laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קתדרלת ליון

קתדרלת ליון או בשמה המלא קתדרלת יוחנן המטביל מליון (בצרפתית: Cathédrale Saint-Jean-Baptiste de Lyon) היא קתדרלה קתולית בליון, צרפת ומושב הארכיבישוף של ליון. בניית הקתדרלה החלה במאה ה-12 על חורבות כנסייה מהמאה ה-6 והושלמה ב-1476. רוב הקתדרלה בנויה בסגנון גותי מוקדם ותקרתה מדגימה היטב את השימוש בקמרונות בני 6 צלעות. ראויים לציון הם שני הצלבים לצידי המזבח, שנשמרו מאז המועצה של 1274 כסמל לאיחוד הכנסיות, והקפלה הבורבונית, שנבנתה בידי קרדינל דה בורבון ואחיו פייר דה בורבון, בן חותנו של לואי האחד עשר, מלך צרפת. הקפלה היא יצירת מופת של פיסול מהמאה ה-15. בקתדרלה ישנו שעון אסטרונומי מהמאה ה-14 המראה את התאריך המדויק עד שנת 2019, את מיקום השמש, הירח וכדור הארץ וכן את פריסת הכוכבים מעל ליון. השעון מציג את השמש כסובבת סביב כדור הארץ בהתאם לתפיסה הרווחת בעת שנבנה. עד לבנייתה של בזיליקת נוטרדאם דה פורבייה הקתדרלה הייתה הכנסייה המרכזית בעיר. אורך פנימי כולל: 80 מטר. גובה המגדל המערבי: 44 מטר. גובה הספינה הראשית: 32.5 מטר. גובה בית המקהלה: 24.30 מטר. החזית המערבית, עם המגדלים הלא שלמים חזיתה האחורית של הקתדרלה והאפסיס. באופק על ההר נראית בזיליקת נוטרדאם דה פורבייה הספינה הראשית קמרונות סקספרטיט בני 6 צלעות מדיה וקבצים בנושא קתדרלת ליון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת ליון קתדרלת ליון, ברשת החברתית אינסטגרם מידע ותמונות, באתר Structurae.de ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל טורונטו

דגל טורונטו הנוכחי נבחר על ידי ועדה שהוקמה ב-18 באוגוסט 1974 לבחירת דגל לעיר, בעקבות תחרות שנערכה בעיר לעיצוב הדגל. ב-6 בנובמבר באותה שנה, בחרה הוועדה פה אחת את הדגל שעוצב על ידי רנאטו דה סאנטיס (Renato De Santis) בן ה-21, שהיה באותה עת סטודנט במכללת ג'ורג' בראון. דגל זה שימש את העיר העתיקה של טורונטו עד איחוד רבעי העיר רבתי לעיר אחד בשנת 1997. בשנה זו פנתה מועצת העיר לציבור בבקשה לעיצוב דגל חדש, אולם ההצעות השונות שהוצעו נידחו. לבסוף ביצע דה סאנטיס שינויים קלים בדגל הקיים, והדגל המחודש אומץ רשמית באוקטובר 1999. הדגל מציג את שני המגדלים של בניין עיריית טורונטו על רקע כחול. בין המגדלים, בתחתיתם מופיע עלה עץ אדר המופיע על דגל קנדה. עלה זה מסמל את אולם המועצה הנמצא בבסיס המגדלים. צורת המגדלים יוצרת את האות "T" - האות הראשונה של שם העיר. מדיה וקבצים בנושא דגל טורונטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דגל טורונטו טורונטו, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פ.צ'. ביהור אוראדיה

מועדון כדורגל ביהור אוראדיה (רומנית: FC Bihor Oradea) הוא מועדון כדורגל רומני הממוקם באוראדיה שברומניה. המועדון נוסד ב-1902 בשם קלובול אתלטיק אוראדיה (רומנית: Clubul Atletic Oradea - מועדון האתלטיקה אוראדיה). מועדון הכדורגל, שנוסד בעיר הרומנית אוראדיה היה במשך השנים בשליטה לחלופין של האימפריה האוסטרו-הונגרית, רומניה, הונגריה ואז שנית רומניה. בעונת 1943/44 זכתה הקבוצה, אז בשם "נגיוורדי AC" באליפות הונגריה בכדורגל. בעונת 1948/49, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה והשינויים בגבולות המדינות האירופיות כתוצאה מהמלחמה, שיחקה ביהור אוראדיה בליגה הרומנית הבכירה וזכתה באליפות רומניה בעונה זו. הקבוצה זכתה גם בגביע הרומני בשנת 1956. הקבוצה שינתה את שמותיה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, בין השמות היו: CA אוראדיה, IC אוראדיה, פרוגרסול וקרישול. מאז ימי