laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לנקה

לנקה קריפאק (באנגלית: Lenka Kripac; נולדה ב-19 במרץ 1978) מוכרת בשם הבמה Lenka, היא זמרת פופ אוסטרלית, מוכרת בעיקר משירה "The Show" מאלבומה הראשון Lenka. השיר "Everything at Once" היה הפסקול של פרסומת הטלוויזיה הרשמית של Windows 8 והפסקול לפרסומת של וולט דיסני. לנקה היא בתם של אדן וג'ירי קריפאק. אביה, ג'ירי היה חצוצרן צ'כי ואמה הייתה מורה בבית ספר באוסטרליה. לנקה גדלה בעיירת חוף אוסטרלית במדינת ניו סאות' ויילס עד גיל שבע, אז משפחתה עברה לסידני, שם לנקה התחנכה והחלה ללמוד משחק ושירה. כנערה, לנקה למדה משחק בתיאטרון אוסטרלי, שם למדה עם השחקנית קייט בלאנשט. בשנות התשעים, לנקה כיכבה בסדרת הדרמה האוסטרלית G.P. של רשת ABC-TV ושיחקה את דמותה של ונסה קייפק, היא גם הנחתה את התוכנית Cheez TV ושיחקה מספר פרקים בסדרות טלוויזיה אוסטרליות שונות וביניהם קרוב רחוק, Wild Side ,Head Start, ובמלכודת העולמות. היא הופיעה בסרטים האוסטרלים The Dish, Lost Things ובנוסף בהפקות תיאטרון שונות. לפני שהחלה בקריירת סולו מוזיקלית, לנקה הייתה אחת מחברי הלהקה האלקטרונית Decoder Ring בשני אלבומם הראשונים. בשנת 2007 היא עברה לקליפורניה. לאחר שאימצה את שמה הפרטי כשם הבמה שלה, לנקה הוציאה לאור את אלבום הסולו הראשון שלה הנושא את שמה ב-24 בספטמבר 2008, האלבום כולל בתוכו את הסינגל "The Show" אשר נבחר להיות הסינגל הראשון ששוחרר מהאלבום. האלבום למקום השיא 142 ברשימת בילבורד 200 האמריקאי. שירה, "Everything at Once" היה הפסקול בפרסומת הטלוויזיה של Windows 8, והפך להצלחה עולמית. סגנון הקול שלה הוא צירוף של פופ והשפעות שונות. לנקה מתגוררת כיום בין סידני לברוקלין, ניו יורק. לנקה נשואה לאמן החזותי ג'יימס גוליבר הנקוק. ב-27 בספטמבר 2011, היא הודיעה שהיא בהריון. במרץ 2012, היא הודיעה ברשתות החברתיות שהולידה את בנה הבכור, קווין. 2008 - Lenka 2011 - Two 2013 - Shadows מדיה וקבצים בנושא לנקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לנקה לנקה, ברשת החברתית פייסבוק לנקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לנקה, ברשת החברתית אינסטגרם לנקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לנקה, באתר AllMovie (באנגלית) לנקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לנקה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לנקה, באתר ספוטיפיי לנקה, באתר Last.fm (באנגלית) לנקה, באתר AllMusic (באנגלית) לנקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) לנקה, באתר דיזר לנקה, באתר Discogs (באנגלית) לנקה, באתר Songkick (באנגלית) לנקה, באתר Genius לנקה, באתר בילבורד (באנגלית)
לואיק דובייה

לואיק דובייה (בצרפתית: Loïc Dauvillier,‏ נולד ב-3 בינואר 1971 בקמברה) הוא תסריטאי ומו"ל צרפתי של ספרי קומיקס ובמאי סרטי אנימציה. כאוהב ספרים מילדותו, בשנת 1996 הקים דובייה את ההוצאה לאור "שארט" (Charrette). ז'אן-לוק לואייה שכנע אותו לכתוב לראשונה תסריטי לספרי קומיקס. כך בשנת 2004 הוא כתב את סדרת הקומיקס לבני נוער "המשפחה הקטנה" ("La petite famille") עם ציורים מאת מרק ליזאנו . היא פורסמה בהוצאה לאור "קאראבה". באו בעקבותיה הסדרות "עכברה קטנה, שטות גדולה" (Petite souris, grosse bêtise), ב-2012 -"חברי הסודי" (Mon copain secret) עם איורים מאת אלן קוקור, ב-2013–2014 הסדרה "מירמידון" (Myrmidon) (ציורים מאת טיירי מארטן) וב-2013 - Monsieur lapin ששלושת כרכיו אוירו על ידי בטיסט אמסלם.בהמשך עיבד דובייה לקומיקס את הספר "מסביב לעולם בשמונים יום" מאת ז'ול ורן.