laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפועל רחובות (כדוריד)

הפועל רחובות היה מועדון כדוריד מהעיר רחובות, שהשתתף בעבר בליגת העל שנוסדה ב-1955, והייתה הקבוצה הבולטת והחזקה ביותר בישראל בשנות ה-60 וה-70 בכדוריד. הקבוצה שיחקה בצבעים אדום ולבן. הקבוצה נחלשה בשנות ה-90, והתפרקה סופית בשנת 2002, ביחד עם יריבתה העירונית מכבי רחובות. הקבוצה הוקמה בשנת 1955 והייתה פעילה שנים רבות. מייסד הקבוצה, מרדכי (מוטי) מוקסיי, שימש כשחקן ומאמן. בעונת 1957/1958 זכתה הקבוצה באליפות היסטורית וראשונה כאשר בין שורותיה בולטים: שעיה ירימי, משה הלפרין, עותמי ויעקב סנדלר. בעונת המשחקים 1963/1964, עבר משחק הכדוריד למתכונת של שבעה שחקנים בקבוצה והאלופה הראשונה במתכונת מודרנית זו הייתה הפועל רחובות, שהחזיקה לאחר מכן בהגמוניה של הכדוריד בישראל ב-20 שנה הבאות. בשנות ה-60 וה-70, זכתה הפועל רחובות ב-9 אליפויות ובשני גביעי מדינה, כאשר מתוכם השלימה הקבוצה דאבל ראשון בהיסטוריה בעונת 1978/1979, כשהשחקנים הבולטים שלה הם: דרור ואיתן מדמוני, גיורא ואיתן בן ארי והשוער רמי שטייגר ובהמשך: מישה יוסיפוביץ', אודי דורון, חיים רון, בני גוז ונתן פרי. ברוב אותן שנים, ההרכב הפותח של נבחרת ישראל כלל לפחות שישה שחקנים מרחובות, ששלטה בליגה. בתחילת שנות ה-80 זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות, ב-4 גביעי מדינה, כאשר מתוכם ב-2 עונות השלימה הקבוצה דאבל, כשהשחקנים הבולטים הם: אלון גמליאל, יורם כהן, אבישי פרי, שלמה אדלר והשוער מנחם פולק. במהלך שנות ה-90 ירדה קרנה של הקבוצה שהדרדרה מבחינה כלכלית ומקצועית, והיא פורקה סופית בשנת 2002 במקביל ליריבתה עירונית, מכבי (יותר מאוחר הוקמה מכבי מחדש בשם עירוני רחובות ומשחקת כיום בליגת העל בכדוריד). בסך הכל לזכותה של הפועל רחובות 13 אליפויות (בין השנים 1957–1984) ושישה גביעי מדינה (בין השנים 1962–1985), כאשר ב-3 עונות משלימה הקבוצה דאבל עונתי. למועדון הייתה קיימת גם קבוצת נשים שהחזיקה ב-3 אליפויות ו-5 גביעי מדינה. בסוף עונת 2013/2014 פורסם כי ישנה כוונה להשיב את הפועל רחובות. שחקנים ודמויות כמו: איתן מדמוני, יעקב סנדלר, אלון גמליאל, נתן פרי, יהודה סנדלר, ליאור פישמן פרסמו כי בעונת 2014/2015 יפתחו מחדש את הפועל רחובות שתשחק בליגה הארצית ותתמודד על העלייה. אליפויות (13): 1957/1958, 1961/1962, 1963/1964, 1964/1965 1967/1968, 1972/1973, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979, 1981/1982, 1982/1983, 1983/1984 גביע המדינה : זכייה (6): 1961/1962, 1978/1979, 1979/1980, 1981/1982, 1983/1984, 1984/1985 סגנית (6): 1966/1967, 1970/1971, 1980/1981, 1982/1983, 1994/1995, 1998/1999 דאבל (3): 1978/1979, 1981/1982, 1983/1984 "ואלה תולדות ... כדוריד רחובות" מאת הלל ורד. כדוריד זה המשחק! עירוני רחובות באתר של איגוד הכדוריד הישראלי. גביע המדינה בכדוריד נשים 1969, הפועל רחובות מול מכבי ראשון לציון. יומני גבע, נובמבר 1969 (התחלה 7:02) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט בישראל ובנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עירוני רחובות

