laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עונת 2008 בגביע ליברטדורס

עונת 2008 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-49 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-29 בינואר 2008 והתחרות הסתיימה ב-2 ביולי 2008. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו. התחרות הסתיימה בניצחון של ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו, וזאת בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בתחרות השתתפו 38 קבוצות: ארגנטינה - 6 ברזיל - 5 קולומביה, פרו, צ'ילה,בוליביה,אקוודור,אורוגוואי, פרגוואי, ונצואלה, מקסיקו- 3 (כל אחת) בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מארגנטינה) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, ושתי קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט. בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, חוק שערי חוץ, בעיטות עונשין. בסדרת הגמר חוק שערי חוץ לא בתוקף. במקומו הייתה תוספת זמן ובעיטות עונשין במידת הצורך. הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני. לאחר בעיטות עונשין יתרון שער חוץ מדיה וקבצים בנושא עונת 2008 בגביע ליברטדורס בוויקישיתוף פרטים על התחרות
פריץ דלית

פריץ דלית (סאלברג) (27 באפריל 1910 – 21 בנובמבר 1973) היה רופא ישראלי, ממייסדי חיל הרפואה, ממקימי בית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר, מייסד ומנהלו הראשון של מכון הרנטגן בבית החולים תל-השומר. דלית נולד בפרנקפורט שבגרמניה, לאביו איזידור. לאחר סיום הגימנסיה על-שם גתה (אנ') התקבל ללימודי רפואה וסיימם בפרנקפורט. את עבודת הדוקטורט הגיש לאוניברסיטת ברן בשווייץ. ב-1937 קיבל את הדיפלומה. באותה שנה התחתן עם אלזה לבית דאהל (1913–2010). בשנת 1937 עלו בני הזוג לארץ ישראל. מספר שנים היה חבר קיבוץ שער הנגב (היום קיבוץ חפץ חיים). בשנת 1944 התחיל התמחות ברדיולוגיה בבית החולים בילינסון אצל פרופ' הנס סלינגר. בשנת 1948 גויס לצה"ל, במלחמת העצמאות הוצב בבית החולים "שוויצר" בטבריה. היה ממקימי חיל הרפואה ובית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר. לפי דרישת דוד בן-גוריון עברת את שמו מסאלברג לדלית (שם משפחת רעייתו היה דאהל). לאחר מלחמת העצמאות, מונה דלית למנהל המכון. הוא המשיך את שרותו בצה"ל עד שנת 1965, אז השתחרר בדרגת סגן-אלוף, אך המשיך לנהל את המכון כאזרח. בשנות ה-60 דלית החליט שכל בכיר במכון יהיה אחראי על תחום הדמיה מסוים. הדמיה ב קרדיולוגיה, הדמיה בגסטרואנטרולוגיה, הדמיה בנוירולוגיה, הדמית דרכי השתן, והדמית פדיאטריה. בהמשך הונהגו בדיקות הארתרוגרפיה, (ה-CT הראשון הוכנס בשנת 1979). באותה עת ניהל את ההוראה הרדיולוגית בשיתוף עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב במסגרת לימודי המשך של רפואה. דלית היה בעל אוריינטציה מדעית, הוא נסע כל שנה לחו"ל כדי ללמוד וליצור קשרים עם רדיולוגים בחו"ל. דלית ערך מחקר מקיף על המיקום השכיח ביותר להופעת הסתיידויות באאורטה (אבי העורקים). הייתה לו תאוריה שהסידן שוקע בlocus minoris resistentiae, המקומות בהן יש חולשה מרבית של הדופן, אזורים שמהם מניצים לאחר הלידה ענפים של עורקים מהאאורטה, וכן במקום של הדוקטוס ארטריוזוס. הוא גם ביצע ניתוחים באאורטות של בעלי חיים. מתלמידיו ותלמידותיו: ד"ר אברהם שטרנברג, ד"ר נזים שהיין, שמונה למנהל מכון הרנטגן בבית החולים וולפסון, ד"ר ויקטור דויטש שכיהן כמנהל מכון הרנטגן בשיבא בשנים 1973–1979, פרופ' מאיה הרץ, שכיהנה כמנהלת מכון הרנטגן בשיבא בשנים 1979–1987, ד"ר זאן מיליטיאנו, פרופ' בנימינה מורג, ד"ר מנחם הירש שעבר למכון הרנטגן שנפתח בבית החולים סורוקה. דלית חלה בדלקת של מסתמי הלב, אנדוקרדיטיס זיהומית. הוא נותח ב-יוסטון על ידי גדול מנתחי הלב בתקופה מייקל דבייקי, חזר לישראל, אך מת מאי-ספיקת לב בגיל 63, ב-1973. השאיר אישה, אלזה ובן מיכאל דלית נקבר בבית הקברות קריית שאול רדיולוגיה נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 169. ילקוט הפרסומים, מינוי מומחים משפטיים ברנטגנולוגיה, שנת 1963 עמוד 643. פריץ דלית באתר חברה קדישא ת"א–יפו. תולדות מכון הדימות בשיבא מאת פרופ' מאיה (מרג'ורי) הרץ. נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 315 קברם של בני הזוג דלית
לוקהיד F-80 שוטינג סטאר

