laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גוסטה רכב

גוסטה רֵכָב (2 במרץ 1891, כ"ב באדר א' תרנ"א – 31 בדצמבר 1982, ט"ו בטבת תשמ"ג) הייתה חלוצה בכנרת, חברת הנהלת המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין, מקימת "בית החלוצות" הראשון בארץ בחיפה ומנהלתו, ומנהלת חברת הספנות נחשון מהקמתה ב-1937 ועד 1958. גוסטה רכב (לבית שטרומפף) נולדה בעיירה (היום עיר) ריישא (ז'שוב – Rzeszow) בגליציה, כצאצא חמישי במשפחת חסידים דלה, לצבי ורחל (לבית ברייט, Breit). המשפחה עברה למינכן ב-1892, והתיישבה ברובע קתולי שמרני סמוך לנהר איזר. רכב למדה מזכירות והנהלת חשבונות, ובגיל 16 החלה לעבוד ולתרום את הכנסתה לכלכלת הבית. ב-1913 נחשפה לראשונה לרעיון הציוני, וב-1914 שמעה הרצאות על הציונות מפי פליקס רוזנבליט. רכב חיפשה דרכים לעלות לישראל אך מלחמת העולם הראשונה שהחלה באוגוסט קטעה את תוכניותיה. לאחר פרוץ המלחמה חזרה למינכן ואחר כך עברה לברלין, שם הכירה את זלמן רובשוב, עמו פיתחה ידידות עמוקה שנותרה בעינה עד פטירתו. ב-1916 הציע לה ויקטור יעקובסון משרה כמזכירת הלשכה הציונית המרכזית בקופנהגן דנמרק, והיא עבדה תחת הנהלתו של ארתור רופין עד מועד עלייתה לארץ בסוף 1919. בינואר 1920 הגיעה גוסטה לישראל יחד עם זלמן רובשוב, ובמשך שבועת אחדים למדה עברית בתל אביב יחד עם לאה מירון, אשתו של ברל כצנלסון, אצל מרדכי שטיין. לאחר מאורעות תל-חי התחזק בה הרצון לפנות לחיי הגשמה ועבודה, והיא עברה לקבוצת כנרת בה חייתה כשנתיים ועבדה במאפיה, בגן-הירקות ובמשתלה. בשל מחלות, קשיים בעבודה הפיזית וחשש מפני שממה רוחנית, עברה בשנת 1921 לירושלים והצטרפה למשרד לעבודות ציבוריות ובנין (מאוחר יותר סולל-בונה), בהנהלתו של דוד רמז, כמנהלת חשבונות וכחברת-הנהלה. בשנת 1925 נשלחה להולנד למכור מניות של סולל-בונה וגייסה 3000 לירות. עם העמקת המשבר הכלכלי בשנת 1927 ושיתוקה של סולל בונה התפטרה ועברה ללונדון שם עבדה במשרדי ההנהלה הציונית. בשנת 1930, לבקשת ברל כצנלסון, ערכה והוציאה-לאור את העיתון השבועי "דבר" בשפה הגרמנית, תחילה בברלין ובהמשך אותה שנה בתל אביב. בשנת 1931 קיבלה לבקשת מועצת-הפועלות את הקמתו וניהולו של בית-החלוצות הראשון בחיפה, מפעל משותף למועצה ולאגודת נשים חלוצות-ציוניות בניו-יורק (פיוניר ווימן), ועמדה בראשו למעלה משש שנים. בשנת 1937 קיבלה על עצמה את ניהול החברה לספנות ולדייג של ההסתדרות, נחשון, ועמדה בראשה במשך עשרים ואחת שנים. בחירתה הייתה מינוי פוליטי ולא מקצועי, כנהוג בימים ההם. בתפקידה זה רכשה באירופה, ציידה והפעילה כעשר ספינות שעסקו בספנות חופים ודיג. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה נחשון אחד משלושת הגופים שהקימו את "צים", יחד עם הסוכנות היהודית והחבל הימי לישראל. ב-1946 פיקחה גוסטה מטעמה של צים על רכישתה, שיפוצה וציודה של אנית הנוסעים הלאומית הראשונה "קדמה". לאחר קום המדינה נכנסה להנהלה האקזקוטיבית של צים עד פרישתה ב-1958. גוסטה קיימה במשך שנים ארוכות מערכת יחסים קרובה ואינטימית עם דוד רמז, שהיה נשוי ובעל משפחה, וב-1931 נולד לה ולרמז בן. היא קראה לו אורי, כהד לשירה הידוע של חברתה, רחל המשוררת, וגידלה אותו לבדה. להצעתו של רמז אימצה לעצמה ולבנה את שם המשפחה העברי רֵכָב. רכב נקברה לבקשתה בבית-העלמין של קבוצת כנרת. דוד תדהר (עורך), "גוסטה רכב (שטרומפף)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5469 דן חמיצר, אשק שולי בגדך עד עולם, מוניטין, 1983. דניאלה רן, בין ספינה לרציף' תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 44, 212. שי חורב, גוסטה רכב, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה', דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 348, 2018. במועצת הפועלות, דבר, 1 בפברואר 1931 ירמיהו הלפרין, תחית הימאות הימית, הוצאת הדר, תשכ"א, עמ' 300
