laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ממלא מקום נשיא רוסיה

ממלא מקום נשיא רוסיה הוא תפקיד זמני שמתמנה אליו נושא משרה אחרת במקרה של חוסר מסוגלות, מוות, התפטרות, או העברה מכהונה (על ידי הדחה או הרשעה) של הנשיא המכהן הנוכחי. עד 1993, ממלא מקום הנשיא היה סגן נשיא רוסיה, אך מאז 1993, ראש ממשלת רוסיה הוא ממלא מקום הנשיא וכך היה בין 5 ל-6 בנובמבר 1996 כשראש הממשלה ויקטור צ'רנומירדין כיהן כממלא מקום הנשיא ילצין, בעקבות ניתוח מעקפים שהאחרון עבר באותו היום. ראש הממשלה צ'רנומירדין סיפר בתקשורת כי הנשיא ילצין העביר אליו את סמכויות הנשיא טרם שנכנס לניתוח. עם החלמתו מהניתוח המשיך ילצין למלא את סמכויותיו כנשיא המדינה, עד להתפטרותו, ב-31 בדצמבר 1999, אז מונה ולדימיר פוטין לממלא מקומו עד לבחירתו לתפקיד הנשיא, במרץ 2000. על פי סעיף 92 בחוקת רוסיה: בכל מקרה שבו נבצר מנשיא הפדרציה הרוסית למלא את תפקידיו, מבצע אותם באופן זמני ראש ממשלת הפדרציה הרוסית. Во всех случаях, когда Президент Российской Федерации не в состоянии выполнять свои обязанности, их временно исполняет Председатель Правительства Российской Федерации. הסעיף מסתמך על נוסח הצו הנשיאותי מה-3 באוקטובר 1993: במקרה של התפטרות נשיא הפדרציה הרוסית, נבצרות מלמלא את תפקידיו, כמו גם מות נשיא הפדרציה הרוסית, את תפקידיו ממלא ראש ממשלת הפדרציה הרוסית. в случае отставки Президента Российской Федерации, невозможности дальнейшего осуществления им своих полномочий, а также в случае смерти Президента Российской Федерации полномочия Президента исполняет Председатель Совета Министров — Правительства Российской Федерации. לממלא מקום הנשיא אין סמכות לפזר את הדומה, להחליט על משאל עם ולהציע תיקונים לחוקה. הבאים בסדר הירושה לאחר הנשיא הנבחר הם: ראש הממשלה, יושב ראש מועצת הפדרציה, יושב ראש הדומה יושבי ראש בתי המשפט לחוקה ובית המשפט העליון ולאחר מכן התובע הכללי. מאחר שסעיף 8 בחוק ממשלת רוסיה קובע שבמקרה של נבצרות את ראש ממשלת רוסיה מחליף סגנו הראשון, סגן ראשון לראש הממשלה ניצב בסדר הירושה מיד לאחר ראש הממשלה: Статья 8. Исполнение обязанностей Председателя Правительства Российской Федерации// Федеральный конституционный закон от 17 בדצמבר 1997 N 2-ФКЗ (ред. от 14 בדצמבר 2015) «О Правительстве Российской Федерации» Статья 8. Исполнение обязанностей Председателя Правительства Российской Федерации// Федеральный конституционный закон от 17.12.1997 N 2-ФКЗ (ред. от 14.12.2015) «О Правительстве Российской Федерации»
סינמטקים בישראל

בישראל קיימים מספר סינמטקים המקרינים לקהל הרחב, באופן סדיר, סרטים שאינם מוצגים בבתי קולנוע. בסינמטק ירושלים קיים ארכיון סרטים עצמאי, ולצד סינמטק תל אביב נמצאת הספרייה לקולנוע המשמרת סרטים, תוך שימת דגש על שימור היצירה הקולנועית הישראלית. ב-1955 ייסדה ליה ון ליר בחיפה את "מועדון הסרט הטוב", שמנה 250 חברים והציע הקרנת סרטי איכות. ב-1956 ייסדה מועדוני סרטים נוספים בתל אביב ובירושלים. ב-1960 ייסדה את "ארכיון הסרטים הישראלי" שהוכר בשנת 1963 כחבר ב"פיאפ" - הפדרציה הבינלאומית לארכיוני סרטים. בשנות ה-60 התקיימו הקרנות סרטים ישנים במסגרות של מועדונים של