laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת הגדול של טביליסי

בית הכנסת הגדול בטביליסי גאורגיה שנקרא גם בית הכנסת של האחלציחלים, הוא אחד מחמישה עשר בתי כנסת שהיו בעיר והוא הגדול, המרכזי והמפואר שבהם. בית הכנסת נמצא ברחוב לסלידזה 43 בטביליסי עד היום. בית הכנסת נוסד בין השנים 1895 ל-1903 מלבנים בסגנון אדריכלי אקלקטי על ידי קהילת יהודי אחלציחה בעיר, שהגיעו לעיר בסוף המאה ה-19 בעקבות ביטול האריסות ושחרור האיכרים, בשנת 1864. ממדי בית הכנסת הם: 24.5 מטר אורך, 15 מטר רוחב ו-14 מטר גובה. חזית בית הכנסת מעוטרת במגן דוד גדול. בתקופת השלטון הסובייטי, בשנת 1953 נסגר בית הכנסת בהוראת השלטונות אולם נפתח מחדש והמשיך לפעול עד לשנת 1957 לפחות. בשנת 1997 פרצה מחלוקת בין הקהילה היהודית בטביליסי לעיריית טביליסי בנושא הבעלות על בית הכנסת. הבניין שהוחרם על ידי הסובייטים הוחזר לידי הקהילה היהודית בשנת 1994, אולם בדרי שושיטאשווילי, ראש עיריית טביליסי באותם ימים החליט לבטל את ההחלטה להחזיר את המבנה. העניין קיבל הד בתקשורת הגאורגית ובסופו של דבר פסק בית המשפט הגאורגי לטובת הקהילה היהודית. נוסח התפילה בבית הכנסת הוא ע"פ מנהג יהודי העיר אחלציחה שבדרום מערב גאורגיה. פנים בית הכנסת הגדול. כל החלל הפנימי של בית הכנסת. דוכן התפילה הכניסה הראשית לבית הכנסת. מעל נרשם "שערי תפילה" ושנת הייסות - 1904. לוח זיכרון עם תמונות בחצר בית הכנסת. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגדול של טביליסי בוויקישיתוף בית התפוצות, בית הכנסת ה"גורגי", טביליסי, גרוּזיה דורוטה פרזימיאס (2004), חיי היום יום בטביליסי, מסת"ב 8388938533, (בפולנית) מרדכי אלטשולר (תשס"ח), יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1941-1964, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, מסת"ב 9789652272256, עמ' 480 הקהילה היהודית בטביליסי, גרוּזיה, אתר בית התפוצות, המאמר נכתב בסיועו של פרופ' קונסטנטין לרנר מהאונ' העברית ירושלים
קאופוליקאן

קאופוליקאן (נ. 1558; בספרדית: Caupolicán; במפודונג: Kallfülikan שפירושו "אבן צור כחולה") היה טוקי (מנהיג צבאי נבחר של בני המפוצ'ה בימי מלחמה) מבני המפוצ'ה במהלך מלחמת האראוקו שירש את מקומו של לאוטארו, הטוקי שקדם לו. כאחד מלוחמי בני המפוצ'ה נלחם קאופוליקאן בקונקיסטאדורים הספרדים כבר מגיל צעיר, והיה אחד ממפקדי המפוצ'ה בקרב טוקאפל (Tucapel;‏ 25 בדצמבר 1553), בו ניצחו את פדרו דה ואלדיביה, שנפל בקרב, ואת אנשיו. האגדה גורסת כי על מנת להיבחר לטוקי הפגין קאופוליקאן את עליונותו הפיזית על ידי נשיאת גזע עץ במשך שלושה ימים ושלושה לילות. נוסף על הפגנת כוחו אילתר קאופוליקאן נאום פואטי שהשרה על אנשיו תחושות של גבורה ואחדות. לאחר שנפל בשבי הספרדים בקרב קנייטה (Cañete) אלו הוציאו אותו להורג בכך שאילצו אותו להתיישב על מוט מחודד בעוד שאשתו אולצה לצפות במחזה. סיפורו של קאופוליקאן נשמר בפואמה האפית לה ארוקאנה (La Araucana), פרי קולמוסו של אלונסו דה ארסייה (de Ercilla). דמותו של קאופוליקאן הפכה לסמל להתנגדות בני המפוצ'ה לכובשים הספרדים ושמו מונצח בצ'ילה במקומות רבים בשמות רחובות, מוסדות, מקומות ציבוריים ואנדרטאות. מלחמת האראוקו לאוטארו מדיה וקבצים בנושא קאופוליקאן בוויקישיתוף קאופוליקאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שלמה פרלשטיין