דני ברום

דני ברום (נולד ב-19 בינואר 1955 בהולנד) הוא פסיכולוג קליני ישראלי, פרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים והמנהל המייסד של המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה. ברום נולד בכפר קטן בהולנד, כחמישה קילומטרים מהעיר הילברסום. ב-1976 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוטרכט וב-1979 השלים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית באותה האוניברסיטה. בשנה זו התמחה אצל פרופסור ברוטן (Brutten) בטיפול התנהגותי בלוקים בגמגום, באוניברסיטת דרום אילינוי. בשנים 1981–1983 השתלם בפסיכותרפיה במכון לפסיכותרפיה רפואית באוטרכט. ב-1984 השתלם בהיפנותרפיה במכון האזורי לבריאות הנפש (the Regional Institute for mental health) באמסטרדם וב-1986 קיבל את הדוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אמסטרדם. בפברואר 1988 עלה לישראל. ברום הוא המנהל המייסד של המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה, בבית חולים הרצוג שבירושלים. בין היתר הוא מנהל במרכז את הצוות הקליני ואת הסגל המנהלי ומלמד קורסים בפסיכותרפיה המתמקדת בטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית פשוטות ומורכבות. בתפקידו זה תרם ממומחיותו לתחומי החינוך, החוסן הנפשי, ובריאות הנפש, לצורך שיפור עמידות החברה הישראלית בהתמודדות מול איום הטרור הפלסטיני המתמשך. בין עבודותיו ניתן למנות פיקוח על מחקר אקדמי בנושא שכיחות הפרעת דחק פוסט טראומטית בקרב לוחמים בצבא ההגנה לישראל. ברום הוא היוזם והיו"ר לשעבר של הקואליציה הישראלית לטראומה, ובשנים 1994–2000 כיהן כמנהל המחקר של ארגון עמך. בנוסף, משמש כיו"ר ועדת הערר ההולנדית של הרשות לפיצוי ניצולי השואה בישראל. בשנים 1989–1999 שימש כמנהל המדעי של מכון לטנר לחקר הפסיכיאטריה החברתית והפסיכותרפיה בבית החולים הרצוג, ובשנים 1985–1988 כיהן כמנהל המכון ההולנדי בפסיכוטראומה, שהיה בין מקימיו. ברום פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים, ביניהם המחקר המבוקר הראשון בעולם על יעילותה של פסיכותרפיה קצרת מועד לטיפול בפוסט טראומה, מחקר שפורסם בשנת 1989. בנוסף פרסם ברום שישה ספרים. ב-1990 זכה ברום בפרס האקדמיה ההולנדית למדעים. ב-2005 העביר ברום תדרוך לקונגרס של ארצות הברית בנושא השפעות טרור וטראומה. התדרוך התקיים בחסותה של הילרי רודהם קלינטון. ברום דובר הולנדית, אנגלית ועברית. הוא נשוי ואב לארבעה. Brom, D., Pat-Horenczyk, R and Ford, J. (Eds.) (2009). Treating Traumatized Children: Risk, Resilience and Recovery, Routledge. Danieli, Y., Brom, D. & Sills, J. (2005). The Trauma of Terrorism: Sharing Knowledge and Shared Care. An International Handbook. New York: Haworth Kleber, R.J., Brom, D. and Defares, P.B. (1992). Coping with trauma: Theory, prevention and treatment. Lisse: Swets and Zeitlinger (Translated into Bosnian Hofman, M.C., Kleber, R.J. and Brom, D. (1990). Psychological damage (of traffic