חובבי קולנוע או באולמות קולנוע ישנים. חובב הקולנוע ישעיהו קולר ניהל אוסף של סרטים וניסה, ללא הצלחה, לקיים הקרנות מסחריות של סרטים ישנים. יוזמה מוקדמת להקרנת סרטים תוך שימוש במושג "סינמטק" התקיימה בשנת 1970 בתיאטרון חיפה בו הוקרנו סרטים קצרים בנושאי תיאטרון לפני הצגות של התיאטרון. בשנת 1973 פתחה עיריית תל אביב-יפו את סינמטק תל אביב בבית עובדי העירייה ברחוב פומבדיתא. ב-1973 הקימה ון ליר את סינמטק חיפה, ומאוחר יותר באותה שנה הקימה את הסינמטק בבית אגרון בירושלים. הסינמטקים הגדולים בישראל הם: סינמטק הרצליה סינמטק חולון סינמטק חיפה סינמטק ירושלים סינמטק ראש פינה סינמטק שדרות סינמטק תל אביב סינימה קלאס - סינמטק ראשון לציון סינמטקים אלה מקיימים הקרנות סדירות ומארחים פסטיבלי קולנוע שנתיים. מספר סינמטקים קטנים יותר פועלים בנצרת, בדימונה ובמקומות אחרים בישראל. הסינמטקים הקטנים יותר פועלים לעיתים כאולמות הקרנה בלבד. אתר סינמטק שדרות אתר סינמטק ירושלים אתר סינמטק תל אביב אתר סינמטק חיפה אתר סינמטק הרצליה אתר סינמטק ראש פינה אתר סינמטק חולון אתר קולנוע בהיכל - סינמטק ראשון לציון הסרט הישראלי - לארכיון, חרות, 10 במרץ 1963 הסרט הישראלי - לארכיון, חרות, 10 במרץ 1963 אריאלה הראובני, ארכיון הסרטים הישראלי, דבר, 28 בנובמבר 1963 ש. שחורי, מרכז צעירים ראשון בארץ, דבר, 18 בנובמבר 1963 יוענק פרס עידוד לסרט הישראלי הקצר, מעריב, 21 בנובמבר 1963 שרגא הר-גיל, ארכיון הסרטים שנולד במקרה, מעריב, 29 ביולי 1974 רם עברון, הדרן, דבר, 24 בדצמבר 1971 חוה נובק, פיל ברחובות ונציה, דבר, 24 בספטמבר 1970 התיאטרון החיפאי לקראת שנת העשור שלו, דבר, 5 במאי 1970 ראובן בן צבי, להגביר את מעורבות הקהל בתיאטרון, מעריב, 16 באוגוסט 1970 כמה שאלות בעניין סינמאתק, דבר, 19 באפריל 1973
Brainfuck

Brainfuck (בתרגום חופשי מאנגלית: "זיון מוח"), ובקיצור BF, היא שפת תכנות אזוטרית המורכבת משמונה פקודות בלבד, אך יחד עם זאת ממָמשת מכונת טיורינג אוניברסלית, ובנוסף, פונקציות קלט ופלט. את השפה פיתח אורבן מילר, בשנת 1993. השפה לא נועדה לשרת צורך מעשי כלשהו, אלא למטרת שעשוע והדגמה של מינימליזם. מטעמי נימוס, השפה מכונה גם ***Brainf או Brainf*ck. המכונה שעליה פועלת שפת BF כוללת: זיכרון לאחסון התוכנית. זיכרון נפרד לאחסון הנתונים שעליהם פועלת התוכנית. זהו מערך של תאים, שגודל כל אחד מהם בית אחד והערך ההתחלתי של כל אחד מהם הוא 0. מצביע על התא הנוכחי בזיכרון הנתונים. בערכו ההתחלתי המצביע מצביע על התא הראשון בזיכרון הנתונים. מחרוזת קלט. מחרוזת פלט. ניתן להוכיח ששפת תכנות זו יכולה לממש מכונת טיורינג אוניברסלית (בהנחה שיש מספר בלתי מוגבל של תאים או שאין הגבלה על גודל התא). אוצר הפקודות הדל של השפה, ופשטותן של הפקודות, עושים את התכנות באמצעותה למשימה מייגעת (עניין המסביר את שמה). דוגמה לתוכנית Hello world (כמובן, זו לא הדרך היחידה לייצר פלט זה): +++++ +++++ מאתחל את האוגר (תא מס' 0) ב 10 [ משתמש בלולאה כדי להוסיף לכל אחד מהתאים הבאים את הערכים 7/10/3/1 > +++++ ++ מוסיף 7 לתא מס' 1 > +++++ +++++ מוסיף 10 לתא מס' 2 > +++ מוסיף 3 לתא מס' 3 > + מוסיף 1 לתא מס' 4 <<<< - מחזיר את הרגיסטר לתא מס' 0 ] :לאחר 10 מעברים על הלולאה שבשורות 2–8 תאים 1–4 מכילים את הערכים הבאים תא מס' 1 מכיל 70 תא