laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוזה אשכנזי

רוזה אֶשׂכֶּנזי (ביוונית: Ρόζα Εσκενάζυ ‏1890 בערך – 2 בדצמבר 1980) הייתה זמרת יוונייה מפורסמת של מוזיקת רבטיקו ושל שירים מסורתיים מאסיה הקטנה ומאזורים אחרים ביוון ההיסטורית, יהודייה במוצאה. יצירתה עמדה במרכז הבמה של החיים המוזיקליים ביוון בין שנות ה-20 ועד שנות ה-70. אשכנזי נולדה בשם שרה שְקינזי באיסטנבול להורים יהודים, אברהם ופלורה שקינזי. שנת לידתה אינה ברורה, ומקובל להסיק שהיא נולדה בתקופה שבין 1890 לשנת 1900. אביה של אשכנזי ניהל מחסן, והיו לה שני אחים, נסים וסמי. בגיל 7 עברה אשכנזי עם משפחתה לסלוניקי, ומשם הגיעה בסביבות 1910 לפיראוס, שם נרשמו הופעותיה הראשונות. בתחילה הופיעה אשכנזי כרקדנית בקברט ואחר כך כזמרת. אשכנזי שרה בטורקית, ביוונית ובארמנית. בשלב זה כנראה גם שינתה את שמה לרוזה-רוזיטה. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה לצבור מעריצים, והחלה להופיע בטברנה TSITSIFIES באזור פיראוס. בשנת 1929 יצא תקליטה הראשון. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקליטה אשכנזי מאות שירים, ונחשבה לזמרת עם ההקלטות הרבות ביותר באותו עשור ביוון - למעלה מ-500 שירים. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1937, הקליטה אשכנזי עבור חברת HMV באיסטנבול. את שנות המלחמה עברה באתונה, שם ניהלה מסעדה. לאחר המלחמה חזרה להקליט ולהופיע בהצלחה רבה ביוון, בטורקיה ואף במסע הופעות בארצות הברית. בשנות ה-70 של המאה ה-20, עת הרבטיקו קיבל לגיטימציה מהדור הצעיר ביוון (מאנוס חג'ידאקיס ואחרים), התגלתה אשכנזי בשנית, והופיעה בקונצרטים ובהופעות טלוויזיה. רוזה אשכנזי נפטרה ב-2 בדצמבר 1980, ונקברה בכפר סטומיו במפרץ קורינתוס. קברה לא היה ידוע במשך כ-28 שנה, אך בשנת 2008 אותר הקבר וסומן על ידי מעריציה, חובבי הרבטיקו. 1982 - קוסטס חאדזידוליס פרסם ספר קצר "זכרונותי" (Αυτά που Θυμάμαι) המבוסס על ראיונות שהעניקה רוזה אשכנזי בשנים האחרונות לחייה, מלווים באוסף גדול של צילומים. 2010 - יצא הסרט של הבמאי הישראלי רועי שר "קנרית מתוקה שלי" (Καναρίνι μου Γλυκό) המספר את סיפור חייה של אשכנזי. השתתפו בו מוזיקאים בולטים, בהם הזמרת היווניה חאריס אלקסיו, הזמרת הישראלית יסמין לוי, הזמרת הטורקיה מחטפ דמיר, המוזיקאי הישראלי תומר כץ 'הזמרת מרטה דה לויס ולהקת "רבטיקה קומפניה" הסרט זכה להצלחה רבה והשתתף בפסטיבלים ברחבי העולם. Ρόζα Εσκενάζυ, Αυτά που θυμάμαι, Αυτοβιογραφία, Επιμέλεια: Κώστας Χατζηδουλής, Κάκτος, Αθήνα 1982 רוזה אשכנזי - זיכרונותיי - בעריכת קוסטס חאדזידוליס אתר האינטרנט הרשמי של רוזה אשכנזי רוזה אשכנזי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוזה אשכנזי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רוזה אשכנזי, באתר ספוטיפיי רוזה אשכנזי, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוזה אשכנזי, באתר Discogs (באנגלית) The Roza Eskenazi Home Page - אתר בו ביוגרפיה, תמונות ומידע רב ירון אנוש, רוזה אשכנזי, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) מאיר שניצר, קנרית על הגג: על הסרט "קנרית מתוקה שלי", באתר nrg‏, 10 במרץ 2011 מרב יודילוביץ', סרט ביכורים ישראלי יפתח את פסטיבל סלוניקי, באתר ynet, 1 במרץ 2011 רוזה אשכנזי (1890-1980), דף שער בספרייה הלאומית באתר על שמה מופיעה תמונת הקבר
אולימפיאדת השחמט 1933

