laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארתור גרומיו

ארתור גרומיו (בצרפתית: Arthur Grumiaux‏; 21 במרץ 1921 - 16 באוקטובר 1986) היה כנר בלגי, שהיה מיומן גם בפסנתר. גרומיו נולד בווילר-פרווין, בלגיה, בשנת 1921, למשפחה ממעמד הפועלים, וסבו הוא שהמריץ אותו להתחיל בלימודי מוזיקה בגיל 4. הוא התאמן בנגינה בכינור ובפסנתר עם חמישיית פרנאן בקונסרבטוריון של שרלרואה, שם קיבל פרס ראשון בגיל 11. כעבור שנה קידם את לימודיו בעבודה עם אלפרד דובוא בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל במקביל ללימודי קונטרפונקט ופוגה אצל ז'אן אבסיל. את הפרסים החשובים הראשונים שלו קיבל עוד לפני שמלאו לו 20; את פרסי אנרי וייטאן ופרנסואה פרום קיבל בשנת 1939, ואת פרס הווירטואוז קיבל מן הממשלה הבלגית ב-1940. במהלך הזמן הזה גם למד באופן פרטי קומפוזיציה אצל הכנר והמלחין הרומני המפורסם ג'ורג'ה אנסקו בפריז, מורו של יהודי מנוחין. הופעותיו הראשונות היו בבלגיה, עם הפילהרמונית של בריסל, בנגינת הקונצ'רטו של פליקס מנדלסון, ובבריטניה עם תזמורת רשות השידור הבריטי בשנת 1945. בגלל הכיבוש הגרמני של ארצו במלחמת העולם השנייה, היה פער זמנים קצר בין שני האירועים החשובים הללו. במשך הזמן הזה ניגן באופן פרטי עם כמה הרכבים קטנים ונמנע מכל הופעה פומבית מכל סוג שהוא. על אף הדיחוי הקל הזה בפתיחת הקריירה הבינלאומית שלו, מרגע שהחלה, התפתחה במהירות. לאחר הופעת הבכורה שלו בבריטניה, התקדם לעולם האקדמי של בלגיה, כאשר התמנה לפרופסור לכינור בקונסרבטוריון המלכותי, המוסד שבו למד לפנים. בהוראתו שם דגש על הפיסוק, איכות הצליל ואמות המידה הטכניות הגבוהות בביצוע אמנותי. נגינתו של גרומיו הונצחה על גבי יותר משלושים תקליטים, כמעט כולם בחברת פיליפס, אם כי שמו מופיע גם על תקליטי EMI, Bekart ו-Music & Arts. המוזיקה בתקליטים אלה היא על פי רוב משל באך, בטהובן, ברהמס, מוצרט ושוברט ולפעמים גם יצירות של ראוול ודביסי. אחת השמחות הגדולות בחייו הייתה שותפותו עם הפסנתרנית קלרה הסקיל. מדי פעם היו השניים מתחלפים בכלים לשם שינוי נקודת הראות וההתייחסות. גרומיו נותר עם חסך מקצועי ואישי כשהסקיל מתה בגלל נפילה בתחנת רכבת, בדרכה לקונצרט עמו. נוסף לעבודתו כסולן, הקליט חמישיות של מוצרט עם "אנסמבל גרומיו" ומבחר יצירות עם "שלישיית גרומיו", שכלל את הדואו ההונגרי של הזוג גיאורגה יאנצר (ויולה) ואווה צאקו (צ'לו). קריירת ההופעות המצליחה שלו הובילה להכרה מלכותית, כשהמלך בודואן העניק לו תואר ברון על שירותיו למוזיקה בשנת 1973, תואר שחלק עם פגניני. על אף מאבק הסוכרת, התמיד גרומיו בלוח זמנים נוקשה של הקלטות וקונצרטים, בעיקר במערב אירופה, עד שאירוע מוחי פתאומי שם קץ לחייו ב-1986. בגיל 65 הותיר גרומיו מאחוריו את זכר המוזיקאי שהיה, יציב ואלגנטי. מדיה וקבצים בנושא ארתור גרומיו בוויקישיתוף ארתור גרומיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארתור גרומיו, באתר AllMusic (באנגלית) ארתור גרומיו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארתור גרומיו, באתר Discogs (באנגלית) les fondations Arthur Grumiaux et AREMI ארתור גרומיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארתור גרומיו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המסור 4