מס' 2 מכיל 100 תא מס' 3 מכיל 30 תא מס' 4 מכיל 10 > ++ . מדפיס 'H' מוסיף לתא 1 שמכיל 70 עוד 2 ומדפיס את קוד האסקי 72 שהוא האות > + . מדפיס 'e' המצביע מתקדם לתא 2 שמכיל 100 מוסיף לו 1 ומדפיס את קוד האסקי 101 שהוא האות +++++ ++ . מדפיס 'l' מוסיף 7 ומדפיס את קוד אסקי 108 . מדפיס 'l' קוד אסקי 108 +++ . מדפיס 'o' קוד אסקי 111 > ++ . עובר לתא 3 שמכיל 30 מוסיף לו 2 ומדפיס את קוד אסקי 32 ומדפיס רווח << +++++ +++++ +++++ . מדפיס 'W' > . מדפיס 'o' +++ . מדפיס 'r' ----- - . מדפיס 'l' ----- --- . מדפיס 'd' > + . מדפיס '!' > . יורד שורה כאמור, רווחים, שורות חדשות, וכל תו פרט לשמונת התווים המרכיבים את השפה נחשב להערה. את אותה תוכנית ניתן לרשום, בלי כל ההערות, כך: ++++++++++[>+++++++>++++++++++>+++>+<<<<-]>++.>+.+++++++..+++.>++.<<+++++++++++++++.>.+++.------.--------.>+.>. ניתן "לתרגם" בין שפת BF ובין חלק משפת C לפי הטבלה הבאה: כמובן שתרגום זה איננו מלא, ולא ניתן ליצור כך תוכנית תקינה בשפת C. JSFuck Ook, שפת תכנות פארודית לאורנגאוטנים המבוססת על BF. אתר האינטרנט הרשמי של Brainfuck (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא Brainfuck בוויקישיתוף
ז'וזה אלדו

ז'וזה אלדו (בפורטוגזית: José Aldo; נולד ב-9 בספטמבר 1986) הוא לוחם MMA עבר ברזילאי ואלוף העולם לשעבר במשקל נוצה (אנ') באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC). אלדו היה אלוף העולם ב-WEC (אנ') במשקל נוצה וכן אלוף העולם הראשון במשקל נוצה ב-UFC. אלדו נולד באמזונס שבברזיל. בינקותו נפל מזרועותיה של אחותו על מנגל – תאונה שהותירה צלקת בצדו השמאלי של פניו. בילדותו שיחק פוטבול וקיווה להתמקצע בענף זה, אולם משום שמאס בבריונות שחווה ברחובות מצד בני נוער שהכו אותו, הוא החליט להשקיע את זמנו בקפוארה על מנת ללמוד דרכים להגן על עצמו. תחילה, למד אלדו קפוארה ברחובות עד שמאמן ג'ו ג'יטסו ברזילאי הבחין בו והזמין אותו להתאמן אצלו במכון, ולאחר אימון אחד, אלדו החליט לנטוש את הקפוארה ולהקדיש את זמנו ללימוד ג'ו ג'יטסו ברזילאי. בגיל 17 עבר להתגורר בריו דה ז'ניירו כדי להתמקצע ב-MMA. בשנת 2016, יצא לאור בנטפליקס סרט על אודות חייו 'חזק יותר מהעולם' (באנגלית: Stronger Than The World). אלדו השתתף בקרב ה-MMA הראשון שלו בגיל 17, באוגוסט 2004. בשנת 2005 נחל תבוסה ראשונה ויחידה עד שנלחם בשנת 2015 בקונור מקגרגור. ביוני 2008 נלחם לראשונה במסגרת ה-WEC, ובנובמבר 2009 זכה בתואר אליפות העולם במשקל נוצה. באותה השנה נבחר ללוחם השנה על ידי Sherdog (אנ'). באוקטובר 2010, ארגון ה-WEC התמזג עם ארגון ה-UFC ואלדו קיבל את תואר האליפות הראשון למשקל נוצה בארגון. במסגרת ה-UFC, אלדו הגן על תואר האליפות שלו 7 פעמים ברציפות מנובמבר 2009 עד לדצמבר 2015. בדצמבר 2015, איבד את תואר האליפות כאשר נלחם בקונור מקגרגור והפסיד בנוקאאוט תוך 13 שניות בלבד מתחילת הקרב (שהוכתר לקרב האליפות הקצר ביותר בהיסטוריית ה-UFC). ב-9 ביולי 2016, השיג את תואר האליפות הזמני (אנ') כאשר נלחם בפרנקי אדגר (אנ') וניצח. בנובמבר 2016, הופשט מקגרגור מתואר האליפות משום שהחליט לקחת פסק זמן מהשתתפות בקרבות, ותואר האלוף הבלתי מעורער הועבר לאלדו מבלי שהשתתף בקרב. ב-3 ביוני 2017, במסגרת אירוע UFC 212 (אנ'), הפסיד את תואר האליפות למקס