laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרט אסונות

סרט אסונות הוא ז'אנר קולנועי אשר במרכז עלילתו קיים אסון מתקרב או מתמשך, כגון: תקלה במטוס במהלך טיסה, שרפה, ספינה בסכנת טביעה, התנגשות אסטרואיד בכדור הארץ, אסון טבע וכדומה. סרטי אסונות הם ברוב המקרים דרמטיים בעלי אלמנטים רומנטיים, למעט מקרים יוצאי דופן (לדוגמה: הפלישה ממאדים). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. סרטי אסונות מאופיינים בכך שהם: כוללים אנסמבל גדול של שחקנים ידועים (שחלק משמעותי מתוכו לא שורד עד סוף הסרט). ריבוי עלילות-משנה, המתמקדות ב: בעלי תפקידים רשמיים ולא-רשמיים, אשר מנסים למנוע את האסון, להביא לסיומו או להתמודד עם תוצאותיו המידיות. דמויות של אזרחים, המנסים לברוח ממקום האסון. לרוב, עלילות אלו יכללו דרמות משפחתיות מלודרמטיות. האסון שבסרטי האסונות יכול להיות: אסון אמיתי, שהתרחש במציאות, כמו למשל בסרטים "טיטניק", "אפולו 13", "לחיות". אסון טבע, או אסון שמקורו בטבע, שעלול להתרחש במציאות, אשר לעיתים מוצג בסרט בצורה מוגזמת וקיצונית, כמו למשל בסרטים "ארמגדון", "התפרצות", "היום שאחרי מחר", "2012". אסון מעשה ידי אדם שעלול להתרחש במציאות, אשר לעיתים מוצג בסרט בצורה מוגזמת וקיצונית, כמו למשל בסרטים "שעת אפס!", "המגדל הלוהט", "נמל תעופה (1970). אסון מסוג בדיוני לחלוטין, כמו למשל בסרטים "קינג קונג", "גודזילה", "היום השלישי", "מלחמת העולמות", "כשהעולם עמד מלכת", "מחוז 9", יעד סופי". רולנד אמריך מייקל ביי סרט מתח סרט אימה מדיה וקבצים בנושא סרט אסונות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארז קו-אל

ארז קו-אל (נולד ב-9 בנובמבר 1977) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע, בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב. קו-אל משמש כחבר הנהלת איגוד התסריטאים. כתיבתו של קו-אל מתאפיינת בטון מינורי, לעיתים לירי ומהורהר, ובגישה נטורליסטית לדמויות ולעולם אותם הוא מתאר. ב-2009 כתב לצד לאון פרודובסקי את התסריט לסרטו של פרודובסקי "חמש שעות מפריז", שזכה בפרס הסרט ובפרס התגלית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באותה שנה. הסרט זכה להצלחה מתונה בקופות ולביקורות חיוביות. ב-2011 כתב את התסריט לסרטו של יוסי מדמוני "בוקר טוב אדון פידלמן", שזכה בפרס התסריט בתחרות הבינלאומית של פסטיבל הסרטים סאנדנס באותה שנה. עם יוסי מדמוני כתב ויצר בשנת 2010 את הסדרה חיים אחרים עבור ערוץ 2. בין השנים 2007–2009 השתתף בכתיבת סדרת הטלוויזיה "מסכים". ב-2007 כתב לצד לאון פרודובסקי את התסריט לסרט הטלוויזיה של פרודובסקי "כמו דג בלי מים" ששודר בערוץ 2. ב-2008 כתב מספר פרקים לסדרת הטלוויזיה בבימויו של אורי ברבש "כוונות טובות". ב-2010 כתב ויצר את המיני-סדרה "טרויקה" שביים לאון פרודובסקי. ב-2012 שודרה בערוץ 10 סדרת הדרמה שכתב, "אלנבי", בבימוי אסף ברנשטיין (החוב) ועל פי ספרו של גדי טאוב, שגם כתב ביחד עם קו-אל את התסריט. ב-2020 מביים את הסדרה "הטבח" בכיכובו של גל תורן וגורי אלפי בעבור "yes". נשוי ליונית נפתלי קו-אל, משנה למנכ"ל עמותת אליפלט. לזוג ילדים משותפים. קו-אל מלמד תסריטאות בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. 