עירוני רחובות היא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר רחובות, המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה אירחה בעבר באולם "ברזילי" ברחובות שמכיל 1,000 מקומות. בעונת 2015/2014 עברה להיכל הספורט שנבנה בתיכון "קציר" בעיר ומכיל 500 מקומות. בעבר נקראה הקבוצה "מכבי רחובות" ולקחה אליפויות וגביע בשנות ה-50 וה-60. בשנת 2002 התפרקה קבוצת מכבי, וב-2005 הוקמה הקבוצה מחדש בשם "עירוני רחובות". בשנות ה-30, נוסדה קבוצת הכדוריד "מכבי רחובות", כשאז שיחקו במתכונת של 11 שחקנים בקבוצה והיא קטפה הישגים רבים. באותן שנים התקיימו משחקי הכדוריד של המכביות השונות ברחובות. לאחר הפסקה עקב מלחמת העולם השנייה ובהמשך מלחמת העצמאות, חודשה הפעילות בכדוריד במתכונת מצומצמת במכביה השלישית, שהתקיימה בשנת 1950. "מכבי בצלאל רחובות" הייתה הרוח החיה של המשחק בארץ באותה תקופה ובראשם השחקן המצטיין, אורי כהן, שארגן בשנת 1951 את מפעל הכדוריד הראשון לזכרם של צבי גוטליב ואליהו אליאב, חברי "מכבי רחובות", שנספו במלחמת העולם השנייה. מרדכי מוקסיי, משחקני הקבוצה של התקופה, רכש עבור השחקנים תלבושת אדומה ומאז כונו שחקני מכבי רחובות בשם "השדים האדומים". בשלהי שנת 1951 החלה לפעול הליגה בכדוריד. השחקנים הבולטים במכבי רחובות בשנות ה-50 היו אורי כהן, נוטמן, צ'רני, בועז לודמילובסקי, רוטנשטייך, שייבה, שני, יעקב פיינשטיין, אברהם קנטי (השוער), נחום גורביץ, חיים שפק, עמיהוד שני, יחזקאל הרמלך, עזי חייט, והשוער גדעון (גיגי) כהן (אחיו של אורי כהן). עונת 1954/1955 הייתה העונה הרשמית הראשונה בליגה תחת התאחדות הכדוריד בישראל ומכבי רחובות הייתה הקבוצה שזכתה בתואר האליפות הראשון בתולדות הכדוריד במדינת ישראל. כמו כן היא זכתה פעמיים רצוף לאחר מכן. בשנת 1958/1959 החל לפעול מפעל גביע המדינה בכדוריד, ומכבי רחובות הייתה הראשונה שזוכה גם בתואר זה (וזהו גם התואר האחרון שלה עד היום). לאחר מכן בעונות 1959/1960 ו-1962/1963 זכתה הקבוצה באליפויות נוספות. בשנות ה-70 ירדה קרנה של הקבוצה, ומאז אמצע שנות ה-80 החלה תקופת דעיכה של הקבוצה ביחד עם יריבתה העירונות הפועל רחובות, וההגמוניה בכדוריד הישראלי עברה לקבוצות מראשון לציון. לאחר התפרקות הקבוצה במקביל ליריבתה העירונית הפועל, הקמת קבוצה מאוחדת בתחילת המילניום לא הועילה והסתיימה בפירוקה של הקבוצה הבוגרת סופית בשנת 2002. עם זאת, גם בשנים שהמועדון לא התקיים נמשך טיפוח צעירי העיר בבתי הספר לכדוריד בהנחיית המאמן אמיתי דיין. רבים מתוכם בלטו כשחקנים בקבוצות צמרת ובנבחרת ישראל, ביניהם גל אברהם, עמיר שור וחן בירנבאום. בשנת 2005 הוקמה קבוצת "עירוני רחובות" שהתבססה על השם, המסורת, המגרש והתשתיות של מכבי רחובות. הקבוצה הורכבה משחקנים בוגרי קבוצת הנוער, רובם חיילים משוחררים, ששבו לפעילות לאחר הפסקה בת שלוש שנים עקב שירותם הצבאי. הקבוצה חידשה את פעילותה בליגה הארצית (השלישית), עלתה מיד לליגה הלאומית (השנייה) והצליחה במאבק עלייה גם לליגת העל (הראשונה), בה היא משחקת כיום. אליפויות (5): 1954/1955, 1955/1956, 1956/1957, 1959/1960, 1962/1963 גביע המדינה : זכייה (1): ("מכבי רחובות": 1958/1959) סגנות (2): ("עירוני רחובות": 1999/2000, 2000/2001) מעודכן ל- 28 בספטמבר 2019: מנהל הקבוצה: מוטי ולוסקו פיזיוטרפיסט: מור פרץ מכבי רחובות (כדורסל) מכבי רחובות (כדורגל) "ואלה תולדות ... כדוריד רחובות" מאת הלל ורד. כדוריד זה המשחק! עירוני רחובות באתר של איגוד הכדוריד הישראלי. הקבוצה נקראה על שמו של בצלאל לינדה, ספורטאי ומפקד מחלקה בצה"ל, שנפל במלחמת העצמאות והיה חברם של מייסדי הקבוצה. מרדכי מוקסיי, בנוסף להיותו שחקן במכבי רחובות, היה גם רכז הפועל ברחובות, לכן היה רגיל לרכוש תלבושות ספורט אדומות.
