laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אהרון רזין

אהרון רזין (6 באפריל 1935 – 26 במאי 2019) היה ביוכימאי ישראלי, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל (2004), פרס וולף (2008) ועוד. נולד בתל אביב ובילדותו עבר עם משפחתו לפתח תקווה, בה גדל. הוריו עלו לארץ ישראל בשנת 1926 ואביו ייסד וניהל קואופרטיב לבעלי מלאכה. בסיום לימודיו בבית החינוך "ברנר" בפתח תקווה התגייס לצה"ל ושירת בסיירת גולני. לאחר מכן החל בלימודי פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, אך בלימודי התואר השני עבר ללמוד ביוכימיה והחל להתמסר למחקר בגנטיקה וביולוגיה מולקולרית. בשנת 1967 סיים את לימודי הדוקטורט. בשנים 1968–1970 שהה בבתר דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובשובו לישראל הצטרף לסגל הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית. עבודתו התקיימה במסגרת המחלקה לביוכימיה של התא ולגנטיקה של האדם. רזין החל לעסוק בחקר המתילציה של DNA וגילה את הפעילות האנזימטית האחראית למתילציה של אחד ממרכיביו הבסיסיים. במעבדתו פותחו מבחנים לאיתור המתילציה של ה-DNA ומשנת 1980 הוקדשו מחקריו להבנת תפקידה. בין היתר נבדקו על ידו יצירת תבניות מתילציה בעת התפתחות עובר, תהליך הטבעת גנים בעוברים והשלכותיו על שיבוט ותכנות הגנום. מחקרים אלו היוו גם פריצת דרך בנושא מחלות גנטיות, בהן תסמונת פראדר וילי ותסמונת אנגלמן ומחלת הסרטן. בשנים 1980–1984 עמד בראש המחלקה לביוכימיה של התא וניהל את המדור הביוכימי בפקולטה לרפואת שיניים. בשנים 1985–1989 ניהל את המכון לביוכימיה בפקולטה לרפואה ומשנת 1988 היה מופקד על הקתדרה למדעי הרפואה על שם גרינבאום. במקביל לתפקידיו אלו, היה רזין חבר בצוות הקמת המכון לביוכימיה של הפקולטה לרפואה (1980), חבר הוועד המנהל של הרשות למחקר ולפיתוח באוניברסיטה העברית (1990–1993) ויו"ר הוועדה לתכנון ולפיתוח של הפקולטה לרפואה (1996–2000). הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת קיימברידג' (1971), למכון לחקר הסרטן בקליפורניה (1978–1979) ולמכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית (1984–1986). בשנים 1982–1991 היה רזין עורך עמית של כתב עת המדעי Biochimica et Biophysica Acta, בשנים 1994–2000 שימש חבר הוועדה המייעצת בנושא חקר הגנום של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. רזין הוא חתן פרס ישראל לחקר הביוכימיה (2004) ופרס וולף לרפואה לשנת 2008 (יחד עם חיים סידר) והוא נבחר לחבר בארגון הגנטיקה המולקולרית של האדם (1995) ובארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית (1996). בשנת 2008 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בשנת 2009 זכה בפרס א.מ.ת, בשנת 2011 זכה בפרס גרדנר למחקר ביו-רפואי ובשנת 2016 בפרס לואיזה גרוס הורוביץ לביולוגיה ולביוכימיה של אוניברסיטת קולומביה. נפטר ב־26 במאי 2019. מדיה וקבצים בנושא אהרון רזין בוויקישיתוף כרטיס אישי ואודותיו, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים פרופ' אהרן רזין, באתר פרס ישראל אלכס דורון, שני ישראלים מועמדים לפרס נובל ברפואה, באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2013 ד"ר אילן סמיש, בדרך לנובל? פרס יוקרתי לחלוצי האפיגנטיקה הישראלים, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 בספטמבר 2016 עופר אדרת, החוקר שגילה את "טעמי המקרא" של ה-DNA, באתר הארץ, 30 במאי 2019 שני חוקרים מהאוניברסיטה העברית זכו בפרס וולף ברפואה, באתר "הידען" שני חוקרים מהאוניברסיטה העברית זכו באחד הפרסים החשובים בעולם למחקר רפואי באתר האוניברסיטה העברית, 26.3.2011. בדרך לנובל? פרס יוקרתי לחלוצי האפיגנטיקה הישראלים ציוץ של כאן חדשות ברשת החברתית אקס (טוויטר), 27 במאי 2019
