laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פפיאס

פפיאס מהייראפוליס (ביוונית: Παπίας, בלטינית: Papias; חי בערך בשנים 70–140) בהייראפוליס שבפריגיה (טורקיה של ימינו). היה אחד מתלמידיו של יוחנן, כיהן כבישוף של הייראפוליס (פמוקלה), והוכרז כקדוש נוצרי. הוא נחשב אחד מהאבות האפוסטוליים יחד עם קלמנס הראשון, איגנטיוס מאנטיוכיה (אנ'), קודראטוס מאתונה (אנ') ופוליקרפוס. חיבורו "הסברים על דברי האדון" בחמישה כרכים הסתמך הן על הכתובים שהיו ידועים בזמנו (הבשורות) והן על מסורות ותורה שבעל-פה שהועברו בקהילות היהודים-הנוצרים. הספרים שכתב אבדו ונותרו רק קטעים שצוטטו במקומות אחרים, למשל אצל אירנאיוס ואוסביוס מקיסריה. לפי פפיאס, הבשורה על-פי מתי נכתבה במקור בעברית ויש דיון בלתי פתור האם הכוונה לעברית ממש או לארמית. בנוסף, מצוטטת מדברי פפיאס התייחסות לחיבור בשם "לוגיה", שהחוקרים חלוקים עליו אם הכוונה לבשורה על פי מתי, או לחיבור אבוד ששימש כמקור למתי וללוקס ומכונה על ידי מצדדי השערת שני המקורות "מקור Q". בכתבי הכנסייה הקופטית האורתודוקסית במצרים נשתמר ציטוט מאת פפיאס, שהעלה על הכתב מסורת שבעל-פה, לפיה יהודה איש קריות תלה עצמו על עץ וביום המחרת הצמיח העץ אזניים. פפיאס נחשב גשר בין השלב של העברת מסורות בעל פה, לשלב של העברת המסורת בכתב, באמצעות האוונגליונים. מדיה וקבצים בנושא פפיאס בוויקישיתוף מ.א. סמית, היסטוריה משיחית ממות ישוע עד קונסטאנטינוס, הפיסקה "פפיאס", באתר "ישועה" פפיאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מצוטט על ידי אוסביוס בהיסטוריה של הכנסייה, 3:39:16 ואפיפאניוס, נגד הכפירות, 29:9 לוגיה באנציקלופדיה הקתולית
אופנבך על המיין

אופנבך על המיין (בגרמנית: Offenbach am Main; במקורות עבריים נקראה גם אופיבאך ואוביבאך) היא עיר במדינת הסן, גרמניה. אופנבך צמודה לעיר פרנקפורט, והיא חלק מאזור המטרופוליני פרנקפורט ריין-מיין (אנ'). העיר הייתה בעבר מרכז חשוב של תעשיית עורות. בשנת 2009 היו בעיר 118,770 תושבים. עיר תאומה לנהריה. העיר מוזכרת לראשונה בשנת 977. בסוף המאה ה-15 עברה לשליטת משפחת איזנבורג, וב-1556 העתיק הדוכס ריינהרד מאיזנבורג את מקום מושבו לאופנבך, כשבנה את ארמון איזנבורג. במהלך המאה ה-19 הפכה העיר לחלק מהדוכסות הגדולה של הסן. במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הופצצה על ידי כוחות בעלות הברית, וכשליש ממנה חרב. לאורך ההיסטוריה, בזכות הקרבה לפרנקפורט ומדיניות כלכלית נוחה, הייתה אופנבך מרכז עסקי משגשג, אשר משך אליו בעלי מלאכה מכל רחבי אירופה. עד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, כלכלת העיר התבססה על עסקי בניית מכונות ותעשיית עורות. בנוסף הייתה אופנבך מרכז חשוב בקנה מידה אירופאי לתעשיות טיפוגרפיה, כאשר מספר חברות מובילות בתחום קבעו את מקום מושבן בעיר ובסביבתה. בשנים האחרונות הפכה אופנבך למוקד משיכה לשורה ארוכה של עסקים, בעיקר בתחום התחבורה. ארמון איזנבורג- בניין הבנוי בסגנון הרנסאנס, כיום חלק מאוניברסיטת אופנבך לעיצוב. ארמון ביזינג הכנסייה הצרפתית הפרוטסטנטית. ארמון רונפנהיים בית הכנסת "קאפיטול" המוזיאון הגרמני לעורות מוזיאון קלינגספור לטיפוגרפיה וקליגרפיה. מדיה וקבצים בנושא אופנבך על המיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אופנבך על המיין אופנבך על המיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אופנבך אם מיין (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אופנבך

