laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סדרת קולנוע

סדרות קולנוע היו סדרות של פרקים או של סרטים קצרים במסגרת עלילתית אחת, ששודרו בבתי קולנוע במחצית הראשונה של המאה ה-20, טרם הפיכת מקלט הטלוויזיה למוצר ביתי נפוץ. כיום כבר אין מציגים בקולנוע סדרות, ואת מקומו תפסו מזמן מכשירי הטלוויזיה, וכיום גם המחשבים, הטלפונים החכמים ודומיהם. מכשירי הטלוויזיה, שהטכנולוגיה שאפשרה את פעולתם הייתה קיימת כבר בתחילת המאה ה-20, הפכו נפוצים בבתי מגורים רק במחצית השנייה של המאה ה-20, לאחר מלחמת העולם השנייה. לפיכך, במחצית הראשונה של המאה ה-20, היווה הקולנוע את אמצעי תקשורת ההמונים היחיד לשידור תוכן מוסרט, ולכן נהגו לשדר באולמות הקולנוע, מלבד סרטים, גם תכנים אחרים, בהם סדרות. במונחים בני ימינו, בשפה חופשית, ניתן להגדיר את סדרות הקולנוע כ״סדרות טלוויזיה ששודרו בקולנוע״. כמו בסדרות טלוויזיה בנות ימינו, גם בסדרות הקולנוע מקובל היה להציג פרק חדש מדי שבוע, והסדרה כולה היוותה רצף עלילתי אחד. להבדיל מסדרות סרטים, לא היה מדובר בסרט חדש באורך מלא ששודר מדי שבוע (עניין מורכב ויקר מדי אפילו בימינו), אלא בפרקים, לפעמים קצרים מאוד (גם רבע שעה), ששודרו מדי שבוע בבתי הקולנוע, בדומה לפרקי סדרת טלוויזיה כיום. ניתן לראות את סדרות הקולנוע גם כ״סדרות סרטים של סרטים קצרים״. לרוב שודר פרק בסדרת קולנוע לפני או אחרי סרט קולנוע באורך מלא, והיה בכך יתרון כפול, שכן מצד אחד הסרט העיקרי היווה את ההצדקה ללכת לקולנוע למי שטרם הכיר את סדרת הקולנוע המשודרת, ומצד שני, הרצון לצפות בפרק הבא בסדרת קולנוע אליה נחשף הצופה, היווה סיבה מבחינתו להמשיך לפקוד את בתי הקולנוע בקביעות, אף מדי שבוע במשך מספר חודשים. סרטי באטמן - סדרות קולנוע - שתי סדרות קולנוע משנות ה-50 (כשני עשורים לפני סרט באטמן הראשון) יומן קולנוע - יומן חדשות שבועי שהיה נהוג לשדר בקולנוע סדרת טלוויזיה - צורת השידור העיקרית לסדרות מאז שהטלוויזיה הפכה נפוצה סדרת רשת - סדרות המשודרות באינטרנט סרט באורך מלא מדיה וקבצים בנושא סדרת קולנוע בוויקישיתוף הקולנוע שימש גם לשידור תכנים אחרים כמו יומני חדשות, סרטים מצוירים קצרים ופרסומות, וכן תכנים ממשלתיים כמו תשדירי שירות, תעמולה-חדשותית והנחיות לציבור, בעיקר בעתות חירום כמו מלחמה או מגפה. הללו שודרו לפני או אחרי הסרט המרכזי בעבורו הגיעו הצופים לקולנוע. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר רנצ'ימן

אלכסנדר רנצ'ימן (באנגלית: Alexander Runciman‏; 15 באוגוסט 1736 – 4 באוקטובר 1785) היה צייר סקוטי של נושאים היסטוריים ומיתולוגיים. הוא היה אחיו הבכור של ג'ון רנצ'ימן, שהיה גם צייר. הוא נולד באדינבורו, ולמד באקדמיית פוליס, גלאזגו. מ-1750 עד 1762 הוא למד אצל צייר הנוף רוברט נורי, לאחר מכן הפך לשותף בחברה המשפחתית נורי. הוא גם עבד כצייר במה עבור התיאטרון המלכותי באדינבורו. בשנת 1767 נסע לרומא, שם בילה חמש שנים. אחיו ג'ון התלווה אליו, אך מת בנאפולי בחורף 1768–69. במהלך שהותו של רנצ'ימן באיטליה התוודע לאמנים נוספים כמו הנרי פוסלי. מאמציו הראשונים של רנצ'ימן היו בציורי נוף לאחר מכן הוא פנה לנושאים היסטוריים ודמיוניים. בשובו מאיטליה לאחר תקופה קצרה בלונדון, שם הציג ב-1772 באקדמיה המלכותית, הוא התיישב באדינבורו, והתמנה למאסטר של האקדמיה. הוא זכה לפטרונות של סר ג'יימס קלרק, שאת האולם שלו בבית פניקויק עיטר בסדרה של נושאים מאת אוסיאן שקיבלה השראה מתמונות האיליאדה של הצייר גאווין המילטון. הוא גם יצר ציורים דתיים שונים ועיטר מזבח בכנסייה האפיסקופלית של קאוגייט, אדינבורו. כמו כן צייר תמונות מהמיתולוגיה. הוא נהנה ממוניטין טוב כצייר נוף עוד בחייו. רנצ'ימן מת באדינבורו ונקבר בחצר הכנסייה קנונגייט. הקבר אינו מסומן אך לוח אבן הוקם על ידי ה-RSA בשנת 1866 על הקיר הפונה מערבה של הכנסייה לזכרו ולזכר אחיו ג'ון שמת בנאפולי. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר רנצ'ימן בוויקישיתוף אלכסנדר רנצ'ימן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Duncan Macmillan, "Runciman, Alexander (1736–1785)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Runciman, Alexander". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Macmillan, Duncan (1984), Scottish Painting: Ramsay to Raeburn, in Parker, Geoffrey (ed.), Cencrastus No. 17, Summer 1984, pp. 25 - 29,
מונגומו

מונגומו (בספרדית: Mongomo) היא עיירת גבול (אנ') המשמשת כבירת מחוז ולה־נסאס (אנ') במזרח גינאה המשוונית. נכון לשנת 2012 אוכלוסייתה מונה 7,251 תושבים, ובסך הכול באזור שמסביבה כ־53,500 תושבים. העיירה ממוקמת במזרח גינאה המשוונית, על הגבול עם גבון. כ־29 קילומטרים ממזרח לה נמצאת העיר אויים, כ־53 קילומטרים מערבה נמצאת העיר סיודאד דה לה פאס וכ־57 קילומטרים צפונה נמצאת העיר אבביין. עקב מיקומה של המדינה באפריקה הטרופית, האקלים בה הוא אקלים סוואנה טרופי (Aw לפי שיטת קפן). נכון לשנת 2012 מתוגררים בעיירה מעל 7,200 תושבים, ובאזור המטרופוליני מעל 53,000 תושבים. אוכלוסיית העיירה הכפילה את עצמה פי 3 בין 1983 ל־2010. בעיירה קיים מעבר גבול לכיוון העיר אויים בגבון. אותו כביש ממשיך מערבה אל הערים סיודאד דה לה פאס ובאטה. כביש נוסף מחבר אותה עם אבביין, ומשם ניתן להמשיך צפונה לקמרון. בנוסף קיים בעיירה מנחת בעל מסלול טיסה סלול. בעיירה קיימת קבוצת הכדורגל דפורטיבו מונגומו (אנ') המשחקת בליגת העל המקומית. נכון ל־2023 היא זכתה ב־4 אליפויות, האחרונה שבהן בעונת 2021/2022. בנוסף, העיירה אירחה חלק ממשחקי גביע אפריקה לאומות 2015. פרנסיסקו מסיאס נגמה (1924–1979) – נשיא גינאה המשוונית לשעבר תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו (נולד ב־1942) – נשיא גינאה המשוונית המכהן. מדיה וקבצים בנושא מונגומו בוויקישיתוף "Mongono" (באנגלית). World Gazetteer. אורכב מ-המקור ב-2012-07-31. נבדק ב-2011-05-13. "Afcon 2015: Ebola fears, freebies & big names - all you need to know". 15 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
דו"ח האושר העולמי

דו"ח האושר העולמי הוא דו"ח שמפורסם על ידי הרשת לפיתוח פתרונות בני קיימא (אנ') של האו"ם על בסיס נתוני סקר עולמי של חברת גאלופ. הסקר בוחן את מידת האושר והרווחה ברחבי העולם ומתבסס על פרמטרים כמו תמ״ג לנפש, חינוך, תוחלת חיים ושחיתות. הסקר מתפרסם בכל שנה ביום האושר הבין-לאומי, 20 במרץ. בדו"ח שמשקף את התקופה שבין 2021 ל-2023 ופורסם במרץ 2024 מדורגת פינלנד, בפעם השביעית ברציפות, בראש הרשימה, וישראל מדורגת במקום החמישי. בקרב צעירים בני 30 ומטה, מדורגת ישראל במקום השני בעולם. ביולי 2011 אימצה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 65/309, ‏"Happiness: Towards a Holistic Definition of Development", שמזמינה את מדינות האו"ם למדוד את אושר תושביהן ולהשתמש בנתונים אלה להובלת מדיניות ציבורית. באפריל 2012 התקיימה פגישה בנושא בראשות באן קי-מון וג'יגמי ת'ינלי (אנ'), ראש ממשלת בהוטן - מדינה שבה כבר שימש האושר הלאומי הגולמי כמדד העיקרי של התפתחות ושל הישגי הממשל, במקום התוצר הלאומי. דו"ח האושר העולמי הראשון פורסם ב-1 באפריל 2012. ב-2013 פורסם דו"ח האושר העולמי השני, וב-2015 השלישי. מאז 2016 מפורסם