laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יורגן שולט

יורגן שולט (בגרמנית: Jürgen Schult; נולד ב-11 במאי 1960) הוא אתלט עבר גרמני. הוא אלוף אולימפי (סיאול 1988), סגן אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (רומא 1987), אלוף אירופה (ספליט 1990) ושיאן עולם בעבר במשך 38 שנים (1986–2024) בזריקת דיסקוס. שולט נולד בסקסוניה התחתונה, ובשנת 1979, בהיותו בן 19, זכה באליפות אירופה לנוער כשזרק למרחק של 57.22 מטר. באליפות העולם הראשונה באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי בשנת 1983 סיים שולט במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.92 מטר. את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) החמיץ שולט בשל החרם שהנהיגו מדינות הגוש המזרחי על המשחקים האולימפיים שהתקיימו בארצות הברית, ובתחרות שנערכה בברלין באותה השנה שיפר את שיאו האישי עם תוצאה של 68.82 מטר. בשנת 1986 בתחרות שנערכה בנויברנדנבורג קבע שולט שיא עולם חדש בתוצאה של 74.08 מטר. שיא זה, שנשבר ב-2024, היה מאז אוגוסט 2011 שיא העולם באתלטיקה לגברים שהחזיק מעמד הזמן הרב ביותר, כשעקף הזמן בו החזיק שיאו של ג'סי אוונס בקפיצה לרוחק. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 זכה שולט במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 68.74 מטר, כשהוא מקדים את ג'ון פאוול האמריקאי ולואיס דליס הקובני. באולימפיאדת סיאול (1988) זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 68.82 מטר. לפני רומאס אוברטאס הסובייטי ורולף דנברג המערב גרמני. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט בשנת 1990 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.58 מטר. אל אולימפיאדת ברצלונה (1992) הגיע שולט כחלק מהמשלחת הגרמנית, לאחר איחודן של גרמניה המזרחית והמערבית. הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.94 מטר אחרי אוברטאס מליטא, שהתחרתה לראשונה מאז קיבלה עצמאות. שולט המשיך וזכה בשתי מדליות כסף ובמדליית ארד אחת באליפות העולם באתלטיקה ובמדליית כסף אחת וארד אחת באליפות אירופה באתלטיקה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים במקום שישי ובאולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום שמיני בטרם פרש מתחרות מקצוענית. מדיה וקבצים בנושא יורגן שולט בוויקישיתוף יורגן שולט, באתר olympedia.org יורגן שולט, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית After 51 years, Owens' longevity record finally falls באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
דו"ח יגר

דו"ח יגר היה דין-וחשבון שחובר על ידי אס אס–שטנדרטפיהרר קרל יגר, מפקדה של איינזצקומנדו 3, אחת מיחידות המשנה של האיינזצגרופן – עוצבות המבצע הגרמניות שהופקדו על רצח היהודים במזרח אירופה בראשית הפלישה לברית המועצות ב-1941. יגר, שיחידתו הייתה כפופה לאיינזצגרופה A, חיבר את הדו"ח ב-1 בדצמבר 1941. הוא מונה את פעולות הרצח של היחידה בליטא מה-2 ביולי ועד סוף חודש נובמבר 1941 וכן את פעולות הרצח של שתי יחידות משנה שלה בלטביה ובמינסק שבבלארוס. הוא מהווה את התיעוד המפורט ביותר שבנמצא אודות פעולת הרצח של יחידת איינזצקומנדו. הדו"ח, הכתוב גרמנית, משתרע על פני שישה עמודים. ביחס לכל פעולה בו פורטו מועד עריכתה ומקומו ומספר הקרבנות שנרצחו במהלכה, תוך הבחנה ביניהם – גברים יהודים, נשים יהודיות, ילדים יהודים, קומוניסטים רוסים וקומוניסטים