לוקהיד P-80 שוטינג־סטאר (באנגלית: Lockheed P-80 Shooting Star מאוחר יותר סומן F-80) הוא מטוס קרב סילוני תת־קולי מהדור הראשון שיוצר על ידי לוקהיד והיה למטוס הסילון המבצעי הראשון של ארצות הברית. פיתוח המטוס החל בשנת 1943 וראשוני המטוסים נמסרו לידי צבא ארצות הברית תוך 143 ימים וסומן P-80. למרות תקופת הפיתוח הקצרה המטוס לא ראה שירות מבצעי במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה כאשר חיל האוויר האמריקאי נהיה עצמאי, המטוס סומן כ-F-80, והיה למטוס טורבו סילון הראשון בשירותו. הניסיון שהחיל צבר עם המטוס הזה עזר לו להיכנס ל"עידן הסילון". המטוס ראה שירות נרחב במהלך מלחמת קוריאה והוא התעלה בביצועיו על מרבית מטוסי הקרב של האויב. עם זאת, עם הופעת מטוס המיג־15 בזירה המטוס לא היה יכול להמשיך ולתפקד בתפקידי יירוט וליווי ולכן שימש בעיקר כמטוס תקיפה. על בסיס המטוס הזה פותח ה־F-94 סטארפייר ששימש כמטוס יירוט לכל מזג אוויר. כמו כן ממטוס זה פותח ה־T-33 שוטינג סטאר שהיה למטוס אימון מוצלח במיוחד שנשאר בשירות חיל האוויר האמריקאי עד אמצע שנות ה־80. מדיה וקבצים בנושא לוקהיד F-80 שוטינג סטאר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיפלומה

דיפלומה היא מסמך המונפק בדרך כלל על ידי רשות ריבונית או גוף רשמי, המקנה או מוכיח זכות, תואר (אצילות, מקצוע), הכרה (פרס), לימודים בכלל, או תואר אקדמי בפרט (תואר ראשון, תואר שני, ותואר שלישי). הדיפלומה כוללת אימות לאותנטיות של המסמך בדמות חותמת, מונוגרמה, או חתימה בכתב יד. המילה "דיפלומה" היא מילה ביוונית (δίπλωμα) שמשמעותה: תעודה מקופלת. בישראל מוענקות דיפלומות על ידי גורמים ממשלתיים שונים. בוגרי לימודים טכנולוגיים, לימודי טכנאי והנדסאי, מקבלים דיפלומות מטעם מה"ט, המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע. דיפלומות אלו של טכנאים והנדסאים לא-נחשבות לתארים אקדמיים. הזכאות לדיפלומות היא בכפוף לעמידה בכל דרישות הלימודים ומעבר בחינות ממשלתיות שנערכות על ידי מה"ט. סוג הדיפלומה משתנה בהתאם למגמה ולמסלול הלימוד. לבוגרי י"ג-י"ד (מסלולי העתודה הטכנולוגית) הלומדים לימודי טכנאי או הנדסאי, מוענקות הדיפלומות על ידי משרד החינוך. במסגרת הנפקת הדיפלומות לבוגרים שולחים במשרד החינוך את הדיפלומות החתומות אל המכללות שבהן למדו הסטודנטים. הדיפלומות מונפקות על ידי אגף הבחינות במשרד לאחר קבלת הזכאות לכך ועמידת התלמיד בכל דרישות הסף. על הענקת הדיפלומות למסיימים לימודים אקדמיים לתואר ראשון אקדמי ולתארים מתקדמים מפקחת המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג). סוגי הדיפלומות המוענקים לבוגרי תואר ראשון בישראל משתנה בהתאם לסוג התואר ותחום הלימוד. תואר ראשון לימודי תעודה δίπλωμα, בוויקימילון האנגלי תעודות (דיפלומות) ואישורים, באתר משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים זכאות לדיפלומה והפקתה לבוגרי כיתות יג-יד, באתר משרד החינוך, המינהל למדע וטכנולוגיה תפקידים וסמכויות, באתר המועצה להשכלה גבוהה ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוטם

טוֹטֶם הוא עצם המייצג בעל־חיים או צמח, ומטרתו לשמש סימן (Emblem) לשבט, או אדם מסוים, דוגמת מנהיג רוחני. טוטם הוא בדרך כלל בעל חשיבות דתית והמונח טוֹטֶמִיזם הוא השם שניתן למערכות אמונה המבוססות על עצם כזה. המושג הוא מתחום הדתות האנימיסטיות. על אף שהמילה מגיעה מלשונם של בני שבט צ'יפוואה האינדיאנים במשמעות "ישות מקודשת", המושג אינו ייחודי לתרבות האינדיאנית בלבד, וניתן לראות ביטויים של טוטמיזם בקרב הרבה אמונות קדומות של תרבויות שבטיות ברחבי העולם. הטוטם מוצג לעיתים קרובות כמוליד השבט, כמייסדו, או כמעניק לו חיים, כדוגמת האגדה על הזאבה שהניקה מדדיה את רמוס ורומולוס, מייסדי רומא. למרות שהטוטם נחשב כקדוש ולכן לרוב אסור בפגיעה, טקסים טוטמיסטים מסוימים מתבססים דווקא על הריגה ואכילה של בשר חיית הטוטם, על־מנת לזכות בכוחה, ולחיזוק הקשר המיסטי איתה. בקרב שבטים אינדיאנים באזור צפון מערב אמריקה הצפונית, הייתה נפוצה האמונות של גילוף עמודי טוטם, עמודי עץ עצומי ממדים שייצגו, בין סמלים נוספים, את הטוטם של השבט. הסוציולוג אמיל דורקהיים החזיק בהשערה שהטוטמיזם הוא אמונתה הראשונית והקדומה ביותר של התרבות האנושית, והיא הבסיס ממנו התפתחו הדתות השונות. זיגמונד פרויד, בספרו "טוטם וטאבו", טען שלטוטם השבטי יש חשיבות במניעת גילוי עריות, בהתבסס על מחקרים על מנהגי השבטים של ילידי אוסטרליה, המונעים זיווג בין שני אנשים בני משפחות קרובות בעלות אותו הטוטם. מושג ה"טוטם" כפי שהוא מופיע באנתרופולוגיה הקלאסית ואצל פרויד שנוי במחלוקת. הדעה הרווחת היום היא שטוטם, כפי שהוגדר שגויה, אינו תופעה קיימת אלא הפשטה של חוקרים המעידה על חוסר הבנה. עמוד טוטם סגידה לסוסים זיגמונד פרויד, "טוטם וטאבו", הוצאת רסלינג, 2013 (הקדמות ופרק מהספר, באתר פסיכולוגיה עברית) קלוד לוי-שטראוס, הטוטמיזם היום, הוצאת רסלינג, 2003
עמוד טוטם

עמוד טוֹטֶם הוא עמוד עץ מגולף עצום ממדים, שהיה נפוץ בעבר בקרב תרבויות אינדיאניות רבות על חופה המערבי של צפון אמריקה, וייצג מערכת סמלים מורכבת שכללה מוטיבים טוטמיסטים. מטרתם של עמודי הטוטם והעת שבה התחילו בבנייתו לא לגמרי ברורה. עמודי הטוטם נעשו מעצים שצמחו ביערות בצפון אמריקה, ואין עדויות או ממצאים של טוטמים שנבנו לפני שנת 1800. לפי עדויות של חוקרים אירופאים מהמאה ה־18 שעברו ליד חופי צפון אמריקה כבר אז היו פזורים פסלי טוטם בכפרי המקומיים האינדיאנים, אך בכמות מעטה. הטוטמים שנראו על ידי החוקרים היו עתיקים ונראה כי הייתה להם היסטוריה ארוכה של שיפוצים, בפרט של חלקם העליון של עמודי הטוטם. ככל הנראה, הטוטם הוא פסל המעיד על עושר, אמידות, ומעמדה החברתי של המשפחה שלה הוא שייך. לעמודי הטוטם סגנונות שונים המתבטאים בצבע, בסוג העץ המשמש לבנייה, וכן בדמות המגולפת בעץ; החל מסירות קאנו ועד דמויות שדים או בעלי חיים שונים. בדרך כלל, הטוטמים שהיו בחלקה הצפוני של צפון אמריקה, בכיוון אלסקה, היו צבעוניים פחות וצבעם הוגבל בדרך כלל לאדום, שחור ולבן. משמעות הטוטמים השתנתה לפי התרבות שיצרה אותם. עמודי הטוטם מייצגים אגדות, ייחוסי משפחה, או אירועים חשובים. הטוטמים גם גולפו כדי להמחיש סיפורים והיסטוריה של השבט האינדיאני וכן לייצג אלים ושדים שונים, אף כי הטוטם עצמו אינו אל או אליל. למרות שגילוף עמודי הטוטם היא מסורת עתיקה, לא שרדו לימינו עמודי טוטם קדומים יותר מהמאה ה-19, ועקב עזיבת אורח החיים השבטי בקהילות האיניאנדים, מספר עמודי הטוטם כיום הוא נמוך. עם זאת, ממשיכים להתקיים גם כיום אמנים היוצרים עמודי טוטם בהתאם למסורות הקדומות. צילום ישן של עמוד טוטם צילום של עמוד טוטם שצולם בתחילת המאה ה-20 על ידי חוקרים אירופאים בצפון אמריקה עמוד טוטם בקולומביה הבריטית עמודי טוטם טוטם גילוף בעץ אתר המוקדש כולו לפסלי טוטם מידע על פסלי טוטם מאמר המסביר על אומנות הכנת הטוטם עמוד טוטם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עונת 2009 בגביע ליברטדורס

עונת 2009 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-50 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-27 בינואר 2009 והתחרות הסתיימה ב-15 ביולי 2009. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו. התחרות הסתיימה בניצחון של אסטודיאנטס לה פלאטה, וזאת בפעם הרביעית בתולדות המועדון. בתחרות השתתפו 38 קבוצות: ברזיל,ארגנטינה - 5 כל אחת אקוודור - 4 קולומביה, פרו, צ'ילה,בוליביה,אורוגוואי, פרגוואי, ונצואלה, מקסיקו- 3 (כל אחת) בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מאקוודור) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, ושתי קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט. בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, חוק שערי חוץ, בעיטות עונשין. בסדרת הגמר חוק שערי חוץ לא בתוקף. במקומו הייתה תוספת זמן ובעיטות עונשין במידת הצורך. הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני. בעקבות מגפת השפעת הקבוצות סירבו לנסוע למקסיקו ולא נמצא מגרש חליפי לאחר בעיטות עונשין בזכות שער חוץ מדיה וקבצים בנושא עונת 2009 בגביע ליברטדורס בוויקישיתוף פרטים על התחרות
יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז'

יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז' (בהולנדית: Johan Willem Friso van Oranje-Nassau; ‏ 14 באוגוסט 1687 – 14 ביולי 1711) היה נסיך אורנז' בין השנים 1702–1711. וילם נולד בלייוורדן ב-14 באוגוסט 1687, להיינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ ולהנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו והנרייטה שרלוטה, רוזנת נסאו. בשנת 1696 מת אביו היינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ, ויוהאן וילם פריסו מונה במקומו לנסיך נסאו-דיאץ ולסטאדהאודר של פריסלנד וחרונינגן. ב-19 במרץ 1702 מת ויליאם השלישי, מלך אנגליה, שהיה בנוסף נסיך אורנז'. מותו של ויליאם היה גם סופו של בית אורנז'-נסאו ההולנדי, ששלט בארצות השפלה מאז ימי וילם השתקן. בכל חמשת המחוזות בהם שלט ויליאם השלישי – הולנד, זיילנד, אוטרכט, חלדרלנד ואוברייסל – הושעה תפקיד הסטאטהולדר לאחר מותו של ויליאם. שני המחוזות הנותרים – פריסלנד וחרוניגן – מעולם לא נשלטו בידי ויליאם השלישי, ובהם המשיך יוהאן וילם פריסו לשלוט. לפי צוואתו של ויליאם, היה יוהאן וילם פריסו אמור גם לרשת את נסיכות אורנז', אך פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה תבע את המחוז הזה לעצמו. בשנת 1707 התגייס יוהאן וילם פריסו לצבא ההולנדי, ופיקד עליו בקרבות שונים במהלך מלחמת הירושה הספרדית, כחלק מצבאו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו. ב-14 ביולי 1711 טבע יוהאן וילם פריסו, בעת מסעו מהחזית בפלנדריה למפגש עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, לדיון על ירושת נסיכות אורנז'. יוהאן וילם פריסו הותיר לבנו וילם שנולד לאחר מותו, את טענתו לשלטון בנסיכות. תחת חוזה אוטרכט, עליו הוסכם בשנת 1713, התיר פרידריך הראשון למלך צרפת, לואי הארבעה עשר, לקחת את מחוזות אוראנז' לרשותו. לוילם הרביעי נותר רק התואר "נסיך אורנז'" הריק מתוכן, בנוסף בשנת 1747 קיבל וילם הרביעי קיבל גם את תפקיד הסטאדהאודר (משנה זו והלאה היה סטאדהאודר אחד לכל הרפובליקה, ולא אחד לכל מחוז כפי שהיה לפני כן). ב-26 באפריל 1709 התחתן יוהאן וילם פריסו עם מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של קרל, רוזן הסן-קאסל ומריה אמליה מקורלנד, ממנה היו לו 2 ילדים: אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ (1710–1777), התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך. וילם הרביעי, נסיך אורנז' (1711–1751) מדיה וקבצים בנושא יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז' בוויקישיתוף יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיוריאל באוזר

מיוריאל באוזר (באנגלית: Muriel Bowser; נולדה ב-2 באוגוסט 1972) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית המכהנת כראש עיריית וושינגטון די. סי. מינואר 2015. באוזר נולדה בוושינגטון די. סי., בתם הצעירה של ג'ואן אחות במקצועה וג'ו באוזר, מנהל מתקני בתי ספר ציבוריים ופעיל קהילתי. היא למדה בתיכון קתולי במרילנד, סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת צ'טהאם בפיטסבורג ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון. באוזר עבדה כמדריכת תיירים בפארק המול ובאתרים נוספים בעיר, וכנציגת תביעות בחברת הביטוח סטייט פארם. ב-2004 נבחרה לוועדה המייעצת למועצת העיר וושינגטון. במאי 2007 נבחרה למועצת העיר כנציגת רובע 4, בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות התפטרותו של חבר המועצה אדריאן פנטי המועמד המשוער לראשות העיר, שתמך פומבית במועמדותה. בנובמבר 2008 נבחרה לכהונה נוספת ובנובמבר 2012 לכהונה שלישית. במועצה כיהנה כיושבת ראש ועדת הפיתוח הכלכלי. במרץ 2013 הודיעה על כוונתה להתמודד לראשות העיר, באפריל 2014 זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כשגברה על ראש העיר המכהן וינסנט גריי. בבחירות הכלליות זכתה ברוב של 54.5% ובינואר 2015 הושבעה לתפקידה. ב-2018 נבחרה לתקופת כהונה נוספת ברוב של 80%. ביוני 2019 ביקרה בישראל ונפגשה עם ראשי שלוש הערים הגדולות - ראש העיר ירושלים משה ליאון, ראש העיר תל אביב רון חולדאי וראש העיר חיפה עינת קליש רותם. באוזר רווקה ומתגוררת בשכונת ריגס פארק. במאי 2018 הודיעה כי אימצה ילד. מדיה וקבצים בנושא מיוריאל באוזר בוויקישיתוף מיוריאל באוזר, ברשת החברתית פייסבוק מיוריאל באוזר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיוריאל באוזר, ברשת החברתית אינסטגרם מיוריאל באוזר, סרטונים בערוץ היוטיוב ביוגרפיה באתר ראש עיריית וושינגטון
מארסיה

מארסיה (באנגלית: Queen Marcia) הייתה מלכת בריטניה [דרושה הבהרה] על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי למלכותה, והיא נחשבת לאחד המלכים האגדיים של בריטניה. מארסיה הייתה אשתו של המלך האגדי גויתלין, ולאחר מותו, בשנת 363 לפני הספירה, עלתה לכס במלכות במקומו, כיוון שבנם המשותף, סיסיליוס השני, היה רק בן 7 שנים באותה העת. מארסיה שימשה כמלכה העוצרת במשך כחמש שנים, עד מותה. היא הוחלפה על ידי בנה. מתוארת על ידי ג'פרי כאישה משכילה שהתעניינה באומנות ובמשפט. הייתה זו שניסחה את סדרת החוקים לקס מרטיאנה. חוקים אלה תורגמו לאנגלית עתיקה על ידי המלך אלפרד הגדול, ונוספו לחוקי מארסיה (Mercian Laws).
פרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט

פרדריקה סופיה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט (בגרמנית: Friederike Sophia Dorothea von Brandenburg-Schwedt; ‏18 בדצמבר 1736 - 9 במרץ 1798) הייתה אשתו של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג. פרדריקה דורותיאה נולדה ב-18 בדצמבר 1736 בשוודט על האודר שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לפרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה. ב-29 בנובמבר 1753 התחתנה פרדריקה דורותיאה עם פרידריך אויגן, דוכס וירטמברג, והתגוררה עמו בתחילה בטרפטו דר רגה, שם השפיעו בני הזוג על החיים התרבותיים של העיר. בשנת 1769 עברו בני הזוג להתגורר בוירטמברג-ממפלגארד. על אף היות בעלה פרידריך אויגן קתולי, חינכה פרדריקה דורותיאה את ילדיה על פי הדת הלותרנית. בשנת 1795 מת גיסה לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג, ובעלה פרידריך אויגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1796 חתם פרידריך אויגן עם הצרפתים על הסכם פריז, ולפיו סופחו לצרפת כל שטחי וירטמברג בגדה השמאלית של הריין, אולם הצרפתים הכירו בשלמות הדוכסות. בשנת 1797 מת בעלה פרידריך אויגן, ובנם פרידריך השלישי, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו, וב-9 במרץ 1798 מתה פרדריקה דורותיאה בביתה בשטוטגרט. בשנת 1753 התחתנה פרדריקה דורותיאה עם פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג. לזוג נולדו 12 ילדים: פרידריך הראשון, מלך וירטמברג (1754–1816). לודוויג, דוכס וירטמברג (1756–1817). אויגן, דוכס וירטמברג (1758–1822). סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג (1759–1828). וילהלם פרידריך פיליפ, דוכס וירטמברג (1761–1830). פרדיננד פרידריך אוגוסט, דוכס וירטמברג (1763–1834). פרדריקה, דוכסית וירטמברג (1765–1785) אליזבת, דוכסית וירטמברג (1767–1790) פרדריקה וילהלמינה קתרינה (1768) קרל פרידריך היינריך (1770–1791) אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1771–1833) קרל היינריך (1772–1833) מדיה וקבצים בנושא פרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט בוויקישיתוף פרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עקעק

עקעק (שם מדעי: Pica) סוג של עורביים מסדרת ציפורי שיר החיים באירופה, אסיה, אוסטרליה ואמריקה הצפונית. בסוג ארבעה מינים המשתייכים לקבוצת העקעקים שאינה טקסונומית. העקעקים בולטים במראם השחור, בטנם הלבנה ונוצות כנפיהם הירוקות-תכולות. הם בעלי זנב ארוך וגדול והם מצויים הרבה על הקרקע. כמו שאר בני המשפחה הם אוכלי כל הניזונים מיצורים קטנים וגם מאגוזים וזרעים. הם עופות אמיצים שאינם פוחדים מהאדם וידוע שעלולים לחטוף חפצים נוצצים. העקעק האוסטרלי מסוגל לזהות את פניהם של 30 איש ולזכור אותם שנים. בשנת 2019 החלה מדענית אוסטרלית לחקור עופות אלה והרכיבה על כמה מהם התקני מעקב. בשילוב של התנהגות חברתית ויכולת קוגניטיבית פיצחו עקעקים אחרים את מנגנון הסגירה של ההתקנים והסירו אותם. סוג עקעק (Pica) מין עקעק זנבתן (Pica pica) מין עקעק קוריאני (Pica sericea) מין עקעק צהוב-מקור (Pica nuttalli) מין עקעק שחור-מקור (Pica hudsonia) מדיה וקבצים בנושא עקעק בוויקישיתוף עקעק, באתר ITIS (באנגלית) עקעק, באתר NCBI (באנגלית) עקעק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עקעק, באתר GBIF (באנגלית) ניו יורק טיימס, במפגן נדיר של אלטרואיזם, ציפורים הסירו מתקני מעקב שהוצמדו לחברותיהן, באתר הארץ, 20 במרץ 2022
יחסי איי שלמה – ישראל

יחסי איי שלמה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין איי שלמה לבין מדינת ישראל. היחסים הרשמיים בין שתי המדינות נוסדו לראשונה בשנת 1998. לישראל אין שגרירות במדינה. בשנת 2008 הצביעה איי שלמה בעצרת הכללית של האו"ם בעד אימוץ דו"ח גולדסטון, ובכך, הייתה למדינה היחידה באזור האוקיינוס השקט שהצביעה בעד ההחלטה בניגוד למדינותיה השכנות אוסטרליה, איי מרשל, מיקרונזיה, נאורו, ופלאו שהתנגדו. בנובמבר 2012 בעת ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם על שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם) הצביעה איי שלמה בעד ההחלטה, בניגוד לרוב המדינות באזור אשר הצביעו נגד לצד ישראל (איי מרשל, מיקרונזיה, נאורו, פלאו), נמנעו (אוסטרליה, פיג'י, פפואה גינאה החדשה, סמואה, טונגה, ונואטו) או נעדרו מן ההצבעה (קיריבטי). מדיה וקבצים בנושא יחסי איי שלמה – ישראל בוויקישיתוף משלמה המלך לאיי שלמה, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2010 "איים נגד הזרם: התומכות הקטנות בישראל באו"ם". ynet. 2012-12-02. נבדק ב-2016-12-14. ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקמיצו מוראוקה

טקמיצו מוראוקה (ביפנית: 村岡崇光; הירושימה, 1938) הוא חוקר ממוצא יפני של השפות השמיות. עמד בראש המחלקה לשפות העברית, ארמית ואוגריתית באוניברסיטת ליידן עד שנת 2003. ידוע במחקריו על העברית והארמית (כולל סורית) ובתחום התרגומים העתיקים של התנ"ך, בעיקר של תרגום השבעים. למד לימודי בלשנות כללית ושפות מקראיות באוניברסיטת קיואיקו בטוקיו. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיים את עבודת הדוקטורט בנושא "האמפאזה בלשון המקרא" בהנחיית פרופ' חיים רבין. בהמשך שימש כעמית מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה. הוא לימד שפות שמיות כולל עברית מודרנית באוניברסיטת מנצ'סטר, (1970-1980), פרופסור במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת מלבורן (1980-1991), ומשנת 1991 לימד באוניברסיטת ליידן. מאז פרישתו מעבודתו בליידן בשנת 2003, הוא מלמד בהתנדבות בסמינרים תאולוגיים ובאוניברסיטאות באסיה, מתוך כוונה לכפר על פשעי העם היפני במלחמת העולם השנייה. מוראוקה חבר של האקדמיה למדעי הרוח של אוסטרליה, וחבר כבוד של האקדמיה ללשון העברית משנת תשס"ו. בשנת 2017 העניקה לו האקדמֻיה הבריטית Burkitt Medal תוך הערכת מחקריו המצטיינים בתחומי המקרא ותרגום השבעים. חיבר מספר גדול של חיבורים בנושאי מחקרו בשפות השמיות ובתרגום השבעים. ברשימה נסקרו רק חיבוריו בשפה האנגלית Emphatic Words and Structures in Biblical Hebrew (1985) Modern Hebrew for Biblical Scholars (1982, 1995) A Greek-Hebrew/Aramaic Index to I Esdras (1984) Classical Syriac for Hebraists (1987, 2nd revised ed. 2013) A Grammar of Biblical Hebrew [P. Joüon's grammar translated from French and extensively revised and updated] (1991, 2006) A Greek-English Lexicon of the Septuagint (Twelve Prophets) (1993) Classical Syriac: A Basic Grammar with a Chrestomathy (1997, 2005) With B. Porten, A Grammar of Egyptian Aramaic (1998, 2003) A Hebrew/Aramaic-Greek Index Keyed to Hatch and Redpath's Septuagint Concordance (1998) A Greek-English Lexicon of the Septuagint (Chiefly of the Pentateuch and the Twelve Prophets) (2002) A Greek-English Lexicon of the Septuagint [covering the entire Septuagint] (2009) A Greek-Hebrew/Aramaic Two-way Index to the Septuagint (2010) A Grammar of Qumran Aramaic (2011) An Introduction to Egyptian Aramaic (2012) A Biblical Aramaic Reader with an Outline Grammar (2015) A Syntax of Septuagint Greek (2018). My Via dolorosa: Along the trails of the Japanese Imperialism in Asia (2016). A Biblical Hebrew Reader with an Outline Grammar (2017). Jacob of Serugh's Hexaemeron, Edited and translated (2018). טקמיצו מוראוקה, ברשת החברתית LinkedIn טקמיצו מוראוקה, ברשת החברתית Goodreads טקמיצו מוראוקה באתר האקדמיה ללשון העברית מידע על טקמיצו מוראוקה בקטלוג הספרייה הלאומית
הימנוטומיה

הימנוטומיה (אנגלית: Hymenotomy) היא פרוצדורה כירורגית שמטרתה פתיחתו של קרום הבתולים. מטרתה של פרוצדורה זו היא לטפל במקרים בהם קרום בתולים אטום (Imperforate Hymen), נוקשה או לא פתוח מספיק. במקרה בו קרום הבתולים אטום לגמרי, מטרת הפתיחה היא קודם כל כדי לאפשר לדם הווסת לצאת. במקרים אחרים, כמו קרום בתולים נוקשה, נעשית פרוצדורה זו כדי לאפשר או להקל על קיום יחסי מין, שכן קיום יחסי מין וגינליים במקרה של קרום בתולים אטום או נוקשה עלול להסתיים בפציעה קשה של האזור. במקרים אחרים, יחסי המין יגרמו לאי נוחות וכאב. במקרים בהם פתח קרום הבתולים צר, פתיחת קרום הבתולים תעזור על הכנסת והוצאת טמפון ביתר קלות. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.