laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פטר בורניץ

קרל פטר בורניץ (בגרמנית: Peter Burnitz;‏ 14 בינואר 1824 – 18 באוגוסט 1886) היה עורך דין וצייר גרמני. בורניץ היה בנם של איש העסקים קרל פרידריך בורניץ ואשתו אוגוסט וילהלמין סולטודל. בורניץ הפך ליתום בגיל תשע (האם נפטרה בשנת 1831, האב בשנת 1833). דודו האדריכל רודולף בורניץ היה האפוטרופוס, ודאג לגידולו. בורניץ סיים את בית הספר התיכון העירוני ונרשם באותה שנה למשפטים באוניברסיטת ברלין. בשנת 1844 עבר לגטינגן ונסע להיידלברג בשנת 1845. בורניץ סיים בהצלחה את לימודיו שם בשנת 1847 עם תואר דוקטור. בקיץ 1847 בורניץ עשה מסע דרך איטליה, שהוביל אותו לרומא, נאפולי לפלרמו. בסוף הסתיו 1852 חזר לפרנקפורט. במקום לשאוף לקריירה כעורך דין, הוא נסע למסע לימודים נוסף: לאלג'יר והמשיך למדריד. שם פגש חבר של האפוטרופוס שלו, הצייר פריץ במברגר. הוא ועמיתו אדוארד גרהרדט המליצו על פריז לאמן הצעיר. עם המלצותיהם ערך בורניץ את היכרותו עם הליטוגרף קרל בודמר, אשר הציג אותו עד מהרה לבית הספר ברביזון. הוא קיבל שם השראה עמוקה ביותר מאמני המקום. בשנת 1857 שב בורניץ לפרנקפורט. זמן קצר לאחר שהתיידד עם אנטון בורגר ויאקוב פירכטגוט דילמן, הוא החליט לעבור לקרונברג. כמו חבריו, הוא הצטרף למושבת הציירים המקומית. ככל שהתקפות הביקורת על בורניץ היו אלימות יותר, כך תמונותיו זכו בפרסים לעיתים קרובות יותר. בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1869 הופיע בורניץ עם שלושה ציורי נופים וזכה במדליית זהב. בגיל 50, ב-1873 התחתן בורניץ עם האלמנה סוזנה כריסטיאן הרדט, מולר, בתם היחידה של עורך הדין והפוליטיקאי בפרנקפורט סמואל גוטליב מולר ואשתו סוזנה וילהלמין, לבית לוכנר, אחותו של יצרן הבדים באאכן יוהאן פרידריך לוכנר. אשתו הייתה נשואה לראשונה למגדל היין בלתאסר הרדט, שנפטר בשנת 1870 ואיתו נולדה לה ארבעה ילדים. לפטר בורניץ נולדו איתה שתי בנות ובן. בשנת 1878 הוא רכש בית עירוני רב קומות, באחד המיקומים הטובים ביותר בפרנקפורט. הוא מעולם לא גר בבית הזה בעצמו. הבית השתמר עד היום ושופץ בהרחבה על ידי הבעלים הנוכחי, קרן האגודה הפוליטכנית, שנוסדה בשנת 2005. בורניץ נפטר ב־18 באוגוסט 1886 בפרנקפורט בגיל 62. הוא קבור בבית העלמין המרכזי. מדיה וקבצים בנושא פטר בורניץ בוויקישיתוף Deutsche Biographie, Burnitz, Peter - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית) Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 47, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1903, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 397
גן לאומי שמרון

גן לאומי שמרון הוא גן לאומי בסמוך ליישוב תמרת וצומת נהלל שבגליל התחתון, על גבולו הצפוני של עמק יזרעאל. שטח הגן הלאומי הוא כ-1,905 דונם והוא הוכרז ביוני 2011. בשטח הגן צומח חורש טבעי של אלון מצוי ואלון תבור. שמורת טבע תל שמרון מהווה חלק מן הגן הלאומי. בית הקברות של נהלל מהווה מובלעת בתוך הגן. שטח השמורה מאויים על ידי תוכניות להרחבת תמרת. על תוכניות הרחבה אלו נמתחה ביקורת של החברה להגנת הטבע. גן לאומי שימרון – iNature, באתר inature.info כ-36 אלף דונמים הוכרזו השבוע כשמורות טבע וגנים לאומיים, באתר השטח הישראלי 4X4 החברה להגנת הטבע - 15. תמרת - הרחבת הישוב לגן לאומי, באתר www.teva.org.il
אברהרד גודט

