laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלגון

שַׁלְגּוֹן או שִׁלְגּוֹן (הידוע גם בשמו העממי אַרְטִיק) הוא מעדן גלידה על מקל. בדומה לו, קרחון ("קרטיב") הוא מעדן קרח על מקל (בדרך כלל בתוספת צבעי מאכל). השם העממי "ארטיק", המשמש בפי רבים כשם גנרי למוצר, הוא במקורו שם מותג של מפעל וחברה "ארטיק" שפעלה בישראל ושיווקה מותג שלגון נפוץ. המפעל בתורו נקרא על שם המפעל בבלגיה שממנו נרכש הידע לייצור שלגונים. השם ארטיק הוא שיבוש של המילה הלועזית arctic, שמתארת את חוג הקוטב הצפוני. נקרא עממית קרטיב (גם הוא במקור שם מותג) או ארטיק קרח, ובעבר אֶסְקִימוֹ. קיימים מקורות פופולריים המייחסים את ההמצאה לאמריקאי פרנק אפרסון, אך לכך אין ביסוס – וקיימות עדויות למעדן דמוי שלגון-קרח עוד במאה ה-19. גם אם אפרסון לא היה הראשון שייצר שלגוני קרח, הוא היה הראשון שניצל את ההמצאה לייצור תעשייתי ומסחרי של המעדן. הקרחון הראשון שיוצר והוגן על ידי פטנט יוצר בארצות הברית על ידי חברת Popsicle של אפרסון ב-1924. השם "פופסיקל" עודנו שם גנרי בארצות הברית לשלגוני קרח. שורשי השלגון ב"סנדוויצ'י גלידה" (גלידת קסטה), גלידה מצופה בשתי עוגיות. גלידות כאלו הופיעו במחצית השנייה של המאה ה-19 בניו יורק ובסן פרנסיסקו. בראשית שנות ה-20 החלו להופיע בארצות הברית מוצרי גלידה על מקל. אחד המוצרים הראשונים היה Good Humor, גלידה על מקל מצופה שוקולד שפיתח הארי ברט ב-1920. מוצר אחר שהופיע באותה תקופה היה ה-Eskimo Pie, שפיתח מהגר מדנמרק, כריסטיאן נלסון, שהוציא פטנט על המצאתו ב-1921 (תוקף הפטנט פג ב-1929). ה"אסקימו פיי" היו שלגונים בטעם וניל עם ציפוי שוקולד. כיום מיוצרים גם שלגונים שאינם מורכבים מגלידה (על בסיס שמנת) אלא מסורבה, חלב סויה, ללא סוכר (עם תוספת אספרטם) ועוד. בישראל נהנים שלגונים מפופולריות המתבטאת גם בתרבות הפופולרית: שם סדרת הסרטים אסקימו לימון מבוסס על שלגון (קרח) שהיה מקובל בשנות ה-50 של המאה ה-20. ב-1993 הופיע צביקה פיק בקדם אירוויזיון עם השיר "ארטיק קרטיב". פיק הגיע למקום השביעי, עם 34 נקודות. רמי פורטיס ושלומי ברכה יצרו ב-1998 את השיר "משאית פיננסית" המתאר את מסעותיו של שלמה ה"גזלן" (מוכר שלגונים מתוך רכב מסחרי), הפותח בסופו של השיר "מזנון דרכים על גבול ירדן" עם הפזמון "ארטיק-קרטיב, ארטיק-קרטיב, צועק בקול!" בספר "פיות הים" מאת ליימן פרנק באום, הקרחון מוצג בתור אחד המאכלים שמוגשים בארמונו של זוג, המכשף הרשע. דורון פישלר, ארטיק קרטיב, בפודקאסט "התשובה", 8 ביוני 2020 קרטיב קרח, באתר ישראל היום לפי הפוסט בבלוג של בן משפחה של בעלי המפעל
ארז כץ

ארז כץ (נולד ב-9 באפריל 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז, גובהו 1.93 מטרים. כץ גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, והחל משנת 1999 החל לשחק גם בקבוצה הבוגרת. בהיותו שחקן בית, הפך לאחד השחקנים המזוהים עם הקבוצה בראשית שנות האלפיים, וגם היה קפטן הקבוצה. בשנת 2004 זכה, כקפטן, להניף את גביע יול"ב. עם זאת, בסוף אותה שנה, החליט המאמן שרון דרוקר להתבסס על שחקני הקבוצה גיא קנטור ורביב לימונד, וכץ מצא את עצמו מחוץ לקבוצה. הוא חתם באליצור אשקלון, כעבור שנה עבר להפועל תל אביב, וכעבור שנה נוספת לבני השרון. בפברואר 2007 הדיחו כץ ובני השרון את מכבי תל אביב מגביע המדינה בשלב חצי הגמר, אך בהמשך הפסידו בגמר להפועל ירושלים. כץ היה חבר בנבחרות ישראל השונות. הוא זכה במקום השישי עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בשנת 1998, ובמקום