laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פנחס אליהו רוטנברג

הרב פנחס אליהו רוטנברג מפילץ (נכתב ביידיש ראטענבערג, היה מכונה רבי פינטשע), (תק"פ - תרס"ג) היה רבה של פילץ, שבפולין, אחיינו של מייסד חסידות גור, רבי יצחק מאיר אלתר. נולד לרבי יעקב יוסף, (אחיו הצעיר של רבי יצחק מאיר), בערך בשנת תק"פ בעיר יאנוב, מחוז לובלין. עוד בהיותו נער צעיר יצא שמו כילד חריף וכמתמיד גדול. בהיותו כבן שש הביא אותו אביו לקבל ברכה מרבי שמחה בונים מפשיסחה שכבר לא ראה באותם ימים. החסידים עברו לקבל ברכת שלום עליכם, וכשהגיע הילד לפניו, שאלו רבי בונם: ילד, מדוע אינך נותן לי שלום? אמר הילד: אם הרבי לא רואה, כיצד הוא יודע הוא שלא נתתי לו שלום? הרבי נהנה מחריפותו. לעת זקנותו כשאיבד את ראיתו, תלה את סיבת הדבר בחוצפתו לרבי. בהגיעו לפרקו נשא לאישה את דבורה בתו של רבי אליעזר פצנובסקי מפיעטרקוב, שהיה נקרא: 'פאטשינובער רב'. (למרות שלא כיהן בפועל ברבנות, היה נקרא כך על שם אביו רבי שלמה, שהיה אב"ד פצאנוב). היה סמוך על שולחן חותנו העשיר ונסע משם לקוצק. היה קרוב מאוד לדודו החידושי הרי"מ ולמד אצלו גם לפני שנהיה לאדמו"ר. נסע עמו לבקר את צדיקי אותו הדור ביניהם רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. היה בעת יציאת הנשמה של דודו שהתייחס אליו כאל בנו. לאחר פטירתו נסע אל רבי חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר, ולאחר פטירתו (בשנת תר"ל), הפך לחסיד של בנו של בן דודו השפת אמת אף שהיה צעיר ממנו בשנים רבות. ביום שלישי של חול המועד פסח בשנת תרס"ג נפטר, ונקבר בעיר בה כיהן כרב במשך עשרים שנה. שנים רבות לא הצליחו למצוא את קברו בבית הקברות בפילץ. שנה אחת נסעה חבורה של חסידי גור ושוב חיפשו את הקבר, לאחר בירורים אצל תושבי המקום, אודות קברו של ה'ראבין', אמר להם אחד התושבים שהוא יודע היכן המקום ולקחם לשם. המציבה שלו ושל זוגתו היו מונחים על מקום הקבר בצורה הפוכה. המקומי הסביר שבזמן מלחמת העולם השנייה רצו התושבים להציל את הקברים מביזיון והפכו אותם על מנת שאף אחד לא יטרח לנגוע בם וכך זה נשאר. משהפכו את המציבות נתגלה הכיתוב על מצבותיהם והחסידים הקימו מחדש את המציבות. דוד אברהם מנדלבוים - ספר דברי תורה ותולדות, באוצר החכמה.
ספריי (ספינה)

הספריי (באנגלית: Spray) הייתה ספינה חד-תורנית באורך 12 מטרים לשליית צדפות, שג'ושוע סלוקום בנה מחדש והפליג בה לבדו להקפת כדור הארץ, מסע היחיד הראשון מסוגו. ה"ספריי" אבדה עם קפטן סלוקום על סיפונה ב-14 בנובמבר 1909 או אחריו, אחרי שיצאה מוויניארד הייבן, מסצ'וסטס בכיוון דרום אמריקה. בשנת 1892 הציע חבר, רב החובל אבן פירס, לסלוקום אונייה, ש"זקוקה לקצת תיקונים". סלוקום נסע לפיירהייבן, מסצ'וסטס לגלות, שה"אונייה" שמדובר בה היא ספינה שולת-צדפות דו-תורנית, ישנה ונרקבת בשם "ספריי" ("קצף-ים"), שעמדה זקופה בתוך שדה. על אף השיפוצים המקיפים שערך לספינה, שמר סלוקום על השם "ספריי" באמרו, "יש חוק במרשם של "לוידס", שה"ג'יין", כמוה כספינת תסאוס, גם לאחר שתוקנה עד להיותה חדשה לגמרי, עודנה "ג'יין". ימי ה"ספריי" כספינת דייגים, מן הסתם כשולת-צדפות במפרץ צ'ספיק, הסתיימו ב-1885, והיא הייתה שבר-כלי, גרוטה מתפוררת לאיטה בתוך עריסת-ספינה מאולתרת באחו סמוך לים בפוברטי פוינט בפיירהייבן, מסצ'וסטס, כשקפטן אבן פירס, בן העיירה, הציע אותה במתנה לג'ושוע סלוקום. סלוקום בא למקום להסתכל ב"ספריי" במקום שם רבצה למעצבה, ולקח על עצמו לתקן ולשפץ אותה כליל, עבודה שנמשכה שלושה-עשר חודשים. החומרים ששימשו לתיקונים עלו $553.62 (בסביבות $16,100 במונחי 2015). אחרי ההפלגה סביב העולם בשנת 1895, קוצר המנור לאחר שנשבר ובשנת 1896, בבואנוס איירס, קיצר סלוקום את גובה התורן ב-2.10 ואת אורך מוט החרטום ב-1.5. בפורט אנגוסטו, מצר מגלן, שונתה הספינה למפרשית דו-תורנית בהוספת מפרש קדמי. בשנת 1901 הוצגה ה"ספריי" כאטרקציה בתערוכה הכל-אמריקאית בבאפאלו, מדינת ניו יורק. מאפייניה של ה"ספריי" תרמו ליכולת השיוט שלה בים בפתוח ועלו בחשיבותם, לדעת סלוקום, על מאפיינים של ספינות תענוגות. תכונתה החשובה ביותר הייתה יכולתה לשוט לפני הרוח תחת מפרשי הקבע הקדמי והאחורי, כשההגה קשור ומקובע במקום, ולהתמיד בנתיב אחד במשך שעות או ימים רצופים. אלמלא הצטיינה בכך, לא היה סלוקום יכול להוציא לפועל את תוכניתו לשייט סולו סביב העולם. מדיה וקבצים בנושא ספריי בוויקישיתוף Joshua Slocum and His Travels ג'ושוע סלוקום ומסעותיו, אגודת ג'ושוע סלוקום הבינלאומית Joshua Slocum, "Sailing Alone Around the World"' The Century Company, 1919, p. 127
בוץ' אוטר

בוץ' אוטר (באנגלית: Clement Leroy "Butch" Otter; נולד ב-3 במאי 1942 כ"קלמנט אוטר") הוא פוליטיקאי אמריקאי ומושל איידהו ה-32. כיהן כסגן מושל איידהו בין השנים 2001–1987 ונציג איידהו בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 2007-2001. אוטר נולד בעיירה קולדוול שבאיידהו. הוא קיבל את הכינוי בוץ' כשהיה תלמיד בבית ספר תיכון. ב-1967 סיים תואר ראשון במדע המדינה מקולג' איידהו. שירת במשמר הלאומי של איידהו בין השנים 1973–1968. אוטר נבחר לבית הנבחרים של איידהו בשנת 1972. הוא נבחר מחדש ב-1974 וב-1976. לאחר בחירתו של רונלד רייגן לתפקיד נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980, הוא מונה לעמוד בראש הכוח המשימה של הממשל על היוזמה הפרטית הבינלאומית ובראשות הוועדה המייעצת לחקלאי של הבנק העולמי. בשנת 1986, חזר אוטר לפוליטיקה ונבחר לתפקיד סגן המושל של איידהו, והושבע לתפקיד ב-5 בינואר 1987. הוא נבחר מחדש ב-1988, 1990, וב־1994. הוא שירת תחת שלושה מושלים שונים. בשנת 1991, כאשר הסנאט של איידהו נחלק בין 21 רפובליקנים ו-21 דמוקרטים, קולו של אוטר שמר את הסנאט תחת שליטה של המפלגה הרפובליקנית. אוטר עזב באמצע כהונתו את התפקיד שבו כיהן 14 שנים ב-3 בינואר 2001 ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג איידהו. הוא סגן המושל שכיהן הכי הרבה שנים בהיסטוריה איידהו. ב-7 בנובמבר 2006 נבחר למושל איידהו והושבע לתפקיד ב-1 בינואר 2007. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2010 וב-2014. ב-6 בינואר 2019 סיים את תפקידו. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הודיע על תמיכה במועמד הרפובליקני ג'ון קייסיק. מדיה וקבצים בנושא בוץ' אוטר בוויקישיתוף בוץ' אוטר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) בוץ' אוטר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
הארמייה ה-69 (ברית המועצות)

הארמייה ה-69 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-2 בפברואר 1943 כחלק מחזית וורונז', וקיבלה את השם "הארמייה ה-69". הארמייה כללה במקור ארבע דיוויזיות חי"ר, בריגדת חי"ר ובריגדת טנקים, ומפקדה היה גנרל לוטננט מיכאיל קזקוב. הארמייה לחמה בקרב חרקוב השלישי, ולאחר מכן לחמה בקרב קורסק כחלק מחזית וורונז', ומילאה תפקיד חשוב בבלימת המתקפה של קבוצת ארמיות דרום על האגף הדרומי של מבלט קורסק. בהמשך לחמה הארמייה בקרב דנייפר כחלק מחזית הערבה, ובמבצע לובלין-ברסט כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה. לאחר מכן לחמה במבצע ויסלה-אודר ובקרב על ברלין כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה, ובאוגוסט 1945 פורקה הארמייה. יחידות של הארמייה היו חלק של חיל מצב הסובייטי בגרמניה. הפיקוד הועבר לבאקו והיה תשתית להקמת פיקוד צבאי במקום. מיכאיל קזקוב (2 בפברואר 1943 – 22 במרץ 1943) ואסילי קריוצ'נקין (22 במרץ 1943 – 3 באפריל 1944) ולדימיר קולפאקצ'י (4 באפריל 1944 – 8 במאי 1945) הארמייה ה-69 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
