laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מלחמת המינים

מלחמת המינים הוא כינוי למאבק המתנהל בין גברים לנשים על מוקדי שליטה בחברה ובמשפחה. בספר בראשית, פרק א', לאחר בריאת האדם נוצרו הזכר והנקבה יחדיו ומעמדם הוצג כשוויוני-”זכר ונקבה ברא אותם”. לאחר סיפור גן העדן המתואר בפרק ג', המהווה את "החטא הקדמון" בנצרות, נקבע הבדל במעמד ותפקוד שני המינים. תפקיד הגבר- ”בְּזֵעַת אַפֶּיךָ תֹּאכַל לֶחֶם” ולעומתו תפקיד האישה ”בְּעֶצֶב תֵּלְדִי בָנִים”. מעמד הגבר לעומת מעמד האישה נקבע בפסוק ”וְאֶל-אִישֵׁךְ תְּשׁוּקָתֵךְ, וְהוּא יִמְשָׁל-בָּךְ” (ג', ט"ז). מכאן ואילך ניכרה המתיחות בין שני המינים אשר באה לידי ביטוי בכמה דמויות ביהדות ובנצרות- תפקיד הנשים "הקלאסי" התבטא בדמויות כמו מריה הקדושה, ואילו מקרים בהם יש התנגדות לסדר החברתי הקיים ניתן לראות בשופטים, ד'-ה' בסיפורם של דבורה הנביאה וברק בן אבינועם וכן בספר במדבר, פרק ל"ו- בנות צלופחד. באסלאם דמותה של האלמנה ח'דיג'ה מנוגדת לתפקיד האישה ביהדות ובנצרות, היא מוצגת כבעלת רכוש ומנהלת את הבית ביד רמה. לאור המבנה הפיזיולוגי הגברי, בתקופת ימי הביניים המוקדמים בהם העיסוק בחקלאות המשיך להיות מקור הפרנסה העיקרי, מודל התפקוד והמעמד המגדריים נשמרו כפי שהיו. מעמדה החזק של הכנסייה הקתולית באירופה והמלחמות בין הממלכות השונות (שהצריכו כוח גברי לוחם) היו גם הם גורם לכך. ביטוי להתנגדות למודל זה היה הלוחמת ז'אן ד'ארק, לוחמת הצבא הצרפתי שהואשמה במינות אך בשנת 1920 הוכרזה כקדושה מעונה. לאחר המצאת מנוע הקיטור, עם ההתפתחות הטכנולוגית שהביאה עימה המהפכה התעשייתית במרבית זמן ההיסטוריה הכתובה – במשך אלפי השנים שבין המהפכה החקלאית לבין המהפכה התעשייתית, שרר מצב שאינו נחשב כשוויוני בעיני רבים מבני זמננו. בין המהפכה החקלאית למהפכה התעשייתית, למעלה מ-95% מהאוכלוסייה התפרנסה מחקלאות והשאר היו בעלי מלאכה, סוחרים או פקידי ממשל ואנשי ממשל שהתפרנסו ממיסים. העבודה החקלאית נעשתה ברובה הגדול על ידי הגברים בשל היות גופם חזק יותר מגופן של הנשים. הגבר היה מפרנס המשפחה. בזכות חוסנם הגופני, הגברים היו, על פי רוב, הלוחמים היחידים. מצב זה הפסיק להיות מחויב המציאות בעקבות המצאת הרובה והמהפכה התעשייתית. שני אירועים אלה הפחיתו את הצורך בשרירים מפותחים ובממדי גוף גדולים עבור מי שמפרנס את המשפחה ונלחם. אולם, אלפי שנים של תרבות הרואה את האישה כנחותה, הקשו ועדיין מקשים על נשים בהגשמתן העצמית ועל החברה בהפקת תועלת מיכולתם של כל חבריה. בספר בראשית (פרק ג') נקבע הבדל בתפקוד של המינים - ”בְּזֵעַת אַפֶּיךָ תֹּאכַל לֶחֶם” לגבר, לעומת ”בְּעֶצֶב תֵּלְדִי בָנִים” לאישה. נוסף לכך הבדל מעמדי במשפחה, באמירה לאישה: ”וְאֶל-אִישֵׁךְ תְּשׁוּקָתֵךְ, וְהוּא יִמְשָׁל-בָּךְ” (ג', ט"ז). חתירתן של נשים לשוויון, ומאבק בין המינים כתוצאה מכך, התקיימה עוד לפני המהפכה התעשייתית. המחשה לכך ניתנת במחזהו של ויליאם שייקספיר "אילוף הסוררת", העוסק במלחמת המינים במשפחה. ההנחה, שישנו מאבק המתנהל בין גברים לבין נשים על מוקדי שליטה בחברה ובמשפחה, זכתה לביקורות אקדמיות וציבוריות. עופר קצ'רגין משרטט את מקור ההנחה בצמיחתו של הזרם הפמיניסטי-רדיקלי בארצות הברית של שנות השישים, ובפרט בספרות המדע הבדיוני הפמיניסטי-רדיקלי, שלימים חלחלה לתרבות הפופולרית והפכה לתמונת מציאות.[1] ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דאגלס איירקראפט קומפני

