laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נגד הטבע?

נגד הטבע? (באנגלית: Against Nature?‎) היא תערוכת אמנות על הומוסקסואליות בבעלי חיים אשר הוצגה בשנת 2006 על ידי המוזיאון להיסטוריה של הטבע שבאוניברסיטת אוסלו, נורווגיה. התערוכה הציגה דוגמאות למקרים של התנהגות הומוסקסואלית בקרב בעלי חיים שונים, ונחשבת לראשונה מסוגה בעולם. מרבית התערוכה מבוססת על עבודותיהם של הביולוגים ברוס בגמיל (Bruce Bagemihl) וג'ואן ראפגרדן (Joan Roughgarden). התערוכה הושקה במימון חלקי של ממשלת נורווגיה (קרן ABM) ולמרות התנגדותם של גורמים שמרניים מהכנסייה המקומית. גורמים אלה יצאו נגד התערוכה הן בשל נושאהּ והן בשל התמונות והמודלים שהיא מציגה, שבהם נראים בעלי חיים שונים, בין היתר פינגווינים, ג'ירפות, תוכים, חיפושיות ולווייתנים אשר נצפתה בקרבם התנהגות הומוסקסואלית כגון יחסי מין או הורות חד-מינית. הגורמים טענו כי מדובר בפורנוגרפיה וכי על היוצרים "להישרף בגיהנום". לפי הצהרת המוזיאון, מטרת התערוכה "להסיר את המסתורין האופף את ההומוסקסואליות בקרב אנשים [...] אנו מקווים לדחות את הטיעון המוּכר לעייפה שלפיו התנהגות הומוסקסואלית היא פשע נגד הטבע". התערוכה נפתחה בספטמבר 2006 וננעלה באוגוסט 2007. היא הוצגה בערים סטוקהולם, ג'נובה, מאסטריכט, טרונדהיים וברגן, והתקבלה בביקורות חיוביות רבות. רשימת בעלי חיים המציגים התנהגות הומוסקסואלית, בוויקיפדיה האנגלית (באנגלית) "נגד הטבע?" (הקישור אינו פעיל), באתר אוניברסיטת אוסלו "סערה סביב תערוכה על בעלי חיים גייז", GoGay, ‏13 באוקטובר 2006 Oslo gay animal show draws crowds , BBC, 19 October 2006
טירת דווין

טירת דווין (בסלובקית: Devínsky hrad, בהונגרית: Dévényi vár, בגרמנית: Burg Theben) היא טירה הרוסה כמעט כליל, הנמצאת במרחק של כ-10 ק"מ ממרכז ברטיסלאבה, בדווין (אנ') הנחשבת לחלק מבירת סלובקיה. הטירה השוכנת מעל שפך נהר מוראבה אל הדנובה, שימשה נקודה אסטרטגית על צומת דרכים ומסחר, כולל דרך הענבר, ומאוחר יותר על הגבול בין סלובקיה לאוסטריה. הטירה היא אחד מהיעדים הפופולריים ביותר לטיולי יום מברטיסלבה, ומי ששט על הדנובה בנתיב וינה-ברטיסלאבה-בודפשט, מבחין בה. במקום הוקם מבצר כבר בימי הקלטים שנהרס ונבנה מחדש מספר פעמים בידי הרומאים, הסלאבים, בימי ממלכת הונגריה ומאוחר יותר בתקופת שלטון אוסטרו-הונגריה. הבעלים האחרונים של הטירה היו בני משפחת פאלפי (Pálffy), והיא נהרסה בשנת 1809, בידי צבאות נפוליאון שנסוגו מהאזור. כשהנאצים השתלטו על צ'כוסלובקיה בשנת 1938 הם כבשו גם את טירת דווין, למרות שסלובקיה נכבשה רק בשנת 1944, והמיקום האסטרטגי שימש לתצפית ושמירה על הגבול. מאוחר יותר, בימי השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, עד שנת 1989, שימשה הטירה לשמירה על הגבול בין הגוש המזרחי (הקומוניסטי) למערב אירופה. אזרחים שניסו לחצות את הגבול (מסך הברזל), נורו בידי חיילי הצבא.[דרוש מקור] צילום אוויר של טירת דווין והדנובה מבט מטירת דווין על הכפר דווין מבט על טירת דווין ממגרש החנייה מדיה וקבצים בנושא טירת דווין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת דווין מידע על טירת דווין באנגלית כרמית וייס, ‏טירת דווין - על מפגש הגבולות, הנהרות וההרים, באתר GoTravel ערך זה הוא קצרמר בנושא סלובקיה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'אגאטאי

האם התכוונתם ל... צ'אגאטאי חאן – בנו השני של ג'ינגיס חאן. צ'אגאטאי (חאנות) – החאנות שצמחה מתוך האולוס של צ'אגאטאי חאן. טורקית צ'אגאטאי – שפה טורקית, שהייתה נפוצה במרכז אסיה.
צ'אגאטאי חאן

צ'אגאטאי חאן (1183 – 1 ביולי 1242) היה בנו השני של ג'ינגיס חאן. לאחר התפרקות האימפריה המונגולית הפך האולוס שקיבל צ'אגאטאי במרכז אסיה לחאנות עצמאית. בתוך החאנות של צ'אגאטאי, התפתחה השפה טורקית צ'אגאטאי, שכיום נחשבת לשפה טורקית נכחדת. צ'אגאטאי (חאנות) ג'וצ'י אוגדיי חאן טולוי טימור לנג השושלת הטימורית השושלת המוגולית Barthold, W. "Caghatai-Khan," The Encyclopedia of Islam, Second Edition, Leiden: E. J. Brill, 1965 Biran, Michal, Qaidu and the Rise of the Independent Mongol State in Central Asia, Richmond, Great Britain: Curzon Press, 1997 מדיה וקבצים בנושא צ'אגאטאי חאן בוויקישיתוף צ'אגאטאי חאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלע פירוקלסטי

סלע פירוקלסטי (מיוונית: πύρό פירו – אש, κλαστός קלאסטוס – שבירה) הוא סלע געשי הנוצר מהתגבשות טפרה – חומר פירוקלסטי שנפלט לאוויר מתוך הרי געש במהלך התפרצות געשית ונופל אחר-כך לקרקע. הסלעים הפירוקלסטיים נוצרים מהצטברות ומילוט (מלשון מלט) של הטפרה, והופכים מוצקים באמצעות השקעה של גרגירים, הלחמתם ודחיסתם. התפרצות געשית מתפוצצת פולטת לאטמוספירה חומרים רבים, שרק חלקם נופל בסופו-של-דבר אל הקרקע. חומרים אלה נקראים טפרה וכוללים: קרעי לבה – חלקיקי לבה בגדלים ובמצבי התמצקות שונים: אבק – חלקיקים שגודלם פחות מ-500 מיקרומטר אפר געשי – פתיתים שגודלם מגיע עד 2 מ"מ הנפלטים בעמוד התפרצות לגובה רב לפילי – טיפות מותכות שגודלן נע בין 2 ל-64 מ"מ פצצות געשיות – גושי סלע מותכים שגודלם יותר מ-64 מ"מ בלוקים געשיים – גושי סלע מוצקים שמקורם בדופן תא המאגמה וצינור ההזנה ואף סלעים מסביבת הר הגעש המושלכים לאוויר מעוצמת ההתפרצות גבישי מינרלים – גבישים שנוצרו במאגמת-האם לפני ההתפרצות, וניתקו ממנה במהלכה בנפילתם לקרקע מצטברים חומרים אלה מסביב ללוע הר הגעש או מתרחקים ממנו בדמות זרמים ונחשולים פירוקלסטיים ולהאר – טפרה מעורבת במים שמקורם בגשם, בנחלים ובהפשרת שלגים וקרחונים. החלקיקים הגסים נופלים קרוב להר הגעש ומצטברים מסביב לו, ואילו החלקיקים הקטנים יותר, בעיקר אלה הנובעים מהתמוטטות עמוד ההתפרצות, עשויים להגיע למרחק רב – עד מאות קילומטרים מהר הגעש. הסלעים הפירוקלסטיים נוצרים מהצטברות והתמצקות של חומרים אלה. מאחר שסלעים פירוקלסטיים נוצרים מהתפרקות של חומר געשי, סלעים וגבישים – מרקמם האופייני מורכב משברים ונקבוביות ונקרא "מרקם קלסטי". מרקם קלסטי מייצג הצטברות של שברים או קרעים של חומר מוצק ששינו את מקומם. הסלעים הנוצרים לקראת שלבי ההתמצקות האחרונים של הסלע נקראים "פירוקלסטיים", ואלה הנוצרים לאחר שלבי ההתגבשות הסופיים נקראים "קלאסטיים". משקעים פירוקלסטיים מאופיינים בפיזור וכיסוי טופוגרפי המתאים לסוגי החלקיקים, וכן בשכבתיות מודרגת המציגה מיון טוב של החלקיקים. מאפייני המיקום של משקעים אלה נשלטים על ידי מרחק ומהירות התנועה והנפילה של החלקיקים הפירוקלסטיים ומעידים על כיוון קריסתו של עמוד ההתפרצות. התגבשות הטפרה יוצרת מגוון של סלעים פירוקלסטיים: אגלוטינט (Agglutinate) – סלע המורכב מהידבקות יריעות של נתזי לבה בזלתית אגלומרט – הצטברות של טיפות געשיות בגדלים שונים איגנימבריט – טוף מולחם המורכב מגושי לבה מותכת שנחתו על הקרקע והולחמו זה לזה ברקציה געשית – סלע המורכב משברים זוויתיים של חלקי טפרה טוף – סלע המורכב מחלקיקים קטנים של חומר פירוקלסטי, בעיקר אפר געשי, המתאפיין בשכבות דקות סלע ועשוי להכיל בתוכו טיפות ופצצות געשיות לפיליסטון – הצטברות לפילי סקוריה – סלע מגנטי כהה ונקבובי מאוד הנוצר מהתקררות מהירה של לבה המכילה בועות של גזים ואדי מים פומיס – סלע נקבובי בהיר שמשקלו הסגולי נמוך הנוצר בהתפרצויות תת-ימיות או בקרבת מים גאולוגיה - מונחים פטרולוגיה וולקנולוגיה סלע יסוד סלע געשי מאגמה לבה סביבת היווצרות עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, הוצאת אקדמון עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה מדיה וקבצים בנושא סלע פירוקלסטי בוויקישיתוף שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה (דורש הרשמה לאתר) ובגוגל ספרים שכבתיות מודרגת – שכבות שבכל אחת מהן מסודרים הגרגרים על-פי גודלם: קטנים למעלה וגדולים למטה
טורקית צ'אגאטאי

טורקית צ'אגאטאי היא שפה טורקית נכחדת בה נהגו לדבר ולכתוב במרכז אסיה. שפה זו התפתחה במסגרת החאנות של צ'אגאטאי, אחת מהחאנויות המונגוליות שקמו לאחר התפרקותה של האימפריה המונגולית. טורקית צ'אגאטאי הייתה נפוצה כשפת דיבור בחלקים נרחבים של מרכז אסיה, ובין היתר הייתה גם שפתם של שליטי האימפריה המוגולית. שפה זו הותירה אחריה מורשת ספרותית עשירה. צ'אגאטאי חאן צ'אגאטאי (חאנות) שפות טורקיות topic/Early-Chagatai-language טורקית צ'אגאטאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'אגאטאי (חאנות)

החאנות של צ'אגאטאי (במונגולית: Tsagadaina Khaanat Ulus/Цагаадайн Хаант Улс) הייתה אחת ממדינות הירושה של האימפריה המונגולית. חאנות זו התפתחה מהאולוס של צ'אגאטאי חאן, בנו השני של ג'ינגיס חאן. לאחר מותו של מונגקה חאן, נקלעה האימפריה ל מלחמת האזרחים הטולויית שהביאה להתפרקות המסגרת האימפריאלית המאחדת ולעלייתן של חאנויות עצמאיות. החאנות של צ'אגאטאי שלטה על שטחים נפרדים במרכז אסיה. חאנות זו עברה שני תהליכים חשובים של התאסלמות ושל טורקיזציה. בתוך החאנות התפתחה שפה טורקית, המכונה טורקית צ'אגאטאי. השושלת הטימורית והשושלת המוגולית קשרו קשרי משפחה עם השושלת הצ'אגאטאית, בשל היוקרה שהייתה לצאצאיו של ג'ינגיס חאן. שושלת יואן אורדת הזהב אילחאן טימור לנג מדיה וקבצים בנושא צ'אגאטאי בוויקישיתוף צ'אגאטאי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד פיינשטיין

הרב דוד פיינשטיין (ה'תרפ"ט, 1929 – י"ט בחשוון ה'תשפ"א, 6 בנובמבר 2020) היה ראש מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית ופוסק. בנו של הרב משה פיינשטיין. נולד לשימא ולרב משה פיינשטיין בעיירה ליובאן שבבלארוס (אז חלק מרוסיה), בעת תקופת כהונת אביו כרב העיר. בשנת 1937 (ה'תרצ"ז) היגר עם אביו ומשפחתו לארצות הברית. לאחר פטירת אביו בי"ג באדר ב' ה'תשמ"ו (1986), ירש את מקומו בראשות מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק. היה חבר מועצת גדולי התורה של ארצות הברית, ראש החינוך העצמאי בארצות הברית וחבר הנהלת החינוך העצמאי בישראל. נפטר בי"ט בחשוון ה'תשפ"א, בגיל 91. מסע הלוויה התקיים בארצות הברית ובישראל והוא נקבר בהר המנוחות ליד קבר אביו. אסר לכלול לחם במשלוח מנות לחילוני, משום שלא יאמר ברכת המזון. פסק לתושבי ניו יורק שעליהם לסנן את המים מחשש לשרצים המצויים בהם. עוד פסק לא לפתוח פקק של בקבוק בשבת. פסק שניתן למדוד בגדים שמסתמא אין בהם שעטנז. שו"ת ודברת בם - משא ומתן בענייני הלכה למעשה, ביאורים ועיונים בפסקי הלכה, ניו יורק, חלק א תשס"ט, חלק ב תשע"ו. נכתב על ידי תלמידו ברוך מאסקוויץ, עם הסכמתו. שו"ת יד דודי - פסקי הלכות מסודרים על סדר שולחן ערוך, נכתב על ידי תלמידו, רב יצחק דוד פרנקל. ספר לדוד מזמור - שיעוריו על הפרשה, נכתב על ידי תלמידו הרב יוסף קפלן. כרך בראשית יצא לאור תשפ"ד, עם הסכמת אחיו הרב ראובן פיינשטיין ובנו הרב חיים דוב פיינשטיין. הגדה של פסח קול דודי (עברית ואנגלית). מגילת אסתר קול דודי. מגילת רות קול דודי. קול דודי על התורה. תבלין לתורה קול דודי (אנגלית). לוח שנה יהודי, עם דינים ומנהגים (אנגלית). דוד בן משה פיינשטיין (1929-2020), דף שער בספרייה הלאומית משה ויסברג, אבל כבד בעולם התורה בארה"ב: הגאון רבי דוד פיינשטיין זצוק"ל, באתר בחדרי חרדים, ‏7 בנובמבר 2020 רב מארה"ב: אסור לשלוח משלוח מנות לחילונים, באתר ‏מאקו‏, 19 במרץ 2011 פרשת המים: הרב דוד פיינשטיין מחמיר. באתר חב"ד און ליין, כ"ז באלול תשס"ד. שו"ת ודברת בם, חלק א, סימן צה. שו"ת ודברת בם, חלק א, סימן רעד. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וייברלי

וייברלי (באנגלית: Waverley) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council). המועצה קרויה על שם הפרוור, אם כי היא יושבת בפרוור הסמוך מצפון, בונדיי ג'נקשן. וייברלי גובל מצפונו בבונדיי ג'נקשן, ממערב בקווינס פארק, מדרום בברונטי וממזרח בבונדיי. הדרכים העיקריות החוצות אותו הן דרך ברונטי, דרך קרינגטון ורחוב ויקטוריה, היוצרים צומת כוכב מפורסמת הקרויה "צ'רינג קרוס". וייברלי הוא הנקודה הגבוהה ביותר באזור הפרוורים המזרחיים. הפרוור נקרא על שם האחוזה הראשונה באזורו: ב-1827 בארנט לוי בנה את אחוזת וייברלי, בצד הדרך שלימים תקרא דרך סאות'-הד הישנה. האחוזה נקראה על שם ספר שהיה חביב על לוי, וייברלי מאת סר וולטר סקוט. בית האחוזה הבולט נתן לפרוור הסובב אותו את שמו. ביוני 1859 הוקמה מועצת וייברלי. בשנת 1877 הוקם בפרוור בית העלמין וייברלי, שבלט בהיותו ממוקם על שפת צוק גבוה. בית העלמין מארח את קבריהם של המשורר הנרי קנדל והטייס לורנס הרגרייבס. בשנת 1912 הוקמה בפרוור כנסיית מרי אימקולטה (Mary Immaculate, נטולת-הרבב), שעוצבה על ידי האדריכל ג'ון הנסי בסכנון פדריישן קלאסי. בווייברלי מספר בתי ספר: בית הספר לנערים וייברלי קולג', פנימיית הנערות סיינט קתרין, ובתי הספר היסודיים ע"ש וטרפורד. אזור צ'רינג קרוס הפך במהלך תחילת המאה ה-21 למרכז מסחרי, אך מרבית הפרוור עדיין בעלת צביון מגורים, עם חנויות בודדות ומיעוט מרכזים מסחריים. לפרוור מספר קבוצות ספורט: שלוש קבוצות ראגבי מקומיות, שותפות בליגת הראגבי של איחוד בונדיי, קבוצת כדורת מקצועית וקבוצת קריקט. מדיה וקבצים בנושא וייברלי בוויקישיתוף וייברלי באתר "Dictionary of Sydney"(הקישור אינו פעיל) וייברלי באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 31.05.2020 בארכיון Wayback Machine)
בית פרסי

בית פרסי (באנגלית: House of Percy; בצרפתית עתיקה נכתב Perci) היא משפחת אצולה אנגלית, שהייתה החזקה ביותר בצפון אנגליה במשך מרבית ימי הביניים. היא החזיקה בתואר ברון פרסי (אנ') כבר בשנת 1066. שמה של המשפחה נגזר משמו של הכפר פרסי-אן-אוז' (אנ') שבנורמנדיה, מושבה של המשפחה לפני הכיבוש הנורמני של אנגליה. ב-1766 הפך התואר רוזן נורת'מברלנד לדוכס נורת'מברלנד. בני המשפחה מחזיקים בתואר זה עד ימינו. בדומה ליריבתה ההיסטורית של המשפחה, משפחת נוויל (אנ'), אומץ שמה של המשפחה לאחר נישואים ליורשת. הפרסים של ימינו הם צאצאים של ג'וסלין מלוון (אנ'), בנו של גודפרי הראשון, רוזן לוון (אנ') ושל אגנס דה-פרסי (אנ'), בתו של ויליאם דה-פרסי (אנ') ושל אדלייד דה קלארה (de Clare). הנרי פרסי, הרוזן הראשון מנורת'מברלנד (1341-1408) (התואר בוטל ב-1405) סר הנרי פרסי הרתחן (הוטספור) (1364/1366-1403) הנרי פרסי, הרוזן השני מנורת'מברלנד(אנ') (1394-1455) הנרי פרסי, הרוזן השלישי מנורת'מברלנד(אנ') (1421-1461) (התואר בוטל ב-1461) הנרי פרסי, הרוזן הרביעי מנורת'מברלנד(אנ') (1449-1489) (התואר הוענק מחדש ב-1470) הנרי אלגרנון פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד(אנ') (1478-1527) הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד (1502-1537) תומאס פרסי, הרוזן השביעי מנורת'מברלנד (אנ') (1528-1572) (התואר בוטל ב-1571, והוענק מחדש ב-1572) הנרי פרסי, הרוזן השמיני מנורת'מברלנד (אנ') (1532-1585) הנרי פרסי, הרוזן התשיעי מנורת'מברלנד(אנ') (1564-1632) אלגרנון פרסי, הרוזן העשירי מנורת'מברלנד (אנ') (1602-1668) ג'וסלין פרסי, הרוזן האחד-עשר מנורת'מברלנד(אנ') (1644-1670) יו פרסי, הרוזן השני מנורת'מברלנד (אנ') (1714-1786) (הפך לדוכס מנורת'מברלנד ב-1766) יו פרסי, הדוכס השני מנורת'מברלנד (1742-1817) יו פרסי, הדוכס השלישי מנורת'מברלנד (1785-1847) אלגרנון פרסי, הדוכס הרביעי מנורת'מברלנד (1792-1865) ג'ורג' פרסי, הדוכס החמישי מנורת'מברלנד (1778-1867) אלגרנון ג'ורג' פרסי, הדוכס השישי מנורת'מברלנד (1810-1899) הנרי ג'ורג' פרסי, הדוכס השביעי מנורת'מברלנד (1846-1918) אלן איאן פרסי, הדוכס השמיני מנורת'מברלנד (1880-1930) הנרי ג'ורג' אלן פרסי, הדוכס התשיעי מנורת'מברלנד (1912-1940) יו אלגרנון פרסי, הדוכס העשירי מנורת'מברלנד (1914-1988) הנרי אלן וולטר ריצ'רד פרסי, הדוכס האחד-עשר מנורת'מברלנד (1953-1995) רלף ג'ורג' אלגרנון פרסי, הדוכס השנים-עשר מנורת'מברלנד (נולד ב-1956) ג'ורג' דומיניק פרסי, רוזן פרסי (נולד ב-1984) מדיה וקבצים בנושא בית פרסי בוויקישיתוף בית פרסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שם ערבי

השם הערבי התעצב זמן רב טרם עליית האסלאם. מערכת השם הערבי מתבססת על מספר קונבנציות המתייחסות לאספקטים שונים בחייו של אדם. לאורך ההיסטוריה לא נקראו ערבים בשם פרטי/שם אמצעי/שם משפחה, אלא בשרשרת ארוכה של שמות. חדירת נורמות מערביות לעולם האסלאם בעת המודרנית הביאו להכנסת המודל של שם פרטי/שם משפחה, אולם גם כיום מקובל ברחבי העולם הערבי להשתמש בחלקי שם נוספים ממערכת השם הערבי. האיסם (اسم; אסם) הוא שמו הפרטי של אדם, כגון מוחמד או ח'דיג'ה. הנסב (نسب; נסב) הוא כינוי המציין את אביו או את אבותיו של האדם, לדוגמה המושל העבאסי של מצרים אחמד אבן טולון, היה בנו של טולון, שהיה ממלוכ ממוצא טורקי. התאולוג המוסלמי החשוב אחמד אבן חנבל נקרא אבן חנבל על שם סבו, שהיה חשוב יותר מאביו מוחמד (הכוניה המלאה שלו היא אחמד בן מחמד בן חנבל). אצל משפחות מכובדות הופך לעיתים נסב מסוים להיות שם משפחה, למשל אצל התאולוג החנבלי אבן תיימיה. צורת הריבוי בנו מציינת שבט או חמולה, למשל בנו קורייזה (בנו קריט'ה). הניסבה (نسبة; נסבה) הוא כינוי שאפשר לראות בו מעין "שם משפחה", שכן הוא מתייחס לחמולה אליה האדם משתייך, או לחלופין לשבט שלו או לאזור המוצא שלו, למשל א-דִמשקי. לעיתים מתייחסת הניסבה למקצועו של האדם. ערך מורחב – כוניה הכוניה (كنية; כניה) הוא כינוי המתייחס בדרך כלל לשם הבן הבכור של האדם. הח'ליף העבאסי אל-מנסור נודע גם בכוניה אבו ג'עפר, על-שם בכורו. שג'ר א-דור טבעה מטבעות בהם מופיע שמה בצירוף הכוניה אום ח'ליל, על שם בנה מהסולטאן האיובי צאלח איוב, שנפטר בינקותו. לעיתים מתייחס הכוניה לתכונה מסוימת של האדם, למשל אבו נוואס, על שום תלתליו. הלקב (لقب; לקב) הוא כינוי המתייחס לאופיו או לתכונה גופנית או רוחנית של האדם. מייסד השושלת העבאסית, כונה א-ספאח, שופך הדם, בשל האלימות שנקט כלפי צאצאי השושלת האומיית על-מנת להשתלט על הח'ליפות. עבדאללה קאסם מחמיד משבט ערב אל עראמשה נאבק בנמר האנטולי האחרון בארץ ישראל, ומאז כונה "אבו נימר". "שם מרובע" (אִסֶם רֻבַּאעִיּ اسم رباعيّ) הוא צירוף השמות הבאים, לפי סדרם: שם פרטי (איסם), שם האב (נסב), שם הסב מצד האב (נסב) ושם החמולה (ניסבה). שמו המלא של המלומד המוסלמי המפורסם אבן ח'לדון הוא: אבו זיד ולי אל-דין עבד אל-רחמן בן מחמד בן ח'לדון אלחצ'רמי (أبو زيد ولي الدين عبد الرحمن بن محمد بن خلدون الحضرمي). אבו זיד הוא הכוניה, המציין את זיד בנו הבכור של אבן ח'לדון. ולי אל-דין, הוא הלקב, כינוי המתייחס לאופיו של האדם ובמקרה זה להיותו "מגן הדת". עבד אל-רחמן הוא האיסם, קרי שמו הפרטי של אבן ח'לדון. משמעות השם היא עבד הרחמן, היינו אללה, ושם זה מקביל לשמות כגון עבדאללה, עבד אל-והאב (המעניק) וכו'. בן מחמד הוא הנסב של אבן ח'לדון המציין את אביו מחמד. אבן ח'לדון הוא נסב נוסף המשמש כשם משפחה. אל-חצ'רמי היא הניסבה של אבן ח'לדון, המציין את המוצא המקורי של משפחתו מחצרמוות בתימן. למעשה שמו של אבן ח'לדון ארוך אף יותר ממה שהוזכר, כאשר החלקים הנוספים מציינים את שם סבו, אבי סבו וסב סבו, ומתייחסים לשהות של משפחתו בערים סביליה ותוניס ולהיותה נמנית עם האסכולה המאלכית. שמות רומאיים חוק השמות הישראלי 'אגדת אבו נימר הנמר האחרון שנראה בארץ ישראל, ‏20 באפריל 2012
אינטרספשן

אינטרספשן (באנגלית: Interception) היא חטיפת מסירה במשחק פוטבול. חטיפה תחשב אינטרספשן רק במקרה בו שחקן הגנה חטף את הכדור לפני שנגע בקרקע. לאחר החטיפה המשחק לא נעצר והשחקן שהשתלט על הכדור רשאי לרוץ איתו עד שהוא נעצר על ידי שחקן מהקבוצה הנגדית, נדחף אל מחוץ לגבולות המגרש או משיג ניקוד על ידי טאצ'דאון. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טי. ג'יי. פורד

טרנס ג'רוד "טי. ג'יי." פורד (באנגלית: Terrance Jerod "T. J." Ford; נולד ב-24 במרץ 1983 ביוסטון, טקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. פורד שיחק באוניברסיטת טקסס באוסטין, ולאחר שנתיים במכללה הוא החליט לנסות להיבחר בדראפט ה-NBA. פורד נבחר בבחירה ה-8 של דראפט 2003 על ידי המילווקי באקס. בעונת הרוקי שלו (2003–2004) שיחק 55 משחקים בלבד בעקבות פציעה, וממוצע הנקודות שלו למשחק באותה עונה היה 7.1. בעונת ה-NBA הבאה הוא לא שיחק כלל בעקבות אותה פציעה. בעונת 2005–2006 הוא שיחק 72 משחקים וקלע 12.2 נקודות למשחק. בתחילת עונת 2006–2007 פורד הועבר לטורונטו ראפטורס בטרייד תמורת צ'ארלי וילנואבה, ובעונה זו הוא שותף ב-75 משחקים וקלע 14 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה בטורונטו הוא שיחק רק 51 משחקים (שוב בעקבות פציעה), וקלע 12.1 נקודות. בתחילת עונת 2008–2009 פורד הועבר בטרייד ביחד עם ראשו נסטרוביץ' ומייסאו באסטון לאינדיאנה פייסרס תמורת ג'רמיין אוניל. בעונתו הראשונה באינדיאנה שיחק פורד 74 משחקים וקלע בממוצע 14.9 נקודות למשחק (שיא קריירה). בעונתו השנייה באינדיאנה הוא שוב היה פצוע, ושיחק רק 47 משחקים. הוא קלע ממוצע של 10.3 נקודות למשחק. בכל שנותיו ב-NBA קלע בממוצע פורד 12.1 נקודות, מסר 6.2 אסיסטים והוריד 3.3 ריבאונדים. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג אתר השחקן הרשמי
חוק השמירה על המקומות הקדושים

חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967 קובע עונש מאסר למי שמחלל מקום קדוש או פוגע בו, ולמי שעושה דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם מקומות. אף שלשון החוק מאפשרת הכרזה על מקומות קדושים לבני כל הדתות, עד כה הוכרזו רק מקומות הקדושים ליהודים (עם זאת, במקרה הצתת מסגד אל-אקצא נשפט המצית על עבירה על חוק זה). חוק השמירה על המקומות הקדושים אושר בכנסת ב-27 ביוני 1967,‏ על פי הצעת חוק שפורסמה ב"רשומות" באותו יום. חקיקת בזק זו, כשבועיים לאחר תום מלחמת ששת הימים, נדרשה משום שבמלחמה זו עברו לשליטת ישראל מקומות קדושים רבים שהיו קודם לכן בשליטת ירדן, ונדרש חוק שיבטיח את שמירתם ואת חופש הגישה אליהם. מטרה זו נקבעה בסעיף 1 לחוק, האומר: המקומות הקדושים יהיו שמורים מפני חילול וכל פגיעה אחרת ומפני כל דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם המקומות. שר הדתות הוסמך להתקין תקנות לשם ביצוע החוק. שר הדתות מימש סמכותו זו פעמים אחדות, והתקנות התקפות מאז יוני 1981 הן תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981. מכוח תקנות אלה ממונה רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים. בתוקף תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981 נקבעו המקומות הקדושים ליהודים: ירושלים – הכותל המערבי ורחבתו, מערת שמעון הצדיק, מערת הסנהדרין הקטנה; קבר עובדיה מברטנורא; קבר זכריה; יד אבשלום. חיפה – מערת אליהו הנביא. טבריה – קבר הרמב"ם, קבר רבי עקיבא, קבר רבי חייא ובניו. מירון – קבר רבי שמעון בר יוחאי. פקיעין – המערה והמעיין של רבי שמעון בר-יוחאי; בתי העלמין היהודיים; קברי רבי יוסי ורבי יהושע בן חנניה. בית הכנסת העתיק; בית הכנסת החדש. קבוצה של חברי כנסת חרדים הגישה בשנת 2001 הצעת חוק לתיקון חוק זה, שבה הוצע שרחבת התפילה של הכותל המערבי תחולק באמצעות מחיצה לעזרת גברים ועזרת נשים, ו"לא יקוים טקס דתי בעזרת הנשים שליד הכותל המערבי, הכולל הוצאת ספר תורה וקריאה בו, תקיעה בשופרות, לבישת טליתות ותפילין". הצעת החוק לא אושרה. בשנת 2018, הוגשה הצעת חוק לתיקון חוק זה, אשר נוסחה על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה, שמטרתה לשנות את מתווה ניהול מתחם רחבת הכותל המערבי, כך שיינתן ייצוג לכלל העם היהודי. זאת על ידי הקמת מועצה ציבורית אשר תקבע את סדרי התפילה, הביקורים, הטקסים והאירועים בכותל המערבי, ובראשה יעמוד יושב ראש הסוכנות היהודית לארץ ישראל. הצעת החוק לא אושרה. התפתחות תפקיד רב הכותל בתקופת המנדט מקומות קדושים ליהודים בארץ ישראל אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך א: עקרונות יסוד, עמ' 378-373 חוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967 לחוק השמירה על המקומות הקדושים, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, התשמ״א–1981, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק השמירה על המקומות הקדושים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת אושרו חוקים המסמיכים את הממשלה להחיל את המשפט והמינהל הישראלי על השטחים המשוחררים, דבר, 28 ביוני 1967, המשך הפיקוח על המקומות הקדושים, דבר, 11 באוגוסט 1967 חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967, ס"ח 499 מיום 28.6.1967 הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967, ה"ח 731 מיום 27.6.1967 הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים (תיקון) (שמירה על הכותל המערבי), התשס"א-2001, ה"ח 3010 מיום 6.6.2001 הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים (תיקון – המועצה הציבורית והגבלת כהונת הממונה)., באתר נאמני תורה ועבודה, ‏2018
רות לוביץ'

רות לוביץ' (1 בדצמבר 1906 – 27 ביולי 2010) הייתה פעילה חברתית בארץ ישראל ומראשי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, רק"ח וחד"ש. לוביץ' נולדה בוורשה שבפולין למשפחת ורשביאק. אביה היה סוחר דתי. בשנת 1922 הצטרפה לתנועת השומר הצעיר בוורשה. בשנת 1929 עלתה לארץ ישראל במסגרת השומר הצעיר והתיישבה עם הקיבוץ שהקים את גן שמואל ועין שמר בהכשרה בבנימינה. בעקבות אי תמיכת הקיבוץ וההסתדרות בשובתים ערבים בבנימינה, החליטה לעזוב את הקיבוץ, ובשנת 1931 הצטרפה לשורות המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, ובה נותרה חברה על גלגוליה השונים עד פטירתה בשנת 2010. תחת המנדט הבריטי פעלה המפלגה במחתרת ולוביץ' נאסרה מספר פעמים בגין פעילותה. בתקופה זו עמדה בראש ארגון "עזרה אדומה" שסייע למשפחות קומוניסטים שנאסרו. בשנת 1946 בקשה להתמודד בראש רשימה קומוניסטית בבחירות למועצת ראשון לציון אולם מועמדותה נפסלה בידי קצין מחוז תל אביב והפסילה אושרה על ידי בית הדין העליון. הייתה ממקימי הארגון להגשת סיוע לברית המועצות במלחמתה בנאצים ("ליגה וי") ובהמשך הייתה שותפה להקמת ליגת הידידות ישראל-ברית המועצות. בעת הקמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית בשנת 1948, הייתה לחברת הוועד המרכזי של המפלגה. בשנת 1949 השתתפה בכנס הפדרציה העולמית של הנשים הדמוקרטיות במוסקבה. בפילוג בשנת 1965, הייתה לוביץ' ממקימי רק"ח, יחד עם תופיק טובי, מאיר וילנר, אמיל חביבי וסשה חנין. בין השנים 1969–1990 כיהנה כחברת לשכת המפלגה, ובין היתר מילאה תפקידים כיו"ר ועדת הביקורת המרכזית ונציגת המפלגה במועצת הסתדרות העובדים הכללית, נעמת והפדרציה העולמית של נשים דמוקרטיות. לוביץ' הייתה ממייסדות ארגון הנשים הדמוקרטיות היהודיות והערביות, נבחרה בשנת 1952 למזכירתו הכללית ומאוחר יותר הייתה נשיאתו. כן הייתה לוביץ חברה בנשיאות הוועד למען השלום. בשנת 1971 הוענק ללוביץ' אות לנין מטעם הסובייט העליון. הייתה נשואה לזרח לוביץ' עד למותו ב-1984 ואם לשניים, גיסה היה מרדכי אורן. קורותיה של ידידות, תל אביב: תנועת הידידות ישראל – ברית המועצות, 1984. בחרתי לחיות במאבק: פרקי חיים, עריכה (משה בן-חורין), תל אביב: שחר, 1985. הארכיון של רות לוביץ', באתר הארכיון האינטרנט המרקסיסטי (בעברית) רות לוביץ'(הקישור אינו פעיל) באתר מק"י דב חנין, בחרה לחיות במאבק / הספד לרות לוביץ', 1906 - 2010 מידע על רות לוביץ' בקטלוג הספרייה הלאומית האדומה האחרונה – עם מותה של רות לוביץ', מתוך מקור ראשון, 6 באוגוסט 2010 טל בשן, רות האדומה, מעריב, 20 בדצמבר 1985 רוני אוסלנדר, רות לוביץ' באתר פוליטיקלי קוראת, 7 בספטמבר 2017 חגית כהן, חוויות המאסר של אסירות פוליטיות בכלא בית לחם: רות לוביץ' וצילה עמידרור (הלר) כמקרה מבחן, באתר כתב העת מסכת, חוברת יח, תשפ"ג–תשפ"ד 2023 הבחירות בראשון לציון ביום ג', דבר, 10 בפברואר 1946 קומוניסטית נפסלה כמועמדה לבחירות ראשל"צ, הצופה, 12 בפברואר 1946 רות לוביץ', מועצת הפדרציה העולמית של הנשים הדמוקרטיות במוסקבה, קול העם, 1 בפברואר 1950 הרכב ועדת הביקורת, על המשמר, 6 באוקטובר 1950 שכר הפועל ורמת חייו במרכז הדיונים בוועידת ההסתדרות, על המשמר, 26 במאי 1949 שרית ילוב, פגישה עם נשים משם, דבר, 13 במרץ 1950 הרכב הוועד הארצי למען השלום, על המשמר, 13 במרץ 1950 הוועד למען השלום מגנה את ברה"מ על חידוש הניסויים, דבר, 11 בדצמבר 1961 אתר "Billiongraves"