הזוהר של הקבוצה בשנות ה-40 הקבוצה לא הצליחה לשחזר את היכולת ולמעט מספר עונות במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 שבהן שהתה בעיקר בתחתית הליגה או באמצעה, לא הצליחה להגיע להישג משמעותי. הקבוצה עלתה חזרה לליגה הבכירה בסוף עונת 2002/03 אך ירדה לאחר עונה אחת בלבד לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום הראשון הליגה הבכירה ברומניה. רומניה מריוס זנו בונדיה (בעבר במכבי נתניה) רומניה קלאודיו קֶשֶרי רומניה ז'וֹלט מוּז'נאי רומניה יוסיף רוטאריו רומניה מריוס פופה קרואטיה יוגוסלביה יוריצה סיליאנובסקי רומניה גיאורגה ליליאק (בעבר בהפועל צפרירים חולון) רומניה אובידיו הובאן (היה בהפועל באר שבע) רומניה יואן אנדונה הונגריה לאיוש דטארי מדיה וקבצים בנושא פ.צ'. ביהור אוראדיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פ.צ'. ביהור אוראדיה (ברומנית) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
מערב פפואה

פפואה המערבית (באינדונזית: Provinsi Papua Barat; לשעבר איריאן ג'איה המערבית; באינדונזית: Irian Jaya Barat) היא מחוז של אינדונזיה הנמצא בחלק המערבי של האי גינאה החדשה. הטריטוריה כוללת את "חצי האי ראש הציפור" ואת האיים שבאזור. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו במחוז כ-1.134 מיליון תושבים, ולפיכך הוא בין המחוזות הפחות מאוכלסים באינדונזיה. בירת המחוז היא מאנוקווארי. מבחינה מנהלית, המחוז מחולק לשבע נפות (kabupaten) ועיר אחת (kota): פאפאק (פאק-פאק) קאימאנה מאנוקווארי ראג'א אמפאת (במאלאית: "מלך הארבעה") (עיר הנפה: ואיסאי) סורונג (אנ') סורונג (עיר) (במאלאית: "הושטת יד") סורונג סלאטאן (במלאית: "דרום") (עיר הנפה: טמינאבואן) טלוק בינטוני (עיר הנפה: בינטוני) טלוק וונדאמה (עיר הנפה: ראסיי) פפואה המערבית הוקמה בחלק המערבי של מחוז פפואה בפברואר 2003, והפיצול עדיין שנוי במחלוקת. תומכי הפיצול, ובהם אנשי הממשל המרכזי בג'קרטה ומהגרים שהגיעו לפפואה מאזורים אחרים באינדונזיה, טוענים שיצירת המחוז החדש תסייע בניהול יעיל יותר של המשאבים ובחלוקה הוגנת יותר של השירותים. הפיצול נתקל בהתנגדות רבה בפפואה עצמה, והוא מוצג כמהלך המפר חוקים אוטונומיים מיוחדים הנוגעים לניהול פפואה, וכמאמץ לדכא את התנועה הבדלנית המקומית. בנובמבר 2004 החליט בית משפט אינדונזי כי הפיצול אכן מפר את חוקי האוטונומיה. אולם פסק כי כיוון שהמחוז החדש כבר נוצר, הוא יישאר נפרד מפפואה. כמו כן, בפסק הדין נקבע כי אין להקים מחוז נוסף שהוצע, איריאן ג'איה המרכזית, כיוון שהפיצול עדיין לא הושלם. המחוז שינה את שמו לפפואה המערבית בפברואר 2007. תוקפו של השם החדש הוא החל מ-7 בפברואר 2007, אולם יש צורך באישור של המועצה המחוקקת של המחוז, ולאחר מכן הממשלה האינדונזית צריכה לאשר את הדבר בצו [1]. מדיה וקבצים בנושא מערב פפואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מערב פפואה מערב פפואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.citypopulation.de/en/indonesia/admin/
גאוגרפיה של ניגריה

ניגריה שוכנת במפרץ גינאה. שכנותיה הן בנין, ניז'ר, צ'אד וקמרון. הגדול בנהרות החוצים את ניגריה הוא נהר הניז'ר. שמה של ניגריה נגזר משמו של נהר זה. הנהר נשפך אל הים דרך דלתה רחבת ידיים ברוחב 220 ק"מ. זהו האזור הפורה ביותר בניגריה והוא גם עשיר מאוד בנפט. לרוחב חופי הדלתה יש רצועת חוף עם ביצות גדולות ובהן דגה עשירה אך גם מחלות ומגפות המפילות חללים באוכלוסיית האזור. נהרות נוספים בניגריה הם נהר קרוס ונהר בנואה. מן הביצות אל פנים הארץ משתרע מישור המכוסה כולו דקלים, המשמשים מרכיב חשוב בתפוקה החקלאית במדינה. מכאן מתרוממת רמה מיוערת רחבת ידיים המכוסה יער גשם טרופי הקרויה הר דימלנג. בצפון המדינה משתרע מדבר צחיח, מישורי ודליל אוכלוסין הקרוי גם סוואנה. האקלים בצפון הוא חם ויבש, וביתר המדינה חם, טרופי וגשום במרבית השנה. מדיה וקבצים בנושא גאוגרפיה של ניגריה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MacBook

