laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משפט חוקתי

משפט חוקתי הוא הענף המשפטי העוסק בחוקים יסודיים השולטים בתחום הכוחות והסמכות של גופים שונים, ביחס לחקיקה וליישום של חוקים אחרים בידי הממשלה. חוקה מחייבת את הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת, ומגבילה את המצבים שבהם ניתן לחוקק ולפרש חוקים ולהחיל או להפעיל כוח. חוקות עשויות להתייחס לגופים שונים, כולל ארגונים, אגודות, אנשים ללא מדינה, מדינות, ערים או פדרציות (ארצות הברית, למשל). בדרך כלל, משפט חוקתי הוא המשפט של חוקים ומנהגים יסודיים אלו במדינה. לא לכל מדינה יש חוקה, אך לכל מדינה יש חוקי מדינה שעשויים להיות מורכבים מסוגים שונים של חובות מוסכמות, כגון חוקים מנהגיים, חוקים שבעל פה וחוקים כתובים, ויש אופנים מסוימים שבהם מפרשים אותם. גם במדינות שיש להן חוקה רשמית לפעמים לא כל החוקים המהווים חלק מהמשפט החוקתי נמצאים בה. המשפט החוקתי יכול להיות גם שיטת פירוש, המונחית על ידי היסטוריה, מנהג ומוסכמות חוקתיות לא כתובות. ניתן להשוות, לדוגמה, בין החוקה הכתובה של ארצות הברית לבין המשפט החוקתי הבריטי שמגיע ממקורות שונים הכוללים את המגנה כרטה, את המשפט המקובל (common law), ומקורות מנהגיים אחרים. בארצות מסוימות, כמו גרמניה וישראל, ידועה החוקה כחוק (או חוקי) יסוד. ניתן לחשוב על משפט חוקתי כחוקים מסדר שני, או כ"חוקים על איך לחוקק". באופן כללי, חוקות עשויות להיות מסוג פדרטיבי, שבו כמה רמות של הממשלה קיימות יחד עם תחומים שונים של סמכות שיפוטית על חקיקה, יישום ואכיפה. דוגמה לחוקה שכזו היא זו של ארצות הברית. משפט חוקתי עשוי להיות גם מסוג יוניטרי (אחיד), כאשר כוחות הממשל נמצאים כולם בגוף אחד של ממשל וחקיקה. גם במדינות יוניטריות יש בדרך כלל העברה של סמכויות לרשויות מקומיות או עירוניות, אך הממשל המרכזי יכול להחזיק שוב בסמכותו בכל זמן שירצה. יש גם סוגים אחרים של משפט חוקתי, כגון קונפדרציות, שבהן קבוצות של מדינות לאום, שלכל אחת מהן שלטון עצמאי, יוצרות גוף אחד על מנת להתמודד עם נושאים משותפים שבהם סמכויות מוגבלות נמסרות לסמכות הפדרציה. העברה כזו נהוגה בפדרציות מכס. שתי דוגמאות של מערכות חוקתיות שכאלה הן האיחוד האירופי ושווייץ. ערך מורחב – משפט חוקתי בישראל עם הקמת המדינה נעשה ניסיון לחוקק חוקה על ידי האספה המכוננת (שקדמה לכנסת הראשונה) אבל ניסיון זה לא צלח, ולכן התקבלה "החלטת הררי" שקבעה כי המדינה תאשר חוקי יסוד, אשר לבסוף יקובצו כולם לחוקה אחת. עם זאת, לאורך העשורים הראשונים לקיומה של המדינה לא ניתן לחוקי היסוד מעמד גבוה יותר מאשר לחוקים רגילים והם נחשבו לשווי ערך להם (למעט לעניין "שריון" של חלקם בפני שינוי באמצעות דרישה לרוב מיוחס). המצב השתנה בשנת 1992, עם חקיקת שני חוקי יסוד חדשים: חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק. על בסיס חוקים אלו החליט בית המשפט העליון בשנת 1995 (בפסק דין בנק המזרחי), שחוקי היסוד כולם הם במדרגה עליונה מעל לחוקים רגילים, ולמעשה ההתייחסות לכלל חוקי היסוד תהיה התייחסות כאל חוקה. אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, 2005. מדיה וקבצים בנושא משפט חוקתי בוויקישיתוף משפט חוקתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משפט חוקתי, דף שער בספרייה הלאומית הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
בית הקונפדרציה