השני עם נבחרת העתודה בשנת 2000. בשנת 2003 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת, ושימש כקפטן שלה במהלך מוקדמות אליפות אירופה, בשנת 2006. כץ היה רכז בעל אוריינטציה הגנתית. הוא נחשב לשחקן שנלחם על כל כדור, ועל כן במאזניו הסטטיסטיים בלטו חטיפות וריבאונדים רבים בכל משחק, לצד עבירות. כץ נישא ביוני 2012 ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל בעקבות פציעה קשה. בשנת 2013 החל לשמש כפרשן כדורסל, לצידו של השדר מאיר איינשטיין, בערוץ צ'רלטון. מדיה וקבצים בנושא ארז כץ בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א ריאיון עם ארז כץ שנערך לקראת משחק נגד הפועל ירושלים, עיתון תל אביב ארז כץ פורש מכדורסל, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2012
סמטקס

סמטקס (Semtex) הוא שמו המסחרי של חומר נפץ פלסטי לשימוש כללי שיוצר לראשונה על ידי "תעשיות זכוכית סמטין" (VCHZ Synthesia, לימים הפכה החברה ל-Explosia) מפרבר סמטין שבפרדוביצה, מזרח בוהמיה, צ'כוסלובקיה דאז. החומר משמש לפיצוצים בהנדסה אזרחית, לעבודות חציבה בסלע ולכמה שימושים צבאיים. חומר נפץ זה היה לפופולרי בקרב טרוריסטים בשל היותו קשה יחסית לגילוי ונוח להשגה. הסמטקס יעיל במיוחד לפיגועים במטוסים: כמות של 450 גרם יכולה להרוס מטוס שלם כפי שאירע במקרה של טיסת פאן אם 103. הסמטקס נחשף לראשונה במערב בעת חטיפת טיסת "סבנה" מבריסל ללוד. כאות לרצינות כוונותיהם, העבירו המחבלים שקית עם גוש חומר אדום-כתום בידי קברניט המטוס למשה דיין. זיהוי החומר כסמטקס אישש את יכולת המחבלים לפוצץ את המטוס על נוסעיו והביא להחשת מבצע החילוץ. גם בניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון נעשה שימוש בסמטקס. ישנם שני סוגים עיקריים של סמטקס: A המשמש לפיצוץ סלעים ו H (גם SE) המשמש לקישוי מתכות בהלם. הסמטקס הומצא ב-1966 על ידי הכימאי סטניסלב ברברה שעבד ב VCHZ Synthesia. החומר דומה לחומרי נפץ פלסטיים אחרים כמו C-4 שכך שניתן לעבדו בקלות לכל צורה, אך יתרונו הגדול הוא בהיותו פעיל בטווח טמפרטורות רחב מיתר חומרי הנפץ הפלסטיים ובעוצמתו. חומר הנפץ החדש יוצא בכמויות גדולות, במיוחד לממשלת צפון וייטנאם שהזמינה מעל 12 טון סמטקס. לקוח גדול אחר היה המשטר הלובי שקנה מעל 700 טונות סמטקס בין השנים 1975 ו-1981 באמצעות חברת "אומניפול" הצ'כית. חומר הנפץ הגיע גם לידיהן של קבוצות טרוריסטיות במזרח התיכון ול-IRA ו-INLA בצפון אירלנד. הייצוא נחלש לאחר שהחומר קנה לעצמו מוניטין מפוקפק כנשק טרור. בשנת 2001 יוצרו כבר רק 10 טונות לשנה, כמעט כולן לשימוש מקומי בלבד. החל משנת 2002 מפקחת ממשלת צ'כיה באופן הדוק על כל מכירותיה של חברת Explosia. בתגובה ללחץ בינלאומי שהופעל על היצרנית, היא החלה להוסיף אתילן גליקול דיניטרט כחומר מזהה לסמטקס, שיקל על איתורו במכשירים שמנתחים את הרכב האוויר לגילוי חומרי נפץ. היצרנית גם התאמצה להוריד את משך חיי המדף של הסמטקס ממשך של כעשרים שנה לכמה שנים בודדות, אך ללא הצלחה יתרה. ב-25 במאי 1997 התאבד בוהומיל סול, מדען שהיה מעורב בפיתוח הסמטקס, על ידי הצמדת מטען סמטקס לגופו ופיצוצו. הוא התאבד בגיל 63 במרכז מרפא בו טופל בשל בעיות דיכאון בעיר יסניק. 20 איש נפגעו בפיצוץ זה, מהם שישה באופן חמור. חומר הנפץ סמטקס זכה לאזכורים רבים בספרות, בקולנוע ובמשחקי המחשב בשל ה"הילה" שנקשרה לו כהרסני במיוחד וקשה לגילוי. נכון ל-2007 הסמטקס מיוצר בברנו, צ'כיה. מדיה וקבצים בנושא סמטקס בוויקישיתוף גילוי דעת של Explosia לגבי השימוש בשם "סמטקס" על ידי מדונה, באתר הרשמי של Explosia נתונים נוספים על סמטקס, באתר הרשמי של Explosia http://www.dimec.unige.it/PMAR/pages/download/papers/Costo2.pdf
