laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פארק אדמית

פארק אֳדָמית נמצא על רמת אדמית בין נחל נמר מצפון וממערב ונחל בצת מדרום. הגישה לפארק היא מכביש 8993, כקילומטר מערבית לכניסה לקיבוץ אדמית. את הפארק מקיפה דרך אספלט חד סיטרית. הקרן הקיימת שיקמה את היער הטבעי של עצי אלון, אלה וחרוב ונטעה עצי בוסתן, ארזים, עצי מחט וערוגות בושם. במרכז הפארק נמצאת חורבת אדמית ובה נמצאו חרסים המעידים על רצף התיישבות שראשיתו בתקופת הברונזה התיכונה וסיומה בתקופה העות'מאנית. במקום שרידי מבנים של הכפר הערבי "אידמית" ששכן שם. ליד החורבה נמצא חניון "מצפור האורן" - מצפור נוף על שם טייס חיל האוויר ניר שומרוני שנהרג בתאונה בעת טיול במצוקי נחל בצת. בדרום הפארק הוקם חניון גדול הנקרא "חניונוף" וממנו יש נקודות תצפית על נחל בצת ויישובי הגליל המערבי. ממנו יוצא שביל מסומן, "שביל אמיר", על שם סגן-אלוף אמיר מי-טל, מפקד גדוד ברק של חטיבת גולני שנפל במבצע כחול וחום בלבנון ב-1988. השביל המסומן מגיע ל"תצפית אמיר", 150 מטר מעל נחל בצת ומשם למערת קשת. במקום נסלל שביל מונגש, המתאים לנכים בכיסאות גלגלים ומתפתל מהחניונוף עד למערת קשת. בחניון הוקם מצפור על שם אהוד גולדווסר ואלדד רגב, שנפלו בתקרית חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון. ליד המצפור הוקמו שני עמודי זיכרון ובהם סיפור חייהם. לאחר מספר שנים נוספו שלושה עמודי זיכרון לחיילים אייל בנין, שני תורג'מן וואסים נזאל שנפלו באותה תקרית, שבעקבותיה פרצה מלחמת לבנון השנייה. במקום ישנה לוחית זיכרון ובה פרטי האירוע. מדיה וקבצים בנושא פארק אדמית בוויקישיתוף פארק אדמית, באתר "e-ירוק" של הקרן הקיימת לישראל מערת קשת ופארק אדמית, באתר הקרן הקיימת לישראל סיורים בפארק אדמית, באתר "צופית" חוה בראון, יער אדמית: פינה רומנטית לאוהבים, באתר ynet, 13 בפברואר 2008 פנינה לבנון, מבקרים בגליל המערבי? אל תפספסו טיול בשביל מערת הקשת בפארק אדמית, באתר הארץ, 2 במאי 2019 משה גלעד, אחת מאטרקציות הטבע המרהיבות בישראל, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2021
החוויה הישראלית

"החוויה הישראלית" הוקמה בשנת 1958 כאגף במחלקה לנוער וחלוץ של ההסתדרות הציונית העולמית. אגף זה יזם ואירח תוכניות חינוכיות של כלל העולם היהודי, החל מבתי ספר, תנועות נוער, ארגונים ומוסדות, משלחות מבוגרים, פדרציות בתי כנסת ועוד, לחוויה משמעותית ומעצבת בישראל. יו"ר הדירקטוריון היא חנה פרי-זן, ומנכ"ל הארגון הוא אבנר לש. חברת "החוויה הישראלית" שירותי תיירות חינוכית בע"מ הוקמה בשנת 1999 כחברה בת של הסוכנות היהודית. חזונה ויעדיה של "החוויה הישראלית" הם חיזוק הזהות היהודית של הדור הצעיר היהודי בתפוצות ולהעשיר את הקשר עם החברה הישראלית, וזאת, באמצעות ביקור משמעותי בארץ. לשם כך, ב"חוויה" מערך תוכניות ולוגיסטיקה, אנשי ביטחון ובטיחות מאגר מרצים ובעלי מקצוע מבוקשים וכן, קשר לארגונים ועמותות שונות לצורך מפגשים עם צעירים ישראלים שונים. בשנים האחרונות מובילה חברת "החוויה הישראלית" את התיירות הנכנסת לישראל. בשנים האחרונות הגיעו למעלה מ-30 אלף צעירים מדי שנה לישראל במאות תוכניות חינוכיות של החברה. החברה היא המארגן הגדול ביותר של פרויקט מסע ואחד המארגנים הגדולים של פרויקט תגלית. מרבית תלמידי בתי-הספר היהודים מהתפוצות (למעלה מ-18 אלף תלמידים) מגיעים לתוכניות משמעותיות שנבנו יחדיו עם המחנכים בבתי-הספר בכ-50 מדינות שונות. "החוויה" מציעה תוכניות מגוונות בארץ, למשך תקופות זמן שונות, החל משבוע ועד 12 חודשים. כ-4000 מתמחים מגיעים לארץ לתקופה ארוכה של מספר חודשים ללימודים גבוהים ולהתמחויות שונות ב-3000 חברות ישראליות מכול גוני תעשיית ההייטק ואחרים. תלמידי בתי-הספר מטיילים ולומדים בכל האתרים שנקבעים במשותף על ידי המחנכים בבתי-הספר ואגף החינוך בחברה. "החוויה הישראלית" פועלת גם בתחום תיירות מורשת יהודית באירופה, ומציעה מגוון תוכניות ומסלולים באירופה בהתאמה אישית לקבוצות ומשפחות. הארגון פועל לחיזוק הזהות היהודית וערכיה, לחיזוק הקשר עם ישראל והעם היהודי וליצירת חוויה מעצבת בקרב משתתפי תוכניותיה השונות. מהחזון נגזרים היעדים הבאים: א. כל אחת מתוכניות ה"חוויה הישראלית" לנוער יהודי תשלב בתוכה את הנושאים הבאים: זהות יהודית וריבונות עם ישראל במדינת ישראל הרצף ההיסטורי של עם ישראל בארץ ישראל ובתפוצותיו החברה הישראלית, רבגוניותה ורבדיה הסכסוך הערבי – ישראלי – תולדותיו והיבטיו השונים יהדות – ערכים, סמלים ומנהגים שואה – לזכור ולא לשכוח שבת ולוח השנה העברי עברית – שפת העם היהודי ירושלים – מרכזיותה וחשיבותה לעם היהודי כל ישראל ערבים זה לזה – יחסי ישראל תפוצות ב. יצירת המשכיות יהודית ג. חיזוק הקשר והמעורבות של המשתתף בקהילתו היהודית ד. יצירת "שגרירים – מסבירים" לישראל תגלית מסע הסוכנות היהודית אתר האינטרנט הרשמי של החוויה הישראלית אתר החוויה הישראלית החוויה הישראלית, באתר הסוכנות היהודית סיפורו המדהים של הספורטאי קטוע הרגל, אתר ynet תוכנית רופאים צעירים בזמן מגפת הקורונה, אתר Jpost
גביע קרשימיר צ'וסיץ'