דאגלס איירקראפט קומפני (באנגלית: Douglas Aircraft Company) הייתה יצרנית תעופה וחלל אמריקנית, שייצרה מספר כלי טיס מפורסמים, מסחריים וצבאיים. החברה התמזגה עם מקדונל ליצירת מקדונל דאגלס. החברה נוסדה ביולי 1921 על ידי בוגר המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס דונלד ווילס דאגלס. בשנת 1927 העבירה את משרדיה מלוס אנג'לס לסנטה מוניקה. בשנות העשרים המאוחרות פיתחה את המטוס הימי דולפין, בשנות השלושים פתחה מפעלים חדשים בערים: שיקגו, לונג ביץ', וטלסה והחלה לייצר את סדרת ה-DC שלה. מלחמת העולם השנייה הייתה מקור רווח משמעותי עבור דאגלס. החברה ייצרה כמעט 30,000 כלי טיס בין השנים 1942-1945, וכוח העבודה שלה גדל עד לכ-160,000 עובדים. בסוף המלחמה ניצבה החברה בפני ביטול הזמנות של הממשל האמריקאי, ולכן פיטרה כ-100,000 מעובדיה. עלויות הפיתוח של המטוסים DC-8 ו-DC-9 היו לנטל כבד על דאגלס, ולכן בדצמבר 1966 ביקשה החברה הצעות מחיר לרכישתה וקיבלה את זו של מקדונל. שתי החברות התמזגו רשמית ב-28 באפריל 1967 תחת השם מקדונל דאגלס קורפוריישן. מדיה וקבצים בנושא דאגלס איירקראפט קומפני בוויקישיתוף היסטוריית הבטיחות של דאגלס איירקראפט קומפני, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) דפי מידע על דאגלס איירקראפט (באתר בואינג)
אמסלם

אמסלם הוא שם משפחה יהודי ספרדי שמתועד לראשונה בימי המאה ה-15 בספרד ובצפון אפריקה ושפירושו המילולי בעברית הוא "רודף צדק" או "שוחר שלום". השם נפוץ בעיקר בקרב יהודי ספרד ובפרט במרוקו ובאלג'יריה. האם התכוונתם ל... אברהם אמסלם – רב ואב בית הדין הרבני של טבריה אליאור אמסלם – שחקן ותסריטאי ברנאר אמסלם – מנהל ספורט צרפתי, נשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה אלי אמיתי – קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל ומנהל רשות הטבע והגנים (במקור: אליהו אמסלם) דוד אמסלם (כדורגלן) – כדורגלן ומאמן ישראלי דודי אמסלם – השר לשיתוף פעולה אזורי וחבר הכנסת מטעם הליכוד ולטר אמסלם – פוליטיקאי ואיש ציבור צרפתי חיים אמסלם – רב וחבר הכנסת חן אמסלם – שחקנית ישראלית יחיאל אמסלם – ממקימי סיירת מטכ"ל, מפקד הצוות הראשון ביחידה (כינוי: אמסה) יחיאל (קיטש) אמסלם – מלחין, מוזיקאי וגיטריסט ישראלי (גיטריסט להקת בנזין) יעקב אמסלם – במאי תיאטרון ומחזאי מאיה אמסלם – מפיקה ומפיצת סרטי קולנוע, אשתו של ליאור אשכנזי משה אמסלם – אב בית הדין הרבני של אשדוד נסים אליעד – עורך דין וחבר הכנסת (במקור: נסים אמסלם) עופר אמסלם – מנכ"ל התזמורת הסימפונית ירושלים ובעבר מנהל התזמורת האנדלוסית עידן אמסלם – מוזיקאי וגיטריסט להקת אורפנד לנד פריחה אמסלם – אשתו של הרב ישראל אבוחצירא הבבא סאלי פרנק אמסלם – פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי צרפתי-אמריקאי ריימונד אמסלם – שחקנית ישראלית רקפת אמסלם – זמרת-יוצרת ישראלית שמעון אמסלם – כדורסלן ופרשן ספורט ישראלי אמסלם תיירות ונופש – סוכנות נסיעות ישראלית שמרכזה בטבריה Levi, J et. al. 2000 Dictionnaire biographique du monde Juif Sepharade et Mediteranean, Editions Elysee, Montreal
מריבור