אחר כך ז'אן דוד מורבאן דחף אותו לעבד גם את הרומן של צ'ארלס דיקנס, אוליבר טוויסט. בשנת 2009 יחד עם המאייר ז'רום ד'אוויו, חיבר דובייה סיפור קומיקס על היחסים בין גבר שתלטן לאישה. מאז דובייה כתב תסריטי קומיקס רבים, ועוד עיבודים ספרותיים ("לה דוס" לפי סיפור מאת דוסטויבסקי,"הדיוקן" מאת גוגול "ההתנקשות" לפי הרומן מאת יסמינה חדרה, "מצוקים" (Falaises) לפי אוליבייה אדאן) וסיפורים חושפניים ("איך התאבדתי" ("Comment je me suis fait suicider"), "מה שנשאר"(Ce qu'il en reste), "אינס", "La Boucherie", באותו הז'אנר. הקומיקס "המחבוא" (Enfant cachée) שצויר על ידי מרק ליזאנו, דן בסיפורה של ילדה יהודייה שהוסתרה בימי השואה. לואיק דובייה חי לאחרונה בחבל ז'ירונד. הוא אחראי על התוכנית לעידוד היצירה בתחום הקומיקס Pôle Ressource Bande Dessinée בארמון "שאטו בריניון" שביישוב קרבון-בלאן בז'ירונד. La Petite Famille (המשפחה הקטנה) - ציורים מאת מרק ליזנו, צבעים מאת ז'אן-ז'אק רוז'ה מוציא לאור:קאראבה. Pépé, 2004 (פפה) Biquet, 2005 (ביקה) Le Grand Ours, 2005 (הדב הגדול) Intégrale (מהדורה מקיפה) collection Mille bulles pour L'école des loisirs מהדורה רכה ב 2015 (3 כרכים) באוסף אלף ""בועות" עבור בית הספר לפנאי Le Portrait (הדיוקן) לפי הדיוקן מאת ניקולאי גוגול, ציורים מאת פרנסואה רוואר, צבעים מאת מרים, מוציא לאור - קאראבה 2005החלק הראשון, 2005 2007 - החלק השני אוליבר טוויסט - ציורים מאת אוליבייה דלואה, צבעים מאת איזבל מרלה וז'אן-ז'אק רוז'ה, הוצאה לאור דלקור, לפי הרומן של צ'ארלס דיקנס כרך א, 2007 כרך ב, 2007 כרך ג, 2008 כרך ד , 2010 כרך ה, 2011 2017 מהדורה מקיפה, Le Tour du monde en 80 jours, (מסביב לעולם בשמונים יום) ,לפי ספרו של ז'ול ורן, ציורים מאת אוד סולייאק,, צבעים מאת אן-קלר ז'וברה, מוציא לאור: דלקור כרך א, 2008 כרך ב 2009 כרך ג, 2010 מהדורה מקיפה, 2016 Monsieur Lapin ("אדון ארנב" ), ציורים מאת בטיסטי אמסלם, הוצאה לאור Des ronds dans l'O כרך א La carotte sauvage, 2012 (הגזר הבר) כרך ב La chasse au papillon, 2013 (ציד הפרפר) כרך ג, Les ballons, 2014 הכדורים כרך ד,, 2016 La peinture הציור, תסריט בשותפותו של מיקאל רו כרך ה , Une jolie fleur, 2019 (פרח נאה) לואיק דובייה, תרגום: ניר רצ'קובסקי, המחבוא, כנרת, תשע"ד 2014, מסת"ב 978-965-552-745-2, ציורים: מארק לאזינו, צבעים: גרג סאלסדו. מדיה וקבצים בנושא לואיק דובייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לואיק דובייה ביוגרפיה קצרה באתר "לה לומבאר" ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמסי מלכת הערבים

סמסי הייתה מלכת שבטי ערבים שמרדו בתגלת פלאסר השלישי מלך אשור. בשנת 733 לפנה"ס הצטרפה סמסי למרד המס נגד תגלת פלאסר השלישי יחד עם ממלכת ישראל, מצרים העתיקה, וארם דמשק. תגלת פלאסר הגיב במהירות. הוא הביס את חנון מלך עזה, כבש את ארם דמשק והרג את מלכה רצין, והביס את פקח בן רמליהו מלך ישראל והמליך את הושע בן אלה במקומו. לאחר מכן פנה להכריע את סמסי. צבאם נפגש במדבר והקרב הסתיים בניצחון אשורי מוחץ. על פי עדויות האשורים 1,100 לוחמים ערבים נהרגו בקרב, ואוצרותיה האישיים של סמסי נפלו בשבי. היא עצמה נמלטה מן המערכה אל העיר בזו. האשורים הטילו מצור על העיר, וכאשר חייליה של סמסי רעבו ללחם נאלצה סמסי להיכנע. העלתה מנחה לתגלת פלאסר והסכימה לקבל נציב אשורי בארצה. בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 2007. כרך ב' עמ' 412. בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 2007. כרך ב' עמ' 410.