שלמה פרלשטיין (2 בספטמבר 1902 – 19 באפריל 1979), היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת. פרלשטיין נולד בפשמישל שבגליציה. ב-1904 עברה משפחתו להתגורר בבאדן שבאוסטריה, בה סיים את לימודיו התיכוניים. בנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית "בלאו-וייס". בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד בתחום המלונאות. בשנת 1940 נבחר פרלשטיין ליו"ר ענף בתי הארחה בהתאחדות הסוחרים הכללית ולאחר שנתיים נבחר ליו"ר התאחדות הסוחרים, תפקיד אותו המשיך למלא שנים רבות. פעילותו הציבורית הורחבה בשנים אלו והוא כיהן כחבר הנהלת "כופר היישוב" ו"מגבית ההתגייסות וההצלה" וכחבר מועצת עיריית תל אביב. בשנת 1951 נבחר פרלשטיין לכנסת השנייה מטעם הציונים הכלליים. כהונתו נמשכה גם בכנסת השלישית והוא היה מועמד לכנסת הרביעית ושב לכהן כחבר הכנסת החמישית מטעם המפלגה הליברלית ובכנסת השישית מטעם גח"ל. לאורך שנות כהונתו בכנסת הוא כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת הפנים וועדת העבודה. ב-1977 היה בין מקבלי התואר יקיר תל אביב. נישא לטובה פרלשטיין (1903–1989). נפטר ב-1979 והובא לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק. שלמה פרלשטיין, באתר הכנסת שלמה פרלשטיין, באתר כנסת פתוחה ח"כ ש. פרלשטיין - יו"ר התאחדות הסוחרים, הַבֹּקֶר, 1 בספטמבר 1959 אלה 25 המועמדים הראשונים של הציונים הכלליים לכנסת הרביעית, מעריב, 20 באוקטובר 1959 22 יוכתרו בתואר "יקיר תל אביב", מעריב, 14 באפריל 1977 22 איש "יקירי תל אביב", דבר, 14 באפריל 1977 שלמה פרלשטיין הובא למנוחות בנחלת-יצחק, מעריב, 20 באפריל 1979 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בעברית: אל – אֵל, ישות עליונה בדתות פוליתאיסטיות אלוהים – האל היחיד של הדתות המונותאיסטיות אל (אל כנעני) – ראש אלי הפנתאון הכנעני ﭏ – ליגטורה עברית של האותיות א ו-ל אֶל – מילת יחס אַל – מילת שלילה בלעז: L – אות באלפבית הלטיני Л – אות באלפבית הקירילי Elle – מגזין נשים צרפתי EL – הרכבת העילית של שיקגו
בנימין ששון

בנימין ששון (1903 - 1 במאי 1989), היה חבר הכנסת, משפטן ואיש ציבור ישראלי. נולד בשם צאלח סילס בשנת 1903 בבגדאד שבעיראק, לשלמה מאיר עזרא ולעזיזה. משפחתו נקראת בשם "בנימין ששון", כדי להבדילם מהענף השני של המשפחה – משפחת "דוד ששון". בשנת 1920 נסע לבריטניה כדי להמשיך בלימודיו. בשנים 1923–1927 למד באוניברסיטת אוקספורד, וקיבל את תואר ההצטיינות הגבוה ביותר בתורת המשפטים B.C.L, נוסף לתואר M.A. משנת 1929 עבד כעורך דין בלונדון. בשנת 1931 עלה לארץ ישראל בהשפעתו של מנשה בכור, והתגורר בתל אביב. פעילותו הציבורית החלה בקרב הקהילה הספרדית בארץ ישראל, בהיותו נשיא העדה הבבלית בתל אביב וסגן יו"ר ועד העדה הספרדית הארצי. בשנים מאוחרות יותר נבחר לכהן בהנהלת הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות. מלבד פעילותו זו היה מזכיר תנועת ה"רוטרי" במזרח הקרוב בשנים 1940–1941, והיה ממייסדי "רוטרי" בישראל ושימש נשיא המועדון בתל אביב בשנים 1945–1946. כמו כן, היה חבר בית המשפט למניעת ספסרות. משך תקופה היה ששון שופט עירוני בתל אביב. בשנת 1951 נבחר מטעם מפלגת ספרדים ועדות מזרח לכנסת השנייה. בכנסת היה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת השירותים הציבוריים, ועדת החוץ והביטחון, וכן נציגה של הכנסת בוועדה למינוי שופטים. במהלך כהונתו עבר לסיעת הציונים הכלליים. לפני שעזב את אוקספורד, נשא לאישה את זלדה ממשפחת הריס מליברפול. בשנת 1934 נולד בנו מאיר דוד. אברהם בן-יעקב, תולדות הרב עבדאללה סומך, ירושלים: תש"ט. מדיה וקבצים בנושא בנימין ששון בוויקישיתוף בנימין ששון, באתר הכנסת בנימין ששון, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המוזיאון הפתוח תפן

