laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס אנני

פרס אנני (באנגלית: The Annie Award) הוא פרס המוענק על ידי הסניף ההוליוודי של האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה (אסיפ"א - הוליווד). הטקס נערך החל מ־1972, אך מ־1992 ניתן לסרטים בודדים. שם הפרס הוא קיצור של המילה ״אנימציה״. פרס אנני לסרט הטוב ביותר פרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר פרס אנני למשחק הווידאו הטוב ביותר פרס אנני להפקה מונפשת מיוחדת הטובה ביותר פרס אנני לסרט הביתי הטוב ביותר פרס אנני לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר פרס אנני לפרסומת הטלוויזיה המונפשת הטובה ביותר פרס אנני לאפקטים הטובים ביותר פרס אנני לדמות האנימציה הטובה ביותר פרס אנני לעיצוב הדמות הטוב ביותר פרס אנני לעיצוב הקונספט הטוב ביותר פרס אנני לפסקול הטוב ביותר פרס אנני לבימוי הטוב ביותר פרס אנני לסטוריבורד הטוב ביותר פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר פרס אנני לתסריט הטוב ביותר פרס אנני לדמות האנימציה בטלוויזיה הטובה ביותר פרס אנני לעיצוב הדמות בסדרת הטלוויזיה הטוב ביותר פרס אנני לפסקול הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה פרס אנני לבימוי הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה פרס אנני לעיצוב הקונספט הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה פרס אנני לסטוריבורד הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה פרס אנני לתסריט הטוב ביותר לסדרת טלוויזיה פרס אנני על שם ג'יין פוריי פרס אנני על שם אב אייוורקס פרס אנני על שם וינזור מקיי פרס אנני להישגים מיוחדים בהנפשה פרס אנני- תעודת הצטיינות ב־2009 זכה "קונג פו פנדה" סרטם של דרימוורקס הנפשה בכל הפרסים המוענקים לסרט באורך מלא, במאמר ניבוי תוצאות טקס פרסי האוסקר של אותה שנה נכתב כי "צופי האוסקר היו המומים כאשר קונג פו פנדה לקח את כל הפרסים של האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה (אסיפ"א, מעניקת הפרס), זו הייתה עבודה פנימית, מלאה בפוליטיקה מאחורי הקלעים". האנימטור ביל פלימפטון מתח גם הוא ביקורת על נוהלי ההצבעה של הארגון וכתב בבלוג שלו "אני חושב שג'פרי קצנברג יודע לזהות הזדמנות פרסום טובה כשהוא רואה אותה, הוא קנה חברויות באסיפ"א הוליווד לסטודיו שלו כולו ולאחר מכן אמר להם להצביע לקו המפלגתי... המציאות המצערת היא שזה מרגיש כאילו ההצבעה הייתה מבוימת - הם נקנו!". ב־2010 נמנעו אולפני ההנפשה של וולט דיסני משליחת סרטיהם כמועמדים. מהלך זה נבע בעקבות הידיעה כי כל אחד יכול לקנות מנוי (ופתק הצבעה) לאסיפ"א וגם בעקבות אמונה כי המאזניים מוטים לטובת דרימוורקס הנפשה מכיוון שאלו קונים הצבעות. ב-2011 חזרו לשגרה ולשליחת מועמדויות. מדיה וקבצים בנושא פרס אנני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס אנני (באנגלית) (באנגלית) פרס אנני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) David Carr, ‏The Oscars - The Contenders, the Pools and the Show and the Hopes, באתר הניו יורק טיימס, ‏19 בפברואר 2009 Bill Plympton Studio, באתר Plymptoons.com (מאורכב) Pete Debruge, ‏Disney withdraws from Annie Awards - Entertainment News, Film News, Media, באתר מגזין וראייטי, 25 באוגוסט 2010
עקרבניים

