laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמואל פיינטר

סמואל פיינטר (באנגלית: Samuel Paynter;‏ 24 באוגוסט 1768 – 2 באוקטובר 1845) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים והסנאט של דלאוור וכמושל דלאוור ה-26 בשנים 1824–1827. סמואל פיינטר נולד בדרוברידג' שבמחוז סאסקס, מושבת דלאוור, כבנם של סמואל ומריטה האזרד פיינטר. אב המשפחה, ריצ'רד פיינטר, הגיע ללואס שבדלאוור לפני 1700, וסבו, סמואל פיינטר, רכש אדמה בנפת ברודקיל ב-1732. סמואל פיינטר הבן נשא לאישה ב-1796 את אליזבת רולנד, ולשניים נולדו שישה ילדים. דרוברידג' הייתה נקודת חצייה על נהר ברודקיל, במחצית הדרך ממילטון למפרץ דלאוור, במקום בו חוצה כיום כביש מספר 1 המדינתי את הנהר. אביו של פיינטר פתח שם חנות כלבו שהצליחה היטב, והמשפחה הייתה אמידה דיה כך שפיינטר הבן היה מנהל של בנק החוואים בעיר ג'ורג'טאון הסמוכה במשך 25 שנה. כמו רוב אוכלוסיית מחוז סאסקס, היה פיינטר חבר המפלגה הפדרליסטית. בעוד שבמקומות אחרים ירד כוחם של הפדרליסטים ככוח פוליטי משפיע, בדרום דלאוור הם היו מאורגנים היטב, והיו מקובלים במידה רבה יותר בממסד החקלאי, האנגליקני והמתודיסטי, בהשוואה לפרסביטריאנים האירים ששלטו על הרוב של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית במחוז ניו קאסל. מערכות הבחירות המדינתיות היו תחרותיות, אך שלושת מחוזות דלאוור היו זהים בגודל אוכלוסיותיהם, וכך הפדרליסטים ניצחו כמעט תמיד, הן בבחירות לאספה הכללית של המדינה והן בבחירות למשרת המושל. לפיכך, במשך שנותיו הארוכות באספה הכללית, היה פיינטר בסיעת הרוב. הוא נבחר לראשונה ב-1796 וכיהן בבית הנבחרים של דלאוור במשך ארבעה מושבים בשנים 1797–1800. ב-1806 הוא נבחר לסנאט של דלאוור וכיהן בו במשך שבעה מושבים בשנים 1807–1813. ב-1823 הוא כיהן בסנאט שנה נוספת. באותה שנה ניצח פיינטר את שכנו מהעיר מילטון, מועמד הדמוקרטים-רפובליקנים דייוויד האזרד, בבחירות למשרת מושל דלאוור, וכיהן בתפקיד מ-24 בינואר 1824 ועד 16 בינואר 1827. במהלך תקופת כהונתו כמושל, החל כרייתה של תעלת צ'ספיק ודלאוור. לאחר תום כהונתו כמושל, שב פיינטר לביתו ולעסקיו בדרוברידג'. סמואל פיינטר נפטר בדרוברידג' ב-2 באוקטובר 1845. הוא נטמן בכנסיית סנט פיטר האפיסקופלית שבלואס. בנו, סמואל ר. פיינטר, כיהן אף הוא כחבר האספה הכללית של דלאוור. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 220. מדיה וקבצים בנושא סמואל פיינטר בוויקישיתוף סמואל פיינטר באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) סמואל פיינטר באתר The Political Graveyard (באנגלית) סמואל פיינטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מארס 4

מארס 4 (ברוסית:Марс-4) הייתה גשושית לא מאוישת ששוגרה כחלק מתוכנית מארס הסובייטית. תוכנית זו נמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים. "מארס 4" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 5, מארס 6 ו-מארס 7. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" תוכננו להיות לווייני כוכב לכת. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K. הקשר עם הגשושית בוצע ממרכז התקשרות בחצי האי קרים. הגשושית כללה יחידת מדחפים, פאנל סולארי, ציוד מדעי וציוד בקרה ותקשורת. במהלך טיסה ליעד הועברו נתוני מדידות ממכשירים שהותקנו על החללית. ב-10 ביולי בוצע עדכון מסלול טיסה ליעד. בהמשך בוצעו עדכונים נוספים. לאחר 204 ימי טיסה הגשושית הגיע לסביבת מאדים. עקב בעיה טכנית לא היה ניתן להעביר אותה לטיסה סביב מאדים והיא עברה במרחק של 1,844 ק"מ ממנו. הועברו צילומים צבעוניים עם רגישות של כ-100 מ'. מדיה וקבצים בנושא מארס 4 בוויקישיתוף נתונים מאתר היצרן תיאור המשימה
מארס 5

מארס 5 (ברוסית:Марс-5) הייתה גשושית לא מאוישת, שהייתה חלק מתוכנית מארס הסובייטית, תוכנית שנמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים. "מארס 5" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 4, מארס 6 ו-מארס 7. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" תוכננו להיות לווייני כוכב לכת. השיגור בוצע 25 ביולי 1973 מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K. הקשר עם הגשושית בוצע ממרכז התקשרות בחצי האי קרים. הגשושית כללה יחידת מדחפים, פאנל סולארי, ציוד מדעי וציוד בקרה ותקשורת. במהלך טיסה לידע הועברו נתוני מדידות ממכשירים שהותקנו על החללית. ב-10 ביולי בוצע עדכון מסלול טיסה ליעד. בהמשך בוצעו עדכונים נוספים. ב-12 בפברואר 1974 הגשושית הגיע לסביבת מאדים. תוך זמן קצר התברר שככל הנראה בזמן טיסה הגשושית נפגעה על ידי מטאוריט והערכה הייתה שהיא תפעל כ-3 שבועות בלבד. בעקבות כך תוכנית פעילות עודכנה בהתאם. מגשושית התקבלו 43 צילומים והתקבלו נתונים ממכשירים נוספים שהותקנו עליה. הקשר האחרון התקיים ב-28 בפברואר. נתונים מאתר היצרן תיאור המשימה
אלי לואיס

אלי לואיס היה פרופסור מן המניין במחלקה לביוכימיה ופרמקולוגיה קלינית של הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עד לסיום העסקתו בפברואר 2024. למד בקריית החינוך ע"ש עמוס דה שליט ברחובות. החל בלימודי רפואה אך עבר ללימודים במסלול מחקרי. בשנת 1997 קיבל תואר ראשון במדעי הבריאות, בשנת 1999 קיבל תואר שני (בהצטיינות יתרה) במדעי הבריאות, ובשנת 2003 קיבל תואר דוקטור (בהצטיינות יתרה), כולם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הדוקטורט שלו, בנושא "The study of the role of IL-15 in transplant rejection", נעשה בהדרכת פרופסור עמוס דובדבני. בשנים 2004–2006 שהה בפוסט דוקטורט באוניברסיטת קולורדו, במעבדה של פרופ' צ'ארלס דינרלו (אנ'). ב-2008 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כראש המחלקה לביוכימיה ופרמקולוגיה קלינית וכסגן דיקן להוראה וחינוך רפואי בפקולטה למדעי הבריאות. מחקרו עוסק בסוכרת נעורים ובתאים המייצרים אינסולין. הוא גם חבר סגל אורח במרכז מנדל למנהיגות בנגב. בשנת 2009 הוענק לו פרס קריל. זכה באות מרצה מעורר השראה לשנת 2018 מהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. במרץ 2024 ביקש לסיים העסקתו במוסד כחוקר וכמרצה. פרופ' אלי לואיס, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (באנגלית) אלי לואיס, ברשת החברתית LinkedIn אלי לואיס, באתר ResearchGate אלי לואיס, באתר גוגל סקולר איך יוצאים מסוכרת הלאה, טאי שושני מראיינת את פרופ' אלי לואיס, באתר אוניברסיטת תל אביב לנוער, 16 בדצמבר 2021 אלי לואיס, ברשת החברתית LinkedIn Eli C Lewis, Loop פרופ' אלי לואיס, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (באנגלית) פרופ' אלי לואיס, באתר של מרכז מנדל למנהיגות בנגב אלי לואיס, באתר של פרס וולף פוסט של האגודה הסטודנטיאלית בן-גוריון, 7 באפריל 2019
טינסלי