המוזיאון הפתוח תפן הוא מכלול של ארבעה מוזיאונים שפעלו בשטח גן התעשייה מגדל תפן בין השנים 2021-1983. המוזיאון הפתוח תפן נוסד בשנת 1983 על ידי סטף ורטהיימר, שנענה לעמוס קינן שהציע להקים את המוזיאון. תחילה, בסוף 1985, הוקם מוזיאון פתוח שכלל גן פסלים מהגדולים בישראל, ששטחו עשרות דונמים ובו כמאה פסלים. באפריל 1987 נפתח גם אולם תצוגה מקורה באחד ממבני התעשייה. עם השנים המוזיאון כלל ארבעה מוזיאונים ובהם גלריה לאמנות שמציגה תערוכות מתחלפות מיצירותיהם של אמנים ישראלים ואמנים מחו"ל; "המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית" המכונה גם "מרכז מורשת הייקים"; אוסף מכוניות קלאסיות ובו כ-40 מכוניות, בבעלות התעשיין איתן ורטהיימר; ו"מוזיאון אומנות התעשייה" שמציג את התפתחות הכלים ומכונות החיתוך בתעשייה מימי האדם הקדמון ועד לעיבוד השבבי של המאה ה-20. בשנת 2021 מכרה משפחת ורטהיימר את גן התעשייה, בעקבות כך נסגרו המוזיאונים שהיו בשטח הגן. המוזיאון לתרבות יהודי גרמניה עבר לידי אוניברסיטת חיפה ומוזיאון הכט, מוזיאון הרכבים עבר למוזיאון שאמור לקום באילת. הפסלים שהיו במוזיאון פוזרו בין מוזיאונים שונים "חיה" (1958-1998) מאת דב פייגין המוצג בגן הפסלים המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הפתוח תפן בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: היקים שבנו את המדינה, Xnet‏, 5 בספטמבר 2011 שי שלו, ‏אקזיט נדל"ני ענק למשפחת ורטהיימר: מוכרת לקרן הנדל"ן מניבים מתחמי נדל"ן ביותר מ-600 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 בינואר 2020 תומר הדר, איתן ורטהיימר יתרום את האוסף: מוזיאון הרכב הגדול בישראל סוגר את שעריו, באתר כלכליסט, 7 ביוני 2020 חגית הורנשטיין, מוזיאון היקים של סטף ורטהיימר עובר לחיפה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 11 בפברואר 2021 נעמה ריבה, המוזיאון בתפן נסגר ומפזר את עשרות פסליו, באתר הארץ, 8 במאי 2021 המוזיאון הפתוח (מגדל תפן), דף שער בספרייה הלאומית המוזיאון הפתוח תפן, ברשת החברתית פייסבוק יהודה גורן, תעשייה עם איכות חיים, מעריב, 10 בדצמבר 1985 ראומה זיסקינד, נדודי "הקרבן" נסתיימו בתפן, מעריב, 9 באפריל 1987 עליזה עולש, חנוכת המוסיאון הפתוח בתפן, מעריב, 12 באפריל 1987 רותי רובין, יחד נלחם ביפנים, חדשות, 12 באפריל 1987 מוזיאון היקים של סטף ורטהיימר עובר לחיפה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 11 בפברואר 2021 תומר הדר, איתן ורטהיימר יתרום את האוסף: מוזיאון הרכב הגדול בישראל סוגר את שעריו, באתר כלכליסט, 7 ביוני 2020 נעמה ריבה, המוזיאון בתפן נסגר ומפזר את עשרות פסליו - לא כולם מרוצים, באתר הארץ, 8 במאי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא מוזיאונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרשת וגנר (ספר)