הולוואי (Max Holloway). ב-2 בדצמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 218 (אנ'), התמודד שוב מול מקס הולוואי בקרב על תואר האליפות, והפסיד בסיבוב השלישי בנוקאאוט טכני. ב-28 ביולי 2018, נלחם נגד ג'רמי סטפנס (אנ') וניצח בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון. אלדו נשוי לויויאנה פריירה, לוחמת ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואיגרוף תאילנדי. בשנת 2012 נולדה בתם ג'ואנה. קונור מקגרגור אליפות הלחימה האולטימטיבית מדיה וקבצים בנושא ז'וזה אלדו בוויקישיתוף ז'וזה אלדו, ברשת החברתית פייסבוק ז'וזה אלדו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'וזה אלדו, ברשת החברתית אינסטגרם ז'וזה אלדו, באתר BoxRec ז'וזה אלדו, באתר אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) ז'וזה אלדו, באתר שרדוג ז'וזה אלדו, באתר טאפולוגי Stronger Than The World: The Story Of José Aldo Teaser Trailer (HD) זאת משום שקונור מקגרגור, האלוף במשקל זה, עבר באופן זמני להילחם בקטגוריית משקל מעורב ערן פלגי, ‏מקגרגור הופשט מהתואר, אלדו האלוף החדש, באתר ערוץ הספורט, 27 בנובמבר 2016
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VII Heiliger Römischer Kaiser; ‏6 באוגוסט 1697 בריסל - 20 בינואר 1745 מינכן), היה הנסיך הבוחר מבוואריה, וקיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. קרל אלברכט נולד ב-6 באוגוסט 1697 למקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ותרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית פוצלה משפחתו, וקרל שהה במעצר בווינה עד לשנת 1715. בשנת 1717 הצטרף קרל אלברכט לאוסטרים, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718). ב-26 בפברואר 1726 מת אביו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, וקרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו, הצליח קרל לשמור על יחסים טובים הן עם ממלכת צרפת, והן עם ממלכת הבסבורג. לאחר מותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ובשנת 1741 כרת ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה. ב-20 בינואר 1742 נבחר קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, וקרל אלברכט ברח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, ונשאר עם תואר בלבד, ללא כוח ממשי. ב-20 בינואר 1745 מת קרל אלברכט במינכן, ובנו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. ב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-5 באוקטובר 1722 התחתן קרל אלברכט עם מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורעייתו וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה היו לו 7 ילדים: מקסימיליאנה מריה (1723). מריה אנטוניה (1724–1780). תרזה בנדיקטה (1725–1743). מקסימיליאן יוזף (1727–1777). יוזף לודוויג לאו (1728–1733). מריה אנה יוזפה (1734–1776). מריה יוזפה (1739–1767). בנוסף היה לקרל אלברכט בן נוסף מפילגשו סופיה קרולינה פון אינגלהיים: פרנץ לודוויג פון הולנשטיין (1723–1780). קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שלפיה הייתה אמורה בתו מריה תרזה לרשת אותו, ולא בנותיו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביניהן אשתו של קרל אלברכט.