האם התכוונתם ל... אוֹפְנְבּך על המיין – עיר במדינת הסן, גרמניה. צמודה לעיר פרנקפורט. אופנבך (צמד) – צמד מוזיקלי צרפתי. ז'אק אופנבך – מלחין וצ'לן יהודי-גרמני. יעל אופנבך – מוזיקאית, מתופפת ופזמונאית ישראלית. חברת להקת הברירה הטבעית.
ספקטרום סינקלייר

ספקטרום (באנגלית: ZX Spectrum) מתוצרת חברת סינקלייר (אנ') הבריטית הוא מחשב אישי, שיוצר לראשונה בשנת 1982. המחשב היה מבוסס על מעבד 8 סיביות מדגם Z80A, שפעל במהירות של 3.5 מגה הרץ. בדומה למחשבים רבים מאותה התקופה התחבר מחשב זה לטלוויזיה ולא נמכר עם מסך מחשב ייעודי. התוכנות שלו נשמרו על גבי קלטת שמע. מחשב זה היה גרסה מתקדמת יותר של המחשבים הקודמים של החברה - סינקלייר ZX80 ו-ZX81. החידוש שהביא איתו הספקטרום הוא תמיכה בצבע, כמו ששמו מרמז - הדגמים הקודמים היו שחור לבן. מה שייחד את המחשבים הקודמים של סינקלייר היה מחירם הנמוך: ה-ZX80 היה המחשב הראשון שנמכר בבריטניה במחיר של פחות מ-100 שטרלינג. הספקטרום המשיך מסורת זו, כשמחירה של התצורה הבסיסית (16K) היה 125£. לדגם זה היו שתי גרסאות עיקריות. במקור הוצע עם זיכרון RAM בנפח 16 קילובייט ואפשרות לחיבור כרטיס הרחבה של 32 ק"ב נוספים. כשנה לאחר שחרור דגם זה הוצגה גרסה נוספת עם זיכרון בנפח 48 ק"ב. בנוסף, בשתי הגרסאות היה זיכרון ROM בגודל 16 ק"ב שהכיל את מערכת ההפעלה, ופרשן בייסיק. כמו כן הייתה לו גרפיקה בהפרדה נמוכה עבור טקסט וגרפיקה בהפרדה גבוהה עבור משחקים. המחשב היה פופולרי - יותר ממיליון יחידות נמכרו. הוא תמך ברזולוציה מקסימלית של 192X256 פיקסלים ועד 16 צבעים. מחשב זה היה היורש של מחשב ה-ZX81, שלו היה זיכרון של 1KB בלבד. במהלך השנים יוצרו כמה דגמים של מחשב זה, אך הפופולריות שלו החלה לרדת עם ירידת מחיריהם של מחשבים תואמי PC. מחשבים אלו קיימים עד היום, ואפשר למצוא תוכנות אמולטור רבות למחשבים אחרים שיכולים להריץ תוכנות שנכתבו עבורם. ישנן גם תוכנות שמאפשרות להמיר את התוכניות שנשמרו על גבי קלטות אודיו ישנות לקבצים, על מנת להריצם באמולטור. מדיה וקבצים בנושא ספקטרום סינקלייר בוויקישיתוף
עץ תעשייתי

