laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קטלינה סנדינו מורנו

קטלינה סנדינו מורנו (בספרדית: Catalina Sandino Moreno; נולדה ב-19 באפריל 1981) היא שחקנית קולנוע קולומביאנית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "מריה הלבנה" משנת 2004. מורנו נולדה בבוגוטה, קולומביה למשפחה ממעמד הביניים. אביה וטרינר ואמה פתולוגית. למדה בבית הספר סנט ג'ורג' שבעיר הולדתה. לפני קריירת המשחק, למדה פרסום באוניברסיטה האפיפיורית חווריאנה (ספ') בקולומביה. היא למדה משחק במהלך לימודיה בתיכון ב"אקדמיה לתיאטרון על שם רובן די פייטרו" באזור מגוריה. .בשנת 2004 עברה מורנו להתגורר בניו יורק ונבחנה לתפקיד הראשי בסרט "מריה הלבנה", לבסוף מורנו קיבלה את התפקיד וגברה על למעלה מ-900 שחקניות אחרות עבור התפקיד. בסרט גילמה את דמותה של מריה אלברס, נערה קולומביאנית צעירה בעלת כוחות נפש גדולים ובעלת רצון לעצמאות כלכלית. בניסיונותיה למצוא דרך לברוח מקולומביה לארצות הברית נענית מריה להצעה מפתה ומוצאת עצמה בלב ליבה של התעשייה להברחת סמים. על תפקידה קיבלה מורנו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, והפכה לשחקנית הקולומביאנית הראשונה בהיסטוריה שמועמדת לפרס זה,[דרוש מקור] כמו כן הפכה מורנו לשחקנית הראשונה שמקבלת מועמדות לפרס זה כאשר היא מדברת לאורך הסרט בשפה הספרדית.[דרוש מקור] בשנת 2008 גילמה את דמותה של אלדיה מרץ דה גווארה, אשתו השנייה של המהפכן ארנסטו צ'ה גווארה (בניסיו דל טורו) וחיילת בצבא הקובני בסרטו של סטיבן סודרברג "צ'ה". בשנת 2014 גילמה את לואיזה בסרט הפשע "שנה קשוחה מאוד" בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור. בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה "התגלמות הרוע", לצד קאריס ואן האוטן וארון אקהרט. בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת המסתורין והאימה "אין מוצא" של רשת Epix בתפקיד טביתה מתיוס, אשתו של ג'ים מתיוס. בשנת 2006 נישאה לחשמלאי הקולנוע[דרושה הבהרה] האמריקאי דייוויד אלוול בקולומביה, לאחר שהכירו על סט הסרט "מריה הלבנה" בשנת 2004. מורנו היא המנכ"לית של חברת El Delirio Productions, חברת הפקות שממוקמת בלוס אנג'לס ובבוגוטה. מורנו נכנסה לרשימת "50 האנשים היפים ביותר בעולם" של מגזין "פיפל" בשנת 2005.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא קטלינה סנדינו מורנו בוויקישיתוף קטלינה סנדינו מורנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קטלינה סנדינו מורנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קטלינה סנדינו מורנו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קטלינה סנדינו מורנו, באתר AllMovie (באנגלית) קטלינה סנדינו מורנו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קטלינה סנדינו מורנו, באתר Discogs (באנגלית)
זווית צילום