PETN

PETN (פנטאריטריטול טטרניטרט או פנתריט, C(CH2ONO2)4) הוא אחד מחומרי הנפץ החזקים ביותר הידועים לאדם. מהירות הפיצוץ של PETN בדחיסות 1.7 גרם לסמ"ק היא כ-8,400 מטר לשנייה. החומר יוצר לראשונה על ידי הכימאים הגרמנים טולנס וויגנד. נרשם עליו פטנט של ממשלת גרמניה ב-1912, והוא היה בשימוש במלחמת העולם הראשונה. ה-PETN רגיש יותר לחום וחיכוך מאשר TNT או טטריל, ואינו משמש לעולם כמאיץ בפני עצמו. משתמשים ב-PETN כחלק מהתערובת ההודפת (אבק שרפה) בקליעים קטני קליבר, מרעומים למוקשים, ליבות לפתיל רועם ורכיב מרכזי בחומר הנפץ הפלסטי סמטקס. מטול ה"בזוקה" M9A1 האמריקאי בקוטר 60 מ"מ חומש בראש קרבי בן 227 גרם של פנטוליט (תערובת PETN ו-TNT), ויכל לחדור 127 מ"מ של פלדה. PETN הוא גם תרופה מרחיבת כלי דם לטיפול במחלות לב. PETN מיוצר בתגובת ניטרציה של פנטאריטריטול באמצעות תערובת מרוכזת של חומצה חנקתית וגפרתית. שיטת ICI המועדפת משתמשת בחומצה חנקתית טהורה בלבד, למניעת יצירת תוצרי לוואי גופרתיים בלתי יציבים ומסוכנים: C(CH2OH)4 + 4HNO3 → C(CH2ONO2)4 + 4H2O לפי פרסומים שונים חומר הנפץ שימש להתפוצצות זימוניות חזבאללה במהלך מלחמת חרבות ברזל. ב-22 בדצמבר 2001 ניסה הטרוריסט ריצ'רד ריד לפוצץ את טיסת אמריקן איירליינס 63 באמצעות מטען PETN שהסתיר בסוליות נעליו. ב־30 באפריל 2003 ביצעו שני מחבלים בריטים מוסלמים בשליחות החמאס את פיגוע ההתאבדות בפאב "מייק'ס פלייס" בטיילת בתל אביב. חלק מהמטען הכיל PETN שהוברח מרצועת עזה בתוך קוראן. ב-25 בדצמבר 2009 תכנן הטרוריסט עומר פארוק עבדול מוטלב לפוצץ את טיסת נורת'ווסט איירליינס 253 באמצעות מטען PETN שהוסתר בכיס מיוחד בתוך תחתוניו. בשני המקרים, הסתיימו ניסיונות הפיצוץ בהצתה בלבד. ב-19 באוקטובר 2010 ניסה ארגון הטרור אל-קאעידה לשלוח חבילות נפץ מתימן לבתי כנסת בשיקגו. החבילות התגלו באמצעות מידע מודיעיני סעודי במבצע שכלל את סוכנויות המודיעין של ארצות הברית ובריטניה. מדיה וקבצים בנושא PETN בוויקישיתוף PETN, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתקפת הביפרים בלבנון, התכנון, חומר הנפץ וההודעה שנשלחה, באתר כאן חדשות סוכנויות הידיעות, מטוס אזרחי ביצע נחיתת חירום לאחר שחומרי נפץ נמצאו בנעלו של נוסע, באתר ynet, 23 בדצמבר 2001 רויטרס, כתב אישום נגד ריצ'רד ריד, שניסה לפוצץ מטוס "אמריקן איירליינס", באתר ynet, 17 בינואר 2002 יצחק בן-חורין והסוכנויות, נכשל ניסיון פיגוע טרור בטיסה מהולנד לארה"ב, באתר ynet, 26 בדצמבר 2009 יצחק בן-חורין, שלב אחר שלב: כך סוכלה מזימת הטרור, באתר ynet, 30 באוקטובר 2010
מפרץ טאראנטו

מפרץ טאראנטו (באיטלקית: Golfo di Taranto; בלטינית: Sinus Tarentinus) הוא מפרץ בים היוני שבדרום איטליה. צורתו של המפרץ ריבועית כמעט, באורך ורוחב של 140 ק"מ. ממזרח הוא תחום בכף סנטה מריה דה לאוקה (פוליה – ה"עקב" של המגף האיטלקי), ובמערב בקולונה (קאפה לצינאום בקלבריה). שלושה מחוזות איטלקיים גובלים בו: פוליה, בזיליקטה וקלבריה. הנהרות החשובים שנשפכים למפרץ הם בסנטו, סיני ואגרי. הערים העיקריות לחוף המפרץ הן טאראנטו וגליפולי (אנ'). גם מושבות יווניות עתיקות נמצאו לחופיו. איטליה טוענת לבעלות מלאה על כל מימי מפרץ טאראנטו ולא מאפשרת הפלגת ספנות בין-לאומית בתחומיו. עמדה זו, הדומה לעמדת לוב לגבי מפרץ סידרה, אינה מקובלת על