מָרִיבּוֹר (בסלובנית Maribor; בגרמנית Marburg an der Drau) היא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בסלובניה עם כ-100,000 תושבים. העיר משתרעת לגדות נהר הדראווה, נמצאת בחבל הארץ שטיריה תחתית ומהווה מרכז כלכלי ותרבותי לחלקה הצפון מזרחי של סלובניה וכן מרכז לגידול תפוחי-עץ. נמצא במקום שרידים להתיישבות אנושית פרה-היסטורית. ב-1164 תועדה טירה במקום והיישוב הוזכר כשוק ב-1204 וקיבל זכויות עיר ב-1254. מריבור הועברה לשליטת בית הבסבורג ב-1278 ועמדה ב-1480 וב-1481 בפני מצור של מתיאש הוניאדי וב-1532 וב-1683 מצור של העות'מאנים. שליטת בית הבסבורג בה הגיעה לסיומה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1918. לפני מלחמת העולם הראשונה 80% מתושבי העיר היו גרמנים והשאר סלובנים, אך בשל שליטת כוחות סלובנים בה היא הפכה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. העיר, יחד עם שאר חבל שטיריה תחתית, סופחה לגרמניה הנאצית ב-1941 וב-26 באפריל של אותה שנה אדולף היטלר ביקר בה. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה מריבור להיות חלק מיוגוסלביה ועם הכרזת העצמאות של סלובניה ב-1991 הפכה לעיר השנייה בגודלה בה, לאחר הבירה ליובליאנה. בניין עירייה משנת 1515 נמצא בכיכר גלאווני. אולם המבוא מעוטר בסגנון הבארוק וחזית המרפסות בסגנון הרנסאנס. מול היכל העירייה ניצב עמוד דבר משנת 1680. צפונית לבניין העירייה נמצאת הקתדרלה העתיקה משנת 1150 וצפונה ממנה מצודת העיר מהמאה ה-15 ובה מוזיאונים. למריבור קבוצת כדורגל בליגת העל הסלובנית, אן. קיי. מריבור, אשר נכון לשנת 2011, זכתה 11 פעמים באליפויות הליגה הסלובנית. ערכים מורחבים – יהדות סלובניה, בית הכנסת במריבור קיים אזכור לנוכחות יהודים בעיר החל מהמאה ה-12. מקרב בני הקהילה נמנו סוחרים ומלווים ברבית. ב-1277 הוקמה השכונה היהודית ובה בית כנסת, מקווה טהרה ותלמוד תורה. מבני המגורים אשר בלטו בנוף הסביבה כונו על ידי התושבים המקומיים "מגדל היהודים". כן הוקם בית עלמין. בראשית המאה ה-15 עמד בראש הקהילה הרב ישראל איסֶרלן בן פתחיה אשכנזי אשר כיהן במשרתו עד 1455. ב-1490 מנתה הקהילה 257 נפשות שהיוו רבע מכלל האוכלוסייה. ב-1497, גורשו יהודי מריבור (מרבורג) על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מבנה בית הכנסת הוחרם ובהמשך הוסב לכנסייה. במחצית השנייה של המאה ה-19, עת נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית שבו כמה עשרות יהודים להתיישב במריבור. ב-1931 נמנו במריבור 81 יהודים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו למריבור פליטים מפולין. ב-1940 נמנו בעיר 100 יהודים. ב-1941 נכבש האזור על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך, גורשו בני הקהילה למחנות ההשמדה. הקהילה לא שוקמה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שופץ מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה וב-2001 הוסב למוזיאון ובו מוצגת גם ההיסטוריה של הקהילה היהודית בעיר. מדיה וקבצים בנושא הגטו היהודי במריבור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריבור (בסלובנית) רשימת נרצחים בשואה מהעיר מריבור, במאגר המידע של יד ושם עמרי גלפרין, מריבור: בובה של עיר לטיול בסלובניה, באתר ynet, 4 ביוני 2012 מריבור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקהילה היהודית במאריבור, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 171-169.
