laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קונטקט (סרט)

קונטקט (באנגלית: Contact) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1997 בבימויו של רוברט זמקיס המבוסס על ספר בעל אותו השם מאת קרל סייגן, ובכיכובם של ג'ודי פוסטר ומתיו מקונוהיי. עלילת הסרט מתמקדת באסטרונומית ד"ר אלי ארוואיי (מגולמת על ידי ג'ודי פוסטר) אשר מנהלת את פרויקט "ארגוס" במצפה ארסיבו שבפוארטו ריקו בו נמצא טלסקופ המאזין לאותות רדיו המגיעים מהחלל במטרה לאתר מסר ברור מהחלל החיצון שיוכיח כי ישנם חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ (SETI). בתחילת הסרט הממשל האמריקני מנסה להפסיק את המימון של המרכז משום שבעיני הממשל מדובר בבזבוז של זמן ושל כספי הציבור. לבסוף התעשיין המיליארדר האקסצנטרי ס. ר. הדן (מגולם על ידי ג'ון הארט), מחליט לממן את הפרויקט ולאפשר לה להמשיך את המחקר במצפה שבניו מקסיקו. בהמשך ארוואיי קולטת מסר מסתורי המורכב מרצף של 26 מספרים ראשוניים שמקורו בסביבות הכוכב וגה, הנמצא במרחק 26 שנות אור מכדור הארץ. ניתוח נוסף של השדר המקורי מגלה כי השדר כולל גם מסר נוסף המכיל שרטוטים טכניים מפורטים לבניית מתקן מורכב ומסתורי שדומה לכלי תחבורה מתקדם המכיל מקום לנוסע אחד. בעקבות הגילוי, הפרויקט מושם תחת אבטחה כבדה וזוכה לחשיפה תקשורתית עצומה ועניין רב ברחבי העולם. בהמשך הקהילה הבינלאומית מממנת את הבנייה של המתקן המסתורי בנמל החלל קייפ קנוורל. במקביל, פאנל בינלאומי בוחר בעשרה מועמדים אפשריים שעשויים לטוס במכונה, בהם ארוואיי. בסופו של דבר, הפאנל בוחר בדייוויד דרומלין, מנהלה לשעבר של ארוואיי. ביום השיגור, קנאי דתי נוצרי (מגולם על ידי ג'ייק בוסי) מצליח להשמיד את המתקן בפיגוע התאבדות אשר במהלכו נהרג דרומלין שנבחר לטוס במכונה. אף על פי כן, זמן קצר לאחר מכן נחשף כי המיליארדר ס. ר. הדן הקים בחשאי מתקן נוסף וזהה לזה שהושמד, באי הוקאידו שביפן, בשיתוף עם הרשויות ביפן והממשל האמריקני. ארוואיי נבחרת הפעם להיות זו שתטוס באמצעותו לחלל החיצון. ארוואיי, אשר לובשת מכשירי הקלטה שונים, נכנסת למתקן שמשגר אותה דרך חור תולעת, לכוכב וגה, שבו היא שומעת את החוצנים ששלחו את המסר. לאחר מכן ארוואיי מתעלפת ומוצאת עצמה בהמשך על רצפת המתקן. עם שובה לכדור הארץ, ארוואיי מגלה כי בעוד שחלפו 18 שעות בעת שהיא שהתה בחלל, בכדור הארץ חלפו רק שתי שניות, וכי מכשירי ההקלטה שלה הכילו רק רעש סטטי, ככל הנראה משום שנפגמו בשל תופעה כלשהי שנגרמה בעת המסע במתקן המסתורי. בשל כך, על אף שהיא נסעה ברחבי הגלקסיה ועל אף שפגשה בחוצנים, היא אינה מסוגלת להוכיח זאת לעולם. בהמשך נערכת ועדה בקונגרס המנסה לקבוע אם מדובר במתיחה משוכללת ויקרה שתוכננה בקפידה על ידי הדן, אשר בינתיים נפטר. כמו כן, רבים בציבור מאשימים את ארוואיי כשותפה בתרמית. לבסוף מתגלה כי מכשירי ההקלטה של ארוואיי הכילו לא רק שתי שניות של רעש סטטי אלא 18 שעות של רעש סטטי, אך מידע זה לא פורסם. ג'ודי פוסטר - בתפקיד ד"ר אלינור "אלי" ארוואיי מתיו מקונוהיי - בתפקיד ג'וס פאלמר ג'יימס וודס - בתפקיד מייקל קיץ טום סקריט - בתפקיד דייוויד דרומלין ויליאם פיקנר - בתפקיד קנט קלארק ג'ון הרט - בתפקיד ס. ר. הדן אנג'לה באסט - בתפקיד רייצ'ל קונסטנטין דוד מורס - בתפקיד תיאודור ארוואיי ג'נה מאלון - בתפקיד "אלי" ארוואיי בילדותה רוב