מספר מדינות אחרות כארצות הברית ובריטניה. במהלך מלחמת העולם השנייה נערך בעיר הנמל טאראנטו שבמפרץ קרב טאראנטו, אחד הקרבות הימיים המשפיעים ביותר בהיסטורית המלחמה הימית. בליל ה-11-12 בנובמבר 1940 הצי המלכותי הבריטי שיגר את המתקפה הימית הראשונה שלו שנעשתה על ידי כלי טיס בלבד. הבריטים תקפו את הצי האיטלקי שעגן באותה עת בטאראנטו, בעזרת כוח קטן של מפציצי טורפדו ששוגרו מנושאת המטוסים אילוסטריוס. תוצאות הקרב הראו שכוח קטן של מטוסים מסוגל להסב נזקים כבדים לאוניות מערכה. הקרב הראה בפעם הראשונה את כוחה האמיתי של נושאת המטוסים. מדיה וקבצים בנושא מפרץ טאראנטו בוויקישיתוף קראקו מפרץ טאראנטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אליפות העולם באתלטיקה

אליפות העולם באתלטיקה היא תחרות שמאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית (IAAF). התחרות היא אחת מתחרויות הספורט הגדולות בעולם, למרות שהיא קטנה בהשוואה לגביע העולם בכדורגל והמשחקים האולימפיים. במקור, האליפות התקיימה פעם בארבע שנים, אך החל מאליפות העולם ב-1991 הוחלט לקיים את התחרות פעם בשנתיים. הרעיון לקיים אליפות עולם באתלטיקה החל עוד הרבה לפני האליפות הראשונה ב-1983. בשנת 1913, הוחלט שאליפות העולם תהיה למעשה תחרויות האתלטיקה במשחקים האולימפיים וכך היה למשך כ-50 שנה. בשנות ה-60 החלו להתעורר רעיונות בקרב חברי האיגוד לייסוד אליפות עולם באתלטיקה, ועם השנים הרעיון הלך וצבר תאוצה. רק בשנת 1976 בישיבת האיגוד שהתקיימה בפוארטו ריקו הוחלט לקיים את אליפות העולם הראשונה ולהפריד אותה מהמשחקים האולימפיים. איגוד האתלטיקה העולמי קיבל שתי הצעות למכרז על אירוח אליפות העולם הראשונה, משטוטגרט (מערב גרמניה) ומהלסינקי (פינלנד). לבסוף הוחלט כי הלסינקי תארח את התחרויות באצטדיון האולימפי בעיר, שאירח גם את המשחקים האולימפיים ב-1952. עם השנים הלכה התחרות וגדלה. בשנת 1983 השתתפו כ-1,300 אתלטים מ-154 מדינות, וכעבור 20 שנה השתתפו באליפות שהתקיימה בפריז 1,907 אתלטים מ-203 מדינות, והאליפות שודרה ב-179 מדינות. השינויים התבטאו גם בתוספת של מקצועות שונים כדי לקדם את השוויון בין המינים. באליפות שנערכה ב-2005 הייתה רק תחרות אחת שנערכה למין אחד, תחרות הליכה למרחק 50 קילומטר לגברים. בנוסף היו שני הבדלים קבועים, קרב שבע לנשים וקרב 10 לגברים, וריצת 100 מטר משוכות לנשים וריצת 110 מטר משוכות לגברים. זוהי רשימת המקצועות שנוספו לאליפות במשך השנים: 1987, נוספו ריצת 10,000 מטר ותחרות הליכה 10 קילומטר לנשים. 1993, נוספה תחרות קפיצה משולשת לנשים. 1995, ריצת 5,000 מטר לנשים החליפה את ריצת 3,000 מטר. 1999, נוספות תחרויות יידוי פטיש וקפיצה במוט לנשים, תחרות הליכה 20 קילומטר החליפה את תחרות הליכה 10 קילומטר לנשים. 2005, נוספה ריצת 3,000 מטר מכשולים לנשים. 2017, נוספה תחרות הליכה 50 קילומטר לנשים. 2019, נוספה תחרות ריצת שליחים 4X400 מטר משולב (2 אתלטיות ו-2 אתלטים). 2022, תחרויות הליכה ל-35 קילומטר החליפו את תחרויות הליכה ל-50 קילומטר לנשים ולגברים. כולל אליפות העולם באתלטיקה 2019 גרמניה – כולל את גרמניה המערבית (1983–1990) וגרמניה (1990–ואילך) (מדליות וגמרים) לפני שנערכה אליפות העולם הראשונה נערכו שתי אליפויות קטנות כדי לקבוע את אלופי העולם במקצועות הלא אולימפיים. בשנת 1976 נערכה התחרות הראשונה במאלמה, כשנערכה אז רק תחרות של הליכה 50 קילומטר לגברים. התחרות השנייה, שהתקיימה בשנת 1980 בעיירה סיטארד שבהולנד, נערכו ריצת 3,000 מטר וריצת 400 מטר משוכות, שתיהן לנשים. אליפות העולם באתלטיקה באולם מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם באתלטיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפות העולם באתלטיקה (באנגלית) אליפויות העולם באתלטיקה באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית בתום האליפות סיימה ארצות הברית שוב כאלופה אבל לאחר מספר שנים נשללו ממנה 3 מדליות זהב, 3 כסף ו-1 ארד והיא דורגה לבסוף במקום שני
