laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גדי אלטמן

גדי אלטמן (נולד ב-18 באפריל 1978) הוא זמר, מדבב ונגן גיטרה וגיטרה בס ישראלי. אלטמן נולד ביישוב אבן יהודה וגדל בקיבוץ מגל. החל את דרכו עם להקת "מסדר הדישון" שחבריה היו בין היתר אחיו, אלון אלטמן, וחברם עמית קבסה, צייר ובן קיבוץ מגל. עם שחרורו מצה"ל הקים אלטמן את להקת "בוטן מתוק בקרקס". ההרכב המקורי של הלהקה כלל את גלעד אפרת, דני וייצפלד, עידן רייכל ורוני הוד, נוסף על אלטמן. חברי ההרכב הקליטו ב-2003 את אלבומה הראשון של הלהקה, "כל מה שנשאר", בו השירים נכתבו והולחנו על ידי אלטמן. במקביל החל אלטמן לעבוד יחד עם גבע אלון מקיבוץ מעברות, שחם אוחנה ורשף שחר, והוקמה להקת "פליינג בייבי". הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בלוס אנג'לס בשנת 1999 למשך שנתיים. הלהקה הוציאה עד היום שני אלבומים: "Pain to Give" ‏(2002) ו-"Inner World" ‏(2004). בקיץ 2005 נסעה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בארצות הברית, הפעם בניו יורק, יחד עם פיטר המילמן, אחיינו של בוב דילן. במקביל השתנה הרכב להקת "בוטן מתוק בקרקס", ומלבד אלטמן לא נותר בו איש מההרכב המקורי. ההרכב החדש כלל את מאור שטרית, דור יאן וניר רפפורט, נוסף על אלטמן. חברי ההרכב הוציאו ב-2005 את האלבום השני של הלהקה, "יום עדין", שאלטמן כתב את מילות השירים והלחנים בו. בשנת 2008 הוציא אלטמן אלבום סולו בשם "כיוונים חדשים". בשנת 2009 היה שותף אלטמן בהקמת להקת כוח ראסטה יחד עמית שגיא, אסף אבידר, נדב ברק, אביב כהן, גבריאל פריזם, עונגי ציזלינג ואייתם יעקב בשנת 2012 השתתף אלטמן כמתחרה בתוכנית המציאות "The Voice ישראל", והגיע עד שלב רבע-הגמר של התוכנית. בשנת 2016 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "תאג"ד" כנושה של ידידיה ה - "קלימרו". בשנת 2018 דיבב את שומר האבן בסרט "מפלצות בשלג". בשנת 2021 דיבב את קטני דיימונד בסרט "טרולים מסביב לעולם", ואת לברון ג'יימס בסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה". מדיה וקבצים בנושא גדי אלטמן בוויקישיתוף גדי אלטמן, ברשת החברתית פייסבוק גדי אלטמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גדי אלטמן, באתר שירונט גדי אלטמן, באתר Discogs (באנגלית) אילה בלופולסקי, עכבר העיר אונליין, גדי אלטמן: "הייתי כמו מנטור למתמודדים האחרים", באתר הארץ, 23 במרץ 2012 דניאל שירין, גדי אלטמן מגלה את כוח הראסטה, באתר nrg‏, 29 בינואר 2014 גלי עמרן, פעם "3" בוטן: גדי אלטמן מחזיר את הרוק לעברית, באתר nrg‏, 27 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסן תוהאמי