הדו"ח על בסיס שנתי. במרץ 2023 דורגה ישראל במקום הרביעי. הדו"ח סוקר ומשקלל ששה תחומים מרכזיים: הכנסה, תוחלת חיים בריאה, תמיכה חברתית, חירות, אמון ונדיבות, בהתבסס על סקר של מדגם מייצג מכל מדינה. הנסקרים מתבקשים לדרג את איכות חייהם בסולם של 0 עד 10. הנתונים משתקללים מאוחר יותר עם משתנים נוספים, כגון התמ"ג לנפש ותוחלת החיים בכל מדינה. מדיה וקבצים בנושא דו"ח האושר העולמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דו"ח האושר העולמי רונית דומקה, לאיזה מקום הגיעה ישראל במדד האושר העולמי - ומי המדינה המאושרת בעולם?, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2024 אסף אוני, ‏דוח האושר: שתי המדינות שנדחקו ואיך השפיעה המלחמה על ישראל, באתר גלובס, 20 במרץ 2024 רונית דומקה, לאיזה מקום הגיעה ישראל במדד האושר העולמי - ומי המדינה המאושרת בעולם?, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2024 מדד האושר של האו"ם: איזו מדינה במקום הראשון, ואיפה ישראל?, באתר גלובס, 20 במרץ 2023 אמיר מנדל, אם כל כך רע כאן, למה כל כך טוב?, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2018 יורם יובל, הנאה ומשמעות – הדברים שגורמים לנו אושר, באתר ynet, 24 במרץ 2017 מדד האושר העולמי: ישראל בעשירייה הראשונה, באתר "סרוגים", 18 במרץ 2022
ג'ורג' פול צ'למרס

ג'ורג' פול צ'למרס באנגלית: George Paul Chalmers‏ (1833–1878) היה צייר נוף, דיוקנאות וימי סקוטי. צ'למרס נולד במונטרוז, בנו של קפטן של ספינה. ובגיל עשרים החל ללמוד באקדמיה לאמנות באדינבורו אצל רוברט סקוט לאודר. הוא החל לצייר דיוקנאות כולל אלה של אמנים רבים כמו יוזף ישראלס (1824–1911) "האמן ההולנדי המוערך ביותר במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה", אשר צויר יחד עם יו קמרון, וציירי הדיוקנאות ויליאם מקטאגרט (1835– 1911) וג'ון פטי (1839–1893). הוא גם צייר את מראה הפנים של בתים וקוטג'ים כמו ציירי מושבת האמנים קרנברוק וכמה ציירים הולנדים, ופנה לנופים ולנופי ים מאוחר יותר בקריירה שלו. הטובים שבהם הם "סוף הקציר" (1873), "מים זורמים". (1875), ו"האגדה" (הגלריה הלאומית של סקוטלנד, אדינבורו). הוא הפך למקורב (1867) וחבר מן המניין (1871) באקדמיה המלכותית הסקוטית. חייו נקטעו בשנת 1878 כאשר נשדד באלימות ליד כיכר שרלוט באדינבורו ומת כתוצאה מפציעותיו. הוא נחשב אז כאחד האמנים הסקוטים החשובים ביותר בתקופתו. הוא ועבודתו הונצחו בכרך גדול שנכתב ונערך על ידי אדוארד פינינגטון. כרך זה הופק בשיתוף פעולה עם פטרונו, ג'ורג' ב. סימפסון. הוא היה אחד המורים של הצייר הימי הסקוטי ג'יימס קמפבל נובל (1846–1913). דיוקן של צ'למרס צויר על ידי צייר הדיוקנאות ג'ון פטי, התלוי בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון . לצ'למרס יש למעלה מ-65 ציורי שמן בבעלות ציבורית בבריטניה. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' פול צ'למרס בוויקישיתוף Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Chalmers, George Paul". Encyclopædia Britannica. Vol. 5 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 809. Portrait of Chalmers by John Pettie, National Portrait Gallery 68 artworks by or after George Paul Chalmers at the Art UK site
ניגון הקאפעליע

