laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ד'תתקס"ד

ד'תתקס"ד (4964) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-8 בספטמבר 1203 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 27 באוגוסט 1204. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת בשה שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד. ד'תתקס"ד
ד'תתקס"ג

ד'תתקס"ג (4963) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-19 בספטמבר 1202 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 7 בספטמבר 1203. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנת שמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת הכז שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי. י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב ד'תתקס"ג
ד'תתקס"ב

ד'תתקס"ב (4962) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 בספטמבר 1201 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 18 בספטמבר 1202. שנה מסוג זחג, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שישית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת זחג שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים. שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן. שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'. ד'תתקס"ב
ד'תתקס"א

ד'תתקס"א (4961) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1200 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 31 באוגוסט 1201. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת בשה שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד. ד'תתקס"א
ד'תתק"ס

ד'תתק"ס (4960) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1199 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1200. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת הכז שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי. י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב ד'תתק"ס
ד'תתקנ"ט

ד'תתקנ"ט (4959) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 1198 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 1199. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה. כ"ו בכסלו (27 בנובמבר 1198) - על פי חלק מן המקורות, יום פטירת הראב"ד להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ר' מחלוקות לגבי שנת הפטירה בערך ראב"ד ערך מורחב – שנת השג שנה מסוג השג, ובה 385 ימים. שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן. שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד. ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי. י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'. ד'תתקנ"ט
תקופת המעבר ביוון

תקופת המעבר ביוון או תקופת החושך היא תקופה בת כ-400 שנה בתולדות יוון העתיקה, שראשיתה במשבר תקופת הברונזה המאוחרת במאה ה-12 לפנה"ס וסופה במאה ה-8 לפנה"ס. תקופת המעבר התאפיינה בשפל של היצירה התרבותית והאמנותית ביוון, באורח חיים פרימיטיבי, בחוסר סימנים המעידים על ידיעת קרוא וכתוב, ובחוסר עדויות לאדריכלות בת התקופה ומפעלי בנייה ציבוריים. המציאות החברתית בתקופה זאת, כפי שמשתקפת מיצירותיו של הומרוס, היא של חברה פטריארכלית, ללא מרכזים עירוניים, המפוזרת בכפרים ובנחלות משפחתיות, ומחולקת ליחידות בסיסיות של משפחות, בתי אב ושבטים. שם התקופה נובע מכך שהיא נחשבת כתקופת מעבר בין התקופה המיקנית של יוון העתיקה (המאה ה-17 עד המאה ה-12 לפנה"ס), לבין תקופת יוון הארכאית (המאה ה-8 עד ה-5 לפנה"ס) שבה התעצב העולם היווני כפי שמוכר בעולם המודרני, ובה ניטעו יסודות התרבות היוונית. המקורות בשפה האנגלית נוטים להשתמש בביטוי "ימי החשיכה של יוון" (Greek Dark Ages) או "ימי הביניים של יוון" כהשוואה להיסטוריה המאוחרת יותר של אירופה, וכהקבלה לימי הביניים. תקופת המעבר ביוון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) דוד אשרי, "יוון", האנציקלופדיה העברית (כרך י"ט עמ' 429), הוצאת ספרית פועלים, 1988. דוד אשרי, "יוון", האנציקלופדיה העברית, (כרך י"ט עמ' 455), הוצאת ספרית פועלים, 1988. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגם אייסי

אגם אֶיָיסי (Eyasi) הוא אגם מלוח בצפון טנזניה. האגם הוא חלק מהבקע הסורי-אפריקני והוא שוכן דרומית למכתש נגורונגורו ולפארק הלאומי סרנגטי, ומערבית לארושה. לאגם, ששטחו כ-1,050 קמ"ר, צורה מלבנית - אורכו 72 ק"מ ורוחבו 16 ק"מ. גובהו 1,030 מטר מעל פני הים. מקור המים העיקרי של האגם הוא נהר סיבּיטי, הנשפך אליו בדרום מערב, אך מפלס המים בו תלוי מאוד בכמות הגשמים שיורדים באזור, והוא משתנה תדיר. גם בעונות גשומות במיוחד, המים באגם רדודים. האגם מהווה בית גידול לשקנאים, פלמינגואים וחסידות. בסמוך לאגם חיים בני ההדזה, שבט קטן של ציידים-לקטים. מדיה וקבצים בנושא אגם אייסי בוויקישיתוף אגם אייסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טנזניה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריקארדו זנלה