המסור 4 (באנגלית: Saw IV) הוא סרט אימה, הרביעי בסדרת סרטי "המסור". במאי הסרט הוא דארן לי בוסמן (אנ'), שביים גם את שני הסרטים הקודמים בסדרה - המסור 2 והמסור 3. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 באוקטובר 2007 לרגל ליל כל הקדושים. מאוחר יותר הופץ למדינות מסוימות בעולם. לישראל הסרט הגיע ב־3 ביולי 2008. לפי הביקורות הוא נחשב לסרט הכושל ביותר בסדרה. בסוף הסרט מישהו הורג את ג'יגסו, אך עוד לפני מותו דאג לסבך את העניינים לאלו שעדיין בחיים. מתברר כי הסרט הרביעי מתנהל במקביל לסרט השלישי: במהלכו מנהלים שני סוכני ה-FBI סטרם ופרז מרדף אחר השוטר ריג, שבעצמו משתתף במשחק של "המסור". בסופן של המשימות שמוטלות על ריג, נמצאים הבלש מת'יוס והבלש מארק הופמן, הנמצאים ביחד במלכודת תחת השגחתו של ארט, הנמצא גם הוא במשימה של "המסור". בדיעבד מתברר שהבלש הופמן הוא המתלמד החדש של "המסור". הסרט מתאחד עם הסרט הקודם בסצנה בה מגיע הסוכן סטרם לחדר שאליו נכנס ג'ף לפני כן, בו נמצאות גופותיהם של אמנדה, לין וג'ון, והורג את ג'ף, לאחר שנופף באקדח על סטרם ואיים להורגו. לאחר שריג נכשל במשימתו האחרונה וגרם למותו של הבלש מת'יוס (ונורה בעצמו), קם הופמן ממלכודתו המדומה וחשף את עצמו כאשר אמר לריג "המשחק נגמר". משם הולך הופמן לחדר בו נמצא כעת הסוכן סטרם, ונועל אותו ביחד עם גופותיהם של היתר. סצנת הסיום זהה לסצנת הפתיחה של הסרט (אך מבחינה כרונולוגית מיקומה כאן): במהלך נתיחת גופתו של ג'ון, נמצאת קלטת בקיבתו – הקלטת מיועדת לבלש הופמן, שמוזהר שגם לו מצפה מבחן. "המסור 4", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המסור 4", באתר נטפליקס "המסור 4", באתר AllMovie (באנגלית) "המסור 4", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המסור 4", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המסור 4", באתר Metacritic (באנגלית) "המסור 4", באתר אידיבי "המסור 4", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Saw 4 Trailer ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המסור (סדרת סרטים)

המסור (באנגלית: Saw) היא סדרת סרטי אימה שנוצרה על ידי הקולנוענים האוסטרלים ג'יימס ואן ולי וואנל. הסרטים עוקבים אחר הרוצח הסדרתי ג'ון קרמר (טובין בל) הידוע על ידי התקשורת בשם ג'יגסו (Jigsaw) שחולה בסרטן קשה במוחו. במקום לרצוח את קורבנותיו הוא מציב להם "משחקי מוות" כאשר המטרה היא למצוא דרך לצאת בחיים מהמלכודת בה הם כלואים. הדרך למציאת המילוט קשה ועל הקורבנות לפגוע פיזית בעצמם או באחרים על מנת לצאת. ג'ון עושה את מעשיו החולניים במטרה ללמד את קורבנותיו להעריך את מה שהחיים העניקו להם. סדרת הסרטים של "המסור" זכתה בפרסים רבים ששיבחו אותה וקצרה הצלחה רבה ברחבי העולם. היא פופולרית וידועה במיוחד בשל האווירה המותחת והאפלה בסרטים, הטוויסטים העלילתיים, הסופים המפתיעים והסדיסטיות החולנית הנוראה המופיעה בכל סרט וסרט. את הרעיון המקורי לסרטים הגו התסריטאים האוסטרליים לי וונל ולג'יימס ואן, שמפיקים את הסדרה. סדרת סרטי "המסור" אף זכתה בשנת 2010 להיכנס ל"ספר השיאים של גינס" בקטגוריית סדרת סרטי האימה המצליחה ביותר בכל הזמנים, עקב הכנסות קופתיות של $953,421,276 - יותר מכל סדרת סרטי אימה אחרת, עד שנת 2018, בה עקפה סדרת האימה "לזמן את הרוע" את סדרת "המסור", כאשר צברה רווח כולל של 1.5 מיליארד דולר בסך הכל. בתאריך 27 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט השמיני בסדרה, "פאזל" (באנגלית: "Jigsaw", תחילה נקרא "המסור: מורשת"). ב-21 במאי 2021 (כשנה לאחר תאריך היציאה המקורי של הסרט ב-15 במאי 2020 שנדחה בגלל מגפת הקורונה) יצא לאקרנים הסרט התשיעי בסדרה, "ספירלה - מספרו של המסור" (באנגלית: SPIRAL - From The Book of Saw), וב-29 בספטמבר 2023, עלה לאקרנים הסרט "המסור X". ב-12 בדצמבר 2023, הוכרז סרט המשך, "המסור 11", שעתיד לעלות לאקרנים ב-27 בספטמבר 2024 (נדחה בשנה). ערך מורחב – המסור (סרט קצר) המסור (סרט קצר) (המכונה בפשטות "המסור 0.5"), הוא סרט קצר משנת 2003, ששימש ככלי קידום מכירות בהצגת גרסה עלילתית ל"סרטי ליונסגייט". זה כלול בדיסק של מהדורת ה-DVD הלא חתוכה של "המסור" משנת 2004. הוא שוחרר לבד, וב-DVD של סדרת סרטי "המסור" המכיל את הדיסק של "המסור 2" ו"המסור 3". מדיה וקבצים בנושא המסור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המסור (באנגלית) אורון שמיר, עכבר און ליין, המסורת של המסור, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2006 ביקורת המסור 7, באתר "העולם השטוח" אלוקים משחק במסור, מאמר מאת משה רט הרהורים נוספים בעקבות המסור, מאמר המשך מאת משה רט המסור, ברשת החברתית פייסבוק המסור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המסור, ברשת החברתית אינסטגרם "המסור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) Conjuring Franchise, www.boxofficemojo.com (באנגלית) Jordan Baranowski, Spiral: From the Book of Saw release date, cast and plot, Looper.com, ‏2020-01-27 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיליו דה בונו

אמיליו דה בונו (באיטלקית: Emilio De Bono;‏ 19 במרץ 1866 – 11 בינואר 1944), איש צבא ופוליטיקאי איטלקי הידוע כאחד הבכירים במשטרו של בניטו מוסוליני. דה בונו סייע בהקמת המפלגה הפשיסטית באיטליה, פיקד על הצבא המלכותי האיטלקי במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, אך בשל חלקו בהדחת מוסוליני, הוצא להורג על ידי מוסוליני בשנת 1944. דה בונו נולד בעיירה קאסאנו ד'אדה, ליד מילאנו. הוא התגייס לצבא האיטלקי בשנת 1884 כקצין זוטר, ועלה בסולם הדרגות. במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית בשנת 1911 שירת במטה הכללי. לאחר מכן לחם במלחמת העולם הראשונה, בה הצטיין בקרבות כנגד האימפריה האוסטרו הונגרית. בשנת 1920 השתחרר בדרגת גנרל. בתחילת שנות העשרים סייע דה בונו לארגן את המפלגה הפשיסטית, ובשנת 1922 היה בין ארבעת מארגני המצעד על רומא, שסימן את תחילת המשטר הפשיסטי באיטליה. בתקופה שלאחר מכן שירת כמפקד המשטרה, מפקד המיליציה הפשיסטית, ומושל טריפוליטניה. ב-1925 נשפט על חלקו ברצח הסוציאליסט ג'אקומו מאטיאוטי (רצח שאף מוסוליני היה מעורב בו כנראה, ושכמעט הביא לקץ שלטונו), אך נמצא זכאי. ב-1929 מונה לשר המושבות. הוא המשיך למלא תפקיד חשוב בצבא, ובשנת 1935 כאשר פרצה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מונה למפקד הצבא. לאחר מספר חודשים הוחלף על ידי פייטרו באדוליו, שכן מוסוליני סבר שהתקדמותו איטית וכי הוא זהיר מדי. כפיצוי קיבל את התואר "מרשל איטליה" ב-16 בנובמבר 1935. דה בונו התנגד לכניסתה של איטליה למלחמת העולם השנייה. ב-1942 מונה לשר הפנים. ב-24 ביולי 1943 השתתף בישיבת המועצה הפשיסטית העליונה בה הוחלט על הדחתו של מוסוליני, והיה אחד מאלו שהצביעו בעד ההצעה להדחתו. לאחר שמוסוליני שוחרר משביו על ידי הגרמנים והקים ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו", נתפס דה בונו. יחד עם אחרים שהיו מעורבים בהחלטה על הדחת מוסוליני, וביניהם גליאצו צ'אנו, חתנו של מוסוליני, הועמד למשפט ראווה בעיר ורונה. ב-11 בינואר 1944 הוצא להורג ביריה. מדיה וקבצים בנושא אמיליו דה בונו בוויקישיתוף אמיליו דה בונו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמיליו דה בונו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כובע הנזיר

