laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וזרשטדיון

וזרשטדיון (בגרמנית: Weserstadion) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר ברמן שבגרמניה, ומשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל ורדר ברמן. האצטדיון ממוקם על חצי אי בגדה הצפונית של נהר וזר, וקרוי על שמו (משמעות השם ורדר בגרמנית של אזור ברמן היא חצי אי). האצטדיון מוקף בפארקים ירוקים רחבים. אצטדיון זה מכיל 42,100 מקומות ישיבה במשחקי הבונדסליגה. הווזרשטדיון הוקם לראשונה בשנת 1909, ועבר מאז מספר שיפוצים. הראשון בשנת 1963, ואחר כך גם בשנת 1989 ובשנת 2002. באצטדיון היה בעבר מסלול ריצה, אך המסלול הוסר כאשר משטח הדשא הונמך בשנת 2002, על מנת לאפשר את הגדלת מספר המושבים בכ-8000. בשנת 2004 נבנו בצמוד לחלק הצפוני של האצטדיון ארבעה מגדלים, בהם ממוקמים המשרדים של ורדר ברמן, וניתן למצוא בהם משרדים של חברות מקומיות ומסעדות. בשנים 2008–2011 עבר האצטדיון שיפוץ כללי שבמסגרתו נבנו מחדש היציעים שמאחורי השער קרוב יותר לכר הדשא, חזית האצטדיון הוחלפה, ועל גג האצטדיון הורכבו מערכות אנרגיה סולארית. האצטדיון היה מועמד לארח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך מועמדותו נפלה לבסוף. נוסף על משחקי הכדורגל, באצטדיון זה הופיעו אמנים גדולים כמו בון ג'ובי, מייקל ג'קסון, דפש מוד, מטאליקה, האבנים המתגלגלות, רובים ושושנים, טינה טרנר, ואן היילן ואחרים. חזית האצטידון לצד נהר הווזר, 2015 חזית האצטדיון, 2007 פנים האצטדיון, 2011 מדיה וקבצים בנושא וזרשטדיון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וזרשטדיון וזרשטדיון באתר הרשמי של ורדר ברמן
חיים יהודה ישראל

הרב חיים יהודה ישראל (תקכ"ח, 1768? – ח' באדר א' תקפ"ט, 11 בפברואר 1829) היה הרב של רודוס. נולד ברודוס בסביבות שנת 1768 למשה ישראל (השני), נצר לשושלת רבנים בהם רבי משה ישראל שהיה אף הוא רבה של רודוס. אביו נפטר בצעירותו, בן 34 שנה וכבר בשנה שלאחר מכן, נשא חיים יהודה הצעיר את אשתו הראשונה. שימש בתור שליח ציבור ורב ברודוס והתמנה לרב הראשי של האי כשהרב אברהם הלוי, קודמו בתפקיד, עלה לארץ בשנת 1815. 5 שנים לאחר מכן, עלה הרב ישראל בעצמו לירושלים כשהוא מותיר על כסאו את בנו, מיכאל יעקב ישראל. אין ידוע מתי נישא לאשתו השנייה, אך זו נפטרה בירושלים, ושם נישא חיים יהודה בשלישית. הרב חיים יהודה ישראל נפטר בירושלים בח' באדר א' תקפ"ט (11 בפברואר 1829) ונקבר בהר הזיתים. הרב ישראל הביא לבית הדפוס את ספריו של אביו: ספר השו"ת "משה ידבר" וספר הדרשות "שארית ישראל". את ספרו שלו עצמו, ספר הדרשות "קול יהודה", הכולל גם שו"ת בענייני אבן העזר, לא זכה להביא לבית הדפוס והוא נדפס בידי בנו, מיכאל יעקב ישראל, בשנת 1832. שמעון מרכוס, תולדות הרבנים למשפחת ישראל מרודוס, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תרצ"ה, עמ' 58–65 (וראו גם בפרקים אודות אביו ובנו).
