laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרך בורמה (בורמה)

דרך בורמה הייתה דרך שנסללה במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, הובילה אספקה מבורמה לדרום סין ועקפה את השליטה של כוחות האימפריה היפנית בנמלי הים. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה שהחלה לפני מלחמת העולם השנייה כבשה האימפריה היפנית, חלקים גדולים של סין, ובכללם את שאנגחי ואת בירת סין נאנג'ינג. הפיקוד הסיני עבר לתוך היבשת, כשהוא מנותק ממקורות אספקה חיצוניים - הן רוסיים והן מערביים. בעבודת כפיים עצומה חוברו דרכי סחר עתיקות שקישרו את בורמה (כיום מיאנמר) ודרום מזרח סין שהוחזקה על ידי הצבא הסיני, בראשות צ'יאנג קאי שק (גיאנג ג'אישה). בכך הובטח משלוח אספקה מבורמה, שהייתה מושבה בריטית אותה עת. דרך בורמה, המובילה מן העיר לאשיוֹ שבבורמה, בדרך הררית ומפותלת לאורך כ-1130 קילומטר, לקונמינג בירת מחוז יונאן שבדרום סין, נסללה על ידי 200,000 פועלים סינים. הדרך נסללה בשנת 1937 והושלמה בשנת 1938. במלחמת העולם השנייה, עד הכיבוש היפני של בורמה ב-1942, מילאה הדרך תפקיד אסטרטגי חשוב כאשר בעלות הברית השתמשו בה כדי להעביר ציוד מלחמתי לסין. הסחורות שהובאו לבורמה בדרך הים, נפרקו בנמל רנגון (היום יאנגון) ומשם הובלו ברכבת ללאשיו, מקום בו החלה דרך בורמה. דרך זו שימשה כנתיב אספקה עיקרי של ציוד לחימה ותומך לחימה לסין, בימי מלחמת סין יפן השנייה ובראשית מלחמת העולם השנייה. זמן לא רב לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בגזרה הפאסיפית, כבשו היפנים את בורמה כולה וניתקו את הנתיב. הבריטים נאלצו לסגת להודו והאספקה לסין בוצעה באמצעות רכבת אווירית מוטסת מעל ה"גבנון" (The Hump), אך בגלל השליטה היפנית בבורמה נאלצו המטוסים לטוס בנתיב ארוך מעל הרי ההימאליה והאספקה הייתה מועטה ולא מספקת. ערך מורחב – דרך לדו הבריטים והאמריקאים ריכזו כוחות בהודו, ובמקביל אימנו אלפי חיילים סינים. לקראת סוף שנת 1942 החלו כוחות בעלות הברית בגיבוי סיני במתקפה נגד היפנים בבורמה, כשבמקביל החל מאמץ הנדסי עילאי של פריצת דרך מקצה מסילת הברזל בעיירה לדו (כיום במדינת אסאם שבהודו), מזרחה לבורמה, במטרה לחברה לצומת מונג-יו (Mong-yu) שבדרך בורמה המושבתת. המאמץ נמשך כשנתיים ובמהלכן נסללה דרך בידי 15,000 אמריקנים בראשות גנרל ג'וזף סטילוול (מהם כ-10,000 שחורים) וכ-35,000 פועלים מקומיים, כשהסלילה מתבצעת תוך לחימה וכיבוש של הכוחות האמריקנים/סינים וכוחות הברית בראשות הבריטים. עם סיום כיבוש צפון בורמה מידי היפנים, חוברו שתי הדרכים, ודרך בורמה המקורית הורחבה וחוזקה. המהנדסים אף הניחו במהלך הבנייה, לאורך 748 הקילומטר של הדרך, צינור נפט במקביל לדרך כדי לתדלק את כלי הרכב. עם סיום הבנייה בינואר 1945, היו יכולות להגיע שיירות מהודו לסין. אורך המסלול המלא היה יותר מ-1,700 קילומטרים והנסיעה של השיירה הראשונה ארכה יותר מעשרים יום. הדרך החדשה נקראה "דרך לדו" ושם נוסף אותו נתן המפקד העליון צ'יאנג קאי שק הוא "דרך סטילוול" על שם הגנרל האמריקאי ג'וזף סטילוול שהוביל את המהלך. משתתף נוסף במערכה סמוכה לשחרור בורמה היה צ'ארלס אורד וינגייט, אשר מצא את מותו בהודו, עם שובו מביקור של כוחותיו שלחמו בבורמה. הוא נהרג בהתרסקות במטוס נוסעים אמריקני, עם רוב נוסעים אמריקנים בטיסה מנהלתית, ולכן נקבר בארצות הברית ולא בבריטניה. בהשאלה, דרך בורמה הישראלית הוא כינויה של הדרך שנסללה במהלך מלחמת העצמאות ועקפה את הכוחות הערבים שהטילו מצור על ירושלים. אקספרס הכדור האדום מדיה וקבצים בנושא דרך בורמה בוויקישיתוף דרך בורמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרייזי הורס (קברט)

לה קרייזי הורס סלוּן (Le Crazy Horse Saloon) או לה קרייזי הורס דה פארי (Le Crazy Horse de Paris) הוא מועדון קברט פריזאי שנודע בשל המופעים שהוא מציג, של רקדניות עירומות, שעורכות את ההופעה על במה, ובשל הופעות הקסמים ושאר ההופעות המגוונות שמוצגות בין מופעי העירום. בעלי המועדון השתתפו ביצירתם של מופעים דומים בערים אחרות, וישנם אף עסקים אחרים, שאינם קשורים למועדון זה, שאימצו את השם "קרייזי הורס" בשמותיהם. מועדון קרייזי הורס ממוקם במשכן שאכלס בעבר 12 מרתפי יין, שחוברו יחדיו, בבניין אוסמני בשדרת ג'ורג' החמישי מספר 12. ב-1951 פתח את המועדון אלה ברנרדה (Alain Bernardin), והוא ניהל את המקום במשך כמה עשורים, עד מותו בהתאבדות בשנת 1994. רבים מהמלצרים הראשונים במקום היו שותפים מרכזיים בבעלות של המועדון. בעת עבודתם, היו שמותיהם של המלצרים תפורים באותיות גדולות לצדה האחורי של חליפתם. הרקדניות במועדון נבחרות בכוונה כך שיהיה קשה להבחין ביניהן בעת הופעתן על הבמה, מבחינת גובה ומבחינת מידת וצורת החזה. נכון ל-2008, העסק מנוהל עדיין כעסק משפחתי, תחת בעלותם של שלושה מבניו של ברנרדה. סניפים נוספים של המועדון נפתחו ברחבי העולם, וכך נפתח מועדון דומה בסינגפור בדצמבר 2005, שכבר אינו פעיל מאז פברואר 2007, בשם "לה קרייזי הורס דה סינגפור", בדומה לשם המועדון המקורי "לה קרייזי הורס דה פארי", וכן נפתח מועדון בלאס וגאס, במלון MGM Grand, בשם "קרייזי הורס פריז" (בעבר נקרא La Femme - "לה פאם", כלומר: 'נשים' בצרפתית). לצד הופעות הריקוד של רקדניות המועדון, היה הקרייזי הורס למיקום פופולרי להופעות של אמנים אחרים, ובהם קוסמים, להטוטנים ופנטומימאים. ברנרדה אמר כי הוא חיבב מופעי קסם, מאחר שאלו מתכתבים עם האופן שבו הוא ראה את המועדון: "[הקסם] הוא חלום. אין הופעה אחרת שנושאת אופי עז יותר של חלום לעומת הופעת קסמים. ומה שאנו עושים עם הבנות גם הוא קסם, מאחר שהן אינן באמת יפות כפי שהן על הבמה. מדובר בתעלולי קסם של תאורה ותלבושות. אלו הם חלומותיי וחזיונותיי שמוצגים על הבמה." תחת ההנהלה החדשה, אירח המועדון אמניות ידועות-שם שונות, שערכו מופעי עירום במספר הופעות מוגבל; בהן ניתן למנות את דיטה פון טיז, כרמן אלקטרה, אריה קרסנדו מהפרדיסו גילרז, אריאל דומבסל ופמלה אנדרסון. כמו כן, הועסק במקום הכוריאוגרף הידוע פיליפ דקופל כמנהל אמנותי. להקת הפרדיסו גירלז (Paradiso Girls) קראה לאחד מאלבומיה "Crazy Horse" על שם המועדון, מאחר שאריה קרסנדו (Aria Crescendo), אחת מחברות הלהקה, עבדה במועדון. המועדון אף אוזכר בשירה של להקת מוטלי קרו "Girls, Girls, Girls". המועדון כיכב בכמה סרטים דוקומנטריים, סרט בהפקת המועדון מ-1977 וסרטים נוספים מ-2004, מ-2009 ומ-2011. הסרט מ-2011 אף הוצג בפסטיבל הקולנוע בירושלים 2012. מדיה וקבצים בנושא קרייזי הורס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרייזי הורס הדס בן ארצי‏, להופיע בלי חלק עליון: הרקדניות הסקסיות הכי סודיות בעולם, באתר וואלה, 7 בפברואר 2017 "Kevin James at the New Crazy Horse", September 1992, Magic Magazine Pamela Anderson at Paris' Crazy Horse cabaret for Valentine's Day AFP Pamela Anderson to perform at nude revue Reuters סוכנויות הידיעות, עכבר העיר אונליין, כוריאוגרף צמרת למועדון החשפנות, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2008 קרייזי הורס, באתר פסטיבל הקולנוע בירושלים
חטיבה 656

חטיבה 656, המכונה גם "עוצבת בני רשף", הייתה חטיבת שריון בצה"ל. החטיבה פורקה ב-2004. החטיבה הורכבה משלושה גדודים - 452, 8227 ו-398. החטיבה לחמה במלחמת לבנון הראשונה בגזרה המזרחית תחת פיקוד אוגדה 880, וכן השתתפה במבצע חומת מגן בקרב על ג'נין תחת פיקוד עוצבת עידן. בעקבות מלחמת יום כיפור הוחלט בצה"ל על הקמת יחידות חדשות, ובשנת 1974 הוקמה חטיבה 656 בפיקוד יוסי בן-חנן, כחלק מבנין הכוח מחדש של חיל השריון. במלחמת לבנון הראשונה לחמה בגזרה המזרחית בפיקודו של המח"ט חגי גולן, במסגרת אוגדה 880 בפיקודו של יום טוב תמיר. החטיבה צוידה בטנקי M60-A1 פטון ("מגח"). במסגרת מבצע חומת מגן, גדודים 398 ו-452 מהחטיבה בפיקודו של המח"ט אייל זמיר סייעו לכוחות חטיבת גולני וחטיבה 5 במהלך הקרב על ג'נין תחת פיקוד עוצבת עידן בפיקודו של אייל שליין. גדוד 8227 מהחטיבה לחם תחת פיקוד חטיבה 5 בכיבוש העיר טולכרם. בשנת 2004 במסגרת ארגון רחב בצה"ל פורקה חטיבה 600, ולאחר לחץ רב להחזרת השם המקורי - חטיבה 600, הוחלט להחזירה לחיים על בסיס חטיבה 656, וכך הפכה החטיבה לחטיבה 600. אל"ם (מיל.) שאול נגר, ‏הוצאת הג'ין מג'נין, שריון 16, יולי 2002, עמ' 48-46, באתר "יד לשריון"
ישיבת ברכת אפרים

ישיבת ברכת אפרים היא ישיבה גדולה חרדית-ספרדית הממוקמת כיום ברחוב בן זומא בבני ברק. הישיבה הוקמה בשנת 1989 ברחוב צפת במערב בני ברק על ידי הרב בצלאל פנחסי, תלמידו של הרב אלעזר מנחם מן שך והוא מראשי ארגון מרביצי תורה (ספרדים הרואים את עצמם חלק מהעולם הליטאי). הישיבה הוקמה בעידודו של הרב שך שאף עמד בנשיאותה. לאחר פטירתו עמד הרב אהרן יהודה ליב שטינמן בנשיאות הישיבה. סגנון הלימוד בישיבה הוא ליטאי. המשגיחים בישיבה הם הרב אפרים וולך והרב בצלאל הינמן. בישיבה לומדים כ-300 בחורים. בין הר"מים: הרב מאיר ויזמן, הרב שמואל ליב סולומונס, הרב צבי יהודה גרשונוביץ ועוד. לישיבה גם ישיבה קטנה לצעירים שהוקמה בשנת 1984 בתחילה ברחוב הרב הירש בבני ברק ולאחר מכן עברה לרחוב סורוצקין שבשכונת רמת אהרן בני ברק, בישיבה לומדים כמאה בחורים, גם היא בראשות הרב פנחסי. המשגיח הוא הרב אשר בן נאים. בין הר"מים: הרב דוד הלל, הרב אפרים פנחסי ועוד. בקיץ תשפ"א עקב ריבוי תלמידים וחוסר בהתאמה סביבתית עברה הישיבה למשכנה החדש ברחוב בן זומא בעיר. בעקבות כך נערך ערב כינוס בוגרים נרחב לצורך איסוף תרומות עבור בניית היכל הישיבה, ההתרמות נאספו דרך ארגון צ'רדי והוגדרו כהצלחה רבה. יוסף טולידנו, בכותל המזרח, קול העיר בני ברק, גיליון 1359, 16 ביוני 2022. עמ' 20-22 ישיבת ברכת אפרים, באתר עולם התורה ישיבת ברכת אפרים, באתר "גיידסטאר ישראל" ברכת אפרים עברה למשכנה החדש ישיבת ברכת אפרים (בני ברק), דף שער בספרייה הלאומית תיעוד: הגר"ב הינמן אצל גדולי ישראל לרגל החלאקה לבנו ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבו אל-קיעאן

אַבּוּ אלְ-קִיעַאן (בהיגוי בדואי - אבו אל-גיעאן, בערבית: أبو القيعان – אבי הבקעות) הוא שבט בדואי המתגורר בנגב. מרבית בני השבט מתגוררים ביישוב חורה והיתר בכפרים הבלתי מוכרים עתיר ואום אלחיראן. השבט הגיע לנגב בסוף המאה ה-19 והתיישב ליד המקום בו הוקם לימים, ב-1946, קיבוץ שובל. לאחר מלחמת העצמאות השתלט קיבוץ שובל על האדמות, ובני השבט נדדו משם, עד שב-1956 התיישבו בהוראת המושל הצבאי הישראלי באזור נחל יתיר. לשבט הוחכרו 7,000 דונם. בשנת 1989 הוקם היישוב הבדואי חורה, בין השאר עבור בני השבט. מתוך 