בית הכנסת אבן דנאן

בית הכנסת אבן דנאן (בערבית: معبد ابن دنان) הוא בית כנסת בפאס שבמרוקו, מהעתיקים והחשובים שבבתי הכנסת בצפון אפריקה. נבנה באמצע המאה ה-17 על ידי מימון בן סידן, סוחר עשיר ממשפחה יהודית בעלת השפעה מהעיירה אית אסחאק (אנ'), ובשלהי המאה ה-19 חודש וניתנה לו צורתו הנוכחית. המבנה, שנמצא בלב ה"מלאח" (הרובע היהודי) מהווה מזכרת נדירה מתקופת מפתח בתולדות יהדות מרוקו. מתחת לבית הכנסת שוכן מקווה, כשמעליו, ברצפת בית הכנסת, ישנו פתח דרכו היו מביטים הדיינים על טובלים יהודים-אנוסים ששבו ליהדותם, ובכך מאשרים את טבילתם. בית הכנסת, עדיין בבעלות פרטית, מכיל כנראה את האוסף השלם היחיד של תשמישי קדושה מרוקאים, כולל תיבה עשויה עץ וברזל מחושל בצד המערבי; שני היכלות מגולפים בעץ בקיר המזרחי המקושט באריחים; ספסלי עץ, כולל כיסא אליהו לברית המילה; מנורות שמן, ווילונות רקומים. הכניסה לבית הכנסת דרך דלת צנועה לפרוזדור המוביל לאולם תפילה בעל שני מרכזים, מחולק על ידי שלושה עמודים מתומנים. הרצפה מרוצפת לבנים מזוגגות ירוקות-לבנות בדוגמת אדרת-הדג. בעבר היו מנורות שמן ונורות חשמל רבות, כולל נרות זיכרון, אולם אלה נעלמו. במשך שנים רבות הלך מצבו של הבניין והידרדר, והוא נזקק לעבודות שימור. הקהילות היהודיות של פס ושל קזבלנקה נאבקו לשמר את בית הכנסת כחלק בלתי נפרד ממורשת יהדות מרוקו וכנכס היסטורי ותרבותי חשוב. בית הכנסת נכלל ברשימה של מאה מונומנטים בסכנה, במסגרת תוכנית לשימור שיזם ארגון עולמי לשמירה על מונומנטים. לבסוף נערך השיפוץ בסיועם האדיב של גופים פרטיים וציבוריים כולל ממשלת מרוקו וצאצאי משפחת אבן דנאן. במאי 1999 נחנך בית הכנסת המשופץ, ונרשם כמונומנט היסטורי של פז. כיום בעיר פז ובסביבותיה חיים יהודים מועטים. דגם של בית הכנסת רבי שלמה אבן דנאן מוצג בשער האמונה, בתצוגת הקבע של מוזיאון אנו. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת אבן דנאן בוויקישיתוף בית הכנסת "רבי שלמה אבן דנאן" בפז, מרוקו באתר בית התפוצות ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
העיר החופשית ליבק

העיר החופשית ליבק (בגרמנית: Freie Stadt Lübeck) הייתה עיר חופשית בתחומי האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מכן בתחומי הקונפדרציה הגרמנית והאימפריה הגרמנית. העיר התקיימה כעיר חופשית עד 1937, שאז סופחה לפרובינציית שלזוויג-הולשטיין. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 1226 הקיסר פרידריך השני העלה את דרגת העיר לעיר קיסרית חופשית, והיא הפכה לעיר החופשית ליבק. במאה ה-14 ליבק הפכה ל"מלכת ברית ערי ההנזה", ונהייתה העיר לעיר החזקה והגדולה ביותר בברית. בשנת 1359 קנתה העיר את הרשאפט מאלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-לאוונבורג, ובשנת 1370 קנתה את לורדות ברגדורף, שכללה חלק ניכר מנתיב הסחר בין המבורג לליבק. בשנת 1375 כינה הקיסר קרל הרביעי את ליבק כ"אחת מחמש תהילות האימפריה הרומית הקדושה" יחד עם הערים: ונציה, רומא, פיזה, ופירנצה. ליבק איבדה ממעמדה לאחר השתתפותה במלחמת אזרחים בדנמרק, שבה נחלה תבוסה. לאחר התבוסה כוחה של העיר החל לדעוך. ליבק הצליחה להישאר נייטרלית במלחמת שלושים השנים, אך עם ההרס שנגרם על ידי שלושים שנות המלחמה ועקב כיוונו של המסחר האירופאי למסחר טרנס-אטלנטי, ברית ערי ההנזה והעיר ליבק איבדו מחשיבותן. לאחר שברית ערי ההנזה התפרקה למעשה בשנת 1669, ליבק נותרה עיר סחר חשובה בים הבלטי. המלחין הגדול דיטריך בוקסטהודה החל לנגן כנגן עוגב בכנסיית מריה שבעיר בשנת 1668 ונותר במשרה עד שנת 1703 לפחות. במסגרת מלחמת הקואליציה הרביעית נגד נפוליאון, חיילים תחת פיקודו של ברנדוט (מלך שוודיה ונורווגיה) כבשו את ליבק הנייטרלית ב-6 בנובמבר 1806. מאז ליבק הייתה למעשה מסופחת לצרפת עד קונגרס וינה בשנת 1815. בקונגרס וינה אושרה עצמאותה של ליבק והיא הפכה לאחת מ-39 מדינות ריבוניות של הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1867 הצטרפה ליבק לקונפדרציה הצפון-גרמנית, ובשנת 1871 הפכה למדינה אוטונומית כחלק מהאימפריה הגרמנית. במהלך רפובליקת ויימאר נחלש מעמדה של העיר, ובשנת 1937 סופחה העיר לשלזוויג-הולשטיין. מדיה וקבצים בנושא העיר החופשית ליבק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרובינציית שלזוויג-הולשטיין