אולימפיאדת השחמט החמישית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בפולקסטון, שבבריטניה, בין 12 ביולי ל-23 ביולי 1933. הלוח הראשון מדליית זהב - אלכסנדר אלכין (צרפת) עם תוצאה 9.5 מ-12 (79.2%) מדליית כסף - יצחק קשדן (ארצות הברית) עם תוצאה 10 מ-14 (71.4%) מדליית ארד - סבלי טרטקובר (פולין) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%) מדליית ארד - סאלו פלור (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%) הלוח השני מדליית זהב - פרנק מרשל (ארצות הברית) עם תוצאה 7 מ-10 (70%) מדליית כסף - לואיס בתבדר מטיבה (צרפת) עם תוצאה 8 מ-12 (66.7%) מדליית ארד - פאולין פרידמן (פולין) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%) הלוח השלישי מדליית זהב - אריק לונדין (שוודיה) עם תוצאה 10 מ-14 (71.4%) מדליית כסף - ראובן פיין (ארצות הברית) עם תוצאה 9 מ-13 (69.2%) מדליית ארד - מובשה פייגין (לטביה) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%) הלוח הרביעי מדליית זהב - קארל אופוצ'נסקי (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 11.5 מ-13 (88.5%) מדליית כסף - ארתור דייק (ארצות הברית) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%) מדליית ארד - הנס מולר (אוסטריה) עם תוצאה 9 מ-13 (69.2%) לוח עתודה מדליית זהב - אנדור לילינטל (הונגריה) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%) מדליית כסף - לאונרדס אברמביצ'וס (ליטא) עם תוצאה 6 מ-9 (66.7%) מדליית ארד - קונל יו אודונל אלכסנדר (אנגליה) עם תוצאה 7 מ-11 (63.6%) מידע על התחרות, באתר אולימפבייס (באנגלית)
רומיאו ויוליה (צ'ייקובסקי)

רומיאו ויוליה היא יצירה מוזיקלית מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי המבוססת על מחזה רומיאו ויוליה של שייקספיר. צ'ייקובסקי אפיין את היצירה כאוברטורה-פנטזיה, אך מבנה היצירה מזכיר פואמה סימפונית בצורת סונאטה עם הקדמה ואפילוג. צ'ייקובסקי, בדומה למלחינים אחרים בני דורו, כהקטור ברליוז וסרגיי פרוקופייב, קיבל השראה רבה ממחזותיו של שייקספיר, והלחין בנוסף גם את הסערה ואת המלט המבוססים על מחזותיו. ליצירה שלוש גרסאות כשהגרסה המוקדמת הושמעה לראשונה ב-16 במרץ 1870, והגרסה הסופית הושלמה עשר שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1880. הפרימיירה של רומיאו ויוליה בגרסתה האחרונה בוצעה בטביליסי רק כעבור שש שנים, ב-1 במאי 1886 תחת ניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איבנוב. היצירה לא נחלה הצלחה בתחילה, אך כיום היא אחת מיצירותיו המפורסמות של צ'ייקובסקי. נעימת האהבה מתוך האוברטורה הוא החלק המוכר ביותר של היצירה, ונעשה בה שימוש בסרטים רבים כגון "זמר הג'אז", "קלולס" ו"עולמו של ויין", וגם בסדרות כגון "קולומבו", "בובספוג מכנסמרובע", "סאות'פארק", "אנימניאקס", "קים פוסיבול", "סקראבס" ו"רן וסטימפי". חלק מהנעימה מושמע גם במשחק המחשב המצליח The Sims כאשר שתי דמויות במשחק מתנשקות. מידע על היצירה "רומיאו ויוליה" באתר מיוזיק בריינז רומיאו ויוליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תווי היצירה באתר IMSLP
הלמולד מבוזאו

הלמולד מבוזאו (בגרמנית: Helmold von Bosau)‏ (בערך 1120 – אחרי 1177) היה היסטוריון סקסוני בן המאה ה-12 וכומר בעיירה בוזאו שליד פלן (Plön). הוא היה ידידם של שני בישופים מהעיירה אולדנבורג שבהולשטיין – ויצלין (Vizelin‏, 1086–1154) וגרולד (Gerold, נפטר ב-1163), אשר פעלו רבות לנצר את הסלאבים הפולאבים. הלמולד נולד ליד גוסלר. הוא גדל בהולשטיין, והתחנך בבראונשווייג מפי גרולד, שהיה עתיד להיות הבישוף של אולנבורג (1139–1142). בהמשך נכנס תחת כנפו של ויצלין, השליח אל הוונדים, במנזר האוגוסטיני