laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדגר טייסן

אדגר טייסן (בגרמנית: Edgar Theissen; ‏ 14 בפברואר 1890 – 20 ביוני 1968) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. טייסן נולד ב-14 בפברואר 1890 באאכן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1908 התגייס טייסן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-70 (לורן ה-4). במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת טייסן ברגימנט הארטילריה של המשמר ה-5, שהשתייך לדיוויזיית המשמר ה-3, ואף נפצע במהלך הקרבות. לאחר מכן שירת בדיוויזיה ה-207 ובקורפוס ה-9, ואף הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל טייסן את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר טייסן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה טייסן לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט ומונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-2. ב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במאי 1936 מונה לראש ענף אב"ך בוורמאכט. ב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-262. עם פרוץ המלחמה היה טייסן מפקד הדיוויזיה ה-262, ופיקד עליה בחזית המערבית כעתודת הארמייה השביעית. ב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם טייסן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה לחם טייסן עם הדיוויזיה במסגרת הארמייה ה-17 כחלק מהקורפוסים ה-4, ה-44 לסירוגין. לאחר מכן לחם כחלק מוה-51 במסגרת הארמייה השישית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם כחלק מה-35 במסגרת הארמייה השנייה. בפברואר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-35 תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, וב-19 ביולי 1942 מונה טייסן למפקד הקורפוס ה-35. ב-15 בספטמבר 1942 מונה טייסן למפקד קורפוס המילואים ה-61, וב-1 באוקטובר אותה שנה הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. טייסן פעל עם הקורפוס שבפיקודו באזור וילנה, עד לפירוקו ב-21 בפברואר 1944. ב-4 באפריל 1944 מונה טייסן למפקד כוח משימה בקבוצת ארמיות G, ופיקד עליו עד ה-26 באוגוסט 1944. לאחר מכן הועבר טייסן לעתודת המילואים, וב-23 באפריל 1945 נפל בשבי האמריקני. בהיותו בשבי החל טייסן ללמוד לימודי תאולוגיה, והמשיך בהם אף לאחר שחרורו מהשבי בשנת 1947. בשנת 1952 הוסמך טייסן לכמורה, ונהיה כומר בעיר מנשנגלדבך, שם התגורר עד מותו ב-20 ביוני 1968. אדגר טייסן באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-37 (Höheres Kommando z.b.V. XXXVII)
סיליקוזיס

סיליקוזיס (Silicosis) היא מחלת ריאות תעסוקתית הנגרמת משאיפת אבק סיליקה (צורן דו-חמצני) גבישי המשתייכת למשפחת מחלות אבקת הריאות. המחלה מאופיינת בהיווצרות דלקת ולייפת בצורה של נגעים נודולריים באונות העליונות של הריאות. סיליקוזיס, במיוחד בצורתו החריפה, מאופיין בקוצר נשימה, שיעול, חום וכחלון. סיליקוזיס היא המחלה התעסוקתית השכיחה ביותר וגרמה ל-46,000 מקרי מוות ברחבי העולם בשנת 2013 (לעומת 55,000 מקרי מוות בשנת 1990). המחלה שכיחה בקרב אנשים שעסקו בחשיפה לסיליקה במהלך חייהם, כמו כורים שחצבו בסלעים כדי לחפור מנהרות. מניעה של המחלה מתבצעת בעיקר על ידי מניעת החשיפה לאבק. אבחון סיליקוזיס מתבצע לרוב על ידי הרופא כשלמטופל אין היסטוריה של מחלה אחרת שיכולה להסביר את התסמינים, יש היסטוריה של חשיפה לאבק ועל ידי שימוש באמצעי דימות (בעיקר צילום חזה). לעיתים קרובות, סיליקוזיס עשוי להידמות לבצקת ריאות, דלקת ריאות ושחפת, מצב העלול לגרום לאבחנה שגויה. בבדיקת תפקודי ריאות עלולה להופיע הפרעה בזרימת האוויר, אך הבדיקה עשויה להיות גם תקינה. המחלה יכולה להוביל לאי ספיקה נשימתית מתקדמת, צורך בהשתלת ריאה ומוות. פרט לטיפול תומך והשתלת ריאה, אין כיום טיפול יעיל למחלה. שטיפת ריאות (Whole lung lavage) הוא הטיפול היחיד שיכול לעזור בהתחלה אבקת הריאות אזבסטוזיס מדיה וקבצים בנושא סיליקוזיס בוויקישיתוף סיליקוזיס מתוך האתר medico סיליקוזיס מתוך האתר של המוסד לבטיחות וגהות רוני לינדר, רופאים פירסמו מחקר על נזקים לעובדים עם אבן קיסר - החברה מאיימת בתביעה, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2012 סיליקוזיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סאיטאמה סופר ארנה