גביע קרשימיר צ'וסיץ' (בקרואטית: Kup Krešimira Ćosića) הוא מפעל כדורסל קרואטי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1991 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורסל הקרואטית. המפעל נקרא על שם קרשימיר צ'וסיץ', מגדולי הכדורסלנים היוגוסלביים (ממוצא קרואטי). בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות בקרואטיה. ליגת העל הקרואטית בכדורסל
דלין (אוניית מעפילים)

דלין הייתה אוניית מעפילים שארגנה "ההגנה". "דלין" לזכרו של אחד מכינוייו המחתרתיים של מפקד "ההגנה" אליהו גולומב והאונייה נקראה לזכרו. הייתה זו אניית המעפילים הראשונה שיצאה מחופי אירופה אחרי תום מלחמת העולם השנייה. "דלין" הייתה ספינת דיג באורך 29 מטר עשויה עץ; משקל 25 טון; בעלת מנוע דיזל מדגם אנסלדו 80 כח סוס. אנריקו לוי רכש את הספינה שנמצאה בבנייה במספנת דורמיו בעיר הנמל מונופולי במחוז פוליה בדרום איטליה. המנוע נרכש מספק אחר. המימון הועמד על ידי המוסד לעלייה ב' מכסף שנאסף על ידי מכירת מצרכי מזון שאספו חיילים יהודים בצבא הבריטי. ג'יורג'יו נסים, יהודי מאיטליה וקרוב משפחה של אנריקו לוי, נרשם במסמכים כבעלי האונייה, והכוונה הייתה לרשום אותה בשם "Sirius". המוסד רצה לכבד את אליהו גולומב ולקרוא אותה 'דלין', אך רשם כלי השיט ביקש שם בעל צליל איטלקי ונבחר השם הרשום "Daliah". טקס השקת הספינה נעשה כמקובל באיטליה בברכת הבישוף של מונופולי, מונסיניור גוסטבו ביאנקי. בקבוק שמפניה נופץ על ידי גב' ג'יקלה פרנדר ידידתו, ומאוחר יותר אשתו, של רב החובל כגברת המשיקה. צוות ההכנה להפלגת ההעפלה כלל את אריה חייקינד, ישראל חורב מהפלי"ם וחיילים יהודים מיחידה 199 ומיחידת תובלה 960 של הצבא הבריטי, שדאגו גם למפות ואספקה. הפליגה מ'מונופולי' באיטליה ב-21 באוגוסט 1945 כשעל סיפונה 37 מעפילים. נוהלי הקשר בין האונייה והחוף טרם מוסדו ולכן שתי ספינות המפרש שתוכננו לחבור איתה לא מצאו אותה. המעפילים הורדו בחוף שדות ים ב-28 באוגוסט 1945. לאחר הפלגתה כאוניית מעפילים נשארה בשירות המוסד לעלייה ב', בחזות ספינת דיג איטלקית. היא שימשה להברחת צוותות ממחנות המעצר בקפריסין ולהעברת מעפילים לספינות מעפילים, שהיו בדרכן ארצה. הבישוף של מונופולי מברך את הספינה דליה לקראת השקתה 3 באוגוסט 1945. הגברת ג'יקלה פרמדר מניפה את בקבוק השמפניה ומשיקה את הספינה 'דליה' דלין (אוניית מעפילים) יורדת למים - באדיבות "אוצר תמונות הפלמ"ח" ראובן אהרוני, מטות תורן, ספינות ההעפלה והרכש לאחר מלחמת העולם השנייה, המרכז לתולדות כוח המגן וההגנה, 1997 ע' 35. מייק אלדר, T.T.G - אנשי הצללים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997, ע' 92–93, 116-105. "דלין", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים ישראל חורב, בין שדות לים, (על "דלין") (אורכב 10.05.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר בית ליברמן - מוזיאון לתולדות העיר נהריה סיפור הפלגת 'דלין' באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש מייק אלדר, T.T.G. - אנשי הצללים, ע' 107-106.
אן-מרי ג'אסיר

