laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויל קליי

ויליאם "ויל" קליי (באנגלית: William "Will" Claye; נולד ב-13 ביוני 1991) הוא אתלט אמריקאי. הוא פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), סגן אלוף עולם (לונדון 2017) ושתי מדליות ארד מאליפות העולם (טגו 2011 ומוסקבה 2013) בקפיצה משולשת. נוסף לכך, הוא בעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בקפיצה לרוחק. קליי מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בקפיצה משולשת (18.14 מטר). קליי למד שנתיים באוניברסיטת אוקלהומה ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת פלורידה בה התאמן לצידו של כריסטיאן טיילור בהדרכת דיק בות'. בשנת 2009 זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער עם תוצאה של 16.57 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה קליי במדליית ארד בשיא אישי חדש של 17.50 מטר, אחרי טיילור (17.96 מטר) ופיליפס אידוו מבריטניה (17.77 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.10 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה 2012 זכה קליי במדליית זהב בתוצאה של 17.70 מטר, לפני טיילור שקפץ למרחק של 17.63 מטר וליוקמן אדמס מרוסיה (17.36 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.04 מטר. באולימפיאדת לונדון זכה קליי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.62 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור (17.81 מטר) ולפני פבריציו דונאטו מאיטליה (17.48 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.12 מטר, אחרי גרג רתרפורד מבריטניה (8.31 מטר) ומיטשל ואט מאוסטרליה (8.16 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה קליי בפעם שנייה ברציפות במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.52 מטר, אחרי טדי טאמגו מצרפת שקבע את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של 18.04 מטר ופדרו פבלו פיצ'רדו מקובה (17.68 מטר). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית כסף בשיא אישי של 17.76 מטר. ביוני 2017 שיפר את שיאו ל-17.91 מטר, תוצאה המדרגת אותו תשיעי בכל הזמנים. בתחרות שנערכה בקליפורניה ביוני 2019, קליי שיפר את שיאו האישי בקפיצה משולשת לאחר שקפץ למרחק של 18.14 מטר, תוצאה המדרגת אותו במקום השלישי בכל הזמנים. קפיצה משולשת: 18.14 מטר (2019) קפיצה לרוחק: 8.29 מטר (2011) קפיצה משולשת: 17.70 מטר (2012) קפיצה לרוחק: 8.24 מטר (2012) מדיה וקבצים בנושא ויל קליי בוויקישיתוף ויל קליי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויל קליי, ברשת החברתית אינסטגרם ויל קליי, באתר olympedia.org ויל קליי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ויל קליי, באתר ליגת היהלום ויל קליי, באתר Track and Field (גברים) ויל קליי, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
ולדהיים

האם התכוונתם ל... ולדהיים – מושבת טמפלרים בגליל, היום אלוני אבא קורט ולדהיים – מזכ"ל האו"ם ונשיא אוסטריה גוטהלף פישר פון ולדהיים (1771–1853) - זואולוג, פלאונטולוג וגאולוג רוסי ממוצא גרמני ולדהיים (רוסיה) – כפר במחוז היהודי האוטונומי ברוסיה ולדהיים (עיר) – עיר במדינת סקסוניה, גרמניה
מקינון

מקינון (באנגלית: MacKinnon ו-McKinnon) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנגוס מקינון – כדורגלן סקוטי בילי מקינון – תסריטאי ומפיק סרטים בריטי קייט מקינון – קומיקאית ושחקנית אמריקנית קתרין מקינון – חוקרת ופעילה פמיניסטית אמריקנית רבקה מקינון – עיתונאית וחוקרת אמריקנית
משפט פוהל