640-649 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 649 - 640 לפנה"ס אשורבניפל מלך אשור מייסד ספרייה אשר כוללת את העותק המלא ביותר הידוע של עלילות גילגמש. 648 לפנה"ס - סיומו הכושל של מרד שמש-שום-אוכין מלך בבל נגד אחיו אשורבניפל. 6 באפריל 648 לפנה"ס - התיעוד היווני המוקדם ביותר של ליקוי חמה. 647 לפנה"ס - אשורבניפל, מלך אשור בוזז את העיר שושן. 647 לפנה"ס - "אשורבניפל ומלכתו בגן" מארמון בנינוה נוצר. כעת הוא נמצא במוזיאון הבריטי, לונדון. 641 לפנה"ס - לפי המסורת הרומית, טולוס הוסטיליוס מת והאינטררגנום מתחיל. 645 לפנה"ס - מותו של ארכילוכוס, משורר יווני. 642 לפנה"ס -  מותו של מנשה מלך יהודה. 640 לפנה"ס -  יאשיהו מתמנה למלך יהודה. מדיה וקבצים בנושא 640-649 לפנה"ס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון א-סלאם

ארמון א-סּלאם (בערבית: قصر السلام, ארמון השלום), היה ביתו של נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, וכיום הוא בסיס של צבא עיראק. הארמון נכבש על ידי הקואליציה במהלך הפלישה בעיראק ב-2003, ונפגע קשות במהלך המבצע "הלם ומורא" במרץ 2003, לאחר שספג כמה התקפות מהאוויר. בכוחות הקואליציה המקום היה ידוע כ"בסיס השגשוג" ו"הבסיס המשגשג והפורח". לארמון יש 200 חדרים אשר מתפרשים על כ-93,000 מטר רבוע (~1,000,000 רגל רבוע). לארמון יש שש קומות, 3 פעילות ו-3 מכונות "קומות שווא", קומות שאין בהם דבר; יש כשני חדרי נשפים גדולים בארמון. הארמון עשוי ממאות אלפי חתיכות עשויות יד של שיש, קירות גרניט, ומאות אלפי פרחים המצוירים על הקירות. הארמון מוקף כולו ברצפות הנושאות את ראשי התיבות של סדאם חוסיין בערבית. אותיות אלו נראות בבירור מהחלק העליון של הארמון. עיראקים מדווחים שבכיפת הארמון יש פסל בגובה טבעי של סדאם חוסיין. הקמינים, אשר ממוקמים מסביב לאגם, סיפקו אוויר צח. הבונקרים עכשיו לא ניתנים לגישה, מכיוון שכוחות הקואליציה הציפו ואטמו אותם. במרתף הארמון יש פתח לאחת מהמנהרות התת-קרקעיות הרבות שיש מתחת לעיר בגדאד. כרגע המקום בשליטת ממשלת עיראק, ומשמש לצבא עיראק. מדיה וקבצים בנושא ארמון א-סלאם בוויקישיתוף
קלפטומניה

קְלֶפְּטוֹמַנְיָה היא הפרעה נפשית המתאפיינת בגנבה אובססיבית של חפצים שונים, גם חפצים שאין שום תועלת לחולה בגנבתם. מקור המונח ביוונית (κλέπτω (קְלֶפְּטוֹ) – אני גונב) ופירושו "שיגעון הגנבה". ההפרעה מאופיינת בחוסר יכולת נשנה להתנגד לדחף לגנוב. גנבת החפצים לא נעשית לשימושו האישי של הקלפטומן או למטרות רווח כלכלי, ולאחר הגנבה החולה אוגר או מוסר אותם. פעולת הגנבה תתבצע בדרך כלל ללא שותפים. ישנם קלפטומנים הגונבים תמיד את אותו החפץ, בעוד אחרים לא שמים לב לחפץ הנגנב. לפני המעשה מלווים את הגונב תחושות חרדה, מתח ואי נוחות המתעצמים ככל שהקלפטומן מנסה להתנגד להן, ולאחריה יחוש תחושת הקלה וסיפוק. אף על פי שהפעולה נתפסת בעיניו כבלתי הגיונית ושגויה ועל אף שבין גנבה לגנבה יחוש עגמת נפש, בושה ורגשי אשמה, אין בכוחן של תחושות אלו למנוע את הישנות המקרה, וסביר להניח שגנבות