4,300 אנשי השבט, 3,200 עברו לגור ביישוב, אך כ-1,000 נשארו בכפרים הבלתי מוכרים עתיר ואום אלחיראן. מכיוון שהממשלה לא הכירה ביישובים האלה, תושביהם נשארו ללא חיבור לתשתיות, לרבות חשמל, מים זורמים וביוב. ב-2013 עמד היישוב הבלתי מוכר אום אלחיראן בפני הריסה. זאת, לאחר דחיית עתירת התושבים לבג"ץ. ב-2022 ביצע אחד מבני השבט את הפיגוע המשולב בבאר שבע. נכבדי השבט גינו את הפיגוע ופרסמו: ”"אנו מגנים בתוקף את הפיגוע הרצחני שגבה את חייהם של אזרחים חפים מפשע. האירוע הקשה הנו מקרה אינדיבידואלי של אדם בודד, ואינו מייצג את בני השבט שומרי החוק שתמיד דגלו בחיים משותפים"”. בדואים בישראל איך "העבירו" את משפחת אבו אלקיעאן לואדי עתיר? באתר "התחברות-תראבוט" דור המדבר: הבדווים וישראל, באתר השילוח, ‏2021-01-19 עמוס גבירץ, הפינוי המושתק של אזרחים ישראלים, באתר הארץ, 9 בינואר 2017 נחום ברנע, כוחותינו לא חזרו בשלום, באתר "ידיעות אחרונות", 20 בינואר 2017 שבט אבו אלקיעאן: "מגנים בתוקף את הפיגוע הרצחני", באתר ערוץ 7
דאוזינג

דאוזינג היא שיטה פסאודו־מדעית לאיתור מי תהום, מתכות, אבני חן, נפט, קברים, וחפצים או חומרים אחרים הנמצאים מתחת לפני האדמה, בעזרת שימוש במטוטלת. האנשים העוסקים בתחום משתמשים לרוב בענף או במוט בצורת האותיות V,‏ Y או L, אם כי ישנם כאלה המשתמשים בציוד אחר, או שלא משתמשים בציוד כלשהו. אין כל ראיות המוכיחות את יעילותה של פרקטיקה זו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנות ה-60 המאוחרות, במהלך מלחמת וייטנאם, השתמשו חלק מיחידות המרינס בצבא ארצות הברית בדאוזינג במטרה לנסות ולאתר אמצעי לחימה ומנהרות. לטענתו של הבדרן הישראלי אורי גלר, הטוען כי הוא מדיום בעל כוחות על-טבעיים, הוא עבד תקופה אצל חברה ששכרה את שירותיו לצורך מציאת נפט, זהב ומינרלים שונים. במהלך 1986, כאשר 31 חיילים נעלמו לאחר שאירעה מפולת שלגים במהלך תרגיל שביצעה נאט"ו בנורווגיה, הצבא הנורווגי ניסה לאתר את החיילים שנקברו במפולת באמצעות דאוזינג. מוט עשוי מתכת או עץ בצורת האות "V" או "Y" שני מוטות מתכת בצורת "L" שהעוסק בדאוזינג מחזיק בשתי ידיו מטוטלת שני מוטות מתכת בצורת האות "L" אדם מגרמניה שעסק בדאוזינג מחזיק בתצלום במוט מתכת בצורת האות "V" מטוטלת מתחילת המאה ה-21 ניטש ויכוח בין פוסקי הלכה בנוגע לשימוש בפרקטיקות של דאוזינג לריפוי. המתירים מסבירים שמדובר בשיטת ריפוי סגולית המתבססת על תפיסה פיזיקלית ולא על אמונה אלילית, וגם אם אין ודאות שהיא עובדת - אין בה איסור. מנגד, האוסרים סבורים שהיות ומדובר בריפוי סגולי לא מוכח, הרי שהוא כלול באיסורי כישוף, דרכי האמורי ואולי אף יש לחשוש ששורשיו הרוחניים מגיעים מתפיסות אליליות, ואזי הוא אסור משום קרבתו לעבודה זרה. ADE 651 סרטון מ-1954 של אישה בריטית שעסקה בדאוזינג לצורך איתור מי תהום The Matter of Dowsing - מאמר משנת 1999 אודות דאוזינג מאת הקוסם והספקן המדעי ג'יימס רנדי The Skeptics Dictionary - כולל פרטים אודות ניסויים מדעיים שונים. הפרק "Water, Water Everywhere" בסדרה "Scientific American Frontiers" של PBS - פרק העוסק בדאוזינג דאוזינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mine http://www.ntnu.no/anvendtetikk/fileadmin/gamlefiler/www.anvendtetikk.ntnu.no/pdf/Nr5-PsevdovitenskapOgEtikk.pdf אסיא גיליון יד, הרב שלמה אבינר; הרפואה המשלימה בהלכה, דוד שלמה שור; לא קסם בישראל, הרב יעקב יוסף טויב; ויען דוד חלק ד יו"ד סימן כה; לא נחש ביעקב, הרב נעם אלימלך ארן, ועוד.