מגדל הפסגה

מגדל הפסגה (באנגלית: Peak Tower; בסינית: 凌霄閣) הוא מרכז קניות ומסעדות הממוקם בבקע ויקטוריה (Victoria Gap) הממוקם בראש פסגת ויקטוריה שבהונג קונג, בסמוך לשיאה של הפיסגה. במבנה זה ממוקמת התחנה העליונה של הפוניקולר רכבל הפסגה. מרכז הקניות והרכבל מצויים בבעלות ובניהול קבוצת מלונות הונג קונג ושנגחאי (Hongkong and Shanghai Hotels) - המנהלים גם את מלון פנינסולה. למבנה צורת ווק ייחודית. המגדל ממוקם בגובה 396 מטרים מעל פני הים, 156 מטרים מתחת לשיאה של פסגת ויקטוריה. המגדל הוקם בבקע בפסגה, במטרה שלא לפגוע בקו הרקיע הטבעי של הפסגה, ותכנונו נעשה כך שגובהו לא יעלה על 428 מטרים מעל פני הים. ניתן אמנם לראות את המגדל מאזור סנטרל ומנמל ויקטוריה אולם שיאו של המגדל נמוך משיאה של פסגת ויקטוריה. בשנת 1868 הקים סר ריצ'רד מקדונל, מושל הונג קונג בית נופש על הפסגה במטרה ליהנות מאקלימה הנוח ביחס לאזור החוף של האי הונג קונג. בעקבותיו החלו עשירי האי להקים מבני נופש בפסגה. זמן מה לאחר מכן, בשנת 1873 הוקם על הפסגה מלון בבעלותו של אלכסנדר פינדלי סמית' (המלון נהרס בשריפה בשנת 1938), אשר בשנת 1881 ביקש וקיבל אישור להקים רכבל המוליך אל הפסגה. בשנת 1971 החלה בניית מרכז קניות במיקום תחנת הרכבל העליונה. מרכז קניות ומגדל תצפית זה (הדור הראשון של מגדל הפסגה) נפתח לציבור ב-29 באוגוסט 1972. בראש המגדל ניצבה "מסעדת המגדל" שניצבה על מבנה גשר שנתמך על ידי שני עמודים. המבנה הנוכחי הושלם בשנת 1997 בתכנונו של האדריכל הבריטי טרי פארל. למבנה שבע קומות ושטחו 10,400 מ"ר. במבנה ממוקמים מסעדות, חנויות, מוזיאון "המוזריות של ריפלי" (Ripley's Believe It or Not! Odditorium), וכן אטרקציה שנקראה "ההרפתקאה ההיסטורית של הונג קונג" (Hong Kong's Historical Adventure) במסגרתה נסעו המבקרים בין סצנות המתארות את ההיסטוריה של הונג קונג. בשנת 2000 נסגרה "ההרפתקאה ההיסטורית של הונג קונג" ובמקומה נפתח מוזיאון השעווה מאדאם טוסו הונג קונג. המבנה שופץ בשנת 2006 ונוספה לו קומה נוספת ומרפסת תצפית הצופה לעבר נמל ויקטוריה ונמל אברדין. מדיה וקבצים בנושא מגדל הפסגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל הפסגה
BootCamp

BootCamp היא תוכנת עזר ב-Mac OS X, המדריכה את משתמשי המחשב ביצירת מחיצה נפרדת ובהתקנת מערכות ההפעלה של מיקרוסופט או לינוקס על מחשב מקינטוש, לצד התקנת מערכת ההפעלה של המק. אחרי התקנת התוכנה ניתן ליצור את המחיצה הנפרדת למערכות־הפעלה נוספות, להתקין אותן ומאוחר יותר, לבחור תחת איזו מערכת־הפעלה ירוץ המחשב אחרי אתחול. דרישות המערכת של התוכנה הם: מק בעל מעבד של אינטל. דיסק התקנה של מערכת ההפעלה Mac OS X גרסה 10.5 לאופרד או 10.6 סנו לאופרד בנוסף למערכת המותקנת במק. דיסק זה נועד כדי להתקין את התקני מחשב המק על חלונות. 10 GB של מקום פנוי בכונן הקשיח (16 GB מומלצים ל Windows 7). ל־windows דיסק התקנה חוקי של אחת ממערכות ההפעלה הבאות: Windows XP Home edition או Professional רק 32 ביט. Windows Vista עם 32 או 64 ביט. Windows 7 עם 32 או 64 ביט. windows 8 windows 8.1 windows 10 מדיה וקבצים בנושא BootCamp בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של BootCamp ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגל

מַגָּל הוא כלי חקלאי קדום ששימש לקצירת יבול לפני המצאת החרמש והמקצרה. הוא מורכב מלהב מעוקל וידית קצרה. פנים העיקול הוא הצד החד, כך שהמשתמש יוכל להניף את הלהב אל בסיס היבול תוך כדי שהוא לוכד אותו בעיקול וחותך אותו באותו הזמן. לפי המיתולוגיה הצ'רקסית לפש היה זה שפרזל לראשונה את המגל בהרי הקווקז. האגדה מספרת כי באחד הימים פנתה קבוצת גברים ללפש בבקשה שיפרזל כלי חדש אשר יחליף את הסכין, וזאת כדי לקצור את החיטה בדרך יעילה יותר. לפש השיב כי הוא איננו בקיא ברעיונות, אלא כוחותיו מעניקים לו את היכולת לפרזל עם הידיים. הוא הציע כי יפנו אל יאספ שנחשבה לאישה נבונה וציין כי היא זו שתוכל לסייע להם בפתרון. הגברים פנו אל ביתה של יאספ וגילו כי מדובר באשה זקנה ועיוורת. הם לא היו מרוצים ואף לעגו כי איך אישה שהזדקנה והתעוורה תוכל לעזור להם. יאספ כעסה על אופן התנהגותם והחלה למלמל בקול רם. הם חשבו שהיא מטילה עליהם כישוף ונסו על נפשם בחזרה אל לפש. ברגע שהתייצבו אצל לפש וסיפרו לו על שהתרחש בביתה של יאספ, הוא גער בהם והפציר שיחזרו אליה. הוא סיפר כי יאספ לא מטילה כישופים כשהיא ממלמלת אלא היא רוגזת עליהם על כך שהם לא מצליחים לפרש דברים שהם ברורים כשמש. הוא ביקש כי הפעם הם יטו את האוזן ויקשיבו לדברי החכמה של יאספ. כשהגברים שבו שנית ליאספ ושמעו בקולה, הם שמעו אותה ממלמלת "לו הייתם רואים תרנגול, הייתם מפרזלים את זנבו למגל". הם לא הבינו את פשר הדבר, אך לפש ידע כי אם יצליח לפרזל כלי הדומה לזנב התרנגול, הוא יקבל מגל לקציר. גזע התבואה עשיר בדו-תחמוצת הצורן, וחיתוכו משאיר עקבות ומאפיינים ייחודיים של בלאי על הכלי החותך. כאשר מאפיינים אלו מתגלים על אבנים קדמוניות, הם מרמזים על פיתוח חקלאי באותה תקופה. מגלים ראשונים הותקנו על ידי קיבוע שברי אבנים חדות לתוך ידית מעץ או עצם. מאוחר יותר החלו לייצר מגלים ממתכת. על אף שהמגל הוא כלי עבודה קדום, עוד במאה העשרים ניתן היה לראות חקלאים ערביים בארץ ישראל עושים בו שימוש נרחב בעיקר בקציר תבואה בחלקות קטנות ברחבי יהודה שומרון ורמת הגולן בסוף שנות השישים לאחר מלחמת ששת הימים. על הקוצר לאוחז את ידית המגל בידו הדומיננטית וביידו האחרת לאחוז באלומת השיבולים אותה הוא קוצר. בכך נוצרת התנגדות לתנועת היד עם הלהב תוך כדי חיתוך הגבעולים. במיתוסים יוונים, המגל היה כלי הנשק של קרונוס ופרסאוס. בצה"ל המגל בשילוב חרב מסמל את יחידות הנח"ל ונמצא גם בתג יחידת חטיבת הנח"ל. המגל בשילוב חרב וכנפי צניחה הוא סמל הנח"ל המוצנח, גדוד בזלת. בנוסף משולב המגל גם בסמלי היחידות המיוחדות בחטיבת הנח"ל: הפלח"ן, הפלנ"ט והפלס"ר. המגל בשילוב עם פטיש משמש סמל לקומוניזם; ראו הפטיש והמגל. בלועזית, ה-Sickle משמשת כיחידת כסף בסדרת הספרים "הארי פוטר". בלועזית, ה-"SS-25 Sickle" הוא קוד הדיווח של נאט"ו עבור הטיל הבליסטי הבין-יבשתי ה-"RT-2PM Topol". החלפת שיני לסת של חמור, מה שמכונה "לחי של חמור", באבני צור שימש כמגל וככלי נשק. אחת ההשערות הן ששמשון גבר על 1,000 הפלשתים בעזרת לחי חמור כזו. מגל ששימש חקלאים ערביים בכפרים בדרום הארץ, שנות ה-30 של המאה ה-20 מגל ששימש חקלאים ערביים בכפרים בדרום הארץ, שנות ה-60 המאה ה-20 מגל שלושה להבי צור בתוך מסגרת משוחזרת מעצם בעלי חיים משער הגולן, התקופה הנאוליתית. תצוגה מוזיאון דגון חיפה מגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אילון גלעד, מילה זו עשויה להכריע בוויכוח על מוצאם של העברים הקדמונים, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2023 הנשק הכי קטלני בתנ"ך והחבל הכי חזק של הזמן הקדום | בשביל הסיפור, סרטון בערוץ "כאן דיגיטל – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 09:53)
איתן צ'רנוב