ניגון הקאפעליע (בעברית: ניגון המקהלה) הוא ניגון חב"ד ללא מילים, מסוג "הניגונים המכוונים", אשר הולחן בידי מקהלת אדמו"ר האמצעי, חסידי רבי דובער שניאורי, אשר נקראו ביידיש 'דער מיטעלער רבינ'ס קאפעליע' ובקיצור 'הקאפעליע'. מקהלת "הקאפעליע" שחיברה את הניגון היו קבוצה של חסידי חב"ד אשר פעלו כמקהלה במשך עשר שנים, במהלכם שרו וניגנו בפני רבי דובער שניאורי. ניגון זה הוא הכי מזוהה עם המקהלה. הניגון על תוויו נדפס ב'קובץ ליובאוויטש' בשנת תש"ה, ולאחר מכן בשנת תש"ט, בספר הניגונים בתור ניגון י"ב (12). "הקאפעליע" הוא ניגון ארוך בעל ארבע תנועות, ונושא משמעות עמוקה בעבודת השם. רבי יוסף יצחק שניאורסון פירש כי ארבעת החלקים בניגון הם כנגד ארבע דרגות בתהליך עבודת השם. לפי חוקר הניגונים לב לייבמן, בחלק מסוים מהניגון יש הליך צלילים דומה לניגון ארבע בבות שהלחין רבי שניאור זלמן מלאדי. הניגון הוא מהסוג "הניגונים המכוונים", וכאשר הרבי מלובביץ' השביעי, רבי מנחם מנדל שניאורסון, ניגן בהתוועדויותיו עם החסידים את סדר ניגוני אדמו"רי חב"ד, ניגנו את ניגון זה כניגון אדמו"ר האמצעי. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 2 של ניח"ח. בשנת 1998 הופיע באלבום "אוצר ניגוני חב"ד 2" בהשתתפות הגיטריסט אבי סינגולדה ופטר ורטהיימר (חליל וסקסופון). ב־2006 הופיע באלבום "פסנתר עם נשמה" של ירון גרשובסקי, וב־2010 הופיע באלבום "עצם הנשמה 2" של הזמר יאיר כלב. ב־2018 הופיע באלבום "הניגונים" בעיבוד משה לאופר ובביצוע הזמר יוני שלמה, וב־2022 בוצע על ידי נמואל הרוש. ניע זשוריצי כלופצי הרבי מליובאוויטש: ניגון המקהלה, סרטון בערוץ "JEM בעברית", באתר יוטיוב (אורך: 03:42) לב לייבמן, ניגון הסתערות: ניגון הקאפעליע של אדמו"ר האמצעי לב לייבמן, ניגון המקהלה: 4 אסטרטגיות לכיבוש יעדים מידע על היצירה "ניגון הקאפעליע" באתר מיוזיק בריינז פריט Q117288446 בוויקינתונים שמואל אלעזר היילפרין, ספר הצאצאים, ירושלים, 1980, עמ' 72. (בעברית) | שמואל זלמנוב, ספר הניגונים - חב"ד, ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, עמ' מ"ו. (בלשון הקודש ויידיש) | מנחם מנדל שניאורסון, כ"ה תשרי, היום יום, ארצות הברית: קה"ת, 1942, עמ' צ"ט. (ביידיש, לשון הקודש) שנה ב, חוברת ד עמוד 66. ובספר בעמוד 158 שמואל זלמנוב, ספר הניגונים - חב"ד, ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, עמ' מ"ו. (בלשון הקודש ויידיש) לב לייבמן, ספר ארבע בבות. עמודים 98-99 אלישיב קפלון, ליובאוויטש העיירה של חב"ד, עמוד עמוד 97 ספר השיחות תש"ג, ברקולין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, עמ' 115 ואילך. (ביידיש) לב לייבמן, קיר הניגונים: ניגון הסתערות: ניגון הקאפעליע של אדמו"ר האמצעי, באתר קיר הניגונים לב לייבמן, סדר ניגוני הנשיאים, והשירה העשירית, קיר הניגונים Mitteler Rebbes Kapelle, Chabad.org ניגון הקאפעליע - על ידי מענדי חאנין, בעיבוד מאיר הלוי אשל (באנגלית האלבום נקרא: Lubavitcher Nigunim 2) - דף האלבום בספרייה הלאומית, באוסף המוזיקה הישראלית ביצוע: ירון גרשובסקי, ניגוני חב"ד בפסנתר, באתר Chabad.org. תיאור בספריה הלאומית: פסנתר עם נשמה ניגוני חב"ד – מילים וביצועים, גרשובסקי, ירון נגן פסנתר מבצע וכן ראיון של גרשובסקי: ירון גרשובסקי ל-COL: "לניגוני חב"ד עוצמה מיוחדת", באתר COL ניגון המקהלה - הרב יאיר כלב (עצם הנשמה מס' 2) Track 04, סרטון בערוץ "יאיר כלב", באתר יוטיוב (אורך: 05:35) ניגון א קאפעליע של אדמו"ר האמצעי - יוני שלמה, סרטון בערוץ "אוצרות", באתר יוטיוב (אורך: 04:32). וכן תיאור האלבום: הניגונים ועוד תיאור: הניגונים - סדר ניגוני הרביים נמואל הרוש ניגון הקאפעליע
שלמה קרליבך (משגיח)

