laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הליגה המאוחדת של VTB

הליגה המאוחדת של VTB‏ (Единая лига ВТБ) הוא טורניר כדורסל שהוקם במטרה לאחד את קבוצות הכדורסל החזקות ביותר במזרח אירופה ומטרתו המקורית הייתה לאחד את מיטב קבוצות הכדורסל של מזרח אירופה. זו ליגת כדורסל אזורית והיא האליפות הרוסית וליגת הכדורסל הבכירה ביותר במדינה. נכון לשנת 2024 בליגה משחקת רק קבוצה אחת מחוץ לרוסיה. בשנת 2018 הליגה הוכתרה על ידי פורטל Eurohoops לליגה השנייה בפופולריות שלה באירופה. הליגה משודרת לרוב בערוץ Match! Strana, הנחשב לגוף השידור הרשמי של הטורניר. עונת הבכורה יצאה לדרך ב-2008 בשם "גביע פרומו של הליגה המאוחדת של VTB". בעונת 2009/2010 השתתפו שמונה קבוצות מחמש מדינות שונות: רוסיה (צסק"א מוסקבה, חימקי מוסקבה, אוניקס קאזאן), אוקראינה (בי.סי. דונייצק, אזובמאש מאריופול), ליטא (ז'לגיריס קובנה), לטביה (ואף ריגה), אסטוניה (קאלב טאלין). בעונת 2010/2011 כבר שיחקו 12 קבוצות משמונה מדינות שונות, בעונת 2011/2012 השתתפות 18 קבוצות ובעונת 2012/13 הליגה הכילה 20 קבוצות, 10 מתוכן רוסיות. במאי 2012 הוחלט שבעונת 2013/14 ליגת הכדורסל המקצוענית של רוסיה תאוחד עם הליגה המאוחדת של VTB, על מנת לייצר תחרות רבה יותר בין מועדוני הכדורסל. ביולי 2012 ההחלטה אושרה בקרב מנהלי הליגה המאוחדת של VTB והחל מעונת 2013/14 הליגה המקצוענית הרוסית בוטלה ומוזגה לתוך ליגת VTB, שהפכה לליגה אזורית ולאליפות הרוסית בכדורסל (תוך התחשבות במשחקים בין הקבוצות הרוסיות בלבד). לקראת עונת 2014/15 קבוצות מאוקראינה, ליטא ופולין עזבו את הליגה ומספר קבוצות צומצם ל-16. בעונת 2015/16 קבוצת קראסניה קריליה סמרה הודחה מהליגה ובמקומה צורפה ויטה טביליסי הגאורגית. בעונת 2018/19 צורפה ז'לונה גורה הפולנית. בעונת 2021/2022 הליגה הופסקה זמנית בפברואר 2022, לאחר שקבוצת קאלב האסטונית עזבה את הליגה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בעוד ז'לונה גורה הפולנית, ביקשה להשהות את השתתפותה. כך שעונה הסתיימה עם 10 קבוצות במקום 12. הטורניר נערך בשני שלבים ומשתתפות בו 14 קבוצות אשר משחקות שני משחקים אחת עם השנייה, זאת בשלב הראשון. בשלב השני נערך פלייאוף בין שמונה הקבוצות הטובות ביותר מהעונה הסדירה. שלב הפלייאוף נערך משלב שמינית הגמר בסדרת משחקי גמר, הטובה משלוש. החל מעונת 2019/2020 הוחלט כי סדרת הפלייאוף תשוחק בסדרת הטובה משתיים. בעונת 2017/2018 הליגה נערכה באופן חד פעמי בשני שלבים הכוללים שלב טבלת אליפות ושלב הפיינל-פור, כשארבע הקבוצות הטובות ביותר העפילו לפיינל פור שנערך באולם נייטרלי שנקבע בטרם פתיחת העונה. ארבע הקבוצות התחלקו לשני חצאי גמר של משחק אחד בלבד והמנצחות בחצאי הגמר העפילו לגמר שהתקיים כמה ימים לאחר מכן. פורמט זה לא זכה לפופולריות ונזנח. קבוצות הליגה המאוחדת של VTB לעונת 2024/2025   יניסיי לוקומוטיב Pari NN זניט אוניקס אסטנה פארמה פרם צסק"א MBA סמרה אוראלמש אוטודור אתר האינטרנט הרשמי של הליגה המאוחדת של VTB הליגה המאוחדת של VTB, ברשת החברתית פייסבוק הליגה המאוחדת של VTB, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הליגה המאוחדת של VTB, ברשת החברתית אינסטגרם ברק חקלאי, ליגת ה-VTB: הזירה החדשה של גל מקל, באתר ynet, 28 בפברואר 2015 Domestic Leagues rankings: Turkish and German downfall Единая лига переходит на «Финал четырех». Кому это выгодно?, Match TV הודעת מנהלת הליגה (ברוסית)
אל-קדארף

