ברכת הבנים

ברכת הבנים היא ברכה הנהוגה בחלק מקהילות ישראל, בה ההורים (או האב בלבד) מברכים את ילדיהם בליל שבת ובערב יום הכיפורים, ובקצת קהילות אשכנז גם במוצאי שבת. נוסח הברכה העיקרי הוא ההקדמה של ברכת יעקב - "ישימך אלהים כאפרים וכמנשה" ולאחריה שלושת הפסוקים של ברכת כהנים. ברכה זו היא מנהג שמתועד לראשונה בראשית תקופת האחרונים. במקרא בפרשת ויחי, מובא שכשברך יעקב את נכדיו אפרים ומנשה, הקדים ואמר ”וַיְבָרֲכֵם בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמוֹר: בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר': יְשִׂמְךָ אֱלֹוהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה” (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק כ'). לפי פרשני המקרא, הכוונה במילים "בך יברך ישראל" היא כי יעקב קבע שברכה זו תהיה נוסח קבוע של ברכה בה יברך ההורה את ילדיו. אולם מפסוק זה אין ללמוד חיוב או מצווה. מנהג ברכת הבנים הופיע לראשונה בסוף המאה השש-עשרה בספרו של הרב חיים בן בצלאל אחי המהר"ל מפראג, וכך הוא כותב: ונוהגים העולם שהאב מברך את הבן, וכן הרב את תלמידו, ביום הקדוש הזה, לפי שצינורי הברכות פתוחים בו, ואל תהי ברכת הדיוט קלה בעיניך. גם יש בו עוד טעם אחר, לפי שדרך האב שכועס תמיד על בנו ומקללו כל ימי השבוע, וכן הרב על תלמידיו, ולכך מקדים לברכו בתחילת השבוע, ומשברכו לא יכול לקללו עוד על דרך ״וברך ולא אשיבנה״. — ספר החיים (פרנסה וכלכלה פרק ו) מנהג זה השתרש בהרבה קהילות ישראל, ומובא גם הרב יוזפא שמש הביא בספרו מנהגי וורמיזא מנהג זה, גם הרב אהרן ברכיה ממודנה בספרו מעבר יבק תומך במנהג זה ומחזק אותו במקורות קבליים, את דבריו העתיק הרב יחיא צאלח בפירושו לתכלאל. הרב אפרים זלמן מרגליות והרב אברהם דנציג מביאים שהמנהג הנפוץ לברך את הילדים לפני ההליכה לבית הכנסת. נוסח הברכה הנפוץ הוא: לבנים: ישימך אלהים כאפרים וכמנשה. יברכך ה' וישמרך, יאר ה' פניו אליך ויחונך, ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום. השורה הראשונה היא ציטוט מדברי יעקב במעמד המפגש בינו לבין יוסף ובניו ”וַיְבָרְכֵם בַּיּוֹם הַהוּא, לֵאמוֹר, בְּךָ יְבָרֵךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, יְשִׂמְךָ אֱלֹהִים כְּאֶפְרַיִם וְכִמְנַשֶּׁה” (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק כ') השורה הבאה היא נוסח ברכת כהנים כלשונה. לבנות: (במקום השורה הראשונה): ישימך אלהים כשרה, רבקה, רחל ולאה. גרסה זו מושפעת כנראה מדברי העם לבעז במגילת רות, פרק ד', פסוק י"א, "יִתֵּן ה' אֶת-הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל-בֵּיתֶךָ, כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל". המנהג המקובל הוא שהאב מניח את ידיו על ראש הילדים בעת הברכה, בדומה למעשה יעקב בעת שבירך את בני יוסף – מנשה ואפרים. הרב יעקב עמדין לאחר שמביא מנהג זה בסידורו כותב שיש לברך בנשיאת ידיים על ראש הילדים. כדבריו כתב גם הרב יצחק למפרונטי ולדעתו יש להניח יד ימין על יד שמאל. בספרות ההלכה תמהו על מנהג זה שהרי קיים איסור להדיוט לברך את ברכת כהנים ככהן. מחמת חשש זה, מסופר הגר"א, שהאב לא יניח את שתי ידיו בעת הברכה, אלא יד אחת בלבד. אולם הרב עובדיה בשו"ת יחווה דעת דחה הסבר זה למסופר על הגר"א, ומביא טעמים נוספים להקל, ושכך נהגו המקובלים. בקהילות גרמניה היו שנהגו שגם האב וגם האם מברכים את הילדים בליל שבת. יש שנהגו שהאב מברך את בנו גם לפני כניסתו לחופה, ולהבדיל, סמוך לפטירתו של האב. במעט קהילות בירך כך המורה את תלמידיו, ובאחרות - רב בית הכנסת את ילדי המתפללים. בני עדות מזרח אחדות נוהגים שהאב פורס את טליתו על כל צאצאיו בשעת ברכת כוהנים, ומברכם. חיה פישרמן, ‏ברכת הבנים – רקע, ועיסוק בבעיה ההלכתית, באתר "דעת" הרב יוסף צבי רימון, ברכת הבנים, מתוך אתר ישיבת הר עציון יואב פרידמן, שיר חילוני לשבת, באתר ynet (ברכת הבנים והבנות בלחנו של מיכאל בן נעים) ברכת הסב לילדים בערב יום הכיפורים, 1914, באתר החינוך של הספרייה הלאומית כתב יד, ברכת הבנים, מאה 18-20, ירושלים, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית מידע על ברכת הבנים בקטלוג הספרייה הלאומית "ברכת הבנים", בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית סדר עבודת ישראל, עמ' 309. ראו פרשני רש"י, המהר"ל והרא"מ. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ז', עמוד א' ספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק כ'. מעבר יבק, שפתי רננות, פרק שלשה וארבעים. מטה אפרים סימן תרי"ט אות ב. חיי אדם סימן קמד, יט. עמודי שמים עמוד שמ"ד. ובסידור בית יעקב הנהגת ליל שבת סעיף ז. אנציקלופדיה פחד יצחק ערך ברכה. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קכ"ח, סעיף א'. סידור הגר"א ח"ב סימן פ"ז.