תתבצענה עוד פעמים רבות. בתחילת המאה התשע עשרה, בשנת 1816 תוארה לראשונה תופעה זו בספרות הרפואית, ובשנת 1987 הוכרה באופן רשמי כהפרעה נפשית במהדורה השלישית של הספר DSM. במהדורתו הרביעית הופיעו גם מדדים ברורים לאבחון ההפרעה: חוסר יכולת חוזר ונשנה לעמוד בפני דחפים לגנבת חפצים שאינם דרושים לשימוש אישי או בשל ערכם הכספי. תחושה גוברת של מתח לפני ביצוע הגנבה. תחושה של הנאה, סיפוק או הקלה לאחר ביצוע הגנבה. הפעולה עצמה אינה מבוצעת לשם הבעת כעס או נקמה. הגנבה אינה תוצר של מחשבת שווא או הזיה. הגנבה הכפייתית לא יכולה להיות מיוחסת להפרעת אישיות אנטי-חברתית, למצב מאני או להפרעות בהתנהגות. — Diagnostic And Statistical Manual Of Mental Disorders, Forth Edition1994,Washington. DC, American Psychiatric Association .612-613 מהתנאים הללו מתחדד גם ההבדל בין גנבה פתולוגית לגנבה רגילה: בעוד גנבה רגילה נעשית במתכוון ולמטרות רווח, הרי שגנבה פתולוגית נעשית מתוך דחף לשם המעשה עצמו ולהקלה הנפשית המתלווה אליו. הקלפטומניה היא תופעה נדירה יחסית ושכיחותה באוכלוסייה היא כ-0.6%. ההפרעה תוקפת בני אדם בגילאים שונים, בדרך כלל מגיל ההתבגרות ועד לשנות החמישים ו-81% מהמאובחנים הן נשים. קיים קושי רב באבחון, כיוון שלקלפטומניה מתלוות לא פעם הפרעות נוספות, כגון דיכאון, וכן משום שהמטופל מתבייש לספר על מעשיו. הגורמים המלאים להפרעה לא ידועים אך הם משלבים, ככל הנראה, גורמים פסיכולוגיים וביולוגיים. בהתאמה קיימות שיטות טיפול פסיכולוגיות ותרופתיות וכיום מקובל לשלב ביניהן. מדיה וקבצים בנושא קלפטומניה בוויקישיתוף שחר סמוחה, ‏מה משותף לבריטני ספירס, ולדימיר פוטין ופולה בן-גוריון?, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2014 שיזף רפאלי, מה שופליפטינג אומר עלינו?, באתר כלכליסט, 21 ביולי 2011 אלי סניור, שלל כבד: בת 70 גנבה אלפי מוצרים מחנויות, באתר ynet, 19 בפברואר 2010 קלפטומניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארמייה הראשונה (סרביה)

הארמייה הראשונה של צבא סרביה (בסרבית: Српска Прва Армија) הייתה ארמייה סרבית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה גויסה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, וכמפקדה הראשון מונה פטר בויוביץ'. במהלך הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, נשמרה הארמייה הראשונה בעתודה, אולם מרבית כוחותיה נשלחו לתמוך בארמיות ה-2 וה-3 במהלך קרב קר. בעקבות הניצחון הסרבי בקרב זה, חדרה הארמייה הראשונה לתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית ופשטה על סירמיה (Syrmia). בספטמבר היא נאלצה לסגת עקב הפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה, והשתתפה בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים אולם במחיר אבדות כבדות. במהלך הקרב נפצע בויוביץ' ובמקומו מונה למפקד הארמייה ז'יוויין מישיץ'. בפיקודו של מישיץ' השתתפה הארמייה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ. בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד אוסטריה. על הארמייה הראשונה הוטל להגן על הגבול המערבי של סרביה לאורך הנהר דרינה. הארמייה נאבקה בעיקר כנגד הארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית, ופחות כנגד יחידות גרמניות ובולגריות, ולפיכך מצבה היה טוב יותר מאשר שתי הארמיות האחרות של צבא סרביה. בהדרגה גורל המערכה על סרביה הוכרע לטובת מעצמות המרכז. מישיץ' התנגד לתוכנית הנסיגה ותבע לעבור למתקפת נגד, אך ההנהגה הסרבית הכריעה בעדה. מישיץ' ארגן