ליטאים. בסך הכל נמנו בדו"ח 85 ימי פעולה וכן 12 תקופות פעולה נוספות. הדו"ח מתעד את רציחתם של 137,346 אנשים, מהם 124,711 שנרצחו בליטא (4,000 מהם נרצחו לפני תחילת פעולת היחידה של יגר), 9,585 שנרצחו בלטביה ו-3,050 שנרצחו במינסק. רוב הקרבנות היו יהודים, ומרביתם נרצחו בחודשים אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר. הדו"ח מציין כי המרחק הממוצע בין מקומות האיסוף של הקרבנות לבין המקומות שבהם נרצחו ונקברו היה 4 עד 5 קילומטרים. בסיום הדו"ח כתב יגר כי המטרה של "פתרון הבעיה היהודית בליטא" הושגה. הוא ציין כי מצויים בליטא יהודים ויהודיות המועסקים בעבודת כפייה וכי עבודתם היא חיונית. הוא המליץ להתחיל לאלתר בעיקור הגברים היהודים על מנת למנוע רבייה, והוסיף שאם למרות זאת תהרה אחת הנשים היהודיות, היא תומת. הדו"ח נוצר בחמישה עותקים, אך רק אחד מהם שרד כיום ומוחזק בארכיון המרכזי של ליטא בעיר וילנה. מדיה וקבצים בנושא דו"ח יגר בוויקישיתוף תרגום לאנגלית של הדו"ח
אלומית ישי

אלומית ישי היא מדענית ישראלית, פרופסור לחקר המוח ומדענית במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. אלומית ישי נולדה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה. בשנת 1990 סיימה תואר ראשון בביולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1992 סיימה בהצטיינות תואר שני בביוטכנולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1996 סיימה בהצטיינות דוקטורט בנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע. ביולי 1996 נסעה ד"ר ישי לפוסט-דוקטורט במעבדה למוח וקוגניציה במכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית, שם חקרה באמצעות fMRI כיצד מיוצגים פרצופים ואובייקטים במוח האדם וכיצד מידע ראייתי נשלף מהזיכרון. בשנת 2004 עברה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ציריך, שווייץ, שם המשיכה לחקור את המנגנונים העצביים המתווכים עיבוד מידע ראייתי (כגון פרצופים ויצירות אמנות) במוח האדם. בשנים 2014–2017 ניהלה את התוכנית למדעי הקוגניציה ומיפוי מוח האדם בקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. היא פרופסור אורחת באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון ומדענית במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. פרופ' ישי עוסקת בתחום מיפוי מוח האדם, ומאמריה פורסמו בכתבי עת מדעיים מובילים כגון Science ו-Neuron. פרופ' ישי מכהנת כחברת מערכת במספר רב של כתבי עת מדעיים ופעילה בארגונים מדעיים בינלאומיים. היא זכתה בפרסי הצטיינות רבים על מחקריה המדעיים, בהם פרס המדען הצעיר של החברה הבינלאומית למדעי הקוגניציה, אותו קיבלה בשנת 2006. בשנת 2008 נבחרה לאחת מ-25 המדענים המובילים בשווייץ על ידי הקרן המדעית הלאומית השווייצרית, והטלוויזיה הממלכתית הפיקה ושידרה סרט בשם "Looking into the Brain" על עבודתה. בקיץ 2007 החלה לכתוב בלוג על מוח האדם שנקרא "נפלאות התבונה", בשנת 2008 החלה לכתוב טור מדעי באתר ynet, ובספטמבר 2013 התחילה לכתוב בלוג שנקרא ״מותר האדם״ באתר האינטרנט של "הארץ". אתר האינטרנט הרשמי של אלומית ישי אתר האינטרנט הרשמי של אלומית ישי אלומית ישי, ברשת החברתית LinkedIn אלומית ישי, באתר ResearchGate אלומית ישי, באתר גוגל סקולר האתר של אלומית ישי באוניברסיטת ציריך האתר של אלומית ישי באוניברסיטת ג׳ורג׳טאון
גרמניה אחרי האיחוד

