laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האש והעצים

האש והעצים הוא קובץ הסיפורים השמיני מאת ש"י עגנון שיצא לאור בשנת 1962 בהוצאת שוקן. זהו הקובץ האחרון שיצא עוד בחייו של עגנון. בסוף הקובץ הכניס עגנון קטע "התנצלות" שבו הוא מתייחס לכל אחד מחלקי הספר ומספר כמה פרטים אודותיו, או מבהיר את תוכנו הכללי. כמו כן, הוא מתנצל בפני הקוראים על כך שהוא מביא לדפוס ספר שלא נשלם: באמת היססתי תחילה לפרסם ספר שלא נשלם. דומה הייתי בעיני כמי שמזמין אורחים לסעודה גדולה ואינו מביא לפניהם אלא דברים הבאים לפני הסעודה. באה דמות דיוקנם של אותם שבאו בספר. אמרתי לי אם אין כאן כל מאורעותיהם הזכרת נשמותיהם ודאי יש כאן. וטוב ויפה שניתן להם שם ושארית בכתב עברי ובלשון הקודש. שמו של הקובץ לקוח מתיאור עקידת יצחק בספר בראשית. השם ניתן על ידי הרב המקובל אפרים אברט, חברו של עגנון שהסופר שמע ממנו חלק מהסיפורים. הקובץ מכיל בתוכו כמה קובצי סיפורים קטנים יותר: לפי הצער השכר - סיפור "על רבותינו הפייטנים הקדושים נוחי נפש, שקילוסו של הקדוש ברוך הוא וצערם של בניו עולה מפיוטיהם". קורות בתינו - קובץ המכיל ארבעה סיפורים קצרים "מסורת סיפורים של משפחה אחת... שתחילתם בפולין וסופם בפולין ואמצעיתם ארץ ישראל ואיטליה ושאר ארצות וזמנם תשעה דורות". כוללים גם את הסיפור על "ר' משה מבקש" - "מסיפורי בית משפחתנו מצד אמי מורתי עליה השלום". מעוז ומחסה - קובץ של ארבעה סיפורים על חכמי אשכנז הקדומים (בהם רש"י), "סיפורי אגדות ששמעתי משלומי אמוני ישראל". סיפורים נאים של ר' ישראל בעל שם טוב - קובץ של אחד עשר סיפורים על הבעל שם טוב, תלמידיו ותלמידי תלמידיו. ספר תכלית המעשים - קובץ של ארבעה סיפורים על "אחינו שבגליציה בזמן שהיו שרויים בצלה של מלכות אוסטריך...עד לאותו תשעה באב שנת תרע"ד שהתחילה בו המלחמה הגדולה..." בני עירי - שני סיפורים- "עיני לאה" ו"מלאך המוות והשוחט" על בני עירו של עגנון. עם עצמי - שני סיפורים- "האתרוג" ו"הסימן" הלקוחים מחייו של עגנון בירושלים. עד עולם - סיפורו של הדוקטור עדיאל עמזה שחקר את תעלומות גומלידתא, ולצורך המחקר נכנס לבית המצורעים ו"לא הניח את עבודתו ולא זז ממקומו וישב שם עד עולם". מידע על האש והעצים בקטלוג הספרייה הלאומית חן מלול, הפוסט בפייסבוק שפתר את תעלומת ההקדשה מימי השואה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29.07.2018
טבע תום

טבע תום (באנגלית: Tree Fu Tom) היא סדרת טלוויזיה בריטית מצולמת-ממוחשבת לילדים של רשת CBeebies. הסדרה שודרה בממלכה המאוחדת ב-BBC וב-CBeebies ובארצות הברית ברשתות Universal Kids ו-NBC. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הופ! החל משנת 2012. בפתיח חוגר תום את חגורת הקסמים, מתכווץ לגודל של חרק וחובר לחבריו דביק, אריאלה, כדרדור וזיגזו ב"עיר היער" ויוצא עמם להרפתקאות. בעת צרה הוא נעזר בכוחות הקסם. תוֹם - ילד מעופף, הדמות הראשית בסדרה, בעת צרה הוא נעזר בכוחות הקסם. דבִיק - שדון שמתקפל לבלוט, חברו של תום, מגושם מאוד בטיסות. אריאלה - פרפרית המנהלת את החווה בעיר היער, בוקרת. כֳדֲרדוּר - כדורית ממין זכר וחברו של תום, בעל קסדה. זיגזו - צפרדע ממין זכר וחברו של תום, ממציאן שעובד המצאות משונות. אילנית - מורה לקסמים. פאפי וג'יף - שתי פטריות רעל אשר גורמות לצרות צרורות. רִיקִטִי - עכביש זקן, בתחילה נפוץ השמועה שהוא עכביש צעיר ורגזן אבל בסוף התברר כעכביש זקן ונחמד. הולוצג - שעון המידע של תום. "טבע תום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טבע תום", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "טבע תום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "טבע תום", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניטריט

ניטריט (בעברית: יון החנקית) היא תרכובת בעל הנוסחה המולקולרית NO 2 − {\displaystyle {\ce {NO2-}}} . זהו יון סימטרי - אורך הקשרים בין האטומים זהים, והזווית ביניהם עומדת על כ-120°. בפרוטונציה נוצרת החומצה החלשה - חומצה חנקיתית. יון החנקית יכול להיות מחוזר או מחומצן. החנקית חשובה גם בביוכימיה, וגם בתפקידה בניטריפיקציה. מדיה וקבצים בנושא ניטריט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטואן דה פוון

אנטואן דה פֵווָן (בצרפתית: Antoine de Févin;‏ סביבות 1470 – 1511/12) היה מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית מתקופת הרנסאנס. תקופת פעילותו חפפה לזו של ז'וסקן דה פרה, ויש לו הרבה מן המשותף עם בן תקופתו המפורסם ממנו. פוון נולד ככל הנראה באראס, בנו של חבר במועצת העירייה. אחיו רובר דה פוון היה גם הוא מלחין. קרוב לוודאי, שאנטואן עזב את אראס בסוף שנות ה-80' של המאה ה-15, אם כי אין ראיה לכך שנסע לאיטליה, היעד המקובל ביותר על המלחינים הפרנקו-פלמיים בימיו. בשנות ה-90' היה כנראה לכומר (אם כי אין תיעוד ידוע לכך כיום), וייתכן גם שקיבל תואר מוסמך באוניברסיטה, הואיל ובהמשך חייו נודע בתואר מייסטר (maistre). בשנת 1507 עבד כזמר ומלחין בקאפלה המלכותית של לואי ה-12, שהילל אותו בפה מלא. אנטואן דה פוון מת בבלואה. תאורטיקאי המוזיקה והביוגרף השווייצרי היינריך גלאריאן ציין בכתבים משנת 1547, שפוון היה מחסידי ז'וסקן וכי הלך לעולמו בגיל צעיר; עוד הזכיר אותו כמלחין מאורליאן, אף כי סביר להניח שבכך כיוון לקשר שהיה לעיר זו עם חצר לואי ה-12. כל המוזיקה של אנטואן דה פוון ששרדה מתקופתו הנה ווקאלית. הוא כתב מיסות, מוטטים ושאנסונים. מבחינה סגנונית, המוזיקה שלו דומה לזו של ז'וסקן בבהירות המרקם והעיצוב. ובטבעה המתקדם יחסית: ניכר שפוון כתב בסגנונות העכשוויים ביותר לזמנו ואימץ את השיטה של הצבת קטעי אימיטציה לנגד קטעים הומופוניים, שהתבלטה בסביבות 1490. שלא כז'וסקן, נתן פחות את דעתו על ההצבה הקפדנית של הטקסט ויותר על מבנה צורני; היחס בין מילים בודדות למוזיקה מסורבל לעיתים, אף כי במבנים בקנה מידה גדול קל יותר לעקוב אחר כתיבתו. פוון נטה גם חיבה מיוחדת לתחבולה של הצבת דואטים ווקאליים לעומת המצלול המלא של המקהלה. בחלק מיצירתו השתמש פוון בטכניקה של פנטזיה קונטרפונקטית חופשית, שז'וסקן ליטש בהמשך לכלל שלמות, טכניקה שבה אין שימוש באימיטציה מחמירה; קטעי קנטוס פירמוס עוברים כחוט השני במרקם ומעניקים תחושה של אחדות כללית ושל שוויון מושלם בין כל הקולות. מכלל יצירתו, שרדו 14 מיסות, 3 קינות, 3 מגניפיקטים, 14 מוטטים ו-17 שאנסונים. האסכולה הפרנקו-פלמית Articles "Antoine de Févin" and "Robert de Févin," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 אנטואן דה פוון, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטואן דה פוון, באתר Discogs (באנגלית) אנטואן דה פוון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הווארד מאייר בראון והרמן קיי, "אנטואן דה פוון" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב
בהמות (להקה)

