laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ציון ספיר

ציון ספיר (נולד ב-9 בספטמבר 1956) הוא יושב ראש דירקטוריון קבוצת אירודרום, קודם לכן כיהן כמנכ"ל חברת RFE מקבוצת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות וכמנכ"ל האגודה למען החייל. שירת כקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, פיקד על חטיבת מנשה ועל עוצבת בני חיל והיה מפקדה הראשון של יחידת דוכיפת. ספיר גדל ולמד בהוד השרון. בצה"ל שירת בגדוד 195 בחטיבה 401 בשנת 75 כטען קשר בפלוגה ל'. שירת כלוחם וכקצין בחיל השריון. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין אג"ם בחטיבה משוריינת, ב-1983 מונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401 וב-1984 מונה למפקדה הראשון של יחידת דוכיפת, שהוקמה כיחידה המתמחה בלוחמה נגד טנקים. ב-1986 מונה למפקדו של מתקן האימונים החד-יומי של חיל השריון, ובהמשך שימש בתפקיד סגן מפקד חטיבה 401. כאלוף-משנה פיקד על חטיבת שריון במילואים ועל בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל). פיקד על המרכז לאימון מפקדות בבאלי"ש ועל חטיבת מנשה. קודם לדרגת תת-אלוף וכיהן כראש חטיבת ניהול והדרכה במפקדת חילות השדה. ב-1999 מונה לנציג צה"ל בסינגפור. בתפקידו האחרון בשירות הקבע פיקד על קורס מפקדי גדודים. בשירות המילואים שירת במטה פיקוד הדרום. לאחר שחרורו ב-2004, עסק בייעוץ לתעשיות ביטחוניות בפעילות בסינגפור. ב-2006 מונה ליו"ר מרחב תיכון וחבר הוועד המנהל של האגודה למען החייל, באוקטובר 2007 מונה למנכ"ל הארגון, תפקיד בו כיהן עד דצמבר 2009. ב-2010 מונה למנכ"ל חברת RFE ‏(Rafael Far East), חברת בת של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בסינגפור, וכיהן בתפקיד עד 2018. ביוני 2020 מונה ליו"ר דירקטוריון קבוצת אירודרום, המעניקה שירותי תפעול והדרכה לכלי טיס בלתי מאוישים. ספיר בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת בר-אילן. מנכ"ל האגודה למען החייל התפטר מתפקידו, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2009 רוני אפרת, חצי יובל למנומרים מגדוד "דוכיפת", אתר צה"ל, 14 בדצמבר 2009 אילנית חיות, ‏המודל החדש של האגודה למען החייל: השירותרום יבוטל, בקרוב תחל ההסתערות על אריסון ודנקנר, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2009 עידו סולומון, תא"ל במיל. ציון ספיר, מנכ"ל האגודה למען החייל, התפטר; ינהל חברה בסינגפור מטעם רפא"ל, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2009
אלישע (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אלישע – נביא שפעל בממלכת ישראל במאה התשיעית לפני הספירה אלישע בעל כנפיים – דמות המוזכרת בתלמוד הבבלי כמי שהקפיד על הנחת תפילין גם בשעת סכנה אלישע בן אבויה – תנא שיצא לתרבות רעה אישים ששם משפחתם הוא אלישע: גבריאלה אלישע – משוררת ומתרגמת ישראלית הובי אלישע – ציירת ישראלית אימפרסיוניסטית עדי אלישע – כדורגלן ישראלי מקומות ומוסדות: בית חולים אלישע – בית חולים פרטי בחיפה מעיין אלישע – מעיין איתן הנובע מזרחית ובסמוך לתל יריחו נח"ל אלישע – היאחזות נח"ל לשעבר בסמוך ליריחו אחר: אלישע (ספר) – ספר מאת הסופרת רעיה בלטמן, העוסק בסיפור חייו של אלישע בן-דוד, חייל בן 12 שנפל במלחמת העצמאות אלישע (סדרת טלוויזיה) – קומדיית מצבים ישראלית אלישע בנאי וארבעים השודדים – להקת רוק ישראלית אישים ששמם הפרטי הוא אלישע אלישה
פוטפרינט סנטר

פוטפרינט סנטר (באנגלית: Footprint Center; לשעבר אמריקה וסט ארנה, פיניקס סאנס ארנה, US איירווייז סנטר ו-טוקינג סטיק ריזורט ארנה) הוא אולם כדורסל מקורה המארח את קבוצת הכדורסל מה-NBA פיניקס סאנס, קבוצת ה-WNBA פיניקס מרקורי וקבוצת הפוטבול אולמות אריזונה ראטלרס מה-AFL. האולם נפתח ב-6 ביוני 1992, ועלות הקמתו מוערכת ב-89 מיליון דולר. מאז שהוקם ועד 2002 נקרא אמריקה וסט ארנה (America West Arena); מ-2002 ועד שנת 2015 נקרא האולם יו. אס איירווייז סנטר (US Airways Center). מ-2015 ועד נובמבר 2020 האולם נקרא טוקינג סטיק ריזורט ארנה (Talking Stick Resort Arena) בעקבות קניית הזכויות לשם על ידי בית המלון טוקינג סטיק ריזורט אשר נמצא בקרבת מקום, עד ששונה לשמו הנוכחי עקב פקיעת הזכויות לשם. בעבר אירח האולם את פיניקס קויוטיס מה-NHL ואת טורנירי אליפות המכללות בכדורסל מקצועי בשנים 1999, 2002, 2008 ו-2012. מדיה וקבצים בנושא פוטפרינט סנטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוטפרינט סנטר (באנגלית) פוטפרינט סנטר, ברשת החברתית פייסבוק פוטפרינט סנטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוטפרינט סנטר, ברשת החברתית אינסטגרם פוטפרינט סנטר, ברשת החברתית טיקטוק ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסן יתיר

ניסן יתיר (קוליה כגן) (12 בפברואר 1904 - 10 בפברואר 1982) היה שחקן תיאטרון ישראלי. נודע בקולו המחוספס ובהתמחותו בגילום דמויות של אנשים קטנים ותפקידי משנה קצרים אך מלאי-הבעה ועומק שהקנו לו את הכינוי "מלך התפקידים הקטנים". את רוב הקריירה שלו עשה בתיאטרון הקאמרי, בו כיהן גם כחבר מועצת השחקנים של התיאטרון. יתיר נולד בריגה, לטביה, וכבר מגיל 10 היה רקדן. בין היתר רקד באופרה של ריגה, שיחק ורקד בתאטרוני לנינגרד ובלהקות נודדות ברחבי אירופה ולמד משחק בבית הספר לדרמה בלנינגרד. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והקים עם נתן כוגן ומרק לברי את תיאטרון "רמפ"א" (ראשי תיבות של ריקוד, מוזיקה, פנטומימה, אופרטה). "רמפ"א" הציגו בכל רחבי ארץ-ישראל, בין השאר העלו את "החטיפה מן ההרמון" של מוצרט ובין הרקדניות הייתה גם חנה מרון, שהייתה אז ילדה. כן היה יתיר חלק מסגל תיאטרון המטאטא (1938). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף למתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שיחק בתיאטרון "גחלילית" (1946). משנת 1948 ובמשך 20 שנה היה חלק מסגל שחקני הקאמרי, במסגרת זו שיחק בהצגות השגעון הגדול, הוא הלך בשדות, משרתם של שני אדונים, ז'אן ד'ארק, האדרת, אנריקו, הערב אימפרוביזציה, הדרקון, גן הדובדבנים, רומיאו ויוליה, מריוס, כובע הקש האיטלקי, קזבלן, הצל, אגדות לוד, נערת הפקר, מהומה רבה על לא דבר, גנרל קישוט, כזאת הייתה אמא, נאסר א-דין, רוזנים ואביונים, אהבתה של יובל אור, מסיבת יום הולדת, שלמה המלך ושלמי הסנדלר, אסתר המלכה, מרי סטיוארט, פילומנה, ביקור הגברת הזקנה ועוד. לאחר מכן שיחק בתיאטרון העממי של אברהם דשא ובתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בקולנוע השתתף בסרטים - "אלדורדו" (1963), "סאלח שבתי" (1964), "שלושה ימים וילד" (1967), "ארבינקא" (1967), "איריס" (1968) ו"אבות ובנים" (1972) ששודר בערוץ הראשון. ניסן יתיר נפטר ערירי בגיל 78. נטמן בבית העלמין הדרום. ניסן יתיר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ניסן יתיר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניסן יתיר, במערכת החיפוש אנשי במה ותיקים מספרים על הקאמרי, מעריב, 16 בינואר 1970 טלילה בן-זכאי, דמוקרטיה באמנות: בחירות ב"הקאמרי", מעריב, 12 בנובמבר 1963
מגע של מלאכים

מגע של מלאכים היא סדרת דרמה אמריקאית ששודרה במשך תשע עונות בין 1994–2003. הסדרה עוקבת אחרי מלאכים שנשלחים לעזור לבני אדם בעיתות משבר. הסדרה נוצרה על ידי ג'ון מאסוס והופקה על ידי מרתה ווילאמס. הסדרה שודרה בסי בי אס, ולאחר מכן עברה סינדיקציה לרשתות נוספות. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 2 במשך מספר עונות. הסדרה עוקבת אחרי מוניקה, מלאכית שנשלחת על ידי אלוהים לעולם בני האדם כדי לעזור להם. מוניקה מוגדרת כעובדת שטח (case worker). היא נשלחת לאדם שזקוק לה, משתלבת בחייו בצורה כל שהיא, ולומדת להכיר אותו. במהלך כל פרק הקשיים צפים, ואז ברגעי השבירה מוניקה מתגלה כמלאך ומספרת לאדם שאלוהים אוהב אותו. למוניקה יש מפקחת, טס, שעוזרת לה במשימותיה, ומלמדת אותה כיצד לעזור לאנשים. במהלך העונה שנייה מצטרף לצוות אנדרו שהוא מלאך מוות. הוא מופיע לרוב ברגעים בהם האדם עומד למות ומנחם אותו. שלושתם ביחד עוזרים לאנשים לעבור משברים שונים. לפעמים מצטרפים אליהם מלאכים אחרים כדי לעזור, לפעמים יש גם הופעות של השטן, או של שליחים שלו. בפרקים אלה נוצרת תחרות, בין השטן לבין מוניקה וחבריה. במהלך תשע העונות הסדרה נגעה בהמון נושאים כמו מוות, מחלה, בעיות במשפחה. חלק מהפרקים עוסקים בנושאים שנויים במחלקות כגון הפלות, או מחקר בתאי גזע. בעונות שמינית ותשיעית מצטרפת לקבוצה גלוריה, שהיא מלאכית חדשה, שאלוהים יצר. הסדרה מסתיימת עם קידומה של מוניקה לתפקיד מפקחת, והפרידה של הצוות אחד מהשני. הדגש בסדרה הוא על שתי אמיתות, החשיבות של האמת, ואהבתו האין סופית של האל. אלו הבשורות שמוניקה מעניקה לאנשים שהיא עוזרת להם. בשורות אלה מנחמות אותם. רומה דאוני- מוניקה דלה ריס- טס ג'ון דאי- אנדרו (עונה שנייה והלאה) ואלרי ברטינלי- גלוריה (עונות שמינית ותשיעית) אלכסיס קרוז- רפאל פול וינפילד- סם (הארכימלאך) צ'ראלס רוקט- אדם (מלאך המוות בעונה ראשונה) רנדי טראוויס- ווין יסמין גאי- קתלין בסדרה הופיעו מספר שחקנים אורחים מוכרים, כגון מנדי פטינקין, דייוויד אוגדן סטיירס וג'ון שניידר שהופיעו בתפקיד השטן, סינתיה ניקסון, מריון רוס, מאיה אנג'לו, קירק דאגלס, מליסה ג'ואן הארט, ביל קוסבי רוברט ריצ'רד, פייפר לורי וזאכרי קווינטו כל אחד הופיע בפרק כמשימה של מוניקה. סלין דיון, ומוחמד עלי גילמו את עצמם, אן סינק הופיעו כנגני רחוב, ובפרק מיוחד נגד גזענות, הופיעה כעצמה רוזה פארקס. הסדרה זכתה להצלחה מסחרית. היא נחשבה לסדרה על הרייטינג הגבוה ביותר של רשת CBS. הסדרה והשחקניות בה היו מועמדות 11 פעמדים לפרס אמי לסדרת דרמה. למרות מועמדויות רבות הסדרה מעולם לא זכתה. הביקורות של הסדרה היו ברובם חיוביות. הדרך לגן העדן אתר האינטרנט הרשמי של מגע של מלאכים "מגע של מלאכים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מגע של מלאכים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מגע של מלאכים", באתר Metacritic (באנגלית) "מגע של מלאכים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Top TV Shows For 1999-2000 Season". Variety. 6 באוגוסט 2000. נבדק ב-22 במרץ 2010. {{cite news}}: (עזרה) IBDM אתר ביקורות עבור הסדרה מגע של מלאכים
פולני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פולין – מדינה במרכז אירופה פולנים – עם סלאבי מערבי פולנית – שפה סלאבית מערבית במשפחת השפות ההודו־אירופיות יהדות פולין "אמא פולנייה" – דמות סטריאוטיפית של אם מגוננת, דאגנית ושתלטנית אישים ששמם פולני: י' פולני – שם עט של יאיר גרבוז יהודה רון-פולני – מחנך ישראלי, ממנתבי הדרך החינוכית ב"חבר הקבוצות" ובאיחוד הקבוצות והקיבוצים מיכאל פולני – רופא ומדען רב-תחומי יהודי-הונגרי נעמי פולני – זמרת, רקדנית, מפיקה מוזיקלית, כוריאוגרפית ובמאית ישראלית פולק (פירושונים) פולונסקי
ג'ירף מערב אפריקני

ג'ירף מערב אפריקני או ג'ירף ניגרי (שם מדעי: Giraffa camelopardalis peralta) הוא תת-מין של המין ג'ירף מנומר השייך לסוג ג'ירף. הג'ירף המערב אפריקני מאופיין בכתמיו הקטנים וצבעו הבהיר. במאה ה-19 תפוצתו השתרעה מסנגל ועד אגם צ'אד, אך כיום הוא נמצא רק באזורים מבודדים, והמספר הכולל של הפרטים מונה כ-310 ג'ירפים סך הכל. העדר האחרון שמסוגל להתקיים באופן עצמאי נמצא בדרום ניגריה. אין פרטים מתת-מין זה בשבי. כל הפרטים החיים בשבי, הידועים כיום, שייכים לתת המין ג'ירף קורדופן. מדיה וקבצים בנושא ג'ירף מערב אפריקני בוויקישיתוף ג'ירף מערב אפריקני, באתר ITIS (באנגלית) ג'ירף מערב אפריקני, באתר NCBI (באנגלית) ג'ירף מערב אפריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ג'ירף מערב אפריקני, באתר GBIF (באנגלית) Saving the world's last West African giraffes in Niger - מאתר ה-BBC ג'ירף מערב אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע הזהב של CONCACAF לנשים

גביע הזהב של CONCACAF לנשים (אנגלית: CONCACAF Women's Gold Cup), נקראת גם "אליפות W של CONCACAF‏" (CONCACAF W Championship) הוא טורניר כדורגל נשים בינלאומי הנערך בין החברות ב-CONCACAF, התאחדות הכדורגל של צפון אמריקה, מרכז אמריקה ומדינות האיים הקריביים. הטורניר נערך בכל 4 שנים החל משנת 1991. מאז הקמתו, משמש הגביע כטורניר העפלה לגביע העולם, למעט פעמיים. בשנת 1993 הוזמנה נבחרת ניו זילנד כאורחת לטורניר שהתקיים בארצות הברית. הטורניר התקיים במתכונת של בית אחד וזכתה בו נבחרת ארצות הברית במקום הראשון, נבחרת ניו זילנד במקום השני וקנדה במקום השלישי. ב-2000 הוזמנו נבחרות ברזיל וסין כאורחות לטורניר שהתקיים אף הוא בארצות הברית. ארצות הברית סיימה ראשונה, ברזיל שנייה וסין שלישית. האליפויות שלא שימשו כטורנירי מוקדמות לגביע העולם מודגשות בצבע ורוד. נבחרות אורחות מסומנות בכתב נטוי. אתר האינטרנט הרשמי של גביע הזהב של CONCACAF לנשים לא נערכו משחקי גמר וחצי גמר באליפויות אלו. הוחלט שהנבחרות ישחקו במתכונת של בית אחד, והנבחרת שתסיים את הבית עם המאזן הטוב ביותר תזכה בגביע. נבחרת ארצות הברית לא השתתפה בטורניר, משום שהעפילה ישירות לגביע העולם בכדורגל נשים 1999 כמארחת. נבחרת קנדה לא השתתפה בטורניר, משום שהעפילה ישירות לגביע העולם בכדורגל נשים 2015 כמארחת. ֻ
קליינס שרקהורן

קליינס שרקהורן (Kleines Schreckhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,494 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ. ההר שוכן מדרום לעיירה גרינדלוולד בין העמקים של קרחון גרינדלוולד התחתון וקרחון גרינדלוולד העליון ברכס החוצה את הרכס המרכזי לרוחבו המתחיל בהר מטנברג וממשיך בהרים קליינס שרקהורן, שרקהורן, לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן והוגיהורן ועד להר הלאוטראר רוטהורנר, שם מסתיים הרכס בקרחון פינסטראר. מדיה וקבצים בנושא קליינס שרקהורן בוויקישיתוף קליין שרקהורן באתר Hikr
שמואל ברנבוים

הרב רפאל שמואל ברנבוים (אדר תר"פ, 1920 - כ"ח בטבת תשס"ח, 6 בינואר 2008) היה ראש ישיבת מיר בארצות הברית, וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית. נולד בקנישין שבפולין לגיטל ולרב אריה לייב ברנבוים שנספו בשואה יחד עם שני בניהם וארבע בנותיהם. בצעירותו למד בישיבת אהל תורה בברנוביץ' שהייתה בראשות הרב אלחנן וסרמן, ואחר כך בישיבת מיר בעיר מיר עמה נדד בשנות מלחמת העולם השנייה לעיר וילנה שם המתינו לקבלת ויזות לקוראסאו שהייתה מדינת חסות הולנדית באיים הקריביים ולאחר קבלת הויזות קיבלו ויזת מעבר ביפן מהשגריר היפני בקובנה צ'יאונה סוגיהארה