אן-מרי ג'אסיר (בערבית: آن ماري جاسر, באנגלית: Annemarie Jacir, נולדה ב-17 בינואר 1974 בבית-לחם) היא משוררת ובמאית קולנוע פלסטינית. ג'אסיר נולדה בבית-לחם וגדלה בערב הסעודית. אחותה היא האמנית אמילי ג'אסיר. אביה עבד באונר"א. בגיל 16 נשלחה ללמוד בבית ספר פרטי לבנות בדאלאס. אחרי לימודים ב-אוניברסיטת קולומביה היא עברה לגור ברמאללה. מאז 2008 נאסר עליה להיכנס לשטחים והיא מתגוררת בעמאן. 2003 - كأننا عشرون مستحيل – כמו עשרים בלתי-אפשריים. סרט קצר באורך 17 דקות. כותרת הסרט הוא שיר של תאופיק זיאד ביקורת על הסרט. 2006 – An Explanation: And Then Burn the Ashes סרט קצר באורך 7 דקות. 2008 – "ملح هذا البحر" – "מלח הים הזה". סרט באורך מלא. בסרט משתתפים סאלח בכרי, ישי גולן ועדנה בליליוס. 2012 – "لمّا شفتك" - "כשראיתי אותך". סרט באורך מלא. בעקבות מלחמת ששת הימים טארק בן ה-12 ואמו מוצאים עצמם במחנה הפליטים "אלתחריר" בירדן. במהומה הגדולה של המלחמה והבריחה נפרדו מע'סאן, אביו של טארק. טארק בורח ממחנה הפליטים כדי למצוא אותו ומגיע אל מחנה אימונים של פדאיון. כאשר אמו מוצאת אותו שם, הוא מסרב לחזור למחנה הפליטים ומתעקש להישאר עם הלוחמים. בסרט הזה, בניגוד לסרט הקודם, לא מופיעים ישראלים. מדיה וקבצים בנושא אן-מרי ג'אסיר בוויקישיתוף אן-מרי ג'אסיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אן-מרי ג'אסיר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אן-מרי ג'אסיר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אן-מרי ג'אסיר, באתר AllMovie (באנגלית) אן-מרי ג'אסיר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כתבה על ג'אסיר בגארדיאן, 5 ביוני 2014 An Explanation: And Then Burn the Ashes לצפייה ביוטיוב A Bitter Sea ריאיון עם ג'אסיר
הודא ברכאת

הודא ברכאת (בערבית: هدى بركات; נולדה ב-1952) היא סופרת לבנונית. הודא, ילידת ביירות, גדלה במשפחה מרונית, אך התחתנה עם מוסלמי, ועזבה את לבנון בשנת 1989 עם שני בניה. הרומנים שלה מתורגמים לשפות רבות, כמו צרפתית, עברית, אנגלית. הרומן הראשון שלה, حجر الضحك - "אבן הצחוק" (1990) (אנ') זכה לתשומת לב גדולה מאוד, כיוון שזו הייתה הפעם הראשונה בספרות הערבית, שסופר העמיד בתור דמות ראשית הומוסקסואל. על רקע מלחמת האזרחים בלבנון מנסה ח'ליל לברוח לעולם של בישול וניקוי החדר. חבריו הולכים ונעלמים: נהרגים, בורחים, עוברים לצד השני. הרומן השלישי שלה, حريث الماء - "בקע המים" זכה בשנת 2001 למדליית נגיב מחפוז לספרות. שוב אנחנו בתוך מלחמת האזרחים. הוריו של המספר, ניקולא מיטרי, נפטרו זה מכבר, ועכשיו פולשים לבית פליטים, וניקולא מוצא מקלט בחנות הבגדים של אביו. ב"מורי, אהובי" (2007) שוב אנו פוגשים ילד שהוריו אינם או לא מתפקדים. ושוב ההומוסקסואליות עומדת במרכז הספר. ודיע מנסה למצוא את דרכו בעולם, שבו אין בני-אדם, רק מכונות הרג. ב"מלכי העולם הזה" (ملكون هده الأرض - 2012) היא פורסת סאגה לאורך כל המאה העשרים בכפר מרוני קטן בהר הלבנון. ספרה "The Night Mail" זיכה אותה בשנת 2019 בפרס הבינלאומי לספרות ערבית. הודא ברכאת: אבן הצחוק. הוצאת אנדלוס. 2004 יצחק לאור, ממשי, קטיפה ופשתן מביירות, באתר הארץ, 19 ביולי 2006 הודא ברכאת (1952-), דף שער בספרייה הלאומית [1] One-Minute Review: Hoda Barakat’s /Tiller of Waters/, ArabLit, JULY 3, 2010 הרומן כולו לקריאה באינטרנט, בתרגום לצרפתית Hoda Barakat: Kingdom of this Earth, Jadaliyya איתמר זהר, הסופרת הלבנונית הודאא ברכאת זכתה בפרס הבוקר הערבי, באתר הארץ, 24 באפריל 2019
סמיחה ח'ליל