פרובינציית שלזוויג-הולשטיין הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה בשטחי הפרובינציה, מדינת שלזוויג-הולשטיין שהשתייכה לגרמניה המערבית. בשנת 1868 צורפו דוכסות שלזוויג שנכבשה על ידי פרוסיה במלחמת שלזוויג השנייה, ודוכסות הולשטיין שנכבשה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ליצירת פרובינציית שלזוויג-הולשטיין. בשנת 1876 צורפה לפרובינציה דוכסות סקסוניה-לאוונבורג. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, ובשנת 1920 נערך בשלזוויג משאל עם, ובסיומו הצטרפה צפון-שלזוויג לדנמרק. בשנת 1937 צורפה העיר החופשית ליבק לתחומי הפרובינציה. לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו רוב שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הבריטי. בשנת 1946 הוקמה בשטחי הפרובינציה מדינת שלזוויג-הולשטיין, שהצטרפה בשנת 1949 לגרמניה המערבית. מדיה וקבצים בנושא פרובינציית שלזוויג-הולשטיין בוויקישיתוף Schleswig-Holstein בוויקיטקסט באנגלית
רפלקס מורו

רפלקס מוֹרוֹ (Moro) הוא רפלקס מולד המתבטא בפרישת וקיפול זרועות ולעיתים בכי, המופיע אצל תינוקות בעת בהלה, למשל כתגובה לנפילת הראש אחורנית. הוא נראה בעל ערך הישרדותי פוטנציאלי, של היצמדות לאם או למטפל. ניתן להבחין ברפלקס בצורתו הלא-שלמה כבר אצל פגים שנולדו לאחר השבוע ה-28 להיריון, והוא מופיע בצורתו המלאה אצל אלו שנולדו החל מהשבוע ה-34. הרפלקס בדרך כלל נעלם בגיל שישה חודשים. הרפלקס מופיע בתגובה לרעש חזק ובלתי צפוי או כשהתינוק חש שהוא נופל. זהו ככל הנראה הפחד היחיד שאינו נלמד וקיים אצל תינוקות אדם מזמן לידתם. הרפלקס תואר לראשונה על ידי רופא הילדים האוסטרי ארנסט מורו (1874–1951), והוא קרוי על שמו. במחקר "אלברט הקטן" השתמשו באפקט מורו כדי להראות התניה קלאסית ולגרום לתינוק לפחד מעצמים פרוותיים לבנים. החשיבות הרפואית של הרפלקס היא בהערכת האינטגרציה של מערכת העצבים המרכזית, שכן הרפלקס מורכב מארבעה חלקים ברורים: בהלה פרישת הזרועות קיפול הזרועות בכי (בדרך כלל) העדרו של אחד המרכיבים (פרט לבכי) או אסימטריה בתנועות נחשבת לחריגה, כמו גם המשך קיומו של הרפלקס אצל תינוקות מבוגרים יותר, ילדים או מבוגרים. מדיה וקבצים בנושא רפלקס מורו בוויקישיתוף רוני שגב זכריה, ‏אינסטינקט בסיסי: 5 רפלקסים אצל תינוקות, באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2011 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בן קרומפטון

בנג'מין "בן" לורטון קרומפטון (באנגלית: Benjamin "Ben" Lorton Crompton; נולד ב-1974) הוא שחקן אנגלי, המוכר בעיקר מהופעתו בסדרת המערכונים "Man Stroke Woman" של ה-BBC, ומהופעתו בתפקיד אדיסון טולט בסדרה "משחקי הכס" של HBO. הוא גם הופיע בסיטקום "אידיאלי" של BBC Three בכיכובו של ג'וני וגאס. קרומפטון נולד בעיר סטוקפורט שבמחוז מנצ'סטר רבתי. הוא היה חבר בלהקת התיאטרון "Youth Unlimited Theatre Group". ב-2002 הופיע קרומפטון בסרט "הכל או כלום", בסדרת הטלוויזיה "לדפוק שעון" ובסרט הטלוויזיה "Housewife, 49". בסרט "102 כלבים וגנבים" שיחק בתפקיד יואן. בין השנים 2012 ו-2014 השתתף בשלוש העונות של הסדרה הקומית "פרמפייס" בתפקיד קית', אבא של ג'יימי. ב-2011 הופיע קרומפטון בתפקיד ויליאם נאט בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר" של רשת ITV. ב-2012 שיחק בסרט "Blood". ב-9 באוגוסט 2011 אישר ג'ורג' ר. ר. מרטין בפוסט בבלוג שלו שקרומפטון לוהק לתפקיד אדיסון טולט (הקרוי גם Dolorous Edd), מאנשי משמר הלילה, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". קרומפטון המשיך לגלם את הדמות מהעונה השנייה ועד השישית של "משחקי הכס". ב-2014 שיחק קרומפטון בתפקיד קצין ימי בפרק "בתוך הדאלק" בעונה השמינית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד ב-2014 השתתף בדרמה "The Great Fire" של רשת ITV וגילם את דמותו של "מר בגוול". ב-2016 הופיע בווידאו קליפ בשם "Old Skool" של להקת המוזיקה האלקטרונית "מטרונומי" (אנ'). בן קרומפטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Ben Crompton – Biography "Watchers on the Wall on Twitter". Twitter. "BBC – Press Office – Ideal supporting male cast". bbc.co.uk. "Not A Blog – Across the Atlantic Sea". livejournal.com. "Watchers on the Wall on Twitter". Twitter.