ריקארדו זנלה (איטלקית Riccardo Zanella;‏ 1875 - 30 במרץ 1959) היה נשיא מדינת פיומה החופשית שהתקיימה בעיר רייקה, כיום בקרואטיה, מ-1920 ועד שאיטליה השתלטה עליה ב-3 במרץ 1922. הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי ב-1905 והחל לקדם את רעיון עצמאותה של העיר. ב-12 בנובמבר 1920, נחתם הסכם רפאלו (1920) שייעד את רייקה להיות מדינה חופשית כפי שהציע נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. בבחירות שנערכו ב-1921 נבחר זנלה לנשיא המדינה והחל לכהן בתפקידו ב-5 באוקטובר 1921. הוא נשא בתפקיד משך חמישה חודשים בלבד, ולאחר שהודח יצא לגלות. שנתיים לאחר מכן סופחה העיר לאיטליה באופן רשמי. לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה דרש זנלה להקים את מדינת פיומה החופשית שוב אך הוא לא זכה לתמיכה, ולאחר שהעיר שוחררה על ידי הצבא היוגוסלבי ב-3 במאי 1945 היא סופחה ליוגוסלביה. רייקה מדיה וקבצים בנושא ריקארדו זנלה בוויקישיתוף
הסכם רומא (1924)

הסכם רומא היה הסכם שנחתם ברומא ביום 27 בינואר 1924 בין איטליה לבין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. ההסכם ביטל את החלטת הסכם רפאלו מ-1920 שמכוחו הוקמה בעיר פיומה (כיום רייקה בקרואטיה), ישות לאומית עצמאית בשם "מדינת פיומה החופשית". ההסכם קבע כי העיר תחולק כך שרובה יימסר לשליטת איטליה, בעוד שרובע סושאק (Sušak) שבמזרחה ימסר לשליטת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. עם זאת ההסכם קבע כי רשויות הנמל של שתי הערים יישארו מאוחדות. רייקה טקסט ההסכם ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממלכת ג'אנג'ארו

ג'אנג'ארו (ידועה גם בשם יאמה) הייתה ממלכה קטנטנה בדרום אתיופיה. הייתה ממוקמת בין נהר האומו ובין נהר הגילגאל גיב, ממערבה גבלה בממלכת ג'ימה ובדרומה בממלכת גארו. שלושה הרים גבוהים ממוקמים בממלכה זו הר בור אמה, הר אזולו והר טובה, ובכך אפשר לזהות את מיקומה של הממלכה הקדומה. אף על פי שהייתה אחת מהממלכות של הסידמאים, עד כיבושה על ידי אתיופיה ב-1894 לא הייתה ידועה והייתה מבודדת משכנייה. האירופאים הראשונים הגיעו לממלכה זו רק בשנת 1614 רק אחרי 1850 האזור היה ידוע יותר לזרים מחוץ לממלכה. כמה מהאנשים אשר ביקרו את הממלכה מתארים את תושבייה במילים "המהגים שלהם כלכך ברברים ומוזרים ביותר". ג'אנג'ארו מוזכרת לראשונה בשיר ניצחון של הקיסר יסחק הראשון. המלכים הראשונים של ג'אנג'ארו היו שייכים לשושלת האלמאם גאמה, שגורשו על ידי שבט מווה, שעל פי המסורת הגיעו מהצפון. ב-1844 לוחמים של ממלכת ג'ימה הביסו את צבא ג'אנג'ארו, והמלך של ג'אנג'ארו נלקח כאסיר. הוא זכה לחופש רק ב-1847 והמשיך את מאבקו כנגד שכינו. ממלכת ג'ימה כבשה חלק מג'אנג'ארו ב-1880. ויתר המלכות סופחה לממלכת שאווה על ידי סאהל מאריאם בשנת 1894 ומלכה האחרון בתור ממלכה עצמאית, אבבה באגיבו, ברח לגאראגה, אבל לבסוף נכנע לקיסר מנליק השני. בנו אבבה צ'אבסה התנצר, ואימץ את השם גאברה מאדהאן, ושירת את אתיופי שהחזיק באחוזה פיאודלית. בעקבות הארגון המנהלי החדש שיזם הקיסר היילה סלאסי בשנת 1942 הממלכה נעשתה חלק ממחוז קאפה. האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 ג'אנג'ארו נעשתה חלק ממחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, כיום שטח הממלכה חופך את שטחו של הפלך המיוחד יאם. G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 137. Mordechai Abir, The era of the princes: the challenge of Islam and the re-unification of the Christian empire, 1769-1855. (London: Longmans, 1968), p. 91.
ממלכת וולאיטה