סן-דני (ראוניון)

סן-דני (בצרפתית: Saint-Denis) היא הבירה האדמיניסטרטיבית של ראוניון, שבאוקיינוס ההודי. זוהי העיר הגדולה ביותר באי ראוניון, ונכון לשנת 2019 גרו בה 158,810 תושבים, מתוכם 131,557 תושבים חיים בעיר עצמה, והשאר גרים בסנט מארי, עיירה קטנה שהיא פרבר של סן-דני. סן-דני הוקמה על ידי אטיין רניול בשנת 1669, ובשנת 1738 הוכרזה כבירת ראוניון. נמל התעופה הקרוב ביותר לעיר הוא נמל התעופה רולאן גארוס, שהוא גם נמל התעופה המרכזי של ראוניון. נסיך וייטנאם, באו ואנג, הוא יליד ותושב העיר. בעיר סן-דני שוכנת האוניברסיטה – "האוניברסיטה של האי ראוניון". צרפת מץ, צרפת צרפת ניס, צרפת אתר האינטרנט הרשמי של סן-דני סן-דני, ברשת החברתית פייסבוק סן-דני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סן-דני, ברשת החברתית אינסטגרם סן-דני, סרטונים בערוץ היוטיוב סן-דני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Populations légales 2019 − Commune de Saint-Denis (97411) | Insee, www.insee.fr Accueil, Université de La Réunion (ב־) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאראקום

קאראקום (בטורקמנית: Garagum; ברוסית: Каракумы; בתרגום לעברית: "חול שחור") הוא מדבר במרכז אסיה המהווה כשבעים אחוזים (350,000 קמ"ר) משטחה של טורקמניסטן. אוכלוסייתו דלילה ביותר - אדם אחד ל-6.5 קמ"ר. המדבר נמצא ממזרח לים הכספי, ימת אראל שוכנת לצפונו, נהר האמו דריה ומדבר קיזילקום מצפון מזרחו. לפני כשלושים מיליון שנה כיסה הים את כל אזור קאראקום. תהליכים אורגניים בדרום מישור טוראן הביאו לירידה הדרגתית של הים ובסופו של דבר להיעלמותו. בהמשך זרם נהר האמו דריה על פני קראקום, שינה את אפיקו מעת לעת והוביל כמויות גדולות של משקעי סחף (בעיקר חול וחרס). חולות קראקום מכילים כיום כ -40 מינרלים שונים שירדו מההרים מדרום-מזרח. נהרות המוגרב והטג'ן זורמים מהרי הינדו-כוש שמדרום אל תוך אגנים במדבר, ומספקים מים לקיום חקלאות זעירה. מגדלים כותנה בנאות המדבר לטג'ן ומארי. באחרונה מתפתח ענף הפקת הנפט והגז הטבעי בקאראקום. את המדבר חוצה תעלת ההשקיה השנייה הגדולה בעולם, תעלת קאראקום. בנייתה החלה ב-1954, במקביל למסילה הטרנס-כספית ואורכה הוא 1,375 קילומטרים. התעלה מוזנת ממי הנהר אמו דריה ומזרימה 13 קמ"ק מים בשנה, אך בשל בנייה קלוקלת היא סובלת מכך שכ-50% מהמים אובדים בדרך והמלחה בשל עליית מפלס מי התהום המלוחים. דרווזה מדיה וקבצים בנושא קאראקום בוויקישיתוף קאראקום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוניטין (חשבונאות)