אריסטודמוס מקומאי

אריסטודמוס היה רודן העיר קומאי, שכונה "מלאקוס", היינו "רכרוכי" או "נשי". הגן בהצלחה על העיר מפני האטרוסקים. נולד בשנת 550 לפנה"ס בערך, למשפחה חשובה מהעיר קימה, שהייתה מושבה יוונית באיטליה. מונה לסטרטגוס של העיר, ובשנת 524 לפנה"ס הביס כוח אטרוסקי שנשלח כנגד העיר. בשנת 508 לפנה"ס יצא השליט האטרוסקי לארס פורסנה מקלוזיום למלחמה על העיר אריקיה. לטענת טיטוס ליוויוס הוא עשה זאת כדי לכפר על כישלונו במסע הצבאי לרומא. אריסטודמוס פיקד על כוח מקימה שסייע לאנשי אריקיה. הקרב הסתיים בניצחון יווני מוחץ, וצבא קלוזיום הובס. בזכות שני ניצחונות אלו הצליח אריסטודמוס להפוך לטיראן של העיר. הוא הגלה בני אצולה שיכלו להוות סכנה למעמדו, והקיף את עצמו בצבא שכירים להגנה אישית. לאחר קרב רגילוס, הסכים לקבל לחצרו את המלך הרומאי הגולה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שמת שם לבסוף. כמו כן ליוויוס מזכיר שאריסטודמוס החרים ספינות תבואה רומאיות בשנת 492 לפנה"ס. אולם בשנת 490 לפנה"ס תקפו האצילים הגולים בשיתוף פעולה עם הקמפנים את העיר והרגו את אריסטודמוס ובני משפחתו. טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב טיטוס ליוויוס, ספר ב', 21. דיוניסיוס מהליקרנסוס, ספר ז', 418.
אלכסנדר לחניש

אלכסנדר לחניש (נולד ב-17 באפריל 1989) הידוע גם בכינויו זונדר (Zoonder) הוא שף, אומן ותופעת רשת ידועה בקרב חובבי המזון והלייף סטייל. אלכסנדר לחניש נולד במונטריאול, קנדה, בן למרלה ילידת קנדה ולמאיר יליד ישראל ממוצא טריפוליטאי. לחניש למד לימודי טבחות בבית הספר "בישולים" ועבד במסעדות "מסה", "כתית", "עלמה", ומסעדה "הפאט דק" (The Fat Duck) של השף הסטון בלומנטל בלונדון אשר מחזיקה בשלושה כוכבי מישלן. כאשר חזר לישראל, פתח לחניש את מעבדת הניסויים שלו ״Lab 3.0" שם שקד ולימד עצמו פיזיקה וכימיה. לחניש פיתח מגוון רחב מנות המשלבות טכניקות מודרניות ולא שגרתיות אשר למד דרך ספרי בישול של מסעדות המובילות בעולם ועל ידי ניסוי וטעייה. מנות אלו הוא היה מגיש ב-"Lab 3.0" שם בנה חדר אירוח אשר יכול להאכיל בארוחה 10 סועדים בלבד. ארוחות הטעימות המוגשות ב-"Lab 3.0" כוללות מנות ייחודיות, למשל פרפה כבד אווז בצורת קוביות לגו בשונה מהפרפה הקלאסי המוגש ברוב המסעדות בפרוסות טרין, מרק גספצ׳יו שקוף ולא אדום כמקובל את צלילותו של המרק משיג לחניש על ידי שימוש בצנטריפוגה. מאז 2016 עובד לחניש כחלק מצוות המעבדה ההיברידית בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהובלת ד"ר עמית צורן. אלכסנדר לחניש, ברשת החברתית אינסטגרם גרדה גלזר‏, זונדר יוצא מהמעבדה: מסעדת פופ אפ גורמה חדשה בת"א, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2014 גילי יובל, ‏הכוכב הבא, באתר "Time Out ישראל", 13 באוקטובר 2013 אלכסנדרה לוקש, מכופף הלימונענע: מעבדה שהיא מסעדה, באתר ynet, 5 בנובמבר 2014 טיים אוט שרון בן דוד, מי שם לגו ג'לי בצלחת שלי? ריאיון עם אלכסנדר לחניש, אמן הקולינריה המולקולרית, ‏16 ביולי 2014 טלי גוטליב, לגו לנד-אלכסנדר לחניש במסעדות פתוחות, ‏17 במרץ 2016