האם התכוונתם ל... ביאטריס טינסלי – אסטרונומית ניו זילנדית-בריטית-אמריקנית ג'מאל טינסלי – כדורסלן אמריקאי מייקל טינסלי – אתלט אמריקאי
רוטה יגר

רוטה יגר (בגרמנית: Rote Jäger, ומילולית: ציידים אדומים) היה מועדון כדורגל צבאי גרמני שפעל לתקופה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה (אוגוסט 1943 – נובמבר 1944). הצוות הורכב על ידי הרמן גרף, טייס קרב ומפקד טייסי קרב גרמנים. היחידה שבסיסה היה ליד המבורג התפתחה לכדי מקלט משירות צבאי בחזית המזרחית עבור כמה משחקני נבחרת גרמניה. בניגוד לכמה קבוצות צבאיות אחרות, כמו לופטוואפן-SV המבורג, הקבוצה לא השתתפה במשחקי הליגה הגרמנית הרגילה או במשחקי אליפות לאומית, אלא ערכה סדרה של משחקי ראווה בגרמניה ומשחקים בהונגריה, אלזס (חלק צרפת שבעת זו היה מסופח לגרמניה), ופולין. ראשיתו של הצוות היה באתגר שהציב צבא רומניה לגרף, שפיקד על כוחות צבא גרמניים ברומניה. גרף התאמן עם הנבחרת הלאומית של גרמניה לפני המלחמה והוא החליט ליצור קשר עם מאמנו לשעבר, ספ הרברגר, שהביא כמה מחברי הנבחרת להשתתף במשחק בו ניצחו הגרמנים 3:2 מול 40,000 צופים בבוקרשט. עד 1943 החליט גרף לפעול להצלת כמה שיותר משחקני הנבחרת מהשירות בחזית, ולצרף אותם ליחידה שלו, "חטיבה מוטסת 26" (Luftlandebrigade 26) כ"מומחים טכניים". בין אלה ששיחקו עבור הרוטה יגר היה פריץ ואלטר שלאחר המלחמה שיחק בפ. צ. קייזרסלאוטרן וכבש 61 שערים במדי נבחרת גרמניה. הוא כתב את הספר "אחד עשר ציידים אדומים" (Elf Rote Jäger) על חוויותיו. מועדוני צבא גרמניים פורקו בספטמבר 1944 כאשר צבאות בעלות הברית החלו בהתקדמותם אל תוך גרמניה. הרוטה יגר הצליחו לשחק שני משחקים נוספים בקרקוב בנובמבר 1944, האחרון שבהם מול 20,000 חיילים גרמנים. הקבוצה הוקמה מחדש ב-21 במאי 1965 על ידי הבריגדה המוטסת 26 (Luftlandebrigade 26) של הצבא הגרמני בתמיכת שחקנים לשעבר מההרכב המקורי. רוטה יגר החדשה, שבסיסה היה בצווייבריקן (Zweibrücken), עלתה לראשונה במשחק ידידות מול קייזרסלאוטרן (והפסידה 0:2). המועדון שיחק במשחק ראווה ובתחרות של הכוחות המזוינים, וקיבל את שחקניו ממתגייסים לשירות צבאי. שמות מוכרים שלבשו את חולצת המועדון במהלך תנאי השירות שלהם לפני שהמשיכו לקריירה מקצוענית ולהופעות בנבחרת כוללים את פליקס מגאת, וולפגנג סיל, היינץ סימט ואנדראס ברמה. המועדון פורק באוקטובר 1991. ואלטר באמס – חלוץ בגרויטר פירט הרמן אפנהוף - חלוץ בשאלקה 04 קארל פלינר – שוער בווילהלמסהאפן (SV Wilhelmshaven) הרמן גרף - שוער גרדל – קשר בקבוצת מנהיים פרידריך האק – קשר במינכן 1860 פרנץ הנרייטר – חלוץ באדמירה האוסטרית זפ הרברגר - מאמן נבחרת גרמניה קרלהיינץ הגר – שוער בקבוצת המבורג ובקבוצת דסאו 05 ורנר הומפרט – קשר ב"ספורטפרוינדה ("ידידי הספורט") דרזדן" ברונו קלאפקה – קשר בקבוצת דואיסבורג זיגפריד "פרידל" קלגס – מגן בווטנשייד 09 הרמן קוך – מגן TSV Schwaben Augsburg קרל קולר – שוער FC Hanau 93 ריצ'רד לאונרד – חלוץ SC Planitz אלפונס מוג – קשר VfL Köln 99 וילהלם ת'יל – שוער אורפו (Ordnungspolizei) קמניץ פריץ ואלטר - חלוץ בקייזרסלאוטרן ואלטר צוויקהופר - מגן בשאלקה 04 פריץ ואלטר – אגדת הכדורגל הגרמנית – והרמן גרף: עוד ידידות RK – Rote Jäger
ג'ק קסי