לאחר קריסת הגוש הסובייטי באירופה, הוכרז על איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990, מהלך שהיה למעשה בליעה של גרמניה המזרחית בתוך גרמניה המערבית. האיחוד שימר את חוקיה של גרמניה המערבית, השתמש במטבע של גרמניה המערבית ושמר על השם הרשמי של גרמניה המערבית. בתחילה שמרה בון, בירת גרמניה המערבית, על מעמדה כבירת גרמניה. לאחר דיון לוהט בשנת 1991 הוחלט להעביר את הבונדסטאג ואת רוב מוסדות השלטון לברלין, מעבר שהושלם בשנת 1999. ב-2 בדצמבר 1990 נערכו הבחירות הראשונות המשותפות לבונדסטאג. בעקבות האיחוד, רבים מהעסקים במזרח גרמניה פשטו את הרגל בגלל חוסר התאמתם לשוק תחרותי. מזרח גרמניה עברה תהליך של איבוד הרבה מהתעשייה שלה ושיעורי האבטלה במזרח גרמניה הגיעו ל-25%, דבר שהשפיע מאוד על רמת האבטלה הגבוהה הכוללת של גרמניה. קיימת תנועת הגירה מתמדת של תושבי מזרח גרמניה לאזורים במערב המדינה. הממשל הגרמני השקיע כספים רבים במהלך השנים מאז 1990 בשיקום מזרח גרמניה, אולם גם כספים אלו לא הביאו עד 2006 להשוואת רמת התשתיות במזרח לאלו שבמערב. בשנת 2006 הקצה הממשל המרכזי 10 מיליארד אירו להשקעות במזרח גרמניה. עלויות האיחוד היו גבוהות מאוד והוערכו על ידי האוניברסיטה החופשית של ברלין כמגיעות ל-1,500 מיליארד אירו. עלויות אלו הביאו להאטה במשק הגרמני אשר כמעט ולא נהנה מצמיחה במהלך השנים לאחר האיחוד[דרוש מקור]. גרמניה קלטה גרמנים אתניים רבים אשר הגרו ממזרח אירופה בעקבות קריסת השלטון והכלכלה בארצותיהם, לצד היפתחות מדיניות ההגירה. זאת, לצד הגירתם של רבים מתושבי מזרח גרמניה מערבה. הגירה זאת הביאה למתחים בתוך גרמניה לגבי קליטת מהגרים אלו ופגיעתם במקומות העבודה של תושבי גרמניה שנולדו בה.[דרוש מקור] למרות הקשיים הכלכליים, גרמניה היא בין הגדולות והחזקות במדינות אירופה, מבחינה מדינית וכלכלית. גרמניה היא מהשחקניות המובילים באיחוד האירופי והיא עומדת בראש המדינות המבקשות להביא לאיחוד מדיני, צבאי וביטחוני של אירופה, תוך ניצול המומנטום הנובע מהצעדים הכלכליים ששיאם באיחוד המטבע האירופי. הקאנצלר הגרמני גם הביע עניין במושב קבע גרמני במועצת הביטחון של האו"ם, תוך שהוא זוכה לתמיכתן של מדינות כמו צרפת, רוסיה ויפן. כינויי אוסי ווסי צמחו בסלנג הגרמני בעיקר לאחר האיחוד. גרמניה, היסטוריה, 1990-, דף שער בספרייה הלאומית Michael C. Bruda, From Reunification to Economic Integration: Productivity and the Labor Market in Eastern Germany, Brookings Papers on Economic Activity 2, 2011, עמ' 11 Christian Babka von Gostomski, (Spät-)Aussiedler in Deutschland: eine Analyse aktueller Daten und Forschungsergebnisse, ד"וח המשרד הפדרלי להגירה ופליטים., 2013, עמ' 31-34 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאמבאוזאורוס

לאמבֵּאוֹזאורוס (שם מדעי: Lambeosaurus; מילולית: "לטאת לורנס למב (אנ')") הוא סוג דינוזאור אשר חי בעידן הקרטיקון, ממשפחת בעלי מקור הברווז (הדרוזאוריים). ידועים כיום שלושה מינים של לאמבאוזאורים: L. lambei (פארקס, 1923) L. magnicristatus (סטנברג, 1935) L. paucidens (מרש, 1889) הלאמבאוזאורים היו בינוניים-גדולים: אורכם נע בין 9 ל-10 מטר ומשקלם בין 3 ל-5 טון. הלאמבאוזאורים היו דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף (אורניתיסקיה) הולכים על שניים. הם היו אוכלי צמחים יעילים, מצוידים בשיניים מיוחדות לטחינת מזונם ולחיים שריריות מאוד. הם חיו בעדרים והיו בעלי מערכת חברתית מפותחת. ללאמבאוזאורוס הייתה כרבולת ארוכה וחלולה על הראש. ייתכן