דניאלה ביאנקי

דניאלה ביאנקי (באיטלקית: Daniela Bianchi; נולדה ב-31 בינואר 1942) היא שחקנית איטלקייה, שנודעת במיוחד בסרט ג'יימס בונד "מרוסיה באהבה" משנת 1963, שם גילמה את דמותה של טטיאנה רומאנובה. דניאלה ביאנקי נולדה ברומא, נבחרה לסגנית ראשונה בתחרות מיס תבל 1960, שם בחרה בה העיתונות למיס פוטוגניק. קריירת המשחק שלה החלה ב-1958. ברברה ג'פורד (Barbara Jefford) דיבבה את קולה בסרט "מרוסיה באהבה". היא שיחקה בכמה סרטים איטלקיים וצרפתיים לאחר תפקידה בסרט "מרוסיה באהבה", האחרון שבהם היה Scacco Internazionale ב-1968. אחד מסרטיה האחרונים היה Operation Kid Brother (שנודע גם בשם OK Connery and Operation Double 007), שהיה פרודיה באנגלית על סרטי ג'יימס בונד (בו ביאנקי דובבה גם כן) ובו כיכב אחיו של שון קונרי, ניל קונרי. ב-1970 היא פרשה ממשחק ונישאה למגנאט מג'נובה, בעל עסקי ספנות, ונולד להם בן. Scacco internazionale (1968) as Helen Harris ... aka The Last Chance (USA) OK Connery (1967) as Maya Rafis ... aka Operation Kid Brother (USA) Dalle Ardenne all'inferno (1967) as Kristina von Keist ... aka Dirty Heroes (Philippines: English title) (USA) Troppo per vivere... poco per morire (1967) as Arabella ... aka Your Turn to Die (International: English title) Requiem per un agente segreto (1966) as Evelyn ... aka Requiem for a Secret Agent (USA) Missione speciale Lady Chaplin (1966) as Lady Arabella Chaplin ... aka Operation Lady Chaplin Zarabanda Bing Bing (1966) as Mercedes ... aka Balearic Caper (USA) Ombrellone, L (1966) as Isabella Dominici ... aka Weekend Wives Slalom (1965) as Nadia ... aka Snow Job (USA: TV title) Dr. Kildare as Francesca Paolini (3 episodes, 1964) Tigre aime la chair fraiche, Le (1964) as Mehlica Baskine ... aka Code Name: Tiger (USA) From Russia with Love (1963) as Tatiana Romanova Spada del Cid, La (1962) as Elvira ... aka The Sword of El Cid Domenica d'estate, Una (1962) as Donatella ... aka Always on Sunday (USA) Démons de minuit, Les (1961) ... aka Midnight Follies En cas de malheur (1958) (uncredited) ... aka Love Is My Profession (USA) מדיה וקבצים בנושא דניאלה ביאנקי בוויקישיתוף דניאלה ביאנקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאלה ביאנקי, באתר AllMovie (באנגלית) דניאלה ביאנקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Horsley, Carter B, "From Russia With Love". The City Review. www.mi6.co.uk
מירוסלב מרקוביץ'

מירוסלב מרקוביץ' (בסרבו-קרואטית: Мирослав Марковић, באנגלית: Miroslav Marcovich;‏ 18 במרץ 1919 – 14 ביוני 2001) היה פילולוג וחוקר סרבי בתחום הלימודים הקלאסיים, שפעל החל משנות ה-1950 בעיקר בהודו, ונצואלה, אנגליה וארצות הברית. מירוסלב מרקוביץ' נולד בבלגרד. הוא למד לימודים קלאסיים בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בלגרד וסיים את לימודיו ב-1942 בימי הכיבוש הנאצי בסרביה. ב-1943 הוא שימש כעוזר לגאורגי אוסטרוגורסקי (Georg Ostrogorsky), מומחה ללימודים ביזנטיים. הוא שירת כמתורגמן במטה הכללי בצבאו של טיטו בזמן מלחמת העולם השנייה ובשנים 1944–1946. בשנים 1946–1954 כיהן כמרצה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת בלגרד. בתקופה זו חקר את המנזרים והארכיונים בדלמטיה תוך חיפוש אחרי כתבי יד ביוונית ובלטינית. בעקבות מחקרים אלה מקרוביץ' פרסם את המונוגרפיה "Die byzantinische Urkunden im Staatsarchiv Ragus (התעודות הביזנטיניות בארכיון הממלכתי ברגוזה) ומהדורות מדעיות של שירתם בלטינית של שני מלומדים הומניסטים קרואטים - מרקו מרוליץ' (1524-1450) ופראניו בוז'יצ'ביץ' (פרנציסקו נטליס). אחר כך, ב-1953, נסע מקרוביץ' להודו והחל לעבוד באוניברסיטת ויסבה-בהרטי (Visva-Bharati University) מיסודו של רבינדרנת טאגור, בסנטיניקטן. הוא תרגם את בהגאוואד גיטה לספרדית ולסרבו-קרואטית. מפני שהמשטר הקומוניסטי לא מצא חן בעיניו, הוא העדיף שלא לחזור ליוגוסלביה ועבר ב-1955 למרידה, ונצואלה כדי לכהן שם כפרופסור ליוונית ולפילוסופיה עתיקה עד שנת 1962. באותן השנים נהג לבקר בסוף חודש ספטמבר בספריות שבאוניברסיטת קיימברידג' וכתב את המונוגרפיה שלו על הרקליטוס והכין את המהדורה המדעית של כתבי פילוסוף יווני זה. ב-1962 הזמין אותו הנס הרטר ללמד באוניברסיטת בון. בבון הוא עבד על המהדורה המדעית של ספרו של היפוליטוס מרומא Refutatio omnium haeresium, שפורסמה מאוחר יותר באמריקה בשנת 1986. הוא לימד אחר כך באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1963–1968. הוא עבר לאוניברסיטת אילינוי, אורבנה ב-1969, שם עמד (אחרי פרישתו של אלכסנדר טורין) בראש המחלקה ללימודים קלאסיים (1977-73), ולימד שם עד לפרישתו בשנת 1989.הוא גם ייסד את "Illinois Classical Studies" ‏ (Scholars Press) ושירת כעורכה במשך תריסר שנים. הוא שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, טריניטי קולג' (דבלין) וכעמית אורח על שם איינשטיין באוניברסיטת תל אביב. במהלך חייו מרקוביץ' כתב וערך 45 ספרים, בכללם מהדורות מדעיות של הפראגמנטים של הרקליטוס, עבודותיו של דיוגנס לארטיוס, את הבהגאוואד גיטה וכן 248 מאמרים ומסות בספרדית, גרמנית, איטלקית, צרפתית וסרבו-קרואטית. הוא הלך לעולמו ב-14 ביוני 2001 בבית החולים קרלה, אורבנה (אילינוי). במותו מירוסלב מרקוביץ' השאיר אשה, ורה, (לה היה נשוי משנת 1948) ובן, דרגוסלב מייקל מרקוביץ', כימאי. List of Marcovich's publications at the University ofIllinois (Originally published as "Miroslav Marcovich: List of Publications." Illinois Classical Studies 18 (1993): 1-17. מאמר ביוגרפי אחרי מותו - מאת ד. סנסונה בכתב העת "גנומון", הוצאת ק. בק, 2001 מאמר Дијак Мирослав - проф. Мирослав Марковић и 'повратак оцима' מאת בלאגויה פאנטליץ' פרופ' מירוסלב מרקוביץ' ו"שיבת האבות", בכתב העת "פרבוסלבלייה" אוגוסט 2011, 1065-1066, ע' 30-31 (בסרבית) ָָָ Orbituary, News bureau, University of Illinois at Urbana-Champaign
אריאן 1

אריאן 1 (Ariane 1) היה משגר לוויינים בינוני שפותח על ידי סוכנות החלל האירופאית (ESA). הוא שימש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת, יצורו הופסק אחרי שמשקל הלוויינים המשיך לעלות, ובמקומו החלה סוכנות החלל האירופאית להשתמש באריאן 2 ואריאן 3. תוכנית לפיתוח משגר חדש תוך שיתוף פעולה של מספר מדינות אירופה התגבשה בשנת 1973 כאשר נחתם הסכם בין גרמניה לבין צרפת. המשקיע הדומיננטי היה צרפת וחברת איירוספסיאל הייתה הקבלן הראשי. השלב הראשון והשלב השני תוכננו על ידה והשלב השלישי היה באחריות חברה גרמנית וחברה צרפתית. בריטניה שבבעלות ההיו כ-2.5% מהפרויקט תכננה בעיקר מערכות ניווט. לאחר מספר חלופות לשם של המשגר נבחר שם "אריאן". מרכז החלל הגיאני עבר התאמות נדרשות ונבנה כן שיגור חדש ELA-1. בשנת 1977 נחתם הסכם עם חברת אינטלסט לשיגור לווייני תקשורת של החברה. בשנת 1979 בוצע בהצלחה השיגור הראשון. המשגר היה מסוגל