מוניטין בחשבונאות הוא סך הנכסים הלא מזוהים (ששולם תמורתו). נכס לא מזוהה הוא נכס שאינו נובע מזכות חוזית או חוקית ואינו ניתן להפרדה. שווי המוניטין החשבונאי הוא ההפרש שבין השווי הנומינלי לבין הסכום ששולם בעדו. בניגוד למוניטין בכלכלה המוניטין בחשבונאות לא קיים כל עוד לא שולם בעדו סכום כלשהו. כך, לדוגמה, ייתכן מצב בו חברת תוכנה מחזיקה בבעלותה נכסים מוחשיים (כמו מחשבים שולחניים, שרתים, ציוד משרדי וכדומה), בערך כולל של מיליון ש"ח, בעוד שסך ערך השוק שלה (הכולל, בין היתר, סמלים, שמות מסחריים, הון אינטלקטואלי וכיוצא בזה, מעבר לנכסים המוחשיים) נאמד בעשרה מיליון ש"ח. אדם הרוכש את החברה ישלם, לפיכך, עשרה מיליון ש"ח עבור סך נכסי החברה, שמתוכם ניתן מיליון בלבד עבור נכסים מוחשיים והיתר עבור נכסים רוחניים, דהיינו - המוניטין. למוניטין ניתן ערך פיננסי כאשר חברה נמכרת במחיר הגבוה מסך ערך נכסיה המוחשיים. ההפרש שבין מחיר המכירה לערך סך הנכסים הוא בהגדרה המוניטין של החברה שנמכרה. על החברה הרוכשת להכיר במוניטין כנכס בדוחות הכספיים שלה ולהציג אותה בשורה נפרדת במאזן, בהתאם לשיטה החשבונאית הנוהגת עבור הפעולה של רכישת חברה. בעבר, עמדה בפני הפירמות בחירה בין שתי שיטות חשבונאיות אפשריות לרישום פעולת צירוף עסקים: השיטה החשבונאית עבור רכישה, כפי שהוסבר לעיל, ואיחוד עניין. שיטת איחוד עניין משלבת את ערך הספרים של הנכסים וההתחייבויות של שתי הפירמות, במטרה ליצור מאזן חדש. בצורה זו, לא ניתן היה להבחין בין החברה הרוכשת לבין החברה הנרכשת. שיטה זו גם לא רשמה את מחיר הרכישה ששילמה החברה בעסקה זו. פרסומה של 141 FAS אסר את השימוש בשיטה זו. מאז ה-1 בינואר 2005 הוחל, בנוסף, איסור להשתמש בשיטה זו תחת כללי הוועדה לתקנים בינלאומיים בחשבונאות (IASC). בעבר, שוערך ערך המוניטין של חברה על סמך קביעת ערך התחלתי והפחתת סכום בכל שנה על פני תקופה בת 40 שנה לכל היותר (כמובן, בהנחה שלא התרחשו אירועים מיוחדים המחייבים בחינה מחודשת של ערך הבסיס). כיום, לעומת זאת, נדרשות החברות לאמוד את הערך ההוגן של המוניטין על-פי שימוש בערך הנוכחי של תזרים מזומנים עתידי, ולהשוותו לערך הספרים (לרבות ערך הנכסים והמוניטין, פחות ההתחייבויות). אם הערך ההוגן המתקבל קטן מהערך הרשום בספרים, יש להפחית את ערך המוניטין כך שהערך ההוגן יהיה שווה לערך הספרים. ההפסד בהפחתה מדווח בשורה נפרדת בהצהרת ההכנסה, וערך המוניטין המותאם החדש מדווח בדוח המאזן. יצוין כי "פרמיית שליטה" (סכום הגבוה מהשווי ההוגן המשולם לשם השגת השליטה) היא גם מוניטין. הקניין הרוחני, באופן כללי, מהווה חלק מהמוניטין. פועל יוצא מכך הוא, שאחד הנכסים החשובים ביותר בחברות מבוססות-ידע אינו מופיע בדוחות המאזנים הרשמיים שלהן. בחברות מסוג זה, הקניין הרוחני הוא הגורם העיקרי המניב רווח, ולא המבנים או המזומנים המצויים ברשותן. כתוצאה מכך, עלולים דוחותיהן המאזניים שלהן ליצור אומדנים מטעים, המרתיעים משקיעים שאינם מודעים לערכן האמיתי. אולם, למטבע זו יש שני צדדים - קשה לאמוד נכס בלתי מוחשי מלכתחילה, והערכת יתר של הידע, המהווה חלק מהמוניטין, עלולה להוביל לקריסה טוטלית של ענפים שלמים, כפי שאירע, למשל, בבועת הדוט קום. כאשר חברה מצויה במצוקה, תחת איום של חדלות פירעון, נוהגים המשקיעים לנכות את המוניטין מכל החישובים לגבי השקעה אפשרית, מכיוון שסביר להניח ששווי המוניטין לא יבוא לידי ביטוי במכירה חוזרת. נכסי ידע מתי מוניטין הופך לדבר מוחשי, גלובס אסא ששון, "משבר מוניטין גורם לירידה של 25% משווי החברה", באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2015
מאזן בוחן

