laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תיוניל כלוריד

תיוניל כלוריד (אנגלית: Thionyl chloride) הוא תרכובות אי-אורגנית בעלת הנוסחה הכימית (SOCl2). זהו נוזל נדיף חסר צבע בעל ריח חריף מאוד (לעיתים נראה בגווני צהוב, בשל אי ניקיונות של גופרית או כלור מומסים). תיוניל כלוריד הוא חומר רעיל ביותר ובעל תכונות שיתוך חזקות. במגע עם מים הוא משחרר גזים רעילים כמו חומצת מימן כלורי וגופרית דו-חמצנית. תיוניל כלוריד הוא חומר גלם חשוב בייצור של חומרי לחימה כימיים קטלניים כגון: גזי-עצבים, כדוגמת VX. הייצור של תיוניל כלוריד, מבוסס על הגבה של גופרית תלת-חמצנית (SO3) עם גופרית דו-כלורית (SCl2), תוך פליטה של גז גופרית דו-חמצנית (SO2): SO3 + SCl2 → SOCl2 + SO2 לתיוניל כלוריד שימושים רבים בתחומי הכימיה, בדגש על תעשיית התרופות, שם הוא משמש כמגיב שמסוגל להמיר קבוצות הידרוקסיל (OH) של כהלים וחומצות קרבוקסיליות לאטום הכלור. כמו כן, הוא משמש גם כתוסף חשוב באלקטרוליטים של סוללות (כמו סוללת ליתיום תיוניל-כלוריד), והוא משמש גם כחומר מייבש של הידראטים. תיוניל כלוריד הוא מגיב נפוץ מאוד בסינתזה אורגנית, בין היתר בגלל קינטיקת התגובה המהירה והניצולת הגבוהה של תהליך ההתמרה. הניצולות מושגת תודות לפליטת תוצרי הלוואי כגזים (SO2) שמבעבעים מהתמיסה ובכך מסיטים את שיווי המשקל חזק לכיוון התוצר (עקרון לה-שטלייה). מנגנון ההתמרה של קבוצת כוהל בקבוצת כלור על ידי תיוניל כלוריד: בתגובה הכללית, הגיב כהל עם תיוניל כלוריד, לתת אלקיל כלוריד, גופרית דו-חמצנית וחומצת מימן כלורי. דוגמה למנגנון מפורט (הפעלה של חומצה קרבוקסילית, על ידי הפיכתה לאציל כלוריד): תיוניל כלוריד משמש כמגיב בהכנת אציל כלוריד (הצורה המופעלת של חומצה קרבוקסילית) ניתן להשיג את הפעולה שמבצע התיוניל כלוריד גם עם מגיבים אחרים, לדוגמה: התמרה בקטליזה חומצית עם חומצת מימן כלורי (בתהליך זה, קבוצת ההידרוקסיל עוברת פרוטונציה על ידי החומצה ובכך היא נהפכת לקבוצה עוזבת טובה. בהמשך יון הכלוריד מבצע התקפה נוקלאופילית על הפחמן שקשור לקבוצה העוזבת, ומעזיב אותה). החיסרון: עשוי להשפיע על קבוצות אחרות שרגישות לתנאים חומציים. שימוש בזרחן חמש-כלורי (PCl5) או בזרחן שלוש-כלורי (PCl3) – פועל בדומה לתיוניל כלוריד. תוצר הלוואי שמשתחרר הוא גז פוספין (PH3) או (POCl3) – תלוי בממס בו התגובה מתרחשת. מדיה וקבצים בנושא תיוניל כלוריד בוויקישיתוף
מטעמה קשתי