ג׳ק קֶסי (באנגלית: Jack Kesy) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, הידוע כמי שגילם את גבריאל בוליבר בסדרה ״הנגיף״ (2014–2016) ורולר האסר בסדרת הדרמה Claws (‏2017–2019). הוא גם גילם את טום קאסידי השחור בסרט הקומיקס דדפול 2 (2018) ואת הלבוי בסרט האימה ״הלבוי: האדם העקום״ (2024). הוא נולד בניו יורק באוגוסט 1986 או 1987, למשפחה ממוצא פולני. בילדותו עסק באגרוף ואתלטיקה. הוא למד משחק בלונדון בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. החל להופיע בסרטים קצרים משנת 2009 ב-2014 גילם את המוזיקאי גבריאל בוליבר בסדרה ״הנגיף״. הוא הופיע במשך שלוש עונות. ב־2017 עד 2018 כיכב בסדרת הדרמה ״Claws״. ב-2018, לוהק לגלם את טום קאסידי השחור בסרט ״דדפול 2״. דמותו נועדה להיות הנבל הראשי בסרט, אך התסריטאים נאלצו לקצץ את התפקיד לדמות משנה בשל עודף דמויות בסרט. ב־2023 לוהק לככב כהלבוי בסדרת סרטים חדשה על הדמות, שתחל עם הלבוי: האדם העקום (2024). מדיה וקבצים בנושא ג'ק קסי בוויקישיתוף ג'ק קסי, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ק קסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ק קסי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ק קסי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ק קסי, באתר Metacritic (באנגלית)
אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג

אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג (בגרמנית: Sportgemeinschaft SS Straßburg) הייתה מועדון כדורגל גרמני שפעל בעיר שטרסבורג, אלזס (חבל ארץ שכיום נמצא בצרפת). הקבוצה נוסדה בשנת 1900 בשם "מועדון כדורגל פרנקוניה 1900 שטרסבורג (FC Frankonia 1900 Straßburg) על שם האזור שהיה בשליטה גרמנית. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הוחזר שטח אלזס לצרפת והקבוצה הפכה לחלק מהליגה בצרפת, בשם "מועדון הספורט הכוכב האדום שטרסבורג" (Sport-Club Red-Star Straßbourg - כך במקור הגרמני). באוגוסט 1940, לאחר כיבוש המחוז בידי גרמניה הנאצית, קבוצת פרנקוניה התמוטטה, אך מיד הוקמה מחדש עקב חברותה קודם לכן בליגה הגרמנית, והפעם הוקמה תחת השם "אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג" (Sportgemeinschaft Schutzstaffel Straßburg) בספטמבר. הקמת מועדוני ספורט צבאיים הייתה נפוצה בגרמניה באותה תקופה, אך יצירת מועדון אס-אס דרשה את אישורו של מנהיג האס-אס היינריך הימלר. מועדון זה הפך לחלק מליגת הגאו אלזס (Gauliga Unterelsass), חטיבה מנהלית אזורית ראשונה שהוקמה בשטח אלזס, מבלי שתצטרך להעפיל תחילה אל הליגה במשחקי הכרעה. הקבוצה התחזקה במהירות על ידי צירופם של חברי אס-אס אחרים שנדרשו לעזוב את המועדונים המקוריים שלהם כדי לעטות את מדי הלבן-שחור הנושאים את סמל האס-אס (ראו Esoteric insignia of the Schutzstaffel, (אנ')). בעונתה השנייה של הקבוצה, שהפכה ל"אגודת ספורט" (Sportgemeinschaft) בליגה של הגאו אלזס (Gauliga Elsaß), זכתה הקבוצה בקלות בראשות הליגה ועלתה דרך הפלייאוף הלאומי לרבע הגמר, שם הודחה על ידי שאלקה 04, שבהמשך זכתה באליפות והייתה הקבוצה הדומיננטית בהמשך התקופה. אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג גם השתתפה בטורניר צ'מרפוקל ב-1942, קודמה ל-DFB-Pokal של היום (הגביע הגרמני), והגיעה עד לסיבוב השלישי לפני שנמחצה 1:15 על ידי מינכן 1860 בדרכה של זו האחרונה לזכייה בגביע. מסעה של אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג בפלייאוף הלאומי היה נקודת השיא בהיסטוריה של קבוצה זו. בעונות הבאות זכו רק במקום השלישי