של פלדרה (Faldera), לימים נוימינסטר (1147–1153). הלמולד נתמנה לדיאקון בסביבות 1170, ולבסוף הפך לכומר בקהילת בוזאו (1156). פטרונו של הלמולד היה היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה. בדרבונו של הבישוף גרולד חיבר הלמולד את "הכרוניקה הסלאבית" (במקור בלטינית: Chronica Slavorum; בגרמנית: Slawenchronik) – ההיסטוריה של כיבוש והמרת דתם של הסלאבים הפולאבים מזמנו של קרל הגדול (בסביבות 800) ועד ל-1171. מטרתה של כרוניקה זו הייתה להדגים כיצד עלה בידן של הנצרות והלאום הגרמני להשיג דריסת רגל בקרב הוונדים, ובפרט בחלקה המזרחי של הולשטיין. כעד ראייה למאורעות, הלמולד נותן תיאור ברור, בלטינית שוטפת, של פעולותיו המיסיונריות של ויצלין, של ייסוד הבישופות באולדנבורג ושל העברתה לליבק בעת שהיקף המסחר באחרונה עלה על זה של הראשונה, של התפשטות ההשפעה הגרמנית בקרב הוונדים ושל שעבודם והשמדתם חסרי-הרחמים, ושל הצעת ארצותיהם למתיישבים זרים, בעיקר מווסטפאליה ומהולנד. היצירה מחולקת לשני חלקים: הראשון מכסה את התקופה שעד 1168, והשני ממשיך עד לשנת 1171 (ונכתב לאחר 1172). הלמולד שאב את הידע שלו על אודות התקופה המוקדמת יותר שהוא דן בה מן ההיסטוריה הכנסייתית שנכתבה בידי הכרוניקן אדם מברמן בן המאה ה-11 ומן הרשומות הסקסוניות המתייחסות להיינריך הרביעי, כמו גם מתיעוד חייו של הקדוש וילהאד מברמן (Willehad von Bremen, בן המאה ה-8), של אנסגאר (Ansgar), הארכיבישוף של המבורג-ברמן בן המאה ה-9, ואולי אף של חיי ויצלין; אך הסיכומים שערך בהתבסס על רשומות אלה אינם מהימנים. עם זאת, הלמולד הוא מקור הידע החשוב ביותר על אודות ההיסטוריה של תקופתו שלו; דיווחו נשען על המידע שנמסר לו בעל פה מפי ויצלין ומפי גרולד. הון הידע שלו נעשה דל ומועט באופן ניכר לאחר מותו של האחרון, ב-1163. אמינותו הוטלה בספק ברצינות במאה ה-19, וזאת בשל איבתו כלפי הארכיבישוף של ברמן ובשל היותו משוחד בנוגע לבישופות אולדנבורג-ליבק, אך אין להאשימו בסילוף מכוון של העובדות. הכרוניקה פורסמה לראשונה ב-1556 בפרנקפורט, בעריכתו של זיגמונד שוֹרקל (Siegmund Schorkel), ובהמשך ב"מונומנטה גרמניה היסטוריקה" (Monumenta Germaniae Historica), כרך XXI‏ (1868), עמ' 11–99. הכרוניקה הוארכה עד לשנת 1209 בידי האב ארנולד מליבק. מדיה וקבצים בנושא הלמולד מבוזאו בוויקישיתוף הלמולד מבוזאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו במיוחד אצל: Sehirren, Beiträge zur Kritik holsteinischer Geschichtsquellen, Leipzig, 1876. (גרמנית)
הכרוניקה הסלאבית

הכרוניקה הסלאבית (במקור בלטינית: Chronica Sclavorum; בגרמנית: Slawenchronik) היא כרוניקה פרי עטו של הכומר הלמולד מבוזאו; למעשה, מדובר בהמשך חיבורו של אדם מברמן, "מעשי הבישופים מכנסיית המבורג". הכרוניקה, בשפה הלטינית, מתארת אירועים הקשורים בשבטים הסלאביים הצפון-מערביים הידועים בשם ונדים, עד לשנת 1171. הכרוניקה הסלאבית היא תיעוד היסטורי משמעותי ביותר של תרבותם ודתם של הסלאבים הפולאבים בתקופה שעד להתנצרותם. כתיבת הכרוניקה הומשכה בידי האב ארנולד מליבק, אשר האריך אותה עד לשנת 1209. מדיה וקבצים בנושא הכרוניקה הסלאבית בוויקישיתוף טקסט הכרוניקה, באתר ספריית בוואריה ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקסו גרמטיקוס

סקסו גרמטיקוס (בדנית: Saxo Grammaticus;‏ בערך 1150 – 1220) היה היסטוריון דני ימי-ביניימי, שכמעט ולא ידוע מאום על חייו. מיוחס לו חיבור הכרוניקה בת שישה-עשר הכרכים "גסטה דנורום" ("מעשי הדנים"), המתארת את תולדותיה הקדומות של דנמרק – וזו גם העדות המרכזית לעצם קיומו. ידוע כי הוא היה מחסידי הארכיבישוף אבסלון מלונד (Absalon), מה שאומר קרוב לוודאי כי הוא עבד בשירותו; אך קשה לקבוע מה היה מעמדו המדויק, וייתכן אף כי לא היה אלא לבלר. בצוואתו מוחל אבסלון לכומר בשם סקסו על חוב של שניים וחצי מארק כסף, ומצווה עליו להשיב למנזר סורו (Sorø) שני כתבי יד ששאל. מבין כתריסר הערות ואזכורים של "סקסו" המצויים במקורות דניים מתקופה זו או מאחריה, זוהי ההערה היחידה שהכול מסכימים כי היא מתייחסת לסקסו גרמטיקוס; אך עם זאת, אין עדות חותכת לכך. בהקדמה לחיבורו "גסטה דנורום" כותב סקסו כי אביו וסבו שימשו שניהם בשירותו של המלך ולדמאר הראשון כלוחמים, וכי הוא עצמו מבקש לשרת את המלך ולדמאר השני, אם כי באופן רוחני יותר. שורות אלה הן המידע הממשי היחידי שקיים על אודותיו. משערים כי הוא נולד בזילנד, כפי שטוענים מקורות מאוחרים יותר. הלטינית האלגנטית שבפיו והידע שלו ועל אודות רומא העתיקה, שאותו הוא מפגין ב"גסטה דנורום", תומכים באופן כמעט ודאי בסברה כי הוא התחנך מחוץ לדנמרק – אולי באחד מבתי-הספר הכנסייתיים בצרפת. השם "סקסו גרמטיקוס" לא היה שמו האמיתי. לתואר "גרמטיקוס" – המילה הלטינית המסמנת 'מורה של מילים' – זכה מפי מחבר בתקציר חיבורו, Compendium Saxonis (נכתב בסביבות 1342), אשר ביקש להביע את התענוג שחש מאופן השימוש במילים של סקסו. בעקבות יציאתה לאור של המהדורה המודפסת ובה גרסתו של כריסטיארן פדרסן (Pedersen) ל"גסטה דנורום", דבק הכינוי גרמטיקוס בשמו והפך לחלק בלתי-נפרד ממנו. השם היחידי שניתן לו מצוי בכרוניקה סיאלאנדיה (בדנית: Ældre Sjællandske Krønike), המכנה אותו "Saxo, cognomine Longus", כלומר: 'סקסו, המכונה "הארוך"'. סקסו הוא המקור לדמותו האגדתית-למחצה של המלט, שסיפורו עובד בידי מספר מחזאים ובראשם ויליאם שייקספיר. מדיה וקבצים בנושא סקסו גרמטיקוס בוויקישיתוף סקסו גרמטיקוס - Danmarks krønike(הקישור אינו פעיל), באתר Kulturformidlingen norrøne tekster og kvad (בנורווגית) כתבי סקסו גרמטיקוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) "גסטה דנורום", באתר הספרייה הדנית המלכותית (בלטינית) "גסטה דנורום" - אנגלית לצד לטינית סקסו גרמטיקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקסו גרמטיקוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
Songs About Jane

Songs About Jane הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק/פופ האמריקאית "מארון 5", שיצא לאור בשנת 2002. האלבום קרוי על שם חברתו לשעבר של סולן הלהקה אדם לוין, ג'יין, שלפיו היא הייתה לו להשראה. האלבום זכה להצלחה רבה במצעדים ולהשמעות רבות ברדיו והוא כולל את הלהיטים "This Love" ו-"She Will Be Loved". סגנונו של האלבום מתמקד יותר ברוק אלטרנטיבי משאר אלבומי הלהקה. בתחילת הדרך נקראה הלהקה "kara's flowers", ובה היו חברים כל חברי מארון 5 מלבד הגיטריס ג'יימס ולנטיין שהצטרף מאוחר יותר בשנת 2001. להקת "kara's flowers" הוציאה אלבום אחד בלבד שנקרא "the fourth world" אך אלבום זה לא הצליח. הלהקה עזבה את חברת התקליטים אשר הפיקה את האלבום וכאשר גיטריסט הלהקה, ג'יימס ולנטיין הצטרף הם שינו את שמם ל"maroon 5". בתחילת דרכם ניגנה הלהקה בלוס אנג'לס וניו- יורק. סולן הלהקה, אדם לוין, חשף שאלו היו תקופות שהשפיעו מאוד על סגנון נגינת הלהקה. "במשך הזמן בין עסקי הקלטותינו שהיתי זמן רב בניו- יורק ושם נחשפתי לסגנון מוזיקה עירוני ולתרבות ההיפ- הופ בדרך שמעולם לא קרתה לי בלוס אנג'לס. דבר זה הפנה אותי לחלוטין לסגנון מוזיקה שונה אשר השפיע על כתיבת השירים שלי." לאחר שכל חברי להקת "Kara's Flowers" התאחדו, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין הצטרף ללהקה, החליטה הלהקה לשנות את שמה ל"מארון 5" והם החלו לאסוף חומרים לאלבומם הראשון. אדם לוין אמר כי בכל שיר באלבום זה ישנה שורה אחת לפחות על חברתו לשעבר ג'יין ולכן על שמה נקרא האלבום, "שירים אודות ג'ן" (באנגלית "songs about jane"). הסולן אדם לוין סיפר שלאחר כישלון האלבום "The Fourth World" של "Kara's Flowers" הוא החל לשמוע מוזיקת היפ הופ ו-R&B שגרמה לו לשנות כיוון מוזיקלי, והכתיבה שלו החלה להשתנות. הלהקה חתמה בחברת התקליטים "Octone Records" וההקלטות החלו. ב-25 ביוני 2002 יצא האלבום "Songs About Jane" לחנויות. הסינגל הראשון מתוכו היה "Harder To Breath" שהגיע למקום ה-18 במצעד האמריקאי ולמקום ה-13 במצעד הבריטי. הסינגל השני מהאלבום היה "This Love" שהפך להצלחה ענקית. השיר הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-3 במצעד הבריטי. בנוסף זיכה השיר את הלהקה בפרס גראמי בשנת 2006 על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה". הסינגל השלישי מהאלבום היה "She Will Be Loved" שהגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי ולמקום ה-4 במצעד הבריטי. עוד סינגל מהאלבום נקרא "Sunday Morning" והסינגל האחרון לאלבום זה נקרא "must get out". סינגל זה פחות מוכר מהאחרים ולסינגל זה לא צולם קליפ. בשנת 2005 זכתה הלהקה בפרס גראמי ל"תגלית השנה". מכירות האלבום הסתכמו ב-4.3 מיליון עותקים בארצות הברית, 1.8 מיליון עותקים בבריטניה ו-8.3 עותקים בכל רחבי העולם. לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של כשלוש שנים בכל רחבי העולם. אתר האינטרנט הרשמי של Songs About Jane (באנגלית) Songs About Jane, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מידע על האלבום Songs About Jane באתר MusicBrainz מידע על האלבום Songs About Jane באתר AllMusic האלבום Songs About Jane באתר Discogs May 2024 Albums Accreds.PDF, Dropbox
אלון שרביט

אלון שרביט (נולד ב-1 בדצמבר 1968 בירושלים) הוא כתב טלוויזיה, תסריטאי ובמאי טלוויזיה ישראלי. משמש ככתב מגזין בערוץ כאן 11. שרביט גדל במשפחה ירושלמית בשכונת קטמון הישנה בירושלים. בשנת 1979 חזרה המשפחה בתשובה. הוא למד בישיבת פורת יוסף, אך בגיל 14 עזב לבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, שם סיים גם את לימודיו התיכוניים. לאחר השירות הצבאי החל לעבוד בתפקידים שונים בטלוויזיה כתפאורן, תאורן וכצלם. את צעדיו הראשונים בכתיבה ובבימוי עשה בעיקר בתחום הדוקומנטרי. בין עבודותיו הבולטות: תסריטאי ובמאי "ירושלים ימינה ת"א שמאלה", סדרה תיעודית ששודרה בבכורה בספטמבר 2004, ובמספר שידורים חוזרים ב-yes. הסדרה הוקרנה בפסטיבלים בארץ ובעולם והיא מועמדת לסדרת התעודה הטובה של חברי האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה. תסריטאי "החיים, המוות והעולם הבא". תסריטאי ובמאי "Women's health centers", שהופק עבור שירותי הביטוח הרפואי באנגליה. תסריטאי ובמאי "הזיווג". הופק על ידי גלובוס גרופ עבור חברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2010 כתב וביים את סרטו העלילתי הראשון, "טור אחד לחלום" בהשתתפות עמוס תמם, לירז צ'רכי, ריימונד אבקסיס, אלי אלטוניו, רונית יודקביץ', יעקב כהן. דרמה משפחתית תקופתית, המתרחשת בירושלים ערב המהפך הפוליטי של 1977. הסרט שודר בבכורה ב-24 באוקטובר 2012, בפריים טיים בערוץ 10. הסרט הוקרן ב-פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-2012. משנת 