מטעמה קשתי (28 בנובמבר 1934 – 23 בספטמבר 2019) הייתה אשת חינוך וסופרת ילדים ישראלית, זוכת פרס יציב. קשתי נולדה בשנת 1934 בארץ ישראל להורים יוצאי פולין, וגדלה בתל אביב. ב-1954, לאחר סיום לימודיה בסמינר למורים בגבעת השלושה, החלה לעבוד כמורה במעברת אבו כביר, ולימדה בכיתות א'-ב' בבית הספר היסודי שהוקם במקום. סיפוריה הראשונים ראו אור בשנת 1955 ב"דבר לילדים". בהמשך החלה לנהל מדור בשם "עצתי לכם", בו השיבה לילדים וילדות על שאלות בענייני חברה ומשפחה. מבחר מרשימותיה אלה כונס לאחר מכן בספר בשם זה. ב-1957 עברה ללמד בכפר הנוער אלוני יצחק, במשך חמש שנים. בשובה לגבעתיים, הקימה ספרייה חינוכית בבית ספר יסודי בעיר, והתמחתה בהוראה טיפולית. במהלך שנות השבעים התמנתה למנהלת בית ספר יסודי באור יהודה, וכעבור שבע שנים מונתה למפקחת על בתי ספר יסודיים בבת ים. ב-1980 החלה לשמש לאחראית על הרווחה במחוז תל אביב של משרד החינוך, וב-1990 מונתה למפקחת על מערכת החינוך היסודית בגבעתיים, עד לפרישתה ממשרד החינוך ב-1998. לאורך כל תקופת עבודתה במערכת החינוך, פרסמה קשתי דברי ספרות בעיתונות ילדים ובספרים, אשר התמקדו בנושאים הקשורים בעבודה חינוכית ובבעיותיהם של ילדים ובני נוער. קשתי הייתה כלת פרס יציב לשנת תש"ך, 1961, על ספרה "השמש אורית". בנימוקי הפרס נכתב: "סיפוריה, המצטיינים בדקות הרגש ובבהירות המבנה והצליל, יש בהם חדירה אמנותית לעולם הילד והזדהות חווייתית עמו, עד כדי טשטוש תחומי הגיל שבין הכותבת וקוראיה". קשתי נפטרה ב-23 בספטמבר 2019. הותירה אחריה בעל - יצחק קשתי, פרופסור אמריטוס לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ושלושה ילדים, כולם עוסקים בחינוך; טל, מפקחת חינוכית במשרד החינוך, גיל, מורה ומחנך בתיכון, ובנם הצעיר אור קשתי, פרשן החינוך והחברה של עיתון "הארץ". חיוך ברגע עצוב: שיחות עם בת, ציורים: אורה צ'רנוב. תל אביב: יבנה, 1969. השמש אורית: ספורים לילדים, ציורים: איזה. תל אביב: עמיחי, 1971. טלי-טל, ציורים: אורה צ'רנוב. תל אביב: יבנה, 1971. ימים שמחים, ציורים: תרצה טנאי. תל אביב: עופר, 1975. (עם ארנונה גדות), כל-בו לבני הנעורים, תל אביב: ספרית עפר, [1975]. עצתי לכם: תשובות לשאלות ילדים, ציורים: גד אולמן. תל אביב: עופר, 1976. ביחד: אנחנו הילדים ובית הספר, תל אביב: עמיחי, 1977. הנה גדלת! ציורים: תרצה טנאי. תל אביב: עמיחי, 1977. החופש הגדול, ציורים: תרצה טנאי. תל אביב: עופר, 1981. ענת: יומן של בת, ציורים: אלישבע נדל-לנדאו. תל אביב: יבנה, 1984. דיסני, וולט, חברי אליוט הדרקון, עברית: מטעמה קשתי. תל אביב: יבנה, 1979. קאופמן, ג'ו, אני וגופי: כיצד אנו נולדים, כיצד אנו גדלים, כיצד פועל גופינו, וכיצד אנו לומדים, עברית: מטעמה קשתי. תל אביב: יבנה, 1988. (עם ירדנה הדס), מה אספר לילד?: ספר עזר לגננת, למורה בכתות א', ב' ולהורים: ספר חמישי בסדרה תל אביב: עמיחי, 1982. גבעתיים עיר יוזמת: פריסה מערכתית לפיתוח אקלים יזמי בעיר, [יו"ר ועדת ההיגוי: מטעמה קשתי]. גבעתיים: המרכז הפדגוגי ע"ש נח נפתולסקי, 1995. "כיצד לפקח על בית-ספר אוטונומי", במה דברים אמורים: ביטאון בנושאי חנוך, 3: 84-85, 1994. ברגסון, גרשון. "ביקורת על מה אספר לילד", ספרות ילדים ונוער, ד' (ג'): 54, 1978. [ח"מ]. "ביקורת על מה אספר לילד" נעמת: הירחון לאשה ולמשפחה, ספטמבר-אוקטובר 1982, 30. מטעמה קשתי, דף שער בספרייה הלאומית מטעמה קשתי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אופק, אוריאל, עולם צעיר: אנציקלופדיה לספרות ילדים, רמת גן: מסדה, 1970 מטעמה קשתי ז"ל | בית עלמין זכרון יעקב, הארץ, הארץ מעסיק, מנוחה | 24.09.19, באתר מודעות אבל, ‏24 בספטמבר 2019
חדר מלחמה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מפקדה (נקראת לעיתים גם "חמ"ל", ראשי תיבות של "חדר מלחמה") - מרכז פיקוד, שליטה ובקרה וקביעת מדיניות חדר מלחמה (סדרת טלוויזיה) – סדרת דרמה ישראלית חדר מלחמה (ספר) – ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי חמ"ל (חדשות) – יישומון חדשות מבוסס תוכן גולשים מבית וואלה! NEWS
עכבישי בולאס