לאו - בתפקיד ריצ'רד ראנק מדיה וקבצים בנושא קונטקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונטקט (באנגלית) "קונטקט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קונטקט", באתר נטפליקס "קונטקט", באתר AllMovie (באנגלית) "קונטקט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קונטקט", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קונטקט", באתר Metacritic (באנגלית) "קונטקט", באתר אידיבי "קונטקט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קונטקט, קדימון הסרט באתר יוטיוב
האריה והעכבר

האריה והעכבר הוא אחד ממשלי איזופוס, מספר 146 באינדקס פרי. בגרסה הראשונית של הסיפור, אריה מאיים על עכבר שהעיר אותו. העכבר מבקש את סליחתו ומציין את העובדה כי הוא אינו טרף ראוי ולא יעניק כל כבוד לאריה. האריה משתכנע ומשחרר את העכבר לחופשי. מאוחר יותר, האריה נתפס ברשת ציידים, העכבר שומע את שאגותיו ומגיע לשחרר אותו על ידי כרסום חבליו. בגרסאות שונות של הסיפור, לאחר שהאריה משחרר את העכבר, הוא מבטיח להחזיר לו טובה, והאריה כל כך משועשע מהעניין ומשחרר את העכבר לחופשי. כשהעכבר שב ומקיים את הבטחתו מתחזק המסר של חשיבות החזרת הטובה וקיום הבטחה. מוסר ההשכל של הסיפור הוא שרחמים מביאים בצידם שכר. ושאין להסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו. העכבר, על אף קטנותו, הצליח להציל את חייו של האריה הגדול והחזק, בתמורה לכך שהאריה חס על חייו. הסיפור גם מחזק את זה שלכל אחד יש תועלת, אתה לא יכול להיות קטן מדי מכדי להועיל, ולכל אחד יש את היתרונות שלו. המשורר הסקוטי רוברט הנריסון (Robert Henryson) כתב גרסה שכלולה בספרי המעשיות שהוציא בשנת 1480 המרחיבה את הטיעון כי העכבר מייצג מספר נושאים העוסקים בדין, פוליטיקה וצדק. השיר מורכב מ-43 בתים בני שבע שורות. 12 הבתים הראשונים מתייחסים לפגישה עם איזופוס בחלום. וששת הבתים בסיומו מתארים את המוסריות בסיפור. המשל המורחב מופיע בבתים 13-36. המשורר הצרפתי מהמאה ה-16 קלמאן מארו, מספר גרסה נוספת נרחבת של הסיפור שפורסמה לראשונה בספרו "Épitre à son ami Lyon Jamet" (מכתב לחברו ליון) בשנת 1534. זהו חיקוי של אגרות המשורר הלטיני הורטיוס, בהם פנה לחבריו לעיתים קרובות, תוך החלת תמות, בדומה למשלי איזופוס, למצבים שהם נתקלים בהם. במקרה הזה, המשורר מארו היה כלוא והוא מתחנן בפני חברו לעזור לו להשתחרר. ז'אן דה לה פונטן כלל גרסה תמציתית של הסיפור באגדותיו שיצאו בשנת 1668. המשל היה אהוב על אמנים ופסלים שהרבו להשתמש בו במגוון מדיומים. הצייר הפלמי פרנס סניידרס (Frans Snyders) היה אחראי על לפחות שתי גרסאות. אחת מהן עברה תיקון לבקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, כדי להדגיש את העכבר שהיה כמעט בלתי נראה. בשנת 1973 הציור עבר שחזור וההדגשה הוסרה ולאחר מכן הוא נתלה באולם הגדול בארמון וסטמינסטר. במאה ה-19 הקריקטוריסט הפוליטי ג'ון דויל ביצע התאמה של המשל לאחת מסדרות ההדפסים החודשיות שלו בפברואר 1844. בקריקטורה, ה"עכבר" המכרסם ברשת הוא ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון, אשר שכנע את בית הלורדים לשחרר את ה"אריה" דניאל או'קונל ממאסר שנגרם מכיוון שניסה לבטל את חוק האיחוד של 1800. שלמה המלך והדבורה איורים למעשיית האריה והעכבר בין המאות ה-15 וה-20, באתר פליקר מעשיית האריה והעכבר, (בלטינית) גרסתו של ז'אן דה לה פונטן (באנגלית) צלחת עם איור "האריה והעכבר" (באנגלית) קריקטורה
