laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'.פ.ר. קלוז'

צ'.פ.ר. קלוז' (ברומנית: CFR Cluj, מבטאים: צֶ'ה-פֶה-רֶה קלוז') הוא מועדון כדורגל מהעיר קלוז'-נפוקה שבצפון-מערב רומניה (בטרנסילבניה), אשר הוקם בשנת 1907. מעונת 2004/2005 משחקת הקבוצה בליגת העל הרומנית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. צ'.פ.ר. קלוז' הוקם בשנת 1907 בימי השלטון האוסטרו-הונגרי בטרנסילבניה, כמועדון של עובדי רשות הרכבות. באותה תקופה שם המועדון היה הונגרי (בגלל הרוב ההונגרי באוכלוסיית העיר דאז) ולכן שמו היה בהונגרית Kolozsvári Vasutas Sport Club ("קולוז'ווארי ואשוטאש שפורט קלאב"). אחרי איחוד טרנסילבניה עם רומניה בשנת 1918 שונה שם המועדון לרומנית צ'.פ.ר. ("צ'ה-פה-רה"), שהוא ראשי התיבות של "מסילות הברזל הרומניות". בעונת 2003/2004 העפילה הקבוצה לליגת העל הרומנית בכדורגל לאחר עונה ללא הפסד. בעונת 2007/2008 זכתה הקבוצה בטרבל בפעם הראשונה בתולדותיה. בעונת 2008/2009 העפילה הקבוצה לראשונה לליגת האלופות, שם פגשה בשלב הבתים את צ'לסי, רומא, ובורדו, וסיימה במקום האחרון. בסוף אותה עונה סיימה צ'.פ.ר. קלוז' במקום הרביעי בליגת העל הרומנית בכדורגל. בעונת 2009/2010 לקחה הקבוצה דאבל בפעם השנייה בתולדותיה. בעונת 2010/2011 העפילה הקבוצה בפעם השנייה לליגת האלופות, שם התחרתה בשלב הבתים נגד באיירן מינכן, רומא ופ.צ. בזל, וסיימה אחרונה עם 4 נקודות בלבד. בסוף עונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-10 של ליגת העל הרומנית בכדורגל. בעונת 2011/2012 זכתה הקבוצה באליפות רומניה בפעם השלישית. בעונת 2012/2013 הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הרומני. בעונה זו הודחה קלוז' בסיום שלב הבתים בליגת האלופות ועברה לשחק בליגה האירופית. בשלב 32 האחרונות הפסידה לאינטר מילאנו והודחה מהטורניר. בעונת 2017/2018 זכתה הקבוצה באליפות ברביעית בתולדותיה. אליפות רומניה (8): 2007/2008, 2009/2010, 2011/2012, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022 הגביע הרומני (4): 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2015/2016 הסופר קאפ הרומני (4): 2009, 2010, 2018, 2020 סגנית גביע האינטרטוטו: 2005 הגעה לשלב הבתים של ליגת האלופות: 2008, 2010, 2012 הגעה לשלב הבתים של הליגה האירופית: 2009, 2019 2020 מדיה וקבצים בנושא צ'.פ.ר. קלוז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'.פ.ר. קלוז' (ברומנית) צ'.פ.ר. קלוז', ברשת החברתית פייסבוק צ'.פ.ר. קלוז', ברשת החברתית אינסטגרם צ'.פ.ר. קלוז', סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway קלוז', באתר ONE ביתר דיוק, מדובר בגוון "הדבדבנים החמוצים"
קוסטקה נגרוצי

קונסטנטין (קוסטקה) נגרוצי (ברומנית: Constantin (Costache) Negruzzi;‏ 1808 - 24 באוגוסט 1868) היה פוליטיקאי, מתרגם וסופר רומני. נגרוצי נולד בכפר טריפשט (Trifești) שבמחוז יאשי, נסיכות מולדובה, כבנו של הפחרניק דינו נגרוצי. הוא למד יוונית בילדותו ממלמד יווני ידוע בתקופתו ולמד רומנית בכוחות עצמו מקריאה בספרים. ב-1821, כשאלכסנדר איפסילנטי וצבא הפיליקי אטריה השתלטו על מולדובה, נמלטה המשפחה כולה לבסרביה, שם, בקישינב, למד צרפתית ממהגר צרפתי ופגש את פושקין, שעורר את תאבונו לספרות. ניסיונותיו הספרותיים הראשונים, Zăbavele mele din Basarabia în anii 1821, 1822 ("ההתמהמהויות שלי בבסרביה בשנים 1821, 1822") הם מאותה תקופה. ב-1823 שבה המשפחה ליאשי וב-1826 מת אבי המשפחה. קוסטקה נגרוצי עבד במשרות מנהלתיות