ניב חורש

ניב חורש (נולד בשנת 1971) הוא חוקר ישראלי המתמחה בחקר כלכלת סין, בדגש על שוקי הון בעבר ובהווה, ממשל תאגידי והשקעות זרות. לאחר מסלול אקדמי בסידני שנמשך חמש שנים (מרצה, מרצה בכיר, ופרופ' חבר), מונה חורש באוגוסט 2014 למשרת פרופסור מן המניין בבית-הספר ללימודי סין המודרנית באוניברסיטת נוטינגהאם בבריטניה. במקביל, כיהן חורש כראש המכון לחקר מדיניות סינית עכשווית בנוטינגהאם, ומתוקף תפקידו ייעץ לגופי ממשל בריטיים שונים בנושאי יחב"ל וכלכלה. החל מספטמבר 2016, משמש חורש כפרופסור אורח בבית הספר לממשל ויחסי-חוץ באוניברסיטת דרהאם בבריטניה. חורש גדל בבת-ים ועשה את תאריו האקדמיים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. במהלך לימודיו גר ועבד שלוש שנים בבייג'ינג כמנהל פיתוח עסקי בסקטור הפרטי. כמו כן שירת חורש בעבר כפקיד ציבור במשרד ההגירה האוסטרלי בבירה קנברה. ניב חורש הוא אב ל-2 ילדים. תקציר ספרו האחרון של ניב חורש בהוצאת סטנפורד ניב חורש, גם במזרח יש ידידה, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2013
מיכאל קלפפיש

מיכאל קלפפיש (בפולנית: Michał Klepfisz;‏ 17 באפריל 1913 – 20 באפריל 1943) היה מהנדס כימי, פעיל "הבונד" יהודי-פולני. במהלך מלחמת העולם השנייה היה חבר הארגון היהודי הלוחם, נטל חלק ונהרג במרד גטו ורשה. קלפפיש נולד בוורשה ב-17 באפריל 1913, שני הוריו היו מורים ופעילי "הבונד", התנועה היהודית הסוציאליסטית הבלתי-ציונית. בצעירותו היה חבר בתנועת הנוער של הבונד, תחילה בחטיבת הילדים, ה"סקיף", ולאחר מכן בחטיבת הצעירים, ה"צוקונפט". כמו כן היה חבר בארגון הספורט של הבונד, ה"מורגנשטרן" (בעברית: "השחר"). הוסמך כמהנדס בפוליטכניון של ורשה, ונישא לרוז'ה פרצ'יקוף (בפולנית: Róża Perczykof). ב-1942 גורש מגטו ורשה, והועלה על רכבת למחנה ההשמדה טרבלינקה, ממנה הצליח להימלט לפני שהגיעה ליעדה, ועשה את דרכו חזרה לוורשה ה"ארית". בורשה, הוכשר בייצור חומרי נפץ על ידי סרן זביגנייב לבנדובסקי, חייל ה"ארמייה קריובה". זמן קצר לאחר מכן הצליח להבריח את אשתו, בתו אירנה ואחותו רגינה מהגטו, ולשכן אותן לשארית המלחמה בביתה של מריה סביצקה, חברת הז'גוטה. בביתה שרדו רוז'ה ואירנה את המלחמה, בעוד רגינה נפטרה ממחלה זמן לא קצר לאחר מכן ונקברה כנוצרייה בזהות בדויה. לאחר מכן שב לגטו, והשתתף כלוחם במרד גטו ורשה. במסגרת המרד, היה אחראי על ייצור הרוב המוחלט של חומרי הנפץ של ההתנגדות היהודית, קלפפיש הקים בגטו סדנה מחתרתית לייצור נשק. יחד עם אריה וילנר, שימש כמתווך בין "הארגון היהודי הלוחם" לבין ה"ארמייה קריובה". פעל לצד אריה וילנר, טוסיה אלטמן ויצחק צוקרמן ואחרים להשגת נשק ושילוח משלוחי נשק לתוך הגטו בתקופה שלפני פרוץ המרד, בעזרתם של הארמייה קריובה ופעילים חמושים של המפלגה הסוציאליסטית האנטי-סטליניסטית (הפלג הימני של המפלגה הסוציאליסטית הפולנית). קלפפיש נהרג ביום השני של המרד, ברחוב בוניפרטרסקה שבאזור ה"מברשתנים", בעודו מגן על נסיגת חבריו לנשק (ביניהם מארק אדלמן) בגופו באחת מעליות הגג בגטו. לאחר מותו, עוטר על ידי הגנרל ולדיסלב שיקורסקי בעיטור הגבורה הגבוה ביותר של הצבא הפולני, ה"Virtuti Militari", שנמצא כיום בתצוגה במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון הבירה. בבית הקברות היהודי בוורשה הוקמה אנדרטה לזכרו, ועליה נכתב: "המהנדס מיכאל קלפפיש. 