וולאיטה הייתה ממלכה בדרום אתיופיה. הממלכה הזו סיימה את תפקידה כאשר נכבשה על ידי הקיסר האתיופי מנליק השני, המלך האחרון של וולאיטה טונה הובס, ואז וולאיטה נכבשה בשנת 1896. הממלכה אז נכללה בתוך האימפריה האתיופית. אף על פי כן, היא הייתה בעלת שלטון עצמי ונשלטה על ידי מושלים שמונו על ידי קיסר אתיופיה עד עליית החונטה הצבאית דרג ב-1974. בעקבות הארגון המנהלי החדש שיזם הדרג הממלכה נעשתה חלק ממחוז סידאמו. בעקבות האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995, וולאיטה הוכנסה למדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, וכיום שטח וולאיטה חופף לשטחה של נפת וולאיטה. מדיה וקבצים בנושא ממלכת וולאיטה בוויקישיתוף
ליפוט באומהורן

ליפוט (לאופולד) באומהורן (הונגרית Lipót Baumhorn; ‏ 28 בדצמבר 1860 - 8 ביולי 1932) היה אדריכל יהודי הונגרי. הוא נודע בשל עשרים ושניים בתי כנסת ועשרים מבנים קהילתיים או מבני דת יהודיים אחרים שתכנן ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה בהונגריה. בנוסף תכנן באומהורן מבנים חילוניים שונים כמו בתי דירות, בתי ספר, בנקים ווילות. ליפוט באומהורן נולד למשפחה יהודית בעיירה קישבר במחוז קומארום-אסטרגום, בצפון מערבה של הונגריה. לאחר סיום לימודי התיכון הריאלי בעיר גיור, נסע לווינה שם למד בבית הספר הפוליטכני (Technische Hochschule). בהמשך השתקע בבודפשט בה עבד משך 12 שנים (1883-1894) במשרד האדריכלים של אדן לכנר וגיולה פארטוש. בשנים 1893 ו-1899 השתלם באיטליה, ולאחר מכן, בשנת 1904, במרכז אירופה. באומהורן נפטר בעיירת הולדתו, קישבר, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין היהודי המרכזי בבודפשט. על מצבתו נחקקה רשימת בתי הכנסת שבנה ותמונת הגדול מכולם - בית הכנסת של סגד. ליפוט באומהורן היה נשוי לבלנקה לבית זינגר, בתו של זיגמונד שילר, שהיה עורך העיתון "פסטר לויד". את בית הכנסת הראשון תכנן בשנת 1888 באסטרגום, מבנה שקנה לו פרסום והמשמש כיום כמכון טכני. בין בתי הכנסת שתכנן נימנים בית הכנסת ברובע פבריק בעיר טימישוארה, בית הכנסת המודרני בברשוב (1898-1901); בית הכנסת ברייקה שבקרואטיה; בתי הכנסת בסולנוק (1898-1899), בד'נד'ש (1931, כיום בית מסחר לרהיטים), באויפשט, בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה ברובע ה-13 בבודפשט - כולם בהונגריה, וכן בתי הכנסת בנובי סאד (1906, כיום אולם קונצרטים), במורסקה סובוטה שבאזור סלובניה המודרנית ובזרניאנין בסרביה. שנים עשר מבית הכנסת שהקים באומהורן ניצבים על תילם עד היום, ובהם בית הכנסת של סגד (1903) שבהונגריה, שבו 1,040 מקומות, הנחשב לפסגת יצירתו, אך לא כולם משמשים לייעודם המקורי. בניין "בגה" של מנהל המים בטימישוארה. בית הספר התיכון לבנות בטימישוארה 1901–1902. הבנק צ'ונגראד בסגד 1902–1903. בניין בנק בנובי סאד 1904. בית הספר ברחוב צ'אטה בבודפשט 1909–1911. בניין לויד, כיום הנהלת המכון הפוליטכני, בטימישוארה, 1912. מדיה וקבצים בנושא ליפוט באומהורן בוויקישיתוף הלקסיקון היהודי ההונגרי, בעריכת פטר אויווארי, 1929, בודפשט. אודות יצירתו של באומהורן(הקישור אינו פעיל). רות אלן גרובר, האדריכל שחיפש את אלוהים בפרטים, ארכיון הניו יורק טיימס, פורסם במקור ב-7 באפריל 1999. סיור בעקבות ליפוט באומהורן עם תמונת האדריכל. רות אלן גרובר - סיור בעקבות באומהורן.
יעקב מטריקין