accidents. Deventer. Van Loghum Slaterus. (Dutch Brom, D., R.J. Kleber, and P.B. Defares (1986). Traumatic experiences and psychotherapy. (Dutch wilth Engl. summ.) Lisse: Swets and Zeitlinger. Kleber, R.J., D. Brom, and P.B. Defares (1986). Traumatic experiences, consequences and coping. (Dutch with Engl. summ.) Lisse: Swets and Zeitlinger. ג'ודי מלץ, ‏"אנשים נאחזים בפחד", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2001 ג'ודי מלץ, ‏אחרי הטראומה, באתר גלובס, 21 ביולי 2002 שאלות ותשובות על פוסט-טראומה: שיחה הפסיכולוג דני ברום, באתר פייסבוק פרופ' דני ברום : מחוסן לוויסות: מחשבות לאור 20 שנה של מחקר, סרטון באתר יוטיוב, 12 בפברואר 2020 דני ברום, הקורבנות השקופים של צוק איתן, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2014 מס' רישיון 27-2996
אורה הכפולה

אורה הכפולה (בגרמנית: Das doppelte Lottchen) הוא ספר ילדים מאת הסופר הגרמני אריך קסטנר. הספר נכתב במהלך מלחמת העולם השנייה ותוכנן כתסריט לסרט, אך לבסוף ראה אור כספר בשנת 1949. מאוחר יותר עובד הסיפור לתסריט פעמים רבות. הספר אויר על ידי המאייר ולטר טריר. שתי ילדות בנות תשע, אורה השקטה ולי השובבה, נפגשות בקייטנה בחופשת הקיץ. לאחת צמות ולשנייה לא, אך מלבד זאת הן דומות זו לזו כשתי טיפות מים. עד מהרה מתברר שהן תאומות, וכשהיו תינוקות, הוריהן התגרשו וחילקו ביניהם את המשמורת על הבנות. לי גדלה עם אביה המוזיקאי בווינה, ואילו אורה גדלה עם אמה העורכת הגרפית במינכן. הבנות כועסות על ההורים שלא גילו לכל אחת מהן שיש לה תאומה והורה נוסף בחיים. אורה ולי מצטלמות בכפר הסמוך, והצלם שולח העתק של התמונה לעיתון ילדים. עם תום הקייטנה אורה ולי מחליטות להתחלף ביניהן. לי נוסעת למינכן, לבית אמה, ואורה שמה פעמיה לווינה, לבית אביה. הבנות מצליחות להתל בכולם, פרט לכלב אחד שמריח שהילדה המתחזה ללי איננה לי. שתי הבנות צריכות להסתגל לא רק להורה החדש ולגעגועים לביתן הישן ולהורה המוכר והאהוב, אלא גם להרגלים חדשים, לאנשים חדשים ולבית ספר חדש. שאיפת הבנות לאחד את המשפחה נתקלת באתגר לא צפוי, כאשר אביהן מציע נישואין לחברתו החדשה. לשמע הבשורה אורה נופלת למשכב. בה בעת במינכן נתקלת האם בתמונת השתיים שהצלם שלח לעיתון, ומבינה מה מתרחש. היא מתקשרת לאביהן והוא מעדכן אותה על מצבה של אורה. לי ואמה נוסעות לווינה. בסופו של דבר מתגשמת משאלת הבנות והוריהן נישאים מחדש. הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי אלישבע קפלן בשנת 1951. כיוון שבאותה תקופה, כל אזכור של גרמניה היה בעייתי, העלימה המתרגמת את כל הסממנים הגרמניים בסיפור. וכך, הקייטנה שהתקיימה במקור בדרום גרמניה, הפכה ל"רמות ים שעל ים-הרמות", ואורה ואמה אינן גרות במינכן, כפי שנכתב במקור, אלא בציריך שבשווייץ. התאמות נוספות כללו את עברות שמות הדמויות, הפיכת המאכל קותלי חזיר לצלעות עגל, והשמטה של איור בו נראה הקצב, מחשש שמא ניתן יהיה לאתר בציור בשר שאינו כשר. הספר תורגם בשנית על ידי מיכאל דק בשנת 1999. בתרגום זה חזרה העלילה לגרמניה והדמויות חזרו לשמותיהן המקוריים. עם זאת, שם הקייטנה ושמות הבנות (לי ואורה) נותרו ללא שינוי. אורה הכפולה (1950, גרמניה המערבית) שיר הערש של היבארי (1951, יפן) פעמיים היו (1953, הממלכה המאוחדת) אבא מתארס (1961, ארצות הברית), בכיכובה של היילי מילס צ'ארלי ואורה (1994, גרמניה) מותק, הילדות התחלפו (1995, ארצות הברית), בכיכובן של האחיות אולסן אבא מתארס (1998) (1998, ארצות הברית), בכיכובה של לינדזי לוהן טור ורטור (2003, שוודיה)