17 באפריל 1913 - 20 באפריל 1943. פעיל ארגון הנוער של הבונד. נציג הארגון היהודי הלוחם בתנועת ההתנגדות הפולנית. מת מות גיבורים במרד גטו ורשה. תהילה לזכרו!" אחותו, רגינה ("גינה") קלפפיש, הייתה גם כן פעילת "הבונד", ובתקופת השואה עסקה בהצלת אנשים מה"אומשלגפלץ", הכיכר בה רוכזו המועמדים לגירוש והשמדה, בפעילותה הצליחה להציל כמה פעילי מחתרת בולטים. בתו, אירנה קלפפיש שרדה את השואה והיגרה לארצות הברית, והיא מסאית, משוררת ופעילה פוליטית. מדיה וקבצים בנושא מיכאל קלפפיש בוויקישיתוף יום השנה למרד "גיטוגראד" ווארשה, משמר, 19 באפריל 1944; שנה למרד הגיטו, הד-המזרח, 21 באפריל 1944. נינה קלפפיש, באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות
גידי קאניוק

גידי קאניוק (נולד ב-11 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל רמת גן קאניוק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-27 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–2 בדרבי מול הפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-16 באפריל 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל באר שבע, ועד לסיום העונה הוא שותף בכל שאר המשחקים, אך קבוצתו ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן מרכזי במועדון ועזר לה לעלות בחזרה לליגת העל, כאשר במקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. ב-18 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד בני יהודה תל אביב. בשנת 2016 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו הרביעי שלה. ב-11 ביולי 2017 חתם לשנתיים וחצי בפחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית. ב-31 בינואר 2018 הועבר בהשאלה למכבי תל אביב וחתם עד סוף העונה, עם אופציה לרכישת כרטיסו. ב-12 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 2–0 על קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה. ב-21 במאי 2018 כבש את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2–0 על בני יהודה במחזור האחרון של עונת 2017/2018. ב-5 באוגוסט 2018 חזר למכבי פתח תקווה וחתם על חוזה בהשאלה לעונה אחת במועדון. בעונת 2018/2019 כבש חמישה שערי ליגה, בנוסף לשמונה בישולים, אך בסופה ירדה מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית. ב-30 ביולי 2019 שוחרר רשמית מחוזהו בפחטקור. ב-5 בספטמבר 2019 חתם בהפועל חיפה. ב-16 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים. ב-20 ביולי 2020 חתם בבורי ראם יונייטד התאילנדית לשנתיים. ב-26 בספטמבר, במשחק הבכורה שלו, כבש שער ניצחון ב-0–1 על סופאנבורי. ב-19 בדצמבר 2020 עבר לנקהון רצ'סימה, גם היא מהליגה התאילנדית. את הופעת הבכורה ערך ב-27 בדצמבר בניצחון קבוצתו 0–2 על ראיונג. ב-13 באפריל 2021 חתם בצ'ון בורי