רנאטה ויגנו

רנאטה ויגנו (באיטלקית: Renata Vigano; ‏1900 – 1976) הייתה סופרת איטלקייה, אחות במקצועה. בנעוריה כתבה שירה ואף הוציאה קובצי שירה. אך בשל מצבה הדחוק הייתה חייבת לעבוד כאחות בית חולים בבולוניה, ואל הכתיבה שבה רק מאוחר יותר. בימי מלחמת העולם השנייה ובעת הכיבוש הגרמני, הצטרפה אל הפרטיזנים בהרים שבצפון איטליה ולחמה בשורותיהם כחברה במפלגה הקומוניסטית האיטלקית. בשנת 1937 נישאה לסופר הקומוניסט האיטלקי אנטוניו מלוצ'י וביתם בבולוניה הפך למרכז לאנשי רוח ויוצרים בעלי השקפות שמאליות, לא רק מבולוניה העיר אלא מכל איטליה. היא ובעלה עבדו בביטאון הקומוניסטי הנודע "ל'אוניטה" והיו מקורבים מאוד לאנטוניו גראמשי, ממנהיגי הקומוניסטים האיטלקיים. ספריה עוסקים בנושאים הללו של לחימת נשים וחיי נשים במלחמה. ספרה הידוע, שבשלו התפרסמה, הוא "אנייזה הולכת למות", 1949. הרומן תורגם ללשונות רבות ובהן גם עברית, בידי לאה גולדברג, 1951. והוא נחשב לאחד מציוני הדרך הספרותיים החשובים של הזרם האמנותי הנאו-ריאליסטי. הספר גם הוסרט וזכה להצלחה רבה. אנייזה הולכת למות, תרגמה מאיטלקית לאה גולדברג 1951. (בתרגום מקורב) רנאטה ויגנו פרסמה ספרים רבים. כאן מובאים רק אחדים מהם חתונה פרטיזנית, סיפורים. המלחמה שלי סטאפטה (כינוי לנשים נועזות שהיו המקשרות של הפרטיזנים בעת מלחמת העולם השנייה) סיפורה של בחורה דגל אדום מאמר בעברית על לאה גולדברג כמתרגמת ועל הספר, מאת שירלי פינצי לב כאן [1] סיפורה של ויגנו, חתונה פרטיזנית, באנגלית וכן ביוגרפיה שלה ביבליוגרפיה והערות רבות ניתן לקרוא כאן [2]
רשימת המלכים מכרנכ

רשימת המלכים מכרנכ היא רשימה של מלכי מצרים אשר נמצאה על קיר ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" במתחם אמון-רע בכרנך שבמצרים העליונה. הקיר שעליו הרשימה נמצא כיום במוזיאון הלובר בפריז. הרשימה כללה במקורה 61 שמות של מלכים. היא נוצרה בתקופתו של תחותמס השלישי מלך מצרים מהשושלת ה-18, שמלך במאה ה-15 לפנה"ס בתקופת הממלכה החדשה. הרשימה החלה מהמלך סנפרו מהשושלת הרביעית (תקופת הממלכה הקדומה) שמלך במאה ה-26 לפנה"ס. מהרשימה המקורית שרדו 39 שמות קריאים של מלכים. שם של מלך אחד לא נכתב בכרטוש. הרשימה המקורית לא כללה את כל המלכים, מלכים נוספים היו ידועים ממקורות עתיקים אחרים, חשיבותה הנוספת של הרשימה נובעת מכך שהיא כללה רשימות של מלכים מתקופת הביניים הראשונה והשנייה שנעדרו מהרשימות האחרות. הרשימה תוארה לראשונה על ידי האגיפטולוג הבריטי ג'יימס ברטון (James Burton) בשנת 1825. בשנת 1843 משלחת גרמנית, ברשותו של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס (Karl Richard Lepsius), עשתה את דרכה לאורך הנילוס לכיוון כרנכ. הארכאולוג והאגיפטולוג הצרפתי אמיל פריס ד'אוואן (Emile Prisse d'Avennes), ששהה במצרים שנים רבות ורצה להבטיח את הממצא לצרפתים, פירק את האבנים בקיר שהכילו שמות של מלכים ושלח אותן לצרפת. חלק מהאבנים ניזוקו. במקדש בכרנך מוצג העתק של הרשימה. רשימה זו ביחד עם רשימות מלכים אחרות שנמצאו - אבן פלרמו, רשימת המלכים מטורינו, רשימת המלכים מאבידוס, ספרו של מנתון "אגיפטיקה" ועוד - שימשו את האגיפטולוגים במחקרם ליצירת רשימה של מלכי מצרים בעת העתיקה, וכתיבת הכרונולוגיה המצרית, תוך הצלבת המידע מהמקורות השונים. אבן פלרמו רשימת המלכים מטורינו הכרונולוגיה המצרית פרעוני מצרים לוח סקארה מדיה וקבצים בנושא רשימת המלכים מכרנכ בוויקישיתוף
קארה

האם התכוונתם ל... קארה (תספורת) – סוג של תסרוקת קארה (שבט) – שבט באתיופיה קארה (אנ') – להקת בנות דרום קוריאנית קארה-א – מושג יפני לסגנון ציור סיני מקומות ים קארה – חלק מאוקיינוס הקרח הצפוני הממוקם מצפון לסיביר מצר קארה – מצר ים בין הארכיפלג נוביה זמליה לאי וייגאץ' שברוסיה קארה (אי) (אנ') – אחד האיים ההברידיים בחופה המערבי של סקוטלנד קאראקום – מדבר במרכז אסיה אישים אברהם קארה (1815–1889) – מחכמי יהדות צנעא במאה ה-19 אביר קארה (יליד 1983) – פוליטיקאי ישראלי איירין קארה (Cara‏; 1959–2022) – זמרת ושחקנית אמריקאית ג'ון לה קארה (le Carré‏; 1931–2020) – סופר בריטי יוסף קארה (1769–1849) – מגדולי רבני תימן יחיאל קארה (יליד 1945) – בלשן ישראלי מיכאל קארה (גם קארא וקרא; Kara‏; 1887–1964) – פסל וצייר אירופאי-ישראלי מישל קארה (ילידת 1992) – יוטיוברית אמריקאית, מנחת טלוויזיה, שחקנית ורוכבת אופניים מקצועית לשעבר מרים קארה (ילידת 1938) – מתעמלת ישראלית סלימאן קארה (1889-1804) – אב בית דין של צנעא קארו קרה קרא
אבולקר

האם התכוונתם ל... אבולקר הוא שם משפחה: איזבל אבולקר – מלחינה צרפתייה (צר') אנרי אבולקר – פעיל ציוני, רופא ופוליטיקאי יהודי-אלג'יראי ברת בנישו-אבולקר – סופרת, משוררת ומחזאית יהודייה אלג'יראית ז'וזה אבולקר – לוחם מחתרת יהודית באלג'יריה תחת משטר וישי מרסל אבולקר – תסריטאי ובמאי קולנוע צרפתי (אנ') רפאל אבולקר – רופא ולוחם מחתרת יהודית באלג'יריה תחת משטר וישי
קולומנה

קולומנה (ברוסית: Коломна) היא עיר במחוז מוסקבה, ברוסיה, במפגש של נהר מוסקבה עם נהר אוקה, 114 קילומטרים מדרום למוסקבה. נכון ל-2010 חיים בעיר 144,589 תושבים. העיר נוסדה ב-1177 ונשרפה על ידי המונגולים במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, בתחילת 1238, לאחר קרב קולומנה. לקולומנה ארבע ערים תאומות: בלארוס מלדצ'נה, בלארוס לטביה באוסקה, לטביה רומניה נבודאר, רומניה בוסניה והרצגובינה סרייבו המזרחית, בוסניה והרצגובינה רוסיה דרבנט, רוסיה קולומנה (כדורגל) מדיה וקבצים בנושא קולומנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולומנה (ברוסית) קולומנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באטו ח'אן באנציקלופדיית העולם החדש (באנגלית) . ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסי ורטר

יוסי ורטר (נולד ב-20 באפריל 1960) הוא עיתונאי ופרשן פוליטי ישראלי. ורטר החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1983, ככתב המשפטי של היומון "חדשות". בשנת 1992 זוכה בבית המשפט העליון מהרשעה בבית משפט מחוזי בקבלת דבר במרמה ופגיעה בזכות לפרטיות, לאחר שבמהלך סיקור פרשה משפטית פרסם בעיתון תמונה שהושגה בתחבולה. ורטר סיקר עבור "חדשות" את הפוליטיקה הישראלית ואת הכנסת, ולאחר מכן שימש ככתב העיתון בלונדון ובניו יורק. בשנת 1989 פרסם ידיעה ממנה השתמע לכאורה כי חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת, יאיר שפרינצק, הציע בדיון בכנסת "להעמיס פליטים על משאיות ולשלחם מכאן... כדברי מצע מולדת". בעקבות תלונה שהגיש שפרינצק למועצת העיתונות בטענה כי הדברים מעולם לא נאמרו על ידו, טען ורטר שהדברים נכתבו במסגרת פרשנות לגיטימית שפורסמה בטעות כידיעה חדשותית. ועדת ברור של המועצה קבעה כי העיתון והכתב הפרו את תקנון האתיקה העיתונאית המחייבת דיוק בפרסום. בסוף 1993, עם סגירת "חדשות", עבד שנתיים ככתב בתוכנית תחקירים של ערוץ 2. החל מיולי 1996 משמש ורטר כפרשן הפוליטי הבכיר של העיתון "הארץ", ולו טור פרשנות פוליטית קבוע בעיתון של יום ששי, בו הוא מסקר את אירועי השבוע החולף. ב-2011 דחה הצעה להצטרף לעיתון "מעריב".. סגנון הסיקור הפוליטי של ורטר מאופיין בשנינות ודימויים מקוריים. את מקור השראתו הוא מייחס לשיחות עם חבריו שמפרים ומזינים אותו. דוגמה לשנינות אופיינית ניתן למצוא בטור מה-28.12.18 שנכתב לאחר פיזור הכנסת העשרים: "..לאהוד ברק יש תוכנית בשביל גוש המרכז־שמאל. היא סדורה, מנומקת, הגיונית ובנויה לתלפיות. יש לה רק בעיה אחת: היא חיה במוחו, משייטת בין שתי ההמיספרות, השמאלית והימנית, מנותקת לחלוטין מן המתרחש בחוץ." ביולי 2022 תיאר את בנימין נתניהו כ"ראש ארגון הפשע המסוכן ביותר לישראל כיום". בשנת 2019 קיבל את פרס סוקולוב על עבודתו העיתונאית "הארץ" מארח // שאלות ותשובות, יוסי ורטר: "למה אני מחבב את בנט והבעיה שלי עם לפיד", באתר הארץ, 8 באפריל 2014 ע"פ 2588/90 יוסי ורטר נ. מדינת ישראל, פ"ד מו (4) 712 באתר תקדין ח"כ יאיר שפרינצק נגד חדשות, ארכיון מועצת העיתונות, באתר הספרייה הלאומית בדרך כלל בעמוד 3 עם תקציר בעמוד הראשי דוד אברהם, דב אלפון בקרב בלימה: "יוסי ורטר, ארי שביט, עמוס הראל, אבי יששכרוף ואלוף בן נשארים", באתר nana10‏, 3 ביולי 2011 "הארץ" מארח // שאלות ותשובות, יוסי ורטר: "למה אני מחבב את בנט והבעיה שלי עם לפיד", באתר הארץ, 8 באפריל 2014 יוסי ורטר, נתניהו פחות חזק משהיה, אך מה שבאמת מטריד אותו הוא גורל שותפותיו לגוש, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2018 יוסי ורטר, במאפיה הביביסטית עושים לנו טובה גדולה, באתר הארץ, 4 ביולי 2022 נתי טוקר, זוכי פרס סוקולוב לעיתונות 2019: רוני לינדר ויוסי ורטר מ"הארץ-TheMarker", באתר TheMarker‏, 22 במאי 2019
ניר (חברה)

ניר בע"מ היא חברה בת של בנק הפועלים. החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי הסתדרות הפועלים החקלאיים וחברת העובדים כחברה הסתדרותית כדי לפעול לפיתוח המשק החקלאי. החברה פעלה בתחומים הבאים: מתן אשראי למשקים החקלאיים ולגופים המשרתים אותם. השתתפות במפעל ההעברה בשנות השלושים להצלת רכוש יהודי גרמניה והשקעתו בארץ (פעילות בה עסק לוי אשכול, אז שקולניק). הקמת חברת מקורות (יחד עם הסוכנות היהודית והקרן הקיימת לישראל). השתתפות בהקמת "צינורות בע"מ" (1949) חברה לייצור וליבוא צינורות השקיה ובהקמת מפעל מכתשים בבאר שבע לייצור חומרי הדברה לחקלאות (1951) (אחד המרכיבים של חברת מכתשים אגן). בשנת 1964 נכנס בנק הפועלים כשותף בחברה וב-1975 הפכה לחברה-בת שלו. בניהול בנק הפועלים מכרה החברה את חלקה במפעלים שהשתתפה בהקמתם והתמקדה בעסקי אשראי. בנק הפועלים וחברות בנות שלו, באתר תנועת העבודה הישראלית.