פרשת וגנר (מגרמנית: Der Fall Wagner) הוא ספר פילוסופיה גרמני מאת פרידריך ניטשה, אשר פורסם לראשונה בשנת 1888. בספר ביקר ניטשה את המוזיקאי ריכרד וגנר והסביר כי בשל התקרבותו של ואגנר לפולקיזם ולאנטישמיות, הוא מכריז גט כריתות על המלחין (שנפטר כמה שנים קודם לכן). לדבריו של ניטשה, המוזיקה של וגנר הפסיקה להיות בעלת "השפעה פילוסופית", ובאופן אירוני מושווה לזו של ז'ורז' ביזה (שנחשבת לגרועה בעיני רבים) אמנם, ניטשה מתייחס לפרשת וגנר רק כתסמין של "מחלה כללית" הפושה לדבריו ברחבי אירופה, הלא היא מחלת הניהיליזם. הדעה המוצגת בספר מנוגדת בתכלית להערצה הראשונית של ניטשה אל וגנר. בחלקו השני של הולדת הטרגדיה, הוא משבח את וגנר כמי שהצליח לייצר מוזיקה הפורצת את גבולות ההבנה האנליטית חסרת הרגש למוזיקה. התרחקותו של ניטשה מוגנר באה לידי ביטוי עוד לפני פרסום פרשת וגנר ובאחת היצירות האחרונות בחייו, "ניטשה נגד וגנר", הוא חוזר לעסוק בפרשה ומנסה להוכיח מתוך כתביו, כי עמדתו העקרונית לגבי מוזיקה נשארה עקבית ורק היחס הראשוני לוגנר היה מוטעה. ניטשה נגד וגנר מדיה וקבצים בנושא פרשת וגנר בוויקישיתוף The Case of Wagner at Nietzsche Source ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקר (סימן היתק)

במוזיקה, בֶּקָר (מצרפתית: bécarre; בעברית גם סַלְקָה) הוא סימן היתק המורה על ניגון התו בצורתו הטבעית (מבטל סימני היתק שקדמו לו). בקר מסומן ב-♮ משמאל לתו. הבקר מהווה ברירת המחדל: כאשר לא רשום אף סימן היתק אחר, מנוגן הצליל בצורתו הטבעית. הסימן בקר הופיע בסמל האצולה של המלחין הרנסאנסי אורלנדו די לאסו. במול דיאז כתבה על סמל האצולה של אורלנדו די לסו (באנגלית)
קיש אבי שאול

קִישׁ הוא דמות מקראית – אביו של שאול, המלך הראשון בממלכת ישראל המאוחדת ובנו של אביאל בן צרור בן-בכורת בן-אפיח. קיש מוזכר בשמואל א' כהקדמה להמלכת שאול בנו: ”וַיְהִי-אִישׁ מבן ימין (מִבִּנְיָמִין), וּשְׁמוֹ קִישׁ בֶּן-אֲבִיאֵל בֶּן-צְרוֹר בֶּן-בְּכוֹרַת בֶּן-אֲפִיחַ--בֶּן-אִישׁ יְמִינִי: גִּבּוֹר, חָיִל” (ספר שמואל א', פרק ט', פסוק א'). בתלמוד ירושלמי העירו שבספר דברי הימים כתוב ששמו של אבי קיש היה 'נר' ”וְנֵר הוֹלִיד אֶת קִישׁ וְקִישׁ הוֹלִיד אֶת שָׁאוּל וְשָׁאוּל הוֹלִיד אֶת יְהוֹנָתָן” (ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוק ל"ג). לדעת הירושלמי אכן שמו היה אביאל, אך הכתוב רמז שהטעם ששואל זכה למלוכה הוא בעקבות כך שסבו היה מדליק נרות להאיר לאחרים, זכה שואל למלוכה. בספר שמואל בהקשר לסיפור המלכת שאול, מסופר כי קיש שלח את בנו בעקבות אתונותיו שאבדו, ובדרך זאת הגיע שאול אל שמואל הנביא, אשר משח אותו למלך. במדרש פנים אחרים מובא שקיש אבי שאול, הוא המוזכר בין אבותיו של מרדכי היהודי במגילת אסתר: ” אִישׁ יְהוּדִי, הָיָה בְּשׁוּשַׁן הַבִּירָה; וּשְׁמוֹ מָרְדֳּכַי, בֶּן יָאִיר בֶּן-שִׁמְעִי בֶּן-קִישׁ--אִישׁ יְמִינִי.” (מגילת אסתר, פרק ב', פסוק ה'). אמנם בן שמעי לבין קיש היו כמה דורות שלא נזכרו. ירושלמי מאיר/מסכת שביעית/פרק שלישי כן מובא גם כן במדרשים, ראו ויקרא רבה, פרשה ט', פסקה ב', ועוד. מדרש פנים אחרים, נוסח ב, ב, ד"ה ד"א ושמו מרדכי
וזאת הברכה