סמיחה ח'ליל (בערבית: سميحة خليل; 1923 - 26 בפברואר 1999) הייתה פוליטיקאית פלסטינית. סמיחה נולדה בשנת 1923 בענבתא, בין שכם לטולכרם, אביה של סמיחה היה ראש העיר. בגיל 17 היא התחתנה. את פעילותה הציבורית החלה בשנת 1952, עם ייסוד התאחדות הנשים הערביות באל-בירה, ובשנת 1965 את אגודת "إنعاش الأسرة " ("אינעאש אל-אוסרה" – תחיית המשפחה). מאז 1965 הייתה סמיחה חברה במועצה הלאומית הפלסטינית. היא הייתה מקורבת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, ובשנת 1978 נבחרה כאישה יחידה לוועדה להכוונה לאומית ונבחרה לנשיאות הארגון הכללי של נשים פלסטיניות GUPW. היא נעצרה פעמים רבות על ידי השלטונות הישראליים, ישבה במעצר בית במשך שנתיים וחצי (1980-1983) ונגזר עליה גם איסור יציאה מהארץ למשך 12 שנים. במרץ 1988 היא קיימה שביתת רעב נוכח שתיקת העולם המוסלמי על המתרחש בשטחים. ביוני 1988 הורה אלוף פיקוד מרכז, עמרם מצנע, לסגור לשנתיים את האגודה לרווחת המשפחה באל בירה, בהנהלתה. במשרדי באגודה נמצא חומר תעמולה שהוגדר על ידי צה"ל כמסית ואנטישמי וכן שירים שכתבה ח'ליל שקראו למאבק אלים נגד ישראל. בשנת 1996 היא התמודדה מול יאסר ערפאת בבחירות על משרת נשיאת פלסטין וזכתה ל-12.9% מהקולות. ב-26 בפברואר 1999 מתה סמיחה ברמאללה. רפיק חלבי, מדוע אום ח'ליל לא רוצה להיות גולדה של הפלסטינים, כותרת ראשית, 5 בינואר 1983 דיכוי פעילות פוליטית בשטחים: בג"ץ 660/88 אגודת "אינש אל-אוסרא" נ' מפקד כוחות צה"ל באזור יהודה ושומרון (פסק דין מיום 11 באוקטובר 1989). מאמר על סמיחה ח'ליל (בערבית). [1] מייצגת הנשים בועדה, מעריב, 9 במאי 1980 30 חשודים נעצרו, הצופה, 27 באוקטובר 1968 שיאת ארגוני הנשים ברמאללה — נעצרה, מעריב, 13 באוקטובר 1976 דני רובינשטיין, מאבק זכויות במקום חרם, דבר, 4 בנובמבר 1983 [2] שפי גבאי, אש"ף מקיים יום סליחות בשטחים, מעריב, 29 במרץ 1988 אבינעם בר יוסף, מצנע הורה לסגור האגודה לרווחת המשפחה באל בירה, מעריב, 21 ביוני 1988 [3]
כמאל נאצר