ואז יצאו למסע שארך חודשיים ברכבת הטרנס-סיבירית עד לוולדיווסטוק ומשם לעיר קובה שביפן שם התעכבו 7 חדשים נוספים עד שיושבו בהוראת הממשלה היפנית בעיר שאנגחאי שבסין. לאחר המלחמה המשיך הרב ברנבוים יחד עם חלק מישיבת מיר לארצות הברית שם נשא לאשה את בתו של ראש הישיבה הרב אברהם קלמנוביץ והשתקע בברוקלין ניו יורק. בשנת 1964 לאחר פטירת חמיו מונה יחד עם גיסו הרב שרגא משה קלמנוביץ לכהן כראש ישיבת מיר. הרב ברנבוים נפטר בכ"ח בטבת ה'תשס"ח בביתו בברוקלין, ניו יורק. הלווייתו יצאה למחרת היום מישיבת מיר והשתתפו בה עשרות אלפים, לאחר מכן הוטס ארונו לארץ ישראל שם יצא מסע הלווייה מישיבת מיר בירושלים ונטמן בבית הקברות סנהדריה. מדיה וקבצים בנושא שמואל ברנבוים בוויקישיתוף תורה בוערת בשנחאי - כתבתו של שלמה קוק באתר שטייגען. רפאל שמואל בן אריה ליב ברנבוים (1920-2008), דף שער בספרייה הלאומית
פולונקה

פולונקה (בבלארוסית: Палонка; בפולנית: Połonka (נהגה: פּוֹוֹנקה)) הוא כפר במחוז-משנה ברנוביץ' במחוז ברסט, בלארוס; 22 קילומטרים סמוך לברנוביץ'. הכפר פולונקה ידוע גם בקרבתו לקרב קאלץ, בו המלך אלכסנדר הראשון הביס בקרב את הפלישה הטטרית בשנת 1506. במהלך מלחמת רוסיה-פולין, התרחש ב-28 ביוני 1660 בסמוך לכפר, קרב פולונקה (אנ'). קיימת סברה[דרוש מקור], לפיה נגזר שם המשפחה המזרח-אירופי פולונסקי משם הכפר. פולונקה מצוינת לראשונה ב-1623 בספר המיסים של ליטא, ונראה כי יהודים החלו לגור שם לאחר הזמנת נסיכות רדזיוויל ליהודים להתיישב בשטחה. לאחר פרעות מרד חמלניצקי התושבים קיבלו הקלה במיסים לאור הפיחות במספר התושבים. ב-1673 מתועד כי החלו בבניית בית כנסת בכפר. לקראת סוף המאה ה-18 במהלך חלוקת פולין השנייה האזור בו שכן הכפר סופח לאימפריה הרוסית, כחלק ממחוז מינסק. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא נחשב חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. בסוף המאה ה-19 מתועד כי האוכלוסייה היהודית בעיר מנתה 550 איש, והיוותה כ-85% מכלל האוכלוסייה. רוב התושבים היהודים היו אנשי מסחר, ובעיקר נגרים ובוני ארונות. לקהילה היהודית היה בית ספר עברי, בית קברות וספרייה ומספר ארגוני חסד כמו "לינת צדק" ו"קופת גמ"ח". בספטמבר 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה הכפר סופח לברית המועצות, ושכנו בו כ-200 יהודים, אשר היוו מחצית מכלל האוכלוסייה. זרם הפליטים היהודים מהאזור הביא את מספר התושבים היהודים לכ-300. ב-26 ביוני 1941 בו נכבשה על ידי המשטר הנאצי. הנאצים בזזו את הבתים, התעללו ביהודים ואסרו עליהם לערוך מסחר עם האוכלוסייה באזור. בספטמבר 1941, היהודים נאלצו להקים יודנראט אשר נדרש לגייס יהודים לעבודות כפייה באזור ולספק דמי כופר. יהודי פולונקה נדרשו ללבוש טלאי צהוב, והוטלו מספר מגבלות על תנועתם. חלק מיהודי הכפר, כולל משפחות שלמות, נרצחו במהלך החודשים הראשונים. לאחר הקמת הגטו, הורעו תנאי היהודים בפולונקה. בשבת, 18 באפריל 1942, ריכזו הגרמנים כ-300 איש, ובינם החזן, השוחט ואשתו של הרב. ביוני 1942, ריכזו את האיכרים מסביב לחפירת בור גדול. חלק מצעירים ניסו לשכנע את התושבים לברוח, אולם הם חששו מתגובת הנאצים על כלל האוכלוסייה. ב-12 באוגוסט 1942, אנשי ה-SS והמשטרה הבלארוסית הקיפו את הכפר, ריכזו את שוכני הגטו והרגו את כולם בבור ענק, כולל 7 ילדים יהודים שהוחבאו במנזרים סמוכים. כ-10 אנשים הצליחו לברוח ליערות ולהצטרף לפרטיזנים. לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות" מיהודים, ונורו 719 איש. בקיץ 1944 הצבא הסובייטי שחרר את האזור. ידוע רק על 4 ניצולים מתוך הכפר. פנקס הקהילות בפולין, כרך 8, עמוד 520, הוצאת יד ושם 2005. מתורגם לאנגלית באתר JewishGen. מדיה וקבצים בנושא פולונקה בוויקישיתוף "פולונקה", באתר JewishGen (באנגלית) "פולונקה", באתר השטעטל הווירטואלי פולונקה (Połonka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מרטין דין (אנ'), פולונקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1260–1262), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) דו"ח של מפקד המשטרה במיר, ריינהרד היין, בנוגע לאוסוואלד רופאייזן, מתאריך 26 באוגוסט 1942, ארכיון יד ושם, ארכיון מקור: GAOB/995-1-7; העתק: ארכיון יד ושם, M.41/1021
זוהר סלע

זוהר סלע (נולד ב-25 במאי 1960) הוא עורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר 2007 על עריכת הסרט "בופור". זוהר סלע הוא המייסד של אולפן הקולנוע להפקת סרטים "עין השופט הפקות". בשנת 1984 ערך את הסרט "לחץ". באותה שנה ערך את סרט הטלוויזיה "אריות בירושלים" ששודר בערוץ הראשון. בשנת 1985 ערך את הסרט "קוקו בן 19", בבימויו של דני ורטה. בשנת 1986 ערך את הסרט "אוונטי פופולו", בכיכובם של סלים דאו וסוהיל חדאד. בשנת 1989 ערך את הסרט "המיועד", בו כיכבו שולי רנד ורונית אלקבץ, ובשנת 1990 ערך את הסרט "הלם קרב". ב-1992 ערך את סרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא", בו כיכבו גילה אלמגור, שולי רנד, שרון אלכסנדר ועוד. בשנת 1994 ערך את הסרט "שירת הסירנה". בשנת 1995 ערך את הסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה", קומדיה שחורה ואקזיסטנציאליסטית. בשנת 1996 ערך את הסרט "זיכרון דברים", המבוסס על ספרו של יעקב שבתאי. באותה שנה ערך את הסרטים "מרקו פולו: הפרק האחרון", סוף המשחק" ו"לילה לבן". בשנת 1997 ערך סרט נוסף בבימויו של אסי דיין, "מר באום". באותה שנה ערך את הסרט "מינוטאור", בו כיכבו דן תורג'מן ומילי אביטל. ב-1998 ערך את הסרט "חתולות הרעם". בשנת 1999 ערך את הסרט "חובו של אהרון כהן". בשנת 2000 ערך את הסרט אודות המוניטין לבמאי והמפיק יורם כסלו. בשנת 2004 ערך את הסרט "הבשורה על פי אלוהים". בשנת 2007 זכה בפרס אופיר על עריכת הסרט "בופור". בשנת 2010 ערך את "כבוד", וכן את הסרט הדוקומנטרי שהוצג בקולנוע "ארץ בראשית" ואת סרט הקולנוע "אנדנטה". בשנת 2011 עורך את הסרט "וביום השלישי", וכן ערך את הסדרה "הכבוד של מרציאנו" בערוץ 10. בשנת 2012 ערך את הסרט "ד"ר פומרנץ" סרטו האחרון של אסי דיין. באותה שנה ערך גם את הסרט "שרקייה". בשנת 2013 עורך את הסרט "לוויה בצהריים", המבוסס על הספר "לוויה בצהריים" שכתב ישעיהו קורן בשנת 1974. בשנת 2014 ערך את הסרט "זינוק בעלייה", בבימויו של אורן שטרן ובכיכובם של שלמה בראבא, איתי טיראן, עידית טפרסון ועוד, וכן ערך את הסדרה "בתולות". סרטים שערך: 1984 – לחץ 1984 – אריות בירושלים 1985 – קוקו בן 19 1986 – אוונטי פופולו 1989 – המיועד 1992 – החיים על פי אגפא 1994 – שירת הסירנה 1995 – שמיכה חשמלית ושמה משה 1996 – זכרון דברים 1996 – מרקו פולו: הפרק האחרון 1996 – לילה לבן 1997 – סוף המשחק 1997 – מר באום 1997 – מינוטאור 1998 – חתולות הרעם 1998 – חובו של אהרון כהן 1999 – זאיה 2000 – אודות המוניטין 2004 – הבשורה על פי אלוהים 2005 – גחלים לוחשות 2007 – בופור 2010 – כבוד 2010 – ארץ בראשית 2010 – אנדנטה 2011 – וביום השלישי 2012 – ד"ר פומרנץ 2012 – שרקייה 2013 – השורד 2013 – דבר על מקום הימצאם 2013 – לוויה בצהריים 2014 – זינוק בעלייה 2015 – גויאבות 2016 – ברש סדרות טלוויזיה שערך: 2011 – הכבוד של מרציאנו 2014 – בתולות 2016 – נעלמים 2016 – פצועים בראש פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר לשנת 2007 על עריכת הסרט "בופור". פרס חג'ג' לעריכה בפסטיבל 2012, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2012 על עריכת הסרט שרקייה. זוהר סלע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זוהר סלע, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זוהר סלע, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי זוהר סלע, באתר ספר הקולנוע הישראלי אתר הבית של עין השופט הפקות פסטיבל 2012, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים
אולף

האם התכוונתם ל... אישים: אולף הראשון, מלך נורווגיה. אולף השני, מלך נורווגיה. אולף השלישי, מלך דבלין. אולף החמישי, מלך נורווגיה. אולף שולץ – קנצלר גרמניה התשיעי. דמויות בדיוניות: אולף – איש שלג מואנש בסרט האנימציה של דיסני "לשבור את הקרח" מ-2013. הרוזן אולף - האנטגוניסט ב"סדרה של צרות" (סדרת הספרים, הסרט וסדרת הטלוויזיה). אחר: כנסיית אולף הקדוש – כנסייה בטאלין אסטוניה. סנדנס אולף – מועדון כדורגל נורווגי. אלוף (פירושונים) אלף (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא אולף
שמעון סיאני

שמעון סיאני (נולד ב-1939 הוא שחקן תיאטרון, צייר ומעצב תפאורה ישראלי. שמעון סיאני נולד בצנעא שבתימן, ובשנת 1949 עלה לארץ עם אימו ושלושת אחיו (בהם הצייר איתמר סיאני). הוא החל ללמוד בכפר הנוער מאיר שפיה, שם גם שיחק במסגרת חוג התיאטרון. שירת בלהקת פיקוד הצפון ולאחר מכן השתלם במשחק בסדנאות של פיטר פריי, היי קיילוס ונולה צ'לטון במועדון התיאטרון בחיפה. בשנת 1961 הצטרף ללהקת פיטר פריי והופיע בהצגה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטינבק ובבימויו של פריי. עמו השתתפו שי דנון, מיכאל כפיר, איצקו רחמימוב, יוסף באשי, חנה רוט, דודיק סמדר, יצחק בן נסים ופרץ הלוי. במשך 12 שנה היה חבר סגל התיאטרון הקאמרי. במסגרת זו הופיע בהצגות האדרת, הדרקון, אסתר המלכה, הקמצן, מעשה בחייל, שלמה המלך ושלמי הסנדלר, ליזיסטראטה, כתר בראש, הסוחר מוונציה ועוד. כן שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרון באר שבע, שם הופיע בהצגה "יש לי כנרת" אודות תימני כנרת. בשנת 1972 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "מי ורדים מפורט סעיד" לצד שושנה רביד ויוסי גרבר, בבימויו של רם לוי ועל פי תסריט של גדעון תלפז. בשנת 1993 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "זהר" אשר מבוסס על חייו של זוהר ארגוב, על פי תסריט של אמיר בן-דוד ומשה זונדר. בסרט גילם את דמותו של עובדיה עורקבי, אביו של זוהר ארגוב. בשנת 1997 שיחק בסרטם של ימין מסיקה וירמי קדושי "כרם התקווה", סרט אשר מבוסס על פרשת ילדי תימן החטופים. בשנת 1999 שיחק בסרט "פרא" בבינויו של יורם גל. בשנת 2002 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הפשע של רשף לוי ושי כנות "תיק סגור" ששודר בערוץ 10, ובוים על ידי כנות ונתי אדלר. בשנת 2003 שיחק בסרט "תיאום כוונות" שבוים על ידי איל חלפון ואייל שיראי ומבוסס על ספרו של חיים סבתו, ובסרט גילם את אביו של יגאל (דן שפירא). בשנת 2009 שיחק לצד אבי פניני בסרט הקצר "יום השנה" שכתב וביים גילי דנון, ובאים בהשראת חייו של דנון. בשנת 2014 גילם שכן בסדרה הקומית של אדיר מילר "רמזור" ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. שמעון סיאני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שמעון סיאני, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב שמעון סיאני, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב שמעון סיאני, באתר "הבמה" יש לי כנרת בתיאטרון באר שבע
אמנון מסקין

