laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אודי שלוי

אהוד (אודי) שלוי הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד יחידת שלדג וכמפקד עוצבת אדום. שלוי הוא בן קיבוץ יפתח. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. שלוי עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות. במלחמת יום הכיפורים שימש כסגנו של מפקד הסיירת, שאול מופז, והשתתף בפשיטות בעומק סוריה, מבצע כותונת ומבצע דוידקה. לאחר מכן עבר שלוי לסיירת מטכ"ל ושימש כמפקד פלגת פח"ע ביחידה, בין היתר בפעולת ההשתלטות על מלון סבוי. במבצע יונתן שימש כסגנו של שאול מופז ופיקד על כוח אבטחה משני מסיירת מטכ"ל. בשנים 1981-1979 פיקד על יחידת שלדג, בין היתר בפשיטה מבצע איש דמים, הפשיטה המוסקת הראשונה בלבנון. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם במפקדת כוחות אוויר מיוחדים. בשנים 1987-1986 שימש כסגן מפקד עוצבת חירם, ובין היתר לקח חלק בהדיפת מתקפה של חזבאללה על מוצבים שהחזיק כוח מחטיבת גולני באפריל 1987. בשנים 1989-1988 שימש כמפקד עוצבת ברעם, ובהמשך הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום. לאחר שחרורו מצה"ל מונה שלוי לראש מטה השר לביטחון פנים. שלוי נשוי לאורלי, עובדת סוציאלית ואב לשלושה מתגורר ביישוב הר אדר, בתו ענבל התמודדה בתוכנית המירוץ למיליון. מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמוד 339, אודי שלוי: "כשהחל המסוק לטפס למעלה נעשה קר, וכשהוא חצה את הגבול התחיל ממש קור אימים. עמדתי ליד החלון הימני וחשבתי לסגור אותו, אבל אני צנחן ולא סגרתי את החלון". מוקי בצר, "לוחם חשאי", הוצאת כתר, 2015, עמוד 355. מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמודים 342-343. אביחי בקר, מי זה בכלל יצחק איתן?, הארץ, 17.11.2000. 1יוחאי עופר, מו"מ ויריות: נחשפו הקלטות מהפיגוע במלון סבוי, באתר nrg. אביגדור שחן, "מבצע כדור הרעם הוא מבצע אנטבה", הוצאת מסדה, 1993, עמודים 260-263. יואב לימור ואלון בן–דוד, מקום שלישי: שלדג, באתר ynet, 14 בפברואר 2008. ליאת שלזינגר, התחנות של בני, במחנה, ‏ 28.01.2005, עמוד 24, כפי שהועלה באתר פרש, "זהו מבצע 'מבצע איש דמים'- שהיה הפשיטה המוסקת הראשונה לדרום לבנון, עוד בטרם ימי של"ג". מוקי בצר, "לוחם חשאי", הוצאת כתר, 2015, עמוד 367. יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993, עמוד 303. תלמה אדמון, "יותר טוב כאן, הכי טוב בבית", מעריב, ‏21 באפריל 1989. אמיר אורן, במקום קראדי, דיכטר היה מתפטר, באתר הארץ, 25 במאי 2006 פרוטוקול מס' 325 מישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, מתוך אתר הכנסת, 26.01.2011. הילה קובו, לא רק בלונדיניות: הדס פדרמן וענבל שלוי רצות למיליון, באתר nrg‏, 13 באפריל 2009
אריחי טוינבי

אריחי טוינבי (הקרואים גם שלטי טוינבי) הם הודעות ממקור מסתורי שנמצאו משובצות בתוך מדרכות אספלט, בכ-24 ערים גדולות בארצות הברית, וארבע ערי בירה דרום אמריקניות. הופעתם של האריחים החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הם בדרך כלל בגודל של לוחית רישוי אמריקנית, אך לפעמים גם גדולים בהרבה. הם מכילים מספר גרסאות לכתובת בעלת הקשרים לאפוקליפסה ולתאוריית קשר. TOYNBEE IDEA, IN Kubrick's 2001, RESURRECT DEAD, ON PLANET JUPITER, תרגום מילולי רעיון טוינבי, ב-2001 של קובריק תחיית המתים בכוכב