להביא למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי עד 2 לוויינים במשקל כולל של 1,850 ק"ג. בשנת 1985, בעזרת המשגר, נשלחה הגשושית ג'וטו למשימת חקר שביט האלי. השיגורים נמשכו עד לשנת 1986, כאשר מ-11 שיגורים 9 הסתיימו בהצלחה. שיגורים מסחריים בועצו בעלות של 32 מיליון $ (במחירי 1985). בהמשך שיגורים בוצעו על ידי משגרים חזקים יותר של אותה סדרה. מדיה וקבצים בנושא אריאן 1 בוויקישיתוף דף אריאן 1 באתר סוכנות החלל האירופאית (באנגלית) רשימת שיגורים תיאור המשגר ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Brothers in Arms

Brothers In Arms הוא אלבומה החמישי של להקת דייר סטרייטס. הוא יצא לאור ב־13 במאי 1985 על ידי ורטיגו רקורדס (אנ') ברחבי העולם ו־וורנר ברדרס רקורדס (אנ') בארצות הברית והיה לאלבומה המצליח ביותר של הלהקה, והביא לה הכרה והצלחה עולמית. הוא האלבום הראשון שיצא בפורמט תקליטור בהפצה מסיבית (זאת למרות שיצא בנוסף גם על גבי קלטת וגם על גבי תקליט). הוא נמכר בלמעלה מ־30 מיליון עותקים, והיה האלבום הנמכר ביותר באנגליה בשנות ה-80. השירים הידועים ביותר מתוך האלבום הם "Money for Nothing" (שהיה גם הקליפ הראשון ששודר בתחנת MTV אירופה), "Walk of Life", והשיר שמסיים את האלבום, "Brothers in Arms". על עטיפת האלבום מופיעה גיטרת רזונטור מעופפת בשמיים. גיטרה זו מאפיינת את סגנונות הבלוז והקאנטרי. בשנת 2020 דירג מגזין "רולינג סטון" את האלבום במקום ה-418 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים המחודשת. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מארק נופלר (למעט היכן שמצוין אחרת).  מידע על האלבום Brothers in Arms באתר MusicBrainz מידע על האלבום Brothers in Arms באתר AllMusic האלבום Brothers in Arms באתר Discogs האלבום Brothers in Arms באתר ספוטיפיי האלבום Brothers in Arms באתר אפל מיוזיק האלבום Brothers in Arms באתר יוטיוב "אחים לנשק" במקום ה־418 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, באתר "רולינג סטון", בדיקה אחרונה 27 בפברואר 2021
S-II

S-II היה השלב השני של משגר הסטורן 5 ושל משגר הסטורן INT-21 ששוגר רק פעם אחת. ה-S-II נבנה על ידי נורת' אמריקן אוויאיישן אחרי שזכו בחוזה לייצרו ב-11 בספטמבר 1961. גובהו היה 24.9 מטרים, קוטרו עשרה מ' ומסתו 454 טונות לערך, כשהרוב המוחלט של המסה היה הדלק. מסת הדלק בשלב הייתה בערך 414 טונות חמצן נוזלי ומימן נוזלי. השלב הכיל חמישה מנועי J-2 כאשר אחד נמצא במרכז והארבעה האחרים מסביבו. השלב סיפק דחף של 510,000 ק"ג והביא את החללית לגובה 182 ק"מ ולמהירות 24,624 קמ"ש. היה זה מנוע המימן החזק בעולם באותה התקופה. בסך הכל יוצרו 19 שלבי S-II, כשייצור שלושה מהם לא הושלם. מתוכם רק 13 הוטסו. הם יוצרו למטרות שונות: 4 יוצרו למטרות מבחן ושתיים למשימות שלא בוצעו (אפולו 18 וגיבוי לסקיילאב 1). המשגרים נמצאו בכל משימות אפולו ממשימת אפולו 4 חוץ מאפולו 5 ואפולו 7, שלא שוגרו על ידי משגר סטורן 5 אלא עם משגר סטורן IB בגלל שלא היה צורך למשגר כל כך גדול (המשימה הייתה רק סביב כדור הארץ). מדיה וקבצים בנושא S-II בוויקישיתוף Stages to Saturn, A Technological History of the Apollo/Saturn Launch Vehicles (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פונקציה אונימודלית