בהמות (Behemoth) היא להקת בלאקנד דת' מטאל מפולין. הלהקה נוסדה ב-1991 בידי הסולן נרגל (שם אמיתי: אדם דרסקי), שהיה החבר הקבוע היחיד בלהקה. האלבומים הראשונים של בהמות היו מבוססים על טהרת הבלאק מטאל, וניגנו בסגנון שלא היה שונה בהרבה מהלהקות האחרות של הז'אנר. מאז האלבום Pandemonic Incantations (יצא ב-1998) הלהקה התחילה לשלב אלמנטים רבים של מוזיקת הדת' מטאל, ובכך הפכו ללהקת בלאקנד דת' מטאל. בהמות ידועים כלהקה באיכות הקלטה גבוהה. מאז המעבר שלהם מז'אנר הבלאק המסורתי הם זכו לפרסום רב וכיום הם נחשבים לאחת הלהקות המובילות בעולם המטאל בכלל ובעולם הבלאק והדת' בפרט. נכון להיום הלהקה הופיעה חמש פעמים בישראל. ההופעה הרביעית של הלהקה בישראל התקיימה ב-2014, על רקע מספר ביטולים של הופעות של להקות וזמרים שונים בשל המתיחות הביטחונית. באותו זמן הוציאה הלהקה הודעה למעריציה הישראליים בערוץ היוטיוב שלה לפיה אין בכוונתה לבטל את ההופעה. אדם "נרגל" דרסקי - גיטרה בס (1995-1991), גיטרה, שירה (1991-הווה) זביגנייב "אינפרנו" פרומינסקי - תופים, כלי הקשה (1999-1997, 2000-הווה) תומאס "אוריון" ורובלסקי - גיטרה בס, שירה (ליווי) (2003-הווה) בל רייונלוק - תופים, כלי הקשה, שירה (ליווי) (1996-1991) "דסיקרייטור" - גיטרה, שירה (ליווי) (1992-1991), גיטרה בס, שירה (ליווי) (1992) "אורקוס" - גיטרה בס, שירה (ליווי) (1993) "פרוסט" - גיטרה, שירה (ליווי) (1994-1993) "לס" - גיטרה בס, שירה (ליווי) (1997-1995, 1999-1998), גיטרה (1999) "מפיסטו" - גיטרה בס, שירה (ליווי) (1999-1997) "הבוק" - שירה (ליווי) (2003-2000) אתר האינטרנט הרשמי של בהמות בהמות, ברשת החברתית פייסבוק בהמות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בהמות, ברשת החברתית אינסטגרם בהמות, ברשת החברתית טיקטוק בהמות, סרטונים בערוץ היוטיוב בהמות, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בהמות, באתר ספוטיפיי בהמות, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) בהמות, באתר Last.fm (באנגלית) בהמות, באתר AllMusic (באנגלית) בהמות, באתר MusicBrainz (באנגלית) בהמות, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) בהמות, באתר דיזר בהמות, באתר Yandex.Music (ברוסית) בהמות, באתר Discogs (באנגלית) בהמות, באתר Songkick (באנגלית) בהמות, באתר Genius בהמות, באתר בילבורד (באנגלית) בהמות, באתר טיידל (באנגלית) דף הלהקה במטאלסטורם אור ברנע, מתנהגים כמו בהמות, באתר ynet, 11 באוגוסט 2009 אלכסנדרה לוקש וניר כהן, "הקהל בישראל הוא מהטובים בעולם", באתר ynet, 19 בפברואר 2019 וידאוקליפים BEHEMOTH - OPVS CONTRA CVLTVRAM (Live Atop The Palace of Culture), סרטון בערוץ "Behemoth", באתר יוטיוב (אורך: 19:37)
CAC

CAC (ראשי תיבות של Common Access Card) הוא שם קוד לרגולציה של הממשל האמריקני. קיימות מספר משמעויות פרקטיות לרגולציה זו אך המשמעות השכיחה היא הדרישה כי ביצוע הזדהות (authentication) למערכת, ליישום או למחשב תתבצע על ידי כרטיס חכם פיזי ולא על ידי שם משתמש וסיסמה. ככל הנראה, כבר עד סוף שנת 2014, כל יישום אשר נמצא בשימוש של חברה פדרלית, צריך לאפשר מצב עבודה בו כניסה למערכת תתבצע אך ורק על ידי כרטיס CAC. הממשל מעודד חברות תוכנה אשר מאפשרות מצב עבודה זה לקבל הסמכה בסיסית המאשרת כי התוכנה תומכת באופן בסיסי ב-CAC. ההסמכה הזו ניתנת על ידי החברה הפדרלית JITC. על כרטיס CAC ישנם מספר certificates בפורמט X.509. רק חלק מתעודות אלה מורשות להיות בשימוש לזיהוי ה end user. הם יכולות להיות client certificates בעת הקמת ערוץ ה-SSL מתחנת הקצה לשרת (או לפרוקסי שנמצא לפניו). זיהוי המשתמש עצמו נמצא בשדה subject ב-client certificate. לרוב יהיה רשום זיהוי המשתמש ב-attribute בשם "CN" או "EMAIL". מדיה וקבצים בנושא CAC בוויקישיתוף JITC What is CAC
ביג צ'יף