תוך התקדמות מתמדת. ב-1835 תרגם מצרפתית את הספר שלושים שנות חיים או חייו של קלפן. ב-1836, בכתב העת המוזאון הלאומי, בגיליונות מס' 36 ו-37, התפרסמה ההתכתבות שלו עם יון-חליאדה רדולסקו. ב-1837 תרגם כמה דרמות של ויקטור הוגו ופרסם את הפואמה Aprodul Purice (אפרודול פוריצ'ה) שמקור השראתה באגדה של יון נקולצ'ה. בשנה הזאת נבחר לאספה המחוקקת מטעם העיר יאשי. בהמשך פרסם נובלה מקורית בשם Zoe ותרגום של הפואמה של פושקין, "הצעיף השחור". הוא המשיך לפרסם יצירותיו בכתבי עת שונים וב-1840 הצטרף למיכאיל קוגלניצ'אנו ולוסילה אלכסנדרי בייסוד כתב העת הספרותי דאצ'יה ספרותית (Dacia literară) וגם פרסם בו מיצירותיו. השלישייה הזאת, קוגלניצ'אנו, אלכסנדרי ונגרוצי, מרכיבה גם את הוועד המנהל של התיאטרון הלאומי ביאשי ומייסד למעשה את התיאטרון בשפה הרומנית. בתחום הפוליטי-מנהלי, ב-1840 נבחר להיות ראש עיריית יאשי. מהשיתוף פעולה של נגרוצי עם קוגלניצ'אנו נוצר ב-1841 גם ספר בישול: "200 reţete cercate de bucate, prăjituri şi alte trebi gospodăreşti‏" (200 מתכונים שנוסו של מאכלים, עוגות ומעשי בית אחרים). נגרוצי המשיך לתרגם ולכתוב יצירות מקוריות ועיבודים ולפרסם אותם בכתבי העת של התקופה. בהיותו שמרן בדעותיו, לא השתתף במהפכת 1848 במולדובה, התרחק מהפעילות הפוליטית וב-1850 מונה להיות המנהל הכללי של משרד האוצר במולדובה. עבודתו הספרותית נמשכת וב-1853 ייסד את כתב העת Săptămâna ("השבוע"). ב-1857, כשהיה שופט, נקרא להיות חבר במועצת השליט ותחת שלטונו של קוזה מונה למנהל משרד האוצר הרומני. נגרוצי מת ב-1868 ונקבר בחצר הכנסייה בכפר הולדתו. מדיה וקבצים בנושא קוסטקה נגרוצי בוויקישיתוף מילון הספרות הרומנית (ברומנית)
חברות

האם התכוונתם ל... חיברות – תהליך הטמעה תרבותית של פרט בסביבתו ידידות – ערך של קרבה הדדית בין בני אדם זוגיות – מערכת יחסים זוגית אינטימית חברות (שיוך) – השתייכות מובנית למסגרת כלשהי, למשל חברות בקיבוץ, בתנועה או בבית נבחרים חברות (ספר) – ספר של אסתר שטרייט-וורצל חברות (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ 10 חבר (פירושונים) חברה (פירושונים) חבר'ה (אתר אינטרנט) – אתר אינטרנט ורשת חברתית ישראלית לשעבר
סמולנד

סמולנד (שוודית: Småland) הוא חבל ארץ בדרום שוודיה. זהו חבל כפרי, עתיר-אגמים, ובו מרכז תעשיית הזכוכית השוודית. בשטחו הוא הגדול בחבלי יטאלנד ואחד הגדולים בשוודיה, וצפיפות האוכלוסייה בו היא פחות מרבע מזו של החבל השכן מדרום, סקונה. מלבד סקונה, החבלים שגובלים בסמולנד הם מדרום בלקיניה, ממערב הלנד ווסטרייטלנד ומצפון אסטרייטלנד. במזרח נמתח חוף הים הבלטי. עקבות ההיסטוריה של סמולנד מגיעות עד לעידן האבן, שמחלקו המאוחר נמצאו שרידי תרבות במיוחד לאורך החוף. בתקופה הוויקינגית הופק ברזל באדמת החבל הלחה, ובראשית ימי הביניים נשלטה ממלכת שוודיה מטירה באגם וטרן. במהלך ימי הביניים הייתה קאלמאר הגדולה בערי שוודיה. המסחר הבלטי בברזל רוכז בה, ומסביבותיה יצא במאה ה-16 מרד-האיכרים מול מדיניות המיסוי והכנסייה של המלך גוסטב ואסה, שהתפתח למלחמת אזרחים נגד המלך. מאמצע המאה ה-19 נכנסה תעשיית העץ, ואז הזכוכית, במקומו של הברזל. מאז, ועד לאמצע המאה ה-20, כילו שרפות חלקים נרחבים מיישובי סמולנד. היום הערים הגדולות בחבל הן: ינשפין - 84,423 תושבים וקשה - 55,600 תושבים קאלמאר - 35,170 תושבים וסטרוויק - 20,694 תושבים ורנמו - 18,469 תושבים אוסקרשהאמן - 17,143 תושבים. קרל פון לינה, מאבות הביולוגיה המודרנית, נולד בסמולנד ועל שמו נקרא הפרח המסמל את החבל - Linnaea borealis. חורבות טירת ברההוס - שנבנתה עבור הרוזן פר ברהה באמצע המאה ה-17 - על שפת אגם וטרן מדיה וקבצים בנושא סמולנד בוויקישיתוף סמולנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנתונים מתייחסים לשנת 2005, פרט לווקשה שהנתון אודותיה נכון ל-2008. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונה גורן

יונה גורן (7 בפברואר 1921 – 26 בדצמבר 1996) היה עורך דין, פעיל בלשכת עורכי הדין בישראל, חבר מועצת העיר אשקלון ופעיל טבעוני וחברתי. יונה גורן נולד ב-7 בפברואר 1921 בעיירה דליטין בגליציה המזרחית שבפולין. בספטמבר 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, בה התגוררו בתל אביב. בנובמבר 1947 נישא לחנה (לבית אחבר), ולזוג נולדו שישה ילדים. בסוף שנת 1947, ערב מלחמת העצמאות, גויס לתפקיד אלחוטאי בחיל האוויר לאור הידע שרכש קודם לכן בטלגרפיה ומורס מתוקף עבודתו בדואר פלשתינה א"י. פעמיים כיהן כחבר הוועד המרכזי של לשכת עורכי הדין ופעמיים כחבר המועצה הארצית של הלשכה. בשנת 1953 עבר לאשקלון, שם עבד, ומילא שורה של תפקידים ציבוריים. בשנת 1953 סיים את לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1955 הוסמך כעורך דין מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. נפטר בט"ז בטבת תשנ"ז, 26 בדצמבר 1996 בהיותו כבן 75 שנים. השאיר אחריו 6 צאצאים שנים מהם עורכי דין. אחד מבניו הוא הרב עמי גורן שחזר בתשובה בצעירותו, ומשמש כיום כרב קהילה חרדית "אור שמואל" בצפת. היה חבר מועצת העיר אשקלון, כיהן כיו"ר החוג לתרבות וחברה במשך 15 שנים, שימש יו"ר האגודה לשיקום האסיר והעבריין באזור הדרום, יו"ר ועדת הערעורים של מס רכוש וקרן פיצויים רחובות, יו"ר ארגון יוצאי פולין באשקלון, מרכז הוועדה לעידוד התיירות באשקלון. היה חבר העמותה של שוחרי בית החולים ברזילי באשקלון. כיהן כיו"ר ועדת יקיר אשקלון. היה משתתף קבוע בשבועון "סקופ דרום"[1]. היה חבר הוועד המרכזי של תנועת הצמחונים והטבעונים בישראל ושליח תנועת הצמחונים בקונגרסים בינלאומיים. יזם והקים את המרכז הטבעוני הגדול ביותר בישראל (מלון "איתני הטבע"). היה חבר מועדון "רוטרי", חבר "בני ברית" ו"הבונים החופשיים". היה פעיל באגודת אל סם, שופט בבתי הדין המשמעתיים של עורכי הדין, יזם של קופת גמ"ח וסעד לנזקקים, חבר בהנהלת האגודה לטיפוח תרבות וחברה של יהודי תימן בישראל ויו"ר האגודה לגרי-צדק. על שמו נקרא רחוב "יונה גורן" באשקלון. פרופיל גנאלוגי קונגרס בין-לאומי של טבעונים יקיים בישראל, למרחב, 11 בדצמבר 1967 לשכת עורכי הדין, באתר www.israelbar.org.il יעשה לגיור בני יפאן, דבר, 11 בנובמבר 1959 להלן במפת אשקלון. https://www.goren.ml/index.html
רון (מחוז)

רון (צרפתית: Rhône) הוא מחוז בצרפת השוכן בחבל הארץ אוברן-רון-אלפ. המחוז קרוי על שם הנהר רון. מחוז הרון הוקם ב-12 באוגוסט 1793 כשהמחוז הקדום רון-ולואר פוצל לשני מחוזות - רון ולואר. במקור, גבולו המזרחי של המחוז גבל בעיר ליון כך שהרשות המקומית של מזרח ליון השתייכה למחוז סמוך. עם קצב גידול האוכלוסייה של ליון, ופיצול האזור האורבני על פני קומונות הפרוורים של העיר, נשפטו גבולות המחוז באופן לא מעשי כשהם מוצאים מתחומם של פרוורי ליון אל מחוץ לרון. כך למעשה הוגדל המחוז מספר פעמים על מנת להכלילו בפרוורי ליון משכונות המחוז: ב-1852 סופחו 4 קומונות לתוך רון ממחוז איזר. ב-1967 סופחו 23 קומונות לתוך רון ממחוז איזר ו-6 קומונות ממחוז אין. ב-1971 סופחה קומונה נוספת לתוך רון ממחוז איזר. עם גידולי שטח אלו, שטחו של מחוז הרון גדל מ-2,791 קמ"ר ל-3,249 קמ"ר במצבו הנוכחי (עלייה של כ-16.4% מהשטח). לפי מפקד האוכלוסין של צרפת, ב-1999 גרו במחוז הרון כ-1,071,288 תושבים ועד מפקד האוכלוסין ב-2007 גרו במחוז 1,677,073 תושבים. במחוז רון עוברים שני נהרות ראשיים - נהר הרון ונהר הסון. המחוזות הגובלים במחוז הם איזר, אין, לואר וסון ולואר. מעל ל-75% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת באזור המטרופוליני של ליון. חוץ מוילפראנס-סור-סון, הערים הגדולות ביותר במחוז כולן חלק מהקהילה העירונית של ליון. הנתונים הבאים נכונים למפקד האוכלוסין של שנת 1999: ליון - 470,187 תושבים. וילרבאן - 134,500 תושבים. וניזי - 56,487 תושבים. קאלור-אט-קלור - 41,667 תושבים. סיינט פריזט - 41,213 תושבים. וול-אן-ולין - 39,466 תושבים. וילפראנס-סור-סון - 38,863 תושבים. ברון - 38,600 תושבים. מדיה וקבצים בנושא רון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רון רון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רון, ברשת החברתית אינסטגרם רון, ברשת החברתית LinkedIn האתר (בצרפתית) עד תום 2015 השתייך המחוז לחבל רון-אלפ.
זלמן ליף

המונח "זלמן ליפשיץ" מפנה לכאן. לערך העוסק ברב, ראו שלמה זלמן ליפשיץ. שניאור זלמן לִיף (ליפשיץ) ( 1900 – 7 באוקטובר 1950) היה מהנדס ומומחה קרקעות, מחלוצי המיפוי ופוטוגרמטריה בישראל. ייעץ לראש הממשלה דוד בן-גוריון ולשר החוץ משה שרת בנושא גבולות וקרקעות בתקופת קום המדינה. ליף נולד לאברהם ליפשיץ בעיירה מרינה הורקה שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הוא רכש השכלה כמהנדס חקלאי באוניברסיטת מוסקבה. בשנת תרפ"ד-1924 עלה לארץ ישראל מטעמים ציוניים. כעבור מספר שנים התמנה למהנדס הראשי של חברת הכשרת היישוב ועסק יחד עם יהושע חנקין בגאולת קרקעות שהכשירה את הקרקע להקמתם של יישובים עבריים רבים. בין 13 ל-18 בדצמבר 1942 השתתף בסיור בערבה שאורגן על ידי יוסף ויץ (בהשתתפות 12 אנשים, לרבות מהנדס המים שמחה בלאס, יו"ר הקרן הקיימת אברהם גרנות, הבוטנאי ד"ר מיכאל זהרי). ליף נהג להכין מפות טופוקדסטריות של הרכוש היהודי בארץ ישראל. הוא היה יועצו של דוד בן-גוריון ויועץ במשרד החוץ לנושאי קרקעות וגבולות וגם היה חבר במשלחת הישראלית לדיונים על חלוקת הארץ והקמת מדינת ישראל באו"ם בשנת 1947. בנוסף היה יו"ר ועדת השמות הממשלתית, אשר קבעה שמות ליישובים יהודיים בישראל. כמו כן היה חבר במשלחת ישראל לוועידת לוזאן ויועץ למשלחת הישראלית בשיחות שביתת הנשק שנערכו ברודוס. בשנת 1948 הקים ליף את המכון לפוטוגרמטריה בירושלים אשר עסק במיפוי אווירי רחב היקף של המדינה הצעירה והמתפתחת. בנו, נמרוד ליף, המשיך בעבודת אביו במכון. בדצמבר 1949 היה ליף שותף לתוכנית טרנספר שבמהלכה תוכנן לגרש בכוח כ-10,000 ערבים מישוביהם, בעיקר בגליל, מהכפרים פסוטה, תרשיחא, מעיליא, ג'ש (כולל אנשי כפר בירעם שהיו בג'ש), חורפיש, ריחאניה, מג'דל וזכריה. במכתב לוולטר איתן ציין ליף שראש הממשלה דוד בן-גוריון אישר את התכנית מטעמי ביטחון, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן. ליף נפטר מהתקף לב בירושלים בשנת 1950, בן 50. נקבר בבית הקברות סנהדריה. הותיר את אשתו, גוטיה, וכן בן ובת. בן בנו נמרוד הוא המלחין ינעם ליף, ונינתו היא דפני ליף ממנהיגות מחאת האוהלים. בנימין מזר, 'זלמן ליף ז"ל', ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה טז, א–ב (תשי"א), 1–2. ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, ב (ספר ליף: מוקדש לזכרו של זלמן ליף), ירושלים: החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשי"ג. ז' ליף – פורש, מעריב, 25 במאי 1950 זלמן ליף, דבר, 8 באוקטובר 1950 (נקרולוג) מ. י., זלמן ליף, מעריב, 8 באוקטובר 1950 יוסף ויץ, זלמן ליף (ליפשיץ) (ליום השלושים), דבר, 8 בנובמבר 1950 מפות זלמן ליף, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, ובקטלוג הספרייה הלאומית זלמן ליף, דף שער בספרייה הלאומית הקבר של שניאור זלמן ליף ליפשיץ בבית העלמין יוספיה, באתר BillionGraves. ראו: שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, ע' 127 נתן טירה, ישראל החדשה מקבלת שמות, מעריב, 29 בספטמבר 1951. חורפיש הייתה בתכנית המגורשים מישראל, באתר "פורטל הכרמל והצפון", ‏9 באוקטובר 2017 זלמן ליף באתר GRAVEZ
ספורט ימי

ספורט ימי הוא הגדרת-גג לענפי הספורט (התחרותיים והלא תחרותיים), שעיסוקם הוא בים או באגם. מאפייניהם של עיסוקי הספורט הימי מגוונים מאוד, כאשר המשותף לכולם הוא התלות בחוקי-הטבע של המים והים והשאיפה למתוח את היכולת האנושית להם. מרביתם של הענפים עושים שימוש בציוד מיוחד כסירה או גלשן מסוגים שונים, אחרים כשחייה תובעים רק את יכולותיו הגופניות והאישיותיות של הספורטאי. יש ענפים שמתקיימים על-פני המים, ואחרים שמתחת להם, ובכל מקרה הם נבדלים מענפים תחרותיים המתנהלים בבריכת שחייה ככדורמים וקפיצה למים, ואחדים מהם נחשבים כספורט אתגרי. שחייה במים פתוחים צלילה חופשית צלילת סקובה שיט רפטינג (שיט בנהרות) חתירת סירות טריאתלון גלישת גלים גלישת רוח גלישת עפיפונים (קַיְיטסרפינג) גלישת סאפ (SUP) - גלשן חתירה בעמידה סקי מים רכיבת אופנועי ים מרוץ סירות מנוע דיג ערך מורחב – ספורט ימי בישראל בישראל פעילות הספורט הימי מצומצמת יחסית לארצות ימיות אחרות במערב, בעיקר בשל זמינות מרחבית מוגבלת ביחס לדרישות. היתרון הוא מזגו הטוב של הים כמעט לאורך כל השנה. התפרוסת שאמורה לאפשר את קיומם והתפתחותם של מספר ענפי ספורט ימי, והמשאבים הממלכתיים המופנים לאלה, קטנים ביחס למוטיבציה העזה של האינדיבידואלים העוסקים בתחום בארץ, שפעילותם מסוגרת לחופים שחלקם מזוהמים, וחלקם משמשים בסיסי צבא או מופקעים מהציבור לצרכים שונים. בשלושת אתרי הפעילות הימית בישראל, חופי הים התיכון, הכנרת והים האדום, מתקיימת פעילות סדירה ולא-סדירה של ספורט הכוללת את כל הענפים שנמנו למעלה. על רקע הקשיים שנזכרים כאן - לצד תשומת הלב העממית הפחותה שממנה נהנה הספורט הימי ביחס למשחקי כדור בישראל - בולטת מאוד העובדה, כי מתוך שלוש עשרה מדליות אולימפיות ישראליות בסך הכל (נכון ל-2021), ארבע הן בשטחי הספורט הימי. בארץ פועלים מועדוני חתירה גדולים כמועדון השייטים תל אביב, מועדון החתירה חיפה ומועדון השיט טבריה. כמו כן מפורסמים חופי אילת כמקום שמארח מגוון תחרויות חשובות, ביניהן אליפות המדינה בטריאתלון מדי חורף. כחוף מרכזי עבור שלושת סוגי הגלישה הימית הידועים היום, גלישת גלים, גלישת רוח וגלישת עפיפונים, נחשב חוף בת גלים במערב חיפה, שידוע גם בשמו "חוף הגולשים", ושלי קורזיץ, אלופת העולם ב-2003, העידה כי הוא "החוף הטוב באירופה". בכנרת ארעה הטרגדיה היותר ידועה של הספורט הימי בישראל, בשנת 1987, כשאבי רן, שהיה שוער כדורגל במכבי חיפה, נהרג מפגיעתה של סירת מרוץ בעת שרכב על אופנוע ים. מפרשית מדיה וקבצים בנושא ספורט ימי בוויקישיתוף גילי סופר, בת גלים: מייבשים את הים, באתר ynet, 25 באוגוסט 2005
יצחק כהן (בנקאי)

יצחק כהן (20 בספטמבר 1906 - 10 באוקטובר 1986) היה מראשוני משרד הביטחון והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל. יצחק כהן נולד בעיר לודמיר (וולודימיר-וולינסקי) בחבל ווהלין, אוקראינה. כהן עלה לארץ ישראל בשנת 1924. עם עלייתו הוא הצטרף אל פלוגת העבודה גדרות (שהייתה ידועה גם בשם פלוגת ג'ידרו), שחבריה היו עולים מפולין שהגיעו במסגרת העלייה הרביעית, שם גם פגש את אשתו הראשונה ליזה צ'רקסקי. כהן שימש כמזכיר הפלוגה. פלוגת גדרות פעלה במסגרת הארגון הארצי "קיבוץ עין חרוד" בהנהגתו של יצחק טבנקין, שלימים הפך להקיבוץ המאוחד, ובהמשך הייתה לקבוצה השנייה שהצטרפה בשנת 1927 אל קבוצת "אחדות" להקמת קיבוץ אשדות יעקב כשהקיבוץ עוד ישב באזור חצר גשר הישנה ונקרא "משק גשר". כהן עזב לאחר מכן את הקיבוץ, ועבר לגור בתל אביב. בתקופת מגוריו של כהן בתל אביב הוא היה חבר בארגון ההגנה. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, התגייס כהן אל הצבא הבריטי כתותחן, והשתחרר בשנת 1945 בדרגת סרג'נט מייג'ור, כרב-סמל גדודי של גדוד התותחנים של הבריגדה היהודית. במהלך שירותו ייסד כהן את הקופה המרכזית של החיילים העבריים, שנועדה לסייע לחיילים העבריים שהתכוננו ליום שובם לחיים האזרחיים, מאחר שהמצב הכלכלי בארץ באותה התקופה לא היה טוב. כ-5,000 מתוך 20,000 חיילי הבריגדה היהודית הצטרפו לקופה. גם הצבא הבריטי נתן את ברכתו ליוזמה, וסייע בגביית כספים מתוך התשלום שהצבא הבריטי שילם לחיילים העבריים, כשגובה הניכוי נקבע כתשלום עבור יום עבודה בכל חודש. עם סיום מלחמת העולם השנייה, בחודש נובמבר 1946, התקיימה ועידה של קופות החיילים, והוחלט על הקמת מוסד כספי בשיתוף עם הסוכנות היהודית בשם אוצר החייל, וכהן נבחר לנהל את עסקי המוסד. לאורך השנים פעל כהן כדי לרתום את מערכת הביטחון כשותפים בניהול ופיתוח אוצר החייל. כהן המשיך לנהל את אוצר החייל גם בתקופה בה עבד במשרד הביטחון. בניהולו של כהן החל אוצר החייל לתת הלוואות למשוחררי הבריגדה, ומאחר ורבים מן המתנדבים היו בני קיבוצים, קיבלו הקיבוצים הלוואות בשמם, שסייעו לפיתוח ההתיישבות. בנוסף היו מספר יישובים שהוקמו על ידי משוחררי הצבא הבריטי באמצעות הלוואות מאוצר החייל, כגון בצרה וכפר מונש. אוצר החייל נחלץ גם לפתרון בעיות השיכון של החיילים המשוחררים באמצעות שכירת בית בן שלוש קומות ששימש למתן פתרונות לטווח קצר, ובהמשך סייע אוצר החייל להקמת שיכוני צבא הקבע בשנים 1952 ו-1953. עם הקמת המדינה והקמת משרד הביטחון, מונה כהן לראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון, ושימש בתפקיד זה בין השנים 1948 ל-1955. בשנת 1955 התמנה כהן לראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית, והוא שירת בתפקיד זה עד שנת 1959. בשנת 1962 מונה יצחק כהן כמנהל הכללי הראשון של בנק אוצר החייל במשרה מלאה. כהן שימש בתפקיד זה עד שפרש לגמלאות בשנת 1977. ב-10 באוקטובר 1986 נפטר יצחק כהן, ונקבר בבית העלמין חולון. בתו עדנה סולודר כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת המערך. מנכ"ל אוצר החייל פרש לגמלאות, דבר, 4 באוגוסט 1977
המרכז הארצי להצלת צבי ים

המרכז הארצי להצלת צבי ים הוא מרכז של רשות הטבע והגנים שהוקם ב-1999, ומטרתו היא הצלת אוכלוסיית צבי הים בחופי ישראל. המרכז שוכן בכפר הנוער מבואות ים, סמוך למכמורת. נוסף על הטיפול בצבים הפגועים, פועל המרכז להעלאת המודעות בקרב הציבור הרחב וקהלי יעד. כ-30,000 מבוגרים וילדים מבקרים כל שנה במרכז ההצלה במסגרת סיורים מודרכים. המרכז הוקם על ידי הרשות בשנת 1999 והוא מוקדש להצלת אוכלוסיית צבי הים בחופי ישראל, השייכים לשני מינים עיקריים - צב ים חום וצב ים ירוק. מין נוסף המצוי בחופי הים התיכון ובים סוף הוא צב ים גלדי, אך מספר הפרטים ממין זה אשר טופלו במרכז קטן יחסית. מינים אלה נמצאים בסכנת הכחדה בשל דיג, שיט, זיהום הים ופגיעה באזורי המחיה שלהם, ולכן נמצאת אוכלוסיית צבי הים בירידה מאז תחילת המאה ה-20. מאז הקמתו, טופלו במרכז ההצלה כ-1,000 צבים – עיקרם צבי ים חומים, ירוקים וכן גם צבים רכים, צבי ביצה ואף חמישה דולפינים. כ-70% מהם שוחררו חזרה לטבע. המרכז מספק מקום מוגן לטיפול בצבי ים פגועים שנפלטו אל החוף, מאפשר רבייה ואימון לקראת שחרור אל הטבע, דואג להשבת הצבים אל הים (יותר מ-60% מהצבים המטופלים משוחררים בסופו של התהליך לחופשי), עוסק בחינוך ובהסברה ועורך מחקרים בנושא; כל זאת במטרה לייצב את אוכלוסיית צבי ים לאורך חופי הארץ. בדרך כלל מגיעים צבי ים פגועים אל המרכז בעקבות יוזמה של אזרחים, דייגים, חובבי ספורט ימי ואחרים; והטיפול בצבים נעשה על ידי מתנדבים. הצבים נבדקים ומאובחנים, טפילים ומזהמים שנדבקו אל גופם מוסרים ובמידה הצורך הם מטופלים על ידי וטרינר. לצבים מותאמת דיאטה המבוססת בעיקר על דגים, סרטנים, דיונונים וחסה. פעילות קבועה נוספת של המרכז ושל פקחי רשות הטבע והגנים היא סריקת חופי הים והעתקת קני צבים לחוות הדגרה בשמורות טבע לאורך החוף. עם בקיעת הביצים בחווה משוחררים הצבים הצעירים לחופשי באופן מבוקר, ועד כה שוחררו בדרך זו יותר מ-50,000 פרטים. בשנת 2008 החל המרכז להצמיד משדרים לוויניים אל גופן של צבות ים, במטרה לעקוב אחר מיקומן, והתקדמותן ניתנת לצפייה באינטרנט באופן מקוון. המרכז ייבא בעבר שני צבי ים ירוקים לאקווריום ישראל, אשר עתידים להשתחרר אל הים בבגרותם. עלילת העונה השנייה של סדרת הילדים, מבצע קיפוד, עסקה במרכז וצולמה בו. המרכז מקים מבנה חדש וגדול יותר מהקיים, בתחומו של גן לאומי נחל אלכסנדר, סמוך לשפכו של הנחל, שיכלול, בין היתר, מרפאה משוכללת, בריכה עם שיפוע דמוי חוף שתאפשר רבייה במקום ומרכז מבקרים. בית החולים לחיות בר למען חיות הבר מדיה וקבצים בנושא המרכז הארצי להצלת צבי ים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הארצי להצלת צבי ים המרכז הארצי להצלת צבי ים, ברשת החברתית פייסבוק המרכז הארצי להצלת צבי ים, ברשת החברתית אינסטגרם המרכז הארצי להצלת צבי ים, סרטונים בערוץ היוטיוב המרכז הארצי להצלת צבי ים באתר רשות הטבע והגנים מירב לוי, המרכז הארצי להצלת צבי הים משתדרג, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 במרץ 2005
נגיד

האם התכוונתם ל... נגיד בנק ישראל – אדם העומד בראש בנק ישראל פרנס – מנהיג של הקהילה היהודית, נקרא גם נגיד העיר או נגיד העיירה נגיד – תוארו של מנהיג הקהילה היהודית במצרים בתקופת שלטונם של הפאטימים, האיובים והממלוכים. רבי שמואל הנגיד – רב, מנהיג ומדינאי בכיר שפעל בסוף תקופת הגאונים ובתחילת ימי הראשונים בתקופת תור הזהב בספרד של ימי הביניים. רבי יהוסף הנגיד – רב, מנהיג ומדינאי בכיר שפעל בתחילת ימי הראשונים בתקופת תור הזהב בספרד של ימי הביניים. חיים נגיד – סופר, משורר, מחזאי ומבקר ספרות ומבקר תיאטרון ישראלי
שגב שלום

שגב שלום (בערבית: شقيب السلام - שֻקֵיבּ אֶ-סַּלָאם) היא מועצה מקומית בדואית במחוז הדרום בישראל, שהוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. נוסד בשנת 1979 ככפר בדואי באזור הנגב. כיום, כלל תושבי היישוב הבדואי שגב שלום הם ערבים-מוסלמים. היישוב הוקם ככפר בדואי ב-1979 בקרבה לעיר באר שבע, כחלק מתוכנית להקמת שבעה יישובים באזור הנגב למען יישוב הבדואים בנגב, והם: רהט, חורה, כסייפה, תל שבע, שגב שלום, ערערה בנגב ולקייה. שמו של היישוב, "שגב שלום" או "שקיב א-סלאם" (شقيب السلام) בערבית, מתייחס הן לקרבתו לנחל שגיב והן להסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם בשנת 1979, השנה שבה הוקם היישוב. בשנת 1988 צורף היישוב למועצה אזורית משוש, המועצה האזורית הבדואית הראשונה. המועצה פורקה בשנת 1996 ובשגב שלום הוקמה מועצה מקומית. ביישוב מתגוררת אוכלוסייה ערבית-מוסלמית בלבד. בשנת 2004 הוקמה בבית ספר תיכון מקיף שגב השלום מגמת רובוטיקה שזכתה בפרסים רבים בארץ ובעולם.[דרוש מקור] לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בשגב שלום 13,340 תושבים (מקום 153 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.8%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 58.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,069 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: בצפון היישוב הוקם אזור תעשייה, וכן ביישוב עצמו נפתחה משחטת עופות בתחילת 2011 המעסיקה רבים מהתושבים. חלק מן התושבים עובדים באזורי תעשייה נוספים באזור - נאות חובב, חורה, רהט ואזור תעשייה חדש אשר נמצא בשלבי בנייה - עידן הנגב (סמוך לרהט ולהבים). בתחילת 2012 נחנך בשגב-שלום, במסגרת תוכנית החומש הממשלתית לקידום האוכלוסייה הבדואית בנגב, מרכז הכוון תעסוקתי אשר נחל הצלחה ועזר בהשמה של מאות מהתושבים. ישנם מספר בתי ספר בשגב שלום, סניפים של קופות חולים, מתנ"סים עם חוגים. אתר המועצה המקומית פרופיל שגב שלום נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס שגב שלום, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מינהל מקרקעי ישראל. בדואים, רקע אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 פרופיל שגב שלום באתר הלמ"ס אילנה קוריאל, שילוב הבדואים: מרכז הכוון תעסוקתי בשגב שלום, באתר ynet, 17 בינואר 2012
שמואל כץ

האם התכוונתם ל... שמואל כץ (חבר הכנסת) – חבר כנסת, פובליציסט וחוקר שמואל כץ (צייר) – צייר ישראלי שמואל כץ (ויולן) – ויולן ישראלי שמואל כץ (מדען מחשב) – פרופסור למדעי המחשב בטכניון סם כץ – ראש העיר ויניפג לשעבר. שמואל שאטין כץ – המהרשש"ך, רבה של פרנקפורט שמואל כ"ץ (רב) – רב וחוקר תולדות הרבנות הראשית
סעיף

סעיף הוא חלק יסודי של מסמכים, מאמרים וספרים. למושג סעיף שתי משמעויות משנה: במסמכים משפטיים, כגון חוק או חוזה, סעיף הוא יחידה בסיסית של מסמך. הסעיפים ממוספרים בסדר עולה. בעת תיקון של חוק, כאשר נוסף סעיף חדש בין שני סעיפים קיימים, הוא מסומן במספר שאליו מצורפת אות. בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, למשל, היו בעת חקיקתו (בשנת 1992) 12 סעיפים, אשר מוספרו מ-1 עד 12. בשנת 1994 תוקן החוק כך שנוסף בתחילת החוק סעיף שקיבל את המספר 1, והסעיף שקודם לכן היה 1 קיבל את המספר 1א. ההתייחסות לסעיף נעשית, במסמך עצמו או בהתייחסות חיצונית אליו, על פי מספרו, תוך שימוש במילה "סעיף" (למשל: "סעיף 7") או בסימן הסעיף (למשל "7§"). לעיתים מחולק הסעיף לסעיפי משנה, שכל אחד מהם קרוי סעיף קטן. במאמרים ובספרים, סעיף הוא חלק יסודי המורכב מפסקאות (אחת או יותר), העוסקות כולן ברעיון אחד, המוגדר בכותרת הסעיף. סעיפים גדולים מחולקים לעיתים לסעיפי משנה. סעיפים אחדים מקובצים לפרק. בסעיף ניתן להבחין בין סוגים אחדים של פסקאות: פסקה פותחת, המציגה את הנושא שבו עוסק סעיף זה, פסקאות (או פסקה) המרכיבות את גוף הסעיף, פסקה מסיימת, ובה סיכום הנושאים שהוצגו בסעיף ומסקנות הנובעות מנושאים אלה. דוגמה לחלוקה לסעיפים: דין השכמת הבוקר בשולחן ערוך אורח חיים באתר ויקיטקסט