות אירוע ביבנה בו התגרו המקומיים הנוכרים באוכלוסייה היהודית, הורה הקיסר גאיוס קליגולה על הצבת פסלו בבית המקדש וביצוע המשימה נפל בחלקו של פטרוניוס. תפקיד זה לא היה קל וגם לא היה לרצונו, אך הוא לא היה חופשי להשתחרר ממנו. בהנחה שצפויים קשיים בא פטרוניוס בלוויית שני לגיונות לעיר עכו (פתולמאיס). בהיוודע דבר בואו של פטרוניוס נהרו לקראתו אלפי יהודים והתחננו לפניו, שלא יעמיד את הקיסר בבית המקדש. הנציב ניסה להסביר להם, שהוא רק ממלא פקודה של הקיסר, ואינו רשאי לשנותה, ואילו הם מצידם הסבירו שאינם יכולים בגלל אמונתם לתת לו לבצע פקודה כזו. היהודים הבהירו שיעדיפו למות מאשר לראות פסל ניצב במקדש. היה ברור שביצוע הפקודה יגרום לשפיכות-דמים מרובה. פטרוניוס החליט לשקול את העניין ובינתיים נסע לטבריה. היהודים לא הניחו לו והלכו אחריו בהמוניהם עד טבריה, והוסיפו להפציר בו. פנייה מיוחדת באה מקרב בני משפחת הורדוס (ובראשם אריסטובולוס הצעיר) ומראשי העם, לבל תקוים הפקודה, אשר תקומם את כל העם היהודי נגד הרומאים. הם ניסו לשכנע את פטרוניוס לכתוב אל גאיוס קליגולה ולהסביר לו, עד כמה חמורה הדרישה שלו מהיהודים ואלו השלכות צפויות לה. חשוב לציין כי גזירת גאיוס קליגולה זעזעה את כל העולם היהודי שמחוץ לארץ-ישראל. על אף הסיכון שנטל על עצמו הסכים פטרוניוס בסופו של דבר לפנות לקיסר במכתב ולבקשו לא לפגוע בחוקי היהודים. נראה שהיו לפטרוניוס שתי סיבות שהניעו אותו לנקוט עמדה זו נגד גזירת הקיסר: האחת אישית והאחרת מדינית. הסיבה האישית הייתה אהדתו ליהדות, כפי שהעיד עליו פילון האלכסנדרוני; והשיקול המדיני נבע מהרצון למנוע מרד כללי של יהודים, שהיה יכול להקיף לא רק את יהודי ארץ-ישראל וקהילות שבתחומי האימפריה הרומית, אלא גם את יהודי פרתיה, האויבת המושבעת של רומא. מטעמים אלו ניסח פטרוניוס מכתב זהיר אל גאיוס קליגולה, במטרה לעורר אותו לביטול הגזרה, או - בינתיים - לזכות לפחות בדחייה. אומנם פטרוניוס לא הצליח, אך הישועה באה מהתערבותו של אחד מידידיו הקרובים של גאיוס קליגולה, אגריפס הראשון. הקיסר נענה לבקשתו של אגריפס וכתב לפטרוניוס מכתב בו הוא מורה על ביטול הגזירה. על אף הביטול, פטרוניוס עצמו לא יצא מכלל סכנה, כי מכתביו עוררו עליו את חמתו של גאיוס קליגולה, ששלח אליו איגרת ובה הוראה להתאבד, על שהעז לעכב את ביצע דבר הקיסר. למזלו של פטרוניוס הגיעה אליו הידיעה על רצח גאיוס קליגולה ברומא לפני שהגיע המכתב ובו פקודת ההתאבדות. האוניברסיטה הפתוחה, החוברת לקורס: יהודה ורומא (1998), יחידה 4, עמ' 71. יוסף בן-מתתיהו, קדמוניות היהודים, יח, 261-309. פילון האלכסנדרוני, המשלחת אל גאיוס, 200-203. יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק י; קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ח, פסקאות ב-ד, סעיפים 278-263. פילון האלכסנדרוני, המשלחת אל גאיוס, 184-196. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ח, פסקה ה, סעיפים 283-280. פילון האלכסנדרוני, המשלחת אל גאיוס, 245.