"ביג צ'יף" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין המוצב בקריית שמונה. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 יצר תומרקין שורה של פסלים המורכבים מאסמבלאז' של חלקי נשק. אחד מאותם פסלים הייתה עבודה בשם "ביג צ'יף", שנועדה להצגה בחלל סגור. ביולי 1967 הציע תומרקין לאלוף פיקוד הצפון, דוד (דדו) אלעזר, להקים פסל שבסיסו טנקים צבועים בצבעי היסוד. בתיווכו של דדו הסכים אשר ניזרי, ראש מועצת קריית שמונה, להקים את הפסל בשטח המועצה. עבור הקמת הפסל קיבל תומרקין במאי 1968 כלי נשק שנתפסו על ידי צה"ל בזמן מלחמת ששת הימים ובהם שלושה משחיתי טנקים מסוג SU-100, חמישה תותחי בופורוס, שישה תותחי נ"מ ועוד מבחר של כלי נשק שהוצאו מכלל שימוש. האנדרטה נחנכה ב-27 באוגוסט 1968. הפסל מורכב משורה בת שלושה משחיתי טנקים הצבועים בצבע צהוב, כחול ואדום וקשורים בשרשראות אל עמוד שבראשו אסמבלאז' של חלקי נשק בצבע שחור. תומרקין תיאר את הפסל כ"אנדרטה לאלימות ולטירוף", כ"עליונות רוח האדם על איום המכונה" וכקריקטורה של קידמה מודרנית. צביעת הטנקים, טען תומרקין, הופכת אותם ל"קונטרפונקטים" לסביבתם ומעניקה להם מראה של מעין צעצוע מאיים. תומרקין הקים אנדרטת נצחון בקריית שמונה, דבר, 12 באוגוסט 1968 אנדרטה של תומרקין הושלמה בקריית שמונה, מעריב, 12 באוגוסט 1968 יגאל תומרקין, ביג צ'יף בקריית שמונה, מעריב, 6 בספטמבר 1968 ביג צ'יף, בבלוג נעמוש, 1 באוגוסט 2019 ראו: תומרקין, יגאל, I תומרקין, מסדה, 1981, עמ' 87. ראו: תומרקין, יגאל, I תומרקין, מסדה, 1981, עמ' 87. ראו:תומרקין הקים אנדרטת נצחון בקריית שמונה, דבר, 12 באוגוסט 1968
אוסטי נד לבם

אוּסְטִי נָדּ לָבֵּם (בצ'כית: Ústí nad Labem ‏האזנה‏Ⓘ‏, בגרמנית: Aussig) נכון לשנת 2021, היא העיר התשיעית בגודלה בצ'כיה, בירת מחוז אוסטי נד לבם, שבצפון-מערב המדינה. אוסטי שוכנת באזור הררי, בנקודת המפגש של הנהרות אלבה ובילינה. ערך מורחב – קהילת יהודי אוסטי נד לבם קהילת יהודי אוסטי נד לבם היא קהילה יהודית אשכנזית, השוכנת בעיר אוסטי נד לבם שבחבל בוהמיה, בצ'כיה. הגעת יהודים לעיר באופן מאורגן החלה רק לאחר מתן זכויות אזרח ליהודי חבל בוהמיה בשנת 1848. רבים מיהודי העיר ברחו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בעיקר לאחר סיפוח חבל הסודטים. שאר יהודי העיר שנשארו שולחו החל מנובמבר 1941 למחנות ההשמדה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הקהילה מחדש על ידי מעטים מהקהילה המקורית ניצולי המחנות, ורבים מיהודי רוסיה הקרפטית ומעוד כמה יישובים קטנים. לאוסטי נד לבם שלוש ערים תאומות: הממלכה המאוחדת הלטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת גרמניה קמניץ, סקסוניה, גרמניה רוסיה ולדימיר, רוסיה מדיה וקבצים בנושא אוסטי נד לבם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסטי נד לבם אוסטי נד לבם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ז'רמן דה ברי