כובע הנזיר (שם מדעי: Tropaeolum majus) הוא צמח נפוץ בגינות ארץ ישראל, ממשפחת הטרופאאוליים. כובע הנזיר משתרע (מטפס) ומכסה שטחים בעלווה נאה - עלים גדולים, שצורתם כצלחת - ובפרחים שצורתם כחצוצרה בצבעי צהוב כתום ואדום עזים. מוצאו של הצמח בדרום אמריקה. כובע הנזיר מומלץ לזריעה בסתיו, בחודשים ספטמבר-דצמבר, בשמש מלאה עד חצי-צל. ככל שכובע הנזיר חשוף יותר לשמש כך הוא מצמח יותר פרחים, והעלים גדולים יותר. הצמח נובט וגדל לאורך החורף, ומקיים מחזור פריחה שראשיתו בינואר וסופו בתחילת מאי. כובע הנזיר מפיק זרעים רבים וגדולים, ובדרך כלל אין צורך בזריעה יזומה נוספת בשנה שלאחר הזריעה הראשונה. פרחי כובע הנזיר ועליו ראויים למאכל. העלים הם בעלי טעם חריף מתון (מזכיר במקצת חרדל) ואילו הפרחים מוסיפים צבע עז לסלט. כובע הנזיר מהווה מין פולש במספר מקומות בעולם, וגם בישראל. הוא בעל כושר רבייה וגטטיבית גבוה המאפשר התפשטות מהירה על חשבון הצומח שמסביבו. בישראל, המין מהווה מפגע אקולוגי בשטחים טבעיים הסמוכים לגינות נוי בהם הוא ניטע, למשל נחל שיח בעיר חיפה. כובע הנזיר כובע הנזיר כובע הנזיר, באתר ITIS (באנגלית) כובע הנזיר, באתר NCBI (באנגלית) כובע הנזיר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כובע הנזיר, באתר Tropicos (באנגלית) כובע הנזיר, באתר GBIF (באנגלית) כובע הנזיר, באתר The Plant List (באנגלית) כובע הנזיר, באתר IPNI (באנגלית) כובע הנזיר, באתר גאמנון צמחים ומרפא כובע הנזיר, באתר מקם אורית רזיאל, פריחה במנזר, באתר הארץ, 19 בפברואר 2003
יזכור (אתר אינטרנט)

המונח "נזכור את כולם" מפנה לכאן. לערך העוסק במשמעויות אחרות, ראו ונזכור את כולם. יזכור הוא אתר אינטרנט המשמש להנצחת חללי מערכות ישראל והוא מכיל את רשימת חללי מערכות ישראל ובדרך כלל גם את תמונתו וסיפור חייו של כל אחד מהם. האתר נקרא בעבר "נזכור את כולם" בעקבות ציטוט מפזמון שיר "הרעות" שכתב חיים גורי. האתר כולל גם חיילי צה"ל שנפטרו ממחלה, או נהרגו בתאונה במהלך שירותם הצבאי, וכן מי שנפטרו לאחר סיום שירותם הצבאי (ולעיתים שנים רבות לאחר סיום שירותם), אך הוכרו כחללי צה"ל משום שמותם נבע מפגיעה שנפגעו במהלך שירותם. האתר הוקם ומתוחזק על ידי משרד הביטחון. חללי מערכות ישראל הנכללים באתר הם לוחמי צבא ההגנה לישראל ושאר אנשי מערכת הביטחון שנתנו נפשם על הבטחת קיומה של מדינת ישראל, לוחמי המחתרות שנפלו למען תקומת ישראל (מאז 1860 - עת החלה היציאה מן החומות בירושלים) ולוחמי היישוב בצבא הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה. החלל הראשון ברשימה זו הוא אהרון הרשלר שנפל ב-5 בינואר 1873, ו' טבת תרל"ג. חלקו העיקרי של האתר כולל דפי זיכרון אחדים לכל חלל: פרטים מזהים: שם, דרגה צבאית, תאריך נפילה (עברי וגרגוריאני) וחיל. דף זה מכיל קישורים לשני הדפים הנוספים המוקדשים לחלל זה. סיפור חייו של החלל, כולל תצלומו (למעטים מהחללים לא מופיע דף זה). מקום מנוחתו: מידע מדויק על מקום קברו של החלל. את הנופלים ניתן לאתר לפי שמם, תאריך נפילתם והיישוב שממנו באו. עוד מכיל האתר: תפילת "יזכור" לחללי מערכות ישראל. ארכיון של איגרות למשפחות השכולות ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, משנת 1952 ועד היום. פרקי שירה רלוונטיים, החל מקינת דוד, דרך "מגש הכסף" מאת נתן אלתרמן וכלה ב"מה אברך" מאת רחל שפירא. גַּלְעֵד אשר מתעד את האנדרטאות שהוקמו לזכר הנופלים במשך השנים. אפשרות להדלקת נר וירטואלי עבור חללי מערכות ישראל, נר כללי או אישי. אתר האינטרנט הרשמי של יזכור אתר הדלקת נר לזכר חללי מערכות ישראל יזכור - הנצחת החללים ברשת החברתית "פייסבוק" אהוד עין-גיל, לתפארת מדינת טורקיה, באתר הארץ, 20 באפריל 2007 עופר אדרת, "אחרי מותו הורד בדרגה": השגיאות המביכות שבמאגר הנופלים, באתר הארץ, 17 בפברואר 2017 עופר אדרת, למרות מבצע התיקונים: מאות טעויות בפרטי חללים, באתר הארץ, 17 באפריל 2018
