laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרומפורד

קרומפורד (אנגלית: Cromford) הוא כפר באזור דרבישייר שבאנגליה. הכפר הוא אחד האתרים החשובים בהתפתחות של המהפכה התעשייתית. במקום זה בנה ריצ'רד ארקרייט את מפעל הכותנה שלו (מפעל קרומפורד) על מנת להשתמש במכונת טוויה המבוססת על מים. בנייני בית החרושת ומגורי הפועלים הם חלק ממפעלי עמק דרוונט, שהוא אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. תעלת קרומפורד - שנבנתה על מנת לשרת את המפעלים - איננה בשימוש יותר אך היא מוכרת כאתר בעל עניין מדעי מיוחד. התעלה מחברת בין מזח קרומפורד לצומת הרכבות היי פיק, ומשם ליישובים ווטסטנדוול ואמברגייט. מסילת קרומפורד והיי פיק, שהושלמה ב-1831, חיברה בין צומת היי פיק לתעלת פיק פורסט שבכפר וואליי ברידג'. כיום נתיב המסילה הוא חלק משביל היי פיק, שהוא נתיב הליכה ושביל אופניים המתחבר לשביל טיסינגטון באזור תחנת הרכבת פארסלי היי שליד הכפר הרטינגטון. תחנת הרכבת של קרומפורד נמצאת על הקטע מטלוק-דרבי של קו הרכבת עמק דרוונט, והיא הופיעה על עטיפת הסינגל "Some Might Say" של להקת אואזיס. בשלהי 2006 צולמו בכפר סצנות אחדות מהסרט And When Did You Last See Your Father? של הבמאי אנאנד טאקר. הסרט מבוסס על ספר הזיכרונות של המשורר בלייק מוריסון, ומככבים בו קולין פירת' וג'ים ברודבנט. אחד מרובעי העיירה הגרמנית רטינגן קרוי על שם הכפר, כיוון שהיה זה המקום הראשון מחוץ לאנגליה שבו הקים התעשיין יוהאן גוטפריד בריגלמן מפעל כותנה לפי הדגם של ארקרייט. מפעל זה הוא חלק ממוזיאון התעשייה של חבל הריין. מגורי העובדים בקרומפורד מלון גרייהאונד שנבנה עבור ריצ'רד ארקרייט ב-1778 בריכת קרומפורד שנבנתה ב-1785 עבור המפעל מדיה וקבצים בנושא קרומפורד בוויקישיתוף
מילפורד

מילפורד (אנגלית: Milford) הוא כפר בדרבישייר שבאנגליה, השוכן על גדות נהר דרוונט בין דאפילד לבלפר. עד המאה ה-18 היה הכפר אוסף של בתי מגורים, ששכנו במרחק רבע מייל מדרך רומית שהתחילה במכרות העופרת של וירקסוורת' וחצתה את הנהר. הדרך עדיין קיימת, והיא עוברת לאורך גבעת צ'בין ויורדת לתוך הכפר דרך האזור המכונה גבעת סאני. ייתכן גם כי הדרך הגיעה גם עד מבצר רומי הנמצא באזור שבו שוכנת כיום העיר דרבי. במהלך המאה ה-16 התפתחה כלכלת הכפר. ב-1554 הקים ברצ'ארד קרניך מפעל למיצוי ברזל מעפרות, וב-1581 הקים סר ג'ון זוך מטירת קודנור מפעל לייצור תיל. לאחר מכן הוקמו מפעלים נוספים מסוג זה בכפר הסמוך האת'רסייג', בו המציא הגרמני כריסטופר שוץ תהליך לייצור תיל, ובעקבות כך הוא הפך למרכז ייצור תיל והכנת מחטים. ב-1568 רכשה המטבעה המלכותית את הזכויות על מפעליו של שוץ, והגבילה את שימושו לחברה למינרלים ולריקוע מתכות. המפעלים המשיכו לשווק את תוצרתם ליצרני המסמרים של בלפר עד שנרכשו על ידי ג'דדיה סטרוט, והם כללו שתי נפחיות וטחנת חיתוך מסתובבת, שנבנו על שתי גדות הנהר. ב-1781 קנה סטרוט חלק מאדמות הכפר, והחל בתהליך הקמה של מפעלי כותנה ומסגרות המים לפי המודל שפותח על ידי ריצ'רד ארקרייט, עמו שיתף פעולה בבניית מפעל קרומפורד. במקביל לבניית המפעל הוקם גשר בעל שתי קשתות מקוטעות, שהורחב ב-1906. רוב הבתים מסודרים בשורות בגלל הטופוגרפיה של האזור, וחלקם היו בעבר בתי חווה שנרכשו על ידי סטרוט והפכו לבתים המיועדים לכמה משפחות. כחלק מדאגתה לרווחת הפועלים הקימה משפחת סטרוט מספר מבני ציבור ובהם בתי ספר, פאבים וכנסיית השילוש הקדוש ב-1848. בעקבות