יעקב מטריקין (15 בספטמבר 1902 – 1 באוגוסט 1981) היה אדריכל ישראלי. נולד במרינהאוזן (רוסיה), עבר עם משפחתו לטרטו (אסטוניה) ומשם עברו לריגה (לטביה). בגלל היותו יהודי (ולמרות היותו תלמיד מצטיין) לא התקבל ללימודי אדריכלות בריגה, והוא למד באוניברסיטת אולדנברג שבגרמניה. לאחר סיום הלימודים עבד במשך שנה אצל נגר כדי ללמוד כל מה שניתן ללמוד על עץ. ואומנם, עם עלייתו ארצה נחשב לאחד המומחים בתחום זה. בעת עלייתו ארצה דיבר רוסית, לטבית, גרמנית ועברית. אנגלית למד בארץ. הוא עלה ארצה בשנת 1924 והתיישב בירושלים, שם פגש את ציונה פלדבליט לבית בן אברהם, ממייסדי קריית ענבים, אחות "הדסה" לה נישא בשנת 1932. כיהן בין השנים 1928 ועד 1951 בתפקיד ראש המחלקה הטכנית של מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית. כל ההתיישבות הכפרית שעלתה על הקרקע בשנים אלו הייתה בפיקוחו ובהדרכתו. בנוסף לתכנון הכללי ולצוות המחלקה הטכנית, תכנן גם בעצמו. לאחר עזיבתו את הסוכנות פתח משרד אדריכלים בירושלים. קודם למלחמת העצמאות התמחה מטריקין גם בעיצוב ריהוט ובין השאר תכנן ויצר בשיתוף נגר ירושלמי סדרת רהיטים עבור ארמון המלך עבדאללה בירדן. בתכנונו הקפיד ליצור הרמוניה בין הבניין והסביבה הטבעית. הוא כתב במאמר בהקשר לתכנון שלושת המצפים בנגב: "...נוסף לאקלים המשפיע המעמיד בעיות בפני מתכנן המגורים, יש לדאוג גם להתאמת חומרי בנין ואופן ניצולם לתפקידם. תנאי האקלים מכוונים אותנו לבחירת הכוונה נכונה של הבניינים. החומרים שבהם נבחר חייבים לשמש מחיצה יעילה בין החוץ והפנים, הגנה מתמורות אטמוספיריות בקיץ ובחורף, ולסייע ביצירת אקלים פנים הנוח לחיי אדם". ספרייתו הפרטית כללה ספרי אדריכלות, ספרי אמנות, ספרי ארכאולוגיה, ספרים העוסקים בצמחייה ובאקלים, ספרים העוסקים בציונות וארץ ישראל. מדף מיוחד הוקצה למדע בדיוני. יעקב מטריקין נפטר ב-1 באוגוסט 1981, ונקבר בבית הקברות בקריית ענבים. שלושת המצפים בנגב: בית אשל, גבולות ורביבים המצפים בגליל: חוקוק ומצודת ביריה (בתכנון מבנים אלו השתמש בחומרים הטבעיים הנמצאים במקום: לבני בוץ בנגב ואבן בזלת בגליל). חדרי אוכל במזרע, תל קציר, אפיקים (נהרס), נירים, משמרות בתי מרגוע באיילת השחר, בקריית ענבים (ללא המלון הגבוה העומד שם היום) ובמעלה החמישה (ללא הרחבת חדר האוכל) אכסניית הנוער בקריית ענבים (על שם האזרחי, נהרס) בית עולים, צפון תל אביב (נהרס) מחלבות תנובה בחיפה, תל אביב, ירושלים ורחובות. חדר האוכל בעין גדי (עבר הרחבה) בית הספר החקלאי בעין כרם (ירושלים) בית ספר מקיף "עמל" ברמלה קריית מוריה בירושלים המרכז המסחרי בקריית היובל בירושלים הכפר השוודי (ירושלים) בנין המקווה בנחלים. חבר בוועדת התכנון של הר הרצל מדיה וקבצים בנושא יעקב מטריקין בוויקישיתוף נילי אריה-ספיר, ‏יעקב מטריקין ותכנון היישובים הכפריים הראשונים בנגב, קתדרה 103, מרץ 2002, עמ' 164-151 עזרא פימנטל, יעקב מטריקין ותכנון היישובים הכפריים הראשונים בנגב באתר יד יצחק בן-צבי מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ משמרות, באתר 'חלון אחורי', 14 באפריל 2020 אתר "Billiongraves"
מסווה