סאיטאמה סופר ארנה (ביפנית: さいたまスーパーアリーナ) הוא אולם הופעות וספורט הממוקם בסאיטאמה שבמטרופולין טוקיו שביפן, והוא האולם הגדול במדינה. האולם נבנה בשנות ה-90 ונפתח ב-2000. האולם אירח את משחקי הגמר של מונדובאסקט 2006. מדיה וקבצים בנושא סאיטאמה סופר ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאיטאמה סופר ארנה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של סאיטאמה סופר ארנה (באנגלית) סאיטאמה סופר ארנה, ברשת החברתית פייסבוק סאיטאמה סופר ארנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאיטאמה סופר ארנה, ברשת החברתית אינסטגרם
עונת 1955/1956 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1955/1956 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה הראשונה של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-4 בספטמבר 1955 ותחרות הסתיימה ב-13 ביוני 1956. בתחרות השתתפו 16 קבוצות. משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד, אלופת ספרד. רעיון בארגון התחרות החל להתגלגל לאחר שבעיתונות הבריטית נכתב שקבוצה אנגלית וולברהמפטון וונדררס שניצחה בסתיו 1954 את ספרטק מוסקבה והונבד ההונגרית היא הקבוצה החזקה באירופה. עורך עיתון ספורט צרפתי ל'אקיפ החל לקדם את הרעיון שקיבל תמיכת אופ"א. עיתון זה גם בחר את הקבוצות המשתתפות וארגן את הזוגות של שמינית גמר. לתחרות הוזמנו 16 קבוצות. צ'לסי לא קיבלה אישור מהתאחדות הכדורגל האנגלית והוחלפה על ידי "גוורדיה ורשה". בעקבות סירוב אלופי הולנד, הונגריה ודנמרק להשתתף בתחרות, הם הוחלפו על ידי פ.ס.וו. איינדהובן, וורורס לובוגו ו"אורכוס" בהתאמה. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. גמר גביע אירופה לאלופות 1956. מדיה וקבצים בנושא עונת 1955/1956 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1955/1956 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) נתונים מאתר אופ"א
מרכז גרינלנד פולי

מרכז גרינלנד פולי הוא גורד שחקים שמשמש למשרדים אשר ממוקם בעיר ג'ינאן שבמחוז שאנדונג שבסין. גובהו של המגדל הוא 301 מטרים (988 רגל) והוא כולל כ-61 קומות עליות ו-3 קומות תת-קרקעיות. המגדל משתרע על שטח של 111,064 מטר רבוע וכולל כ-860 מקומות חנייה ו-22 מעליות. בניית המגדל החלה בשנת 2010 והסתיימה כעבור 5 שנים, בשנת 2015. המגדל הוא המגדל הגבוה ביותר בעיר ג'ינאן וה-38 בגובהו בסין כולה. המגדלים הגבוהים בעולם ליטופ פלאזה מגדל צ'אנג פו ג'ין מאו מדיה וקבצים בנושא מרכז גרינלנד פולי בוויקישיתוף http://www.skyscrapercenter.com/building/greenland-puli-center/10358
פרס משחק השנה