דון סטארק

דונלד "דון" סטארק (באנגלית: Donald "Don" Stark; נולד ב-5 ביולי 1954) הוא מפיק ושחקן יהודי-אמריקאי. ידוע בשל תפקידו כבוב פינסיוטי, אביה של דונה בסדרה "מופע שנות ה-70". סטארק נולד בניו יורק שבארצות הברית. הוריו הם נייט סטארק, בורסקאי ומנהל חנות ממוצא איטלקי, והארייט, עקרת בית יהודייה ממוצא גרמני. לו אח אחד, פרנק, ושתי אחיות, אניטה וברברה. סטארק סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קליבלנד שבקליפורניה בשנת 1972. בזמן ששהה שם, בנוסף להיותו שחקן פוטבול, נבחר למספר תפקידים ראשיים בתאטרונים המקומיים של לוס אנג'לס. כמו כן שיחק בתפקיד הראשי במחזה של שייקספיר, אותלו, שזיכה אותו בפרסים מקומיים. לסטארק יש רקע עשיר בריקודים, פיתוח גוף וכן ידע עשיר באמנות לחימה. ככל הנראה, תפקידו הגדול ביותר של סטארק הוא בוב פינסיוטי, אביה של דונה בסדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70". בנוסף, גילם מספר תפקידים קטנים בסדרות כגון "תרגיע", "הבולשת", וכן שיחק בסרטים "מסע בין כוכבים 8: המפגש" ו"קפה סוסייטי". בנוסף השתתף בפרק של הסדרה "CSI". בסדרת הטלוויזיה "היפה והחיה" השתתף כאחד החוטפים של קתרין, ששמרו אותה בסנטרל פארק, היכן שוינס (החיה) מצא אותה וטיפל בה. בשנת 2013 החל לגלם את אוסקר בסדרת הדרמה "על המגרש" ברשת VH1 למשך שלוש עונות, בכיכובו של דין קיין. בשנת 2015 שיחק בסרט הדרמה "אור בטוח" את דמותו של ג'ק קמפבל, לצד אוון פיטרס. סטארק הפיק מספר סדרות טלוויזיה קטנות. אולם, הוא השתתף כמפיק שותף של הסדרה "חברים" בין השנים 1998–2000. סטארק מאמן את נבחרת הכדור בסיס שבה משחקת בתו. הוא נישא לג'ולי סטארק ולשניים שתי בנות. לאחר מספר שנים התגרשו. דון סטארק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קדימה (שיר)

קדימה או דגל אדום (ברוסית: Авиамарш) הוא שיר רוסי שתורגם לעברית על ידי מתרגם לא ידוע. נכתב בשנת 1923 על ידי יולי חאייט (הלחנה) ופאבל גרמן (מילים). בשנת 1933 הוא התקבל כהמנון של חיל האוויר הסובייטי. השיר קורא להתגייסות העובדים: חקלאים ופועלי תעשייה, ברוח התעמולה הסובייטית, תחת סמלה הבינלאומי של המהפכה הקומוניסטית: הדגל האדום. ביישוב היהודי בארץ ישראל נהגו לשיר אותו בעברית חוגים אוהדי ברית המועצות, כגון בקיבוצי "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר", וגם חוברה לו גרסה היתולית עממית. מידע על היצירה "קדימה" באתר מיוזיק בריינז "קדימה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "קדימה" והאזנה לו באתר זמרשת ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין חושניה

עֵין חוּשְׁנִיָה הוא קבוצת נביעות כקילומטר מזרחית לכפר חושניה הנטוש. המעיינות נובעים במספר נקודות על פני שטח של כחצי קמ"ר, הנביעה המרכזית נמצאת בגובה 790 מטר וספיקת המים הממוצעת בה הוא 15 מ"ק לשעה. עד לשנת 1986 מי המעיין נשאבו על ידי חברת מקורות, ושימשו כחלק ממי השתייה של היישוב קשת, כיום מימיו של המעיין זורמים מערבה לכיוון אגן נחל יהודיה. מעיינות עין חושניה נמצאים בתחומי שמורת הטבע אירוס חושניה. דרור גלעד והלל גלזמן, סקר מעיינות צפון ישראל - דו"ח מס' 1: רמת הגולן, משרד החקלאות, ירושלים, 1991.
