laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הבה נרימה

המונח "חג הניצחון" מפנה לכאן. לערך העוסק בכינוי כללי ליום שבו הושג ניצחון צבאי, ראו יום הניצחון. הָבָה נָרִימָה הוא שמו הנפוץ של שיר לחג החנוכה מאת לוין קיפניס. את השיר כתב קיפניס בשנת תרצ"ו (1936), והוא העניק לו את השם "חג הניצחון". השיר הוא חלק ממחזה לילדים בשם זה. השיר נכתב לצלילי קטע מפורסם מהאורטוריה "יהודה המכבי" (1745) שהלחין גאורג פרידריך הנדל למילים של האנגלי תומאס מורל, בשם "See the conquering hero comes". התרגום הראשון לעברית של קטע זה, מאת אהרן אשמן, נקרא "הנה הוא בא". ב"הבה נרימה" חיבר קיפניס מילים חדשות לשיר זה, שהקשרן, כמו נושא הקטע המקורי מן האורטוריה, הוא המכבים. יש הרואים במילות השיר, שבהן לא מוזכר אלוהים, סימן להכחשת החלק הנסי בסיפורו של חג החנוכה (כבשירי חנוכה פופולריים נוספים כגון "אנו נושאים לפידים" בין השאר). צד נוסף שיש הרואים בשיר זה הוא ההקבלה בין המכבים אז לגבורת ישראל בימי העלייה והחלוצים. לאורך השנים הושר השיר פעמים רבות (בין השאר בוצע השיר על ידי ערן צור, ועל ידי חני נחמיאס ועוזי חיטמן), והוא אחד משירי החנוכה הפופולריים ביותר. במחזמר שמועלה בפרק "דמי החנוכה של פינגי", השורות הראשונות של יהודה המקבי (בגילומו של אריאל זילבר) מושרות לפי המנגינה של "הבה נרימה". "הבה נרימה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "הבה נרימה" והאזנה לו באתר זמרשת שירי חנוכה: בימים ההם בזמן הזה, היסטוריום: רגע היסטורי למורים ותלמידים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית הבה נרימה, באתר שירונט מידע על הבה נרימה בקטלוג הספרייה הלאומית שירה בציבור: הקשר בין יהודה המכבי, יהושע בן נון וחנוכה, גדי רווה לוין קיפניס, "חג הניצחון", טל: ספריה לילדים, תל אביב: ציון, תש"א. מילות השיר "הנה הוא בא" והאזנה לו, באתר זמרשת. Etan Bloom, Arthur Ruppin and the Production of Pre-Israeli Culture, BRILL, 2011, p. 116 נורית כנען-קדר, ארץ חפץ: אומנות ועיצוב במתכת בשני העשורים הראשונים למדינה, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב ויד בן-צבי, ירושלים, תשס"ו / 2006 נורית כנען־קדר, ויקי בן־ציוני, ארץ חפץ: אומנות ועיצוב במתכת בשני העשורים הראשונים למדינה : מאוסף ויקי בן-ציוני, מוזיאון ארץ ישראל, 2006. (בiw) יודעים אתם לכבוד מה?, באתר "תרבות•il"
בודפשט הונבד

מועדון הכדורגל הונבד בודפשט (בהונגרית: Budapest Honvéd FC), או בקיצור הונבד, הוא מועדון כדורגל הונגרי מהעיר בודפשט, המשחק בליגת המשנה ההונגרית. המועדון נקרא בעבר קישפשט הונבד. ליגת העל ההונגרית: 14 1949/1950, 1950/1951, 1952/1953, 1954/1955, 1955/1956, 1979/1980, 1983/1984, 1984/1985, 1985/1986, 1987/1988, 1988/1989, 1990/1991, 1992/1993, 2016/2017 הגביע ההונגרי: 8 1925/1926, 1964/1965, 1984/1985, 1988/1989, 1995/1996, 2006/2007, 2008/2009, 2019/2020 גביע מיטרופה: 1 1959/1960 פרנץ פושקש שנדור קוצ'יש זולטן צ'יבור לאיוש טיכי גיולה גרושיץ' יוז'ף בוז'יק מדיה וקבצים בנושא בודפשט הונבד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בודפשט הונבד בודפשט הונבד, ברשת החברתית פייסבוק בודפשט הונבד, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu הפועל ב"ש מול הונבד בודפשט במוקדמות הצ'מפיונס, באתר ynet, 19 ביוני 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברכת מחיה המתים