התאילנדית. ב-12 בספטמבר כבש שער בכורה בתיקו 3-3 נגד מואנג טונג. ב-19 במאי 2022 חזר להפועל חיפה וחתם בה לשנתיים. ב-3 ביולי 2023 חתם לעונה אחת בבית"ר ירושלים, אך ב-13 בספטמבר חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, שהציעה לו את אחת המשכורות הגבוהות ביותר בליגה הלאומית. מדיה וקבצים בנושא גידי קאניוק בוויקישיתוף גידי קאניוק, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גידי קאניוק, באתר Transfermarkt גידי קאניוק, באתר Soccerway גידי קאניוק, באתר FootballDatabase.eu יניב טוכמן‏, גידי קאניוק חתם במכבי תל אביב. מכבי פתח תקוה: "נתבע אותו אישית", באתר וואלה, 31 בינואר 2018 איציק יצחקי‏, מכבי פתח תקוה: גידי קאניוק חתם רשמית. ברקת דורשת דמי השאלה על גיא מלמד, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2018 יגאל גולדשטיין, ‏גידי קאניוק עזב את פחטקור, באתר ערוץ הספורט, 30 ביולי 2019 יגאל גולדשטיין, ‏גידי קאניוק חתם לעונה אחת בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 5 בספטמבר 2019 דורון בן דור, ‏גידי קאניוק חתם לשנתיים בבוריראם יונייטד התאילנדית, באתר ONE‏, 20 ביולי 2020 מערכת ONE, ‏יעד חדש: גידי קאניוק חתם בצ'ונבורי התאילנדית, באתר ONE‏, 13 באפריל 2021 גידי קאניוק חתם לשנתיים בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 19 במאי 2022 יגאל גולדשטיין, ‏גידי קאניוק חתם לעונה בבית"ר ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 3 ביולי 2023 תומר חבז, ‏רשמית: גידי קאניוק חתם לשנתיים בהפועל ר"ג, באתר ONE‏, 13 בספטמבר 2023 תומר חבז, ‏גידי קאניוק על סף חתימה בהפועל רמת גן, באתר ONE‏, 12 בספטמבר 2023
השושלת החמישית של מצרים

מלכי השושלת החמישית שלטו במצרים משנת 2498 לפנה"ס ועד ל-2345 לפנה"ס ומנו 9 פרעונים. בתקופה זו עלה כוחו של אל השמש רע מאון (הליופוליס), ושמו הופיע במרבית שמות הפרעונים. כן עלה כוחו של אל המוות אוסיריס. בנוסף, בתקופה זו הופיעו כתבי פירמידות רבים. שמות הפרעונים של השושלת: מדיה וקבצים בנושא השושלת החמישית של מצרים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ללה

האם התכוונתם ל... אלטין ללה – כדורגלן אלבני מהראן לאלא – כדורגלן ישראלי קני לאלה – כדורגלן צרפתי לה לה לנד לילה לה
Go Fish

Go Fish (גו פיש) הוא סרט דרמה אמריקאי עצמאי משנת 1994, בבימויה של רוז טרוש. הסרט עוקב אחר חיי החברה, חיי האהבה והמשברים של חמש נשים לסביות בשיקגו. הסרט חוקר סוגיות של רווקות ומערכות יחסים לסביות ממגוון זוויות, תוך שימוש בכלים קולנועיים שונים. מקס היא סטודנטית לסבית המתגוררת בשיקגו, ומזה עשרה חודשים לא קיימה יחסי מין. היא, ושותפתה לדירה קיה, פוגשות במקרה את אלי, היפית ארוכת צמות. מקס לא מגלה עניין באלי, אך הן הולכות ביחד לסרט, ואחריו, הן מתנשקות. אך הרגע נקטע כאשר קייט, איתה אלי מנהלת מערכת יחסים "לונג דיסטנס" במשך שנתיים, מתקשרת. כשאלי מבינה שמקס חושבת שהיא תקועה בשנות השישים, היא מסתפרת ונפטרת מצמתה, ונותרת עם תספורת בוצ'ית קצרה. כשהיא נתקלת במקס בחנות ספרים, זו לא מזהה