משחק הכיסאות

משחק הכיסאות (נקרא גם כיסאות מוזיקליים) הוא משחק ילדים ידוע. במרכז אזור המשחק מונחים כיסאות שמספרם קטן באחד ממספר המשתתפים. הכיסאות מסודרים בשורה, כך שפני כל כיסא הוא בכיוון ההפוך מזה שלצידו, או מסודרים באליפסה כשגבותיהם פונים זה לזה. במהלך כל תור מושמעת מוזיקה וכל זמן שהיא מושמעת, מסתובבים המשתתפים סביב הכיסאות, אך אסור להם להתיישב עליהם. עם הפסקת המנגינה על כל משתתף לתפוס במהירות כיסא להתיישב עליו. המפסיד בכל סיבוב הוא זה שנותר ללא כיסא. לפני כל סיבוב מוציאים כיסא נוסף. השלב האחרון במשחק הוא התמודדות בין שני משתתפים על הכיסא האחרון והמנצח הוא זה שמצליח לתפוס אותו. בספר-הקומיקס "אסטריקס הגאלי" הוסבר כי זהו משחק רומאי עתיק. חבורת חיילים רומאים שיחקה בו על-מנת לבחור את זה שירגל בכפר-הגאלי למען מטרת פיענוח סוד כוחם של תושביו. את ההוראה הם קיבלו ממפקדם, פנדימדומוס סרדיוטוס לאחר שאיש מביניהם לא נרתם למשימת הריגול. בגרמנית נקרא המשחק "מסע לירושלים". מקור השם לא ברור, אך יש המשערים כי הוא קשור למסעות הצלב לארץ הקודש או למקום המועט באניות המעפילים הציונים לישראל. הרוח נושבת על... מדיה וקבצים בנושא משחק הכיסאות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד רייט (מוזיקאי)

ריצ'רד ויליאם "ריק" רייט (באנגלית: Richard William "Rick" Wright;‏ 28 ביולי 1943 – 15 בספטמבר 2008) היה הקלידן של להקת פינק פלויד. רייט היה אחד ממייסדי הלהקה ב-1965 וכן חבר בגלגולה הקודם, סיגמה 6, ותרם תרומה משמעותית ליצירות של הלהקה, ובמיוחד ליצירות ארוכות כמו "Echoes" ו-"Shine On You Crazy Diamond". תרומותיו הפופולריות ביותר מבחינה מסחרית היו "The Great Gig in the Sky" ו-"Us and Them" מתוך האלבום "The Dark Side of the Moon". בזמן הקלטות האלבום "The Wall", סולק רייט מהלהקה על ידי רוג'ר ווטרס עקב הידרדרות יחסיהם, ויש האומרים שגם בגלל התמכרותו של רייט לקוקאין. רייט התמודד באותה תקופה עם בעיות בחייו האישיים, ובמיוחד הגירושים מאשתו. בהופעות החיות שקידמו את האלבום ב-1980 וב-1981, הוא הועסק כנגן שכיר בלבד. למרבה האירוניה, הוא היה חבר הלהקה היחיד שהרוויח כסף מההופעות, שכן הוצאות ההפקה עלו על ההכנסות, ואת ההפסדים נאלצו לכסות חברי הלהקה האחרים מכיסם. רייט השתתף בעבודה על האלבום "A Momentary Lapse of Reason" למרות שעדיין לא הצטרף מחדש ללהקה באופן רשמי. הוא הוחזר ללהקה כחבר רשמי לקראת הוצאת האלבום "Delicate Sound of Thunder" שיצא בסיבוב ההופעות לאחר מכן. באלבום "The Division Bell", הוא השתתף בכתיבת חמישה מהשירים ושר את השיר "Wearing the Inside Out". האלבום היחיד של פינק פלויד בו אינו מופיע הוא "The Final Cut". ביולי 2005 התאחדו רייט, גילמור, ניק מייסון ורוג'ר ווטרס (שהצטרף לשאר חברי הלהקה לראשונה לאחר 24 שנים), להופעה של ארבעה שירים במופע הלייב 8 בלונדון. ב-15 בספטמבר 2008 נפטר רייט לאחר מאבק של שנים במחלת הסרטן בגיל 65. 1978 - Wet Dream Broken China - 1996 מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד רייט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד רייט (באנגלית) ריצ'רד רייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד רייט, באתר AllMusic (באנגלית) ריצ'רד רייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד רייט, באתר Discogs (באנגלית) ריצ'רד רייט, באתר Songkick (באנגלית) ריצ'רד רייט, באתר Genius ריצ'רד רייט, באתר SecondHandSongs אבי אהרון, ריק רייט, באתר אימגו מת קלידן פינק פלויד ריצ'רד רייט, באתר ynet, 15 בספטמבר 2008 גיא בניוביץ', הגיג הגדול בשמיים נפתח, באתר ynet, 16 בספטמבר 2008 ריצ'רד רייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Floyd founder Wright dies at 65, באתר חדשות BBC,‏ 16 בספטמבר 2008