מסווה הוא כל דבר שמסתיר או משנה את המראה של האדם הפיזי, כולל פאה, משקפיים, איפור, תלבושות ועוד. הסוואה היא סוג של מסווה, כאשר ניתן גם להסוות חפצים כדי להסתיר את ייעודם האמיתי. מסווה משמש בעיקר פושעים וסוכנים חשאיים המבקשים להימנע מזיהוי, אדם שעובד בסוכנות מסוימת ומנסה להשיג מידע עלול ללכת 'סמוי' כדי לקבל מידע בלי להיות מוכר על ידי הציבור; אדם או סלבריטי ידוע יכול ללכת 'בעילום שם' כדי להימנע מתשומת לב של עיתונות לא רצויה. בספרי קומיקס וסרטים ההסוואות משמשים גיבורי על ובמדע בדיוני על ידי חייזרים, בנוסף גם להתחפש במסווה או בתחפושת חקיינית או תואמת זו מסורת בליל כל הקדושים. בספרי קומיקס וגיבורי על, הסוואות משמשות להסתיר את הזהות הסודית ולשמור כוחות מיוחדים בסוד מאנשים רגילים. לדוגמה, סופרמן מציג את עצמו כקלארק קנט, וספיידרמן מסווה את עצמו בתחפושת, כך שהוא לא יכול להיות מוכר כפיטר פארקר. במדע בדיוני, חייזרים לעיתים קרובות מסווים את עצמם במראה אנושי בלבישת "חליפות אנושיות" כתחפושות. בשירה האפית, אודיסאוס משתמש במסווה של קבצן כדי לבחון את נאמנותם של המשפחה שלו ומשרתיו כששב ממסע של 10 שנים. לפעמים הסוואות משמשות בפעילויות פליליות ובריגול, זהו דימוי נפוץ בספרות בלשית ובסיפורי ריגול. שרלוק הולמס לעיתים קרובות התחפש למישהו אחר כדי שלא יזוהה. כמו כן, קליי קאמל, אחד מהאויבים של הקוסם מנדרייק נחשב אמן התחפושות, כי הוא מסוגל לחקות כל אחד ולשנות את המראה שלו בשניות. אלטר אגו נשף מסכות מסכה מדיה וקבצים בנושא מסווה בוויקישיתוף
אבן הזיכרון לחייל האוסטרלי בקריית אונו