בוב סיגרן

רוברט לויד "בוב" סיגרן (באנגלית: Robert Lloyd "Bob" Seagren;‏ נולד ב-17 באוקטובר 1946) הוא אתלט אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה במוט. נוסף לכך, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה. סיגרן נולד בפומונה, קליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1968. בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-14 במאי 1966 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.32 מטר. שנה לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-10 ביוני 1967 הוא שיפר את השיא העולמי והעמיד אותו על 5.36 מטר. במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בויניפג, קנדה בשנת 1967 זכה סיגרן במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר. חודש לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בתחרות שנערכה לחוף אגם טאהו, ב-12 בספטמבר 1968 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.41 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 5.40 מטר, לפני קלאוס שיפרובסקי ממערב גרמניה (5.40 מטר) ווולפגנג נורדוויג ממזרח גרמניה (5.40 מטר). במבחנים האמריקאים שנערכו לאולימפיאדת מינכן (1972) ביוג'ין, אורגון ב-2 ביולי 1972 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.63 מטר והוכיח שוב שהוא מוכן לאולימפיאדה להגן עת תוארו, אך במשחקים עצמם הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר, אחרי וולפגנג נורדוויג שקבע שיא אולימפי חדש של 5.50 מטר ולפני בן ארצו ג'ן ג'ונסון (5.35 מטר). בהחלטה של הרגע האחרון, שניתנה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), הוא נאלץ להחליף את המוט שלו במוט לא מוכר, כמו מספר אתלטים נוספים, לא כולל את נורדוויג המנצח, דבר שמנע ממנו להתרגל למוט התחרות ולהגן על תוארו. הייתה זו הפעם הראשונה במשחקים האולימפיים שאתלט אמריקאי לא זכה במדליית הזהב האולימפית בענף זה ולמעשה אף אמריקאי לא זכה עד אולימפיאדת סידני (2000) שבה זכה ניק הייסונג. לאחר המשחקים, פרש סיגרן מספורט תחרותי והפך לשחקן קולנוע ושחקן באופרות סבון בטלוויזיה. בשנת 1977 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה הפופולרית בועות, בתפקיד שחקן פוטבול הומו (דניס פיליפס) הנמצא ביחסים רומנטיים עם בילי קריסטל (ג'ודי דאלאס). בסך הכל קבע סיגרן 4 שיאי עולם בקפיצה במוט. בסך הכל זכה סיגרן ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית ו-4 תוארי אליפות המכללות (NCAA) בקפיצה במוט. ריצת 400 מטר משוכות: 52.3 שניות (1969) (ריצת 440 יארד משוכות) ריצת 800 מטר: 2:00.5 (1967) (ריצת 880 יארד) קפיצה במוט: 5.63 מטר (1972) שיא עולם מדיה וקבצים בנושא בוב סיגרן בוויקישיתוף בוב סיגרן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי בוב סיגרן, באתר olympedia.org בוב סיגרן, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית בוב סיגרן, באתר Track and Field (גברים) בוב סיגרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוב סיגרן, באתר AllMovie (באנגלית) בוב סיגרן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
עזריאל (מושב)