במתמטיקה, פוּנְקְצְיָה אוּנִימוֹדָלִית היא פונקציה f ( x ) {\displaystyle f\left(x\right)} שהיא פונקציה עולה משמאל לערך מסוים m {\displaystyle m} , ויורדת מימינו. במקרה זה הערך המקסימלי של f ( x ) {\displaystyle f\left(x\right)} הוא f ( m ) {\displaystyle f\left(m\right)} ולא קיים אף מקסימום מקומי פרט אליו. פונקציות אונימודליות מוכרות: שורה במשולש פסקל פונקציית הצפיפות של ההתפלגות הנורמלית N ( μ , σ 2 ) {\displaystyle N(\mu ,\sigma ^{2})} היא אונימודלית סביב μ {\displaystyle \mu } . באופן כללי, המונח בא לתאר פונקציה העונה על התנאים לעיל, למשל כדי לציין שהיא ניתנת לחסימה. בסטטיסטיקה ובתורת ההסתברות, התפלגות אונימודלית היא התפלגות שפונקציית צפיפות ההסתברות שלה היא אונימודלית; למשל: ההתפלגות הנורמלית (המוזכרת לעיל) היא אונימודלית. פונקציות אונימודליות משמשות בדרך כלל באופטימיזציה, כאשר המטרה היא למצוא את ערך הקלט שממקסם או ממזער את הפונקציה. בלמידת מכונה, פונקציות אונימודליות משמשות לעיתים קרובות כפונקציות הפעלה, אשר מיושמות על הפלט של כל נוירון ברשת עצבית כדי לקבוע אם יש להפעיל את הנוירון הזה או לא. פונקציות אונימודליות משמשות גם בהערכת צפיפות, שם הן משמשות למודל של התפלגות נתונים, ובאשכול (clustering), שם הן משמשות לזיהוי קבוצות של נקודות נתונים דומות. פונקציה אונימודלית, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף ארגמן

יוסף ארגמן (נולד ב-2 באוקטובר 1947) הוא סופר, עורך והיסטוריון צבאי ישראלי. את שירותו הצבאי עשה ארגמן בחטיבת גולני, במילואים גויס על ידי יואל בן-פורת ליחידה 848 באגף המודיעין עקב היותו דובר רוסית, במלחמת יום הכיפורים הוצב בראס סודר. בין השנים 1967 ו-1969, היה כתב צבאי ואחר כך, העורך של העיתון "במחנה נח"ל" (1974–1983) ולאחריו של "במחנה". הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במזרחנות ובתולדות ארץ-ישראל ובעל תואר שני בהיסטוריה כללית, תוך התמחות בסובייטולוגיה, גם כן מאוניברסיטת תל אביב. המילים בשיר המפורסם "גבעת התחמושת" מבוססות על ראיון שערך ארגמן עם כמה מלוחמי הקרב על גבעת התחמושת אשר סיפרו את עלילותיו. ארגמן היה מראשוני החיילים שהגיעו לכותל בעת שהיה צמוד לפלוגה של חטיבת הצנחנים במלחמת ששת הימים. ספרו "דרך יאיר" מספר סיפורו של יאיר פלד, קצין בן קיבוץ יגור ומפקד סיירת הצנחנים שנהרג בהתנגשות עם מסתננים בגבול עם מצרים. ספרו "חיוור היה הלילה" שיצא בשנת 2002 הביא את סיפורו של פרופסור פנחס זוסמן, שעל אף התפקידים הרבים שבהם כיהן, נותר הלום קרב בעקבות הקרבות האכזריים בהם השתתף כמ"פ במלחמת העצמאות. נשוי לטלי, לשעבר סגנית ראש עיריית גבעתיים, ומבחירות 2013 – משנה לראש העיר ומתגורר עמה בגבעתיים. בעבר היה נשוי לעיתונאית עמליה ארגמן ברנע. בנם רועי נהרג בתאונת דרכים. דרך יאיר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982. להרגיש טוב: שיטת פרופ' מיקולין לבריאות ולאריכות ימים, מו"ל יואב, רמת-גן, תשמ"ה, 1985. זה היה סודי ביותר: 30 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, הוצאת משרד הביטחון, תש"ן, 1990. הגבול: פרשיות בתולדות מג"ב, הוצאת משרד הביטחון, 1996. ואלה המקומות – 100 אתרי ה"הגנה", הוצאת משרד הביטחון, 2000. חיוור היה הלילה - גרסת סיקו, הוצאת משכל, 2002. מלחמת הצללים: 25 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, הוצאת משרד הביטחון, 2007. מי אם לא אנחנו: (עודד, סרן עודד שאול אליאס 14 בדצמבר 1956 – 7 בדצמבר 1978, מדריך ומפקד בקומנדו הימי), מו"ל : משפחת אליאס, ישראל, תשמ"ב, 1982. ישראל עמיר בדרך לא סלולה, הוצאת משרד הביטחון, תשמ"ח, 1988. הערכים על מדע ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992 סא"ל (מיל') יזהר שרון, (מחקר, כתיבה וניהול