ד"ר עבד א-רחמן חסן א-תוהאמי (בערבית: عبد الرحمن حسن التهامي, תעתיק מדויק: עבד אלרחמן חסן אלתהאמי; 26 באפריל 1923[דרוש מקור] – 9 בדצמבר 2009) היה מדינאי מצרי, סגן ראש ממשלת מצרים בשנות ה-70, בעת כהונתו של אנואר סאדאת כנשיא מצרים. פגישותיו החשאיות עם גורמים ישראליים ב-1977 סללו את הדרך להסכם השלום בין מצרים וישראל ב-1979. בשנים 1974–1975 שימש כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית. נולד בקויסנה (ער') שבמחוז אל-מנופיה בדלתה של הנילוס. סיים את האקדמיה הצבאית המצרית ב-1942. השתתף בפעולות גרילה וטרור נגד השלטון הבריטי במצרים והיה מעורב בפעולה נגד שגרירות ברזיל בקיץ 1947 בקהיר. ב-1951 היה מעורב בפעולות גרילה כנגד הבריטים באזור תעלת סואץ. תוהאמי היה מקציני הצבא המצרי שנטלו חלק במהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 במצרים. תחילה היה מקורב לנשיא נאצר, אך ב-1961 מונה לשגריר מצרים באוסטריה לאחר שהתנגד לצעדים פוליטיים וחברתיים שביצע נאצר; שם גם היה נציג מצרים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר התבוסה המצרית במלחמת ששת הימים ביקש לשוב למצרים והתמנה לתפקידים בכירים בממשל. עם מות נאצר ועליית סאדאת, שימש תוהאמי כחבר בית הדין המיוחד שמינה סאדאת נגד יריביו הפוליטיים שהואשמו על ידיו בניסיון קשר. במלחמת יום הכיפורים נתמנה כאחראי על הגנת העיר סואץ, וב-1977 זכה לאות כבוד על חלקו בהדיפת התקפת צה"ל על העיר ביומה האחרון של המלחמה. בשנים 1974–1975 כיהן כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית. תוהאמי עסק כבר מראשית דרכו בעניינים מודיעיניים ונחשב כמקורב לחוגים דתיים שמרניים ולערב הסעודית. כמו כן, היה מקורב לסאדאת ונחשב כמי שאינו תמיד רציונלי ונמשך אחרי חזון ומטרות ארוכות טווח. במלחמת יום הכיפורים נהרג בנו, טייס חיל האוויר המצרי, והדבר השפיע עליו עמוקות. תוהאמי הצליח לשכנע את סאדאת לקיים פגישות עם הישראלים במטרה לקדם הסכם שלום. ב-1977 נפגש תוהאמי בחשאי עם ראש המוסד הישראלי, יצחק חופי. לאחר מכן נפגש תוהאמי, בחשאי גם כן, ב-16 בספטמבר עם שר החוץ הישראלי, משה דיין. השיחות שנוהלו במרוקו, בחסותו של חסן השני, מלך מרוקו, נועדו להבהיר את כנות כוונותיהם של שני הצדדים לסכסוך להגיע להסכם שלום על בסיס נסיגה כוללת מחצי האי סיני. פגישות אלו איפשרו את ביקורו הדרמטי של סאדאת בישראל בנובמבר 1977, ביקור שהביא בעקבותיו את הסכמי קמפ דייוויד ואת הסכם השלום בין מצרים וישראל. לאחר ביקור סאדאת בישראל נפגשו תוהאמי ודיין פעם נוספת ב-2 בדצמבר 1977.‏ לאחר המשא ומתן עם ישראל וחתימת הסכם השלום פרש מהחיים הפוליטיים. منظمة المؤتمر الإسلامي تنعي أمينها العام الأسبق الفريق حسن التهامي באתר הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי], 10 בדצמבר 2009 (בערבית) وفاة الفريق حسن التهامي مستشار الأمن القومي ידיעה על מות תוהאמי, אתר egypt.com,‏ 9 בדצמבר 2009 William B. Quandt, Camp David: peacemaking and politics, עמ' 110 על פי סיפורה של העיתונאית תמר גולן בפסטיבל מספרי סיפורים באוקטובר 2009 [1] שיוחד ל-30 שנה להסכם השלום עם מצרים על פי מרטין סיקר, היוזמה לפגישה הגיעה מפגישה מוקדמת של חסן השני ומשה דיין Martin Sicker, The Middle East in the twentieth century, עמ' 241-242 Highlights from meeting of September 16, 1977.באתר ארכיון המדינה Bernard Reich, Political Leaders of the Contemporary Middle East and North Africa: A Biographical Dictionary, עמ' 148.