העַקְרַבָּנִיִּים (שם מדעי: Nepidae) הם משפחה של פשפשי מים טורפים בעלי תפוצה עולמית. ידועים כ-230 מינים שונים ב-14 סוגים, בישראל ידועים ארבעה מינים. שמם בעברית נובע מדמיונם החיצוני לעקרבאים, רגלי הטרף הקדמיות משמשות לאחיזת הטרף ובעלות דמיון מסוים לצבתות העקרב וסיפון הנשימה הארוך הבולט מקצה בטן האחורית ומזכיר את עוקץ העקרב. העקרבניים חיים בסביבה מיימית רדודה כמו אגמים או נחלים בעלי זרימה איטית עם צמחיית מים עשירה וקרקע בוצית. הם אינם שחיינים טובים, ונוהגים להלך על הקרקעית או לטפס על צמחי מים בחיפוש מקום מסתור, שם הם אורבים לטרף מזדמן כגון חרקי מים, סרטנאים קטנים, ראשנים ואף דגים קטנים. מאחר שפשפשים אינם מסוגלים לנשום מתחת למים העקרבניים נוהגים לארוב לטרפם במרחק לא רב מפני המים בעוד הם שולחים את סיפון הנשימה הארוך שלהם מעלה ומשתמשים בו כשנורקל. הנקבה מטילה את הביצים על צמחי מים קרוב לפני השטח. בכל המינים לביצים קרניים קטנות המאפשרות ספיגת אוויר שהכרחי להתפתחות הביצה. בתקופות בצורת, במידה ומקווה המים שלהם מתייבש או שהטרף אוזל, הם מסוגלים לעבור תהליך (הדומה לזה שקיים אצל הרבפשפשיים והשיטיתיים) המגביר את המטבוליזם בגופם ומאפשר להם להשתמש בכנפיים לצורך תעופה אחר מקווה מים חדש. תת-משפחה Nepinae שבט Nepini עקרבן ענק Laccotrephes fabricii עקרבן אפור Nepa cinerea תת-משפחה Ranatrinae שבט Ranatrini עקרבן מקלוני Ranatra parvipes vicina מדיה וקבצים בנושא עקרבניים בוויקישיתוף עקרבניים, באתר ITIS (באנגלית) עקרבניים, באתר NCBI (באנגלית) עקרבניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עקרבניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עקרבניים, באתר GBIF (באנגלית) עקרבניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 125
רמי שולר

רמי שולר (נולד ב-13 ביוני 1967) הוא מוזיקאי ישראלי, מלחין מעבד ומנגן כלי הקשה רבים, ביניהם תופים, ויברפון, מרימבה, פאנטם וגלוקנשפיל. זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בתחום הג'אז 2012. מחבר הספר "להיות מוזיקאי" על החיים בתעשיית המוזיקה הישראלית. רמי שולר נולד בקיבוץ שמיר. כבר מילדות התגלו אצלו משיכה גדולה וכישרון למוזיקה. בנערותו השקיע זמן רב בנסיעות מקיבוצו שבצפון למרכז הארץ ללימודי מוזיקה אצל מיטב המורים. הוא ניגן בטימפני, קסילופון וכלי הקשה נוספים בתזמורת בני הקיבוצים ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה. היה תלמידו של אלון בור (ראש סקציית ההקשה בפילהרמונית). שולר ניגן גם במספר קונצרטים עם התזמורת הבוגרת. את שירותו הצבאי עשה בתזמורת חיל האוויר (1985-1988) כנגן קסילופון וכלי הקשה ובהמשך גם כמעבד. לאחר הצבא עזב את הקיבוץ, השתקע בתל אביב והחל לפלס את דרכו כנגן תופים, קסילופון וכלי הקשה בתעשיית המוזיקה המקומית. המעבד אלכס וייס הנחה אותו כיצד לבצע עיבודים ושימש לו מקור השראה. הוא השתתף בהפקות מוזיקליות שונות, הצגות ילדים ומבוגרים, ליווי זמרים ולהקות מחול. לשולר יש אולפן הקלטות פרטי והוא מלחין ומפיק מוזיקה לעצמו ולפרויקטים שונים. כמו כן מופיע ומנהל הרכבים מוזיקליים בסגנונות הג'אז, מוזיקה ברזילאית ומוזיקה מקורית משלו. רמי שולר מתגורר במודיעין עם אשתו לימור ושני ילדיו שירי וגפן. 1985-1982: למד מוזיקה אצל מורים פרטים כמו: אלון בור, ג'רי גרבל, שמעון וולף, מיכה ברעם, צביקה יופה. 1990-1988: למד עיבוד אצל אלכס וייס ועמיקם קימלמן. 1995: למד מוזיקה ב- MANNES SCHOOL OF MUSIC - N.Y למד קומפוזיציה אצל פסנתרן הג'אז פיל מרקוביץ בניו יורק. מוזיקה לסרט "זוג או פרד - של הבמאי טומי לנג" (2011) מוזיקה לאנימציה (doodle baby (2008), baby planet (2007 מלחין מוזיקה הצגות ילדים ומבוגרים - "סיפורי בדים" - תיאטרון המטמון (2013) מוזיקה למחול - "מי לקח את הגבינה שלי" - קולבן דאנס (2010) יוצר ומופיע בקונצרטים מוסברים לילדים ומבוגרים בכל רחבי הארץ מופיע במסגרות החינוך המיוחד ואקי"ם. שותף למיזם חברתי בנושא האוכלוסיות המיוחדות ואף הלחין ועיבד בהתנדבות שיר מיוחד לקידום המודעות לנושא שנקרא "יש לך אותי" (מילים: נעם חורב) 2021 הוציא לאור את ספרו הראשון "להיות מוזיקאי" על החיים בתעשיית המוזיקה הישראלית 1985: זכה במלגות קרן התרבות אמריקה–ישראל בנגינה והלחנה. 2012: זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיציה בתחום הג'אז לשנת 2012, על יצירה שכתב "הרוח הבלתי נשכחת" - סוויטת ג'אז בת חמישה פרקים שהוקלטה בניו יורק על ידי נגני ג'אז ידועים, ביניהם: החצוצרן רנדי ברייקר והסקסופוניסט בוב מינצר. 1992: בנשימה אחת" - רמי שולר גרופ 1995: Across The Ocean 2001: "עננים" - רמי שולר וחברים 2008 כלי הקשה מסביב לעולם - אלבום לילדים 2008: מחול החרבות 2008: "המזונות הקסומים" - שירים העוסקים בתזונה נכונה לילדים עבור משרד החינוך 2009: רמי שולר בדואטים אל תוך הלילה 2011: "טיול לילי" - עם להקת cool vibe 2013: צלילי עולם - אלבום לילדים אתר האינטרנט הרשמי של רמי שולר * רמי שולר זוכה בפרס ראש הממשלה, 2012 פרס ראש הממשלה לרמי שולר - הטקס בתיאטרון ירושלים, 2012 נימוקי השופטים להענקת הפרס לרמי שולר קליפ של רמי שולר - מיקס מפרויקטים מוזיקליים שונים רמי שולר באסופת "מלחיני משוררים ישראלים" בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן
אונזן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אונזן – הר געש מורכב פעיל סמוך לעיר שימבארה במחוז נגסאקי שביפן אונזן (עיר) – עיר במחוז נגסאקי שביפן אנזן קרב אנזן – קרב שנערך ב-22 ביולי 838 בו הביסו כוחותיו של הח'ליפה העבאסי אל-מעתצם את הקיסר הביזנטי תיאופילוס
לבוצ'ה

לבוצ'ה (בסלובקית Levoča, בגרמנית Leutschau, בהונגרית Lőcse) היא עיירה ובה כ-15 אלף תושבים, במחוז פרשוב במזרח סלובקיה. לעיירה מרכז עתיק שמור היטב ובו כנסייה מתקופת הרנסאנס ובתוכה מזבח העץ הגבוה בעולם. העיירה צורפה ב-2009 לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. לבוצ'ה ממוקמת באזור ההיסטורי ספיש (Spiš) המיושב מאז תקופת האבן. בתחילת המאה ה-11 נכבש האזור והפך לחלק מממלכת הונגריה עד ל-1918. לאחר הפלישה המונגולית בשנים 1241–1242 התיישבו באזור גם גרמנים שזכו לאוטונומיה מסוימת מהממלכה ההונגרית. המסמך הראשון בו נזכר שמה של העיירה הוא מ-1249. ב-1317 העיירה, שנקראה בשמה הגרמני Leutschau, קיבלה מעמד של עיר מלכותית וב-1321 זכו סוחרים כורים ואומנים בזכות להתיישב בה. במאה ה-15 התעשרה העיירה כתוצאה ממסחר בין פולין להונגריה וכן הפכה למרכז תרבותי ובו כנסיות, בית דפוס (החל מ-1624), ספריה, בית מרקחת ורופאים. מעמדה התרבותי נשמר למרות שתי שרפות קשות שחוותה העיירה. לבוצ'ה שימשה כמרכז להפצת הפרוטסטנטיות בצפון הונגריה. המקום החל להתדרדר לאחר המרידות נגד בית הבסבורג במאה ה-17. בשנת 1871 התדרדר מעמדה של העיירה עוד בשל בניית קו הרכבת החשוב קושיצה-בוהומין (Bohumín) במרחק של 8 ק"מ מלבוצ'ה. לאחר חוזה טריאנון עברה העיר לידי צ'כוסלובקיה שנוצרה זה עתה ושמו