MacBook הוא מחשב נייד שפותח על ידי חברת אפל. המחשב נמכר בדגם אחד עם מעבד 2.4GHz בצבע לבן במארז פוליקרבונט הבנוי ממקשת פלסטיק אחת. ב-2015 יצאה גרסה חדשה של מאק בעל אותו שם, אך למחשב זה אין קשר למאקבוק המקורי. ה-MacBook החליף את ה-iBook ואת ה-PowerBook בגודל 12 אינץ', ובכך סיים את מעברה של אפל למעבדי אינטל בתחום המחשבים הניידים. המחשב הוצג ב-16 במאי 2006. כמו כל המקינטושים בעלי מעבד מתוצרת אינטל, מותקנת על המחשבים החדישים יותר מערכת ההפעלה Mac OS X, אך הוא יכול גם להריץ את מערכות ההפעלה של מיקרוסופט בעזרת תוכנה מובנית הנקראת BootCamp או באמצעות תוכנה המאפשרת להפעיל מערכת הפעלה וירטואלית כמו parallels. בעוד שה-MacBook Pro, כפי ששמו מרמז, מיועד לשוק המקצועי, ה-MacBook מיועד לשוק הצרכני. הדגם השחור הוא המחשב הנייד השחור הראשון של אפל מאז ה-Powerbook G3, ששיווקו הופסק ב-2001. גרסת מערכת ההפעלה העדכנית (נכון לנובמבר 2010) היא סנוו לאופרד גרסה 10.6 והיא מגיעה עם ILIFE-11. המקבוק מכיל קישורית בלוטות' ומאתר רשתות אלחוטיות. הסוללה המובנית במחשב מספיקה לכ-10 שעות פעילות. ב-MacBook שני חיבורי USB וחיבור FireWire אחד. בנוסף ישנו חיבור מיני DVI המיועד לחיבור למסך או למקרן. המקבוק כולל מצלמת ISIGHT ומיקרופון מובנה לצורך שיחות צ'ט וצילום. אתר האינטרנט הרשמי של MacBook צוות אתר "MacRumors", המקבוק הלבן "עוד לא מת": עדיין זמין למודדות חינוכיים, ‏20 ביולי 2011 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות אירופה בכדורסל 2005

אליפות אירופה בכדורסל 2005, או בקיצור יורובאסקט 2005 היא האליפות ה-45 המאורגנת על ידי פיב"א אירופה. התחרות התקיימה בסרביה ומונטנגרו ונערכה בין ה-16 בספטמבר ל-25 בספטמבר. בתחרות התחרו 16 נבחרות, כאשר לבסוף יוון זכתה באליפות, אחרי ניצחון על גרמניה בגמר. זוהי הפעם השלישית שהאליפות נערכת בבלגרד (בפעמים הקודמות: יורובאסקט 1961 ויורובאסקט 1975). 16 הנבחרות חולקו לארבעה בתים בשיטת הראונד רובין. הראשונה בכל בית עולה אוטומטית לשמינית הגמר, כשהמקומות השני והשלישי בכל בית מתחרים בסיבוב נוק-אאוט נוסף על העלייה לשמינית הגמר. משמינית הגמר התחרות משוחקת בשיטת נוק-אאוט עד וכולל הגמר. כל המשחקים – 25 בספטמבר 2005 השחקן המצטיין:דירק נוביצקי ( גרמניה) ראו סימוכין: יוון תאודורוס פאפאלוקאס ספרד חואן קרלוס נבארו יוון דימיטריס דיאמנטידיס גרמניה דירק נוביצקי צרפת בוריס דיאו המדורגות 1–6 (יוון, גרמניה, צרפת, ספרד, ליטא וסלובניה) העפילו לאליפות העולם בכדורסל 2006 שנערכה ביפן ארבע נבחרות נוספות קיבלו כרטיס חופשי לאליפות העולם: איטליה, סרביה ומונטנגרו וטורקיה מאירופה, ופוארטו ריקו מאמריקה. לאחר זכייתה באליפות זו, יוון החזיקה גם בתואר אלופת אירופה בכדורגל וגם בתואר אלופת אירופה בכדורסל. הישג זה הושג לפני כן רק על ידי ברית המועצות ב-1960. זהו טורניר היורובאסקט הראשון שבו לא הגיעה אף נבחרת ממזרח אירופה לחצי הגמר (ביורובאסקט 1949 לא השתתפו נבחרות ממזרח אירופה). מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה בכדורסל 2005 בוויקישיתוף האתר הרשמי של התחרות "MVP Nowitzki Tops EuroBasket 2005 All-Tournament Team". 2005-09-25. אורכב מ-המקור ב-2008-07-05.