אינפורמנט

אִינְפוֹרְמַנְט (בעברית מַסְרָן ולעיתים גם עֵד) הוא אדם המוסר מידע (אינפורמציה). האם התכוונתם ל... אכיפת חוק מודיע או מודיע משטרתי (באנגלית Informant, ‏Informer) – אדם המוסר מידע לגוף אכיפת חוק כלשהו, בדרך כלל משטרה, לגבי פשע, לעיתים מתוך ארגון פשיעה בו הוא חבר (בז'רגון מכונה גם "מקור" ובעגה "מלשן"), ראו הלשנה תורת האינפורמציה ותורת הסִפְרוּת אינפורמנט (תורת האינפורמציה) – בתורת האינפורמציה, מקור המעביר מידע ליעד דרך ערוץ תקשורת בתורת הסִפְרוּת משתמשים במונח זה כדי לתאר אדם המוסר מידע בלי לדעת מיהו היעד או בלא משים, וזאת בניגוד לדובר, ראו דובר (שירה)#תכונות הדובר בלשנות ואנתרופולוגיה (כולל פולקלור) אינפורמנט (בלשנות) (אנ') (גם "יועץ") – בבלשנות, דובר שפת אם המוסר מידע על שפתו לבלשן במסגרת מחקר אינפורמנט (אנתרופולוגיה) – בתצפית משתתפת אנתרופולוגית, אדם בשדה המוסר מידע לחוקר ראו גם ראיון עומק, המשמש לקבלת מידע מפורט מאינפורמנטים פסיכיאטריה אינפורמנט (פסיכיאטריה) (אנ') – בפסיכיאטריה, אדם המהווה צד שלישי לטיפול, ומוסר לפסיכיאטר המטפל מידע תצפיתי לגבי המטופל ולגבי אירועים אותם הוא חווה, מבלי לגרום להטיית הנסיין ראו על המילה מַסְרָן וכן מַסְרָן, עֵד באתר האקדמיה ללשון העברית. ראו Informant בוויקיפדיה באנגלית. ראו גם מדינת משטרה, בה האזרחים מוחזקים מראש כאשמים פוטנציאליים, ולכן המודיעים המשטרתיים מרובים. הדובר יודע מיהו היעד, מכוון את דבריו אליו ומתאים את סגנונם למאפייניו.
בנדר עבאס

בַּנְדַר עַבָּאס (בפרסית: ‏بندرعباس‏Ⓘ‏) היא בירת מחוז הורמוזגאן בדרום-מזרח איראן ועיר הנמל החשובה שלה, העיר שוכנת על שפת מצר הורמוז שבמפרץ הפרסי כ-1,052 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 התגוררו בעיר 526,648 בני אדם. העיר נוסדה בתקופת שלטונו של דריווש הראשון, (בין 586 ו-522 לפני הספירה). לאחר שכבש אלכסנדר הגדול את העיר מהממלכה האחמנית ב-334 לפנה"ס, העיר נקראה "הורמירזד" (Hormirzad). בשנת 1507 הקימו הפורטוגזים נמל בעיר, והם קראו לה "גמרון". בשנת 1514 כבש עבאס שאה הראשון את העיר, הוא שיקם את הנמל בסיוע חברת הודו המזרחית הבריטית, ובנדר עבאס הפכה למרכז חשוב ליצוא המשי האיראני. ב-1740 הייתה העיר בשליטת הערבים, וב-1780 בשליטת מנהיגי מאסקט (עומאן), אולם בשנת 1868 ירד מעמדה של עומאן והעיר שבה לשלטון פרסי. כיום משמשת העיר כמרכז יבוא ויצוא, בעיקר לסוראט (הודו). אלפי תיירים מבקרים מדי שנה בעיר ובאי הסמוך לה קשם. נמל בנדר עבאס מהווה מרכיב חשוב בכלכלה המקומית, דרכו מייצאים בין היתר: טבק, תמרים, פירות הדר, שימורי טונה, וכלי חרס. ליד הנמל נמצאים הבסיסים הראשיים של חיל הים האיראני ושל חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית. בשנת 2010 פורסם כי חברה גרמנית חתמה על חוזה לשיפוץ הנמל, אולם החוזה בוטל בעקבות לחץ ישראלי על ממשלת גרמניה. ישראל טענה כי משלוחי נשק רבים לחמאס וחזבאללה, יוצאים מבנדר עבאס. הנמל הוא חלק של המסדרון הצפוני דרומי. ב-19 במאי 2020 פורסם בתקשורת כי ישראל ביצעה מתקפת סייבר ששיתקה את הנמל לשלושה ימים, כתגובה על מתקפת סיבר על מתקני התפלת מים ומערכת הביוב של ישראל קודם לכן. העיר מקושרת באמצעות מערכת כבישים לשיראז, כרמאן זאהדאן, ושירג'אן. כמו כן לעיר נמל תעופה בינלאומי המשמש יעדים באיראן ובאיחוד האמירויות הערביות. מדיה וקבצים בנושא בנדר עבאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנדר עבאס על העיר (באנגלית) העיר באתר אנציקלופדיה איראניקה נמל בנדר עבאס בנדר עבאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנדר עבאס (איראן), דף שער בספרייה הלאומית ברק רביד, לחץ ישראלי על ממשלת גרמניה הוביל לביטול חוזה בין חברה גרמנית לאיראן, באתר הארץ, 25 בינואר 2010