והשני. ליגת הגאו אלזס המשנית (Gauliga Unterelsass) לא החלה בעונת 1944–1945, כאשר צבאות בעלות הברית החלו את התקדמותם דרך אירופה אל גרמניה. אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג התפרקה ב-1944. אלופי גאוליגה אלזס (I): 1942 טבלאות הליגה המקומית הגרמנית ההיסטורית Das deutsche Fußball-Archiv (בגרמנית) Grüne, Hardy (1996). Vom Kronprinzen bis zur Bundesliga. Kassel: AGON Sportverlag מסת"ב 3-928562-85-1 Grüne, Hardy (2001). Vereinslexikon. Kassel: AGON Sportverlag מסת"ב 3-89784-147-9
לופטוואפן-SV המבורג

לופטוואפן-SV המבורג (בגרמנית: Luftwaffen-SV Hamburg, ומילולית: מועדון הספורט של חיל האוויר הגרמני בהמבורג) היה מועדון כדורגל של התאחדות גרמנית צבאית. משך קיומו היה קצר מועד. הוא פעל במהלך מלחמת העולם השנייה והיה המצליח ביותר בקרב הצדדים הלוחמים. במהלך המלחמה הוקמו קבוצות ספורט צבאיות הן בגרמניה והן בשטחים כבושים כדי לחזק את המורל בקרב אנשי השירות הצבאי ובקרב האוכלוסיות האזרחיות הגרמניות. בנוסף למועדון זה, נוסדו מועדוני ספורט גרמניים בדנציג - מועדון הספורט של הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, בדנציג (Luftwaffen-SV Danzig) - וכן אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג, מלדרס קרקוב (Mölders Krakau), מועדון הספורט של הצבא בגרוס בורן (Heeressportverein Groß Born) שבפומרניה ורוטה יגר. מפקדי צבא חיפשו כדורגלנים מיומנים או ידועים כדי שאלה ישחקו עבור המועדונים שלהם. שחקנים זכו בכך לעיתים קרובות בפטור משירות צבאי אחר, מסוכן יותר, בכוחות המזוינים. בין הצוותים הידועים היה הרוטה יגר שהרכיב הרמן גרף, מפקד טייסת קרב גרמנית, שצוותו כלל את שחקן הנבחרת פריץ ואלטר ומנהל הנבחרת זפ הרברגר. לופטוואפן-SV המבורג הוקמה ב-8 בדצמבר 1942 בהנחייתו של קולונל לייכר (Laicher), מפקד יחידת נ"מ שהגנה על המבורג. את המועדון נוהל אוטו פייסט (Faist) שהוביל את שאלקה 04 לאליפות גרמניה ב-1939 בניצחון מוחץ 9–0 על אדמירה האוסטרית בגמר. לופטוואפן-SV המבורג הצטרפה לליגה של הגאו (Gauliga) המבורג ב-1943. הליגה הוקמה בשנה הקודמת בפיצול הגאוליגה נורדמארק (Gauliga Nordmark), אחת משש-עשרה ליגות עליונות שנוצרו בארגון מחדש של הכדורגל הגרמני ב-1933 תחת הרייך השלישי. הקבוצה שיחקה ברוב משחקי הבית בהוהלופט (Hoheluft), שהיה המגרש הביתי של ויקטוריה המבורג. הקבוצה עשתה את דרכה לגמר הצ'מרפוקל (Tschammerpokal) של 1943, קודמו של הגביע הגרמני של היום, שם הפסידה 2–3 לפירסט וינה. לופטוואפן-SV המבורג שלטה אז באופן מוחלט בגאוליגה המבורג בשנים 1943–1944, ניצחה 17 משחקים וסיימה בתיקו אחד בלבד, וגברה על יריביה ביחס שערים של 117–13. הקבוצה עלתה דרך סיבובי הפלייאוף הלאומי למשחק האליפות ב-18 ביוני 1944 בברלין, שם הפסידה 0–4 לאלופת ההגנה, דרזדנר SC, מועדון שהדיחה קודם לכן מתחרות הגביע הגרמני בצעדתם לגמר הגביע. בניסיון נואש לעזור לשמור על המורל האזרחי בזמן שהמלחמה קרבה לתבוסה, משחקי הליגה חודשו תוך שבועות ממשחק האליפות ולא לאחר חופשת הקיץ המקובלת בת שלושה החודשים. המבורג השלימה רק שלושה משחקים לפני שמשחקיהם של כל המועדונים הצבאיים הושעו בספטמבר 1944, כאשר צבאות בעלות הברית החלו להתקדם לגרמניה. בין 1903 ל-1944 הוענק לאלופות גרמניה גביע ויקטוריה. הגמר של 1944 בין דרזדנר SC ל-LSV המבורג היה המשחק האחרון