שדרכה נשפו אוויר כדי להשמיע קול כמו חצוצרה, בדומה לקול שמשמיעים הפילים דרך החדק שלהם. משערים כי הקולות שהשמיעו הלאמבאוזאורים שימשו אותם להעברת מסרים כדוגמת מציאת מזון ואזהרה מפני אויבים לחבריהם בעדר. גלגלות של לאמבאוזאורוס מעידות שהנזר דמוי הכרבולת על ראשו של הזכר היה ארוך מזה של הנקבה. ייתכן שכרבולות וקרניים שימשו את הזכרים בדינוזאורים כדי למצוא חן בעיני הנקבות. מאובניו של דינוזאור זה התגלו בקנדה ותוארו ב-1923. דינוזאור זה הופיע בסדרות פלאווורלד והדינוזאורים!. בנוסף הוא מופיע גם במשחקי המחשב Jurassic World Evolution ופארק היורה 3: בניית פארק של פארק היורה אך לא מופיע בסרטי הזיכיון. השוואת גודלם של שני סוגי לאמבאוזאור עם האדם שחזור ראש של L.magnicristatus מדיה וקבצים בנושא לאמבאוזאורוס בוויקישיתוף לאמבאוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) לאמבאוזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מבצע עמורה

מבצע עמורה, הנקרא גם "מבצע אדמה חרוכה", היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בסוף 1956 ונועד להריסת התשתית הצבאית והתעבורתית של מצרים בחצי האי סיני בעקבות נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957). מטרת ההריסה הייתה להסיר איום של פלישה מצרית עתידית מסיני (פלישה שתסתמך על תשתיות אלה, כגון מחנות ובונקרים לריכוז כוחות, כבישים ומסילות ברזל לשינוע מהיר של הכוחות) ומתקפת פתע מסיני. הנדסית המבצע נחשב להצלחה גדולה וכל יעדיו הושגו, אסטרטגית המבצע נכשל וארבע שנים לאחר מכן, באירועי כוננות רותם, הצליחו המצרים בהפתעה מוחלטת להעביר ולהחזיק בחצי האי סיני כוח על דוויזיוני במטרה להפעיל לחץ על גבולה הדרומי של ישראל שעה שהתחוללו תקריות רבות בגבול הסורי. בעקבות מבצע קדש (מלחמת סיני, 1956) כבשה ישראל את רצועת עזה וחצי האי סיני. ישראל רצתה להחזיק בשטחים אלה, אך בעקבות לחץ בינלאומי כבד, בעיקר מצד ארצות הברית וברית המועצות, הסכימה ישראל לסגת. לקראת הנסיגה ערך חיל ההנדסה את מבצע לקט ובו נלקחו שלל כלי נשק, תחמושת, אמצעי לחימה, כלי רכב, משאיות, ציוד מכני הנדסי ואספקה של הצבא המצרי. הללו פונו לישראל, ושם שופצו והותאמו לצורכי צה"ל. מאחר שסיני ורצועת עזה שימשו כבסיס למחבלי הפדאיון ועמדה טובה לצבא מצרים לפלוש לישראל, החליט צה"ל להרוס את התשתית הצבאית והתעבורתית בסיני, כדי למנוע אפשרות של מתקפת פתע מהירה מצד הצבא המצרי. ללא מסילות ברזל וכבישים סלולים, יקשה על הצבא המצרי לשנע כוחות גדולים תוך זמן קצר, ובכך יינתן מרווח ביטחון לישראל להתכונן להתקפה מצרית. את המבצע הובילו חיל ההנדסה (בפיקודו של הקהנ"ר אפרים להב) וחטיבה 7 של חיל השריון. יחידות חיל ההנדסה שהשתתפו במבצע כללו את גדוד 601 (בשמו המאוחר "גדוד אסף"), גדוד צמ"ה פיקוד הדרום, צוערי קורס קציני חה"ן וחבלנים מחטיבת גולני. יעדי המבצע היו להרוס את התשתיות הבאות: 750 ק"מ של כבישים סלולים 150 ק"מ של מסילות רכבת 3 שדות תעופה הריסת מחנות צבאיים הריסת מבני צבא מצריים פיצוץ מאגרים תת-קרקעיים ומאגרי דלק הריסת קווי קשר הריסת רוב מקורות המים ומאגרי המים כדי לעמוד בלוח הזמנים (ב"דדליין") עבדו החיילים במשמרות של 20 שעות. החיילים השתמשו במעקר ("רוטר") של הדחפורים על מנת "לחרוש" את הכבישים ולהפכם לבלתי-ראויים לשימוש: כף הדחפור גירדה את האספלט, המעקר חרץ את הכביש לשני חלקים ויצר תעלה ומשני צידיה סוללות עפר קטנות שיפגעו בגחונם של כלי רכב שינסו לנסוע על הכביש, וגם הזחלים