עכבישי בולאס (שם מדעי: Mastophoreae) היא קבוצה של עכבישים ממשפחת הגלגלניים. עכבישים אלה מפתים את טרפם להתקרב אליהם ואז זורקים עליו קורים דביקים וטורפים אותו. אלו קבוצת עכבישים בעלי בטן גבשושית ובעלי דו-צורתיות זוויגית. בעוד הנקבות יכולות להגיע לאורך 15 מ"מ, הזכרים מגיעים רק ל-2 מ"מ והם עלולים להיטרף על ידי הנקבות. מינים אלה מוסווים בצורתם ונראים כמו לשלשת ציפורים. אם ההסוואה נכשלת הם יפלטו ריח מסריח כדי להימלט. בריחה ממש מתרחשת במקרים נדירים. העכבישים פעילים בלילה וניזונים בעיקר מעשים וזבובים שונים. הם עומדים בקצה עלה או זלזל ומשתלשלים מטה בעזרת קורים. אז העכביש מפריש ריח המושך את זכרי העשים והזבובים לנקבותיהם. כל מין עכביש מפתה מין אחר של עש. כשהעש מתקרב העכביש משתמש בקורים דביקים בצורת כדור הנראים כמו בולאס ואותם הוא מנסה להטיל על העש, כך שיידבק וייטרף. דבר זה יכול לקחת זמן אם העש יבחין בזמן בכדור המועף לעברו. ציד ממוצע יכול לקחת חצי שעה. עכבישים אלה נפוצים באפריקה, אוסטרליה והאמריקות אך נדירים באירואסיה. הם יכולים להסתגל לאקלימים ממוזגים ועד צחיחים. Cladomelea Mastophora Ordgarius מדיה וקבצים בנושא עכבישי בולאס בוויקישיתוף עכבישי בולאס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
הדיוויזיה הרביעית

האם התכוונתם ל... הדיוויזיה הרביעית (סוריה) – דיוויזיית משמר משוריינת של הצבא הסורי הממוקמת בדמשק ותפקידה להגן על מוסדות ואנשי השלטון של סוריה הדיוויזיה הרביעית (ורמאכט) – דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה הדיוויזיה ההררית הרביעית (ורמאכט) – דיוויזיה הררית של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה דיוויזיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט) – דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה הדיוויזיה הרביעית (הודו) – דיוויזיה שלחמה במלחמת העולם השנייה כחלק מצבא הודו הבריטית, וכיום מהווה חלק מצבא הודו הדיוויזיה הרביעית (ארצות הברית) – דיוויזיה שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, וכיום מהווה חלק מצבא ארצות הברית
אימרי זיו

אִימְרִי זִיו (נולד ב-12 בספטמבר 1991) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי. זוכה העונה הרביעית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" בה נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2017. זיו נולד, גדל והתחנך בהוד השרון כבן זקונים ולו אח ואחות גדולים ממנו. בנעוריו הצטרף ללהקת "צעירי הוד השרון". את לימודי התיכון עשה זיו בתיכון רמון בהוד השרון. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל החינוך. בשנת 2012 התמודד בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" ב"נבחרת" של רמי קליינשטיין, אך הפסיד בשלב הדו-קרב לאורית שלום. לאחר מכן הופיע באירוויזיון 2015 כזמר ליווי של נדב גדג'. שנה לאחר מכן הופיע באירוויזיון 2016 כזמר ליווי של חובי סטאר. בשנת 2017 ניצח בגמר העונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון באותה שנה שהתקיים בקייב במאי. זיו ביצע את השיר "I Feel Alive", שכתבו דולב רם ופן חזות, בחצי הגמר השני של התחרות, סיים במקום השלישי והעפיל לשלב הגמר, בו דורג במקום ה-23 (מתוך 26 משתתפות בשלב הגמר). החל מאוגוסט 2017, זיו משמש כמחליפו של הראל סקעת בדמותו של מריוס, במחזמר "עלובי החיים", המועלה בתיאטרון הבימה. באותה שנה, בחג החנוכה, השתתף במופע הילדים "מותק הטרול הקסום" לצד מיכל הקטנה, ציפי שביט ועוד. בשנת 2018 השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP וסיים במקום הרביעי. זיו שימש כמדבב בגרסה העברית של הסרט "טרולים". ביוני 2023 זיו יצא מהארון כהומוסקסואל. זיו הוא בוגר מרכז הבינתחומי הרצליה בתקשורת. אורן, אחיו של זיו, הוא בסיסט להקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר". מדיה וקבצים בנושא אימרי זיו בוויקישיתוף אימרי זיו, ברשת החברתית פייסבוק אימרי זיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אימרי זיו, ברשת החברתית אינסטגרם אימרי זיו, סרטונים בערוץ היוטיוב אימרי זיו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אימרי זיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אימרי זיו, באתר ספוטיפיי אימרי זיו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אימרי זיו, באתר דיזר אימרי זיו, באתר Discogs (באנגלית) אימרי זיו, באתר של טדי הפקות ערן סויסה, "הלוואי שהייתי עף על עצמי יותר", באתר ישראל היום, 23 בפברואר 2017 אימרי זיו: "מבאס שמתרכזים בעיקר במראה החיצוני שלי", באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2017; מתוך התוכנית אנשים" עמית קוטלר, אימרי זיו: "אני הולך להפציץ", באתר ynet, 11 במאי 2017 קיץ ברבנר, ‏אימרי זיו: "מאוד התאכזבתי מהכישלון באירוויזיון, לא הפסקתי לבכות", באתר מעריב אונליין, 28 בנובמבר 2017 ערן סויסה, "סיפרתי לפסיכולוג שאני נמשך לגברים וביקשתי: 'תשנה אותי'" - אימרי זיו נחשף, באתר ישראל היום, 8 ביוני 2023 הדס בשן, ‏"לא הגעתי לגמר בזכות הלוק שלי, זה רק בונוס", באתר ‏מאקו‏, 8 בפברואר 2017 רון קסלר, כיסאות מוזיקליים: ב-The Voice מעדיפים צעירים, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2012 ערן סויסה, אימרי זיו ייצג את ישראל באירוויזיון, באתר ישראל היום, 13 בפברואר 2017 ערן סויסה, ביי גיא: יש מחליפים להראל סקעת וגיא פינס, באתר nrg‏, 18 ביולי 2017 ערן סויסה, "כשסיפרתי לפסיכולוג שאני נמשך לגברים, ביקשתי ממנו: 'תשנה אותי'" - הסודות של אימרי זיו, באתר ישראל היום, 8 ביוני 2023
רחמים עמר