הפקה), סיפורה של אוגדת המפץ: ממלחמת העצמאות ועד חומת מגן, הוצאת משרד הביטחון, 2003. אמיר השכל, הסוהר מבלוק 11, (סיפורו של הקאפו מאושוויץ יעקב קוזלצ'יק), הוצאת שורשים, יבנה, תשע"ב, 2012. יעקב אבן (ג'קי), שמחה מעוז, בנקודת הכובד: המצביאות בחזית התעלה במלחמת יום הכיפורים, הוצאת מודן, בן שמן, 2012. דב תמרי, האומה החמושה: עלייתה ושקיעתה של תופעת המילואים בישראל, עריכה ביחד עם ישראל בן דור, הוצאת מודן, בן שמן, 2012. אמיר השכל, גיבורים רגילים / על חסידי אומות עולם גרמנים, הוצאת שורשים, יבנה, 2014. דוד מארקש, רק שלוש שעות טיסה, (תרגום מרוסית), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990. איתן גלבוע, ארצות-הברית - ישראל: תשתית היחסים המיוחדים, (תרגום מאנגלית), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד, 1993. רשימת הפרסומים של יוסף ארגמן, בקטלוג הספרייה הלאומית יוסף ארגמן, "במחנה", במצולות הנפש: כך נגעתי ב"דקר" וניצלתי, באתר ynet, 18 בינואר 2008; מתוך "במחנה" יעקובה בגוב האריות, יוסף ארגמן יוסף ארגמן, דף שער בספרייה הלאומית יוסף ארגמן‏, שלושה הרהורים לבנוניים, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2006.
נחמן בן-יהודה

נחמן בן-יהודה (נולד בארץ ישראל ב-8 במרץ 1948) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולשעבר דיקן הפקולטה למדעי החברה שם. בן יהודה הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בסוציולוגיה בשנת 1974, ובעל תואר שני (1976) ושלישי (1977) מאוניברסיטת שיקגו. בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 עמד בראש הוועדה הבין משרדית והבין מוסדית לבעיית הסמים. תחומי מחקרו: סטייה חברתית; פיקוח חברתי; תקשורת וסטייה; פאניקות מוסריות; דת ומדינה; בגידות; ניתוח שיח והבנייה חברתית; זיכרון קולקטיבי ומיתוסים; הונאות; הבניית מציאות בסרטי מלחמה. בן-יהודה נמנה עם תוקפיו של מיתוס מצדה, וטען שממצאי משלחת החפירות במקום, בראשותו של יגאל ידין, עוותו כדי להתאימם למיתוס..} Deviance and Moral Boundaries: Witchcraft, the Occult, Science Fiction, Deviant Sciences and Scientists, University of Chicago Press, 1985 The Politics and Morality of Deviance: Moral Panics, Drug Abuse, Deviant Science, and Reversed Stigmatization (with Ronald A. Farrell) Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, State University of New York Press, 1992 Betrayals and Treason: Violations of Trust and Loyalty Moral Panics: The Social Construction of Deviance (with Erich Goode), Blackwell, 1994 Masada Myth: Collective Memory and Mythmaking In Israel, University of Wisconsin Press, c1995 Selective Remembrances: Archaeology in the Construction, Commemoration, and Consecration of National Pasts (with Philip L. Kohl, Mara Kozelsky) Sacrificing Truth: Archaeology and the Myth of Masada, Humanity Books, 2002 Theocratic Democracy: The Social Construction of Religious and Secular Extremism, Oxford University Press, 2010 נחמן בן יהודה (1948-), דף שער בספרייה הלאומית מכּתביו: גליליאו - מגזין המדע, ומהי סטייה?, באתר סנונית, ‏ינואר - פברואר 1995 מצדה - בין מיתוס למציאות, גליליאו, ספטמבר-אוקטובר 1995 תגובה למאמר ותגובת בן-יהודה לה, גליליאו, נובמבר-דצמבר 1995 גליליאו - מגזין המדע, ‏מדע או מדע סוטה?, באתר "הידען", 1 במרץ 1997 סטייה ומפלצות חברתיות, באתר מט"ח משחקים במחבואים, "העין השביעית", 1 באוגוסט 1997 Sacrificing Truth: Archaeology and The Myth of Masada, Bible and Interpretation 5800 מתמכרים לסמים בישראל ומספרם גדל, מעריב, 10 ביולי 1979 המזדמנים, המכורים, המטופלים והלגיטימים, מעריב, 3 באוגוסט 1979 חוה אמנו היתה... הסוטה הפוליטית הראשונה, מעריב, 19 בינואר 1986 שרה ליבוביץ-דר, 50 שנה לחפירות: מיתוס מצדה נשבר, באתר nrg ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטורן INT-21