אבן הזיכרון לחייל האוסטרלי, ברייאן טמפלר ברטון, מרגימנט הפרשים האוסטרלים הקלים השישי, שנהרג ב-3 בדצמבר 1917, היא אבן זיכרון שנמצאה במהלך שנות השבעים בגבול קריית אונו - פתח תקווה. החייל נהרג במסגרת הקרב על קו שתי העוג'ות, אשר עבר בקרבת מקום. עיריית קריית אונו הודיעה כי המצבה המקורית נהרסה. העירייה ביצעה שיחזור של המצבה. המצבה המשוחזרת נמצאת בגינה קטנה ליד תחנת הדלק פז ברחוב לוי אשכול. לא ברור מתי הוצבה אבן הזיכרון ועל ידי מי. בתחילת שנות השבעים, מטיילי החברה להגנת הטבע ברמת גן, ששוטטו בין הפרדסים על גבול קריית אונו - פתח תקווה, גילו לפתע אבן גדולה בצד הדרך. מרכזם, יהושע הדר, מצא עליה כתובת באנגלית: Brian Templer Barton, Nanima, Wellington, New South Wales Fell here in action 1917 He lies at Ramleh. Underneath are the everlasting arms. משמעות השורה האחרונה מבחינה מילולית (כפי שתרגם צבי אילן) היא "יהי האל מחסה לנפטר", ובתרגום חופשי זהו ציטוט המילים "מתחת זרועות עולם" מספר דברים, פרק ל"ג, פסוק כ"ז. ואכן בבית הקברות הצבאי הבריטי נמצא קברו. על הקבר כתוב: בריאן היה בן 28, בנם של צ'ארלס ואנני ברטון מניו סאות' ויילס. מקומה המקורי של אבן הזיכרון היה בדרך כורכר שהובילה מיפו לראש העין. ניתן היה לזהות את מקומה באמצעות איתור חורשת אקליפטוסים ליד צומת הדרכים לוי אשכול ובר-אילן בקרית אונו. עם הבנייה החדשה נעלמה האבן. עיריית קריית אונו שחזרה את אבן הזיכרון והניחה אותה בגינה קטנה ליד תחנת הדלק ברחוב לוי אשכול. בט"ו בשבט תשע"ז (פברואר 2017) הוצב לוח זיכרון לבריאן טמפלר ברטון ליד עץ ברכיכיטון צפצפתי עתיק בגני תקווה סמוך למקום בו נמצאה אבן הזיכרון המקורית שנעלמה. אגף ההנצחה בקנברה, באמצעות שגרירות אוסטרליה בישראל, מסרה על בריאן טמפלר ברטון את הפרטים הבאים:. מקור נוסף הוא מוזיאון "זיכרון המלחמות האוסטרלי" (Australian War Memorial). נולד בוולינגטון (ניו סאוס וולס) לצ'ארלס המפדן ברטון ולאני ברטון. בעת חיולו, מקצועו היה רועה צאן. נאנימה היא מקום מגוריו, חווה גדולה בבעלות אביו. החווה הוקמה במקורה על ידי בן דודו של משה מונטיפיורי. יצא עם סוסתו לקרב גליפולי שבטורקיה. השתתף בקרב רומני, חזר לאוסטרליה ויצא שוב למצרים לקראת המערכה לכיבוש סיני וארץ ישראל. נהרג בקרב כידונים בפשיטה על עמדות של הצבא העות'מאני במקום בו הייתה מצויה המצבה. יומן היחידה, המצוי במוזיאון המלחמה בקנברה, מוסר על הקרב את הפרטים הבאים: ביום הראשון ללחימה הייתה יחידת הפרשים בגבעה הרמה ביותר באזור - נקודת גובה 84 מטר מעל פני הים. הנקודה נקראה בשם "גבעת קוזלובסקי" והיום נטוע עליה "גן העלייה השנייה" בגבעתיים. הטורקים שהיו באזור צלפו באוסטרלים ואלו נסוגו לאזור הכפר הערבי לשעבר "סלמה", היום בעיבורי רמת גן ותל אביב בקרבת מחלף מסובים ליד רמת אפעל היום. ביום מותו של בריאן נערכה פשיטה על העמדות הטורקיות דרומה מפתח תקווה. בקרב הכידונים נהרגו 20 חיילים טורקים ומהצד האוסטרלי הקצין אוואן טות' (Lt. Owen Tooth) ובריאן. הוא נקבר במקום, הוצבה מצבה והקיפו אותה בגדר ברזל. לאחר העברתו לבית הקברות הצבאי ברמלה, צלב העץ שהיה במקום הועבר לחלקת הקברים המשפחתית בחוות נאנימה. צבי אילן, 78 טיולים ברחבי ישראל, עם עובד - תרבות וחינוך - תל אביב, 1977; עמ' 180 מדיה וקבצים בנושא אבן הזיכרון לחייל האוסטרלי בקריית אונו בוויקישיתוף צבי אילן, מצבת האוסטרלי האלמוני, דבר, 2 בפברואר 1973 על בריאן טמפלר ברטון, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה עוד סייע באיסוף המידע באוסטרליה - איתן שני
אנדראס הקדוש

אנדראס הקדוש או אנדריאס הקדוש (ביוונית: Ανδρέας) הוא אחד משנים עשר השליחים של ישו ואחיו הצעיר של פטרוס הקדוש. השם "אנדראס" נובע מן המונח היווני ל"גבריות" או "אומץ" והיה ככל הנראה נפוץ בתקופת המאה ה-2 לפנה"ס. לא ידוע מה היה שמו העברי או הארמי. על פי הברית החדשה, אנדראס היה בנו של יהודי בשם יונה או יוחנן (מתי 16:17; יוחנן 1:42). הוא נולד בבית צידה ליד הכנרת. אנדראס ואחיו שמעון (פטרוס) היו דייגים, וישוע פנה אליהם בעת שהיו בסירתם, והבטיח להם כי אם ילכו אחריו יהיו "דייגי אנשים" (מתי, ד, 19). השניים אף חלקו עם ישוע בית בכפר נחום. לעומת זאת, אנדראס ותלמיד נוסף היו תלמידיו של יוחנן המטביל, והיו הראשונים ללכת אחר ישוע. על פי אוסביוס מקיסריה, שציטט את אוריגנס, אנדראס עבר להטיף באסיה הקטנה ובסקיתיה, והגיע בנדודיו עד לאזור הים השחור; כך הפך לפטרונן של רוסיה ורומניה, שם הוא נקרא אנדריי. לפי הכרוניקה הרוסית הראשונה התיישב בקייב והקים בה את הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. הוא אף מינה את איסטכיס לבישוף הראשון של ביזנטיון. אנדראס נצלב בעת שהותו בעיר פטרס שביוון. אנדראס הקדוש נחשב לפטרון, בין היתר, גם של סקוטלנד - והעיירה הסקוטית סנט אנדרוס נקראת על שמו (שם הוא נקרא אנדרוס). צורת צליבתו של אנדראס הקדוש - צלב בצורת האות X, הביאה לקריאת הצלב בצורה זו על שמו - צלב אנדראס הקדוש. (בדגל סקוטלנד מופיעה תבנית צלב אנדראס). אנדראס נחשב גם לפטרון הקדוש של רוסיה, אוקראינה, רומניה, יוון, ספרד וסיציליה, של הערים האיטלקיות נאפולי, ראוונה, ברשה, אמלפי ומנטובה, ושל בורדו בצרפת, ברוז' בבלגיה ופטרס שביוון. במסכת סנהדרין דף מ"ג ע"א מוזכר "נצר" כאחד התלמידים שנצלבו עם ישו, וייתכן שמדובר באנדראס הקדוש (בשל דמיון פונטי כלשהו בין השמות). אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 215-216, מסת"ב 978-965-566-137-8 מדיה וקבצים בנושא אנדראס הקדוש בוויקישיתוף אנדראס הקדוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנדראס הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ”ויאמר אליהם לכו אחרי ואשימכם לדיגי אנשים” הבשורה על פי יוחנן פרק א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
הומוסקדסטיות

בסטטיסטיקה, סדרה של משתנים מקריים היא סדרה הומוסקדסטית, אם למשתנים המעורבים יש אותה שונות. במקרה ההפוך, הסדרה היא הטרוסקדסטית (סקדסטיות - שונות, ביוונית). הומוסקדסטיות של המשתנים המעורבים היא הנחה מקובלת בטכניקות אמידה שונוֹת, כדוגמת חישוב קו רגרסיה. הנחה זו מסתברת אם השגיאות במודל, העשויות להיות מושפעות ממשתנים שלא נלקחו בחשבון במודל, הן בעלות אותה התפלגות. הנחה זו אינה תמיד נכונה. סטיית התקן עצמה עשויה להיות תלויה במשתנים המסבירים; לדוגמה, לא רק שההוצאה על מזון נוטה להיות גבוהה יותר בקרב בעלי הכנסה גבוהה - גם השונות של ההוצאה גדלה עם ההכנסה. חוקר האקונומטריקה רוברט זנגל זכה ב-2003 בפרס נובל לכלכלה על מחקרו את ניתוח הרגרסיה בנוכחות הטרוסקדסטיות, מה שהוביל לניסוח מודל ה-"ARCH" (רגרסיה אוטומטית בהטרוסקדסטיות מותנית). בין השיטות לבדיקת הטרוסקדסטיות במאגר נתונים: מבחן וויט, מבחן בראוץ'-פגן ומבחן גולדפלד-קוואנדט. הטרוסקדסטיות אינה גורמת לאומדי מקדמי הרגרסיה להיות מוטים, אם כי השונות (ולכן גם סטיית התקן) של המקדמים עלולה להיות בלתי ניתנת לאמידה מדויקת, ובכך להגדיל את ערכי ה-t של המבחנים המתאימים, ובכך להציג בטעות תוצאות בלתי מובהקות כאילו היו מובהקות. קיימות שתי דרכי פעולה עיקריות: שינוי הגדרות המודל: למשל שינוי משתני ה-X (המשתנים המסבירים) או טרנספורמציה לא ליניארית של משתני ה-X. יישום מודל האמידה ריבועים פחותים משוקללים כאשר המשקל הניתן לתצפיות משתנה ביחס הפוך עם סטיית התקן של הטעות. https://web.archive.org/web/20071124052859/http://www.qsarworld.com/qsar-statistics-homoscedasticity.php הומוסקדסטיות, באתר MathWorld (באנגלית)
לה גולט

לה גולט (בערבית: حلق الوادي, חלק אלואדי; בצרפתית: La Goulette) היא עיר בתוניסיה, חלק מנמל העיר תוניס. לה גולט נמצאת כ-10 ק"מ מתוניס ומחוברת אליה בסוללה שעוברת דרך אגם תוניס. מבצר הקסבה של לה-גולט נבנה על ידי קרל החמישי ב-1535. העיר נכבשה על ידי העות'מאנים ב-1574. ב-1881 הפכו הכובשים הצרפתים את אזור המבצר לעיר עצמאית. בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה הוקם בה מחנה ריכוז ועבודה בכפייה של יהודים. קודם לעצמאות תוניסיה ב-1956 התגוררו בעיר בעיקר תושבים ממוצא אירופי (בייחוד איטלקים). נכון ל-2004 מתגוררים בעיר 28,407 תושבים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אתר האינטרנט הרשמי של לה גולט לה גולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לה גולט (תוניסיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של תוניסיה ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.