סגירת המפעל נסגרו מספר חנויות, והאוכלוסייה הצעירה של הכפר היגרה ממנו. סטרוט המשיך להתגורר במילפורד האוס, המשמש כיום כבית אבות. רוב המבנים נהרסו בשנות ה-60 של המאה ה-20, אך רוב בתי המגורים של הפועלים עדיין קיימים. סמואל סלייטר, אחד מתושבי הכפר, עבד אצל סטרוט ולאחר מכן הקים ברוד איילנד שבארצות הברית מפעל לפי הדגם הזה, ובכך היה לאחד מהראשונים שייבאו את שיטת ארקרייט לאמריקה. מדיה וקבצים בנושא מילפורד בוויקישיתוף מילפורד(הקישור אינו פעיל) באתר UKVillages‏ מילפורד באתר The Andrews Pages‏ מילפורד באתר Derbyshire UK
דארלי אבי

דארלי אבי (באנגלית: Darley Abbey) הוא כפר השוכן על גדות נהר דרוונט, במרחק 2 קילומטרים צפונית למרכז העיר דרבי שבאנגליה. דארלי אבי היה בעבר כפריר תעשייתי עם מספר מפעלים שבמהלך המאה ה-18 הפכו בהדרגה לחמישה מפעלים מבוססי מים. הכפר הוקם באתר שבו שכן מנזר אוגוסטיני שהוקם ב-1137, והוקדש לקדושה פלוויה יוליה הלנה. המנזר הוקם קודם לכן בדרבי על ידי הרוזן רוברט דה פררס, שהעבירו לדארלי זמן מה לאחר מכן. המנזר קיבל מהרוזן ומחלק מצאצאיו זכויות יער ביער דאפילד הסמוך. המנזר היה אחד העשירים ביותר באזור דרבישייר. הנזירים החזיקו בבעלותם והפעילו את בית הספר דרבי המקורי, אך המנזר נחרב כמעט לחלוטין בפירוק המנזרים שיזם הנרי השמיני. רק שני בניינים נותרו מהתקופה המנזרית. אחד מהם הוא הפאב של הכפר שבו בוצעו עבודות שיפוץ וחידוש ב-1978, והמבנה השני הוא בית מגורים פרטי באבי ליין. במהלך העבודות התגלו במקום כלי קדרות מהמאה ה-12. ב-1782 נבנה המפעל המקומי על ידי תומאס אוואנס, שהיה נצר למשפחה בעלת אינטרסים בתחום הפלדה, ברזל ונחושת. הוא הקים שותפות עם ריצ'רד ארקרייט וג'דדיה סטרוט. המפעל היה מבנה בן שש קומות שהופעל באמצעות אנרגיה הידרואלקטרית, ובקטע הנהר שלידו הוקם סכר. ב-1788 נחרב המפעל בעקבות שרפה, והוקם מחדש עם אמצעי הגנה נגד אש. המפעל היה מבנה בן חמש קומות, אורכו 38.4 מטרים ורוחבו 10.1 מטרים. קומת הקרקע נבנה מאבן, ושאר הקומות נבנו מלבנים. גג המפעל נתמך על ידי רשת של קורות עץ, בניגוד לשאר קומות המבנה. המפעל הורחב ב-1818 וב-1821, וההרחבות נודעו בכינוי המפעל המזרחי והמפעל המערבי, שהוא מבנה חסין-אשבן ארבע קומות בצורת האות L. משפחת אוואנס הייתה המעסיק היחיד של הכפר, והעניקה לפועליה תנאים סוציאליים משופרים תמורת שעות העבודה הארוכות, שכללו בין השאר דאגה לאנשים חולים ומבוגרים. המשפחה אף העניקה מימון להוצאות הקבורה והקמת המצבה לפועלים ולבני משפחותיהם שהלכו לעולמם. עד ל-1830 הספיק אוואנס לבנות כפר פועלים של בתים פרטיים תלת-קומתיים לאורך הנהר, שהספיקו עבור 500 פועלים. המבנים הבולטים ביותר שנהרסו במשך השנים הם אלו שבהם התגוררה המשפחה, החווה ומפעל הנייר. הבתים הללו נבנו במשך ארבעה עשורים החל מ-1790, והם אורגנו באופן אקראי ולא בהתאם לתוכנית מוגדרת. כפר זה, ביחד עם כביש האגרה הסמוך, עדיין קיים. כביש האגרה משמש קיצור דרך בין הכביש המהיר A6 וכביש ריפלי. ב-1970 הוכרז המקום כאזור לשימור, ובסופו של דבר הפך לחלק מאתר המורשת העולמית מפעלי עמק דרוונט. פארק דארלי הוא פארק המשתרע על פני 80 אקרים, ויש בו אזורים רבים של גני נוי ובתי גידול לבעלי חיים. הפארק הוענק לתושבי הכפר על ידי משפחת אוואנס ב-1931. אולם הפארק נהרס בתחילת שנות ה-60, אך חלקים מקומת הקרקע שלו עדיין קיימים ומנוצלים כבית קפה קטן. בכל יום א' הראשון של חודש ספטמבר נערך בפארק