עץ תעשייתי הוא חומר מורכב, מעשה ידי אדם, המיוצר מחלקי עץ טבעי, סיבי עץ וצומח אחרים המחוברים יחד באמצעות שרפים ודבקים מלאכותיים, ליצירת חומרים מרוכבים. עץ תעשייתי משמש למגוון רחב של שימושים בתעשייה ובבנייה. מוצרי עץ תעשייתי מיוצרים ממגוון רחב של חומרי עץ וצורות חיתוך: מוטות עץ מהוקצעים המחוברים יחדיו, סיבי עץ, קש מכל סוגי הצומח, במבוק, פסולת עץ, שאריות ממפעלי סוכר, סוגים של סיבים צמחיים או כל חומר אחר מהצומח המכיל תאית. העץ התעשייתי פותח למגוון רחב של מוצרים שנועדו לענות על צרכים ספציפיים בתעשייה ובבנייה, וכאלה שלא ניתן להם מענה על ידי עץ טבעי, באופן שיוזיל את המוצר הסופי. שבבית – לוח המורכב משבבי עץ, נסורת ופסולת עץ, נגרסים יחדיו ומעורבבים עם דבק. עץ לבוד – מורכב משכבות עץ המודבקות בניצב זו לזו. סיבית (MDF) – לוח העשוי משאריות נסורת ואבק שיוף ו/או מסיבי תאית ומעורבבים בשרפים ודבקים. מזוניט – לוח דחוס וקשה, מבריק בצידו האחד ומחוספס באחר, עשוי מסיבי עץ בלבד המעובדים בקיטור. לוח בנאים (OSB) – לוח בנייה העשוי מפתיתי עץ, שעווה ושרף. עץ רב שכבתי – קרשים ומוטות עץ מהוקצעים המודבקים יחדיו ליצירת קורות או לוחות. צמנטבורד – לוח העשוי מתערובת מלט וסיבי עץ; קיימים גם לוחות צמנטבורד העשויים מתערובת מלט וסיבי זכוכית או סיבים מלאכותיים אחרים. אוריאה פורמלאדהיד – שרף עמיד במים, זול ונפוץ ביותר. פנול פורמאלדהיד – שרף המשמש בעיקר לשימושי חוץ. צבעו צהוב או חום. מלמין פורמאלדהיד – שרף עמיד בחום ובמים. פוליאוריטן – פולימר עמיד שאינו מכיל פורמאלדהיד. מדיה וקבצים בנושא עץ תעשייתי בוויקישיתוף
אם הכדורגל

אם הכדורגל הוא סרט בבימויו של גרגורי מקלאצ'י ובכיכובן של מיסי פייל ואמילי אוסמנט. הסרט שודר ב-30 בספטמבר 2008. הסרט מתחיל עם וונדי (מיסי פייל) כשהיא מתעוררת מאוחר בבוקר. היא מעירה במהירות את שלושת ילדיה. בקה (אמילי אוסמנט), בתה הבכורה, שואלת אותה אם היא כיבסה את חולצת הכדורגל של קבוצת הכדורגל גלקסי. וונדי, אשר לא כיבסה אותה, ממהרת לכבס אותה. המאמן של בקה אומר שמליבו, הקבוצה היריבה שהם משחקים מולה, היא קבוצה בלתי מנוצחת. המשחק מתחיל ומליבו מנצחת 0–6. וונדי שוכחת לקחת את בקה מהמשחק. באותו לילה בקה מסתכלת על התמונות של אביה, שנפטר כאשר היה שחקן כדורגל. הוא היה המאמן של הקבוצה של בקה. למחרת באימון הכדורגל המאמן אומר שהוא פגש את כוכב הכדורגל האיטלקי לורנצו וינצו כשהיה בחופשה באירופה. מאז שנפצע בברך הוא לא משחק כדורגל אך הוא הסכים להגיע ולאמן את הקבוצה. כל הבנות מתרגשות והן מתכננות את מסיבת קבלת הפנים שלו. וונדי הולכת לפגוש אותו בשדה התעופה. בשדה התעופה לורנצו אומר שהוא לא המאמן של הקבוצה ושהוא סתם אמר את זה. לאחר מכן הוא מציע לוונדי שאם הוא יהיה המאמן היא תאמן איתו, וונדי לא מסכימה והיא נותנת לו אגרוף והוא בורח. מאוחר יותר בקה שואלת את וונדי איפה לורנצו והיא אומרת שהוא בדרך. לאחר מכן וונדי הולכת לספרים שלה ואומרת להם שהיא רוצה להיראות כמו לורנצו, והם מאפרים אותה כמוהו. היא באה למסיבה בתור לורנצו. למחרת באימון הכדורגל טוני, מעצב השיער של וונדי, עוזר לה לאמן את הקבוצה כשהיא לורנצו. לאחר מכן הם מנצחים במשחק שלהם. לאחר המשחק בקה מזכירה לאמא שלה לבוא לארוחת הערב של אמהות ובנות בבית ספר. וונדי בתור לורנצו הולכת למסיבה ביחד עם החברה מהקבוצה ובמסיבה היא רואה את לורנצו האמיתי. לאחר מכן היא עוזבת. מאוחר יותר בקה וטיפאני רבות בארוחת הערב כי וונדי לא הגיעה. כאשר וונדי מגיעה ושואלת מה קרה בקה אומרת לה שהיא דפוקה. במהלך האימון "לורנצו" ובקה מדברים על וונדי ועל זה שבקה צריכה לסלוח לה ושהיא עובדת מאוד קשה. בבית בקה מתנצלת בפני וונדי על שלפעמים היא פוגעת באמא שלה. למחרת במשחק וונדי בתור לורנצו רואה את לורנצו האמיתי והיא אומרת לכולם שהיא התחזתה ללורנצו. בסוף המשחק הקבוצה מנצחת בהפרש של נקודה אחת. מיסי פייל - וונדי הנדלר אמילי אוסמנט - בקה אלון גולד - טוני בראון קורטני - לורי דן קורטז - לורנצו נצו קייסי סקרבו - טיפאני יוג'ין אוסמנט - מרטי קריסטן וילסון - דידי דילן ספרייברי - סם הנדלר "אם הכדורגל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אם הכדורגל", באתר נטפליקס "אם הכדורגל", באתר AllMovie (באנגלית) "אם הכדורגל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שמלת קיץ