כמאל נאצר (בערבית: كمال ناصر; 10 באפריל 1924 או 20 באפריל 1925 – 10 באפריל 1973) היה משורר ופעיל פלסטיני, ממייסדי ארגון הפת"ח וסגנו של יאסר ערפאת. נאצר נהרג על ידי צה"ל במבצע אביב נעורים. כמאל נאצר נולד למשפחה נוצרית בעלת השפעה בביר זית. כשנולד חיו הוריו בעזה, שם עבד אביו. הוא הושפע מההפגנות ברחבי הארץ בשנת 1936 נגד המנדט הבריטי ונגד הציונות. הוא למד באוניברסיטת ביירות מדעי המדינה עד שנת 1945, ובשנת 1948 הוא הצטרף לבעת' וייסד את העיתון "בעת'" ברמאללה, יחד עם רוחי צהיון, שנפטר בלונדון בשנת 2001. בשנת 1954 הצטרף למפלגת הבעת' וישב בפרלמנט הירדני מטעם המפלגה בשנת 1956. ב-20 בספטמבר 1959 התמנה בן-דודו מוסא נאצר לשר החוץ של ירדן. ב-23 בפברואר 1966 נעצר, כי לא הסכים לתמוך בהפיכה ששינתה את פני סוריה באותם ימים ממש והמשיך לתמוך במייסדי המפלגה ובעיקר במישל עפלק. הוא הצליח לברוח מהמעצר והגיע לטריפולי אל עבד אלמג'יד אלרפעי, יו"ר הסניף הלבנוני של מפלגת הבעת'. דרך ביירות הוא הצליח לחזור לביר-זית, אך אז כבש צה"ל את הגדה המערבית במלחמת ששת הימים. בעקבות המלחמה הוא כתב את השיר, שהשורה הבאה ממנו הפכה אותו למפורסם: " لن نركع ذلاً لن نركع ما ظل فينا طفل يرضع" ("לא נכרע ברך, לא נכרע, כל עוד יש בינינו תינוק יונק"). ב-21 בדצמבר 1967 גורש לירדן על פי צו אלוף עוזי נרקיס, מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית. בירדן ייסד עם אחרים את התאחדות הסופרים והעיתונאים הפלסטינים, ב-2 ביוני 1972. נאצר היה ממייסדי ארגון הפת"ח, דוברו, ראש המחלקה המדינית וסגנו של יאסר ערפאת. כמאל נאצר נהרג במבצע אביב נעורים, מפקדי המבצע היו אמיתי נחמני, מוקי בצר וצביקה ליבנה. את הצוות הוביל מפקד הסיירת אהוד ברק. את הצוות שהרג אותו הוביל צביקה ליבנה והיו בו גם עמירם לוין ויוני נתניהו. צביקה ואנשיו פוצצו את דלת הכניסה וחדרו לדירתו. הם הבחינו בשתי נשים, אחת במיטה ואחת שכנראה זינקה ממנה ועמדה. הלוחמים לא מצאו תחילה את נאצר ואחרי חיפוש יסודי גילו אותו מתחבא מתחת לשולחן. הם ירו בו והרגוהו. הפיגוע במלון סבוי היה נקמה על המבצע. לאחר מותו כתב העיתונאי ופעיל שלום הישראלי גבריאל שטרן כי ידיד משותף סיפר לו, שכשבועיים לפני שנהרג נאצר הוא אמר כי "מדינת־ישראל היא עובדה קיימת, ועל הפלסטינים לקבל את חלוקת הארץ ולהקים מדינה בגדה המערבית ורצועת עזה לצד ישראל. ושיש לעודד את הכוחות המתקדמים בשני הצדדים, ועליהם לשתף־פעולה, וייתכן כי אז, בסופו־של־דבר, יתאחדו שתי המדינות לפדרציה". יצירתו כוללת מאות שירים, שמקצתם יצאו לאור בשנת 1960 בקובץ בשם "שירת המנתח" ("جراح تغني"). כמו כן כתב מחזה בשם "נכון ולא נכון" ("الصح والخطأ"). נאצר כתב בעיקר על הפליטות ועל השאיפה לשיבה. השירה שלו השפיעה על משוררים רבים, כמו המשוררות קולט ח'ורי וע'אדה א-סמאן. בשנת 2015 העניק מחמוד עבאס לנאצר את אות הכוכב הגדול של מסדר התרבות, המדע והאמנויות הפלסטיני, בטקס בנוכחות בני משפחתו. האולם המרכזי באוניברסיטת ביר זית קרוי על שמו. כמו שם קרוי על שמו בית ספר תיכון בעיר ח'אן יונס. המשוררת פדווא טוקאן הקדישה לו שיר. מדיה וקבצים בנושא כמאל נאצר בוויקישיתוף מבחר שירים (בערבית) מבחר שירים (בערבית) שירו האחרון של כמאל נאצר, בתרגום לאנגלית ראשי המחבלים שנהרגו בביירות מאנשי הצמרת של ארגון ה"פתח", על המשמר, 11 באפריל 1973 צבי לביא, המשורר כמאל נאסר ממנהיגי ה"בעת" בגדה גורש לירדן, מעריב, 22 בדצמבר 1967 אורי מילשטיין, אם היו לומדים מזה לקח - מבצע ״אביב נעורים״, אפריל 73 ביירות. תחכום והעזה, הכיוון ליישום יתרון האיכות של הלוחם הישראלי, חדשות, 29 במרץ 1985 גבריאל שטרן, בארבע עיניים עם כמאל נאצר- ערב הריגתו, על המשמר, 22 ביוני 1973
מריווד'ר לואיס

מריווד'ר לואיס (באנגלית: Meriwether Lewis; ‏18 באוגוסט 1774 - 11 באוקטובר 1809) היה איש צבא וחוקר אמריקאי, שידוע בעיקר הודות למסע המחקר שערך יחד עם ויליאם קלארק. לואיס נולד בווירג'יניה, אך עבר עם משפחתו לג'ורג'יה כשהיה בן עשר. בגיל 13 נשלח בחזרה לווירג'יניה כדי להתחנך אצל מורים פרטיים. הוא הצטרף למיליציה המקומית בווירג'יניה, ובשנת 1794 השתתף בדיכוי מרד הוויסקי. בשנה שלאחר מכן עבר לצבא הסדיר, ועזב אותו בשנת 1801 כקפטן. באותה שנה מונה למזכירו האישי של תומאס ג'פרסון ומיד החל להיות מעורב בתכנון המשלחת כשנשלח על ידי ג'פרסון לפילדלפיה ללמוד הכנת מפות וכישורים אחרים. לאחר שחזר מהמשלחת עם קלארק, קיבל לואיס נחלה בשטח שישה קמ"ר ומונה לראש העיר של סלידל שבלואיזיאנה. לואיס התאבד ב-11 באוקטובר 1809, כתוצאה מדיכאון שככל הנראה נגרם ממחלת המלריה ממנה סבל במהלך המסע. מדיה וקבצים בנושא מריווד'ר לואיס בוויקישיתוף מריווד'ר לואיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מריווד'ר לואיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי מריווד'ר לואיס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
FN Model 30-11