זווית צילום היא הזווית שממנה מצולם האובייקט. זהו מושג בצילום בכלל, ובצילום קולנוע בפרט. לזווית הצילום השפעה פסיכולוגית על הצופה, מבחינת האופן שבו הוא תופס את האובייקט המוצג לפניו. בקולנוע מבחינים במספר זוויות צילום יסודיות: צילום ממעוף הציפור (Bird's Eye Shot): זווית צילום בלתי שגרתית, שבה השוט מצולם במבט מלמעלה. זווית גבוהה (High-Angle Shot): זווית צילום שבה המצלמה מוגבהת מעל האובייקט המצולם, ובכך מגמדת אותו. צילום מגובה העין (Eye-Level Shot): זווית צילום שגרתית, שבה המצלמה רואה את האובייקט כשם שאדם היה רואה אותו. זווית נמוכה (Low-Angle Shot): זווית צילום שבה המצלמה צופה מלמטה באובייקט, ובכך מאדירה אותו. זווית עקומה (Oblique-Angle Shot): זווית צילום בלתי שגרתית, שבה המצלמה מוטה הצידה בעת הצילום. זווית מהצד (Side-Angle Shot): זווית צילום שאינה ישרה, אלא מביטה על התרחשות מהצד. מיקום המצלמה יכול להשפיע על תפיסת הצופה את האובייקט המצולם. ישנם מספר גדול של זוויות צילום כמו צילום מגובה העין, זווית נמוכה, זווית גבוהה, צילום ממעוף הציפור ועוד. הגדרת המושג נקודת מבט בעולם הצילום היא המרחק והזווית ממנה המצלמה רואה את האובייקט המצולם. זווית גבוהה - מתארת מצב בו המצלמה נמצאת במיקום גבוה יותר מהאובייקט ומביטה מטה עליו. זווית זו יוצרת אשליה אופטית בה האובייקט נראה קטן או חלש ואף עשוי להיתפס כפגיע יותר. זווית נמוכה - בשימוש כאשר המצלמה נמצאת מתחת לאובייקט או במקום נמוך ממנו, מסתכלת עליו מעלה. זווית זו יכולה להפוך את האובייקט לחזק יותר ואף מאיים. זווית נייטרלית, או לחלופין, זווית מגובה העין - לא יוצרת אפקט פסיכולוגי אצל הצופה. בזווית זו המצלמה נמצאת בגובה האובייקט המצולם ומסתכלת ישירות אליו. (POV (Point Of View – מאפשר לצופה לראות את הזווית אותה רואה האובייקט דרך עיניו שלו. ניתן ליצור אפקט זה באמצעות החזקת המצלמה בידיים של הצלם ולא בעזרת מייצב. זווית ממעוף הציפור – צילום בו המצלמה ממוקמת ישירות מעל האובייקט ומביטה אליו מטה זווית זו עוזרת לייצר את החיבור שבין האובייקט עצמו למרחב בו הוא נמצא. צילום מזווית עקומה (Oblique Angle) –, נקראת גם "Dutch Angle - (זווית הולנדית)"- צילום בו המצלמה מוטה מעט על צירה האופקי. צילום זה יוצר תחושת אי נוחות פסיכולוגית ומטרתה להעביר מתח באובייקט המצולם. לואיס ג'אנטי, להבין סרטים, האוניברסיטה הפתוחה, 2000, עמ' 24-19. מאמר על זוויות צילום. (אנגלית) להבין סרטים – סיכום: זווית הצילום ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Walk This Way

Walk This Way (מילולית: לך בדרך זו) הוא שיר של להקת ההארד רוק האמריקאית אירוסמית'. השיר נכתב על ידי סטיבן טיילר וג'ו פרי ויצא לראשונה כסינגל מהאלבום Toys in the Attic בשנת 1975. גרסת המקור של השיר הגיע עד למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 בתחילת 1977 והיה לחלק משורה של סינגלים מצליחים של הלהקה בשנות ה-70 של המאה ה-20. שיר זה, היה לאחד מן השירים שעזרו לאירוסמית' לפרוץ לזרם המרכזי בשנות השבעים, ושנית בהמשך עם צאת גרסת הכיסוי בשיתוף הרכב ההיפ-הופ ראן די אם סי, שהצליחה אף יותר מהמקור במצעד הבילבורד הוט 100 כאשר טיפסה עד למקום הרביעי בטבלה. גרסת הכיסוי נחשבת לאבן דרך בהגעתו של ההיפ-הופ אל המיינסטרים. בשנת 1986 ביצעו צמד הלהקות, אירוסמית' וראן די אם סי גרסת כיסוי לשיר המקורי בתת-הז'אנר ראפ-רוק. ההצלחה של השיר החזירה את אירוסמית' להכרה ולהצלחה, וסייעה להעלות אל המיינסטרים לא רק את להקת רן די אמ סי עצמה, אלא את סוגת ההיפ הופ כולה. בשנים שלפני יציאת השיר כבר הייתה לסוגת ההיפ הופ הצלחה ראשונית אמנם, אולם מבחינת חדירה למיינסטרים עוד הייתה יחסית בחיתוליה, ונחשבה בדרך כלל כמוזיקה של קהילת שוליים מחתרתית של לייבלים עצמאיים. על פי ג'ף אדגרס, כתב לאומנות אמריקאית של הוושינגטון פוסט השילוב של ההיפ-הופ במנגינת הרוק הפופולרית "הפכה את השיר לכזה שבטוח בעצמו להיות 'שחור' ומיינטסרים" ובזכותה השיר היה מעין "סוס טרויאני של ההיפ-הופ, שהסווה את מוזיקת ההיפ-הופ מספיק כדי לתת לשדרנים ביישנים לגיטימציה לנגן אותה". בתקופה שלאחר יציאת השיר הוקמה קבוצות שונות לקידום היפ-הופ שחיברו בין גזעים, גאוגרפיה ומעמדות כלכליים. השיר מתחיל במקצב תופים קצר ומחזורי של ג'ואי קרמר. מיד לאחר שני מחזורים פותח השיר בריף הגיטרה המפורסם של ג'ו פרי - המאפיין הידוע ביותר של השיר. לאחר סיום הריף, סטיבן טיילר מתחיל לשיר את הבית הראשון בליווי מקצב תופים דומה ומקצב בס של טום המילטון, ביחד עם מקצב גיטרה כפול של פרי ובראד וויטפורד. המילים, אשר מספרות על נער מתבגר בגיל התיכון המנסה לאבד את בתוליו, מושרות בקצב מהיר עם הדגשה קלה במילים המתחרזות. כבר בגרסה המקורית של השיר סגנון השירה הזכיר במקצת את צורת השירה בראפ, עובדה אשר יכולה להסביר את ההצלחה הגדולה של גרסת הכיסוי. בשיר פזמון חוזר אשר מכיל את המשפט האפונימי Walk this way בצורה חוזרת ונשנית לאורך רובו ובחלק מהפעמים נאמר Talk this way במקום. מידע על היצירה "Walk This Way" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Walk This Way" באתר SecondHandSongs Run-DMC, Aerosmith and the Song That Changed Everything, ניו יורק טיימס
מייווד

