צ'ארלס וילסון פיל

צ'ארלס וילסון פיל (באנגלית: Charles Willson Peale;‏ 15 באפריל 1741 – 22 בפברואר 1827) היה צייר, חייל, מדען, ממציא, פוליטיקאי וחוקר טבע אמריקאי. הוא זכור בעיקר בזכות ציורי דיוקן של דמויות מרכזיות במהפכה האמריקאית, והקים את אחד המוזיאונים הראשונים בארצות הברית. פיל נולד בשנת 1741 בין קווינסטאון המודרנית לסנטרוויל, מרילנד, בנם של צ'ארלס פיל ואשתו מרגרט. היה לו אח צעיר יותר, ג'יימס פיל (1749-1831). הוא היה גיסו של נתנאל רמזי, ציר בקונגרס של הקונפדרציה. צ'ארלס הפך לחניך אצל יצרן אוכפים כשהיה בן ארבע עשרה. כשהגיע לבגרות הוא פתח חנות אוכפים משלו והצטרף לארגון "בני החירות". עם זאת, הוא לא הצליח בעסקי האוכפים. לאחר מכן ניסה לתקן שעונים ולעבוד עם מתכות, אך גם שני ניסיונות אלה נכשלו. לאחר מכן הוא התחיל לצייר. כשגילה כי היה לו כישרון לציור, במיוחד דיוקנאות, למד פיל במשך תקופה אצל ג'ון הסליוס וג'ון סינגלטון קופי. ג'ון ביל בורדלי. חבריו גייסו בסופו של דבר מספיק כסף כדי שיוכל לנסוע לאנגליה כדי לקבל הדרכה מבנג'מין וסט. פיל למד עם וסט במשך שלוש שנים החל משנת 1767, לאחר מכן שב לאמריקה והתיישב באנאפוליס, מרילנד. שם, הוא לימד ציור את אחיו הצעיר, ג'יימס פיל, שהפך עם הזמן לאמן ידוע. ההתלהבות של פיל מהממשלה הלאומית המתהווה הביאה אותו לבירה, פילדלפיה, בשנת 1776, שם צייר דיוקנאות של נציגים אמריקאים ומבקרים מעבר לים. (עדיין ניתן לבקר באחוזתו, שנמצאת בקמפוס של אוניברסיטת לה סאלה בפילדלפיה.) הוא גם הקים כוח צבאי למלחמת העצמאות ובסופו של דבר לאחר שהשתתף בכמה קרבות, זכה לדרגת סרן במיליציה של פנסילבניה בשנת 1776. בעודו בשטח, הוא המשיך לצייר, ויצר דיוקנאות זעירים של קצינים שונים בצבא. הוא צייר גרסאות מוגדלות של ציורים אלה בשנים מאוחרות יותר. הוא שירת בעצרת המדינה בפנסילבניה בשנים 1779–1780, ואחריה חזר לצייר במשרה מלאה. פיל היה פורה כאמן. הוא צייר דיוקנאות של עשרות דמויות היסטוריות (כמו ג'יימס ורנום, בנג'מין פרנקלין, ג'ון הנקוק, תומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון), הוא ככל הנראה נודע בעיקר בזכות דיוקנאותיו של ג'ורג' וושינגטון. הפעם הראשונה שבה וושינגטון ישב לציור דיוקן, הייתה עם פיל בשנת 1772, והיו להם שש ישיבות נוספות. באמצעות שבע טיוטות אלה, הפיק פיל בסך הכל קרוב ל-60 דיוקנאות של וושינגטון. (בינואר 2005, דיוקן באורך מלא של וושינגטון בפרינסטון משנת 1779 נמכר תמורת 21.3 מיליון דולר, וקבע שיא למחיר הגבוה ביותר ששולם עבור דיוקן אמריקני.) לפיל היה עניין רב בחקר הטבע, והוא ארגן את המשלחת המדעית האמריקאית הראשונה בשנת 1801. שני תחומי העניין העיקריים הללו השתלבו בייסודו של דבר ברעיון להקים מוזיאון בפילדלפיה, לימים כונה המוזיאון האמריקני של פיל. היה בו אוסף מגוון של דגימות בוטניות, ביולוגיות וארכאולוגיות. המוזיאון הכיל מגוון גדול של עופות אותם רכש פיל, ובמקרים רבים חנט אותן בעצמו, לאחר שלמד את השיטה. בשנת 1792 יזם פיל התכתבויות עם תומאס הול, ממוזיאון פינסברי, פינסברי, לונדון, והציע לרכוש פריטים חנוטים בריטים למוזיאון שלו. בסופו של דבר נוצר סחר חליפין בין השניים, לפיו שלח פיל ציפורים אמריקאיות להול בתמורה למספר שווה של ציפורים בריטיות. הסדר זה נמשך עד סוף המאה. מוזיאון פיל היה הראשון שהציג שלד של מסטודון שפיל מצא במדינת ניו יורק. פיל עבד עם בנו כדי להרכיב את השלד לתצוגה. הצגת עצמות "הממותה" (מסטודון) הביאה את פיל לוויכוח רב שנים שהיה בין תומאס ג'פרסון לז'ורז דה בופון. בופון טען כי אירופה עדיפה על אמריקה מבחינה ביולוגית, כפי שהודגם באמצעות גודל בעלי החיים שנמצאו בה. ג'פרסון התייחס לקיומן של "ממותות" אלה (שלדעתו עדיין שוטטו באזורים הצפוניים של היבשת) כעדות למגוון ביולוגי גדול יותר באמריקה. הצגת השלד במוזיאון על ידי פיל משכה תשומת לב באירופה, וכך גם השיטה שלו להרכיב מחדש דגימות שלד גדולות. המוזיאון עבר כמה בעלויות במהלך קיומו. בתקופות שונות הוא היה ממוקם במבנים בולטים כולל היכל העצמאות והבית