התאחדות האדריכלים ובוני הערים בישראל

התאחדות האדריכלים ובוני ערים בישראל (לשעבר עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל) היא אחד הגופים המייצגים של אדריכלי ישראל. העמותה חברה בלשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל ומייצגת במסגרת הלשכה את מקצוע האדריכלות. בראש העמותה עומדת כיום האדריכלית אורנה אנג'ל. העמותה הוקמה בשנת 1998 על ידי קבוצה של אדריכלים ובראשם האדריכל יצחק ליפובצקי ליר שכיהן באותו זמן כיו"ר אגודת האדריכלים בלשכת המהנדסים. הקבוצה החליטה לפרוש מלשכת המהנדסים והאדריכלים ולהקים עמותת אדריכלים עצמאית. מקום משכנה של העמותה הוא בבית האדריכל' ברחוב המגדלור 15 ביפו העתיקה. חברות בעמותה כרוכה בתשלום דמי חבר. רוב חברי העמותה הם אדריכלים ותיקים. תחרויות אדריכלים - העמותה שותפה לארגון ויזום תחרויות ביחד עם קרנות שונות ורשויות מקומיות. תערוכות - הגלריה בבית האדריכל פועלת במשכנה של עמותת האדריכלים והיא בין הגלריות הבודדות בישראל המתמקדות בהצגת אדריכלות ותופעות אדריכליות במבט ייצוגי ובמבט ביקורתי. השתלמויות וכנסים – העמותה מארגנת ושותפה בארגון כנסים שונים בתחום התכנון והבניה. פרסומי העמותה - ביטאון העמותה 'פרספקטיבה' בהוצאת עמותת האדריכלים מהווה ביטאון מקצועי. סיורי 'ארכיתור' - סדרת סיורים בדגש אדריכלי תכנוני, הסיורים מועברים בעיקר על ידי אדריכלים על בניינים וסוגיות תכנוניות. אות יקיר העמותה – במסגרת יום האדריכל, מוענק בכל שנה אות יקיר העמותה לאנשים שנבחרו על שום הצטיינותם בתחומים שונים, בין הזוכים ניתן למצוא אדריכלים משפיעים כגון: אדריכל זאב דרוקמן, אדריכל מיכאל טרנר, אדריכל חיים דותן, אדריכל שמואל מסטצ'קין, אדריכל נחום זולוטוב. פרסים – העמותה מעניקה ושותפה לפרסים שונים בתחום האדריכלות, פרס עזריאלי לפרויקט גמר מצטיין בשיתוף עם קרן עזריאלי, פרס אטיאס לאדריכלים צעירים. בנוסף שותף יו"ר העמותה להענקת פרס רכטר כחלק מחבר הנאמנים. ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים בישראל איחוד האדריכלים הבינלאומי אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות האדריכלים ובוני הערים בישראל התאחדות האדריכלים ובוני הערים בישראל, ברשת החברתית פייסבוק התאחדות האדריכלים ובוני הערים בישראל (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל" עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, דף שער בספרייה הלאומית נעמה ריבה, דוד קנפו נבחר ליו"ר עמותת האדריכלים, באתר הארץ, 26 ביוני 2017 נעמה ריבה, היו"ר החדש של עמותת האדריכלים: אנחנו מייצרים מחסני דיור במקום לייצר ערים, באתר הארץ, 28 ביוני 2017 נועם דביר, סיכום 2011 - הפתעת השנה באדריכלות, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2011 מיכאל יעקובסון, הבן יקיר לי, באתר Xnet‏, 6 ביוני 2012
גברים בשחור (תאוריית קשר)