פרס משחק השנה (בגרמנית: Spiel des Jahres) הוא פרס השנה הגרמני למשחקי קופסה. הפרס מחולק מאז שנת 1979 במטרה לתגמל מצוינות בעיצוב משחקי קופסה ולקדם משחקי קופסה איכותיים בשוק הגרמני. הפרס ניתן על ידי חבר שופטים מגרמניה, שווייץ ואוסטריה, אשר בוחנים משחקי קופסה בשנה הקודמת לחלוקת הפרס. המשחקים שמועמדים לפרס הם "משחקים משפחתיים". משחקי מלחמה, משחקי תפקידים, קלפי אספנות ומשחקים אחרים בעלי רמת תחרותיות גבוהה אינם נכללים כמועמדים לפרס. מאז 1989 יש פרס נפרד למשחקים לילדים. במספר מקרים חבר השופטים בחר לתת פרס מיוחד נוסף למשחקים מסובכים יותר, כגון המשחק אגריקולה, שזכה בפרס בשנת 2008. בשנת 2011 חלוקת פרס מיוחד למשחקים מסובכים יותר הפכה לקטגוריה משל עצמה, ונקראת "Kennerspiel des Jahres" או "פרס המשחק למומחים". הקריטריונים לפיהם נבחר הפרס: הרעיון שמאחורי המשחק (מקוריות, משחקיות וערכיות) מבנה כללי המשחק (בהירות, צלילות ומבנה) תצוגה (קופסה, חלקי המשחק, ספר החוקים) עיצוב (פונקציונליות וצורה) המועמדויות לפרס הוכרזו ב-23 במאי 2016, והזכיות הוכרזו ב-18 ביולי 2016. פרס משחק השנה פרס משחק השנה למומחים פרס משחק השנה לילדים פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא פרס משחק השנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס משחק השנה (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של פרס משחק השנה (באנגלית) פרס משחק השנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אוגדה 85

אוגדה מרחבית 85 (אוגמ"ר העמקים) הייתה אוגדת מילואים וביטחון שוטף בצה"ל, שפעלה משנות השבעים ועד שנת 1992. בשנות השבעים הוקמה מפקדת שליטה (משל"ט) העמקים. בשנות השמונים הפכה להיות אוגדה מרחבית עם שתי חטיבות מרחביות: חטיבה 228 (חטיבת העמקים או חטמ"ר צמח) וחטיבת הבקעה (חטיבה 417). בשנת 1986 מונה תת-אלוף האיל סלאח למפקד האוגדה והיה לדרוזי הראשון בדרגת תת-אלוף. בשנת 1992 פורקה אוגדה מרחבית 85. בשנת 2003 אוחדו חטמ"ר צמח עם חטמ"ר הבקעה והפך לחטמ"ר הבקעה והעמקים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. חטיבת העמקים (228) חטיבת הבקעה (417) מדיה וקבצים בנושא אוגדה 85 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יחידות צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ילנה דולינין