סימון זלוטניקוב

סימון זְלוֹטְנִיקוב (ברוסית: Семён Исаакович Злотников, סמיון איסאקוביץ' זלוטניקוב; נולד ב-18 בספטמבר 1945) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי קולנוע ישראלי (סובייטי לשעבר) שכותב בשפה הרוסית, המייסד והמנהל האמנותי של תיאטרון "תיבת נח". נמנה עם הידועים שבמחזאים הרוסיים בני זמננו. זלוטניקוב נולד בסמרקנד שבברית המועצות. מסוף שנות ה-70 כתב זלוטניקוב מחזות רבים ברוסית, ואלו הוצגו ברחבי העולם ותורגמו לשפות רבות (עברית, אנגלית, גרמנית, צרפתית, יפנית, ספרדית, שוודית, פולנית ועוד). בין המדינות שבהן הועלו מחזותיו: שוודיה, שווייץ, ארצות הברית, פולין, מקסיקו, גרמניה, יפן, צרפת, נורווגיה ודנמרק. ב-1990 עלה לישראל. בישראל הקים זלוטניקוב את תיאטרון "תיבת נח", והוא משמש היום כמנהלו האמנותי של התיאטרון. תיאטרון "הבימה" העלה תרגום לאחד ממחזותיו המפורסמים ביותר, "גבר בא אל אישה". המחזה תורגם מחדש ועלה שוב ב-2010 בבימויו של זלוטניקוב עצמו בתיאטרון "תיבת נח". תיאטרון באר שבע העלה את מחזהו "הזקן שעזב את זקנתו". מחזות נודעים נוספים של זלוטניקוב הם "הנבחרת", "שני פודלים" ו"ולס של בודדים". מחזהו "מוטנטים" הופק בשנת 1993 לסרט טלוויזיה בפולין, שזכה במקום הראשון בפסטיבל לסרטי טלוויזיה בוורשה. ב-2007 כתב זלוטניקוב גם רומן - "הסתלבטות". סימון מתגורר כיום בירושלים. מחזותיו ממשיכים לעלות בבימות התיאטראות ברוסיה. "בעליה של אנטונינה" (1976) "הכל יהיה בסדר" (1977) "גבר בא אל אישה" (1978) "טריפטיך לשניים" (1980) (מורכב משלושה מחזות קצרים: "שני פודלים", "האצן והיוגיסטית", "אינטליגנטים") "הנבחרת" (1980) "ביממה ה-4 לאחר ההיעלמות" (1981) "קרטה" (1982) "ועזב הזקן את זקנתו" (1984) "חיים מטופשים" (1986) "משוגע בתור" (1988) "מוטנטים" (1991) "ולס של בודדים" (1993) "התרופה המופלאה נגד העצב" (1999) "איבן ושרה" (2001) "גילוי עריות" (2004) "חיים בפסים" (2004) "שיחות עם אלוהים" (2012) "מכירה פומבית. מגרש 666" (2017) "אמנות" (2018) "זקנים ונערות" (2020) "הסתלבטות" (2007) (הופקו לסרטים) "לאן נעלם פומנקו" (1981) "גבר בא אל אישה" (1992) "מוטנטים" (1993) "הקץ" (1994) "הכל יהיה בסדר, כפי שרציתם" (1996) אתר האינטרנט הרשמי של סימון זלוטניקוב (ברוסית) סימון זלוטניקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סימון זלוטניקוב, בארכיון הבימה "גבר בא אל אישה" - תסריט מתורגם לאנגלית, באתר הבית של זלוטניקוב גבר בא אל אישה, באתר עכבר העיר
אריה לייב רובין