זֶ'רְמֶן דֶּה בְּרִי (בצרפתית: Germain de Brie, בלטינית: Germanus Brixius;‏ 1490 – 1538) היה משורר, מלומד והומניסט צרפתי איש הרנסאנס. הוא היה ידידו הקרוב של ארסמוס מרוטרדם, ונתפרסם בעיקר בשל המריבה הספרותית שהייתה לו עם תומאס מור. ז'רמן דה ברי נולד באוסר שבצרפת, שם למד משפטים. אחר כך יצא למסע ברחבי אירופה ונעשה "חברותא" להנריקוס קורנליוס אגריפה. מ-1508 למד אצל יאנוס לאסקריס ובאותה תקופה התיידד עם ארסמוס מרוטרדם. הוא שימש מזכירו של לוּאָה דה אַמְבּוּאָז, הבישוף של אלבי, ואחר כך של המדינאי הצרפתי ז'ן דה גֶּנֶה. אחרי מותו של ז'ן דה גנה ב-1512 פנה אל אן מברטאן, מלכת צרפת, כדי שתהיה לפטרוניתו. היא נעתרה לו אחרי שהציג בפניה יצירה שכתב, "Chordigerae navis conflagratio" ("השריפה של האונייה קורדלייר"), פואמה בלטינית על אובדנה זה לא כבר של אוניית הדגל הברטאנית "קורדלייר" בקרב סן מתייה בין ציי אנגליה וצרפת. היצירה תורגמה עבור המלכה לצרפתית על ידי פייר שוּקִי (Pierre Choqué), והיא המפורסמת ביותר מכל כתביו. הפואמה הציתה מריבה ספרותית עם המלומד והמדינאי האנגלי סר תומאס מור, בחלקו משום שמתחה ביקורת על המפקדים האנגליים, אך גם בשל ההפלגה בתיאור אומץ לבו של מפקד האונייה הברטאני, הרווה פורטסמוגה (Hervé de Portzmoguer). באפיגרמות ששלח תומאס מור אל דה ברי הוא מגחך על דברי המשורר אודות "הרווה הנלחם ללא הבחנה עם ארבעה כלי נשק ומגן; אפשר שהדבר חמק מעייניך, אך ראוי שהקורא ידע למפרע כי היו להוורה ארבע ידיים." דה ברי, שנפגע מהתקפתו של מור, חיבר תשובה תוקפנית, סאטירה בחרוזים בלטינית בשם "אנטימורוס" (Antimorus, 1519) לה הוסיף נספח ובו "רשימה עמוד-אחר-עמוד של הטעויות בפואמות של מור". סר תומאס לא נשאר חייב וכתב מיד פמפלט עוקצני, Letter against Brixius, אך כאן התערב ארסמוס ושכנע את מור לעצור את מכירת החיבור ולהניח לעניין. דה ברי נתמנה לארכידיאקון של אלבי, ובנוסף לתפקידיו כמזכיר של המלכה אן והממונה על חלוקת כספי הצדקה (אלמונר) מילא גם משרות חשובות נוספות בשורות הכנסייה. ב-1522 שב דה ברי ללימודי יוונית. הוא החל מתרגם את כתביו של התאולוג היווני יואנס כריסוסטומוס, כי חשב שהם ראויים לתפוצה רחבה. ארסמוס סייע לו במלאכה זו. מאוחר יותר התערב דה ברי במריבות בין ארסמוס ומלומדים אחרים, ובמיוחד בזו שנתגלעה עם גיום בידה בעקבות פרסום החיבור "קיקרוניאנוס" (Ciceronianus) שכתב ארסמוס. ב-1536 כתב דה ברי נקרולוג מלא שבחים על ארסמוס. Chordigerae navis conflagratio, פריז 1513. Antimorus, פריז 1519. Epitaphien für Erasmus (entst.1536), בתוך: Catalogi duo operum Desiderii Erasmi. בזל 1537. Stanford University – Agrippa-Nettesheim. Jennifer Britnell, "Court Poets of Louis XII and Anne of Brittany" in Sarah Alyn Stacey (ed). Court and Humour in the French Renaissance: Essays in Honour of Professor Pauline Smith, Peter Lang, 2009, p.50. Donald Stone, "The Herveus of Germanus Brixius". In: Tournoy, Gilbert (editor). Humanistica Lovaniensia, vol. xxix-1980. Leuven University Press. p. 176. Marius, Richard (1999). Thomas More: A Biography. Harvard University Press. p. 58. Marius (1999), p. 58. Peter G. Bietenholz, Thomas Brian Deutscher, Contemporaries of Erasmus: A Biographical Register of the Renaissance and Reformation, Volume 1, University of Toronto Press, 2003, p. 200. Bietenholz (2003), p. 200.
וולף ארלברוך