אל-קדארף (בערבית: القضارف; לפעמים קדאריף, גדריף או גדאריף; בתעתיק מדויק: אלקצ'ארף) היא בירת מדינת אל-קדארף שבסודאן. היא נמצאת על הדרך המקשרת את ח'רטום הבירה עם גלאבאט, הממוקמת קרוב לגבול האתיופי. העיר מוקפת הרים משלושה כיוונים. רבים מיהודי אתיופיה שהו כפליטים בעיר זו ובסביבתה במהלך העלייה לישראל דרך סודאן. העיר התחילה משוק מסחרי אשר התפתח לכפר אשר משך אליו נוודים ואיכרים מן הכפרים הסמוכים. החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס עבר בעיר בשנת 1772 ותיעד אותה בכתביו. גם החוקר והסופר הבריטי סמואל בייקר כתב על העיר לאחר שעבר בה בנובמבר 1862. בזמן השלטון המצרי על העיר, היא הפכה לבסיס מרכזי של חיל המצב המצרי. כוחותיו של מוחמד אחמד כבשו את העיר בשנת 1884 במסגרת המלחמה המהדית והשתמשו בעיר כבסיס לתקיפות באתיופיה. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מקור מרכזי לתוצרי מזון עבור צבאות בעלות הברית שלחמו בצפון אפריקה. לאחר המלחמה העיר הייתה מוקד להשקעות חקלאיות רבות. מרבית האוכלוסייה היא ערבית. המגוון האתני מורכב משבטים רבים: בגארה, מאסאליט, דינקה והאוסה. בעיר ישנה גם קהילה לא מבוטלת של תושבים זרים: יוונים, כורדים, סומלים, ארמנים ועוד. הולנד איינדהובן, הולנד טורקיה קוניה, טורקיה אל-קדארף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סודאן ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוצי בובה

רוצי בובה היא שמה של להקת רוק אנד רול ישראלית המנגנת בעיקר שירי גראז' רוק ורוקאבילי בעברית ובאנגלית. חברי הלהקה הם עומר שיזף ברזין - בסיסט וסולן, רודי ברזין - גיטריסט וסולן, ואורי רנרט המתופף. רוצי בובה הוקמה בשנת 2009, ולאחר שעזב את ההרכב הגיטריסט נועם וייס והחליפו המתופף אורי רנרט, החלו לכתוב ולעבד שירים לאלבום ראשון. הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "אגהאגהבו" (AgaAgaBoo), בשנת 2011 בהפקתו של רם אוריון, בלייבל דםדם יצירות ובהפצת היי פידליטי. לאחר שחרור האלבום, יצאה הלהקה למסע הופעות רצוף באורך של שמונה ימים, בתמיכת מותג הבירה מכבי, בו עברו בתחנות רדיו מקומיות והופיעו במקומות שונים בארץ בהם צאלים, דן, עין השופט, ירושלים, תל אביב, אשקלון, ניר עם ונוספים. בספטמבר 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי אירופה, במהלכו הופיעה בין היתר בגרמניה (ברלין, נירנברג, דרזדן), פולין (פוזנן וורשה, אוסטריה (וינה), צ'כיה (צ'ב) וסלובקיה (ברטיסלאבה וניטרה). AgaAgaBoo‏ (2011, הוצאת דםדם) בן שלו, לרוץ עם בובה: יומן מסע של רוקנרול, באתר הארץ, 20 במאי 2011 רוצי בובה באתר קיוב למוזיקה ישראלית נויה כוכבי, עכבר העיר אונליין, גילוי מרעיש: "רוצי בובה", באתר הארץ, 15 בפברואר 2010 רוצי בובה משיקה את "אגה אגה בו" ויוצאת לטיול הופעות באתר אור בזווית Rutsi Buba September Europe Tour! Gever Ya Gaver Ya Maccabee Beer! אירוע באתר פייסבוק
מגדל מאייר ברוטשילד