יצחק אשר אלישיב

יצחק אשר אלישיב (1871, תרל"א, סלוצק, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 23 באפריל 1955, תל אביב) היה פעיל ציוני ברוסיה ומו"ל עברי. יצחק אשר אלישיב נולד בסוף שנת תרל"א (1871) בעיירה סלוּצְק שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנם של טִילֶה, בעלת חנות מסחר, ומאיר אלישיב, קרובו של איזידור אלישיב ("בעל-מחשבות"). בגיל צעיר עזב את העיירה ונסע לעיר ורשה. שם הצטרף לחובבי ציון והיה לחבר אחוות "בני משה". נשלח כציר לקונגרסים הציוניים ה-4, ה-8, ה-9 וה-11. בוורשה היה ממייסדי ההוצאה העברית "אחיאסף" ומנהלה בשנים 1901–1903, וכן ממייסדי היומון העברי "הצופה" (1903–1905) והמו"ל והמנהל שלו. בהמשך עבר אלישיב להתגורר בלודז', שם ייסד את סניף אגודת "חובבי שפת עבר" והיה יושב-ראשו, וכן היה סגן יו"ר האגודה הספרותית-מוזיקלית הציונית "הזמיר". לפני מלחמת העולם הראשונה עבר למוסקבה, שם היה חבר הוועד הציוני, חבר ועד "תרבות" וחבר מרכז ציוני רוסיה. ביתו, בכל אחת מהערים, היה בית ועד לצעירי הציונות. בשנת תרצ"א 1930 עלה לארץ ישראל, לאחר שקיבל אישור מהשלטונות, בנה את הבית במזא"ה 27, תל אביב בעזרת האדריכל יוסף ברלין והמהנדס סעדיה גולדברג. בשנותיו האחרונות חי בצנעה בביתו שברחוב מזא"ה 27 בתל אביב. אלישיב נפטר בביתו באביב 1955, נשכח, בתום מחלה ממושכת. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. "יצחק אלישיב", בתוך: שמשון נחמני, נחום חיניץ (עורכים), פנקס סלוצק ובנותיה: אורצ’יה, הורקי, הלוסק , ניו יורק; תל אביב: הוצאת ועד ספר, תשכ"ב, עמ' 178 (ספר יזכור לקהילת סלוצק, בספריית העיר ניו יורק) יצחק אשר אלישיב, דבר, 24 באפריל 1955 (עם פטירתו) מיכאל אסף, צבי בראט, אשר יצחק אלישיב, דבר, 24 במאי 1955 יצחק אשר אלישיב באתר GRAVEZ
עומר ורד

עומר ורד (נולד ב-25 בינואר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני. ורד החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב כשהיה בן 6. בשנת 2009 הושאל לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן הושאל להפועל חיפה. ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון הפועל חיפה 1–0 על הפועל תל אביב. לקראת עונת 2011/2012 חזר למכבי תל אביב, ושותף במרבית משחקי הקבוצה בעונה זו, בהם משחקיה במסגרות אירופאיות, ואף כבש שער במשחק הליגה האירופית מול דינמו קייב. בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות תחת המאמן אוסקר גארסיה, אך ורד מיעט לשחק והשתתף רק ב-9 משחקי ליגה. בתום עונה זו עזב את הקבוצה לאחר שחוזהו הסתיים. בדצמבר 2013 חתם ורד בבני יהודה תל אביב בהשאלה עד לסיום העונה, אך סיועו לא הספיק להציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית. ביוני 2014 הושאל שוב להפועל חיפה. ביולי 2015 שוחרר ורד ממכבי תל אביב וחתם על חוזה לעונת אחת במכבי נתניה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית. בספטמבר 2016 חתם לשנתיים בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, ובתום עונת 