את הכוחות הסרבים הנסוגים וביחד עם המלך פטר הראשון, הובילם לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. מישיץ' נפצע במהלך הנסיגה, וכמחליפו מונה מילוש ואסיץ'. הארמייה השתתפה בקרבות החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, וב-1918 חזר בויוביץ' לפקד עליה. הארמייה לקחה חלק חשוב במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הווארדאר שהובילה להוצאת בולגריה מהמלחמה, ולאחר מכן הדפה ביעילות מתקפת נגד גרמנית. הארמייה שחררה את בלגרד והתקדמה עד הגבול האוסטרו-הונגרי לפני שנחתמה שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, והארמייה פורקה. פטר בויוביץ' (אוגוסט 1914 - ספטמבר 1914) ז'יוויין מישיץ' (ספטמבר 1914 - דצמבר 1915) מילוש ואסיץ' (דצמבר 1915 - אפריל 1916) ז'יוויין מישיץ' (אפריל 1916–1917) מילוש ואסיץ' (1917 - אפריל 1917) ז'יוויין מישיץ' (אפריל 1917 - יוני 1918) פטר בויוביץ' (יוני 1918 - עד הפירוק) הצבא הסרבי ערב מלחמת העולם הראשונה (בסרבית) הצבא הסרבי במלחמת העולם הראשונה (בסרבית)
הארמייה השנייה (סרביה)

הארמייה הראשונה של צבא סרביה (בסרבית: Српска Друга Армија) הייתה ארמייה סרבית, שלחמה במלחמת הבלקן הראשונה ובמלחמת העולם הראשונה. הארמייה הוקמה במקור בשנת 1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והורכבה מיחידות סרביות ובולגריות כאחת. כמפקדה מונה סטפה סטפנוביץ', והיא הנחילה תבוסה מוחצת לצבא האימפריה העות'מאנית בקרב קומנובו. הארמייה המשיכה להיות פעילה בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ולצד הארמייה השלישית לקחה חלק נכבד בקרב צר שבסופו נהדפה הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית אל סרביה. הארמייה השתתפה גם בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים אולם במחיר אבדות כבדות. הארמייה השתתפה בהדיפת הפלישה האוסטרית השלישית, ונלחמה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ. בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד האוסטרו-הונגרים. הארמייה הובסה במתקפת מורביה ומתקפת קוסובו, ובהדרגה נכבשה סרביה בידי מעצמות המרכז. הארמייה השנייה פורקה, וסטפנוביץ' שהיה עדיין מפקדה, נסוג עם שרידיה לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. ב-1916 הוקמה הארמייה מחדש בחזית המוקדונית וסטפנוביץ' מונה שוב למפקדה. ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הווארדאר על כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של פרידריך פון שולץ. המתקפה החלה בהפגזה ארטילרית כבדה מ-580 תותחים מגזרת ביטולה ועד נהר הווארדאר. הגנרל פון שולץ סבר שהמתקפה תתנהל באזור ביטולה וריכז את מרבית כוחותיו שם. הארמייה השנייה בגיבוי 2 דיוויזיות צרפתיות שהיו תחת פיקודו של סטפנוביץ', תקפו חזיתית את "קבוצת ארמיות שולץ" שהורכבה מהארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן והארמייה הראשונה של צבא בולגריה בפיקודו של סטפן נרזוב. כפועל יוצא מהנחת העבודה השגויה הופתעו הכוחות הגרמנים-בולגרים והחלו בנסיגה רחבה לאורך כל החזית המקדונית במטרה לייצב קו חדש, אך הכוחות הבולגרים קרסו, מה שהוביל לקריסת החזית כולה, ולבסוף לכניעת בולגריה. הארמייה השתתפה בשחרור סרביה מהכוחות האויבים, ופורקה ב-1918 עם שביתת הנשק. הצבא הסרבי ערב מלחמת העולם הראשונה (בסרבית) הצבא הסרבי במלחמת העולם הראשונה (בסרבית)
הארמייה השלישית (סרביה)

הארמייה השלישית של צבא סרביה (בסרבית: Српска Трећа армија) הייתה ארמייה סרבית, שלחמה במלחמת הבלקן הראשונה ובמלחמת העולם הראשונה. הארמייה הוקמה במקור בשנת 1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, והיא הנחילה תבוסה מוחצת לצבא האימפריה העות'מאנית בקרב קומנובו. הארמייה המשיכה להיות פעילה בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ולצד הארמייה השנייה לקחה חלק נכבד בקרב קר שבסופו נהדפה הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית אל סרביה. הארמייה השתתפה גם בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים, אולם במחיר אבדות כבדות. הארמייה השתתפה בהדיפת הפלישה האוסטרית השלישית, ונלחמה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ. בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד אוסטריה. הארמייה הובסה במתקפת מורביה ומתקפת קוסובו, ובהדרגה נכבשה סרביה בידי מעצמות המרכז. הארמייה השנייה פורקה, ושרידיה נסוגו לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. ב-1916 הוקמה הארמייה מחדש בחזית המוקדונית וכמפקדה מונה פאבלה יורישיץ' שטורם (שהיה ממוצא גרמני), אשר הוחלף באוגוסט של אותה שנה במילוש ואסיץ'. הארמייה פורקה ב-28 במרץ 1917. פאבלה יורישיץ' שטורם (אוגוסט 1914 - אוגוסט 1916) מילוש ואסיץ' (אוגוסט 1916 - 28 במרץ 1917) הצבא הסרבי ערב מלחמת העולם הראשונה (בסרבית) הצבא הסרבי במלחמת העולם הראשונה (בסרבית)
שראנט (נהר)

נהר השראנט (בצרפתית: Charente, באוקסיטנית: Charanta) הוא נהר באורך 381 קילומטרים בדרום צרפת. ראשיתו במחוז ויין עילית והוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי במחוז השראנט הימי הקרוי על שמו. הנהר מוזכר בכתבי תלמי מן המאה השנייה, תחת השם היווני "Κανεντελος". בשמו הלטיני מוזכר הנהר לראשונה בידי המשורר הגאלו-רומי אוסוניוס מהמאה ה-4. הנהר הפסיק לשמש כנתיב שיט במהלך המאה ה-20, אך בתחילת המאה ה-21 שבה תנועת האוניות, בעיקר ספינות משוחזרות לצורכי תיירות. לאורך הנהר נבנו מספר תאי שיט, המאפשרים לכלי שיט לנוע במעלה הנהר. מדיה וקבצים בנושא שראנט בוויקישיתוף שראנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דף הנהר באתר רשות המים הלאומית הצרפתית.
בית שניידרמן

בית שניידרמן הוא בין הבודדים שנותרו מ-22 הבתים הראשונים של שכונת בורוכוב. הבית נתרם לעירית גבעתיים על ידי ילדיהם של בעלי הבית דוד ומלכה שניידרמן בשנת 1969, לאחר פטירת הוריהם. בבית פועל המכון האומנותי לפיסול וקרמיקה. בית שניידרמן הוא אחד מ-22 הבתים הראשונים בשכונת בורוכוב. התגורר בו דוד שניידרמן שהיה צבע וממייסדי השכונה. סביב לבית היה בוסתן עצים, ממנו שרדו עצי זית ודקלי וושינגטוניה. בצוואתו, הוריש שניידרמן את הבית לעיריית גבעתיים. בתחילה התכוונה העירייה להקצות את הבית לפעילות של איל"ן ומועדון לעיוורים. בבית פועל המכון האמנותי לפיסול וקרמיקה שנוסד על ידי רודי להמן והדוויג גרוסמן להמן בתחילת שנות ה-60. ב-2017 שופצה ונפתחה הכניסה המקורית לבית ולידה נקבע שלט הסבר מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועיריית גבעתיים. הבית אמור לעבור שימור ושיפוץ כללי. מדיה וקבצים בנושא בית שניידרמן בוויקישיתוף אתר המכון האומנותי - בית שניידרמן מיכל בן ארי, על ראש הגבעה, באתר ynet, 17 ביוני 2007 שימור מבנים בשכונת בורוכוב בגבעתיים, מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בית שניידרמן בגבעתיים לאיל"ן, מעריב, 15 ביוני 1969 תערוכת מחווה לזוג האמנים הדויג גרוסמן ורודי להמן, עכבר העיר בית הראשונים, מעריב, 21 בספטמבר 1965 יצחק מרידור, תערוכת דודי להמן ורדוויג גרוסמן למן בעין חרוד, דבר, 1 ביולי 1981