ילנה דולינין (נולדה ב-6 בפברואר 1978) היא אתלטית ישראלית. אלופת ישראל בחצי מרתון (2015). החזיקה בשיא ישראל בריצת מרתון (2:35:59 שעות) מספטמבר 2016 ועד נובמבר 2018. דולינין נולדה ביקטרינבורג ברוסיה. התאמנה בצעירותה בריצה. בגיל 17 החלה ללמוד כלכלה באוניברסיטת יקטירנבורג. ב-1999 עלתה לישראל והשלימה תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן. לאחר לימודיה החלה לעבוד בתחום. בשנת 2015, בגיל 37, חזרה להתאמן באופן מקצועי בהדרכת מוטי מזרחי במועדון איילות. בשנת 2016, בתחרות המרתון הראשונה שלה, במרתון ברלין קבעה דולינין שיא ישראלי חדש של 2:35:59 שעות, שיפור של 37 שניות לשיא בן ה-12 שנים של נילי אברמסקי (2:36:36 שעות)., שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי צ'מטאי-סלפטר. דולינין נשואה ואם לשלוש בנות. 2015 מקום ראשון במרוץ אייל מקום ראשון במירוץ אשדוד (אליפות המדינה ב-10 ק"מ) מקום ראשון במרוץ עגור אלופת ישראל בחצי מרתון 2016 מקום 7 במרתון ברלין. ילנה דולינין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אבינעם פורת, כך גיליתי בגיל 37 שאני רצה מצטיינת, באתר ynet, 18 בדצמבר 2015 אורי טלשיר, הסטארט־אפ שיהפוך אותך לשיאנית כבר במרתון הראשון, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2016 ערן נבון, ריצת חייה, באתר ישראל היום, 13 באוקטובר 2016 אורי טלשיר, הסטארט־אפ שיהפוך אותך לשיאנית כבר במרתון הראשון, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2016 דני בורשבסקי, שיא ישראלי לילנה דולינין במרתון ברלין, שוונג, 25 בספטמבר 2016
הקורפוס ה-62 (ורמאכט)

הקורפוס ה-62 (בגרמנית: LXII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-2 בספטמבר 1942 בברלין בשם "קורפוס המילואים ה-62", והועמד תחת פיקוד פרדיננד נוילינג. הקורפוס הוצב בדובנו שבאוקראינה, ובתחילת שנת 1944 הועבר לצרפת, שם פעל תחת פיקוד הארמייה ה-19 במרסיי. ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-62, והשתתף בלחימה במבצע דרגון, וב-18 באוגוסט 1944 הושמד הקורפוס על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-36. פרדיננד נוילינג (2 בספטמבר 1942 - 2 בנובמבר 1944) במבצע דרגון כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית המילואים ה-148 הדיוויזיה ה-242 קורפוס המילואים ה-62 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הקורפוס ה-62 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
רקוויאם (קאוואלי)

מיסה על המתים בשמונה קולות (בלטינית: Missa pro defunctis per octo vocibus) היא מיסת רקוויאם שהולחנה על ידי המלחין האיטלקי, פרנצ'סקו קאוואלי בשנת 1675. המיסה הולחנה כשנה לפני מותו של המחבר ויועדה מראש לטקסים שיערכו לכבודו לאחר מותו. יצירה זו היא אחת מן היצירות החשובות ביותר של קאוואלי שאינן אופרות והלחנה חשובה של הרקוויאם מתקופת הבארוק. בשנת 1675 חש פרנצ'סקו קאוואלי, שהיה כבר בן למעלה מ-70 ונחשב לאחד מהמלחינים החשובים באיטליה, שמותו מתקרב. הוא החליט להלחין יצירה שתוצג לראשונה בטקסים לזכרו ובחר להלחין מיסת רקוויאם לצורך כך. הוא כתב צוואה מפורטת אותה השאיר יחד עם היצירה ובה הנחיות כיצד לבצע את הרקוויאם. בניגוד למה שנאמר לעיתים, הרקוויאם לא נועד להלווייתו של קאוואלי אלא לשני טקסי אזכרה שקאוואלי רצה שיערכו לכבודו לאחר מותו: אחד בבזיליקת סן מרקו שם עבד קאוואלי כקאפלמייסטר משנת 1668 ואחד בכנסיית סן לורנצו בוונציה, שם נקבר. המנצח המיועד היה נטאלה מונפראטו, שהיה יורשו של קאוואלי בתפקיד מנצח המקהלה של בזיליקת סן מרקו. לצורך כל אחד מביצועי הרקוויאם הקצה קאוואלי סכום גדול של כסף ואף קבע במפורט כיצד יחולקו התמלוגים. קאוואלי נפטר ב-14 בינואר 1676 ובקשותיו מולאו. הרכב היצירה כולל מקהלה של 8 קולות (סופרן, אלט, טנור ובס - כל אחד מהם פעמיים) ובאסו קונטינואו. ביצוע ממוצע של היצירה אורך בין 35 ל-40 דקות. Requiem aeternam Kyrie Eleison Dies Irae Offertorium Sanctus Agnus Dei Libera me הרקוויאם בספריה הכוראלית החופשית (ChoralWiki).
פרדיננד נוילינג