רחמים עמר (1898 – נובמבר 1975) היה מוזיקאי, מלחין ומנצח ישראלי, מגדולי המלחינים של החזנות הספרדית-ירושלמית במאה ה-20. נולד בירושלים למנחם, יליד סלוניקי, ולאסתר לבית משפחת פרנס, דור 18 בירושלים. תחילת דרכו המוזיקלית החלה בעודו צעיר כשהתחבר למוזיקה יוונית וטורקית, ונכנס ללמוד בקונסרבטוריון ירושלים. בהמשך שימש כנגן חצוצרה בתזמורת המשטרה הבריטית, וכשסיים את שירותו החל לנגן בכינור, ואף בנה מספר כלי פריטה מאולתרים בהם ניגן בתחילת דרכו. בהמשך ניגן גם על עוד ומנדולינה, ולמד בכוחות עצמו את תווי הנגינה. בשנת 1919 נישא למרים לבית מיזאן, ועבד לפרנסתו כנגן בהרכבים מוזיקליים שונים שאת חלקם הקים בעצמו. בשנת 1950 החל לשדר פינה קבועה ברדיו קול ישראל מדי בוקר לפני החדשות, שם ניגן נעימות כינור, לצד נגן העוד והמלחין עזרא אהרון, ואף שימש ככנר הראשי של תזמורת קול ישראל בערבית. סגנונו המוזיקלי הורכב ממוזיקה יהודית-ספרדית, טורקית, יוונית וערבית, והיה חלק משני תתי-הסגנון העיקריים המרכיבים את הסגנון הספרדי-ירושלמי. עם זאת, הורגש סגנונו הייחודי ביצירותיו. בשנים שלאחר הקמת המדינה, שילב ביצירותיו אלמנטים מודרניים שהושפעו מהמוזיקה הישראלית של אותם ימים, כשמטרתו הייתה לחשוף ולהביא את סגנון המוזיקה המזרחי בכלל, וסגנונו בפרט, לקהל רחב יותר, ואף להתאימו לריקודי שמחות. תקופת השיא שלו כמוזיקאי הייתה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, ולמרות הפופולריות וההצלחה לה זכה, המשיך להתפרנס מעבודתו ככנר בהרכבים שונים באירועים משפחתיים וציבוריים, עד לפטירתו. במשך השנים הלחין כ-300 שירים, רבים מהם של המשורר אשר מזרחי, ושיתף פעולה עם מוזיקאים יהודים שונים שעלו לישראל. אוסף לחניו ויצירותיו נמצא כיום במכון רננות, וניתן למצוא בו יצירות רבות הכוללות מערכות תפילה שלמות במקאמים שונים. את רוב לחניו קיבץ לספר ״נגינות רחמים״, שם נמנים בין היתר לחניו המפורסמים חביבי יה חביבי, נגילה הללויה, אנא בחסדך, יה הצל יונה ועוד. אחד מהתחומים שעמר תרם לו רבות היה ייסוד מקהלות בבתי הכנסת הספרדיים, כשהקים בשנות ה-40 את מקהלת "נעים זמירות ישראל" לנערים, וקבע בה סטנדרטים חדשים בתחום. היא פעלה בין השאר בבית הכנסת "זכור לאברהם" שבשכונת מחנה יהודה. בהמשך הקים וניהל עוד מספר מקהלות שנחשבו כטובות ביותר בתחומן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. האחרונה והידועה שבהן הייתה "צעירי ציון". רבים מתלמידיו במקהלות אלו נמנים עם טובי החזנים והמוזיקאים, בהם דוד ריאחי, יחיאל נהרי, איציק קלה, חנוך אלבלק, מאיר לוי ועזרא ברנע. הלך לעולמו בנובמבר 1975 (ז' בכסלו ה'תשל"ו) ונקבר בהר המנוחות בירושלים. רוני איש-רן, רחמים עמר, באתר הפיוט והתפילה עזרא ברנע, נעימה ירושלמית, באתר יד יצחק בן-צבי לעיתים "עמאר"
כספית כלורית