בית ממכר עתיקות (מיני-סדרה)

בית ממכר עתיקות (באנגלית: The Old Curiosity Shop) היא מיני-סדרה של ה-BBC משנת 1979 המבוססת על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. את הסדרה ביים ג'וליאן אמייס (אנ') ואת התסריט כתב ויליאם טרוור (אנ'). נטלי אוגל – נל הקטנה טרוור פיקוק – דניאל קווילפ סבסטיאן שו – הסבא גרנוויל סקסטון – דיק סוויבלר כריסטופר פיירבנק – קיט נובלס קולין ג'יוונס – סמפסון בראס ונסלי פית'יי – הג'נטלמן הרווק פרדה דאווי – סאלי בראס לורנס הרדי – מר וית'רדן קית' הייזמור – אייבל גרלנד סנדרה פיין – גברת קווילפ פטסי ביירן – נובלס סיימון גרסטנג – ג'ייקוב הקטן אנבל לאניון – משרתת קטנה בריאן אולטון – מנהל בית הספר דונלד ביסט – מר גרלנד מרגרט קורטני – גברת ג'רלי "בית ממכר עתיקות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בית ממכר עתיקות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בית ממכר עתיקות" באתר ה-BBC
מר דידס הולך העירה

מר דידס הולך העירה (באנגלית: Mr. Deeds Goes to Town) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית רומנטית משנת 1936 בימויו של פרנק קפרה. התסריט נכתב על ידי רוברט ריסקין ומבוסס על הסיפור הקצר "כובע אופרה" ("Opera Hat") מאת קלרנס בדינגטון קלנד משנת 1935. ב-1969 הפיקה חברת ABC סדרת טלוויזיה המבוססת על אותו סיפור. ב-2002 הופק הסרט מר דידס המבוסס על אותו סיפור, עם אדם סנדלר ווינונה ריידר בתפקידים הראשיים. פרנק קפרה זכה לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, גרי קופר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר כן היה הסרט מועמד לסרט הטוב ביותר, לתסריט הטוב ביותר והקלטת הקול הטובה ביותר. המליונר מרק סמפל נהרג בתאונת דרכים. עורך דינו, ג'ון סידר (דוגלס דמבריל) מגלה כי ציווה את כל הונו בסך 20 מיליון דולר, לאחיינו לונגפלו דידס (גרי קופר). דידס גר בעיירה קטנה ומנומנמת בשם מנדרייק פולס בורמונט. הוא רווק צנוע ותמים הכותב שירים על גלויות דואר ומנגן בטובה בלהקת כלי הנשיפה של העיירה. הוא אינו מתרגש כשעורך הדין סידר מלווה בעיתונאי קורנליוס קוב (ליונל סטנדר) מגיעים לביתו ומבשרים לו כי עתה הוא האדם העשיר ביותר בארצות הברית. דידס מגיע לניו יורק ומתיישב בבית האחוזה המפואר של דודו, מוקף במשרתים. הם חושבים שיוכלו בקלות להשתלט על רכושו אבל דידס מסרב לתת לסידר ייפוי כוח. קוב מבקש מהעיתונאית לואיז "בייב" בנט (ג'יין ארתור) להיפגש "במקרה" עם דידס ולדלות ממנו אינפורמציה לעיתון. בלילה חורפי יוצא דידס לטיול ולידו צונחת אישה צעירה. הוא מרים אותה והיא "מתאוששת" ואומרת לו כי שמה ליז דאוסון וכי היא מחפשת עבודה ורעבה. הם נכנסים למסעדה ודידס שלא רגיל לשתות, משתכר ומשתובב ברחוב. כל זה מתפרסם למחרת בעיתון וכן בימים הבאים. מתפתחת אהבה בין שניהם אך קוב שמצפונו מציק לו מגלה לדידס את האמת על חברתו. דידס מדוכא וחושב לחזור למנדרייק פולס. חקלאי מובטל ורעב מתפרץ לביתו ומספר על מצוקתו ומצוקת החקלאים בתקופת השפל הגדול. דידס מחליט להוציא 18 מיליון דולר על קניית שטח אדמה וציוד חקלאי לחקלאים נצרכים. עורך הדין סידר המייצג שני קרובי משפחה נוספים של סמפל, מוציא צו אשפוז כפוי לדידס עד אשר יחליט בית המשפט על שפיותו. דידס מגיע לבית המשפט המלא בחקלאים אוהדים שהוא התחייב לעזור להם. התובע סידר מבקש מבית המשפט לקבוע כי הוא אינו שפוי ועל כן יש לקחת ממנו את החזקה על הרכוש שירש. על הדוכן מועלים עדים ומובאים קטעי עיתונים המעידים על התנהגותו המוזרה. לבסוף