גנרל פרדיננד נוילינג (בגרמנית Ferdinand Neuling;‏ 22 באוגוסט 1885 – 20 בפברואר 1960) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. נוילינג נולד ב-22 באוגוסט 1885 בבאוצן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-139 (הסקסוני המלכותי ה-11), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף נוילינג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הועלה נוילינג לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1930 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-2 (הפרוסי). ב-1 ביוני 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-23. ב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1939 מונה נוילינג למפקד הלאנדווהר באופלן, וב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-239. בפרוץ המלחמה מונה נוילינג למפקד הדיוויזיה ה-239, ולחם עמה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ולאחר מכן נשאר עמה בפולין ככוח כיבוש. במהלך המערכה על צרפת לחם נוילינג עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-33 במסגרת הארמייה השביעית, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם נוילינג עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה ה-11, וב-19 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בינואר 1942 פורקה הדיוויזיה, ונוילינג הועבר לעתודת המילואים. ב-28 בפברואר 1942 קיבל נוילינג על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-2 בספטמבר 1942 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-62. הקורפוס הוצב בדובנו שבאוקראינה, ובתחילת שנת 1944 הועבר לצרפת, שם פעל תחת פיקוד הארמייה ה-19 במרסיי. ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-62, והשתתף בלחימה במבצע דרגון, וב-18 באוגוסט 1944 הושמד הקורפוס על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-36 ונוילינג נפל בשבי. בשנת 1947 שוחרר נוילינג מהשבי. לאחר שחרורו התגורר נוילינג בעיר הילדסהיים, עד למותו ב-20 בפברואר 1960, והוא בן 74 שנים. פרדיננד נוילינג באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הדיוויזיה ה-239 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-239 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת ובמבצע ברברוסה, ולאחר מכן פורקה. הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד פרדיננד נוילינג. במהלך הפלישה לפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ולאחר מכן נשארה בפולין ככוח כיבוש. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-33 במסגרת הארמייה השביעית, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם נוילינג עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה ה-11. ב-1 בינואר 1942 פורקה הדיוויזיה, ומפקדת הדיוויזיה התאחדה ב-26 במרץ 1942 עם הדיוויזיה ה-294. פרדיננד נוילינג (26 באוגוסט 1939 - 1 בינואר 1942) אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריך היינמן

גנרל אריך היינמן (בגרמנית Erich Heinemann;‏ 13 בינואר 1881 – 22 בינואר 1956) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. היינמן נולד ב-13 בינואר 1881 בדיסלדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1900 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-15 (אלזס העילי ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף היינמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1928 הועלה היינמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקד בית הספר לתותחנות, ובספטמבר 1937 פרש לביתו. עם פרוץ המלחמה גויס היינמן שוב, וב-1 במרץ 1940 מונה היינמן למפקד יחידות הארטילריה בOB Ost. ב-15 במאי 1940 מונה היינמן למפקד אגד הארטילריה ה-302, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהארמייה הרביעית. בדצמבר 1941 מונה היינמן לסגן מפקד הקורפוס ה-12, ו ב-25 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-28 בנובמבר 1943 מונה היינמן למפקד הקורפוס ה-65, שמשימתו העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, וב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. בקיץ 1944 החל הקורפוס בשיגור הרקטות, אולם נוצרה בעיות סמכות ופיקוד עם הלופטוואפה. ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 הועבר היינמן לעתודת המילואים. ב-28 בפברואר 1945 פרש הינמן מהצבא, ובאמצע יולי 1945 נפל בשבי הרוסי. בשנת 1949 שוחרר היינמן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר היינמן בברלין, עד למותו ב-22 בינואר 1956, והוא בן 75 שנים. אריך היינמן(הקישור אינו פעיל) באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הקורפוס ה-30 (ורמאכט)

הקורפוס ה-30 (בגרמנית: XXX. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-26 באוגוסט 1939, והועמד תחת פיקוד אוטו הרטמן. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה הקורפוס חלק מפלגת הארמייה A במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C, ובמהלך המערכה בבלקן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-11 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף בקרב הראשון על חצי האי קרים ובמצור על סבסטופול. בספטמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרבות הקשים על לנינגרד, כחלק מהארמייה ה-18 ומהארמייה ה-11 לסירוגין, ובדצמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית שהשתייכה לקבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בינואר 1943 הוגדר הקורפוס ה-30 כפלגת הארמייה פרטר-פיקו, והוכפף לקבוצת ארמיות דון, עמה השתתף בקרבות הקשים באזור הדון והדונייץ. בפברואר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמה בקרב חרקוב השלישי. בינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות A ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, והשתתף עמה במבצע דנייפר-קרפטי. באוגוסט 1944 לחם הקורפוס במבצע יאשי-קישינב כחלק מהארמייה השישית, והושמד במהלך הקרבות. ב-20 באוקטובר 1944 הוקם הקורפוס מחדש על בסיס הקורפוס ה-65, שהיה מופקד על שיגור רקטות הV1 והV2. ב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, והקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה ה-15 בהולנד. ב-1 בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-25, עמה לחם עד סוף המלחמה. אוטו הרטמן (26 באוגוסט 1939 - 25 במרץ 1941) אויגן אוט (25 במרץ 1941 - 10 במאי 1941) הנס פון זלמות (10 במאי 1941 - 27 בדצמבר 1941) מקסימיליאן פרטר-פיקו (27 בדצמבר 1941 - 4 ביולי 1944) פיליפ קלפל (4 ביולי 1944 - 16 ביולי 1944) גאורג-וילהלם פוסטל (16 ביולי 1944 - 31 באוגוסט 1944) אריך היינמן (26 באוקטובר 1944 - 15 בנובמבר 1944) גוסטב ההנה (15 בנובמבר 1944) יואכים פון טרסקו (15 בנובמבר 1944 - 23 בנובמבר 1944) פרידריך-וילהלם נוימן (23 בנובמבר 1944 - 16 בדצמבר 1944) פיליפ קלפל (16 בדצמבר 1944 - 25 באפריל 1945) אדולף בורמייסטר (25 באפריל 1945 - 8 במאי 1945) במהלך המערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-258 הדיוויזיה ה-93 הדיוויזיה ה-79 במהלך המערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-50 הדיוויזיה ה-164 במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-198 הדיוויזיה הרומנית ה-8 הדיוויזיה הרומנית ה-13 הדיוויזיה הרומנית ה-14 במהלך מבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-384 הדיוויזיה ה-302 הדיוויזיה ה-257 הדיוויזיה ה-15 הדיוויזיה ה-306 הקורפוס ה-30 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הקורפוס ה-65 (ורמאכט)

הקורפוס ה-65 (בגרמנית: LXV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-28 בנובמבר 1943 בשם "הקורפוס ה-65", והועמד תחת פיקוד אריך היינמן. משימת הקורפוס העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, ומפקד הקורפוס היה איש ארטילריה מעולה. בקיץ 1944 החל הקורפוס בשיגור הרקטות, אולם נוצרה בעיות סמכות ופיקוד עם הלופטוואפה. ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, ויחידות הקורפוס פוצלו בין דיוויזיית הנ"מ ה-5 לבין כוח מיוחד של הואפן אס אס. אריך היינמן (28 בנובמבר 1943 - 20 באוקטובר 1944) הקורפוס ה-65 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
פטריק קנדי (שחקן)

פטריק קנדי (באנגלית: Patrick Kennedy; נולד ב-26 באוגוסט 1977) הוא שחקן אנגלי. קנדי נולד בלונדון. הוא שיחק בתפקיד ד"ר מייסון בסדרת הדרמה "אימפריית הפשע" והיה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך כחלק מאנסבמל השחקנים. ב-2012 השתתף בסרט "סוס מלחמה" בבימויו של סטיבן ספילברג, ולוהק למיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון" של HBO. קנדי שיחק בסרט זוכה האוסקר "כפרה" בכיכובה של קירה נייטלי. הוא הופיע בסרט "The Last Station" לצדם של ג'יימס מק'אבוי ופול ג'יאמטי, ובסרט "אני ואורסון ולס" יחד עם קלייר דיינס. בטלוויזיה כיכב לצדה של קארי מאליגן בתפקיד ריצ'רד קרסטון במיני-סדרה של ה-BBC "בית קדרות", עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. עוד בטלוויזיה הופיע קנדי בסדרה "מרגלי קיימברידג'", ובתפקיד אורח בסדרה "ספוקס". הוא גם שיחק בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג", בדרמה הקומית "שנה מופלאה" ובסרט "מינכן". הוא לוהק לסדרה "The Money" של HBO לצדם של ברנדן גליסון ונייתן ליין. פטריק קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטריק קנדי, באתר AllMovie (באנגלית) פטריק קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פטריק קנדי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פטריק קנדי באתר ה-BBC Nominations Announced for the 19th Annual Screen Actors Guild Awards Deadline-Patrick Kennedy cast as lead in HBO Pilot
פטריק קנדי

האם התכוונתם ל... פטריק קנדי (1823–1858) (אנ') – סבא רבא של הנשיא ג'ון פ. קנדי פטריק ג'וזף קנדי (אנ') – סבו של ג'ון פ. קנדי (1858–1929) פטריק בובייה קנדי (אנ') – בנו של ג'ון פ. קנדי שנפטר בילדותו פטריק ג'וזף קנדי השני (אנ') פטריק קנדי (1786–1850) בישופ קילאלו Bishop of Killaloe פטריק קנדי (פולקלוריסט) (אנ') – מוכר ספרים בדבלין (1801–1873)  פטריק קנדי (פוליטיקאי קנדי) (אנ') – פוליטיקאי מקוויבק יליד אירלנד  פטריק קנדי (פוליטיקאי מלימריק) (אנ') פטריק פ. קנדי (אנ') פטריק קנדי (שחיין) (אנ') פטריק קנדי (שחקן) – שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי פטריק קנדי (במאי) (אנ') פטריק קנדי (מוזיקאי) (אנ')
888 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... 888 – שנה בלוח השנה היוליאני כביש 888 – כביש אורך בצפון ישראל 888 אחזקות – חברה העוסקת בהימורים מקוונים
אווה ריבר-שטייר

אווה ריבר-שטייר (נולדה ב-1951) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה ודוגמנית אוסטרית. ריבר-שטייר נולדה בשטיריה בשנת 1951. ב-1969 זכתה שטייר בתואר מיס אוסטריה, ובאותה שנה השתתפה גם בתחרות מיס תבל והייתה בין חמש עשרה המועמדות הסופיות לתואר. בתחרות מיס עולם 1969 היא זכתה במקום הראשון. (אולה ווייגרסטורפר כנציגת אוסטריה הצליחה לשחזר הישג זה בשנת 1987) במהלך כהונתה כמיס עולם היא השתתפה בסיור של בוב הופ לווייטנאם. ריבר-שטייר גילמה את העוזרת של גנרל גוגול בשלושה סרטי ג'יימס בונד: "המרגלת שאהבה אותי", "לעינייך בלבד", ו"אוקטופוסי". אווה ריבר-שטייר, ברשת החברתית אינסטגרם אווה ריבר-שטייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אווה ריבר-שטייר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) Miss World 1969 (ארכיון)