עצמם גרמו נזק למה שנותר מהכביש. את המבנים, המחנות והמאגרים פוצצו פלסים של גדוד 601 וחבלני חטיבת גולני. המבצע הסתיים בסוף דצמבר 1956 כאשר כל היעדים הושגו בהצלחה, לפני התאריך בו נאלצה ישראל לסגת מכל סיני ולהחזירו למצרים. על המבצע זכה גדוד 601 של חיל ההנדסה בצל"ש גדודי. היה זה הצל"ש הגדודי הראשון בצה"ל. צבעיו של דגל חיל ההנדסה נבחרו כדי להנציח את המבצע המוצלח: כתום מסמל את להבות הפיצוצים ושחור את האדמה החרוכה שהותיר אחריו החיל. בין השאר פירק צה"ל את כל מתקני הנפט בסיני, ובהם מתקנים בראס סודר שהיו שייכים לחברת הנפט הממשלתית האיטלקית. זמן מה העיבה הפרשה על יחסי ישראל-איטליה, אך לאחר משא ומתן הסכימו הצדדים על פיצויים וההדורים יושרו. מבצע אדמה חרוכה - מבצע עמורה, באתר עמותת חיל ההנדסה הקרבית יוסף לפיד, כתבה, מעריב, 29 באוקטובר 1962
אוסקר פון מילר

אוסקר פון מילר (בגרמנית: Oskar von Miller‏; 7 במאי 1855, מינכן – 9 באפריל 1934, מינכן) היה מהנדס גרמני, מייסד מוזיאון המדע של מינכן ומחלוצי האנרגיה ההידרואלקטרית. בנם של פרדיננד פון מילר ואנה פוזל. למד ב"גימנסיה הריאלית הישנה", אותה סיים ב-1874. בהמשך למד הנדסה אזרחית בבית הספר הגבוה להנדסה במינכן. עם סיום לימודיו, ב-1878, החל לעבוד בשרות הבניה הממלכתי. אולם במהרה עבר לתחום הנדסת החשמל. בשנים 1883 עד 1889 ניהל, יחד עם היהודי אמיל רתנאו (אביו של ולטר רתנאו) את חברת אדיסון הגרמנית (לימים חברת AEG). ב-1890 פתח משרד תכנון עצמאי שבמהרה הפך לגורם מרכזי בתחום. ב-1884 נישא לציירת מרי זייץ (Marie Seitz), לזוג היו 5 צאצאים. נפטר ב-9 באפריל 1934 במוזיאון המדע שאותו הקים וניהל. ב-1882 ארגן את תערוכת החשמל הראשונה בגרמניה, במסגרת התערוכה הפגין לראשונה את האפשרות של הולכת חשמל למרחקים. מגנרטור בעיירה מיזבך נמתח קו הולכה של כ-60 קילומטר לתערוכה במינכן שם חובר למשאבה חשמלית שהזינה מפל מים מלאכותי. ב-1884 בנה במינכן את תחנת הכוח הראשונה בגרמניה. ב-1891 ניהל את תערוכת החשמל העולמית (אנ') בפרנקפורט, שבמסגרתה הציג לראשונה קו הולכה של זרם חילופין תלת-פאזית למרחק של 176 קילומטר שהיווה פריצת דרך משמעותית בתחום הולכת החשמל. בשנים 1918 עד 1924 יזם ובנה את תחנת הכוח ההידרואלקטרית באגם ולצ'ן (אנ') שהייתה אז תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה מסוגה בעולם. בתחילת 1903, בכנוס של איגוד המהנדסים הגרמני (אנ'), מילר שכנע קבוצת תומכים ברעיון שלו להקמת מוזיאון למדע וטכנולוגיה. חברי הקבוצה גם גייסו 250,000 מארק למטרה זו ובחרו ועדה שתקדם את הפרויקט. בהמשך השנה הנסיך לודוויג, יורש העצר והשליט בפועל של בוואריה, קיבל על עצמו להיות פטרון של המוזיאון, עיריית מינכן תרמה אי בנהר הג'יזרה (אנ') שיהווה אתר למוזיאון. בתכנון המוזיאון השתתפו מבחירי המדענים הגרמנים, ביניהם: מקס פלאנק ווילהלם רנטגן. ב-1906 המוזיאון נפתח במשכנו הזמני במוזיאון הלאומי במינכן. באותה שנה גם הונחה, על ידי הקיסר הגרמני וילהלם השני, אבן הפינה למבנה הקבע של המוזיאון. אולם הבניין נחנך רק ב-1925 ביום הולדתו ה-70 של מילר. יו"ר איגוד המהנדסים הגרמני (1912 עד 1914). חבר הבית העליון של הפרלמנט של בוואריה (אנ'). יועץ טכני למשלחת הגרמנית לוועידת השלום בורסאי -1919. אזרח כבוד של מינכן. זוכה "טבעת סימנס (אנ')" לשנת 1927 (מאותות הכבוד הגרמניים החשובים ביותר הניתנים בתחום ההנדסה). זוכה "מגן העיט של הרייך הגרמני (אנ')" לשנת 1930 (אות הכבוד הגבוה ביותר שניתו ברפובליקת ויימאר על ידי נשיא גרמניה). אוסקר פון מילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוח פן