בית הקונפדרציה על שם חיים גורי הוא מרכז תרבות בירושלים, סמוך לשכונת ימין משה. המרכז נוסד ביוזמת קלמן סולטאניק, יו"ר הקונפדרציה העולמית של הציונים המאוחדים וקרוי על שמם. המבנה הוקם במאה ה-19 על ידי בעל אדמות מוסלמי, על גבי יסודות של מנזר קדום שהוקדש לג'ורג' הקדוש, ונקרא "בית עבדאללה". היה זה מבנה מבודד מחוץ לחומות העיר העתיקה, מסוג המבנים הידועים כ"קס'ר" (מילולית: מבצר או טירה), כלומר מבנה מפואר יחסית, גדול ומבוצר, בשטח שולט, לא רחוק מן העיר בתוך אזור ששימש לחקלאות ושתפקד כמרכז לפיקוח והגנה על הפעילות החקלאית וכמגורים עונתיים לבעלי הקרקע. בראשית מלחמת העצמאות (דצמבר 1947) נתפס הבית על ידי שוטרי משטרת המנדט, כנקודה אסטרטגית החולשת על דרך חברון וכן על מגדל דוד ושער יפו מחד ועל משכנות שאננים וימין משה מאידך ולפיכך מהווה חיץ בין יהודים לערבים. ב-10 בפברואר 1948 הסתערו כוחות ערביים על בית עבדאללה וכבשו אותו מידי הכוחות הבריטיים. לאחר מכן גלגלו ממנו חביות חומר נפץ לכיוון ימין משה. מהבית יצאו עוד מספר פעולות איבה כנגד השכונה היהודית שגבו קורבנות רבים. הבית נתפס שוב על ידי הבריטים, אשר לא התירו מעבר מימין משה לכיוון מרכז העיר, דבר שהכניס את השכונה למצור, אחד הגורמים שהביאו לנטישתה ערב הקמת מדינת ישראל, ב-14 במאי 1948. הבית ננטש ועמד בשממונו עד שנות ה-70. הקונפדרציה רכשה את המבנה, שניצב בנקודה גבוהה ממנה נשקפים נופי הר ציון, חומות ירושלים ומגדל דוד כאשר קלמן סולטאניק, שעמד בראשה, החליט להפוך אותו למרכז תרבות אשר "חותר להיות מרכז תרבות ותפיסתו מבטאת עמדה ליברלית ופלורליסטית, המכירה במקורות האתניים של העדות והדתות השונות המאכלסות את העיר". בית הקונפדרציה מתמקד בארגון הופעות ופסטיבלים בתחום המוזיקה האתנית האמנותית (בעיקר מארצות המזרח התיכון, הודו, אזרבייג'ן, הבלקן, טורקיה, ברזיל, אתיופיה ועוד) ויוזם הקמת הרכבים ייחודיים בתחום והפקת אירועי תרבות (בהם למשל "פסטיבל העוד", המביא לירושלים נגני עוד מרחבי העולם ומעלה הופעות של הרכבים חד-פעמיים מיוחדים). במקום אולם קונצרטים ובו מועלות הופעות בהפקת המוסד והוא מארח גם הופעות נודדות מהארץ ומחו"ל. המוסד מקדם מוזיקאים-עולים העוסקים במוזיקה אתנית. תחומי פעילות נוספים של בית הקונפדרציה הם קידום השירה, במסגרת זו מפיק המרכז את "פסטיבל המשוררים במטולה"; קידום ההגות היהודית על ידי סדרות של הרצאות וקידום מסורת הפיוט היהודי על ידי הפקת הופעות, הרצאות וסדנאות. בנוסף מפעיל בית הקונפדרציה תוכניות לבתי ספר בתחומים אלה. הקונפדרציה העולמית של הציונות המאוחדת היא ברית עולמית (כלומר ארגון ציוני בהסתדרות הציונית העולמית בעל סניפים ב-5 ארצות לפחות, המיוצג על ידי סיעה בקונגרס הציוני העולמי). הקונפדרציה מאגדת את ההסתדרות הציונית הדסה וארגונים ציוניים שונים, בעיקר ביבשת אמריקה. רמי יזרעאל, שכונה במערכה - ימין משה, בתוך "ירושלים בתש"ח" (עידן 2), יד יצחק בן-צבי תשמ"ג עמודים 80 - 94. מדיה וקבצים בנושא בית הקונפדרציה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הקונפדרציה בית הקונפדרציה, ברשת החברתית פייסבוק הגדרת מטרות בית הקונפדרציה (1985) לפי רות קרק ושמעון לנדמן, היציאה המוסלמית מחוץ לחומות ירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית בתוך: פרקים בתולדות ירושלים בזמן החדש, יד יצחק בן-צבי, תשמ"א עמודים 174 - 212. מתוך מטרות העמותה
דרסט העשירי, מלך הפיקטים