הרב אריה לייב רובין (תר"י, 1850 - חשוון תרצ"ו, 1935) היה רבה של וילקומיר ומראשי אגודת הרבנים בליטא. נולד ברדושקוביץ לרב אברהם רובין. בבחרותו למד אצל רבי דוד בונימאביץ שהיה רבה של ווידז'. נשא לאשה את דינה בתו של ר' זלמן וינונסקי מנכבדי הקהילה בווידז'. בתרמ"ג, נפטר רבו רבי דוד בונימאביץ, ומספר שנים לאחר מכן נבחר למלא את מקומו כרבה של ווידז'. לימים מונה לרבה של וילקומיר, ואת מקומו ברבנות בווידז' תפס חתנו הרב יוסף שלמה כהנמן. יזם את הקמת הישיבה בווילקומיר. היה פעיל מרכזי במערכות הציבוריות של היהדות החרדית בליטא. על שמו רחוב וילקומירר בבני ברק. הרב שרגא פייבל הורביץ, בנו של הרב ברוך הורביץ ונכדו של הרב שרגא פייבל פרנק. היה ר"מ בישיבת סלבודקה. הרב יוסף שלמה כהנמן, אב"ד פוניבז' ומייסד ישיבת פוניבז'. הרב אשר קלמן ברון, ר"מ ומשגיח בישיבת פוניבז' בליטא. 'רובין, ר' אריה־לייב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 93 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1291). ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפטל קרמר

הרב שבתי שפטל קרמר (שעפטל קרעמער, Sheftel Kramer;‏ ? -תש"ב, 1942) היה מנהלה הרוחני של ישיבת סלוצק בליטא וראש ישיבה בקליוולנד ובניו הייבן שבארצות הברית, במחצית הראשונה של המאה ה-20. נולד בליטא ליהודה לב ורחל מלכה קרמר, ולמד בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. נישא לבתו של הרב שרגא פייבל פרנק מקובנה. לאחר נישואיו כיהן כמנהל רוחני בישיבת סלוצק. במלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לחרקוב. לאחר המלחמה התגורר בסלבודקה ומסר שיעורים בביתו לתלמידי הישיבה. באמצע שנות ה-20 נענה לבקשה לנסוע לארצות הברית כדי לכהן כראש ישיבה שהוקמה בעיר קליבלנד שבמדינת אוהיו על ידי הרב יהושע השל לוונברג. במשך מספר שנים עמד בראשות הישיבה בקליבלנד, ובשנת 1930 הקים ישיבה בניו הייבן, קונטיקט, יחד עם חתנו הרב יעקב יצחק רודרמן. הרב קרמר היה גיסם של הרבנים משה מרדכי אפשטיין, איסר זלמן מלצר וברוך הורביץ. בתו פייגא נישאה לרב יעקב יצחק רודרמן, ראש ישיבת נר ישראל בבולטימור וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית בתו פשה נישאה לרב מרדכי שוחטוביץ, מנהיג רוחני בארצות הברית. בתם רחל מלכה נישאה לרב נחום אליעזר רבינוביץ' בתו יהודית נישאה לרב הרמן נפתלי נויברגר נשיא ישיבת נר ישראל בבולטימור תמונתו (שעפטל קרעימר), בתוך דאָס אידישע וואָרט, 226, תשרי תשמ״ב, עמ' 32, באתר Hebrew Books ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונרד ברקוביץ'

קונרַד ברקוביץ' (Konrad Bercovici;‏ 22 ביוני 1882 – 27 בדצמבר 1961) היה סופר יהודי אמריקאי יליד רומניה. קונרד ברקוביץ' נולד בבראילה שברומניה בשנת 1882. למד באוניברסיטה בפריז, שם פגש את אשתו, הציירת והפסלת נעמי ליברסקו, גם היא יהודייה מרומניה. הם היגרו ביחד לאמריקה בשנת 1902. תחילה התגוררו במונטריאול, אחר כך עברו להתגורר בלואר איסט סייד במנהטן. הוא עבד שם בסדנאות היזע, הורה נגינה בפסנתר וניגן בעוגב בכנסייה אפיסקופלית. הוא עבר לכתיבת ביוגרפיות, ספרי מסע וסיפורת, וחיבר 25 ספרים. כתב מאמרים לכתב העת Harper's Magazine. הרבה לכתוב על חיי הצוענים, שאותם הכיר בנעוריו ברומניה. ספרו הראשון, Crimes of Charity, יצא לאור ב-1917, ובו הוקיע את מגביות הצדקה בארצות הברית. ספרו The Exodus יצא לאור בשנת 1947, ועסק ביציאת מצרים. ברקוביץ' תבע את צ'ארלי צ'פלין, בטענה שגנב ממנו את הרעיון לסרט "הדיקטטור הגדול", ובפשרה ביניהם קיבל פיצוי של כ-100,000 דולר. כן תבע את הסופר סומרסט מוהם על הפרת זכויות יוצרים. שימש סגן יו"ר "הליגה האמריקנית למען ארץ ישראל חופשית" בראשותו של הלל קוק, וערך את ביטאון הליגה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 יצא לסיור באירופה וראיין רבים ממנהיגיה. ברקוביץ' היה נשוי