ברכת מחיה המתים היא ברכה שתיקנו חז"ל על הרואה את חברו החביב עליו, לאחר שעברו 12 חודשים מהפעם האחרונה שראה אותו. יש לברך ברכה זו בשם ומלכות. מקור ברכה זו היא בתלמוד במסכת ברכות: אמר רבי יהושע בן לוי, כל הרואה את חבירו לאחר שלשים יום מברך שהחיינו, ואם ראהו לאחר שנים עשר חודשים, מברך מחיה המתים — ברכות נח ב וכך פסק בשולחן ערוך (אורח חיים רכה א) שיש לברך ברכה זו. בטעם הברכה יש שכתבו, שכיון שעברו 12 חודשים, הרי עבר עליו ראש השנה, שבה האדם נידון לחיים או למות, וכיון שניצול ממיתה בראש השנה מברך עליו 'מחיה המתים'. טעם נוסף כתבו בראשונים, משום שאמרו בתלמוד שלאחר 12 חודש המת משתכח מהלב, לכך מברך מחיה המתים. בראשונים מבואר שיש לברך ברכה זו דווקא על חבר שחביב עליו ביותר ושמח בראייתו. אף בשנה מעוברת, אין צריך שיעבור שנה, ודי ב12 חודשים. אם שלח לו חברו מכתב בתוך 12 חודש, נחלקו הפוסקים אם צריך לברך, ובמשנה ברורה (סימן רכה) פסק שלא יברך שהרי ספק ברכות להקל. בימינו המנהג שלא לברך ברכה זו, בטעם הדבר כתבו באחרונים מספר טעמים. יש שכתבו שמאחר והתקשורת בימינו מצויה ונגישה לכל אחד, מסתבר הדבר שאם היה קורה לחברו דבר מה היה מודיעו, ואם כן כיוון שלא הודיעו, הרי זה כאילו הודיעו שלא אירע לו דבר. טעם נוסף כתבו באחרונים, שיש לחשוש שיברך ברכה לבטלה, כגון על חברו שאינו חביב עליו כל כך, כדי שלא ידע חברו שאינו חביב עליו. ברכת שהחיינו משנה ברורה, סימן רכה ג, אמנם הביא שם דעת הפנים מאירות שברכת מחיה המתים שונה משאר הברכות, שהרי אף בתפילה אין מזכירין בה מלכות. משנה ברורה סימן רכה, בשם המהרש"א. רבינו יונה ברכות נח א. אשל אברהם (בוטאטש), סימן רכה א אורחות רבינו חלק א עמוד צד
אלי לוי (איש תקשורת)

אלי (אליהו) לוי (נולד ב-16 באוגוסט 1975) הוא איש תקשורת ישראלי שכיהן בעבר כדובר משטרת ישראל. קודם לכן הועסק ככתב חדשות 13 בצפון. בצעירותו, היה לוי שחקן כדורמים בתפקיד שוער ושימש כשוער השני של נבחרת ישראל בכדורמים. לאחר שירותו הצבאי, החל לעבוד ככתב לענייני משטרה וספורט במקומונים של רשת שוקן בצפון. לאחר שנה מונה לכתב לענייני פלילים במקומון החיפאי "כלבו". בהמשך היה כתב ברדיו חיפה, כתב ב"עדשה מקומית", החדשות המקומיות של הטלוויזיה בכבלים, ושימש ככתב במעריב ו-nrg, המסקר את אזור הצפון. בפיגוע בצומת יגור היה יחד עם צוות השידור שלו על הצומת, והיה עד ראייה לפיגוע. צוות השידור שלו צילם את האוטובוס ופינוי הפצועים, זמן קצר לאחר פיצוץ המטען שנשא המחבל. לוי שימש גם ככתב בערוץ 2, ותקופה קצרה כדובר עיריית נשר. בשנת 2010 החל לשמש ככתב באזור הצפון של ערוץ 10. שידורו החי הראשון היה זמן קצר לאחר שהצטרף לתחנה, ממוקדי השרפה בכרמל. בשנת 2017 מונה, בנוסף לתפקידו, לשמש גם ככתב לענייני סביבה של הערוץ. ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה שודר סרט בבימויו של לוי, "ואליהו רק בן 19", המספר את סיפור חייו של דודו אליהו, שעל שמו הוא קרוי, שנפל בעת שירותו הצבאי בשנת 1969. עם מיזוג רשת וערוץ עשר המשיך לשדר בחדשות 13. משנת 2013 ועד 2021 הגיש את תוכנית האקטואליה "זירה חופשית", המשודרת בכל יום שישי ברדיו חיפה, יחד עם העיתונאית ענבר דותן וקודם לכן, עם יוסי מזרחי. ב-25 באפריל 2021 מונה לדובר משטרת ישראל וסגן ראש חטיבת הדוברות, והוענקה לו דרגת ניצב משנה. ב-14 ביולי 2021 פרסם לירן לוי בוואלה כי במשטרה בוחנים את החלפתו ברועי ולדמן, המשטרה הכחישה את הטענות. לוי נשוי ואב לשניים. מתגורר ברמת ישי. פרס חיפה לתקשורת ע"ש מרק ביאנו, על סיקור מלחמת לבנון השנייה 2006. פרס הרדיו בכנס אילת של אגודת העיתונאים בתל אביב, על תוכנית האקטואליה הטובה ביותר "זירה חופשית", יחד עם יוסי מזרחי, 2016. מגן הצדק החברתי מטעם עמותת יד עזר לחבר, על