דרסט העשירי (באנגלית: Drest X; בגאלית סקוטית: Drust; נפטר ב-848), בנו של אואוראד, היה מלך הפיקטים (מלך פורטריו). דרסט מלך כשלוש שנים, החל מעלייתו לשלטון בשנת 845 ועד מותו. דרסט עלה לשלטון לאחר מותו של קודמו, ברידיי השביעי. על פי "דברי ימי הפיקטים" נאבקו דרסט וקנת על השלטון, ובעקבות ניצחונו של השני, ומותו של דרסט עלה קנת לשלטון. דברי ימי הפיקטים
דאוס (להקה)

דאוס (dEUS) היא להקת רוק אלטרנטיבי בלגית. הלהקה שינתה את הרכבה מספר פעמים, ורק הזמר טום ברמן (Tom Barman) והכנר והקלידן קלאס יאנזונס (Klaas Janzoons) היו חברים בכולם. הלהקה הוקמה באנטוורפן בשנת 1991. תחילה היא הופיעה כלהקה של גרסאות כיסוי לשירים של הוולווט אנדרגראונד והפיקסיז, אך עם הזמן החלה לנגן שירים מקוריים באנגלית שנכתבו על ידי כל אחד מחבריה והשתלבו בהם סגנונות שונים - רוק, ג'אז ואוונגרד. בשנת 1993 יצא המיני-אלבום האלבום של דאוס, Zea. האלבום משך את תשומת לבה של חברת איילנד רקורדס האנגלית שהזמינה את הלהקה להופעות בלונדון. האלבום המלא הראשון של הלהקה, Worst Case Scenario יצא בשנת 1994 ולמרות סגנונו הקשה והאקלקטי, קיבל ביקורות משבחות והניב מספר להיטים ב-MTV וברדיו: Via‏, Suds & Soda‏, Right as Rain ו-Hotellounge. בין המאפיינים הייחודיים של האלבום הייתה נגינת הכינור של יאנזונס, דבר נדיר ברוק אלטרנטיבי. בנוסף לברמן ויאנזונס באלבום השתתפו הבסיסט סטף קמיל קרלנס (Stef Kamil Carlens), הגיטריסט רודי טרובה (Rudy Trouvé), והמתופף ז'יל דה בורגר (Jules de Borgher), שגם השתתפו בכתיבת השירים. בעקבות הצלחת שירי האלבום בישראל, הלהקה הופיעה בשנת 1995 בפסטיבל בתל אביב ובצמח שעל הכנרת. בשנת 1995 יצא המיני-אלבום השני של הלהקה, My Sister = My Clock. הוא הופץ על תקליטור שבו הייתה רצועה אחת בלבד של 25 דקות שהורכבה משירים קצרים ואוונגרדיים פרי עטם של כל חברי הלהקה. האלבום המלא השני של דאוס יצא בשנת 1996 ונקרא In a Bar Under the Sea הוא הניב להיט אחד גדול - Little Arithmetics ושני להיטים אלטרנטיביים ששודרו רבות ב-MTV בשעות הלילה - Theme from Turnpike ו-Roses. רודי טרובה השתתף בהקלטת חלק מהשירים באלבום, אך קרייג וורד (Craig Ward) האנגלי החליף אותו בתפקיד הגיטריסט הקבוע. למרות שסטף קמיל קרלנס לקח חלק משמעותי בשירה ובכתיבת השירים באלבומים הראשונים של הלהקה, הוא פרש ממנה לקראת הוצאת אלבומה שלישי, אבל המשיך להשתתף כאורח בהקלטות. בתפקיד הבסיסט החליף אותו דני מומנס (Danny Mommens). האלבום The Ideal Crash יצא בשנת 1999. להבדיל מהאלבומים הראשונים של הלהקה שהופקו על ידי צמד המפיקים הבלגיים האוונגרדיים פטר ורמירש (Peter Vermeersch) ופייר ורוולוסם (Pierre Vervloesem), האלבום השלישי הופק על ידי המפיק הקנדי דייוויד בוטריל שעבד עם טול וקינג קרימזון והתאפיין בצליל נקי יותר. הוא הניב את הלהיטים Sister Dew‏, Instant Street ו-The Ideal Crash. בעקבות יציאת האלבום הזה הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, שבמהלכו הופיעה שוב בתל אביב ובחיפה. לאחר מכן הפסיקה את פעילותה הקבועה וחבריה התרכזו בפרויקטי-צד שונים במוזיקה ובקולנוע. בשנת 2004 עזבו את הלהקה קרייג וורד ודני מומנס, שהוחלפו על ידי מאורו פבלובסקי (Mauro Pawlowski) ואלן גווארט (Alan Gevaert). בהרכב הזה הלהקה הוציאה בשנת 2005 את האלבום Pocket Revolution, שהצליח במכירות, אך זכה לביקורות פושרות יותר מהאלבומים הקודמים. בשנה הזאת הלהקה הופיעה בירושלים ובתל אביב. בשנת 2008 הוציאה דאוס את האלבום Vantage Point, שהחזיר לה את אהדת המבקרים. את המתופף ז'יל דה בורגר החליף באלבום הזה סטפן מיסגרס (Stéphane Misseghers). מדיה וקבצים בנושא דאוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאוס דאוס, ברשת החברתית פייסבוק דאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דאוס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דאוס, באתר ספוטיפיי דאוס, באתר AllMusic (באנגלית) דאוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דאוס, באתר דיזר דאוס, באתר Discogs (באנגלית) דאוס, באתר Songkick (באנגלית) דאוס, באתר Genius דאוס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
בלאנקיזם

בלאנקיזם הוא תפיסה מהפכנית המיוחסת למשנתו של לואי אוגוסט בלאנקי, שגרס כי מהפכה סוציאליסטית צריכה להתבצע בידי קבוצה קטנה יחסית של קושרי קשר מאורגנים היטב וסודיים. לאחר שייקחו את השלטון, על המהפכנים להשתמש בכוח המדינה על מנת להנהיג סוציאליזם או קומוניזם. תפיסה זו היא אחת מהתפיסות הסוציאליסטיות הדוגלות בהפיכה. נדיר שאדם יאמץ את הבלאנקיזם כהגדרה עצמית. המושג שימש בעיקר למטרת התנצחות, על מנת להאשים מהפכן כלשהו בכישלון הנחלת ראיית עולמו בקרב מעמד הפועלים. קרל מרקס ופרידריך אנגלס דאגו להבדיל את תפיסת המהפכה שלהם מבלאנקיזם. כפי שאנגלס ניסח במאמרו "התוכנית של הנמלטים הבלאנקיסטים מהקומונה הפריזאית" בלאנקי הוא במהותו מהפכן פוליטי. הוא סוציאליסט רק מבחינה רגשית, באמצעות הסימפטיה שלו לסבלם של האנשים, אך אין לו תאוריה סוציאליסטית, וגם לא הצעה מעשית לפתרונות חברתיים. בפעילותו הפוליטית הוא היה בעיקר "איש מעשה", המאמין שמיעוט קטן ומאורגן היטב, שינסה להנחית מכה פוליטית בזמן המתאים, יצליח לסחוב איתו את האנשים על ידי מספר הצלחות התחלתיות, ובכך יזכה למהפכה מנצחת. חלק ממבקריו של לנין גורסים כי ראיית העולם המהפכנית שלו הייתה אליטיסטית ובמהותה "בלאנקיסטית". רוזה לוקסמבורג, לדוגמה, כחלק מקטע ארוך יותר על בלאנקיזם במאמרה "לניניזם או מרקסיזם?", כותבת: עבור לנין, ההבדל בין סוציאל-דמוקרטיה לבלאנקיזם הוא בסך הכל העובדה שבמקום קומץ של קושרי קשר, יש לנו פרולטריון בעל תודעה מעמדית. הוא שוכח שהבדל זה הוא שינוי מוחלט של הרעיונות שלנו לגבי ארגון, ולכן זוהי תפיסה שונה לגמרי של ריכוזיות והיחסים הקיימים בין המפלגה והמאבק עצמו. הבלאנקיזם לא הסתמך על הפעולה הישירה של מעמד הפועלים. לכן, לא היה לו צורך לארגן את האנשים למהפכה. העם היה אמור לבצע את חלקו רק ברגע המהפכה. הכנות למהפכה נגעו רק לקבוצה קטנה של מהפכנים חמושים על מנת לבצע את ההפיכה. אכן, על מנת להבטיח את ההצלחה של קשירת הקשר המהפכני, זה נחשב חכם יותר להרחיק את ההמונים מקושרי הקשר. יש לציין שבאומרה "סוציאל-דמוקרטיה", לוקסמבורג מתכוונת לשימוש המקורי של המושג על פי כתבי מרקס, והוא זהה ל"סוציאליזם". מושג רדיקלי הרבה יותר מהשימוש שלו כיום. היא ראתה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגה שמבוססת על מאבק של מעמד הפועלים. למרות זאת, לנין התכחש לבלאנקיזם: הבורגנות רוצה, על ידי שימוש במושג "בלאנקיזם", להמעיט בערכו, להשמיץ ולהכפיש את מאבק העם לשליטה. הבורגנות רק תרוויח אם הפרולטריון והאיכרים ילחמו רק עבור זיכיון מהשלטון הישן. הסוציאל-דמוקרטים הימניים משתמשים במילה "בלאנקיזם" רק ככלי רטורי בוויכוחים שלהם. הבורגנות הופכת את המילה הזו לנשק כנגד הפרולטריון: "פועלים, היו הגיוניים! הלחמו עבור הרחבת סמכויות המפלגה הליברלית! הוציאו את הקרשים מהאש עבור הבורגנות, אך אל תעזו לחשוב על טירוף שכזה, אנרכיזם, בלאנקיזם, כמאבק לשליטה מוחלטת של העם!"
כאמל הנו

השייח' כאמל הנו (בערבית: كامل هنو; 1917 – 1973) היה מזכיר בית הדין השרעי הדרוזי הראשון וממכובדי העדה הדרוזית. עודד השכלה ועשה רבות למען קידומה בעדה הדרוזית. בנו השייח' נעים כאמל הנו מכהן כיום כקאדי בית הדין השרעי. הנו נולד בכפר הדרוזי ג'וליס שבגליל בשנת 1917, למשפחה דתית ומרכזית בכפרו. אביו נפטר עוד בהיותו ילד, אמו גדלה אותו על ערכי דת ואמונה של העדה הדרוזית. לפני קום המדינה היה שותף מרכזי יחד עם מנהיגי העדה אז בשמירה על המסורת והמקומות הקדושים של העדה הדרוזית. היה עוזרו של השייח אמין טריף, שהיה אז נשיא בית דין שרעי ומנהיג הרוחני של העדה הדרוזית. בשנת 1963 הוקם בית דין שרעי הדרוזי, בהכרה של מדינת ישראל בעדה הדרוזית כדת נפרדת מהאסלאם, השייח' סלמאן טריף היה אז בתפקיד קאדי בית הדין השרעי. הוא כיהן בתפקיד מזכיר בית הדין השרעי. הנו היה ממקורבי השופט הדרוזי פארס חמוד פלאח. היה ממכובדי העדה, ופעל להכניס השכלה לקרב בני העדה שלו. הנו היה מועמד לתפקיד קאדי בית דין שרעי דרוזי, אך בגלל פטירתו בגיל צעיר התמנה בנו, שייח' נעים כאמל הנו, למזכיר בית דין שרעי ולאחר מכן לתפקיד קאדי בית דין השרעי הדרוזי. שייח' כאמל יוסף הנו נפטר ב-22 בספטמבר 1973. יום אחרי מותו נערך טקס קבורה מיוחד בהשתתפות המונים מבני העדה הדרוזית ובני עדות אחרות, שהוקירו לו כבוד והערכה.
אראזם לורבק

אראזם לורבק (בסלובנית: Erazem Lorbek; נולד ב-21 בפברואר 1984 בליובליאנה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. גובהו של לורבק הוא 2.10 מטר. אראזם הוא אחיו הבכור של הכדורסלן דומיין לורבק. אראזם לורבק החל לשחק במחלקת הנוער של אולימפיה ליובליאנה בהיותו בן 15. לאחר שלוש שנים בסלובניה עבר ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן שבארצות הברית, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שכונתה "הספרטנים". בעונת הרוקי שלו בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק. אף על פי כן, הוא בחר לחזור לאירופה לאחר שנה אחת בלבד באוניברסיטת המדינה של מישיגן. לאחר זמן קצר, לורבק חתם בקבוצת פורטיטודו בולוניה מליגת העל האיטלקית. הוא שיחק בבולוניה במשך שלוש עונות, בהן זכה עם הקבוצה באליפות הליגה ובסופר קאפ האיטלקי, וכמו כן היה שותף להישג השיא של הקבוצה מחוץ לאיטליה: העפלה לגמר היורוליג, בו לבסוף פורטיטודו הובסה על ידי מכבי תל אביב. בשנת 2005 נרשם לורבק לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-46 הכללי על ידי האינדיאנה פייסרס, אך לא השיג חוזה בקבוצה, ועקב כך המשיך לשחק בבולוניה עונה נוספת. ב-2006 הוא לורבק עבר לקבוצת אוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, אך לא זכה לדקות משחק רבות. בינואר 2007 הוא הושאל לבנטון טרוויזו, אך ההשאלה בוטלה על ידי התאחדות הכדורסל האיטלקית עקב הפרה של תקנון הליגה. מספר ימים לאחר מכן הוא עבר ללוטומטיקה רומא. לורבק השתלב היטב ברומא, והפך לשחקן מפתח של הקבוצה ואף לאחד משחקני הקו הקדמי הטובים באירופה. צסק"א מוסקבה חשקה בשירותיו והחתימה אותו לשלוש עונות בשנת 2008, בעקבות יכולתו של לורבק כנגדה בשלב ה"טופ 16" של היורוליג. בעונתו היחידה בצסק"א הוא העפיל עמה לגמר היורוליג ונבחר לחמישיית העונה השנייה של המפעל. באוגוסט 2009 חתם לורבק בברצלונה מליגת העל הספרדית לשלוש עונות. בקיץ 2012 חתם לורבק לשנתיים נוספות בקבוצה. בקיץ 2014 לורבק עזב את ברצלונה בעקבות פציעה כרונית בברך, ומאז הוא שחקן חופשי. הוא חתם בקיץ 2016 בלימוז', אך נכשל בבדיקות הרפואיות. לורבק חבר בנבחרת הלאומית של סלובניה מאז שנת 2005. עם הנבחרת הוא השתתף באליפות אירופה של 2005 ושל 2007. עם ברצלונה: אליפות ספרד: 2010/11, 2011/12, 2013/14 הגביע הספרדי: 2010, 2011, 2013 הסופר קאפ הספרדי: 2009, 2010, 2011 זכייה ביורוליג: 2009/10 עם פורטיטודו בולוניה: אליפות הליגה האיטלקית: 2004/05 גביע הסופרקאפ האיטלקי: 2004/05 עם לוטומטיקה רומא: סגנות הליגה האיטלקית: 2007/08 פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל באתר פיב"א אירופה מאיה מאהלר, ברצלונה, מרחף באולם: הבלרינה של ברצלונה, באתר ynet, 4 באפריל 2013
The Israel Project

The Israel Project ("פרויקט ישראל") היה ארגון הסברה פרו-ישראלי. הארגון הוקם בשנת 2002 על ידי ג'ניפר לאסלו מזרחי, אשת יחסי ציבור ופעילה ציבורית יהודית-אמריקאית, במטרתה לספק מידע אמין ועדכני לעיתונאים ולמנהיגים בנושאי ישראל והמזרח התיכון, כדי לקדם דעה חיובית על מדינת ישראל. הארגון העסיק צוות של מומחים המספק מידע לעיתונאים בנושאים הקשורים לישראל, לסכסוך הישראלי-ערבי ולמזרח התיכון ובנוסף מקיים תדריכי עיתונאים בהשתתפות נציגים ישראלים. לארגון היה סניף בירושלים העובד עם עיתונאים זרים המוצבים במדינת ישראל. וכן סניף מרכזי בארצות הברית. הארגון מקיים דרך הסניף סיורים במסוק לעיתונאים, במטרה לאפשר להם להתרשם מהמצב באזור מזווית ראייה נוספת. בשנת 2011 החל הארגון לפעול גם במזרח הרחוק. ביולי 2018 סגר המשרד את משרדו בישראל ושלח מכתבי פיטורים לכל העובדים בשל מחסור בתרומות. מאז 2016 כמות התרומות שהוא קיבל החלה לרדת ובשנת 2019 כמעט התאפסה. הארגון מזוהה עם עמדות הימין המדיני בישראל. הארגון טוען שהסברת העמדה התומכת בהתנחלויות צריכה להתבסס על שיקולים ביטחוניים ולא על ציטוטים מהתנ"ך. הארגון קורא לפעיליו להדגיש שהטענה שבכל מקום בו מתגוררים פלסטינים אסור שיהיו יהודים איננו יכול להתקבל כדרישה סבירה לכינון שלום ושיש בטענה זו גזענות. בנוסף, מדגיש הארגון שהדרישה לפירוק ההתנחלויות הוא בעצם דרישה לטיהור אתני. מדיה וקבצים בנושא The Israel Project בוויקישיתוף אתר הארגון נטשה מוזגוביה, אנשי "פרויקט ישראל" מציגים את הצד הישראלי, גם בתקשורת הערבית, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2010 בגיליון שישי של ישראל היום 15 באפריל 2011 אמיר תיבון, כך קרס פרויקט הדגל של ההסברה הישראלית בארה"ב, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2019 Gilad Halpern, Pro-Israel group: Obama settlements policy backs 'ethnic cleansing' of Jews, 23/08/2009, Haaretz
רודולף קרנפ

רודולף קרנפ (בגרמנית: Rudolf Carnap;‏ 18 במאי 1891 – 14 בספטמבר 1970) היה פילוסוף גרמני חבר החוג הווינאי. קרנפ נולד ברונסדורף ולמד בגימנסיה בברמן ובאוניברסיטת פרייבורג. לימודיו באוניברסיטה כללו פיזיקה, מתמטיקה ופילוסופיה תחת ברונו באוך. בתחילת לימודיו היוותה הפיזיקה את מוקד התעניינותו, בפרט תפיסת המרחב הקאנטיאנית. כמו כן למד מספר קורסים אצל גוטלוב פרגה שעסקו במערכות לוגיות וביישומן במתמטיקה. לימודיו הופסקו במהלך מלחמת העולם הראשונה בה שירת בחזית עד ל-1917, אז הועבר לברלין. בברלין למד את תורת היחסות. באותה תקופה היה אלברט איינשטיין מרצה באוניברסיטת ברלין. בפרק זמן זה אף החל להתעניין בסוציאליזם. לאחר המלחמה חזר קרנפ ללימודיו וכתב את עבודת המחקר שלו, "Der Raum" (המרחב), שעסקה בתאוריית מרחב-זמן. בעקבות קבלת התזה שלו ב-1922 המשיך קרנפ לעסוק בפיזיקה מנקודת מבט פילוסופית, שלימים תיקרא פוזיטיביזם לוגי. בין 1924 ל-1925 השתתף בסמינר אותו הנחה אדמונד הוסרל. ב-1926 עבר לווינה לצורך לימוד באוניברסיטת וינה. שם השתתף, ובהמשך הפך לחבר בולט, בחוג הווינאי, קבוצת אינטלקטואלים שהושפעה רבות מהפילוסופיה של ויטגנשטיין, הונהגה על ידי מוריץ שליק וכללה את הנס האן, פרידריך וייסמן, אוטו נוירת, קורט גדל. בדיוניה נכחו לעיתים גם אלפרד ג'ולס אייר, קרל המפל ואחרים. ב-1929 חיבר יחד עם נוירת והאן את "תפיסת העולם המדעית" - מניפסט החוג הווינאי. ב-1928 פרסם קרנפ את: Der logische Aufbau der Welt (המבנה הלוגי של העולם) בו הציג גרסה פורמלית לאמפיריציזם, והגדיר מחדש מושגים בשפה פנומנליסטית, תוך התבססות על הניסיון. ב-1929 פרסם מדריך לוגי מתמטי, "Abriss der Logistik". ב-1930 ייסדו קרנפ והנס רייכנבאך את כתב העת הפילוסופי "Erkenntnis". ב-1931 מונה לפרופסור לפילוסופיה של הטבע באוניברסיטת קארל בפראג שם פעל עד ל-1935. בשנה זו, בעקבות השפעות עליית אדולף היטלר ב-1933, היגר לארצות הברית, בסיוע עמיתו וידידו, וילארד ואן אורמאן קוויין. מונה לפרופסור באוניברסיטת שיקגו ב-1936 שם נשאר עד ל-1952. בשיקגו החל לעסוק בסמנטיקה וחיבר במהלך שנות הארבעים שלושה ספרים בנושא. הוא לימד תקופה קצרה באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת הרווארד לפני שהתמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1954. הוא חזר לעבודתו בנושא ידע מדעי, והתרכז באבחנה בין טענות אנליטיות וסינתטיות ובעקרון האימות. בגיל ארבע עשרה למד קרנפ אספרנטו, בהמשך ביקר בקונגרס האספרנטו העולמי והשתמש בשפה זו בנסיעותיו. באוטוביוגרפיה שלו מ-1963 הביע חיבתו לשפה זו. סילוק המטאפיזיקה על ידי ניתוח לוגי של השפה ׳דחייתה של המטאפיזיקה׳, בתוך: ליאו ראוך (עורך), מקראה בפילוסופיה בת זמננו, תרגמה מגרמנית: דורית בר-און, הוצאת יחדיו, תל אביב (1983), עמודים 40–52. תפיסת העולם המדעית: החוג הווינאי (יחד עם הנס האן ואוטו נוירת) אמפיריציזם, סמנטיקה ואונטולוגיה מדיה וקבצים בנושא רודולף קרנפ בוויקישיתוף רודולף קרנפ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה רודולף קרנפ, באתר dblp ג'יימס א' אורמסון (עורך), בן-עמי שרפשטיין (עורך המהדורה העברית), רודולף קרנפ, בספר "פילוסופיה" באתר מט"ח רודולף קרנפ באנציקלופדיית האינטרנט לפילוסופיה (באנגלית) צבי ינאי ואסא כשר, ‏עלייתו וירידתו של האמפיריציזם הלוגי, מחשבות 44, אוגוסט 1976, עמ' 24–28 רודולף קרנפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוס (נורווגיה)

מוֹס (באנגלית ובנורווגית: Moss) היא עיירת חוף ורשות מקומית השוכנת במחוז אסטפולד בדרום נורווגיה. נכון ל-2006 העיירה מונה כ-28,200 תושבים. מוס ממוקמת בצד המזרחי של האוסלו פיורד ונחשבת למרכז המסחר הגדול ביותר במחוז אסטפולד. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור מוס לפני למעלה מ-7,000 שנה – התיישבות זו התקיימה באזור זה באופן רציף במהלך תקופת הברזל, תקופת הויקינגים ועד היום. במהלך תקופת הוויקינגים, היישוב אשר התקיים באזור זה נודע בשם "וארנה" (Varna) והוחזקו בו ספינות קרב מטעם המלך על ידי התושבים המקומיים. האזכור הספרותי הראשון לעיירה בשם מוס הוא משנת 1390 - באותה העת העיירה היוותה מרכז מסחר והכילה בעלי מלאכה ומפעלים רבים. בהמשך המזקקות למשקאות חריפים הפכו לאחת מן התעשיות הדומיננטיות במוס. בשנת 1607 לאחר שנורווגיה עברה את תהליך הרפורמציה הפרוטסטנטית הוקמה לראשונה במוס כנסייה. בשנת 1716, במסגרת המלחמה הצפונית הגדולה, נערך קרב חשוב בכיכר העיר מוס במהלכו כוחות נורווגיים בפיקודו של וינסנט בודה (Vincent Budde) הצליחו להביס את הכוחות השוודיים הפולשים אשר נשלחו על ידי קרל השנים עשר על מנת לכבוש את מבצר אקשהוס (Akershus) בקריסטיאניה. בשנת 1814 נחתמה במוס אמנת מוס, אשר שמה קץ לממלכת דנמרק-נורווגיה. פעולה זו האיצה למעשה את הפיתוח הכלכלי באזור אשר נמשך עד עצם היום הזה. מקור השם "מוס" הוא מנהר ה"מוסאלבה" (Mosseelva) אשר חוצה את היישוב. הצורה הנורדית העתיקה בה נהגה שם העיירה הוא מורס (Mors). השם נחשב לעתיק מאוד והמשמעות שלו איננה ברורה באופן מוחלט. העיירה ידועה בעיקר בשל מפעלי הנייר הפועלים בה. כמו כן קיימים בעיירה גם מפעלי מתכת ומפעלים נוספים. המשרדים הראשיים של החברה הנורווגית ליצור טקסטיל "הלי האנסן" (Helly Hansen) ממוקמים במוס, וכמו כן, המשרדים הראשיים של יצרן המפתחות הבינלאומי "טריו וינג" (Trio Ving). ב-1 בינואר 1838 קיבלה מוס מעמד של עיירה. ב-1 ביולי 1943 אוחד שטח השיפוט של מוס עם היישוב הכפרי בחצי האי יילאוי (Jeløy) הסמוך. שטח השיפוט של העיירה משתרע גם על פני שטחים ממזרח לעיר, כגון האי דילינגאוי (Dillingøy) והאגם וואנשו (Vansjø). בסתיו 2007 הסתיימה ההסבה של שדה תעופה צבאי בפאתי העיירה לשדה התעופה אזרחי. שדה התעופה נקרא בשם "Moss lufthavn". קיים גם קו מעבורת אשר חוצה את האוסלו פיורד ועובר בין העיירה מוס אשר ממוקמת בצידו המזרחי של האוסלו פיורד לבין העיירה הורטן אשר ממוקמת בצידו המערבי של האוסלו פיורד במחוז וסטפולד. גואטמלה אגואקטאן (אנ'), גואטמלה. איסלנד בלנדאוס (אנ'), איסלנד דנמרק הורסנס, דנמרק. שוודיה קרלסטד (אנ'), שוודיה. פינלנד נוקיה, פינלנד רוסיה נובגורוד, נובגורוד, רוסיה. ארצות הברית וירג'יניה ביץ', וירג'יניה, ארצות הברית. מתחם טחנות הקמח הישן של העיר אשר הוסב במהלך העשור האחרון לספרייה המקומית ולאולמות קולנוע נמל מוס תחנת הרכבת של מוס אתר האינטרנט הרשמי של מוס (בנורווגית ספרותית) מוס, ברשת החברתית פייסבוק מוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוס, ברשת החברתית אינסטגרם מוס, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר האינטרנט של העירייה בנורווגית ובאנגלית foto-moss.com - תמונות מן העיירה מוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברמוביץ'

אברמוביץ הוא שם משפחה מזרח אירופאי שמשמעותו בן-אברהם. האם התכוונתם ל... אהרון אברמוביץ' – מנכ"ל משרד החוץ אורית אברמוביץ' – אלופת אסיה, אלופת ישראל, שיאנית ישראל ואלופת המכביה בקפיצה לגובה. איליה אברמוביץ' קאן – שחמטאי יהודי-סובייטי בדרגת אמן בינלאומי אמנון אברמוביץ' – עיתונאי ופרשן מדיני ופוליטי ישראלי בני אברמוביץ' – לוחם שריון ישראלי שעוטר בעיטור העוז במלחמת יום הכיפורים בסי אברמוביץ' הילמן – סוציאליסטית ומנהיגת פועלים יהודייה-אמריקאית גריגורי אברמוביץ' בוגוראד – יהודי יליד האימפריה הרוסית ועוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה דובר אברמוביץ – רב וראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי דינה אברמוביץ' – ספרנית יהודיה-אמריקאית בייווא ומומחית לשפת היידיש דנה אברמוביץ' – עורכת וידאו, יוצרת טלוויזיה ותסריטאית ישראלית הנרי אברמוביץ – פסיכואנליטיקאי יונגיאני, אנתרופולוג ומומחה לחינוך רפואי זאב אברמוביץ – מאנשי העלייה הראשונה וממייסדי ראשון לציון חיים זנוויל אברמוביץ' – אדמו"ר חסידי שהתגורר בריבניץ (טרנסניסטריה, מולדובה) יהודה אריה אברמוביץ – פעיל ציוני, רופא, גיניקולוג, מנהל מחלקת יולדות ומנהל בית החולים הדסה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 יהודה מאיר אברמוביץ – מזכירה הכללי לשעבר של אגודת ישראל בזמן הקמת מדינת ישראל וחבר הכנסת מטעמה בכנסות השביעית, השמינית והתשיעית יואב אברמוביץ' – מפיק סרטים, תסריטאי ומבקר קולנוע ישראלי יובל אברמוביץ' – שחקן, עיתונאי ותסריטאי ישראלי יורי גארייביץ' אברמוביץ' – יהודי גיבור הפדרציה הרוסית, בעל תואר טייס-הניסוי המכובד של ברית המועצות מרינה אברמוביץ' – אמנית מיצג סרבית פלוריאנו אברמוביץ' – כומר ומטיף איטלקי פנחס אברמוביץ – צייר נודע בתקופת היישוב ובימי המדינה רומן אברמוביץ' – מיליארדר רוסי-יהודי, איל נפט ואיש עסקים ובעליה של קבוצת הכדורגל צ'לסי שלום יעקב אברמוביץ' – סופר יידי ועברי הידוע בשם העט מנדלי מוכר ספרים שלמה אברמוביץ' – עיתונאי, סופר, משורר וחבר אגודת הסופרים העבריים שמעון אברמוביץ וינוור – שחמטאי יהודי בן אברהם אברהמס אברמסון אברמוב אברמובסקי