צדק. השם "טוינבי" מתייחס ככל הנראה להיסטוריון ארנולד טוינבי. "2001 של קובריק" מתייחס כנראה לסרטו 2001: אודיסאה בחלל רוב האריחים מכילים טקסט הדומה לזה המובא למעלה. כמה מהם רומזים לקיומה של קונספירציה גדולה הכוללת את העיתונות, ממשלת ארצות הברית, ברית המועצות (אף באריחים שנראה כי נעשו הרבה אחרי התפרקותה) והיהודים. הכתיבה היא בסגנון דומה ובאיכות ירודה. האריחים המורכבים יותר מכילים גם הצהרות פוליטיות חידתיות ומלמדים את הקוראים ליצור אריחים דומים. מאמרים אודות האריחים החלו מופיעים בתחילת שנות ה-90, בעוד שהתייחסויות כלפיהם החלו להופיע כבר באמצע שנות השמונים. אריחי טוינבי צולמו לראשונה בסוף שנות השמונים. ההתייחסות הראשונה אליהם בתקשורת הייתה ב-1994 בעיתון ב"בולטימור סאן". עם זאת בשנת 1983 העיתון פילדלפיה אינקווירר פרסם סיפור על קמפיין בפילדלפיה שמטרתו החייאת המתים על כוכב צדק, שלמרות שאינו מזכיר את האריחים באופן ישיר, מזכיר במידה רבה את הרעיונות המופיעים בהם. בארצות הברית התגלו אריחים בקנזס סיטי, מיזורי, בבוסטון ובוושינגטון הבירה. מאז 2002 התגלו מעט מאוד אריחים חדשים הנחשבים ליצירה של האמן המקורי מחוץ לאזור של פילדלפיה רבתי, למרות שאריח אחד ראוי לציון התגלה בפרבר של קונטיקט ב-2006. אחר הופיע בניו ג'רזי ב-2008. אריחי "מעתיקנים" הופיעו במקומות נוספים. אריחים ישנים הנחשבים כעבודתו של מניח האריחים המקורי נשחקו עקב התנועה בכביש. נכון ל-2011 נותרו אריחים בפיטסבורג, סנט לואיס, סינסינטי, קליבלנד ומקומות נוספים. אריחים בסגנון מחודש נמצאו משובצים בכמה כבישים ראשיים, הכוללים גם את הכבישים הבין מדינתיים 476 ו-95. שישה אריחים נוספים וגדולים משמעותית נמצאו בכביש 1 לכיוון צפון במחוז דלוואר ב-2007-8. החומר ממנו עשויים האריחים היה לפרק מסוים תעלומה בפני עצמו. ראיות שנאספו מעידות כי הם עשויים משכבות לינולאום, בתוספת חומר למילוי סדקים באספלט. בשנת 2011 הפיק ג'סטין דור סרט בשם תחיית המתים: המסתורין של אריחי טוינבי שזכה בפרס פסטיבל סאנדנס לבמאי סרט דוקומנטרי לשנת 2011. בסרט זה סקר הבמאי את ההיסטוריה של האריחים והגיע למסקנה כי הן פרי עבודתו של תמהוני תושב פילדלפיה בשם סוורינו "סאבי" וורנה שנהג לנסוע ברחובות העיר תוך שהוא משדר מסרים מבולבלים ותאוריית קשר תחת השם ג'יימס מוראסקו. על פי הסרט נהג וורנה להניח את האריחים דרך חור ברצפת רכבו במהלך נסיעותיו בערים שונות. שיבוש תרבות תאוריית קשר מדיה וקבצים בנושא אריחי טוינבי בוויקישיתוף אתר רשמי של הסרט
זיגמונד ג'ורג' ורבורג

סר זיגמונד ג'ורג' ורבורג (באנגלית: Siegmund George Warburg;‏ 30 בספטמבר 1902 – 22 באוקטובר 1982) היה בן לשושלת הכלכלית היהודית-גרמנית-אמריקאית-בריטית משפחת ורבורג. היה לו תפקיד חשוב בפיתוח בנקאות מסחרית. נולד בבאד אורך (Bad Urach), בקיסרות הגרמנית. היה בנם היחיד של גאורג זיגמונד ורבורג ורעייתו לוסי. גדל באחוזה בשוואביה שבדרום מערב גרמניה הרחק מהענף המרכזי של המשפחה שהפעילה את הבנק השני בגודלו בהמבורג, הרחק בצפון. זיגמונד למד בתחילה בגימנסיה ברויטלינגן ואחרי כן ב Tübinger Stift, טיבינגן, שם קיבל חינוך הומני. ב־1923 נפטר אביו ואמו לוסי ניהלה את האחוזה. אחרי שסיים את הלימודים למד בנקאות אצל דודו מקס ורבורג בהמבורג והשלים את השכלתו אצל רוטשילד בלונדון. ב־1934, שנה אחרי תפיסת השלטון בגרמניה על ידי היטלר עזב ורבורג את גרמניה לתמיד. הוא היגר