laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד מסטפין

רבי דוד הלוי מסטפין (ידוע בכינוי המגיד מסטפין - "דער סטעפינער מגיד"; ? – י"א בתשרי ה'תקע"א) היה תלמיד של הבעל שם טוב ושל המגיד ממזריטש. נולד לרבי יהודה לייב שהיה מיוחס לבעל הט"ז. היה חתנו של הרב יוסף יואל הלפרין רבה של סטפין בן הרב יעקב אהרן רבה של סטפין ושל לוצק. התאלמן ונישא בשנית למרים בתו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. ניגון שלו, "להתוודע ולהגלות" השתמר ויצא על ידי דוד מרגליות ממכון "מאגרים" על פי המובא בספר שם הגדולים, למד אצל המגיד ממזריטש וככל הנראה גם אצל הבעל שם טוב. סגולה באכילת מלווה מלכה לפרנסה ורמז מהפסוק בתהילים:"סעדני ואושעה ואשעה בחוקיך תמיד", כלומר מי שיאכל את סעודתי (מלווה מלכה שהיא סעודתו של דוד המלך) יוושע בפרנסה- "חוק" כמו שכתוב "ואכלו את חוקם אשר נתן להם פרעה". רבי ישראל דוב בר ( - י"ב בחשוון תרי"ב) ממלא מקום אביו ומרחיב החצר. תלמידו של רבי מרדכי מנשכיז. היה חתנו של רבי אליעזר אפרתי ראש ישיבה בפינסק. חתנו וממלא מקומו רבי לוי יצחק מגזע נשכיז. בנו ממלא מקומו, רבי מאיר חיים. חתנו רבי ברוך טברסקי, בן רבי מרדכי מקוריסטשוב. רבי חיים משה ( - כ"ז בתשרי) כיהן בסטפין, בברזנה ובגריידינג שם כיהן גם כמגיד מישרים. הרב יוסף מגראנוב, חתן רבי יצחק מגראנוב חתנו של רבי שלום שכנא מפראהביטש. הרב ישראל מבאקו. חתנו רבי אלתר אב"ד ויקנה. נכד רבי פנחס מקוריץ. (בספק) הרב פתחיה, מגיד בגריידינג. חתנו רבי שמעון שלמה מבנדרי. חתנו רבי אלכסנדר סנדר (השני) מקומרנה. רבי יחיאל מיכל הלוי פיצ'ניק, מייסד חסידות ברזנה. חתנו רבי שמריהו (שמעריל) וינגרטן מקוברין ואחר כך בלובושוב. צפורה זיסל אשת רבי משה צבי מסאווראן. (לא מבורר לחלוטין) שיינדיל אשת בן דודה רבי חיים מסאטינוב. חתנו בזיווג שני, רבי משה מלודמיר. מחקר גנאלוגי על צאצאיו, "ויתילדו" 48, מאת נפתלי אהרן וקשטיין. דוד הלחמי, רבי דוד ברבי שמואל הלוי (המגיד מסטפין), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' ר"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) אביו רבי שמואל מברוד היה בנו של רבי ישעיהו מקומרנה בנו של הט"ז. לפי גרסה אחרת חנה יענטע. ראו ב"ויתילדו" 48 התווים מופיעים גם בספר "תורת המגיד מזלטשוב" ח"ב עמ' רל"ג
מרק עדשים

מרק עדשים הוא מרק שמרכיבו המרכזי הוא עדשים אדומות, ירוקות, צהובות או שחורות עם הקליפה או בלעדיה. המרק מוגש בדרך כלל חם ולרוב כולל מרכיבים מהצומח בלבד, אך עשוי לכלול גם רכיבי בשר. עדשים צהובות ואדומות קלופות נוטות להתפרק במרק ובכך להסמיכו. עדשים הם מוצר יסוד באירופה ובמזרח התיכון. בחפירות ארכאולוגיות במערת פרנצ'טי ביוון נמצאו עדשים מהתקופה הפלאוליתית והתקופה המזוליתית. במורייבת ותל אבו הוריירה בסוריה נמצאו עדשים מסוף התקופה המזוליתית ונמצאו גם ביריחו עדשים המתוארכות ל-8000 לפנה"ס. היוונים הקדמונים אהבו מרק עדשים כפי שתיאר אריסטופאנס: ”אתה, שמעז להעליב את מרק העדשים, המתוק מכל המעדנים.” מרק עדשים מוזכר גם בתנ"ך: בפרק כ"ה בספר בראשית, עשו