של גביע ויקטוריה ששוחק. הגביע נמחק בתום המלחמה והוחלף ב"מייסטרשאלה" (Meisterschale), שהוענק לראשונה ב-1949, ועדיין נמצא בשימוש היום בתור סמל לאליפות הבונדסליגה, ליגת הכדורגל הבכירה של גרמניה. הגביע שנעלם הוחזר מאז והוא מוחזק בפדרציית הכדורגל הגרמנית (Deutscher Fußball Bund). עקב תנאי המלחמה הקשים בגרמניה, בוטלו תחילה סיבובי הפלייאוף לעונת 1943–1944 והתואר הוענק למנהיים (Verein für Rasenspiele Mannheim 1896 e. V - VfR Mannheim). מחאה נרחבת הובילה לביטול ההחלטה ולחידוש הפלייאוף. מנהיים הודחה במשחקי 16 הקבוצות שהעפילו לשלב האחרון, על ידי נירנברג וזו הודחה על ידי האלופה דרזדנר SC בחצי הגמר. טבלאות ליגת הכדורגל הגרמנית ההיסטורית Das deutsche Fußball-Archiv (in German) מדריך לכדורגל בגרמניה הנאצית
אימא מלווה

אימא מלווה (באנגלית: The Guilt Trip) הוא סרט מסע וקומדיה אמריקאי משנת 2012 בבימויה של אן פלטשר, עם ברברה סטרייסנד וסת' רוגן בתפקידים הראשיים. העלילה היא על יחסיים בין אם יחידנית יהודיה לבנה הרווק היוצאים למסע של 8 ימים ו-3000 ק"מ מחוף לחוף. אנדי ברוסטר (סת' רוגן) הוא רווק בן 30, בוגר UCLA בכימיה אורגנית. הוא מנסה ללא הצלחה לשווק מוצר ניקיון לא רעיל מחומרים אורגנים. הוא מגיע לאימו היחידנית ג'ויס ברוסטר (ברברה סטרייסנד) בניו ג'רזי ומשקר לה על "הצלחותיו". ג'ויס מספרת לו על בחור בשם אנדי מרגוליס בו התאהבה אבל לבסוף נישאה לאביו של אנדי וקראה לבנה על שם אותו חבר. אנדי מצליח לגלות את מקום מגוריו של מרגוליס בסן פרנסיסקו ומציע לאימו להצטרף אליו למסע שיווק שלו שייסתיים שם. היא מצטרפת אליו והם עוברים הרפתקאות. המכונית שלהם נתקעת בשלג בטנסי ומי שמחלץ אותם היא חברתו לשעבר ג'סיקה (איבון סטרהובסקי) ובעלה רוב (קולין הנקס). הם ממשיכים לטקסס שם נכשל שוב אנדי לשכנע את מנהל קוסטקו בהמצאתו. אנדי מגלה לאימו את מצבו העגום והם מתחילים לריב. הוא מתחיל לשתות וג'ויס יורדת לבר שם היא מתחילה לשתות ואחד מהגברים עוגב עליה. אנדי משחרר אותה לאחר שהוא סופג "פנס" בעין. במסעדת בשרים היא מתנדבת לסיים בשעה ארוחת שחיתות של סטייק ענק ותוספות כדי להרוויח פרס של 100 דולר עבור אנדי. היא מסתייעת בטקסני בשם בנג'מין גרו (ברט קולן) שרוצה להתחיל איתה, וזוכה בפרס למחיאות ידיים של הסועדים. הם ממשיכים ללאס וגאס וג'ויס מדריכה אותו איך לשנות את המצגת שלו - לשכנע את הוועדה שהתכשיר אינו רעיל ולשתות אותו. הפעם המצגת משכנעת את הבודקים והם מעוניינים בשיווק. כעת מגלה אנדי לאימו את סיבת נסיעתם לסן פרנסיסקו. שם הם נפגשים עם אנדרו מרגוליס ג'וניור (אדם סקוט) ואחותו ג'ויס (ארי גריינור). אנדרו ג'וניור מגלה להם שאביו נפטר לפני חמש שנים. ג'ויס ואנדי נפרדים לדרכם בנמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו בידיעה כי המסע הזה חיזק את הקשר ביניהם. אתר האינטרנט הרשמי של אימא מלווה (באנגלית) "אימא מלווה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אימא מלווה", באתר נטפליקס "אימא מלווה", באתר AllMovie (באנגלית) "אימא מלווה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אימא מלווה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אימא מלווה", באתר Metacritic (באנגלית) "אימא מלווה", באתר אידיבי "אימא מלווה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאימא מלווה, באתר יוטיוב סצנת אכילת הסטייק הגדול, באתר יוטיוב סצנת הריב, באתר יוטיוב סצנת הסיום, באתר יוטיוב