משפט פוהל, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אוסוולד פוהל ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Oswald Pohl, et al.), היה הרביעי מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התנהלו בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. משפטים אלה נערכו בפני בית דין צבאי אמריקאי. במשפט זה הועמדו לדין, בנוסף לאוסוולד פוהל, 17 נאשמים אשר היו קציני אס אס שהועסקו במשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס (בגרמנית: SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt; ר"ת: WVHA), ומכאן גם כינויו הנוסף של ההליך: "משפט ה-WVHA". האישומים כללו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות אשר בוצעו בתקופת המשטר הנאצי. האישום העיקרי עסק במעורבותם הפעילה של הנאשמים ובעבודת המינהלה של הפתרון הסופי. ה-WVHA היה המשרד הממשלתי המופקד על ניהול מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. המשרד היה מופקד גם על הרכש עבור הוואפן אס אס, והחל משנת 1942, על המינהלה של יחידות גולגולת המת. חברי הרכב בית הדין הצבאי היו השופטים רוברט מ. תומאס ממישיגן (אב בית הדין), פיטצרוי דונלד פיליפס מקרוליינה הצפונית מייקל א. מוסמנו מפנסילבניה וג'ון ג'. ספייט מאלבמה כשופט מחליף. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית הדין ב-13 בינואר 1947. המשפט נפתח ב-8 באפריל וגזרי הדין ניתנו ב-3 בנובמבר 1947. ארבעה מן הנאשמים, בהם אוסוולד פוהל, נידונו למוות בתליה. שלושה נאשמים זוכו. יתרת הנאשמים נידונו לתקופות מאסר אשר נעו בין 10 שנים למאסר עולם. לבקשת שופטי בית הדין התכנס בית הדין פעם נוספת ב-14 ביולי 1948, כדי לשקול קבלת ראיות נוספות מטעם ההגנה. ב-11 באוגוסט 1948 נתן בית הדין את החלטתו ובה אישר את רוב גזרי הדין המקוריים, אולם הפחית במעט את תקופות המאסר לחלק מן הנאשמים וכן שינה את גזר דינו של הנאשם גאורג לורנר מגזר דין מוות למאסר עולם. השתתפות בתוכנית משותפת, או בקשירת קשר, כדי לבצע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. פשעי מלחמה בדרך של ניהול מחנות ריכוז ומחנות השמדה, וכן רצח המוני ופשעים שבוצעו שם. פשעים נגד האנושות מאותם נימוקים, כולל אישומים בדבר העסקת כוח אדם בתנאי עבדות. חברות בארגון פשע, האס אס. כבר בבית הדין הבינלאומי במשפטי נירנברג נקבע כי האס אס הוא ארגון פשע. כל ארבעת האישומים הוגשו כנגד כל הנאשמים בהליך זה, להוציא את הנאשם הוברג, אשר לא הואשם בסעיף הרביעי לכתב האישום. שופטי בית הדין התעלמו בפסק דינם מסעיף קשירת הקשר ולמעשה לא הכריעו בסוגיה זו. על פי כתב האישום הנאשמים בהליך זה פעלו כדי לייסד, להחזיק, לתפעל ולנהל מחנות ריכוז ומחנות עבודה בגרמניה ובמדינות אחרות שבהם שהו אלפי אנשים, כולל שבויי מלחמה, אזרחי גרמניה ואזרחי מדינות אחרות ואלה ”נכלאו, שועבדו, עונו ונרצחו.” הממונה על מחלקת מחנות הריכוז ב-WVHA, ריכרד גליקס (Richard Glücks), אשר היה מפקדם הישיר של כל מפקדי מחנות הריכוז והיה אחראי ישיר לפשעים שבוצעו בהם, לא הועמד לדין. ב-10 במאי 1945, יומיים לאחר כניעת גרמניה הנאצית, גליקס התאבד בעודו מאושפז בבית החולים של הצי בפלנסבורג. מסמכי בית הדין במשפט פוהל, ב-Mazal Library. (באנגלית) פיסקה 3b לאישומים אגף A ב-WVHA היה אגף הכספים של הארגון ואחראי, בין היתר, לניהול הכספי של מחנות הריכוז וההשמדה. אגף B ב-WVHA היה אגף הלוגיסטיקה של הארגון ואחראי לאספקת מזון ומדים לאסירים וכן מזון, מדים, ציוד ומבנים לאנשי האס אס. אגף W ב-WVHA היה אחראי להעסקת פועלי כפייה ממחנות הריכוז במפעלי תעשייה בגרמניה ומחוצה לה. אוסוולד פוהל ניהל את אגף W. אגף C ב-WVHA היה אחראי לבינוי ותחזוקה במחנות הריכוז וההשמדה אגף D ב-WVHA היה אגף הפיקוח על מחנות הריכוז וההשמדה. ב-WVHA
ג'ון קנדי (שחקן)

ג'ון פרנקלין קנדי (באנגלית: John Franklin Candy; ‏31 באוקטובר 1950 – -4 במרץ 1994) היה שחקן קומי קנדי. בין הסרטים הרבים בהם השתתף: "האחים בלוז", "ספלאש", "חנות קטנה ומטריפה", "שיגעון בחלל" ו"שכחו אותי בבית". קנדי נולד בשנת 1950 בניומרקט, אונטריו שבקנדה. בנו של סידני ג'יימס קנדי ואשתו אוונג'לין קנדי, והוא גדל במשפחה קתולית ממעמד פועלים. קנדי למד במכללת סנטניאל בטורונטו. התפקיד בסרט הראשון שלו היה הופעת קרדיט קטנה בסרט "כיתת '44" בשנת 1973. הוא הופיע במספר סרטים דלי תקציב אחרים במהלך שנות ה-70, ביניהם מותחן שוד-בנק בשם "השותף השקט" יחד עם כריסטופר פלאמר ואליוט גולד. בשנת 1976 קנדי שיחק תפקיד משנה (עם ריק מוראניס) בתוכנית אירוח בשעות הלילה המאוחרות. בתקופת הצלחתו בטלוויזיה, קנדי פיתח גם קריירת חיקוי מפורסמת. בין האנשים שחיקה נמנים דיוויין, אורסון ולס, ג'וליה צ'יילד, ריצ'רד ברטון, ועוד אנשים רבים בתעשיית הבידור האמריקאית. בשנת 1979 לקח הפסקה קצרה מהטלוויזיה בשביל לשחק בסרטו של סטיבן ספילברג, "1941". לאחר מכן מילא תפקיד קטן בסרט האחים בלוז. בשנת 1984 שיחק בסרט "ספלאש" בתפקיד שנחשב לפריצתו הגדולה. במחצית השנייה של שנות השמונים שיחק בעיקר בסרטים באיכות ירודה. בתחילת שנות ה-90 הקריירה של קנדי החלה לרדת, בה הופיע בסרטים כושלים מבחינה מסחרית ואף היה מועמד לפרס ראזי בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה. עם זאת, כמה מסרטיו הפכו ללהיטים גדולים - שכחו אותי בבית, ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה, וג'מייקה מתחת לאפס. ב-4 במרץ 1994 קנדי לן בבית מלון שבדורנגו, מקסיקו, שם שהה לצורך צילומי הסרט "Wagons East!". מעט אחרי חצות הוא מת בשנתו, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 43. השאיר אחריו אישה ושני ילדים. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קנדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון קנדי (באנגלית) ג'ון קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון קנדי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון קנדי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון קנדי, באתר Metacritic (באנגלית) ג'ון קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון קנדי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון קנדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Reuters (6 במרץ 1994). "No drugs involved in actor Candy's death". New Straits Times. {{cite news}}: (עזרה) Collins, Glenn (5 במרץ 1994). "John Candy, Comedic Film Star, Is Dead of a Heart Attack at 43". הניו יורק טיימס. נבדק ב-26 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל

אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות הפועלות בדרום סודאן. היא שוכנת בעיר ואו שבמחוז מערב בחר אל-ע'זאל, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן. היא ממוקמת כ-650 ק"מ צפונית לג'ובה, עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 2011 ונכון ל-2012 היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות הפועלות בדרום סודאן. להלן רשימת האוניברסיטאות: האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה, 1977. אוניברסיטת רומבק בעיר רומבק, 2010. אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל בעיר ואו. אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל בעיר אבייל, 2011. אוניברסיטת הנילוס העליון במלקאל, 1991. האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג בעיר בור, 2006. נכון ליולי 2011 קיימות באוניברסיטה הפקולטות הבאות: הפקולטה לרפואה ומדעי הבריאות הפקולטה לכלכלה הפקולטה לחינוך הפקולטה לוטרינריה המכון לבריאות הציבור אוניברסיטאות בדרום סודאן ואו מערב בחר אל-ע'זאל בחר אל-ע'זאל אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל מיקום אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל בגוגל מפות תחזית אוניברסיטאות ציבוריות בדרום סודאן תמונה של הכניסה הראשית לאוניברסיטת בחר אל-ע'זאל, 2009 Estimated Road Distance Between Juba And Wau Partial Liating of South Sudan's Public Universities Vice Chancellor of Rumbek University is Professor Professor Matthew Atem Aduol List of Medical Schools in Sudan & South Sudan University of Northern el Ghazal Opening In 2011 The Academic Faculties of UBEG
קרית ספר (מפעל ביבליוגרפי)

קרית ספר הוא מפעל ביבליוגרפי שנוסד על ידי הספרייה הלאומית, ושמטרתו ליצור את "הביבליוגרפיה הלאומית של מדינת ישראל והעם היהודי". וזאת על ידי קטלוג שיטתי של כל החומר המודפס במדינת ישראל, ושל כל החומר המודפס בעולם העוסק במדינת ישראל או בעם היהודי. במסגרת פעילות זו הוציא המפעל לאור את כתב העת "קרית ספר". כתב העת יצא 4 פעמים בשנה (רבעון), ובו תועדו כל הפרסומים הביבליוגרפיים שנוספו למאגר. כתב העת פורסם החל מייסוד המאגר בשנת 1925 ועד לשנת 2003. נכתבו בו גם מאמרים ביבליוגרפיים רבים. הפרסום בכתב העת חולק לפי מדורים (מדור כתבי עת, מדור אנציקלופדיות, מדור מקרא, מדור ספרות המדרש, וכו'), בכל מדור הופיעו הספרים שיצאו לאור בנושא זה, כאשר לכל ספר נלווה תיאור וסקירה ממצה. החל מ-2003 המאגר זמין בקטלוג ציבורי מקוון וחינמי, המתעדכן מדי יום. והוא משולב בממשק הקטלוגים של הספרייה הלאומית. אולם במאגר המקוון, להבדיל מבכתב העת, אין תיאור ממצה לכל פריט אלא רק ציון של המדור (מכונה "מדור קרית ספר") אליו הוא משתייך. ב-2018 המאמרים נסרקו וצורפו לרמב"י. מפעל הביבליוגרפיה העברית - מפעל נוסף הפועל מטעם הספרייה הלאומית שמטרתו ליצור רישום לאחור של הספרות העברית והיהודית שיצאה לאור בעבר (מראשית הדפוס ועד לשנת 1960). מפעל קרית ספר לעומת זאת עוסק ברישום של הספרות היוצאת בהווה (משנת 1924 ואילך). קרית ספר: רבעון לביבליוגרפיה, כלי מבטאו של בית הספרים הלא[ו]מי והאוניברסיטאי בירושל[י]ם, יצא לאור על ידי בית הספרים (הספרייה הלאומית), ירושלים, בין השנים 1925 – 2003. סך הכל יצאו לאור 73 כרכים (כל כרך מכיל 4 חוברות, שיצאו לאור מדי רבעון). (פרטי כתב העת בקטלוג הספרייה הלאומית) סקירות אסיה נויברג (עורכת קרית ספר), ליובל "קרית ספר" (ומצורף לו הנחיות שימוש בכרכי "קרית ספר"), קרית ספר נא, תשל"ז, עמ' III-VIII גצל קרסל, חמישים שנה ל"קרית ספר", Jewish Book Annual 32, 1976-1975, עמ' 59–64 (מידע בקטלוג רמב"י) זאב גריס, כותבי המאמרים ל"קרית ספר" כסוכני תרבות: על פי החוברות הנדפסות בעשר השנים הראשונות לקיומו, עלי ספר כב, תשע"ב, עמ' 155–163 (מידע בקטלוג רמב"י) קטלוג קרית ספר בממשק הקטלוגים (OPAC) של הספרייה הלאומית מידע על הקטלוג באתר הספרייה הלאומית, ובאתר הקטלוג סריקות המאמרים הביבליוגרפיים שהופיעו בקרית ספר, באתר הספרייה הלאומית. חנה פאר, "קרית ספר" הביבליוגרפיה הלאומית - סקירה של המיזם בבלוג של חנה פאר, חברת המערכת, באתר תפוז בלוגים. יש לציין כי כבר בשנת 1903 בנימין צבי שיינפינקעל הוציא לאור בקרקוב את הירחון קרית ספר - מוקדש לכל ענייני הביבליוגרפיה העברית בלשונות שונות, שיצא למשך פחות משנה ונסגר. למרות שיצא בפולין, כבר כתב עת זה קשור לספריה הלאומית (אז ספריית מדרש אברבנאל), והמו"ל כותב: "ואם תדבנו לבו של המחבר, המו"ל או המדפיס להוסיף עוד אכסמפלר שני למען ה"בית-הנאמן" (מדרש אברבנאל) הנוסד בעיה"ק ירושלים תובב"א על ידי מר דר. יוסף חזנוביץ מביאליסטוק, תדפס ההודעה ע"ד ספרו באותיות יותר גדולות".
משפט פליק

משפט פליק, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד פרידריך פליק ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Friedrich Flick, et al., היה החמישי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התקיים בבית דין צבאי אמריקאי שישב בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. היה זה הראשון מבין שלושה משפטים של תעשיינים בולטים בתקופת גרמניה הנאצית אשר שיתפו פעולה עם הממשל הנאצים בתקופת המלחמה. שני המשפטים האחרים אשר עסקו בתעשיינים נאצים היו משפט אי גה פארבן ומשפט קרופ. הנאשמים במשפט זה היו פרידריך פליק וחמישה מנהלים בולטים בקבוצת החברות של פליק (בגרמנית: Flick Kommanditgesellschaft; בראשי תיבות: Flick KG). האישומים היו העסקת כוח אדם בתנאי עבדות וביזה. פליק ומנהלו הבכיר ביותר, אוטו שטיינברינק, הואשמו אף בחברות ב"מעגל החברים של היינריך הימלר". מעגל החברים היווה קבוצה של תעשיינים ובנקאים גרמנים רבי השפעה - אשר נוסד בשנת 1932 על ידי וילהלם קפלר ואשר עליו השתלט הימלר בשנת 1935- למטרת מתן תמיכה כלכלית לנאצים. חבריו תרמו מדי שנה כמיליון רייכסמרק אשר עמדו בחשבון מיוחד לרשותו של הימלר. שופטי בית הדין במשפט פליק היו צ'ארלס ב. סירס, נשיא בדימוס של בית המשפט לערעורים במדינת ניו יורק, ויליאם סי. כריסטיאנסן, שופט בדימוס של בית המשפט העליון של מינסוטה, פרנק נ. ריצ'מן, שופט בדימוס של בית המשפט העליון באינדיאנה, וריצ'רד ד. דיקסון, אשר שימש שופט מחליף והיה שופט בדימוס של בית המשפט העליון בקרוליינה הצפונית. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית המשפט ב-8 בפברואר 1947 ותוקן ביום 18 במרץ 1947. המשפט נפתח ב-19 באפריל והתנהל עד 22 בדצמבר 1947. פרידריך פליק נידון לשבע שנות מאסר, שני נאשמים נוספים נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר, ושלושת הנאשמים הנותרים זוכו בדין. פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בכך שהשתתפו בהגליית ובשיעבוד לעבדות של אוכלוסיות אזרחיות בארצות ובטריטוריות אשר היו תחת כיבוש מלחמתי או בשליטת גרמניה הנאצית, וכן של אסירים במחנות ריכוז, ובשימוש בכוח אדם בתנאי עבדות במכרות ובבתי החרושת של פליק. פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בביזת אזורים כבושים, החרמת מפעלים במערב (צרפת) ובמזרח (פולין ורוסיה). פשעים נגד האנושות בהשתתפות וברדיפה אחר יהודים ובאריזציה של רכושם. חברות במפלגה הנאצית וב"מעגל החברים של הימלר". חברות בארגון פשע, האס אס. הנאשם טרברגר לא הועמד לדין באישום מספר 2. פליק, שטיינברינק וקלטץ' הועמדו לדין באישום מספר 3, פליק ושטיינברינק הועמדו לדין באישום מספר 4, בעוד שרק שטיינברינק, אשר היה קצין בכיר (Brigadeführer) באס אס, הועמד לדין באישום מספר 5. זאת לאחר שבית הדין הצבאי הבינלאומי במשפטי נירנברג קבע כי האס אס הוא ארגון פשע. שטיינברינק מת בשנת 1949 בעודו בכלא. פרידריך פליק וברנהרד וייס ריצו רק תקופות קצרות במאסר ושוחררו בחנינה. עושרו המופלג של פרידריך פליק לאחר שחרורו רק הלך וגדל והוא היה לאדם העשיר ביותר בגרמניה המערבית בתקופת המלחמה הקרה. בין השאר, היה מבעלי תאגיד דיימלר-בנץ. הרשעתם של פליק ואחיינו וייס הוצנעה בגרמניה בשנים שלאחר משפטי נירנברג והם זכו לעיטורים ולכבוד במולדתם. מדיה וקבצים בנושא משפט פליק בוויקישיתוף מסמכי משפט פליק, ב-Mazal Library. (באנגלית) הקומדיה בנירנברג, קול העם, 21 בינואר 1948 תעשית י.ג. סיפקה את הגזים לאושוויץ, הַבֹּקֶר, 7 במרץ 1947 משפט אילי פלדה גרמניים, קול העם, 20 באפריל 1947 אילי הון גרמנים — פושעי מלחמה — נידונו לענשים קלים ע"י בית דין אמריקאי, קול העם, 23 בדצמבר 1947