מוכר את בכורתו תמורת מרק עדשים אדומות ריחני שבושל בידי אחיו יעקב. במסורת היהודית מרק עדשים מוגש בעת ניחום אבלים, צורתה העגולה של העדשה מסמלת את מעגל החיים. על פי רש"י, מדובר היה ביום פטירתו של אברהם אבינו וכיוון שיש מנהג לבשל לאבלים בסעודת הבראה מאכלים עגולים המרמזים שגלגל חוזר בעולם, בישל יעקב עדשים אדומות עגולות. מרכיבים נוספים שהמרק כולל לעיתים הם תפוחי אדמה, גזרים, עגבנייה, דלעת, גריסים, סלרי, בצל ופטרוזיליה. תיבול נפוץ הוא שום, עלי דפנה, כמון, שמן זית. את המרק נהוג לקשט בעשבי תיבול קצוצים, או חמאה, שמן זית, שמנת או יוגורט. אל המרק נהוג להוסיף לפני ההגשה קרוטונים או שקדי מרק. מרק עדשים הודי מכיל מגוון תבלינים ארומטיים. במזרח התיכון, נהוג לסחוט לימון משום שלימון מקנה טעם עוקצני שמקל את כבדות המרק. במצרים, המרק נטחן לפני הגשתו ונאכל באופן מסורתי בחורף. המרק נחשב למרק מזין מאוד, כמקור לאספקת חלבון, סיבים תזונתיים, ברזל ואשלגן. היפוקרטס המליץ למטופליו על אכילת עדשים כתרופה למחלות כבד. דאל מדיה וקבצים בנושא מרק עדשים בוויקישיתוף שלושה מרקי עדשים חדשים: עם תפו"א, עם אטריות ובשלל צבעים, באתר Xnet‏, 31 בינואר 2017 רותם מימון, 18 דרכים להכין מרק עדשים, באתר הארץ, 9 בפברואר 2020 חם בלב: כל הדרכים להכין מרק עדשים מחמם באתר השולחן "Did You Know: Food History - A Short History of Lentils". www.cliffordawright.com. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-10 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) שבלי הלקט הל' אבלות Rabbi N. Daniel Korobkin (26 בנובמבר 2008). "Lentil Soup". Jewish Journal. נבדק ב-10 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) רש"י, בראשית, כ"ה, ל'-ל"ד מנהגי אבלות - עמותת עמיתים "Vegetarians in Paradise/Lentil History, Lentil Nutrition, Lentil Recipe". www.vegparadise.com. נבדק ב-10 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Cook in the Moment: Egyptian Red Lentil Soup". נבדק ב-7 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Salem, Dahlia. "Egyptian Lentil Soup". נבדק ב-7 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Beans Food Facts, History, Information, Timelines (אורכב 26.01.2011 בארכיון Wayback Machine)
מרק כתום

מרק כתום (מוכר גם בשם "מרק כתומים") הוא מרק על בסיס ירקות כתומים כגון בטטה, דלעת או גזר. מוצר מרכזי נוסף במרק הוא פעמים רבות תפוח אדמה המסמיך אותו ולעיתים גם קורנפלור או שמנת, המשמשים לאותה מטרה. המרק עשוי נוזל סמיך משום שמרסקים את הירקות ממנו הוא עשוי לאחר בישולם. תיבול נפוץ הוא אגוז מוסקט. המרק לרוב מוגש חם, יחד עם קרוטונים או שקדי מרק. טעמו העיקרי הוא מתקתק עם מוקרמות עדינה. בשל מרכיביו עשיר מרק זה בבטא קרוטן ורכיבים דומים נוספים החיוניים לגוף ליצירת ויטמין A. מרכיבים אלו הם המעניקים למרק את צבעו הכתום. אוכל נענע 10, מרק כתום, באתר nana10‏, 22 בדצמבר 2009 טל פיחוביץ', בין פולני לקריבי: מרק כתום ומחמם, באתר ynet, 17 בינואר 2011 ליה שומרון פינדר, ‏מרק כתום אקסטרה בריא, באתר ‏מאקו‏, 15 בנובמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסידות אליק

חסידות אליק הייתה חסידות ווהלינית (כיום באוקראינה). מייסד החסידות היה רבי צבי אריה לנדא. הרבה מהצאצאים של השושלת כיהנו ומכהנים באדמו"רות סטרטין בארץ ישראל ובארצות הברית. מייסד החסידות רבי צבי אריה נולד בי"א בתשרי תק"כ לרבי גדליה לנדא. היה תלמידם של המגיד ממזריטש ושל רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. כיהן כאדמו"ר לאלפים באליק שבווהלין (סמוך לרובנה). חיבר ספר בשם "אור חכמים". נפטר בי"א בתשרי תקע"ב. בנו יחידו היה רבי יוסף דוד לנדא, חתנו של רבי מרדכי מקרמניץ ובזיווג שני בעלה של אלמנת רבי אברהם מפראהביטש, נכדת רבי דוד לייקס. נפטר בכ"ה בטבת תר"ט. חתניו של רבי צבי אריה היו רבי פנחס מקולק ובזיווג שני רבי משה מקוריסטשוב. בניו של רבי יוסף דוד היו: רבי מרדכי, ממלא מקומו של אביו בהנהגת החסידות. נפטר בי"א בחשוון תרמ"ה. רבי מרדכי היה חתנו של רבי שמעון שלמה מסאווראן. בנו הוציא את ספרו "גדולת מרדכי" בוורשה בשנת תרמ"ה. חתנו היה אחיינו רבי שמעון שלמה מטיטשלניק. בנו- רבי שמעון שלמה. נולד בשנת תרי"ט. היה חתן דודו רבי משה מטיטשלניק. החל לכהן בשנת תרל"ט. נפטר בצעירותו בכ' בתמוז תרנ"ז. אשתו פריידא החזיקה את חסידיו עד שגדל בנו רבי יוחנן (נקרא על שם אבי סבתו, רבי יוחנן מרחמסטריווקא) והחל לכהן. מחבר הספר 'שקל הקודש'. בתו- מרגלית נישאה לרבי יוחנן מסטולין-לוצק. נפטרה בפרונזה ו' באייר תש"ג. בנו- רבי אלתר יוסף דוד חתנו של רבי חיים מאנטניא ובזיווג שני של רבי שמואל וינברג מסלונים. נרצח בכ"ט באב תש"ב. בנו של רבי אלתר יוסף דוד היה רבי צבי אריה מלוצק. היה חתנו של רבי משה מסוליצא. כיהן בחיי אביו בלוצק. נרצח בשנת תש"א. בנו- רבי צבי אריה מאליק-ארצות הברית, חתן רבי יעקב אריה לייב טברסקי מטריסק ובזיווג שני חתן רבי פינחס מלעכוויטש. בשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית ושם נפטר בי"א באב תשכ"ו. רבי ישראל מדלטין. חותנו של רבי יעקב מדלטין (צאצא של רבי פנחס מקוריץ). רבי צבי אריה מפלעשטין (-כ"ח בתשרי תרמ"ד), חתן דודו רבי יצחק מגרנוב, עמו עלה לצפת. רבי אהרן ברנדוויין חתן רבי אברהם מסטרטין, ממנו יצאו אדמו"רי סטרטין. שינה את שם משפחתו לשם משפחתו של חמיו. נפטר בכ"ח בכסלו תרס"ז. חתנו רבי מרדכי קצנלבוגן מבילירודקא. חתנו רבי אליקים געץ השני מאוסטרהא. לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה החצר מחדש בברוקלין על ידי הגה"צ רבי אליעזר יודא מאליק שליט"א אבד"ק אליק. טל אורות (שני כרכים) - דברי תורתם של אדמו"רי השושלת, ניו יורק תשל"ו. יצא לאור על ידי רבי אהרן יעקב ברנדוויין, האדמו"ר מסטרטין בבורו פארק. שקל הקדש - תורת רבי שמעון שלמה מאליק, מכון בית אהרן וישראל, ירושלים תשנ"א. יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 97. משוער. בן רבי זאב וולף מז'יטומיר וחותנם של רבי יוחנן מרחמסטריווקא, רבי יחיאל מיכל מסקאליט ורבי אהרן מלעכוויטש.
ג'ויזה

ג'ויזה (בערבית: الجويزة; 'אגוז קטן') הוא כפר צ'רקסי נטוש במרכז רמת הגולן סמוך ליישוב אלוני הבשן. הכפר הורכב בעיקר מתושבים צ'רקסים מהרי הקווקז שהיגרו בסוף המאה ה-19, אלו מנו 841 תושבים בשנת 1967. קבוצה אתנית נוספת בכפר הייתה היורוקים, שמנו באותה התקופה 264 תושבים. הבתים בכפר נבנו מאבני בזלת עם רעפים על הגגות. בכפר היה בית ספר ומסגד. החוקר הגרמני גוטליב שומאכר שערך סקר ברמת הגולן בין השנים 1884-1885 מציין בספרו "הגולן" על התיישבות הצ'רקסים ברמת הגולן: "כפר צ'רקסי גדול ובו 70 בתים ו 60 משפחות המונות 300 נפשות. נראים רק מעט שרידים עתיקים. דרכים שמורות היטב מובילות לכפר המצליח, הממוקם בשטח המרעה הטוב ביותר (ר' עין אל-בלאט לתיאור א-ג'ויזה נוספת)". — הגולן, גוטליב שומאכר, אריאל -כתב עת לידיעת הארץ,(1998), עמ' 65 ראשיתו של הכפר כנראה בתקופה ההלניסטית או הרומית. קיימות במקום עדויות להתיישבות ביזנטית.[דרוש מקור] הכפר יושב מחדש על ידי מהגרים צ'רקסים אשר הגיעו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. במלחמת ששת הימים נכבש הכפר על ידי ישראל ובתיו נהרסו[דרוש מקור]. בשנת 1981 הוקם צפונית לחורבות הכפר היישוב אלוני הבשן. ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן מדיה וקבצים בנושא הכפר ג'ויזה בוויקישיתוף מתוך; יגאל קיפניס, המפה הישובית של הגולן ערב מלחמת ששת הימים, קתדרה 116, 2000.
כפן מלכותי

כפן מלכותי (שם מדעי: Platalea Regia) הוא מין של עוף במשפחת הכפניים. אורכו 75–80 ס"מ ומשקלו 1.4–2.07 ק"ג. הוא ניזון מסרטנים, רכיכות, דו-חיים, דגים וחרקים. פרט זיהוי ייחודי למיני הכפן הוא המקור הדק שלהם, המסתיים בצורת כף ומכאן שמו. מקור זה מאפשר לכפן לצוד את מזונו ביעילות: הוא פותח את מקורו ומנענע אותו במים מצד לצד. הוא חי בביצות ומקורות מים למיניהם. כל גופו של הכפן לבן מלבד רגליו השחורות, מקורו וטבעת עינו שגם הם שחורים. רגליו הארוכות מותאמות במיוחד להליכה במים. תפוצתו מתפרסת על אוסטרליה, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, ניו זילנד, טסמניה ואינדונזיה. הכפן נדיר מאוד באינדונזיה ונצפה באזור רק שש פעמים. כמו כן נרשמו תצפיות על שיטוטים הרחק מתחום תפוצתו: באזור קלדוניה החדשה. עונת הרבייה מתרחשת באוקטובר. בזמן זה גדלות נוצות מיוחדות בצבע לבן באזור הראש. הקן מורכב ממקלות בגדלים שונים. הגוזלים בוקעים לאחר 21 ימים של דגירה. בעונת הרבייה הכפנים המלכותיים רגישים מאוד להפרעות. כפן מלכותי, באתר ITIS (באנגלית) כפן מלכותי, באתר NCBI (באנגלית) כפן מלכותי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כפן מלכותי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כפן מלכותי, באתר GBIF (באנגלית) מידע על כפן מלכותי כפן מלכותי, אתר לציפורים ניו זילנדיות כפן מלכותי, אתר לטיולים באוסטרליה. שנוי במחלוקת מדעית. כפן מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
דוד מילמן

דוד פינחוסוביץ' מילמן (ברוסית: Давид Пинхусович Мильман;‏ 15 בינואר 1912, צ'צ'לניק, ליד ויניצה, רוסיה – 12 ביולי 1982, תל אביב) היה מתמטיקאי סובייטי ומאוחר יותר ישראלי אשר התמחה באנליזה פונקציונלית. מילמן נולד ב-1912 לפנחס ושרה לבית גלנט בעיירה צ'צ'לניק שליד העיר ויניצה שברוסיה (לימים אוקראינה). אבי אמו, יוסף גלנט, היה רב העיירה, ואביו היה בעל חנות נעליים. מילמן למד עברית בחדר ובבית ספר יסודי אוקראיני עד גיל 14. לאחר מכן למד בבית ספר מקצועי לכימיה ובו פגש את ישראל גלפנד ויחד החלו להתעניין במתמטיקה. ב-1929 עברה משפחתו לאודסה. מילמן נתקל במשפט פרמה, במגזין שבועי, ומצא לו "הוכחה". בעקבות כך נפגש עם פרופסור באוניברסיטת אודסה וסיפר לו על ההוכחה, ויחד מצאו טעות באותה הוכחה. בעקבות מפגש זה הציע לו הפרופסור ללמוד באוניברסיטה. מילמן התקבל חודש לאחר מכן, ב-1931, לשנה השנייה בלימודי המתמטיקה. הוא סיים תואר ראשון ב-1934. בשל מוצאו החברתי, השלטונות לא הרשו לו להמשיך בלימודיו עד 1937. ב-1938 נשא לאישה את נמו צ'דיקובה, פיזיקאית. לזוג נולדו שלושה בנים, כולם מתמטיקאים. מילמן קיבל דוקטורט במתמטיקה ב-1939 באוניברסיטת אודסה בהנחיית מרק קריין. קריין ניהל באותה תקופה סמינר באנליזה פונקציונלית ומילמן היה משתתף פעיל בו. נושאי הסמינר היה מגוונים, החל מגאומטריה במרחב בנך, תורת האופרטורים ויישום הבעיות במכניקה ובהנדסה. לאחר מלחמת העולם השנייה נסגר הסמינר. בשנים 1939-1945 עבד כפרופסור חבר במכון הפוליטכני, ולאחר מכן הצטרף למכון אודסה לתקשורת ועבד שם עד 1974. הוא היה ראש המחלקה למתמטיקה בשנים 1949-1966. בשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו, והוצעה לו משרה באוניברסיטת תל אביב. הוא שלט בעברית ולימד שם בשמונה השנים הבאות עד למותו ב-1982. מילמן ייסד שושלת מתמטית. בניו הם ויטלי מילמן (פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב), פייר מילמן (פרופסור מן המניין באוניברסיטת טורונטו) וולדימיר מילמן (עוסק במדעי המחשב ברוסיה). נכדו, בנו של ויטלי, הוא עמנואל מילמן (מרצה בכיר בטכניון). מילמן היה אחת מדמויות המפתח בבית הספר הסובייטי באנליזה פונקציונלית. הוא ידוע בזכות פיתוח שיטות אנליזה פונקציונלית ובפרט בתורת אופרטורים עם בעיות ממתמטיקה פיזיקלית (משוואות דיפרנציאליות ואופני תנודה). על שמו נקראים משפט קריין-מילמן ומשפט מילמן-פטיס. I. Gohberg, M. S. Livšic, I. Piatetski-Shapiro (January 1986). "David Milman (1912–1982)". Integral Equations and Operator Theory (Birkhäuser Basel) 9 (1): ii. דוד מילמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
שניאור זלמן גוראריה

הרב שניאור זלמן גוראריה (כ"ה בכסלו תרע"ב, 16 בדצמבר 1911 - א' בתשרי תשס"ד, 2004) היה חבר בהנהלות הוצאת ספרים קה"ת, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית ואגודת חסידי חב"ד העולמית, מייסד וחבר בוועד רבני ליובאוויטש הכללי וסמנכ"ל אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה. היה חסיד בולט של האדמו"ר הריי"צ מחסידות חב"ד ושל ממשיכו, רבי מנחם מנדל שניאורסון. נולד לנתן ואסתר גוראריה בעיר קרמנצ'וג, בשנת 1919 הגיעה משפחתו לחצר האדמו"ר הרש"ב מחב"ד. עקב המהפכה הבולשביקית נאלץ אביו להמיר את כל רכושו לכסף מזומן אך הכסף נשדד, לאחר תקופה נפטר אביו. האדמו"ר אימצו והחל לחנכו כבנו. כשעבר הרבי ללנינגרד מינה את החסיד מאיר שמחה חן לדאוג לחינוכו לאחר שלא נמצא לו מורה מתאים החליט חן להכניסו לישיבת תומכי תמימים בנעוול אך נתקל בהתנגדות מהנהלת הישיבה שסרבה לקבלו מפני גילו הצעיר, הרבי שלח את מזכירו יחזקאל פייגין לישיבה וזה דאג להכניסו לישיבה. ב-1931 נשלח לישיבות ליטאיות על מנת לגרום לבחורים ללמוד חסידות ולהכניסם לחסידות חב"ד, בין השאר ביקר בישיבות מיר, פונוביץ' וקמניץ. בשנים שלאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת תומכי תמימים בורשא, כן עסק בהוצאת קובץ "התמים". ב-1939 היה יחד עם האדמו"ר הריי"צ בורשא, משם נמלט לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק יחד עם כלתו חוה, בתו של האדמו"ר מקופישניץ רבי אברהם יהושע השיל, שם נישאו. לאחר בואו של הרבי לניו יורק, החל לפקוד מדי יום את בית מדרשו ואת הישיבה והחל לשמש בה כר"מ ולאחר תקופה מונה למנהל הישיבה. עקב קשיים כלכליים החל לעסוק בליטוש יהלומים, לאחר מכן החל לעסוק בתחומי מסחר שונים ועד מהרה התעשר. גם לאחר פטירת רבי יוסף יצחק, ומינויו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, נשאר הרב גוראריה בן בית אצל הרבי, בין השאר הטיל עליו הרבי להיות אחראי על בריאותה של אשתו, הרבנית חיה מושקא שניאורסון. כן, התעסק הרב גוראריה באכלוס שכונת קראון הייטס בחסידי חב"ד. בשנת תשמ"ה (1985) מונה על ידי הרבי לחבר בהנהלת אגודת חסידי חב"ד העולמית. בצוואה שכתב הרבי בשנת תשמ"ח בה הורה על מנהלי המוסדות במצב של אחר פטירתו, הוא מופיע כחבר ההנהלה הראשית של אגודת חסידי חב"ד העולמית יחד עם הרב חיים מרדכי אייזיק חודקוב והרב דוד רסקין. על עותק הצוואה הקיים לא הופיעה חתימה, מה שעורר דיון לאחר פטירת הרבי האם הרבי אכן רצה בצורה סופית שהתפקידים יהיו בצוואה זו או שהיא הייתה טיוטה בלבד שבסופו של דבר לא אושרה. כל ימיו סבל מכליותיו וכן ממחלות לב, בערב ראש השנה תשס"ד, עלה לאוהל חב"ד לובביץ', וקיבל שם התקף לב, נפטר למחרת בבית החולים, הוא נקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי בחלקת אגודת חסידי חב"ד על יד אוהל חב"ד לובביץ'. בן דודו הוא הרב שמריהו גוראריה, חתנו של האדמו"ר הריי"צ. בכל ביתי נאמן הוא מאת יוסי אליטוב ובנימין ליפקין, 2011.
מפלגת א-נור

מפלגת א-נור (בערבית: حزب انور, בתרגום לעברית: מפלגת האור) היא מפלגה אסלאמיסטית-סלפית מצרית אשר נוסדה רשמית בשנת 2011 בעקבות ההפיכה במצרים ואיגדה קבוצות אסלאמיות קיצוניות שעד שינויי המשטר והחקיקה במצרים, הייתה פעילותן הפוליטית אסורה, והן התמקדו בפעולות צדקה ורווחה. המפלגה זכתה להישג מפתיע בבחירות הראשונות לפרלמנט שבהן השתתפה, והייתה שנייה במספר הקולות שקיבלה רק למפלגת החירות והצדק, הזרוע הפוליטית של האחים המוסלמים. מנהיגי המפלגה דוגלים באסכולה הסלפית של האסלאם, קרי אי-קבלה של חידושים בתוך האסלאם וחזרה לאסלאם המקורי אשר שרר בתקופת הנביא מוחמד. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת א-נור (בערבית) אתר המפלגה מפלגת א-נור, ברשת החברתית פייסבוק מפלגת א-נור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מפלגת א-נור, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתלטיקה באולימפיאדת מלבורן (1956)

אולימפיאדת מלבורן (1956) נערכה במלבורן, אוסטרליה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 23 בנובמבר לבין 1 בדצמבר 1956. נערכו 33 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (9 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 720 משתתפים (147 נשים ו-573 גברים) מ-59 מדינות. בטי קאת'ברט (אוסטרליה אוסטרליה) שזכתה בשלוש מדליות זהב ושירלי סטריקלנד (אוסטרליה אוסטרליה) שזכתה בשתי מדליות זהב. בובי ג'ו מורו (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה בשלוש מדליות זהב, צ'ארלס ג'נקינס (ארצות הברית ארצות הברית) טום קורטני (ארצות הברית ארצות הברית) וולדימיר קוץ (ברית המועצות ברית המועצות) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב. ת'ן בייקר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. אדהמר דה סילבה (ברזיל ברזיל) שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת ובוב ריצ'רדס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה במדליית זהב בקפיצה במוט ופרי אובראיין (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל הגנו על תואריהם מאולימפיאדת הלסינקי 1952. אל ארטר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה במדליית הזהב הראשונה שלו מתוך 4 מדליות זהב בזריקת דיסקוס. בקרב 10, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1952. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985. מדיה וקבצים בנושא אתלטיקה באולימפיאדת מלבורן בוויקישיתוף אתלטיקה באולימפיאדת מלבורן (1956), באתר סימוכין ספורט אולימפי
סנטה מריה סופרה מינרווה

הבזיליקה סנטה מריה סופרה מינרווה (בלטינית: Basilica Sanctae Mariae supra Minervam, באיטלקית: Basilica di Santa Maria sopra Minerva) היא אחת מהכנסיות החשובות והידועות ברומא. הכנסייה שוכנת בפיאצה דלה מינרווה ונחשבת לכנסייה היחידה שנבנתה בסגנון גותי ברומא. בתוככי הבזיליקה נמצא קברה של הקדושה קתרינה מסיינה, אשר הוא אתר לעליה לרגל של צליינים מכל רחבי העולם הקתולי. בבזיליקה זו גם התכחש גלילאו גליליי לתיזות המדעיות שלו בשנת 1633. הבזליקה קיבלה את שמה ("מעל מינרווה") משום שהיא נבנתה מעל מקדש לאלה מינרווה. הבזיליקה ממוקמת בקרבת הפנתאון ברומא. המסדר הדומניקני החל בבניית הבזיליקה בשנת 1280. בשנת 1431 התכנסה בה הקונקלווה שבה נבחר האפיפיור אוגניו הרביעי. בשנת 1447 התכנסה שוב הקונקלווה בבזיליקה ובחרה לתפקיד את האפיפיור ניקולאוס החמישי. ברחבת הכניסה לבזיליקה ממוקם אחד הפסלים הנודעים ביותר ברומא, מעשה ידיו של ג'ובאני לורנצו ברניני משנת 1667; פסל של פיל ומעליו אובליסק מצרי, מהנמוכים ביותר הממוקמים ברומא. בתוך הבזיליקה נמצאים קבריהם של מספר אפיפיורים: לאו העשירי, קלמנס השביעי (אשר מצבות הקבר שלהם הן מעשה ידיו של הפסל ברתולומאו באנדינלי) ואורבנוס השביעי. כן נמצא שם קברו של הצייר פרה אנג'ליקו. על יצירות האמנות הנודעות בבזיליקה נמנות הפרסקאות של קפלה קאראפה שצייר פיליפינו ליפי בשנים 1488-1493, כמו גם פסלו של מיכלאנג'לו "ישו הגואל נושא את הצלב" (1521) הניצב ליד המזבח הראשי. מדיה וקבצים בנושא סנטה מריה סופרה מינרווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטה מריה סופרה מינרווה (באיטלקית, בצרפתית, באנגלית ובספרדית)
בריקה

בריקה (בערבית: بريقه) הוא כפר בדרום-מערב סוריה, דרומית ליישוב ביר אל-עג'ם במחוז קוניטרה, כשלושה קילומטרים מזרחית למושב אלוני הבשן וכ-11 ק"מ מהיישוב קוניטרה. הכפר יושב על ידי מהגרים צ'רקסים שהיגרו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. הבתים בכפר נבנו מאבני בזלת וכיסוי הרעפים על גגות הבתים מזכיר מבנים צ'רקסים מכפרים אחרים ברמת הגולן. הכפר ממוקם על תל בגובה 900 מטרים מעל פני הים. הכפר נוסד בתקופה ההלניסטית[דרוש מקור] ובשטחו נותרו שרידים מההתיישבות הקדומה כגון עמודים, משקופי דלת מבזלת עם כתוביות באותיות יווניות ומבנה נוסף עם מדרגות המובילות לחדר תת-קרקעי. במהלך מלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על רמת הגולן ובכלל זה על הכפר בריקה, אשר בעקבות המלחמה נעזב מתושביו. ב-1974, כחלק מההסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה שבתום מלחמת יום הכיפורים הוחזר הכפר לסוריה והוא כיום בשטח המפורז. אוכלוסיית הכפר מנתה ב-2004 371 תושבים שהם רק חלק מהתושבים שנטשו את הכפר. רוב בני הכפר שנטשו אותו בעקבות המלחמה נותרו בערים אליהן היגרו כגון דמשק וחלב. רוב תושבי הכפר הם צאצאי השבט הקברדיני. עיקר פרנסתם של התושבים הוא בתחום החקלאות והתיירות. ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן מדיה וקבצים בנושא הכפר בריקה בוויקישיתוף http://www.cbssyr.sy/new%20web%20site/General_census/census_2004/NH/TAB14-1-2004.htm
הרג פינגווין - נהרגה נזירה

"הרג פינגווין - נהרגה נזירה" הוא קולאז' משנת 1977 מאת הציירת הישראלית מיכל נאמן. הציור הוצג לראשונה בתערוכת היחיד הראשונה של נאמן, שנפתחה ב-23 בדצמבר 1975, ב"גלריה יודפת" בתל אביב. הציור "הרג פינגווין - נהרגה נזירה" מבוסס על בדיחה: אופנוען נכנס לבר ושואל אם יש פינגווינים בסביבה. עונים לו: לא, למה? אז הוא עונה: אז הרגתי נזירה. נאמן השתמשה בזיהוי המוטעה מן הבדיחה על מנת לפרוש מגוון של אפשרויות לשוניות לתיאור היחס שבין הפינגווין והנזירה ובין סובייקט פעיל לסביל. הבדיחה, כפי שמדגימה העבודה של נאמן, "מטשטשת עד לאפס את ההבדל בין נזירה-אישה לבין פינגווין, ומתייחסת אל שניהם ברמה האופטית". דימוי ה"ונטילטור" הופיע בעבודות נוספות של נאמן מאותה תקופה. זהו תצלום של מאוורר תקרה דומם בעל שלושה להבים. מספר פרשנויות ראו במאוורר דימוי היוצר היפוך מגדרי. המאוורר הוא צורה לשונית "זכרית", אולם בין רגליו של אותו מאוורר מופיע "חור שחור המתקשר למיניות נשית". פרשנות אחרת ראתה במאוורר דימוי הנושא עמו אלימות. "מאוורר", כתב אורי דסאו על העבודה, "טומן בחובו גיליוטינה, כשכנפיו מתפקדות כלהבים חדים. אנו עדים לעובדה שהשינוי במעמד המאוורר הוא פונקציה של ההשלכה שלנו, הצופים. אנחנו אלו שהופכים אותו לאלים, שמממשים את פוטנציאל האלימות שלו. בכך אנו גם שותפים בפונקציה שלו, גם חותכים וגם נחתכים". גרסה נוספת לעבודה - "Was Killed by a Penguin - Killed a Nun"‏ (1975), בה מופיע הטקסט באנגלית, נמצאת באוסף פרטי. בשנת 1994 נרכשה העבודה על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות. טמיר, טלי, "מדרש ציור", הליקון, מס' 12, סתיו 1994 ראו: גרסה דיגיטלית. ראו: עומר, מרדכי (עורך), המוזיאון מציג את עצמו, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2011, עמ' 183. דסאו, אורי, "המוות הפעיל של מיכל נאמן", בתוך המדרשה, מס' 13, סתיו 2010, עמ' 189. ראו: נאמן, מיכל, חיוך, חתול, חיתוך, גלריה גורדון, תל אביב, 2010, עמ' 45.
רפלקס הקרסול

רפלקס הקרסול או רפלקס גיד אכילס הוא החזר גידי המתרחש בעקבות מתיחה מהירה של שריר הסובך השלש ראשי, כאשר גיד אכילס נע כתוצאה של כיווץ השריר, כשכף הרגל במנח התחלתי של כפיפה גבית (לכיוון החלק הגבי של כף הרגל). רפלקס חיובי משמעו הפקת תגובה תנועת כף הרגל לכפיפה כפית (לכיוון החלק של כף הרגל שדורך על הרצפה). רפלקס הקרסול בודק את תקינות שורשי העצבים S1,S2, עצב השת (סכיאטי) היוצא מהם ועצב השוקה ההמשכי לו. בדיקת הרפלקס מהווה חלק מן הבדיקה המוטורית בתוך בדיקה נוירולוגית סטנדרטית. רפלקס הקרסול עשוי להיות ירוד במצב של תת פעילות של בלוטת התריס או נוירופתיה פריפרית ועשוי להיעלם כליל אצל זקנים ובמקרים של פריצת דיסק ברמת החוליות L5-S1. הרפלקס עשוי להיות מוגבר אצל צעירים וכן במצב של פגיעה בנוירון המוטורי העליון של המסלול הקורטיקו-ספינלי. ניתן להפיק את הרפלקס בשלוש דרכים: שכיבה חלקית: רגל הנבדק מכופפת ב-90 מעלות בברך והחלק הפנימי של הקרסול פונה לתקרה. הבודק מחזיק את כף הרגל בכפיפה גבית ומכה בגיד אכילס תוך שהוא מתבונן בשריר הסובך. שכיבה מלאה: רגל הנבדק ישרה על המיטה. הבודק דוחף את הרגל לכפיפה גבית מאחורי אצבעות הרגלים של הנבדק ומכה באצבעות היד שלו תוך שהוא מתבונן בשריר הסובך. ישיבה: הנבדק כורע ברך על כיסא כך שהקרסול עומד באוויר. הבודק מכה ישירות על גיד אכילס. סרטון המדגים את הפקת הרפלקס בישיבה, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.