סיקור נושאים חברתיים, 2017. אלי לוי, ברשת החברתית פייסבוק אלי לוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נועה פרייס‏, נלחמים על החיילים: אלי לוי נשאר בחדשות 10, באתר וואלה, 20 בפברואר 2017 אלי לוי: פרשת NSO – המשבר הכי גדול בתולדות המשטרה, הפודקאסט של נדב פרי, באתר All•in לי עייש, קיבלו דרגות: אלו המינויים החדשים במשטרת ישראל, באתר i24news, 5 בספטמבר 2024 אלון חכמון, ‏באופן רשמי: עיתונאי חדשות 13 אלי לוי הוא דובר המשטרה הבא, באתר מעריב אונליין, 25 באפריל 2021 בועז כהן, מעתה יש לומר: ניצב משנה אלי לוי, באתר כלבו – חיפה והצפון, 26 באפריל 2021 אמילי גרינצווייג‏, אלי לוי מונה לכתב חדשות 10 בצפון, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2010 משה בנימין, לאחר 7 שנים בערוץ 10: אלי לוי עוזב ועובר לערוץ 20, באתר אייס, 12 בפברואר 2017 ערן סויסה, טבילת אש בכרמל, באתר nrg‏, 6 בדצמבר 2010 יניב אעידן, הסרט "ואליהו רק בן 19" יוקרן בערוץ 10, באתר עמקניוז, 30 באפריל 2017 אלכסנדר כץ, על המסך מתחרים, ברדיו חברים: יוסי מזרחי ואלי לוי יגישו תכנית ברדיו חיפה, באתר אייס, 9 בדצמבר 2013 לירן לוי‏, אחרי חצי שנה בלבד, במשטרה בוחנים: החלפת דובר המשטרה, באתר וואלה, 13 ביולי 2021 אסף כרמל, פרסים לכתבים מחיפה שסיקרו המלחמה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2006 זירה חופשית, באתר אגודת העיתונאים בתל אביב בארי אורן, כבוד: "מגן הצדק החברתי" יוענק השנה לכתב ערוץ 10 העיתונאי אלי לוי, באתר עמקניוז, 13 באפריל 2017
ירד לואיס דה יר

הברון ירד לואיס דה יר מפינספנג (בשוודית: Gerhard Louis De Geer af Finspång, ידוע גם כלואיס דה יר;‏ 27 בנובמבר 1854 – 25 בפברואר 1935) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן כחבר הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) בין השנים 1901 – 1914, כמושל נפת קריסטיאנסאד בין השנים 1905 – 1923 וכראש ממשלת שוודיה מאוקטובר 1920 ועד פברואר 1921. לואיס דה יר היה בנם של הברון וראש ממשלת שוודיה לשעבר, לואיס ירד דה יר ושל רעייתו, קרולינה וקטמייסטר. הוא נולד בעיר קריסטיאנסאד שבמחוז סקונה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת אופסלה, הוא נכנס לעולם הפוליטי. הוא היה חבר הבית העליון של הריקסדאג כנציג נפת קריסטיאנסאד בין השנים 1901 – 1914 ובין השנים 1905 – 1923 הוא שימש כמושל הנפה. בראשית דרכו היה דה יר ליברל מתון, אך בהמשך הוא היה לחבר במפלגת המיעוט בבית העליון. עם הקמתה של המפלגה הליברלית ב-1912 הוא הצטרף אליה. ב-1914 הוא פרש מהמפלגה והיה לחבר פרלמנט עצמאי. בשנים הבאות הוא היה יושב ראש הוועדה שב-1919 העלתה את ההצעה להנהגת יום עבודה בן 8 שעות, מהלך שחיזק את קשריו עם הסוציאל-דמוקרטים. ב-1920, לאחר הפסד בבחירות, נאלץ ראש הממשלה המכהן, ילמאר ברנטין, להתפטר מתפקידו, אך הוא עצר את תהליך החלפת הממשלה כדי לחסום את האפשרות של ממשלת ימין. המלך גוסטב החמישי התייעץ עם מנהיגי המפלגות על האפשרות של הקמת ממשלה שתהייה מבוססת על תמיכת המפלגות. מנהיגי האגף הימני מחו, אך הסוציאל-דמוקרטים תמכו בממשלת המעבר שמונתה על ידי המלך. גוסטב החמישי מינה את דה יר לתפקיד ראש הממשלה שנשענה על קואליציה של הליברלים ושל השמרנים המתונים. הממשלה הייתה אמורה לכהן עד לבחירות שהיו אמורות להיערך באוקטובר 1921, הבחירות הראשונות בהן יושמה לראשונה בשוודיה זכות בחירה אוניברסלית. ממשלתו של דה יר לא זכתה לתמיכת מפלגות השמאל ולא לתמיכת מפלגות הימין. כאשר נפלה בהצבעה הצעתו של שר האוצר, הנריק טם, להעלות את המיסוי על קפה, טם עצמו