laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן

פול אנרי בנז'מן באליה ד'אטורנל דה קונסטן, הברון מקונסטן ומרֶבֶּק (בצרפתית: Paul Henri Benjamin Balluet d'Estournelles de Constant;‏ 22 בנובמבר 1852 – 15 במאי 1924) היה דיפלומט ומדינאי צרפתי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1909 במשותף עם אוגוסט ברנארט הבלגי. קונסטן נולד בעיירה לה פלש (La Flèche) שבעמק הלואר למשפחה אריסטוקרטית ידועה; הפילוסוף בנז'מן קונסטן היה אחיו של סבו. קונסטן למד משפטים ושפות זרות בפריז ובשנת 1876 החל בקריירה דיפלומטית. במסגרת תפקידו הוצב קונסטן בין השאר במונטנגרו, באימפריה העות'מאנית, בהולנד ובתוניסיה. ב-1882 חזר לפריז ושירת כעוזר למנהל במשרד החוץ הצרפתי, וב-1890 נשלח ללונדון כ-chargé d'affaires, והיה ממונה על יחסי צרפת עם בריטניה. קונסטן החל לחוש תסכול ממגבלות השירות הדיפלומטי וב-1895 החליט לרוץ בבחירות לפרלמנט, שם כיהן עד 1905, אז זכה למקום בסנאט. בתור סנטור קונסטן הקדיש את עצמו לענייני חוץ והיה מתנגד נמרץ למדיניות הקולוניאלית של הרפובליקה השלישית. קונסטן דגל בביטול המושבים בפרלמנט שהוקצו לקולוניות, ותמך בדרך פעולה של הקמת מדינות חסות במקום המדיניות הרפובליקנית של התבוללות. הוא במיוחד התנגד לייסוד מושבה צרפתית במדגסקר ולהתערבות המעצמות בענייניה של סין. לאחר מותו של אמיל זולא, קונסטן היה מהתומכים בהעברת שרידיו לפנתאון של פריז והנצחתו כאישיות דגולה על חלקו בפרשת דרייפוס. קונסטן היה פעיל במספר ארגוני שלום בינלאומיים, בהם בית המשפט הקבוע לבוררות בהאג (Cour permanente d'arbitrage), והיה נציג צרפת בשתי ועידות השלום בהאג (1898 ו-1907), שם הציג את חזונו לאירופה מאוחדת. בשנת 1909 זכה קונסטן בפרס נובל לשלום, ביחד עם אוגוסט ברנארט. מדיה וקבצים בנושא פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן בוויקישיתוף פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן, באתר פרס נובל (באנגלית) פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרס נובל, הצבי, 13 בדצמבר 1909 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרוט געשי

חרוט געשי הוא אחד הצורות הגעשיות הפשוטות והנפוצות ביותר והמבנה האופייני במרבית הרי הגעש. החרוט נוצר מהתפרצות געשית הנערמת סביב לוע הר געש בצורת חרוט עם שקע במרכז פסגתו. כל התפרצות גורמת להצטברות חומר נוסף המגביה ומעבה את הסוללה, וכך מתפתח הר געש בצורת חרוט. חרוטים געשיים נבדלים זה מזה בהרכב ובגודל החלקיקים הבונים אותם ובהתאם לאופי וגודל השברים הנפלטים במהלך ההתפרצות. ומהבולטים שבהם הוא חרוט האפר שהוא גם הנפוץ שבהם וגובהו אינו עולה על כמה מאות מטרים. החרוט נוצר מנפילת טפרה – חומר פירוקלסטי המועף מצינור ההזנה לאוויר ושב ונוחת על הקרקע. בהר געש בו הלבה הנשפכת דלה בגזים, בדרך כלל יתקבל חרוט געשי שטוח במיוחד הנקרא חרוט מגן. לחרוטים אלה מדרונות מתונים. חרוטי מגן נפוצים בהוואי ואף בכמה מקומות ברמת הגולן, למשל ברכס דלוה, הנמצא בסמוך לחורבות הכפר דלוה. חרוט אפר הוא הסוג הפשוט והנפוץ ביותר של החרוט הגעשי. הוא בנוי מחלקיקים וגושים של לבה קרושה שנפלטת מסוללה אחת. בדומה לגז טעון, הלבה מתפוצצת בכוח רב באוויר ונשברת לרסיסים קטנים המתגבשים ונופלים בצורת גחלים סביב פתח האוורור ויוצרים חרוט עגול או סגלגל. במרבית החרוטים הגעשיים יש מכתש קעור בפסגתו וגובהו מגיע לכמה מאות מטרים בלבד. חרוט אפר מפורסם הוא פריקוטין שנוצר בשנת 1943 לנגד עיניהם של איכרים מהכפר הסמוך הממוקם במקסיקו. מדיה וקבצים בנושא חרוט געשי בוויקישיתוף סוגים עיקריים של הרי געש, באתר usgs.gov ספי, בן יוסף, מבואות החרמון והגולן : גאולוגיה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
גונאר מירדאל

קרל גונאר מירדאל (בשוודית: Karl Gunnar Myrdal;‏ 6 בדצמבר 1898 - 17 במאי 1987) היה כלכלן, סוציולוג ופוליטיקאי שוודי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1974 ביחד עם פרידריך האייק על עבודתם החלוצית בתחום הכסף והתנודות הכלכליות, ועל האנליזה של הקשר בין כלכלה, חברה וממסד. מירדאל קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סטוקהולם ב-1923 ודוקטורט לכלכלה בשנת 1927. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעת ציפיות על המחירים. לאחר מספר שנים בבריטניה, בגרמניה, בארצות הברית ובשווייץ הוא שב לשוודיה ובשנת 1933 נבחר לפרלמנט השוודי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. במקביל כיהן בשנים 1933–1947 כפרופסור בבית הספר לכלכלה של סטוקהולם. החל משנת 1938 הוא חקר את יחסי הגזעים בארצות הברית ובשנת 1944 הוא פרסם ספר בנושא. ספר זה צוטט על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך. במהלך מלחמת העולם השנייה, נקט מירדאל בעמדה אנטי-נאצית. בשנים 1945–1947 הוא כיהן כשר המסחר של שוודיה. בשנים 1947–1957 הוא כיהן כיושב ראש הוועדה הכלכלית לאירופה של האומות המאוחדות. בשנת 1924 הוא נישא לאלווה מירדאל. מדיה וקבצים בנושא גונאר מירדאל בוויקישיתוף גונאר מירדאל, באתר פרס נובל (באנגלית) גונאר מירדאל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה גונאר מירדאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גונאר מירדאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Economics Prize for Works in Economic Theory and Inter-disciplinary Research, October 9, 1974. ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרעלת ויטמינים

הרעלת ויטמינים היא מצב של עודף ויטמינים בגוף הגורם להופעת סימפטומים של הרעלה. הרעלת ויטמינים נפוצה בעיקר בוויטמינים מסיסי שומן, משום שהגוף מתקשה להיפטר מעודפיהם. בדרך כלל, עודף ויטמינים נובע מצריכת יתר של תוספי תזונה ולא ממקורות תזונתיים. ויטמינים מתחלקים לשתי קבוצות: ויטמינים מסיסי שומן: קבוצה זו כוללת את הוויטמינים ויטמין A, D, E, ו-K. ויטמינים אלו נאגרים בגוף בצורת שומן. משום שהם הידרופוביים, הגוף מתקשה להיפטר מהם דרך הפרשת זעה או שתן, ולפיכך מצב של אגירת יתר נפוץ בעיקר בקבוצה זו. ויטמינים מסיסי מים: קבוצה זו כוללת את הוויטמינים B ו-C ויטמינים אלו מסיסי מים, לפיכך הגוף נפטר מהם בקלות דרך הפרשת זעה ושתן. מצב של אגירת יתר נדיר הרבה יותר בקבוצה זו. הרעלת ויטמינים מתרחשת בדרך כלל עקב נטילת יתר של תוספי מזון, ולא מתזונה רגילה. לעיתים תתרחש הרעלת ויטמינים עקב צריכת יתר של מוצרים בעלי תוספים מלאכותיים של ויטמינים. כאמור, הגוף מתקשה להיפטר מוויטמינים מסיסי שומן עקב היותם הידרופוביים, דבר המונע ממנו להפרישם דרך השתן או הזיעה. לפיכך, הרעלה זו היא הנפוצה ביותר. הרעלה זו נדירה ביותר. משום היותם מסיסי מים, הגוף נפטר בקלות מוויטמינים מסיסי מים דרך השתן והזיעה. Elango G., Venkataraman D. D., Sankabattula Venkata Rao, Ravi Kiran V. S., Hypervitaminosis, International Journal Of Biomedical Research, 2015, עמ' 151-154 doi: 0.7439/ijbr.v6i3.1735 ד"ר איתי גל, מחקר ענק: עודף ויטמינים גורם לסרטן ומחלות לב, באתר ynet, 21 באפריל 2015 הרעלת ויטמינים באתר Patient (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ

לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ (בצרפתית: Bureau international de la paix) היא ארגון בין-לאומי שבסיסו בעיר ז'נבה בשווייץ. הארגון נוסד בברן ב-1891 וזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1910. מטרות הלשכה הן לתאם בין פעילויות של ארגוני שלום שונים, ולקדם את התפיסה של פתרון סכסוכים בין-לאומיים בדרכי שלום. בשנות פעילותה הראשונות הייתה הלשכה מזוהה עם התנועה הפציפיסטית שפעילותה גברה באותן שנים באירופה. חברי הלשכה פעלו כדי לייסד בית משפט בין-לאומי לבוררות וקראו לשיתוף פעולה והידברות בין מדינות. ביחד עם ארגונים דומים שקמו באותה תקופה, ניסתה הלשכה להשפיע על מדינאים, כמו גם על אזרחים, לשאוף לשלום ולקדם רעיונות שהובילו להקמת חבר הלאומים. בשלהי המאה ה-20 איבדה הלשכה מכוחה, ולאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה מחדש בעזרת חקיקה מיוחדת בשווייץ ובסיסה הועבר לז'נבה. כיום הארגון ממשיך לפעול למען מימוש מטרותיו. בשנת 1910 זכתה הלשכה בפרס נובל לשלום כהכרה על פעילותה. בנוסף, מספר חברים בארגון הוכרזו גם הם כחתני הפרס במהלך השנים: 1902: אלי דוקומון, נשיא הלשכה, ושארל אלבר גובאט, מזכיר ולאחר מכן נשיא הלשכה. 1905: ברטה פון זוטנר, נשיאת כבוד. 1908: פרדריק באייר, נשיא כבוד. 1913: אנרי לה פונטן, נשיא הלשכה. מדיה וקבצים בנושא לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר לשכת השלום הבין-לאומית (באנגלית) לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ, באתר פרס נובל (באנגלית)
מלאכה

האם התכוונתם ל... עבודה – פעולה שאדם עושה כדי להתפרנס אומנות – פעולה שנעשית על ידי בעל מקצוע מומחה ל"ט אבות מלאכה – פעולות האסורות בשבת ויום טוב מלאקה (פירושונים) מלאכי
לונר אורביטר

תוכנית לונר אורביטר (באנגלית: Lunar orbiter - מקפת ירחית) הייתה תוכנית של נאס"א לחקר הירח, במסגרתה שוגרו 5 מקפות אל הירח בין 1966 ל־1967. מטרת התוכנית הייתה למפות את פני הירח במטרה למצוא אתרי נחיתה מתאימים למשימות תוכנית אפולו. לוויינים אלו סיפקו את התמונות הראשונות של כדור הארץ מן הירח. כל 5 המשימות הושלמו בהצלחה וכ־99% מהירח מופו ברזולוציה של 60 מטרים או טוב יותר. בשלוש המשימות הראשונות מופו 20 אתרי נחיתה מיועדים לנחיתת אדם שנבחרו על ידי תצפיות מכדור הארץ. משימות אלו טסו בנטיית מסלול נמוכה. שתי המשימות האחרונות שהו במסלול קוטבי ומיפו את שאר הירח. לונר־אורביטר 4 מיפתה את כל הצד הנראה של הירח וכ־9% מהצד הנסתר. לונר־אורביטר 5 סיימה את מיפוי הצד הנסתר וצילמה אף 36 אזורים שנבחרו מראש ברזולוציה בינונית (20 מטרים) וגבוהה (2 מטרים). כל משימות לונר־אורביטר שוגרו על גבי משגר אטלס־אג'ינה D. לונר אורביטר 1 שוגרה ב־10 באוגוסט 1966 צילמה את הירח בין 18–29 באוגוסט 1966 התרסקה על הירח ב־29 באוקטובר 1966 משימת מיפוי עבור תוכנית אפולו לונר אורביטר 2 שוגרה ב־6 בנובמבר 1966 צילמה את הירח בין 18–25 בנובמבר 1966 התרסקה על הירח ב־11 באוקטובר 1967 משימת מיפוי עבור תוכנית אפולו לונר אורביטר 3 שוגרה ב־5 בפברואר 1967 צילמה את הירח בין 15–23 בפברואר 1967 התרסקה על הירח ב־9 באוקטובר 1967 משימת מיפוי עבור תוכנית אפולו לונר אורביטר 4 שוגרה ב־4 במאי 1967 צילמה את הירח בין 11–26 במאי 1967 התרסקה על הירח בסביבות ה־31 באוקטובר 1967 משימת מיפוי ירח לונר אורביטר 5 שוגרה ב־1 באוגוסט 1967 צילמה את הירח בין 6–18 באוגוסט 1967 התרסקה על הירח ב־31 בינואר 1968 משימת מיפוי ירח תוכנית החלל האמריקאית תוכנית סרוויור אטלס-אג'ינה מדיה וקבצים בנושא לונר אורביטר בוויקישיתוף לונר אורביטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברוך אל עליון

"בָּרוּךְ אֵל עֶלְיוֹן" הוא פיוט שנכתב על ידי רבי ברוך בן שמואל ממגנצא והוא מושר בקהילות אשכנז בזמירות השבת בעת הסעודה השנייה. נושא הפיוט הוא אמירת דברי שבח לאל, שנתן מנוחה שלמה, גופנית ונפשית לעמו. הוא מתאר את נועם השבת ואת כבודה שאותה מפארים במאכלים ערבים ומיני מטעמים ולבושים חגיגיים; את השכר העצום שיקבל שומר השבת בגן עדן ובעולם הזה, ואף מרחיב בהשפעה הנפשית של השבת על האדם, ואת הרגשות שאותן היא מעוררת; ואת חשיבות השבת לפני הקדוש ברוך הוא שקראה "חמדת הימים". לפי הפיוט, יום השבת שובר את שגרתם הטבעית של ימי החול ובתוך כך מעלה את האדם היהודי ואת מציאותו לדרגה אחרת. בנוסף לכך מוזכר בשיר כי בזכות יום השבת יגאל האל את עמו: "אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחאי, אלמלי משמרין ישראל שתי שבתות כהלכתן מיד נגאלים". הפיוט ברוך אל עליון, באתר הפיוט והתפילה תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ח, עמוד ב'
טוביאס אסר

טוביאס מיכאל קארל אסר (אשר) (בהולנדית: Tobias Michael Carel Asser;‏ 28 באפריל 1838 – 29 ביולי 1913) היה משפטן ומדינאי הולנדי יהודי-ספרדי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1911, במשותף עם אלפרד הרמן פריד האוסטרי. אסר נולד ב-1838 באמסטרדם למשפחה יהודית אמידה. סבו ואביו עסקו בעריכת דין ודודו היה שר המשפטים של הולנד. אסר רכש את השכלתו באוניברסיטאות בליידן ואמסטרדם, שם גם שימש כפרופסור למשפט בינלאומי פרטי. במקביל ניהל גם קריירה פוליטית שהחלה ב-1875 עם מינויו כיועץ משפטי במשרד החוץ, ובהמשך כחבר המועצה הלאומית ובתפקיד שר בלי תיק בממשלה (1904). אסר השתתף כנציג הולנד בשתי ועידות השלום בהאג (1899 ו-1907). בנוסף, היה פעיל מרכזי בתנועת השלום האירופית ומילא תפקיד חשוב בייסוד המוסד לחוק בינלאומי בבלגיה בשנת 1873. מאוחר יותר עזר להקים את בית המשפט הקבוע לבוררות בהאג (נוסד ב-1899), שהוביל ליצירת האקדמיה למשפט בינלאומי בהאג. בשנת 1911 זכה בפרס נובל לשלום, ביחד עם אלפרד הרמן פריד. מוסד ט.מ.ק. אסר (בהולנדית: T.M.C. Asser Instituut) לחקר המשפט הבינלאומי בהאג (נוסד ב-1965) נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא טוביאס אסר בוויקישיתוף האתר של מוסד ט.מ.ק. אסר (באנגלית) טוביאס אסר, באתר פרס נובל (באנגלית) טוביאס אשר, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. טוביאס אסר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טוביאס אסר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טגו ארגנטינאי

טֵגו ארגנטינאי (שם מדעי: Tupinambis merianae) היא מין זוחל מתת-סדרת הלטאות והגדול שבמיני הלטאות בסוג טגו (Tupinambis). הטֵגו הארגנטינאי חי ביערות טרופיים וסוואנות בדרום אמריקה ובארגנטינה (ומכאן שמו). רמת האינטליגנציה שלו גבוהה מהרגיל, וכנראה שהוא מנסה למשוך את תשומת לבם של בני אדם שאיתם הוא בא בקשר, בדומה לכלב או חתול. הוא ערני מאוד במהלך כל השנה. הוא חיית מחמד טובה, כי יש לו נטייה להיקשר לבעליו ובדרך כלל צייתני כבוגר. גוף הטגו צבוע בקווים חומים וצהובים, וכך גם ברגליו הקדמיות, האחוריות ובזנבו. אורך גופו של הטגו הארגנטינאי יכול להגיע עד ל-1.7 מטר, אולם אורכם בדרך כלל כ-1.5 מטר. הזכר גדול מהנקבה. כמו זוחלים אחרים, בסתיו הוא נכנס לתרדמת ומתעורר עם שכיכת הטמפרטורה. הטגו אוכל כל. הטגו הוא לא לטאה חברתית, אלא נמצא לבד או עם נקבה. הנקבות יכולות להטיל עד 65 ביצים, אשר בוקעות לאחר כ-130 יום. תוחלת חייו בטבע היא בממוצע 15 עד 20 שנה. מדיה וקבצים בנושא טגו ארגנטינאי בוויקישיתוף טגו ארגנטינאי, באתר NCBI (באנגלית) טגו ארגנטינאי, באתר GBIF (באנגלית) מידע על הטגו הארגנטינאי, אתר גן החיות התנ"כי Argentine Tegu (Tupinambis merianae) Care Sheet טגו ארגנטינאי: הלטאה הפולשת זורעת פאניקה בפלורידה, מתוך "הזנב הארוך" 12 אוקטובר 2013 טגו ארגנטינאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלפרד הרמן פריד

אלפרד הרמן פריד (בגרמנית: Alfred Hermann Fried;‏ 11 בנובמבר 1864 – 5 במאי 1921) היה עיתונאי וסופר יהודי-אוסטרי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1911, במשותף עם טוביאס אסר ההולנדי, אף הוא יהודי. פריד נולד בווינה וב-1883 עבר לברלין, שם פתח חנות ספרים. פריד הושפע רבות מהסופרת האוסטרית ברטה פון זוטנר, אשר ספרה Die Waffen nieder!‎ ("הניחו את הנשק!") יצא לאור ב-1889. הוא החל לכתוב, ביחד עם פון זוטנר, בכתב עת באותו השם, ומאוחר יותר ייסד את כתב העת Die Friedenswarte ("ההמתנה לשלום"). בכתביו פרש פריד את השקפת עולמו הפציפיסטית ואת רעיונותיו ליצירת ארגון בינלאומי למען שלום עולמי בדמות חבר הלאומים. בשנת 1892 היה שותף להקמת האגודה הגרמנית לשלום (Deutsche Friedensgesellschaft). בשנת 1911 זכה פריד בפרס נובל לשלום, ביחד עם טוביאס אסר. פריד היה חבר בולט בתנועת האספרנטו העולמית וחיבר מספר ספרים בנושא. מדיה וקבצים בנושא אלפרד הרמן פריד בוויקישיתוף אתר המגזין Die Friedenswarte (בגרמנית) אלפרד הרמן פריד, באתר פרס נובל (באנגלית) אלפרד פריד, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. אלפרד הרמן פריד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלפרד הרמן פריד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלפרד הרמן פריד (1864-1921), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגר

איגר הוא שם משפחה אשכנזי. זו הגרסה היידית ל"אגר", שמה הגרמני של העיר חב בחבל הסודטים בצ'כיה. האם התכוונתם ל... עקיבא איגר (הראשון) – רבה של צילץ ופרשבורג עקיבא איגר – רב וראש ישיבה, מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים (נכדו של הראשון) שלמה איגר – רבן של קאליש ופוזנן (בנו של רבי עקיבא איגר) יהודה לייב איגר – מייסד חסידות לובלין (בנו של רבי שלמה איגר) פרץ זאבל איגר – רב ופוסק גרמני בנימין וולף איגר – רב וראש ישיבה, דודו של הרב עקיבא איגר בוב איגר – איש עסקים יהודי אמריקאי אייגר (פירושונים) אגר (פירושונים) אוגר (פירושונים)
פרטנופה נאפולי