שמלת קיץ (בצרפתית: Une robe d'été) הוא סרט קצר צרפתי משנת 1996 בבימויו של פרנסואה אוזון. לוק (פרדריק מַנְזֵ'נו (Mangenot)), נער הומוסקסואל בן 18, מבלה את חופשתו ביחד עם חברו סבסטיאן (סבסטיאן שארל), גבר נשי המבוגר ממנו. בבית נופש ששכרו על שפת הים, ריקודו החושני והנשי של סבסטיאן, תוך שהוא עושה ליפ סינק לשיר "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" בביצועה של זמרת הפופ הצרפתייה שילה, במה שנראה דומה למופע דראג, מתסכל ומביך את לוק, אשר חושש שמא השכנים עלולים לראות זאת. לוק המרוגז יוצא על אופניו אל חוף הים, בתקווה למצוא קצת שקט ושלווה. על חוף הים מוצא לוק סוף סוף שלווה. בחוף מבודד וריק מאנשים הוא הולך לשחות בעירום, ולאחר מכן משתזף בעירום. לאחר זמן מה, ניגשת אליו לוּסִייה (לוסייה סנצ'ס), תיירת ספרדייה הלבושה בשמלת קיץ פרחונית, בערך בת-גילו, המפלרטטת איתו. היא מזמינה את לוק להתלוות אליה לתוך חורשת עצים סמוכה, על מנת לקיים יחסי מין. לוק מתבייש ומהסס בתחילה, אך לבסוף נעתר לבקשתה. לוסייה אוחזת את לוק בידו ומושכת אותו לכיוון החורשה, כשהוא עירום לגמרי, ומותיר מאחור על חוף הים את כל חפציו ואת כל בגדיו. בחורשה, לאחר שהשניים מקיימים יחסי מין, לוק מגלה ללוסייה כי יש לו בן-זוג, וכי מעולם לפני כן לא קיים יחסי מין עם אישה. כאשר חוזרים השניים לחוף הים, הם מגלים כי כל חפציו וכל בגדיו של לוק נגנבו. בלית ברירה, ועל מנת שלא ייאלץ לחזור הביתה עירום לגמרי, משאילה לוסייה ללוק את שמלת הקיץ אותה היא לובשת, והיא נשארת בתחתונים ובחזייה בלבד. לוק, כעוס ועצבני, לבוש בשמלת אישה, חוזר לבית הנופש על אופניו. במהלך הרכיבה בדרכו חזרה הביתה, משתפר מצב רוחו של לוק בנוגע לעובדת היותו לבוש בשמלת אישה, כאשר מכונית הנוסעת לצידו מצפצפת בצופר. לוק חוזר לבית הנופש עם חיוך ותחושה מחודשת של חופש. סבסטיאן מופתע לראות אותו לבוש בשמלת אישה, והשניים מפלרטטים זה עם זה (לוק אף מתייחס אל עצמו כאל "ילדה יפה"). השניים מקיימים יחסי מין חושניים במטבח, במהלכם נקרעת באופן חלקי השמלה. למחרת, לוק תופר את הקרע שבשמלת הקיץ ומשיב אותה ללוסייה, אשר עוזבת את אתר הנופש על מעבורת. היא מסרבת לקבל את השמלה בחזרה, ומציינת בביישנות כי השמלה עשויה להיות שימושית עבורו שוב גם בעתיד. לוסייה מנשקת לשלום לוק, ובעוד המעבורת שלה עוזבת, לוק נשאר על הרציף ומביט לעברה, כאשר השמלה כרוכה סביב צווארו. הסרט זכה בפרסים בפסטיבל Brest האירופי לסרטים קצרים ובפסטיבל Outfest שהתקיים בלוס אנג'לס. "שמלת קיץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שמלת קיץ", באתר AllMovie (באנגלית) "שמלת קיץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים צרפתיים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליפ סינק