דמוגרפיה של ניגריה

אוכלוסייתה של ניגריה מונה, נכון לשנת 2015, כ-181.56 מיליון נפש. כ-95 אחוז מהאוכלוסייה הם שחורי עור. היתר הם לבנים ממוצא ערבי או הודי, ומרכיב זניח של לבנים ממוצא אירופי. ניגריה היא המדינה המאוכלסת ביותר באפריקה, ואוכלוסייתה מהווה כחמישית מאוכלוסיית אפריקה. היא גם התשיעית בעולם במספר אוכלוסייה. ניגריה היא המדינה בעלת אוכלוסיות שחורי העור הגדולה ביותר בעולם. כרבע מאוכלוסיית ניגריה היא עירונית, וכל היתר היא אוכלוסייה כפרית חקלאית. קיימות 24 ערים במדינה המונות למעלה מ-100,000 נפש. אוכלוסייתה של ניגריה היא הטרוגנית מאוד. כאשר הקבוצות העיקריות הן האוסה (25% מהאוכלוסייה), יורובה (21% מהאוכלוסייה) ואיגבו (18% מהאוכלוסייה). ההערכה של ה-CIA משנת 2018 היא שכ-54% מהאוכלוסייה היא מוסלמית וכ-46% מהאוכלוסייה היא נוצרית (בעיקר פרוטסטנטיים). אנגלית היא השפה המדוברת ביותר בניגריה, המדוברת על ידי כשליש מהאוכלוסייה. והיא השפה העיקרית בתקשורת, בפוליטיקה ובכלכלה הניגרית. האנגלית נפוצה בעיקר בערים, כאשר באזורים הכפריים השליטה של המקומיים בשפה היא מוגבלת. שלוש הקבוצות הגדולות ביותר בניגריה הן האוסה-פולאני (קבוצה מוסלמית), יורובה (קבוצה נוצרית בעלת מיעוט מוסלמי) ואיגבו (קבוצה נוצרית-אלילית) והן מהוות כ-60% מאוכלוסיית ניגריה. האוסה-פולאני היא הקבוצה הגדולה והדומיננטית בצפון המדינה. קבוצות בולטות נוספות בצפון המדינה הן נופה, טיב וקאנורי. בדרום המדינה הקבוצה הדומיננטית היא היורובה. מחצית מבני קבוצה זו הם נוצרים, רבע מהם הם מוסלמים, והיתר פגאנים. בדרום מזרח המדינה שוכנת קבוצת איגבו (igbo) אשר חבריה טוענים שהם צאצאי עשרת השבטים. קבוצות שונות באזור זה הן נוצריות קתוליות, אנגליקניות ואוונגליסטיות. קבוצות אחרות באזור דרום מזרח ניגריה הן אפיק (efik), איביביו, אנאנג ואיז'או שהיא הקבוצה הרביעית בגודלה הניגריה. סך הכול קיימות בניגריה כ-250 קבוצות אתניות או שבטים. הגידול הטבעי העצום חייב את הממשלה לנקוט אמצעים. בשנת 1988 יצאה הממשלה בתוכנית לעידוד השימוש באמצעי מניעה, וצמצום הילודה, תחת הסיסמה: "ארבעה ילדים זה מספיק". נעשו צעדים לעידוד השכלת נשים ויציאתן לעבודה, שופרה מערכת הבריאות ועודדו צעירים להינשא מאוחר יותר. הצלחת התוכנית הייתה נמוכה, ורוב האוכלוסייה אינה רואה בעין יפה פיקוח על מספר הילדים[דרוש מקור]. בשל הילודה הגבוהה ותוחלת החיים הנמוכה, 44% מהאוכלוסייה הם בני הגילאים 0–14. 53% הם בגילאי 14–65, ורק שלושה אחוזים הם מעל גיל 65. תוחלת החיים בניגריה היא מהנמוכות בעולם. 61 שנים לגברים, ו-63 שנים לנשים. מספר הילדים הממוצע לאישה הוא 5.1. הביגמיה מותרת ומקובלת בניגריה, ואף איננה אסורה בדת המוסלמית. ניגריה היא אחת המדינות הצפופות באפריקה עם צפיפות של 238 אנשים לקמ"ר. מדיה וקבצים בנושא דמוגרפיה של ניגריה בוויקישיתוף ממוצע ילודה בעולם 2020 מאתר worldpopulationreview
מאהבת זקנה