האם התכוונתם ל... פרשת וזאת הברכה – פָּרָשַׁת וְזֹאת הַבְּרָכָה היא פרשת השבוע האחת-עשרה והאחרונה בספר דברים והאחרונה בתורה כולה. וזאת הברכה (ספר) – ספר וזאת הברכה הוא ספר הלכה נפוץ המכיל את כל הלכות ברכות הנהנין.
שדה נחום

שְׂדֵה נַחוּם הוא קיבוץ חילוני השוכן בעמק המעיינות, ונמנה עם יישובי מועצה אזורית עמק המעיינות. הקיבוץ נקרא על שם גרעין המייסדים - "השדה" - ועל שמו של נשיא ההסתדרות הציונית העולמית נחום סוקולוב, שנפטר זמן קצר לפני הקמת היישוב. הקיבוץ נוסד ב-1937. הוא מבין יישובי "חומה ומגדל". מייסדיו היו בוגרי מקוה ישראל וחברי פלוגת הקיבוץ המאוחד שראשוניה היו נוער חלוצי מאוסטריה. אליהם הצטרפו בהמשך חלוצים שעלו מפולין, רוסיה וגרמניה. חברי גרעין השדה עברו הכשרה בראשון לציון. ב-1947 הוקם בקיבוץ מפעל השימורים "שלדג" שפעל עד שנות ה-60 וייצר שימורי דגים ופרי. במפעל הועסקו חברי קיבוץ ועובדים שכירים, בעיקר מבית שאן. כיום יש בקיבוץ כ-100 חברים. חברי היישוב מוצאים את פרנסתם בחקלאות, תעשייה, שירותים מקומיים, עבודות חוץ בכל התחומים, יזמות עצמית ועוד. באזור קיים פארק תעשייה בשם "שלוחת צבאים". בשנות ה-90 החליט הקיבוץ להרחיב את היישוב על ידי הקמת שכונה קהילתית צמודה לו. ההרחבה היא יוזמה משותפת למועצה אזורית עמק המעיינות ולקיבוץ ומתוכננות להיבנות בה כ-230 יחידות משפחתיות. בשנת 2000 התחיל אכלוס שכונת הרחבה אורן לבנים חוזרים, בעשור השני של שנות ה-2000 הושקו שכונות הרחבה נוספות: "ברוש", "גפן" ו"דקל". הקהילה מנוהלת בידי ועד בו חברים מהקיבוץ ומהשכונה. הוועד המשותף מפעיל בשיתוף פעולה עם הקיבוץ שירותים קהילתיים כמו חינוך, תרבות, וספריה. בשנת 2009 הוקם בית כנסת ביישוב, בשיתוף של המשרד לשירותי דת. זוכה פרס נובל בכימיה לשנת 2013, פרופ' אריה ורשל, הוא יליד הקיבוץ. אולם חדר האוכל (אינו פעיל) מבנה מגורים ישן בקיבוץ מפעל "שלדג", שנות ה-50 מדיה וקבצים בנושא שדה נחום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שדה נחום שדה נחום במרכז המידע להתיישבות בגליל שדה נחום באתר הרשות לפיתוח הגליל שדה נחום, העלייה על הקרקע, חומה ומגדל, 5 בינואר 1937 מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על חדר האוכל בשדה נחום, באתר 'חלון אחורי', 13 בינואר 2015 שדה נחום (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית מפעל השימורים "שלדג", סרטון באתר יוטיוב אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אפרים הלטרכט, העליות על הקרקע לאחר המאורעות, דבר, 2 באוגוסט 1937 שדה נחום, דבר, 20 באפריל 1939 בעמק/בית חרושת לשמורים, הצופה, 5 באוגוסט 1947 אריה ל. אבנרי, 30 שנה לשדה נחום - סל החצץ והגביע, למרחב, 6 בינואר 1967 שחר אילן, מאז הוקם מחדש, גדל תקציב משרד הדתות ביותר מ-50%, באתר הארץ, 29 במרץ 2009
תפר (ציפור)

תַּפָּר (שם מדעי: Cisticola juncidis) הוא מין ציפור שיר השייך למשפחת התפריים. בעבר היה שייך לסבכיים, הדומים לתפריים. בעבר גם נקרא התפר "פשוש הביצה". התפר חי בשדות ובביצות. שמו של התפר ניתן לו בשל הקן שהוא "תופר". מוצא התפר באזורים טרופיים של אפריקה ושל דרום-מזרח אסיה וגם באזורים ממוזגים כמו מערב אסיה ודרום אירופה. בישראל התפר יציב בצפון הארץ ובמרכזה. הזכר והנקבה דומים מאוד זה לזה. צבעו של התפר חום בהיר עד צבע הזית ואורכו עד 20-10 ס"מ. משקל התפר הוא 30-10 גרם. התפר חי בשדות דגן וניזון מחרקים זעירים ומזרעונים. בעונת החיזור הזכר מבצע תעופת-חיזור ומצייץ ציוצים מיוחדים. בתחילת אפריל בונים בני הזוג את הקן המיוחד, שנתן להם את שמם. הם אוספים קורי עכביש ווגבעולי דגניים ויוצרים מהם קן שנראה כתפור מבד דק. הקן צורתו כביצה, הפתוחה בחלקה העליון. הנקבה מטילה בקן 6-3 ביצים תכלכלות בעלות כתמים בצבע אפור בהיר. הנקבה דוגרת על הביצים במשך שבועיים. גם הזכר וגם הנקבה שותפים בדגירה על הביצים. לאחר בקיעת הביצים, הגוזלים שוהים בקן כשבועיים ומקבלים מהוריהם את החלבונים הדרושים להם:עכבישים, וזחלי חרקים למיניהם. תפר זהוב-ראש מדיה וקבצים בנושא תפר בוויקישיתוף תפר, באתר ITIS (באנגלית) תפר, באתר NCBI (באנגלית) תפר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תפר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תפר, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) תפר, באתר GBIF (באנגלית) תפר באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היספנים

היספנים (באנגלית: Hispanics) הם אוכלוסייה בעלת שייכות היסטורית להיספניה העתיקה שבאירופה (חצי האי האיברי) ולעמיה, בהם: ספרד, פורטוגל ואנדורה. כיום הביטוי מתייחס יותר לדוברי השפה הספרדית, בדומה למונח לטינים ("לטינו") המתייחס לדוברי השפות הרומאניות ככלל. ערך מורחב – היספנים ולטינים אמריקאים בשנות ה-70 של המאה ה-20 ממשלת ארצות הברית הגדירה את המונח היספני כזיהוי ליוצאי אמריקה הלטינית וצאצאיהם הגרים בארצות הברית ללא קשר לשייכותם האתנית. מספר ההיספנים בארצות הברית הוא 60 מיליון. ד"ר רבקה שפק ליסק, השתרשות המיעוט ההיספני בארצות הברית, מגזין אימגו יצחק בן-חורין, מפקד בארצות-הברית: כל אזרח שישי - היספני, באתר ynet, 25 במרץ 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קובוס המים

קובוס המים (שם מדעי: Kobus ellipsiprymnus) ידוע גם בשם ווטרבאק (Waterbuck), הוא אנטילופה אשר חיה בביצות ובקרבת נהרות. כאשר הוא מרגיש מאוים הוא בורח למקור מים ומסתתר בסבך, ומכאן מקור שמו. בישראל ניתן לצפות באנטילופה זו בספארי ברמת גן, שם מוחזק עדר בשטח הפתוח של גן החיות. קובוס המים מצוי באזורים הסמוכים למקורות-מים (ביצות, נהרות וכדומה), מלבד ימות עמוקות. הוא נפוץ בסביבות נהרות קונגו, זמבזי ומארה, וכן בסוואנות ויערות אשר סמוכים למקווי מים קטנים עד בינוניים. גובה הכתפיים של הקובוס הזכר הוא כ-140 סנטימטרים ומשקלו כ-200 קילוגרם. קרניו נוטות לאחור ומטובעות בטבעות לכל אורכן. הנקבות קטנות יותר מהזכרים ונטולות קרניים. צבע פרוותו של קובוס המים חום, ואחוריו לבנים. כשאר האנטילופות, קובוס המים הוא צמחוני ומעלה-גירה הניזון בעיקר מעלים, צמחי מים ונצרים רכים. הוא פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ולפנות ערב. הזכר, ראש הלהקה, הוא בדרך כלל בגיל 7 עד 9 שנים ומגן על טריטוריה הכוללת בדרך כלל 5 עד 10 נקבות, אם כי נצפו גם עדרים הכוללים 70 פרטים. ראש הלהקה הוא היחיד שמזדווג עם הנקבות שבשטחו. עדר זכרים רווקים, 5 עד 40 פרטים, שוהה בדרך כלל במרחק סביר מהלהקה ומפעם לפעם אחד הרווקים מנסה לאתגר את הזכר השליט. לעיתים ירשה הזכר השליט לזכרים נוספים (עד 3 פרטים) לשהות בשטחו כל זמן שיתנהגו כלפיו בהכנעה ויעזרו בגירוש זכרים אחרים. זכרים אלו מצליחים לפעמים להזדווג בסתר ויש להם סיכוי לרשת את הטריטוריה. בעונת הרבייה הזכרים נלחמים זה בזה בנגיחות בקרניהם במטרה לזכות בנקבות. המנצח זוכה בנקבות, ולאחר שהנקבות ממליטות, הזכר מוביל אחריו מספר נקבות ומספר עופרים בעדר קטן. ההמלטה מתרחשת לאחר הריון בן 8-8.5 חודשים, בדרך כלל בעונה הגשומה. בדרך כלל לזכרים הצעירים מופיעות הקרניים בגיל 8-9 חודשים, ואז הם בדרך כלל נאלצים לעזוב את העדר ולעבור לעדר הזכרים הרווקים. אויביו הטבעיים העיקריים של הקובוס הם נמרים, אריות, וצבועים. לעיתים הוא ניצוד גם על ידי זאבים טלואים. נקבה ועגל קובוס שותה מהמים מדיה וקבצים בנושא קובוס המים בוויקישיתוף קובוס המים, באתר ITIS (באנגלית) קובוס המים, באתר NCBI (באנגלית) קובוס המים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קובוס המים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קובוס המים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קובוס המים, באתר GBIF (באנגלית) קובוס המים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קובוס המים באתר הרשימה האדומה של IUCN Martin Withers and David Hosking, Wildlife of Southern Africa, USA: Princeton University Press, 2011, עמ' 228 Peter Alden, Richard Estes, Duane Schlitter, Bunny McBride, Field guide to African Wildlife, New York: National Audubon Society, 2001, עמ' 483-484 Richard Estes, The Safari Companion, USA: Chelsea green publishing company, 1999, עמ' 84-86
הערכה פורמלית - מונחים

מדידה פורמלית: תהליך שבו מתקבל תיאור כמותי של תכונה או יכולת מסוימת על פי ביצועי הנמדד במטלה מסוימת. הערכה פורמלית: קבלת מידע פורמלי אודות תכונותיו של המוערך והשיפוט לגבי התקדמותו. כלי מדידה והערכה פורמליים: אמצעי למדידת קבוצת פרטים על בסיס פורמלי. תצפית: כלי מדידה פורמלי בו נעקבים המשתתפים על ידי תצפיתן פאסיבי יחסית. ראיון אישי: כלי מדידה פורמלי בו שואל מראיין שאלות את הנמדד. שאלון: כלי מדידה פורמלי בו עונה קבוצת פרטים על סדרת שאלות בכתב. סקר: כלי מדידה פורמלי בו נשאלת קבוצה גדולה ומדגמית של פרטים שאלות מסוימות . מבחן: כלי מדידה פורמלי שנועד לבחון את טיב הביצוע של התלמיד בתחום מסוים. הערכה קונבנציונלית - הערכה בעקבות מטלת הערכה לה שייכים הבוחן, המבחן, העבודה העיונית - על פיה לפי איכות התשובות ניתן ציון מספרי. נהוג כיום לשלב במטלות הערכה רמות חשיבה שונות על פי הטקסונומיה של בנג'מין בלום על מנת להעלות את רמת החשיבה של התלמיד ולבחון גם מיומנויות ולא ידע בלבד. הערכה קונבנציונלית בודקת בעיקר ידע ותלויה במידה רבה ביכולת הביטוי של הנבחן זאת בשונה מהערכה אלטרנטיבית בה התוצר אינו רק טקסט אלא גם מיצג, הצגה, שיר וכו'. תחום הערכה: התחום המכיל כל הפריטים או המטלות הרלוונטיות שמתוכם ניתן לדגום שאלות או מטלות לכלי מדידה פורמלי. דיוק ונכונות: מידת הקרבה של המדידות של כמות מסוימת, לערך הממשי האמיתי של אותה כמות והמידה שבמקרה ונחזור על המדידות בתנאים ללא שינוי, נקבל את אותן תוצאות. מהימנות: מידת העקביות של כלי המדידה הפורמלי. מהימנות מבחן חוזר: (Test-Retest) העקביות של התוצאות בין מועדי בחינה שונים. מהימנות טפסים מקבילים: מהימנות השוואת ההישגים של אותם נבחנים בשני מבחנים מקבילים. מהימנות בין שופטים: עקביות תוצאות כלי מדידה פורמלי עבור מודדים שונים. מהימנות פנימית: מידת ההומוגניות של המבחן. תוקף: המידה שבה כלי מדידה פורמלי מודד את מה שהוא נועד למדוד. תוקף תוכן: המידה שבה התוכן של המבחן משקף ומייצג את תחום ההערכה. שיפוט חיצוני: שיטת הערכת מבחנים המבוצעת על ידי גורם שאינו קשור ישירות למבחן. תוקף קריטריון: סוג תוקף המשווה בין ביצועי התלמידים במבחן לביצועיהם במשימה אחרת שנועדה למדוד את אותו התחום. תורת המבחנים: תחום העיסוק במבחנים. נורמות קבוצה: שיטת הערכה בה ציונו של התלמיד מפורש ביחס לביצועי תלמידים אחרים שעברו את המבחן בעבר. קבוצת הנורמה: קבוצת התלמידים שעברה את המבחן בעבר. נורמות תוכן: שיטת מבחן בה ציונו של המוערך מפורש ביחס לתחום התוכן שבו הוערכו ביצועיו. מבחנים תלויי קריטריון: (מבחני שליטה) מבחנים שמטרתם לבדוק האם התלמידים עמדו בקריטריון תוכני מסוים. טעות התקן של המדידה: אומדן טעות המאפשר לחשב טווח בתוכו נופל הציון האמיתי של האדם. שגיאות מסוג I ו-II: מתייחסות למצבים של False Positive או False Negative. רמה קוגניטיבית: היכולת הנדרשת מהאדם בעת ביצוע מבחן או מטלת ההערכה. ידע: רמה קוגניטיבית המבטאת את רמת הזכירה של המידע העובדתי שהועבר. הבנה: רמה קוגניטיבית המבטאת את רמת ההבנה שמעבר לשינון המידע. יישום: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד להשתמש בהפשטה בסיטואציות קונקרטיות/ממשיות ובסיטאציות חדשות. ניתוח: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד לפרק את המידע המורכב לחלקיו באופן שמבהיר את היחסים בין הרכיבים. סינתזה: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד לשלב אלמנטים שונים כדי ליצור מבנה קוהרנטי, שלא היה קיים לפני כן. הערכה: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד לבצע שיפוט כמותי או איכותי לגבי תופעה, על ידי קריטריון הערכה שסופק לו או נקבע על ידו. שיטות מחקר - מונחים
קודו ניאלה

קודו הניאלה (שם מדעי: Tragelaphus angasi) הוא מין אנטילופה משפחת הפריים. קודו הניאלה נפוץ במקומות הרריים ברחבי מוזמביק, זימבבואה, מלאווי, סווזילנד, דרום אפריקה, והוא הובאה גם לנמיביה ובוצוואנה. בית גידולו הוא בעיקר באזורים מלאים סבך ושיחים, ולעיתים גם בסוונות, בדומה לכמה מינים הקרובים אליו. גובהו הכתפיים של הזכר הוא 120-80 ס"מ, אורך ראשו וגופו 195-135 ס"מ, אורך זנבו 55-40 ס"מ, ומשקלו 140-55 ק"ג. רגליו ארוכות ודקיקות ובעזרתן הוא יכול לרוץ במהירות ולטפס על הרים בקלילות. צבעו של הזכר חום-שחור ופסים לבנים חוצים את גבו לרוחב והוא מתאפיין בקרניים ארוכות ומכופפות לאחור. הנקבה, לעומת הזכר, צבועה בחום בהיר והפסים הלבנים אשר חוצים את גבה לרוחב, בולטים יותר מאשר אצל הזכר, כמו כן, הנקבה נטולת קרניים. הנקבה קטנה מהזכר ושוקלת פחות ממנו. כמו אצל קרובי משפחתו, זכר הניאלה נלחם ביריב באמצעות נגיחות קרניים. המנצח זוכה בנקבות ואוסף סביבו הרמון שלם. הנקבה יולדת לאחר היריון של תשעה חודשים גור אחד, אותו היא מחביאה מטורפים פוטנציאלים כגון: נמרים, אריות, בבונים ושימפנזים. קודו ההרים מדיה וקבצים בנושא קודו ניאלה בוויקישיתוף קודו ניאלה, באתר ITIS (באנגלית) קודו ניאלה, באתר NCBI (באנגלית) קודו ניאלה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קודו ניאלה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קודו ניאלה, באתר GBIF (באנגלית) קודו ניאלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קודו ניאלה באתר הרשימה האדומה של IUCN