איתן צֶ'רְנוֹב (Eitan Tchernov;‏ 16 בספטמבר 1935 – 24 בדצמבר 2002) היה מדען ישראלי, פרופסור במחלקה לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה (כיום המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות) במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית. מחקריו הרבים עסקו בפלאונטולוגיה, בארכאוזואולוגיה, בפלאואקולוגיה ובזואוגאוגרפיה קדומה. צ'רנוב נולד כבן יחיד למשפחה קשת יום בפלורנטין שבדרום תל אביב. בילדותו נשלח להתגורר אצל קרובי משפחה בעין ורד, שם החל להתעניין לראשונה בצפרות ובאיסוף ציפורים. לקראת כיתה ו' חזר לביתו בתל אביב ולמד בבית הספר "אחד העם". בנעוריו חבר לנערים נוספים בתל אביב (בהם אוריאל ספריאל ועוזי ריטה), אשר הקימו פינת חי וגינת ירק וגם אספו ציפורים. התעניינותם בזיהוי ומיון בעלי החיים גברה והם פנו לגן הזואולוגי שבמכון הפדגוגי של יהושע מרגולין. שם הם טופחו על ידי פרופסור היינריך מנדלסון והזואולוג חיים מירום והקימו את "אגודת צעירים חובבי החי", אשר עסקה במציאה וזיהוי של בעלי חיים וצמחים. בהמשך קיבלו שיעורים בהתנדבות מפרופסור חנן ביטינסקי-זלץ ומיצחק ברש. הקבוצה קיבלה מעיריית תל אביב חדר בבית הנוער ביפו (ששכן במסגד חסן בק) שם העבירו פעולות ושיעורים בנושא טבע. שם גם פגש את אורה, חניכתו, שלימים נישאה לו. איתן לא גויס לצה"ל עקב אוושה בלב, ופנה ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנה השלישית ללימודיו החל לשקוד על עבודת גמר בהנחיית פרופ' גאורג האז. בשנת 1960 קיבל תואר שני על עבודה בנושא "עצמות מאובנות של ציפורים שניצודו על ידי האדם הקדמון במערות פרה היסטוריות בישראל". ב-1966 סיים דוקטורט בנושא יונקים שנמצאו באתרים פרה-היסטוריים, והתמנה למרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1969 התמנה למרצה בכיר. ב-1972 היה חוקר במרכז לפלאונטולוגיה בניירובי שבקניה. צ'רנוב היה אספן עצמות ושלדים מחפירות ארכאולוגיות והאוסף שיצר הוא מהגדולים בישראל בנושא. הוא היה בין מייסדי "המועצה הבינלאומית לארכאוזואולוגיה" ומחלוצי התחום בישראל. צ'רנוב היה פעיל בארגונים ובמוסדות שעסקו בשמירת הטבע בארץ ישראל. צ'רנוב עמד בראש המרכז לחקר וניהול הסביבה ב-1980 והוועדה המקצועית העליונה של רשות שמורות הטבע בשנים 1979-1982. ב-1991 ייסד את המחלקה לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כיו"ר הראשון שלה. הוא גם היה מעורב בהקמת רשות שמורות הטבע, שימש כשומר הראשון שלה ולאחר מכן כחבר במועצה המייעצת המדעית שלה. כמו כן, הוא כיהן במועצת המנהלים של החברה להגנת הטבע ובוועדות שימור טבע אחרות, כולל ועדת אונסק"ו-MAB (האדם והביוספירה) ו-SCOPE (הוועדה המדעית לבעיות הסביבה). בין השנים 1986–2002 היה עורך שותף של כתב העת העברי לאיכות הסביבה "סביבות". נפטר ב-2002 ממחלת הסרטן והותיר אחריו את רעייתו אורה איתן ואת ילדיו דן ונועה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יעקב שקולניק, "הרוגטקה של איתן" (לזכרו), ארץ וטבע: המגזין הגאוגרפי הישראלי, גיליון 84 (מרץ-אפריל 2003), עמ' 40–42 רשימת ספריו של פרופ' צ'רנוב שיחה עם איתן צ'רנוב, בכתב העת "סביבות" אוסף עמרי שלמון: פרופ' איתן צ'רנוב מספר על "הפיל" 1999, סרטון באתר יוטיוב Eitan Tchernov (1935-2003) [note biographique] איתן צ'רנוב, דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות, המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966 איתן צ'רנוב, DBpedia
קאי סיגבאן

קאי מאנה סיגבאן (בשוודית: Kai Manne Börje Siegbahn;‏ 20 באפריל 1918 – 20 ביולי 2007) היה פיזיקאי שוודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1981 על תרומתו לפיתוח ספקטרוסקופיית אלקטרונים ברזולוציה גבוהה. אביו הוא מאנה סיגבאן שזכה אף הוא בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1924. סיגבאן נולד בעיר לונד שבשוודיה. בשנת 1944 הוא קיבל את תואר הדוקטור באוניברסיטת סטוקהולם. היה פרופסור במכון השוודי המלכותי לטכנולוגיה בשנים 1951–1954 ולאחר מכן פרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת אופסלה בשנים 1954–1984, באותו תפקיד בו החזיק אביו בעבר. זכה בפרס נובל על פיתוח שיטה של ספקטרוסקופיית קרני איקס פוטואלקטרונית (XPS), אותה כינה ספקטרוסקופיית אלקטרונים לאנליזה כימית (ESCA, כיום הגדרה זו הורחבה גם לשיטות נוספות כגון ספקטרוסקופיית אלקטרוני אוז'ה). היה פעיל כמדען במעבדת אנגסטרום באוניברסיטת אופסלה, עד מותו ב-2007. מדיה וקבצים בנושא קאי סיגבאן בוויקישיתוף קאי סיגבאן, באתר פרס נובל (באנגלית) קאי סיגבאן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הרצאה במעמד קבלת פרס נובל, 8 בדצמבר 1918 קאי סיגבאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קאי סיגבאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הלל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית הלל ובית שמאי – כינוי לתלמידיהם של הלל ושמאי בית הלל (מושב) – מושב בגליל העליון בית הלל (ספר) – פירושו של רבי הלל בן נפתלי הירץ על השולחן ערוך דוד דבית הלל – נוסע בן המאה ה-19, מצאצאי רבי הלל בן נפתלי הירץ הלל ליכטנשטיין – רב הונגרי קנאי, מחבר שו"ת 'בית הלל'. ארגון הלל – ארגון סטודנטים יהודי עולמי שסניפיו מכונים בית הלל ("Hillel house") בית הלל - הנהגה תורנית קשובה – ארגון רבנים ותלמידות חכמים ציוני דתי. בית הלל (ישיבה) – ישיבה בבני ברק שהוסבה לכולל אברכים, הוקמה על ידי הרב מרדכי מן. ראו גם בר-הלל בן הלל הלל
אן קרטיס

אן אליזבת קרטיס-קנאו (באנגלית: Ann Elisabeth Curtis-Cuneo;‏ 6 במרץ 1926 – 26 ביוני 2012) הייתה שחיינית אמריקאית. הייתה אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב ושיאנית עולם. קרטיס נולדה וגדלה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה קריסטל פלנג' תחת הדרכתו של צ'רלי סאבה. ביוני 2012 נפטרה קרטיס בסן רפאל שבקליפורניה. בשנת 1944 קבעה קרטיס שיא עולם חדש במשחה ל-880 יארד (בריכה של 50 יארד). בשנת 1947 היא קבעה שיא עולם חדש נוסף במשחה ל-440 יארד (בריכה של 25 יארד). באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קרטיס ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף והייתה לשחיינית המצליחה ביותר במשחקים אלו. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 5:17.8 דקות, לפני קארן הארופ מדנמרק (5:21.2 דקות) וקתרין גיבסון מבריטניה (5:22.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, לפני דנמרק (4:29.6 דקות) והולנד (4:31.6 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.5 דקות, אחרי גרטה אנדרסן מדנמרק (1:06.3 דקות) ולפני מארי-לואיז לינסן-וסן מהולנד (1:07.6 דקות). קרטיס קבעה בסך הכל 2 שיאי עולם חדשים. קרטיס זכתה ב-34 תוארי אליפות ארצות הברית, מהם 26 אישיים (כולם בחתירה), זהו מספר התארים הגדול ביותר שקבעה שחיינית אמריקאית (עד שנת 1966). קרטיס זכתה בשנת 1944 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר. היא הייתה השחיינית והאישה הראשונה שזכתה בתואר זה. בשנת 1966 זכתה קרטיס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. מדיה וקבצים בנושא אן קרטיס בוויקישיתוף אן קרטיס, באתר olympedia.org sports123.com (אורכב 18.02.2020 בארכיון Wayback Machine) הספד לאן קרטיס (באנגלית) אן קרטיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) James E. Sullivan Award ANN CURTIS (USA) - 1966 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