המונח גברים בשחור מתייחס לתאוריית קשר לפיה אנשים מסתוריים (בעיקר גברים) הלבושים בחליפות שחורות, מתיימרים להיות סוכני ממשל אמריקנים, ונוהגים להטריד או להפחיד עדים שצפו בעב"מים, על מנת לוודא שלא ידווחו על מה שראו. המונח גם משמש לעיתים רבות לתיאור גברים מסתוריים שפועלים עבור ארגונים חשאיים, כמו גם לארגוני ממשל שונים שממוקדים כביכול בהגנה על סודות מדינה. זהו מונח כללי, שמשמש על מנת להתייחס לכל אדם המתנהג באופן חריג או משונה, שהופעתו בזירה שבה נצפה עב"ם עשויה להיות קשורה באופן כלשהו לתקרית. הסרט "גברים בשחור" (1997), בכיכובם של טומי לי ג'ונס וויל סמית', התבסס על סדרת קומיקס בעלת אותו השם מאת לואל קנינגהם, ובהוצאת מארוול קומיקס, העוסקת בארגון ממשלתי חשאי של גברים הלבושים בחליפות שחורות המגנים על כדור הארץ מפני פעולות איבה על-טבעיות מצד שדים, מוטנטים וחוצנים. בשנת 2002 יצא סרט ההמשך "גברים בשחור 2" ובשנת 2012 יצא הסרט השלישי בסדרה "גברים בשחור 3", ולאחריו "גברים בשחור אינטרנשיונל". בעקבות הצלחת סדרת הסרטים הופקה גם סדרת טלוויזיה בזיכיון (1997–2001). בפרק ה-20 של העונה השלישית של הסדרה "תיקים באפלה" הופיעו גברים בשחור אשר היו הן בני אנוש והן חוצנים. הגברים בשחור מופיעים גם כדמויות במשחק הווידאו "Deus Ex". תקרית רוזוול תאוריית קשר הדבר האמיתי: האם "גברים בשחור" פועלים בבריטניה? - פורסם ב-nrg ב-22 בספטמבר 2009
Starless and Bible Black

Starless and Bible Black (בתרגום חופשי לעברית: ללא כוכבים ושחור תנ"כי) הוא אלבום על ידי להקת הרוק המתקדם, קינג קרימזון. רוב השירים בעלי המילים עוסקים בסאטירה אודות הסיאוב והחומרנות בחברה. יוצא מן הכלל, הן במילים והן במלודיה הוא השיר הלירי, The Night Watch. שם האלבום הוא כשם הקטע האינסטרומנטלי הארוך הפותח את צידו השני של האלבום. השם לקוח מפתיחת יצירתו של דילן תומאס, "תחת חרש חלב" (Under Milk Wood). באלבום שמונה שירים ושניים מהם הן יצירות אינסטרומנטליות ארוכות. הראשונה נמשכת 9 דקות והשנייה נמשכת 11 דקות. לכן בתקליט הויניל המקורי, שתי היצירות מכסות את כל הצד השני. חמישה מהשירים באלבום הוקלטו בהופעות חיות ונערכו באולפן – רק שני השירים הפותחים את האלבום הוקלטו באולפן. השיר The Night Watch עד 1:57 דקות לשיר הוקלט בהופעה והלאה מנקודה זו, הוקלט באולפן. שני אלבומי הופעה של הלהקה שיצאו מאוחר יותר: The Great Deciver ו-The Night Watch נקראים על שם שני שירי האלבום. זהו האלבום האחרון של הלהקה בו כנר הלהקה, דייוויד קרוס והאחרון בו השתתף הפזמונאי האורח, ריצ'רד ג'יימס פאלמר. למרות שהיצירה האינסטרומנטלית Trio מנוגנת ללא תופים, מתופף הלהקה ביל ברופורד נכלל בקרדיט על השיר. רוברט פריפ – גיטרה, מלוטרון, פסנתר חשמלי, אביזרים ג'ון וטון – גיטרה בס, שירה ביל ברופורד – תופים, כלי הקשה דייוויד קרוס – כינור, ויולה, מלוטרון, פסנתר חשמלי מידע על האלבום Starless and Bible Black באתר MusicBrainz מידע על האלבום Starless and Bible Black באתר AllMusic האלבום Starless and Bible Black באתר Discogs אורי ברייטמן, סטארלס אנד בייבל בלאק, אתר Mitkadem.co.il,‏ 29 בינואר 2003 מילות השירים באלבום Gordon Fletcher, Starless and Bible Black, ביקורת ברולינג סטון, 6 ביוני 1974 Bruce Eder, Starless and Bible Black, ביקורת באתר allmusic Benjamin Ray, Starless and Bible Black, ביקורת באתר Daily Vault,‏ 4 בדצמבר 2007 Under Milk Wood בפרויקט גוטנברג