רוח פֶן או אפקט פֶן (Föhn) היא רוח יבשה הנושבת במורד מדרון צל גשם בצד הנגדי למשב האוויר. רוח זו נובעת מהתחממות אדיאבטית של אוויר אשר התרוקן מלחות במדרון הפונה אל הכיוון שממנו בא האוויר. כתוצאה משיעורי מפל אדיאבטיים שונים של אוויר יבש לעומת אוויר לח, הרוח גורמת לשלבי המדרון בצד צל הגשם להיות חמים יותר מהשלבים המקבילים להם בצדו השני של ההר. הטמפרטורה של רוחות פן יכולה להגיע לכדי 30°C תוך מספר שעות. ההשפעה של רוח פן בולטת במרכז אירופה, אשר נהנה מאקלים חם יותר בשל רוח פן שנוצרת מהרי האלפים הדרומיים שכלפיהם נושבת רוח מהים התיכון. הרי האלפים הם גם מקור השם "פן", שבא מגרמנית ונגזר מהמילה הלטינית favonius – רוח מערבית מתונה. החום והיובש בצד צל הגשם מתקיימים משום שאוויר חם לח עולה בצורה אורוגרפית אל מעבר לפסגת ההר או רכס ההרים, ואז בשל הירידה בלחץ האטמוספירי עם העלייה בגובה, האוויר מתרחב ומתקרר אדיאבטית בשיעור מפל יבש עד לנקודה שבה הוא מגיע לנקודת הטל האדיאבטית. בהגיעו לנקודת הטל האדיאבטית, אדי המים באוויר מתחילים להתעבות, תוך ששחרור חום כמוס מההתעבות מאט את השיעור הכולל של ההתקררות האדיאבטית של האוויר לשיעור מפל אדיאבטי ברווי בעוד הוא ממשיך לעלות. ההתעבות מלווה על פי רוב במשקעים בפסגת ההר ובמדרונו הפונה למשב האוויר. כאשר האוויר יורד במדרון הנגדי, הוא מחומם באמצעות דחיסה אדיאבטית בשיעור מפל אדיאבטי ליבש. מאחר שהאוויר איבד את מרבית תכולת האדים המקורית בו, אותו אוויר יורד יוצר אזור צחיח בצד המנוגד למשב האוויר הראשוני. רוח פן גורמת להפשרה מהירה של שלגים, הן בשל הטמפרטורות הגבוהות יותר בצד צל הגשם והן בשל יובש האוויר. הרוח נודעה כמקשה על מטפסים על הרי האלפים, במיוחד על פסגת האייגר שהטיפוס עליו קשה ממילא. כמו כן, רוח זו קשורה בהתפשטות מהירה של שרפות ענק בשטח פתוח, דבר ההופך אזורים החשופים לרוח זו להיות מועדים לשריפות. רוח צ'ינוק מדיה וקבצים בנושא רוח פן בוויקישיתוף רוח פן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עמנואל הורביץ

עמנואל הורביץ (באנגלית: Emanuel Hurwitz‏; 7 במאי 1919 - 19 בנובמבר 2006) היה כנר יהודי-בריטי. הורביץ נולד בלונדון להורים ממוצא יהודי-רוסי. הוא החל לנגן בכינור בגיל חמש ובהיותו בן 14 קיבל מלגת לימודים באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם כיהן לאחר שנים כפרופסור. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל הרפואה והופיע בנגינה לפני החיילים. בשנת 1946 הקים את רביעיית הורביץ, רביעיית מיתרים שבה היה הכנר הראשון. בשנת 1948 עמד בראש התזמורת הקאמרית האנגלית מיד עם ייסודה. הורביץ היה הכנר הראשי של אנסמבל מלוס בשנים 1956-72. הקלטות האנסמבל למוזיקה קאמרית הן לכלי נשיפה מעץ והן לכלי מיתר יצאו להפצה מחודשת בשנת 2011, בהן היצירות להרכבים גדולים יותר, שהיו הבסיס להחלטתו לייסד את האנסמבל, כגון השביעייה והשמינייה של בטהובן, השמינייה של שוברט ו"מבוא ואלגרו" של ראוול, שבביצועה השתתפו אוסיאן אליס (Osian Ellis)(נבל), ריצ'רד אדני ( Richard Adeney) (חליל), ז'רווז דה פייה (Gervase de Peyer) (קלרינט), אייבור מקמאהון (Ivor McMahon) (כינור), ססיל אהרונוביץ ( Cecil Aronowitz) (ויולה) וטרנס וייל (Terence Weil) (צ'לו). משנת 1959 עמד בראש תזמורת גולדסבורו. משנת 1969 עד 1971 הנהיג את תזמורת פילהרמוניה החדשה ובשנת 