מגדל מאייר ברוטשילד הוא גורד שחקים הנמצא ברחוב אלנבי פינת שדרות רוטשילד 36 בתל אביב, בסמוך למגדל U-בנק. זהו הבניין השלישי הגבוה בישראל המשמש למגורים בלבד, בגובה של כ-158 מטרים, אחרי מגדל נוה נוף ומגדל המגורים של מגדלי מידטאון. המגדל כולל 37 קומות שנבנו מעל מרכז מסחרי בשטח של 2,900 מטר רבוע. במרתף הבניין נבנה חניון בן שש קומות ובריכת שחייה חצי אולימפית נבנתה על גג המרכז המסחרי. חברת ברגרואין רזידנטיאל הוקמה על ידי יגאל צמח וניקולאס ברגרואין בשנת 2006, והונפקה בשנת 2007 בבורסה לניירות ערך בתל אביב והייתה יוזמת הפרויקט. בשנת 2009 הצטרפו לחברה האחים צחי ועידו חג'ג' וכן האחים אחיקם וליאור כהן. המגדל תוכנן על ידי האדריכל הבינלאומי ריצ'רד מאייר ונקרא על שמו. פרט למגדל כולל הפרויקט גם שטחים מסחריים הפונים לרחובות אלנבי ויבנה, הכוללים שימור חזית של מבני המשרדים שהיו שם בעבר. העבודות לבניית המגדל החלו בשנת 2008 על פי התוכנית המקורית שאישרה בניית 27 קומות. בשלב הראשון פונה המגרש בצומת הרחובות רוטשילד ואלנבי. בספטמבר 2009 נהרס בניין המשרדים הסמוך שבו היה פסאז' תמר, פסאז' קניון מרכזי, אך חזיתו נשמרה. במקביל נהרס גם בניין המשרדים במגרש הפונה לרחוב יבנה 38. בשנת 2010 אושר שינוי לבניית 32 קומות ו-92 דירות במגדל, ובמאי 2011 התקבל האישור להגבהת המגדל ל-158 מטרים עם 121 דירות ב-37 קומות. לקראת סוף שנת 2010 הסתיימו עבודות הדיפון והחפירה וחברת א. דורי נבחרה לקבלן הביצוע של המגדל. במחצית הראשונה של שנת 2011 הייתה עבודת בניית החניונים התת-קרקעיים בעיצומה. המגדל כולל חדר ישיבות פרטי לדיירי הבניין, מרתף יין ייחודי כאשר לכל דייר ארון יין פרטי, בריכת שחיה חצי אולימפית, חדר כושר בגודל 500 מ"ר, סאונה יבשה ורטובה, מועדון דיירים, חדר משחקים, חדר אופניים ובריכת ילדים. הבניין כולל שש קומות פנטהאוזים יוקרתיים, כאשר בראשו פנטהאוז המשתרע על קומות 41 ו42, הכולל שתי בריכות שחיה שקופות פרטיות ומעלית פנימית. בקומת הקרקע של המגדל נפתח בינואר 2017 מתחם מסעדות גדול בשם "שוק רוטשילד אלנבי". המתחם נסגר בתחילת 2018, ולאחר חודשים אחדים הפך לסניף של רשת קמעונאות הספורט "דקטלון" וחנות ISTORE. הקיר לשימור ברחוב אלנבי. החנויות במקום נותרו פעילות ללא הבניין שעמד בגבן עבודות הבנייה, יולי 2011 עבודות הבנייה, אוקטובר 2013 עבודות הבנייה, אוקטובר 2013 הנוף מראש המגדל במבט לכיוון צפון מערב, ינואר 2014 הקמת בריכת השחיה המשיקה לרחוב אלנבי, ינואר 2014 מכון הכושר בריכת השחייה פינת אוכל בדירת הגג מבואת כניסה נוף לילי לכיוון יפו ומגדל שלום גורדי שחקים בישראל מדיה וקבצים בנושא מגדל מאייר ברוטשילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל מאייר ברוטשילד מגדל מאייר ברוטשילד, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית) אתר המגדל אורן אהרוני, ‏הדירה הכי יקרה בישראל, באתר ‏מאקו‏ קשת רוזנבלום, המחאה ברוטשילד לא הגיעה למגדל "מאייר ברוטשילד", באתר הארץ, 17 ביולי 2013 מיכאל יעקובסון: מאייר על רוטשילד, אל תגידו אלנבי: מגדל המגורים היוקרתי בארץ, 27 בינואר 2014, Xnet רז סמולסקי, העשירים בחרו: הפנטהאוז במגדל מאייר ברוטשילד - היוקרתי בישראל, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2014 נעמה ריבה, מגדל מאייר: גבוה אבל לא מתנשא, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2017 תב"ע תא/3924, באתר רשות מקרקעי ישראל. הגובה המרבי המאושר בתוכנית 180 מטר מעל פני הים וגובה פני הקרקע כ-21 מטר מעל פני הים, לדוגמה, לפי תא/מק/3837 חן בן יוסף, עכבר העיר אונליין, מצטרף לחגיגה: שוק רוטשילד אלנבי נפתח, באתר הארץ, 17 בינואר 2017
טורניר המאסטרס (גולף)