אמנון מֶסקין (5 באוקטובר 1934 – 22 במרץ 2015) היה שחקן, במאי תיאטרון, מורה למשחק ומדבב ישראלי. מנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה בשנים 1977–1981. נולד בתל אביב, לסימה ולשחקן "הבימה" זוכה פרס ישראל אהרן מסקין ואחיו של איש קול ישראל יובל מסקין. את לימודי הדרמה שלו החל במסגרת הסטודיו הדרמטי של "הבימה" בהדרכתו של צבי פרידלנד. מאז 1955 עבד בתיאטרון כעוזר במאי ושחקן. בשנת 1957 יצא לניו יורק ללימודים אצל לי סטרסברג והיה חבר "אולפן השחקנים" (Actors Studio) בשנים 1957–1962. בשנים אלה שיחק על במות ברודוויי ובאוף ברודוויי. מסקין שב לישראל וגילם את קולו של המחשב "פיתגורס" בהצגה "משפט פיתגורס" ב"הבימה", לצד אביו שגילם את ממציאו של המחשב. בשנת 1964, סמוך לשובו מלימודיו בחו"ל, נמנה מסקין, לצד הלל נאמן ומיכאל כפיר, עם מייסדי "במת השחקנים" של התיאטרון הקאמרי שבה נכללו גם לאורה ריבלין, גדליה בסר ואילן תורן. בשנות ה-70 הביא מנהל תיאטרון חיפה עודד קוטלר את הקבוצה לחיפה. לאחר עזיבתו של קוטלר את התפקיד נבחר מסקין לכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון חיפה. בשנת 1981 התפטר מהתפקיד ונסע שנית לארצות הברית, שם שהה בין השנים 1981–1985. משחזר הצטרף שוב לתיאטרון העירוני חיפה. בנוסף למשחק ובימוי השתתף מסקין גם בתסכיתי רדיו רבים ובדיבוב. משנת 2011 נמנה עם סגל ההוראה של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב כמורה בכיר למשחק עד יום מותו. מסקין השתתף במספר רב של הצגות כשחקן, בהן "המלך ליר", "מדאה", "מראה מעל הגשר", "אנה כריסטי", "בעור שינינו", "המרד על הקיין", "ילדי הצל", "מלקולם הקטן", "סיפור אוריה", "גן הדובדבנים", "חפץ", "אנשים קשים", "הדה גאבלר", "הימים הבאים", "הקייטנים", "מחול המוות", "שידוכים", "יהודי בחצר הדוכס", "ילד טוב אמריקה", "תפילה", "חיי נישואים", "משפט הקופים", "אדי קינג", "וינה על הים", "פלטונוב", "מעגל הגיר הקווקזי", "הדוד מקייפטאון" ו"גטו". "קוורטט", "טלמכוס קליי", "מי יציל את הפלח?", "שירת הברבור" (בהצגה זו ביים את אביו, אהרן מסקין), "סרג'נט מסגרייב", "הקוף", "הכבשה", "חשמלית ושמה תשוקה", "המשפט" ועוד. מסקין השתתף כשחקן בסרטים "תעלת בלאומילך" (1969), "לאן נעלם דניאל וקס?" (1972), "סיפור יעקב ויוסף"- סרט תנ"כי (1974), "טרנזיט" (1980), "תל אביב לוס אנג'לס" (1988), "כפפות" (1986), "סיפורי תל אביב" (1992) ו"קופסה שחורה" (1993). בנוסף דיבב מסקין את מופאסה בסרט "מלך האריות" (1994). מדיה וקבצים בנושא אמנון מסקין בוויקישיתוף אמנון מסקין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב אמנון מסקין, באתר "הבמה" דפנה לוי, ראיון עם יובל מסקין על אחיו השחקן אמנון מסקין, אביו השחקן אהרון מסקין וזיכרונות ילדותו, בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, אפריל 2022 בעקבות מותו: יאיר אשכנזי, מת השחקן והבמאי אמנון מסקין, באתר הארץ, 22 במרץ 2015 אמנון מסקין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמנון מסקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמנון מסקין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אמנון מסקין, באתר ספר הקולנוע הישראלי אמנון מסקין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב אמנון מסקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמנון מסקין, בארכיון הבימה טלילה בן-זכאי, מזל טוב: תיאטרון חדש, מעריב, 9 בנובמבר 1965. אמנון מסקין מנהל אמנותי בחיפה, דבר, 21 ביוני 1977. מסקין חזר לחיפה, מעריב, 3 בנובמבר 1985. רפאל בשן, מסקין מביים את מסקין, מעריב, 31 בינואר 1969.