2011 שימש כתב מגזין במהדורת "יומן" ובמערכת החדשות של ערוץ הראשון. עם פתיחת שידורי תאגיד השידור הישראלי בשנת 2017 הצטרף ככתב מגזין לחטיבת החדשות של כאן 11. שרביט נשוי ואב לשלושה בנים, מתגורר בכפר האורנים. כתב מגזין במהדורות "שישי" חדשות ערוץ 10 כתב בתוכנית "הבית היהודי" בערוץ הראשון כתב בתוכנית "סטנגה" בערוץ 2 כתב בתוכניות "שער חמש" בערוץ הספורט כתב מגזין בכאן 11 2024, פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה יחד עם קבוצת עיתונאים שסיקרו את מתקפת הפתע על ישראל תוך כדי סיכון ביטחונם האישי ב 7 באוקטובר. כמו גם על הכנת כתבות מגזין במהלך חודשי מלחמת חרבות ברזל בעוטף עזה. אלון שרביט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אלון שרביט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שמאלה זה רק לים, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2004 רותה קופפר, הלב במזרח, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2004 החיים שאחרי המוות סלונה הסרט המלא "טור אחד לחלום" ערוץ 10 ניר קיפניס, ‏שיר השכונה, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2012
מגן דוד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מגן דוד – צורה או סמל מגן דוד אדום – ארגון רפואה כיכר מגן-דוד – כיכר בתל אביב מגן דוד – חיבורו של רבי דוד הלוי סגל על שולחן ערוך אורח חיים, שנודע יותר כ"טורי זהב" (ט"ז) מגן דוד (ספר חסידות) – ספרו של האדמו"ר רבי דוד מטאלנא גדוד מגן דוד – גדוד בחטיבת השומר העתידית חבר הכנסת דוד מגן סרן דוד מגן - דמות מהסרט הללויה
מאזן אקטוארי

בגוף מבטח, כגון חברת ביטוח וקרן פנסיה, מאזן אקטוארי הוא מאזן המציג את הנכסים שבידי הגוף המבטח, כולל הכנסות עתידיות מדמי ביטוח, לעומת ההתחייבויות של הגוף המבטח למבוטחיו. ההפרש שבין הנכסים להתחייבויות הוא עודף אקטוארי (כאשר ההפרש חיובי) או גירעון אקטוארי (כאשר ההפרש שלילי). כאשר מתקיים שוויון בין הנכסים להתחייבויות, מתקיים איזון אקטוארי. חישוב המאזן כולל הנחות והערכות אחדות, הן ביחס לצד הנכסים והן ביחס לצד ההתחייבויות, המשפיעות על תוצאות המאזן. בנסיבות אלה, חישוב המאזן מצריך אקטואריה, שתעריך את הבלתי ידוע. נמחיש זאת במאזן אקטוארי של קרן פנסיה, המקבלת מדי חודש דמי גמולים מעמיתיה, ובתמורה מבטיחה להם פנסיה חודשית לכל ימי חייהם, במקרה של נכות או פרישה מעבודה עם ההגעה לגיל פרישה, וכן מבטיחה פנסיה לשאירים של העמית או הפנסיונר. בצד הנכסים נדרשות הערכות אחדות: תזרים ההכנסות מדמי גמולים שמשלמים העמיתים. תזרים זה מושפע מגידול או קיטון במספר העמיתים, כמו גם שינוי בשכר המבוטח. דוגמה לשינוי קיצוני בתזרים ההכנסות ניכרת בגורלה של קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בנין ועבודות ציבוריות - בשנות השבעים והשמונים חלה ירידה מהותית במספר הישראלים המועסקים בענף הבניין, ואלה הוחלפו בעובדים פלסטינים (ולאחר מכן בעובדים זרים), שלא בוטחו בביטוח פנסיוני, וכתוצאה מכך תזרים ההכנסות של הקרן התדלדל ביותר. התשואה על השקעתם של הנכסים. דוגמה להשפעתה של הנחה זו מופיעה בהערכת הגירעון האקטוארי של קרנות הפנסיה הגרעוניות, לפיה בסוף שנת 2001 עמד הגירעון האקטוארי שלהן על למעלה מ-137 מיליארד ש"ח (בהנחה שהן נהנות מריבית שנתית של 3.55% על השקעותיהן) או כ-120 מיליארד שקלים חדשים (בהנחת ריבית של 4%)‏. צד ההתחייבויות מושפע מגורמים בלתי ידועים רבים, בפרט בביטוח לטווח ארוך, כדוגמת ביטוח פנסיוני: תשלומים צפויים לפנסיית זקנה: גורם עיקרי הוא תוחלת החיים של המבוטחים. בקרן פנסיה, המבטיחה