חתירה במשחקים האולימפיים

חתירה היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1900). נשים מתחרות בענף מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976). במשחקים האולימפיים הראשונים בהם נערכו תחרויות חתירה, אולימפיאדת פריז (1900), התחרו גברים בלבד, בארבעה סוגי סירות: סירת משוטים ליחיד, זוגות עם הגאי, רביעיות עם הגאי, ושמיניות. בתחרות הרביעיות התגלעה מחלוקת שיפוט בשלב חצי הגמר, ולכן הוחלט לערוך שני מקצי גמר. בשניהם חולקו מדליות. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו חמש תחרויות. רק שתיים מהתחרויות מפריז הושארו: סירת משוטים ליחיד ושמיניות. עליהן נוספו סירת משוטים לזוגות, זוגות ללא הגאי ורביעיות ללא הגאי. רוב המתחרים היו אמריקאים ומקצתם קנדים, ובתחרות השמיניות התחרו רק שתי נבחרות, ממדינות אלו. באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו אותן תחרויות פרט לסירת משוטים זוגית. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) נערך שינוי נוסף בתחרויות. תחרויות סירת משוטים ליחיד ושמיניות נותרו על כנן, ונוספו תחרות רביעיות עם הגאי, בשני דגמי סירות שונים. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הושאר רק דגם רביעיות אחד, המשמש גם כיום, והוחזרו תחרויות סירות משוטים לזוגות וזוגות עם הגאי. באולימפיאדת פריז (1924) עלה מספר התחרויות לשבע, ובמתכונת זו נערכו גם 10 האולימפיאדות הבאות: סירת משוטים ליחיד, סירת משוטים לזוגות, זוגות ללא הגאי, זוגות עם הגאי, רביעיות ללא הגאי ורביעיות עם הגאי. באולימפיאדת מונטריאול (1976) נוספה תחרות שמינית - סירת משוטים לרביעיות. באותם משחקים החלו להתחרות גם נשים, בשש תחרויות: סירות משוטים ליחידות, זוגות ורביעיות, זוגות ללא הגאית, רביעיות עם הגאית ושמיניות. באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוחלפה תחרות הרביעיות עם הגאית בתחרות רביעיות ללא הגאית. החל מאולימפיאדת אטלנטה (1996) בוטלו תחרויות הזוגות והרביעיות עם הגאים ובמקומם נוספו תחרות זוגות בסירות משוטים קלות ותחרות רביעיות בסירה קלה. אצל הנשים בוטלה תחרות הרביעיות ללא הגאית, שנערכה רק פעם אחת, והוחלפה בתחרות לזוגות בסירת משוטים קלה. מאז נערכות תחרויות החתירה במתכונת זו, הכוללת 8 תחרויות לגברים (סירת משוטים ליחידים, זוגות ורביעיות, סירת משוטים קלה לזוגות, זוגות ללא הגאי, רביעיות ללא הגאי, רביעיות ללא הגאי בסירה קלה ושמיניות) ו-6 תחרויות לנשים (סירת משוטים ליחידות, זוגות ורביעיות, סירת משוטים קלה לזוגות, זוגות ללא הגאית ושמיניות). בכל אחת מתחרויות החתירה רשאי להשתתף נציג אחד (יחיד/זוג/רביעייה/שמינייה) מכל מדינה. פורמט התחרויות משתנה בין סוגי הסירות, בהתאם למספר המשתתפים, אבל ככלל הוא מתבסס על עיקרון דומה: שלב מוקדמות, שלב ניחומים שמאפשר הזדמנות נוספת למפסידים בשלב המוקדמות, שלבי רבע גמר וחצי גמר אופציונליים בהתאם למספר המשתתפים, ושלב גמר. בכל מקצה מתחרות שש סירות, למעט שלב המוקדמות שבו ייתכן מספר מתחרים נמוך יותר בכל מקצה. המעבר משלב לשלב הוא בהתאם לדירוג במקצה, ולא על בסיס התוצאה. הראשונים בשלב הגמר זוכים במדליית זהב, השניים במדליית כסף והשלישיים במדליית ארד. בנוסף, נערכים משטי דירוג למקומות 7 ומטה, בקבוצות של שישה. לאורך השנים זכו חותרים מ-43 מדינות במדליות אולימפיות. גרמניה המזרחית השתתפה בסך הכל בחמש אולימפיאדות, בין 1968 ל-1988, אך הדומיננטיות של החותרים המזרח-גרמנים בשנים אלו הייתה כה גבוהה (33 מדליות זהב מתוך 57 אפשריות), עד כי גם כיום, רק באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), האולימפיאדה השביעית לאחר איחוד גרמניה, הצליחה ארצות הברית לעבור אותה ולתפוס את מקומה בראש טבלת המדליות. מבחינה מתמטית, לבריטניה יש סיכוי לעבור אותה באולימפיאדת טוקיו. 22 חותרים זכו לאורך השנים ב-3 מדליות זהב או יותר. מדיה וקבצים בנושא חתירה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חתירה במשחקים האולימפיים