עַזְרִיאֵל הוא מושב בתחומי מועצה אזורית לב השרון. המושב שוכן בגוש תל מונד, בין רעננה לנתניה ממערב לכביש חוצה ישראל. המושב הוא ציוני דתי ומשתייך למושבי "הפועל המזרחי". נכון ל-2019 מתגוררות בו כ-250 משפחות. המושב הוקם בשנת 1951 והוא קרוי על שמו של הרב עזריאל הילדסהיימר. המתיישבים הראשונים היו עולים מתימן שעלו לישראל בשנת 1949, הגיעו למחנה עין-שמר ולאחר כשנתיים נענו להצעה להקים את המושב החדש בקרבת כפר יעבץ שבשרון. תחילה התגוררו במחנה של פחונים ואוהלים בדרום כפר יעבץ כשלרשותם עמד ברז מים אחד ומקלחת אחת והם עבדו כפועלים חקלאיים במושבי הסביבה ובמקביל החלו לבנות את המושב החדש. בינואר 1952 תיארו התושבים את מצבם: "בתינו הם צריפי פחונים שאינם עומדים בפני הרוחות והגשמים ויום יום הם צריכים תיקונים. קר בהם בחורף וחום לוהט שורר בהם בקיץ. כולנו איש ואשה יחד מחוסרי עבודה. אין לנו פרוטה לפורטה ... אין לנו שום רופא במקום ושום מטפל או אפילו מייעץ." בשנת 1953 עברו המשפחות לבתי הקבע, כל משפחה קיבלה חלקה בת חצי דונם, לגידול ירקות וכל שתי משפחות קיבלו פרדה. בהמשך הורחבו החלקות ל-10 דונם ליד הבית ובנוסף חלקות נוספות מחוץ למושב ובכלל זה כ-300 דונם לגידול משותף של טבק. בשנים הראשונות המתיישבים סבלו מהתנכלויות מצד ערביי הסביבה. ערבים תושבי הסביבה וכן חוצי גבול מירדן נהגו לרעות את עדריהם על שדות המושב וכן פגעו בתושבים. ב-4 ו ב-5 מאי 1953 נרצחו 3 מתושבי הכפר, על ידי מסתננים מירדן. פרנסת רוב התושבים היא מעיסוקים אחרים, ובהם מקצועות חופשיים, כ-90% משטחי המושב מעובדים על ידי חברי מושב השוכרים מחברים שאינם מעבדים, יתרת השדות מעובדים במרוכז באמצעות מזכירות המושב. מרכיב הגידולים: מטעי אבוקדו, קליפים וזיתים. ירקות, ירקות עלים, ענפי קישוט ופרחים. בשנים האחרונות הורחב המושב (בעקבות "הפשרת" קרקעות חקלאיות לבנייה) ונוספו לו כ-40 משפחות מהזרם הדתי לאומי, מכל קצוות הארץ, אשר בנו את ביתן במושב. המושב מוגדר כמושב דתי ולכן סגור לכלי רכב בשבתות ובחגים. במושב פועלים שלושה בתי כנסת, מקווה טהרה, מקווה כלים, מועדון נוער, גני ילדים, מכולת ותחנת דלק. כמו כן פועל סניף של תנועת "בני עקיבא", בו עשרות חניכים המופעל בעיקר על ידי מדריכים מהמושב. אתר האינטרנט הרשמי של עזריאל אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 תושבי כפר עזריאל מתנים סבלותיהם, הצופה, 14 בינואר 1952 אורנה רוזיצקי הדס, סיפורה של עזריאל, שבשבת לב השרון, גיליון 12
אח"י גל

אח"י גל הוא השם שניתן בחיל הים הישראלי לצוללת הראשונה בסדרת גל, המבוססת על צוללות מדגם 540 של חברת ויקרס (Vickers) הבריטית. שלוש צוללות מסדרה זו, אח"י (אוניית חיל הים) גל, אח"י תנין ואח"י רהב, שירתו בחיל הים הישראלי בשנות השבעים, השמונים והתשעים. לאח"י "תנין" ואח"י "רהב" מדגם גל קדמו צוללות באותו שם, שהיו מדגם S, והיו הצוללות הראשונות ששירתו בחיל הים – מ-1958 עד יציאתן משירות בסוף שנות השישים. הצוללות מסדרת גל נבנו עבור חיל הים במספנות ויקרס בבריטניה על פי תכנון גרמני שהיה מבוסס במידה רבה על צוללת דגם 206 הגרמנית. הצוללת הראשונה, אח"י גל בפיקודו של סא"ל ישראל לשם, הגיעה לארץ ב-21 בדצמבר 1976. ב-18 בינואר 1977 בהיותה בצלילה מול ראש הכרמל, ספגה הצוללת חבטה חזקה בקרקעית. מפקד מספנת חיל הים חנוך בן אליהו שכנע את מפקד חיל הים מיכאל ברקאי לבצע את התיקון המסובך בארץ. התיקון ארך כחצי שנה והצוללת שבה לתפקוד מלא. במלחמת לבנון השתתפה אח"י גל, במשימות של התרעה מהתערבות הצי הסורי. בשנת 2007, לאחר שלא נמצאו קונים לצוללות המיושנות, שופצה אח"י גל על ידי