לעמיתיה גמלה לכל חייהם, גידול בתוחלת החיים פירושו גידול משמעותי בהתחייבויות. תשלומים צפויים לפנסיית נכות: סכום זה תלוי בשיעור העמיתים שייפרשו לפנסיית נכות. תשלומים צפויים לפנסיית שאירים: ההבטחה לפנסיית שאירים לבן הזוג מצריכה מידע על שיעור הפנסיונרים המותירים בן זוג, כמו גם תוחלת החיים של בני הזוג. תקנה 51א לתקנות מס הכנסה (כללים לאישור ולניהול קופות גמל), התשכ"ד- 1964 מחייבת קופת גמל לקצבה להגיש מדי שנה דין וחשבון אקטוארי שיכלול מאזן אקטוארי. הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג-2003
תומאס הנדריקס

תומאס אנדרוז הנדריקס (באנגלית: Thomas Andrews Hendricks) ‏(7 בספטמבר 1819 – 25 בנובמבר 1885) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא גרובר קליבלנד. קודם לתפקיד זה הוא כיהן כמושל אינדיאנה, סנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הנדריקס נולד באוהיו ובשנת 1820 עברו הוריו להתגורר באינדיאנה. שניים מדודיו כיהנו בתפקידים פוליטיים - תומאס הנדריקס האב היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וויליאם הנדריקס כיהן כמושל אינדיאנה. הנדריקס למד לימודים קלאסיים בקולג' הנובר וסיים את לימודיו ב-1841. לאחר מכן הוא למד משפטים בפנסילבניה ובשנת 1843 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק בתחום בשלביוויל שבאינדיאנה. בשנת 1848 נבחר הנדריקס לבית הנבחרים של אינדיאנה ובאותה שנה הוא כיהן כיו"ר בית הנבחרים. בשנת 1851 הוא היה ציר לוועידה החוקתית השנייה של אינדיאנה והיה חבר הוועדה הממונה על חלוקת האזורים המנהליים במדינה והנהלים הכלכליים בנושאי מיסוי. בוועדה זו נקבעה גם מידת הפרדת הרשויות במדינה והנדריקס הביע תמיכה בחיזוק הרשות השופטת וביטול השימוש בחברי מושבעים. בשנים 1851–1855 כיהן הנדריקס כנציג מחוז מגוריו בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך תקופה זו הוא עמד בראשות שתי ועדות, אך כשל במערכת הבחירות לכהונה שלישית נוספת. בתום כהונתו הוא מונה למנהל מנהל המקרקעין של ארצות הברית וכיהן בתפקיד בשנים 1855 - 1859. בשנת 1860 הוא כשל בהתמודדות לתפקיד מושל אינדיאנה ולאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין באינדיאנפוליס. הנדריקס נבחר בשנת 1862 לכהן כסנאטור מטעם אינדיאנה. כהונתו נמשכה בין השנים 1863–1869. בשנת 1872 הוא נבחר למושל אינדיאנה וכיהן בתפקיד בין 1873–1877, המושל הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית בצפון ארצות הברית לאחר סיום מלחמת האזרחים האמריקנית. במהלך כהונתו הוא נאלץ להתמודד עם המוסדות הנבחרים במדינה שבהם היה רוב לנציגי המפלגה הרפובליקנית. מרבית הצעות החקיקה שהוצעו מטעמו עוכבו זמן ממושך או נדחו, אך הוא צלח באישור שינוי שיטת הבחירות במדינה ובשינויים לחיזוק הרשות השופטת. במישור הלאומי צבר הנדריקס זכויות רבות בקרב המפלגה הדמוקרטית עקב ביקורתו על ממשלו של הנשיא יוליסס גרנט. בתום כהונתו כמושל, הנדריקס לא ביקש להתמודד בשנית לתפקיד עקב מועמדותו במפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית (1877). הנדריקס התמודד במפלגה הדמוקרטית לקבלת המועמדות לנשיאות ארצות הברית עוד ב-1868, ולאחר מכן שוב ב-1876. בשנת 1872 הוא הועמד לבחירה ואף קיבל לזכותו את הקולות שהוענקו למועמד הוראס גרילי, שנפטר בסמוך לבחירות, אך המועמד הרפובליקני גרנט ניצח בבחירות. בשנת 1876, לאחר שנבחר סמואל טילדן כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, התמודד הנדריקס עמו לתפקיד סגן הנשיא. בשנת 1884 הוא הועמד פעם נוספת לבחירה לתפקיד, לצד