2017/2018 עזב את המועדון. ביוני 2018 חתם ורד לשנתיים בהפועל רעננה, אך במדיה ערך רק ארבע הופעות בליגת העל, ובינואר 2019 חזר להפועל פתח תקווה. עד תום עונת 2018/2019 ערך במדי הקבוצה 17 הופעות בליגה הלאומית, עזר לה להינצל מירידה לליגה השלישית ובסופה עזב את המועדון. ב-11 בנובמבר 2019 חתם ורד בהפועל כפר שלם מליגה א'. בינואר 2020 הכריז על פרישה ממשחק פעיל. ורד בוגר תיכון אליאנס תל אביב בהצטיינות, במגמות כימיה וצרפתית. בשנת 2017 השלים תואר במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2019 השלים תואר שני בניהול ספורט באקדמיה של ריאל מדריד (Univesrdiad Europea Real Madrid), והחל לימודים לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה. ביולי 2023 השלים את לימודיו במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה. מכבי תל אביב אליפות: 2012/2013 עומר ורד, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עומר ורד, באתר Transfermarkt עומר ורד, באתר FootballDatabase.eu יונתן הללי, הפועל חיפה: עומר ורד יצטרף לאימון הפתיחה, באתר nrg‏, 30 ביוני 2010 ליאור טימור, ‏הפרח של מכבי ת"א באגף ימין: ורד מלבלב בצהוב, באתר ONE‏, 25 באוגוסט 2011 דורון בן דור, ‏עומר ורד יחזור למכבי, אלקיים או קוז'וק יגיעו, באתר ONE‏, 15 במאי 2011 רז אמיר, ‏עומר ורד חתם בבני יהודה עד לסיום העונה, באתר ONE‏, 18 בדצמבר 2013 טוהר חלפון, רכבת החתמות בנתניה: אמיה טגה,סבע ועומר ורד חתמו, באתר נתניה און ליין, ‏2015-07-05 עומר ורד נפרד: "עצוב לי על המצב בהפועל, לא הפרישו לי פנסיה מהיום הראשון", באתר מלאבס פתח תקווה, ‏2018-06-26 אורי קידר, עומר ורד החליט לעזוב את הפועל פ"ת: "הופתעתי מדברים שנאמרו לי", באתר mynet‏ פתח תקוה, 22 במאי 2019 - גולר פרסום ראשון: עומר ורד חתם בהפועל כפר שלם, באתר goler1.co.il פודקאסט הזווית, פרק #147 – ראיון פרישה (מארחים את עומר ורד), באתר הזווית, ‏2020-01-12 עירד צפריר, "דודו אמר לי 'אתה נראה בדיכאון, כחוש. ככה לא אשלח אותך לאף קבוצה'", באתר הארץ, 23 באוקטובר 2013
יצורים שמימיים

יצורים שמימיים (במקור: Heavenly Creatures) הוא סרט דרמה פסיכולוגית ביוגרפית מניו זילנד משנת 1994 המבוסס על מעשה רצח אמיתי שהסעיר את ניו זילנד בשנות ה-50 של המאה ה-20 (אנ'). הסרט בוים על ידי פיטר ג'קסון אותו גם כתב לצידה של פראן וולש ומככבות בו מלאני לינסקי וקייט וינסלט. עלילת הסרט אשר מתרחשת בשנות ה-50 של המאה ה-20 בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, מתמקדת בשתי נערות, פולין פארקר בת ה-16 וג'ולייט היולם בת ה-15 אשר מכירות בבית הספר. הידידות ביניהן הופכת לסיפור אהבה אובססיבי כאשר השתיים מסתגרות בתוך עצמן ויוצרות עולם קסום ופנטסטי משלהן. המשפחות שלהן מחליטות לנסות ולמנוע מהן להמשיך ולהיפגש, כאשר הוריה של פולין מנסים לשלוח את בתם ללמוד באזור אחר. בעקבות כך, בסופו של דבר הן מחליטות לרצוח את אמה של פולין על מנת שיוכלו להיות יחד. מלאני לינסקי - בתפקיד פולין פארקר קייט וינסלט - בתפקיד ג'ולייט היולם (אן פרי) שרה פירסי - בתפקיד הונורה ריפר פארקר דיאנה קנט - בתפקיד הילדה היולם קלייב מריסון - בתפקיד ד"ר הנרי היולם סיימון או'קונור - בתפקיד הרברט ריפר ג'ד ברופי - בתפקיד ג'ון ("ניקולס") פיטר אליוט - בתפקיד ביל פרי גילברט גולדי - בתפקיד ד"ר בנט "יצורים שמימיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יצורים שמימיים", באתר נטפליקס "יצורים שמימיים", באתר AllMovie (באנגלית) "יצורים שמימיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יצורים שמימיים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יצורים שמימיים", באתר אידיבי "יצורים שמימיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יצורים שמימיים, קדימון הסרט באתר יוטיוב