המספנה הגרמנית והפכה לצוללת מוזיאון. בעזרת מימון גרמני הועברה הצוללת אל מוזיאון ההעפלה וחיל הים שבחיפה. הצוללת שבה לישראל ב-7 באוקטובר 2007 והועברה על גבי משאית למוזיאון. התמונה מתקופה מאוחרת יותר. התמונה מתקופה מאוחרת יותר. התמונה מתקופה מאוחרת יותר. התמונה מתקופה מאוחרת יותר. צוללות מסדרת גל שייטת הצוללות יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, עמותת דולפין מדיה וקבצים בנושא אח"י גל בוויקישיתוף צוללות הגל באתר שייטת הצוללות של אורי דותן בוכנר צוללת הגל באתר צה"ל יובל קרני, שקט צוללים - אח"י גל, "בין גלים" גיליון יובל חגיגי אוקטובר 1998, עמ' 18. אחיה ראב"ד, חיפה: המסע הושלם - הצוללת עגנה במוזיאון, באתר ynet, 12 באוקטובר 2007 התמונה מתקופה מאוחרת יותר. התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
סלמנדרה שחורה

סלמנדרה שחורה (שם מדעי: Salamandra atra) מין דו-חי ממשפחת הסלמנדריים. תפוצת המין היא בהרי האלפים בצרפת, שווייץ, איטליה, אוסטריה, ובהאלפים הדינריים מסלובניה בצפון ועד לאלבניה בדרום. הסלמנדרה חיה בשטח הררי בין גובה 400 מטר ל-2,800 מטר מעל לגובה פני הים. גודלו המרבי של הזכר הוא 14.4 ס"מ ושל הנקבה 13.5 ס"מ, רגליו מתאימות לחיים על קרקע. בניגוד לרוב המינים במחלקת הדו-חיים, סלמנדרה זו לא גדלה במים בשום שלב בחייה. מין זה נחשב למין הקרוב לסלמנדרה מצויה אך מינים אלו אינם חיים באותם שטחי תפוצה. גופה השחור לחלוטין מאפשר לה לספוג יותר אנרגיה מהשמש כך היא יכולה לחיות באזורים קרים יותר לכן תפוצתה בהרים גבוההים יותר בהם הטמפרטורה נמוכה יותר. Salamandra atra aurorae Salamandra atra atra Salamandra atra prenjensis Salamandra atra pasubiensis מדיה וקבצים בנושא סלמנדרה שחורה בוויקישיתוף סלמנדרה שחורה, באתר ITIS (באנגלית) סלמנדרה שחורה, באתר NCBI (באנגלית) סלמנדרה שחורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלמנדרה שחורה, באתר GBIF (באנגלית) סלמנדרה שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
מתיחת פנים

מתיחת פנים, מוכר גם בשם "הרמת פנים", הוא טיפול כירורגי למטרות אסתטיקה אשר מטרתו היא הצערת מראה הפנים והעלמת נזקי הזמן כגון: קמטים ועור נפול. מתיחת פנים מתבצעת על ידי מנתח פלסטי, אשר מבצע חתך ברקמת העור על קו התפר שבין האוזניים, השיער והמצח. המנתח מבצע הרמה של רקמת השריר שנפלה עם השנים ולאחר מכן מסלק הכירורג את עודפי העור המיותרים שנוצרים בעקבות הצניחה ותופר בחזרה את הרקמה. כיום, בשל הנטייה לבצע טיפול משולב הכולל בתוכו כמה פרוצדורות רפואיות שונות במסגרת אותו הניתוח, מבצעים לא אחת כמה טיפולים נוספים במקביל למתיחת הפנים - הרמת עפעפיים, הרמת גבות, שאיבת שומן, העלמת שקיות מתחת לעיניים, מילוי שפתיים, העלמת צלקות וטיפול בבעיות פיגמנטציה. את הטיפולים הללו עורכים מנתחים פלסטיים אשר מחויבים לעבור הכשרה ככירורגים, אך לא מוטלת עליהם חובה לעבור הכשרה מיוחדת כמנתחים פלסטיים. ככל התערבות רפואית, קיימות מספר סכנות בריאותיות בעקבות הליך זה: הניתוח נערך בהרדמה מלאה, עם כל הסכנות הכרוכות בה. הרמת שרירי הפנים עלולה להביא במקרים מסוימים לפגיעה בעצבי הבעה. תהליך ההחלמה אינו ארוך אך יכולים להיווצר סיבוכים הכרוכים בהזדהמות החתך, החלמה לא יפה של הצלקת ותוצאה סופית במראה לא טבעי. ניתוח פלסטי חיים קפלן, טלי רוזין, המדריך הישראלי לניתוחים פלסטיים, זמורה-ביתן, 2003 מדיה וקבצים בנושא מתיחת פנים בוויקישיתוף חיים