זוריטה

זוריטה (באנגלית: Zorita, נולדה קתרין בויד, 30 באוגוסט 1915 – 12 בנובמבר 2001) הייתה מופיעת בורלסק אמריקאית. היא הייתה ידועה במיוחד עבור ריקודי "הנחש הקדוש" ו"נישואים עם נחש" שהייתה מבצעת עם נחשי רב החנק שלה, 'אלמר ואוסקר', וכן עבור מופעי ג'נדרבנדינג שנקראו "חצי-חצי", בהם הייתה מתלבשת כגבר בצד ימין, וכאשה בצד שמאל, ומבצעת ריקוד או סטריפטיז בהם שתי הדמויות החצויות מקיימות אינטראקציות שונות. היא נולדה בשם קתרין בויד בינגסטאון, אוהיו בשנת 1915, ואומצה בגיל תשעה חודשים על ידי זוג מתודיסטי קפדני. אביה המאמץ מת כשהיא הייתה בת ארבע, ואמה המאמצת נישאה מחדש לגבר שהתעלל בקתרין מינית. קתרין ברחה מהבית ונישאה בגיל 15, אך נישואיה לא ארכו זמן רב, ועדיין בת 15, היא החלה לעבוד בתור חשפנית במסיבות רווקים ובאירועים נודיסטים בתערוכה העולמית בסן דייגו. היא עברה לניו יורק, שם עסקה בעבודות מזדמנות, ובעיקר כמניקוריסטית. ב-1935, כשעבדה בתור מוכרת סיגריות בתערוכת המדינה של ניו יורק, היא ראתה את מופע הבורלסק הראשון שלה, והוקסמה מהרקדנית הראשית. היא תפרה לעצמה תלבושת, ונכנסה למועדון מקומי בביטחון רב כאשר היא מצהירה שהיא-היא הרקדנית מהתערוכה, וקיבלה את המשרה הראשונה שלה כרקדנית בורלסק. זוריטה נהייתה ידועה בשל המופעים הייחודיים ומעוררי המחלוקת שלה. כגון מופעי "חצי-חצי". אחד המפורסמים היה "החתן והכלה", כשהיא לבושה בחצי הגוף בתור חתן ובשני בתור כלה, וכאשר תמיד צד אחד מופנה לקהל כך שנוצרה אשליה של אינטראקציה בין הדמויות, החלו הדמויות להפשיט אחת את השנייה, כאשר הריקוד הסתיים ב"השתוללות ליל הכלולות". במופע אחר, היא יצרה קורי עכביש מקושטים באבנים נוצצות, ויצרה את הרושם שעכביש בלתי נראה מסיר מעליה את הבגדים. הריקוד האייקוני שלה נקרא "מימוש הנישואים עם נחש", שבו היא התפשטה בעוד היא מחזיקה בנחש באורך כמעט שלושה מטר. ב-1941, זוריטה נעצרה על ידי החברה האמריקאית למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים בשל שימושה בנחשים במופע שלה. היא גם הייתה מטיילת ברחובות העיר עם הנחשים, כשמובילה אותם ברצועות. היא שוחררה בערבות של 1,500 דולר, אבל אחרי המופע האחרון שלה בניו יורק כל הנחשים בחזקתה הוחרמו. היא פרשה מהופעות בשנת 1954 וניהלה מספר מועדוני בורלסק בניו יורק ומיאמי עד שפרשה מן המקצוע לחלוטין ב-1974 כדי להרביע חתולים פרסיים. זוריטה הייתה ביסקסואלית מוצהרת, וניהלה יחסים עם גברים ועם נשים, והייתה אומרת שהיא מעדיפה נשים, אך מקיימת יחסים עם גברים עבור מה שהייתה מקבלת מהם. היא הייתה מוטרדת מכך שבנות חסותה לא תמיד פעלו כמוה, מכיוון שמצאה את חלקן במרוצת הזמן חיות ללא פנסיה או מקור תמיכה לילדיהן. נולדה לזוריטה בת אחת, בשנת 1939, לה קראה טאני. היא נפטרה ב-12 בנובמבר 2001, בגיל 86. זוריטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Toledo Blade - Google News Archive Search". news.google.com. נבדק ב-2015-12-16. "Spectacles of Agency and Desire: Exotic Dancers and Celebrities with their Exotic Pets". Spectacles of Agency and Desire: Dance Histories and the Burlesque Stage. נבדק ב-2015-12-16. Behind the Burly Q: The Story of Burlesque in America, Leslie Zemeckis, Skyhorse Publishing, Inc, 2013 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זוריטה".