מאהבת זקנה (בצרפתית: Une vieille maîtresse) הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויה של קתרין ברייה שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט עוקב אחר נישואיו של רינו דה מריני (המגולם על ידי פואד איט אטו) להרמנגארד האריסטוקרטית. בטרם נישואין מגלה רינו לסבתה של הרמנגארד כי בעבר ניהל רומאן עם אישה נשואה - וליני (המגולמת על ידי אסיה אג'נטו), על ילדתם המשותפת שנפטרה מהכשת נחש, ועל אהבתו לווליני שפסקה בעקבות מות בתו. הסבתא מסכימה לנישואים לאחר שרינו מבטיח כי הוא אוהב את הרמנגארד, ועל מנת שלא יתפתה עוזבים רינו והרמינגארד את פריז ועוברים לגור בקרבת הים, אולם וליני, האוהבת את רינו רודפת אחריו ומפתה אותו עד שמסכים לבגוד בהרמינגארד. תסריט הסרט מבוסס על הרומן מאת ז'ול ברבי ד'אורווילי. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן עבור במאית הסרט, קתרין ברייה. Anne-Elisabeth Blateau, "Une vieille maîtresse sans Breillat", in Carré d'Art : Barbey d'Aurevilly, Byron, Dali, Hallier, Jean-Pierre Thiollet, Anagramme éd., Paris, 2008, 143–149.ISBN 978 2 35035 189 6 "מאהבת זקנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מאהבת זקנה", באתר נטפליקס "מאהבת זקנה", באתר AllMovie (באנגלית) "מאהבת זקנה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מאהבת זקנה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מאהבת זקנה", באתר Metacritic (באנגלית) "מאהבת זקנה", באתר אידיבי "מאהבת זקנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מטאל קיצוני

מטאל קיצוני או אקסטרים מטאל (באנגלית: Extreme metal) הוא מונח כללי, לעיתים לא מוגדר בבירור, עבור מבחר סגנונות הבי מטאל שהתפתחו מאז שנות השמונים של המאה העשרים. על אף שאינו מוכר היטב בקרב שוחרי המיינסטרים במוזיקה, השפיע המטאל הקיצוני על שורה של מבצעים מוזיקליים מתוך ומחוץ למטאל ולרוק, ומשגשג במבחר של תת-תרבויות אדוקות. הארדקור פאנק נחשב לחלק בלתי נפרד מפיתוח האקסטרים מטאל, במבנה השיר ובמהירות הנגינה הגבוהה, מלבד במקרה של דום מטאל; סגנון המושפע מהבלוז רוק והפסיכדליה של Black Sabbath המוקדמת, ומתאפיין בקצב נגינה איטי. המונח מתייחס בדרך כלל לסגנון שוחק יותר, קשוח יותר, מחתרתי ולא ממוסחר הקשור לסגנונות מסוימים של הבי מטאל. סגנונות המטאל הנחשבים ל"אקסטרים מטאל" או ל"מטאל קיצוני" כוללים את: בלאק מטאל דת' מטאל דום מטאל ספיד מטאל ת'ראש מטאל וכן תתי-ז'אנרים של סגנונות אלו, ופעמים רבות פיוז'ן עם סגנונות אחרים. Extreme Metal: Music and Culture on the Edge, קית' קאן-האריס, Berg, 2006, עמ' 31
סמיתסוניט

סמיתסוניט או פצלת האבץ הוא מינרל קרבונטי הבנוי מאבץ (Zn) ופחמה (קרבונט CO3). צורת הגבישים של הסמיתסוניט היא מעוינון או במקרים נדירים יותר סקלנוהדרון, אבל לעיתים רחוקות בלבד מוצאים גבישים מפותחים של סמיתסוניט ובדרך כלל הוא מופיע בתצורת אשכול ענבים. צבע גבישי הסמיתסוניט משתנה בין צהוב ירוק וכחול. את הסמיתסוניט היה נהוג לכרות מימים ימימה מהשכבות העליונות של עפרות אבץ ועופרת. הסמיתסוניט מופיע בדרך כלל עם המינרל המימורפיט. למעשה נהגו בדרך כלל להניח כי סמיתסוניט והמימורפיט הם מינרל אחד שאותו היה נהוג לסווג תחת השם קלמין. הסמיתסוניט כמינרל נפרד תואר לראשונה ב-1832 והוא קרוי על שמו של הכימאי והמינרלוג הבריטי, ג'יימס סמיתסון (1829-1754) הידוע כיום בעיקר בשל הירושה שהותיר שמימנה את הקמת מוסד הסמית'סוניאן הקרוי אף