כריסטופר רייבנסקרופט

כריסטופר רייבנסקרופט (באנגלית: Christopher Ravenscroft; נולד ב-1946) הוא שחקן אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא מפקח בילוש מייק ברדן בסדרת הטלוויזיה "סיפורי המסתורין של רות רנדל" על פי ספרי "המפקח וקספורד" מאת רות רנדל. רייבנסקרופט נולד בפרוור המפסטד של לונדון, וכיכב בכמה מהצגות בית הספר. הוא נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת לונדון. בהיותו באוניברסיטה המשיך לעבוד מעט בתיאטרון, והחליט שהוא מעדיף להיות שחקן מאשר עורך דין. הוא למד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים כשעבד בתיאטרון ליברפול פלייהאוס הכיר את אשתו לעתיד, קרוליין סמית. רייבנסקרופט חי בצ'יזוויק שבמערב לונדון. "חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי", הפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית שצולמה והופצה על גבי DVD ‏(1981–1982). "האשה בשחור", בתיאטרון אפולו בלונדון (2001–2002) שיחק בתפקיד הראשי בדמות ארתור קיפס. "לחנך את ריטה" מאת וילי ראסל, בתפקיד פרנק. תיאטרון דרבי פלייהאוס ותיאטראות אחרים (2003). "הסערה" בתפקיד פרוספרו, בתיאטרון ליברפול פלייהאוס (2005) "Bedroom farce", בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס (2009) "Alison's House", תיאטרון אורנג' טרי (אנ') (2009) "קומדיה של טעויות" התיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק (2010) "The Conspirators" מאת ואצלב האוול בתפקיד דיקל (Dykl) בתיאטרון אורנג' טרי בריצ'מונד (2011) "The Winslow Boy" בתפקיד ארתור וינסלו בתיאטראות שונים. זכה בפרס התיאטרון של מנצ'סטר על תפקיד זה (2012) "Good Grief", שיחק בתפקיד The Suit בתיאטרון המלך באדינבורו ובתיאטראות נוספים (2012) "מחול המוות" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג, שיחק בתפקיד קורט בתיאטרון גייט שבלונדון (2013) "The Notorious Mrs. Ebbsmith" מאת ארתור וינג פינרו (אנ'), שיחק בתפקיד הדוכס מסנט אולפרט, בתיאטרון ג'רמין סטריט בלונדון (2014). כריסטופר רייבנסקרופט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטופר רייבנסקרופט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריסטופר רייבנסקרופט במסד הנתונים IBDB (באנגלית) Christopher Ravenscroft profile on Coronation Street fansite Christopher Ravenscroft interview on his work on the Tempest Review of Educating Rita
גרייהאונד איטלקי

הגרייהאונד האיטלקי (באנגלית: Italian Greyhound) הוא גזע כלב אשר שייך למשפחת הכלביים. בצורתו הננסית התבסס הגזע בתקופת האימפריה הרומית. נשות רומי נהגו להתהדר בכלבי שעשועים מסוגים שונים, בעיקר במזרח, אבל גם בכלבים הננסיים והמהירים שעדינותם הרבה שבתה את לבן. בעבר שימש לצייד ארנבות בצרפת, ובגרמניה היה ידוע גם כסייען לציד בעזרת נשר מאולף. באותה תקופה הגזע היה חזק וגדול יותר מאשר היום. בתקופת הרנסאנס הגזע הפך לפופולרי יותר ויותר עד שבמאה ה-16 זכה הכלב לשמו - גרייהאונד איטלקי. מכאן ואילך יש תיעוד להתפשטותו באירופה. לאנגליה הוא הגיע בתחילת המאה ה-17 ולארצות הברית רק במאה ה-19. צורתו של הגרייהאונד האיטלקי מוארכת, מבנהו מזכיר בצורה מיניאטורית את זה של הגרייהאונד ושל הסלוגי. בארץ הגזע חדש ונדיר יחסית. בשנות ה-80, הגיעו מספר כלבים לארץ מרוסיה, אך הגזע נעלם בהדרגה. בשנים האחרונות נוספו מספר כלבי יבוא והגזע נמצא בעלייה ברישום המלטות וגורים. החוג הישראלי לכלבי רוח-גרייהאונד איטלקי(הקישור אינו פעיל)
פרנץ בועז