ליפ סינק (באנגלית: Lip sync, קיצור של: lip synchronization - סינכרון שפתיים) הוא מונח טכני עבור התאמת תנועות השפתיים עם קול (שיר מושר, דיבור וכדומה). המונח עשוי להתייחס לכל אחד ממספר תהליכים וטכניקות שונים, בהקשר של הופעות חיות, הקלטות ועוד. במקרה של הופעות חיות, ליפ סינק הוא "קיצור דרך" נפוץ, אולם השימוש בו עלול להיחשב כשנוי במחלוקת. בהפקת סרטים, ליפ סינק הוא חלק בשלב הפוסט-פרודקשן. דיבוב סרטים בשפה זרה, וכן דיבוב של דמויות בסרטי אנימציה דורשים ליפ סינק. משחקי מחשב עושים שימוש נרחב בליפ סינק של קובצי קול. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולימפיאדת לונדון

לונדון אירחה את המשחקים האולימפיים שלוש פעמים, ב-1908, ב-1948 וב-2012. היא הייתה העיר השנייה בעולם שהתקיימו בה המשחקים פעמיים (אחרי פריז). היא אירחה את המשחקים בפעם השלישית ב-2012 ובכך הפכה לעיר הראשונה בעולם שהתקיימו בה שלוש אולימפיאדות. בפועל הייתה אמורה לארח לונדון את המשחקים האולימפיים ארבע פעמים, אולם בעקבות מלחמת העולם השנייה בוטלו המשחקים האולימפיים בשנת 1944 שהיו אמורים להתקיים בה. אולימפיאדת לונדון (1908) - האולימפיאדה הרביעית. השתתפו בה 22 מדינות. אולימפיאדת לונדון (1944) - האולימפיאדה ה-13. הייתה אמורה להיערך בלונדון, אך בוטלה בעקבות מלחמת העולם השנייה. אולימפיאדת לונדון (1948) - האולימפיאדה ה-14. השתתפו בה 59 מדינות. אולימפיאדת לונדון (2012) - האולימפיאדה ה-30. השתתפו בה 204 מדינות. המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) - המשחקים הפאראלימפיים ה-14. השתתפו בה 164 מדינות.
קרוק-מסייה

קרוק מסייה (בצרפתית: croque-monsieur או croquemonsieur) הוא כריך חם המכיל גבינה (לרוב אמנטל או גרוייר) והאם. מקורו בצרפת, שם הוא מוגש כמזון מהיר בבתי קפה ובברים. גרסאות "מורחבות" של הכריך מגיעות עם רטבים שונים כגון רוטב בשאמל. השם קרוק-מסייה, מגיע מן השפה הצרפתית ופירוש הפועל קרוק הוא "לנגוס" והמילה מסייה היא "אדון". ע"פ אחת הגרסאות, מלכתחילה נקרא הכריך רק קרוק, אולם מכיוון שסועדים נהגו תכופות להזכיר למלצר שהם ממתינים לכריך הנ"ל ולצעוק לו: קרוק, מסייה. דבק בו השם הנ"ל. מקור הכריך אינו ידוע, עם זאת ידוע[דרוש מקור] כי הוא הופיע לראשונה בתפריטו של בית קפה בפריז בשנת 1910. קרוק-מסייה המוגש עם ביצת עין או ביצה עלומה מעליו מכונה קרוק-מאדאם. הסיבה לכך היא ככל הנראה שהביצה היא דימוי לכובע אישה המכסה את ראשו של הכריך. גרסאות נוספת: קרוק פרובנסאל (עם עגבנייה) קרוק נורווגי (עם סלמון במקום האם) קרוק בולונז (עם רוטב בולונז) כריך מונטה כריסטו מדיה וקבצים בנושא קרוק-מסייה בוויקישיתוף
ישיבת תולדות אהרן

ישיבת תולדות אהרן היא הישיבה של חסידות תולדות אהרן. היא שוכנת במבנה המרכזי של החסידות במתחם בתי נייטין שבשכונת מאה שערים. את הקמת הישיבה יזם הרב אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר הראשון של חסידות תולדות אהרן. תחילה שכנה הישיבה בשכונת מאה שערים (כיום בית המדרש של תולדות אברהם יצחק) ולאחר פטירת רבי אברהם יצחק עברה למבנה הנוכחי. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המוות הקטן (סרט)