כספית כלורית (באנגלית: Mercury(II) chloride) היא תרכובת אי-אורגנית לבנה, מוצקה וחסרת ריח. כספית כלורית היא חומר רעיל ביותר (רעיל במגע, נשימה ובליעה). מבחינה כימית, כספית כלורית איננה חומר יוני. היא אינה מצויה בצורה של יונים אלא התרכובת בנויה מאטום כספית אליו מחוברים בצורה קווית שני אטומי כלור מכל צד. זו אחת הסיבות שמסבירה את תכונותיה הפיזיקליות ואת העובדה שהחומר נוטה לעבור ישירות למצב צבירה גזי בעת חימום. ייצור של כספית כלורית מבוסס על תגובה ישירה של כלור (Cl2) עם כספית (Hg): Hg + Cl2 → HgCl2 או עם תגובה של מלח כספית חנקתית (HgNO3) עם חומצת מימן כלורי (HCl), לקבלת כספית כלורית (HgCl2), מים וגז חנקן דו-חמצני (NO2). HgNO3 + 2 HCl → HgCl2 + H2O + NO2 לכספית כלורית שימושים בתעשיית הצילום, חומרי החיטוי (כקוטל פטריות וצמחים) ובתעשיית שימור העץ, וכן בתעשייה הכימית כמגיב וכזרז לתגובות. כיום יורד השימוש בחומר לאור רעילותו הרבה ולאור כניסתם של תחליפים טובים יותר. השימוש העיקרי של כספית כלורית הוא בייצור של ויניל כלוריד מאצטילן וחומצת מימן כלורי. C2H2 + HCl → CH2=CHCl שימוש נוסף של החומר הוא כתוסף המונע קיטוב באלקטרוליטים של סוללות. כספית כלורית משמשת כמגיב בסינתזות אורגנית, שם היא נוטה ליצור סגסוגות נוזליות (אמלגם) עם מתכות כדוגמת מגנזיום ואלומיניום. בעשותן זו, היא מונעת היווצרות של אידוש (שכבת פסיבציה) ובכך מכשירה את המתכת לבצע את הפעולה בתמיסה. כלומר היא משמשת כיזם לתגובה. כספית כלורית משמשת גם להסרה של קבוצות גופרית בטבעות ציקליות. כל תרכובות הכספית רעילות ביותר, והן מסוכנת לבריאות האדם. חשיפה לכספית או לתרכובות כספית תגרום נזק ברמה כזו או אחרת למערכת העצבים (בדגש על המוח, שם היא נוטה להצטבר), מערכת השתן, מערכת העיכול, מערכת הנשימה. כספית משבשת את הפעילות התקינה של מוליכים עצביים ביניהם סרוטונין, דופמין ואצטילכולין. הרעלת כספית משפיעה על הפן הנפשי והפיזי של האדם ומסוגלת ליצירת תסמינים נפשיים של דיכאון, חרדה, חוסר שקט, הפרעת קשב וריכוז, שינוי דרמטי במצבי רוח, ותסמינים פיזיים כמו: רעד בלתי נשלט בשרירים, נמלול, קשיי שמיעה וראייה, פגיעה בזיכרון, כאבי ראש, שינויים בלחץ דם, הופעת מחלות אוטואימוניות והפרעה בתפקוד בלוטת התריס.  כספית הרעלת כספית הכובען המטורף מדיה וקבצים בנושא כספית כלורית בוויקישיתוף Wells, A.F. 1984, Structural Inorganic Chemistry, Oxford: Clarendon Press Past, present and future of the wood preservation industry הרעלת כספית - אבחון וטיפול (ארכיון) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פארק הנרי הדסון