העמיד את עצמו להצבעת אי-אמון ונאלץ להתפטר מתפקידו. שלושה ימים לאחר מכן הלך דה יר בעקבותיו והתפטר גם הוא. התפטרותו של דה יר באה לאחר ששרי הממשלה האחרים ניסחו מכתב התפטרות משותף, בו הם דרשו מהמלך לבחור בינם לבין ראש הממשלה. בראשית המאה ה-20 היה לואיס דה יר כל מה שפוליטיקאי היה צריך להיות: עשיר, ממשפחת אצולה ופקיד ממשל בכיר. אביו היה זה שיישם את הדמוקרטיה הייצוגית בשוודיה ב-1865 וכעת הוא היה זה שהעביר את העוצמה הפוליטית לידיהן של המפלגות עם קיומן של הבחירות הראשונות בהן יושמה זכות הצבעה אוניברסלית. דה יר התנגד נחרצות לתוכניות להשאיר את האיחוד השוודי-נורווגי על מכונו בניגוד לרצונו של העם הנורווגי. בשאלת זכויות ההצבעה, הוא דגל בגישתה של המפלגה הליברלית להנהגת בחירות חופשיות. הוא היה תומך נלהב בקיומו של צבא חזק, שלא כמו מנהיג המפלגה הליברלית, קרל סטף. דה יר היה דמות מתבודדת ומתונה. הן האגף השמאלי והן האגף הימני לא הביעו את תמיכתם בממשלתו. נהפוך הוא, שני האגפים הפוליטיים שאפו להציב את הממשלה כיריבתם בבחירות שנערכו בערוב ימיה של ממשלת דה יר. מדיה וקבצים בנושא ירד לואיס דה יר בוויקישיתוף
מריאנה מאוסטריה

מריאנה מאוסטריה (בגרמנית: Marianna von Österreich;‏ 24 בדצמבר 1634 – 16 במאי 1696), הייתה בתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד. מריה אנה נולדה ב-24 בדצמבר 1634 בווינר נוישטאדט, לפרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה אנה מספרד, בתם של פליפה השלישי, מלך ספרד ומרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד. בשנת 1646 התארסה מריאנה עם בלתסר קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, אולם כעבור 3 חודשים מת בלתסר קרלוס. ב-7 באוקטובר 1649 התחתנה מריאנה עם פליפה הרביעי, מלך ספרד, שהיה אלמן מאשתו אליזבת, נסיכת צרפת, והזוג בילה את ליל הכלולות באל אסקוריאל. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, הן בשל הפרש הגיל הגדול ביניהם, והן בשל בגידותיו הרבות של פליפה, ומשום כך בחרה מריאנה להתמקד בעיקר בלימודי דת. למריאנה נולדו 5 ילדים, אולם רק שניים מתוכם הגיעו לבגרותם. בשנת 1665 מת בעלה פליפה הרביעי, מלך ספרד, ובנה קרלוס השני, מלך ספרד עלה במקומו לשלטון. מכיוון שקרלוס היה קטין, שלטה מריאנה כעוצרת במקומו, אולם גם בבגרותו המשיכה למשול, בשל מחלתו וחוסר תפקודו של קרלוס. בשנת 1677 נערכה הפיכה נגד מריאנה, שהובלה על ידי חואן מאוסטריה הצעיר - בנו הלא חוקי של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ומסרה את השלטון לקרלוס. בשנת 1679 התחתן קרלוס עם מארי לואיז ד'אורליאן, אולם לא היו להם ילדים. בשנת 1689 מתה מארי לואיז, וקרלוס התחתן שוב עם מריה אנה מנויבורג, אולם גם ממנה לא היו לו ילדים. ב-16 במאי 1696 מתה מריאנה, כתוצאה מסרטן השד, והיא בת 61 שנים. בשנת 1700 מת בנה קרלוס השני, מלך ספרד, ובעקבות מותו פרצה מלחמת הירושה הספרדית. ב-7 באוקטובר 1649 התחתנה מריאנה עם פליפה הרביעי, מלך ספרד, ממנו היו לה 5 ילדים: מרגריטה תרסה מספרד (1651–1673), התחתנה עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מריה אמברוסיה מספרד (1655) פליפה פרוספרו, נסיך אסטוריאס (1657–1661) פרננדו תומאס (1658–1659) קרלוס השני, מלך ספרד (1661–1700) מדיה וקבצים בנושא מריאנה מאוסטריה בוויקישיתוף מריאנה מאוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המכביה השבע-עשרה

המכביה השבע-עשרה נערכה בין התאריכים 11‏-21 ביולי 2005. במכביה זו השתתפו כ-7,700 ספורטאים מ-54 מדינות, מהם כ-2,000 ספורטאים מישראל, 900 מארצות הברית וכמעט 500 מאוסטרליה. טקס הפתיחה נערך באצטדיון רמת גן ב-11 ביולי 2005. גל פרידמן, האלוף האולימפי בגלישת רוח מישראל, הדליק את הלפיד בטקס הפתיחה. וטקס הסיום נערך ב-21 ביולי בבריכת הסולטאן בירושלים ואת הטקסים הנחו רודריגו גונזלס ובקי גריפין. לוקסמבורג לוקסמבורג מקדוניה מקדוניה קפריסין קפריסין נשים עד 47 ק"ג - סיוון מזרחי (ישראל ישראל) - טניה סימן טוב (ישראל ישראל) עד 52 ק"ג - מיכל פיינבלט (ישראל ישראל) עד 63 ק"ג - אליס שלזינגר (ישראל ישראל) - דניאלה קרוקובר (ארגנטינה ארגנטינה) גברים עד 60 ק"ג - גל יקותיאל (ישראל ישראל) עד 66 ק"ג - צבי שפרן (ישראל ישראל) - עומר יצחקי (ישראל ישראל) עד 73 ק"ג - יואל רוזבוזוב (ישראל ישראל) עד 100 ק"ג - אריק זאבי (ישראל ישראל) נשים יחידות - שרון פיכמן(אנ') (קנדה קנדה) - ניקול פטאק (ארצות הברית ארצות הברית) זוגות - שרון פיכמן ו[[]] (קנדה קנדה) זוגות מעורבים - שרון פיכמן ו[[]] (קנדה קנדה) גברים יחידים - יניב שרון (ישראל ישראל) - איסק אברמוב (ישראל ישראל) גברים משחק הגמר (20 ביולי) ישראל ישראל 2 - 0 ארצות הברית ארצות הברית משחק על מדליית הארד (20 ביולי) מקסיקו מקסיקו 2 - 0 ברזיל ברזיל נשים - ארצות הברית ארצות הברית בנבחרת ארצות הברית שיחקה שי דורון נשים דקר - אנסטסיה פרדמן (ישראל ישראל) דקר קבוצתי - ישראל ישראל (אנסטסיה פרדמן, אלינה פרדמן, אניה טולניב) גברים יחידים חרב - ואדים גוצט (אוקראינה אוקראינה) - סרגיי שריקוב (רוסיה רוסיה) - ולדיסלב שמיס (רוסיה רוסיה) קבוצתי חרב - (אוקראינה אוקראינה) - (רוסיה רוסיה) - (ארצות הברית ארצות הברית) יחידים רומח - תומר אור (ישראל ישראל) - דן קלנר(אנ') (ארצות הברית ארצות הברית) קבוצתי רומח - (ישראל ישראל) - (ארצות הברית ארצות הברית) - (רוסיה רוסיה) יחידים דקר - מרט ישראלי (ישראל ישראל) - מייקל פלדשו (ארצות הברית ארצות הברית) - ויאצ'סלב זינגרמן (ישראל ישראל) קבוצתי דקר - (ישראל ישראל) - (ארצות הברית ארצות הברית) - (צרפת צרפת) גברים - ארצות הברית ארצות הברית מאיה פינקלר (ישראל ישראל) הייתה השחיינית המצטיינת במכביה השבע-עשרה, לאחר שזכתה ב-7 מדליות מהן 5 זהב ו-2 כסף. יהודים וספורט יהודים במשחקים האולימפיים מדיה וקבצים בנושא המכביה השבע-עשרה בוויקישיתוף שחיה: שלושה שיאי מכביה נקבעו במוקדמות, באתר ynet, 10 ביולי 2005 רמי היפש, ג'ודו במכביה: קרקובר הפסידה לשלזינגר, באתר הארץ, 14 ביולי 2005 בשלב המוקדמות קבע בריאן גולדברג מארצות הברית שיא מכביה חדש של 50.96 שניות, שיפור לשיא המכביה הקודם של יואב ברוק מישראל מהמכביה החמש-עשרה 51.30 שניות
משה הירש

האם התכוונתם ל... הברון מוריס הירש - תורם ציוני משה הירש (משפטן) – פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים משה הירש (מאמן שחייה) משה הירש (עסקן ספורט) משה הירש (נטורי קרתא) – פעיל בתנועת נטורי קרתא משה הלל הירש – רב חרדי, ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק ‏משה הירש‏ (Q111511860) - רב
יעקב חי עבו

הרב יעקב חי עבו (1830–1899) היה איש ציבור וגואל קרקעות, קונסול צרפת בגליל, ממייסדי המושבות "מי מרום" (לימים יסוד המעלה) וגיא אוני (לימים ראש פינה). נולד בצפת בשנת 1830 (ה'תק"ץ) לרב שמואל עבו שהיה קונסול צרפת בגליל, בן למשפחת עבו. בצעירותו התחנך בתלמוד תורה ובישיבות העיר, ובסיום לימודיו הוסמך לרבנות ונישא לאסתר מלכה בת הרב יצחק כהן מליברפול. לאחר נישואיו סייע לאביו בניהול ענייני הקונסוליה, מסחר וגאולת קרקעות. הרבה לסייע בקידום ופיתוח היישוב העברי בגליל, ורוב הקרקעות שברשות היהודים בגליל העליון נרכשו על ידו ובסיועו. כך רכש שטח אדמה ממערב לנהר הירדן, עליו הוקמה בהמשך המושבה משמר הירדן, ובשנת 1872 (ה'תרל"ב) רכש שטח אדמה על גדות אגם החולה, והקים עליו את מושבת "מי מרום" (לימים יסוד המעלה) יחד עם שלמה ושאול מזרחי. בשנת 1878 (ה'תרל"ח) נמנה עם מייסדי המושבה "גיא אוני" שלימים הפכה ל"ראש פינה", ועם פטירת אביו בשנת 1879 (ה'תרל"ט) מונה לשמש תחתיו כקונסול ממשלת צרפת בערי הגליל, צפת וטבריה. משרה זו סייעה לו לשמור על זכויות היהודים תושבי האזור. בשנת 1882 (ה'תרמ"ב) סייע לרכוש את אדמות ראש פינה. כן רכש חצי משטח האדמה של כפר מירון וייסד בו יישוב חקלאי עברי עבור עולי כורדיסטן. במירון אף השלים והרחיב חלק מבניין מתחם הקבר של רבי שמעון בר יוחאי, בנה בו מצבה חדשה וחומה סביב המתחם. בהמשך הוסיף ליישוב אוכלוסיית בעלי מלאכה יהודים מצפון אפריקה. הלך לעולמו בביתו שבצפת ב-5 בדצמבר 1899 (ג' בטבת ה'תר"ס) לאחר תאונה. משה דוד גאון, "יעקב חי ב"ר שמואל עבו", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 492–493, באתר היברובוקס הרב יעקב חי עבו, באתר משפחת עבו ע"פ: ההילולא במירון בימים ההם ובזמן הזה, חרות, 8 במאי 1958. אולם לפי הערך של משפחת עבו, לא הוא בנה חומה ושיפץ את קבר הרשב"י, אלא אביו
ויליאם גולדינג

ויליאם ג'רלד גולדינג (באנגלית: William Gerald Golding‏; 19 בספטמבר 1911 – 19 ביוני 1993) היה סופר, מחזאי ומשורר אנגלי, חתן פרס נובל לספרות. ויליאם גולדינג נולד בסנט קולומב מיינור, שבקורנוול, אנגליה. בשנת 1940 התגייס לצי הבריטי, שירת בסיירות, משחתות ושולות מוקשים ובסיום המלחמה היה מפקדה של ספינת טורפדו. בשנת 1945 התמנה למנהל בית ספר בסולסברי ולימד שם שנים רבות יוונית עתיקה. את ספרו "בעל זבוב" חיבר ב-1954. הספר הוסרט בשתי גרסאות, ב-1963 וב-1990 ואף יצאה מהדורה מיוחדת לבתי הספר באנגליה. ב-1955 כתב את ספרו החביב עליו מכולם, "היורשים", תיאור האופן שבו ההומו סאפיינס ניצח את האדם הניאנדרתלי, העדין והטוב יותר לפי גולדינג, במלחמת הקיום. ספרים נוספים שכתב בתקופה מאוחרת יותר זכו לתשומת לב פחותה. יצירתו מגוונת בנושאיה ובסגנונה. ב-1983 קיבל את פרס נובל לספרות. אדם יוצר רוע, הוא אמר, כשם שדבורה יוצרת דבש. בעל זבוב (Lord of the Flies, 1954) תורגם על ידי אסתר כספי והופיע בשנת 1965 בהוצאת עם עובד. אנשי הנייר (The Paper Men, 1984) הופיע בהוצאת מעריב, 1984, תרגם אהרן אמיר היורשים (The Inheritors, 1955) הופיע בהוצאת אלישר, 1981, תרגום א. נמרוד הפירמידה (The Pyramid, 1967) הופיע בהוצאת אלישר ומהדורה נוספת בהוצאת אסטרולוג, 1999, תרגום יעקב גוטשלק נפילה חופשית (Free Fall, 1959) הופיע בהוצאת אלישר,1984, תרגום א. נמרוד אתר האינטרנט הרשמי של ויליאם גולדינג (באנגלית) ויליאם גולדינג, ברשת החברתית Goodreads ויליאם גולדינג, באתר פרס נובל (באנגלית) מיה סלע, עכבר העיר אונליין, נחשף יומן גנוז של ויליאם גולדינג, מחבר "בעל זבוב", ובו תיאר כיצד תקף נערה בת 15, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2009 ויליאם גולדינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם גולדינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם גולדינג (1911-1993), דף שער בספרייה הלאומית
ברונה גלאגר

ברונה גלאגר (באנגלית: Bronagh Gallagher, מבוטא גלאהר; נולדה ב-26 באפריל 1972) היא זמרת ושחקנית צפון אירית. בשנת 2020 היא דורגה במקום ה-33 ברשימת שחקני הקולנוע האירים הגדולים של האייריש טיימס. גלאגר נולדה בדרי שבצפון אירלנד. בנעוריה עסקה בפעילות דרמטית ומוזיקלית במסגרת בית הספר ובתיאטרון חובבים מקומי בשם "להקת תיאטרון אוקגרוב. היא גם הייתה זמרת רקע של להקה מקומית בשם "The Listener". הפריצה הגדולה של גלאגר הייתה ב-1991 כשכיכבה בתפקיד ברני בסרט "הקומיטמנטס". היא המשיכה לשחק בסרטים כגון "ספרות זולה" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום". תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרטים "מכנסי הרעם", "You, Me & Marley", "לתפוס את ג'ק", "טריסטן ואיזולדה", "הזדמנות אחרונה לאהבה", "שרלוק הולמס" ו-"Grabbers". על הבמה הופיעה גלאגר בסיבוב הופעות עם Théâtre de Complicité בהפקה של המחזה "The Street of Crocodiles", ובהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "סוס מלחמה" בתפקיד רוז נראקוט. ב-2004 יצא לאור האלבום הראשון של גלאגר "Precious Soul" בלייבל Salty Dog Records בהפקת ג'ון ריינולדס. באלבום משתתף בריאן אינו בשירים "He Don't Love You" ו-"Hooks". גלאגר הלחינה את רוב שירי האלבום, תופפה ושרה כסולנית. ב-2009 כיכבה גלאגר בסרט הקומדיה "Faintheart" בהפקת מייספייס / ורטיגו פילמס. ב-2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "פראמפייס" של ערוץ BBC Three. בטלוויזיה שיחקה גלאגר בתפקיד אמו של ניק בדרמה של ה-BBC "ניק ניקלבי". היא גילמה את טרישה מיהאן בסדרת הדרמה "The Field of Blood" ואת אדה מייסון בעונה השנייה של הסדרה "פוארו" בפרק "The Mystery of the Blue Train". תמונה של גלאגר בדמות ברני מקלאפלין, כפי ששיחקה בסרט "הקומיטמנטס", מופיעה על בול דואר אירי שיצא ב-1996 לכבוד 100 שנה לקולנוע האירי. בתמונה מופיעים נוסף אליה גם שאר השחקנים שהופיעו בסרט "הקומיטמנטס" אנג'לין בול בדמות אימלדה קווירק, מריה דויל קנדי בדמות נטלי מרפי ורוברט ארקינס בדמות ג'ימי ראביט. אתר האינטרנט הרשמי של ברונה גלאגר ברונה גלאגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברונה גלאגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברונה גלאגר, באתר AllMovie (באנגלית) ברונה גלאגר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברונה גלאגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ברונה גלאגר, באתר Discogs (באנגלית) ברונה גלאגר, באתר Songkick (באנגלית) Donald Clarke, Tara Brady, The 50 greatest Irish film actors of all time – in order, The Irish Times (באנגלית) Paul Kendall, ‏Whatever happened to The Commitments?, The Telegraph, 29 September 2013 Bronagh Gallagher on Internet Movie Database "Myspace, Screen West Midlands and Vertigo Films Announce Innovative Plans To Release Faintheart, The Re-enactment Themed Film Filmed On Location In Ludlow, Shropshire". Ludlow & South Shropshire Tourist Information. South Shropshire Tourism Association. 5 בינואר 2009. נבדק ב-11 בינואר 2009. {{cite news}}: (עזרה) "Ireland 1996: Irish Cinema Centenary". Emerald Isle Gifts, original stamps from An Post. 17 באוקטובר 1996. אורכב מ-המקור ב-2014-11-29. נבדק ב-19 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)
מריה מאראגון, מלכת פורטוגל