ירון יצחק בן-נון

ירון יצחק בן-נון (נולד ב-1960, ה'תשכ"א) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה ואיש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצת גדרה ה-7 (2003–2008). בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת חיפה. ב-1978 התגייס לצה"ל ושירת כ-24 שנות קבע. ב-28 באוקטובר בבחירות לרשויות המקומיות 2003 התמודד לרשות מועצת גדרה מטעם סיעת "כיוון חדש", וניצח את יואל גמליאל בהפרש של כ-120 קולות כאשר הוא גורף 50% מהקולות ויואל כ-48.3%. סיעתו זכתה ב-3 מנדטים. בבחירות המקומיות ב-2008 התמודד לתקופת כהונה שנייה מול יו"ר האופוזיציה יואל גמליאל, והפסיד במערכת בחירות זו כאשר זכה ב-34.8% מקולות הבוחרים בניגוד ליריבו גמליאל שזכה ב-51.4% מקולות הבוחרים. ירון נשוי למאירה ואב לשניים. תוצאות הבחירות המקומיות 2003 תוצאות הבחירות המקומיות 2008 ירון יצחק בן-נון סרטון קורות חיים
רכטמן (שם משפחה)

רכטמן (מגרמנית: Rechtmann – "איש ימין") הוא שם משפחה יהודי אשכנזי. מסמכים מראים ששם משפחה זה קיים לכל המאוחר מאז שנת 1750. הוכח ששם זה קיים לפני שנת 1804, השנה שבה שיהודים נדרשו לקבוע שם משפחה על ידי קוד נפוליאון. צאצאים רבים של משפחת רכטמן מאמינים שהם צאצאים למשפחת כוהנים יהודית. אמונה זו נתמכת על ידי יהודים מצאצאי רכטמן הכותבים את מסמכיהם בסיומת מוספת "הכהן", או הנוהגים לסמן את קברם בסמל הברכה הכוהנית של הידיים הפרושות או הנוגעות זו בזו. יהודים אלו טוענים שמקור השם הוא במשמרות הכהונה, לפיהן המשמרת השישית נקראה "מימין". משפחות רכטמן אחרות מחזיקות בהנחה שהשם הוא משבט לוי ולאו דווקא כהני. יהודים בעלי שם המשפחה רכטמן ממשיכים לתעד את מעמדם הכהני באמצעות אזכורים של שם השבט הכהני (או לויי), שתועדו על מצבות קבורה, וכן במסמכים יהודיים אחרים כמו כתובות נישואין. שימוש בתוספת "הכהן" על קבר שימוש בתוספת "הכהן" בכתובה של חתן בעל שם המשפחה רכטמן חתימות שונות ורישומי בעלות. חתימת רבי "אברהם יצחק בן רבי מרדכי מחלייבסקי מסווינציאן". הרבה תיקונים והגהות [כנראה] בכתב ידו. סדר קודשים מכיל חתימות של הרב "שלמה הכהן רכטמן". כתב עת [Revision] מ-1861–1892. תיעוד משפחתי ב"יד ושם" באיות "רכטמן" ברוסית אלכסנדר ריטמן (1890-1940), מתמטיקאי פולני אילן רכטמן (נולד ב-1963), פסנתרן, מלחין ומנהל מוזיקלי ישראלי. יאן א. ריטמן (1911-1989), מהנדס חשמל וחלוץ מחשבים פולני-אמריקאי ג'ון ריטמן (נולד ב-1946), פילוסוף אמריקאי של תולדות האמנות, הארכיטקטורה והפילוסופיה הקונטיננטלית לודוויק ריטמן (1881-1965), בקטריולוג פולני וממייסדי יוניסף קארין רכטמן (נולדה ב-1964), מפקחת ומפיקת קולנוע אמריקאית מרדכי רכטמן (1926-2023), נגן בסון, מנצח, מורה אקדמי ומעבד ישראלי ריקי רכטמן (נולד ב-1965), איש טלוויזיה ורדיו אמריקאי שמואל רכטמן (1924-1988), פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית רחובות בין השנים 1970 עד 1979 יעקב צידקוני (רכטמן) (1902-1973), אתנוגרף ישראלי
לייקה קלאפר