הנוכחי, לבוצ'ה, התקבל. העיר נכבשה על ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945. ב-3 ביולי 1993 ביקר במקום האפיפיור יוחנן פאולוס השני שערך מיסה ל-650,000 מאמינים בגבעה במרחק קילומטר מהעיירה. במאות ה-18 וה-19 גדלה הקהילה היהודית בעיר, הוקמו אגודות עזרה הדדית, בית עלמין, בית כנסת ובית ספר. במאה ה-20 הוקמו תנועות נוער יהודיות כולל תנועות נוער ציוניות. בזמן מלחמת העולם השנייה 981 יהודים שולחו מהעיירה למחנות השמדה על ידי הממשלה הסלובקית ולאחר כיבוש סלובקיה על ידי הנאצים שולחו יתרת יהודי העיר לאושוויץ ומיידנק. בודדים הוסתרו בכפר הסמוך על ידי הכומר, חסיד אומות העולם, מיכאל מאסלג' (Maslej). המרכז העתיק של העיירה שמור היטב ורובו מוקף עדיין בחומות העתיקות. הכניסה העיקרית לעיר העתיקה היא דרך 'שער קושיצה' המונומנטלי מהמאה ה-15. מאחוריו ממוקמת כנסיית רוח הקודש מתקופת הבארוק ומנזר פרנציסקני מהמאה ה-18. בכיכר המרכזית, כיכר האומן פאול (Námestie Majstra Pavla), ממוקמים שלושה בניינים משמעותיים: בית העיירה הישן (מהמאה ה-15–17), הכנסייה הלותרנית (מ-1837) וכנסיית ג'יימס הקדוש מהמאה ה-14 בה נמצא מזבח הכנסייה הגותי הגבוה באירופה (18.62 מטר גובהו). את המזבח יצר אותו אומן, פאול, שעל שמו נקראת הכיכר, בסביבות 1520. פרט לכך בכיר בניינים עתיקים ששימשו את אצילי הסביבה בסוף ימי הביניים. כמו כן נמצא בכיכר כלוב הבושה ששימש לענישת ראווה במהלך המאה ה-17. מעבר לכיכר ישנן עוד כנסיות עתיקות, מנזר, בית האדמיניסטרציה של העיירה מהמאה ה-19 והארכיונים האזוריים. מדיה וקבצים בנושא לבוצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לבוצ'ה "לבוצ'ה", באתר JewishGen (באנגלית) שער קושיצה 'כלוב הבושה' הסמוך לבית העירייה הישן בלבוצ'ה חסיד אומות העולם 6625
קרל השמן

קרל השלישי "השמן" (בצרפתית: Charles III le Gros; ‏13 ביוני 839 – 13 בינואר 888) היה מלך פרנקיה המזרחית, מלך איטליה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה. מלך על פרנקיה המערבית מ-884 עד 887. קרל היה בנו של לודוויג הגרמני, מלך פרנקיה המזרחית וקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-876, עם מות אביו, ירש קרל את כתר ממלכת פרנקיה המזרחית. ב־879, הפך קרל למלך איטליה, לאחר שאחיו הבכור, קרל מבוואריה לקה בשיתוק והתפטר. ב-881 חלה אחיו, לודוויג הצעיר, וקרל הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-884, לאחר מותו ללא יורשים של קרלומן מלך פרנקיה המערבית, החליטו אנשי הכנסייה והאצילים למסור את כתר הממלכה לקרל, שמלך בשם שארל השלישי. צירוף מקרים זה הביא לאיחודן של פרנקיה המזרחית, פרנקיה המערבית ואיטליה תחת שלטונו של הקיסר קרל השמן. התעוררו תקוות לתחייתה של אירופה המערבית, אולם קרל השמן, שלקה במחלת הנפילה, לא עמד במשימה זו. הוא ניסה את כוחו נגד המוסלמים שפלשו לאיטליה, אך ללא הצלחה. ב-886 נאלץ לשלם לנורמנים שתקפו את פריז כדי שיסכימו לסגת ואפשר להם לשוט דרך הנהר סן, להגיע לדוכסות בורגונדיה ולבזוז אותה. משנתברר כי איננו מסוגל להבטיח את שלום הממלכה מרדו בו אצילים בראשות ארנולף מקרינתיה והשתלטו על פרנקיה המזרחית בנובמבר 887. קרל השלישי נאלץ לפרוש מן המלוכה ונפטר כעבור חודשיים. אודו רוזן פריז, שארגן את ההגנה על העיר, ירש את כתר ממלכת פרנקיה המערבית. מדיה וקבצים בנושא קרל השמן בוויקישיתוף קרל השמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שארל השלישי מלך צרפת

האם התכוונתם ל... שארל "השמן" – מלך על צרפת בין השנים 884‏-887 שארל "התם" – מלך על צרפת בין השנים 893‏-923 שארל השלישי (פירושונים)
המלחמה האיטלקית (1542–1546)

המלחמה האיטלקית של 1546-1542 הייתה סכסוך בשלהי המלחמות האיטלקיות, בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת וסולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והנרי השמיני, מלך אנגליה. במהלך המלחמה ניטשו קרבות נרחבים על אדמת איטליה, צרפת, וארצות השפלה, וכמו גם ניסיון פלישה של ספרד לאנגליה. מלחמה זו, שהייתה יקרה מאוד לצדדים הלוחמים, הסתיימה בלא הכרעה. הסיבה לפרוץ המלחמה הייתה כישלון הסכם ניס, שסיים את המלחמה האיטלקית של 1538-1536, ולא הביא על פתרונה את בעיית השליטה בדוכסות מילאנו שהעסיקה את פרנסואה הראשון ואת קרל החמישי. פרנסואה הראשון ראה בזה עילה מספקת להכריז מלחמה על אויבו הנצחי ב-1542. הלחימה החלה בארצות השפלה ב-1542. ב-1543 תקפו כוחות הברית הצרפתית-עות'מאנית את העיר ניס וביצעו מספר תמרונים צבאיים בצפון איטליה שהביאו לקרב קרסול מדרום לטורינו, שבו גברו הצרפתים על הספרדים (11 באפריל 1544). בתגובה פלשו לצרפת קרל החמישי והנרי השמיני מלך אנגליה (שראה בצרפת אויב משום שהייתה בת בריתם של הסקוטים). כוחותיו של קרל החמישי תקפו את סנט דיזייה בשמפאן וכוחותיו של הנרי השמיני הטילו מצור על עיר הנמל בולון-סור-מר. מצור זה נמשך זמן רב, העסיק את כוחותיו של הנרי השמיני, ולא איפשר להפנותם למתקפה גדולה שתאיים על פריז. כתוצאה, חתם קרל החמישי על הסכם קרפי (18 בספטמבר 1544), שלפיו שארל השני, דוכס אורליאן, בנו הצעיר של פרנסואה הראשון, יישא לאישה את אנה מאוסטריה, אחייניתו של קרל החמישי, ויקבל כנדוניה את דוכסות מילאנו. מותו של שארל השני, דוכס אורליאן, ב-1545 גרם לביטול הסכם קרפי, והנרי השמיני, שלא אבה להסיר את המצור מעל בולון-סור-מר, המשיך במלחמה עד 7 ביוני 1546, אז נחתם הסכם ארדר שהשכין לבסוף שלום בין צרפת לאנגליה. הסכם זה קבע כי בולון-סור-מר תישאר בידיו של הנרי השמיני עד 1554. מותם של פרנסואה הראשון ושל הנרי השמיני בתחילת 1547 הותיר את היריבות באיטליה בידי יורשיהם. מדיה וקבצים בנושא המלחמה האיטלקית בוויקישיתוף
חורבת שמע

חורבת שמע הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בהר מירון ובו שרידי יישוב מתקופת התלמוד ובו שרידי בית כנסת ומקווה. החוקר ישעיהו פרס סבר בזמנו,[דרוש מקור] שהמקום הוא "כפר שמי" הנזכר בתלמוד הירושלמי, אלא שדעה זו אינה מקובלת. סברה אחרת הייתה לזהות את המקום עם תקוע הגלילית (להבדיל מתקוע שבגבול מדבר יהודה, מולדת הנביא עמוס). עליה נאמר במשנה בשל שפע זיתיה: "תקוע אלפא לשמן (מנחות ח, ג), דהיינו, בעסקי שמנים היא הראשונה. או - "אוכלין בזיתים עד שיכלה אחרון שבתקוע" (תוספתא שביעית, ז, יב), שהרי תקוע היא בצפון וזיתיה מבשילים במאוחר. אך גם סברה זו אין לה מקור או על מה להסתמך. בחורבת שמע נתגלו שרידיו של יישוב יהודי שבכלל בית כנסת, מקווה, מערות קבורה יהודיות בעיקר, רובעי מגורים ותעשייה. במקום נתגלו גם שרידים של מאוזוליאום ככל הנראה רומי. בית הכנסת המתוארך למאה הרביעית עד השישית לספירה, בנוי לרוחב ושונה מבתי-הכנסת האחרים שבגליל. ראשיתו, במאות השנייה והשלישית-לספירה, אז חרב כנראה ברעידת אדמה, נבנה שוב ותיפקד במאות הרביעית והחמישית, עד להריסתו במאה השישית ברעש נוסף. על משקוף פתחו חקוקה דמות נשר. מדרגות היורדות למרחב בית