המוות הקטן (בצרפתית: La Petite Mort) הוא סרט קצר משנת 1995 בבימויו של פרנסואה אוזון. פול (פרנסואה דלב (Delaive)) הוא אמן גאה, שהפרויקט הנוכחי שלו הוא צילום פניהם של גברים בעת שהם מגיעים לאורגזמה (אחד מכינויי האורגזמה בצרפתית הוא La petite mort - המוות הקטן). הוא חי ביחד עם מרסיאל (מרסיאל ז'אק), בן-זוגו. קאמי אחותו, המנהלת את העסק המשפחתי, לוקחת את פול לבית-החולים, על מנת שיבקר את אביהם, אשר עומד למות ממחלת הסרטן. פול לא ראה את אביו מזה שש שנים, ואת כל חייו העביר עם האמונה כי אביו חושב שהוא מכוער, ואולי אף חושב שהילד לא שלו. כאשר אביו חסר הכרה, חומק פול לחדרו, מפשיט אותו מכל בגדיו ומצלם אותו בעירום, עבור הפרויקט שלו. קאמי תופסת על חם את פול באמצע הצילומים, ומגרשת אותו מהחדר, בטענה שאין לו כבוד כלפיו אביו. פול טוען שהוא אינו צריך לבקש רשות לצלם את אביו כך, כשם שלא מבקשים רשות מתינוק. כאשר פול מפתח את התמונות בחדר החושך שבביתו, הוא מתפלא לגלות צילום ובו עיניו של אביו פקוחות. לאחר מות האב, משוחח פול עם אחותו, ומבין ממנה שאביו שיתף איתו פעולה בעת הצילום, כאשר העמיד פנים שהוא ישן. קאמי מוסרת לידיו אוסף תמונות שהאב הוריש לו. בתוך אוסף התמונות מוצא פול תמונה של עצמו כתינוק, בזרועות אביו שמנשק אותו. "המוות הקטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המוות הקטן", באתר AllMovie (באנגלית) "המוות הקטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים צרפתיים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה רוס

לאה רוֹס (בגרמנית: Lea Rosh; נולדה כרנאטה אורסולה רוס (Edith Renate Ursula Rosh) ב-1 באוקטובר 1936 בברלין) היא עיתונאית ואשת טלוויזיה, פובליציסטית ופעילה פוליטית גרמנייה. רוס היא היוזמת והכוח המניע בבניית האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו בברלין. רוס הייתה האישה הראשונה שמונתה לנהל את רשות השידור הגרמנית, ומהנשים הראשונות בעולם שמילאו תפקיד זה. היא פעילה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית מאז 1968 ועד היום. רוס היא דמות שנויה במחלוקת ובעלת השפעה בנוף הפוליטי הגרמני, זכתה בפרסים ציבוריים שונים, ביניהם פרס האחים שול. לאחר שהושפעה מכתביו ומעמדותיו של ההיסטוריון אברהרד יקל, הנהיגה את המאבק הציבורי הממושך, שהצליח, לבניית האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, שעלותה נאמדה בכ-25 מיליון אירו, מכספי משלם המיסים הגרמני. הפרויקט לווה במחלוקת ציבורית מהגדולות שידעה גרמניה, כאשר נגד יוזמתה של רוס יצאו הן הימין השמרני והן פאול שפיגל, נשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה. למרות חילוקי הדעות הכבדים, האנדרטה הוקמה. בכך הייתה רוס לאחד מאנשי התקשורת המשפיעים, מבחינה תרבותית וכלכלית, בגרמניה ובעולם המערבי. מדיה וקבצים בנושא לאה רוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאה רוס יגאל אבידן, "זיכרון גרמני" - על לאה רוש, יוזמת אנדרטת ההנצחה בברלין, גלובס, 5 במאי 2005 לאה רוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאה רוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "פרויקט רוש מזלזל בזיכרון הנרצחים" - ריאיון עם פאול שפיגל, דר שפיגל, 11 במאי 2005 (בגרמנית). ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרן אבי חי