פרנץ בועז (גרמנית: Franz Boas;‏ 9 ביולי 1858 – 21 בדצמבר 1942) היה אנתרופולוג אמריקאי ממוצא יהודי-גרמני. בארצות הברית הוא נחשב ל"אבי האנתרופולוגיה", מכיוון שפיתח למעשה את האנתרופולוגיה כשיטה מדעית, בעוד שלפניו מחקרים אנתרופולוגיים היו מבוססים בעיקר על תצפיות לא-מדעיות ואנקדוטות. פרנץ בועז נולד בווסטפאליה שבגרמניה למשפחה יהודית שתמכה ברעיונות ליברליים. ב-1887 הוצעה לו משרת עוזר עורך במגזין "סיינס" בניו יורק. הוא היגר לארצות הברית ובנוסף לעבודה זו הוא גם עבד כמרצה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קלרק. גישתו האנתרופולוגית מזוהה עם הגישה האמריקאית (בניגוד לגישה האירופאית). הוא תרם רבות לשינוי דרך החשיבה האנתרופולוגית. בעבר אנתרופולוגים הסתכלו 'מלמעלה' על חברות כביכול פרימיטיביות תוך כדי שהם רואים בתרבותם, התרבות המערבית, כתרבות הראויה והעילאית ומולה כל שאר התרבויות נתפסו כפרימיטיביות. בועז פסל את הדרך הזאת וקבע כי על האנתרופולוגים לחקור תרבויות דרך הערכים של התרבות הנחקרת עצמה, בלי להשוותם לתרבות כלשהי- 'יחסיות תרבותית'. כלומר לחקור כל תרבות, בכל מקום ובכל זמן. גישה זו נקראת פרטיקולריזם היסטורי. בועז האמין בדטרמינזם תרבותי - כלומר שהגורם המשמעותי ביותר המשפיע על התנהגות האדם הוא התרבות ולא גורמים ביולוגיים או גאוגרפים. כמו אנתרופולוגים מוקדמים אחרים, גם בועז הוכשר בתחומים אחרים, עם תואר ראשון בפיזיקה ודוקטורט בגאוגרפיה. הוא הפך לאנתרופולוג לאחר שערך מחקר בקרב האינואיטים (שבטים החיים באזור הארקטי). במהלך מחקרו שמטרתו המרכזית הייתה גאוגרפית, שם לב בועז שלא ניתן להסביר את התנהגותם של האינואיטים על ידי גורמים גאוגרפים. הוא הגיע למסקנה שהגורם המרכזי המשפיע הוא התרבות. בועז פרסם ספרים ומאמרים רבים שעסקו בעיקר בתרבות ובגזע. בין תלמידיו באוניברסיטת קולומביה היה אדוארד ספיר, שמיזג בין מומחיותו בבלשנות לאנתרופולוגיה, והאנתרופולוגית המפורסמת מרגרט מיד, שפיתחה יחד עם תלמידים אחרים שלו את אסכולת תרבות ואישיות שטענה שכדי להבין את האישיות, יש להבין קודם את התרבות. זוהי גישה שמשלבת בין אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה, והיא הבסיס לתחום שנקרא היום אנתרופולוגיה פסיכולוגית. קרנה של מיד ירדה לאחר שהסתבר שהמפורסם והמשפיע ביותר במחקריה, "התבגרות בסמואה", היה מוּטֶה וקידם מסקנות שגויות בעליל. מדיה וקבצים בנושא פרנץ בועז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרנץ בועז (בגרמנית) פרנץ בועז, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנץ בועז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פרנץ בועז בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פרנץ בועז, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרנץ בואס (1858-1942), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי נגארי

הרב מרדכי נגארי (נולד בי"א בסיוון ה'תשי"ב, 4 ביוני 1952) הוא רבה הספרדי של העיר מעלה אדומים וממלא מקום רבה הספרדי של ביתר עילית. נולד בירושלים לאליהו ושרה נגארי, למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר. לאחר מכן, למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה, לאחר נישואיו למד בכולל 'כרם ביבנה'.. שירת בחיל השריון, ולחם במלחמת יום הכיפורים בשנת 1984 התמנה לרבה של מעלה אדומים ומאז מכהן בתפקיד לצד הרב יהושע כ"ץ, רבה האשכנזי של העיר. בין היתר הם מנהלים ביחד בית דין לממונות בעיר. מכהן גם באופן זמני כרבה הרשמי של העיר ביתר עילית, בשל יציאתו לגמלאות של הרב הספרדי יעקב תופיק אביעזרי. הרב נגארי הוא תלמידו של הרב מרדכי אליהו והיה מתייעץ איתו רבות, ובפרט בענייני הלכה.. היה מקורב גם לרב עובדיה יוסף. חיבר ספר לזכרו '"איש ההליכות ואיש ההלכה – הראשון לציון המקובל האלקי הגאון הרב מרדכי אליהו זצוק"ל", מעלה אדומים, תש"ע. בשנת תשפ"ד הצטרף לארגון "רבני תורת הארץ הטובה" נשוי ליונה ולהם 9 ילדים ומתגורר בעיר מעלה אדומים. בנו, הרב רפאל נגארי, תושב היישוב נריה, שם הוא מלמד בתלמוד תורה. חתנו הוא הרב שי לוי המכהן משנת 2016 בראשות ישיבת "עטרת מרדכי" בצפת. חתן נוסף, הרב אמיר הלוי, הוא מרבני ישיבת היכל אליהו בכוכב יעקב. נכדו, רב"ט נריה אהרון נגארי (בנו של הרב רפאל נגארי מנריה), נפל כלוחם בקרב בבסיס זיקים בשמחת תורה תשפ"ד. שיעוריו באתר ישיבה עוזי ברוך, עשרות רבנים נגד מכירת בתים לערבים, באתר ערוץ 7, 7 בדצמבר 2010 אלי רוטמן, ‏הרב לנתניהו: "היית פטור ממרור, בגלל הרשעים", באתר כיכר השבת, 4 באפריל 2021 הרב שלמה אבינר, ‏מי בעד? מי נגד? רשימת הרבנים האוסרים ומתירים עלייה להר הבית, באתר "סרוגים", 4 בפברואר 2015 כל הכתבות על הרב מרדכי נגארי, באתר ערוץ 7 [1] דביר עמר, רב העיר מעלה אדומים: "בני התקשר: נריה נפל בקרב. מאוד קשה", באתר ערוץ 7, 21 בדצמבר 2023 ארי קלמן, ביתר: בהמלצת רב העיר הפורש מונה רב זמני, באתר כל הזמן, ‏י"ב בתמוז ה'תשע"ו (18 ביולי 2016) [2] דביר עמר, רב העיר מעלה אדומים: "בני התקשר: נריה נפל בקרב. מאוד קשה", באתר ערוץ 7, 21 בדצמבר 2023 בלעדי ל'כיפה': הכירו, ראש הישיבה שיחליף את הרב עזרא שיינברג, באתר כיפה, 21 באוגוסט 2016 דביר עמר, נריה אהרן נגארי מנריה נרצח במתקפת הטרור של חמאס , באתר ערוץ 7, 8 בנובמבר 2023 רב"ט נריה אהרון נגרי ז"ל, באתר צה"ל סמל טוראי נריה אהרון נגארי הי"ד, באתר remember.bio, ‏24 באוקטובר 2023 נריה אהרון נגארי, באתר מועצה אזורית מטה בנימין ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קול וויז'ן

קול וויז'ן בע"מ (מאנגלית: Cool vision) היא חברה פרטית בבעלותו של מולי ליטבק, אשר הוקמה על ידו בשנת 1994. החברה שוכנת בתל אביב ועוסקת בין היתר בפיתוח פלטפורמות וידאו למפגשים וירטואליים על גבי רשת האינטרנט. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. החברה נוסדה בשנת 1994 בשם "נטמץ" ועסקה בתחילתה בהפעלת אתרי היכרויות. בשנת 1999 החברה נכנסה לעסקי הפורנוגרפיה המקוונת. בספטמבר 2002 החברה החלה לפתח מוצרי וידאו צ'ט מבוססי תשלום המוטמעים באתרי פורנו מצלמה. בנובמבר 2002 הוחלף שם החברה לשמה הנוכחי. הפעלת אתרי הפורנוגרפיה נעשית באמצעות החברה הקפריסאית "סובוניטו השקעות". אתרים אלה פועלים על גבי שרתים שנמצאים מחוץ לישראל, והגישה אליהם חסומה לבעלי כתובות IP ישראליות. בשנת 2014 נחשף בתוכנית התחקירים "עובדה" כי החברה עומדת מאחורי הפעלתו של אתר imlive, שמטרתו היא מפגשי סקס וירטואליים ווידאו צ'ט בתשלום בין גולשים למשתתפי האתר. בנוסף, נחשפו השיטות לגיוס משתתפי שיחות הווידאו, וכן תנאי עבודתן והתשלום אשר הגיע להן מהגולשים והמשתתפים באתר. כיום החברה מוחזקת במלואה על ידי מייסדה מולי ליטבק ומעסיקה כ-140 עובדים. אתר האינטרנט הרשמי של קול וויז'ן נועם בר, סקס, מניות ווידאו-צ'ט: אימפריית הפורנו מתל אביב, קולוויז'ן, מחפשת בורסה להנפיק בה, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2009 איתי רום, ‏מולי ליטבק: פטרון של פיסול בזכוכית או איל הון של אתרי סקס?, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2009 תחקיר "מוסף כלכליסט": כך פועלת אימפריית הפורנו של מולי ליטבק, 23.02.12 CoolVision - About Us, www.coolvision.com (ארכיון) אסף גלעד, חשיפה: אימפריית פורנו במגדל המוזיאון, באתר ynet, 12 במרץ 2009 תחקיר "עובדה": הקשר הישראלי של תעשיית הווידאו-צ'טים האירוטיים, ‏2014-01-16
הברות

האם התכוונתם ל... הברה – יחידה פונולוגית, המאגדת הגאים לכדי מילים כתב הברות – סוג של כתב פונטי, שכל אחד מהסימנים בו מייצג הברה הברות (פסל) – סדרת פסלים מופשטים מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי
קורפוס הפאנצר ה-47 (ורמאכט)

קורפוס הפאנצר ה-47 (בגרמנית: XXXXVII. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-47", והועמד תחת פיקודו של יואכים למלזן, וב-25 בנובמבר 1940 הוסב לקורפוס ממונע. במהלך מבצע ברברוסה פיקד למלזן על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה. ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והמשיך להילחם בחזית המזרחית, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ביולי 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והשתתף במתקפה הגרמנית על האגף הצפוני של מבלט קורסק במסגרת קרב קורסק. בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במערכה בשטח אוקראינה. במהלך החודשים הבאים התחלף הפיקוד על הקורפוס בתדירות גבוהה. ב-14 באוקטובר 1943 מונה היינריך אברבאך למפקד הקורפוס, וב-24 בחודש החליף אותו גאורג-וילהלם פוסטל. ב-4 בנובמבר 1943 מונה ארהרד ראוס למפקד הקורפוס. ב-25 בחודש החליף אותו רודולף פון בינאו, וב-31 בדצמבר 1943 מונה ניקולאוס פון פורמן למפקד הקורפוס. בינואר-פברואר 1944 השתתף הקורפוס בניסיונות החילוץ של הכוח הגרמני, שכותר בכיס קורסון, במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי. ב-4 במרץ 1944 מונה הנס פון פונק למפקד הקורפוס, וביולי 1944 הועבר הקורפוס לחזית המערבית תחת פיקוד הארמייה השביעית, ארמיית הפאנצר החמישית והארמייה הראשונה לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות B. ב-4 בספטמבר 1944 מונה היינריך פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה ה-19 במסגרת קבוצת ארמיות G. בדצמבר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה עד לסיום המלחמה. יואכים למלזן (20 ביוני 1940 - 14 באוקטובר 1943) היינריך אברבאך (14 באוקטובר 1943 - 24 באוקטובר 1943) גאורג-וילהלם פוסטל (24 באוקטובר 1943 - 4 בנובמבר 1943) ארהרד ראוס (4 בנובמבר 1943 - 25 בנובמבר 1943) רודולף פון בינאו (25 בנובמבר 1943 - 31 בדצמבר 1943) ניקולאוס פון פורמן (31 בדצמבר 1943 - 4 במרץ 1944) הנס פון פונק (4 במרץ 1944 - 4 בספטמבר 1944) היינריך פון ליטוויץ (4 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945) במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפאנצר ה-17 דיוויזיית הפאנצר ה-18 הדיוויזיה הממונעת ה-29 הדיוויזיה ה-167 בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפאנצר ה-17 דיוויזיית הפאנצר ה-18 הדיוויזיה הממונעת ה-29 בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפאנצר ה-2 דיוויזיית הפאנצר ה-9 דיוויזיית הפאנצר ה-20 הדיוויזיה ה-6 בקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית פאנצר להר דיוויזיית הפאנצר ה-2 דיוויזיית הפאנצר ה-9 דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26 בריגדת "משמר הפיהרר" הקורפוס ה-47 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) קורפוס הפאנצר ה-47 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אינגליש גרדנר

אינגליש גרדנר (באנגלית: English Gardner; נולדה ב-22 באפריל 1992) היא אצנית אמריקאית. פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) בריצת שליחות 4x100 מטר, אלופת ארצות הברית (2013) ופעמיים ברציפות אלופת המכללות (2012 ו-2013) בריצת 100 מטר. שיאה האישי בריצת 100 מטר הוא 10.74 שניות, מה שמדרג אותה במקום השביעי בכל הזמנים ביחד עם מרלין אוטי מג'מייקה. גרדנר נולדה בווראיז טאונשיפ, ניו ג'רזי. היא למדה והתאמנה באוניברסיטת אורגון. בשנת 2011 קבעה גרדנר קבעה בריצת 100 מטר שיא ארצות הברית לנערות (שלא אושר) בתוצאה של 11.03 שניות. באליפות המכללות שנערכה ביוני 2012 זכתה גרדנר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.10 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה ביוני 2013 זכתה גרדר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.85 שניות, לפני אוקטביוס פרימן (10.87 שניות) ואלכסנדריה אנדרסון (10.91 שניות). באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 זכתה גרדנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.75 שניות אחרי ג'מייקה שקבעה שיא אליפות חדש של 41.29 שניות ולפני בריטניה (42.87 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.97 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב המוקדמות היא קבעה את התוצאה המהירה ביותר (10.94 שניות). באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה גרדנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.68 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא אליפות חדש של 41.07 שניות ולפני טרינידד וטובגו (42.03 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 ניצחה גרדנר את ריצת ה-100 מטר בשיא אישי חדש של 10.74 שניות בתוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים ונכללה בנבחרת ארצות הברית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.94 שניות וזכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם טיאנה ברטולטה, אליסון פליקס וטורי בואי בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 41.01 שניות, לפני ג'מייקה (41.36 שניות) ובריטניה (41.77 שניות). ריצת 100 מטר: 10.74 שניות (2016) ריצת 200 מטר: 22.62 שניות (2013) ריצת 60 מטר: 7.12 שניות (2012) מדיה וקבצים בנושא אינגליש גרדנר בוויקישיתוף אינגליש גרדנר, ברשת החברתית פייסבוק אינגליש גרדנר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אינגליש גרדנר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אינגליש גרדנר, באתר olympedia.org אינגליש גרדנר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אינגליש גרדנר, באתר ליגת היהלום אינגליש גרדנר, באתר Track and Field (נשים) אינגליש גרדנר, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
לוס קאבוס

לוס קאבוס (בספרדית: Los Cabos, מילולית: "הכפים") היא אחת מחמש המועצות האזוריות המרכיבות את מדינת באחה קליפורניה הדרומית במקסיקו. המועצה ממוקמת בדרום באחה קליפורניה הדרומית וחצי האי באחה קליפורניה; היא גובלת במועצה האזורית לה פאס בצפון ובצפון-מערב ומוקפת בשאר עבריה על ידי האוקיינוס השקט בדרום ובמערב ועל ידי מפרץ קליפורניה במזרח. לוס קאבוס היא אחד ממוקדי התיירות הפופולריים במקסיקו. מרבית האוכלוסייה מתרכזת בבירת המועצה סן חוסה דל קאבו, בעיר קאבו סן לוקאס ובשורה של יישובים קטנים ואתרי נופש ביניהן. בתחומי המועצה מתגוררים 238,487 תושבים (נכון ל-2010), והיא המועצה השנייה מבחינת גודל אוכלוסייתה בבאחה קליפורניה הדרומית, אחריה לה פאס. ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בסן חוסה דל קאבו, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי קאבו סן לוקאס חוף מדנו בקאבו סן לוקאס המרינה בקאבו סן לוקאס קשת קאבו סן לוקאס הכיכר המרכזית בסן חוסה דל קאבו כנסייה בסן חוסה דל קאבו מדיה וקבצים בנושא לוס קאבוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוס קאבוס המועצה האזורית לוס קאבוס, קטלוג המיקומים, המזכירות לפיתוח חברתי של מקסיקו (בספרדית). קונסוליות ארצות הברית במקסיקו Locations". U.S. Department of State, United States Diplomatic Mission to Italy. Archived from the original on 18 June 2015. Retrieved 20 June 2015. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסנר

מסנר הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו גבאי של כנסייה. האם התכוונתם ל... יובל מסנר – מוזיקאי ישראלי רביעיית מסנר – הרכב מוזיקלי ישראלי שכלל את יובל מסנר, ערן צור ואלונה דניאל, יחד עם רביעיית מיתרים ריינהולד מסנר – אחד ממטפסי ההרים הגדולים בכל הזמנים אסטרואיד מסנר - אסטרואיד מס' 6077 בחגורת האסטרואידים המרכזית
קאראטפה

קאראטפה (בטורקית: Karatepe, שמשמעותו "גבעה שחורה") הוא אתר ארכאולוגי ומצודה חתית. המקום משמש מוזיאון פתוח השוכן בדרום אנטוליה בהרי הטאורוס בנפת אוסמנייה (אנ'). האתר נמצא 23 ק"מ מהעיר קארידי (אנ'), והוא שוכן על גדתו המערבית של נהר ג'ייהאן, בתחום הפארק הלאומי קאראטפה-אסלאנטאש (אנ') שהוכרז ב-1958. באתר שכנה עיר עתיקה בקיליקיה, אשר שלטה על מעבר ההרים מאזור מזרח אנטוליה לכיוון מזרח, למישור צפון סוריה. המצודה הפכה למרכז חשוב בתקופת הממלכות הנאו-חיתיות לאחר קריסת האימפריה החתית בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס. באתר נמצאו שרידים שכללו שני שערים מונומנטליים: שער צפוני ושער דרומי. על גבי השערים נמצאו תבליטים המתארים סצנות ציד וסירה עם משוטים. נמצאו גם פסלים, ספינקסי אריות משני צדי השערים ולוחות היסטוריים. ערך מורחב – כתובת אזתוד באתר נמצאה כתובת הידועה יותר בשם כתובת אזתוד, שהיא כתובת דו-לשונית בפיניקית ולווית של המלך אַזַתִוַדַ (בכתיב מלא: אזתיוודה), שחי במאה ה-8 לפנה"ס. על פי הכתובת, המלך אזתיוודה, שהיה מלך הדננים, בנה במקום עיר שנשאה את שמו ונקראה "אזתודי". מי שהעלה אותו לגדולה היה "אוּרִךְ" מלך הדננים (אדנה). החוקרים זיהו אותו עם Urriku מלך קְוֶה, ממלכה נאו-חתית. אזתודי הייתה כנראה עיר גבול של הממלכה. הכתובת התגלתה בשנת 1946 בשערי העיר, המקום בו הוצבה בעת העתיקה. ביחד עם כתובת זאת, הוצבו כתובות נוספות משני צדי שער העיר. שני נוסחים של הכתובת נמצאו על גבי אורטוסאטים (אבני ריבוד). הגרסה השלישית נכתבה על גבי פסל של אל מזג האוויר שנמצא בשער הדרומי, מצידו הקדמי והאחורי, וכן על גבי שני פסלי שוורים. גילוי הכתובת הדו-לשונית בפיניקית וכתב ההירוגליפי הלווי, אשר אפשרו השוואה בין הכתובות, קידם את הבנת הכתב ההירוגליפי החתי ואת המחקר שלו. האתר התגלה ב-1946 ולאחר הגילוי התקיימו חפירות ארכאולוגיות בין השנים 1946–1952, על ידי משלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת איסטנבול בראשותו של הארכאולוג הגרמני הלמוט תאודור בוסרט והארכאולוגים הטורקים האלט צ'מבל (אנ') ובהדיר אלקים (Bahadır Alkım). בחפירות התגלו שרידי עיר מוקפת חומה שנבנתה על ידי המלך אזתיוודה. באתר התגלו שני שערים מונומנטלים, שער צפוני ושער דרומי, וכתובות רבות - מקום שהיה מקום כינוס ואספה בעת העתיקה. השערים בעיר כללו חדר גדול מרכזי (אטריום), ושני תאי צד. עבודת השימור של האתר ארכה שנים רבות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה חפירה מחודשת באתר בראשותה של הארכאולוגית האלט צ'מבל. החפירה התמקדה במבנה הארמון. השערת החוקרים לגבי תקופת המלוכה של המלך אזתיוודה נעה בין תחילת המאה ה-8 לפנה"ס לתחילת המאה ה-7 לפנה"ס. הממצאים שנמצאו באתר הושארו בו ומוצגים במוזיאון הפתוח. במשלחת המחקר למאדים של הרובר אופורטוניטי, ניתן השם "קאראטפה" לאתר יעד הכניסה למכתש אנדיורנס, שמטרתו הייתה לסרוק את שכבות הסלע של המכתש. מדיה וקבצים בנושא קאראטפה בוויקישיתוף Karatepe באתר Hittite Monuments Azatiwada inscription באתר Jewishchristianlit.com קאראטפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברי ואן ארלה

ברי ואן ארלה (בהולנדית: Hubertus Aegidius Hermanus "Berry" van Aerle; נולד ב-8 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן הימני ובעמדת הקשר האחורי. ואן ארלה שיחק במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, איתה זכה בגמר גביע אירופה לאלופות 1988. שיחק כ-5 שנים בנבחרת הולנד, איתה זכה בטורניר יורו 1988. ואן ארלה נולד בעיר הלמונד שבמחוז צפון בראבנט, בדרומה של הולנד. שיחק במשך 13 שנים (1981–1994) בקבוצת פ.ס.וו איינדהובן בליגת העל ההולנדית, במהלכן זכתה הקבוצה 5 פעמים בתואר האליפות. ואן ארלה שובץ כמגן ימני, אך שימש תקופות ארוכות כקשר אחורי – כיוון שעמדת המגן הימני הייתה מאוישת על ידי השחקן הבלגי הוותיק אריק גרטס. במהלך התקופה הושאל למשך שנה אחת (עונת 1986/1987) למועדון הכדורגל אנטוורפן בבלגיה. ואן ארלה שותף במשך כל 120 הדקות של משחק הגמר בגביע אירופה לאלופות 1988 מול קבוצת בנפיקה ליסבון מפורטוגל. המשחק הסתיים בתוצאה 0:0, ואיינדהובן ניצחה בקרב בעיטות עונשין. ואן ארלה הודה בראיון שנים לאחר מכן כי המשחק לא התעלה לרמה גבוהה, וטען כי אין חשיבות איך מנצחים - העיקר שמנצחים וזוכים בגביע. החל משנת 1992 סבל ואן ארלה מסדרת פציעות, אך המשיך להופיע בצורה סדירה במשחקי הקבוצה עד לסיום עונת 1993/1994. לאחר יותר מ-300 הופעות ו-12 שערים שהבקיע במדי הקבוצה, עבר ואן ארלה לקבוצת הלמונד ספורט שבעיר הולדתו, בה שיחק עונה אחת עד לפרישתו הסופית. הופעתו הראשונה של ואן ארלה במדי הנבחרת הלאומית של הולנד הייתה ב-14 באוקטובר 1987. הוא שימש כשחקן בהרכב הפותח בכל משחקי הנבחרת בטורניר אליפות אירופה בכדורגל בשנת 1988 במערב גרמניה, בו זכתה הולנד בגביע, לאחר ניצחון 2:0 על נבחרת ברית המועצות. בסך הכול, שותף ואן ארלה ב-35 משחקים של הנבחרת במשך 5 שנים (1987–1992), במהלכן השתתף גם במונדיאל 1990 וביורו 1992. לאחר הפרישה ממשחק פעיל, חזר ואן ארלה למקצוע בו עסק לפני קריירת הכדורגל, ושימש כדוור בעיר הלדמונד. בשנת 2001 חזר ואן ארלה לעבוד בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, בתפקיד מתאם הפעילות מול האוהדים. בשנת 2008 התמנה בנוסף גם לסקאוט של המועדון. בשנת 2014 הועלה בעיר הולדתו הלדמונד המחזמר "ברי - המחזמר" ("Berry - de Musical"), על אודות חייו של ואן ארלה. פ.ס.וו. איינדהובן גביע אירופה לאלופות: 1987/1988 אליפות הולנד (5): 1985/1986, 1987/1988, 1988/1989, 1990/1991, 1991/1992 הגביע ההולנדי (3): 1987/1988, 1988/1989, 1989/1990 מגן יוהאן קרויף: 1992 נבחרת הולנד אליפות אירופה: 1988 מדיה וקבצים בנושא ברי ואן ארלה בוויקישיתוף ברי ואן ארלה, באתר Transfermarkt ברי ואן ארלה, באתר National Football Teams ברי ואן ארלה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ריאיון עם ברי ואן ארלה לאתר האינטרנט של אופ"א, 4 באפריל 2011 על מינויו של ואן ארלה לסקאוט בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, 6 באפריל 2008 (בהולנדית) פרטים אודות המחזמר על חייו של ואן ארלה (בהולנדית)