עולה פסיכיאטר המעיד כי לפי מה ששמע, דידס סובל ממאניה-דפרסיה ובעת היותו במאניה הוא עושה דברים לא הגיוניים כמו לחלק את כל רכושו לחקלאים עניים. דידס אינו משתף פעולה ואינו מיוצג על ידי סניגור. נראה כי מצבו אבוד אבל "בייב" מתפרצת ואומרת כי הוא אדם שפוי וטוב לב וכי מה שכתבה עליו היה רק כדי להגדיל את תפוצת העיתון. היא מתחננת לפני דידס שיתחיל לדבר והוא אכן מתרכך ומתחיל בנאום המשכנע את השופטים שהוא שפוי ובסופו הוא חובט באגרופו בפניו של סידר. האיכרים נושאים אותו מחוץ לאולם שם הוא נפגש עם "בייב" והם מתפייסים ומתחבקים. מדיה וקבצים בנושא מר דידס הולך העירה בוויקישיתוף "מר דידס הולך העירה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מר דידס הולך העירה", באתר נטפליקס "מר דידס הולך העירה", באתר AllMovie (באנגלית) "מר דידס הולך העירה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מר דידס הולך העירה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מר דידס הולך העירה", באתר אידיבי "מר דידס הולך העירה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מר דידס הולך העירה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מר דידס הולך העירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון לסרט מר דידס הולך העירה, באתר יוטיוב
אברהם הוכמן

אברהם הוכמן (1906–1979) היה פרופסור לאונקולוגיה, מנהל המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה בירושלים, מחלוצי האונקולוגים בישראל. הוכמן נולד בלודז', פולין למשפחה ציונית דתית. בגימנסיה היה תלמיד מצטיין. בשנת 1924 עלה לארץ-ישראל, מלווה באחת מאחיותיו. התגורר בירושלים עם אחותו הבכורה ובעלה והיה תלמיד בגימנסיה העברית בירושלים. התקבל ללמודי הרפואה בסורבון בפריז. במקביל ללמודי הרפואה למד וסיים תואר ראשון במדעי הפילוסופיה. בסיום הלימודים, (1929), חזר לירושלים, עבד תקופה קצרה כמתנדב במעבדת ההורמונים, בראשותו של פרופ' הרמן צונדק בבית החולים ביקור חולים. בשנת 1938 התקבל להתמחות במחלקה האונקולוגית בהדסה בניהולו של הפרופ' לודוויג הלברשטטר. המחלקה הייתה היחידה במזרח התיכון, בגלל מכון הרדיום שהציע טיפול חדשני. המחלקה טיפלה בנכבדים מארצות ערב, וגם בחולים ממשפחת המלוכה הירדנית והמצרית. בשנת 1942 נשא את הד"ר שושנה לוי-הוכמן, אותה הכיר מימי הלימודים בגימנסיה העברית. ב-1947 נסעו בני הזוג לשנת השתלמות בארצות הברית. ב-מלחמת העצמאות שירת כקצין קשר עם הצלב האדום בדרגת רב-סרן, והיה מארגן חילופי שבויים בין הכוחות הלוחמים. ב-1949 קיבל את ניהול המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה, לאחר פטירתו של הפרופ' לודביג הלברשטטר. הוכמן הירבה לעסוק במחקר, לצד עבודתו הקלינית. הוכמן היה אחד המשתתפים בחוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה שיזם דוד בן-גוריון. מתלמידיו: פרופ' פנחס צ'רניאק, פרופ' אליעזר רובינזון, פרופ' יוסי שטיין, שמשנות ה-60, ייסד וניהל את המחלקה האונקולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב). נפטר ב-1979 בארצות הברית. השאיר אישה, שושנה, בת רופאת עור, ובן. אסף רונאל, מש' הבריאות אינו ממהר להזהיר שהעישון מסרטן, באתר הארץ, 10 בינואר 2010, ריאיון עם פרופ' הוכמן נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: הוכמן אברהם, פרופ' עמוד 174 נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799 - 1848", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 183 יוסף רוזנגרטן, פרופ' הוכמן מת בארה"ב, מעריב, 17 במאי 1979