שירחן

שירחן (במקור: שיר-קאן; באנגלית: Shere Khan) הוא דמות בדיונית בספרו של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני". שירחן הוא טיגריס והנבל הראשי בספר. שירחן הוא טיגריס בנגלי מרושע ואכזרי שמתגורר בג'ונגלים העבותים של מרכז הודו ורוצה להשתלט על הטריטוריה של להקת הזאבים המתגוררת אף היא שם ולהנהיג את הזאבים במקום אקילה הזאב הזקן. כשהילד היתום מוגלי מאבד את הוריו, שני זאבים מגדלים אותו, ושירחן רוצה להרוג את מוגלי בנוסף לרצונו להשתלט על להקת הזאבים. דמותו של שירחן הופיעה בגרסת האנימציה הרוסית "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967. בהמשך דמותו הופיעה בעיבוד האנימציה של דיסני לספר בדיבובו של ג'ורג' סנדרס ובשנת 2003 בסרט ההמשך בדיבובו של טוני ג'יי. דמותו של שירחן הופיעה גם בסדרות הנפשה של דיסני כמו: "עולם סחרחר" בתפקיד טייקון עשיר (גם שם בדיבוב טוני ג'יי), ב"גורי הג'ונגל" ו"בית העכבר של דיסני". דמותו גם הופיעה בסדרה האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל", בסדרה האיטלקית "סימבה מלך הג'ונגל" וכן בסדרה משנת 2010. דמותו של שירחן הופיעה גם במחזמר הישראלי המבוסס על הסיפור ואת תפקידו גילם אלי דנקר. מדיה וקבצים בנושא שירחן בוויקישיתוף
ואט סאקט

ואט סאקט או, בשמו המלא ואט סאקט ראטצ'ה וורה מאהא וויהאן (בתאילנדית: วัดสระเกศราชวรมหาวิหาร) הוא מקדש בודהיסטי (ואט) במחוז פום פראפ סאטרו פאי שבבנגקוק, בירת תאילנד. המקדש מכונה, בשל מראהו בשם "גבעת הזהב". המקדש הוקם בתקופת איוטהאיה, וכונה בשם ואט סאקאה. לאחר שבנגקוק הפכה לבירת המדינה, על ידי מלך תאילנד ראמה הראשון, שופץ המקדש וניתן לו שמו הנוכחי. במרכז המתחם ממוקמת "גבעת הזהב" (פהו קאו תונג (בתאילנדית: ภูเขาทอง) - גבעה מלאכותית). הגבעה הוקמה בתקופת מלכותו של ראמה השלישי. ראמה החליט להקים מבנה צ'די גדול ממדים במתחם המקדש. המבנה התמוטט במהלך הבנייה בשל אדמת הביצה שעליה נבנה. בשנים שלאחר התמוטטות המבנה נותר המבנה נטוש, וצמחו עליו עשבי פרא. תושבי הסביבה החלו לקרוא לו בשם "גבעה" (פהו קאו). בתקופת שלטונו של המלך ראמה הרביעי החלה הקמת מבנה צ'די על הגבעה. המבנה הושלם בתקופת שלטונו של ראמה החמישי, ושריד של הבודהה הובא אל הצ'די. קירות הבטון המקיפים את הגבעה הוקמו בשנות ה-40 של המאה ה-20 על מנת לשמר את המבנה. בשל גובהו וצורתו הפך המקדש לאתר תיירות פופולרי, ולאחד מסמלי העיר בנגקוק. מדי שנה בראשית חודש נובמבר נערך במקדש טקס הכולל תהלוכה לאור נרות במעלה הגבעה. מדיה וקבצים בנושא ואט סאקט בוויקישיתוף ואט סאקט, ברשת החברתית פייסבוק תיאור המקדש באתר "עכבר עולם" ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא מבני דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצופה (ורשה)