בהנהלת חשבונות, מאזן בּוֹחַן הוא גיליון עבודה שבו מפורטות היתרות של כל כרטיסי החשבון בספר החשבונות של ישות חשבונאית בעמודות של חובה וזכות. סיכום צד החובה במאזן בוחן יהיה שווה תמיד לסיכום צד הזכות. מאזן הבוחן או מאזן בוחן יתרות הוא גיליון עבודה הכולל את יתרות כל כרטיסי החשבון נכון למועד עריכת מאזן הבוחן. יתרות בחובה יהיו בטור החובה ויתרות בזכות יהיה בטור בזכות. דוגמה לטבלה משמאל. מאזן בוחן כזה יכול להיות גם תלת טורי. מאזן בוחן תנועות או מאזן תנועה. במאזן בוחן זה יהיו יתרות פתיחה, סך כל התנועות במשך התקופה ויתרות הסגירה. מאזן בוחן זה נועד לצורכי בקרה. דוגמה משמאל. מאזן בוחן תלת טורי משלב את מאזן בוחן יתרות ומאזן בוחן תנועות בגיליון עבודה אחד. המדובר בטבלה המרכזת את כל כרטיסי החשבון וסוכמת את יתרותיהן בתחילת התקופה ובסופה, וגם כוללת מאזן הבוחן את תנועות הזכות והחובה במהלך התקופה. לדוגמה, ראו טבלה משמאל. במאזן מסוג זה, על כל זוג טורי חובה וזכות להיות בעל סיכומים שווים. היתרות סגירה הם למעשה היתרות פתיחה, שהן היתרות סגירה של שנה קודמת בתוספות יתרות שהיו במהלך השנה. מאזן בוחן חולק לסעיפים מאזניים ותוצאתיים, סכום הסעיפים החובה והזכות שלהם חייב להיות שווה. ומכאן נגזר שמו מאזן, שזהו מאין משווה שצד החובה תמיד חייב להיות שווה לצד הזכות. מדיה וקבצים בנושא מאזן בוחן בוויקישיתוף
חוב אבוד

בתחום החשבונאות והמימון, חוב אבוד הוא החלק של החשבונות והשטרות שנתקבלו, כגון חשבון הלוואות וחשבון לקוחות חייבים, ואשר הפירמה אינה יכולה לגבות אותם. חוב אבוד נחשב בחשבונאות כהוצאה. על פי עקרון ההקבלה בתחום החשבונאות, על ההכנסות וההוצאות להרשם בזמן התרחשותם. כאשר מתבצעת מכירה על החשבון, ההכנסה נרשמת בחשבון חייבים. הואיל וקיים סיכון שהלקוח לא ישלם, יש לרשום את חשבון החייבים בערך מימוש נטו. החלק שהוערך כלא ניתן לגבייה מופרש בחשבון הוצאות בשם "הוצאות חובות אבודים". בסוף כל מחזור חשבונאי, יש לבצע התאמה זאת בחשבון - חיוב החייבים שאינו ניתן לגבייה כהוצאה. סוגים מסוימים של חובות אבודים נחשבים לבני-ניכוי. סעיף 166 של ה-Internal Revenue Code מתאר את התנאים שצריכים להתקיים על מנת להגיע לסטטוס אפשרות הניכוי. הקריטריונים לניכוי: על החוב להיות בתום לב חסר ערך בתקופת השנה החייבת במס כלומר, החוב מוגדר כחוב שנובע מקיומם של יחסי לווה-מלווה המבוססים על התחייבות תקיפה וניתנת לאכיפה לקבלת תשלום. על החוב הנידון להיות חסר ערך. ואולם, הבחנה זו מתחלקת אף היא לרמת יכולת הגבייה. יש לקבוע אם החוב הוא חסר ערך באופן חלקי או שמא חסר ערך לחלוטין. הסטטוס הראשון משמעו כי חלק מהחוב ניתן לגבייה בעתיד. מספר גורמים נלקחים בחשבון, כגון סטטוס פשיטת הרגל של בעל החוב, תנאי בריאות, סוג החוב (עסקי או לא עסקי) ומצב האשראי.
הורילקה

הוֹרִילקַה (באוקראינית: горілка; ברוסית: горилка ) היא וודקה אוקראינית. הורילקה מזוקקת לרוב מדגן, מתפוחי אדמה או מקליפותיהם. בשפה האוקראינית משמשת המילה גם לציון כהילים מזוקקים חזקים אחרים, כוויסקי. הורילקה המזוקקת באופן ביתי קרויה בשם "סמוהון" (Самого́н). הורילקה אוקראינית מסורתית בדרך כלל מתובלת ועזה יותר בטעמה מוודקה רוסית. כיום מיוצרת הורילקה באופן מסחרי, אך באופן מסורתי היא מיוצרת בבית במגוון סוגים: "נליבקה" ו"ספוטיקאץ'" מבוססי חליטת הפירות, "מלינבקה" העשויה מפטל, "טרטוחה" (תות שדה), "אגרוסיבקה", "טרניבקה" ו"קליניבקה" מפירות יער שונים, "שיפשיניק" מניצני וורדים, "זובריבקה", "וישניאק" (דובדבנים), "סליביאנקה" (שזיפים), "מורליבקה" (אפרסקים) וסוגים רבים נוספים. מין ידוע במיוחד של הורילקה הוא ה"פרצובקה", אשר מושרים בה פלפלים אדומים חריפים שלמים, המקנים לה טעם מאוד חריף. רוב סוגי ההורליקה מיושנים במשך שבועות עד מספר חודשים, עם הפרי המקנה להם טעם. לאחר מכן מסננים את הנוזל ומבקבקים אותו. ישנם אופני הכנה בהם מעמידים את הבקבוקים על גג הבית, לשם הלבנת המשקה בקרינת אולטרה