קרן אבי חי (The AVI CHAI Foundation) הייתה קרן צדקה פרטית שהוקמה בשנת 1984 על ידי הפילנתרופ היהודי-אמריקאי זלמן ברנסטין. מטרת הקרן, על פי אתר האינטרנט שלה היא "לחזק את הזהות היהודית, את הזיקה למקורות יהודיים ואת הקשר למסורת היהודית של יהודים בכל מקום שבו היא פועלת – בישראל, בצפון אמריקה ובמדינות ברית המועצות לשעבר, וכן לשמר, לחזק ולהעמיק את הקשר שלהם למדינת ישראל". הקרן הוציאה את כל כספה עד סוף שנת 2019, אז נסגרה. יושב ראש חבר הנאמנים של הקרן הוא ארתור פריד, המנכ"ל שלה בישראל הוא אלי סילבר ובארצות הברית יוסי פרגר. יו"ר הקרן היא מם ברנסטין, אלמנתו של זלמן ברנסטין. הקרן הקימה בירושלים את בית אבי חי, מרכז תרבות הפועל בנושאים הקשורים ליהדות. כמו כן הקרן מעניקה מדי שנה את פרס אבי חי, ליחידים ומוסדות הפועלים לקירוב לבבות בין המחנות השונים בחברה היהודית בישראל. הקרן הקימה בשנת 1996, בעקבות רצח רבין, את "צו פיוס", העוסק בקירוב בין דתיים וחילונים בישראל. בין הפרויקטים להם תרמה הקרן כספים נמצאים: תוכנית רביבים להכשרת מורים להוראת מדעי היהדות באוניברסיטה העברית, בית מורשה בירושלים, בית מדרש אלול, ארץ אחרת, בית מדרש קולות, פנים להתחדשות יהודית, מכון פרדס, מכינות קדם-צבאיות, עתיד במדבר, עמותת כל ישראל חברים אליאנס (תוכנית "ממזרח שמש", תוכנית "מורשה" ועוד), הזמנה לפיוט, צהר, עלמא בית לתרבות עברית, בית הרב קוק ועוד. במקביל הקרן מימנה מחקר בנושא חיזוק יהדות התפוצות. אמנת גביזון-מדן בית אבי חי אתר האינטרנט הרשמי של קרן אבי חי קרן אבי חי, דף שער בספרייה הלאומית דברי יו"ר הקרן דוד וינברג, ‏"שכחתם את הילדים", השילוח, 10, יוני 2018
שרוול רוח

שרוול רוח הוא צינור בד בצורת חרוט קטום, המחובר בקצהו הרחב לתורן, ומשמש להערכת מהירות הרוח וכיוונה. שרוול רוח מותקן בדרך כלל במנחתים ושדות תעופה, וכן במפעלים כימיים שבהם יש סכנת דליפת גזים. כיוון הרוח הוא הכיוון הנגדי לכיוון אליו מצביע שרוול הרוח (כיוון הרוח נקרא הכיוון ממנו באה הרוח, כך ששרוול רוח המצביע צפונה מעיד על רוח דרומית). מהירות הרוח משפיעה על זווית שרוול הרוח ביחס לתורן אליו הוא מחובר. ברוח חזקה שרוול הרוח מתנופף אופקית, ברוח חלשה הוא צונח כלפי מטה. על פי תקנות מנהל התעופה האמריקאי (FAA - Federal Aviation Administration), רוח בעוצמה של 15 קשרים תפרוש לחלוטין שרוול רוח תקין, בעוד רוח בעוצמה של 3 קשרים תספיק כדי ששרוול רוח תקין יראה את כיוון הרוח הנכון. על שרוול הרוח לעמוד ברוחות של עד 75 קשרים. בשדות תעופה רבים שרוול הרוח מואר בלילה, אם על ידי זרקור או על ידי מקור אור המותקן על התורן ומאיר אל תוך השרוול. מד מהירות רוח שבשבת מדיה וקבצים בנושא שרוול רוח בוויקישיתוף שרוול רוח - תקנות מנהל התעופה האמריקאי FAA
קשימה שין-ריו

קשימה שין-ריו (ביפנית: 鹿島神流) היא אמנות לחימה יפנית עתיקה שמתועדת החל מהמאה ה-16 והיא שייכת לאמנויות הלחימה המסורתיות (קוריו). מקורו של השם קשימה במקדש קשימה. השיטה כוללת קנג'וטסו, ג'ו ג'וטסו, באטוג'וטסו, ועוד מספר מיומנויות. השיטה הייתה פופולרית במאה העשרים ביפן במיוחד בזכות ראש השיטה, קוני-זנייה (1894–1966) המורה ה-18 ברשימת המורים, שגרם לביטול האיסור האמריקאי על אימוני לחימה ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מפקדת הכוחות האמריקאים ביפן, ביקשו לאסור על אימון באמנויות לחימה. מנגד טענו היפנים שאמנויות הלחימה הן חלק משמעותי ביותר בתרבות היפנית ושהן שואפות ומלמדות את העוסקים בהן - לנצח את היריב תוך גרימת נזק מינימלי. האמריקאים ביקשו הדגמה של הטענה, והציבו מדריך בכיר בלחימה בכידון רובה (Bayonet) אל מול אומן לחימה יפני. לצורך ההדגמה - התייצב קוני-זנייה חמוש בבוקטו (חרב עץ), אל מול החייל האמריקאי החמוש בכידון אמיתי. קוני-זנייה הדגים איך איך הוא מכניע את החייל מבלי לגרום לו נזק פיזי. ההדגמה סייעה רבות לשכנע את המפקדה הכללית לבטל את האיסור על האימון באמנויות לחימה. היום עדיין בראש השיטה עומד נציג של משפחת קוני אך בפועל המורה הבכיר הוא סקי הומיטקה. בשיטה יש דרישה לסודיות מסוימת ורק לחברי הקבוצה מותר לחשוף טכניקות של השיטה. מדיה וקבצים בנושא קשימה שין-ריו בוויקישיתוף הפדרציה הבינלאומית של קשימה שין-ריו Friday, Karl F. with Seki Humitake, Legacies of the Sword: The Kashima Shin-ryū and Samurai Martial Culture, Honolulu: University of Hawai'i Press, 1997.
כפיר בן ליש