הכנסת מובילות, ככל הנראה, למקום בו שכנה עזרת הנשים. בפנים מצויים שרידי טורי עמודים המשרטטים את המקום בו הוצב ארון הקודש. באתר שער נוסף עם משקוף מעוטר במנורה בת שבעה קנים, וכן ספסל אבן ששימש את המתפללים ושרידי מקווה ששכן בתוך בית הכנסת עצמו. בחפירות שנערכו במדרון המזרחי של האתר נתגלו שרידיו של מקווה, אליו יורדים באמצעות שבע מדרגות חצובות. חוליית בור לקליטת מי גשמים, נחצבה מעל למבנה המקווה יחד עם בור להשקעת הסחף. בסביבתו של היישוב העתיק בחורבת שמע, נתגלו 31 מערות קבורה חצובות בסלע עם כוכי קבורה, המאפיינת את הקבורה היהודית. דבר זה מלמד על גודלו של בית הקברות והיישוב באזור. על שביל ישראל כיום ניצב מבנה בן שתי קומות שאורכו כארבעה מטרים. בקומתו הראשונה מצויות גומחות למתים וכריות אבן למראשותיהם. במשך שנים היה מקובל לחשוב שזה הוא קברו של שמאי הזקן ושל אשתו. סברה זו אינה נכונה, היות שיהודים אינם קוברים כך, מה גם שנתגלו מערות קבורה יהודיות בסביבתו של היישוב העתיק. ליד המבנה ישנן מערות, מקום קבורת תלמידי שמאי הזקן. במורד אפיקו של נחל מירון, לצד החניון בגדתו הדרומית של הנחל נמצאת טחנת קמח ישנה ששימשה לטחינת קמח בכח מי מעין מירון עד תחילת המאה ה-20. כיום (2009) המקום מוזנח, ולא משולט. מדיה וקבצים בנושא חורבת שמע בוויקישיתוף תקוע בגליל באתר דעת - אנציקלופדיה יהודית. חורבת שמע (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אריק מאירס, חורבת שמע - היישוב ובית הכנסת, קדמוניות 2, 1972, עמ' 58-61
Elasto Mania

Elasto Mania (או בקיצור Elma) הוא משחק מחשב שיצא לאור בשנת 2000. זהו משחק פעולה דו-ממדי המדמה רכיבה על אופנוע במסכים שונים. המשחק מבוסס על מודל פיזיקלי אמיתי, על אף שכמה ממאפייניו אינם מציאותיים. המטרה היא לסיים את כל השלבים במשחק. בכל שלב, על השחקן לסקור את המסך לאורכו ולרוחבו תוך כדי איסוף כל התפוחים המפוזרים בו, ולבסוף להגיע אל הפרח. אף שאינו בעל גרפיקה עשירה, המשחק זכה לפופולריות ולקהילת שחקנים גדולה בשל המשחקיות היצירתית והאופי הקליל שלו. העיקרון הבסיסי הוא שכשהאופנוען נוגע עם הראש בקירות או במכשולים הוא נפסל, לכן חשוב לשמור על איזון האופנוען. האיזון מתבצע ב"הקפצת" האופנוע לאחד מהצדדים לפי הצורך. במשחק נתקלים בשטחים מישוריים, מחוספסים, עליות ומורדות, והם יכולים להקשות על האיזון של האופנוען. החפצים השונים במשחק הם: הפרח - הפרח הוא היעד שבסוף השלב צריך להגיע אליו. תפוחים - לפני שמגיעים אל הפרח צריך לאסוף את כל התפוחים בשלב. בשלבים מסוימים יש חשיבות לסדר איסוף התפוחים, מכיוון שמיקום התפוח עלול להיות ללא דרך מובילה לשאר. ישנם תפוחים המשנים את כיוון הגרביטציה. "קילרס" - הם גלגלים קוצניים שאסור לבוא במגע איתם. המאפיין העיקרי המבדיל את המשחק מאחרים הוא האלסטיות של האופנוע. היא מאפשרת לבצע תרגילים כמו קפיצה לחלקים גבוהים במסך, ודחיקת האופנוע דרך מקומות צרים. מאפיין נוסף המיוחד בו הוא גוף האופנוען שיכול לעבור דרך קירות. זה מוסיף למשחק מגוון מצבים מעניינים. המשחק משוחק בשחקן אחד או שניים. Elasto Mania נוצר על ידי בָלזס רוזסה (Balázs Rózsa), כהמשך למשחק Action SuperCross ‏(1997). ישנן ארבע גרסאות רשמיות למשחק - 0.1, 1.1, 1.11 ו-1.11a, וגם שלוש גרסאות לא רשמיות - 1.11h, 1.11hb ו-1.2h beta. לגרסת הדמו החינמית יש 18 שלבים, ולמלאה 54. כמו כן ניתן למצוא אלפי שלבים שנעשו על ידי אוהדים, חלקם מצורפים יחד ל"חבילות שלבים" ("Level Packs"). קהילת השחקנים מבוססת באינטרנט בעיקר ב-Ircnet ובפורום Motolauta. אתר "The Moposite" הוא אתר המעריצים הגדול ביותר ל-Elma, והוא מכיל פורום בשפה הפינית. ישנו גם מדריך מפורט למשחק ב"אנציקלופדיה של Elasto Mania". אתר האינטרנט הרשמי של Elasto Mania (באנגלית) אתר המעריצים - The Moposite Elasto Mania, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Elasto Mania, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