ווֹלְף אֶרְלְבְּרוּךְ (בגרמנית: Wolf Erlbruch;‏ 30 ביוני 1948 – 11 בדצמבר 2022) היה סופר ומאייר פוסטמודרני של ספרי ילדים. כמאייר, ארלברוך שילב טכניקות יצירה מגוונות והסגנון שלו, הנוטה לסוריאליזם, הוא מודל לחיקוי. כסופר, למרות קהל הקוראים הצעיר שלו, ארלברוך עסק לעיתים בנושאים כמו מוות ומשמעות החיים. עשרות הספרים אותם הוציא לאור זיכו אותו בפרסים רבים וחשובים, ביניהם פרס ספרות הילדים הגרמנית (Deutscher Jugendliteraturpreis) ופרס אנדרסן - הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער. עבודתו כמאייר התאפיינה בשילוב מתוחכם של קולאז'ים ואיורים המדברים הן אל מבוגרים והן אל ילדים. ספריו תורגמו לשפות רבות, הומחזו ורבים מהם הפכו לקלאסיקות מודרניות. באפריל 2017 זכה ארלברוך בפרס אסטריד לינדגרן לספרות ילדים, בסך 5 מיליון קרונות שוודיות (555 אלף דולר). בנימוקי השופטים לפרס נכתב כי "ארלברוך מרחיב את הגבולות של ספרות הילדים ומתאר דברים קשים בחיים, כמו התמודדות עם מוות של אדם קרוב, בחמימות ובלי סנטימנטליות".. ארלברוך נולד בוופרטל שבגרמניה ולמד עיצוב גרפי. הוא עבד כפרסומאי ומאייר מגזינים, עד שהחל לאייר ספרי ילדים. בשנת 1990 התמנה כפרופסור לאיור באוניברסיטת דיסלדורף, ובשנת 1997 כפרופסור באוניברסיטת וופרטל. על חולד קטן שרצה לדעת מי עשה לו על הראש, הוצאת כתר 1996. סבתא מעופפת, הוצאת כתר 1998. יוהב, הוצאת כתר 2000. השאלה הגדולה, הוצאת צלטנר 2005. וולף ארלברוך (1948-), דף שער בספרייה הלאומית וולף ארלברוך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולף ארלברוך, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וולף ארלברוך, באתר MusicBrainz (באנגלית) וולף ארלברוך, באתר Discogs (באנגלית) איתמר זהר, המאייר הגרמני וולף ארלברוך זכה בפרס אסטריד לינדגרן - הגבוה ביותר לספרות ילדים, באתר הארץ, 5 באפריל 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום

דבר מצחיק קרה בדרך לפורום (באנגלית: A Funny Thing Happened on the Way to the Forum) הוא מחזמר מאת סטיבן סונדהיים (להיטים), ברט שבלוב ולארי גלברט, שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1962. בשנת 1966 הופק על פי המחזמר סרט קולנוע בבימויו של ריצ'רד לסטר. המחזמר מהווה עיבוד של פארסות מימי רומא העתיקה, בעיקר על סמך מחזותיו של פלאוטוס. בסיס העלילה, המסתבכת והולכת, הוא סיפורו של עבד בשם סודלוס, המסייע לבעליו (צעיר בשם הירו) להשיג נערה בתולה (פיליה), שנמכרה כבר למפקד הצבא (מילס גלוריוסוס) עבור 500 מטבעות, וקונה בכך את חירותו. המחזה כולל קטעי סלפסטיק, חילופי-זהויות ומסכות לצד ביקורת חברתית. שם המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" (כך תורגם לעברית, באנגלית: "A Funny Thing Happened on the Way to the Forum") הוא פרפרזה על השורה הפותחת של הקומיקאים במופעי הוודוויל: "דבר מצחיק קרה לי בדרך לכאן...". המחזה זכה בפרס טוני למחזמר ולטקסט. המחזמר עלה לראשונה בתיאטרון אלווין בניו יורק ב-8 במאי 1962 והפך את השחקן זירו מוסטל לכוכב (הוא אף זכה בפרס טוני על תפקידו וגילם את דמותו גם בסרט הקולנוע), המחזמר הציג בברודוויי עד 29 באוגוסט 1964. ב-3 באוקטובר 1963 עלה המחזה בתיאטרון סטראנד בלונדון עם פרנקי האווארד בתפקיד הראשי. המחזמר שב והועלה על במות ברודוויי ב-1972 ובין 1996 ל-1998 בכיכובו של נייתן ליין בתפקיד הראשי (ומאוחר יותר החליפה אותו וופי גולדברג) בישראל הועלה המחזמר בתיאטרון הקאמרי ב-1994 בשם "דבר מצחיק קרה", בתרגום דן אלמגור ובבימויו של מיכאל גורביץ' בכיכובם של אלינור אהרון, ארז בן הרוש, רובי מוסקוביץ' ואחרים. ב-2014 ביים עמרי ניצן גרסה אחרת, בתרגום של אלי ביז'אווי, בכיכובם של שלמה בראבא, רמי ברוך, איתי טיראן, גדי יגיל, רונה-לי שמעון ואחרים. מדיה וקבצים בנושא דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום בוויקישיתוף תקציר העלילה (באנגלית) דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום במסד הנתונים IBDB (באנגלית) הקאמרי - מאז ולתמיד
סמל גליסיה