סטורן INT-21 (באנגלית: Saturn INT-21) הוא משגר לוויינים וחלליות רב שלבי בעל מנוע דלק נוזלי ממשפחת משגרי סטורן, אשר שימש את נאס"א לשיגור יחיד, שיגור תחנת החלל סקיילאב. המשגר היה מבוסס על הסטורן 5, ושני השלבים הראשונים משותפים לשניהם (S-II ו-S-IC). השלב השלישי, S-IVB, שבתוכנית אפולו שימש לשיגור חלליות אפולו מכדור הארץ לירח, עבר הסבה להיות מעבדת חלל. מכלי הדלק הריקים הוסבו למעבדות ושטחי מחיה לאסטרונאוטים. המשגר היה אמור לשגר מספר תחנות חלל אמריקאיות, ותוכנן שיגור "סקיילאב B" אך הוא בוטל בגלל העברת כספים לתוכנית מעבורת החלל. כך שיגורו היחיד של המשגר התרחש בשעה 17:30 ב-14 במאי 1973. בשיגור היו מספר בעיות, העיקרית בהן הייתה התפרקות מגן מטאורואידים, מה שגרם להתפרקות אחד משני הפאנלים הסולאריים של התחנה ואי-יכולת הפאנל השני להיפתח כראוי. המגן שימש גם כמגן שמש וחוסרו גרם לטמפרטורות בתחנה לעלות משמעותית. כל הבעיות הללו גרמו לדחיית הגעת האסטרונאוטים לתחנה וליצירת תוכנית תיקון שנמשכה עשרה ימים. Astronautix - Saturn V Centennial of Flight Commemoration - SkyLab ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עבודת גבול

במדעי החברה עבודת גבול היא מושג המתייחס למקרים שבהם גבולות, תחימות וחלוקות אחרות בין שדות ידע, נוצרים, מוצדקים, מותקפים או מתוקפים. חוקרים העוסקים בעבודת גבול מדגישים, על פי רוב, את המשמעויות הרבות שיש לתחימה עבור המשתתפים, ומרמזים על כך שהגבולות הם גמישים ומובנים חברתית. המושג המקורי מיוחס לסוציולוג תומאס גיירין (Thomas F. Gieryn) שהתחיל לדון בבעיית התיחום ובקושי הפילוסופי למצוא הבחנה בין מה ש"מדעי" ומה ש"אינו מדעי". גיירין הגדיר את עבודת הגבול כ"ייחוס תכונות נבחרות למוסד (קרי, למי שמקיימים אותו בפרקטיקות, למתודות שלו, לתחום הידע, לערכים ולעבודת הארגון), למטרת הבניית גבול חברתי, שמבחין בין פעולות אינטלקטואליות [ושם אחרות מחוץ לתחום זה]". פילוסופים וסוציולוגים של המדע, כגון קרל פופר ורוברט מרטון ניסו נואשות ליצור הבחנה כזאת ולבדל את המדע מכלל הפעולות של איסוף ידע, אך לא עלה בידם למצוא קריטריון יציב, טרנס-היסטורי ואמין שכזה. עבודתו של גיירין ב-1983 התמקדה במערכת היחסים בין הדת והמדע כהבחנה חדה בין השניים (ואף בטענות שהמדע הוא מחליפה של הדת), וטיפלה במקרים שבהם המדענים ניסו לטעון שמדע, פוליטיקה ואידאולוגיה ניתנים בכלל להפרדה. בעבודתו הוא העלה את הטענה שהתיחום הוא "אידאולוגי", ושסימון הגבול הוא בעל משמעות רבה, הן משום שהמדענים טוענים לאובייקטיביות, והן משום הצורך באוטונומיה. מאז עבודה זו מדענים והיסטוריונים רבים התבוננו על עבודת גבול בסיטואציות אחרות, בדרך כלל תוך התמקדות ברטוריקה המדעית (ויריביה) והאינטראקציות הבין-אישיות ובין-חברתיות שלה. מחקרים בעבודת גבול התמקדו גם באופן שבו דיסציפלינות מדעיות נוצרות (בעקבות עבודתו של פייר בורדיה על "שדה מדעי"), וכן בדרכים שבהן "אובייקטים" מסוימים מסוגלים לגשר על הגבולות, משום שהם מספקים את הצורך בריבוי קבוצות חברתיות (אובייקט גבול). דוגמה לעבודת גבול הוא המחקר של יחסי המדע עם ספרות.