קפלן, פנים רבות למתיחת פנים, באתר הארץ, 14 באפריל 2013 גאיה קורן, מתיחת פנים בלי ניתוח: 4 שיטות חדשות בטיפוח, באתר ynet, 18 באוקטובר 2011 מתיחת פנים וצוואר  מאתר כללית אסתטיקה ד"ר אברי רווה, לא למבוגרים בלבד: מתיחת פנים - המיתוס ושברו, באתר Ynet, ‏2023 ד"ר אופיר שיין, מתיחת צוואר ופנים: כל מה שצריך לדעת על ההליך, באתר BEOK, ‏2019 ד"ר ניר אייל, אל תישארו במתח: השאלות הנפוצות לקראת מתיחת פנים, באתר מעריב, ‏2023 ישראל עוברת מתיחת פנים: עליה בביקוש לניתוחים פלסטיים לקראת פסח, באתר ice, ‏2023 מתיחת פנים בגיאורגיה או השתלת שיער בטורקיה? הצד הפחות זוהר של טרנד הניתוחים בחו"ל, באתר רשת 13, ‏2023
יוקו קומיאמה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא קומיאמה. יוקו קומיאמה (ביפנית: 小宮山 洋子; ‏נולדה ב־17 בספטמבר 1948) היא פוליטיקאית יפנית מהמפלגה הדמוקרטית, שרת הבריאות, הרווחה והעבודה של יפן וחברת בית הנבחרים היפני בדיאט של יפן, המייצגת את מחוז הבחירה השישי של טוקיו. קומיאמה היא ילידת רובע שיבויה בטוקיו ובוגרת אוניברסיטת סייג'ו. בין השנים 1972 ל-1998 היא עבדה בתאגיד השידור היפני. היא נבחרה לראשונה לבית היועצים היפני ב-1998, ובאפריל 2003 נבחרה לבית הנבחרים היפני. בספטמבר 2011 מונתה על ידי יושיהיקו נודה, ראש ממשלת יפן, לכהן כשרת הבריאות, העבודה והרווחה. מדיה וקבצים בנושא יוקו קומיאמה בוויקישיתוף האתר של יוקו קומיאקה (ביפנית) לכתבה, באתר ג'פאן טיימס
מנחת (אתר מקראי)

מָנָחַת הייתה עיר מקראית. חוקרי המקרא וארץ ישראל במאה ה-20 הציעו לזהותה עם מָנָחָה, עיר בחבל יהודה, בין קריית יערים לביתר, המוזכרת בתרגום השבעים. חוקרים אחרים סוברים כי מנחת היא עיר בשפלה. בספר דברי הימים מסופר כי הוגלו אל מנחת בני שבט בנימין: ”וּבִנְיָמִן הוֹלִיד אֶת בֶּלַע בְּכֹרוֹ אַשְׁבֵּל הַשֵּׁנִי וְאַחְרַח הַשְּׁלִישִׁי: ... וְאֵלֶּה בְּנֵי אֵחוּד אֵלֶּה הֵם רָאשֵׁי אָבוֹת לְיוֹשְׁבֵי גֶבַע וַיַּגְלוּם אֶל מָנָחַת.” מנחת הייתה כנראה עירם של בני שבט יהודה ממשפחת המנחתי: ”בְּנֵי יְהוּדָה עֵר וְאוֹנָן וְשֵׁלָה שְׁלוֹשָׁה נוֹלַד לוֹ מִבַּת שׁוּעַ הַכְּנַעֲנִית ... בְּנֵי שַׂלְמָא בֵּית לֶחֶם וּנְטוֹפָתִי עַטְרוֹת בֵּית יוֹאָב וַחֲצִי הַמָּנַחְתִּי הַצָּרְעִי:” באמצע המאה ה-20 הוצע לזהות את מנחה או מנחת בכפר אל-מאלחה מדרום מערב לעיר העתיקה של ירושלים, אשר בסמוך לו הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20 שכונת מלחה, וזאת באשר למיקומה הפרשני בחבל יהודה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנים 1989–1987, על ידי גרשון אדלשטיין, יניר מילבסקי ושרה אורנט, נתגלו ממצאים קראמיים הדומים לממצאים שנתגלו בחפירות באזור שכונת גילה על ידי עמיחי מזר, ותוארכו שם לתקופת הברזל. עם זאת, חופרי מנחת תיארכו את האתר לתקופה מוקדמת יותר; תקופת הברונזה המאוחרת. במכתבי אל עמארנה נזכר שם מקום "מנחת" (Mankhate) (קנ' 292, שו' 30) ומצוין כי אינו מרוחק הרבה מגזר (שם, שו' 43). הופעת שם המקום במכתבי אל עמארנה מעידה על קדמות השם. הערכים: מָנָחָה, מָנָחַת, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 537. יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 39, 130. ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוקים א'–ו'. ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוקים ג'–נ"ד. רשימת פרסומים, אתר רשות העתיקות, פריט מס' 3. ספר ירושלים, תקופת המקרא, עורכים: שמואל אחיטוב ועמיחי מזר, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2000, עמ' 64. שמואל אפרים ליונשטם, אנציקלופדיה מקראית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1968, כרך ה' עמ' 33-34