לאמנית נעמי ליברסקו, גם היא יהודייה ילידת רומניה, ציירת ופסלת. Crimes of Charity‏ (1917) Dust of New York‏ (1919) Murdo‏ (1923) Around The World In New York‏ (1924) Iliana: Stories of a wandering race‏ (1924) The Marriage Guest‏ (1925) On New Shores‏ (1925) The Volga Boatman‏ (1926) Alexander: A Romantic Biography‏ (1928) The Story of the Gypsies‏ (1928) Nights Abroad‏ (1928) The Crusades‏ (1929) Between Earth And Sky‏ (1929) That Royal Lover‏ (1931) Against the Sky‏ (1932) A Romany Chai The Macedonian Gypsy The Exodus‏ (1947) Savage Prodigal‏ (1948) מדיה וקבצים בנושא קונרד ברקוביץ' בוויקישיתוף יוסף נדבה, ברקוביץ' - מלך הצוענים, מעריב, 12 בינואר 1962 It's The Gypsy In Me - אוטוביוגרפיה משנת 1941 מאמריו ב-Harper's Magazine תמונות דיוקנו באתר romanianculture.org כתבי קונרד ברקוביץ' בפרויקט גוטנברג (באנגלית) קונרד ברקוביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שמואל זעפרני

הרב שמואל זעפרני (כ"ה בכסלו ה'תשט"ו, 20 בדצמבר 1954 – כ"ט באב ה'תשפ"ב, 26 באוגוסט 2022) היה ראש ישיבת המאירי בירושלים וסגן ראש מכללת ליפשיץ בירושלים. היה עוזרו האישי (משמש בקודש) של הרב מרדכי אליהו. נולד בטבריה, לחנה ולרב שמעון זעפרני. לאחר כמה שנים עברה משפחתו לשכונת בית וגן בירושלים. כילד למד תורה אצל סבו הרב מרדכי ואצל אביו. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה ובישיבת "בית שמואל" בחדרה – בה היה מדריך ור"מ. התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים. שימש כר"מ בישיבת "בית שמואל" בחדרה. בשנות ה-80 נבחר לשמש כראש לשכתו של הראשון לציון והרב הראשי לישראל הרב מרדכי אליהו, ובתפקיד זה כיהן עד פטירתו של הרב אליהו. בשנת ה'תשנ"ה בהוראתו של הרב אליהו החלו הרב זעפרני וד"ר יעקב הדני בהקמת ישיבת המאירי, המשלבת לימודים, שירות צבאי במסגרת ההסדר ולימודים לתואר אקדמי. הוא עמד בראשות הישיבה עד דצמבר 2021, אז פרש מסיבות רפואיות. הרב זעפרני היה נשוי למירה, אב לחמישה בנים והתגורר בירושלים. נפטר בכ"ט באב תשפ"ב לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן בה חלה ב-2020, ונקבר בהר המנוחות. "נתיבותיה שלום" – שיעורים בפרשות השבוע. חמישה כרכים. בהוצאת עמותת "להאיר בלבבות", ירושלים תשפ"א–תשפ"ב. את ספרו זה כתב הרב זעפרני בתקופת מחלתו, הספר האחרון הודפס אך שבועות מספר לפני פטירתו. "אעירה שחר" – מאמרים בנושאי החגים במעגל השנה היהודי, ירושלים תשס"א. לספרו מצורפות הסכמותיהם של הציץ אליעזר, הרב מרדכי אליהו והרב אברהם אלקנה שפירא. "תלמי שדה" – מאמרים על שנת השמיטה, ירושלים תשס"ז. "דורש טוב לעמו" – פרקים מחייו של הרב מרדכי אליהו, בהוצאת "דרכי הוראה לרבנים", כרך א', ירושלים תשס"ז. כמו כן ערך עם הרב דוד פתחי את הספר אמרי מרדכי, מאמרי הלכה של הרב אליהו, ירושלים תשס"ז. בשנת ה'תשפ"ד (כשנתיים לאחר פטירתו) הוענק לו אות "מחנך למופת". שיעורים של הרב שמואל זעפרני, באתר מכללת ליפשיץ שיעורים של הרב שמואל זעפרני, בערוץ מכון מאיר תשובות של הרב שמואל זעפרני, באתר כיפה הרב זעפרני בריאיון על פטירת הרב אליהו, באתר "כיכר השבת" הרב זעפרני בריאיון על פטירת הרב אליהו בעלון שיחת השבוע באתר צעירי חב"ד כל הכתבות על הרב זעפרני, באתר ערוץ 7 שמואל בן שמעון זעפרני (1954-2022), דף שער בספרייה הלאומית "יום לא פשוט": הרב זעפרני פורש מראשות הישיבה, באתר "סרוגים", 13 בדצמבר 2021 דביר עמר, פשטות וענווה: כך נראה קברו של הרב שמואל זעפרני זצ"ל, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2023