אותה. בינתיים, קיה מנסה לעזור לחברתה אווי, לטינה לסבית בארון, החיה עם אמה ויוצאת עם ג'וניור. כשג'וניור רואה את אווי בבר לסביות, הוא מספר לאמה וזו זורקת אותה מהבית. אווי עוברת לגור עם מקס וקיה. החברה החמישית - דריה, שותפתה של אלי - מכעיסה את הקהילה הלסבית כאשר היא מחליטה לשכב עם גבר. אלי ודריה מזמינות את החברות לארוחת ערב חגיגית בביתן, ואחרי משחק מעולם לא (never), מקס ואלי שוב מתקרבות, ומתנשקות. הן שומרות על קשר טלפוני, במהלכו מספרת אלי למקס שיחסיה עם קייט הסתיימו. הן קובעות לצאת לדייט שני, אך הן לא יוצאות מהבית. מקס גוזרת לאלי את הציפורניים, ומתפתח משחק מקדים שלאחריו הן מקיימות יחסי מין. הסרט מסתיים בסצנות המתארות את יחסיהן המתמשכים של הזוג. קמיל "מקס" ווסט - גוויניביר טרנר אלי - וו. ס. ברודי קיה - ט. וונדי מקמילין דריה - אנסטסיה שארפ אווי - מיגדליה מלנדז הספרית - סקאוט ג'וניור - דייב טרוש פרס טדי לסרט הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 1994 פרס הקהל, ומועמדות של רוז טרוז לפרס המבקרים, פסטיבל הסרטים דוביל, 1994 פרס "כף יד פתוחה" לרוז טרוש, פרסי גות'אם, 1994 פרס הסרט הטוב ביותר, פרסי GLAAD, ‏1995 מועמדות לפרס השופטים, פסטיבל סאנדנס, 1994 מועמדות לשחקנית משנה לוו. ס. ברודי, פרס אינדפנדנט ספיריט, (1995) מועמדות לפרס זכויות האדם, האגודה לקולנוע פוליטי, 1995 "Go Fish", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Go Fish", באתר נטפליקס "Go Fish", באתר AllMovie (באנגלית) "Go Fish", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Go Fish", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "Go Fish", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דוד פרקש

דוד (דז'ה) פרקש הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי, ניצול השואה. אחיו של אמיל פרקש. דוד פרקש נולד בבית יהודי נאולוגי בז'יליצה שבסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה. אביו היה סנדלר בעל חנות נעליים ואימו אחות. לדוד היו שלושה אחים ואחות נשואה, אם לילדה. באפריל 1942 נלקחו שני האחים הבוגרים של דוד וגיסו לעבודות כפייה ויותר לא שמעו מהם. ביוני נלקחו אחותו ובתה ונשלחו למות באושוויץ בתאי הגזים. דוד, אחיו הקטן ממנו, אמיל פרקש והוריהם נשלחו למחנה הריכוז נובקי. באוגוסט 1944 הותקף המחנה על ידי פרטיזנים סלובקים - דוד ואביו ברחו עם הפרטיזנים, אמיל ואימו מצאו מקלט בבית איכרים, תוך התחזות לנוצרים. הגרמנים תפסו את אמיל ואימו ובהמשך גם את דוד והעבירו אותם למחנה סרד. ממחנה סרד הועברה האם למחנה ראוונסבריק והבנים הועברו לזקסנבורג. לאחר לילה אחד נלקח דוד לגרמניה. לאחר המלחמה שבו לביתם בני המשפחה ששרדו וביניהם גם דוד פרקש. אחיו, אמיל פרקש, ששירת בצבא הצ'כוסלובקי, ניצל סעיף חוק מיוחד שאיפשר לצ'כוסלובקים לשרת בצה"ל ועלה לישראל ב-1949, ובעקבותיו באו גם יתר בני המשפחה, בהם דוד. דוד פרקש, שכבר שיחק כדורגל בקבוצות צ'כוסלובקיות, הצטרף למכבי חיפה בשנת 1950 ושיחק כחלוץ שמאלי. הוא פתח בהרכב חמש פעמים והבקיע שער אחד