סנדלר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סנדלר – אדם העוסק בייצור ובתיקון נעליים יוחנן הסנדלר – תנא בן המאה השנייה אנשים ששם משפחתם סֶנדלֶר: אדם סנדלר – שחקן אמריקאי אלון סנדלר – שחקן טלוויזיה ותיאטרון אירנה סנדלר – חסידת אומות העולם גנדי סנדלר – ספורטאי ישראלי ג'קי סנדלר – שחקנית אמריקאית גרא סנדלר – שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי דייב סנדלר – אתלט יהודי דרום-אפריקאי, אחיו של סול סנדלר ולדיק סנדלר – קומיקסאי, מאייר, כותב ומרצה ישראלי ונדי סנדלר – בלשנית ישראלית יעקב סנדלר – ראש עיריית רחובות לשעבר מילטון סנדלר – אתלט יהודי-אמריקאי סאני סנדלר – שחקנית אמריקאית, בתם של אדם סנדלר ושל ג'קי סנדלר סול סנדלר – אתלט יהודי דרום-אפריקאי, אחיו של דייב סנדלר פיליפ סנדלר – כדורגלן יהודי-הולנדי פרץ סנדלר – חוקר מקרא ישראלי ריקארד סנדלר – פוליטיקאי שוודי שמואל סנדלר – חוקר מדע המדינה ישראלי
פאול גרימר

פאול גרימר (בגרמנית: Paul Grümmer;‏ 26 בפברואר 1879, גרה, הקיסרות הגרמנית – 30 באוקטובר 1965, צוג, שווייץ) היה צ'לן ראשי בתזמורת האופרה של וינה ונגן ויולה דה גמבה. פאול גרימר, שגם שני אחיו היו מוזיקאים, למד מגיל 15 בקונסרבטוריון של לייפציג אצל יוליוס קלנגל, שהיה גם מורם של גיליירמינה סוז'ה, עמנואל פויירמן וויליאם פלית'. בהמשך למד בפרנקפורט אצל הוגו בקר. בשנת 1898 החל להופיע בקונצרטים בגרמניה ובארצות אחרות באירופה וניגן ברביעיית מיתרים שייסד יאן קובליק. גרימר היה חבר ברביעיית בוש ועשה רבות להשבתה לרפרטואר החי של הויולה דה גמבה. הוא יצר שיטת גמבה לביצוע בכלי, השתתף בקבוצות של מוזיקה עתיקה וניגן עם ונדה לנדובסקה, הצ'מבליסטית הנודעת. כמו כן עיבד לויולה דה גמבה יצירות מן המאה ה-17 והמאה ה-18 וערך סוויטות ללא ליווי של באך (וינה, 1944). בשנת 1905 התמנה לצ'לן ראשי בתזמורת וינה. בשנים 1913 עד 1930 יצא למסעות קונצרטים רבים עם רביעיות קונצרטפריין ובוש. כמו כן סייר בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 עם התזמורת הקאמרית שהקים בעצמו. פאול גרימר לימד באקדמיה למוזיקה של וינה בשנים 1907 עד 1913 ואחר בקלן, בשנים 1926 עד 1933 ובברלין, בשנים 1933 עד 1940. בין 1940 ל-1946 חזר ללמד בווינה ולאחר 1946 הגיש כיתות אמן שווייץ. כמו כן ערך, יחד עם קרל הרמן, את השלישיות של לודוויג ואן בטהובן. פאול גרימר כתב יצירות פדגוגיות לצ'לו ואוטוביוגרפיה בשם "מפגש" (Begegungen) (מינכן 1963). הוא ניגן בצ'לו סטרדיוואריוס "שטאנליין", שהיה קודם ברשותם של ויצ'נצו מריגי, ז'אן-בטיסט וואיום (בונה כינורות צרפתי) וניקולו פגניני. E. van der Straeten: History of the Violoncello (London, 1915/R) E. Cowling: The Cello (London, 1975, 2/1983 מדיה וקבצים בנושא פאול גרימר בוויקישיתוף פאול גרימר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאול גרימר, באתר Discogs (באנגלית)
9M119 סביר

9M119M ריפלקס ו-9M119 סביר (כינויו בקוד דיווח נאט"ו: AT-11 "Sniper") הם טילי נ"ט דור ב' רוכבי קרן לייזר מתוצרת ברית המועצות ובהמשך רוסיה. מקור השם סביר מגיע מהנחל סביר, ומשמעות השם ריפלקס הוא רפלקס. שני הטילים מיועדים לשיגור מתותחי 125 מ"מ חלקי-קדח של טנקים סובייטיים, כאשר גרסת "סביר" מיועדת עבור טנקי T-72 משופרים, וגרסת "ריפלקס", המתקדמת יותר, מיועדת עבור טנקי T-90 וטנקי T-80 משופרים. טווח: "ריפלקס"- 6,000 מטר. "סביר"- 4,000 מטר. זמן מעוף לטווח מרבי: "ריפלקס"- 17.6 שניות. "סביר"- 11.7 שניות. הנחיה: דור ב', רוכב קרן לייזר. פלטפורמת שיגור: טנקי T-90, T-80, T-72, T-84, Type 99 חדירות: 900/+750 מ"מ פלדה בסטיון טיל נגד טנקים להט מדיה וקבצים בנושא 9M119 Refleks בוויקישיתוף
עמנואל רייכר

עמנואל רייכר (ברומנית: Emanoil Reicher; ‏27 ביולי 1930 – 3 באוקטובר 2019) היה שחמטאי יהודי-רומני בדרגת אמן פיד"ה. רייכר נולד בבוקרשט לרב ד"ר בוריס רייכר, למד כלכלה ותקשורת. משפחתו הייתה משפחה של שחמטאים. שני הוריו שחקנים נלהבים ואשתו, רודיקה רייכר, אמן בינלאומי לנשים. קפטן ומאמן נבחרת הגברים באולימפיאדת השחמט 1984 בסלוניקי, אולימפיאדה בה הגיעה הנבחרת הרומנית למקום החמישי, הישג השיא בתולדותיה. בנוסף לפעילותו כשחקן ומאמן, שימש רייכר גם שופט בתחרויות בינלאומיות ובוועדות ערר של תחרויות עולמיות ואירופאיות לצעירים. עמנואל רייכר ייצג את רומניה פעם אחת באולימפיאדת השחמט: עמנואל רייכר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא רומנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ייעוץ חינוכי

הייעוץ החינוכי הוא שירות מקצועי המוקם בתוך הארגון החינוכי ומיועד לשרת את הארגון לשם קידום התפקוד המיטבי והרווחה הנפשית של התלמידים וצוותי החינוך, תוך התאמה למציאות משתנה, במטרה לקדם באופן שיטתי את ההתפתחות הנפשית, החברתית, הלימודית והמקצועית של התלמידים והצוות. התפיסה הכוללנית הבסיסית של ייעוץ בבית הספר כיום היא מניעתית. התערבות מניעתית מטרתה להפחית את השיעור, העוצמה או ההשפעה של קשיים התפתחותיים ומצביים על התלמיד בעזרת: זיהוי ואיתור מוקדם של גורמים, תהליכים ונסיבות התורמים לקושי של התלמיד, על מנת למנוע או לרכך אותם. חיזוק חוסנם נפשי של התלמידים כאשר הקשיים הם מחויבי המציאות. מסגרות העבודה של יועץ חינוכי נותנות לגיטימציה לסגנונות עבודה עם הדגשים שונים, כגון חינוך פסיכולוגי, ייעוץ טיפולי ועבודת מטה. משרד החינוך מפעיל מאז שנת 2001, מערך של ייעוץ חינוכי לגני הילדים בישראל בדומה לנעשה בארצות הברית ובמדינות אחרות. מבנה הפעולה של הייעוץ החינוכי בגני הילדים שונה מזה שבבתי הספר, ומותאם לצרכים העולים בגילאים אלו. קהל היעד המרכזי לפעילותה של היועצת החינוכית בגיל הרך היא הגננת וצוות הגן. המחקר והפרסום בספרות המקצועית מדגישים את מרכזיותו של הגיל הרך בהתפתחות האדם, כישוריו ואופקיו ההתפתחותיים[דרוש מקור]. התפתחות זו מעלה תביעה לשים את החינוך לגיל הרך בראש סולם העדיפויות[דרוש מקור]. מהותו של ייעוץ חינוכי לגיל הרך הוגדרה על ידי השירות הפסיכולוגי ייעוצי כשירות שנועד לפתח, להקנות ולהטמיע בסוכני החיברות המרכזיים עמדות, ידע, כישורים ואסטרטגיות, התורמים לקידום רווחה נפשית בקרב ילדי הגן. מעצם הגדרה זו של ייעוד השירות, נגזרת הפעילות המקצועית של היועצות העוסקות בתחום. הייעוץ החינוכי רואה את העשייה החינוכית בגן בהקשר של תהליכים מערכתיים, של גורמים חינוכיים הפועלים בו ושל יחסי הכוחות שביניהם. מטרת הייעוץ החינוכי בגן היא פיתוח אקלים מיטבי וגיבוש סביבה מוגנת ומאפשרת המזמנת התנסויות בהיבטים חברתיים, רגשיים ואינטלקטואליים. מטרה נוספת היא ההתמודדות במצבי לחץ. היועץ מכשיר ומאמן את הגננת וצוותה להתמודד עם מצבי חירום ומשבר בגן הילדים, לזהות איתותי מצוקה של ילדים, ולהסתייע בגורמים מקצועיים לצורך התערבויות מתאימות. בנוסף, עוסק הייעוץ בתחום התקשורת שבין הורי הילדים וצוות הגן. קיומו של ייעוץ לגיל הרך באופן פורמלי נמצא עדיין בראשית דרכו: היקפו של השירות עדיין מצומצם, ומתועדף על פי קריטריונים מוגדרים, משרותיהן של היועצות מסתכמות במספר שעות בודדות ומבנה העסקתן של היועצות במערכת החינוך גובש בהסדרים מאולצים.[דרוש מקור] • יועץ חינוכי • פסיכולוגיה חינוכית אביגדור קלינגמן ורחל אייזן, ייעוץ פסיכולוגי: עקרונות, גישות ושיטות התערבות, תל אביב: רמות, 1990. רבקה לזובסקי, מהוראה לייעוץ חינוכי: השתלבות בעבודה והתמדה בעיסוק של בוגרי המגמה לייעוץ במכללת בית ברל: מעקב אחר שנים עשר מחזורים (תשמ"א-תשנ"ג), מכללת בית ברל, היחידה למחקר ולהערכה בהכשרה להוראה ובחינוך, 1995. רחל ארהרד, ייעוץ חינוכי: מקצוע מחפש זהות, מכון מופ"ת, 2014. דשבסקי עדנה, "ייעוץ חינוכי לגיל הרך", "הד הגן" יוני 2006 הייעוץ החינוכי בבית הספר, אתר שפ"י של משרד החינוך ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רונן אלטמן קידר

רונן אלטמן קידר (נולד ב-1 באוקטובר 1972) הוא סופר, משורר ומתרגם ישראלי. עם הנושאים בהם עסק בכתיבתו נמנים מדע בדיוני וזהויות מיניות. אלטמן קידר נולד בתל אביב. הוא סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת העתודה האקדמית ותואר שני במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. לאחר נישואיו בשנת 2003 הוסיף לשמו את שם המשפחה "קידר". אלטמן-קידר מתגורר עם משפחתו בברלין, בירת גרמניה, ועובד שם כמדריך טיולים עצמאי. אלטמן-קידר הוא בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997, שם התפרסמו שיריו לראשונה. בשנת 2000 הוציא לאור את הרומן "פרפרי כאוס" בהוצאת שופרא. בספר משולבים מספר קווי עלילה העוסקים בזהויות מיניות בעיר אמריקאית של סוף המאה העשרים. מאז פרסם אלטמן-קידר שירים רבים בכתבי עת לשירה, בהם "מאזנים", "הליקון", "מטעם", "שבו" ו"עיתון 77" ושיריו תורגמו לאנגלית ולרוסית. ספר השירה הראשון של אלטמן-קידר, "סימני נשיכה", ראה אור באוגוסט 2007 בהוצאת "הליקון". בשנת 2014 פרסם אלטמן-קידר את הנובלה 'חיי יצירה' כספר אלקטרוני בהוצאת 'בוקסילה' ובשנת 2022 ראה אור בברלין ספרו "לשנות סדרי עולם: צעירים וצעירות יהודיים שעיצבו את ההיסטוריה של ברלין", בגרסה דו-לשונית, עברית-גרמנית. אלטמן-קידר תרגם לאנגלית את הרומן הגרפי 'משק 54' מאת גלעד סליקטר וגלית סליקטר. בשנת 2009 תרגם שבעה משיריה של מאשה קאלקו עבור גיליון 'רשות היחיד' של "הליקון" - תרגום ראשון לעברית של משוררת זו. בשנת 2010 ראה אור בעריכתו ספר שיריה של ענבל אשל כהנסקי, "פִּראֵי היום". אלטמן-קידר מחבר גם פלינדרומים[דרוש מקור] וחמשירים. אלטמן-קידר עיבד את סיפורו "איפור" לסרט סטודנטים בבימויה של עינבר גלבוע, שהוקרן בפסטיבלים בארצות הברית. בשנים 2005–2006 לימד בבית-הספר לשירה של "הליקון" ושימש כמפיק בפועל של פסטיבל "שער" לשירה חדשה. בשנים 2009–2012 ערך (יחד עם ענת אבישר ולי עברון-ועקנין) את כתב-העת האינטרנטי לספרות זוטא. בשנת 2012 ערך את גיליון פסטיבל 'שער' של כתב העת הליקון. ראובן מירן, "להתחבר ולנגוע", ידיעות אחרונות, 11.2.2000 דניאל בנאי, "כמו ספר בינוני שנכתב בעברית, תורגם לאנגלית ואז תורגם לעברית דהויה". הארץ, 19.7.2000. רשימת הפרסומים של רונן אלטמן קידר, בקטלוג הספרייה הלאומית רונן אלטמן קידר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יובל פז, אלטמן-קידר רונן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של רונן אלטמן קידר, באתר "סימניה" אילן ברקוביץ', היכן את מניחה את יופייך כשאת הולכת לישון?, באתר הארץ, 29 באפריל 2008 הבלוג של רונן אלטמן קידר רונן אלטמן קידר, ברשת החברתית פייסבוק מכּתביו: שני שירים, מטעם 3, ספטמבר 2005, עמ' 69–70 רונן אלטמן קידר, ברשות לאישור גרמנים, באתר ynet, 2 ביוני 2009 שלושה שירים בכתב העת האינטרנטי 'החוטם' אדם על הירח?, מאמר באתר האינטרנט של האגודה הישראלית למד"ב ופנטזיה
ורוס (גלדיאטור)

ורוס, במקור ממואסיה, היה עבד שהפך לגלדיאטור מפורסם בתקופתם של אספסיאנוס ושל טיטוס, בחלקה השני של המאה הראשונה. הקרב שלו כנגד עמיתו, הגלדיאטור פריסקוס, היווה את שיאו של היום בו נפתחו מאה ימי משחקים לציון חנוכתו של האמפיתיאטרון הפלאבי, אשר כונה מאוחר יותר הקולוסיאום, בשנת 80. הקרב תואר בשירו מלא דברי השבח של מרטיאליס - זהו התיעוד המפורט היחיד ששרד עד היום של קרב גלדיאטורים. באופן חריג ביותר הכריז טיטוס על שני הגלדיאטורים כמנצחים בקרב והעניק להם חרב עץ, עלה דקל ואת חרותם. מרטיאליס, Liber de Spectaculis, XXIX: BBC קולוסיאום: סיפורו של גלדיאטור (בעברית: גלדיאטור אמיתי), IMDb
יסעור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יסעוריים – משפחת עופות יסעור (סוג) – סוג במשפחת היסעוריים יסעור (קיבוץ) – קיבוץ ליד עכו סיקורסקי CH-53 סי סטליון – מסוק המכונה בצה"ל "יסעור" אישים: אסף יסעור – לוחם טאקוונדו פאראלימפי ישראלי יהונתן יסעור – ראש עיריית הרצליה יואב יסעור – אלוף-משנה בחיל הים הישראלי, סמנכ"ל החברה לכבלי חשמל ומ"מ מנהל נמל חיפה יוסי יסעור – פרופסור למינהל עסקים במרכז האקדמי רופין מאיה ערד יסעור – מחזאית ישראלית עמיקם יסעור – מסאי, סופר ומשורר ישראלי תמר יסעור – מנהלת ודירקטורית ישראלית
גביע סטנלי

גביע סטנלי (באנגלית: Stanley Cup, בצרפתית: Coupe Stanley) הוא הפרס המוענק לאלופת ליגת ההוקי קרח NHL. גביע סטנלי הוא גביע הספורט הוותיק ביותר באמריקה הצפונית והיחיד שעליו חרוטים השמות של כל שחקן בכל קבוצה מנצחת. הגביע שונה גם מרוב גביעי הספורט באמריקה הצפונית בכך שהוא עובר כל שנה לקבוצה הזוכה, ועקרונית לא מייצרים גביע חדש אף פעם. כיום קיימים 3 גביעי סטנלי - המקורי שנמצא בהיכל התהילה של ההוקי בטורונטו שבאונטריו, העתק משנת 1963 שאותו מעניקים לקבוצות, והעתק נוסף משנת 1993. הגביע נתרם על ידי לורד פרדריק סטנלי שהיה המושל הכללי של קנדה בשנת 1892. הגביע הוענק לקבוצה הזוכה בתחרות בין קבוצות חובבניות קנדיות עד ל-1915, אז הועבר לשליטה של ה-NHA (אשר הפך ב-1917 ל-NHL) וה-PCHA. הגביע הוענק לקבוצה הזוכה מבין שתי הליגות. בשנת 1926 עבר הגביע לשליטה מלאה של ה-NHL. גביע סטנלי לא הוענק בשני מקרים בלבד: ב-1919 בשל התפרצות מגפת השפעת הספרדית וב-2005 בגלל שביתת ליגת NHL. בשנת 1939 החלה השיטה הנוכחית, ובה זוכת הגביע נקבעת לאחר סדרה של עד שבעה משחקים (ארבעה ניצחונות). משנת 1965 MVP הפלייאוף זוכה בגביע גביע קון סמיית'. הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות ה-MHL היא קבוצת מונטריאול קנדיאנס, שזכתה 24 פעמים בגביע והעפילה 35 פעמים לגמר. הקבוצה האמריקאית הטובה ביותר היא קבוצת דטרויט רד וינגס, שזכתה בגביע 11 פעמים והעפילה לגמר 24 פעמים. הקבוצות הפעילות שהעפילו לגמר הגביע: חמש קבוצות פעילות לא העפילו מעולם לגמר: אריזונה קויוטיס (43 עונות), ויניפג ג'טס (33 עונות), קולומבוס בלו ג'אקטס (22 עונות), מינסוטה ויילד (22 עונות) וסיאטל קראקן (2 עונות). מדיה וקבצים בנושא גביע סטנלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע סטנלי ג'ימי גולן, אי-פי, בניגוד לדפי ההיסטוריה, על גביע סטנלי לא חתומים לנצח, באתר הארץ, 10 באפריל 2018 גביע סטנלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גביע סטנלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הקבוצות הטובות ביותר בעונה הסדירה של NHL AHAC הוא ראשי התיבות באנגלית של Amateur Hockey Association of Canada – התאחדות ההוקי החובבני של קנדה, ליגת ההוקי בקנדה בשנים 1886 - 1898