פארקס

האם התכוונתם ל... אלכס פארקס – זמרת בריטית גורדון פארקס – מוזיקאי סופר, עיתונאי ופעיל חברתי אפרו-אמריקאי רוזה פארקס – פעילה אפרו-אמריקאית בתנועה האמריקאית לזכויות האזרח פארק פרקס
קורנטין (עיתון)

הדינשטאגישי קורנטין והפרייטאגישי קורנטין (מיוני 1687, דינשטאגישי קורנט ופרייטאגישי קורנט; מלועזית, "העיתון של יום שלישי" ו"העיתון של יום שישי") היה עיתון ביידיש שיצא לאור באמסטרדם ב-1686 ו-1687, קודם במתכונת של דו-שבועון ואחר כשבועון בלבד. היה זה כתב-העת היידי הראשון בהיסטוריה, והעיתון היהודי השני בכלל, לאחר ה"גזטה די אמסטרדם" שיצא בספרדית מ-1672. לא הרבה ידוע על העיתון. המוציא לאור הראשון היה אורי פייבש בן אהרן הלוי (1715 – 1627), אשכנזי יליד אמסטרדם שסבו הגיע מאמדן כדי להורות לאנוסים מספרד ופורטוגל ששבו ליהדותם בעיר. הוא היה אחד המדפיסים החשובים בדורו באות עברית. העורך והכותב הראשי היה משה בר אברהם אבינו מניקלשבורג, גר צדק. אמסטרדם הייתה מרכז עיתונות גדול, והשלטונות התירו חופש ביטוי רחב יחסית. שני היזמים פרסמו את ה"קורנטין" לקהילה האשכנזית הגדלה, שהגיעה לקרוב ל-3,000 נפש בעת שהחל לצאת לאור, אולי גם בהשראת ה"גזטה". בתחילה הדפיסו את ה"קורנטין" כדו-שבועון: מהדורה אחת יצאה ביום שלישי, ועל כן נקראה "דינשטאגישי קורנטין", והשנייה ביום שישי, "פרייטאגישי קורנטין." לא ידוע מתי נדפס העותק הראשון, אך הישן ביותר שנמצא הוא מ-9 באוגוסט 1686. שמותיהם של הלוי ובר אברהם הופיעו בכל מהדורה בתארים "המחוקק" ו"המסדר". לא היו להם אמצעים לשכור כתבים משלהם והם עסקו כמעט אך ורק בתרגום ידיעות מהעיתונים הגדולים. רוב החדשות היו אודות ענייני העולם, אך גם בלווית דגשים יהודיים מדי פעם. כשדיווחו אודות העלאתם על המוקד של שלושה אנוסים בליסבון, צירפו לכך תפילות לנקמה. ב-6 ביוני 1687 חדל פייבש הלוי להוציא את העיתון לאור עקב קשיים כספיים. דוד די קָסְטְרוֹ טַרְתָּס, מפרסם ה"גזטה" מן הקהילה הספרדית, רכש את השליטה. משה בר אברהם הוסיף לשמש כעורך וככותב בפועל. השם שונה מ"קורנטין" ל"קורנט" וטרתס הוסיף את סמל העיר אמסטרדם לכותרת. ב-5 באוגוסט נכתב ב"קורנט" שמשם והלאה תתפרסם רק מהדורת יום שישי, עקב אי-רווחיותה של זו ביום שלישי. העותק האחרון שנמצא נדפס ב-5 בדצמבר, אם כי לא ברור מתי אכן חדל ה"קורנט" לצאת. כמאה מהדורות שלו שרדו בסך הכל ונתגלו על ידי חוקרים. היה זה עיתון היידיש הראשון, והאחרון לתקופה ארוכה: רק ב-1771 יצא שוב כתב-עת בשפה, ה"דירנפורטער פריפילגירטע צייטונג" בדירנפורט שליד ברסלאו. Hilde Pach, The Short-lived Blossoming of the Yiddish Press in the Netherlands. Hilde Pach, Arranging reality: The editing mechanisms of the world’s first Yiddish newspaper, the Kurant. נספח עם צילומי כמה ממהדורות הקורנטין.