המקורי של האגודה הפילוסופית האמריקאית. המוזיאון נכשל בסופו של דבר, בחלקו הגדול מכיוון שפיל לא הצליח להשיג מימון ממשלתי. לאחר מותו, המוזיאון נמכר וחולק. בשנת 1762 נשא פיל את רייצ'ל ברואר (1744–1790), אשר ילדה לו עשרה ילדים, שנקראו בעיקר בשמות האמנים האהובים על פיל. בין בניהם ובנותיהם, שחלקם למדו לצייר, היו: רפאל פיל (1774-1825), שיש הרואים בו את הצייר האמריקני המקצועי הראשון של טבע דומם. אנג'ליקה קאופמן פיל (1775–1853), שנקראה על שם אנג'ליקה קאופמן (הציירת הנשית האהובה על פיל) ונישאה לאלכסנדר רובינסון. רמברנדט פיל (1778–1860), שהיה צייר פורטרטים מפורסם ובעל מוזיאון בבולטימור, וממציא ואיש עסקים מדעי. הוא היה אביה של האמנית רוזלבה קרירה פיל. טיצ'יאן פיל ( (1780–1798) רובנס פיל (1784–1865), שהפך למנהל מוזיאון ואמן. סופוניסבה אנגוסיקולה פיל (1786–1859), שנישאה לקולמן סלרס (1781–1834) בשנת 1805. היא הייתה אמו של קולמן סלרס השני. לאחר מותה של רייצ'ל בשנת 1790, נישא פיל לאליזבת דה פיסטר (1765–1804), צאצאית של יוהנס דה פיסטר, בשנה שלאחר מכן. עם אשתו השנייה נולדו לו שישה ילדים נוספים, כולל: צ'ארלס לינאוס פיל (1794–1832), שנקרא על שם צ'ארלס לינאוס, הבוטנאי והזואולוג השוודי. פרנקלין פיל (1795–1870) טיצ'יאן רמזי פיל (1799-1885), שהפך לצייר, חוקר טבע, מאייר מדעי וחלוץ בצילום. אליזבת דה פייסטר פיל (1802–1857), שנישאה לוויליאם אוגוסטוס פטרסון (1792–1833) בשנת 1820. גם אשתו השנייה נפטרה בגיל צעיר, ב-1804. אחריה התחתן עם חנה מור, קוואקרית מפילדלפיה, בשנת 1804, והפכה לאשתו השלישית. היא עזרה לגדל את הילדים הצעירים משני נישואיו הקודמים. העבד של פיל, מוזס ויליאמס, הוכשר גם הוא באומנויות כשהוא גדל במשפחת פיל ובהמשך הפך לאמן צללים מקצועי. בשנת 1810 רכש פיל חווה בג'רמנטאון שם התכוון לפרוש. הוא כינה את האחוזה הזו 'בלפפילד', וטיפח שם גנים נרחבים. לאחר מותה של חנה בשנת 1821, פיל התגורר עם בנו רובנס ומכר את בלפילד בשנת 1826. פיל נפטר ב־22 בפברואר 1827, ונקבר בכנסייה האפיסקופלית של פטרוס הקדוש בפילדלפיה לצד אשתו אליזבת דה פייסטר. כאיש רנסאנס, התמחה לא רק בציור אלא גם בתחומים רבים ומגוונים, כולל נגרות, רפואת שיניים, אופטומטריה. בשנת 1802, ג'ון אייזק הוקינס רשם פטנט על מכשיר לציור מכני, ושיתף פעולה עם פיל כדי לשווק אותו לקונים פוטנציאליים. פיל שלח סקיצה של צבעי מים של המכשיר, יחד עם הסבר מפורט, לתומאס ג'פרסון. בסביבות 1804 השיג פיל את זכויות הפטנט האמריקאיות לפוליגרף (פנטוגרף?) מממציאו ג'ון אייזק הוקינס, בערך באותה עת לרכישתו של תומאס ג'פרסון. פיל וג'פרסון שיתפו פעולה עם שיפורים למכשיר הזה, מה שאיפשר להפיק עותק של מכתב בכתב יד במקביל למקור. צ'ארלס פיל כתב מספר ספרים. אחד "בניית גשרי עץ "(1797) וכן כתב על "אמצעי לשמירת הבריאות" (1803) מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס וילסון פיל בוויקישיתוף צ'ארלס וילסון פיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'ארלס וילסון פיל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Historical Markers - Marker Details, mht.maryland.gov Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), Carrie Rebora Barratt, Lori Zabar, American Portrait Miniatures in the Metropolitan Museum of Art, Metropolitan Museum of Art, 2010, ISBN 978-1-58839-357-9. (באנגלית) Charles Willson Peale and his world, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית) Edward P. Alexander, Museum Masters: Their Museums and Their Influence, Rowman Altamira, 1995, ISBN 978-0-7619-9131-1. (באנגלית) James H. Johnston, From Slave Ship to Harvard: Yarrow Mamout and the History of an African American Family, Fordham Univ Press, 2012, ISBN 978-0-8232-3950-4. (באנגלית) "Moses Williams, Cutter of Proﬁles: Silhouettes and African American Identity in the Early Republic", web.archive.org, ‏2015-05-01