קונצרט ציבורי. בית הספר הקתולי על שם בנדיקטוס הקדוש הוא אחד מבתי הספר הגדולים בדרבי עם 1,500 תלמידים בקירוב. בית הספר הוקם ב-1986 על אתר שבו שכנו קודם לכן מספר בתי ספר. בית הספר הקתולי על שם מריה הקדושה הוא בית ספר היסטורי שהוקם ב-1813 או 1814, ולאחר מכן הועבר לבניינים חדשים בשלוש הזדמנויות שונות. בין 1818 ל-1819 נבנתה כנסיית מתי עבור וולטר אוואנס. הכנסייה ידועה בכך שאין בה מסדרונות צד (Aisles) ובחלונותיה הגבוהים. בתוך הכנסייה הוצבו מספר אנדרטאות להנצחת בני ובנות משפחת אוואנס. מדיה וקבצים בנושא דארלי אבי בוויקישיתוף פורטל המידע של הפארק פארק דארלי באתר ה-BBC‏ חדשות דארלי אבי באתר העיתון דרבי טלגרף
מפעל מסון

מפעל מסון (אנגלית: Masson Mill) הוא מפעל לטוויית כותנה באמצעות מים, שנבנה ב-1783 על ידי ריצ'רד ארקרייט על גדות נהר דרוונט, בקרבת מטלוק באת' שבדרבישייר, אנגליה. המפעל שוכן בקרבת הבית הפרטי של ארקרייט, והוא נכלל באתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט". בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטווייה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טווייה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה. ב-1771 הוא בנה את המפעל הראשון שלו בקרומפורד, ומפעל מסון היה השלישי. הוא בנה את המפעל הזה בקרבת קרומפורד על מנת לנצל את זרם המים החזק של הנהר. המפעל נבנה מלבנים שהונחו על גרוסת (gritstone) עם אבני פינה וחלונות ראווה. בעת בנייתו התנשא המפעל לגובה 5 קומות, אורכו היה 43.8 מטרים ורחבו 8.4 מטרים. המפעל קיבל את האנרגיה הדרושה לו מגלגל מים יחיד, שהוחלף ב-1801 במערכת של שני גלגלים, שבתורה הוחלה על ידי טורבינות ב-1928. במתכונתו המקורית נבנה המפעל עם מעקה גבוה שהסווה את הגג. עם הוספת הגלגל השני הוחלט להגביה את הגג, ובכך נוספה למפעל קומה שישית מוסתרת. לאורך הדרוונט וליד המפעל נבנה סכר קמור. צורת הסכר החריגה קשורה ככל הנראה למבנה הקרקע הסלעית בנקודה זו של הנהר. הסכר נבנה בתקופה מוקדמת בהיסטוריה של המפעל, וההשערה היא כי הוא לא נבנה קודם להקמת המפעל כיוון שמפעל הנייר שעליו נבנה מפעל מסון לא היה מספיק גדול ורווחי מבחינה כלכלית לצורך הקמת סכר. עד 1835 נבנו בצד הצפוני והמערבי של המפעל מספר מבנים נוספים, וחלקם נהרסו במשך השנים. ההוספות האחרונות למפעל היו ב-1911, 1928 ו-1998. ארובת המפעל מתוארת לשנת 1900. ארקרייט חרג ממנהגו ולא בנה ליד המפעל בתי מגורים לעובדים, שבמקום זאת התגוררו בבתים בבעלותו ששכנו ביישובים הסמוכים כגון בונסול, קרומפורד או מטלוק באת'. במשך השנים היה המפעל מקור תעסוקה חשוב בכלכלה של מטלוק באת'. המבנה המקורי של המפעל השתנה מאז הקמתו כיוון שבוצעו בו עבודות שיפוץ ושיקום נרחבות, ושימושו הנוכחי הוא מוזיאון וחנות קמעונאות. מדיה וקבצים בנושא מפעל מסון בוויקישיתוף מפעל מסון באתר מפעלי עמק דרוונט ארקרייט ומפעל הכותנה שלו במטלוק באת' באתר Andrewspages
מפעל קרומפורד

מפעל קרומפורד (אנגלית: Cromford Mill) היה המפעל הראשון לטוויית כותנה המבוסס על מים, שנבנה ב-1771 על ידי ריצ'רד ארקרייט בכפר קרומפורד שבדרבישייר, אנגליה. מפעל זה היה הבסיס לתחילת צבירת ההון של ארקרייט, ותוך זמן קצר הועתק הדגם שלו למפעלים בלנקשייר, גרמניה וארצות הברית. המפעל הוא חלק מרכזי באתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט". בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטווייה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טווייה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה, לאחר שהקים בנוטינגהאם מפעל המבוסס על עבודת סוסים. ארקרייט בחר בקרומפורד כיוון שבמקום זה הייתה אספקת מים קבועה מהתעלה התת-קרקעית שניקזה מים ממכרות העופרת של וירקסוורת', בנוסף לנחל קטן. הוא בנה מפעל בן חמש קומות, ושיתף פעולה עם ג'דדיה סטרוט, סמואל ניד וג'ון סמולי. ב-1772 הוא החל לנהל את המפעלים לאורך כל שעות היממה, במשמרות של 13 שעות. הוא החל לעבוד עם 200 פועלים. כיוון שלא היה מספיק מקום עבורם הוא הקים בתי מגורים לפועלים, והיה לאחד היצרנים הראשונים שעשו זאת. רוב העובדים היו נשים וילדים. גיל התעסוקה המינימלי נקבע בשלב מסוים על עשר שנים, והילדים זכו לשש שעות לימוד בכל שבוע. בתקופה שלאחר הקמת המפעל בוצעה עבודת הניפוץ באופן ידני, אך ב-1775 רשם ארקרייט פטנט נוסף על מכונת ניפוץ המונעת באמצעות מים, וכתוצאה מכך חל גידול בכמות הסחורה שייצא המפעל שלו והוא זכה לפרסום רב. לאחר מכן הוא בנה מפעלים נוספים בקרומפורד, ובסופו של דבר העסיק כ-1,000 עובדים בכפר. דגם העבודה של ארקרייט שוכפל עד מהרה למקומות נוספים כגון לנקשייר, סקוטלנד וגרמניה. סמואל סלייטר, מתמחה של ג'דדיה סטרוט, היגר לארצות הברית והחל לפתח שם את תעשיית הכותנה. הצלחתו של ארקרייט הובילה לכך שהושמעו קריאות תיגר על הפטנטים שלו בבתי המשפט, והפטנט השני שרשם בוטל בטענה שהוא אינו מקורי. בזמן מותו ב-1792 הוא היה אחד האנשים העשירים בממלכת בריטניה הגדולה. עם פתיחת תעלת קרומפורד ב-1793 נוצר קשר בין המפעל של ארקרייט ובין הערים של אזורי המידלנדס וצפון אנגליה, אך השימוש בה הלך ופחת עם העברה התנועה למסילות רכבת. השער למפעל נסגר בכל יום בדיוק בשעה שש בבוקר, וכל פועל שלא עבר דרכו הפסיד משכורת של יום עבודה ונקנס בסכום זהה בנוסף. ב-1779 הציב ארקרייט תותח עם צרור פגזים בתוך המפעל ובמרחק קצר משער הכניסה, כאזהרה לפועלים שהיו עשויים למרוד ולגרום נזק כפי שעשו פועלים ששרפו את אחד ממפעליו בלנקשייר. התותח מעולם לא הופעל. מפעל הכותנה חדל מעפילותו במאה ה-19, והמבנים השונים שנכללו בשטחו שימשו למטרות אחרות כגון ייצור צבע. ב-1979 נרכש האתר על ידי אגודת ארקרייט, שנטלה על עצמה את משימת השיקום והחזרת האתר למראהו המקורי. חשיבותו של המפעל נובעת מהיותו מפעל טוויית הכותנה המצליח הראשון. כיום המפעל פתוח למבקרים, המגיעים אליו מרחבי העולם. המתקנים השונים כוללים מרכז מבקרים, חנויות ובית קפה. קיימות תוכניות לבניית תצוגת מכונות גדולה, ביחד עם הקמת חדרי הרצאות, ספרייה ומרכז לימוד. מדיה וקבצים בנושא מפעל קרומפורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפעל קרומפורד (באנגלית) קרומפורד באתר DerbyshireUK‏ מפעל קרומפורד וסר ריצ'רד ארקרייט באתר Derbyshire Guide‏ ריצ'רד ארקרייט (1732 - 1792) באתר Thornber‏
מזח קרומפורד

מזח קרומפורד (באנגלית: Cromford Wharf), השוכן בכפר קרומפורד שבדרבישייר, אנגליה, הוא חלק מאתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט". המזח שוכן בקצה הצפוני של תעלת קרומפורד, שנפתחה ב-1794 והשתרעה לאורך 23 קילומטרים מנקודה זו ועד לתעלת ארווש שבדרבישייר. המזח ניצב על דרך המפעל מול מפעל קרומפורד שנבנה על ידי ריצ'רד ארקרייט, ומהמבנים המקוריים נותרו שני מחסנים, מתוכם אחד המשמש כבית קפה, משרדי הנהלה, ושני קוטג'ים. בעבר המזח היה מוקף לחלוטין על ידי קיר אבן היקפי, בו היו מבנים נוספים שאינם קיימים יותר. חצר המזח משמש כמגרש חניה. מחסן התעלה נבנה ב-1794, זמן קצר לאחר פתיחת התעלה, וידוע גם בתור "המחסן הגותי" בזכות סגנונו האדריכלי. הוא היה בבעלותו של נתניאל ויטקרופט, שהיה אחד המובילים העיקריים שפעלו בתעלה. כיום מנוהל המחסן על ידי אגודת ארקרייט, ששכרה אותו ב-1995 ומנצלת שניים מחדריו ככיתות. האגודה מפעילה גם סיורים במזח ובתעלה. ב-1794 החלה גם בניית משרדי ההנהלה, וכעבור שנתיים נבנו הקוטג'ים שנועדו עבור צוות הניהול של המזח. ב-1824 נבנה מחסן נוסף, ושימש לאחסון סחורות שהמתינו להעברתן בסירות, והיו מוגנות על ידי גגונים. בקומת הקרקע של מבנה זה נמצאים בית הקפה וחנות בעלי חיים. נתיב הגרירה של התעלה, שהחל במזח, מגיע לצומת היי פיק (נקודת ההתחלה של מסילת היי פיק) ולאחר מכן עד לווטסטנדוול ואמברגייט. קטע זה, שאורכו 10 קילומטרים, הוכרז על ידי ממשלת בריטניה כ"אתר ביולוגי בעל עניין מדעי מיוחד", והוא חלק מדרך המורשת של עמק דרוונט. מזח קרומפורד באתר מפעלי עמק דרוונט
ארצ'י קרוס

ארתור ג'ורג' "ארצ'י" קרוס (אנגלית: Arthur George "Archie" Cross; אוגוסט 1880 בדרטפורד שבקנט - 1970 בדרטפורד) היה כדורגלן אנגלי. קרוס החל את הקריירה שלו במועדון המקומי דרטפורד ב-1897, וכעבור שנתיים הצטרף לניו ברומפטון. הוא הצטרף לוולוויץ' ארסנל באפריל 1900. קרוס שיחק בעמדת המגן הימני, ובתחילת דרכו היה המחליף של דאנקן מק'ניקול. את הופעת הבכורה שלו הוא ערך בתיקו 1 - 1 מול קבוצת בלקפול ב-6 באוקטובר 1900. בעונת 1900/1901 הוא השתתף בשלושה משחקים, אך בעונה שלאחר מכן (1901/1902) השתתף ב-15 מתוך 19 משחקי הליגה הראשונים, אך לבסוף איבד את מקומו בהרכב למק'ניקול. הוא זכה למקום קבוע בהרכב בעונת 1903/1904, שבמהלכה העפיל המועדון לליגה הראשונה לראשונה בתולדותיו. לאחר ההעפלה הוחתם בארסנל ארצ'י גריי, שתפס את מקומו בהרכב של קרוס. בשלוש העונות הראשונות של ארסנל בליגה הבכירה השתתף קרוס בשליש מהמשחקים. ב-1907 הוא עבר לשחק בעמדת המגן השמאלי, אך תפקידו העיקרי שם היה להחליף את ג'ו שו במקרה הצורך. למרות שהיה שחקן מחליף בחלק זה של הקריירה שלו הוא זומן למבחנים בנבחרת אנגליה ב-1906, אך מעולם לא שיחק בה בפועל. קרוס עזב את וולוויץ' ארסנל ב-1909, לאחר שהשתתף ב-149 משחקים (132 בליגה ו-17 בגביע ה-FA) שבהם לא הבקיע ולו שער אחד. הוא השתתף גם בכ-50 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל. קרוס חזר לדרטפורד, שהיה המועדון האחרון בקריירה שלו. ב-1911, תוך כדי מלחמת העולם הראשונה, הוא פרש מכדורגל. ב-1921 הוא התמנה לדירקטור בהנהלה של דרטפורד. טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 77), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
אלכס מנינגר

אלכסנדר "אלכס" מנינגר (גרמנית: Alexander Manninger; נולד ב-4 ביוני 1977) הוא כדורגלן עבר אוסטרי אשר שיחק בעמדת השוער. מנינגר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוסטריה זצלבורג. בעונת 1995/1996 הוא הושאל לפאָרווערטס משטייר, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול גראצר א.ק.. לאחר ששיחק היטב בהופעותיו הספורות בזלצבורג הוא הוחתם על ידי גראצר כשוער משנה בקיץ 1996. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הסיבוב השני של גביע אופ"א מול אינטר מילאנו באצטדיון ג'וזפה מאצה, והיה אחד המצטיינים במשחק שהסתיים בניצחון 1 - 0 לטובת אינטר. במשחק השני ניצחה גראצר 1 - 0, אך הפסידה לאחר מכן בדו-קרב פנדלים. בשאר העונה הוא הפך לשוער הראשון, וביוני 1997 הוחתם על ידי ארסנל כשוער משנה לדייוויד סימן, תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוקטובר במשחק מול ברמינגהאם סיטי, במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה. בעונת 1997/1998 נעדר סימן לתקופה ממושכת בגלל פציעה, שבמהלכה הצליח מנינגר להשוות את שיאו של ג'ימי אשקרופט, לאחר שלא ספג במשך שישה משחקים ברציפות. במרץ 1998 הוא אף נבחר לשחקן החודש של הפרמייר ליג. יכולותיו בתקופת היעדרותו של סימן סייעו לארסנל להשלים דאבל של אליפות וגביע ה-FA, ולזכות במגן הצדקה בתחילת העונה שלאחר מכן. עם החלמתו של סימן חזר מנינגר לשבת על ספסל המחליפים. הוא שימש כמחליפו של סימן בשלוש העונות הבאות, אך ללא הזדמנות ממשית להגשים את הפוטנציאל שלו. הוא ערך 64 הופעות בכל המסגרות במשך ארבע העונות שלו שם. לאחר הגעתו של ריצ'רד רייט ב-2001 הפך מנינגר לשוער השלישי של ארסנל, והושאל לפיורנטינה לעונת 2001/2002, בה ערך 24 הופעות ולא הצליח למנוע את ירידת המועדון מהסרייה א'. ביולי 2002 חתם מנינגר על חוזה לארבע שנים באספניול, תמורת 960,000 לירות שטרלינג. הוא שוחרר שבעה שבועות לאחר מכן מבלי ששיחק בפועל. נטען כי המעבר שלו מארסנל לא הושלם, והוא עצמו טען כי לאספניול אין יכולת לשלם את שכרו. מנינגר הצטרף לטורינו בינואר 2003, ובקיץ שלאחר מכן הצטרף לבולוניה שבמדיה לא שיחק כלל. הוא שיחק במשך שנתיים בבולוניה, אך לא הצליח להפוך לשוער הראשון. ביולי הוא הושאל לברשה, אך כעבור חודש הושאל לסיינה, וב-2005 חזר לזלצבורג. בעונות 2006/2007 ו-2007/2008 הוא שיחק בסיינה, שם שימש כשוער הראשון. ביולי 2006 הוא השתתף כשחקן אורח בארסנל במשחק הראווה באצטדיון האמירויות לכבודו של דניס ברגקאמפ. בסיום עונת 2007/2008 הוא חתם ברד בול זלצבורג בהעברה חופשית, אך כבר ביולי חזר לאיטליה וחתם באודינזה. הוא נמנה עם הסגל של אודינזה במשך שבועות ספורים בלבד, ולבסוף חתם ביובנטוס כשוער המשנה לג'אנלואיג'י בופון. הוא היה השוער השני שהצטרף ליובנטוס בקיץ 2008, לאחר אנטוניו צ'ימנטי ששיחק גם כן באודינזה. בעקבות פציעתו של בופו שימש מנינגר כשוער הראשון של הקבוצה בין אוקטובר 2008 לפברואר 2009. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אאוגסבורג. ב-22 ביולי 2016 חתם בליברפול האנגלית. בתום עונת 2016–2017 פרש ממשחק פעיל. מנינגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה באוגוסט 1999, במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה. הוא היה בסגל הנבחרת שאירחה את יורו 2008, ושנה לאחר מכן הודיע על פרישתו ממנה. מדיה וקבצים בנושא אלכס מנינגר בוויקישיתוף אלכס מנינגר, באתר Transfermarkt אלכס מנינגר, באתר Soccerway אלכס מנינגר, באתר BDFutbol אלכס מנינגר, באתר WorldFootball.net אלכס מנינגר, באתר National Football Teams אלכס מנינגר, באתר FootballDatabase.eu אלכס מנינגר, באתר ESPN פרופיל באתר הרשמי של יובנטוס Manninger joins Espanyol, באתר ה-BBC,‏ 4 ביולי 2002 מארק קנדול, Alex breaks silence on Espanyol fiasco, באתר סקיי ספורטס
ג'ו וייד

ג'וזף סמואל "ג'ו" וייד (אנגלית: Joseph Samuel "Joe" Wade‏; 7 ביולי 1921 - 12 בנובמבר 2005) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי. וייד נולד בשורדיץ' שבלונדון, ובעת שלמד בבית הספר היה אלוף מועדון האיגרוף לנוער של לונדון. במלחמת העולם השנייה הוא שובץ לחיל האוויר המלכותי, והוצב בבסיס החיל קרדנהיל שבהירפורדשייר. בתקופת שירותו שם הוא השתתף כשחקן אורח במספר משחקים לא רשמיים במדי הירפורד יונייטד מהליגה הדרומית. במאי 1944 הוא חתם על חוזה חובבן בארסנל, ובאוגוסט 1945 על חוזה המקצוען שלו. הוא היה שחקן מילואים בעמדת הבלם, ובשנות ה-40 כמעט ולא שיחק; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-5 בינואר 1946. ההרכב של ארסנל התבסס בעיקר על שחקני קבוצת המילואים, וספג הפסד 0 - 6 הנחשב לכבד ביותר בתקופה שלאחר המלחמה. וייד המשיך לשחק מדי פעם; הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה בניצחון 4 - 2 על לידס יונייטד ב-16 בנובמבר 1946, אך בין אותה שנה ל-1952 השתתף רק ב-16 משחקים, בין השאר בגלל הצורך להתחרות על המקום בהרכב עם הכוכבים וולי ברנס, ליונל סמית' ולורי סקוט. ברנס ספג פציעה קשה בברכו בגמר גביע ה-FA של 1952, ולמשך כל עונת 1952/1953 הוחלף על ידי וייד. הוא השתתף ב-44 משחקים בכל המסגרות, ובסיום העונה זכתה ארסנל באליפות שביעית בגלל ממוצע שערים עדיף לעומת פרסטון נורת' אנד; היה זה התואר האחרון של המועדון עד 1970. בעונה שלאחר מכן, 1953/1954, ספג וייד פציעה בברכו בגלל שלולית במגרש המוצף במשחק הידידות מול קווינס פארק ריינג'רס. לאחר שהחלים מהפציעה הוא ניסה להתמודד עם מקום בהרכב עם לן ויליס וברנס שהחלים בינתיים. הוא המשיך לשחק לסירוגין בקבוצה הבוגרת, אך לאורך כל עונת 1955/1956 היה בקבוצת המילואים, ולפרקים אף מאמן קבוצת הנוער של ארסנל. באביב 1956 הוא עזב את ארסנל, וחזר להירפורד יונייטד כמאמן-שחקן. בסך הכל נטל חלק ב-86 משחקי ליגה, 7 משחקי גביע ה-FA ו-25 משחקים לא רשמיים בתקופת המלחמה, בהם לא הבקיע ולו שער אחד. בהירפורד הוא החל במסורת של הדחת קבוצות מקצועניות מגביע ה-FA, בהן אלדרשוט ב-1956/1957 וקווינס פארק ריינג'רס ב-1957/1958. וייד זכה ב"דאבל" של גביע הליגה הדרומית והחטיבה הצפון-מערבית של הליגה הדרומית בעונת 1958/1959. ב-1962 פרש מכדורגל על מנת להקדיש את מירב זמנו לחנויות הספורט שלו, אותן ניהל בהירפורד ובלאומינסטר. הוא חזר להירפורד כמאמן זמני לאחר התפטרותו של ג'ון צ'ארלס ב-1971, אך לא המשיך מעבר לכך בקריירת האימון שלו. טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 294 - 295), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
סטיבן יוז

סטיבן ג'ון יוז (אנגלית: Stephen John Hughes; נולד ב-18 בספטמבר 1976 בוויקנגהאם) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר. יוז החל את הקריירה שלו בארסנל, בה ערך 79 הופעות (42 כמחליף) בין 1995 ל-2000. הוא לא הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב של המאמן ארסן ונגר, וב-1999 הושאל לפולהאם, בה השתתף רק בארבעה משחקים. הוא חזר לארסנל, אך ב-7 במרץ 2000 הועבר לאברטון תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. יוז השתתף ב-33 משחקים במדי אברטון לפני ששוחרר בהעברה חופשית ב-4 ביולי 2001. הוא עבר לווטפורד מהליגה הראשונה באותו חודש, אך בעקבות פציעה הצליח להשתתף רק ב-17 משחקים בעונתו הראשונה שם. החוזה שלו הסתיים בתחילת עונת 2002/2003. באוגוסט 2003 הוא חתם בצ'רלטון אתלטיק, אך לא שיחק כלל ועזב בהעברה חופשית לקובנטרי סיטי ביולי 2004. בקובנטרי הוא זכה להצלחה רבה, השתתף בכ-150 משחקים ואף זכה לענוד את סרט הקפטן של הקבוצה. קובנטרי הציעה ליוז לחדש את החוזה שלו, אך בעקבות מחלוקות שונות המשא ומתן נכשל והוא שוחרר. לאחר שחרורו מקובנטרי הוא נבחן במספר מועדונים, בהם נוטינגהאם פורסט. הוא הרשים את המאמן קולין קאלדרווד, שהחליט להחתים את יוז; אולם, דרישות השכר של יוז היו גבוהות מדי, והמשא ומתן נכשל. ב-2 באוגוסט 2008 הודיע מאמן וולסול ג'ימי מאלן כי יוז חתם בקבוצתו בהעברה חופשית, וכי הוא יהיה קפטן המועדון בעונת 2008/2009. הודעה זו נמסרה זמן קצר לאחר משחק קדם עונה ידידותי מול היריבים המקומיים פורט וייל. בסיום העונה שוחרר יוז מוולסול. טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 144), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X) סטיבן יוז, באתר Transfermarkt סטיבן יוז, באתר BDFutbol סטיבן יוז, באתר WorldFootball.net סטיבן יוז, באתר FootballDatabase.eu סטיבן יוז באתר הרשמי של קובנטרי סיטי
ג'ורג' ווד (כדורגלן)

ג'ורג' ווד (אנגלית: George Wood; נולד ב-26 בספטמבר 1952 בדאגלס שבדרום לנרקשייר) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת השוער. ווד החל את הקריירה שלו באיסט סטרלינגשייר, ולאחר עונה אחת עבר לבלקפול תמורת 10,000 לירות שטרלינג, על מנת להחליף את ג'ון בארידג'. לאחר תקופה קצרה בקבוצת המילואים הוא ערך את הופעת הבכורה ב-15 באפריל 1972, בניצחון הביתי 2 - 0 על אוקספורד יונייטד. בארבע השנים שלאחר מכן הוא נאבק עם בארידג' על חולצת השוער הראשון, ולבסוף ביסס את מעמדו בהרכב בעונת 1975/1976. בסיום עונת 1976/1977 הוא הוחתם על ידי אברטון מהליגה הראשונה, תמורת 145,000 לירות שטרלינג. הוא היה השוער הראשון של אברטון בשלוש העונות הבאות, ובסך הכל השתתף ב-120 משחקים. בתקופה זו הוא גם ערך את הופעת הבכורה בנבחרת סקוטלנד, במשחק מול נבחרת צפון אירלנד ב-22 במאי 1979. באוגוסט 1980 חתם ווד בארסנל תמורת 150,000 לירות שטרלינג. הוא הובא למועדון הלונדוני על מנת לשמש כמחליף לפט ג'נינגס, ובשלוש העונות שלאחר מכן חלק איתו את המקום בשער והשתתף ב-61 משחקים בכל המסגרות. אולם, הקריירה הארוכה של ג'נינגס מנעה מווד את ההזדמנות לתפוס מקום קבוע בהרכב, ובמאי 1983 הוא שוחרר בהעברה חופשית. הוא הצטרף לקריסטל פאלאס, בה שיחק במשך ארבע וחצי עונות עם 192 משחקי ליגה. בינואר 1988 הוא הצטרף לקארדיף סיטי, בה השתתף ב-67 משחקים וזכה עמה בגביע הוולשי. ווד סיים את הקריירה המקצוענית שלו בתקופת השאלה קצרה במועדונו הישן בלקפול ב-1989, ובעונה אחת (1990/1991) בהירפורד יונייטד. לאחר מכן הוא שיחק בקבוצות החובבניות מרת'ר טידוויל ואינטר קארדיף, אותה אימן. כשפרש סופית היו לזכותו למעלה מ-500 הופעות ליגה. הקריירה הבינלאומית של ווד הייתה קצרה, כיוון שהשוערים הבכירים באותה תקופה היו אלן ראף וג'ים לייטון. בין 1979 ל-1982 הוא השתתף בארבעה משחקים במדי הנבחרת, כשהאחרון היה מול נבחרת צפון אירלנד ב-28 באפריל. הוא היה גם שוער המשנה של הנבחרת במונדיאל 1982. לאחר פרישתו מכדורגל עבד כמאמן שוערים בהרטלפול יונייטד, וביוני 2009 התמנה לאותה משרה בסווינדון טאון. בנוסף לכך הוא עובד כאורניתולוג עבור קרן חיי הטבע של גלמורגן. טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 309), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X) ג'ורג' ווד, באתר Transfermarkt ג'ורג' ווד, באתר National Football Teams ג'ורג' ווד, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות קריירה