טורניר המאסטרס (מחוץ לארצות הברית מכונה לעיתים מאסטרס ארצות הברית) הוא אחד מארבע אליפויות הגולף הבכירות לגברים (אנ'). הטורניר נערך בשבוע המלא הראשון של אפריל, והוא טורניר הגולף המקצועי הראשון שמתקיים בכל שנה. בניגוד לאליפויות הגדולות האחרות, המאסטרס מתקיים מדי שנה באותו מקום, מועדון גולף פרטי בעיר אוגוסטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. המסלול קטן יותר מאלו של אליפויות גדולות אחרות, כי הטורניר הוא למוזמנים בלבד, וההשתתפות נקבעת על ידי מועדון הגולף. לטורניר יש מספר מסורות. מ-1949, מוענק לזוכה ז'קט ירוק שאותו יש להחזיר למועדון אחרי שנה. הארוחה בערב התחרות, שהונהגה על ידי בן הוגאן ב-1952, מתקיימת ביום שלישי שלפני הטורניר, בהשתתפות אלופי עבר וחברי הנהלה מסוימים של מועדון הגולף. החל מ-1963, גולפאים מפורסמים, בדרך כלל אלופי עבר, מתכבדים במכת הפתיחה של הסיבוב הראשון. ג'ק ניקלאוס הוא שיאן הזכיות בטורנירי המאסטרס לאחר שזכה שש פעמים בין 1963 ו-1986. זוכים ידועים אחרים כוללים את טייגר וודס, עם חמש זכיות וארנולד פאלמר עם ארבע זכיות. גארי פלייר, שחקן גולף מדרום אפריקה, ששיחק ב-1961, היה השחקן הלא-אמריקאי הראשון שזכה בטורניר. פלייר מחזיק בשיא ההופעות בטורניר, לאחר ששיחק בו 52 פעמים. מאז שנפתח ב-1933 המסלול הראשון, הוא שונה פעמים רבות על ידי אדריכלים שונים. בין השינויים: הגומות עוצבו מחדש, מכשולי חול נוספו, מכשולי מים הורחבו, עמדות פתיחה חדשות נבנו, מאות עצים ניטעו, וכמה תלוליות הותקנו. ב-2019 עמד סך כל הפרסים בטורניר על $11,500,000, מתוכם $2,070,000 עבור הזוכה. מדיה וקבצים בנושא טורניר המאסטרס בוויקישיתוף טורניר המאסטרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טורניר המאסטרס, ברשת החברתית אינסטגרם טורניר המאסטרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הטורניר ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישוע בן חנניה

ישוע בן חנניה (בתרגומים אחדים ישוע בן חנן) נזכר אצל ההיסטוריון הקדום יוסף בן מתתיהו כנביא שפעל במאה ה-1 לספירה, בתקופת בית שני. יוסף בן מתתיהו מספר בספרו "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים", כי ארבע שנים לפני המרד הגדול (66–70 לספירה), בתקופה בה התקיימה ירושלים בשלווה, הגיע איכר הדיוט בשם ישוע בן חנניה אל העיר בחג הסוכות, ובחצר בית המקדש החל לקרוא בקול רם "קול ממזרח, קול ממערב, קול מארבע רוחות. קול על ירושלים וההיכל, קול על חתן וכלה, קול על כל העם". ישוע הסתובב ברחובות העיר יום ולילה והמשיך לקרוא את קריאתו זו. אחדים משועי העיר שהתרגזו עליו, תפסו אותו והכו אותו נמרצות, אולם הוא המשיך בקריאותיו ואף לא ענה לאלו שהכו אותו ולא ביקש רחמים. ראשי העם הסגירו אותו לידי הנציב הרומאי לוסיוס אלבינוס, שציווה להכותו בשוטים. במקום לבקש רחמים או לבכות, קרא ישוע "הוי, הוי, ירושלים" בכל פעם שהכו אותו. אלבינוס הגיע למסקנה כי נטרפה דעתו של ישוע ושלחו לחופשי. ישוע המשיך במשך 7 שנים ו-5 חודשים נוספים בקריאותיו "הוי, הוי, ירושלים". לא דיבר דבר עם אדם אחר, לא קילל את אלו שהתעללו בו ולא הודה לאלו שנתנו לו אוכל. כאשר התחיל המצור על ירושלים בשנת 70, הגיע למסקנה שנבואתו התגשמה והשתתק. ישוע מצא את מותו מאבן שהוטלה מכלי-קלע. בקרב החוקרים עלתה ההשערה שישוע בן חנן זה הוא הדמות ההיסטורית שהיוותה בסיס לישו באוונגליון. לפי ההשערה, סיפורי הנצרות שימרו את ההאשמה העיקרית כנגד ישו, הפגיעה בכבוד המקדש, ואת משפטו בפני הנציב הרומאי, אך החליפו את שם הנציב ובכך הקדימו את זמנו של ישו בדור אחד. לפי איל רגב, המקרה של ישוע בן חנניה מחזק את הסברה כי הסיבה להוצאותו להורג של ישו קשורה ליחסו לבית המקדש. בברית החדשה מסופר שבמהלך משפטו הראשון של ישו תחת ניהולו של הכהן הגדול יוסף בר קיפא, הוטחה בו האשמת שווא כי הוא מתכוון להרוס את בית המקדש, אך לא ניתן היה להוכיח זאת כי עדי השקר סתרו אחד את השני, ודינו נגזר לאחר שהודה כי הוא מתיימר להיות המשיח ובן האלוהים. לאחר מכן, ישו נמסר לנציב הרומי פונטיוס פילטוס, שאישר את גזר הדין והורה לצלוב אותו. לטענת רגב, ההאשמה במשיחיות שקר היא תוספת מאוחרת, ודי היה בחשד בכוונת פגיעה במקדש כדי להביא להתערבות השלטון הרומי, כמו במקרה של בן חנניה שגם כן נמסר למשפט אצל הנציב הרומי לאחר שדיבר על חורבן המקדש. תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ו', פרק ה', קטע ג; מתרגומו של ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, הוצאת שטיבל 1923. מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, "ישו בן חנן", מחקרים במקורות הנצרות (נדפס מעזבונו על ידי עמנואל בן-גוריון), תשי"ט. 'מקדש או משיח? "משפטו" של ישו, המקדש והמדיניות הרומית', קתדרה 119 (תשס"ו), עמ' 36-13.
שלמה קור