דאפר יוסף

דאפר יוסף (בערבית: ظافر يوسف; נולד ב-19 בנובמבר 1967) הוא מלחין, זמר ונגן עוד ממוצא תוניסאי. יוסף נולד בטבולבה שבתוניסיה. החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 10 כאשר הוזמן לשיר שירים אסלאמיים-סופיים בחתונות שהתקיימו בעירו. עם הזמן קנה לעצמו מוניטין ברמה המקומית בשל איכויות הקול שלו, והוזמן מספר פעמים להופיע ברדיו מונסתיר. בעודו תלמיד במדרסה אסלאמית נהג להאזין בסתר לרדיו וגילה את סגנון הג'אז. ב-1990 עזב את תוניסיה והיגר לאוסטריה, המדינה היחידה שהייתה מוכנה לקבל אותו ללא ביורוקרטיה מסובכת בנושא הויזה. חסר ממון התיישב תחילה בגראץ, לאחר מכן עבר להתגורר בווינה, ומשם נדד לברצלונה, ברלין וניו יורק, עד שחזר לאוסטריה. אלבום הבכורה שלו "מלאכ" (Malak) יצא ב-1999 וזכה להצלחה יחסית. עם זאת, הוא המשיך להתגורר בבתי מלון שונים ברחבי העולם ולא התיישב בבית משלו. ב-2002 התחתן ועבר להתגורר בפריז. בשנה זו הוציא את אלבומו "אלקטריק סופי", שבעקבות הצלחתו יצא למסע הופעות נרחב באירופה. יוסף הוציא חמישה אלבומים משלו, ונוסף על כך ביצע מספר שיתופי פעולה עם מוזיקאים כגון החצוצרן הסרדיני פאולו פרזו, הגיטריסט הנורווגי איווינד אראסט, הפסנתרן הקובני עומר סוסה והפסנתרן האמריקאי אורי קיין. יוסף טען כי הוא נמשך למוזיקה הודית ומוזיקה נורדית. במוזיקה שלו ניתן למצוא השפעות מזרחיות ממוזיקה סופית ומיסטית והשפעות מערביות ממוזיקת הג'אז וממוזיקה אלקטרונית. באופן כללי, ניתן לאפיין את המוזיקה שלו עם סגנון הג'אז-פיוז'ן האתני. יוסף היה מועמד למספר פרסים מוזיקליים בתחום האוונגרד והג'אז. בפברואר 2011 הופיע בחיפה יחד עם טריו ג'ובראן. מדיה וקבצים בנושא דאפר יוסף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאפר יוסף (באנגלית) דאפר יוסף, ברשת החברתית פייסבוק דאפר יוסף, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דאפר יוסף, ברשת החברתית אינסטגרם דאפר יוסף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דאפר יוסף, באתר AllMovie (באנגלית) דאפר יוסף, באתר ספוטיפיי דאפר יוסף, באתר Last.fm (באנגלית) דאפר יוסף, באתר AllMusic (באנגלית) דאפר יוסף, באתר MusicBrainz (באנגלית) דאפר יוסף, באתר דיזר דאפר יוסף, באתר Discogs (באנגלית) דאפר יוסף, באתר Songkick (באנגלית) ארז שוייצר, הפרעה מתמדת במרקם המלטף, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2006 בן שלו, דאפר יוסף, אמן עוד וזמר תוניסאי, הציג עוד מאותו דבר, באתר הארץ, 12 ביולי 2011
די.בי.סי פייר