סמל גליסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית גליסיה שבספרד. המגן מעוצב כשדה כחול שבו מוטען גביע כסף המסמל את הגביע הקדוש. מעל הגביע מופיע עיגול לבן המסמל את לחם הקודש המסמל את מעמדה המיוחד של הקתדרלה בלוגו שבה מוצג כל העת לחם הקודש (ולא רק בזמן הסקרמנט). מסביב נמצאים שבעה צלבים כסופים, שלושה בכל צד ואחד למעלה והם מסמלים את שבעת המחוזות ההיסטוריים שהרכיבו את גליסיה. מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד. סמל ממלכת גליסיה הקדום ביותר שידוע, כנראה מהמאה ה-13, היה שדה כחול שבו שלושה גביעי זהב. לאחר זמן השתנה הסמל לשדה כחול ובו גביע אחד מכוסה והצלבים נוספו לדגל במאה ה-16. הסמל לא היה בשימוש במהלך שלטונו הרודני של פרנסיסקו פרנקו שניסה לאחד את כל חלקי ספרד ולא התיר גילויי ייחודיות ועצמאות. הוא עוצב מחדש באקדמיה המלכותית של גליסיה ב-1972 ונקבע בחוק ב-29 במאי 1984. מוטיבים מתוך הסמל מופיעים גם בחלק מסמלי המחוזות והערים בגליסיה, כגון סנטיאגו דה קומפוסטלה. דגל גליסיה מדיה וקבצים בנושא סמל גליסיה בוויקישיתוף פירוט הסמל וההיסטוריה שלו הסמל באתר דגלי העולם הסמל באתר מועצת גליסיה
פנדורה וירוס

נגיף פנדורה (שם מדעי: Pandoravirus) הוא נגיף שנתגלה בשנת 2013 על ידי מדענים צרפתים. זהו הנגיף השני בגודלו שנתגלה. אורכו כמיקרומטר, ואורך הגנום שלו בסביבות שני מיליון זוגות בסיסים. נגיף פנדורה נראה כתא חיידק (ואף ניתן לראותו במיקרוסקופ אור, עקב גודלו), אך אין לו מערכות לייצור ושימור אנרגיה, הוא איננו מסוגל לייצר חלבונים בעצמו, והוא מתרבה רק באמצעות היותו טפיל לאמבה, כאשר בכל פליגה מופיעים מספר נגיפים. תכונות אלו הופכות אותו לנגיף על פי ההגדרה, אולם גדלו וצורתו דומים יותר לחיידק. גם הגנום שלו שונה ברובו מגנומים ידועים. רק כ-7% מהגנים שלו משותפים ליצורים אחרים. הנגיף נקרא על שם פנדורה משום שתכונותיו מעלות שאלות רבות על מה שהמדע חשב בנושא מוצא החיים, דבר שנראה כפתיחת תיבת פנדורה מן המיתולוגיה. לצד הסברה כי יש ליצור ממלכה חדשה במיון עולם החי, יש המעלים את האפשרות כי מקורו של נגיף פנדורה הוא ממאדים. פנדורה וירוס, באתר NCBI (באנגלית) פנדורה וירוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Emma Innes, Never-before-seen GIANT virus found that's so unusual it may have come from Mars, Daily Mail, ‏19 July 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוברט הוברט