השורה המורמונית

השורה המורמונית (או המחוז ההיסטורי מורמון רואו - באנגלית: Mormon Row Historic District) היא שורה של מבנים לאורך כביש ג'קסון-מוראן במדינת ויומינג בארצות הברית, לצד הקצה הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, בעמק הקרוי ג'קסון הול. שורת בתים זו מהווה עדות נוף כפרית היסטורית: במקום ישנם שישה ריכוזי בתים וכן חורבות בית מבודד, שבהם יש כדי לשפוך אור על ההתיישבות המורמונית במקום; נותרו בו עדויות על מערכות הניקוז של המתיישבים, על אסמיהם, על שדותיהם ועל מכלאותיהם לחיות המשק. האזור גם ידוע בשם "מישורי האנטילופה" (Antelope Flats), והוא ממוקם בין היישובים מוס (Moose) וקלי (Kelly). המקום מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולצלמים, בשל המבנים ההיסטוריים שבו, עדרי הביזון הרועים בו והנוף המרשים של רכס טיטון שניצב ברקע. אדמת הסחף שבמזרח ההר בלקטייל ביוט (Blacktail Butte) הייתה מיקום מתאים יותר לצורכי חקלאות ממרבית האזורים האחרים בעמק ג'קסון הול, המאופיינים בקושי להשיג מים ממקור זמין. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו חוואים מורמונים מאיידהו ליישב את המקום, והם ייסדו במקום קהילה בשם "גרובונט" (Grovont), המונה 27 בתים. המתיישבים המורמונים נטו להקים קהילות מצופפות, בניגוד לסגנון ההתיישבות המבודד שהיה לפני כן מקובל יותר בעמק ג'קסון הול. עיקר חשיבותה של שורת מבנים היסטורית זו בתקופות בניית החוות של אנדי צ'יימברס (Andy Chambers), תומאס אלמה מולטון (או ת.א. מולטון; T.A. Moulton) ואחיו ג'ון מולטון (John Moulton) מ-1908 עד שנות ה-50 של המאה ה-20. ת.א. מולטון בנה את האסם שלו עם בניו בין 1912 ל-1945, ולצדו נבנה האסם של אחיו ג'ון; שניהם נחשבים כיום אתרים סמליים ומושאי צילום פופולריים, לרבות בלוחות שנה ובפרסומות. החווה של אנדי צ'יימבס היא מבנה החווה היחיד ששוּמר עד כדי שנותר כיום שלם כמעט וללא שינוי. מלבד אנדי צ'יימברס, ג'ון וט.א. מולטון, ניתן למנות בין שאר המתיישבים באזור את ג'וזף אגלסטון (Joseph Eggleston), אלברט גונטר (Albert Gunther), הנרי מאי (Henry May), תומאס מורפי (Thomas Murphy) וג'ורג' ריניקר (George Riniker).‏ ב-1997 נרשם המחוז ההיסטורי מורמון רואו ברשימה הלאומית של אתרים היסטוריים של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא השורה המורמונית בוויקישיתוף השורה המורמונית באתר הפארק הלאומי גרנד טיטון T. A. Moulton Ranch, Mormon Row Road, Kelly vicinity, Teton County, WY: 13 drawings, 20 photos, 16 data pages, באתר Historic American Building Survey Andy Chambers' Ranch House, Mormon Row Road, Kelly vicinity, Teton County, WY: 5 drawings, 1 photo, 7 data pages, באתר Historic American Building Survey Mormon Row Historic District, באתר Wyoming State Historic Preservation Office "Mormon Row Historic District". National Register of Historic Places. Wyoming State Preservation Office. 2008-08-12. National Register of Historic Places Registration Form, טופס המועמדות של השורה המורמונית לרשימה הלאומית של האתרים ההיסטוריים בארצות הברית "Chapter 6: The Pioneers: Homesteading in Jackson Hole, 1884-1900". A Place Called Jackson Hole: A Historic Resource Study of Grand Teton National Park. National Park Service. 2008-08-12. נבדק ב-15 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Mormon Row". Grand Teton National Park: Cultural History. National Park Service. נבדק ב-17 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה) Mormon Row, National Park Service Thomas Moulton Barn, Finding BrokeBack "National Register Information System". National Register of Historic Places. National Park Service. 2012-07-25.