ללונדון וייסד שם את הבנק הראשון שלו "New trading Company" ששינה את שמו ב־1946 ל- S.G. Warburg & Co. אחרי ליל הבדולח היגרה גם לוסי ורבורג ללונדון. האחוזה עברה אריזציה והכסף בסך 150,000 מרקים הועבר לקהילת טריילפינגן -Trailfingen ‏. בזמן מלחמת העולם השנייה פעל ורבורג עבור המודיעין הבריטי. הוא נחשב באנגליה כאדם שעלה לגדולה בעיני הממסד הכלכלי בסיטי. הוא העלה בעסקיו רעיונות לא שגרתיים. כך למשל, הקים ב־1963 את שוק היורובונד (Eurobond). הוא האמין שמיזוג של אירופה הוא תהליך טבעי וחשוב בהתפתחותה של הכלכלה האירופית. החברה אותה הקים עם הנרי גרונפלד (Henry Grunfeld) היה בנק השקעות בריטי חשוב וורבורג היה מנהלו עד שנות ה-70 כאשר הוא פרש באופן רשמי וחי בשווייץ. למרות פרישתו הוא המשיך לעזור בפעילות הבנק. השליטה המשפחתית בבנק נשמרה על ידי חברת החזקות משפחתית שנקראה Mercury Securities. ב־1995 נרכשה החברה ס.ג' ורבורג ושות' על ידי הבנק השווייצרי Schweizerischen Bankverein ונוצרה חברת SBC Warburg – מחלקה בתוך Swiss Bank Corporation . ב-2003 היא עברה מיתוג מחדש. בתחילה השתמשו בשם ורבורג כחלק מ- SBC. אחרי המיזוג עם בנק שווייצריה הוא נשאר כשם המחלקה לבנקאות להשקעה. ביוני 2003 ויתרו על השם ורבורג כדי לשמור על תדמית מיתוגית אחידה. ורבורג התנגד לנפוטיזם בעסקים שהיה נהוג בלונדון. הוא העדיף קריטריונים של בחירה כמו "אופי", מחשבה עצמאית, אינטליגנציה, כנות, כישורים חברתיים (לא רקע חברתי) וכן אומץ והיגיון בריא. הוא גם הזהיר נגד יהירות, חנפנות עצמית, הזנחה, סגנון כתיבה גרוע וביורוקרטיה. נפטר בלונדון. Jacques Attali: A Man of Influence. The Extraordinary Career of S.G. Warburg (Übersetzt von Barbara Ellis), Adler&Adler, Bethesda MD, 1987 Werner Röder und Herbert A. Strauss (Leitung und Bearbeitung): Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933. Band 1, Saur, München 1980. Ron Chernow: Die Warburgs. Odyssee einer Familie. Berliner Taschenbuch-Verlag, 1996 Niall Ferguson: Der Bankier Siegmund Warburg. Sein Leben und seine Zeit München : FinanzBuch 2011. ISBN 978-3-89879-626-2 Niall Ferguson: High Financier. The Lives and Time of Siegmund Warburg. London 2010. Jacques Attali: Siegmund G. Warburg. Das Leben eines großen Bankiers., Düsseldorf, 1986, S. 75-76 Seeburg, Schloss u. Hofgut Uhlenfels
אארטי מאן

אַארְטִי מָאן (באנגלית: Aarti Mann; נולדה ב-3 במרץ 1978) היא שחקנית אמריקאית היא ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של פרייה קוטרפאלי בסדרה "המפץ הגדול" מבית CBS. מאן נולדה בשם אארטי מג'מדאר ("Aarti Majumdar") בקונטיקט. אמה, ואסנטי מג'מדאר, היא רופאת נשים. בגיל צעיר עברה עם משפחתה לפיטסבורג שבפנסילבניה. מאן היא בוגרת "אקדמיית הצד האפל" ("Shady Side Academy") ו"קפלת פוקס". היא למדה קולנוע באוניברסיטת ניו יורק והחלה לשחק ב-2006. בתחילת הקריירה שיחקה בשורה של תפקידים קטנים, בהם בתפקיד שיילה בפרק בעונה השלישית של הסדרה "גיבורים". מאן משתמשת בשני שמותיה כשם במה: אארטי מאן ואארטי מג'מדאר. היא מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה ובתה. אארטי מאן, ברשת החברתית פייסבוק אארטי מאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אארטי מאן, ברשת החברתית אינסטגרם אארטי מאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אארטי מאן, באתר AllMovie (באנגלית) אארטי מאן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אארטי מאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) המפץ הגדול באתר של ה-CBS פרופיל של מאן(הקישור אינו פעיל) באתר "VideoLala.com" Former Pittsburgher's role in 'The Big Bang Theory' comes to a head in finale
הנרי קאר

הנרי ויליאם קאר (באנגלית: Henry William Carr‏; 27 בנובמבר 1942 – 29 במאי 2015) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי, שיאן עולם בריצת 200 מטר ושחקן פוטבול מקצועני. קאר נולד במונטגומרי, אלבמה וגדל בדטרויט, מישיגן. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אריזונה. באליפות המכללות (NCAA) שנערכה בשנת 1963 זכה קאר בתואר בריצת 220 יארד. אותה שנה הוא זכה בריצה זו גם באליפות איגוד האתלטים החובבים (AAU). בתחרות שנערכה באוניברסיטת המדינה של אריזונה ב-23 במרץ 1963 קבע קאר בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 20.3 שניות, שיפור לשיאו של פול דרייטון מארצות הברית (20.5 שניות). שנה לאחר מכן, באליפות איגוד האתלטים החובבים שנערכה אף היא באוניברסיטה זו ב-4 באפריל 1964 הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 20.2 שניות. שיאי עולם אלו נקבעו במסגרת ריצת 220 יארד. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה קאר בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 20.36 שניות, לפני דרייטון (20.58 שניות) ואדווין רוברטס מטרינידד וטובגו (20.63 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אולן קאסל, מייק לאראבי ויוליס ויליאמס, בשיא עולם חדש של 3:00.7 דקות, לפני בריטניה (3:01.6 דקות) וטרינידד וטובגו (3:01.7 דקות). הזמן הידני שנמדד לו בריצת השליחים היה 44.5 שניות, התוצאה המהירה במשחקים (בלתי רשמי). לאחר המשחקים האולימפיים שיחק קאר פוטבול במסגרת ליגת ה-NFL בקבוצת ניו יורק ג'איינטס 3 עונות בשנים 1965–1967. ריצת 100 יארד: 9.3 שניות (1963) ריצת 100 מטר: 10.2 שניות (1964) ריצת 200 מטר: 20.1 שניות (1964) ריצת 400 מטר: 45.3 שניות (1963) מדיה וקבצים בנושא הנרי קאר בוויקישיתוף הנרי קאר, באתר olympedia.org הנרי קאר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית הנרי קאר, באתר Track and Field (גברים) הנרי קאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
משפיע

האם התכוונתם ל... משפיע (חב"ד) – תפקיד רוחני בישיבות ובחסידות חב"ד משפיע (תפקיד) – דמות חסידית העוסקת בהשפעה בענייני עבודת ה' משפיען, אושיית רשת – מוביל דעת קהל באינטרנט, המשפיע על קהל הצרכנים לצורך שיווק ומכירות של מוצרים
ניוטון (יחידת מידה)

ניוטון היא יחידת מידה המשמשת במערכת היחידות הבינלאומית למדידת כוח, וסימנה N {\displaystyle N} . הניוטון נקרא על שמו של המדען האנגלי אייזק ניוטון. "ניוטון" מוגדר ככוח הנדרש על מנת להאיץ מסה של קילוגרם אחד בתאוצה של מטר לשנייה בריבוע. נוסחתה היא: N = k g ⋅ m s e c 2 {\displaystyle N=kg\cdot {\frac {m}{sec^{2}}}} הניוטון היא גם יחידת משקל, כיוון שמשקל הוא הכוח הפועל בין שני גופים עקב כוח המשיכה. מסה של קילוגרם אחד בגובה פני הים משקלה בערך 9.81 ניוטונים, אם כי נתון זה משתנה בכמה עשיריות האחוז במקומות שונים על פני כדור הארץ וכן משתנה בהתאם על פני כוכבי לכת אחרים בחלל. ולהפך, חפץ שמסתו 102 גרם משקלו בערך ניוטון אחד. היחידה המקבילה (שכמעט אינה בשימוש) למדידת כוח במערכת סנטימטר-גרם-שנייה (CGS) היא הדיין (dyne). אייזק ניוטון יחידות מידה על שם אישים דיין חוקי התנועה של ניוטון ניוטון מטר מדיה וקבצים בנושא ניוטון בוויקישיתוף
גביע העולם בכדורסל 2014

גביע העולם בכדורסל לשנת 2014 הוא טורניר כדורסל בינלאומי למדינות שנערך בספרד בתאריכים 30 באוגוסט 2014 - 14 בספטמבר 2014, ואורגן על ידי התאחדות הכדורסל הבינלאומית (פיב"א), והתאחדות הכדורסל הספרדית. בפעם הרביעית מאז האליפות שנערכה ב-1986 השתתפו בטורניר 24 נבחרות. כתוצאה מכך, שלב הבתים של התחרות נערך בארבע ערים שונות, כאשר השלבים המתקדמים נערכו בערים מדריד וברצלונה. משחק הגמר התקיים במדריד, ובו ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת סרביה 129–92, ובכך זכתה בטורניר בפעם החמישית והשנייה ברציפות והבטיחה את השתתפותה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). הזכייה של ספרד באירוח הטורניר הוכרזה ב-23 במאי 2009 בשיקגו, לאחר הליך ההצבעה של ראשי פיב"א שהעדיפו את ספרד על פני ההצעות של סין ואיטליה. ב-26 בינואר2012 הכריזה פיב"א רשמית על שינוי שם הטורניר מ"אליפות העולם בכדורסל" ל"גביע העולם בכדורסל". ספרד העפילה לתחרות אוטומטית כמארחת. ארצות הברית שזכתה במדליות הזהב בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון (2012). צרפת, סלובניה, קרואטיה, ליטא, אוקראינה וסרביה שסיימו במקומות הראשונים באליפות אירופה בכדורסל 2013. ארגנטינה, הרפובליקה הדומיניקנית, מקסיקו ופוארטו ריקו, שסיימו במקומות הראשונים באליפות אמריקה בכדורסל 2013. איראן, הפיליפינים וקוריאה הדרומית שסיימו במקומות הראשונים באליפות אסיה בכדורסל 2013. מצרים, אנגולה וסנגל שסיימו במקומות הראשונים באליפות אפריקה בכדורסל 2013. אוסטרליה וניו זילנד שהעפילו לגמר אליפות אוקיאניה בכדורסל 2013. טורקיה, פינלנד, ברזיל ויוון קיבלו כרטיס חופשי מפיב"א. 24 הנבחרות שמשתתפות בטורניר חולקו לשש דרגות, והוגרלו לארבעה בתים בני שש קבוצות כל אחד. ארבע הראשונות בניקוד בכל בית יעפילו לשלב שמינית הגמר. משלב זה ההתמודדות תמשיך בשיטת גביע. דרג א' כולל את ארבע הנבחרות הטובות ביותר לפי דירוג פיב"א, בעוד שהדרגים האחרים חולקו לפי אזורים גאוגרפיים וסיבות ספורטיביות. משחקי הטורניר נערכו בשש ערים שונות: אולם: היכל גרנדה, גרנדה אולם: היכל סן פבלו, סביליה לוח משחקים: אולם: ביסקאיה ארנה, בילבאו לוח משחקים: אולם: גראן קנריה ארנה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה לוח משחקים: ארצות הברית קיירי אירווינג סרביה מילוש תאודוסיץ' צרפת ניקולא באטום ארצות הברית קנת' פאריד ספרד פאו גאסול ארבעת המקומות הראשונים נקבעו על בסיס משחק הגמר ומשחק על המקום השלישי. שאר המיקומים נקבעו ראשית לפי המקום בו הנבחרת סיימה את הבית המוקדם, במקרה של שוויון לפי מספר הניצחונות-הפסדים, במקרה של שוויון לפי יחס הסלים ובמקרה של שוויון ביחס הסלים לפי דירוג פיב"א לפני תחילת התחרות. מדיה וקבצים בנושא גביע העולם בכדורסל 2014 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע העולם בכדורסל 2014 (באנגלית ובספרדית) שעות המשחקים הן לפי שעון מקומי (לאס פאלמאס דה גראן קנריה - UTC+1; שאר המיקומים UTC+2)
קפוץ (מחזמר)

קפוץ היה מחזמר פופ ישראלי שהועלה על הבמות ב-1971. המחזמר נכתב בהשראת המחזמר "שיער" על ידי איזי אברהמי ורבקה רז, בהפקתו של בני אמדורסקי, ושיריו הולחנו על ידי דני סנדרסון ואייב אורצ'ובר, שאף השתתפו בו. עוד השתתפו: עוזי פוקס, הסגנונות, אבי אביבי, משה חסון, רבקה בכר, רוני כץ, יוסי אלפי ובהירה שלום. המחזמר גרר ביקורת ציבורית שהתייחסה בעיקר לקטעי העירום שנכללו בו, ונחשבו נועזים לתקופה. במקומות שונים בהם התקיימה הצגה נערכו הפגנות של חוגים דתיים, שגרמו למיעוט צופים ובמקרים מסוימים לביטול המופע. עניינו של המחזמר אף עלה לדיון בהצעה לסדר היום של הכנסת על ידי נציגים של המפלגות החרדיות, ונדון בוועדת הפנים של הכנסת. כלפי מפיקי המופע נטען גם שהגישו למועצה לביקורת סרטים ומחזות תכנים שונים מאלה שהוצגו על הבמה. המועצה נתנה להצגה רישיון אשר כלל תנאי שלא יופיע בו עירום קבוצתי ושהשחקנים יופיעו בו בלבוש מלא או חלקי, וכן שלא יכללו בו משפטים שהם "ניבול פה". משלא עמדו מפיקיו בתנאי ההצגה הוגש נגדם כתב אישום בעוון "הצגה שלא על פי תנאי הרישיון". בסופו של דבר ירד המופע מהבמות, אחרי שבעלי אולמות מסחריים סירבו לאפשר את העלאתו אצלם - לטענתם בגלל שיקולים מסחריים, ולטענת המפיקים בגלל הלחץ הציבורי. שירי "קפוץ" יצאו לאור על גבי תקליט ויניל, שנחשב נדיר. שירי המחזמר, מאתר יוטיוב הועמדו למשפט על הפגנה נגד 'קפוץ' והכאת שחקניות, מעריב, 23 באפריל 1971 "קופצים על "קפוץ", מעריב, 19 בינואר 1971
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס

יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (באוקראינית: Міжнародні Авіалінії України; באנגלית: Ukraine International Airlines) היא חברת הדגל וחברת התעופה הגדולה באוקראינה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל הסמוך לקייב. החברה נוסדה באוקטובר 1992, והחלה את פעילותה בנובמבר של אותה השנה. החברה טסה ליעדים בתוך אוקראינה, באירופה, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה. חברת יוקריין אינטרנשיונל נוסדה בשנת 1992. הטיסה הראשונה הייתה ללונדון ב-25 בנובמבר 1992. יוקריין אינטרנשיונל הייתה לחברת התעופה הראשונה במרחב של ברית המועצות לשעבר שהחלה להפעיל טיסות במטוסי בואינג 737. בהמשך שנות ה-90 חברת התעופה שינתה את שמה ואת צביעת המטוסים שלה, התוספת Air הורדה והחברה החלה להיקרא יוקריין אינטרנשיונל בלבד. הסמל על הזנב שונה גם הוא, ובמקום הסמל של אוקראינה בשילוב עם בז, נשאר רק סמל של בז. בשנת 2013, לאחר שחברת התעופה הגדולה ביותר של אוקראינה באותה התקופה, איירוסוויט, פשטה את רגלה, יוקריין אינטרנשיונל הצליחה לשחזר את רוב קוויה של חברת התעופה הגדולה שחדלה להתקיים והפכה למוביל האווירי הראשי באוקראינה. בשנת 2015 חברת התעופה נאלצה לבטל את כל טיסותיה ליעדים ברוסיה בעקבות איסור רוסי על טיסות של חברות תעופה אוקראיניות למדינה, על רקע הסכסוך במזרח אוקראינה והסיטואציה עם חצי האי קרים. ביוני 2016 פשטו כוחות היחידה הממשלתית האוקראינית למלחמה בשחיתות על משרדי החברה, במסגרת חקירה נגד דניס אנטוניוק, לשעבר ראש שירות התעופה הלאומי של אוקראינה, הגוף האחראי על חברות התעופה במדינה. לדברי היחידה, הפשיטה נדרשה מכיוון שהחברה סירבה להעביר מסמכים בקשר לחקירה. בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, השהתה החברה את פעילותה. יוקריין אינטרנשיונל מפעילה קרוב ל-700 טיסות פנימיות ובינלאומיות בין 8 יעדים באוקראינה (קייב, אודסה, לבוב, דניפרופטרובסק, ויניצה, חרקוב, זפורוז'יה, איוונו-פרנקיבסק) ליותר מ-40 יעדים באירופה, חבר המדינות, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה. באמצעות חברות תעופה אחרות שנחשבות לשותפות של יוקריין אינטרנשיונל, החברה מאפשרת לנוסעיה להגיע ליותר מ-3000 יעדים ברחבי כל העולם. יוקריין אינטרנשיונל מחזיקה בתעודה מיוחדת המאפשרת לה לספק בדיקות טכניות חשובות וקשות ביותר במטוסי הבואינג של החברה.[דרושה הבהרה] צי המטוסים של החברה, נכון לאפריל 2019: חברת התעופה מפעילה טיסות בין תל אביב ל-7 יעדים באוקראינה: 24 טיסות שבועיות לקייב, 4 טיסות שבועיות ללבוב, 7 טיסות שבועיות לאודסה, 4 טיסות שבועיות לדנייפרופטרובסק, 2 טיסות שבועיות לחרקוב, 2 טיסות שבועיות לזפוריז'יה 2 טיסות שבועית לויניצה. סה"כ 45 טיסות. טיסות החברה לישראל מבוצעות בשלל מטוסיה, וכוללות גם מטוסים רחבי גוף מסוג בואינג 777 ובואינג 767 ומטוסים קטנים מסוג אמבראר ובואינג 737. ב-8 בינואר 2020, מטוס מדגם בואינג 737-800, שהיה בדרכו מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן בירת איראן לנמל התעופה בוריספיל בקייב, בטיסה 752 של החברה, הופל בטיל קרקע-אוויר איראני ששוגר בטעות, וכל 176 נוסעיו נספו. מדיה וקבצים בנושא אוקראין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (באוקראינית) יוקריין אינטרנשיונל איירליינס, ברשת החברתית פייסבוק ידיעה בעיתון Kyiv Post,‏ 16 ביוני 2016 (באנגלית) "Ukraine International Airlines fleet". Jessie Yeung and Tara John, Iran plane crash: Ukrainian plane crashes in Tehran - Live updates, CNN, ‏8 בינואר 2020 (באנגלית)
משה דוד בקשט

הרב משה דוד בקשט ה'תרס"ב, 1902 – י"ד בתשרי ה'תשמ"ג, 1 באוקטובר 1982 היה אחד מראשוני התלמידים בישיבת "מרכז הרב" ומעשרת התלמידים הבולטים בישיבה שבחר הרב אברהם יצחק הכהן קוק כדי שיהוו את הגרעין הראשון של "מכון הרי פישל". השתתף בכתיבת ערכים במפעל האנציקלופדיה התלמודית בכרכים ה'-ח', במשך תקופה קצרה כיהן גם ככותב-תורני במערכת "אוצר הפוסקים". נישא לרבקה (לבית שפירא) שהייתה בתו היחידה של הרב יהודה זרחיה שפירא מ"הענף האשכנזי" של צאצאי החיד"א. נולד באיביה שברוסיה הלבנה. התייתם בגיל 4 מאביו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה למד בישיבת כנסת בית יצחק בראשות הרב ברוך דב לייבוביץ בגלותה בקרמנצ'וג שבאוקראינה. עקב האיסור על לימוד תורה שם ניסה לברוח לפולין, אך נעצר והושם במאסר במינסק. בסופו של דבר הגיע לפולין. גם שם נאסר יחד עם בני ישיבות אחרים, כשהשלטונות רצו להחזירם לברית המועצות. הרב אברהם קלמנוביץ, ראב"ד ראקוב, פעל לשחרורם וגזרת הגירוש התבטלה. משה דוד הגיע בסופו של דבר לווילנה ושם למד שוב בישיבת "כנסת בית יצחק". בתקופת שהותו בווילנא היה מבקר לעיתים תכופות בביתו של הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי שאף הוא היה יליד עיירתו איביה והרב גרודז'נסקי קירב אותו מאד ואף סייע לו רבות בכל הקשור לנסיעתו לארץ ישראל. בט"ו בשבט ה'תרפ"ה עלה לארץ ישראל באמצעות "סרטיפיקט" (דרישת עליה) ששלח אליו הרב קוק והיה בקבוצת התלמידים הראשונה שהגיעה ללמוד בישיבת מרכז הרב, יחד עם הרב שמואל אליעזרי והרב יוסף בורובסקי. בה'תרצ"ב היה אחד מעשרת התלמידים הבולטים בישיבת מרכז הרב שבחר הרב קוק כדי שיהוו את הגרעין הראשון של "מכון הרי פישל". השתתף בכתיבת ערכים במפעל האנציקלופדיה התלמודית בכרכים ה'-ח'. במשך תקופה קצרה השתתף ככותב-תורני במערכת "אוצר הפוסקים". נישא לרבקה (לבית שפירא) שהייתה בתו היחידה של הרב יהודה זרחיה שפירא מ"הענף האשכנזי" של צאצאי החיד"א. והיא הייתה דור שמיני אליו. למד קבלה מפי הרב קוק ועסק בנושאים אלה גם עם המקובל הרב שלמה אלישיב בעל ה"לשם שבו ואחלמה". נפטר בערב סוכות ה'תשמ"ג ונטמן בהר הזיתים. בשנת ה'תש"ן יסדו בני משפחתו בית מדרש ללימוד הדף היומי בשכונת בית וגן בירושלים על שמו והוא נקרא "למד דעת" על שם חיבורו. למד דעת : ... חדושי תורה בהלכה, אגדה, מוסר, בהוצאת "למד דעת - בית מדרש ללימוד הדף היומי", ירושלים תשנ"ג. היה נשוי לרבקה, בתו היחידה של הרב יהודה זרחיה שפירא מה"ענף האשכנזי" של צאצאי החיד"א. בנו הרב חיים מנחם בקשט - סגן הרב הראשי לצה"ל (1980-2000). בנו הרב יהושע כיהן כמנהל תיכון רמ"ז בניו יורק. נכדו הרב שלמה בקשט - רבה של אודסה. נכדו הרב דב בקשט - ראש בית המדרש "למד דעת" בירושלים וחבר לשכת הרבנות האזורית "מטה יהודה" הרב משה צבי נריה, 'בשדה הראי"ה', כפר הרא"ה תשנ"א, אור צנוע, עמ' 473–482 על בית המדרש "למד דעת" הקרוי על שם הרב בקשט כרטיס הקבר של משה דוד בקשט, באתר הר הזיתים
פלקנסטרו טריאסטה

פלקנסטרו טריאסטה (באיטלקית: Pallacanestro Trieste), היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר טריאסטה המתמודדת בליגת העל (סרייה A). הקבוצה הוקמה בשנת 1863 כחלק ממועדון "גינסטיקה טריאסטינה". שכלל גם כדורסל נשים ועוד. בשנת 1930 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה. ובהמשך בעוד 4 אליפויות איטליה. בעונת 1994/95 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האיטלקי והפסידה לקבוצת בנטון טרוויזו 81-77. בעונת 2003/04 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים וסיימה במקום ה-17 המוביל לליגה דואה (הליגה השנייה), אך גם לליגה דואה לא היה תקציב והקבוצה ירדה שתי ליגות בבת אחת. בסיום עונת 2011/12 העפילה מהליגה השלישית לליגה דואה (הליגה השנייה). בסיום עונת 2017-2018 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום הראשון, לאחר היעדרות של 14 שנים. בעונת 1993/94, הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע קוראץ', אך הפסידה לקבוצת פאוק סלוניקי מיוון בסיכום שני מפגשים. בעונת 2000/01 הודחה הקבוצה ברבע הגמר גביע קוראץ' על ידי קבוצת ראסינג מלקו איפר הבלגית. בעונת 2002/03 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר גביע יול"ב והודחה על ידי קבוצת ז'לזניק בלגרד הסרבית. הקבוצה מארחת בהיכל הספורט פלאטריאסטה (אליאנץ דום) המכיל 6,943 מקומות ישיבה. הליגה האיטלקית: אליפות (5): 1930, 1932, 1934, 1940, 1941. מקום שני: 1931, 1935, 1939, 1947, 1955 הגביע האיטלקי: גמר: 1995 גביע קוראץ': גמר: 1994 רבע גמר: 2001 איטליה דינו מנגין איטליה גרגור פוצ'קה איטליה פרדיננדו ג'נטילה סרביה דיאן בודירוגה ארצות הברית דרנל רובינסון מדיה וקבצים בנושא פלקנסטרו טריאסטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלקנסטרו טריאסטה פלקנסטרו טריאסטה, ברשת החברתית פייסבוק פלקנסטרו טריאסטה, ברשת החברתית אינסטגרם אלי סהר, הקבוצה האיטלקית טרייסטה מעוניינת בגודס, באתר הארץ, 25 ביולי 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.