כפיר בן ליש (נולד ב-27 בספטמבר 1968) הוא זמר, מלחין וגיטריסט ישראלי. כפיר בן ליש התפרסם לאחר ששר את שיר הנושא "אמרת שאין לך חשק" של הסרט "ציפורים בניוטרל" (1996; בכיכובם של דנה ברגר, מאור כהן, דנה מודן וקארין אופיר). השיר כיכב כמה שבועות בראש רשימת ההשמעות בגלי צה"ל. בן ליש שר עוד שני שירים בפסקול הסרט: "Prince of all your needs" ו"תצאי משם". בנוסף, שמו לא מופיע ברשימת הקרדיטים בשיר "תצאי משם". את דרכו המוזיקלית התחיל בן ליש בשיעורי גיטרה בקונסרבטוריון, שיעורי ג'אז אצל המורה ג'וקי ארקין ושיעורי ריקוד. הוא החל לכתוב ולהלחין שירים בזמן שירותו הצבאי בנח"ל. אחרי הצבא הזמין אותו נושי פז, אז מתופף להקת פורטרט, שלמד איתו בתיכון, להצטרף להרכב בו הוא מנגן. כך הוקמה להקת הוביט. הלהקה התפרקה כאשר בן ליש החל להופיע עם אריק ריין במועדון "הלילה ה-12" ברמת השרון. עם ריין ביצע בן ליש קאברים לשירים ישראליים. בהופעות אלה שמע אותו יובל שפיר, אשר הזמין אותו לשיר בפרסומות שונות, ובשנות התשעים המאוחרות השתתף בן ליש גם בהקלטת אלבומים רבים, ביניהם בשנת 1995 ביצע קולות רקע קולות באלבומו של ירמי קפלן, "בוקר טוב" ובאלבומה של להקת ג'נגו, "קשורים". בשנת 1998 בן ליש ביצע קולות רקע באלבומו של דני סנדרסון, הלא נודע. מאז ועד היום בן ליש לוקח חלק בהרכב ההופעה של דני סנדרסון, כשבחלק מהשירים בהופעות הוא אף שר כסולן. בן ליש אף שר באלבומו של סנדרסון לא יפריד דבר את השיר "על גדות הנחל". בשאר השירים הוא מבצע קולות רקע. במהלך שנת 2014 הוציא בן ליש סינגלים מאלבום הבכורה שלו שנקרא "ביקורים מאוחרים": "על הלחיים" ו"העונג שלי". ביקורים מאוחרים - שנת 2014 כפיר בן ליש השתתף במספר אלבומים של זמרים, ובהם: קונגו בלו - דני סנדרסון "דידי שחר" - דידי שחר הלא נודע - דני סנדרסון "בוקר טוב" ירמי קפלן "קשורים" - עמיר רוסיאנו (ג'נגו) "פשוט וטוב" - מיקה קרני "מאדורי" - רחל קראוס (מאדורי) "חם מדי" - דן הופרט לא יפריד דבר - דני סנדרסון מכאן הדרך - דני סנדרסון סינגלים בהם השתתף כפיר: "אמרת שאין לך חשק", "יש לי אותך", "כל קיץ" של מיקה קרני שאותו גם עיבד, וכן ב"ימים של קיץ" אשר כתב והלחין עילי בוטנר. כפיר בן ליש, באתר MusicBrainz (באנגלית) כפיר בן ליש, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) כפיר בן ליש שר לגלעד שליט כפיר בן ליש: מוכן להגשה, באתר ynet, 10 בפברואר 2014 יואב קוטנר, כפיר בן ליש: "רגיל לעבוד בדוחק", באתר ynet, 12 בנובמבר 2014