הוברט הוברט הוא קומיקס עברי מאת אריאל ויסמן. מאפייניו העיקריים של הקומיקס הם שימוש נפוץ בנונסנס ובהומור שחור, ופגיעה חוזרת ונשנית במיעוטים, בעיקר הומוסקסואלים. מדמויות הקומיקס התפתח קומיקס נוסף - "אודי". הוברט הוברט - הדמות הראשית בקומיקס. הוברט הוא אלפקה, והוא מוצג כהומופוב, גזען, ימני קיצוני ואינפנטיל. שושו - חברו הטוב ביותר של הוברט. שמן וסגול. מנהל ירקניה ויש לו פֶטיש לתפוחי אדמה. שושו הוא בן זוגה של גיגית. הומו - חבר נוסף בחבורה. הוא מייצג את הקהילה ההומוסקסואלית, ולכן יש לו שמלה ורודה, שיער ירוק ודילדו שנמצא תמיד צמוד אליו. הומו מושפל תדיר על ידי הוברט. טום הנקס - חבר נוסף של הוברט, המתפקד לעיתים כמדריך רוחני, וגם הוא, כשאר הדמויות בקומיקס, מגלה נטיות הומוסקסואליות. יונקרא יונקרא - אויבו הגדול של הוברט. יונקרא הוא הלוזר האולטמטיבי, ותוכניותיו הזדוניות נכשלות בזו אחר זו. גיגית - חברתו לחיים של שושו, והנקבה היחידה בקומיקס. טוטה - יצור אדום בעל צורה גאומטרית אשר מינו אינו ברור. "הוברט הוברט" התחיל את דרכו כקומיקס באתר האינטרנט 'דורימני עורלה', בו הוצגו קומיקסים ואנימציות נוספים, בעיקר פרי עטו של אמיר דורי. הקומיקס המינימליסטי צויר בסגנון פיקסל ארט בעזרת תוכנת צייר של Windows. הקומיקס מורכב בעיקר ממספר קטן של ציורים שהועתקו והודבקו שוב ושוב. הקומיקס התחיל כסדרה של סטריפים יחידים בני שישה פריימים, שמתחילים ומסתיימים באותו פרק והדבר היחיד המשותף להם הוא הדמויות, אך בשלב מסוים החלה להתגבש עלילה והקומיקס עבר לפורמט של סיפור בהמשכים. כשהפופולריות של "הוברט הוברט" באינטרנט הייתה בשיאה, הוציא אריאל באוגוסט 2003 את החוברת הראשונה של "הוברט הוברט", בעידודם של גלנדון ואיזבלה, זוג קומיקסאים שליווה את אריאל בתחילת דרכו. החוברת, שצולמה במכונת צילום שחור-לבן ונמכרה ב-6 ש"ח לעותק, הציגה סיפורים ארוכים יחד עם סיפורים קצרים שלא פורסמו באינטרנט ושנוצרו במיוחד למהדורה המודפסת. כל הקומיקסים בחוברת (למעט אחד, שנכתב על ידי אריאל וייסמן וצויר על ידי הקומיקסאית זרובבלה) צוירו בתוכנת הפלאש, וכך נשמר המראה המינימיליסטי והממוחשב של הקומיקס המקורי. החוברת הושקה לראשונה בפסטיבל הקומיקס 2003. החוברת השנייה, שנקראה גם "הולידיי הוברט", יצאה לאור באוקטובר 2003 לכבוד החגים, והציגה סיפורים בעלי קשר קלוש לחגי ישראל, ביניהם הסיפור "מתנה לחג" (ע"ש שירם של נושאי המגבעת) בו יוצאים הוברט ושושו במסע להשגת מתנות לחגים, והסיפור "משמעות החגים", בו הוברט מחסל חשבונות עם כל אלו שמוזילים את ערכם של חגי ישראל. מהחוברת הזו והלאה, הקומיקסים המודפסים צוירו ידנית על ידי אריאל וייסמן, ולא בעזרת תוכנות מחשב. חוברת מס' 3 פורסמה בינואר 2004. בחוברת הרביעית סיפור אחד ארוך בכיכוב הדמות "טוטה", החליף את הפורמט של מספר סיפורים קצרים בכיכובו של "הוברט". חוברת מס' 5 הושקה בפסטיבל הקומיקס באוגוסט 2005, והייתה החוברת הראשונה בעלת עטיפה צבעונית. בחוברת הזו שבה המתכונת של החוברות הראשונות, ומופיעים בה שלושה סיפורים ושתי ביקורות תרבות, על הסרט "מטריקס" ועל הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", שנכתבו לכאורה על ידי דמותו של הוברט. הוברט הוברט ביקורת של גלנדון ואיזבלה על קומיקסי רשת ובהם 'הוברט הוברט' מאמר של אמיתי סנדי על קומיקס ישראלי וגם על 'הוברט הוברט'(הקישור אינו פעיל)
נאור גילאון

נאור גילאון (נולד ב-17 בפברואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בהודו, בסרי לנקה ובבהוטן. נולד בישראל. למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1989 הצטרף למשרד החוץ ומונה בשנת 1990 לסגן השגריר הישראלי בהונגריה, עד לשנת 1995. לאחר מכן היה סגן יועץ מדיני לראש הממשלה, ובתפקידים שונים במשרד החוץ. בין השנים 2002-2005 היה יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 2004 נחשד על ידי ה-FBI כי היה בקשר עם לארי פרנקלין שהואשם כי לקח חומרים חסויים מהפנטגון והעבירם לישראל. בשובו לישראל היה ראש המטה של שר החוץ אביגדור ליברמן, ומשנת 2009 היה סמנכ"ל משרד החוץ האחראי על ענייני האיחוד האירופי. בשנים 2012 עד 2016 כיהן כשגריר ישראל באיטליה ושגריר לא תושב בסן-מרינו. בחודש מרץ 2019 נבחר לשגריר ישראל בהולנד, מינוי שנכנס לתוקפו בספטמבר אותה שנה. ביוני 2021 אושר על ידי ממשלת ישראל השלושים ושש מינויו כשגריר ישראל בהודו וכן שגריר לא תושב בסרי לנקה ובבהוטן, תפקיד בו החזיק עד 2024. גילאון נשוי ואב לארבעה ילדים. נאור גילאון, באתר שגרירות ישראל בהולנד (בהולנדית) "שירתי בהרבה מדינות, התמיכה של ההודים בישראל היא הכי גדולה", בעיתון מקור ראשון, 17 ביוני 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.