לייקה קלאפר (בהולנדית: Lieke Klaver; נולדה ב-20 באוגוסט 1998) היא אתלטית הולנדית. אלופת עולם (בודפשט 2023) ואלופת אירופה (מינכן 2022) בריצת שליחות 4x400 מטר וסגנית אלופת העולם באולם (גלאזגו 2024) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בריצת 400 מטר. באולימפיאדת טוקיו היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר בשיא לאומי חדש של 3:10.36 דקות, מבקום שישי בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא לאומי חדש נוסף של 3:23.74 דקות ובמקום 18 בריצת 400 מרט בתוצאה של 51.37 שניות באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אוולין סלברך, ליזן דה ויטה ופמקה בול בתוצאה של 3:28.57 דקות, אחרי ג'מייקה (3:28.40 דקות) ולפני פולין (3:28.59 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.67 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 51.81 שניות. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר ביחד עם לימרפין בונפסיה, טוני ואן דיפן ופמקה בול בתוצאה של 3:09.90 דקות, אחרי הרפובליקה הדומיניקנית (3:09.82 דקות) ולפני ארצות הברית (3:10.16 דקות). היא סייהמ במקם רביעי בריצת 400 מרט בתוצאה של 50.33 שניות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 50.24 שניות, ועלתה שלישית לריצת חצי הגמר שבו שיפרה שוב את השיא הלאומי והעמידה אותו על 50.18 שניות ועלתה שישית לריצת הגמר. נוסף לכך, היא השתתפה בשלב המוקמדות בריצת שליחות 4x400 מטר, אך הרביעייה ההולנדית פסלה. באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של בשיא לאומי חדש של 3:20.87 דקות, לפני פולין (3:21.68 דקות) והממלכה המאוחדת (3:21.74 דקות), במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.88 שניות ובמקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.56 שניות. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אוולין סלברך, קתליין פטרס ופמקה בול בתוצאת השנה בעולם של 3:20.72 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.88 דקות) והממלכה המאוחדת (3:21.04 דקות). היא סיימה במקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.33 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 49.87 שניות ועלתה חמישית לריצת הגמר. נוסף לכך, היא השתתפה בריצת הגמר בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר, אך פמקה בול, הרצה האחרונה של הרביעייה מהולנד מעדה ונפלה במטרים האחרונים של הריצה למרות שהובילה. הרביעייה ההולנדית לא סיימה את הריצה ובריצת 4x100 מטר הרבייעה ההולנדית לא סיימה את הריצה בשלב הגמר ודורגה במקום שמיני. באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-2 במרץ 2024 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 50.16 שניות, אחרי בת ארצה פמקה בול שקבעה שיא עולם חדשש של 49.17 שניות ולפני אלכסיס הולמס מארצות הברית (50.24 שניות). באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה ביוני 2024 זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.08 שניות, אחרי נטליה קצ'מרק מפולין שקבעה שיא אישי חדש של 48.98 שניות ורסידאת אדלקה מאירלנד שקבעה שיא לאומי חדש של 49.07 שניות. ריצת 100 מטר: 11.33 שניות (2023) ריצת 200 מטר: 22.46 שניות (2023) ריצת 400 מטר: 49.58 שניות (2024) ריצת 200 מטר: 22.81 שניות (2024) ריצת 400 מטר: 50.10 שניות (2024) מדיה וקבצים בנושא לייקה קלאפר בוויקישיתוף לייקה קלאפר, ברשת החברתית פייסבוק לייקה קלאפר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לייקה קלאפר, ברשת החברתית אינסטגרם לייקה קלאפר, באתר olympedia.org לייקה קלאפר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית