laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ינה הובאי

יֵנֶה הוּבַּאי (בהונגרית: Hubay Jenő; ‏15 בספטמבר 1858, בודפשט – 12 במרץ 1937) היה כנר, מלחין ומורה למוזיקה הונגרי ממוצא גרמני. הובאי נולד למשפחת מוזיקאים ממוצא גרמני. שמו היה אז אויגן הובר Eugen Huber . אביו היה קרל הובר, יליד הכפר וריאש (אנ') בצפון החבל באנאט, ושם אמו היה לואיזה סברה-Luiza Szevera, אישה ממוצא איטלקי מפשט. סבו, מיכאל הובר, היה מורה למוזיקה דתית (Kantorlehrer) בווריאש. בשנות העשרים לחייו, כשחי בעולם דובר צרפתית, בחר אויגן הובר לאמץ לו גרסה הונגרית לשמו, ינה הובאי. הובאי למד נגינה בכינור ומוזיקה אצל אביו, קרל, ששימש ככנר ראשון בבית האופרה הלאומי של הונגריה וכמורה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. את הופעתו הפומבית הראשונה נתן הובאי בגיל 11, בנגינת קונצ'רטו. בגיל 13 יצא הובאי ללמוד בברלין. הוא שהה שם חמש שנים, כתלמידו של יוזף יואכים. בשנת 1878, על פי עצתו של פרנץ ליסט, הופיע בפעם הראשונה בפריז וזכה להצלחה רבתי. בקהל ישב אותו ערב אנרי וייטאן, שהובאי קשר עמו ידידות אינטימית והיה לתלמידו. בשנת 1882 התמנה הובאי לראש המחלקה ללימודי כינור במכון למוזיקה של בריסל. בשובו להונגריה בשנת 1886 החליף את אביו בתפקיד מנהל האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. ינו הובאי נשא לאשה בת למשפחת הרוזנים צמבריאן. בין תלמידיו החשובים של הובאי, מלבד יוזף סיגטי ואנדרה גרטלר, היה גם יוג'ין אורמנדי שפנה בהמשך לניצוח) ועדן פרטוש. הוא לימד גם כנרות רבות, ביניהן שטפי גייר, ילי אראניי (אחייניתו של יואכים), ארנה רובינשטיין, ואילונה פהר, כנרת יהודייה, ניצולת שואה, שעלתה לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה והייתה למורה לכינור, שהוציאה כמה מטובי הכנרים בעולם. כסולן, זכה הובאי לשבחים מפי וייטאן, יוהנס ברהמס ורבים אחרים. כנגן מוזיקה קאמרית הקים שתי רביעיות מיתרים, אחת בתקופת שהותו בבריסל ואחת בשנותיו בבודפשט. כלי הנגינה האהוב עליו היה סטרדיוואריוס. בניגוד למורו, יואכים, שתפוקתו כמלחין הייתה קטנה יחסית, הובאי חיבר ארבעה קונצ'רטי ומספר רב מאוד של יצירות אחרות. ביצירותיו הוא עושה שימוש בנושאים מתוך מוזיקת צוענים הונגרית, וקטעי "הרוח הקלה" שלו כמו נועדו להמשיך את מסורת הרומנטיקנים הגרמנים, כגון פליקס מנדלסון ורוברט שומאן, ויש בהם תווי היכר משותפים לסגנון החיבור של חברו לנגינת מוזיקה קאמרית, הצ'לן דויד פופר. היצירה המפורסמת והמנוגנת ביותר של הובאי היא "בואי קאטי" (Hejre Kati) לכינור ותזמורת. היצירה מתחילה בקצב איטי וממשיכה במנגינה סוערת ומהירה בקצב הצ'ארדש. מדיה וקבצים בנושא ינה הובאי בוויקישיתוף ינה הובאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ינה הובאי, באתר ספוטיפיי ינה הובאי, באתר AllMusic (באנגלית) ינה הובאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ינה הובאי, באתר Discogs (באנגלית) Hejre Kati, סרטון באתר יוטיוב ינה הובאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ינה הובאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנץ מץ - על המלכה אליסאבטה של רומניה והמוזיקה
Creole Love Call

"Creole Love Call" (בעברית: "קריאת אהבה קריאולית") הוא סטנדרט ג'אז, המזוהה בעיקר עם להקת דיוק אלינגטון ועם אדלייד הול (אנ'). כמחברי היצירה רשומים גם רודי ג'קסון (גר') ובאבר מיילי (אנ'). רודי ג'קסון שהיה מיוזמי היצירה, הציע אותה לשם ביצוע לדיוק אלינגטון. אלינגטון ותזמורתו ביצעו את היצירה בפעם הראשונה במלון ניו ברנזוויק. (New Brunswick Hotel) ב-1927. אלינגטון העניק ליצירה את שמה כמחווה לאופרטה מאת רודולף פרימל (אנ'), "קריאת אהבה אינדיאנית" (Indian Love Call). החצוצרן באבר מיילי העניק ליצירה את קטע הפתיחה שלה. סגנון הג'ונגל (גר') של התזמורת של אלינגטון שוכלל בחזרות בקיץ 1927 והוקלט בהקלטת אולפן ב-26 באוקטובר 1927. את התוספת הווקאלית לנעימה סיפקה אדלייד הול. אלינגטון שמע אותה בחזרות וביקש ממנה להצטרף להקלטה. בפעם הראשונה בג'אז, נעשה שימוש בקול אנושי לא לשם שירה אלא כחלק מכלי הנגינה, מהרפרטואר האינסטרומנטלי של היצירה. החלק שאותו תרם רודי ג'קסון ליצירה הוא עיבוד של יצירתו של ג'ו "קינג" אוליבר, "Camp Meetin’ Blues". משגילה אלינגטון שג'קסון לקח מיצירתו של אוליבר בלא רשות, פיטר אלינגטון את ג'קסון, אם כי הפרת זכויות היוצרים לא הוכחה. לאחר שג'קסון פוטר, הצטרף ברני ביגרד (אנ') לתזמורתו של אלינגטון כנגן קלרינט. הסטנדרט נכנס למצעד השירים של "בילבורד" בארצות הברית בשנת 1928 במקום 29. בשנת 1988, במהלך ראיון רדיו עם העיתונאי ומנחה הרדיו מקס ג'ונס, הסבירה הול כיצד עלה בה הרעיון לנעימה הווקאלית בסגנון שירת סקאט המלווה את הקטע האינסטרומנטלי ביצירה "קריאת אהבה קריאולית". קטע מהראיון ניתן לשמוע במאמר של הספרייה הבריטית (פורסם ב-17 בדצמבר 2020) בבלוג הספרייה הבריטית שכותרתו "Oral History of Jazz" בבריטניה. A. H. Lawrence, Duke Ellington and His World (London: Routledge, 2001), p. 112. ISBN 978-0-415-93012-3ISBN 978-0-415-93012-3. Williams, Iain Cameron, Underneath A Harlem Moon ... the Harlem to Paris Years of Adelaide Hall, Chapter 8. ISBN 0826458939ISBN 0826458939. מידע על היצירה "Creole Love Call" באתר מיוזיק בריינז "Creole Love Call", באתר jazzstandards.com Williams, Iain Cameron, Underneath A Harlem Moon ... the Harlem to Paris Years of Adelaide Hall, Chapter 8, Bloomsbury Academic, 2002. ISBN 0826458939. "Underneath a Harlem Moon" page at Bloomsbury Publishing. Voce, Steve (8 בנובמבר 1993). "Obituary: Adelaide Hall". The Independent. נבדק ב-24 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) A. H. Lawrence: Duke Ellington and His World (London: Routledge, 2001) S. 91; ISBN 0-415-93012-X Will Friedwald Jazz Singing: America's Great Voices from Bessie Smith to Bebop and Beyond (New York: Oxford University Press, 1988) S. 57, ISBN 0684185229 Hans-Jürgen Schaal (Hrsg.): Jazz-Standards. Das Lexikon. 3., revidierte Auflage. Bärenreiter, Kassel u. a. 2004, ISBN 3-7618-1414-3. A. H. Lawrence: Duke Ellington and His World, S. 96 Hans Ruland Duke Ellington: Sein Leben, seine Musik, seine Schallplatten (Oreos 1983), S. 66 sowie A. H. Lawrence: Duke Ellington and His World, S. 403 A. H. Lawrence: Duke Ellington and His World, S. 127f. USA song chart entry for "Creole Love Call" (1928). Oral History of Jazz in Britain: Max Jones interviews Adelaide Hall
גאורג סאוטר

גאורג סאוטר (בגרמנית: Georg Sauter‏; 20 באפריל 1866 – 20 בדצמבר 1937) היה צייר, ליטוגרף ושרטט גרמני-אנגלי. בשנת 1880 החל גאורג סאוטר להתאמן כצייר בבית ואז עבד במינכן אצל אמן צייר. בהמשך למד שיעורי ציור, מאוקטובר 1884 בכיתה הוותיקה של האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. שם הוא היה תלמידו של צייר הנוף לודוויג פון לופץ (1845-1910) וגם קיבל הדרכה מאת צייר הדיוקנאות פרנץ פון לנבאך (1836-1904). גאורג סאוטר ערך מסעות לימוד להולנד, בלגיה, צרפת ואיטליה, ואחריהם התגורר בלונדון משנת 1889 כצייר וליטוגרף, שם התחתן בשנת 1894 עם ליליאן גלסוורתי (1864–1924), אחותו של הסופר האנגלי ג'ון גלסוורתי. סאוטר נכנס לחוג האמנים שכלל את הציירים הוברט פון הרקומר, ג'ון לאברי וג'ורג' פרדריק ווטס, הסופר ג'וזף קונרד והמשורר ג'ון מספילד. הוא פגש גם את הציירים האמריקאים ג'וזף פנל וג'יימס אבוט מקניל ויסלר, שניהם הפכו לחברים קרובים. [3] עבודותיו מראות את השפעתו של ג'יימס ויסלר. ציורו "הכלה בבוקר", שהונפק בשנת 1909, זכה בפרס שני בתערוכה השנתית של המכון לאמנות קרנגי בפיטסבורג, פנסילבניה, אך גרם לשערורייה בגלל הנושא האירוטי. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה סאוטר, אף שהיה נשוי לאנגליה, נכלא כאויב בשנת 1916 בארמון אלכסנדרה וגורש מאוחר יותר. [5] תחילה נסע לינה בגרמניה. כאן קיבל תמיכה ממשפחותיהם של תעשיין הזכוכית אוטו שוט וחתנו היינריך גרלנד, עורך דין ופרופסור באוניברסיטת ינה. הידידות עם גרלנד נוצרה בשנת 1906, כאשר גרלנד, מלווה באשתו אווה, ערך מסע לימוד לאנגליה ופגש שם את האמן. סאוטר הפיק סדרת פורטרטים עבור משפחת שוט. בהמלצת גרלנד, יצר סאוטר סדרה של 30 פורטרטים של פרופסורים באוניברסיטת ינה בין השנים 1922 ל־1923, אותם ביצע כציורי פחם. על עבודתו מונה גאורג סאוטר לאזרח הכבוד של אוניברסיטת ינה בשנת 1936. מקום מגוריו של סאוטר ברומא היה בתחילת שנות השלושים. במהלך שהותו בקלן בשנת 1930/31 תיאר סאוטר את ראש עיריית קלן קונרד אדנאואר ואת רעייתו השנייה. אדנאואר המליץ עליו אז למכרים אחרים, כולל התעשיין קרל דויסברג. הוא חזר לגרמניה והתיישב בשנת 1933 במושבת האמנים ברננבורג. בשנת 1898 סאוטר היה אחד המייסדים וחבר המועצה של האגודה הבינלאומית לפסלים וציירים. הוא היה גם חבר מקביל לזצסיון הווינאי וב- Société Royale des Beaux Arts בבריסל וחבר באגודת האמנים הגרמנים. גאורג סאוטר נישא בשנית ב-1926 לוואלדה ברוד (נפטרה בדצמבר 1937). בנו רודולף סאוטר (1895–1971) היה גם צייר פורטרטים, שרטט ואמן גרפי. בין היתר הוא אייר את עבודותיו של דודו ג'ון גלסוורתי. ידידים הכלה בבוקר אמהות אדה גלסוורתי מדיה וקבצים בנושא גאורג סאוטר בוויקישיתוף Matrikeldatenbank - Akademie der Bildenden Künste München, matrikel.adbk.de David Bernard Dearinger, National Academy of Design (U.S.), Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design: 1826-1925, Hudson Hills, 2004, ISBN 978-1-55595-029-3. (באנגלית) "Georg Sauter and the Bridal Morning" "Sauter, Prof. George.", Oxford Academic (באנגלית)
אתי קארי

אתי קארי (נולדה ב-9 בינואר 1971 בשם אסתר יחזקאל) היא זמרת ישראלית. קארי הייתה חברה בלהקת צעירי תל אביב, בסוף שנות ה-80 וראשית שנות ה-90 החליפה את שלומית אהרון בלהקת "הכל עובר חביבי". היא התמודדה בקדם אירוויזיון 1993 עם השיר "ישר לתוך עיניי" והגיעה למקום התשיעי. לאחר מכן ייצגה את ישראל בפסטיבל זמר בבולגריה. היא דיבבה את הפיה בסרט "גן עדן לכלבים", את גלינדה המכשפה הטובה בסרט "בחזרה לארץ עוץ". בסרט "הרקולס" דיבבה ושרה את אחת מהמוזות. בסרט "החרב הקסומה - המסע לקמלוט", ביצעה את קטעי השירה של ג'וליאנה, אמה של הגיבורה קיילי. בנוסף, דיבבה דמויות בסדרה "כוח כריש" ששודרה בערוץ הילדים ובסדרה "אגדות קסומות" בה שימשה תקופה גם כבמאית הדיבוב. ב-1997 הוציאה את ספר השירים "הרומן שלי עם האהבה". היא הופיעה במספר מחזות בתיאטרון וביניהם "כריתת ראש" של חנוך לוין ו"קול נדרי", וגם העלתה מופע בבית ליסין. אתי קארי, סרטונים בערוץ היוטיוב אתי קארי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אתי קארי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתי קארי, באתר ספוטיפיי אתי קארי, באתר Discogs (באנגלית) אתי קארי באתר אביבה רוזנפלד הפקות ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירוויזיון 1985

תחרות האירוויזיון של 1985, התחרות השלושים במספר, נערכה ב-4 במאי 1985 בגטבורג, שוודיה, לאחר ניצחון שוודיה באירוויזיון 1984. מנחת האירוע הייתה ליל לינדפורש. המדינה המנצחת הייתה נורווגיה עם השיר "La det swinge" (תן לסווינג, Let the Swing), שזכה ב-123 נקודות. את השיר שר הצמד בוביסוקס!, שהורכב מהאנה קרוג ואליזבת אנדריאסן. במקום השני זכתה גרמניה עם השיר "Für alle" ("בשביל כולם") של להקת ווינד (רוח) עם 105 נקודות ובמקום השלישי זכתה שוודיה עם "Bra vibrationer" ("ויברציות טובות") של הזמרת קיקי דניאלסון, עם 103 נקודות. בתחילת ההצבעה גרמניה הובילה, אך נורווגיה ושוודיה דאגו לשמור על קרב צמוד וכאשר חבר השופטים הבריטי העניק 12 נקודות לנורווגיה ואך רק נקודה בודדת לגרמניה, עברה נורווגיה לראש הדירוג. צמד בוביסוקס! ביצעו את השיר המנצח בסופו בגרסתו האנגלית. את ישראל ייצג הזמר יזהר כהן עם השיר "עולה עולה" (מילים: חמוטל בן זאב, לחן: קובי אשרת), שזכה במקום החמישי, עם 93 נקודות. במקור נכתב השיר עבור הפסטיגל, תחת השם "הכלב ויסקי". אולם, כאשר האמרגן שלמה צח שמע את השיר, הוא החליט כי השיר "חזק מדי בשביל הפסטיגל", וכי הוא מתאים יותר לאירוויזיון. לשם כך שינתה חמוטל בן זאב את המילים, כדי להופכו משיר ילדים לשיר פופ. בתחילת הפזמון של "עולה עולה" זייפה אחת הזמרות המלוות טלי סיני ריקליס בצורה חדה במיוחד בעקבות סאונד גבוה מאוד במיקרופון, כאשר שרה את המילים "עולה עולה". בפעם הראשונה בתולדות התחרות נעדרה הולנד מהאירוויזיון וזאת מהסיבה שתאריך האירוויזיון נקבע ליום הזיכרון של הולנד שמצוין מדי שנה בתאריך 4 במאי. קדם-אירוויזיון 1985 אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1985 היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1985 EurovisionAgain - Eurovision Song Contest 1985 - Full Show, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:45:39) אירוויזיון 1985, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
וילהלם זאוטר

וילהלם זאוטר (בגרמנית: Wilhelm Sauter‏; 1 באפריל 1896 – 27 ביוני 1948) היה צייר גרמני, שנודע במיוחד בזכות ציורי המלחמה שלו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר נסע להיידלברג בשנת 1913 במטרה להיות מורה לחינוך באמנות. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לחייל בגדוד החי"ר הגרמני מספר 169 בלהאר בשנת 1915. שנה לאחר מכן, הוא הוצב בסום ליד סרה. הוא נקבר בחיים על ידי פגז ארטילרי ואיבד חלקית את חוש השמיעה. חוויות המלחמה שלו הפכו מאוחר יותר לבסיס ליצירותיו המפורסמות ביותר. לאחר שהות בבית החולים הצבאי הוא הועסק בבית הספר היסודי בברוכסל. בשנים 1918 עד 1920 למד בבית הספר לאמנויות בקרלסרוהה. בין מוריו היו קרל אייט, אוגוסט גרו, וולטר קון ופרידריך פהר. לאחר סיום לימודיו היה מורה בבית ספר בוילינגן, ברוכסל, קרלסרוהה, ויינהיים ולדנבורג. ביוזמתו של הנס תומה התקיימה התערוכה הראשונה של עבודותיו של זאוטר במוזיאון האמנות של קרלסרוהה. בשנות העשרים וילהלם זאוטר התחתן. וילהלם זאוטר יצר הרבה דיוקנאות, קטעי אמנות נוף ותמונות של חיילים במצבים שונים. הוא השתמש בטכניקת הציור וכן בציור תחריטים. ציורי המלחמה שלו משכו את תשומת ליבם של הנאצים. תמונותיו הוצגו בתערוכות שונות, כמו בתערוכת האמנות הרואית בברלין בשנת 1935, בתערוכת התרבות של מחוז באדן בשנת 1937, מספר פעמים בתערוכת האמנות הגרמנית הגדולה במינכן או בביאנלה בוונציה בשנת 1942. ציורי המלחמה שלו בתקופה זו פחות עגומים אך הרואיים יותר מיצירותיו הקודמות. המוזיאון הצבאי באדן בקרלסרוהה רכש כמה מעבודות של זאוטר, כמו גם אדולף היטלר ופריץ טוד. בשנת 1939 הוענק לווילהלם זאוטר פרס התרבות המחוזית. בשנת 1941 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות, בקרלסרוהה, הוא עבד שם עד 1945. מדיה וקבצים בנושא וילהלם זאוטר בוויקישיתוף Wilkendorf, Fritz: Der Kriegsmaler Wilhelm Sauter (The war painter Wilhelm Sauter), in: Ekkhart - Jahrbuch für den Oberrhein (Ekkhart – Almanac for the Upper Rhine area), Volume 24, G. Braun Publishing, Karlsruhe 1943, p. 26–37 Die Großen Deutsche Kunstausstellungen 1937 – 1944/45, www.gdk-research.de Staatliche Akademie der Bildenden Künste Karlsruhe, www.kunstakademie-karlsruhe.de ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וילהלם זאוטר".
ניק גלפוס

ניקולס 'ניק' גלפוס (באנגלית: Nicholas "Nick" Gehlfuss; נולד ב-21 בינואר 1985) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור ד"ר וויל הלסטד בסדרה "שיקגו MED"‏ (2015–2023). גלפוס נולד בקליבלנד, אוהיו וגדל שם בשכונה איטליה הקטנה (אנ') ובעיירה צ'סטרלנד (אנ'), אוהיו. יש לו שני אחים צעירים ממנו, וינסנט וג'יליאן. הוא בוגר תואר ראשון באמנויות ממכללת מריאטה (אנ') וסיים לימודי תואר שני באמנויות באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי (אנ'). בשנת 2014 היה לגלפוס תפקיד חוזר בעונה הרביעית של הדרמה הקומית "חסרי בושה". בשנת 2015 התארח בתפקיד ד"ר תומאס גאלן בדרמת האימה קצרת הימים של רשת NBC, "קונסטנטין" בפרק הלפני אחרון "מלאכים ושרים של חסד". מאוחר יותר באותה שנה, לוהק גלפוס לדרמה הרפואית של NBC, "שיקגו MED" בתפקיד ד"ר וויל הלסטד. הדמות בגילומו הופיעה לראשונה בדרמת המשטרה "שיקגו PD" ולאחר מכן, בדרמה "שיקגו FIRE". ב-13 במאי 2016 התחתן גלפוס עם אשת השיווק ליליאן מצודה. מדיה וקבצים בנושא ניק גלפוס בוויקישיתוף ניק גלפוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניק גלפוס, ברשת החברתית אינסטגרם ניק גלפוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניק גלפוס, באתר AllMovie (באנגלית) ניק גלפוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Dawidziak, Mark (22 בנובמבר 2016). "Cleveland native Nick Gehlfuss starring in NBC's 'Chicago Med'". cleveland.com. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2016. נבדק ב-22 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "'Shameless' alum Nick Gehlfuss joins 'Chicago P.D.'". ew.com. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Fowler, Matt (6 בפברואר 2015). "Constantine: "Angels and Ministers of Grace" Review". IGN. אורכב מ-המקור ב-19 ביולי 2016. נבדק ב-22 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Gelmann,Vlada (26 בינואר 2015). "Chicago P.D. Casts Shameless Vet as Halstead's Brother — and Med Doc". אורכב מ-המקור ב-19 באפריל 2015. נבדק ב-9 במאי 2015. {{cite web}}: (עזרה) Mizoguchi, Karen and Jeffrey Slonim (17 במאי 2016). "Surprise! Chicago Med Star Nick Gehlfuss Reveals Marriage to Lilian Matsuda". People. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2016. נבדק ב-22 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
בארלו (אי, איי שטלנד הדרומיים)

האי בארלו (באנגלית: Barlow Island) הוא אי קטן שאינו מכוסה קרח הממוקם למול החוף הצפוני של האי סמית' באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה. אורכו של האי 380 מטרים; רוחבו של האי 160 מטרים. שטחון של האי 52.8 דונמים (0.0528 קילומטרים רבועים). האי ממוקם 2.14 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מכף סמית'; 1.06 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מהאי אלפאוס; 2.42 קילומטרים צפונית - מזרחית מפסגת מאטוצ'ינה; 2.48 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת דליאן; ו-11.33 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת גרגורי. האי מופה על ידי סוקרים בריטיים 1957, על ידי צ'יליאנים בשנת 1962, על ידי ארגנטינים בשנת 1991, ועל ידי בולגרים בשנת 2009. האי נקרא על שמו של הפיזקאי והמתמטיקאי הבריטי פיטר בארלו (Peter Barlow). משלחת חקר משנת 1829 בפיקודו של קפטן הנרי פוסטר, קראה לכף בצידו המזרחי של האי סמית' בשם "כף בארלו". בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1951- 1952, מופה האי סמית' על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. במסגרת המיפוי התגלה כי פוסטר עשה טעות במיפוי, והכף אינה קיימת. ועל מנת לשמר את השם, נקרא האי בשם זה. האי בארלו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית האי בארלו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה האי בארלו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור האי, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix מפת אזור האי בארלו מזג אוויר נוכחי עדכני באי בארלו תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור באי בארלו נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור באי בארלו מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר המיפוי בוצע על ידי יחידת ההידרוגרפיה של הצי המלכותי הבריטי.
