laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרן רון אדלר

קרן רון אדלר היא קרן על שם רון אדלר שהוקמה במסגרת אוניברסיטת חיפה ומעניקה פרס ספרותי לשירה. הקרן נוסדה ב-1976 על ידי הוריו של רון אדלר, משורר צעיר שהתאבד במהלך שירותו הצבאי. הפרס שמעניקה הקרן מדי שנה כולל מענק להוצאה לאור עבור ספר ביכורים למשוררים צעירים ומלגות הוקרה לסטודנטים מאוניברסיטת חיפה יוצאי חטיבת הצנחנים, בגובה שכר לימוד מלא. בתמורה, מתחייבים הסטודנטים לארבע שנות התנדבות כלשהי לטובת הקהילה. הקרן תומכת גם בפעילות המדור לייעוץ פסיכולוגי באוניברסיטת חיפה. בראש הקרן ניצבת אמו של רון, ארלט אדלר. 1980 - יוסף עוזר 1990 - רחל גיל 1994 - אפרת מישורי 1997 - דנה אמיר 1998 - חלי אברהם איתן 1999 - שז דף הבית של אתר הקרן כתבה שפורסמה במגזין "זמן חיפה" - חלק 1 (אודות רון), חלק 2 (אודות הקרן), מטעם קרן רון אדלר, יוטיוב פרס אדלר - פרס ארצי לשירה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אור פרא

אור פרא הוא כותר ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת "איכות" בשנת 1983. נושאי האסופה הם המבט על העצמי, על חוויות הנפש והגוף, תוך שהיא משוחחת, כמו בשיריה הקודמים, הן עם המורשת היהודית לדורותיה, והן עם רוח הספרות, ההגות והמוזיקה החדשה שנוצרה מאז שנות השישים במערב. רוב שירי האסופה מהם הולחנו, והביטויים שטבעה בהם וולך, התקבלו ומצוטטים בתרבות העברית וישראלית. שירי האסופה התאפיינו בביטוי נוקב ונועז חסר תקדים ביחס למקובל באותם ימים בחברה הישראלית, על יחסי קרבה בממדי החיים השונים, עם ההורה האב, עם בן הזוג ועל האל. בתקבולות כשלעצמן המשיכה וולך, תפיסות עולם מסורתיות ביהדות; אבל הרחיקה לכת הפרה את המוקבל והמוסכם, במספר מבעים, שחלק מהם קשרו הנאה מינית עם תפיסת האל או בהתנהגות עם תשמישי קדושה, שהוכנו לקיום מצוות, בשיר תפילין. השיר עורר מחאה נרחבת, בשל מה שנתפס כחילול הקודש. הסערה הציבורית כללה תגובות נזעמות של קוראים, לרבות שורה של מכתבי איום. המשוררת החרדית זלדה, שהייתה כותבת קבועה ב"עתון 77" וידידה קרובה של וולך, חשה פגועה מהשיר וניתקה את יחסיהן. וסגנית שר החינוך והתרבות, מרים גלזר-תעסה יצאה במילים חריפות כנגד וולך. עבודתו של הצלם מיכה קירשנר בשם "דיוקן יונה וולך", שכללה תצלום של גבר עירום עם תפילין לצדה של המשוררת, לבושה שחורים, כשעל ראשה כובע אדום, יושבת על שרפרף אדום, ועיניה עצומות, כתיאור אומנותי לשיר, הכעיסה רבים, ונפסלה להצגה בתערוכה במוזיאון רמת גן, בשנת 2002. רות צופר, ‏עבותות משחררים: חפצים, מיניות ושערורייה ב"תפילין" של יונה וולך, תיאוריה וביקורת 17, סתיו 2000 גבריאל מוקד, ‏ארבעה משוררים - דברים על יהודה עמיחי, נתן זך, דוד אבידן ויונה וולך, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006, עמ' 122 יעל גילעת, "וארשתיך לי" – תשמישי קדושה כדימויים גופניים וארוטיים ביצירותיהם של אמנים יהודים ישראלים ואמריקאים (אורכב 22.01.2020 בארכיון Wayback Machine), כנס מותר תשס"ד – חפצים ומשמעויות באמנות, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב, מרץ 2004 – (באתר מכללת אורנים ) נוגה פנאי, בעקבות יונה וולך – הרהורים ורשמים מערב לא קונבצניולי (על "אם אתה רוצה מקום רע"), באתר 1909 אור פרא, באתר OCLC (באנגלית) ראו למשל: נורית בוכוייץ, הפוסט-מודרניים הראשונים, באתר אגוד כללי של סופרים בישראל. הולחן על ידי שי יצהר, ראו: פחדים, באתר youtube. הולחן על ידי אלון עדר, ראו: גופי היה חכם ממני, באתר youtube. מילות השיר "גופי היה חכם ממני", באתר שירונט מילות השיר "זה הגשם", באתר שירונט . הוקלט ב-1983 על ידי להקת הפּאנק הירושלמית "טי-זאק יא וואלדי", ראו: ד"ר למוסר, באתר youtube. הולחן על ידי ערן צור. מילות השיר "תותים", באתר שירונט . מילות השיר "כשתבוא", באתר שירונט . מילות השיר "בעיות זהות", באתר שירונט .
מרתה שארפ

מרתה אינגהאם דיקי שארפ-קוגן (באנגלית: Martha Ingham Dickie Sharp-Cogan;‏ 25 באפריל 1905 – 6 בדצמבר 1999) הייתה חסידת אומות העולם, אזרחית ארצות הברית. בשנת 1939, ערב פלישת גרמניה הנאצית לצ'כוסלובקיה, הגיעה מרתה שארפ לצ'כוסלובקיה ועד אוגוסט 1939 סייעה עם בעלה וייטסטיל שארפ למספר יהודים לצאת מצ'כוסלובקיה. ב-1940 הגיעה מרתה עם בעלה לאזור וישי בצרפת, וסייעו ליהודים רבים, בהם אינטלקטואלים, סופרים ואנשי רוח, לברוח לספרד. בין היהודים שהצילו היו הסופר ליון פויכטוונגר שהוברח למרסיי ומשם, בזהות בדויה, לספרד. מרתה שארפ הצליחה להעביר את פויכטוונגר אל מעבר לגבול על ידי שיחוד שומרי הגבול הספרדים בסיגריות. מספרד הגיע פויכטוונגר לארצות הברית באוניה. לאחר הצלתו של פויכטוונגר שבה מרתה שארפ לצרפת וסייעה לתשעה ילדים יהודים מווישי – ביניהן אמלי, אוולין ומריאן דיאמנט וכן אווה-אסתר פייגל – לקבל ויזות לארצות הברית. לאחר המלחמה סייעה מרתה שארפ בגיוס כספים לארגון "הדסה" וסייעה לילדים יהודים לעלות לארץ במסגרת עליית הנוער. במסגרת מאמצים אלו גם נסעה למרוקו ועיראק על מנת לאפשר ליהודים לצאת לישראל. ב-2005 החליט יד ושם להעניק את אות חסידי אומות העולם לבני הזוג שארפ המנוחים. מידע על מרתה שארפ ובעלה, וייטסטיל שארפ, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריהירו הוסוקאווה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Hosokawa. מוריהירו הוסוקאווה (ביפנית: 細川 護煕;‏ נולד ב-14 בינואר 1938) הוא פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-79. הוא עמד בראש הקואליציה הראשונה בה לא הייתה חברה המפלגה הליברלית-דמוקרטית מאז 1955. הוסוקאווה נולד בטוקיו, בנו הבכור של המרקיז מוריסאדה הוסוקאווה, ונכדו של ראש ממשלת יפן לשעבר, פומימרו קונואה. כזכות מולדת, ירש הוסוקאווה עם לידתו את תואר הקזוקו של אביו, אך איבד אותו ב-1947, לאחר שרשויות הכיבוש האמריקאיות ביטלו את המוסד. הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת סופיה ב-1961, ולאחר שעבד מספר שנים כעיתונאי בעיתון אסאהי שינבון, קיבל הוסוקאווה מושב בבית היועצים של יפן כחבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1971, שם יצג את מחוז קומאמוטו. לאחר שכיהן במשך שתי כהונות, עזב הוסוקאווה את הדיאט של יפן ב-1983, והתמנה למושל מחוז קומאמוטו, תפקיד אותו מילא עד 1991. ב-1992 הודיע שאינו מסוגל לסבול את השחיתות שפשתה במפלגה הליברלית-דמוקרטית והודיע על פרישה ממנה, והקמת המפלגה החדשה של יפן (日本新党), ששאפה לערוך רפורמות. בבחירות הכלליות של 1993 איבדה המפלגה הליברלית-דמוקרטית את הרוב בבית הנבחרים של יפן, לראשונה מאז 1955, ואת מקומה תפסה קואליציה של שמונה מפלגות, שהבטיחה לערוך רפורמות חברתיות, כלכליות ופוליטיות. הקואליציה נהנתה מתמיכתן של כל המפלגות שעד אז היו באופוזיציה, מלבד המפלגה הקומוניסטית של יפן, והוסוקאווה נבחר לעמוד בראשה, כראש ממשלה. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה קבלת האחריות על פעולותיה של יפן במלחמת העולם השנייה. בנאום שנשא ב-15 באוגוסט 1993, הכיר הוסוקאווה בעובדה שמלחמת העולם השנייה הייתה מלחמת תוקפנות מצד יפן, ושזו הייתה טעות. הוא אף הטיל את האחריות למלחמה על כתפי יפן והביע את תנחומיו לקורבנות ולניצולים ביפן, אצל שכנותיה, ובכל העולם. הוסוקאווה ערך ביקור לקוריאה הדרומית ב-6 בנובמבר 1993, ולסין ב-19 במרץ 1994, ובמהלך שני הביקורים חתם עם ממשלות המדינות על הסכמי שיתוף פעולה והגנה סביבתית. אף על פי שהקואליציה שלו הצליחה לערוך רפורמות בשיטות ההצבעה בבחירות, לא החזיקה מעמד כהונתו של הוסוקאווה זמן רב. ב-1994 נחשף שהוסוקאווה השתמש בכספים שלא כדין, והוא נאלץ להתפטר בהמשך אותה שנה, שמונה חודשים בלבד לאחר שנכנס לתפקיד. לאחר פרישתו החליף אותו צוטומו האטה. הוסוקאווה הצטרף למפלגה הדמוקרטית ב-1998, אך פרש מהחיים הפוליטיים שנה לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא מוריהירו הוסוקאווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוריהירו הוסוקאווה אתר האינטרנט הרשמי של מוריהירו הוסוקאווה מוריהירו הוסוקאווה, ברשת החברתית פייסבוק מוריהירו הוסוקאווה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוריהירו הוסוקאווה, סרטונים בערוץ היוטיוב מוריהירו הוסוקאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לוס אנג'לס טיימס, Stop the Denial, Says Hosokawa : Prime minister wants Japan to face its past, 17 באוגוסט 1993. לוס אנג'לס טיימס.
אלון הגליל

אַלּוֹן הַגָּלִיל הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון, סמוך למחלף המוביל, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב הוקם בשנת 1980 כמושב עובדים חקלאי של תנועת המושבים במסגרת תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל", ונקרא בשם הזמני יפתחאל א'. להקמתו הוקצו 600 דונם שנלקחו מיישובי הסביבה. משבר שפקד את המושב בשנת 1984 הביא את היישוב לחובות גדולים וכמעט לסף פירוק ולעזיבת חלק מתושביו. כמוצא מהמשבר הפך המושב בשנת 1986 ליישוב קהילתי תוך שמירת הסקטור החקלאי. שמו הזמני של היישוב השתמר ביקב יפתחאל הפועל בו. ביישוב מתגוררים כ 1,200 תושבים יותר ממאה תשעים משפחות. מעטים מהתושבים עוסקים בחקלאות, והשאר במקצועות חופשיים, ביישוב ומחוצה לו. בין ענפי החקלאות הקיימים באלון הגליל: רפת, דיר עזים, דיר כבשים, פרחים, חוות סוסים מכוורת ויקב. שמו של היישוב סמלי ובא לציין הן את יער עצי האלון בו הוקם היישוב והן את האזור הגלילי. בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. ביישוב פועל גן. ילדי היישוב שייכים באופן רשמי לבית הספר היסודי "יחד" בגבעת אלה ולחטיבה ולתיכון ויצו בנהלל אולם חלק מהתלמידים בוחרים בחינוך האנטרפוסופי בהרדוף או בחינוך הדמוקרטי בבית הספר הדמוקרטי בנהלל. היישוב ממוקם בתוך חורש אלונים וצופה בין היתר לנחל ציפורי ולכרמל. את היישוב מקיפה רשת שבילי הולכי רגל ורשת שבילי רכיבה באופניים (סינגלים). על דגלו של היישוב חרוטים מעורבות התושבים וניהול עצמי: ביישוב קיימות כ־20 וועדות של תושבים מתנדבים אשר מובילות את העשייה בתחומים שונים: נוער, חינוך, תרבות, איכות סביבה, ביטחון, קליטה ועוד. מדיה וקבצים בנושא אלון הגליל בוויקישיתוף מידע אודות היישוב באתר המועצה האזורית עמק יזרעאל אתר האינטרנט הרשמי של אלון הגליל אלון הגליל באתר הרשות לפיתוח הגליל אלון הגליל, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1491 תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צוטומו האטה

צוטומו האטה (ביפנית: 羽田 孜 ;‏ 24 באוגוסט 1935 – 28 באוגוסט 2017) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-80. האטה נולד בטוקיו, בנו של חבר בית הנבחרים של יפן מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בושירו האטה. הוא למד באוניברסיטת סייג'ו, וב-1969 קיבל מושב בבית הנבחרים כנציג מחוז נאגנו מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית. במהלך שנות ה-80 הגיע האטה לדרגה בכירה בסיעתם של קקואיי טנאקה ושל נובורו טקשיטה. האטה התמנה לתפקיד שר האוצר בממשלתו של קיאיצ'י מיזאווה ב-1991. הוא עזב את המפלגה ב-1993 ויסד את מפלגת ההתחדשות של יפן ביחד עם עמיתו איצ'ירו אוזאווה, והמפלגה הפכה לחלק מהקואליציה אותה הנהיג ראש הממשלה מוריהירו הוסוקאווה. בממשלת הקואליציה קיבל האטה את תפקיד שר החוץ. הוסוקאווה התפטר מתפקידו ב-28 באפריל 1994 והאטה החליפו. עם זאת, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית פרשה מהקואליציה, ובעקבות זאת איבדה הממשלה את הרוב בדיאט. במקום להתמודד עם הצעת אי אמון מצד הדיאט, העדיף האטה להתפטר מתפקידו, ובכך איפשר לטומיאיצ'י מוריאמה להתמנות לראשות הממשלה. לאחר שהפסיד לאוזאווה את השליטה על מפלגת האופק ב-1996, הקים האטה ביחד עם 12 חברי דיאט אחרים את מפלגת השמש, שבסופו של דבר התאחדה עם המפלגה הדמוקרטית ב-1998. האטה נותר במפלגה הדמוקרטית, שם שימש בהמשך כיועץ בכיר לאוזאווה. מדיה וקבצים בנושא צוטומו האטה בוויקישיתוף צוטומו האטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צוטומו האטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאן מסייס

יאן מַסֵיְיס (נכתב גם מטסיס או מאסיס, בהולנדית: Yan Massijs;‏ סביבות 1509 – לפני ה-8 באוקטובר 1575) היה צייר פלמי מסורתי. יאן נולד ונפטר באנטוורפן. יאן היה בנו של הצייר הפלמי קוינטן מסייס, ואביו של הצייר קוונטין מסייס הבן. מדיה וקבצים בנושא יאן מסייס בוויקישיתוף ציורי יאן מסייס, באתר מוזיאון ברונו ליליפורס שם המשפחה נכתב בצורות – Matsijs,‏ Matsys,‏ Massijs,‏ ‏Massys,‏ Metsijs,‏ Metsys,‏ Messijs או Messys.
ריוטרו האשימוטו

ריוטרו האשימוטו (ביפנית: 橋本 龍太郎 ;‏ 29 ביולי 1937 - 1 ביולי 2006) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-82 וה-83. הוא הנהיג את אחת סיעות הגדולות בתוך המפלגה הליברלית-דמוקרטית במהלך רוב שנות ה-90, והיה דמות בעלת השפעה בפוליטיקה של יפן עד שנאלץ לפרוש ב-2004. האשימוטו נולד בעיר סוג'ה שבמחוז אוקיאמה, בנו של ריוגו האשימוטו, שר בממשלתו של נובוסוקה קישי. בדומה לאביו, למד האשימוטו מדע המדינה באוניברסיטת קייו ב-1960, וקיבל מושב בבית הנבחרים של יפן ב-1963. האשימוטו התקדם בסולם הדרגות בתוך המפלגה הליברלית-דמוקרטית במהלך שני העשורים הבאים, ולבסוף התמנה לתפקיד שר הבריאות והרווחה בממשלתו של מסיושי אוהירה ב-1978, ושנתיים לאחר מכן התמנה למנהל אגף הכספים והציבור של המפלגה. הוא שב להיות שר בממשלה ב-1986, בממשלתו של יסוהירו נקסונה, וב-1989 קיבל את תפקיד המזכיר הכללי של המפלגה, השני רק לראש הממשלה. האשימוטו הפך לדמות מפתח בסיעתו של קקואיי טנאקה בשנות ה-70. לאחר התפטרותו של טנאקה, הנהיג נובורו טקשיטה את הסיעה, וב-1988 ספגה הסיעה מכה קשה לאחר שנחשפה מעורבותו בשערוריית Recruit. המפלגה הליברלית-דמוקרטית איבדה מכוחה בעקבות התפוצצות בועת הנדל"ן ביפן, ולאחר מכן נחשף שאחד ממזכיריו של האשימוטו היה מעורב בעסקאות לא חוקיות. האשימוטו התפטר מתפקידו כשר האוצר, אך שב כמעט מיידית לממשלה בתפקיד השר לסחר בינלאומי ולתעשייה בממשלתו של טומיאיצ'י מוריאמה. כשהתפטר מוריאמה מתפקידו ב-1996 נבחר האשימוטו בבחירות מקדימות בתוך מפלגתו להחליפו בראשות הממשלה. הוא נהנה מפופולריות ציבורית, ולאחר שכלכלת יפן לא הראתה סימני התאוששות מהתפוצצות בועת הנדל"ן, מינה האשימוטו קבוצה של יועצים מהמגזר הפרטי שתפקדים היה למצוא דרך לשקם את הכלכלה היפנית ולפתוח אותה לסחר בינלאומי. מהלך זה זכה לתמיכה נרחבת, ואיפשר להאשימוטו לפזר את הדיאט ולנצח בבחירות הבאות. בבחירות לבית היועצים של יפן ב-1998 איבדה המפלגה הליברלית-דמוקרטית את הרוב שלה בבית, ובעקבות זאת התפטר האשימוטו. שר החוץ שלו, קייזו אובוצ'י החליף אותו בתפקידו. האשימוטו שמר על מעמדו הבכיר במפלגה, והוביל את סיעתו במשך מספר שנים נוספות. הוא היה אחד המועמדים הבולטים להחליף את יושירו מורי בראשות הממשלה ב-2001, אך הפסיד בבחירות המקדימות לג'ונאיצ'ירו קואיזומי. סיעתו של האשימוטו החל להתפרק ב-2003, בעקבות היבחרו של קואיזומי. בשנה שלאחר מכן פרש האשימוטו מהסיעה לאחר שנמצא שקיבל המחאה על סף 100 מיליון ין מאיגוד רופאי השניים של יפן, והודיע שלא יתמודד פעם נוספת על מושבו בבית הנבחרים. האשימוטו נפטר ב-1 ביולי 2006 כתוצאה מאיסכמיה של המעיים. מדיה וקבצים בנושא ריוטרו האשימוטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריוטרו האשימוטו ריוטרו האשימוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אליפלט

אֱלִיפֶלֶט הוא מושב ברמת כורזים מדרום לראש פינה, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון. במושב מתגוררות כ-180 משפחות[דרוש מקור] העוסקות בין היתר בתיירות (צימרים). הגישה למושב מתבצעת על ידי מעבר בכביש 8652 שהוא חלק מתוואי כביש 90 הישן. היישוב הוקם בשנת 1949 ככפר עבודה זנגריה א’ על אדמות הכפר הערבי הנטוש זנגריה על ידי עולים מתימן במסגרת תנועת המושבים. בשנת 1951 עזבה האוכלוסייה התימנית והמעברה הפכה למושב שבו התיישבו עולים מצפון אפריקה (טריפולטאים 50%, מרוקאים 35%, תוניסאים 15%[דרוש מקור]) ומעיראק. במושב מקיימים תפילות בשני בתי כנסת. שם המושב הוא מהמקרא - אליפלט מוזכר בתנ"ך כאחד מבניו של דוד המלך. מדיה וקבצים בנושא אליפלט בוויקישיתוף אליפלט באתר הרשות לפיתוח הגליל אליפלט, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור ענת ג'ורג'י, סכסוך מעכב חיבור של בתים לחשמל, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2022 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אליפלט, באתר תנועת אור, ‏23 באפריל 2019 אליפלט, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, רעננה, ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000 מושב אליפלט, באתר ארכיון המדינה, עמוד 14 ספר שמואל ב', פרק ה', פסוק ט"ז ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלוני יצחק

אַלּוֹנֵי יִצְחָק הוא כפר נוער פנימייה באזור הצפון ליד גבעת עדה, מצפון לקיבוץ כפר גליקסון, השייך למועצה אזורית מנשה. כפר הנוער הוקם בשנת 1948 על ידי יחיאל חריף, על מנת לקלוט ילדים ניצולי שואה מארצות אירופה. הוא נקרא על שמו של יצחק גרינבוים שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, חבר הסיים הפולני, חבר מנהלת העם ושר הפנים הראשון של מדינת ישראל. כיום הכפר קולט ילדים מכל רחבי העולם מכיתות ז'- יב'. אלוני יצחק הוא פנימייה, אך לומדים בה גם תלמידי חוץ שחוזרים לביתם כל יום. בפנימייה כ-300 תלמידים מכל רחבי הארץ, ועוד כ-200 תלמידי חוץ, תושבי הסביבה הקרובה. 77.7% של בוגרי 2016 זכאים לבגרות. הפנימייה קולטת נוער מהתפוצות, בתוכניות שונות של משרד החינוך, בהן הכרת הארץ ולימוד עברית. שמורת אלוני יצחק מדיה וקבצים בנושא אלוני יצחק בוויקישיתוף אתר כפר הנוער אלוני יצחק (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיא מצקין

גיא מצקין (נולד ב-1 בינואר 1990) הוא קשת ישראלי ואלוף ישראל שבע פעמים ברציפות בין השנים 2014-2008 בתחרות אליפות ישראל בקשתות. מצקין גדל בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ד'. הוא התעניין בקשתות בגיל 11, בעקבות צפייה בתוכנית הטלוויזיה "הישרדות", אולם החל להתאמן בגיל 14. מצקין שירת בצה"ל כשלם, במעמד של ספורטאי מצטיין. בשנת 2009 השתתף לראשונה באליפות עולם בירי באולם (18 מטרים), שנערכה בז'שוב שבפולין, והגיע למקום ה-48 בבודדים ומקום 10 עם הנבחרת. באליפות העולם שנערכה בטורינו ב-2011 סיים במקום ה-57. הגיע למקום ה-9 באליפות אירופה לירי באולם לשנת 2011. באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ב-2012 סיים מצקין במקום ה-17. מיד לאחר מכן נערך במקום טורניר קדם-אולימפי, בו סיים במקום הראשון. בכך, השיג את הקריטריון האולימפי הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012). עם זאת, היחידה לספורט הישגי קבעה קריטריון מחמיר יותר, לפיו היה עליו לסיים לפחות בין 8 הראשונים באליפות אירופה, והוועד האולימפי החליט שלא לאפשר את השתתפותו. בתגובה להחלטה הודיע מצקין כי ישקול את המשך דרכו בענף. בהמשך, דחה גם בית הדין העליון של הוועד האולימפי את ערעורו על ההחלטה. 11 יום לאחר שהוחלט רשמית שמצקין לא יורשה להתחרות באולימפיאדה, הוא זכה במדליית זהב בתחרות גראנד פרי שנערכה בבולגריה, לאחר ששבר במהלך התחרות שיא אישי. הישג זה הצית מחדש את הוויכוח על תפקודו של הוועד האולימפי הישראלי, החלטותיו בנושא קביעת הקריטריון הישראלי ושליחתם של ספורטאים צעירים בעתיד. בשנת 2015 סיים מצקין תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2016 החל ללמוד לתואר שני ב-Performance Psychology באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד, אותו סיים בהצטיינות בשנת 2018. עם חזרתו השתלב במערך המקצועי של איגוד הקשתות, דחף לאימוץ רפורמת "כוונות גבוהות - לוס אנג'לס 2028" שהיה מכותביה ומונה כמאמן נבחרת ישראל. בשנת 2019 השלים את הרשמתו לפנקס הפסיכולוגים הישראלי. מדיה וקבצים בנושא גיא מצקין בוויקישיתוף גיא מצקין, באתר פדרציית הקשתות העולמית עידו גפן, "במחנה", אימון מתקדם, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 9 בפברואר 2012. אליסף דעואל, ‏מצקין: מכת מוות לענף, שוקל את המשך דרכי, באתר ONE‏, 24 ביוני 2012
J-2X

J-2X הוא מנוע דלק נוזלי רקטי שמתוכנן לשמש ב-SLS של נאס"א. ה־J-2X הפועל על מימן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן נבנה בארצות הברית על ידי חברת "רוקטדיין". המנוע יהיה בעל מסה של כ-2,470 קילוגרם - כבד בצורה משמעותית מקודמיו. ה־J-2X הוא הממשיך של ה־J-2 ששימש ב־S-II וב־S-IVB בטילי הסטורן שימשו בתוכנית אפולו. פיתוחו החל בשנת 2007 במסגרת תוכנית קונסטליישן שבוטלה. ה־J-2X היה אמור לשמש בשלבים העליונים בטילים ארס 1 וארס 5 ובעתיד ב־SLS בלוק II - היורש של תוכנית קונסטליישן. המנוע אמור להיות יעיל יותר ופשוט יותר לבנייה מאשר ה־J-2 ועלותו אמורה להיות יותר נמוכה מאשר ה־RS-25 - המנוע הראשי של מעבורת החלל. שינויי התצורה כוללים את הסרת הבריליום ושינוי רכיבים אלקטרוניים. J-2 SLS מדיה וקבצים בנושא J-2X בוויקישיתוף ‏‏ ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תכונת הופף

בתורת החבורות, חבורה בעלת תכונת הופף היא חבורה שאינה איזומורפית לאף חבורת מנה שלה. את התכונה הגדיר היינץ הופף ב-1932, כשהוכיח שהחבורה היסודית של כל משטח רימן סגור ובעל כיוון היא בעלת תכונה זו. תכונת הופף שקולה לכך שכל אנדומורפיזם של החבורה שהוא על, הוא אוטומורפיזם. כל חבורה המקיימת את תנאי השרשרת העולה על תת-חבורות נורמליות מקיימת את תכונת הופף. כל חבורה נוצרת סופית שהיא residually finite מקיימת את תכונת הופף (מלצב, 1940). בפרט, החבורות החופשיות הנוצרות סופית מקיימות את תכונת הופף. כל חבורה היפרבולית מקיימת את תכונת הופף. כל חבורה מוצגת סופית אפשר לשכן בחבורה מוצגת סופית בעלת תכונת הופף. הדוגמה הקלה ביותר לחבורה שאינה מקיימת את תכונת הופף היא מכפלה ישרה של מספר בן-מניה של עותקים של חבורה כלשהי. את הדוגמה הראשונה לחבורה נוצרת סופית שאינה מקיימת את תכונת הופף מצא B.H. Neumann ב-1950; החבורה הוצגה על ידי אינסוף יחסים. את הדוגמה הראשונה שהיא מוצגת סופית מצא גרהם היגמן ב-1951. ב-1962 הראו Baumslag ו-Solitar שחבורת באומסלג-סוליטר   B S ( 2 , 3 ) = ⟨ x , y | x y 2 x − 1 = y 3 ⟩ {\displaystyle \ BS(2,3)=\langle x,y\,|\,xy^{2}x^{-1}=y^{3}\rangle } אינה מקיימת את תכונת הופף. באופן כללי יותר, B S ( p , q ) {\displaystyle BS(p,q)} מקיימת את תנאי הופף אם ורק אם p=1 או של-p,q יש אותם גורמים ראשוניים.
כפר גדעון

כְּפַר גִּדְעוֹן הוא מושב מעורב בו חיים דתיים-חרדים לצד יהודים חילונים. המושב שוכן בעמק יזרעאל, 4 ק"מ צפונית לעפולה, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב נחצה על ידי כביש 60 ומנהרה מחברת בין שני חלקיו. תחילה היה קרוי "קבוצת טרנסילבניה" ולאחר מכן "תל עדשים ב'". שמו הנוכחי מבוסס על שמו של השופט המקראי גדעון בן יואש שפעל בחבל ארץ זה. היישוב הוקם בשנת 1923 על ידי עולים מטרנסילבניה שהושפעו רבות מהשקפתו הציונית של רבה של קלויזנבורג, הרב משה שמואל גלזנר. בין העולים היה הרב משה רוזנבליט, הרב פנחס ליכטנשטיין, רבה של מאטש בטרנסילבניה, שהתמנה כרב המושב. לימים עקר הרב ליכטנשטיין עם משפחת בנו יהושע ועוד כמה משפחות לשכונת גבעת שאול בירושלים, שבה הקימו כולן רפתות לפרנסתן והאב פנחס מונה לימים לרב גבעת שאול המושב תוכנן ל-40 משפחות על שטח של 4000 דונם של הקרן הקיימת. לאחר ניכוי שטחים ציבוריים, לכל מתיישב ניתנו 79 דונם, מתוכם 38 דונם מאחורי כל בית. בהתחלה התיישבו במקום 6 משפחות ולאחר כשנה הגיעו שאר המשפחות. המושב עסק בשנים הראשונות בנטיעת עצי פרי, במיוחד גפנים, ובהקמת רפתות למשק חלב. הובלת החלב לתחנת הרכבת נעשתה במשותף עם תל עדשים ומזרע. כן ניהל המושב עדר כבשים משותף. בשנתיים הראשונות הובאו מים מבאר בבלפוריה. בהמשך הוקמה בריכה משותפת לכפר גדעון, תל עדשים ומזרע שהקלה במעט את בעיית המים אך לא הביאה פתרון מלא. בשנות ה-50 נחלק היישוב בין 24 משפחות שתמכו בקו מסורתי ובאורח חיים חרדי, ל-16 משפחות שנטו לקו חילוני. ביישוב בתי-ספר יסודיים חרדיים לבנים ולבנות, שמרבית תלמידיהם באים מיישובי הסביבה. רב המושב הוא הרב אברהם הלוי ליפשיץ[דרוש מקור]. גדעונה - יישוב סמוך בשם דומה כפר גדעון באתר הרשות לפיתוח הגליל תמונות מאוסף כפר גדעון מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה הרב א.י. ברומברג, כפר גדעון - המזוזה של העמק, הצופה, 1 במרץ 1954 הרב ראובן סיני, כפר גדעון - דוגמה ליישובי העמק, הצופה, 21 ביוני 1957 כפר גדעון (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 כפר גדעון, דואר היום, 23 במאי 1929 במקורות נוצר בלבול בין פנחס ליהושע, ראו יהושע בן אריה, "ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט", כרך ראשון, ירושלים 2011, עמ' 216-217 בעמק, דואר היום, 5 ביולי 1926 כפר גדעון, דבר, 15 במרץ 1926 תל עדשים, דבר, 8 ביולי 1926 כפר גדעון, דבר, 18 ביולי 1926 ד. גלעדי, כפר גדעון הולך בעקבות עין חרוד, מעריב, 9 ביולי 1954 מ.ב., פלגות בכפר גדעון, הצופה, 24 באוגוסט 1954 מנודים: השבוע יהרסו את קורת הגג של שלושת האחים במושב כפר גדעון
סאקיב

סאקיב (בערבית: ساكب, תעתיק מדויק: סאכב) היא עיירה בירדן, השוכנת 8.6 ק"מ מערבית לג'רש, באזור הרי ג'רש. סאקיב שוכנת צפונית לבירה עמאן ודרומית לאירביד, ומשויכת למחוז ג'רש. משמעות השם היא בערבית: מים זורמים[דרושה הבהרה].. שמו בפי הצלבנים היה ‚סיסיפ’ (Seecip) ושם זה נשאר בשימוש גם במהלך התקופה הממלוכית. הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל וג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בעודו נסיך ביקרו באזור וכתבו ברשמיהם על העיר. ביומנם התייחסו ליופי הטבע, העצים והשיחים, ואף השוו את המקום לוויילס ולסקוטלנד. קלוד קונדר, חוקר ארצות וחייל בריטי ביקר במקום באפריל 1882 וכתב: מהצוק זורמים המים במפל...אל העמקים של ירדן. מלבד היערות של התבור, הכרמל והבניאס, אין במערב פלשתינה דבר אשר משתווה לערוצי הנחל בגלעד. עמקים ירוקים מלאים חיטה, הרדוף בשולי הנחלים, מצג מרהיב של עלי העצים בצבעים צהוב ירוק, ואדמדם, המכסים את מדרונות תלולים, המציגים יופי שקט. הרים בסאקיב מדיה וקבצים בנושא סאקיב בוויקישיתוף "Sakib, Jordan - List of All Places". placebeam.com. אורכב מ-המקור ב-2020-01-26. נבדק ב-2017-09-19. Jobes, Gertrude (1964). Outer space: myths, name meanings, calendars from the emergence of history to the present day. New York: Scarecrow Press. p. 115. ISBN 9780231145541. Jum'a, Mahmoud H Kareem (2000). The settlement patterns in the Jordan Valley in the mid- to late Islamic period. Oxford : Archaeopress. ISBN 9781841710785. p.8 Albert Victor (duke of Clarence and Avondale), George V (King of Great Britain):The Cruise of Her Majesty's Ship "Bacchante", 1879-1882: The East. P.655 Heth and Moab: explorations in Syria in 1881 and 1882 P.192 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאקיב".