laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר קיטאיגורודסקי

אלכסנדר קיטאיגורודסקי (ברוסית: Александр Исаакович Китайгородский‏; 16 בפברואר 1914 - 16 ביוני 1985) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בקריסטלוגרפיה. אלכסנדר קיטאיגורודסקי נולד בשנת 1914 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה איסאק קיטאיגורודסקי, מומחה לטכנולוגיית זכוכית. קיטאיגורודסקי סיים לימודי בית ספר בגיל 16 והחל לעבוד במפעל בהרי אורל. בשנת 1935 קיטאיגורודסקי סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. הוא החל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה במוסקבה. במקביל הוא עבד במעבדה של מכון לחקר רפואה. בשנת 1939 הוא סיים לימודי תואר שלישי. בתקופת מלחמת העולם השנייה קיטאיגורודסקי פונה לחלקים הפנימיים של ברית המועצות. הוא עבר לאופה בה היה מלמד באוניברסיטה ונתן ייעוץ למפעל ביטחוני. בשנת 1944 קיטאיגורודסקי חזר למוסקבה והחל לעבוד במכון לכימיה אורגנית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1946 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. בשנת 1954 הוא מונה למנהל מעבדה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1985. במקביל הוא היה פרופסור וראש קתדרה של מכון למורים בקולומנה. קיטאיגורודסקי היה מומחה בקריסטלוגרפיה. בתחום זה הוא כתב מספר ספרים ופיתח שיטות מחקר חדשות. על פעילותו הוענקו לו מספר פרסים. קיטאיגורודסקי הדריך 40 עבודות תואר שלישי ו-10 עבודות פוסט-דוקטורט. קיאיגורודסקי נתן הרצעות בתחום מדע פופולרי וכתב מספר ספרים בנושא שזכו להצלחה. כמו כן הוא פעל בתחום פסבדו מדע ופרסם מספר מחקרים בנושא. הוא טען שכותבי ספרי מדע בדיוני מפתחים בציבור אמונה באפשרויות שונות הקשורות לפסבדו מדע. קיטאיגורודסקי נפטר בשנת 1985 בקולומנה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה לצד אביו וקרובי משפחה אחרים. ביוגרפיה (ברוסית) תיאור חייו ופעילותו
לאוניד ביברמן

לאוניד (לאון) ביברמן (ברוסית: Леонид (Леон) Михайлович Биберман‏; 7 באפריל 1915 - 23 בספטמבר 1998) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בחישובים של מעבר חום וחקר פלזמה. לאוניד ביברמן נולד בשנת 1915 בפותי (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בגאורגיה) למשפחה יהודית. ביברמן סיים לימודי בית ספר ובשנת 1935 והחל לימודים במכון להנדסת אנרגיה במוסקבה. בשנת 1940 הוא סיים לימודי הנדסה והחל לימודי תואר שלישי. בשנת 1941 ביברמן התגייס לשורות הצבא האדום, סיים קורס קצינים ושירת ביחידת קשר. הוא שוחרר בשנת 1945. בשנת 1945 ביברמן חזר למוסקבה וחידש לימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1946. בשנת 1959 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ביברמן שפיתח שיטות לחישוב חימום מעטפת חיצונית של חלליות בזמן כניסה לאטמוספירה. פיתוח זה היה חשוב לבניית חלליות בעלות יחידת נחיתה וחלליות מאוישות. בשנת 1966 ביברמן החל לעבוד במכון לחקר טמפרטורות גבוהות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. הוא ביצע מספר מחקרים בתחום חקר פלזמה. במקביל ביברמן המשיך ללמד במכון להנדסת אנרגיה בו כיהן בדרגת פרופסור. בשנת 1979 ביברמן נבחר לחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1998 ביברמן נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין וגנקובסקויה. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגפריה (באנגלית) לאוניד ביברמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
זרוע רובוטית אירופאית

זרוע רובוטית אירופאית (ברוסית:Европейский манипулятор ERA) היא זרוע שנבנתה על ידי סוכנות החלל האירופית לצורכי המקטע הרוסי של תחנת החלל הבין-לאומית. הזרוע שוגרה לתחנת החלל בשנת 2021. המפרט והחוזה לבניית הזרוע הועברו מרוסקוסמוס לסוכנות החלל האירופית. הזרוע פותחה על בהזמנת סוכנות החלל האירופית על ידי מספר חברות אירופאיות כאשר סניף Airbus Defence and Space בהולנד היה הקבלן הראשי. המתקן פותח בשנת 2004. בעקבות שינויים במתכונת המקטע הרוסי של תחנת החלל מיקום הזרוע ומועד שיגורה נדחו. בסופו של דבר הוחלט להתקין אותה על מודול "נאוקה" ששוגר לחלל בשנת 2021. במהלך שנת 2022 לשילוב של הזרוע במערכות תחנת החלל בוצעו מספר פעילות חוץ רכביות. הפעילות הראשונה בוצע על ידי חברי משלחת מס' 67 לתחנת החלל הבין-לאומית ב-18 באפריל 2022. בסך הכול בוצעו 3 פעילויות חוץ-רכביות שהסתיימו בהצלחה. המטלה הראשונה של הזרוע הייתה העברת רכיב ממודל "ראסווט" למודול "נאקוה". הפעולה בוצע באפריל 2023. הזרוע מהווה מכשיר מתקדם באורך של כ-11 מ'. הזרוע מיועדת להעברת מטענים שונים בחלק החיצוני של תחנת החלל ולעזרה לחברי הצוות בפעילויות מחוץ לתחנת החלל. הזרוע שוקלת 630 ק"ג ויכולה להעביר ציוד במשקל עד 8,000 ק"ג. התנוע מתבצעת במהירות של 0.1 מ' לשנייה ודיוק הצבה הוא כ-5 מ"מ. בזמן פעילות היא דורשת כ-475 ו"ט עד 800 ו"ט בזמן שיא. בקרת פעילות מבוצעת ממחשב מרכזי של המערכת. במקטע אמריקאי של תחנת החלל פועלת זרוע רובוטית קנדארם2. היא לא יכולה לפעול במקטע הרוסי ולכן היה צורך בזרוע נוספת. אתר האינטרנט הרשמי של זרוע רובוטית אירופאית (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא זרוע רובוטית אירופאית בוויקישיתוף דף נתונים חוברת מפורטת
דיוויזיית המילואים ה-46 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית המילואים ה-46 (בגרמנית: 46. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה באוגוסט 1918. הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 והתארגנה במהלך החודשיים הבאים. היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה במקור חלק מקורפוס המילואים ה-23. רגימנט המילואים ה-213 הוקם במחוז הפרוסי שלזוויג-הולשטיין. רגימנט המילואים ה-214 גויס בדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, אך כלל כמה חיילים מליבק ושלזוויג-הולשטיין. רגימנט המילואים ה-215 גויס במחוז הפרוסי הנובר. רגימנט המילואים ה-216 גויס בעיקר בהמבורג. גדוד היגר מילואים ה-18 גויס בשלזוויג-הולשטיין וכלל סטודנטים רבים מקיל. דיוויזיית המילואים ה-46 לחמה בחזית המערבית, נכנסה לקו באוקטובר לאורך האיזר ונשארה שם עד אפריל 1915, אז יצאה לקרב איפר השני. הדיוויזיה נשארה באזור איזר עד ספטמבר 1916. בספטמבר, הדיוויזיה לחמה בקרב על הסום. לאחר מכן, היא נשארה בתעלות בשמפאן עד סוף דצמבר 1916, אז נשלחה ללורן. באפריל ומאי 1917, היא נלחמה בקרב השני על האן, הידוע גם כקרב שמפאן השלישי (ולפי הגרמנים כקרב הכפול על האן ובשמפאן). הדיוויזיה לחמה באזור לורן והווז' מדצמבר 1917 עד אפריל 1918. לאחר מכן היא נלחמה באזור מונטדידייה-נויון כולל מתקפת מונטדידייה-נויון הגרמנית ביוני. מאוחר יותר היא נלחמה בקרב השני על המארן. הדיוויזיה פורקה באוגוסט 1918. ב-1917 דירג המודיעין של בעלות הברית את הדיוויזיה כדיוויזיה טובה וב-1918 היא דורגה בדרגה שנייה, אך צוין שכוחה צומצם ללא תגבורות, מה שהוביל לפירוקה. גנרל-לויטננט ברונו האן (25 באוגוסט 1914 – 9 במאי 1915) גנרל-לויטננט הוגו פון וסילבסקי (10 במאי 1915 – 18 ביוני 1918) גנרל-מיור זיגפריד פון הלד (19 ביוני 1918 – 31 ביולי 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. 46. Reserve-Division (Chronik 1914-1918) Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 469-472.
אישטוואן באשטי

אישטוואן באשטי (בהונגרית: Básti István;‏ שלגוטריאן, 19 בספטמבר 1944) כדורגלן הונגרי, אלוף אולימפי. באשטי נולד במשפחה ענייה. אמו הייתה תופרת ואביו עבד במפעל פלדה שנעצר בגין המרדה. הצעיר המוכשר הוחתם ב-1958 על ידי הקבוצה המקומית, ה-Salgótarjáni Bányász. הוא היה חבר בקבוצה הבוגרת משנת 1963 וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ההונגרית ב-1964, שם שיחק ב-310 משחקים עד 1977 וכבש 52 שערים. הוא היה חבר בנבחרת האולימפית של הונגריה, האלופה האולימפית ב-1968, הוא שיחק במשחק אחד, נגד נבחרת גאנה. הוא היה חבר גם בנבחרת האולימפית של 1972, אך לא שיחק. הוא היה חלק מקבוצת SBTC שזכתה במדליית הארד בעונת 1971–1972. בהמשך, לא ניתנה לו ההזדמנות להוכיח את עצמו בנבחרת הונגריה. לאחר קריירת הכדורגל שלו, עבד כטכנאי שיניים. צלב הקצין של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2020) משחקים אולימפיים מדליית זהב: 1968, מקסיקו סיטי אליפות הונגריה מקום שלישי : 1971–1972 גביע הרפובליקה העממית ההונגרית (MNK) משחק הגמר: 1967 אדה פוש: אלים למחצה. הוצאת ארנה, 1990 "אישטוואן באשטי" (באנגלית). worldfootball.net. אישטוואן באשטי, באתר Transfermarkt אישטוואן באשטי, באתר FootballDatabase.eu אישטוואן באשטי, באתר olympedia.org "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2020-12-03. נבדק ב-2020-12-07. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אישטוואן באשטי".
זמור

האם התכוונתם ל... אריק זמור – סופר, מסאי, ועיתונאי מדיני יהודי צרפתי אליה זמור – אתלט הרים ישראלי אוליביה זמור – פעילה חברתית צרפתייה סמור זמורה
דיוויזיית המילואים ה-30 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-30 (בגרמנית: 30. Kgl. Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919. הדיוויזיה הייתה בתחילה העתודה הראשית של מבצר שטרסבורג (Hauptreserve/Festung Straßburg) והוגדרה כדיוויזיית המילואים ה-30 מהגיוס באוגוסט 1914. היא הורכבה כמעט כולה מיחידות בוואריות ולכן, ב-26 בדצמבר 1916, שונה שמה לדיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-30. היא בילתה את המלחמה בלוחמת חפירות בהרי הווז' בצרפת ובאזור אלזס-לורן. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-לויטננט קרל אלברט פון קנוצר (2 באוגוסט 1914 – 9 בספטמבר 1915) גנרל-מיור רוברט קראוזה (10 בספטמבר 1915 – 17 בינואר 1917) גנרל-לויטננט הרמן ביג (18 בינואר 1917 – 5 ביולי 1918) גנרל-מיור וילהלם פון רייצנשטיין (6 ביולי 1918 – ינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
תקן ביקורת 911

תקן ביקורת 911 – ביקורת של רכיבי בקרה פנימית על דיווח כספי הוא תקן ביקורת שפורסם על ידי לשכת רואי החשבון בישראל. תקן ביקורת זה קובע כללים ומספק הנחיות בנוגע לביקורת הפנימית של הגוף המבוקר. ישנם גופים וחברות המחויבים במערך של ביקורת פנימית, ורואה החשבון המבקר של הדוחות הכספיים צריך לבחון את טיב הבקרה הפנימית הנ"ל ולחוות עליה את דעתו בדו"ח המבקר שמצורף לדוחות הכספיים המבוקרים של הגוף. ככח שישנה בעיה בבקרה הפנימית של הגוף המבוקר שהרואה החשבון המבקר מזהה- עליו לפעול לפי התקן, ולשנות את חוות דעתו בהתאם. תקן זה, תקן ביקורת 910 (וקודמיהם) באו על רקע חוק סרבנס-אוקסלי שחוקק בארצות הברית. חוק זה בא בעקבות פרשת קריסת חברת אנרון ובמהלכה הייתה ביקורת רבה על הבקרה ועל הדיווח לדוחות הכספיים של החברה שהתבררו ככוזבים. התקן פורסם בשנת 2018 כחלק מתהליך הקודיפיקציה שלשכת רואי החשבון ביצעה בתקני הביקורת ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020, כאשר הוא חל על ביקורות של דוחות כספיים לתקופות המסתיימות ביום 31 בדצמבר 2019 או לאחר מכן. התקן מבוסס בעיקר על תקן ביקורת 104 (שפורסם בשנת 2011) שעסק באותו נושא ועל עוד מספר תקנים אחרים. תקן ביקורת 911 באתר לשכת רואי חשבון תקן ביקורת 104 באתר לשכת רואי החשבון ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שריף ניג'ם

שריף ניג'ם (בערבית: شريف نجم; נולד ב-28 במרץ 1975) הוא ראש המועצה המקומית ג'ש (גוש חלב). נולד וגדל בכפר גוש חלב (כפר ג'ש) שבגליל. השני מבין שלושה אחים. אביו ג'ריס עבד כקבלן בנייה. למד בבית ספר יסודי גוש חלב ובתיכון "פה הזהב" בגוש חלב. לאחר התיכון למד הנדסה ובניין באוניברסיטת בן-גוריון. והוא בעל תואר מהנדס. לאחר מכן הקים את חברת הבנייה ניג'ם ג'ריס בע"מ על שם אביו. בתחילה התמחה כקבלן מקוואות ולאחר מכן כקבלן בנייה רוויה. ב-1998 רץ ברשימת "אלאופק" ונבחר למועצת גוש חלב עד לשנת 2003. בשנים 2018–2024 שימש כחבר מועצת גוש חלב והיה חבר בוועדות השונות במועצה. בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול גאנם חליחל, ויסאם דיב ועלם עלם וניצח עם 41.7% מהקולות. רשימתו של ניג'ם, "חרקה", קיבלה 2 מנדטים בבחירות אלו. הוא נשוי לקרסטין עבוד ניג'ם רואת חשבון במקצועה ואב לשלושה. מתגורר בגוש חלב. מדיה וקבצים בנושא שריף ניג'ם בוויקישיתוף שריף ניג'ם, ברשת החברתית פייסבוק שריף ניג'ם, ברשת החברתית אינסטגרם שריף ניג'ם, ביישום טיקטוק הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12164, התשפ"ד, 7 במרץ 2024, עמ' 4476 לילה של מהפכים בגליל העליון ובגולן, באתר גליל עולה, ‏28 בפברואר 2024
טמאש מנדלני

טמאש מנדלני (בהונגרית: Mendelényi Tamás;‏ בודפשט, 2 במאי 1936 – וארגסטש, 6 בספטמבר 1999) היה אלוף אולימפי הונגרי סייף (חרב), מאמן. כמו כן דוקטור לרפואה (MD). אשתו הייתה יודית אגושטון סייפת (רומח) אלופה האולימפית. משנת 1950 מנדלני היה סייף של הגנץ ואשאש, מ-1954 של ואשאש בודפשט (הו'), מ-1956 של הונווד בודפשט, ומ-1957 של הבודפשט VSC. ב-1956 הפך לאלוף העולם לנוער, ומאז והלאה היה חלק מנבחרת הונגריה הבוגרת. הוא היה אלוף עולם פעמיים ופעם היה חבר בנבחרת הונגריה האלופה בחרב באולימפיאדת רומא (1960). התוצאה האישית הטובה ביותר שלו הייתה ב-1959. מקום שני באליפות העולם בפריז. הוא פרש מספורט פעיל ב-1964 לפני אולימפיאדת טוקיו (1964). אלוף אולימפי: אולימפיאדת רומא (1960) : קבוצתי ( גאבור דלנקי, אלדר גרביץ', זולטאן הורבאט, רודולף קרפאטי, פאל קובאץ' ) אלוף עולם פעמיים: 1957, פריז : קבוצתי 1958, פילדלפיה : קבוצתי אליפות עולם מקום שני שלוש פעמים: 1959, בודפשט : יחיד קבוצתי 1962, בואנוס איירס : קבוצתי ב-1968 הוא הפך למאמן במכון לאימון וניהול ספורט (SEKI), וב-1973 קיבל תעודה כמאמן סייף מקצועי במכללה לחינוך גופני. היה לו גם תואר בכירורגיה. לאחר פרישתו הפך למאמן בודפשט ואשאש. בהנהגתו זכתה נבחרת החרב של ואשאש שלוש פעמים בגביע אירופה לקבוצות אלופות. בין תלמידיו היו, פרנץ המנג ואטילה קובאץ' שהיו אלופי עולם פעמיים, תמאס קובאץ' ופטר מארוט שהיו אלופי עולם, ופרנץ המנג היה מדליסט ארד אולימפי, מ-1979 עבד באנגליה כמאמן נבחרת החרב וכקפטן הנבחרת. הוא התגרש קודם לכן מאשתו. מאחר שלא חזר לביתו לאחר השהות המורשית, הוא הוכרז כמהגר לא חוקי, נידון להחרמת רכושו, וכל הפרסים והעיטורים שלו הקודמים בוטלו. בשנת 1993, הוא חזר ל-Várgestes, הונגריה. לאחר מותו, בשנת 2009, הוא עבר זיכוי מלא. מאמן מומחה (1975) ציון זהב של מדליית הזיכרון לספורט הונגרי (2009) לאסלו הוואש: ספר הזהב של הספורט ההונגרי - בודפשט, 1982 - מסת"ב 9632535723 Révai új lexikona XIV. (הלקסיקון החדש של רוואי). מיקלוש בוצ'אק: איך חיים האלופים האולימפיים שלנו (166 ברחבי העולם) - St. plusz kft., 1998 - (ללא מספר ISBN) לאסלו לוקאץ' – ג'רג' ספשי: 112. ההיסטוריה של מדליות הזהב האולימפיות של הונגריה – בודפשט, 1980 – מסת"ב 9632535537 מדיה וקבצים בנושא טמאש מנדלני בוויקישיתוף טמאש מנדלני, באתר olympedia.org טמאש מנדלני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Mendelényi Tamás olimpiai bajnok megkésett rehabilitációja". mob.hu. 2009-08-20. אורכב מ-המקור ב-2009-08-27.
דיוויזיית המילואים ה-39 (בוואריה)

דיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-39 (בגרמנית: 39. Kgl. Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919. הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוקטובר 1914, על ידי שינוי שמה של יחידה אד-הוק, "בריגדה פון רקובסקי", ל"דיוויזיית פון רקובסקי". ב-8 בדצמבר 1914 שונה שמה לדיוויזיית המילואים ה-39. מכיוון שהייתה מורכבת במידה רבה מיחידות בוואריות, ב-26 בדצמבר 1916 שונה שמה, הפעם לדיוויזיית המילואים המלכותית הבווארית ה-39. היא בילתה את המלחמה בלוחמת חפירות באזור אלזס-לורן. הדיוויזיה פורקה בינואר 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר שביתת הנשק. גנרל-לויטננט אוטו פדור פון גינץ-רקובסקי (2 באוקטובר 1914 – 2 בנובמבר 1915) גנרל-לויטננט פרידריך גרובר (1 בפברואר 1916 – 21 בדצמבר 1916) גנרל-לויטננט קרל פון רידל (22 בדצמבר 1916 – 29 בספטמבר 1917) גנרל-מיור קרל פון רק (30 בספטמבר 1917 – דצמבר 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
מוזיאון חרבין להיסטוריה ותרבות יהודית

מוזיאון חרבין להיסטוריה ותרבות יהודית (בסינית :哈尔滨犹太历史文化博物馆; בפיניין : Hā'ěrbīn Yóutài Lìshǐ Wénhuà Bówùguǎn) הוא מוזיאון להנצחת קהילת יהודי חרבין שבסין, מתחילת המאה העשרים ועד שנות ה-50 של המאה העשרים. המוזיאון ממוקם באתר בו ישב קודם לכן בית הכנסת החדש של חרבין (哈尔滨犹太新会堂). המוזיאון מציג מסמכים, תצלומים, סרטים ופריטים אישיים המתעדים את חייהם של חלק מיותר מ-20,000 התושבים היהודים בחרבין. בקומה הראשונה של המוזיאון מוצגים תצלומים וציורים של כמה מבנים בחרבין שנבנו על ידי יהודים במחצית הראשונה של המאה ה-20. התערוכות בקומה השנייה והשלישית מציגות את החינוך, התעשייה, האמנות והמוזיקה של יהודי חרבין. בשנת 1918 המתחם נבנה כבית הכנסת החדש של חרבין, והוא היה בית הכנסת היה הגדול מסוגו בסין. בית הכנסת נסגר בשנות ה-50 של המאה ה-20 כאשר יהודים בחרבין עזבו ופנו ליעדים כמו ישראל, ארצות הברית ואוסטרליה. בשנת 2004 ממשלת עיריית חרבין שחזרה את סגנונו האדריכלי המקורי של בית הכנסת והסבה את המבנה לשמש כמוזיאון. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון חרבין להיסטוריה ותרבות יהודית בוויקישיתוף "犹太新会堂". mafengwo.cn. אורכב מ-המקור ב-2 בספטמבר 2022. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה)
הספרייה המלכותית של דנמרק

הספרייה המלכותית (בדנית: Det Kongelige Bibliotek) בקופנהגן היא הספרייה הלאומית של דנמרק והספרייה האקדמית של אוניברסיטת קופנהגן. היא בין הספריות הגדולות בעולם והגדולה במדינות הנורדיות. בשנת 2017 הספרייה התמזגה עם ספריית המדינה האוניברסיטאית באורהוס כדי ליצור ספרייה לאומית מאוחדת. הספרייה מכילה אוצרות היסטוריים רבים, ועותק של כל היצירות שהודפסו בדנמרק מאז המאה ה-17. הודות לתרומות נרחבות בעבר, הספרייה מחזיקה כמעט את כל היצירות המודפסות הדניות הידועות וכולל הספרים הדנים הראשונים שהודפסו ב-1482 על ידי יוהאן סנל. הספרייה המלכותית נוסדה בשנת 1648 על ידי המלך פרדריק השלישי, שתרם אוסף מקיף של יצירות אירופאיות. הספרייה נפתחה לציבור בשנת 1793. ב-1989 הספרייה מוזגה עם ספריית אוניברסיטת קופנהגן היוקרתית (שנוסדה ב-1482). בשנת 2005 הספרייה מוזגה עם הספרייה הלאומית הדנית למדע ולרפואה (כיום ספריית הפקולטה למדעי הטבע והבריאות). השם הרשמי של הארגון נכון ל-1 בינואר 2006 הוא הספרייה המלכותית, הספרייה הלאומית של דנמרק וספריית אוניברסיטת קופנהגן . בשנת 2008, ארכיון הפולקלור הדני מוזג עם הספרייה המלכותית. בשנות ה-70 התרחשה בספרייה גניבת הספרים הגדולה ביותר בהיסטוריה של דנמרק, והמקרה נפתר רק ב-2003. כמעט 3,200 יצירות (רובן עתיקות), נגנבו מהספרייה על ידי עובד. רוב היצירות אותרו מאז, אך כמה מאות יצירות עדיין לא נמצאו. ב-2017 החזיקה הספרייה המלכותית כ-36,975,069 פריטים פיזיים ו-2,438,978 כותרים אלקטרוניים. כיום הספרייה המלכותית ממוקמת בחמישה אתרים פיזיים. התפוצה השנתית היא 11,400,000 הלוואות (10,900,000 מהן הלוואות אלקטרוניות). ישנם כ-32,196 משתמשים פעילים. התקציב השנתי הוא 394 מיליון קרונה דנית (58 מיליון דולר), כולל הוצאות בנייה ותחזוקה. הספרייה פתוחה לכל מי מעל גיל 18 וישנם כללים מיוחדים חלים על שימוש בפריטים נדירים ובעלי ערך. מדיה וקבצים בנושא הספרייה המלכותית של דנמרק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה המלכותית של דנמרק "Det Kongelige Bibliotek". Den Store Danske (בדנית). נבדק ב-2022-03-27. "Det nye nationalbibliotek kommer til at hedde Det Kgl. Bibliotek" (בדנית). נבדק ב-2018-03-03. "Det Kongelige Bibliotek / National Library of Denmark". The Conference of European National Librarians (CENL) (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-03-27. "Johann Snell". Den Store Danske (בדנית). נבדק ב-28 באוגוסט 2017. {{cite encyclopedia}}: (עזרה) "Tidslinie for Det Kgl. Bibliotek". Det Kongelige Bibliotek (בדנית). נבדק ב-2022-03-27. Olsen, Jan (2003-12-11). "Police close to solving library thefts 25 years on". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-2022-03-27. "Det Store Bogtyveri" (בדנית). Det Kongelige Bibliotek. 2006. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Milliontyveri fra Det Kongelige Bibliotek". TV2. 4 באפריל 2008. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}: (עזרה) "Det Kgl. Bibliotek efterlyser stjålne bøger". Jyllands-Posten. 2 בפברואר 2005. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}: (עזרה)
לאסה פרנסיס לורנס אופנהיים

לָאסָה פְרַנְסִיס לוֹרֵנְס אוֹפֶּנְהַיְם (Lassa Francis Lawrence Oppenheim;‏ 30 במרץ 1858 - 7 באוקטובר 1919) היה משפטן גרמני–יהודי, נמנה עם אבות המשפט הבין-לאומי, ובפרט האסכולה הפוזיטיביסטית המשפטית. שני כרכי ספרו – International Law: A Treatise (המשפט הבין-לאומי: חיבור) – נחשבים לאבן יסוד בחקר המשפט הבינלאומי. בהגותו השפיע על יוסף רז ועל פרוספר וייל. אופנהיים נולד בווינדקן, בסמוך לעיר החופשית פרנקפורט, שבקונפדרציה הגרמנית, לאהרן אופנהיים, סוחר סוסים יהודי. הוא למד באוניברסיטאות ברלין, גטינגן והיידלברג. בשנת 1881 השלים את הדוקטורט שלו במשפטים באוניברסיטת גטינגן. שנתיים לאחר מכן הלך לאוניברסיטת לייפציג, שם היה לתלמידו של הפרופסור למשפט פלילי קארל בינדינג. בשנת 1885 סיים את ההביליטציה באוניברסיטת פרייבורג ושם לימד משפט פלילי. בשל יהדותו נמנע ממנו להתקדם בדרגות האקדמיות, ועל כן עבר לאוניברסיטת בזל ב-1892. בבזל המשיך לעסוק אופנהיים במשפט הפלילי. רק לאחר שעבר לממלכה המאוחדת פנה מהמשפט הפלילי למשפט הבין-לאומי. אופנהיים עבר לממלכה המאוחדת ב-1895 והתאזרח בה ב-1900. תחילה הרצה בבית הספר לכלכלה של לונדון, ובשנת 1908 היה לפרופסור למשפט בין-לאומי וראש המחלקה על שם היוול באוניברסיטת קיימברידג'. הוא כתב את הספר International Law: A Treatise (משפט בין-לאומי: חיבור), ספר שנחשב לאבן יסוד בלימוד התחום. המהדורה הראשונה של יצאה לאור ב-1905–1906, ומאז יצאו לאור תשע מהדורות. הכרך הראשון עוסק בעתות שלום, ואילו השני בעתות מלחמה ונייטרליות. במלחמת העולם הראשונה ייעץ לממשלה הבריטית בענייני משפט בין-לאומי. תמך ברעיון הקמת חבר הלאומים. היה חבר בהתאחדות האנגלו-יהודית ונמנה עם קהילת בית הכנסת הליברלי. "אופנהיים, לסה פרנסיס לורנס", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 78), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א. המשפט הבין-לאומי: חיבור, כרך א': שלום, 1905, באתר גאליקה המשפט הבין-לאומי: חיבור: כרך ב': מלחמה ונייטרליות, 1906, באתר גאליקה כתבי לאסה פרנסיס לורנס אופנהיים בפרויקט גוטנברג (באנגלית)  Janis, Mark W. (1996). Oppenheim, Lassa; Jennings, Robert; Watts, Arthur (eds.). "The New Oppenheim and Its Theory of International Law". Oxford Journal of Legal Studies. 16 (2): 329–336. ISSN 0143-6503. Gregory CN. Professor Oppenheim. American Journal of International Law. 1920;14(1-2):229-232. doi:10.2307/2187848
אושה ואנס

אושה צ'ילוקורי ואנס (באנגלית: Usha Chilukuri Vance;‏ נולדה ב-6 בינואר 1986) היא עורכת דין אמריקאית. רעייתו של הסנאטור מטעם אוהיו ג'יי. די. ואנס, המועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית במערכת הבחירות של 2024. נולדה וגדלה בפרברי סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית, להורים דוברי טלוגו שהיגרו לארצות הברית ממדינת אנדרה פרדש בהודו. שני הוריה, קריש ולקשמי צ'ילוקורי משמשים כפרופסורים. חברי ילדותה תיארו אותה כ"מנהיגה" וכ"תולעת ספרים". היא למדה באוניברסיטת ייל וסיימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בהצטיינות. לאחר מכן למדה באוניברסיטת קיימברידג' וקיבלה תואר שני בהיסטוריה מודרנית מוקדמת ב-2010. בשנת 2013 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל. בעת לימודיה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל פגשה את בעלה לעתיד, ג'יי. די. ואנס, והם החלו במערכת יחסים שנתמכה על ידי הפרופסורית שלהם באוניברסיטה איימי צ'ואה (המוכרת כ״אמא נמרה״). בשנים 2014–2015 שימשה כעוזרת משפטית עבור שופט בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה דאז ברט קוואנו, ובשנים 2017–2018 עבור נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון רוברטס. הייתה חברה במועצת המנהלים של אגודת בוגרי גייטס קיימברידג' (אנ') ושימשה כמזכירת מועצת המנהלים של התזמורת הסימפונית של סינסינטי. אושה גדלה בבית הינדי. היא וג'יי. די. ואנס נישאו נישואים בין-דתיים בקנטקי ב-2014. לזוג שלושה ילדים. אושה ואנס, ברשת החברתית LinkedIn Ivana Saric, Who is Usha Vance, wife of Trump VP pick J.D. Vance, Axios, ‏15 ביולי 2024 Jude Sheerin, Who is Usha Vance, lawyer and wife of Trump's VP pick?, BBC, ‏16 ביולי 2024 Trump VP Mate's wife is Telugu origin Usha Chilukuri, Deccan Chronicle, ‏16 ביולי 2024 Who is Usha Chilukuri Vance? Indian-origin wife of Trump's VP pick JD Vance, Moneycontrol, ‏16 ביולי 2024 Lily Mae Lazarus, The Second Ladies (and Gentleman) of the RNC, The Daily Beast, ‏13 ביולי 2024 JD Vance's Wife and Children Now: Where is Usha Chilukuri Today? Hillbilly Elegy Update, The Cinemaholic, ‏24 בנובמבר 2020 Sumanti Sen, Who is Usha Chilukuri Ohio primary seat winner JD Vance family met wife at Yale law background, Meaww, ‏5 במאי 2022 Shireen Bhatia, Ohio Senator JD Vance reveals Hindu wife's support for his Christian faith, Christian Today, ‏16 ביולי 2024