ארידנוס (קבוצת כוכבים)

ארידנוס היא קבוצת כוכבים השישית בגודלה, מבין 88 קבוצות הכוכבים המודרניות והיא מסומלת כנהר המשתרע מסביבות אזור קו המשווה השמימי ומתפתל הרחק דרומה אל מחוץ לתחום הראייה של הצופה בחצי הכדור הצפוני. היא גם אחת מ-48 קבוצות כוכבים שהוגדרו ותוארו על ידי תלמי. בקצה הדרומי נמצא הכוכב הבהיר אכרנר (α ארידנוס) (מקור שמו–"קצה הנהר"). זהו כוכב כחול במרחק של כ-144 שנות אור ובעל בהירות נראית נראית מדרגה 0.5. הוא נחשב לכוכב מעניין במיוחד משום שהוא נמנה עם הכוכבים הפחוסים ביותר המוכרים. לפי התצפיות, המרחק ממרכז הכוכב לקו המשווה גדול ב-50% מהמרחק בין המרכז לקטבים. הסיבה לכך היא מהירות הסיבוב הגדולה של הכוכב. כוכב ידוע אחר בקבוצה זו הוא ε בארידנוס, שנמצא במרחק של 10.7 שנות אור והוא אחד הכוכבים הקרובים ביותר לשמש. הכוכב הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג G, הדומה מאוד לשמש ובעל בהירות נראית מדרגה 3.7. כמו כן ידוע שיש לו לפחות כוכב לכת אחד שנחשב לענק גזים. ארידנוס מקושר לאגדה על פאתון, בנו של הליוס שהשתלט על מושכות מרכבת השמש אך לא הצליח לנהוג בה כראוי וסטיית המסלול קירב אותה יותר מדי לארץ, יצר מדבריות והשחים את עורם של האנשים (הכוונה לשחומי העור האפריקנים). לפי האגדה, זאוס התערב במצב החמור והכה בפאתון עם ברק מכה אנושה, אשר השליכה אותו אל הארץ. המסלול המפותל שמתואר בקבוצת הכוכבים נחשב, כביכול לנתיב המסלול הפרוע שהנהיג פאתון בתקופתו, ויותר מאוחר נחשבה לנהר השאול שאליו נפלה המרכבה. לחלופין זוהתה הקבוצה עם מספר נהרות אמיתיים כמו נהר פו באיטליה, הנילוס במצרים או נהר פרת בעיראק. לעיתים ארידנוס נחשב לנובע מדלי (דבר שדורש דימוי שונה מהמקובל של קבוצת דלי). מדיה וקבצים בנושא ארידנוס בוויקישיתוף קבוצת ארידנוס וסביבותיה אפסילון בארידנוס כוכב הלכת של אפסילון בארידנוס ארידנוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הירופומי הירנו

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Hirano. הירופומי הירנו (ביפנית: 平野 博文, נולד ב-19 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי יפני, שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה וחבר בית הנבחרים היפני בדיאט של יפן מטעם המפלגה הדמוקרטית היפנית (DPJ) במחוז הבחירה ה-11 של אוסקה. הירנו נולד בקצוראגי, ואקאיאמה. הוא החל לעבוד בתאגיד פנסוניק בשנת 1971 לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת צ'ואו. הוא נבחר לבית הנבחרים לראשונה בשנת 1996 כעצמאי. הוא היה מזכיר הממשלה היפני בממשלת יוקיו הטויאמה. ב-13 בינואר 2012 מונה לתפקיד שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה וכיהן בתפקידה זה עד שבסוף 2012 הוחלף על ידי מקיקו טנאקה. מדיה וקבצים בנושא הירופומי הירנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הירופומי הירנו (ביפנית) הירופומי הירנו, ברשת החברתית פייסבוק הירופומי הירנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הירופומי הירנו, ברשת החברתית אינסטגרם הירופומי הירנו, סרטונים בערוץ היוטיוב דף מידע על אודות הירנו באתר Japan Times. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.