שימבארה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שִׁימַבָּארָה (Shimabara) שימבארה – עיר במחוז נגסאקי שביפן טירת שימבארה חצי האי שימבארה – חצי אי השוכן מזרחית לעיר נגסאקי במחוז נגסאקי באי קיושו שביפן מרד שימבארה – התקוממות יפנים נוצרים שהתרחשה בדרום מערב יפן בשנים 1638-1637, במהלך תקופת אדו שימבארה (קיוטו) – "רובע החלונות האדומים" בקיוטו שביפן שימברה קור (Shimbra Kure) קרב שימברה קור – קרב שנערך באתיופיה במרץ 1529 בין סולטנות אדאל בראשות אחמד אבן איברהים אל-גאזי לבין הצבא האתיופי בפיקודו של הקיסר דווית השני, והסתיים בניצחונו של אל-גאזי
ג'ים הארבו

ג'יימס ג'וזף "ג'ים" הארבו (באנגלית: James Joseph "Jim" Harbaugh, נולד ב-23 בדצמבר 1963) הוא שחקן פוטבול לשעבר ששיחק בעמדת הקוורטרבק בליגת ה-NFL. אימן קבוצת סן פרנסיסקו 49' מליגה זו. מאז 2014 מאמן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן. נולד בטולדו שבאוהיו. אביו ג'ק היה מאמן פוטבול, והמשפחה נדדה עמו בעקבות עבודתו בקבוצות פוטבול שונות לקנטקי, איווה, מישיגן וקליפורניה. הארבו למד ושיחק פוטבול בתיכון "אן הארבור" במישיגן ותיכון "פאלו אלטו" בקליפורניה, אותו סיים ב-1982. לאחר מכן חזר למישיגן ושיחק שלוש עונות בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן. ב-1986 הוביל את קבוצתו למשחק הרוז בול (בו היא הפסידה לאוניברסיטת המדינה של אריזונה). בסיבוב הראשון של דראפט 1987 נבחר על ידי קבוצת שיקגו ברס, בה שיחק עד 1993. לאחר מכן עבר לקבוצת אינדיאנפוליס קולטס; אחד מהישגיו במסגרת משחקו בה היה ב-1995, כאשר הוביל אותה לגמר אליפות ליגת AFC (בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס). ב-1998 עבר לבולטימור רייבנס, ומ-1999 שיחק בסן דייגו צ'רג'רס. סך הכול שיחק 14 עונות בליגת NLF, מ-1987 עד 2000. עוד במהלך תפקידו כשחקן פעיל, מ-1994 עד 2001, עבד ללא תשלום כעוזר מאמן בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מערב קנטקי, בה עבד אביו כמאמן. ב-2002 הפך למאמן קוורטרבקים בקבוצת ה-NFL אוקלנד ריידרס. משמש כמאמן ראשי החל מ-2004, תחילה בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת סן דייגו (3 עונות), לאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד (4 עונות, באחרונה הוביל את קבוצתו לזכייה ב"אורנג' בול"), ובשנים 2011 עד 2014 אימן ב-NLF בקבוצת סן פרנסיסקו 49'. בארבע העונות בהן אימן אותה, זכתה הקבוצה פעמיים באליפות בית ה-NFC מערב, שלוש פעמים הגיעה לגמר ה-NFC ופעם אחת העפילה לסופרבול. הארבו ואחיו הבכור ג'ון הארבו, מאמן קבוצת בולטימור רייבנס, הם זוג האחים הראשון הפועלים כמאמנים ראשיים בהיסטוריה של ה-NFL. קבוצותיהן התחרו זו בזו בגמר ה-NFL, סופרבול XLVII, בינואר 2013; סן פרנסיסקו הפסידה במשחק זה. להארבו שלושה ילדים מנישואיו הראשונים למיה הארבו (1996-2006), ושלושה מנישואיו השניים לשרה פיירברן הארבו (מ-2008). הוא נוצרי קתולי. מתנדב ופעיל במספר ארגונים קהילתיים, והקים גם קרן צדקה על שמו. מדיה וקבצים בנושא ג'ים הארבו בוויקישיתוף ג'ים הארבו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ים הארבו, באתר pro-football ניר צדוק, לקראת הסופרבול: מאמן פוטבול זה אח, באתר הארץ, 2 בפברואר 2013