הרב שלמה קרליבך (17 באוגוסט 1925, כ"ז באב ה'תרפ"ה - 21 ביולי 2022, כ"ב בתמוז תשפ"ב) היה משגיח בישיבת רבינו חיים ברלין ומחבר ספרי המחשבה 'משכיל לשלמה'. נולד בהמבורג, גרמניה לרב יוסף צבי קרליבך שהיה רבה של העיר. בשנת 1941 גורשו כל יהודי המבורג למחנה הריכוז יונגפרנהוף בלטביה, בשואה איבד את הוריו ושלוש מאחיותיו, ארבע האחיות הגדולות ממנו ניצלו מהשואה וברחו לבריטניה ולארץ ישראל, ב־1945, לאחר שעבר תשעה מחנות ריכוז שונים, שוחרר קרליבך והיגר לארצות הברית, שם נכנס ללמוד בישיבת רבינו חיים ברלין והתקרב לרב יצחק הוטנר, בין השנים תשט"ז לתשכ"ד למד עמו בחברותא ספרא דצניעותא עם ביאור הגר"א, לימים הודפסו סיכומי לימוד משותף זה בספר מיוחד. לאחר נישואיו מונה לר"מ בישיבת זיכרון מלך בסטטן איילנד בניו יורק, תפקיד בו שימש כחמש עשרה שנים. בשנת 1964 עזב רבי אביגדור מילר את ישיבת רבינו חיים עוזר והרב קרליבך נקרא על ידי רבו הרב יצחק הוטנר למלא את מקומו כמשגיח הישיבה, בתפקיד זה כיהן במשך שתים עשרה שנה, עם עליית הרב יצחק הוטנר לישראל הוא הותיר את ראשות הישיבה לרב אהרן שכטר, בשנת 1977 התגלע סכסוך סביב השליטה בישיבה בינו לבין הרב קרליבך, והגישה לישיבה נשללה מהרב קרליבך, שסירב לוותר על תואר משגיח הישיבה, הרב הוטנר טען שאם לרב קרליבך יש טענות על הנהלת הישיבה, הרי שהן מופנות אליו ולא לתלמידיו - מנהלי הישיבה בפועל. לאחר פטירת הרב הוטנר זימן הרב קרליבך את ראשי הישיבה לדין תורה אצל רבי משה פיינשטיין, ובהכרעתו שמר הרב קרליבך על תוארו כמשגיח הישיבה, על אף שבפועל לא נשא בישיבה שום תפקיד[דרוש מקור]. על תקופה זו כתב והנה עברו עלי כמה שנים של דאבון נפש מרוב יסורים שגרמו לי כת של אינשי דלא מעלי ולא צייתי דינא, שקנאו אותי בשביל רב כוח השפעתי על תלמידי הישיבה, והצלחתי בהרבצת דברי תורה בעניני השקפה ומוסר ע"י שיחות וועדים והתפשטות הטייפס בעולם התורה. ואני תפילתי כדברי דוד: עשה עמי אות לטובה ויראו שונאי ויבושו ויושב ומצפה מתי יהי' האות הזה ויבוא עזרי מעם ה' העושה משפט לעשוקים. עד שהאירו לי מן שמיא שה"יושב ומצפה" אין נענין לו לתפילת "עשה עמי". אלא קום ועשה ואז יעשה ה' "עמך", כמו שדרשו בגמ' מעזוב תעזוב "עמו" ומוכרות "עמו" הברית, כידוע. — שלמה קרליבך, משכיל לשלמה - מועדים, באתר אוצר החכמה לאחר שהפסיק למסור שיחות בישיבה התמקד הרב קרליבך בכתיבת ספריו 'משכיל לשלמה' ובכתיבת הביוגרפיה של אביו 'איש יהודי'. נודע בכושר דיבורו ושיחותיו ריתקו אליהן אלפי שומעים, והקלטות שיחותיו נמכרו באלפי עותקים, הרב קרליבך מסר גם שיחות רבות בסמינרים ובבתי יעקב בכל רחבי ארצות הברית. נפטר בכ"ב בתמוז תשפ"ב ונקבר למחרת בהר המנוחות בירושלים. רשימת הפרסומים של שלמה קרליבך, בקטלוג הספרייה הלאומית יענקי פרבר, המשגיח רבי שלמה קרליבך זצ"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 22 ביולי 2022 שלמה קרליבך, משכיל לשלמה, מועדים, באתר אוצר החכמה Jewish Survivor Salomon Carlebach Testimony | USC Shoah Foundation, סרטון בערוץ "USC Shoah Foundation", באתר יוטיוב (אורך: 04:01:49) Jewish Survivor Salomon Carlebach Testimony Part 2 | USC Shoah Foundation, סרטון בערוץ "USC Shoah Foundation", באתר יוטיוב (אורך: 20:52) שורה 26 ב'ספריםבלוג' Ish Yehudi: The Life and the Legacy of a Torah Great, Rav Joseph Tzvi Carlebach, Shearith Joseph publications, 2008 יענקי פרבר, המשגיח רבי שלמה קרליבך זצ"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 22 ביולי 2022 Rav Shlomo Carlebach zt”l, matzav.com, ‏July 21, 2022
אדוארד ניקולס

סר אדוארד ניקולס (אנגלית: Edward Nicholas; ‏4 באפריל 1593 – 1 בספטמבר 1669) היה פוליטיקאי אנגלי שכיהן כמזכיר המדינה של ממלכת אנגליה תחת המלכים צ'ארלס הראשון וצ'ארלס השני. ניקולס היה מתומכי המלוכה בעת מלחמת האזרחים האנגלית והאחראי על הסדרי הכניעה של המלך לסקוטים במאי 1646 וכניעת אוקספורד ביוני אותה שנה. במסגרת הסכמים אלו גלה לצרפת. במסגרת הרסטורציה האנגלית שב לאנגליה. החוברת שחיבר "An Apology for the Honorable Nation of the Jews" (בתרגום חופשי: "כתב-הגנה על אומת היהודים הנכבדה") קראה לאפשר את יישובם מחדש של היהודים באנגליה (אנ'), לראשונה שלא כחלק מתוכנית נוצרית להמרת דתם של היהודים, בניגוד לתומכים אחרים של היישוב מחדש, כמו ג'ון סדלר (אנ'), ג'ון דורי (אנ'), יו פטר (אנ'), הבישוף תומאס ברלו (אנ') ואפילו 'ידיד ישראל' כמו הנרי ג'סי (אנ'). מסמך זה צוטט בידי מנשה בן ישראל במנשר 'פניות צנועות' (Humble Addresses) ששלח לאוליבר קרומוול ואחר כך הדפיס לכלל הציבור בלונדון כדי ליצור דעת קהל עבור אישור התיישבות היהודים מחדש בבריטניה. מאמצים שנחלו כישלון. זמן קצר אחרי שובו לכהונת מזכיר המדינה, הפעם במשותף עם ויליאם מוריס (אנ'), נאלץ לפרוש. הוא התגורר באחוזה באזור הכפרי עד מותו ב-1669. הערך ניקולס, אדוארד במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערך ניקולס, אדוארד, בתוך Dictionary of National Biography (DNB) (באנגלית) החוברת באתר ספריית אוניברסיטת לידס. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנגליה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קז'ימייז' דיינה

קז'ימייז' דיינה (בפולנית: Kazimierz Deyna, 23 באוקטובר 1947 – 1 בספטמבר 1989) היה כדורגלן עבר פולני, ששיחק בעמדת הקישור. דיינה רשם 97 הופעות במדי נבחרת פולין. קז'ימייז' דיינה החל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1958, כששיחק כשחקן נוער במועדון וולקניארז סטארוגארד גדנסקי. בשנת 1966, הוא שיחק בל.ק.ס לודז',ולאחר זמן קצר עבר ללגיה ורשה. דיינה הפך במהרה לאחד השחקנים החשובים ביותר של לגיה, וב-1969 וב-1970 זכה עם הקבוצה באליפות פולין. ב-24 באפריל 1968, ערך דיינה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין במשחק נגד נבחרת טורקיה. הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדת הקיץ 1972 במינכן, ובמקום השלישי בגביע העולם בכדורגל 1974. הוא גם היה מלך השערים של המשחקים האולימפיים ב-1972, עם תשעה שערים. הוא דורג במקום השלישי בכדורגלן השנה באירופה לשנת 1974. לאחר הופעותיו במונדיאל 1974, כמה מהקבוצות הבכירות של אירופה, כמו סנט אטיין, מילאן, אינטר מילאן, מונקו, ריאל מדריד ובאיירן מינכן, ניסו לרכוש את שירותיו, אולם המשטר הקומוניסטי בפולין מנע ממנו לעבור למערב אירופה, ולכן הוא נשאר בלגיה ורשה. ריאל מדריד הייתה כל כך נחושה לרכוש את דיינה שהיא שלחה את המדים שלה לוורשה עם שמו ומספרו "14". ב-1978 שימש בתור קפטן הנבחרת הפולנית בגביע העולם בכדורגל בארגנטינה. בשנת 1978 עבר לדיינה למנצ'סטר סיטי האנגלית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנובמבר 1978. דיינה סבל מפציעות רבות במהלך תקופתו בקבוצה, אותה הוא עזב בינואר 1981 לאחר שרשם במדיה 43 הופעות בלבד בהן כבר 13 שערים. דיינה היגר לארצות הברית, שם חתם בסן דייגו סוקרס מה-NASL בינואר 1981. באותה השנה השתתף בסרט "הבריחה לניצחון" בתור פול וולצ'ק. ב-1989, דיינה נהרג בתאונת דרכים בסן דייגו, קליפורניה, בהיותו בן 41. בשנת 1994, דיינה נבחר לכדורגלן הפולני הגדול בכל הזמנים על ידי התאחדות הכדורגל הפולנית. מדיה וקבצים בנושא קז'ימייז' דיינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קז'ימייז' דיינה (בפולנית) קז'ימייז' דיינה, באתר Transfermarkt קז'ימייז' דיינה, באתר WorldFootball.net קז'ימייז' דיינה, באתר National Football Teams קז'ימייז' דיינה, באתר FootballDatabase.eu קז'ימייז' דיינה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Legia Warszawa: 75 Years of Kazimierz Deyna, באתר Warsaw Insider‏, 23 באוקטובר 2022 Remembering Kazimierz Deyna: thirty years on from his death, the iconic footballer remains close to the hearts of millions of Poles, באתר The First News‏, 3 בנובמבר 2019 Kazimierz Deyna, IMDB
חמזה יוסף

חַמְזה הארוּן יוּסף (באנגלית בריטית: Humza Haroon Yousaf; נולד ב-7 באפריל 1985) הוא פוליטיקאי סקוטי, שעמד בראש המפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) וכיהן בתפקיד הסקוטי הציבורי הבכיר ביותר, כשר הראשון (ראש השרים) של ממשלת סקוטלנד בין מרץ 2023 לאפריל 2024. יוּסף נולד, גדל והתחנך בגלאזגו שבסקוטלנד, הממלכה המאוחדת, כבן למשפחת מהגרים מוסלמים. אביו נולד בפנג'אב שבפקיסטן, והיגר לממלכה המאוחדת בשנות ה-60. אימו נולדה בניירובי בירת קניה, אף היא בת למשפחה ממוצא פקיסטני-פונג'אבי. הוא למד בבית ספר יסודי ציבורי, וכן בבית ספר פרטי בעיר הולדתו. הוא כיהן כנשיא אגודת הסטודנטים המוסלמים באוניברסיטת גלאזגו, וכן בוגר שלה במסלול ישיר לתואר שני במדעי המדינה. יוּסף שיתף כי עקב שאלות שהפנו כלפיו עמיתיו לספסל הלימודים בבית ספרו לאחר רצף פיגועי 11 בספטמבר שהתחוללו בארצות הברית ב-2001, החל להתעניין בפוליטיקה ואף להיות מעורב באופן פעיל מאוחר יותר כסטודנט. בבחירות לפרלמנט הסקוטי לשנת 2007 (אנ'), פעל למען מפלגת ה-SNP שזכתה אז לראשונה להרכיב את הממשלה, ובעקבות הבחירות החל לעבוד כעוזרו הפרלמנטרי של בשיר אחמד (אנ'), שהיה חבר הפרלמנט הסקוטי הראשון שמגיע מרקע דרום-אסייתי, פקיסטני ומוסלמי. לאחר מותו של אחמד ב-2009, המשיך כעוזרם הפרלמנטרי של חברי פרלמנט אחרים ובמאי 2011, בהיותו בן 26 בלבד, נבחר לפרלמנט הסקוטי. הוא נשבע אמונים באנגלית בריטית וכן בשפת האורדו – כדי לבטא את זהותו הבריטית-פקיסטנית. ב-2012 התמנה לראשונה למשרה זוטרה בממשלת סקוטלנד, כשר לענייני חוץ ופיתוח בין-לאומי, והיה לשר הראשון ממוצא אסייתי ומוסלמי בממשל הסקוטי. בקבינט הסקוטי השני של ניקולה סטרג'ן שהחל במאי 2016 התמנה כשר התחבורה והאיים וב-2018 התקדם למשרת שר המשפטים (מזכיר הקבינט לענייני משפט). בקבינט השלישי של סטרג'ן שהחל ב-2021, התמנה יוסף כשר הבריאות והרווחה של סקוטלנד, ונכנס לתפקיד זה במהלך תקופת מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת ובעולם. לאחר התפטרותה של ניקולה סטרג'ן ב-15 בפברואר 2023 נתקיימו בחירות בסקוטלנד מחדש לבחירת הנהגת מפלגת השלטון. חמזה הכריז על מועמדותו, וב-27 במרץ 2023 הוכרז כמנצח. יוסף הקים קואליציה עם מפלגת הירוקים בסקוטלנד, אולם באפריל 2024 הודיע כי מפלגתו מבטלת את ההסכם הקואליציוני ותמשיך להנהיג את הפרלמנט הסקוטי כממשלת מיעוט. לאור התגובה הציבורית החריפה לצעד זה, כעבור שבוע בלבד הודיע יוסף על התפטרותו מתפקיד השר הראשון. יוּסף מתאר את עצמו כמוסלמי אדוק, אך יחד עם זאת הוא תומך בזכויות של זוגות להט"ב. נישא ב-2019 לפסיכותרפיסטית ילידת-סקוטלנד, נאדיה א-נקלה (אנ') (בערבית: نادية النقلة). אביה של אשתו, מאג'ד א-נקלה, היגר לסקוטלנד שבבריטניה כפלסטיני מרצועת עזה, בה מתגוררים קרובי משפחה נוספים מצדו של אביה. אימה של אשתו, אליזבת', היא סקוטית אתנית ממשפחה מרקע נוצרי. מדיה וקבצים בנושא חמזה יוסף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חמזה יוסף (באנגלית) חמזה יוסף, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חמזה יוסף, ברשת החברתית LinkedIn Bland, Archie. "Tuesday briefing: What Humza Yousaf's win means for Scotland, the SNP and independence". The Guardian, 28 March 2023 ניסן שטראוכלר, "מבוהל ופתטי": אחרי שהתעלם מרצח 6 מיליון יהודים בשואה - ראש ממשלת סקוטלנד תחת מתקפה, באתר "ישראל היום", 29 בינואר 2024 Humza Yousaf to ‘resign today’ as Scottish first minister - updates, The Independent, ‏2024-04-29 (באנגלית)