Model 30-11 הוא רובה צלפים בלגי תוצרת חברת FN Herstal, שיוצר בין השנים 1976 עד 1986 (לקראת סוף המלחמה הקרה). הרובה מבוסס על הרובה Gewehr 98, רק שאצלו יש כת מקפלת (כמו ברובה FN MAG), ניתן לפרקו בקלות. הרובה כבר לא מיוצר יותר, אלא נמצא בשימוש על ידי יחידות משטרתיות קטנות ויחידות צבאיות קטנות בבלגיה, וגם בעוד כמה מדינות אחדות בעולם. FN FAL FN FNAR הדף של הרובה באתר World Guns (באנגלית)
ארוניה

ארוניה (שם מדעי: Aronia) הוא סוג של שיח נשיר ממשפחת הורדיים. מקורו מצפון אמריקה שם הוא גדל ביערות לחים וליד ביצות. העלים של הארוניה הם עלים ירוקים פשוטים, אליפטיים עם שוליים מחורצים. בסתיו העלים משנים את צבעם לאדום עז. הפרחים קטנים עם חמישה עלי כותרת וחמישה גביעים כאשר הפרחים צומחים בחבורה של בין 10 ל-25. הפרי קטן עם עפיצות עזה. פירות הארוניה חמצמצים ועפיצים, והם מכילים כמות רבה של ויטמין C ונוגדי חמצון. הם נמכרים כמיץ, ריבה, ליקר וכדומה. קיימים שני מיני בר של הארוניה, ארוניה אדומה (Aronia arbutifolia) וארוניה שחורה (Aronia melanocarpa). בנוסף קיים מין שהוא הכלאה של שני מיני הבר והוא ארוניה סגולה (Aronia prunifolia). ארוניה אדומה - גובהו בין 2 ל-4 מטר ולעיתים רחוקות יכול להגיע עד 6 מטר. עליו רחבים, עד 8 סנטימטר. הפרחים בצבע לבן או ורוד חיוור עם עלי גביע בולטות. הפרי אדום וגדל בסתיו ובחורף. ארוניה שחורה - מין זה קטן יותר מהמין האדום וגובהו מגיע עד מטר ולעיתים נדירות עד 3 מטר. עליו קטנים מ-6 סנטימטר. הפרחים לבנים, עם עלי גביע בולטים. הפרי שחור וגדל בעיקר בסתיו. ארוניה סגולה - ככל הנראה מדובר בהכלאה של המין האדום והמין השחור. פירותיו בצבע סגול כהה והוא גדל בסתיו. הארוניה הוא צמח נוי נפוץ עקב עמידותו לבצורות, זיהום אוויר, חרקים ומחלות. בנוסף הוא גדל בצורה טובה גם מתחת לעצים. מפירות הארוניה ניתן לייצר ריבה, סירופ, מיץ, תה וליקר. ניתן לעשות מיץ מארוניה אך מיץ זה הוא עפיץ ולא מתוק כלל, אולם הוא משמש כתחליף לצבע מאכל אדום במיץ טבעי, כמו למשל במיץ רימונים. השימוש בו מתבצע גם בעקבות רמת ויטמין C ונוגדי חמצון גבוהה. מדיה וקבצים בנושא ארוניה בוויקישיתוף ארוניה, באתר ITIS (באנגלית) ארוניה, באתר NCBI (באנגלית) ארוניה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארוניה, באתר Tropicos (באנגלית) ארוניה, באתר GBIF (באנגלית) ארוניה, באתר IPNI (באנגלית) תיאור הארוניה באתר hort.net. הגר שפר, מונע סוכרת ומעודד הרזיה: ארוניה ברי - מזון על חדש, באתר ynet, 24 במרץ 2015
בלוטות מונטגומרי

בלוטות מונטגומרי (Glandulae Montgomery, Glandulae areolares בלטינית) הן צבר בלוטות קטנות המפוזרות בצורה אקראית על גבי הילת הפטמה. מספרן נע בין 4 ל-28 (בממוצע - 10-12). הן מגיעות להתפתחות מרבית בשלבים המאוחרים של ההריון. מפרישות חומר שומני המגן מהתייבשות הפטמה והיווצרות סדקים עליה וגם מעורר תיאבון אצל התינוק. תועדו מקרים שהפרישו חלב. נקראות על שם ויליאם פת'רסטון מונטגומרי (William Fetherstone Montgomery), מיילד אירי שתיאר אותן לראשונה בשנת 1837 בפרי עטו "An exposition of the signs and symptoms of pregnancy". מדיה וקבצים בנושא בלוטות מונטגומרי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בת שוע

בַּת שוּעַ היא דמות מקראית, אשתו הראשונה של יהודה בן יעקב בספר בראשית. שמה של האישה אינו ידוע, והיא מכונה תמיד על שם אביה שוע. בת שוע מוזכרת לראשונה בספר בראשית, פרק ל"ח, פסוק ב', לאחר סיפור מכירת יוסף בידי אחיו: "וַיַּרְא-שָׁם יְהוּדָה בַּת-אִישׁ כְּנַעֲנִי וּשְׁמוֹ שׁוּעַ וַיִּקָּחֶהָ וַיָּבֹא אֵלֶיהָ". על פי המסופר שם, יהודה התרחק מאחיו לאחר מכירת יוסף ונדד עם צאנו עד לעדולם. בעדולם נשא יהודה לאישה את בתו של כנעני מקומי ושמו שוע. בת שוע ילדה ליהודה שלושה בנים: ער, אונן ושלה (שנולד בכזיב). בתקופה מאוחרת יותר, לאחר שער ואונן נשאו את תמר ומתו, מתה בת שוע אשת יהודה (ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוק י"ב). לאחר מותה של בת שוע, במהלך גז צאנו בתמנה, פיתתה תמר את יהודה. בספר דברי הימים א', פרק ב' היא מכונה "בַּת-שׁוּעַ הַכְּנַעֲנִית". בספר דברי הימים א', פרק ג' נכתב שמה של אמו של שלמה כ"בַת-שׁוּעַ, בַּת-עַמִּיאֵל" ולא בת שבע, וכנראה אלו גרסאות שונות של אותו השם (תופעה מוכרת במקרא). מוצאה הכנעני של בת שוע עורר סוגיה לה נדרשו מפרשי המקרא: אברהם לא רצה שיצחק ישא אישה כנענית ויצחק אסר על יעקב לשאת אישה כנענית. מדוע אם כן נשא יהודה אשה כנענית? על פי אונקלוס וחלק מהמפרשים יש להבין "כנעני" כסוחר ("תגר"), בהתאם למשמעות הנוספת למילה 'כנעני' במקרא, שהיא סוחר (למשל: בנבואת ישעיהו על "צור המעטירה" ככל הנראה בשל עיסוקם של הפיניקים במסחר). על פי ספר היובלים תמר הייתה מבנות ארם ויהודה הכריח את ער לשאתה, בעוד שער רצה באשה ממשפחת אמו. לאחר מותם של ער ואונן בת שוע לא חפצה ששלה יתחתן עם תמר, גם לאחר שגדל. החוקרים דנו במשמעות השם שוע, רובם טוענים שמקור המילה הוא בשפה שמית. הפרשנות התחלקה בין המשמעויות של עשיר או להושיע או עוז. באואר הניח שמדובר בשם תיאופורי וכי מקור המילה הוא בשפה החורית (shew(e, והיא חלק משם האל בשפה זו. על שמה של בת שוע נקרא רחוב קצר ברמת גן. בת חפר בת שוע הוא השם שנתן י"ל גורדון לגיבורת הפואמה שלו, "קוצו של יוד". הרומן ההיסטורי של שלומית אברמסון, "מעשה תמר", עוסק גם בבת שוע, חמותה של תמר. שמואל ייבין, "בת שוע", אנציקלופדיה מקראית, כרך ב, טור 380, ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ד. בספר הישר מכנה אותה "עלית בת שוע" "יבנה לרוס" אנציקלופדיה לנוער, כרך 8 עמוד 101, הוצאת "יבנה" 1995. ספר היובלים, פרק מ"א באתר דעת שמואל ייבין, "בת שוע", אנציקלופדיה מקראית, כרך ב, טור 380, ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ד.
קתדרלת מריה הקדושה בפולה