מייווד (באנגלית: Maywood) היא עיר באילינוי, ארצות הברית, שנוסדה ב-6 באפריל 1869, ושטחה הוא כ-7 קמ"ר. נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, מספר תושביה היה 24,090. מייווד ממוקמת כ-16 ק"מ מערבית לשיקגו. קיימים בה מבנים רבים בני מאה שנים ויותר, שכמעט ולא עברו שינוי מאז נבנו, 16 מהם רשומים במרשם הלאומי האמריקאי של מקומות היסטוריים. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000, אוכלוסיית העיר הורכבה מ-7,937 משקי בית ו-6,151 משפחות. הרוב המכריע של התושבים, 82.7%, הם אפרו-אמריקאים. האוכלוסייה מורכבת בעיקר מבני מעמד הצווארון הכחול. הכנסת החציון השנתית של משפחה במייווד עומדת על 46,776 דולרים. 13.4% מאוכלוסיית העיר נמצאים מתחת לקו העוני. במייווד קיימים שישה בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון אחד. כמו כן ממוקם בתחומה בית הספר לרפואה של אוניברסיטת לויולה בשיקגו, בו לומדים כ-600 סטודנטים לרפואה. מדיה וקבצים בנושא מייווד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייווד (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב שילה

יעקב שילה (נולד ב-1937 בגדרה) הוא קריקטוריסט ומאייר ישראלי. נולד במושבה גדרה, למד בתיכון העירוני רחובות, חניך המכבי הצעיר ובוגר "בצלאל" (1958–1962). בתחילת דרכו האמנותית צייר קריקטורות ל"פי האתון" - ביטאון אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה הקריקטוריסט הפוליטי של "דבר" (1966–1964), מאייר ביקורת התיאטרון של "ידיעות אחרונות", צייר/כתב של "במחנה" (1972–1965), מאייר ביטאון חיל השריון- "בשריון" (1981–1975), קריקטוריסט הבית של "מעריב" (2002–1981) ושל "מקור ראשון" (2003–2004). כיום עצמאי ומפרסם את עבודותיו באתרו הפרטי. כשריונר בהכשרתו הצבאית (סא"ל במיל') מקדיש שילה רבים מאיוריו להצגת הווי חיל השריון. הפרס הגדול (Grand Prix) בתערוכה הבינלאומית לקריקטורות, מונטריאול, קנדה, 1965. יו"ר ועד השופטים בתערוכת מונטריאול, 1966. פרס ירושלים ע"ש יוסי שטרן, 1993. פרס עיפרון הזהב 2009 - המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. תערוכות יחיד: בית סוקולוב (1985) תיאטרון חולון (2000) תיאטרון ירושלים (2001) "יד לשריון" (2007), המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון (2009). תערוכות קבוצתיות: 20 במספר, בישראל ומחוצה לה, במסגרת איגוד הקריקטוריסטים הישראלי. תצוגה קבועה בחו"ל: 8 קריקטורות במוזאון ההיסטורי של בון, גרמניה. מכתבים לקורדליה - מיומנו של מפתה', (מבחר התרגום: שמואל תמרי, כתב: יעקב שילה, ציור יעקב וכסלר), הוצאת עקד, תל אביב, 1961. "חבריה " מגזין לילדים בעריכת יוסי גמזו בתוך שבועון הקומיקס "פופאי" "דורית והתנין", תרגום ועבוד נחה שנוקל, הוצאת "עקד", 1963. "זהירות שביר: מסעות וסיור במדינת ישראל- בחרוז, בציור ובמבט", מאת יוסי גמזו, הוצאת צ'ריקובר, 1966. "על אהבה", פול ז'ראלדי, הוצאת "עקד", 1968. "שורות אהבה", מוטי כהן, הוצאת "עקד", 1972. יעקב שילה, ‏ליל הלהבות, שריון 26, יולי 2007, עמ' 77-72, באתר "יד לשריון" =יעקב שילה זוכה_פרס_עיפרון הזהב לשנת 2009 יעקב שילה קורות חיים יעקב שילה, באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. =יעקב שילה עפרון הזהב - יעקב שילה פרס עפרון הזהב ליעקב שילה, אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. אלי אשד, "שילה - הלוחם בקריקטורות", באתר היקום של אלי אשד.
מרגוליס