1970 היה לכנר הראשון של רביעיית אאוליאן. במשך רוב שנות הקריירה שלו ניגן הורביץ בכינור מתוצרת משפחת אמאטי משנת 1603. עמנואל הורביץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עמנואל הורביץ, באתר AllMusic (באנגלית) עמנואל הורביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) עמנואל הורביץ, באתר Discogs (באנגלית) Melos Ensemble – Music among Friends EMI Records אנסמבל מלוס בחברת התקליטים EMI הספד לעמנואל הורביץ בעיתון "גרדיאן" הבריטי 20 בנובמבר 2006
הוקר סידלי

הוקר סידלי (באנגלית: Hawker Siddeley) הייתה קבוצת יצרנים בריטית שעסקה בייצור כלי טיס. הוקר סידלי תעופה בע"מ הייתה זהות תחום המטוסים של קבוצת הוקר סידלי בין 1948 ל-1959. הקבוצה איחדה בתוכה את מורשתם של מספר יצרני כלי טיס בריטיים שהתהוו כתוצאה מסדרה של מיזוגים ורכישות. בשנת 1977, הייתה "הוקר סידלי" הרכיב המייסד של בריטיש אירוספייס (BAe) הלאומית. תחומי העניין והתעשייה הלא-תעופתיים, נותרו תחת חברת החזקות שכונתה הוקר סידלי גרופ ושנמכרה בסופו של דבר ל-BTR בשנת 1992. הקבוצה פעלה גם בשווקים תעשייתיים אחרים, כמו בניית קטרים (באמצעות בעלותה על "בראש טראקשיון" – Brush Traction) וייצור מנועי דיזל (באמצעות בעלותה על "ליסטר פטר" – Lister Petter). ‏ הוקר האנטר (1951) אוורו וולקן (1952) בלקברן בקניר (1958) הוקר סידלי הרייר (1967) הוקר סידלי הוק (1974) Hawker Siddeley, BAE SYSTEMS ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורטה ניגרה

פורטה ניגרה (מלטינית השער השחור; בגרמנית: Schwarzes Tor) הוא שער רומי עתיק בעיר העתיקה בגרמניה טריר שבמדינת ריינלנד-פפאלץ. זהו השער המשומר ביותר מצפון לאלפים. השער הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1986 לצד שרידים רומאיים נוספים (הריכוז הגבוה בגרמניה). הוא נבנה מאבן חול בשנים 186–200 והיה אחד מארבעת השערים של העיר. עם השנים התפוררו ונהרסו שאר השערים ביחד עם החומה. את השער הזה הצילה העובדה שבשנים 1208–1035 התגורר בתוכו הנזיר היווני סימון שלאחר מותו הוכרז כקדוש. הפורטה ניגרה הפך לכנסייה ולידה הוקם מנזר על שם סימון. נפוליאון בונפרטה שביקר במקום ב-1804 הורה להפסיק להשתמש במקום ככנסייה ולהחזירו למצבו הקדום כאתר רומי עתיק. כיום שער זה הוא האתר התיירותי המפורסם ביותר בטריר. מאתר זה מוביל מדרחוב שמעון מטריר הקדוש (Simeonstraße) לכיכר השוק הראשי (Hauptmarkt) ובה עמוד צלב השוק (Marktkreuz) ומזרקת פטרוס הקדוש (Petrusbrunnen). מדיה וקבצים בנושא פורטה ניגרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורטה ניגרה ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע אסיה בכדורגל 1996

גביע אסיה בכדורגל 1996 של AFC נערך באיחוד האמירויות הערביות בין ה-4 בדצמבר ל-21 בדצמבר. ערב הסעודית ניצחה את המארחת, איחוד האמירויות הערביות במשחק הגמר שהתקיים באבו דאבי וזכתה בגביע בפעם השלישית בתולדותיה. בתום שלב הבתים נערכה השוואה בין הנבחרות שסיימו במקום השלישי, ושתי הנבחרות עם המאזן הטוב ביותר, עיראק וקוריאה הדרומית, עלו לשלב הנוקאאוט. איראן ח'ודאדאד עזיזי איראן עלי דאי ערב הסעודית מוחמד א-דעיע ערב הסעודית ערב הסעודית
גל שיש