קתדרלת מריה הקדושה בפולה או קתדרלת פולה היא קון-קתדרלה בפולה שבקרואטיה. הקתדרלה, יחד עם הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ', היא אחת משני המושבים של הדוכסות הרומית-קתולית של פורץ' ופולה. הקתדרלה ממוקמת בצדו הדרומי של מפרץ פולה. האתר של הכנסייה שימש לפולחן דתי עוד מהתקופה הרומית והכנסיות הנוצריות הראשונות פה נבנו במאה ה-4 ובמאה ה-5. סביר להניח שבעבר היה במיקום של הכנסייה מקדש לאל יופיטר. חפירות ארכאולוגיות מצאו כי בתקופה אחרת היו פה גם מרחצאות רומיים, ובמהלך רדיפותיו של הקיסר דיוקלטיאנוס נוצרים מקומיים השתמשו במקום למפגשים סודיים. במאות ה-4 וה-5 נבנתה במקום מערכת של מבנים. תחילה נבנתה במקום כנסייה קטנה שרוחבה מתאים לרוחב אולם הקתדרלה של ימינו, ולידה נבנתה כנסייה המוקדשת לתומאס הקדוש, ובתחילת המאה ה-5 שתי הכנסיות אוחדו לכנסיית אולם אחת. באמצע המאה ה-5, הכנסייה השתדרגה שוב לבזיליקה עם שלושה אולמות, עם אפסיס בחזית וצד אחורי שטוח לגמרי, אלמנטים שהיו פופולריים בצפון הים האדריאטי באותו זמן. מאוחר יותר בפטיסטריום בצורת צלב ומקום מגורים לבישוף תוכננו במקום, אך נהרסו כאשר מושב הדוכסות עבר לבזיליקה האופרזיאנית בפורץ'. סביר להניח שהקתדרלה של היום מורכבת מהרחבה של כל המבנים שהיו קיימים בעבר. הקתדרלה המקורית מעוטרת בציורי קיר ובפסיפסי רצפה, ועם זאת, רק חלק קטן מהפסיפס שרד כיום. הבישוף הראשון שישב בפולה היה אנטוניוס, ששמו הוזכר בין השנים 510-547. בתקופת שלטונו של הבישוף הנדגיס (857-862) נבנתה כניסה נוספת בקיר הדרומי של החומה. כיום הכניסה נחסמה אך עדיין נראים קווי המתאר שלה. הקתדרלה נפגעה קשות באש שהייתה בעיר במהלך פשיטה וונציאנית ב-1242. הקתדרלה שופצה במלואה במאה ה-15] ונוספו כלי הקודש הנמצאים בה כיום. ב-1707 נבנה מגדל הפעמונים הבארוקי של הקתדרלה סמוך לבפטיסטריום מהמאה ה-5. האבנים ששימשו לבניית המגדל נלקחו מהאמפיתיאטרון הרומי הסמוך. החזית הקלאסית של הקתדרלה נבנתה בשנת 1712 כאשר החלו עבודות שיפוץ נרחבות של הקתדרלה שנגמרו ב-1924. הבפטיסטריום מהמאה ה-5 ככל הנראה נהרס ב-1885. פייטרו קנדלר, היסטוריון אוסטרי מהמאה ה-19, צייר כמה ציורים של הבפטיסטריום ששרדו עד היום, ואשר מראים שיש לו אגן טבילה משושה, אשר מזכיר את זה שבבזיליקה האופרזיאנית של פורץ'. ב-1860 קבר ובו סרקופג אבן התגלה בכנסייה. בסרקופג הייתה קופסה מכסף המעוטרת בתיאורים של סנט הרמגורס וסנט פורטונטס, הבישופים של אקוויליה. בקופסה היו שרידי קודש קטנים שהאמינו שהיו השרידים של תומאס הקדוש, הפטרון של פולה ושל דוכסות פולה-פורץ'. השרידים ככל הנראה הובאו לכאן מקונסטנטינופול וכיום הם נמצאים במוזיאון לתולדות האמנות שבווינה. הקתדרלה ניזוקה קשות בהפצצות של 1944 במלחמת העולם השנייה על פולה, אך שוחזרה ב-1947. ב-1675 נמצאו חמישה סרקופגים מתחת למזבח הראשי. נאמר שהסרקופגים הכילו עצמות של מספר קדושים הקרויים ג'ורג', תיאודור, דמטריוס, באזיל ופלורה, יחד עם שרידיו של שלמה, מלך הונגריה ששלט בין השנים 1057-1081. איכשהו, רק השרידים של פלורה ושל המלך ההונגרי שלמה אושרו ואומתו. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת מריה הקדושה בפולה בוויקישיתוף
אינטר (ערוץ טלוויזיה)

Inter הוא ערוץ טלוויזיה אוקראיני אשר הוקם בשנת 1996, מהמובילים בטלוויזיה האוקראינית. הערוץ הוקם ב-20 באוקטובר 1996 ומאז היה בין המובילים בטלוויזיה באוקראינה. מספר הצופים בערוץ הוא כ-40 מיליון צופים. הערוץ משתף פעולה עם ערוצי טלוויזיה רבים בעולם. ב-13 בינואר 2003 הוקם ערוץ בשם Inter+ אשר משדר תכנים מתוך Inter שקיבלו רייטינג גבוה באוקראינה, למדינות אחרות ברחבי בעולם. פודרובנוסטי (подробности) - תוכנית חדשות אשר לה יש מבזקים מספר פעמים ביום ומהדורת חדשות מרכזית בערב פוליטיקה גדולה (больша политика) - תוכנית אקטואליה על פוליטיקה אוקראינית ב-1 בדצמבר 2010 התחיל הערוץ לשדר את "INTER HD", אשר שידרה את כל התכנים בערוץ Inter באיכות HD, אך ב-10 בינואר 2011 הפסיק הערוץ לשדר את התוכנית בגלל תקלות. Inter+ מדיה וקבצים בנושא אינטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אינטר אינטר, ברשת החברתית פייסבוק אינטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אינטר, ברשת החברתית אינסטגרם אינטר, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביירן

האם התכוונתם ל... גבריאל ביירן – שחקן ותסריטאי אירי רוז ביירן – שחקנית אוסטרלית דייוויד ביירן – סולן להקת טוקינג הדס באיירן מינכן – מועדון כדורגל גרמני בירן