מרגוליס היא שושלת רבנים נודעת עם קשר גנאלוגי לרש"י. במאה ה-15 מוזכר לראשונה רב הנושא שם זה, הרב יעקב מרגוליס שהתפרסם כבקי בתלמוד. ב-1527 מינה זיגמונד הראשון, מלך פולין, את סמואל מרגוליס ל"סניור" של יהדות פולין. השם הוא מטרונים הנגזר מהשם "מרגלית". האם התכוונתם ל... אמיל מרגוליס – מנהיג ציוני צ'כי וציר בקונגרס הציוני אפרים זלמן מרגוליס – בעל ה"מטה אפרים" מחכמי פולין גאל מרגוליס – שחקן כדורגל במכבי תל אביב. ג'וליאנה מרגוליס – שחקנית אמריקאית-יהודייה דייוויד מרגוליס (אנ') – שחקן אמריקאי-יהודי יעקב מרגוליס – בנו של ישראל מרגוליס, הרב הראשי של יהודי גאלאץ יעקב (ינקל) מרגוליס – הרב האורתודוקסי של בראילה ישראל מרגוליס – הרב של יהודי בראילה, נאבק בשבועת היהודים לין מרגוליס – ביולוגית יהודיה-אמריקאית ופרופסור במחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט מארק מרגוליס – שחקן יהודי אמריקאי מקס מרגוליס – פילולוג אמריקאי, חוקר שפות שמיות, פרופסור בדרופסי קולג' מקס מרגולס – מתמטיקאי, פיזיקאי וכימאי שפעל בווינה מרים מרגוליס – שחקנית יהודייה-בריטית מרדכי מרגליות – חוקר תלמוד, מדרש וספרות הגאונים סינדי מרגוליס (אנ') – שחקנית ודוגמנית יהודייה-אמריקאית פאראנאק מרגוליס – סופרת אמריקאית-ישראלית ראובן מרגוליס – רב וספרן, סופר פורה, חתן פרס ישראל ופרס הרב קוק לספרות תורנית רחל מרגוליס – שחקנית ישראלית ילידת וילנה. סמואל הירש מרגוליס – רבה של יהדות פירנצה מרגולין מרגליות (פירושונים) "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", מאת ברוך טרקטין ולוציאן-זאב הרשקוביץ', הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. (ברומנית)
ישראל מרגוליס

ישראל מרגוליס (ברומנית: Israel Margulies; ‏ 1856–1923) היה רבם של יהודי בראילה בין השנים 1906–1923. ישראל מרגוליס התפרסם במאבקו נגד שבועת היהודים וכדי להכשיל את השימוש בה ציווה על סגירת כל בתי הכנסת בבראילה על מנת שלא יוכלו לקיים שם את השבועה. הוא נקנס, אך עמד בסירובו לאפשר את טקס שבועת היהודים. ישראל מרגוליס היה נכדו של הרב יעקב (ינקל) מרגוליס. ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב (ינקל) מרגוליס

יעקב (ינקל) מרגוליס (ברומנית: Iacov (Iankel) Margulies; ‏1809–1871) היה הרב האורתודוקסי של יהודי בראילה במשך 44 שנים. מוצאו של ינקל מרגוליס מחוטין, שם כיהן אביו כרב ראשי. הוא עבר ליאשי בכוונה להיות רב בווסלוי, אך במהלך תקופת החודש שלקחו לעצמם, הוא וקהילת וסלוי, כדי להחליט סופית, הגיעה משלחת מבראילה שהזמינה אותו להיות רב הקהילה. הרבנות של אודסה, שם למד ינקל, התירה לו לעבור לבראילה והוא שימש את הקהילה היהודית של בראילה בין השנים 1827 - 1871. ביוזמתו נבנה בית תפילה במקום ששימש מאוחר יותר עבור היכל קורל של בראילה. ב-1857 החליטו מנהיגי הקהילה היהודית של בראילה לבנות בית כנסת מודרני, היכל קורל, אך ינקל מרגוליס, בהיותו אורתודוקס נאמן, התנגד לכך והקהילה נחלקה על כך. לבסוף הוחלט על שכירת שני רבנים, ינקל מרגוליס עבור האורתודוקסים והרב אבנר קסוואן עבור המודרניים (מילת קוד ביהדות רומניה עבור בעלי נטיות רפורמיות). בין שני הרבנים לא היה שום קשר ושיתוף פעולה. לרב יעקב (ינקל) מרגוליס היו שלושה בנים ובת אחת ובניו המשיכו בדרכו והיו רבנים. אפרים זלמן מרגוליס כיהן כרב בבוקרשט, אברהם מרגוליס כיהן כרב בגאלאץ ואהרון זיליק מרגוליס כיהן בבראילה. מאוחר יותר, נכד של ינקל שנשא את שמו, יעקב מרגוליס, כיהן כרב בבראילה. ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012.
חבל גאולוגי

חבל גאולוגי או חבל גאומורפולוגי הוא אזור מרחבי בעל מאפיינים גאולוגיים או גאומורפולוגיים דומים. חבל גאולוגי עשוי לכלול מאפיין מבני עיקרי, כגון אגן מבני ורצועת קימוט, או מספר מאפיינים רציפים הקשורים זה לזה. חבלים סמוכים עשויים להיות דומים זה לזה במבנה אך שונים בהיסטוריה הגאולוגית שלהם. את השימוש במונח "חבל גאולוגי" ניתן להרחיב לעידן הגאולוגי בו נוצרו סלעיו: ארכאי – חבל המורכב מסלעים שנוצרו בארכאיקון וגילם עולה על 2.5 מיליארד שנה פרוטרי – חבל המורכב מסלעים שנוצרו בפלאופרוטרוזואיקון, התור המוקדם ביותר בפרוטרוזואיקון, וגילם בין 2.5 ל-1.6 מיליארד שנה טקטוני – חבל המורכב מסלעים שנוצרו בתורים המאוחרים של הפרוטרוזואיקון וגילם בין 1.6 מיליארד שנה ל-800 מיליון שנה החבלים הגאולוגיים מוגדרים על-פי התהליכים שיצרו אותם והמבנים שנוצרו בעקבותיהם: קראטון – תשתית סלעים קדומה המהווה בסיס ליבשות שילד, מגן יבשתי – תשתית יבשתית יציבה מבחינה טקטונית שמקורה בפרקמבריום המורכבת מסלעי יסוד וסלעים מותמרים משטח יבשתי, פלטפורמה – חלקו העליון של מגן יבשתי שעליו הורבדו סלעי משקע רכס הרים – שרשרת הרים שהתרוממו בתהליך של אורוגנזה אגן מבני – שקע שבו שכבות רציפות של סלעים, למשל אגן אוקייני משטחי בזלת נרחבים – אזורים המתאפיינים בנפח גדול מאוד של סלעים געשיים מאפיים – בעיקר בזלת אך גם ריוליט – תוצאה של התפרצויות געשיות נרחבות בתקופות זמן שבין מאות אלפים למיליוני שנים התמשכות קרום – שכבות של סלעי משקע וסלעים געשיים המרחיבים את בסיס היבשת
אגן מבני

אגן או אגן מבני הוא שקע גאולוגי נרחב שראשיתו בתנועת לוחות טקטוניים שיצרה קער בשכבות סלע, בו מצטברים משקעים חדשים העשויים במהלך הזמן למלא את הקער. עם זאת, פעילות טקטונית עשויה ליצור אגן לאחר תהליכי השקעה קודמים. התבוננות במפה גאולוגית מראה כי צורתם הכללית של האגנים היא מעגלית או אליפטית, מעין קערה, ושכבות הסלע בו קונצנטריות. מאחר שהאגנים עמוקים יותר במרכזם, השכבות הנחשפות בהם צעירות יותר ככל שמתקרבים למרכז. אגן מתיחה (pull-apart basin) – אגן הנוצר באזורים בהם התרחשה מתיחה לאורך העתק אגן היקוות (drainage basin) – אזור המנקז מי נהרות אגן אוקייני (oceanic basin) – הקרקעית הסלעית של אוקיינוסים וימים אגן השקעה (sedimentary basin) – אגן שבו מתקיימת הרבדה של משקעים ויצירת סלעי משקע מדיה וקבצים בנושא אגן מבני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויפו הכלב המעופף

ויפו הכלב המעופף (באנגלית: Vipo: Adventures of the Flying Dog, בתרגום חופשי: "ויפו: הרפתקאות הכלב המעופף") היא סדרת אנימציה ממוחשבת ישראלית לילדים שהופקה ב-2007 על ידי אולפני האנימציה הישראליים "סנואובול וי.אפ. אקס בע"מ" ו"Crew 972". הסדרה הופצה לראשונה באנגלית, ובהמשך דובבה ליותר מעשרים וחמש שפות, ושודרה ברחבי העולם. לסדרה נלווה גם קו של מוצרי צריכה הכוללים צעצועים, תקליטי די.וי.די, פוסטרים ועוד. מוזיקה מקורית לסדרה נכתבה ובוצעה על ידי ניר גדסי וניב גולן. בשנת 2011 יצאה לסדרה סדרת ספין אוף בשם "הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו". הסדרה מתמקדת בכלב בעל אוזניים גדולות בשם ויפו, שחלומו הוא ללמוד לעוף. בהמשך הסדרה חלומו מתגשם והוא לומד להשתמש באוזניו כדי לעופף, ויוצא להרפתקאות ברחבי העולם ביחד עם חבריו - בטי, חתולת הצעצוע, והנרי, החסידה. ויפו - הכלב המעופף בטי - חתולת הצעצוע הצהובה של ויפו הנרי - חסידה לבנה ממין זכר שעוזר לויפו בהרפתקאותיו ב"מותק של פסטיבל 2- הרפתקה בקרקס" הופיעו דמויות הסדרה לאחר שהם ברחו מקרקס בשם "קִרקָסוּם” שם איימו אליהם להופיע בלי רצונם. משתתפי המופע היו איתם ויחד איתם הקימו קרקס. המופע יצא בחנוכה 2009. "ויפו הכלב המעופף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ויפו הכלב המעופף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויפו הכלב המעופף, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית VipoClub - האתר הרשמי Vipo Land Inc. - חברת הפצה בגרמניה Snowball vfx - production company - אולפני האנימציה אשר שותפים בהפקת הסדרה Crew 972 - animation company - אולפני האנימציה אשר שותפים בהפקת הסדרה
אנקונדה (סרט)

אנקונדה (באנגלית: Anaconda) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1997, שבוים על ידי לואיס לוסה ונכתב על ידי האנס בר, ג'ים קאש וג'ק אפס ג'וניור. בסרט מככבים ג'ניפר לופז, אייס קיוב וג'ון ווייט. בשנת 2004 יצא סרט המשך בשם "אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים". במהלך צילום סרט דוקומנטרי על שבט אינדיאני אבוד בנהר האמזונאס, צוות צילום של "נשיונל ג'יאוגרפיק", בביומיה של טרי פלורס, אוסף בדרכו זר תימהוני, צייד נחשי אנקונדה במקצועו, פול שרון, אשר אומר להם שהוא יודע היכן למצוא את השבט האינדיאני. כאשר ד"ר סטיבן קל, אחד מאנשי הצוות נפצע, פול לוקח פיקוד על הספינה ועל אנשי הצוות, ומכריח אותם לעזור לו לצוד את נחשי האנקונדה, למרות סיכון חייהם. הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע. אתר הקולנוע "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 24%, בהתבסס על 29% ביקורות. אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון של 37 מתוך 100, בהתבסס על 20 ביקורות. למרות הביקורות השליליות, הסרט זכה להצלחה מבחינה כספית. בשבוע הראשון ליציאתו, הסרט דורג במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-16.6 מיליון דולר. עם תקציב של 45 מיליון דולר, הסרט גרף הכנסות של כ-65.8 מיליון דולר בארצות הברית, ועוד כ-71 מיליון דולר בשאר רחבי העולם. סך הכול, הסרט הכניס כ-136.8 מיליון דולר בעולם. "אנקונדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנקונדה", באתר נטפליקס "אנקונדה", באתר AllMovie (באנגלית) "אנקונדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנקונדה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אנקונדה", באתר Metacritic (באנגלית) "אנקונדה", באתר אידיבי "אנקונדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ניקולא לוגרושינו

ניקולא לוגרושינו (באיטלקית: Nicola Logroscino; ‏1698 – סביבות 1764) היה מלחין איטלקי בתקופת הבארוק. לוגרושינו נולד בביטונטו (בארי) והיה תלמידו של פרנצ'סקו דוראנטה. ב-1738 עבד בצוותא עם לאונרדו לאו ואחרים בהפקה החפוזה של "דמטריו"; בסתיו של אותה שנה הפיק אופרה קומית, L'inganno per inganno, הראשונה בשורה ארוכה של אופרות קומיות, שהצלחתן זיכתה אותו בשם "אליל האופרה בופה" ("il Dio dell' opera buffa"). הוא יצא לפאלרמו, כנראה בשנת 1747, כמורה לקונטרפונקט; כמלחין אופרות הוא מוזכר בפעם האחרונה בשנת 1760 ומשערים שהלך לעולמו בסביבות 1763. ללוגרושינו מיוחסת המצאת הפינאלה האופראי הקונצרטי, אבל עד כמה שאפשר לראות מן הפרטיטורה של "גוברנאלורה" והקטעים הספורים שנותרו מאופרות אחרות, אין אות לכך שפרקי הפינאלה שלו מתקדמים במשהו לעומת אלה של לאו. כהומוריסט מוזיקלי, לעומת זאת, הוא ראוי להיזכר ורשאי לתפוס את מקומו לצד רוסיני. מדיה וקבצים בנושא ניקולא לוגרושינו בוויקישיתוף ניקולא לוגרושינו, באתר AllMusic (באנגלית) ניקולא לוגרושינו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
נטור

נָטוּר הוא מושב הנמצא בדרום רמת הגולן. נטור היה קיבוץ של השומר הצעיר ובתחילת ינואר 2008 עבר שינוי והפך למושב. מקור שמו של היישוב בא משמה הערבי של הגבעה הסמוכה ליישוב. היישוב נמצא על הרמה שבדרומה של רמת הגולן, כ-5 קילומטרים מערבה לרמת מגשימים, ובקרבת נחל סמך. ליד צומת הכניסה למושב נמצאת חורשה של עצי אקליפטוס הכוללת חניון למטיילים שנקרא "חניון בג'וריה". בחורף אפשר לראות בה שלולית חורף. הקמת היישוב החלה בקיץ 1977 עם הקמת גרעין התיישבות של השומר הצעיר. בסוף 1978 הושלמו עבודת הכשרת הקרקע והחלו עבודות הבנייה. הקיבוץ עלה על הקרקע ב╓8 בפברואר 1980. הקמת היישוב לוותה בוויכוח בין תנועת הקיבוץ הארצי ותנועת הנוער של השומר הצעיר שהתנגדה להקמת יישובים מעבר לקו הירוק, ואילו הקיבוץ הארצי העביר החלטה שהוא בעד תיקוני גבול ברמת הגולן והתיישבות במערב הרמה. לבסוף הוחלט על פשרה לפיה חברי נח"ל שהם חניכי השומר הצעיר יקימו את היישוב. בשנת 1985 קיבל הקיבוץ, יחד עם שאר יישובי רמת הגולן ובקעת הירדן, סיוע חירום ממשלתי בעקבות משבר האינפלציה בישראל וחובות שצברו. בשנת 1991, בעקבות ועידת מדריד ופתיחת שיחות השלום בין ישראל וסוריה, הכריזו תושבי הקיבוץ שיסרבו לעזוב את היישוב במסגרת הסדר שלום. בדצמבר 2007, הפך הקיבוץ למושב מעורב של חילוניים ודתיים. למרות ניסיון של "המטה השיתופי", גוף שניסה לשמר את הקיבוצים השיתופיים מול מגמת ההפרטה שלהם, לפעול נגד השינוי. כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות, מסעדנות ותיירות. כמו כן, תושבי היישוב עובדים במקצועות חופשיים מחוץ ליישוב. במושב פועלים שתי ישיבות תיכוניות (ישיבת תמ"ר ורגבים) ושני בתי ספר יסודיים אחד בשם "שורשים" לכיתות א' עד ח', המשלב תלמידים מבתים חילוניים ודתיים, ובית חינוך "מעיינות" לכיתות א' עד ו', המשלב גישה לימודית אנטרופוסופית עם ערכים יהודיים. בשנת 2014 נבנה בנטור קמפוס זמני המשמש את מדרשת השילוב נטור - מסגרת חדשה אשר החלה לפעול ב-2012, ובה לומדים בוגרי יב' חילונים ודתיים במסגרת גרעין נח"ל. מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993. מדיה וקבצים בנושא נטור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נטור נטור, באתר רום גליל אלי אשכנזי, מתפכחים מהחלום, לא מוותרים על הערכים, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2007 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מאיר הראובני, השומר הצעיר מקים 11 גרעינים חדשים, מעריב, 11 באוגוסט 1977 קיבוץ נטור: יוקם בקרוב. ברמת הגולן, מעריב, 21 בדצמבר 1978 שמעון וייס, קיבוץ נטור עלה על הקרקע בגולן, דבר, 4 בפברואר 1980 ארנון מגן, "מחלוקת בין השומר הצעיר ובין הקבוץ הארצי על ההתיישבות בגולן, דבר, 18 בינואר 1980 יצחק בן-חורין, "אנו יושבים כאן על מקור המים של המדינה", מעריב, 3 בפברואר 1980 שמעון וייס, בקיבוץ נטור אין פנאי לטקסים, דבר, 13 בפברואר 1980 אבי קרטין, סיוע קטן, צרות גדולות, חדשות, 5 בנובמבר 1985 שרות "חדשות" (וושינגטון), אמנון ברזילי, אהרן ברנע, השיחות הדו־צדדיות יתחדשו בוושינגטון רק בסוף אוגוסט, חדשות, 27 ביולי 1992 עינת ברקוביץ, שום פוליטרוק לא יוריד אותם מהרמה, חדשות, 22 במרץ 1991 אלי אשכנזי, התפכחו מהחלום, אך לא ויתרו על הערכים - אחרי 27 שנים: קיבוץ נטור ברמת הגולן ייהפך למושב דתי-חילוני, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2007 אלי אשכנזי, כעס על הפיכת נטור למושב, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2007
אאוריקה (סדרת טלוויזיה)

אֵאוּרִיקָה (באנגלית: Eureka) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת המדע הבדיוני שעלילתה ממוקמת בעיירה המלאה בתושבים גאונים. בישראל הסדרה שודרה בערוצים AXN,‏ yes stars Drama, סטאר וורלד ו-HOT V.O.D. עלילת הסדרה מתרחשת בקהילת היי-טק הממוקמת אי שם באורגון. העיירה מאוכלסת כמעט לגמרי במדענים מבריקים העובדים על פרויקטים מדעיים עבור ממשלת ארצות הברית, אשר לעיתים קרובות נגמרים בצורה הרת אסון. העיירה מנוהלת על ידי תאגיד בשם גלובל דיינמיקס (GD), אשר נמצא תחת פיקוח של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. קיומה של העיירה ומיקומה נשמרים בחשאיות רבה. המרשל האמריקני ג'ק קרטר מגיע לאאוריקה במקרה בעת שהוא מוביל אסירה נמלטת, בתו המרדנית זואי, חזרה לבית אמה בלוס אנג'לס. כאשר ניסוי כושל הופך את השריף של אאוריקה לנכה, קרטר ממונה לתפקיד. על אף שאיננו גאון מבריק כמו רוב תושבי העיירה, בזכות רעיונותיו הפשוטים אך היעילים, הכישורים המעשיים שלו ומסירותו הרבה לעבודתו, הם מצילים שוב ושוב את אאוריקה, ולעיתים אף את העולם כולו מאסונות שונים. בסוף הפרק האחרון, שריף קרטר מסיע את בתו, זואי, לשדה התעופה, ובדרך הם עוברים בחור תולעת ורואים את עצמם נכנסים לעיר, מה שזואי ראתה בפרק הראשון של הסדרה. שריף ג'ק קרטר (קולין פרגוסון) - מרשל אמריקאי, אשר הופך לשריף של אאוריקה. דר' אליסון בלייק (סאלי ריצ'רדסון ויטפילד) - סוכנת של מחלקת ההגנה באאוריקה, אשת קשר בין אאוריקה לפדרציה. יותר מאוחר היא עולה בדרגה למנכ"לית של 'גלובל דיינמיק' אך בעקבות עיוות הזמן שנגרם על ידי בנה קווין, הופכת לרופאה הראשית של גלובאל דיינמיק. זואי קרטר (ג'ורדן הינסון) - הבת המרדנית של ג'ק. לא כמו אביה, היא מספיק אינטליגנטית (IQ 157) כדי לעמוד בקצב של התושבים. אך יחד עם זאת, כן כמו אביה, יש בה חוכמת רחוב שחסרה למרבית התושבים. ד"ר הנרי דיקן (ג'ו מורטון) - כמו רוב התושבים, הנרי מדען גאון. יש לו הבחנה מוסרית והוא עוזר כמעט בכל אסון של העיירה. ד"ר ניית'ן סטארק (אד קווין) - מדען ראשי באאוריקה. נתן וג'ק לא כל כך מסתדרים ביניהם אך מעריכים אחד את השני. הוא היה נשוי לאליסון בזמנו. נהרג במהלך העונה השלישית. סגן ג'וזפינה "ג'ו" לופו (אריקה סרה) - לא גאונה כמו שאר תושבי אאוריקה, קשוחה, שוטרת לעניין ויש לה חולשה לכלי נשק. בעונה הרביעית הופכת למנהלת האבטחה של גלובל דיינמיק. ד"ר דאגלס פארגו (ניל גרייסטון) - מדען צעיר אשר עמיתיו לעבודה מתייחסים אליו בביטול. מוצא את עצמו מסתבך עם מאורעות העיירה. לאחר עיוות הזמן שנגרם על ידי קווין הופך למנכ"ל גלובל דיינמיקס. וינסנט (כריס גוטייה) - בעל בית הקפה בעיירה. מתפאר ביכולותיו לייצר כל מה שלקוחותיו יבקשו. מדיה וקבצים בנושא אאוריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אאוריקה "אאוריקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אאוריקה", באתר AllMovie (באנגלית) "אאוריקה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אאוריקה", באתר Metacritic (באנגלית) "אאוריקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)