הצופה (הצֹפֶה) היה יומון עברי שראה אור בעיר ורשה מ-1903 עד 1905. העיתון, שנוסד על ידי יצחק אשר אלישיב ואליעזר אליהו פרידמן, החל להופיע ביום ז' בטבת תרס"ג (1903), בעריכת אברהם לוּדְוִויפּוֹל. כעבור שנה עזב לודוויפול, והעיתון הוסיף להופיע עד אמצע 1905, בעריכתם של אליעזר אליהו פרידמן (שהיה העורך הרשמי), בנו יהושע והירש דוד נומברג. לדברי היסטוריון הספרות העברית גצל קרֶסֶל, "הצופה" היה "בין המעולים שבעיתונים היומיים העבריים שיצאו אי־פעם באירופה ובמקומות אחרים מחוץ לארץ־ישראל עד ימי השואה". העיתון הצטיין בדיווחים ענייניים, שהביאו מידע מדויק. בניגוד ליומון העברי הוותיק "הצפירה", שיצא גם הוא בוורשה, "הצופה" התמקד דווקא במתרחש במערב אירופה, ובמידה מסוימת גם בחדשות המקומיות בוורשה, ולא עסק כלל בסוגיות מענייני האימפריה הרוסית. בין המשתתפים הקבועים בעיתון היו סופרים ומבקרי ספרות נודעים, בהם י"ל פרץ, יוסף קלויזנר, אלחנן ליב לוינסקי, שמעון ברנפלד, ש. בן-ציון, משה סמילנסקי וראובן בריינין. הוא הקדיש מקום מיוחד לפרסום ראשון של סופרים צעירים, וכמה וכמה סופרים עבריים, בהם יעקב רבינוביץ, החלו בו את דרכם. "הצופה" ביטא השקפות ציוניות מובהקות. בין קוראי העיתונים חובבי ציון היו שלא קראו ב"הצפירה", שהובילה קו של התנגדות לציונות, ולפיכך היו מנויים ל"המליץ", המיושן יותר; וכשעם הופעתו של "הצופה" עברו אליו. לעיתון היו מנויים רבים יותר מל"הצפירה", ובוודאי מל"המליץ". בשנות קיומו נודעה לעיתון השפעה רבה לטובת התנועה הציונית ותחיית הלשון העברית, וזאת במידה רבה בזכות מנהלו אלישיב, שהיה הרוח החיה שלו. המו"ל אלישיב, שביקש למשוך מנויים, יזם ב-1903 את התחרות הראשונה בתולדות הספרות העברית: תחרות סיפור קצר. המבקשים להתמודד, סופרים צעירים בראשית דרכם, נתבקשו לשלוח סיפור מקורי, העוסק בחיי היהודים. השופטים היו י"ל פרץ, יוסף קלוזנר וא"ל לוינסקי, כולם מהכותבים הקבועים בעיתון. שלושים ושניים סיפורים הגיעו למערכת, ואחרי ניפוי נותרו עשרה. הזוכה היה הסיפור "משק'לי חזיר" מאת יצחק דב ברקוביץ, אז בן 18, שפרסם את סיפוריו הראשונים עוד קודם לכן, באותה שנה, מעל דפי העיתון. לפרס השני לא נמצא מועמד. הפרס השלישי ניתן לשלמה הלל'ס, על סיפורו "החיים נגד החיים". בין יתר הסיפורים, שנמצאו כולם רק ראויים ל"הכרה", היו סיפוריהם של עוד שלושה שהיו לימים סופרים עבריים ידועים: איתמר בן-אב"י, אשר ביילין וקדיש יהודה סילמן. דוד מלמד, אור ראשון: סיפוריה של ראשית העיתונות העברית; עיצוב ואיורים: דני קרמן, תל אביב: ידיעות אחרונות, 1996, עמ' 32. ג. קרסל, 'שתי תעודות', מאזנים כה (תשכ"ז), 20. פנקס הקהילות: אנציקלופדיה של היישובים היהודיים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה, חלק ד: פולין; כרך ד. ורשה והגליל, ירושלים: יד ושם, תשמ"ט, עמ' 52. העבר (רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה) ב (תשי"ד), 8. ראו: ג. קרסל, הפרס הספרותי הראשון, דבר, 7 ביוני 1963 (גרסה מורחבת הופיעה בתוך מאמרו של קרסל בהקשר לי"ד ברקוביץ, 'שתי תעודות', מאזנים כה (תשכ"ז), 20–24); דוד פאיאנס, ברקוביץ – על ראשית דרכו (שישים שנה ליצירתו הספרותית), דבר, 22 בנובמבר 1963, המשך; א. ז. בן-ישי, י. ד. ברקוביץ – הלאוריאטוס הראשון של הספרות העברית (בהגיעו לגיל 75: ז' חשון – תשכ"א), דבר, 28 באוקטובר 1960, המשך.
הצפה

האם התכוונתם ל... הצֹפֶה (הצופה) הצופה (ורשה) – יומון עברי שראה אור בעיר ורשה הצופה – יומון דתי-לאומי ישראלי שהתמזג עם מקור ראשון הֲצָפָה שיטפון – תופעת טבע שבה מים מציפים שטח יבש תוך פרק זמן קצר הצפה חושית – מצב של גירוי יתר מהסביבה, עקב מידע המתקבל מאחד או יותר מהחושים בכמות העולה על יכולת העיבוד של המוח באותו זמן