פרטנופה נאפולי (באיטלקית: La Polisportiva Partenope Napoli) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר נאפולי שבדרום איטליה. בעבר השתתפה בליגת העל. הקבוצה נוסדה ב-1957 והחלה לשחק בליגת העל בעונת 1966/67. בעונת 1967/68 זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון בגמר מול אלדורדו בולוניה. ובליגה הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת אורנסודה קאנטו. בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה בהסופרקאפ האיטלקי ובמקום השלישי בסיום העונה. בעונת 1969/70 זכתה הקבוצה בגביע המחזיקות לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת וישי מצרפת. בסוף שנות ה-80 נקלעה הקבוצה לפרשות של מכירת משחקים ובעיות כלכליות ונשרה לליגות הנמוכות. בעונת 1997/98 עוד שיחקה הקבוצה בליגה דואה (הליגה השנייה). כיום משחקת הקבוצה בליגה האזורית באיטליה. הליגה האיטלקית: מקום שני: 1968 הגביע האיטלקי: זכייה (1): 1968 גמר: 1969, 1971 הסופרקאפ האיטלקי: זכייה (1): 1968 גביע המחזיקות: זכייה (1): 1970 בשל הסכמי חסות, התווסף לשמה של הקבוצה שם הספונסר: אינס סוד נאפולי (1967-1968) פידס נאפולי (1968-1971) פאג נאפולי (1973-1976) קוזאטו נאפולי (1976-1977) גיס נאפולי (1977-1978) פסטה ברוניה נאפולי (1997-1998) אתר האינטרנט הרשמי של פרטנופה נאפולי
ג'ולי בואן

ג'ולי בואן לוטקמאייר (באנגלית: Julie Bowen Luetkemeyer; נולדה ב-3 במרץ 1970) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא ידועה בזכות גילום הדמות קארול ווסי בסדרה הדרמה-קומית "אד" ברשת NBC, דניס באוור בסדרת הדרמה המשפטית "בוסטון ליגל" ברשת ABC, ובשל דמותה כקלייר דאנפי בסיטקום "משפחה מודרנית" של ABC; עבור תפקיד זה זכתה בשני פרסי אמי מתוך שש מועמדויות. ג'ולי בואן לוטקמאייר נולדה בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-פרוטסטנטית. כבת האמצעית מבין שלוש בנות לסוזן (לבית פריי) וג'ון אלכסנדר לוטקמאייר ג'וניור, יזם נדל"ן במקצועו. אחותה הגדולה מולי לוטקמאייר היא מעצבת פנים, ואחותה הצעירה אנני לוטקמאייר היא רופאה ומרצה באוניברסיטה המתמחה במחלות מידבקות. בואן קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת בראון שברוד איילנד, עם התמחות בחקירת הרנסאנס האיטלקי. בשנה הראשונה באוניברסיטה, בואן שהתה בפירנצה, איטליה. במהלך לימודיה בקולג', היא הופיעה בהצגה המוזיקלית "ברנשים וחתיכות", ב-"Stage Door" וב-"Lemon Sky". לפני שסיימה לימודיה, היה לה תפקיד בכורה בסרט העצמאי "Five Spot Jewel". לאחר שסיימה לימודיה, לבואן היה תפקידים טלוויזיוניים באופרת הסבון "Loving" ובסדרה "Class of '96". ב-1994 היא כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "עיר הצייד" לצד פול ראד. היא שיחקה את מושא אהבתו של הדמות הראשית בגילומו של אדם סנדלר, בסרט הקומדיה "גילמור המאושר" שעלה לאקרנים ב-1996. הופיעה גם בסרטים "זאב אמריקאי בפריז" ו"בעל משוכפל". היו לה תפקידי אורח בסדרות "שולחן לחמישה" ו-"Strange Luck", ותפקיד חוזר בסדרת הדרמה הרפואית "ER" בתור בת זוגו של ד"ר קרטר. תפקידה הבולט הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "אד" בה שיחקה את המורה לאנגלית קארול ואסי ומושא אהבתו של הדמות הראשית, אד סטיבנס. היה לה תפקיד אורח בסדרת המתח העל-טבעית "אבודים" בתור שרה שפרד. בסתיו 2005 היא הצטרפה לקאסט הסדרה "בוסטון ליגל", בה שיחקה את דניס באוור. היא עזבה את הסדרה ב-2007 וחזרה להופעת אורח ב-2008. באותה שנה, היא החלה להופיע בסדרה הדרמה-הקומית "העשב של השכן" בתור ליסה, מושא אהבתו של סיילאס. בסתיו 2009 החלה לככב בסדרה הקומית של ABC "משפחה מודרנית", בתור קלייר דאנפי. ביולי 2010 היא הייתה מועמדת על תפקידה בסדרה לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה, ובשנים 2011 ו-2012 אף זכתה בפרס. בשנת 2011 שיחקה לצד פולה פטון בסרט הקומדיה "לקפוץ מעל המטאטא". בשנת 2012 כיכבה בסרט המותחן הפוליטי "קרב סכינים". בשנת 2014 דיבבה לאנגלית בסרט ההנפשה האמריקאי "מטוסים 2: לוחמי האש" מבית אולפני דיסניטון. בנוסף למשחק, היא גם ביימה שני פרקים מתוך הסדרה הקומית "משפחה מודרנית". בנובמבר 2021, חברת ההפקות של בואן, Bowen & Sons, נקנתה על ידי חברת ההפקות Universal Television שבבעלות תאגיד התקשורת האמריקאי קומקאסט. ב-9 בספטמבר 2004 נישאה לסוכן הנדל"ן, סקוט פיליפס. ב-10 באפריל 2007 נולד בנם הראשון. ב-8 במאי 2009 נולדו בניה התאומים. בפברואר 2018, היא הגישה מסמך גירושים מפיליפס, והשניים התגרשו סופית ב-13 בספטמבר 2018. היא תמכה בהילרי קלינטון בבחירות בארצות הברית ב-2016, כמועמדת המפלגה הדמוקרטית. מדיה וקבצים בנושא ג'ולי בואן בוויקישיתוף ג'ולי בואן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ולי בואן, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ולי בואן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ולי בואן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ולי בואן, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ולי בואן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ולי בואן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יניר דקל, ג'ולי בואן: "הרווחתי ביושר את משפחה מודרנית", באתר ynet, 9 באפריל 2013
אנרי לה פונטן

אַנרי לה פונטן (בצרפתית: Henri La Fontaine;‏ 22 באפריל 1854 – 14 במאי 1943) היה משפטן ומדינאי בלגי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1913. לה פונטן למד באוניברסיטה החופשית של בריסל ומאוחר יותר כיהן שם כפרופסור למשפטים. הוא צבר מוניטין כסמכות בתחום המשפט הבינלאומי, התמנה בשנת 1893 לפרופסור למשפט בינלאומי באוניברסיטה החדשה בבריסל,וב-1895 נבחר לכהן כחבר בסנאט הבלגי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. הוא שימש כסגן יו"ר הסנאט בשנים 1919-1932. לה פונטן היה פעיל במספר ארגונים בינלאומיים, ביניהם לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ, אשר שימש כנשיאה. בשנת 1913 זכה בפרס נובל לשלום על מאמציו לטיפוח השלום בעולם. לאחר מכן ייצג את בלגיה בוועידת השלום בפריז (1919) ובחבר הלאומים. לה פונטיין היה מחברם של מספר ספרים משפטיים והיסטוריה תיעודית של בוררות בינלאומית. הוא גם היה מייסד כתב העת La Vie Internationale. לה פונטן היה בונה חופשי, ונמנה עם חברי לשכת הבונים החופשיים בבריסל. מדיה וקבצים בנושא אנרי לה פונטן בוויקישיתוף אנרי לה פונטן, באתר פרס נובל (באנגלית) אנרי לה פונטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנרי לה פונטן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, Henri La Fontaine, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכת צפרדע

מַכַּת צפרדע (או צְפַרְדְּעִים) היא המכה השנייה מבין עשר מכות מצרים בסיפור יציאת מצרים, על פי המסופר בספר שמות, במכה זאת, התמלאה כל ארץ מצרים בצפרדעים. לאחר שמכת דם לא שכנעה את פרעה לשלוח את עם ישראל, המשיך משה למכת צפרדע: וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל אַהֲרֹן נְטֵה אֶת יָדְךָ בְּמַטֶּךָ עַל הַנְּהָרֹת עַל הַיְאֹרִים וְעַל הָאֲגַמִּים וְהַעַל אֶת הַצְפַרְדְּעִים עַל אֶרֶץ מִצְרָיִם. וַיֵּט אַהֲרֹן אֶת יָדוֹ עַל מֵימֵי מִצְרָיִם וַתַּעַל הַצְּפַרְדֵּעַ וַתְּכַס אֶת אֶרֶץ מִצְרָיִם — ספר שמות, פרק ח', פסוקים א'–ב' הסיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת בתרגום המיוחס ליונתן על פסוק ב' - מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים. בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל. חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות, אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים. לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם. בתלמוד מובא כי כאשר באו בני ישראל לידי ניסיון של מסירות נפש, הם למדו קל וחומר מהצפרדע, שלמרות שלצפרדעים, שעל פי נבואת משה צוו להיכנס למיטות, לתנורים ומקומות נוספים - היו כאלו שנכנסו במסירות נפש דווקא לתנורים למרות המוות הבטוח שנשקף להם. הסבר דומה נמצא בשמות רבה, פרשה י', פסקה ב'. במדרש הובאו מספר טעמים למכה זו: מצרים ציוו את בני ישראל לחפש להם שרצים שיוכלו לשחק בהם (המנהג היה בעבר לשחק בשרצים, ומנהג זה הוזכר בשולחן ערוך על משחק בחגב), ולכן באו שרצים לביתם. היולדות חששו לצעוק מפני פחד עבדי פרעה שציוו להשליך את הילדים ליאור וכך ייסוריהם גדלו, ומסיבה זו באו הצפרדעים לבתי המצריים וקרקרו באוזניהם. המצרים ציוו את בני ישראל לאסוף להם טיט, ולכן קיבלו בתמורה צפרדעים שגדלים וחיים בטיט. מדיה וקבצים בנושא מכת צפרדע בוויקישיתוף מכת צפרדע - ע"פ מדרשי חז"ל, באתר אש התורה הסיפור מסופר בספר שמות, פרק ב', פסוקים א'–י' ספר שמות, פרק ח', פסוקים ד'–י"א רש"י על פסוק ב' וגם שמות רבה, פרשה י', פסקה ד' רש"י על בראשית פרק ל"ב פסוק ו' ראו: אבן עזרא (הארוך), שמות ז, כד. דבריו אלו עומדים בסתירה למדרשי חז"ל במספר מקומות, והם זכו להתייחסות שלילית עוד בתקופת הראשונים, ראו על כך אצל: י"ל קרינסקי, קרני אור על ה"אבן עזרא", בחומש "מחוקקי יהודה". רמב"ם, פירוש המשניות למסכת אבות פרק חמישי, משנה ד. תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ג, עמוד ב' שמות רבה, פרשה י', פסקה ד'
נסים יהודה דנון

הרב נסים יהודה דנון (תרל"ד 1874 - ט"ו בשבט תר"ץ 1930) היה הראשון לציון והחכם באשי האחרון בתקופה העות'מאנית. נולד בירושלים לאסתר ולרב מנחם דנון. התחנך בישיבת "תפארת ירושלים". בן 19 הוסמך להוראה, נסע לפריז ולמד בבית המדרש המרכזי לרבנים. לאחר תקופה הפסיק את לימודיו בשל חוסר יכולת מימון וחזר לירושלים, לאחר שרכש ידיעה מספקת לדבר, לכתוב ולנאום בצרפתית. נישא לזינביל בת יעקב ספורטה. בתמוז תרס"ז (1907) נתמנה לרב ראשי בקהילת ביירות. בתפקיד זו כיהן עד לחודש סיוון ה'תר"ע (1910).. בחורף תר"ע (1910) הוזמן הרב דנון ליישב את הסכסוכים בין הפלגים השונים בצפת. לאחר ביקורו קיימו ראשי היישוב עם נציגי המושבות אספה, בה נכחו 115 בעלי נתינות עותמאנית, וברוב מכריע הוחלט למנות את הרב דנון לחכם באשי גם בצפת. אולם למעשה לא הגיע הרב דאנון לצפת, ולאחר הדחתו ממשרת החכם באשי בבירות הוא התמנה לרב ראשי ברודוס לזמן קצר. בזמן כיבוש האי על ידי צבאות איטליה הוא מילא תפקיד מדיני, אך בשל היותו נתין ממלכת טורקיה, נאלץ לעזוב את משרתו ולשוב לארץ ישראל. בכסלו תרע"א (1910) נבחר מטעם האספה הכללית, ובשמה הטורקי: "מיג'ליש עומומי", לרב ראשי וראב"ד באיזמיר. במשרה זו כיהן עד חודש אלול תרע"ה (1915). בחשון תרע"ז (1916) בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה התמנה הרב דנון לחכם באשי והראשון לציון בירושלים. וישב על כיסא הרבנות בה עד סוף שנת תרע"ח (1918). לאחר כניסת הצבא הבריטי, רבני העיר בחרו בו לרב ראשי והראשון לציון. אז התפטר ממשרתו מרצונו, ולא השתתף בבחירות. נסע לחוץ לארץ בשליחות מוסדות צדקה וחסד וכוללות המערבים בירושלים. נפטר בספאקס שבתוניסיה, ט"ו בשבט תר"ץ (1930). השאיר כתב יד המכיל שו"ת והערות על הרי"ף. עסק בחיבור ספר המפיץ אור על קורותיו במשך זמן שירותו בתור רב וחכם באשי בירושלים וערים אחרות. יעקב נסים דנון אליהו דאנון תומר לוי, The Jews of Modern France, ברקלי 1998, עמ' 96-99 ארכיון החכם באשי, תיקיה: TR/Is-65.