קרסנאיה פוליאנה

קרסנאיה פוליאנה (ברוסית: Кра́сная Поля́на; באבחזית: Гәбаадәы; באדיגית: Ӏаткъуадж) הוא אזור ברובע אדלר שבעיר סוצ'י, מחוז קרסנודאר על גבול גאורגיה-רוסיה. האזור ממוקם בגובה של 560 מטר מעל פני הים, לאורך נהר מזימטה, כ-39 ק"מ ממקום שפכו לים השחור. המקום הוא האתר הידוע ביותר ברובע אדלר בעיקר בשל אתר הסקי השוכן בו והרי הקווקז המערבי המקיפים את העמק והנישאים עד לגובה של 2,000 מטר. בקרסנאיה פוליאנה הוקם המתחם האולימפי ההררי והכפר האולימפי לספורטאים המתחרים בענפי השלג באולימפיאדת סוצ'י. ממשלת רוסיה הכריזה על קרסנאיה פוליאנה כאחד מאתרי המשחק הייעודיים שמותרים בהם הימורים וכאן פועל בהיתר קזינו סוצ'י. הסביבה באזור קרסנאיה פוליאנה עשירה בדולמנים פרהיסטוריים, ושרידיהם של כעשרים מבצרים מימי הביניים אותרו במקום. עם זאת, בהיסטוריה המתועדת המקום מוזכר לראשונה רק ב-1835, כאשר מרגל רוסי שנשלח לרגל במקום תיעד את התרשמותו משהותו באאול האבחזי-סדזי שהיה במקום, כשבין השאר ציין שהכפר מפורסם בייצור דבש שיוצא על ידי הסדזים לאימפריה העות'מאנית. שלושה עשורים לאחר מכן, במסגרת טיהור אתני שבוצע עם סיום המלחמה הרוסית-צ'רקסית (שהסתיימה ב-1864), גורשו התושבים המקוריים, ובמקום היישוב שלהם הוקם ב-1869 יישוב רוסי, הוא היישוב הנוכחי - קרסנאיה פוליאנה. המוצא האתני של המתיישבים הראשונים בקרסנאיה פוליאנה היה מגוון, כשבנוסף לרוסים, התיישבו בכפר יוונים ו-36 משפחות אסטוניות, שב-21 באוגוסט 1886 הקימו את הכפר האסטוני אסטוסאדוק ((Э́стосадо́к השוכן כ-4 ק"מ מזרחית לקרסנאיה פוליאנה. ב-1898 נסללה דרך אל היישוב אדלר. ב-19 ביוני 1899 ביקרה ביישוב משלחת מלכותית במטרה להפוך את האזור לשטח הציד של ניקולאי השני בקווקז המערבי. ב-1901 הוקמה במקום אחוזת ציד מלכותית, לאחר שבקתות אלפיניות אחרות כבר הוקמו באזור על ידי משפחות האצולה הרוסיות שמרטייב ובוברינסקי ואצילים ומכובדים אחרים. למרות שמעולם לא זכה הכפר לביקורו של הצאר עצמו, הוענקו לו עם זאת זכויות מוניציפליות מיוחדות ושמו הוסב ל"רומנובסק" על שם השושלת של הצאר, שושלת רומנוב. לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 איבד הכפר מההילה היוקרתית וחזר לשמו ולמעמדו הקודם, ובהדרגה שקע לתהום הנשייה. עם זאת, קרבתו לעיר סוצ'י שנחשבת "בירת הקיץ" של רוסיה, גרמה מאוחר יותר לקומו לתחייה, וברבע האחרון של המאה ה-20 הוא נהנה מקורטוב של פופולריות בברית המועצות לשעבר, למרות מספר חדרי האירוח המוגבל, התשתיות הלא מפותחות וקשיי הגישה שהצריכה מעבר דרך משעולי ההרים הצרים. אובדן שטחי סקי בדרום הקווקז לאחר התפרקות ברית המועצות העלה שוב את חשיבותה ואת יוקרתה של קרסנאיה פוליאנה בעיני האליטות הרוסיות. עד סוף המאה ה-20 המקום הפך לאחד מאתרי הסקי המבוקשים במדינה הענקית. זהו גם אתר הסקי המועדף על נשיא המעצמה הרוסית, ולדימיר פוטין. אוכלוסיית קרסנאיה פוליאנה גדלה מכ- 3,300 נפש ב-1989 לכ- 4,600 ב-2010, גידול של קרוב ל-40 אחוזים. מדיה וקבצים בנושא קרסנאיה פוליאנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרסנאיה פוליאנה