שלמה קור (21 בינואר 1921 – 6 ביוני 2008) היה ממנהיגי בית"ר בשארית הפליטה באירופה, איש הליכוד, מבכירי העיתון "מעריב" ומשנה פעיל ליו"ר רשות השידור בשנות ה-80. קור נולד בריגה, בירת לטביה. הוא למד במוסדות חינוך של הפועל המזרחי, הושפע מתפיסת עולמה של התנועה הרוויזיוניסטית, והצטרף כילד לתנועת הנוער בית"ר. ביקורו של זאב ז'בוטינסקי בריגה, כשקור היה בן 11, הותיר בו רושם עמוק. הוריו ואחיו של קור נרצחו בשואה. הוא עצמו הועסק בעבודות כפייה בנמל ריגה, הרג קצין נאצי וברח, אך נתפס. אחרי השחרור פעל בארגון שארית הפליטה על אדמת גרמניה, ועלה לארץ באוניית מעפילים. עם קום המדינה שרת קור בצה"ל והגיע לדרגת סרן. בהמשך עבד 34 שנים בעיתון "מעריב", והיה מנהל מחלקת המודעות שלו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1986. היה חבר מרכז הליכוד. בשנות ה-80 מונה, כנציג הליכוד, כחבר בוועד המנהל של רשות השידור, ונבחר כמשנה ליושב ראש הרשות. בשנת 2005 סירב לקבל את אות "יקיר הליכוד" מידי ראש הממשלה אריאל שרון, כמחאה על מדיניותו. לקור ולאשתו שרה (נפטרה בה'תשפ"א, 2020) נולדו שלושה ילדים: ד"ר אבשלום קור, מירי תירוש וזורח (זורי) קור. קור נפטר בגיל 87 תל אביב ונטמן בבית העלמין ירקון. שלמה קור, לאחר עשרים שנה, חרות, 24 בדצמבר 1965 שלמה קור, להטוטי הלשון של שרון, באתר ערוץ 7, 15 באפריל 2004 עוזי ברוך, שלמה קור הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 6 ביוני 2008 "אבא נשאר בליכוד להזכיר את ערכיו", ריאיון עם אבשלום קור, באתר ערוץ 7, 10 ביוני 2008 מציעים להקים מועצת פרסום לפיקוח על מודעות, מעריב, 26 ביולי 1979 חגית רוטנברג, על משמר ארצנו - שלמה קור סירב לקבל אות יקיר הליכוד משרון, באתר ערוץ 7, 21 באפריל 2005
החזית העממית הכל-רוסית