פארק הנרי הדסון (באנגלית: Henry Hudson Park) הוא פארק קטן באזור ספוייטן דוייויל שברובע הברונקס בעיר ניו יורק. הפארק קרוי על שמו של המגלה האנגלי הנרי הדסון (על שמו קרוי נהר הדסון הסמוך). בשנת 1906 הוחלט להקדיש לזכרו של הדסון פארק לרגל יום השנה ה-300 לגילוי מפרץ ניו יורק התחתון. הרעיון לא מומש בשל קשיים תקציביים ובירוקרטיים, ורק בשנת 1912 הוצב במקום עמוד דורי לזכרו. רק לאחר הצבת האנדרטה והפרסום הבא בעקבותיה נמצא מימון להקמת הפארק. בשנת 1938 תוכנן הפארק והוצב פסלו של הדסון בראש העמוד. הפארק שופץ בשנת 1989. מדיה וקבצים בנושא פארק הנרי הדסון בוויקישיתוף דף מחלקת הפארקים והפנאי של עיריית ניו יורק.
צפרא סער

צפרא סער (צופי) (27 בפברואר 1939 – 22 ביולי 2022) הייתה מורה ומחנכת שזכתה להערכה רבה ובין היתר על הצטיינות בהוראה "כלת פרס החינוך" מטעם משרד החינוך, בתעודת הערכה על תרומתה להעלאת רמת ההישגים הלימודיים והחינוכיים מטעם הסתדרות המורים בישראל ובפרסים רבים. צפרא נולדה בירושלים לאברהם דוד ליכטמן ולבריינה (לבית אסטיס) שעלו לארץ ישראל בשנת 1921 בעלייה השלישית מרוסיה ועמדו בראש הקבוצה השישית במסגרת תנועת החלוץ. אביה, א.ד. ליכטמן, הקים בשנת 1931 את הקואופרטיב לתחבורה "המקשר" והמשפחה התגוררה ברח' עזרא בירושלים. אחותה הגדולה דרורה אידלמן הייתה מורה ומחנכת, אחותה שולה שפירא הייתה אחות ואחיה מאיר ליכטמן עבד בחברת אגד. צפרא התחנכה בבית ספר עממי לבנות "למל", המשיכה את לימודיה בבית ספר תיכון בית הכרם ושם סיימה גם את לימודי הסמינר. בסיום הלימודים התגייסה לצה"ל והתמנתה לקצינת חינוך בפיקוד הדרום. צופי חינכה דורות רבים של תלמידים, החל משירותה הצבאי כקצינת חינוך בתחילת שנות ה-60 ועד לסוף שנות ה-90. את עיקר עבודתה ביצעה ברמת השרון, לשם עברה המשפחה בשנת 1973. בשנים הרבות בו לימדה זכתה בפרסי חינוך רבים ובין היתר, משרד החינוך העניק לצפרא (צופי) סער את פרס כלת החינוך הארצי על הצטיינות בהוראה באמצעות נשיא המדינה ושרת החינוך, תעודת הערכה ותודה מראש מועצת רמת השרון מנחם שרמן, מהמועצה הלאומית למניעת תאונות, מארגון 'יד לבנים' ארגון להנצחת חללי מערכות ישראל על פרויקט 'האדם מאחורי השם', מורה מצטיינת לשנת תשנ"א, תעודת הערכה מהסתדרות המורים לשנת תשנ"ב "על תרומתה להעלאת רמת ההישגים הלימודיים והחינוכיים במקצוע ההיסטוריה ועל גילוי נכונות, רוח התנדבות ורצון טוב להדריך בזמנה הפנוי מורים חדשים, סטודנטים ותלמידים נזקקים. צפרא ידועה כמחנכת מעולה ומסורה, קרובה מאוד לתלמידיה ובדרכה המיוחדת יודעת 'לקרוא' את בעיותיהם ולעזור מעבר לנדרש לכל נזקק." ועוד פרסים ותעודות הערכה רבים ממשרד החינוך, ממנהלות בתי ספר ומהורים ותלמידים רבים. לצפרא סער תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה כללית ובתולדות עם ישראל. בשנת 1964 התחתנה עם משה סער (סימי) ולהם שני ילדים ושבעה נכדים. נפטרה ב-22 ביולי 2022 בגיל 83.
אלפהיים