לאו השלושה-עשר

לאו השלושה עשר (2 במרץ 1810 – 20 ביולי 1903) היה האפיפיור ה-256 של הכנסייה הקתולית מפברואר 1878 עד מותו ביולי 1903. הוא נולד ב-2 במרץ 1810 בעיר קארפינטו רומאנו, למשפחת הרוזנים האיטלקית מבית פצ'י. שמו המלא היה וינצ'נצו ג'ואקינו רפאלה לואיג'י פצ'י (Vincenzo Gioacchino Raffaele Luigi Pecci). בסיום לימודי התאולוגיה והמשפט בסמינר הקתולי בעיר ויטרבו מונה פצ'י לתפקיד נונציו (שגריר מדינת האפיפיור) בבלגיה בשנת 1843. שלוש שנים לאחר מכן קודם לתפקיד הבישוף של העיר פרוג'ה באיטליה. בתחילת שנת 1878 מונה לתפקיד הבכיר בהיררכיה הכנסייתית, כראש לשכת האפיפיור פיוס התשיעי. שמונה חודשים לאחר המינוי לתפקיד זה נבחר לכהן כאפיפיור לאחר מותו של קודמו בתפקיד. לאו השלושה עשר המשיך את מדיניות קודמו בכל הקשור ליחס העוין לאיחוד איטליה. הוא נחשב לאחד האפיפיורים האינטלקטואליים, וכמי שזכויות הפועלים והעובדים היו חשובים לו ביותר - כפי שבא לידי ביטוי באנציקליקה Rerum novarum שפרסם ב-1891. בשנת 1896 הופיע בסרט דוקומנטרי בשם Santità papa (הוד קדושתך) וכך הפך לאפיפיור הראשון שאי פעם הופיע בסרט. לאו השלושה עשר היה האפיפיור המבוגר ביותר שכיהן בתפקיד (מת בגיל 93). תקופת כהונתו היא השלישית באורכה (אחרי קודמו בתפקיד פיוס התשיעי והאפיפיור יוחנן פאולוס השני). ב-20 ביולי 1903 מת לאו השלושה עשר ברומא, ואחריו נבחר לאפיפיור פיוס העשירי. הקונגרס האויכריסטי הבין-לאומי של 1893 תאודור קוהן מדיה וקבצים בנושא לאו השלושה-עשר בוויקישיתוף לאו השלושה-עשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאו השלושה-עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאו השלושה-עשר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאו השלושה-עשר, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאו השלושה-עשר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Beat

Beat (קצב) הוא האלבום השני של קינג קרימזון מאז הפסקה של 7 שנים. זהו האלבום השני בו השתתפו אדריאן בלו על הגיטרה המלווה ועל השירה, וטוני לוין על הבס. למרות זאת שניים מחברי הלהקה היו מהרכב הקלאסי. האלבום כולל להיטים כמו Neal, Jack and Me ו-Heartbeat. זהו האלבום היחיד של הלהקה בלי שיר נושא. הקטע האינסטרומנטלי Requiem היה מועמד לפרס גראמי ליצירת הרוק האינסרומנטלי הטוב ביותר ב-1983. "Neal and Jack and Me" – 4:22 "Heartbeat" – 3:54 "Sartori in Tangier" – 3:54 "Waiting Man" – 4:27 "Neurotica" – 4:48 "Two Hands" – 3:23 "The Howler" – 4:13 "Requiem" – 6:48 רוברט פריפ - גיטרה, עוגב, פריפאטרוניקס (טכניקה של מוזיקה אלקטרונית אשר הומצאה על ידי פריפ) אדריאן בלו - גיטרה, שירה, תופים בשיר "Sartori in Tangier" טוני לוין - סטיק, גיטרת בס, שירה מלווה ביל ברופרד - תופים מידע על האלבום Beat באתר MusicBrainz מידע על האלבום Beat באתר AllMusic האלבום Beat באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.