החזית העממית הכל-רוסית או חזית העם הכל-רוסית (ברוסית: Общероссийский народный фронт) היא תנועה על מפלגתית, שהוקמה ב-2011 על ידי ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין, שכיהן באותה העת כיו"ר מפלגת רוסיה המאוחדת. מטרת הקמת החזית הייתה להכליל בתוך רשימה אחת מועמדים עצמאיים יחד עם רשימת רוסיה המאוחדת לקראת בחירות הפרלמנטריות ברוסיה בדצמבר 2011. הקמת החזית נתפסת כניסיונה של מפלגת השלטון ברוסיה (רוסיה המאוחדת) לצבור פופולריות לקראת הבחירות הפרלמנטריות, לאחר הנסיגה בתמיכתה בבחירות לשלטון המקומי שנערכו ב-13 במרץ 2011, אף שנותרה המפלגה הפופולרית ביותר ניכרה נסיגות בתמיכת האזרחים בה. את ההצעה להקים חזית עממית עבור תומכי מפלגת השלטון שאינם חברי המפלגה באה מפיו של ראש הממשלה פוטין, בעת הכינוס האזורי של המפלגה בוולגוגרד, ב-6 במאי 2011. עוד באותו היום, דובר ראש הממשלה הרוסי, דמיטרי פסקוב, הבהיר את עקרונות הסיעה ולפיה: אופוזיציה לא מערכתית (דהיינו, שאינה זוכה לתמיכת המדינה), לא תוכל להצטרף לחזית זו; החזית נושאת מאפיין תת-מפלגתי ונחשבת לתנועה שנתמכת על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת; יש המשווים את החזית לחזית עממית אחרת, החזית הלאומית של מזרח גרמניה - שאיגדה שורת מפלגות וארגונים שתמכו במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, אחרים טוענים כי החזית היא קורפורטיזם בדמות איטליה הפשיסטית. ב-7 במאי 2011, בעת פגישת פוטין עם מנהיגי הארגונים החברתיים בנובו-אוגריובו שלאחר מכן היו לחברים בחזית החדשה, הוכרזו עקרונות הסיעה וב-13 במאי אותה שנה כבר פורסמה הצהרת ההקמה של התנועה. כבר מיום ההכרזה להקמת התנועה הכריזו ראשי המפלגות הגדולות ברוסיה (רוסיה הוגנת, המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית) כי לא יתמכו בתנועה החדשה, מאחר שמטרת החזית היא לשמור על הרוב של רוסיה המאוחדת בפרלמנט וכי החזית נשענת במידה רבה על פולחן האישיות של ולדימיר פוטין עצמו. בתגובה להקמת החזית, הקימו תנועות האופוזיציה ברוסיה, מקבילות משלהן; כך למשל, הלאומנים הקימו איחוד המעצמה של רוסיה, המאגד 13 ארגונים לאומניים. ב-22 במאי 2011 מפלגות השמאל הרוסיות הקימו את הוועד להצלה לאומית (Комитет национального спасения), קואליציה של ארגונים פוליטיים אופוזיציוניים, כשבראשן תנועת רוסיה אחרת, בהנהגת אדוארד לימונוב, לשעבר מנהיג המפלגה הנציונל בולשביקית. ב-5 ביוני הכריז גם גנאדי זיוגאנוב - מנהיג המפלגה הקומוניסטית - על הקמת חזית יריבה לזו שהקים פוטין. פוליטיקה של רוסיה מדיה וקבצים בנושא החזית העממית הכל-רוסית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החזית העממית הכל-רוסית דניס ויטצבסקי‏, כל הדרכים מובילות לקרמלין: פוטין בדרך חזרה? - וואלה חדשות, באתר וואלה, 4 ביוני 2011 Is Putin trading his own party for a new power base?
Wired Equivalent Privacy

Wired Equivalent Privacy (בראשי תיבות: WEP) הוא אלגוריתם אבטחה לרשתות נתונים אלחוטיות העומדות בתקן IEEE 802.11. מטרת פיתוחו של האלגוריתם הייתה, לספק פרוטוקול אבטחה לרשתות אלחוטיות באותה רמת אבטחה שסופקה לרשתות נתונים קוויות. תפישת הפעולה מתבססת על הצפנת הנתונים לצורך העברתם בצורה מאובטחת. כשלי אבטחה שנתגלו בפרוטוקול הקריפטוגרפי הובילו בהמשך לפיתוח ה-WPA. השמועה גורסת שארגון ה-NSA הוא זה שהתערב במטרה להחליש את WEP במכוון למרות שאין עדויות לכך. ממסמכים שנחשפו בעקבות פרשת סנודן עולה שבמקרה הטוב הם ידעו על החולשות הקיימות בפרוטוקול והסתירו זאת מנימוקים השמורים עמם. The Final Nail in WEP’s Cofﬁn NSA won't say if it knew about KRACK, but don't look to this leaked doc for answers ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היגינוס

היגינוס (בלטינית: Hyginus; נפטר ב-142 לספירה) היה האפיפיור התשיעי שכיהן בתפקיד בין השנים 138 או 139 עד מותו בשנת 142 לספירה. היגינוס מונה לכס הקדוש לאחר פטירתו של קודמו טלספורוס, בזמן שנתו הראשונה של הקיסר אנטונינוס פיוס. לפי ספר האפיפיורים, ה"ליבר פונטיפיקליס" היה היגינוס ממוצא יווני וארגן את ההירארכיה הכנסייתית, אך אין לדעת אם פרט זה מדויק, כיוון שפעולה דומה מיוחסת גם לאפיפיור הורמיסדס. אירנאיוס מציין כי ולנטינוס הגיע לרומא בתקופתו של היגינוס, ונשאר שם עד מינויו של אניקטוס לאפיפיור. לפי אאוסביוס, נמשכה כהונתו ארבע שנים ונטען כי מת כמרטיר, אך לטענה זו אין סימוכין במקום כלשהו. מדיה וקבצים בנושא היגינוס בוויקישיתוף היגינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היגינוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיוס הראשון