סגול מהשמש. אחרים מוסיפים סירופ מתוק לתסיסה שנייה והפקת אלכוהול רב יותר. אופן מסורתי ומעניין של איטום כלי ההורילקה הוא אפייתה בכד חרס עם "מכסה" בצק, המכונה "זפיקנקה" או "פלנקה". ההורילקה היא המשקה החריף העממי בחתונות באוקראינה, מזרח סלובקיה ודרום פולין: הבו לנו הורילקה כדבעי, ולא מהסוג המתוחכם עם הצימוקים, או עם דברים אחרים ממין זה. הבו לנו הורילקה מהסוג הטהור ביותר, הבו לנו את משקה השדים שמשמח! — "טאראס בולבה", ניקולאי גוגול שורש המילה הוא בפועל הסלאבי "הוריטי" שמשמעותו "לבעור", בדומה לביטוי "יין שרף" היהודי ול"ברנדי" באנגלית. מדיה וקבצים בנושא הורילקה בוויקישיתוף
עמית ענבר (טניסאי)

עמית ענבר (נולד ב-15 בפברואר 1985) הוא טניסאי ישראלי שבשיאו (אוגוסט 2006) היה במקום ה-561 בסבב ה-ATP, אז במקום ה-6 מבין הישראלים בסבב. ענבר נולד למשפחה שעסקה בספורט בנוף הישראלי. סבא שלו, יוסף ענבר, היה יו״ר הוועד האולימפי בישראל ובעל תפקידי מפתח בוועד הפועל. אמא שלו, זיוה ענבר, שיחקה כדורסל בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. אבא שלו הביולוגי, אוברי קפלן, היה שחקן כדור מים שייצג את דרום אפריקה במכבייה בישראל בשנת 1961. ענבר החל את הקריירה הספורטיבית שלו בגיל צעיר, ועד גיל 14 עסק הן בטניס והן בכדורסל. לבסוף ביכר את הטניס על פני הכדורסל וזכה למספר הישגים, בהם אלוף ישראל לנוער בשנים 2001 ו-2003 וכן זימון לסגל נבחרת גביע הדייוויס בשנים 2006–2007. הוא היה מדורג 137 ביחידים ו-96 בזוגות בדירוג ה-ITF לנוער וזכה במדליית הכסף במכביה ה-17 בשנת 2005 בירושלים ובמדליות זהב (זוגות גברים עם סער סטיל) וארד (זוגות מעורבים) במכביה ה-19 בשנת 2013 בירושלים. ענבר שיחק טניס באוניברסיטת UCLA, בה הוא סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים. במסגרת האוניברסיטה שיחק בעונת 2008/9 זוגות עם הראל סרוגו, ויחד השלימו רצף של 0–15 וסיימו את העונה ללא הפסד. בדרך הובילו את UCLA לחצי הגמר ב-NCAA ולתואר PAC-10 היוקרתי. בעונת 2009/10 שיחק זוגות עם ניק מייסטר האמריקאי ויחד סיימו את השנה במקום העשירי בדירוג המכללות, תוך שהם משיגים את המעמד היוקרתי של ALL-AMERICAN ומובילים את UCLA לרבע הגמר בטורניר ה-NCAA. בשנת 2011 (שנת הסניור), ענבר נבחר להיות קפטן קבוצת הטניס של יוסיאלאיי והוביל את הקבוצה לשלב שמינית הגמר בטורניר ה-NCAA. משנת 2012–2013, לאחר הלימודים, עמית ענבר אימן טניס במספר קולג׳ים וביניהם גם בראון יוניברסיטי היוקרתית. בשנת 2013, ענבר התקבל ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת לה וורן בדרום קליפורניה ,שם הוא אימן את קבוצת טניס הנשים של האוניברסיטה. בשנת 2015, ענבר נכנס לעולם הנדל״ן. ענבר כיום עובד בחברה שמנפקת הלוואות על בנייני דירות וגם עוסק בניהול נדל״ן. הישגים: דורג בשיאו במקום ה 560 ביחידין בדירוג ה ATP ובמקום ה 607 לזוגות בדירוג ה ATP. אול אמריקן (יוסיאלאיי 2010) נבחר לשחקן ה MVP בקבוצת הטניס של יוסיאלאיי לשנת 2011 העפיל לשלב חצי הגמר (פיינל פור) עם יוסיאלאיי בטורניר ה NCAA אלוף הקונפרנס (פאק 10) בשנת 2009 אלוף תחרות פיוצ׳ר $10,000 בקוס, יוון בשנת 2006 כאשר הוא מנצח בגמר את חברו הישראלי, ישי חדש, בתוצאה 2:6 6:2 6:2 אלוף 4 תחרויות זוגות בפיוצ׳ר $10,000 (פעמיים בישראל עם כריס איטון ומיכאל אלגין, ופעמיים בסנגל עם אמיר ויינטרוב). מדיה וקבצים בנושא עמית ענבר בוויקישיתוף עמית ענבר, באתר ה-ATP עמית ענבר, באתר ה-ITF ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.