ראובן פיין (רב)

הרב ראובן פיין (ה'תרפ"ד, 1924 - כ"ה בסיוון ה'תשנ"ג, 14 ביוני 1993) היה רב ליטאי, ראש ישיבה בישיבת בית מאיר בבני ברק, ולאחר מכן כראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. נולד בעיירה בליצה שבמחוז וילנה לרב המקומי, הרב שבתי פיין, בנו של הרב יהודה לייב פיין, רבה של סלונים. אמו, סירל-ינטה, היא בתו של הרב ראובן כהן, שהיה רבה של העיר נרווה שליד ביאליסטוק. בהיותו כבן שלוש עשרה החל את לימודיו בישיבת סלונים אצל הרב שבתי יגל. בשנת ת"ש (1940) נמלט עם אביו לווילנה. בהמשך שב והצטרף לישיבת סלונים שגלתה גם היא לשם. כעבור כמה חודשים, לאחר שהוקמה בווילנה ממשלה קומוניסטית, התפרקה הישיבה והרב פיין, אז כבן 16, הסתפח לישיבת מיר ונסע עמה ליפן ולאחר מכן שהה עם תלמידי הישיבה בשאנגחאי. הרב פיין נותר יחידי מכל בני משפחתו. בשנת תש"ו (1946), לאחר מלחמת העולם השנייה, הגיע עם קבוצה מתלמידי ישיבת מיר לארצות הברית ולמד בישיבת מיר המקומית. שכנו לחדר היה הרב שלמה ברוודה. בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל והתיישב בבני ברק. בשנת תש"י (1950) נישא ליהודית, בתו של הרב אליעזר אלפא, רב בית כנסת בחיפה וחתנו של הרב מאיר קרליץ. לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה ובכולל חזון איש. באמצע שנות ה-50 התמנה כר"מ בישיבת באר יעקב. בשנת תשי"ח (1958) התמנה כראש ישיבה בישיבת בית מאיר בבני ברק, תפקיד שבו כיהן למעלה מעשרים שנה. בשנת תשכ"ג (1963) התמנה במקביל כראש ישיבה בישיבת אור התורה בבני ברק, לתלמידים יוצאי עדות המזרח. בתחילת שנות ה-80 התמנה לתקופה קצרה כראש ישיבת "אור קדושים" של חסידות ביאלא בעיר. בשנת תשמ"ב (1982), זמן קצר לאחר פטירת הרב אליהו חזן, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק, ביקר בישראל הרב יעקב קמינצקי ונפגש עם הרב שך שהמליץ לו על הרב פיין למלא את מקומו של הרב חזן בראשות ישיבת תורה ודעת. הרב פיין שימש בתפקיד כעשר שנים, עד לפטירתו. הוא נהג לשוב לישראל ב"בין הזמנים" של הקיץ. הוא נמנע מלהתערב בעניינים ציבוריים בישראל ובארצות הברית. באייר תשנ"ג חלה בסרטן, וכעבור חודש נפטר. ארונו הועבר לישראל והוא נקבר בבית הקברות פוניבז' בבני ברק. חיבר את סדרת ספרי "בין המשפתיים" על מסכתות התלמוד. הספרים זכו להסכמת הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב חיים שמואלביץ, שכתב עליו "מחדש גדול ושקדן עצום". כמו כן הוציא לאור את הספר "עונג שבת" ובו מעט מחידושי התורה של אביו. אשתו הרבנית יהודית נפטרה בתמוז תשפ"ד. אחד מבניו הוא הרב יעקב, ר"מ בישיבת "בית שמעיה" בבני ברק וחתנו של הסופר שמואל חסידה. חתנו הוא הרב צבי וייספיש, ראש מוסדות הר"ן, שהקים על שמו את ישיבת "יחי ראובן". סדרת ספרי בין המשפתיים על מסכתות התלמוד: בין המשפתיים (פאה, דמאי, שביעית, חלה, ערלה), באתר היברובוקס בין המשפתיים (ע"ז, חולין, בכורות), באתר היברובוקס בין המשפתיים (ב"ק, ב"מ), באתר היברובוקס בין המשפתיים (ב"ב), באתר היברובוקס בין המשפתיים (סוכה, חגיגה), באתר היברובוקס בין המשפתיים (ערובין), באתר היברובוקס בין המשפתיים (קידושין), באתר היברובוקס בין המשפתיים (שבת), באתר היברובוקס אישים ומוסדות: ביום ג' הגיע ארצה ר' ראובן פיין מהעילויים של ישיבת מיר..., הצופה, 26 בדצמבר 1949 הגאון רבי ראובן פיין זצ"ל, דאס אידישע ווארט, תמוז-אב, תשנ"ג הקדמת הספר "בין המשפתיים", מסכת שבת אלי שניידר, על רבי ראובן פיין, באתר JDN, ‏22.09.2020 אלמנת רבי ראובן: הרבנית יהודית פיין ע"ה הלכה לעולמה - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2024-07-29