מריה מאראגון, מלכת פורטוגל (ספרדית: María de Aragón; ‏29 ביוני 1482 - 7 במרץ 1517), הייתה בתם של המלכים הקתוליים ואשתו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל. מריה נולדה ב-29 ביוני 1482 בקורדובה, פרננדו השני, מלך אראגון ולאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. בצעירותה חשבו הוריה לחתנה עם ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, ומכיוון שאחותה קתרין מאראגון הייתה נשואה לארתור, נסיך ויילס, יוכלו שתי האחיות להביא שלום בין בעליהם, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשנת 1498 מתה אחותה איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל, וב-30 באוקטובר 1500 התחתנה מריה עם בעל אחותה - מנואל הראשון, מלך פורטוגל. למריה ומנואל נולדו 10 ילדים, וב-7 במרץ 1517 מתה מריה בליסבון. ב-30 באוקטובר 1500 התחתנה מריה עם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 10 ילדים: ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל (1502–1557) איזבלה, נסיכת פורטוגל (1503–1539) ביאטריש מפורטוגל, דוכסית סבויה (1504–1538) לואיש מפורטוגל, דוכס בז'ה (1506–1555) פרננדו מפורטוגל, דוכס גווארדה (1507–1534) הקרדינל-אינפנטה אפונסו מפורטוגל (1509–1540) אנריקה, מלך פורטוגל (1512–1580) מריה (1513) דוארטה מפורטוגל, דוכס גואימרייש הרביעי (1515–1540) אנטוניו (1516) מדיה וקבצים בנושא מריה מאראגון, מלכת פורטוגל בוויקישיתוף מריה מאראגון, מלכת פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טחניים

טַחָניים (שם מדעי: Myliobatidae) היא משפחה של דגי סחוס מסדרת הטחנאים שבקבוצת הבטאים, בתוכה המינים הגדולים ביותר של בטאים – הגדול שבהם הוא מנטה ענק (Manta birostris), שאורכו עד 7 מטר ומשקלו 1,350 ק"ג. הטחניים הם דגים שטוחים שבניגוד לשאר הבטאים, "מעופפים" מעל פני הקרקעית. הם בעלי עור עבה ומכסה זימים גדול. הזנב קצר יחסית ואינו מכיל ארס והכנפיים עצומות. לחלק מהמינים ישנם "קרניים" סביב הפה העוזרים לכוון את מזונם לפיהם. הם יכולים לנדוד קילומטרים רבים באוקיינוס בחיפוש אחר מזון, חלקם בלהקות וחלק יכולים אפילו לקפץ מעל המים. חלק מהמינים נעשו נדירים עקב דיג, פגיעה בבית הגידול או זיהום. משפחה טחניים (Myliobatidae) תת-משפחה כנפתניים (Mobulinae) - לעיתים נחשבת למשפחה עצמאית סוג מנטה (Manta) סוג כנפתן (Mobula) תת-משפחה Myliobatinae סוג טחן (Aetobatus) סוג Aetomylaeus - בו טחן פר סוג מיליובטיס (Myliobatis) תת-משפחה Rhinopterinae - לעיתים נחשבת למשפחה עצמאית סוג אברתן (Rhinoptera) מדיה וקבצים בנושא טחניים בוויקישיתוף טחניים, באתר ITIS (באנגלית) טחניים, באתר NCBI (באנגלית) טחניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טחניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טחניים, באתר GBIF (באנגלית) טחניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפי מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000. האקדמיה ללשון העברית מינים מסוגים שונים תחת משפחה זו נקראו טַחָן ובהתאמה לרמה הטקסונומית של משפחה נוספה סיומת -יים
מריה מנואלה, נסיכת פורטוגל

מריה מנואלה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria Manuela de Portugal;‏ 15 באוקטובר 1527 - 12 ביולי 1545) הייתה בתו של ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל ואשתו של פליפה השני, מלך ספרד. מריה מנואלה נולדה ב-15 באוקטובר 1527 בקוימברה, לז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל ולקתרינה מאוסטריה, מלכת פורטוגל, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה. ב-12 בנובמבר 1543 התחתנה מריה מנואלה בסלמנקה עם בן דודה פליפה, נסיך ספרד, בנו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-8 ביולי 1545 ילדה מריה מנואלה את בנה קרלוס, נסיך אסטוריאס, אולם כעבור 4 ימים מתה כתוצאה משטף דם. מדיה וקבצים בנושא מריה מנואלה, נסיכת פורטוגל בוויקישיתוף מריה מנואלה, נסיכת פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)