אהל אל-בית

באסלאם, אהל אל-בית (בערבית: أهل البيت; "בני הבית") הוא ביטוי המתייחס לבני משפחתו של מוחמד. אצל הסונים, המונח רחב יותר ומתייחס גם לנשותיו של מוחמד, לכל בני חמולת האשם, ולעתים אף לכל המוסלמים. באסלאם השיעי, המונח מתייחס למוחמד ולמי שהם לפי השיעים יורשיו החוקיים: פאטמה, עלי, חסן, וחוסיין. הקוראן משתמש במונח 'אהל אל-בית' פעם אחת או פעמיים בתור תואר של כבוד כלפי נשותיו של מוחמד. במקרה אחר המונח מתייחס לשרה, אשתו של אברהם. בפעם אחרת שהמונח מוזכר, הוא מתייחס לקרובי משפחתו של מוחמד (עלי, פאטמה, חסן וחוסיין), או לנשותיו. לפי כמה פרשנויות, הקוראן גם מתייחס למונח "אהל אל-בית" בסורת א-שורא במונח ״קוּרְבַּאא״ (כלומר, קרובי משפחתו של מוחמד). ישנה מחלוקת לגבי מי נחשבים 'אהל אל-בית'. אמנם היו הרבה חילוקי דעות, יש קונצנזוס בין הסונים והשיעים המוסלמים, כי "אהל אלכיסאא" החדית' מתייחס באופן ספציפי לעלי, פאטמה, חסן ואת חוסיין. אזכור של 'אהל אל-בית', בני ביתו של מוחמד, נוכח פסוק בקוראן כדלקמן: שנשותיו של הנביא! אתן לא כמו כל הנשים; אם אתן תהיו על המשמר שלכן, אז לא להיות רכות בדיבור (שלכן), שמא הוא בלב של מחלת נפש; ולדבר מילה טובה. ולהישאר בבתים שלכן ולא להציג את הסוד שלכן כמו הצגת הבורות של פעם; ולשמור על תפילה, ולשלם את העניים, ולציית אללה ושליחו. אללה רק רוצה להרחיק את הטומאה ממכן, הו אנשי הבית! כדי לטהר אותכן טיהור (יסודי). וזכרו מה שנאמר בבתים שלכן של תקשורת של אללה ואת החוכמה; בוודאי אללה הוא הידוע ביותר של דקויות. — סורת אל-אחזב (33), פסוק 32–34 ההגדרה שנויה במחלוקת ויש לה כמה פרשנויות. באחת המסורות, מוחמד הוא בן לוויה סלמאן אל-פרסית נכלל כחבר, הוא משמש כדי להבדיל מן מהאגרון (המוסלמים המהגרים מן העיר מכה) והאנצאר (תושבי ית'רבּ/מדינה, שקיבלו את מוחמד אליהם והמירו את דתם לאסלאם). על פי סוני הדוקטרינה הסונית, המונח כולל את נשותיו ותלמידיו של מוחמד, כפי שהוא מתייחס אליהם בפסוק הקודם - פרשנות המיוחסת לעבדאללה בן עבאס וכרימה בן אבי גהל, שניהם היו בני לווייתו של מוחמד. פירוש זה נתמך במסורות שונות על ידי אמירות המיוחסות למוחמד שבו הוא פונה אל כל נשותיו כאהל אל-בית. אנשים נוספים הנכללים בתוך אהל-אלבית, על פי ההשקפה הסונית, הם עלי, פאטמה, חסן וחוסיין, שהוזכרו במסורת של המעטפת. מספר גרסאות מזהות את אום סלמה, אשתו של מוחמד, כחלק מאהל אל-בית. כך, על פי האנציקלופדיה של האסלאם "ההשקפה האורתודוקסית הנוכחית מבוססת על הדעה הרמונית, לפיה המונח 'אהל אל-בית' כולל את הנביא (מוחמד), עלי, פאטמה, חסן וחוסיין, יחד עם נשותיו של הנביא." לדברי לורה וצ'ה ואגליי באנציקלופדיה של האסלאם "יש סיפור המסופר במסורות רבות לפיו מוגן מחסה תחת גלימתו, בנסיבות משתנות, כולל מובלה הנכדים שלו חסן וחוסיין, בתו פאטמה, ובנו גיסה עלי; לכן חמשת אלו אשר מקבלים את התואר אהל אל-כסאא או "אנשי המעטפה". חלק ניסו להוסיף נשותיו של מוחמד ברשימה". לפי השיעים, רק מוחמד, פאטמה, עלי, חסן, חוסיין, וצאצאיהם נכללים בין אהל אל-בית. הם מפרשים את השינוי בכינוי בפסוק מהקוראן ומראים שרק מי שנאמרו לעיל נכללים בתוך 'אהל אל-בית'. מדלונג כותב ש"שינוי המגדר שלו תרם באופן בלתי נמנע להולדתם של סיפורים שונים על אופי אגדי, כשהוא מצרף את החלק השני של הפסוק לחמשת אנשי המעטפת ". חפים מפשע וחסרי חכמים, ורואים בהם מסירות נפש כחלק חיוני מן הדת. גם מוסלמים שיעים תומכים בטענה זו עם המסורת הנזכרת באוסף השיח הסוני. חוקרים סונים רבים מעידים על כך שפסוק הטיהור נחשף לגבי חמישה אנשים: מוחמד, עלי, פאטימה, חסן וחוסיין. ״עאישה מסרה: כי השליח של אללה (עליו התפילה והשלום) יצא בוקר אחד לבוש גלימה מפוספסת של שיער הגמל השחור ושם הגיע חסן בן עלי. הוא עטף אותו תחתיו, ואז בא חוסיין והוא עטף אותו תחתו יחד עם השני (חסן). ואז באה פאטמה והוא לקח אותה תחתיה, ואז בא עלי והוא גם לקח אותו תחתיה גם ואז אמר: אללה רק רוצה לקחת ממכם כל טומאה שלכם, אתם אנשי הבית, ולטהר אותכם (טיהור יסודי)״ (( צחיח מוסלם, הספר הנוגע לגמישות נשותיו של הנביא הקדוש (כתאב אל-פדאיל אל-סבעה), פרק ט': זכויותיך במשפחת הנביא המשפט האחרון של פסוק 33: 33.)) המסורת על קטע זה מהחדית' נעשית ממקורות שונים לפאטמה, בתו של מוחמד. היא סיפרה שאחרי שאביה ביקר בביתה, היה לו חום ולא הרגיש טוב, הוא ביקש גלימה תימנית שהביאה לו פאטמה וקיפלה אותה סביבו. מאוחר יותר הצטרפו אליו בגלימה התימנית נכדיו חסן וחוסיין, ואחריהם אביהם עלי בן אבי טאלב, שהיה בן דודו של מוחמד ובעלה של בתו (פאטמה). ובסוף פאטמה ביקשה רשות להיכנס לגלימה הזאת. כאשר כל חמשתם הצטרפו יחדיו מתחת לגלימה, מוחמד סיפר את הפסוק הקוראני 33:33 לאלה מתחת לגלימה כי כל חמשתם הנבחרים, והוא הוסיף כי הוא רוצה את אלוהים כדי להרחיק את כל הטומאות מהם, ושלא יהיו בהישג ידם. ואז התפלל לאלוהים להכריז על כל חמשתם כמו שלו אהל אל-בית ולשמור מרחק הנג'סאט (טומאה) מאותם. אלוהים, והאל על פי הבקשה הזאת מיד שלח גבריאל כדי לחשוף למוחמד כי כל חמשת תחת הגלימה הם היקר הקרוב ביותר לאלוהים והם טהורים ("טהור של טהור") ללא עקבות של טומאה. הפלגים השיעיים של התריסריים והאסמאעיליה שונים ביחס לקו האימאמים. בעוד התריסריים מאמינים בשושלת הידועה בשם 12 האימאמים, האיסמעיליים מאמינים כי צאצאיו של אסמאעיל אבן ג'עפר, ולא אחיו מוסא אל-כאט'ם, היו במקום זאת יורשי האימאמים. רוב, אבל לא כל השיעים מאמינים כי אלה האימאמים שנבחרו אלוהית להיות מנהיגים של הקהילה המוסלמית. זה מבוסס על החדית', "אנשים של הגלימה", שבו הנביא מתייחס רק לפאטמה, עלי, חסן, חוסיין והנביא עצמו. (נאמר שהנשים שלו (של הנביא)לא היו חלק של אהל אל בית כי הן יכולות להיות גרושות וזה כבר לא חלק מאנשי הבית כאשר מת בעלן), המסורת שמוסלמים סונים רבים מאמינים בה, שמוחמד, פאטמה ושנים-עשר האימאמים הידועים כ"ארבעה עשר תוויות״. המוסלמים מעניקים לביתו של מוחמד מעמד מיוחד ומעריכים אותו. זה נגזר מפסוקים בקוראן ומהמסורת אשר קובעים אהבה כלפי קרובי משפחתו של מוחמד - אף על פי שבמקרים מסוימים פרשנויות שונות, למשל: "תגיד:" אין גמול אני מבקש ממך על זה מלבד אהבתם של אלה הקרובים שלי " על פי פרשן תנ "ך ידוע אל טברי (260–360 אה ‏873-970 לספירה) הפסוק מתייחס כנראה למאמינים מוסלמים הקשורים בקשרי דם. פרשנות אחרת שאומצה על ידי השיעה מיישמת את הפסוק לאהל אל-בית. ועוד ראייה אחרת מפרשת את הפסוק שהאהבה היא מצווה לקרובי המשפחה בכלל, והדעה האחרונה היא המועדפת על ידי המלומד העכשווי מדלונג. ההלכה האסלאמית (שריעה) אוסרת על ניהול כספי זכאה (המקבילה האסלאמית למעשר כספים) בידי קרובי משפחתו של מוחמד, מכיוון שכך מוחמד קבע בנוגע אליו ולמשפחתו. ההסבר שניתן על ידי פרשנים מוסלמים רבים הוא, שמעשה הזכאה נועד לסייע לחוטאים לכפר על חטאיהם על ידי עזרה לנזקקים, ולכן זה יהיה בלתי הולם שקרובי משפחתו של מוחמד יתעסקו בכספים אלה. אולם, הם כן מקבלים חלק משלל הקרבות. נהוג בתפילה האסלאמית לברך את מוחמד ובני משפחתו. בקהילות ערביות ומוסלמיות רבות, מייחסים מעמד חברתי גבוה לאנשים שטוענים כי הם צאצאיהם של בני משפחתו של מוחמד, והם מכונים "סיאדה" (אדונים) או "שרפאא'" (מכובדים). באסלאם השיעי, משפחתו של מוחמד מהווה את המרכז של החדית'. בגרסה אחת של דרשת הפרידה של מוחמד, הוא מוצג כאומר שאלוהים נתן למאמינים שני אמצעי הגנה: הקוראן ומשפחתו, בגרסאות אחרות שני אמצעי הגנה הם הקוראן ואת הסונה (הצהרות ופעולות של מוחמד). האמונה השיעית העממית מייחסת חשיבות קוסמולוגית למשפחה בטקסטים שונים, שבהם נאמר שאלוהים לא היה יוצר את השמיים ואת הארץ, אדם וחוה, או כל דבר אחר, אם לא היה להם. הרוב המכריע של השיעים רואה את ראשי המשפחה כנבחרים אלוהיים שנבחרו על ידי האלוהים. נשותיו של מוחמד שבט קורייש שבט בני נצ'יר ההאשמית פאטמה בת מוחמד זרמים ואסכולות באסלאם התריסריים עלי בן אבי טאלב חסן בן עלי חוסיין (בן עלי) מדיה וקבצים בנושא אהל אל-בית בוויקישיתוף איי. קיי. איי הווארד, אהל אל-בית ב Encyclopædia Iranica. אהל אל-בית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Böwering, Gerhard; Patricia Crone; Wadad Kadi; Mahan Mirza; Muhammad Qasim Zaman; Devin J. Stewart (11 בנובמבר 2012). The Princeton Encyclopedia of Islamic Political Thought. Princeton University Press. ISBN 9780691134840. The term ahl al-bayt (the people of the house) is used in the Qur'an as a term of respect for wives, referring to Abraham's wife Sarah (Q. 11:73), for example, and to the Prophet Muhammad's wives, who are declared to be purified by divine act: "God's wish is to remove uncleanness from you" (Q. 33:32-33). {{cite book}}: (עזרה) סורה 42, פסוק 23 "The Ahlul Bayt". Al-Islam.org. "The Quran Speaks About Ahlul Bayt". "ĀL-E ʿABĀ". See: "Fāṭima." Encyclopaedia of Islam, Second Edition. Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2014. Reference. 8 April 2014 Tabari, Muhammad bin Jarir (1991). Jame al-Bayan Fi Tafsir al-Quran. Vol. 22. Beyrut: Dar al-Ma'rifah. p. 6. Madelung, 1997, pp. 13-17 Madelung (1997) p. 13 al-Munajjid, Shaykh Muhammad. "Ruling on giving zakaah to Ahl al-Bayt". islamqa.info. נבדק ב-15 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Madelung (1997) p. 14 A verse in the Qur'an reads: "That which Allah giveth as spoil unto His messenger from the people of the townships, it is for Allah and His messenger and for the near of kin and the orphans and the needy and the wayfarer, that it become not a commodity between the rich among you.", ( סורה 59, פסוק 7) Ahl al-Bayt, Encyclopedia of Islam and the Muslim world.