ועידת ספא

ועידת ספא (באנגלית: Spa Conference) התקיימה בין 5 ל-16 ביולי 1920, בעיר הבלגית ספא. הוועידה דנה בפיצויים שהוטלו על גרמניה במסגרת הסכם ורסאי, ובהתמהמהותה של גרמניה להתפרק מנשקה. כמו כן נדונו גבולותיה של פולין. בוועידה השתתפו נציגים מהממלכה המאוחדת, מצרפת, מאיטליה, מבלגיה, מגרמניה, מיפן ומפולין. בריטניה יוצגה על ידי ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג' ושר החוץ לורד קרזון. צרפת יוצגה על ידי ראש הממשלה אלכסנדר מילראן. בלגיה יוצגה על ידי ראש הממשלה לאון דלקרואה ושר החוץ פאול היימנס. איטליה יוצגה על ידי שר החוץ קרלו ספורצה. יפן יוצגה על ידי צ'ינדה סוטמי. זו הייתה הוועידה הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה שבה השתתפו מדינאים גרמנים: הקנצלר פרנבאך ושר החוץ סימונס. עוד השתתף בוועידה ראש ממשלת פולין – ולדיסלב גרבסקי. במרכז הדיונים עמדה התמהמהותה של גרמניה להעביר פיצויים למדינות המנצחות על פי הסכם ורסאי, וכן התמהמהותה להתפרק מנשקה, כפי שנדרשה לעשות על פי אותו הסכם. בשל כך השתתפו בוועידה גם שר האוצר הגרמני יוזף וירט, וכן שר ההגנה הגרמני אוטו גסלר (וממלא מקומו הנס פון זקט). בוועידה הוחלט: לצמצם את מכסות אספקת הפחם שהוטלו על גרמניה כפיצויים על פי הסכם ורסאי. להקל על אספקת אמצעי מחייה עבור הכורים. לקבוע תאריך יעד חדש להתפרקותה של גרמניה מנשקה: 1 בינואר 1921. מדינות ההסכמה הסכימו ביניהן באשר לחלוקה הפנימית של הפיצויים שיתקבלו מגרמניה, וזאת עוד בטרם הוחלט סופית על גובהם. לפי הסיכום תקבל צרפת 52%, בריטניה 22%, איטליה 10%, בלגיה 8%, ויתר מדינות ההסכמה 2% מסכום הפיצויים. נושא נוסף שנדון בוועידה היה גבולותיה של פולין. ראש ממשלת פולין, ולדיסלב גרבסקי, ביקש את סיוען של מדינות המערב במלחמה הפולנית-סובייטית. מדינות המערב נענו לבקשתו, אבל דרשו בתמורה שכוחותיה הצבאיים של פולין ייסוגו לקו קרזון, כפי שהוגדר קו זה בישיבת מועצת המלחמה העליונה מיום 8 בדצמבר 1919. כמו כן התבקשו הפולנים לוותר על וילנה לטובת ליטא, לוותר על השליטה בעיר דנציג, אשר הייתה חלק מן המסדרון הפולני, ולוותר על מרבית שטחה של זאולז'ה (חבל ארץ מיושב פולנים) לטובת צ'כוסלובקיה. גרבסקי הסכים לדרישות אלו. הוויתורים של גרבסקי בוועידת ספא הביאו להתפטרות ממשלתו זמן קצר לאחר תום הוועידה, ב-24 ביולי 1920. תחתיה קמה ממשלה חדשה בראשותו של וינצנטי ויטוס. קו קרזון
מפרק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מפרק – אזור בגוף שעליו מתחברות שתי עצמות או יותר רכב מפרקי – רכב ארוך במיוחד המחולק למקטעים המחוברים זה לזה במפרק. אוטובוס מפרקי מפרק (שבת) – אחד מאיסורי ל"ט מלאכות שבת מפרק – אדם הממונה על ידי בית המשפט ועוסק בפירוק חברות מפרקים – יצורים במארג המזון המפרקים תרכובות אורגניות גאוגרפיה מפרק (מחוז) – אחד משנים עשר המחוזות של ירדן נפת מפרק – אחת מארבע הנפות של מחוז מפרק בירדן מפרק (עיר) – עיר בצפון מזרח ירדן