פולארד

האם התכוונתם ל... יונתן פולארד – יהודי־אמריקאי שריגל למען ישראל כרמית גלעדי-פולארד – מאיירת, גרפיקאית ומורה לאמנות מייקל ג'יי פולארד – שחקן קולנוע אמריקאי פולארד (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה בכאן 11 על סיפורו של יונתן פולארד ופרשת הריגול שלו
קריסטן פוקסן

קריסטן פוקסן (באנגלית: Kristen Foxen; נולדה ב-29 בדצמבר 1986) היא שחקנית פוקר קנדית אשר זכתה בארבעה צמידי אליפות העולם בפוקר, והיא מובילה את טבלת הזוכות בצמידים. פוקסן נולדה בסנטה קתרינה שבאונטריו, קנדה בשם קריסטן ביקנל. היא החלה לשחק פוקר כשלמדה קרימינולוגיה באוניברסיטה, ושיחקה בעיקר בפוקרסטארס תחת השם krissyb24. ב-2013 זכתה בטורניר הפוקר וצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלה, כשניצחה את הטורניר לנשים באליפות העולם בפוקר. ב-2016 שחזרה את ההישג כשניצחה בטורניר ה-Bounty ובצמיד השני שלה. פוקסן זכתה בתואר שחקנית השנה של-GPI במשך 3 שנים ברציפות, בין 2017 ל-2019 במאי 2020 דורגה במקום הרביעי בדירוג GPI הכללי. ב-2023 זכתה בפעם הרביעית בתואר שחקנית השנה. ב-2019, כשניצחה בטורניר במסגרת סבב ה-Poker Master, וזכתה בפרס של 408 אלף דולר. ב-2020 זכתה בצמיד השלישי שלה, כשניצחה בטורניר אשר התקיים אונליין. ב-2023 זכתה בצמיד הרביעי שלה והשני אונליין. ב-2024 סיימה במקום ה-13 באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר וזכתה ב-600 אלף דולר, זכייתה הגבוהה ביותר. נכון ליולי 2024, פוקסן זכתה בסך של כ-8.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.8 מיליון דולר בסבב אליפות העולם, והיא האישה השנייה עם מירב הזכיות מטורנירים. פוקסן נשואה לשחקן הפוקר אלכס פוקסן. ב-2021 התנגדו לדרישת אליפות העולם בפוקר שהמשתתפים יהיו מחוסנים כנגד נגיף הקורונה. היא ייצגה את partypoker מ-2016 עד 2021. מדיה וקבצים בנושא קריסטן פוקסן בוויקישיתוף קריסטן פוקסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קריסטן פוקסן, באתר The Hendon Mob קריסטן פוקסן, באתר Global Poker Index קריסטן פוקסן, באתר אליפות העולם בפוקר Bicknell wins Ladies Championship, באתר ESPN, ‏2 ביולי 2013 (באנגלית) Donnie Peters,‏ Kristen Bicknell Proves She's Not a One-Hit Wonder, Wins 2016 WSOP Bounty Event, באתר PokerNews,‏ 30 ביוני 2016 (באנגלית) Valerie Cross,‏ Kristen Bicknell Wins Female GPI Player of the Year for Second Year in a Row, באתר PokerNews,‏ 4 בינואר 2019 (באנגלית) Matthew Pitt,‏ Kristen Bicknell Becomes a Poker Masters Champ, באתר PokerNews,‏ 11 בנובמבר 2019 (באנגלית) Kristen Bicknell Wins Her Third Bracelet in Event #44: $2,500 NLHE 6-Handed for $356,412, באתר PokerNews,‏ 29 ביולי 2020 (באנגלית) Connor Richards,‏ WSOP Online US: Kristen Foxen & Calvin Anderson Win 4th Bracelets, באתר PokerNews,‏ 18 בספטמבר 2023 (באנגלית) Kristen Foxen’s Deep World Series of Poker Main Event Run Was No Accident, באתר CardsChat, ‏17 ביולי 2024 (באנגלית) ציוץ של Alex Foxen ברשת החברתית אקס (טוויטר), 27 באוגוסט 2021 Jon Sofen,‏ Kristen Bicknell, Partypoker Part Ways: 'It's Been a Great Four Years', באתר PokerNews,‏ 20 באוגוסט 2021 (באנגלית)