מסטושי קושיבה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא קושיבה. מַסַטוֹשִׁי קוֹשִׁיבָּה (ביפנית: 小柴 昌俊;‏ 19 בספטמבר 1926 – 12 בנובמבר 2020) היה פיזיקאי יפני, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2002 ביחד עם ריימונד דייוויס, על תרומה חלוצית באסטרופיזיקה ובמיוחד על גילוי נייטרינואים קוסמיים. סיים את התואר הראשון באוניברסיטת טוקיו בשנת 1951, ואת הדוקטורט באוניברסיטת רוצ'סטר בניו יורק ב-1955. בשנים 1955–1958 היה חוקר במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת שיקגו. לאחר מכן שב ליפן כפרופסור במכון למחקר גרעיני באוניברסיטת טוקיו. חלק מתקופה זו עשה באוניברסיטת שיקגו כפרופסור-עמית, במעבדה לאנרגיות גבוהות וקרינה קוסמית. באוניברסיטת טוקיו נשאר עד שנת 1987 ולאחר מכן לימד באוניברסיטת טוקאי, במשך עשר שנים. עד מותו נשא בתפקיד פרופסור-אמריטוס באוניברסיטת טוקיו. המחקר שזיכה אותו בפרס נובל התמקד בנייטרינו, חלקיק יסודי תת-אטומי שאיתגר מדענים זמן רב. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה סברה כי בשמש מתרחשות ריאקציות היתוך גרעיניות שהופכות מימן להליום ומשחררות אנרגיה. חישובים תאורטיים מתקדמים יותר הראו כי מספר רב של נייטרינואים חייבים להשתחרר כחלק מתהליך זה, ולכן כדור הארץ חייב להיות חשוף לשטף מתמיד של נייטרינואים המגיעים מהשמש. אולם, בשל התגובות החלשות יחסית של החלקיק עם חומר, היה קשה מאוד לגלותו ולמדוד אותו. קושיבה הסתמך על עבודתו של ריימונד דייוויס כדי לבנות בשנות ה-80 גלאי ניטרינו תת-קרקעי במכרה אבץ ביפן, לו קרא "קמיוקנדה 2". הגלאי הורכב ממכל מים ענק המוקף בגלאים אלקטרוניים שתפקידם לאתר הבזקי אור אשר נוצרים כאשר ניטרינו בא במגע עם גרעין אטומי במולקולות המים. קושיבה הצליח לאשש את התאוריה של דייוויס, כי אכן השמש פולטת נייטרינואים, וכי בפועל תמדד על כדור הארץ כמות מעטה יותר מהצפויה להגיע אלינו לאחר שנפלטה מהשמש (כלומר, כי חלקם נאבדים בדרך מהשמש אלינו). ב-1987 הגלאי איתר שטף של ניטרינו מפיצוץ סופרנובה שהתרחש מחוץ לשביל החלב. לאחר מכן בנה קושיבה גלאי גדול יותר ורגיש יותר, לו קרא "סופר-קמיוקנדה", שנכנס לשימוש ב-1996. בעזרתו הצליח לגלות עדויות מהימנות לכך שניטרונואים, המתחלקים ל-3 סוגים שונים, יכולים לשנות את סוגם מאחד לשני תוך כדי תנועתם. נפטר בטוקיו ב-12 בנובמבר 2020. מדיה וקבצים בנושא מסטושי קושיבה בוויקישיתוף מסטושי קושיבה, באתר פרס נובל (באנגלית) מסטושי קושיבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסטושי קושיבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המערה (ספר)

המערה הוא רומן מאת הסופר הפורטוגלי ז'וזה סאראמאגו. הספר יצא לאור בפורטוגזית בשנת 2000, וראה אור בעברית בשנת 2003. סאראמאגו משחזר בסיפורו את משל המערה של אפלטון, ורואה במערה כמייצגת את החברות המתועשות הקפיטליסטיות ברחבי העולם. הסיפור מתמקד בקדר בן 64 בשם סיפריאנו אלגור, אלמן שחי בכפר עם בתו מרתה, ועם בעלה מרסאל. יום אחד, המרכז המסחרי העירוני מחליט לבטל את ההזמנות של כדי החרס, ומשאיר את עתידו של הקדר המזדקן בספק. סיפריאנו ומרתה מחליטים לנסות ידם ביצירת פסלוני חימר, ובאופן מפתיע הם מקבלים מהמרכז הזמנה של 1,200 פסלונים. אך עד מהרה ההזמנה מבוטלת, ולמשפחה לא נותרת ברירה אלא לעבור לגור במרכז העירוני עצמו - בדירה אותה קיבל מרסאל בזכות עבודתו שם כשומר. שם, ניתן לשמוע את הצלילים המסתוריים של החפירה הבוקעים ממעמקי אדמת המרכז, ומה שיתגלה, ישנה את חייהם לנצח. זהו סיפורה של משפחת קדרים, שרואה את חייה מתהפכים עם הגעתו של מרכז קניות גדול לעיר. משל המערה של אפלטון המערה, באתר OCLC (באנגלית) המערה, ז'וזה סאראמאגו, מאתר הספריה החדשה. הספר "המערה", באתר "סימניה" המערה, ז'וזה סאראמאגו ,באתר הקיבוץ המאוחד מידע על המערה (ספר) בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.