במיתולוגיה הנורדית, אלפהיים (בנורדית עתיקה: Álfheimr) הוא מקום משכנם של האֶלפים הבהירים (אנ'). משוער כי הוא אחד מתשעת העולמות. באדה הפרוזאית אלפהיים מהווה ניגוד לסוורטאלפהיים (אנ'), שהוא עולם ה"אֶלפים האפלים" . משמעות השם "אלפהיים" היא "ארץ האֶלפים". האֶלפים הם ישויות שסנורי סטורלוסון באדה הפרוזאית מחלק לשניים: האלפים הבהירים ה"טהורים", והאלפים האפלים הנמנעים מגע עם אור השמש. ייתכן שאלפים אפלים הוא ביטוי נוסף לגמדים. אלפהיים נמצא בשמיים, מעל מידגארד, בעוד סוורטאלפהיים נמצא עמוק באדמה. באלפהיים שולט האל פרייר, אל שקשור לפריון. מדיה וקבצים בנושא אלפהיים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלווי עצי

אַלְוַי עצי (שם מדעי: Aloe arborescens) הוא מין בסוג אלוי. אלוי עצי, הוא צמח גינות פופולרי שנחקר לשימושים רפואיים אפשריים בדומה למין אלוורה באותו הסוג. פרוש השם arborescens הוא "דמויי עץ". אלוי עצי הוא צמח גדול בעל מספר ראשי תפרחות. כפי ששמו מרמז הוא עשוי לצמוח לגובה עץ נמוך של כ-2–3 מטרים. העלים ירוקים עם גוון מעט כחלחל ובעלי קוצים לאורך השפה. הפרחים מסודרים באשכול בעלי צבע אדום-כתום (בניגוד לפרחים הצהובים של אלוורה). המין אנדמי לדרום אפריקה שם צומח באופן טבעי באזורים סלעיים ולאורך מצוקים. הצמח נפוץ מאוד בגינות. פרחיו פורחים בחורף ומושכים ציפורים ופרפרים. הצמח מתרבה בקלות מייחורים. מדיה וקבצים בנושא אלווי עצי בוויקישיתוף אלווי עצי, באתר ITIS (באנגלית) אלווי עצי, באתר NCBI (באנגלית) אלווי עצי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלווי עצי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלווי עצי, באתר Tropicos (באנגלית) אלווי עצי, באתר GBIF (באנגלית) אלווי עצי, באתר The Plant List (באנגלית) אלווי עצי, באתר IPNI (באנגלית) אלוי עצי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מיאמי ביץ'

מיאמי ביץ' (באנגלית: Miami Beach) היא עיר במחוז מיאמי-דייד במדינת פלורידה בארצות הברית. העיר ממוקמת על אי כ-6 קילומטרים מזרחית למיאמי ונכללת בתחום המטרופולין של מיאמי. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיר 87,779 תושבים. והיו בה 67,499 משקי בית. צפיפות האוכלוסייה הייתה 4,444.5 נפש לקמ"ר. האוכלוסייה בעיר התחלקה ל-87.4% לבנים, 4.4% שחורים, 0.3% אינדיאנים, 1.9% אסיאתים, 3.2% מגזעים אחרים ו-2.7% משני גזעים או יותר. ישראל נהריה, ישראל יפן פוג'יסאווה, יפן קולומביה סנטה מרטה, קולומביה ספרד אלמונטה, ספרד ספרד מרבייה, ספרד מקסיקו קוסומל, מקסיקו פרו איקה, פרו איטליה פסקארה, איטליה ברזיל פורטלזה, ברזיל קנדה ברמפטון, קנדה שווייץ בזל, שווייץ צ'כיה צ'סקי קרומלוב, צ'כיה אתר האינטרנט הרשמי של מיאמי ביץ' מיאמי ביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) משה גלעד, מיאמי ביץ' - כבר מזמן לא מקום מוזנח לקשישים, באתר הארץ, 5 ביולי 2018 מיאמי ביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיאמי ביץ' (פלורידה), דף שער בספרייה הלאומית אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית
חצי האי העליון של מישיגן

חצי האי העליון של מישיגן (באנגלית: Upper Peninsula, מכונה גם U.P.) הוא הצפוני מבין שני חצאי האיים העיקריים המרכיבים את מדינת מישיגן שבארצות הברית. הוא מהווה 29% מהשטח היבשתי של המדינה, אך גרים בו רק 3% מכלל אוכלוסייתה. בין חצי האי העליון לחצי האי התחתון של מישיגן מפריד מצר מאקינאק (Mackinac Straits), אשר רוחבו בחלק הצר ביותר הוא חמישה קילומטרים. החל משנת 1957 מחבר בין שני חצאי האיים "גשר מאקינאק" שאורכו 8,038 מטרים, וגובהו 168 מטרים. לפני השלמת בניית הגשר, הנסיעה בין שני חצאי האיים הייתה קשה ואיטית (ובמהלך עונות החורף הייתה אף כמעט בלתי אפשרית) והתבססה בעיקר על מעבורות אשר היו עמוסות במיוחד. התיירות היא הענף העיקרי באזור חצי האי. חצי האי מכיל אזורים מיוערים נרחבים, מעל ל-150 מפלים, וצפיפות אוכלוסייה נמוכה מאוד. חצי האי פופולרי במיוחד בקרב מטיילים רבים מכל רחבי אזור המערב התיכון העורכים בו את חופשות הקיץ שלהם. סולט סנט מארי מנומיני אסקנבה יוטון מארקט קריסטל פולס האי מאקינאק פיקצ'רד רוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיליסטיניזם

פְּלִישְׁתָּאוּת (בלעז פיליסטיניזם) הוא מונח בתחומי הידע של הפילוסופיה והאסתטיקה המתאר עמדה חברתית המצדדת באנטי-אינטלקטואליזם, מעריכה בחסר ומתעבת אומנות, יופי, רוחניות ואינטלקט. מקורו של המונח בשפה הגרמנית "פיליסטר" (Philister) - אדם מטריאליסטי, בור חסר השכלה ותרבות. לפי טענתו של פרידריך קלוגה, למילה לא היה בהתחלה פירוש שלילי - זה היה כינוי לאדם גבוה וחזק, כלומר, דומה במבנה לגוליית הפלישתי. עם הזמן השתנה הפירוש לכינוי ללוחמים ולשומרים. המונח נטבע כשלילי בדרשת תוכחה של כומר גרמני בן המאה ה-17 הנסמכת על פסוק י"ב בפרק ט"ז בספר שופטים – "פלשתים עליך שמשון". הדרשה נישאה אחרי מות משכיל במהלך קטטה אלימה בין בורגני העיר ינה שבגרמניה לבין סטודנטים, שפלפלנותם המלומדת, שכרותם ופתיינותם כלפי נשות העיר הייתה לצנינים בעיני האזרחים מן השורה. הפלשתים נחשבו באותה תקופה כבעלי תרבות חומרית גבוהה מבלי שפיתחו כתב משל עצמם ולא נשמר דבר מתרבותם הכתובה, אם הייתה כזו, ובשל כך היו המקור לשמות הגנאי והבוז "פיליסטין" ו"פיליסטר" בפי דוברי התנועה הרומנטית בגרמניה. במאה ה-19 נטמע המונח בשפה האנגלית (Philistine) בתיווך המסה המפורסמת "תרבות ואנרכיה" של המשורר ומבקר התרבות האנגלי מתיו ארנולד. האדם הפיליסטינאי הוא חומרני ובור, לאו דווקא בור ועם הארץ, בן המעמד הבינוני, "האדיש ואף עוין לאומנות ודקויותיה, המשמר את המוסכמות ואת המובן מאליו בתרבות (על כל קלישאותיה). טעמו הוולגרי נובע מציפיתו ודרישתו לרווח". מול יצירת אמנות ישאל הפיליסטינאי "מה יצא לי מזה", הפיליסטינאי הלאומי יקשה "מה זה יתרום למדינה", הפיליסטינאי הדתי יתהה אם תחזק היצירה את האמונה, הלוחם לצדק חברתי אם היא טומנת בחובה בשורה לנדכאים והאקדמאי ירצה לעגנהּ בשיח האקדמי. למונח עדיין אין מקבילה עברית. נתן אלתרמן, שנודע בחיבתו לשלב מונחים לועזיים ביצירתו, מכנה "הפיליסטר", ילד קטן הפונה לתדהמת הוריו, ייתכן מרכסיסטיים, בשאלה אם יש אלוהים, בשירו, "הקלריקל הקטן". ולדימיר איליץ' לנין, "פלישתאות בחוגים מרכסיסטיים", 1906 (בתרגום לאנגלית) דן מירון (עורך), אורי צבי גרינברג: כל כתביו, כרך 15. מוסד ביאליק, 2001. עמ' 148, הער"ש מס' 34. Friedrich Kluge, Wortforschung und Wortgeschichte חברת הסטודנטים בני השנה הראשונה כונתה "שועלים" ובשנה השנייה "שועלים בוערים" יעקב שביט, מה תורמת הגניזה מיבנה לידע על מוצאם של הפלשתים, באתר הארץ, 21 בינואר 2007 יגאל בורשטיין, מבטי קרבה, הוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה, 2009, עמוד 6 נתן אלתרמן, "הקלריקל הקטן", הטור השביעי, ספר ראשון, עמ' 200-202
אגם טובה

אגם טובה (באינדונזית: Danau Toba) הוא אגם הלוע הגדול ביותר בעולם. האגם ממוקם בחלק הצפוני של האי האינדונזי סומטרה והוא האגם הגדול ביותר באינדונזיה. האגם נוצר לפני כ-75,000 שנים כתוצאה מהתפרצות-על שגרמה לאסון טובה. רוב האנשים שחיים באזור אגם טובה הם בני שבט הבאטאק (Batak). אגם טובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אינדונזיה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.