laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ימת ארבעת הקנטונים

ימת ארבעת הקנטונים (בגרמנית: Vierwaldstättersee) המוכרת גם בשם אגם לוצרן. התרגום המדויק של המקור הגרמני הוא "האגם של ארבע מחוזות היער". זו ימת מים מתוקים במרכז שווייץ. גובלת בקנטונים אורי, לוצרן, שוויץ, אונטרוולדן. הימה היא הרביעית בגודלה בשווייץ ומכסה שטח של כ-115 קילומטרים רבועים. גובהה 434 מטרים מעל פני הים ועומקה המרבי הוא 214 מטרים. נפח הימה 11.8 קילומטרים מעוקבים. מבנה הימה מסובך מאוד, עם עיקולים המגיעים מהעיר לוצרן ועד ההרים. הימה מוזנת מ נהר הרויס (אנ') וממספר נחלים קטנים נוספים. נהר הרויס נכנס אל הימה באזור העיירה פלואלן (אנ'), שבקנטון אורי ויוצא מן הימה בעיר לוצרן, בקצהו המערבי. אזורים רבים של קו החוף מתנשאים אל תוך הרים תלולים שיכולים להגיע עד ל-1500 מטרים מעל הימה. לימה יש מקום של כבוד בהיסטוריה של שוויץ. בשנת 1291, באחו בשם רוטלי (אנ') ,סמוך לימה, התקיימה שבועת נציגי שלושת הקנטונים- שוויץ, אורי ואונטרוולדן- וזו הייתה ראשיתה של הקונפדרציה השווייצרית. מחוז לוצרן, הרביעי מארבעת מחוזות היער, הצטרף לברית זו בשנת 1332. בנוסף, הגדה הצפונית של האגם היא מחוז הולדתו של וילהלם טל, הגיבור הלאומי. במשך תקופה ארוכה, הימה הייתה ציר התובלה העיקרי באזור. עד שנת 1863, הימה היוותה את הדרך היחידה להעברת סחורות אל מעבר ההרים סנקט גוטהרד, בדרך מצפון אירופה לאיטליה ולהפך. הימה מהווה מוקד משיכה תיירותי, הן למקומיים והן לזרים, וקיימים מלונות רבים לאורך חופה. ניתן להקיף את הימה בדרך הכביש, אולם הדרך איטית, מעוקלת ועוברת דרך מנהרות בחלקה. בשנת 1991 נסללה דרך להולכי רגל, באורך 35 ק"מ סביב הימה, בשם "השביל השווייצרי" לציון 700 שנה למדינה. באזור הימה פועלת חברת ספנות המפעילה 5 כלי שיט היסטוריים, המונעים בקיטור ו-15 כלי שיט מודרניים, המופעלים במנועי דיזל. ספינות הקיטור יוצרו בתקופת היוגנדסטיל, שופצו בהיבט מכני ונשמר העיצוב המקורי. המבקר המוזיקלי לודוויג רלסטאב (Ludwig Rellstab) טען על סונאטה לפסנתר מס' 14 של בטהובן שהיא מזכירה לו את זוהר הירח על פני אגם לוצרן ובכך הפכה לידועה גם כ"סונאטת אור ירח" (בגרמנית: Mondscheinsonate). חורף על גדות אגם לוצרן צילום גדת אגם לוצרן בחורף הקונפדרציה השווייצרית הישנה אתר העוסק בימה, The Lake Lucerne Navigation Company, באנגלית, גרמנית וצרפתית סיפור שמו של אגם לוצרן - אגם ארבעת הקנטונים בבלוג ההיסטוריה הישראלי ימת ארבעת הקנטונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורן נהרי, אטלס הסטורי של העולם, תל אביב: מפה, 2004, עמ' 94 סימה כוכבי, אגם לוצרן-ארצו של וילהלם טל, באתר מסע אחר צוות האתר, Boat trips on Lake Lucerne, אתר חברת הספנות Beethoven, Ludwig van (2004). Beethoven: The Man and the Artist, as Revealed in His Own Words. 1st World Publishing. p. 47. ISBN 978-1-59540-149-6. עורכי האתר, Moonlight Sonata, בריטניקה (באנגלית)
ויטרי-סור-סן

ויטרי-סור-סן (בצרפתית: Vitry-sur-Seine) היא קומונה בפרוורים הדרום-מזרחיים של פריז, צרפת, במרחק של 7.5 ק"מ ממרכז פריז. ויטרי-סור-סן נקראה במקור פשוט ויטרי. השם ויטרי מגיע מהלטינית הימי-ביניימית Vitriacum, ולפני כן Victoriacum, שמשמעותו "אחוזתו של ויקטוריוס", בעל אדמות גאלו-רומי. בשנת 1897 שונה שמה הרשמי של הקומונה לויטרי-סור-סן ("ויטרי שעל הסן"), כדי להבחין בינה לבין קומונות אחרות בצרפת הנושאות את השם ויטרי. במשך מספר שנים, פעלה ויטרי-סור-סן למדיניות תרבותית של הבאת האמנות לכלל הציבור. מסיבה זו, הקומונה כוללת למעלה מ-100 פסלים עכשוויים, בעיקר במוסדות חינוך ציבוריים (בתי ספר, חטיבות ביניים ותיכונים). ויטרי מארחת את מוזיאון האמנות העכשווית של ואל-דה-מארן (MAC/VAL). המוזיאון, שנפתח ב-18 בנובמבר 2005, מציע בנוסף לסדנאות אמנות פלסטית גם אודיטוריום וקולנוע לסרטי אמנות וניסיוניים. ויטרי היא אחת מהערים שתרמו להתפתחות תנועת ההיפ-הופ בצרפת. כתוצאה מכך, לאמנות האורבנית יש מקום חשוב מאוד בעיר. העיר מחולקת לשלושה חלקים נפרדים: המרכז הכולל מספר רב של פרויקטי דיור ציבורי, שכונות פריפריאליות השייכות למעמד הביניים, ואזור תעשייה גדול לאורך נהר הסן. הערים הגובלות הן אברי-סור-סן, וילז'ואיף, שבילי-לרו, טיאי, שואזי-לה-רואה, ואלפורטוויל. בשנת 2017 הוערכה אוכלוסיית העיר ב-93,500 תושבים. ויטרי-סור-סן היא העיר ה-46 המאוכלסת ביותר בצרפת והשביעית באזור איל-דה-פראנס. שיעור האבטלה בעיר הוא 26.5%, בעוד שהממוצע הלאומי נמוך מ-10%. אתר האינטרנט הרשמי של ויטרי-סור-סן (בצרפתית) מדיה וקבצים בנושא ויטרי-סור-סן בוויקישיתוף ויטרי-סור-סן, ברשת החברתית פייסבוק ויטרי-סור-סן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויטרי-סור-סן, ברשת החברתית אינסטגרם ויטרי-סור-סן, ברשת החברתית LinkedIn
טומיקו איטואוקה

טומיקו איטואוקה (ביפנית: 糸岡富子; נולדה באוסקה ב-23 במאי 1908) היא אישה יפנית מעל גיל 110, שהפכה בגיל 116 לאדם החי המבוגר בעולם, לאחר מותה של מריה ברניאס מוררה מספרד ב־19 באוגוסט 2024. קודם לכן, היא הפכה לאדם המבוגר ביותר ביפן, לאחר מותה של פוסה טטסומי ב־12 בדצמבר 2023. טומיקו איטואוקה נולדה באוסקה ב-23 במאי 1908. היא הייתה השנייה מבין שלושה אחים. איטואוקה למדה בבית ספר תיכון לבנות בלבד, שם פיתחה עניין בכדורעף. היא נישאה לבעלה כשהייתה בת 20, ונולדו להם שתי בנות ושני בנים; הילד הראשון נולד בשנת 1929. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא השתלטה על מפעל הטקסטיל של בעלה, שהיה ממוקם בדרום קוריאה, אף על פי שנשארה ביפן. לאחר שבעלה מת ב-1979, היא חיה לבדה עד 1989. במהלך עשר השנים הללו, היא טיפסה לעיתים קרובות על הר ניג'ו (אנ'), עלתה על הר אונטקה פעמיים (נעלה נעלי ספורט במקום נעלי הליכה), וגם השתתפה ב־Osaka 33 Kannon- Pilgrimage, שהיה מסע עלייה לרגל, ליותר מ-33 מקדשים. בגיל 100 היא עלתה בהצלחה את כל המדרגות במקדש אשיה ללא כל סיוע. ב-1989 היא עברה לגור עם שתי בנותיה. בשנת 2019, היא עברה לבית אבות באשיה, Hyōgo, בגיל 110. היא הייתה באותה תקופה עדיין מסוגלת לנוע באופן עצמאי (כבר בגיל 116), אבל השתמשה בעיקר בכיסא גלגלים. כאשר הוגדרה רשמית על ידי חברת גינס שיאי עולם כאדם החי המבוגר ביותר בעולם, העירה איטואוקה פשוט "תודה", מילה שהיא נוהגת לומר למטפלים שלה. בכל בוקר, שותה איטואוקה משקה קלפיס (אנ'), יוגורט בטעם וניל. האנשים החיים המבוגרים ביותר רויטרס, טומיקו איטוקה בת ה-116 מיפן הפכה לאישה המבוגרת בעולם, באתר ynet, 21 באוגוסט 2024 Gerontology Research Group, World Supercentenarian Rankings List, grg-supercentenarians.org (באנגלית) "115-yr-old woman in western Japan becomes country's oldest person". Kyodo News. ארכיון מ-24 באוגוסט 2024. נבדק ב-14 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Atwal, Sanj (21 באוגוסט 2024). "116-year-old Japanese woman confirmed as world's oldest living person". Guinness World Records. ארכיון מ-21 באוגוסט 2024. נבדק ב-21 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה) NEWS, KYODO. "116-year-old Japanese in line to be named world's oldest living person". Kyodo News+. נבדק ב-2024-08-25. "The surprising hobby the world's new oldest person carried on past the age of 100". The Independent (באנגלית). 2024-08-22. נבדק ב-2024-08-25. "116-year-old Japanese in line to be named world's oldest living person". Kyodo News. ארכיון מ-21 באוגוסט 2024. נבדק ב-21 באוגוסט 2024. {{cite news}}: (עזרה) "A Japanese woman who loves bananas is now the world's oldest person". AP News (באנגלית). 2024-08-22. נבדק ב-2024-08-25.
פרידיש ריס

פריידיש ריס (בהונגרית: Riesz Frigyes;‏ 22 בינואר 1880 – 28 בפברואר 1956) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי. ריס, יליד גיור שבהונגריה (באותם ימים נמצאה בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית) ריס היה רקטור ופרופסור באוניברסיטת סגד ואחיו הבכור של מרסל ריס. פעל יחד בסגד עם המתמטיקאי ההונגרי-יהודי אלפרד האר. ביצע חלק מהעבודה על יסודות האנליזה הפונקציונלית, והיו לעבודותיו מספר השלכות משמעותיות בפיזיקה. הוא התבסס על עבודותיהם של פרשה, לבג, הילברט ואחרים. נפטר בבודפשט. Functional Analysis, Frigyes Riesz, Bela Sz.-Nagy, 1990 משפט ההצגה של ריס מדיה וקבצים בנושא פרידיש ריס בוויקישיתוף פרידיש ריס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרידיש ריס, באתר MacTutor (באנגלית) פרידיש ריס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרידיש ריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הונגרים ובנושא מתמטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דונסנטבנדק

דונסנטבנדק (בקרואטית: Sabendak בהונגרית: Dunaszentbenedek) הוא יישוב בנפת קלוצ'ה שבמחוז באץ'-קישקון, בדרום־מזרח הונגריה. הכפר נמצא בקצה הצפון-מערבי של אזור קלוצ'אי סארקז, בגדה השמאלית של נהר הדנובה, מול תחנת הכוח הגרעינית פקש, לאורך כביש 5106. 10 קילומטרים מדונפטאי ו-12 קילומטרים מקלוצ'ה. הכפר נקרא על שם נהר הדנובה (Duna בהונגרית) ועל שם הנזירים הבנדיקטינים, משום שהקדוש המגן של הכנסייה הקתולית בכפר הוא בנדיקטוס מנורסיה, מייסד מסדר הבנדיקטינים. כמו כפרים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דונסנטבנדק נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,040תושבים ובשנת 2023 הצטמצם מספרם ל־714 בלבד. בשנת 1690 נרשם דונסנטבנדק כיישוב נטוש בהונגריה ובשנת 1695 היה כבר מיושב שוב. במפקד שנערך בשנת 1715 נרשמו 11 משקי בית, ובמפקד של 1720 נרשמו 13 משקי בית. מבין משקי הבית הללו, 11 היו הונגרים ושניים סלובקים. בעל הקרקע של הכפר בעבר היה הארכיבישוף של קלוצ'ה, אך בשנת 1832 עבר לנחלת הקפיטול הגדול של קלוצ'ה. במאה ה-19 היישוב סבל רבות מאסונות טבע: בשנת 1862 הייתה הצפה, ובשנים 1863, 1892 ו-1904 פרצו שריפות גדולות. שם היישוב היה בעבר רק סנטבנדק. בתחילת המאה ה-20, לפני ארגון המחוזות בשנת 1950, השתייך הכפר לנפת קלוצ'ה במחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון. בשנת 1910 היו בכפר 1509 תושבים הונגרים, מתוכם 575 קתולים רומיים, 920 קלוויניסטים, ו-11 יהודים. מאמצע המאה ה-18 ועד לשואת יהודי הונגריה חיו בכפר יהודים. בשנת 1880 חיו בכפר 26 יהודים ובשנת 1941 כבר חיו בו 4 יהודים בלבד. באתר יד ושם קיים תיעוד של מספר יהודים מהכפר שנרצחו בשואה. מגן משולש עומד עם שדה כסף, ובו רצועת גלים אופקית כחולה בתחתית. מעליה ענף עץ אלון ירוק עם ארבעה עלים ושני בלוטי זהב, ומעליו עורב שחור עם מקור אדום המחזיק בפיו כיכר לחם מזהב, פונה ימינה. על המגן קסדה מוכתרת בכחול ובאדום עם עיטור זהב, ועל הקסדה פלקון זהב עם מקור אדום, מאכיל שלושה אפרוחים, פרוש כנפיים, ומצווארו נוטפים שלוש טיפות דם אדומות. משני צידי הקסדה יש וילון בכחול וזהב. מתחת לסמל סרט מוזהב עם הכיתוב "דונסנטבנדק" באותיות גדולות בשחור, עם נקודות נוי לפני ואחרי שם היישוב. הכנסייה הקתולית נבנתה בשנת 1720 על חורבות כנסייה ישנה. הכנסייה הרפורמית נבנתה בשנת 1788. אנדרטת המילניום. מדיה וקבצים בנושא דונסנטבנדק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דונסנטבנדק (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי Detailed Gazetteer of Hungary, www.ksh.hu A zsidó népesseg száma településenként 1840–1941 (1993) | Könyvtár | Hungaricana, library.hungaricana.hu תיעוד יהודי דונסנטבנדק, באתר יד ושם
העיניים של תמי פיי

העיניים של תמי פיי (באנגלית: The Eyes of Tammy Faye) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2021 בבימויו של מייקל שוולטר, עם ג'סיקה צ'סטיין ואנדרו גארפילד בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על סרט דוקומנטרי בשם זה (אנ') משנת 2000 והוא מתאר את עלייתה ונפילתה של אשת הטלוויזיה האוונגליסטית תמי פיי בייקר (אנ') ובעלה ג'ים בייקר. ג'סיקה צ'סטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, לפרס סטלייט ולפרסים נוספים. הסרט זכה גם בפרסים על האיפור והתלבושות. שם הסרט נובע מהאיפור הכבד בו הייתה מופיעה ובעיקר האיפור של העיניים שהיה הסמל המסחרי שלה. שנת 1952, תמי פיי בת ה־10 צופה בטקס אוונגליסטי כשאימה רייצ'ל (שרי ג'ונס) מלווה את המתפללים בפסנתר ונכנסת לאקסטזה בקריאות ישו. בשנת 1960 היא לומדת בקולג' דתי במיניאפוליס ופוגשת שם את ג'ים בייקר (אנדרו גארפילד) שמתלהב מכישרונה לסחוף קהל. הם מתחתנים וחוזרים לגור אצל רייצ'ל. הם מתחילים להופיע יחד כשתמי מפעילה בובה שמתארת את נפלאות ישו. הם מושכים את תשומת ליבו של פט רוברטסון (רוברט אודס) הבעלים של Christian Broadcasting Network (CBN) שמכניס אותם לתוכנית ילדים "ג'ים ותמי" עם תכנים דתיים ואחר כך לתוכנית הדגל של הרשת "The 700 Club". הם יוצרים קשר עם הכומר ג'רי פאלוול (וינסנט ד'אונופריו) שמציע להם לפתוח רשת עצמאית משלהם והם מקימים את רשת הליווינים PLT (אנ') ובה הם מופיעים בתוכנית הדגל The PTL Club בעלת תכנים דתיים ועיקרה הוא איסוף תרומות לצדקה ונזקקים בטלפון (טלתרום). הם גורפים הון בשם אלוהים וישו ובונים פארק שעשועים ענק בשם "Heritage USA" בעזרת הקבלן רוי מסנר (סאם ייגר) ובית אחוזה ענק מכספי התורמים. תמי מנהלת רומן עם המפיק גארי פקסון (מארק ויסטרץ') וג'ים מוכיח אותה קבל עם ועדה בתוכנית. היא בוכה ומבקשת סליחה והתרומות זורמות בטלתרום... תמי נזקקת לתרופות הרגעה ומתמכרת להן עד שהיא מתמוטטת ומאושפזת. לאחר מכן היא מראה יחס אוהד ללהט"בים ומראיינת חולה איידס להט"בי מה שגורם לכומר פאלוול להינתק מהם. לסוף ג'ים נאשם באונס אחת מהמזכירות ביחד עם עוזרו ג'ון פלטשר (לואיס קנצ'למי) וכן התגלה ההונאה שלהם בתרומות. ג'ים נעצר ונשפט למאסר ותמי נותרת כמעט ללא כלום. בסוף הסרט היא מוזמנת לקולג' ושרה שם את מזמור הקרב על הרפובליקה בליווית מקהלה. מדיה וקבצים בנושא העיניים של תמי פיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של העיניים של תמי פיי העיניים של תמי פיי, ברשת החברתית פייסבוק העיניים של תמי פיי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) העיניים של תמי פיי, ברשת החברתית אינסטגרם "העיניים של תמי פיי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "העיניים של תמי פיי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "העיניים של תמי פיי", באתר Metacritic (באנגלית) "העיניים של תמי פיי", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "העיניים של תמי פיי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט, באתר יוטיוב קדימון מורחב, באתר יוטיוב מאחורי הקלעים של הסרט, באתר יוטיוב גסיקה צ'סטיין מקבלת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, באתר יוטיוב
הרברט דנבי

הרברט דנבי (באנגלית: Herbert Danby; 20 בינואר 1889 – 29 במרץ 1953) היה כומר אנגליקני וסופר, ששיחק תפקיד מרכזי בשינוי הגישות כלפי היהדות במחצית הראשונה של המאה העשרים. דנבי התחנך בבית הספר Church Middle Class בלידס ולאחר מכן למד בקולג' קיבל באוניברסיטת אוקספורד. הוא היה חוקר מוזיקלי על שם הולרויד, והפך לחבר בקולג' המלכותי לעוגבנים בשנת 1907. דנבי שמר על עניין נלהב במוזיקה ובגולף לאורך כל חייו. במהלך לימודיו באוקספורד זכה דנבי בפרסים רבים. הוא סיים תואר ראשון בשפות מזרחיות בהצטיינות, ובשנת 1914 הוענק לו תואר שני (MA). לימודיו נמשכו גם לאחר תחילת עבודתו, ובשנת 1923 הוענק לו תואר דוקטור לתאולוגיה, בין השאר בזכות תרגומו למסכת סנהדרין של המשנה והתוספתא, שפורסם בשנת 1919. דנבי הוסמך לדיאקון בשנת 1913, ועבד ככומר בקהילת וודסדון, במחוז בקינגהאמשייר. בשנת 1914 הוסמך לכמורה מלאה, והפך לתת-מנהיג של ספריית סנט דייניול בהווארדן, פלינטשייר, תפקיד בו כיהן עד 1919. בשנת 1919 עבר דנבי לירושלים, שם מונה לספרן בקתדרלת סנט ג'ורג'. הוא כיהן כקנון תושב בקתדרלה בין השנים 1921–1936. משנת 1923 היה דיקן המועצה להשכלה גבוהה בארץ ישראל וכתב בעיתון הטיימס לענייני ארץ ישראל ועבר הירדן. משנת 1928 היה הכומר הבוחן של הבישוף של ירושלים. דנבי היה עורך כתב העת של החברה האוריינטלית הארץ-ישראלית משנת 1920, ונשיא החברה בשנת 1934. הוא עסק במחקר ספרות יהודית, ובשנת 1933 פרסם את תרגום המשנה לאנגלית – התרגום השלם הראשון של המשנה לאנגלית. כמו כן, תרגם את ספרו של יוסף קלוזנר, "ישו מנצרת". בשנת 1936 חזר דנבי לאוקספורד, שם מונה לפרופסור רגיוס לעברית וקנון בכנסיית כרייסט צ'רץ'. הוא כיהן כמרצה גרינפילד לתרגום השבעים בשנים 1939–1943, וככומר הבוחן של הבישוף של מונמות' בשנים 1939–1941, וכאוצר קתדרלת כרייסט צ'רץ' משנת 1943. דנבי השתתף בפרויקט תרגום המשנה תורה לרמב"ם במסגרת אוניברסיטת ייל. תרומתו לירידה באנטישמיות במעגלים אינטלקטואליים במאה העשרים הייתה משמעותית ביותר. הוא עבד על תיקון תרגומו לספר הטהרה של הרמב"ם כאשר נפטר ממחלתו הקטלנית. בין חבריו הקרובים נמנו פרופסור גודפריד רול דרייבר (אנ') מאוניברסיטת אוקספורד והרב יחזקאל אפשטיין מבית הספר ללימודי יהדות של לונדון. "היהודי והנצרות", 1927 "שישים ושלושה מסכתות המשנה", תרגום עם מבוא, פורסם בדצמבר 1933 מסת"ב 0-19-815402-X "מילון אנגלי-עברי מודרני", 1939 "ספר הקרבנות", משה בן מימון, ג'וליאן אוברמן, בדצמבר 1950; מסת"ב 0-300-00398-6 "ספר הטהרה", משה בן מימון, ג'וליאן אוברמן, פורסם בדצמבר 1954, מסת"ב 0-300-00397-8 "ישו מנצרת", מאת יוסף קלוזנר, 1925 "תולדות הספרות העברית החדשה", מאת יוסף קלוזנר, 1932; "ויהי היום", אגדות מקראיות מאת ח"נ ביאליק, 1938 הרברט דנבי, דף שער בספרייה הלאומית הרברט דנבי, דף שער בספרייה הלאומית Dr. Herbert Danby. The Times (London, England), Monday, 30 March 1953; pg. 8; Issue 52583 Shalom Goldman Leodis Crockford's Clerical Directory 1929/30 p308: London, OUP, 1929 מ. ז. סולה, לקסיקון מפרשי המקרא וחוקריו, תל אביב: יסוד, תשמ"ג 1983, עמ' 106 בעריכת אריה (לאון) סימון
אחמד שובייר

אחמד עבדולעזיז שוביר (בערבית: أحمد عبد العزيز شوبير; נולד ב-28 בספטמבר 1960) הוא שוער כדורגל מצרי לשעבר, ששיחק במועדון הכדורגל אל-אהלי ובנבחרת מצרים. שוביר כיהן בעבר כסגן נשיא התאחדות הכדורגל המצרית וכפקיד רשמי בנבחרת האולימפית של מצרים. הוא נחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות מצרים. בנוסף לפטריוטיות שלו, הוא הביע רגשות חזקים במיוחד בשידוריו, הרבה מעבר למקובל אצל אנשי טלוויזיה. קבוצת "אל-אהלי", שבה הפסידה 3-1 ל"אל-מסרי" ושאוהדיה היו רוב הנפגעים באסון, היא הקבוצה שבה שיחק בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, ועם אותה קבוצה זכה בתארים רבים במצרים ובאפריקה. שוביר היה גם חבר בפרלמנט המצרי, כנציג עירו טנטא במחוז אל-ע'רביה, לתקופת כהונה שהחלה ב-2005 והסתיימה ב-2010. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית הלאומית, שהייתה מפלגת השלטון, עד שפוזרה בעקבות מהפכת 2011 במצרים שהפילה את נשיא מצרים חוסני מובארכ. שוביר שיחק במועדון הספורט אל-אהלי משנת 1980 ועד 1996. בשנת 1990 הופיע שמו של שובייר באחד השירים המפורסמים ביותר בתחום הספורט בישראל. עלי מוהר שילב את שמו בשיר "ואלה שמות", שהולחן על ידי יוני רכטר ובוצע על ידי אריק איינשטיין. השיר, המורכב כולו משמות של כוכבי כדורגל, בעיקר כאלה שהשתתפו במונדיאל 1990 באיטליה באותה שנה, כלל את השורה: "דסייב זיגמנטוביץ' דמייננקו ניקו קלאסן, ומג'די עבד אל-ראני ושובייר וחוסם חסאן" שאותה שר איינשטיין. מאז פרישתו הפך שוביר לשדרן טלוויזיה ופרשן כדורגל נודע. הוא החל את דרכו בערוץ Dream ובתוכניתו בערוץ "אלחיאת" בשם "'אל-כורה מע שוביר" או "הכדורגל עם שוביר". לאחר מכן, הוא הנחה תוכנית לילה יומית על כדורגל בשם זהה בערוץ ONTime Sport, וגם הנחה תוכנית רדיו בתחנת ON Sport FM עד יולי 2024. מקום 7 בדירוג השחקן האפריקאי הטוב ביותר על ידי France Football בשנת 1989 מקום 5 בדירוג השחקן האפריקאי הטוב ביותר על ידי France Football בשנת 1990 השוער הטוב ביותר במצרים מספר פעמים השוער הערבי הטוב ביותר בשנים 1987, 1989 ו-1996 השחקן המצטיין בגביע הנשיא בשנת 1993 השתתפות בגביע העולם באיטליה 1990 מדליית זהב בגביע אפריקה לאומות בשנת 1986 מדליית זהב במשחקים הפאן-ערביים ובגביע הערבי בשנת 1992 מדליית זהב במשחקים הפאן-אפריקאיים בשנת 1987 7 אליפויות ליגה מצרית 5 גביעי מצרים תואר ליגת האלופות האפריקאית בשנת 1987 4 תארים בגביע מחזיקות הגביע האפריקאי תואר ליגת האלופות הערבית בשנת 1996 תואר גביע מחזיקות הגביע הערבי בשנת 1995 אחמד שובייר, ברשת החברתית פייסבוק אחמד שובייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אחמד שובייר, ברשת החברתית אינסטגרם אחמד שובייר, ברשת החברתית טיקטוק אחמד שובייר, סרטונים בערוץ היוטיוב להמן, אייל (2012-02-02). "ושובייר יפרוץ בבכי. סמל מרחץ הדמים במצרים". Ynet. נבדק ב-2024-08-26. "بسبب قضية وفاة أحمد رفعت..بيان المتحدة للخدمات الإعلامية حول إنهاء التعاقد مع أحمد شوبير ووقف برنامجه" (בערבית). CNN. 11 ביולי 2024. {{cite web}}: (עזרה)
איש מזל התאומים

איש מזל התאומים (באנגלית: Gemini Man) הוא סרט מותחן-פעולה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2019 בבימויו של אנג לי. בסרט מככב ויל סמית' בתפקיד כפול, לצד מרי אליזבת' ווינסטד, קלייב אוון ובנדיקט וונג. הסרט עוקב אחר צלף לשעבר מסיירת חיל הנחתים אותו מנסה לחסל שיבוט צעיר בהרבה של עצמו. הסרט, אשר הופק בתקציב של 138 מיליון דולרים, גרף רק 174 מיליון דולרים בקופות. אף על פי כן הסרט היה מועמד בקטגוריית סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר בטקס פרסי סאטורן. העלילה עוקבת אחר הנרי ברוגן, מתנקש מומחה בן 51 אשר עובד עבור סוכנות הביון DIA אשר מחליט לפרוש מעבודתו בעקבות ייסורי מצפון. עם זאת, הוא מגלה בהמשך שסוכנות הביון שלחה שיבוט צעיר יותר שלו, המכונה "ג'וניור", בעקבותיו על מנת שיחסל אותו. ג'וניור, אשר נוצר על ידי הבוס לשעבר של הנרי, קליי וריס, הוא שיבוט מהונדס גנטית אשר אמור להיות המתנקש המושלם. הסרט, אשר נהגה במקור ב-1997 על ידי התסריטאי דארן למקה, אך הוא היה במשך קרוב ל-20 שנים בגיהנום פיתוחי. מספר במאים, כולל טוני סקוט, קרטיס הנסון וג'ו קרנהאן, היו אמורים לקחת חלק בפיתוח הסרט בשלבים מסוימים לאורך השנים, וכמו גם שחקנים שונים, כולל הריסון פורד, מל גיבסון ושון קונרי, אף על פי כן הפיתוח של הסרט התעכב לאורך שנים רבות בשל מגבלות טכנולוגיות שהיו קיימות בעבר בתחום האפקטים החזותיים. בסופו של דבר הוחלט להפיק את הסרט והבמאי אנג לי נבחר לביים את הסרט. הסרט צולם בקצב פריימים של 120 פריימים לשנייה, ועשה שימוש נרחב בגרפיקה ממוחשבת על מנת ליצור את הגרסה הצעירה של ויל סמית'. האפקטים הוויזואליים של הסרט, ובמיוחד הצערתו הדיגיטלית של סמית', ייצגו התקדמות טכנולוגית פורצת דרך בתעשיית הסרטים. וויל סמית' בתפקיד כפול בתור: הנרי ברוגן (שם הקוד "הנרי") - הגיבור הראשי של הסרט. הנרי הוא צלף לשעבר בחיל הנחתים אשר עובד בהווה כמתנקש עבור סוכנות הביון DIA. ג'קסון ברוגן (שם הקוד "ג'וניור") - מתנקש של סוכנות הביון DIA אשר הינו שיבוט של הנרי ואשר נשלח להתנקש בחייו של הנרי. לצורך יצירת גרסה צעירה של ויל סמית' נעשה שימוש בטכנולוגיית לכידת תנועה בשילוב עם גרפיקה ממוחשבת. השחקן ויקטור הוגו שימש ככפיל הגוף של סמית' בסט הצילומים. מרי אליזבת וינסטד בתפקיד דניאלה "דני" זקרבסקי, חיילת לשעבר בצי האמריקני אשר עבדה בסוכנות הביון DIA עד אשר ג'וניור ניסה להתנקש בחייה, אך כשל בכך משום שהנרי הצליח להציל אותה. קלייב אוון בתפקיד קלייטון "קליי" וריס, האנטגוניסט, אשר הינו ראש תוכנית השיבוט של סוכנות הביון DIA אשר יצר ג'וניור. בנדיקט וונג בתפקיד בארון, חבר הוותיק של הנרי אשר שירת עימו בעבר בחיל הנחתים. בארון מסייע לאורך הסרט להנרי במאבקו בסוכנות הביון DIA. איש מזל התאומים, ברשת החברתית פייסבוק איש מזל התאומים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איש מזל התאומים, ברשת החברתית אינסטגרם "איש מזל התאומים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש מזל התאומים", באתר נטפליקס "איש מזל התאומים", באתר AllMovie (באנגלית) "איש מזל התאומים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש מזל התאומים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "איש מזל התאומים", באתר Metacritic (באנגלית) "איש מזל התאומים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הפיגוע בצומת מחולה

האם התכוונתם ל... הפיגוע בצומת מחולה (1993) פיגוע הירי בצומת מחולה (2001) פיגוע הירי בצומת מחולה (2024)
קיץ עם מוניקה

קיץ עם מוניקה (בשוודית: Sommaren med Monika) הוא סרט רומנטי שוודי משנת 1953 בבימויו של אינגמר ברגמן. מחסנאי צעיר בשם הארי פוגש זבנית בשם מוניקה בבית קפה בסטוקהולם. השניים מבלים יחד בקולנוע ומתאהבים. מוניקה, שסובלת מההתפרצויות האלימות של אביה האלכוהוליסט, עוזבת את ביתה וישנה עם הארי בסירה שעוגנת בנמל. למחרת בבוקר הארי עוזב את עבודתו, והשניים מבלים את הקיץ בהפלגה לאורך הארכיפלג של סטוקהולם. בסוף הקיץ נכנסת מוניקה להריון. בני הזוג חוזרים לסטוקהולם, שם הם מתחתנים ומתחילים לגדל את בתם. בעוד הארי לומד ועובד כדי לפרנס את המשפחה, מוניקה פותחת ברומן עם גבר אחר. כשהארי מגלה את בגידתה של מוניקה, הזוג מתגרש ומוניקה עוזבת את הארי ואת התינוקת. הארייט אנדרסון (אנ') - מוניקה לארש אקבורי (אנ') - הארי יאורי סקאשטדט (אנ') - אביו של הארי אוקה פרידל (אנ') - אביה של מוניקה נאמי בריסה (אנ') - אמה של מוניקה שיגה פירסט (אנ') - ידיד של הארי עלילת הסרט מבוססת על סיפור באותו שם שכתב פר אנדש פוגלסטרם (אנ') בשנת 1951. לדבריו של ברגמן, הוא החליט לעבד את "קיץ עם מוניקה" לסרט כשפגש את פוגלסטרם במקרה בסטוקהולם: שאלתי אותו מה הוא עושה. הוא אמר "יש לי משהו בראש, אבל איך זה ייצא, אני לא יודע". "באמת?" "כן, זה על בחורה ובחור, רק ילדים, שעוזבים את עבודתם ואת משפחתם ובורחים לארכיפלג. ואז הם חוזרים לעיר ומנסים להקים מין קיום בורגני, אבל הכל הולך להם לעזאזל." אני זוכר שקפצתי מטר באוויר ואמרתי "אנחנו הולכים לעשות מזה סרט!" ברגמן ופוגלסטרם כתבו יחד את התסריט, גונאר פישר (אנ') צילם ואלן אקלונד (אנ') הפיק את הסרט. את הפסקול כתב אריק נורדגרן (אנ'). זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית נרכשו על ידי המפיק קרוגר באב (אנ'), שפרסם ב-1955 גרסה מקוצרת של הסרט שהתמקדה בארוטיקה, ובפרט בסצנות שחייה בעירום, ושיווק אותה כסרט ניצול. הגרסה המקורית של הסרט יצאה לאקרנים בארצות הברית ב-2007. בצרפת, לעומת זאת, זכה "קיץ עם מוניקה" להערכה בקרב קולנועני הגל החדש; פרנסואה טריפו הקדיש לו מחווה בסרטו "400 המלקות", וז'אן-לוק גודאר תיאר אותו כיצירה "מבריקה, ללא כל פגם או היסוס, צלולה לחלוטין במבנה המוסרי ובמיז-אנ-סצנה שלה", ש"הביאה לשיא את הרנסאנס בקולנוע המודרני שהובילו פליני באיטליה, אולדריץ' (אנ') בהוליווד וואדים בצרפת". מדיה וקבצים בנושא קיץ עם מוניקה בוויקישיתוף "קיץ עם מוניקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קיץ עם מוניקה", באתר נטפליקס "קיץ עם מוניקה", באתר AllMovie (באנגלית) "קיץ עם מוניקה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קיץ עם מוניקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Summer with Monika, Ingmar Bergman Foundation (באנגלית) Summer with Monika, Ingmar Bergman Foundation (באנגלית) Monika: Kroger Babb’s Bad Girl, The Criterion Channel (באנגלית) Dave Kehr, Ingmar Bergman’s ‘Summer With Monika’, The New York Times, ‏26 במאי 2012 Richard Brody, DVD of the Week: Summer with Monika, The New Yorker, ‏17 ביולי 2012 Adrian Martin, Summer with Monika, Cineaste 37, 2012, עמ' 58 Jim Hillier (ע), Cahiers du Cinéma, The 1950: Neo-Realism, Hollywood, New Wave, Harvard University Press, 1985, עמ' 50
גלילניים

גלילניים (שם מדעי: Holothuriidae) הם משפחה של מלפפוני ים. לגלילניים גוף בשרני עבה ומספר שורות של רגלי צינור המשמשות להתניידות ולהיצמדות לפני השטח. גופם מכוסה לעיתים קרובות בבליטות קהות בשם papillae. רבים מבני המשפחה מסוגלים להוציא מסה של חוטים דביקים עדינים כדי להסיח את דעתם של טורפים, או אפילו להפוך את הקרביים שלהם החוצה. בני המשפחה חיים ברחבי האוקיינוסים בין קווי הרוחב הנמוכים לאמצעיים. רובם חיים בשוניות אלמוגים ובבתי גידול חוליים סמוכים, ומעטים חיים במים עמוקים יותר. בהודו-פסיפיק הם לעיתים קרובות דומיננטיים בבית הגידול של שונית האלמוגים. רוב המינים הם דטריטיבורים (אוכלי רקבובית). זוהי המשפחה השנייה בגודלה של מלפפוני-ים ובה כ-185 מינים. Actinopyga - ‏18 מינים Bohadschia -‏ 12 מינים Holothuria -‏ כ-131 מינים Labidodemas -‏ 8 מינים Pearsonothuria - מין אחד Actinopyga echinites בוהדסקיה ארגוס Holothuria edulis Labidodemas rugosum Pearsonothuria graeffei מדיה וקבצים בנושא גלילניים בוויקישיתוף גלילניים, באתר ITIS (באנגלית) גלילניים, באתר NCBI (באנגלית) גלילניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גלילניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלילניים, באתר GBIF (באנגלית)