ובהמשך, לאחר ירידה בכושרו ירד לספסל המחליפים. דוד פרקש פרש ממשחק פעיל והתחיל, בעידודו של מאמן הקבוצה הבוגרת, אוטו שלפנברג, לאמן את קבוצת הנוער של מכבי חיפה. מ-1955 היה למאמן כושר של מכבי חיפה וכעבור שנתיים, עם בואו של המאמן ההונגרי אנדור קיש מונה להיות עוזרו והמתרגם שלו. הנהלת מכבי חיפה שלחה אותו להשתלמות בבית ספר למאמנים נודע בקלן, גרמניה וכשחזר קיבל לידיו את אימון הקבוצה. פרקש אימן את מכבי חיפה מ-1959 עד 1961 והגיע איתה פעמיים למקום החמישי בליגה הראשונה וגם זכה ב"גביע סוכות". בהמשך עבר פרקש לאימון קבוצות נוספות, הפועל טבריה, הפועל חיפה, הפועל חדרה, שמשון תל אביב והפועל חולון. ביולי 1964 היה מאמן נבחרת חיל הים הישראלי במסגרת תחרויות גביע הרמטכ"ל. דוד פרקש באתר הרשמי של מכבי חיפה
אורמון-דסו

אורמון-דסוּ (בצרפתית Ormont-Dessous) היא רשות מקומית (קומונה) ב מחוז אגל בקנטון וו בשווייץ. אורמון-דסוּ מוזכרת לראשונה בשנת 1200 בשם "אורמון" (Ormont), ובשנת 1564 מוזכרת בשם בה-אורמון (Bas-Ormont). בעבר נקראה בגרמנית בשם אורמונד (Ormund) אך שם זה כבר אינו בשימוש. שטחה של אורמון-דסוּ נמצא על רכס האלפים הברניים מעל העיר אגל באזור אגל שבקנטון וו באמצע עמק גרנד-או (Grande-Eau valley). שטחה הכולל הוא 64.07 קמ"ר מתוכם 24.93 קמ"ר (38.9%) משמשים לגידולים חקלאיים, 29.07 קמ"ר (45.4%) הם שטחים מיוערים, 2.05 קמ"ר (3.2%) הם שטחים מיושבים, 1.26 קמ"ר (2%) הם שטחי מים (אגמים ונהרות) ו-6.71 קמ"ר (10.5%) הם אדמה לא יצרנית. המועצה גובלת ביישובים אגל, אולון, לזאן, קורברייה (Corbeyrier), ווילנב (Villeneuve), ובמועצות האזוריות שאטו ד'אה (Château-d'Œx) ואורמון-דסִי (Ormont-Dessus). במועצה האזורית אורמון-דסו נכללים היישובים הבאים: אורמון (Ormont) דסוּ (Dessous) לה ספיי (Le Sépey) לה פורקלה (La Forclaz) סרניה (Cergnat) לה מוסה (Les Mosses) לה קומבאלה (La Comballaz) לה וואט (Les Voéttes) מספר התושבים ברשות המקומית אורמון-דסו הוא 1,025 (נכון לדצמבר 2012). בעשר השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה ב-9.2% עקב הגירה ופחתה ב-5.5% עקב מאזן לידות ופטירות שלילי, ובסך הכל גדלה האוכלוסייה ב-3.4%. 93% מתושבי אורמון-דסו מדברים צרפתית כשפתם הראשונה, 3.1% דוברי גרמנית ו-1.5% פורטוגזית. 34% מהאוכלוסייה הם ילידי הרשות המקומית אורמון-דסו, 29.9% הם ילידי מקומות אחרים בקנטון וו, 14% הם ילידי מקומות אחרים בשווייץ ו-11.8% נולדו מחוץ לשווייץ. בשנת 2009 9.1% מהאוכלוסייה היו בין הגילאים 0-9, 12.2% בין הגילאים 10-19, 8.1% בין הגילאים 20-29, 13.8% בין הגילאים 30-39, 13.8% בין הגילאים 40-49, 15.2% בין הגילאים 50-59, 13.4% בין הגילאים 60-69, 7% בין הגילאים 70-79, 5.8% בין הגילאים 80-89, ו-1.6% שעברו את גיל תשעים. להלן השינויים בגודל האוכלוסייה באורמון-דסו בעשורים האחרונים: מדיה וקבצים בנושא אורמון-דסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורמון-דסו אורמון-דסו, באתר המילון ההיסטורי של שווייץ, בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית