laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמותת מאבק לחיים

מאבק לחיים היא עמותה שעוסקת בגיוס תורמי מח עצם עבור חולי לוקמיה. עמותת “מאבק לחיים” הוקמה בשנת 1999 בעקבות מחלתו של אלי אלקובי שנאבק בלוקמיה במשך שנה. אלקובי נפטר לבסוף ב-10 בפברואר 2000. מאבקו של אלקובי חשף את המחסור בתרומות מח עצם שיכול היה להציל את חייהם של ילדים ובוגרים רבים בארץ ובעולם. אלי הצליח להביא מודעות לסוג סרטן זה (לוקמיה) בקרב הציבור בארץ, ההד התקשורתי למאבקו הביא רבים לסייע ולגייס תורמים מקרב בני העדה המרוקאית בתקווה שיימצא קרוב לא מוכר שיהיה מתאים מבחינה גנטית. עד אז ההתייחסות בקרב הציבור הרחב נעה בין רתיעה לאדישות מתוך אי הבנה של התהליך לאיתור התורם המתאים. אלי ואשתו עפרה הצליחו במאבקם להביא למודעות הציבור בדבר המחלה והקושי בטיפול; אמצעי התקשורת נרתמו למשימה והקדישו לכך שעות רבות של שידורים ברדיו ובטלוויזיה, כך לדוגמה השדרן ירון אנוש בתוכניתו ברדיו ברשת ב' מדי יום שישי, וגלי צה"ל שהקדישו שידורים לדיווח על מצבו של אלי ועל המאבק העיקש למציאת תורם מתאים. בראיון בגלי צה"ל סיפר אלקובי על מצבו, לאחר שיצא לראשונה מהחדר בו שהה שישה שבועות בבידוד: "לומר שההצלחה מלאה יהיה מוגזם. אני מעדיף לשמור על אופטימיות זהירה", אמר. "דברים עוד יכולים להשתנות, אבל הסימנים בהחלט טובים. מח העצם נקלט, והסרטן למעשה מוגר" מטרת העמותה היא להגיע למצב בו ימצא לרוב החולים בארץ תורם מתאים בשלבים הראשונים של המחלה, ובכך ייחסך סבל רב מהם ומבני משפחתם. עמותת מאבק לחיים משתפת פעולה עם מאגר מח עצם הדסה, ומסייעת בגיוס תורמי מח עצם פוטנציאלים למאגר. מעת לעת מתקיימים מבצעים לגיוס תורמים פוטנציאלים על ידי מתן דגימות. בנוסף ניתנת אפשרות לתרומה כספית במידה והתורם אינו עומד בקריטריונים למתן דגימה (כמו מגבלת גיל 45 או מוצא עדתי שאינו קרוב לחולה עבורו מתקיים המבצע). כיום בדיקת התאמה לתרומת מח עצם פשוטה ביותר ונעשית על ידי דגימת רוק שנלקחת מחלל הפה, דגימה זו נשלחת למעבדה שם נקבע המבנה הגנטי של התורם ומשם למאגר מח עצם. הדגימות מצילות החיים נשלחות למעבדה לפענוח DNA בחו"ל, דבר שכרוך בעלויות כספיות גבוהות. מאז הקמת עמותת “מאבק לחיים” על שם אלי אלקובי ז”ל, נוספו למאגרי מח העצם בישראל מעל 250,000 דגימות. בספטמבר 2016 התפרסם סיפורו של אדם גומון, פעוט בן שנתיים וחצי שחלה בתסמונת המיאלודיספלסטית (Myelodisplastic syndrome – MDS), שאחד הטיפולים היחידים בה הוא השתלת מח עצם. "המחלה כרגע מתבטאת במערכת חיסון ירודה, מלבד זאת מדובר בילד רגיל שאוהב לרוץ, להשתולל ולשחק", אמרה לדבר ראשון אוקסנה גומון, אמו של אדם. בסוף ספטמבר יצאה עמותת "מאבק לחיים", בשיתוף בית החולים הדסה עין כרם, למבצע התרמה למאגר מח העצם, בתקווה למציאת תורם מתאים לאגם. 40 אלף דגימות של תורמים נאספו במהלך המבצע, אך התרומות הכספיות לא הספיקו למימון בדיקתן של כל הדגימות. הדגימות שנאספות ואינן מתאימות לחולה ספציפי, נעשה בהן שימוש עבור חולים אחרים. ב-2017 פתחו המשפחה ו"מאבק לחיים" במבצע גיוס כספים, שיאפשר להשלים את בדיקת הדגימות. ענת באלינט, סרט על מאבקו של אלי אלקובי בלוקמיה בערוץ 2, באתר הארץ, 17 במרץ 2004 מערכת וואלה! NEWS‏, אלי אלקובי נפטר היום, באתר וואלה, 10 בפברואר 2000 קול שישי עם ירון אנוש ברשת ב`. - פורום רדיו, באתר תפוז אנשים מערכת וואלה! NEWS‏, אלי אלקובי ניצח את הסרטן, באתר וואלה, 22 בינואר 2000 טל כרמון, ‏הדגימות מצילות החיים נאספו, אך המימון לבדיקתן אזל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 בפברואר 2017
אדריכלות נאו-ביזנטית

אדריכלות נאו-ביזנטית היא סגנון אדריכלי מקבוצת "סגנונות התחייה" (כמו התחייה הגותית או אדריכלות נאו-קלאסית) שעיקרה בנייה של מבני ציבור, ובפרט מוסדות דת, בסגנון המחקה אדריכלות ביזנטית, אך בחומרים ובשיטות בניה של המאה ה-19. הסגנון התקיים מן העשורים הראשונים של המאה ה-19 עד למהפכת אוקטובר (1917), קודם במערב אירופה ולאחר מכן הגיע לשיאו בתחומי האימפריה הרוסית, בבולגריה וביוגוסלביה. כבר ב-1826 הוקמה כנסיית הזיכרון לאלכסנדר נבסקי בעיר פוטסדאם שבגרמניה עבור מאמיני הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. מלכי בוואריה לודוויג הראשון ולודוויג השני שילבו אלמנטים מן האדריכלות בת המאה השישית של רוונה (כגון פסיפסים ושימוש בציפויי זהב) במספר מבנים מרכזיים, בהם טירת נוישוונשטיין. האדריכל הדני תאופיל הנסן, שהיה מורה לאדריכלות ולאמנות של האימפריה הביזנטית באוניברסיטת וינה בשנות ה-50 של המאה ה-19, העמיד דורות של תלמידים שהתמחו בתחום ובנו בסגנון ביזנטי באוסטרו-הונגריה וסרביה בעיקר כנסיות אורתודוקסיות ובתי כנסת (בהם לודוויג פרסטר). הצאר ניקולאי הראשון ביקש לגבש אדריכלות רוסית שתסמל את מבני הכנסייה הפרבוסלאבית. סגנון זה עוצב בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי האדריכל הראשי של המשטר, קונסטנטין טון (אנ'). השפעתו העיקרית הייתה החלפת הכיפה הביזנטית המעוגלת בכיפה דמוית בצל, המהווה מאז סמל בולט לאדריכלות רוסית נאו-ביזנטית. יורשו, אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, נטה יותר לתחייה אמיתית של אמנות ביזנטית מקורית (שהדגם שלה היה כנסיית איה סופיה) והסתייע באדריכלים שביקשו לשחזר את האמנות הביזנטית כגון דוד גרים (אנ') שבנה רבות בארמניה ובגאורגיה (בין היתר מתכננה של קתדרלת אלכסנדר נבסקי בטביליסי). מבנים בסגנון זה, ששידרו רוח רוסית מובהקת, הוקמו באזורי השליטה הרוסית החדשים כגון פולין הקונגרסאית, קרים והקווקז. אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, שעלה לשלטון ב-1855 הפסיק מגמה זו בערים המרכזיות של רוסיה ונטה לבנייה בסגנון הרוסי הצבעוני, המבקש לחקות את כנסיית וסילי הקדוש בכיכר האדומה במוסקבה, אולם בפולין ובמדינות הבלטיות המשיכו להבנות כנסיות פרבוסלביות בסגנון הנאו-ביזנטי (כגון, למשל, כנסיית גברתנו, אם האלוהים בווילנה וקתדרלת הים בקרונשטאדט). השימוש בבטון מזוין הקל מאוד את הבנייה ואיפשר התמודדות טובה עם אתגרי הבנייה, אף אם התוצאה הסופית נראתה "עתיקה". מבנים בסגנון נאו-ביזנטי הוקמו ברחבי העולם משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד סוף המאה, בשל אופנתיות הסגנון והייצוגיות של להקמת מבני דת מרשימים. כך הוקמו בסגנון זה מספר כנסיות בצפון אמריקה ובבריטניה הגדולה ואף בית הכנסת החורבה בירושלים. קתדרלת אלכסנדר נבסקי בטביליסי קתדרלת הים בקרונשטאדט בית הכנסת החורבה בירושלים מדיה וקבצים בנושא אדריכלות נאו-ביזנטית בוויקישיתוף אדריכלות רוסית נאו-ביזנטית אדריכלות התחייה הביזנטית, הוויקיפדיה האורתודוקסית
גראז' רוק

גראז' רוק (Garage Rock) הוא סוגת רוק שהתפתח בארצות הברית בשנות ה-60. הסגנון אופיין בצליל רוק אנד רול פשוט וגולמי, והושפע מלהקות הפלישה הבריטית כמו הביטלס, הרולינג סטונז והקינקס. מרבית הלהקות הדגישו את החובבניות וחוסר המקצועיות שלהן על ידי כך שניגנו את אותם 3 אקורדים בסיסיים, הלמו בגיטרות שלהם ונהמו וצרחו את מילות השירים. בשיאו של הסגנון, היו אלפי להקות גראג' בארצות הברית וחלק מהן (כמו ה-Seeds וה-Standells) הוציאו שירים שהפכו ללהיטים, אבל רוב הלהקות נשארו בגדר האלמוניות. הז'אנר נעלם כמעט סופית כאשר הפסיכדליה נכנסה לתמונה בין השנים 1967–1968. בשנים אלה כבר כמעט ולא היו קיימות להקות גראז' והיו שהכריזו על מותו של הז'אנר. יש המגדירים את הז'אנר כ"סבו" של הפאנק, וזאת מפני שהפאנק הפך לאידיולוגיה את פעילות להקות הגראז' כגון נגינת מוזיקה טובה מבלי להבין במוזיקה. הגראז' היה האקט האחרון של הרוקנרול הפרימאלי בשנות השישים. מכאן ועד הולדת הפאנק הרוקנרול כמעט ולא היה קיים במרחב המוזיקלי של אותן שנים (1967–1976). הגראז' הוא דוגמה למה שנעשה ברוק בתדירות משתנה כבר עשרות שנים, ובעצם מהווה את הנחת היסוד החשובה ביותר לגבי מוזיקה לפיה אין משמעות לרמת הטכניקה של המבצע, ולא לשום ייפוי אסתטי חיצוני (הפקה, נגנים מקצועיים, יחסי ציבור וכיוצא בזה). בתחילת שנות ה-80 נוצרה סוגה מוזיקלית שכונתה תחיית הגראז' רוק (אנ'), הנפוצה גם כיום. להקות רבות בסוגה זו ניסו לחקות את הצליל, המראה והגישה של הגראז' רוק המקורי. מדיה וקבצים בנושא גראז' רוק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתדרלת ולדימיר הקדוש

קתדרלת ולדימיר הקדוש (באוקראינית: Собор святого Володимира) היא קתדרלה במרכז קייב, בירת אוקראינה. בשנים 1992–2018 הייתה זו הקתדרלה הראשית של "הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית - פטריארכיית קייב", מאז איחוד הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית ב-2018, היא אחד משתי הקתדרלות הראשיות. ב-1852 החליט פטריארך מוסקבה ורוס כולה להקים קתדרלה מרכזית בקייב לציון 900 שנה להתנצרות רוס של קייב על ידי ולדימיר הראשון, נסיך קייב, הוא ולדימיר הקדוש. עד 1859 גויס מן הציבור סך של 100,000 רובל שאיפשרו את הקמת המבנה, לצד תרומה של מיליון לבנים מאת לאוורת קייב-פצ'רסק. הקתדרלה נחנכה בשנת 1882, אך עבודות הפנים לא הסתיימו עד 1896. סגנון הבנייה הוא נאו-ביזנטי. הקתדרלה כוללת שש ספינות ושלושה אפסיסים ומכוסה בשבע כיפות. גובה הצלב המוצב על הכיפה המרכזית הוא 49 מטרים מעל פני האדמה. פנים הקתדרלה מכוסה בפסיפסים מרהיבים בשלל צבעים, שנעשו על ידי אמנים מוונציה וציורי פרסקו שנעשו על ידי אמנים כמיכאיל נצרוב (אנ'), מיקולה פימוננקו, ויקטור וסנצוב, מיכאיל ורובל ואחרים. דלתות הכניסה מעוטרות בעיטורי ברונזה ובהם תמונות מחיי אולגה הקדושה. האיקונוסטאזיס עשוי שיש לבן מקרארה. הקתדרלה סבלה נזקים ב-1920, בעת המלחמה הפולנית-סובייטית. בעת השלטון הסובייטי שימש המקום כ"מוזיאון לדת ולאתאיזם". הכנסייה שבה לתפקד כמבנה דת לאחר מלחמת העולם השנייה והייתה למרכז הדתי של קייב ואוקראינה כולה ואחת הכנסיות האורתודוקסיות הפעילות היחידות בברית המועצות שהיו פתוחות ללא הגבלה לציבור. ב-1988 נחגגו בה חגיגות האלף להתנצרות רוס של קייב. עם התפרקות ברית המועצות ב-1991 ניטש מאבק על השליטה בכנסייה בין פלג הכנסייה האוקראינית שביקש להישאר כפוף לפטריארך מוסקבה ורוס כולה לבין הפלג הלאומני שביקש להשתחרר ולהפוך לכנסייה אוטוקפלית (בלתי-תלויה). פלג זה, "הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית - פטריארכיית קייב" ניצח בהתמודדות והפך את הכנסייה לקתדרלה הראשית שלו ומקום מושבו של פטריארך אוקראינה האוטוקפלי. בשנת 2018 התאחדו הפלגים העצמאיים של הכנסייה האוקראינית והכריזו על הקמת הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית, ועל הקתדרלה כמקום מושבו של הפטריארך, לצד קתדרלת סופיה הקדושה. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת ולדימיר הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת ולדימיר הקדוש היסטוריה של קתדרלת ולדימיר הקדוש ערך על הקתדרלה, (Encyclopedia of Ukraine, vol. 4 (1993
פארק באטרסי

פארק באטרסי (באנגלית: Battersea Park) הוא פארק ציבורי באזור באטרסי בלונדון, המצוי בגדה הדרומית של נהר תמזה, למול צ'לסי. הפארק מצוי באזור ביצות שיובשו במהלך המאה ה-19. בטרם הוקם הפארק נקרא האזור "שדות באטרסי" (באנגלית: Battersea fields ) והיה אתר פופולרי לקיום דו-קרב. התוכניות להקמת הפארק הוכנו על ידי סר ג'יימס פנת'ורן בשנת 1846 אולם הפארק שהוקם בשנת 1858 נבנה באופן שונה במעט מהתוכניות. בפארק נערך משחק הכדורגל הראשון בהתאם לכללים של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-9 בינואר 1864. בשנת 1951 נערך בפארק פסטיבל בריטניה ונבנו לצורך זה מזרקות חדשות וסדרת "בתים" בצמרות העצים המחוברים ביניהם בגשרים תלויים. כמו כן נבנו בפארק רכבות הרים, קרוסלות ומתקני משחקים לילדים. מתקנים אלה הונצחו בשירה של פטולה קלארק "פגוש אותי בבאטרסי פארק" (ושיר זה הוא שמו של אלבום האוסף שלה משנת 2001). מתקן השעשועים המרכזי בפארק - "העגלה הגדולה" (The Big Dipper) נסגר בשנת 1972 לאחר מותם של חמישה ילדים בתאונה. בעקבות סגירת מתקן זה פחתה הפופולריות של הפארק ומספר המבקרים בו פחת. יריד השעשועים נסגר לבסוף בשנת 1974 וכיום השטח משמש לתערוכות וירידים נודדים. בין השנים 2002 - 2004 נערך בפארק שיפוץ בעלות של 11 מיליון לירות שטרלינג במימון קרן הלוטו לשימור. הפארק נפתח ב-4 ביוני 2004 בנוכחות הנסיך פיליפ. בפארק מצוי גן חיות קטן, מגרשי טניס, מסלול ריצה ומגרשי כדורגל. כמו כן מצוי בפארק אגם קטן המשמש לשייט סירות. בפארק נמצאת פגודת השלום. סככת התזמורת בפארק עטיפת התקליט של פטולה קלארק משנת 2001: "פגוש אותי בפארק באטרסי" פגודת השלום מדיה וקבצים בנושא פארק באטרסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק באטרסי
הסנדלר היהודי, קובנו

"הסנדלר היהודי, ביאליסטוק" הוא הדפס מאת האמן הרמן שטרוק. "הסנדלר היהודי, ביאליסטוק" מתאר דמות של סנדלר יהודי מקובנה. הוא הודפס בטכניקה של הדפס אבן, כנראה בכמה מהדורות. בין היתר הופיע ההדפס בשנת 1919 בספר "סקיצות מרוסיה. יהודי המזרח" (Skizzen aus Russland. Ostjuden), שיצא בהוצאת Druckerei des Oberbefehlshabers Ost, ובספר "פני יהדות מזרח אירופה" (Das ostjüdische Antliz), שיצא בשנת 1920 בהוצאת Welt-Verlag בברלין. העבודה היא חלק מסדרה דולה של עבודות בהן תיאר שטרוק דמויות מן העולם היהודי בפולין והאימפריה הרוסית בתקופת מלחמת העולם הראשונה. באותה עת נמנה שטרוק עם חברי "ועדת הסיוע היהודית לפולין וליטא" ועל "הוועד למען יהודי המזרח בפולין" ושימש כלוחם בחזית הרוסית של צבא הקיסרות הגרמנית. כך, נחשף שטרוק לעולם ה"יהדות המזרח". מאוחר יותר, בין השנים 1918-1917, שירת שטרוק בתפקיד הממונה על המחלקה לעניינים יהודיים במטה הפיקוד העליון "אובר אוסט". שטרוק מתאר את הדמות כשהיא עסוקה בעבודתה. הוא יושב על כסאו, תופש ביד אחת נעל, הנתונה בין רגליו, ובידו השנייה הוא אוחז בפטיש. גופו מוצב בחצי פרופיל כלפי הצופה. שטרוק מצייר את הדמות בקו חופשי, השומר על תווי הפנים של הסנדלר. עם זאת הוא בוחר להאריך את ראש הפטיש, באופן המעצים את עבודתו של הסנדלר.
ג'יימס אייברי

ג'יימס אייברי (באנגלית: James Avery; ‏27 בנובמבר 1945 - 31 בדצמבר 2013) היה שחקן, מדבב ותסריטאי אמריקאי. ידוע בשל תפקידו כפיליפ בנקס, דודו חם המזג של ויל בקומדיית מצבים האמריקאית "הנסיך המדליק מבל אייר". ג'יימס אייברי נולד בפיוסוויל (אנ') בווירג'יניה, כעת ספוק (וירג'יניה) (אנ'), וגדל באטלנטיק סיטי ניו ג'רזי. בשנים 1968 עד 1969 שירת במלחמת וייטנאם כחלק מהצי האמריקאי. בהמשך החל לכתוב תסריטים לטלוויזיה. בשנת 1980 החל אייברי את קריירת המשחק שלו כאשר הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בשנת 1990 החל לשחק את דמותו של פיליפ בנקס, הדוד פיל, בסדרה הנסיך המדליק מבל אייר. אייברי התפרסם בעקבות כך, והדמות דורגה במקום ה-34 על ידי המגזין האמריקאי TV Guide במצעד האבות הטלוויזיוניים הגדולים ביותר. תפקידים מוכרים נוספים ששיחק היו ד"ר קריפן בסדרה המפענחת; צ'ארלס הייסברט הסדרה The Division (אנ'); ומפקד באקדמיה לשוטרים בסדרה מופע שנות ה-70; CSI ו"האנטומיה של גריי". אייברי דובב דמויות רבות והעיקריות הן שרדר (צבי הנינג'ה) בסדרה צבי נינג'ה (1987), וור משין בסדרה איירון מן (אנ'), ואת הדמות הארוד עזיבין בסדרת הטלוויזיה אלאדין. בנוסף הנחה אייברי תוכנית טיולים. בשנת 1998 אייברי התחתן, לא נולדו לו ילדים, אך היה אב חורג לבן של אשתו. בשנת 2013 מת אייברי בגיל 68 בבית חולים בלוס אנג'לס כתוצאה מסיבוך בניתוח לב פתוח שעבר במקום. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס אייברי בוויקישיתוף ג'יימס אייברי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס אייברי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימס אייברי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יימס אייברי, באתר Metacritic (באנגלית) ג'יימס אייברי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יימס אייברי, הדוד פיל מ"הנסיך המדליק מבל אייר", הלך לעולמו, ynet, ‏1 בינואר 2014 ביי דוד פיל: השחקן ג'יימס אייברי הלך לעולמו, mako, ‏1 בינואר 2014 ג'יימס אייברי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) https://www.behindthevoiceactors.com/James-Avery/
לינדזי אנדרסון

לינדזי גורדון אנדרסון (באנגלית: Lindsay Gordon Anderson;‏ 17 באפריל 1923 – 30 באוגוסט 1994) היה במאי קולנוע, במאי תיאטרון, שחקן, ומבקר קולנוע בריטי, ודמות מפתח בתנועת הגל החדש הבריטי. הוא התפרסם בעיקר בשל סרטו משנת 1968 והיה אם..., שבו שיתף פעולה לראשונה עם השחקן מלקולם מקדואל, ובעבור הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן. אנדרסון גם שיחק בתפקיד קטן בסרט זוכה פרס האוסקר מרכבות האש. מקדואל הפיק סרט תיעודי משנת 2007 על חוויותיו עם אנדרסון, לעולם אל תתנצל. מחירו של גבר (1963, במאי) האוטובוס הלבן (1967, במאי) Mučedníci lásky (1967) - בעצמו והיה אם... (1968, במאי) עדויות בלתי קבילות (1968) - שיחק בתפקיד עורך הדין הו בן מזל! (1973) - במאי קולנוע (ללא אישור) בשנת חגיגה (1975, במאי) הבט אחורה בזעם (1980, במאי) מרכבות האש (1981, שחקן, ראש קולג' גונוויל וקאיוס באוניברסיטת קיימברידג') בית החולים הבריטי (1982, במאי) לווייתני אוגוסט (1987, במאי) תהילה! תהילה! (1989, במאי) להאשים את זה על Bellboy (1992) - מר מרשל (קול) זה כל מה שיש? (1993) - בעצמו פגוש את החלוצים (1948) מטפחים שעובדים (1949) שלוש התקנות (1951) וייקפילד אקספרס (1952) ילדי יום חמישי (1953) O Dreamland (1953) טרונק מסוע (1954) רגל ופה (1955) אלף ילדים (1955) הילדים למעלה (1955) אדמה ירוקה ונעימה (1955) הנרי (1955) £ 20 לטון (1955) אנרגיה ראשון (1955) כל יום מלבד חג המולד (1957) מרץ אלדרמסטון (1959) שיעור השירה (1967) דף הבית (1971) The Old Crowd, תסריט מאת אלן בנט ( LWT, 1979) שמים זרים: וואם! בסין (הידוע גם בשם "אם היית שם") (1985) תהילה! תהילה! (1989) זה כל מה שיש? (סרט אוטוביוגרפי ל- BBC, 1993) מדיה וקבצים בנושא לינדזי אנדרסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לינדזי אנדרסון לינדזי אנדרסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לינדזי אנדרסון, באתר AllMovie (באנגלית) לינדזי אנדרסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לינדזי אנדרסון, באתר Metacritic (באנגלית) לינדזי אנדרסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לינדזי אנדרסון, באתר Discogs (באנגלית) צפה O Dreamland על פורדוקס "Screenonline של BFI" על קולנוע חינם BFI של "screenonline" עבור לינדזי אנדרסון לינדזי אנדרסון ארכיון באוניברסיטת סטירלינג, סקוטלנד לינדזי אנדרסון ביבליוגרפיה (דרך ברקלי) לינדזי אנדרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לינדזי אנדרסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Cannes Film Festival archives". 1969. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Catsoulis, Jeannette (14 באוגוסט 2008). "An Actor's Playful Tribute to a Dissident Director". The New York Times. {{cite web}}: (עזרה)
אליסה ברטולי

אליסה ברטולי (באיטלקית: Elisa Bartoli; נולדה ב-7 במאי 1991) היא כדורגלנית איטלקייה, המשחקת בעמדת המגן ברומא ובנבחרת איטליה. ברטולי שיחקה שלוש עונות בקבוצה מעיר הולדתה, עד שבשנת 2012 הצטרפה למועדון הכדורגל טורס. בשנת 2015 היא חתמה במועדון הכדורגל מוזניקה, ולאחר עונה אחת בלבד בשורותיה חתמה בפיורנטינה. בשנת 2018 היא חתמה במועדון הכדורגל מרומא, אשר הוקם בחודש יולי של אותה השנה, ומיד הפכה לקפטנית הקבוצה. היא זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת כחלק מהסגל האיטלקי ליורו 2013, היא וחברותיה לנבחרת הגיעו עד לרבע הגמר בטורניר. לטורניר היורו של 2017 העפילה ברטולי עם נבחרתה, אך בטורניר עצמו הן כשלו ולא הצליחו לעבור את שלב הבתים. בגביע העולם בכדורגל נשים 2019 לעומת זאת, הגיעה ברטולי עם נבחרתה עד לשלב רבע הגמר בטורניר. טורס אליפות איטליה (2): 2012/13, 2022/23 הסופר קאפ האיטלקי (1): 2013 מדיה וקבצים בנושא אליסה ברטולי בוויקישיתוף אליסה ברטולי, ברשת החברתית אינסטגרם אליסה ברטולי, באתר Soccerdonna (בגרמנית) אליסה ברטולי, באתר Soccerway אליסה ברטולי, באתר WorldFootball.net אליסה ברטולי, באתר FootballDatabase.eu הפרופיל של ברטולי באתר הרשמי של רומא
ערוץ נחל אורן

ערוץ נחל אורן (באנגלית: Pine Creek Gorge) המכונה לפעמים הגרנד קניון של פנסילבניה (באנגלית: Grand Canyon of Pennsylvania), הוא ערוץ חרות בצפון מרכז פנסילבניה שנוצר על ידי מעברו של נחל אורן ביער טיוגה. הקניון מתחיל מדרום לאנסוניה, ליד וולסבורו, לאורך כביש 6 בארצות הברית וממשיך דרומה. הנקודה העמוקה ביותר שלו היא בעומק של 1,450 רגל (440 מ') והוא כולל בתוכו שמורות טבע רבות. מדיה וקבצים בנושא ערוץ נחל אורן בוויקישיתוף travel.usatoday.com USA Today. Gannett. Retrieved June 25, 2011. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ערוץ נחל אורן". ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טומאת עיסוק בחטאות

בהלכות טומאה וטהרה עיסוק בחטאת מסוג חטאת פנימית מטמאה את האדם העוסק בה אף ללא מגע בחטאת, בין בנשיאתו ובין בשרפתו. טומאה זו חלה גם על המתעסק בשעיר המשתלח ובפרה אדומה. וְהַמְשַׁלֵּחַ אֶת הַשָּׂעִיר לַעֲזָאזֵל יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְרָחַץ אֶת בְּשָׂרוֹ בַּמָּיִם וְאַחֲרֵי כֵן יָבוֹא אֶל הַמַּחֲנֶה. וְאֵת פַּר הַחַטָּאת וְאֵת שְׂעִיר הַחַטָּאת אֲשֶׁר הוּבָא אֶת דָּמָם לְכַפֵּר בַּקֹּדֶשׁ יוֹצִיא אֶל מִחוּץ לַמַּחֲנֶה וְשָׂרְפוּ בָאֵשׁ אֶת עֹרֹתָם וְאֶת בְּשָׂרָם וְאֶת פִּרְשָׁם. וְהַשֹּׂרֵף אֹתָם יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְרָחַץ אֶת בְּשָׂרוֹ בַּמָּיִם וְאַחֲרֵי כֵן יָבוֹא אֶל הַמַּחֲנֶה. — ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוקים כ"ו–כ"ח כאשר שאר החטאות הנעשות בפנים שהם לא נעשות ביום כיפור נלמדים בהיקש מהמילים חטאת לפי דעת ר' יהודה, ואילו רבי לומד זאת מבנין אב מהפסוק "אשר הובא את דמם לכפר בקודש" שכל מה שדמו ניתן בתוך ההיכל מטמאה כמו חטאות יום כיפור וְלָקַח הַכֹּהֵן עֵץ אֶרֶז וְאֵזוֹב וּשְׁנִי תוֹלָעַת וְהִשְׁלִיךְ אֶל תּוֹךְ שְׂרֵפַת הַפָּרָה. וְכִבֶּס בְּגָדָיו הַכֹּהֵן וְרָחַץ בְּשָׂרוֹ בַּמַּיִם וְאַחַר יָבוֹא אֶל הַמַּחֲנֶה וְטָמֵא הַכֹּהֵן עַד הָעָרֶב. וְהַשֹּׂרֵף אֹתָהּ יְכַבֵּס בְּגָדָיו בַּמַּיִם וְרָחַץ בְּשָׂרוֹ בַּמָּיִם וְטָמֵא עַד הָעָרֶב. וְאָסַף אִישׁ טָהוֹר אֵת אֵפֶר הַפָּרָה וְהִנִּיחַ מִחוּץ לַמַּחֲנֶה בְּמָקוֹם טָהוֹר וְהָיְתָה לַעֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לְמִשְׁמֶרֶת לְמֵי נִדָּה חַטָּאת הִוא. וְכִבֶּס הָאֹסֵף אֶת אֵפֶר הַפָּרָה אֶת בְּגָדָיו וְטָמֵא עַד הָעָרֶב ... — ספר במדבר, פרק י"ט, פסוקים ו'–י' כל אדם שמתעסק עם החטאות נטמא ונהיה ראשון לטומאה ואף מטמא כלים שהוא נוגע בהם באותו זמן שהוא מתעסק (מטמא בגדים). טומאה זאת נקראת גם טומאה בחיבורים. כאשר טומאה זו מגיעה מ"התעסקות" בלבד ואין משמעות לנגיעה בחטאות עצמן בטומאה זו, כדוגמת אדם שסוחב את הפר נטמא, אך אדם שנגע בפר באותו זמן שלא לצורך הסחיבה אינו נטמא כלל. רק כאשר העיסוק בחטאות נעשה כמו שצריך על פי ההלכה, רק אז הטומאה חלה, אך אם לא התקיים אחד הפרטים המעכבים את המצווה, החטאות אינן מטמאות כלל, לדוגמה, אם הייתה מחשבת פיגול באחד הנשרפים בפנים, או אם הפרה האדומה נשחטה שלא על ידי כהן. כאשר ההתעסקות בכל אחד מהם והזמן משתנה בין חטאת לחטאת: הפרים הנשרפים שהם: פר ושעיר של יום הכיפורים, פר חטאת הבא על כל המצוות שמביא כהן גדול, פר העלם דבר שמביא הציבור, ושעיר שמביא ציבור על עבודה זרה. העיסוק הוא: נשיאה, או עיסוק בהבערת האש אחרי שנדלקה עד שיהפך הכל לאפר. שעיר לעזאזל כל זמן שהוא מתעסק בלשלח אותו לעזאזל, כאשר הטומאה חלה משעה שיוצא מחומת ירושלים ועד שמשליך אותו מהצוק. בשריפת הפרה האדומה כל אדם שעוסק בתהליך בשחיטתה, בהזאת הדם (לכיון ההיכל), בהשלכת הארז האיזוב ושני התולעת לאש בזמן שרפת הפרה, ובאיסוף האפר ועד שגומרים לאסוף את כל האפר, ואף מי ששומר בשעת העשייה ולא עושה כלום נטמא. תורת כהנים ויקרא פרשה ה פסוק כו אות ד וספר טהרה, הלכות פרה אדומה, פרק ה', הלכה ד' ספר טהרה, הלכות פרה אדומה, פרק ה' כאשר בתוך העזרה הפרים והשעירים אינם מטמאים אלא רק מחוצה להספר טהרה, הלכות פרה אדומה, פרק ה', הלכה ה' טומאה זו היא רק מדרבנן כיוון שחוששים שעלול להתעסק בה (ספר טהרה, הלכות פרה אדומה, פרק ה', הלכה א')
מרקורי

האם התכוונתם ל... כוכב חמה – מרקורי בלעז מרקורי (חברה) – חברת תוכנה ישראלית שבשנת 2006 נמכרה לחברת היולט פקארד תמורת 4.5 מיליארד דולר מרקורי (מגזין) – מגזין למדע בדיוני מרקורי (רכב) – מותג מכוניות המיוצרות על ידי חברת פורד פרדי מרקיורי – זמר רוק בריטי פרס מרקיורי – פרס מוזיקה חד שנתי שניתן לאלבום הטוב ביותר בבריטניה או אירלנד. שמו הלועזי של היסוד הכימי כספית תוכנית מרקורי – תוכנית חלל של נאס"א מרקורי (קומיקס) – דמות בדיונית ביקום האקס-מן של חברת מארוול קומיקס מקס מרקורי – דמות בדיונית בחוברות פלאש של חברת DC קומיקס מרקורי רקורדס - חברת הקלטות מרקוריוס (פירושונים)
אמנות התחריט

"אמנות התחריט" (בגרמנית: Die Kunst des Radierens) הוא ספר מאת האמן הרמן שטרוק. החל מראשית המאה ה-20 החל הרמן שטרוק להתפרסם כאמן תחריט בגרמניה. הוא הציג דרך קבע ב"זֵצֵסְיוֹן הברלינאי" בברלין ועבודותיו נרכשות ל"מוזיאון הברלינאי לתחריטי נחושת" (1901). בנוסף, הוא הופך לחבר ב-"חברה המלכותית של אמני התחריט וההדפס בלונדון" (1902) ופרסם שני קובצי הדפסים (1901, 1904). במקביל הוא החל להורות הדפס לאמנים שונים בסטודיו שלו. על תלמידיו בתקופה זו נמנו יעקב שטיינהרדט ולודוויג מיידנר. באותה עת גם אמנים רבים נעזרו בידיעותיו של שטרוק בתחום זה ובהם מקס ליברמן, לסר אורי ואחרים. ספרו של שטרוק "אמנות התחריט" בשנת 1908, שימש לאמנים רבים טקסט לימודי מעשי לטכניקות ההדפס השונות ובהן תחריט, הדפס אבן וחיתוך עץ. בנוסף, שימש הספר כאמצעי חשיפה לאמנות ההדפס, שהפך בתקופה זו למדיום פופולרי. לצד ההסבר הטכני כלל הספר שפע של רפרודוקציות, שהדגימו את שיטות ההדפס השוות. לצד אמנים קאנונים, כאנדראה מנטניה, רמברנדט ופרנסיסקו דה גויה, שולבו בו אמנים מודרניים כאדואר מאנה, ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, יוזף ישראלס, לוביס קורינת ואחרים. בנוסף לרפרודוקציות צורפו למהדורות השונות מספר עותקים של הדפסים, שהודפסו מן הגלופות המקוריות. אלו אפשרו לקורא מגע ישיר עם הדפס ועם מאפייניו. במהדורה הראשונה צורפו הדפסים מאת מקס ליברמן, נוף מאת אדוורד מונק, הדפס מאת אנראה זורן (Zorn) ופאול באום (Paul Baum). במהדורה השלישית (1920) צורפו לספר הדפסי האבן "דיוקן יהודי זקן מיפו" מאת שטרוק והדפס מאת מקס סלבוגות (Max Slevogt). בנוסף, צורפו עותקים של תחריטים מאת פאול באום, האנס מייד (Hans Meid), מקס ליברמן ואדוארד מונק. לעומת זאת, למהדורה של שנת 1923 צירף קסירר ארבעה הדפסים מקוריים ובהם הדפס-אבן של אוסקר קוקושקה, תצריב של מקס ליברמן, דיוקן של מארק שאגאל שיצר שטרוק וחיתוך-עץ מאת ארנסט ברלך. הוצאתו לאור של הספר הייתה חלק מגל של פרסומים בנושא ההדפס האמנותי בגרמניה. לצדו ראו עוד ספרי הדרכה של וולטר זיגלר (Ziegler,‏ 1901), של מארק רוזנברג (Rosenberg, ‏ 1907) ושל פרסיג (Preisseg,‏ 1909). בעקבות הפופולריות של הספר, שנבעה מפנייתו לקהל האמנים ולציבור הרחב גם יחד, הודפס הספר בארבע מהדורות נוספות בין השנים 1912–1923, והוא ביסס את מעמדו של שטרוק כאמן מוביל בתחום ההדפס. פאול קסירר (Paul Cassirer), המוציא לאור של הספר, היה אספן, סוחר אמנות ובעל גלריה, שהיה קשור אל חוגי האמנות האוונגרדית בגרמניה ובוינה. ייתכן כי משום כך הייתה הוצאתו לאור של ספר יקר כל כך להפקה מהלך טבעי בעבורו, בייחוד על רקע העובדה שהיה זה אחד מן הספרים הראשונים שהוציא, לאחר פירוק השותפות עם בן דודו ברונו קסירר בשנה זו. מדיה וקבצים בנושא אמנות התחריט בוויקישיתוף אמנות התחריט (1920) באתר "The Internet Archive" (בגרמנית)
קבבצ'ה

קבבצ'ה (או קבפצ'ה; בבולגרית: кебапче (יחיד), кебапчета (קבבצ'טה, רבים)) היא מנה המשתייכת למטבח הבולגרי, מנת קבב מתובלת. הקבב במנה ארוך יותר ממנות קבב אחרות, לרוב אורכו כשל נקניק ממוצע. המנה מכילה בתוכה תערובת של בשר בקר ובשר חזיר, אם כי במתכונים מסוימים נעשה שימוש רק בחזיר. התיבול הנפוץ למנה הוא פלפל שחור, כמון ומלח. הקבבצ'ה היא מנה שנצלת באש, לעולם אין מטגנים או אופים את קציצת הקבב. לצד המנה נהוג להגיש תפוחי אדמה מטוגנים (צ'יפס) עליהם מפזרים גבינה בולגרית. כן נהוג להגיש את המנה לצד לוטיניצה בתור מטבל (רוטב בולגרי חריף העשוי מגזרים, עגבניות ושום). בבולגריה נפוץ ביטוי הקשור למנה, тройка кебапчета с гарнитура, בתעתיק: "טרויקה קבבצ'טה סי גרניטורה", כלומר שלושה קבבים ורוטב. עם המאכל שותים לפי המסורת בירה ולא משקה ממותק או מים. מנה דומה לקבבצ'ה קיימת במטבח הבוסני, הקרואטי והסרבי - קוופצ'יצ'י, אך גודל הקבב קטן משמעותית מן מנת הקבב הבולגרית. מדיה וקבצים בנושא קבבצ'ה בוויקישיתוף