המועמד לנשיאות גרובר קליבלנד, וניצח. הנדריקס כיהן כסגן נשיא ארצות הברית חודשים ספורים בלבד, בין השבעתו במרץ 1885 ועד לפטירתו בנובמבר אותה שנה. הוא נפטר בשנתו במהלך נסיעה לביקור באינדיאנה. תפקיד סגן הנשיא נותר פנוי לאחר מותו ועד לכניסתו לתפקיד של לוי מורטון ב-1889. מדיה וקבצים בנושא תומאס הנדריקס בוויקישיתוף תומאס הנדריקס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) תומאס הנדריקס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תומאס הנדריקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סמל מקאו

סמל מקאו הנוכחי הוכנס לשימוש ב-20 בדצמבר 1999, יום העברת ריבונותה מפורטוגל לרפובליקה העממית של סין, ונוכח כך נחשב לסמל מחוזי. הסמל דומה לדגל מקאו במבנה מעגלי: בטבעת הלבנה החיצונית מופיע שמה הרשמי של הטריטוריה בכתב סיני: "中華人民共和國澳門特別行政區" (בעברית: "האזור המנהלי המיוחד מקאו של הרפובליקה העממית של סין") ובאנגלית פשוטה: Macau ובפנים הטבעת מופיע הדגל. מדיה וקבצים בנושא סמל מקאו בוויקישיתוף
הצבא הכחול

הצבא הכחול (Błękitna Armia) או צבא הלר (Armia Hallera), הוא כינוי שניתן ליחידות צבא פולניות שהתארגנו בצרפת, במהלך מלחמת העולם הראשונה וזמן קצר אחריה, במטרה להוות צבא עבור מדינה פולנית עתידית שתקום בשטחים מאוכלסים בפולנים. הצבא הכחול כונה בשם זה בגלל המדים שלבשו חייליו, המדים הכחולים של צבא צרפת. בצבא הכחול היו חיילים פולנים מתנדבים שגויסו מקרב הפולנים ששהו בצרפת, חיילים ממוצא פולני שהיו חלק מיחידות הצבא הרוסי ששהו בטריטוריות צרפתיות, שבויים פולנים מבין החיילים שגויסו לצבא האוסטרו-הונגרי ולצבא הגרמני, סה"כ כ-35,000 חיילים. בנוסף לכך הצטרפו מגויסים מהפזורה הפולנית מרחבי העולם, כ-22,000 מארצות הברית וגם 300 מברזיל. ב-1917, לאחר חתימת הסכם בין נשיא צרפת, רמון פואנקרה ובין המדינאי והפסנתרן הפולני איגנצי יאן פדרבסקי, הוחל בהקמת הצבא הכחול. בהתחלה הצבא היה תחת פיקוח מדיני צרפתי ובפיקוד הגנרל הצרפתי לואיז ארשינאר, אך לאחר 23 בפברואר 1918 הפיקוח על הצבא הכחול עבר למועצה הלאומית הפולנית. לאחר מהפכת אוקטובר והתפוררות הצבא הרוסי האימפריאלי, חיילים בני לאומים שונים, ששרתו במסגרתו, התחילו להתארגן ביחידות על בסיס לאומי וכך עשו גם החיילים הפולנים שהקימו את דיוויזיית הרובאים הרביעית ודיוויזיית הרובאים החמישית ושתיהן ראו את עצמן כחלק מהצבא הפולני שהתחיל להתארגן בצרפת. ב-28 בספטמבר נחתם הסכם בין הפולנים ובין מדינות ההסכמה הלבבית ובמסגרתו הוכרו היחידות הפולניות שבצרפת כ"הצבא הפולני היחיד, העצמאי, בן ברית ושותף למלחמה". ב-4 באוקטובר מינתה המועצה הלאומית הפולנית את גנרל יוזף הלר (Józef Haller de Hallenburg) למפקד הצבא. היחידה הפולנית הראשונה, שלקחה חלק בקרבות מלחמת העולם הראשונה, היה רגימנט הרובאים הראשון (1 pułk strzelców) שלחם ביולי 1918, במחוז שמפאן, בהרי ווסגוס, עד אוקטובר הצטרפו ללחימה באותה זירה כל יחידות דיוויזיית הרובאים הראשונה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קרבות מלחמת העולם הראשונה הסתיימו ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם הכניעה הגרמני, אך הצבא הכחול המשיך לגייס חיילים, מקרב שבויי המלחמה ממוצא פולני ובראשית 1919 מנה כ-65,000 חיילים מיומנים ומצוידים היטב. בין חודשי אפריל - יוני הועברו חיילי הצבא הכחול לפולין, שהוקמה מחדש, דרך נמל גדנסק. מדיה וקבצים בנושא הצבא הכחול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הצבא הכחול יוזף הלר והצבא הכחול באנגלית. האתר של צבא הלר באנגלית.