הוא על שמו. סמיתסוניט נוצר כמינרל משני של בליה או התחמצנות של מרבצים של עפרת אבץ, למשל מספלריט. החלפה של האבץ שבסמיתסוניט במנגן יוצרת שורה איזומורפית מוגבלת עם המינרל רודוכרוזיט והחלפה של האבץ בברזל יוצרת שורה איזומורפית מוגבלת עם המינרל סידריט. השימוש העיקרי בסמיתסוניט הוא כמקור משני של אבץ. כך למשל במשך שנים התעלמו ממרבצי הסמיתסוניט שבלידוויל (Leadville) שבמדינת קולורדו וכיום כורים אותו לאחר שהובהר הפוטנציאל הכלכלי הגלום במינרל. בקרבונט האבץ נעשה שימוש בתמיסת קלמין שבה נעשה גם כיום שימוש כאמצעי להקל על עקיצות יתושים וגירויים שונים בעור אף על פי שמנהל המזון והתרופות האמריקאי הודיע ב-1992 כי לא מצא שום הוכחה כי יש לתמיסה השפעה מרפאה. המקומות הידועים ביותר בהם מצוי הסמיתסוניט כוללים את המכרות של צואמב בנמיביה (המקור לתמונת המינרל משמאל), שדגימות הסמיתסוניט מהם מכילות כמויות זעירות של קובלט הצובעות את המינרל בצבעים מרהיבים ומכרה ברוקן היל בזמביה. מקומות נוספים כוללים את מכרה קלי (Kelly) במגדלנה שבמדינת ניו מקסיקו, מקסיקו, לוריון ביוון, מורסנט בבלגיה ועוד. אתר Mindat אתר Webmineral אתר Mineral galleries Mineral data publishing סמיתסוניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פונקציית המלבן

פונקציית המלבן (ידועה גם כפולס של גל מרובע; באנגלית rectangular,‏ rectangle function,‏ rect function או unit pulse) מוגדרת כדלהלן: r e c t ( t ) = ⊓ ( t ) = { 0 if  | t | > 1 2 1 2 if  | t | = 1 2 1 if  | t | < 1 2 {\displaystyle \mathrm {rect} (t)=\sqcap (t)={\begin{cases}0&{\mbox{if }}|t|>{\frac {1}{2}}\\[3pt]{\frac {1}{2}}&{\mbox{if }}|t|={\frac {1}{2}}\\[3pt]1&{\mbox{if }}|t|<{\frac {1}{2}}\end{cases}}} ישנן הגדרות שונות של ערך הפונקציה בנקודות אי-הרציפות ± 1 / 2 {\displaystyle \pm 1/2} והן 0, 0.5, 1 או לא מוגדר. אפשר לבטא את פונקציית המלבן באמצעות פונקציית הביסייד   u ( t ) {\displaystyle \ u(t)} : r e c t ( t τ ) = u ( t + τ 2 ) − u ( t − τ 2 ) {\displaystyle \mathrm {rect} \left({\frac {t}{\tau }}\right)=u\left(t+{\frac {\tau }{2}}\right)-u\left(t-{\frac {\tau }{2}}\right)} או לחלופין r e c t ( t ) = u ( t + 1 2 ) ⋅ u ( 1 2 − t ) {\displaystyle \mathrm {rect} (t)=u\left(t+{\frac {1}{2}}\right)\cdot u\left({\frac {1}{2}}-t\right)} פונקציית המלבן מנורמלת מבחינת שטח: ∫ − ∞ ∞ r e c t ( t ) d t = 1 {\displaystyle \int _{-\infty }^{\infty }\mathrm {rect} (t)\,dt=1} התמרת פורייה הרציפה של פונקציית המלבן היא 1 2 π ∫ − ∞ ∞ r e c t ( t ) ⋅ e − i ω t d t = 1 2 π ⋅ s i n c ( ω 2 π ) {\displaystyle {\frac {1}{\sqrt {2\pi }}}\int _{-\infty }^{\infty }\mathrm {rect} (t)\cdot e^{-i\omega t}\,dt={\frac {1}{\sqrt {2\pi }}}\cdot \mathrm {sinc} \left({\frac {\omega }{2\pi }}\right)} , ובמונחי פונקציית sinc: ∫ − ∞ ∞ r e c t ( t ) ⋅ e − i 2 π f t d t = s i n c ( f ) {\displaystyle \int _{-\infty }^{\infty }\mathrm {rect} (t)\cdot e^{-i2\pi ft}\,dt=\mathrm {sinc} (f)} ניתן להגדיר את פונקציית המשולש כקונבולוציה של שתי פונקציות מלבן:   t r i ( t ) = r e c t ( t ) ∗ r e c t ( t ) {\displaystyle \ \mathrm {tri} (t)=\mathrm {rect} (t)*\mathrm {rect} (t)} כאשר מסתכלים על פונקציית מלבן כהתפלגות הסתברות, הפונקציה האופיינית שלה היא φ ( k ) = sin ⁡ ( k / 2 ) k / 2 {\displaystyle \varphi (k)={\frac {\sin(k/2)}{k/2}}\,} והפונקציה יוצרת מומנטים שלה היא M ( k ) = s i n h ( k / 2 ) k / 2 {\displaystyle M(k)={\frac {\mathrm {sinh} (k/2)}{k/2}}\,} כאשר   s i n h ( t ) {\displaystyle \ \mathrm {sinh} (t)} היא סינוס היפרבולי. התמרת פורייה גל מרובע פונקציית המשולש פונקציית המלבן, באתר MathWorld (באנגלית)
וולטר פרגסון

וולטר פרגסון (1930 - 18 בדצמבר 2015) היה זואולוג ומאייר ישראלי. פרגסון נולד בניו יורק, עלה לארץ בשנת 1965 והתגורר בבית ינאי. היה במשך 29 שנה מאייר מדעי במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב. וצייר אלפי איורי טבע בטכניקת צבע שמן, צבע מים ורישום. כאדם אוהב טבע, ובתמיכה משפחתית נלהבת, היה ביתו במשך שנים בית מרפא לחיות פצועות. בהתנהגותו, בציוריו, ובאורח חייו, חינך דורות של אוהבי טבע בארץ. ידוע לרבים בארץ בזכות איוריו לשתי החוברות בהוצאת רשות שמורות הטבע, שיצאו לאור בשיתוף "דן חסכן": מדריך לציפורי ארצנו, ומדריך ליונקי ארצנו. בנוסף צייר מאות איורי טבע לספרים, חוברות ופרסומים אחרים בתחום חיי הבר, כגון "בין סלעי חרמון" (1977) ואחרים. וולטר צייר אלפי ציורי בר, בהם נשמרת התנועה, החיות וה"ניצוץ המיוחד" של בעל החיים. בנוסף צייר גם ציורי נושא ופורטרט הניחנים באותה סגולת הבעה מדויקת, נאמנה וחיה. נפטר ב-18 בדצמבר 2015. בעברית: פאולה ארנולד, צפורי הארץ, טקסט בעברית ובאנגלית, עם 30 איורים, 15 מהם בצבע, של וולטר פרגסון, הוצאת שליט, 1962 מדריכי "דן חסכן": וולטר פרגסון, עזריה אלון (עריכה), מדריך לציפורי ארצנו, הוצאת רשות שמורות הטבע בשיתוף "דן חסכן", 1969[1] וולטר פרגסון ועוזי פז, מדריך ליונקי ארצנו, הוצאת רשות שמורות הטבע בשיתוף "דן חסכן", 1972 באנגלית: Ferguson, Walter Birds of All Kinds, Golden Press, 1959 Macclintock, Dorcas, Ferguson, Walter, Squirrels of North America, Van Nostrand Reinhold, New York, 1970 Ferguson, Walter W., Living animals of the bible, New York, Charles Scribner's Sons Ferguson, Walter W. The Mammals of Israel. Jerusalem: Gefen, 2002 "חגיגת הטבע של וולטר פרגסון" מאת בועז ארד, באתר "אנׂכי". עזריה אלון אורי דביר מיכה לבנה מדיה וקבצים בנושא וולטר פרגסון בוויקישיתוף רשימת המאמרים של וולטר פרגסון באתר רמב"י מספר איורים של פרגסון ארז ארליכמן, חיות בין הצבעים, באתר ynet, 23 בינואר 2010 תמונה וטקסט באנגלית של פרגסון ולטר פרגוסון (1930-2015), דף שער בספרייה הלאומית
ענבי שועל

ענבי שועל (שם מדעי: Ribes nigrum) הוא שמו של שיח קטן מסוג Ribes. נקרא גם דומדמנית שחורה, אח לדומדמנית. גובהו כמטר עד שניים, והוא נושא פירות קטנים, עגולים ושחורים שטעמם מתוק. פירות אלו משמשים לצרכים שונים במגדנאות וברקיחת ליקרים. הצמח נקרא באנגלית Blackcurrant, ובצרפתית Cassis ובערבית الكشمش (קישמש). הוא נפוץ במרכז אירופה ובמערבה, בשימוש במטבח הצרפתי ובמטבח האנגלי. עלים פשוטים, מפולגים לחמש, אורכם בין 4 ל-9 ס"מ. פרחים קטנים וצבעם נע בין אדום לחום, בצורת כתר. פירות שחורים עם תת-גוון סגול, גודלם בין 5 ל-10 מ"מ, בעלי עוקץ ומכילים מספר חרצנים בכל פרי. הפירות בצורתם הלא בשלה מכילים רעלן. ענבי שועל מכילים כמות גדולה של ויטמין C, בדומה לדומדמנית. נמצא במחקר כי רכז ענבי שועל מכיל כמות גדולה של מדכאי מונואמין אוקסידאז, המשפיעים כנוגדי דיכאון. (Bormann, et al. 1991.) שמן מחרצני ענבי שועל מכיל כמות גבוהה של חומצה גמא לינולנית, חומצת שומן חיונית. ענבי שועל עוזרים לחמציות בקיבה ולצרבת הם גם עוזרים לשחרור עצירות הכינוי ענבי שועל ניתן לעיתים כשם כללי למשפחת הדומדמניתיים. עם המשפחה נמנים, פרט לענבי השועל, גם הדומדמנית והעכובית. יש מקורות הטוענים כי השם "ענבי שועל" משויך למעשה לעכובית (Ribes Grossularia), שקרויה גם חזרזר, ואילו ה-Ribes nigrum נקראים דומדמנית שחורה. השם ענבי שועל יוחס גם לצמח דומה בעל פירות שחורים וקטנים, הקרוי Solanum Nigrum, או סולנום שחור, ממשפחת הסולניים, ולצמחים נוספים שפירותיהם ענבה שחורה, כגון אשחר רחב עלים. ענבי שועל הם תוספת נפוצה לאלכוהול, במיוחד בבריטניה. שם נהוג להוסיף תמצית ענבי שועל לסיידר הקרוי "סיידר ושחור" (Cider & Black), כמו גם להוסיף מעט מיץ לגינס, כדי להעשיר את טעם הבירה. ברוסיה נהוג להוסיף תמצית ענבי שועל לוודקה, ולעיתים אף משרים את עלי השיח בוודקה כדי לתת לה טעם חמצמץ יותר. ענבי שועל הם מרכיב הטעם הבולט בקרם דה קסיס. טעם ענבי שועל, המופק מתמצית הפרי או מתמציות מלאכותיות, הוא טעם פופולרי בבריטניה ומערב אירופה, המוסף לגלידות, ריבות וממתקים שונים. מקור הפופולריות נובע ככל הנראה מתקופת מלחמת העולם השנייה. אספקת פירות הדר לבריטניה הייתה בשפל. מחשש למחסור בוויטמין C אצל האזרחים, מצאה ממשלת בריטניה תחליף בענבי השועל, העשירים בוויטמין. היא דרבנה את ייצורם החקלאי והגדילה את היבול, רובו ככולו נוצל לסירופ סמיך שחולק לאזרחים כתוסף מזון. בארצות הברית הטעם מעולם לא צבר פופולריות, ככל הנראה בגלל איסור גידול ענבי שועל בתחילת המאה ה-20. אזי נחשבו השיחים של הצמח כמפיצי מחלת עצים שפגעה בתעשייה, וגידולם נאסר. כיום ענף החקלאות חזר לחיים, אך עדיין קיימים איסורים בחקיקה במדינות מיין, מסצ'וסטס וניו המפשייר, והפרי מעולם לא חזר לפופולריות שהחזיק במאה ה-19 בארצות הברית. בממתקים המופצים בבריטניה ובארצות הברית, לרוב ישווק טעם ענבים בארצות הברית וטעם ענבי שועל בבריטניה. בבישול עם ענבי שועל, נהוג להפריד את הפרי מציפתו ועוקצו. ניתן לחתוך ולקלף את הפירות הבודדים, אך שיטה יעילה יותר היא הקפאתם וטלטולם, עד שהקליפה הקשיחה מתפצחת מעל הפרי. בספר נשים קטנות מג נכשלה בהכנת כמות גדולה של ריבת ענבי שועל, לאחר שבעלה רכש כמות גדולה של צנצנות. בספר האסופית השקתה אן את חברתה דיאנה ביין ענבי שועל, בחשבה בטעות שזה סירופ אדום. ענבי שועל, באתר ITIS (באנגלית) ענבי שועל, באתר NCBI (באנגלית) ענבי שועל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ענבי שועל, באתר Tropicos (באנגלית) ענבי שועל, באתר GBIF (באנגלית) ענבי שועל, באתר The Plant List (באנגלית) ענבי שועל, באתר IPNI (באנגלית)