דוד יהלומי

דוד יהלומי הוא איש ניהול ישראלי. מכהן כמנכ"ל הקרן לעידוד ופיתוח ענף הבניה בישראל, אשר נוסדה על ידי התאחדות בוני הארץ והסתדרות עובדי הבניין והעץ. כיהן כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה החל בשנים 2020-2021, כיושב ראש הקרן לשמירת הניקיון ויו"ר הקרן למניעת זיהום ים במשרד להגנת הסביבה. הישגים בולטים במשרד להגנת הסביבה: ניהול 650 עובדים, ניהול תקציב שנתי שוטף בהיקף של 4 מיליארד ש״ח, ניהול הקרן לשמירת ניקיון בהיקף של 3.5 מיליארד ש״ח. יו"ר ועדת ההיגוי של אסטרטגיית הפסולת החדשה של ישראל, שהובילה חזון של הפרדה במקור, טיפול בפסולת האורגנית ומחזור בהיקף כספי של 6.5 מיליארד ש"ח. מאבק בתחנות כוח מזהמות שהוביל לביטול הקמת תחנות כוח לייצור חשמל בגז, בחינה ויישום הכללת הבקבוקים הגדולים בחוק הפקדון, הקמת ועדת מנכ"לים, במסגרת החלטת ממשלה, לפינוי מפרץ חיפה ממפעלים מזהמים פטרוכימיים עד שנת 2031. יו"ר ועדת מנכ"לים לדרכי ההתמודדות עם תרחישי אסון ימיים, פרסום תזכיר חוק האקלים לאיפוס פליטות הפחמן ומעבר ל-100% אנרגיות מתחדשות עד לשנת 2025. בילדותו גדל באור יהודה עד גיל 13, ולאחר מכן עבר לפנימיית הדסים עד גיל 18. שירת בצה"ל בפיקוד הנח"ל כקצין כ"א סדיר, קצין הדרכה וביקורת פיקודי, ושליש גדוד 903. תואר ראשון בחוג למדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת רייכמן. בשנת 2002 ייסד את פרויקט "נוער חושב מחר" (יחד עם איציק דבש וגילי מזן). פרויקט משותף לסוכנות היהודית, לאוניברסיטת רייכמן ולנציב הדורות הבאים בכנסת (דאז). התכנית כללה תחרות ארצית בקרב יותר מ־1,000 בתי ספר לכתיבת החזון של מדינת ישראל במאה ה-21. פרויקט רב-שנתי לקידום תרבות של חזון, חשיבה לקיימות ולאחריות חברתית. היה שליח מטעם הסוכנות היהודית בארצות הברית, ועסק בהדרכות בישראל במשלחות של ה- U.J.A. בשנים 2003–2004 שימש כמשנה למנכ"ל במיזם להב"ה במשרד האוצר ולאחר מכן בין השנים 2004–2009 שימש כיועץ אסטרטגי עסקי וניהולי בכיר במגזר הפרטי. בין השנים 2009–2018, במקביל להיותו מרצה בבית הספר הגבוה למנהל כספי לרשויות המקומיות בישראל, שימש כגזבר ברשות המקומית גדרה. היה שותף בהקמת תאגיד מים וביוב אזורי והיה חבר בתאגיד. במהלך 2019–2020 כיהן כראש המטה של השרה במשרד לשוויון חברתי וביוני 2020 מונה לתפקיד מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה. יהלומי גר ברמת השרון, אב ל-3 ילדים.
האי בארלו

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה הטריטוריה הבריטית האנטארקטית בארלו (אי, איי שטלנד הדרומיים) – אי באיי שטלנד הדרומיים, בטריטוריה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה קוריאה הדרומית בארלו (אי, קוריאה) – אי בקוריאה הדרומית ארצות הברית בארלו (אי, וושינגטון) – אי במדינת וושינגטון שבארצות הברית בארלו (אי, אלסקה) – אי במדינת אלסקה שבארצות הברית קנדה בארלו (אי, אונטריו) – אי בפרובינציית אונטריו שבקנדה בארלו (אי,מניטובה) – אי בפרובינציית מניטובה שבקנדה
טום ברוקו

טוֹם ברוקו (באנגלית: Tom Brokaw; נהגה: broʊkɔ) ובשמו המלא תומאס ג'ון ברוקאו (באנגלית: Thomas John Brokaw; נולד ב-6 בפברואר 1940) הוא סופר, עיתונאי ואיש טלוויזיה אמריקאי. במשך 22 שנים (1982–2004) היה ברוקו העורך הראשי של מהדורת חדשות הערב (אנ') הפופולרית של רשת NBC. ונמנה עם "שלושת הגדולים" ששלטו בחדשות בטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 ובראשית שנות האלפיים, לצד מתחריו פיטר ג'נינגס (ABC) ודן ראד'ר (CBS). בשנים האחרונות הוא משמש כתב מיוחד לחדשות NBC, מחבר ספרים ועובד על תוכניות תעודה. ב-22 בינואר 2021 הודיעה רשת NBC כי ברוקו יפרוש משירות פעיל ברשת לאחר 55 שנים ברציפות באותה רשת חדשות. ברוקו טבע את המונח "הדור הגדול ביותר" (The Greatest Generation) כשהתייחס לדור של האנשים שנולד וגדל בתקופת השפל הגדול (1929-1939) בארצות הברית ולחם או לקח חלק אקטיבי במלחמת העולם השנייה (1945-1939). מדיה וקבצים בנושא טום ברוקו בוויקישיתוף טום ברוקו, ברשת החברתית פייסבוק טום ברוקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טום ברוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נירפרסניה

נירפרסניה (בהונגרית: Nyírparasznya) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בנירפרסניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה. מדיה וקבצים בנושא נירפרסניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נירפרסניה (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודים מנירפרסניה שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
ויליאם הנרי הריסון מילר

ויליאם הנרי הריסון מילר (באנגלית: William Henry Harrison Miller;‏ 6 בספטמבר 1840 – 25 במאי 1917) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון. ויליאם מילר נולד בעיירה אוגוסטה שבמדינת ניו יורק. ב-1861 הוא סיים את לימודיו בקולג' המילטון. בעת לימודיו שם הוא היה חבר באחוות דלתא-אפסילון. הוא למד משפטים במשרדו של נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מוריסון וייט וב-1865 התקבל ללשכת עורכי הדין בפרו, אינדיאנה. מילר עסק בעריכת דין במשך זמן קצר בעיר זו וכן היה בוחן של בתי הספר של המחוז. בשנים 1884–1885 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של אינדיאנפוליס. במשך שנים רבות, ובמיוחד במהלך הבחירות לנשיאות של 1888, הוא היה יועץ הסתרים של בנג'מין הריסון. ב-1889, לאחר שנבחר לנשיאות, מינה הריסון את מילר כתובע הכללי של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא כיהן עד לתום נשיאותו של הריסון ב-1893. ויליאם הנרי הריסון מילר נפטר באינדיאנפוליס ב-25 במאי 1917 ונטמן בבית הקברות קראון היל שבעיר. מדיה וקבצים בנושא ויליאם הנרי הריסון מילר בוויקישיתוף ויליאם הנרי הריסון מילר באתר מחלקת המשפטים של ארצות הברית (באנגלית) ויליאם הנרי הריסון מילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Our History". Indianapolis Bar Association. "William H. H. Miller Dies". The Salt Lake Tribune. Indianapolis. May 26, 1917. p. 13.
אקריטופילפש

אקריטופילפש (בהונגרית: Ököritófülpös) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם באקריטופילפש נמצא מספר התושבים בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,971 ובשנת 2023 רק 1,728 תושבים. הכפר הוקם בשנת 1950 כאיחוד של שני כפרים פילפש (Fülpös) וסטמאראקריטו (Szatmárököritó) יהודים התיישבו בסטמאראקריטו לראשונה בסוף המאה ה-18. רובם עסקו ברוכלות ומלאכה. בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס של יהודי הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי (שסרב לקבל עליו את תקנות הקונגרס). לקהילה היו בית קברות יהודי ובית כנסת. רב העיירה היה הרב יחזקאל שרגא יונגרייז שנרצח באושוויץ. באפריל 1944, כחודש אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה הועברו היהודים לגטו מאטסלקה בו רוכזו כ-18,000 איש, הם הוחזקו בתנאי צפיפות ורעב ובמאי 1944 שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ. בתום מלחמה שרדו 22 מבני הקהילה. חמישה מהם חזרו לכפר, אך עזבו תוך זמן קצר. יהודים חיו בפילפש בתקופות זמן שונות, ויהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה. סאטמאראוקוריטו בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 400-401 סאטמאר-או'קו'ריטו, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 278. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) פילפש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 339. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) אתר האינטרנט הרשמי של אקריטופילפש (בהונגרית) מדיה וקבצים בנושא אקריטופילפש בוויקישיתוף "אקריטופילפש", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת סטמארקוריטו, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בסטמאראקריטו תיעוד יהודים מסטמאראקריטו שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 תיעוד יהודים מפילפש שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993