פיוס הראשון (בלטינית: Pius I; מת ב-154 לספירה) היה האפיפיור מ-142 עד 154. פיוס מונה לכס הקדוש לאחר מותו של קודמו היגינוס. לפי המסורת הקתולית, הוא כיהן בתפקיד בזמן שלטונם של אנטוניוס פיוס ומרקוס אורליוס. מועד סיום כהונתו איננו ידוע לאשורה, והאסמכתה היחידה כיום בנושא היא שנת מותו של פוליקרפוס הקדוש, שהייתה ככל הנראה 155 או 156. פוליקרפוס ביקר ברומא שנה לפני מותו שלו וגילה כי אניקטוס, יורשו של פיוס, יושב על הכס הקדוש. מכאן נתקבעה הסברה כי מותו של פיוס חל בערך בשנת 154. לפי ספר האפיפיורים ה"ליבר פונטיפיקליס" היה פיוס בנו של רופינוס מאקוויליה, אם כי ייתכן ויש כאן בלבול עם רופינוס אחר. על פי הספר, אחיו של פיוס הראשון היה הרמאס, שכתב את "הרועה" (אנ') וייתכן כי מסיפור חייו ומעמדו (עבד משוחרר) אפשר היה ללמוד על מעמדו של אחיו האפיפיור, אך ייתכן מאוד כי הסיפור שהרמאס מייחס לעצמו הוא בדיה, כאשר כוונתו הייתה שמשפחתו היא מהמעמד הנמוך. מדיה וקבצים בנושא פיוס הראשון בוויקישיתוף פיוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיוס הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האריה של פיגארו

פנו דרך לָעושה כול (איטלקית: Largo al factotum; נקרא גם האריה של פיגארו) היא אריה מתוך האופרה הספר מסביליה שכתב המלחין ג'ואקינו רוסיני. את האריה שר פיגארו בהופעתו הראשונה באופרה. "עושה כול" הוא המשרת, העוסק בכל העניינים, נקרא לטפל בכל נושא ולפתור כל בעיה, ומתוך כך רואה עצמו ראש וראשון, איש שאין לו תחליף. פירוש המילה factotum בלטינית הוא "עושה הכול". בשל המשקל המשולש של 6/8, בקצב מהיר של אלגרו ויואצ'ה (מהיר ומלא חיים), אריה זו היא אחת הקשות ביותר לביצוע לבריטון. אף על פי כן, היא אחת האריות המפורסמות ביותר בשירה האופראית, וזמרי בריטון מרבים לשיר אותה ורואים בה הזדמנות להפגין את כישרונם. בתרגומה לעברית מוכרת האריה בקריאה החוזרת ונשנית "פיגארו פה, פיגארו שם" של הספר, המתרברב בפרסומו הרב בעירו. מידע על היצירה "האריה של פיגארו" באתר מיוזיק בריינז The Aria database NoteWorthy Composer file at the NoteWorthy Scriptorium
יוחנן כותב הבשורה

יוחנן כותב הבשורה, או יוחנן האוונגליסט (נפטר בערך בשנת 110 לספירה), הוא, על-פי ההשערה, כותב "הבשורה על-פי יוחנן", ספר הבשורה האחרון וככל הנראה המאוחר בספרי הבשורה. זהותו של יוחנן כותב הבשורה נשארה עלומה. מלבד כתיבת הבשורה מייחסים לו גם את כתיבת איגרת יוחנן הראשונה. הייחוס ליוחנן של ספרים אחרים בברית החדשה, כגון "איגרת יוחנן השנייה", "איגרת יוחנן השלישית" ו"ההתגלות", הוא בגדר מסורת נוצרית ארוכת שנים, אך נתון בספק על פי חוקרים רבים. יש להבדיל בין יוחנן כותב הבשורה לבין יוחנן בן-זבדי, הוא יוחנן השליח, אחד משנים-עשר שליחיו של ישו, ובינו לבין יוחנן כותב ההתגלות. המסורת הנוצרית אמנם מזהה את יוחנן כותב הבשורה עם יוחנן השליח, אך מספר גדול של חוקרים מודרניים ובהם דוד פלוסר, מערערים על הקביעה שמדובר באותו אדם. לעומתם, יוחנן כותב ההתגלות (חזון יוחנן) מזוהה במידה רבה עם אסיה הקטנה, שלקהילותיה פנה בחזונו. יש הסבורים, גם על פי הכתוב ("הייתי באי הקרוי פטמוס בעבור דבר אלוהים ועדות ישוע", ההתגלות א, 9) כי הוגלה לפטמוס על ידי הקיסר דומיטיאנוס, ושם כתב את חזון יוחנן. במקובץ, הספרים הללו מכונים "ספרות יוחננית" (Johannine). עם זאת, יש דמיון דקדוקי מועט בין הבשורה על פי יוחנן לבין ההתגלות. מדיה וקבצים בנושא יוחנן כותב הבשורה בוויקישיתוף כתבי יוחנן כותב הבשורה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פקודה להרוג

פקודה להרוג (באנגלית: Orders to Kill) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1958, שמתרחש בפריז במהלך מלחמת העולם השנייה. בסרט מככבים פול מסי, אדי אלברט וליליאן גיש, והוא בוים בידי אנתוני אסקווית' (Anthony Asquith), על בסיס סיפור מאת דונלד סי דאונס (Donald C. Downes). דאונס, שהיה סוכן ביון אמריקאי במלחמת העולם השנייה והפך סופר לאחר המלחמה, כתב ספר באותו שם לאחר צאת הסרט לאקרנים. הסרט זכה בשלושה פרסי באפט"א ואף הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 1958. בארץ הוצג הסרט בקולנוע "ארמון דוד" בתל אביב בהצגת בכורה ארצית, והכניסה אליו הותרה לבני גיל 16 ומעלה. טייס קרב אמריקאי בשם ג'ין סאמרס (פול מסי) נשלח לפריז, הכבושה בידי הנאצים, כדי להרוג פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית שנחשב סוכן כפול. הוא מגיע לצרפת, שם עוזרת לו ליאוני, תופרת הפועלת בתנועת ההתנגדות (איירין וורת'), לאתר את מרסל לאפיט, האדם אותו נשלח להרוג (לסלי פרנץ'). סאמרס אינו בטוח כי יש מן האמת בזיהויו של לאפיט כסוכן כפול, ומתחבט האם אכן להורגו. בסופו של דבר מחליט סאמרס לבצע את משימתו ולהרוג את לאפיט. לאחר ביצוע ההרג, נתקף סאמרס בבהלה וגונב כסף משולחן שבזירת הרצח, כדי שייראה העניין כשוד. סאמרס בורח מהמקום ומחביא את הכסף בבית קברות. חודשים לאחר הרצח מפקדיו מסיירים בפריז, החופשית כעת, ונתקלים בסאמרס בבית חולים צבאי. הם מגלים כי סאמרס הפך לאלכוהוליסט והוא משתמש בכסף שגנב כדי לממן את התמכרותו לטיפה המרה. סאמרס מגלה כי ליאוני נרצחה בידי הנאצים, ומפקדיו מנסים לשכנעו תחילה כי אכן הייתה אשמה. עם זאת, הוא מגלה לאחר מכן שהיא נהרגה על לא עוול בכפה. בסצנת הסיום משתחרר סאמרס מבית החולים ומבקר לראשונה את אשתו ובתו של לאפיט, האיש שהרג, שנמצאות כעת במצב כלכלי גרוע. סאמרס, שאינו יכול לגלות להן את האמת, מספר כי לאפיט היה אחד מאנשיהם הטובים ביותר בתנועת ההתנגדות, ומחליט להעניק להן את הכסף שגנב מלאפיט בשעת הרצח. ליליאן גיש מופיעה בסרט בתור אמו של ג'ין סאמרס, ואדי אלברט מופיע בתור קצין המעביר לסאמרס אימונים לקראת משימתו בצרפת. "פקודה להרוג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פקודה להרוג", באתר נטפליקס "פקודה להרוג", באתר AllMovie (באנגלית) "פקודה להרוג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פקודה להרוג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פקודה להרוג, באתר britmovie פרסי באפט"א 1958, באתר באפט"א פקודה להרוג, באתר פסטיבל קאן
Oops!... I Did It Again Tour

Oops!...I Did It Again World Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. סיבוב ההופעות נועד כדי לקדם את אלבום האולפן השני של ספירס, Oops!... I Did It Again. במהלך סיבוב ההופעות הופיע ספירס בצפון אמריקה, אירופה וברזיל. "The Britney Spears Experience" "(You Drive Me) Crazy" "Stronger" "What U See (Is What U Get)" "From the Bottom of My Broken Heart" "What Would You Do to Meet Britney?" (וידאו הפסקה) "Born to Make You Happy" "Lucky" "Sometimes" "Don't Let Me Be the Last to Know" "Meet the Band" (מופע הפסקה) "The Beat Goes On" "Don't Go Knockin' On My Door" "(I Can't Get No) Satisfaction" "Meet the Dancers" (ריקוד הפסקה) "...Baby One More Time" "The Britney Spears Experience II" "Oops!...I Did It Again"