גל שיש (נולד ב-28 בינואר 1989 בבת ים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. שיש גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון לקראת סוף עונת 2006/2007. ב-19 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל פתח תקווה. בעונת 2009/2010 זכה עם הפועל תל אביב בדאבל. בעונה זו שימש שיש כמגן השמאלי המחליף של דדי בן דיין ושותף בחמישה משחקי ליגה, ביניהם משחק האליפות של הקבוצה באצטדיון טדי, בו פתח בהרכב. בעונת 2011/2012, לאחר עזיבתו של בן דיין את הקבוצה, הפך שיש לשחקן הרכב קבוע והיה המגן השמאלי הבכיר של הפועל תל אביב. בעונה זו השלים שיש 3 זכיות רצופות עם הקבוצה בגביע המדינה. בתום העונה הסתיים חוזהו והוא שוחרר מהמועדון. ב-16 באוגוסט 2012, חתם שיש לשנתיים במדי ואסלנד-בוורן הבלגית. מאוחר יותר הצטרפו גם ברק בדש ומוחמד גדיר לקבוצה. ב-15 בספטמבר 2012 כבש שיש את שערו הראשון בקריירה, במשחק מול ראסינג גנק, ובסך הכל ערך בעונה זו 24 הופעות בליגת העל הבלגית. ב-30 באוגוסט 2013 חתם שיש לשתי עונות וחצי בקבוצת ווהלין לוצק מליגת העל האוקראינית. בעונת 2013/2014 שותף ב-18 משחקי ליגה במדי הקבוצה. בעונת 2014/2015 שותף בתשעה משחקים בלבד. בתחילת עונת 2015/2016 שותף בתשעה משחקי ליגה, ובינואר 2016 שוחרר מהמועדון. ב-3 בפברואר 2016 חזר שיש להפועל תל אביב וחתם על חוזה עד תום העונה. שיש ערך הופעה אחת במדי הקבוצה בעונה זו, כאשר פתח בהרכב במשחק מול בני יהודה במחזור הלפני אחרון והורחק בכרטיס אדום. את עונת 2016/2017 החל שיש כשחקן מחליף, אך במהלך העונה נכנסה הקבוצה להליך של פירוק, והמגן השמאלי המוביל של הקבוצה שמואל שיימן שוחרר מהמועדון. שיש הפך לשחקן הרכב וערך בסך הכל 25 הופעות ליגה בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-25 ביוני 2017 חתם שיש בהפועל עכו, העולה החדשה לליגת העל, ומונה לקפטן הקבוצה. ב-2 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו, ובתום עונת 2017/2018 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-16 במאי 2018 חתם שיש במכבי פתח תקווה. ב-1 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 3–0 על מ.ס. אשדוד במסגרת גביע הטוטו, ובתום עונת 2018/2019 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-18 בספטמבר 2019 חתם שיש בעירוני קריית שמונה. ב-29 ביולי 2021 הודיע שיש על פרישה מכדורגל. לשיש שש הופעות בנבחרת הנערים של ישראל, 13 הופעות בנבחרת הנוער ושתי הופעות בנבחרת הצעירה. שיש זומן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן לואיס פרננדס בשנת 2011, אך רק ב-12 באוקטובר 2012 ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת, תחת המאמן אלי גוטמן, במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הפועל תל אביב אליפות: 2009/2010 גביע המדינה: 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא גל שיש בוויקישיתוף גל שיש, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גל שיש, באתר Transfermarkt גל שיש, באתר Soccerway גל שיש, באתר WorldFootball.net גל שיש, באתר National Football Teams גל שיש, באתר FootballDatabase.eu אופירה אסייג, ‏גל שיש חתם בבוורן: מאמינים בי, המאמן בונה עליי, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2012 מוטי פשכצקי, ‏הליגיונר הראשון באוקראינה: גל שיש חתם לשנתיים בוולין, באתר ערוץ הספורט, 30 באוגוסט 2013 ארז נעמן, ‏לא עוצרת: שיש חתם עד סוף העונה בהפועל ת"א, באתר ONE‏, 3 בפברואר 2016 רועי נעים, ‏בצל החקירות: הפועל עכו צירפה 4 שחקנים חדשים, באתר ONE‏, 25 ביוני 2017 גל שיש פורש בגיל 32: "תודה לך כדורגל על זיכרונות שחרוטים אצלי לעד", באתר וואלה, 29 ביולי 2021