די. בי.סי פייר (באנגלית: DBC Pierre; נולד ב-1961) הוא שם העט של הסופר הדרום אוסטרלי פיטר וורן פינלי, המתגורר כיום באירלנד. פייר נולד בבריינלה הישנה המצויה בדרום אוסטרליה. שם העט שלו מורכב מראשי התיבות באנגלית DBC (מלוכלך אבל נקי) השם פייר הוא כינוי שהוענק לסופר בילדותו על ידי חבריו, פייר המלוכלך! הייתה דמות מצוירת מתוך סדרת אנימציה בשם סופר 6. אביו היה מרצה באוניברסיטת אדלייד האוסטרלית. פייר התגורר באוסטרליה, ארצות הברית, אנגליה, ספרד, מקסיקו. משפחתו הייתה אמידה מבחינה כלכלית, מאידך הסופר העיד על עצמו שבמשך שנים היה מכור לסמים ועסק בפעילות פלילית כדי לספק את התמכרותו. הספר "ורנון גוד ליטל" הוא סאטירה ביקורתית אודות תרבות הצריכה והמותגים והאופן שבו אמצעי התקשורת מלעיטים את הצרכנים במידע אשר איש לא טורח לבקר או לבדוק את אמיתותו. ורנון ליטל הוא נער מוזר בן 15 מעיירה נידחת בטקסס ארצות הברית המואשם ברצח 16 תלמידי תיכון על לא עוול בכפו. הוא נידון לגזר דין מוות. משפטו, מאסרו וגזר דינו יוצרים "פסטיבל" תקשורת מאחוריו עומדים ספונסרים ואילי תקשורת. הספר תורגם לשפות רבות והיה לרב-מכר. זכה בפרס מאן בוקר לשנת 2003 בפרס ויטברד לרומן ראשון, בתואר ספר השנה של סן פרנסיסקו כרוניקל, בספר הבולט לשנת 2003 של הניו יורק טיימס ובפרס ג'יימס ג'ויס ורנון גוד ליטל (קומדיה מן המאה ה-21) מאנגלית: אמנון כץ, הוצאת מטר, 2003 מדיה וקבצים בנושא די.בי.סי פייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של די.בי.סי פייר די.בי.סי פייר, ברשת החברתית Goodreads על הספר ורנון גוד ליטל בטקסט ynet, די. בי. סי פייר הוא הזוכה בפרס ה'בוקר', באתר ynet, 15 באוקטובר 2003 כתבה על הסופר בגרדיין די.בי.סי פייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריינלה הישנה על סדרת האנימציה סופר שש פרס ויטברד לרומן ראשון שנת 2003 פרס ג'יימס ג'ויס מטעם האקדמיה האירית
RAID (יחידה)

RAID, או בשמה המלא Recherche Assistance Intervention Dissuasion (בצרפתית: "חיפוש, סיוע, התערבות והרתעה") היא יחידת עילית ללוחמה בטרור ובפרט יחידת השתלטות של המשטרה הלאומית של צרפת. היחידה אחראית על אזור פריז ופרווריה, על פעולות נגד חטיפת מטוסים, הגנה על כורים גרעיניים, מנהרת התעלה, אבטחת רכבות ואתרים אסטרטגיים אחרים. יחידות עילית נוספות של צרפת ללוחמה בטרור הן GIPN, הגדולה ממנה, וה-GIGN של הז'נדרמריה. היחידה הוקמה ב-1985 על ידי רובר ברוסאר כיחידת השתלטות כנגד פיגועי מיקוח, מצבים של בני ערובה ומעצר מחבלים ופושעים מסוכנים. ב-13 במאי 1993 אדם מעורער בנפשו החזיק כבני ערובה 21 ילדים בעיר ניי-סיר-סן כאשר הוא חמוש בחומר נפץ. ראש העיר באותה תקופה, ניקולא סרקוזי, הצליח לשחרר חלק מהילדים במשא ומתן. אחרי שהחוטף נרדם, התגנבו לוחמי RAID אל המבנה, שחררו את 6 הילדים הנותרים והרגו את החוטף בירי 3 כדורים בראשו כאשר ניסה לפוצץ את חומרי הנפץ. הפעולה הסתיימה בהצלחה ואף שוטר או בן ערובה לא נפגע. ב-1994 ערכה היחידה גל פשיטות ומעצרים כנגד ארגון טרור אלג'יראי. בפשיטות נתגלו מצבורי כלי נשק. היחידה השתתפה בדיכוי המהומות בצרפת ב-2005 ו-2006. בעקבות שרשרת פיגועי הירי בדרום צרפת במרץ 2012, איתרה המשטרה הלאומית של צרפת את המחבל, מוחמד מראח', ולוחמי RAID שמו מצור על הדירה בה התבצר. אחרי משא ומתן כושל ומצור ממושך של כ-30 שעות פרצו לוחמי היחידה למבנה. מראח' הצליח לפצוע 3 שוטרים, לפני שנהרג כאשר קפץ מהחלון ונורה על ידי צלף של המשטרה. RAID כוללת כ-180 אנשי צוות, המחולקים ל-3 מחלקות בנות 60 איש כל אחת. המחלקה הראשונה - הכוח המבצעי שתפקידיו כוללים השתלטות, לוחמה בטרור ואבטחה. המחלקה השנייה - מחקר ופיתוח. מחולקת ל-3 קבוצות: קבוצת מודיעין קבוצה טכנית קבוצת אמצעי לחימה המחלקה השלישית - ההיבטים הפסיכולוגיים של השתלטות ומצבי בני ערובה: משא ומתן, איומי התאבדות ניהול משברים ועוד. המחלקה מספקת גם תמיכה פסיכולוגית ללוחמי היחידה וכן לשאר שוטרי המשטרה הלאומית. היא כוללת גם מומחה לזיהוי פלילי, פסיכולוג ורופאים. כדי להצטרף ליחידה על המועמד להיות קצין בעל ותק של 5 שנים במשטרה הלאומית, ולעבור מבחן מקיף. אם הוא עובר את המבחן הוא מתקבל ליחידה למשך 5 שנים, וממשיך ל-5 שנים נוספות רק אם הוא מקבל המלצה. כל הלוחמים חייבים לפרוש מהיחידה הטקטית אחרי 10 שנות שירות. קצינים מעל גיל 40 אינם יכולים להתקבל ליחידה. באימוני היחידה מושם דגש על כושר גופני. רוב אמצעי הלחימה של RAID הם נשק קל מתוצרת אירופה. רובה ציד בנלי M3 ברטה M3P4 רובה סער קולט M4A1 מקלע קל FN Minimi של FN Herstal תת-מקלע P90 רובה ציד פרנצ'י SPAS-15 אקדחי גלוק 17, 17L, 18, 19, 26 ו-34 רובה סער G36 של הקלר וקוך רובה סער HK53 של הקלר וקוך תת-מקלע MP5K רובה צלפים PSG-1 של הקלר וקוך אקדח תופי מנורהין MR 73 רובה צלפים PGM Ultima Ratio רובה צלפים נגד חומרים PGM Hecate II רובה ציד רמינגטון 870 מקלע MG3 של ריינמטאל רובה סער זיג זאואר SG553 מדיה וקבצים בנושא RAID בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של RAID האתר הרשמי (בצרפתית) nrg מעריב, אין מצב לכישלון: הכירו את הימ"מ הצרפתי, באתר nrg‏, 21 במרץ 2012 מידע על היחידה ב-SpecWarNet (באנגלית) אבי אשכנזי, פרשנות בטחונית: "מי מחכה 32 שעות?", באתר nrg‏, 22 במרץ 2012 שי לוי, ‏עסוקים: הכירו את היחידות המיוחדות של צרפת, באתר ‏מאקו‏, 17 בנובמבר 2015. סוכנויות הידיעות, מפקד הימ"מ הצרפתי: למדנו מהשיטות של ישראל, באתר nrg‏, 19 בנובמבר 2015.
פרארי F12 ברלינטה

הפרארי F12 ברלינטה (Ferrari F12berlinetta) היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית המיוצרת על ידי חברת פרארי. זוהי מכונית הדגל הדו-מושבית של פרארי המחליפה את הפרארי 599 החל משנת 2012. הפרארי F12 ברלינטה בעלת מנוע קדמי הממוקם במרכז ובעלת הנעה אחורית. המכונית הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2012. עיצוב המכונית נעשה על ידי מרכז העיצוב של פרארי ופינינפארינה (Pininfarina), חברת עיצוב רכב איטלקית. חלק מהאלמנטים באוטו לקוחים מדגמי פרארי אחרים כמו הפרארי FF ופרארי 458 איטליה. לפרארי F12 ברלינטה מנוע בנפח 6,300 סמ"ק V12 בעלת הספק מרבי של 730 כ"ס ב-8,500 סל"ד ומומנט מרבי של 70 קג"מ ב-6,000 סל"ד. דבר ההופך אותה למכונית הפרארי השנייה החזקה ביותר בייצור סדרתי. למכונית תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים 7 הילוכים. הפרארי F12 ברלינטה מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.0 שניות, מ-0 ל-200 ב-8.5 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-350 קמ"ש. מנוע ה-F12 תוכנן להיות יעיל יותר ממנוע ה-599, כמו גם חזק יותר. צריכת הדלק יעילה יותר ב-30% מאשר זו של ה-599. פרארי מדווחת שה-F12 ברלינטה מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-23 שניות שזה שנייה אחת מהיר יותר מהפרארי 599 GTO, כמעט 2 שניות מהיר יותר מהפרארי אנזו וה-458 איטליה ו-3.5 שניות מהיר יותר מה-599 GTB. ב-2015 הוצגה גרסת ה-F12TDF המפיקה 770 כ"ס. כתבה באתר אוטו על ה-F12 ברלינטה הפרארי החזקה אי פעם ניר בן טובים, ניר בן-טובים‏, נחשפה פרארי F12 ברלינטה, באתר וואלה, 29 בפברואר 2012