2020 הטבח – גם במאי 2019 תיק נעדר – גם יוצר 2018 גאולה 2016 להרוג את הסבתא 2015 הצורף – גם יוצר 2012 אלנבי 2011 בוקר טוב אדון פידלמן 2010 טרויקה – גם יוצר 2010 חיים אחרים – גם יוצר 2009 חמש שעות מפריז 2009 מסכים 2008 כוונות טובות 2007 כמו דג בלי מים 2020 חמישים 2016 אנשים שהם לא אני 2016 ברש 2016 ארץ פצועה 2014 איש חשוב מאוד 2013 איגור ומסע העגורים 2013 אמא ואבאז ארז קו-אל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ארז קו-אל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארז קו-אל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מרב יודילוביץ', כתיבה מהולה בעצב, באתר ynet, 15 בנובמבר 2009 מתן אברמוביץ', עכבר העיר אונליין, "סדרה ברוסית? מי לעזאזל ירצה לראות דבר כזה?", באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010 סאנדנס: פרס התסריט ל"בוקר טוב אדון פידלמן", באתר ynet, 30 בינואר 2011 נטע הלפרין, עכבר העיר, תסריטאי "אלנבי": אין פה סובלנות לעירום, באתר הארץ, 20 ביולי 2012 ארז קו-אל, ‏יוצר הסדרה "הטבח": "אני מקווה שלכל הפחות היא תעורר תיאבון", באתר "Time Out ישראל", 5.11.2020 ארז קו אל, באתר איגוד התסריטאים אירית דולב, "החוק הזה הורג את הקהילה, הוא כמו רעל שקט", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 24 ביולי 2018 ארז קו אל, יוצר הסדרה "הטבח": "אני מקווה שלכל הפחות היא תעורר תיאבון", באתר טיים אאוט, ‏2 בנובמבר 2020
משטרת האגדות

משטרת האגדות (באנגלית: Fairy Tale Police Department) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אוסטרלית לילדים המשודרת בערוץ ג'וניור החל משנת 2005. הסדרה, שבעלת אתנחתא קומית, נוצרה על ידי היוצרים של "פליפר ולופקה", רון אייזק וליאורה קמנצקי מחברת יורם גרוס אי.אמ.טי.וי. העלילה מספרת על ג'וני וכריס, צמד בלשי משטרה ממשטרת האגדות, שמקבלים מהבוס שלהם משימה להחזיר את האגדות הידועות למסלולן. בתחילת כל פרק המספר מספר את הסיפור, ובהמשך האגדה יוצאת מקו העלילה המקורי ועל זוג הבלשים להחזיר אותה למסלולה המקורי. במהלך הסדרה ישנם חיכוכים על רקע השוני בין הדמויות - ג'וני הטיפש וכריס השלילית, אך לבסוף הם מיישבים את הדעות. ג'וני פנטזיה - שוטר במשטרת האגדות, טיפש, שחצן, פחדן, ילדותי ומגושם הנוטה להכניס את עצמו לצרות, לפעמים השיער שלו מתפזר ולכן הוא משתמש במסרק כדי להחזיר אותו לקדמותו, משתף פעולה עם השותפה שלו כריס אנדרסון, שם המשפחה שלו מבוסס על הז'אנר "פנטזיה" שפרושה "דמיון" או "אגדה", מאוהב בבת הטוחן גווינית ונוטה לעצבן את כריס, בכל פעם שהוא מתבלבל בקוד כריס מתקנת לו את שגיאת הקוד, משמש עם שאר הדמויות כאתנחתא קומית. כריס אנדרסון - שוטרת במשטרת האגדות השותפה של ג'וני. חכמה אך חוצפנית ושלילית, יכולה לעצור פושעים בקלות. לעיתים היא רבה עם ג'וני ומכה אותו. שמה רומז לשמו של הסופר הנס כריסטיאן אנדרסן שגם כותב אגדות, הדמות היחידה בסדרה שאף פעם לא מצחיקה ואף פעם לא באתנחתא קומית. שאר הדמויות משמשות כאתנחתא קומית כולל הדמויות מהאגדות. המפקד - איש גדל מידות וחמום מוח. מנהיג משטרת האגדות. המפקד לא עוזב אף פעם את תחנת המשטרה, שונא שוונדה קוראת לו יקירי, כל פעם הוא גם מתרגז על כריס וג'וני על שהם עושים שטויות או רבים, בסוף כל פרק הוא מודה להם שהצליחו במשימה להחזיר את האגדות למסלולם. וונדה - פיה זקנה וטובת לב, שבפרק 4 מתגלה כדמות הפיה הטובה מאגדת "היפהפייה הנרדמת". במהלך הסדרה השרביט שלה עושה צרות, חברה טובה של כריס ולפעמים של ג'וני. פינוקיו - בובת עץ, בכל פעם שהוא משקר אפו מתארך, ג'וני וכריס הצילו אותו מהילדה ברומשטיין המכשפה הרעה מלהפוך למטאטא קסמים. קלוד - צפרדע מדען שמחפש מישהי שתיתן לו נשיקה כדי שהוא יהפוך לנסיך, ממציא המצאות מתקדמות אך לא כולן עובדות, בתחילת הפרק האחרון מצא נסיכה ששמה דיאדרה בזכותה הוא באמת הפך לנסיך, בסוף הפרק האחרון חזר להיות צפרדע. המפטי דמפטי - ביצה בן אנוש שבכל פעם שאדם עובר לידו הוא נופל מהקיר שלו ונשבר לחתיכות, מופיע במספר פרקים. בימוי דיבוב: עמוס שוב הפקת דיבוב: נעמה ליס ביצוע שיר פתיחה: צביקה פורמן בימוי דיבוב: תמיר סופר הפקת דיבוב: תומר קאופמן / ספיר רון ארגמן ביצוע שיר פתיחה: צביקה פורמן "משטרת האגדות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משטרת האגדות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) משטרת האגדות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
יאקי קדאפי

יפיהו פולה (באנגלית: Yafeu Fula‏; 9 בנובמבר 1977 - 10 בנובמבר 1996) היה ראפר אמריקאי, אחד מחברי הלהקה אאוטלוז, נודע בשם הבמה שלו יאקי קדאפי והיה החבר הטוב של הראפר טופאק שאקור. יפיהו אקיילה פולה נולד במונטקלייר שבניו ג'רזי ליסמין פולה ולסיקו אודינגה, אסיר פוליטי שנכלא לאחר הולדת בנו. הוריו של יפיהו היו חברים בארגון הפנתרים השחורים ביחד עם אימו של טופאק שאקור, אפני שאקור, משפחתו של יפיהו הייתה מיודדת עם משפחתו של טופאק וכך הפכו גם טופאק וקדאפי לחברים קרובים. יאקי קדאפי גם הופיע בשיר Hit 'Em Up. ב-10 בנובמבר 1996 קדאפי נמצא מת בביתו. הוא נורה בטעות בראשו על ידי בן דודו של הראפר נפוליאון שהיה שתוי, שהסגיר עצמו מאוחר יותר למשטרה ונשפט ל-7–8 שנות מאסר. יאקי קדאפי היה חתום ב-Makaveli Records והיה שייך לקבוצת החוף המערבי. 2004: Son Rize Vol.1 1999: Still I Rise אתר האינטרנט הרשמי של יאקי קדאפי יאקי קדאפי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאקי קדאפי, באתר AllMusic (באנגלית) יאקי קדאפי, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאקי קדאפי, באתר Discogs (באנגלית) יאקי קדאפי, באתר Genius יאקי קדאפי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריבוע יחידה

ריבוע יחידה הוא ריבוע שאורך צלעותיו הוא 1. לעיתים המונח ריבוע היחידה מתייחס באופן ספציפי לריבוע במישור האוקלידי שקודקודיו נמצאים בנקודות (0,0), (1,0), (0,1), ו-(1,1). שטחו של ריבוע היחידה הוא 1 והיקפו 4. אורך האלכסון שלו הוא השורש הריבועי של 2. ריבוע היחידה הוא המכפלה קרטזית של קטע היחידה עם עצמו. הוא המקרה הדו-ממדי של היפרקוביית יחידה. במישור המרוכב קודקודיו של ריבוע היחידה הם 0, 1, i, ו-1+i. ריבוע יחידה, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Tanna japonensis

Tanna japonensis, המכונה גם "היגורשי" (ביפנית: 蜩,‏ 茅蜩,‏ ひぐらし), הוא מין של ציקדה - משפחה של חרקים, השייך לסוג Tanna. תפוצתו בכל רחבי מזרח אסיה והוא נפוץ במיוחד ביפן, שם ניתן לשמוע את צרצורו הצווחני בדרך כלל בערבים ובבקרים. שמו בקאנג'י נגזר מהתו עבור "מיסקנתוס" (Miscanthus), סוג של צמח קנה שהוא נוהג לאכלס. ביפן הוא מכונה גם "קאנאקאנה" (カナカナ) בשל הרעש שהוא מפיק. אורכו של זכר בוגר נע בין 28 ל-38 מילימטרים, ואורכה של הנקבה 25-21 מילימטרים. בטנו של הזכר ארוכה ועבה יותר מזו של הנקבה, מאפיין שמקל על ההבחנה ביניהם. בנוסף חלל הבטן הפנימי של הזכר מפותח יותר ומאפשר לו להפיק קריאות בעלות תהודה רבה יותר. צבע הגוף של החרק הוא חום-אדמדם. גוון ירוק מופיע סביב עיני התשבץ ובמרכז בית החזה, למינים השוכנים בהרים יש גוון כהה יותר. ביפן החרק חי במגוון גדול של בתי גידול החל באקלים היבשתי הלח של הוקאידו בצפון וכלה באקלים הסובטרופי הגשום של האי אמאמי אושימה שבדרום איי ריוקיו סמוך לטאיוואן (תת-מינים כדוגמת T. j. ishigakiana). מחוץ ליפן הוא מצוי בתפוצה נרחבת בסין. בעבר הייתה טענה שהתבררה כשגויה כי החרק שכן פעם גם בחצי האי של קוריאה. החרק נפוץ ביערות הארזים, הברושים והעצים רחבי העלים מהאזורים ההרריים של הוקאידו ועד למישורים של צפון קיושו. בדרום קיושו הם שוכנים בחלקם התחתון של האזורים ההרריים. העש הטפיל, Epipomponia nawai (משפחת Epipyropidae מסדרת הפרפראים) משתמש בחרק כפונדקאי עבור ביציו. גם זבובי בשר (משפחת השחמטניים – Sarcophagidae) תוקפים את החרק. התקופה שבה שומעים בעיקר את צרצור הציקדה הוא מהסתיו ואילך, אך באזורים מסוימים ניתן לשמוע אותה בסוף הקיץ. מספטמבר ועד אמצע אוקטובר ניתן לשמוע את צרצור הציקדות כמעט מדי יום. הצרצור של הזכרים מתאפיין בקול מלכונלי ייחודי "קיקיקיק", "קֶאקֶאקֶאקֶא" ו"קאנאט קאנאקאנה". הזכרים שרים לפני עלות החמה, ולעיתים קרובות בשעת הדמדומים או אחרי שקיעת השמש, באפלה, כשהטמפרטורה צנחה, או כאשר השמים מתעננים. הצרצור משתנה כאשר הטמפרטורה משתנה, בהתאמה לקצב הפעלת עצב הטימבל (tymbal – הכינוי באנגלית לאיברי הקול הייחודים לציקדות). ביפן קושרים בין קולות הציקדות למלנכוליה, והן היו נושא בספרות, בתוכניות טלוויזיה כדוגמת "ערב קיץ" והקול משמש כאפקט קולי או על מנת לסמן נקודת מפנה בעלילת סדרת הנובלות הוויזואליות היגורשי (במקורひぐらしのなく頃に – היגורשי נו נאקו קורו ני – "כשהציקדות בכו"). קולם של הציקדות רם למדי, אך אינו נישא למרחקים. Tanna japonensis ishigakiana – תת-מין זה נתגלה באי אישיגאקי שבמחוז אוקינאווה. אף שבעבר הם נמנו על רשימת המינים בסכנה של ארגון ה-IUCN, לא נחשב תת-מין זה כיום כמצוי בסכנה. הקריאה של תת-מין זה מתכתית יותר וקצבה מהיר יותר. מדיה וקבצים בנושא Tanna japonensis בוויקישיתוף Tanna japonensis, באתר NCBI (באנגלית) Tanna japonensis, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Tanna japonensis, באתר GBIF (באנגלית) קצת על הסדרה ניתן לקרוא בעברית באתר anime-il
נסיגה והשהייה

נסיגה והשהייה היא צורת קרב צבאית שתכליתה הוא תמרון כוח צבאי לעמדה עורפית בצורה מסודרת ומאובטחת, תוך שימור מגע עם האויב ועיכוב, אך לא בלימת התקדמותו. מרכיב הנסיגה מתמקד בשימור הכוח, ואילו מרכיב ההשהייה מתמקד בעיכוב התקדמות האויב. פעמים רבות שני המרכיבים משולבים זה בזה, ולמעשה, המשימות הצבאיות המשמשות להשגת שתי המטרות מונחות על ידי אותם כללים ועקרונות, ועל כן צורת הקרב מאחדת את הנסיגה עם ההשהייה. במהלך הנסיגה מוותר הכוח הנסוג על שטח או עמדה בה החזיק קודם לכן, על מנת לשמר את הכוח עצמו, על מנת להרוויח זמן, או על מנת לתעל את האויב. תיעול האויב יתבצע בעדיפות לשטחים נחותים בשליטה ואש בהם לכוח הנסוג יהיה יתרון על פני כוח האויב בשליטה ואש (לעיתים מכונה "שיפור עמדות לאחור"). הדבר מתבצע על ידי ביצוע מארבים של כוחות חי"ר, תצפיות, נ.ט או שריון ושילוב של אמצעי אש קרב/מסוק קרב/נשק מדויק/ארטילרית (נקרא גם מארב ארטילרי). דוגמאות לשטחים נחותים הם מעברי מכשול צרים, שטחים נחותים טופוגרפית, שטחים גלויים מתוחמים טופוגרפית (הנקראים שטחי השמדה). נסיגת כוח שכירי החרב היוונים לאחר קרב קונקסה חזרה ליוון נסיגת הכוחות הבריטים מחופי דנקרק בתקופת מלחמת העולם השנייה נסיגת הצבא הצארי הרוסי מזרחה לעבר מוסקבה בתקופת מלחמת נפוליאון נסיגת הצבא האדום הרוסי בתקופת מלחמת העולם השנייה מזרחה לעבר מוסקבה מדיה וקבצים בנושא נסיגה והשהייה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעיה מהגיהנום

בעיה מהגיהנום: אמריקה ועידן רצח העם (באנגלית: A Problem from Hell : America and the Age of Genocide) הוא ספר עיון שכתבה סמנתה פאוור, פרופסור לזכויות אדם בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד, שחוקר את ההבנה, התגובה וחוסר הפעולה של ארצות הברית למעשי רצח עם (genocide) במאה העשרים החל מרצח העם הארמני, עבור בשואה של העם היהודי וכלה ב"טיהור האתני" של מלחמת קוסובו. הספר זכה בפרס הספר על-שם אנתוני לוקאס ובפרס פוליצר לספרי עיון לשנת 2003. פאוור טוענת שעושי המדיניות האמריקאיים לדורותיהם לא היו מעוניינים לגנות מעשי זוועה המוניים כרצח עם או לקחת אחריות על הנהגת התערבות צבאית בינלאומית. היא טוענת שללא לחץ משמעותי מהציבור האמריקני, יימנעו עושי המדיניות מהמונח "רצח עם". במקום זאת, הם שמים בראש סדר העדיפויות הלאומי או טוענים ללא הצדקה, לדעתה, שתגובת ארצות הברית תהיה עקרה ותגביר את האלימות כהצדקה לחוסר פעולה. פאוור פותחת בתמצית התגובה הבינלאומית לרצח העם הארמני (פרק ראשון), ואז מתארת את מאמציו של רפאל למקין לנקוט פעולה נגד מעשי האכזריות הנאציים באירופה (פרק 2). אחר-כך היא מתארת את קשיי המאמצים האינדיבידואליים לשכנע את האמריקנים וחברים אחרים בבעלות הברית להכיר בשואה, שאותה היא מסבירה בהתמקדות במלחמת העולם השנייה ובאדישות האנטישמית (פרק 3). היא ממשיכה בפרק 4 לתאר איך למקין הביא את רצח העם למקום גבוה בסדר העדיפויות של מדיניות החוץ, והוביל ליצירת אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם (Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide) ב-1948. פרק 5 מתאר את אכזבותיו ההולכות וגוברות של למקין ויריביו המתרבים עד למותו ב-1959, ולאחר-מכן את ויליאם פרוקסמיר ואחרים שנשאו את הלפיד. היא מראה איך הסנטור פרוסמיר והנשיא רונלד רייגן עבדו על מנת להשיג תמיכה בקיום ועידת רצח העם (פרק 7). ביתר הספר, היא דנה בעיקר במעשי רצח עם ובתגובות ארצות הברית להם בקמבודיה, עיראק, בוסניה, רואנדה וקוסובו. על עבודתה של פאוור נמתחה ביקורת בידי ההיסטוריון הווארד זין על-כך שהיא ממעיטה בערך מות האזרחים שהתרחשו "בשוגג" ו"צדדיים" שניתן לסווגם כרצח עם. ובידי אדוארד הרמן ונועם חומסקי בשל כך שהיא מתעלמת בעקביות ממעשי רצח עם להם סייעה ארצות הברית בגואטמלה, במזרח טימור ובדרום-מזרח אסיה. פרס פוליצר לספרי עיון פרס הספר על-שם רוברט קנדי פרס National Book Critics Circle לספרי עיון פרס רפאל למקין (המכון למחקר רצח העם) רצח עם אמנת האו"ם בדבר מניעת רצח עם רצח העם הטסמני רצח העם של ההררו והנאמה רצח העם הארמני השואה רצח העם הבנגלי רצח העם בבורונדי רצח העם בגואטמלה רצח העם ברואנדה רצח העם בדארפור אדוארד הרמן, ריצ'רד הולברוק, סמנתה פאוור ומפעל "Worthy Genocide",‏ 30 במאי 2008 נעמה כרמי, שפה זרה: בעיה מהגיהנום, התפרסם במוסף לספרות של ידיעות אחרונות, 14 במאי 2010 בעיה מהגיהנום, באתר OCLC (באנגלית) אביבה אבירם, "לעולם לא עוד" כחרב פיפיות, באתר הארץ, 23 באפריל 2003 הווארד זין, "על טרור", zcommunications.org‏ 21 באוגוסט 2007 תגובה למאמרו של זין על סמנתה פאוור, zcommunications.org‏ 27 באוגוסט 2007
.50 Action Express

.50 Action Express (ר"ת 50AE) הוא סוג של כדור סנטרפייר לאקדח בעל קליבר גדול במיוחד (12.7 מ"מ, 0.5 אינץ') אשר פותח על ידי איוון וילדין (Evan Whildin) מחברת Action Arms. ה־50AE הוא כדור חזק במיוחד המיועד לאקדחים גדולים וכבדים כגון נשר המדבר. נתונים בליסטיים של גרסאות שונות של כדורי AE50 מכיוון ש־50AE הוא כדור חזק במיוחד לעומת כדורים אחרים כמו 9 מ"מ פרבלום או .357 SIG, הוא משמש בעיקר לציד או הגנה עצמית מפני חיות גדולות ובמקרים אחרים בהם צריך כוח עצירה גבוה במיוחד. שימוש טקטי או להגנה עצמית מפני אויבים אנושיים כמעט ולא קיים, ועלול אף להפריע במקרים כאלה בגלל ההדף והרעש הרב שהירי יוצר. עם זאת, תחמושת מסוג זה יכולה לשמש במקרים שבהם נדרש להשיג רמת דיוק גבוהה מזו שתחמושת אקדח ממוצעת יכולה לספק. מדיה וקבצים בנושא .50 Action Express בוויקישיתוף 50AE Ballistics Chart Desert Eagle - .50 Calibur, באתר Buzzle.com
פרנץ צ'יק

פרנץ "פרקו" צ'יק (בהונגרית: Csik "Ferkó" Ferenc; ‏12 בדצמבר 1913 – 29 במרץ 1945) היה שחיין הונגרי. אלוף אולימפי (ברלין 1936) ואלוף אירופה (מגדבורג 1934) במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. נוסף לכך, היה שותף לשיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. צ'יק נולד בקאפושוואר. הוא התאמן בהדרכתו של יוז'ף ורטשי. באליפות אירופה בשחייה שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכה צ'יק בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.7 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:30.2 דקות, לפני גרמניה (9:31.2 דקות) ואיטליה (9:44.1 דקות). באולימפיאדת ברלין (1936) זכה צ'יק בשתי מדליות, אחת זהב ואחת ארד. מדליית זהב במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי (משחה הגמר הראשון באולימפיאדה) כששחה במסלול הקיצוני בתוצאה של 57.6 שניות, לפני מאסאנורי יוסה (57.9 שניות) ושיגאו אראי (58.0 שניות) שניהם מיפן. במשחה השתתף גם השיאן העולמי פיטר פיק מארצות הברית (56.4 שניות) שקבע בשלב המוקדמות שיא אולימפי חדש (57.6 שניות) וסיים שישי. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:12.3 דקות, אחרי יפן שקבעה שיא עולם חדש של (8:51.5 דקות) וארצות הברית (9:03.0 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בבודפשט ביוני 1937 קבע צ'יק ביחד עם חבריו במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:10.2 דקות, חודש וחצי לאחר מכן בתחרות נוספת שנערכה בבודפשט הם שיפרו את השיא והעמידו אותו על 4:06.6 דקות. ב-20 בנובמבר 1937 קיבל צ'יק את תעודת הדוקטורט שלו ברפואה. בתחרות שחייה שנערכה בבודפשט ביולי 1938 הוא וחבריו החזירו לעצמם את שיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 4:02.0 דקות. צ'יק היה נשוי ולזוג נולדו שני ילדים בן ובת . במהלך מלחמת העולם השנייה שירת צ'יק כרופא. ב-29 במרץ 1945 במהלך התקפה אווירית בשופרון הוא נהרג תוך כדי מתן סיוע לפצוע. תוך כדי ניצחונו של צ'יק באולימפיאדה, בתחרות הקפיצה לגובה ניצחה איבויה צ'אק אתלטית יהודייה, אף היא מהונגריה. האוהדים ההונגרים שלא ידעו את נפשם מרוב שמחה, פרצו בקריאות צ'יק צ'אק, צ'יק צ'אק וכל הקהל הצטרף אליהם. בטעות יש חושבים שזהו מקור הביטוי. בסך הכל קבע צ'יק 3 שיאי עולם בשחייה, כולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ו-6 שיאי אירופה בשחייה. בסך הכל קבע צ'יק 13 שיאים הונגריים בשחייה וזכה ב-17 תוארי אליפות הונגריה. בשנת 1983 זכה צ'יק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. מדיה וקבצים בנושא פרנץ צ'יק בוויקישיתוף פרנץ צ'יק, באתר olympedia.org Csik Katalin: Body, Soul and Mind in Harmony (באנגלית) פרנץ צ'יק (בהונגרית) פרנץ צ'יק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנץ צ'יק, באתר International Swimming Hall of Fame (באנגלית) רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: המילון לרצח רבין, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2009
אלכסנדר סלטאנוב

אלכסנדר ולדימירוביץ' סלטאנוב (ברוסית: Александр Владимирович Салтанов; נולד ב-14 בפברואר 1946) הוא מדינאי ודיפלומט רוסי, שהיה סגן שר החוץ הרוסי והיה שליח נשיא רוסיה למזרח התיכון תחת שני נשיאים (ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב); מאוקטובר 2001 ועד מאי 2011. אלכסנדר סלטאנוב סיים ב-1970 את המכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים (MGIMO) ומאז אותה שנה הוא עובד במשרד החוץ הרוסי. הוא עבד בכווית ובסוריה במחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה של משרד החוץ הרוסי. בשנים 1992-1998 היה שגריר רוסיה בירדן ובשנים 1999-2001 היה ראש מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה של משרד החוץ הרוסי. לאחר מכן היה סגן שר החוץ במשך עשור (מ-2001 ועד 2011) כשבמקביל כיהן כשליח נשיא רוסיה למזרח התיכון, תוך שהוא מחליף בתפקיד את ואסילי סרדין, שהיה השליח המיוחד של נשיא רוסיה לענייני המזרח התיכון מ-1999 עד 2006, לצד אלכסנדר סלטאנוב. לפני ואסילי סרדין, בתפקיד נציג הנשיא הרוסי לענייני המזרח התיכון כיהן ויקטור פוסובאליוק (בשנים 1994-1999). במסגרת עבודתו אלכסנדר סלטאנוב התעסק ביחסי רוסיה עם מדינות המזרח התיכון ואפריקה ובענייני הסכסוך הישראלי-פלסטיני והתגרענות איראן. במאי 2011, דמיטרי מדבדב פיטר אותו מתפקידו בשל הגיעו לגיל פנסיה (65). בתפקיד נציגו המיוחד של נשיא רוסיה לענייני המזרח התיכון החליפו מיכאיל בוגדנוב, שגריר רוסיה בקהיר מ-2004. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואיג'י רוסי

לואיג'י רוסי (באיטלקית: Luigi Rossi;‏ 1597 - 20 בפברואר 1653) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק. רוסי נולד בטורמאג'ורה, עיר קטנה סמוך לפוג'ה, בממלכת נאפולי העתיקה, ובגיל צעיר עבר לגור בנאפולי, שם למד מוזיקה אצל המלחין הפרנקו-פלמי יאן דה מאקה, שהיה נגן עוגב בכנסיית הבשורה ומאסטרו די קאפלה בחצר המשנה למלך ספרד. בשנת 1620 עבר רוסי לשירות משפחת בורגזה (Borghese) ברומא ומשנת 1633 עד למותו כיהן כנגן העוגב בכנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי בעיר. ארקולה ברנבאי מונה במקומו. רוסי חיבר שתי אופרות בלבד, "הארמון הקסום" (Il palazzo incantato), שעלתה על הבמה ברומא בשנת 1642, ו"אורפיאו", שנכתבה לאחר שהחשמן מאזארן הזמין אותו בשנת 1646 לפריז לצורך כתיבת האופרה. הצגת הבכורה שלה התקיימה שם בשנת 1647. רוסי חזר לצרפת בשנת 1648 בתקווה לכתיבת עוד אופרה, אבל הפקה לא הייתה אפשרית במועד זה משום שחצר המלכות נמלטה בבקשה מפלט אל מחוץ לפריז. רוסי חזר לרומא בשנת 1650 ושוב לא ניסה את כוחו בכתיבה לבמה. אוסף קנטטות שיצא לאור בשנת 1646 מתאר אותו כמוזיקאי החצר של החשמן אנטוניו ברבריני, שהיה פטרון אופרה נודע. המלחין ג'אקומו אנטוניו פרטי (אנ') מזכיר אותו בשנת 1688 בכפיפה אחת עם ג'אקומו קריסימי ואנטוניו צ'סטי כ"שלושת המאורות הגדולים ביותר של משלח ידנו". עיקר המוניטין של רוסי בא לו מן הקנטטות הקאמריות שלו, שהן מן היפות ביותר שנוצרו במאה ה-17. רבות מהן שמורות ככתבי-יד בספרייה הבריטית ובספריית "כרייסט צ'רץ'" באוקספורד. דוגמה מרשימה ליצירתו היא "לה ג'לוזיה", שהדפיס פרנסואה-אוגוסט ז'וור ב"תהילת איטליה" (Les Gloires d'Italie). בסך הכל הניח אחריו רוסי כ-300 קנטטות. מדיה וקבצים בנושא לואיג'י רוסי בוויקישיתוף לואיג'י רוסי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואיג'י רוסי, באתר Discogs (באנגלית) לואיג'י רוסי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Luigi Rossi, a valuable article on the website of Goldberg Magazine by Dinko Fabris, translated by Yolanda Acker דניס ארנולד וטים קרטר, "לואיג'י רוסי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין ארנולד וקרטר, שם ארנולד וקרטר, שם
עיר תעופה

אירוטרופוליס (או בפירוש לעברית "עיר תעופה") זוהי עיר מתמחה שהיא גם צורה חדשה (או שלב התפתחות חדש) של יישוב עירוני שנסמך על נמל תעופה גדול כעוגן כלכלי ותעסוקתי מרכזי. רוב הפעילות הכלכלית של האירוטרופוליס קשור בתשתיות תחבורה, תיירות, תנועת סחורות, שירותי עזר לתעופה ולנוסעים. את המונח טבעו גרג לינדסי וג'ון קסרדה בספרם "אירוטרופוליס - הדרך שבה נחייה בקרוב". הדגם מתקיים בצומתי תעבורה אווירית עולמיים במפרץ הפרסי, במזרח ובדרום-מזרח אסיה, בארצות הברית ובאירופה. אירוטרופוליס יכולה להיות עיר קיימת שנמל התעופה שלה הפך לגורם משמעותי בהתפתחותה בראשית המאה ה-21 כגון כלכלת דובאי שנמל התעופה הבינלאומי דובאי וחברת אמירטס מהווים מנוע עיקרי בהתפתחותה, נמל התעופה סינגפור צ'נגי, נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג או המטרופולין המתהווה סביב נמל התעופה סכיפהול בהולנד. זו יכולה להיות גם עיר חדשה לחלוטין כגון סונגדו הסמוכה לנמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון שבקוריאה הדרומית וערים בסין והודו (כגון דורגפור החדשה במערב בנגל) הנבנות לפי מודל דומה. נמלי תעופה ענקיים בארצות הברית כגון נמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה, נמל התעופה של ממפיס, טנסי (מרכזה הלוגיסטי העולמי של חברת השילוח פדקס) ונמל התעופה שיקגו או'הייר מהווים אף הם דוגמה לאירוטרופוליס. האירוטופוליס הוא בסיס פעולה מרכזי של יותר מחברת תעופה גלובלית אחת ומרכז לוגיסטי של חברות שילוח בינלאומיות. האירוטרופוליס מושך חברות ומפעלי היי-טק הרואים בקרבה לשדה התעופה יתרון תחרותי עקב הוזלת עלויות שילוח, קיום קהילת עובדים רב-לאומית ותחבורה יבשתית טובה לערים אחרות. כך מתהפכת התפיסה של שדה התעופה מתפיסתו כפרבר מרוחק לתפיסתו כמרכז תעסוקתי שלעיתים מתפקד כאזור סחר מיוחד. עבור המועסקים הרבים נבנה מעגל משני של נותני שירותים. האירוטרופוליס מנותק תרבותית מסביבתו ומחובר אל תקנים ותפיסות עולמיות של מסחר ושירותים, כגון פעילות כל ימי השנה, 24 שעות ביממה ושירות רב-לשוני. לינדסי וקסרדה מביאים כדוגמה את הונג קונג וסינגפור שהתפתחו כתחנות מסחר המחוברות יותר לעולם הגדול מאשר לסביבתן הקרובה. לפי חזונם של לינדסי וקסרדה האירוטרופוליס ישקף את הגלובליזציה, יוקם ויתופעל לפי הגיון כלכלי שאותו יכוונו חברות התעופה, שילוח הסחורות והתיירות ויהיה קוסמופוליטי, נטול סממני לאומיות. לדבריהם, התחבורה הגדירה מאז ומתמיד את המקומות בהם יוקמו מרכזים עירוניים, אם אלו האוטוסטרדות במאה ה-20, צומתי רכבת במאה ה-19 או נמלי ים ותחנות שירות לנוסעים בדרכים לפני כן. באותו אופן תקדם התעבורה האווירית, המבוססת על תמהיל של טיסות "לואו קוסט" שוות לכל נפש, מטוסי סילון רחבי-גוף (כגון האיירבוס A380), שינוע סחורות בינלאומי מהיר ויעיל ושילוח בינלאומי (על ידי חברות גלובליות כפדקס או DHL) ומגוון רחב של שירותי קמעונאות, פנאי ותיירות את הכלכלה של האירוטופוליס. מרחב עורפי John D. Kasarda and Greg Lindsay. Aerotropolis: The Way We'll Live Next. 2011. ISBN 978-0374100193 אתר "אירוטרופוליס" (באנגלית) נועם דביר, האם נמלי התעופה ייהפכו למרכזי הערים במאה ה-21?, באתר הארץ, 14 במאי 2011 סקירה על הספר בגרדיאן הבריטי (באנגלית) סקירה בפיננשל טיימס (באנגלית) סקירה בוול סטריט ז'ורנל (באנגלית) ממפיס - האירוטרופוליס של אמריקה (באנגלית) Aerotropolis' to Make a Major Impact on Commercial Development - אזכור ראשון של המונח ב-1 בדצמבר 2004 סקירה על האירוטרופוליס של סונגדו בקוריאה הדרומית