צים אסיה

צים אסיה הייתה אוניית מכולות בקטגוריית גודל פנמקס, השייכת לחברת הספנות הישראלית צים, הראשונה מסדרת HDW 2. האוניה נבנתה במספנות HDW, וסך הכל נבנו בסדרה שמונה אוניות. האונייה הייתה מעורבת בתאונה קשה בה נהרגו שבעה דייגים יפנים. גובה האוניה מהשדרית ועד חלקה הגבוה ביותר (האנטנות והתרנים על גשר הפיקוד) היה 51.8 מטרים. ב-2008 נמחקה צים אסיה מהרישום הישראלי וב-2015 נגרטה. האוניה הפליגה עד לשנת 2008 תחת דגל ישראל ואות הקריאה שלה היה 4XFB. בשנת 2008 נרשמה האונייה תחת דגל נוחות ליברי ואות הקריאה שלה שונה ל-A8OZ2. האוניה מיועדת לשאת מכולות, כאשר היא יכולה לשאת עד 3,845 TEU, לאוניה יש 15 מדורי אחסון על הסיפון (BAY) ושבע ספנות (CARGO HOLD) מתחת לסיפון (כל ספנה מכילה שני מדורי אחסון), כאשר הגובה המקסימלי הוא שבע קומות של מכולות. לרוחב האוניה נכנסים עד 13 מכולות. האוניה מסוגלת לשאת גם כ-150 מכולות קירור (ריפרים), ויכולה לשאת מטענים מסוכנים. באוניה ישנו ציוד בטיחות רב הכולל ציוד נגד שריפות (מטפי כיבוי, מערכות מתזים, מערכות גילוי אש, מערכות כיבוי אש על ידי פחמן דו-חמצני) ועוד. כמו כן ישנו ציוד למניעת זיהום ים בעיקר בזמן תדלוק האוניה. ב-28 בספטמבר 2005 בשעה 02:30 בלילה (בזמן משמרתו של החובל השני) בעת מסע בין ונקובר לפוסן התנגשה האוניה צים אסיה בסירת דיג יפנית כ-40 ק"מ מהאי היפני הוקאידו. כתוצאה מההתנגשות נהרגו 7 דייגים יפנים לאחר שסירת הדיג שלהם טבעה. האוניה המשיכה במסלולה בניגוד לחוק הימי ולימאות הטובה הדורשת הגשת עזרה לכל כלי שיט במצוקה, לטענת הצוות כיוון שלא הבחינו כי הייתה התנגשות, ולטענת היפנים על מנת לחמוק מאחריות. רב החובל שהה באותו זמן בחדרו. על סיפונה היו 22 אנשי צוות. את התאונה חקרה משטרת ישראל ביחד עם חוקרים יפנים, והיא כללה דגימות צבע מחרטום הצים אסיה אשר הוכיחו כי אכן היא פגעה בסירת הדיג. צוות החקירה הוטס לנמל הונג קונג שם שהתה האוניה וצוות נוסף חקר את אנשי הצוות בעת הגעתה לחיפה. רב החובל הוטס לארץ לחקירה ימים ספורים לאחר ההתנגשות והושם במעצר בית. בסיומה של החקירה הוחלט להעמיד את הקצין השני למשפט על גרימת מוות ברשלנות, לבסוף נחתמה עסקת טיעון והקצין השני נשלח לביצוע עבודות שירות. רב החובל זוכה מהאשמות, השופטים מתחו ביקורת על יישום נוהלי הבטיחות בחברה ובאוניה עצמה. נקבע שמרבית האשמה להתנגשות מוטלת על ספינת הדייג, שהייתה בהפלגה מינהלית (כלומר לא עסקה בדייג) ואשר לא פינתה דרך לצים אסיה. הקצין השני באוניה היה קצין זר (כלומר אינו ישראלי), ולטענתו הוא הפך לשעיר לעזאזל, וכי האשמה מוטלת על רב החובל שישן באותה העת. בתחילה הכחישה צים כל קשר להתנגשות אך לבסוף הודתה בתאונה ואף פיצתה את משפחות ההרוגים, לחברה ולמדינה נגרם נזק תדמיתי קשה עקב ההכחשה, והיה צורך במגעים דיפלומטיים רבים על מנת לשקם את הנזק התדמיתי לישראל. אפרת וייס ואחיה ראב"ד, צוות "צים אסיה" חשוד בגרימת מוות ברשלנות, באתר ynet, 23 באוקטובר 2005 חצי שנת עבודות שירות לקצין השני ב"צים אסיה", באתר וואלה, 12 בנובמבר 2006 צים אסיה, באתר עמותת ידידי המוזיאון הימי הלאומי
המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית

המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית Christlichsoziale Partei Österreichs, או בקיצור (CS) הייתה מפלגה ימנית-שמרנית אוסטרית בשנים 1893–1933. רוב הקאנצלים ברפובליקה הראשונה היו חברים בה. ממשיכת דרכה ברפובליקה השנייה היא מפלגת העם האוסטרית (ÖVP), כאשר מפלגת העם האוסטרית מחויבת לעקרונות הדמוקרטיה ולעצמאותה של אוסטריה. פרנץ מרטין שינדלר ניסח את הקווים המנחים החל משנת 1889. המפלגה נוסדה על בסיס "התנועה הנוצרית-סוציאלית" ו"עמותת העובדים הנוצרים-סוציאלים " על ידי קרל לוגר (Karl Lueger) ב-1893. עקרונות המפלגה היו נוצריים-שמרניים-פרו מלוכניים וכמרים רבים נמנו על חבריה. בגלל מצעה תמכו בה רבים מקרב האצולה ובגלל העובדה שבתחילת הדרך קראה התנועה לעצמה "האנטישמים" זכתה בתמיכה רחבה בקרב האוכלוסייה הכפרית. בשנים 1911-1907 הייתה למפלגה הגדולה ביותר בבית התחתון של "מועצה הקיסרית" (Reichsrat) אבל נוצחה בבחירות על ידי הסוציאל-דמוקרטים. במהלך מלחמת העולם הראשונה תמכה המפלגה במונרכיה, אבל עם ביטולה ב-1918 תמכה בהקמת רפובליקה שתסתפח לרייך הגרמני. בשנים ישבו 1918–1920 הנוצרים-סוציאלים ביחד עם הסוציאל-דמוקרטים בממשלת אחדות. לאחר הבחירות ב-1920, משהפכו למפלגה הגדולה ביותר הקימו הנוצרים-סוציאלים קואליציה עם מפלגת העם של גרמניה הגדולה (GDVP), הרכיבו ממשלה ומינו את הקנצלר. בשנים 1933-1928 זכו בנוסף גם למנות את הנשיא. משנת 1929 נעשו ניסיונות לקואליציה עם "משמר המולדת" (Heimwehr), אך אלה לא הוכיחו עצמם כשותפים יציבים, לכן נמשך שיתוף הפעולה עם מפלגת גרמניה הגדולה. עם הקמת "חזית המולדת" (Vaterländische Front VF) ב-1933 נטמעה בו המפלגה הנוצרית-סוציאלית וחדלה, למעשה, להתקיים. לאחר סיפוח אוסטריה לרייך הגרמני במרץ 1938 (האנשלוס) הוצאה המפלגה הנוצרית-סוציאלית באופן רשמי מחוץ לחוק. לאחר מלחמת העולם השנייה ושחרור אוסטריה מהמשטר הנאצי לא הוקמה המפלגה מחדש בשמה המקורי, כי פוליטיקאים משורותיה סברו ששמה יעורר קונוטציות שליליות ויזכיר את העידן הפשיסטי, לכן נקראה המפלגה החדשה מפלגת העם האוסטרית. קרל לוגר מיכאל מאייר קרל בורש אנגלברט דולפוס קורט שושניג רודולף רמק ואלטר ברייסקי איגנץ זייפל ארנסט שטררוביץ' אוטו אנדר יוליוס ראב לאופולד קונשאק מדיה וקבצים בנושא המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית בוויקישיתוף
אוסטרליץ (ספר)

אוסטרליץ הוא ספר משנת 2001 מאת הסופר הגרמני תושב בריטניה, וינפריד גיאורג זבאלד, והאחרון בספרים שפרסם לפני מותו בתאונת דרכים. הספר, שנע בין רומן, ביוגרפיה וחיבור אסתטי, נחשב לפסגת יצירתו של זבאלד ולאחד הספרים החשובים בספרות הגרמנית לאחר מלחמת העולם השנייה. הספר מגולל את סיפורו של היסטוריון האדריכלות היהודי ז'אק אוסטרליץ, המתוודע בהדרגה למקורותיו היהודיים ויוצא לגלות את סיפור חייו האמיתי. סיפורו של אוסטרליץ מובא מפי חברו, המספר. פתיחת הספר, באתר "טקסט" אריאנה מלמד, סופר שנלחם בקוראיו, באתר ynet, 1 בינואר 2007 אריק גלסנר, בעיקר על זבאלד, מקור ראשון, 16 באפריל 2008 דרור בורשטיין, קריאה בספר הזה היא צלילה אל תוך תהום (על 'אוסטרליץ'), הארץ, 13 בדצמבר 2006 אוסטרליץ, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רצה (ברכת המזון)

רצה (גם רצה והחליצנו) היא תוספת לברכת המזון הנאמרת בשבת לפני סיום ברכת "בונה ירושלים". כמו כן ישנו נוסח מקוצר שתיקנו להוסיף בברכה מעין שלוש. משמעות הברכה היא בקשה מהבורא, שירצה ויזרז אותנו במצוותיו, ובפרט במצוות שמירת שבת. המילה "החליצנו", המוזכרת בתחילת הברכה, היא מלשון "זריזות" בלשון הקודש. חז"ל תיקנו לומר בכל ברכת המזון הנאמרת בשבת תפילה מיוחדת הפותחת במילים "רצה והחליצנו", כדי להזכיר את השבת בברכת המזון. תוכן התפילה הוא בקשה על קיום מצוות המנוחה בשבת בשלמות. אדם שבירך ברכת המזון בשתי הסעודות הראשונות ושכח להזכיר את תפילת רצה, צריך לחזור שוב ולברך ברכת המזון מתחילתה, שכך דין כל הזכרת יום בברכת המזון כשחובה לאכול בו סעודת פת (כגון ימים טובים); לעומת זאת בסעודה השלישית, שבה לרוב הדעות אין חיוב לאכול פת ויוצאים בדיעבד אף במזונות, אינו חוזר ומברך. אם נזכר לפני שהתחיל את ברכת הטוב והמטיב יכול להזכירה על ידי ברכה מיוחדת שנתקנה ובה מוזכרים עיקרי הדברים המובאים בתפילת רצה: ” בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹקֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם אֲשֶׁר נָתַן שַׁבָּתוֹת לִמְנוּחָה לְעַמּוֹ יִשְׂרָאֵל בְּאַהֲבָה לְאוֹת וְלִבְרִית בָּרוּךְ אַתָּה ה' מְקַדֵּשׁ הַשַּׁבָּת”. רש"י בספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק כ"ה: חלוצי צבא... וי"א חלוצים כמו זריזים כמו רצה והחליצנו, וכן רש"י בתלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ל"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ח, עמוד ב'. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רצה

האם התכוונתם ל... רצה (בעל חיים) – סוג של חיפושית ממשפחת הרצניתיים רצה (ברכת המזון) – תוספת לברכת המזון הנאמרת בשבת רצה - פתיחתה של ברכת העבודה בתפילת שמונה עשרה.
מטעי הקפה בדרום-מזרח קובה

הנוף הארכאולוגי של מטעי הקפה הראשונים בדרום-מזרח קובה (בספרדית: Paisaje arqueológico de los primeros cafetales en el sureste de Cuba) הוא שמו של אתר מורשת עולמית הכולל את שרידיהם של מטעי הקפה שהוקמו באזור הסיירה מאסטרה, במחוזות גואנטנמו וסנטיאגו דה קובה של ימינו, במהלך המאה ה-19. בראשית ההתיישבות הספרדית בקובה, העדיפו הספרדים את הקקאו על הקפה. משלוחי הקפה הראשונים הגיעו לקובה ב-1748, על ידי סוחרים מסנטו דומינגו. גידול קפה החל רק בסוף המאה ה-18, לאחר שמשפחות צרפתיות שנמלטו מהאיטי בשל מרד העבדים החלו להקים מטעים באי. עד 1827 כבר היו בקובה 2,000 מטעי קפה, רובם למרגלות הסיירה מאסטרה, ותעשיית הקפה במדינה שגשגה כמו תעשיית הסוכר. לקראת סוף המאה ה-19 דעכה תעשיית הקפה בשל תחרות קשה מצדן של ברזיל, ונצואלה וקוסטה ריקה, ורווחים קטנים יותר ביחס להשקעה, לעומת הרווחים שהניבו גידולי הסוכר, צמצמו בהדרגה את מספר המטעים. מלחמת עשר השנים בשנים 1878-1868, במהלכה ניסתה קובה להשיג עצמאות מספרד, זרעה הרס רב במזרחה של קובה, ולמעשה המיטה חורבן על גידולי הקפה בסיירה מאסטרה. המטעים ננטשו, וצמחייה טבעית החלה לגדול במקומם. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הטילה ממשלת קובה מכסים גבוהים על ייבוא, מה שעורר מחדש את גידולי הקפה במדינה. גידולים אלה החלו במטעים חדשים, ולא במטעים שהוקמו בסיירה מאסטרה. בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על אזור בשטח של 814.75 קמ"ר ובו שרידיהם של 171 מטעי קפה כאתר מורשת עולמית. בהחלטה צוין כי המטעים מהווים עדות ייחודית לצורה חלוצית של חקלאות בתנאי שטח קשים, וכי הם שופכים אור על ההיסטוריה הכלכלית, החברתית והטכנולוגית של אמריקה הלטינית ושל האיים הקריביים. במרכזו של המטע ניצבים מגורי בעליו וסביבו בתיהם הצנועים של העבדים שעבדו במטעים ובאחוזה עצמה. בית הבעלים נבנה מעץ או אבן בסגנון בסקי שהותאם לאקלים הטרופי, והוקף לעיתים קרובות בתעלה שנועדה להעניק לו הגנה. המטבח שכן בבית נפרד. בתי העבדים היו עלובים ועשויים מעץ ומענפים, וכוסו בגג מענפים ועלים. בית הבעלים השקיף על משטח ייבוש פולי הקפה (secadero), שהוקף בתעלות ובבארות, ובסמוך לו ניצבו מבני הייצור האחרים בהם נטחנו ונקלו פולי הקפה. במטעים הגדולים ביותר היו גם בתי מלאכה לעיבוד עץ ומתכות. בין המטעים קישרו דרכים שתוחזקו היטב בתחומי האחוזות עצמן. הדרכים שמחוץ למטעים לא תוחזקו באותה מידה, אך איפשרו את משלוח הקפה על פרדות אל סנטיאגו דה קובה לשם המשך עיבודו או לשם יצואו. גשרי אבן ועץ נבנו מעל יובלי הנחלים ותעלות השקיה, שנסללו לעיתים קרובות בצורת אמות מים, הובילו מים אל המטעים לשם השקיה ולשם תהליכי הייצור. בשטחים פנויים במטעים נטעו עצי הדרים, גויאבה ופירות טרופיים ואחרים, ואלה שימשו את צורכיהם של דיירי המטע. בחלקות סמוכות לבתים גידלו גם ירקות ובחלק מהמטעים השתרעו שדות תירס. לעיתים נשתלו במטעים גני פרחים בסגנון צרפתי ששימשו כמקום מנוחה והתרגעות לבעלי המטעים ולבני משפחותיהם. מדיה וקבצים בנושא מטעי הקפה בדרום-מזרח קובה בוויקישיתוף טוני דאבס, Plantations from the Past (אורכב 20.08.2008 בארכיון Wayback Machine), באתר The Cultured Traveler מטעי הקפה באתר המועצה הלאומית של קובה למורשת תרבות(הקישור אינו פעיל) (בספרדית)
מספר חסר

מספר חסר (באנגלית: Deficient number) הוא מספר טבעי   n {\displaystyle \ n} אשר מקיים   σ ( n ) < 2 n {\displaystyle \ \sigma (n)<2n} כאשר   σ ( n ) {\displaystyle \ \sigma (n)} היא פונקציית המחלקים: סכום כל המחלקים החיוביים של   n {\displaystyle \ n} , כולל   n {\displaystyle \ n} עצמו. הערך   2 n − σ ( n ) {\displaystyle \ 2n-\sigma (n)} נקרא החסרות של   n {\displaystyle \ \mathbf {n} } . חלוקת המספרים ל"שופעים", "חסרים" ו"משוכללים" מופיעה לראשונה אצל ניקומאכוס, בסביבות שנת 100. המספרים החסרים הראשונים הם 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 13, ... . ישנם אינסוף מספרים חסרים זוגיים ואי-זוגיים. לדוגמה, כל המספרים הראשוניים, כל החזקות של הראשוניים (עם מעריך טבעי) וכל המחלקים של מספרים חסרים או משוכללים הם מספרים חסרים. מספר שופע מספר כמעט משוכלל מדיה וקבצים בנושא מספר חסר בוויקישיתוף מספר חסר, באתר MathWorld (באנגלית) סדרת המספרים החסרים באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
גוארנרי

גוארנרי (באיטלקית: Guarneri) הוא שמה של משפחת בוני כינורות ידועי-שם מקרמונה שבאיטליה במאות ה-17 וה-18, שמעמדה נחשב שווה-ערך למעמדן של המשפחות אמאטי וסטרדיווארי. אנדראה גוארנרי (1626 בקירוב - 7 בדצמבר 1698) היה שוליה בסדנה של ניקולו אמאטי מ-1641 עד 1646, וחזר לייצר כינורות לאמאטי בין השנים 1650 עד 1654. הכלים המוקדמים שלו מבוססים בדרך כלל על תבנית ה"גראנד אמאטי", אך חותרים להשיג את התחכום שאפיין את הכלים של אמאטי עצמו. אנדראה גוארנרי ייצר כמה ויולות משובחות, שבאחת מהן ניגן ויליאם פרימרוז. שניים מבניו של אנדראה הלכו בדרכי אביהם: פייטרו ג'ובאני גוארנרי (18 בפברואר 1655 - 26 במרץ 1720), נודע בשם פייטרו דה מנטובה, כדי להבדיל בינו לבין אחיינו, פייטרו גוארנרי. פייטרו ג'ובאני עבד בסדנת אביו מסביבות 1670 עד נישואיו ב-1677. הוא השתקע בשנת 1683 במנטובה, שם עבד הן כנגן והן כבונה כינורות. הכלים שבנה משובחים בדרך כלל מאלה של אביו, אבל הם נדירים, משום שהיה עליו לחלוק את זמנו בין שני עיסוקים. יוזף סיגטי ניגן באחד מכליו. בנו הצעיר של אנדראה, ג'וזפה ג'ובאני בטיסטה גוארנרי (25 בנובמבר 1666–1739 או 1740), שנודע בכינוי "פיליוס אנדראה" (בנו של אנדראה) הצטרף לעסק של אביו בקרמונה וירש אותו ב-1698. הוא נחשב לאחד הגדולים בין בוני הכינורות, אף כי נדרש ממנו מאמץ בעמידה בתחרות עם אנטוניו סטרדיווארי, נוכחות שנתנה אותותיה לכל אורך הקריירה שלו. משנת 1715 בקירוב נעזר בבניו, וכנראה גם בקרלו ברגונצי. ג'וזפה ג'ובאני בטיסטה היה אביהם של עוד שני בוני כלי קשת: פייטרו גוארנרי (פייטרו דה ונציה) (14 באפריל 1695 - 7 באפריל 1762), שלא שבע נחת, משום מה, מחייו בקאזה גוארנרי, עזב את קרמונה לצמיתות בשנת 1718, ובסופו של דבר השתקע בוונציה. כאן מיזג את טכניקות קרמונה של אביו עם הטכניקות הוונציאניות, ואפשר שעבד עם דומניקו מונטניאנה וקארלו טונוני. התוויות המקוריות הראשונות שלו מוונציה מופיעות החל ב-1730. הכלים שבנה נדירים ויקרי-ערך לא פחות מאלה של אביו ודודו. באחד מן הצ'לי שלו ניגנה ביאטריס האריסון. ברתולומאו ג'וזפה גוארנרי (דל ג'זו), שנודע גם בשם ג'וזף (21 באוגוסט 1698 - 17 באוקטובר 1744), נקרא גדול בוני הכינורות מאז ומעולם. ג'וזפה מכונה "דל ג'זו" משום שבתוויות הכלים שלו משולבות תמיד האותיות I.H.S.(יוטא-אטה-סיגמה) וצלב קתולי. הכלים שבנה נבדלו משמעותית מן המסורת המשפחתית, בסגנון ייחודי לו לבדו. רק סטרדיווארי נחשב לעולה עליו, ויש הרואים בגוארנרי את הראשון בשניים. הכלי החביב על וירטואוז הכינור המפורסם ניקולו פגניני, "איל קאנונה גוארנריוס" היה כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1743. כינור גוארנרי דל ג'זו המכונה "לורד וילטון", שנבנה בשנת 1742, היה בבעלותו של יהודי מנוחין. עוד כנרים בעלי "דל ג'זו" במאה ה-20 היו ארתור גרומיו, יאשה חפץ, אייזק שטרן והנריק שרינג. כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1720 נמצא כיום בידי הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית ראשון לציון, אקרט לורנצן, שקיבל אותו בהשאלה מיהודה זיסאפל. תולדות משפחת גוארנרי מוטלות בספק-מה. מקור אחד לשושלת גוארנרי אומר כי "ייתכן שג'וזפה דל ג'זו ופייטרו דה ונציה היו דודנים ולא אחים, ואפשר שפייטרו דה ונציה היה בנו של פייטרו דה מנטובה". אתר האינטרנט הרשמי של גוארנרי אופוס, המגזין למוזיקה קלאסית, מתן דגן, על כינורות עתיקים בהשוואה למודרניים (אורכב 15.12.2019 בארכיון Wayback Machine) גוארנרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Guarneri family web page, violins, violin labels Guarneri web site The Violin Site - Violin Making תוכניית "קאמרי בצהרי שישי", 15 באוקטובר 2010
הסיווג של היינק

הסיווג של היינק הוא שיטה פופולרית לסיווגם של דיווחים על מפגשים עם עצמים בלתי מזוהים וחוצנים. הסיווג אינו אומר דבר על עצם קיומם של מפגשים כאלה ועל מידת היתכנותם, אך מניח תשתית להבחנה בין סוגים אפשריים של כאלה. המינוח והסיווג נטבעו על ידי האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק (אנ') והוצעו לראשונה ב-1972 בספרו "The UFO Experience: A Scientific Inquiry". היינק, שטבע את המושג "מפגש" ("close encounter") לתיאור הקשר העשוי להיווצר בין אדם לעב"ם ולחוצנים, הגדיר שלושה סוגים של מפגשים אפשריים. ברבות השנים נוספו שלושה סוגי מפגשים נוספים: מפגשים מהסוג הרביעי, מפגשים מהסוג החמישי ומפגשים מהסוג השישי. מאז ועד עתה לא תועד במידה המניחה את הדעת אפילו מפגש אחד עם עצם שאינו טבעי ושמקורו אינו בכדור הארץ. מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר: עצם בלתי מזוהה אורות לא-מזוהים אובייקטים אוויריים שלא ניתן לייחס אותם לטכנולוגיות האנושיות הקיימות. מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר שהשאיר סימנים פיזיים בשטח. מפגשים מהסוג השני כוללים גם מקרים בהם זוהו אתרי נחיתה או נמצאו שרידי חומרים בשטח (כגון גבישי סיליקון, חריכה וכדומה), וכן השפעה על מכשירים שונים. סימנים אלה כוללים: חום או קרינה נזק לפני השטח שיתוק אצל בני אדם בעלי חיים מפוחדים התאבכות בשידורי טלוויזיה או רדיו פגיעה בתקינות מנועי מכוניות. מעגלי תבואה אשר מתגלים באזור בו נצפה העב"ם. זמן אבוד - פרקי זמן ארוכים שחלפו במפתיע ללא הסבר. מצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים (בשל קטגוריה זו נבחר שמו של הסרט "מפגשים מהסוג השלישי"). ערך מורחב – חטיפה בידי חוצנים מצב בו נחטפים בני אדם בניגוד לרצונם על ידי עב"מים או חייזרים. מצב בו נוצר קשר תקשורתי בין בני אדם לחייזרים (מילולי או "טלפתי"). מצב בו נוצר קשר גופני, פיזי ורומנטי בין בני אדם לחייזרים. מפגשי בני אדם-חיזרים, דף שער בספרייה הלאומית
נון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נו"ן – האות הארבע-עשרה באלפבית העברי נו"ן הפוכה – האות נו"ן המופיעה בכתיב המסורה של התנ"ך כשהיא הפוכה (תמונת ראי) נון הגליל או נון החולה – שמו הנוסף של בינון החולה (דג אנדמי לאגם החולה שנכחד) ن – האות נוּן (בערבית "نون"), האות העשרים וחמש באלפבית הערבי בתנ"ך, נון היה אביו של יהושע מנהיג בני ישראל נון או נו – אליל במיתולוגיה המצרית נחל נון – נחל שנשפך לכנרת אישים: בריידי נון – שחקן אמריקאי מנדל נון – ארכאולוג וחוקר הכנרת בן נון
הרקולס (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים הרקולס היא קבוצה גדולה בחלק הצפוני של השמים. למרות גודלה ומרכזיות הדמות אותה היא מייצגת במיתולוגיה היוונית, אין בה כוכבים בהירים במיוחד. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי. ב-29 באוגוסט 2016 דיווח פרויקט סט"י על קליטה של גלי רדיו בלתי-שגרתיים מכיוון כוכב HD164595 שבקבוצה זו. בשלב מאוחר יותר הודיעו מפרויקט סט"י כי לא מדובר בישויות של חוצנים. ראסאלגד'י (α בהרקולס) הוא ענק אדום לא יציב שבהירות נראיתו הנראית משתנה באופן לא סדיר בין דרגה 3 לדרגה 4. בטלסקופ קטן ניתן להבחין שזהו כוכב כפול עם בן זוג כחול-ירקרק עם בהירות מדרגה 5. קורנפורוס (β בהרקולס) הוא ענק צהוב במרחק של כ-140 שנות אור. זהו הכוכב הבהיר בקבוצה. ζ בהרקולס הוא כוכב כפול במרחק של כ-35 שנות אור המורכב מתת-ענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום. עם בהירות כוללת מדרגה 2.8 זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. ϱ בהרקולס הוא כוכב כפול - שני הכוכבים הם בצבע כחול - לבן ובדרגות בהירות 4 ו-5. κ בהרקולס הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בדרגות בהירות 5 ו-6. בקבוצה נמצא אחד מהצבירים הכדוריים הבהירים ביותר - M13, שנקרא גם "הצביר הגדול בהרקולס", ומכיל למעלה מ-300,000 כוכבים ונמצא במרחק של 22,500 שנות אור. בתנאי צפייה מיטביים ניתן לראותו בעין ככתם מעורפל אך עדיף לצפות בו במשקפת. טלסקופ מאפשר להבחין בכוכבים שבצביר. M92 הוא צביר נוסף, פחות בהיר וגדול מ-M13, אך ניתן לצפות בו במשקפת. קבוצת כוכבים כולל שני אסטריזימים: "הפרפר" ו"אבן בוחן". הקבוצה מייצגת את הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, הרקולס בנו של זאוס, שלאחר שהרג בהתקף טירוף את אשתו ואת ילדיו נענש ב-12 משימות, שחלקן מיוצגות גם כן בקבוצות הכוכבים. קבוצת כוכבים זו מכונה בתלמוד הירושלמי "גדייה (מזלו של) דארקליס", ונאמר שסגדו לה רומאים. בסוף הסרט "הרקולס" של חברת "וולט דיסני" הקבוצה מופיעה כהנצחה עבור הרקולס על היותו גיבור. מדיה וקבצים בנושא הרקולס בוויקישיתוף הרקולס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ynet, אותות מסתוריים מגיעים מהכוכב HD164595, באתר ynet, 30 באוגוסט 2016 אבי בליזובסקי, ‏ET התקשר? שוב טעות במספר – אות מהחלל התברר שוב כרעש רקע, באתר "הידען", 31 באוגוסט 2016
דרקון (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים דרקון נמצאת בחלק הצפוני של השמים ומקיפה משלושה כיוונים את קבוצת הדובה הקטנה ואת אזור הקוטב הצפוני של השמים. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי. חשיבותה של קבוצת הכוכבים הייתה רבה בעולם העתיק כיוון שהכוכב תובאן (Thuban) או α בדרקון (אלפא בדרקון) שימש ככוכב הצפון במשך כאלפיים שנה שהסתיימו בשנת 1900 לפני הספירה. α בדרקון (תובאן) הוא כוכב בינארי המורכב מענק לבן המלווה בננס לבן, דרגת הבהירות נראית שלו היא 3.7 והוא נמצא במרחק 309 שנות אור ממערכת השמש. הכוכב שימש ככוכב הצפון במשך אלפיים שנה. γ בדרקון (אלטנין) הוא הכוכב הבהיר בקבוצה עם דרגת בהירות 2.23. זהו ענק כתום במרחק של כ-154 שנות אור ממערכת השמש. η בדרקון (אל-ד'יביין פריור) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.74. זהו כוכב כפול המורכב מענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום במרחק של כ-90 שנות אור ממערכת השמש. β בדרקון (רסטבן) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.81. זהו ענק צהוב או על-ענק צהוב במרחק של כ-380 שנות אור ממערכת השמש. ν בדרקון הוא כוכב כפול שדי במשקפת כדי להפריד בין זוג כוכבים לבנים בדרגת בהירות 5. ο בדרקון הוא ענק צהוב בדרגת בהירות 5 ולו בן זוג כחול בדרגת בהירות 8 הניתן להבחנה בטלסקופ קטן. ψ בדרקון הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים צהובים בדרגות בהירות 5 ו-6. משקפת טובה מספיקה כדי להבחין בשניהם. NGC 6543 היא ערפילית פלנטרית שנראית בטלסקופ כמו דיסקה כחולה-ירקרקה או כמו כוכב שאינו בפוקוס ונקראת גם "ערפילית עין החתול". KKR 25 היא גלקסיה ננסית שקרובה לשביל החלב. UGC 10214 היא גלקסיית מוט ספירלית, נקראת גם גלקסיית הראשן. זו אחת מהקבוצות הכוכבים העתיקות ביותר וכבר במיתולוגיה המצרית היא מופיעה בתור אלה. במיתולוגיה היוונית זהו לאדון, הדרקון שהרקולס הרג במשימתו ה-11 על ידי חץ מורעל (קבוצות הכוכבים הרקולס וחץ נמצאות בסמוך לה). אגדות אחרות מייחסות את הקבוצה לדרקון ששמר על גיזת הזהב וחוסל על ידי יאסון. מדיה וקבצים בנושא דרקון בוויקישיתוף דרקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מה הקשר בין הסינים לקבוצת הכוכבים דרקון?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה כוכב הצפון והקטבים השמימיים, באתר סוכנות החלל הישראלית פרטים באתר glyphweb.com
خ

ח'א (בערבית: خاء) היא האות השביעית באלפבית הערבי. לפניה באה האות חא ואחריה דאל. ח'א מייצגת את העיצור /χ~x/ (בדומה לכ"ף רפה וחי"ת מודרניות). ח'א היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ד'אל, דֿאד, ט'א וע'ין). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג הפונמה הזו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ኀ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, שהוא המקור לאלפבית הערבי, כבר לא הייתה אות לייצוג הפונמה הזו. לכן עוצבה ח'א כגרסה של חא, וללא כל מקבילה פיניקית. בניגוד לארמית ולעברית, שבהן הפונמות הפרוטו-שמיות /χ/ (נהגית כמו כ"ף רפה וחי"ת מודרניות) ו-/ħ/ (נהגית כמו חי"ת מזרחית) יוצגו על ידי אותה האות (חי"ת), וברבות הימים התמזגו ונהגו שתיהן כ-/ħ/ – הערבית שמרה על ההבחנה בין שתי הפונמות הפרוטו-שמיות הללו, והן מיוצגות בה על ידי האותיות ח'א וחא. בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז". מדיה וקבצים בנושא خ בוויקישיתוף
TBS

TBS (ראשי תיבות: Tris-Buffered Saline; בעברית: טריס בופר סליין) היא תמיסה בעלת רמות pH ואוסמולריות קבועות. התמיסה נחשבת כבלתי רעילה (באופן יחסי), ומשמשת לחיקוי התנאים הפיזיולוגיים בבני אדם ובבעלי חיים, למהילת חומרים כימיים וביולוגיים וכחומר שטיפה, במגוון שיטות ביוכימיות, כמו תספיג מערבי ו-ELISA. התמיסה מכילה Tris - בריכוז 20 mM NaCl - בריכוז 150 mM (כלומר 0.9%- הריכוז הפיזיולוגי) HCl – מוסף בטיטרציה עד להגעה לרמת pH של 7.4-8 לתמיסות TBS המשמשות לשטיפה, מוסף לעיתים הדטרגנט TWEEN20, והתמיסה מכונה בהתאם: TBST. PBS (ביוכימיה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.