אברהרד גודט (בגרמנית: Eberhard Godt;‏ 15 באוגוסט 1900 – 13 בספטמבר 1995) היה קצין בצי הגרמני ששירת במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר פיקד על פעולות צי הצוללות. גודט נולד ב-15 באוגוסט 1900 בליבק, ובקיץ 1918 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני כצוער ושירת על סיפון ה-SMS שלזיין. לאחר המלחמה הוא שירת בבריגדת ארהארדט. במרץ 1920 הוא התקבל לרייכסמרינה, והוסמך לקצין בשנת 1924. הוא שירת על סיפונן של ספינות שטח ומתקנים ימיים עד 1935; לאחר מכן שירת בסיירת הקלה אמדן כסגנו של קפיטן צור זי קרל דניץ, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת קורבטנקפיטן. לאחר מכן עבר גודט לצי הצוללות שזה עתה הוקם; ופיקד על הצוללת U-25 במהלך מלחמת האזרחים בספרד. בינואר 1938 הוא מונה לקצין מטה של מפקד כוח הצוללות, אדמירל דניץ. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה לראש מחלקת המבצעים של צי הצוללות. ככזה, גודט הועלה לדרגת פריגטנקפיטן ב-1 ביולי 1940 ולקפיטן צור זי ב-1 בספטמבר 1942. הוא המשיך בתפקיד זה עד ינואר 1943, כאשר מונה למפקד מבצעי הצוללות לאחר שדניץ קודם למפקד הקריגסמרינה. ב-1 במרץ 1943 הועלה גודט לדרגת קונטר-אדמירל והוצב, בנוסף לתפקידיו בצי הצוללות, למפקד המחלקה השנייה בפיקוד העליון של חיל הים. בשנת 1945 הוא נפל בשבי הצבא הבריטי ונשאר בשבי עד 1947. במהלך תקופה זו הוא העיד גם כעד במשפטי נירנברג. לאחר המלחמה כתב את ההיסטוריה של פעולות הקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה כחבר בצוות ההיסטורי של הצי. עם הקמת הבונדסמרינה ניסה גודט להצטרף לשורותיו, אולם בשל יחסיו הטובים עם דניץ הוא לא התקבל. גודט נפטר בגיל 95 ב-13 בספטמבר 1995. בזמן מותו הוא היה האחרון ששרד מבין הקונטר-אדמירלים של הקריגסמרינה, וקצין הדגל האחרון שנותר בחיים של הקריגסמרינה. "Eberhard Godt". uboat.net. נבדק ב-16 באוגוסט 2009. {{cite web}}: (עזרה)
ישראל ניומאן

הרב ישראל צבי נוימן (באנגלית: Yisroel Tzvi Neuman, נולד באפריל 1947) הוא רב חרדי אמריקאי ואחד מארבעת ראשי ישיבת בית מדרש גבוה (מכונה בדרך כלל "ישיבת לייקווד") בלייקווד, ניו ג'רזי. הוא חולק את התואר ראש ישיבה עם הרב מלכיאל קוטלר, הרב ירוחם אולשין, והרב דוד שוסטל. ישראל צבי נשוי לבתו של הרב דב שוורצמן, שהיא נכדתו של מייסד הישיבה הרב אהרן קוטלר . היה תלמידו של הרב בנימין שטיינברג באקדמיה לתלמוד בבולטימור. Gesser, Yosef (2010). "Thousands Participate in BMG Brooklyn Shabbos and Dinner". Hamodia. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Second Annual Bais Medrash Govoah Shabbos of Chizuk and Melava Malka in Monsey". matzav.com. 14 בינואר 2011. נבדק ב-12 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Rav Dov Schwartzman, zt"l". matzav.com. 7 בנובמבר 2011. נבדק ב-7 בנובמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Teller, Hanoch (באפריל 1994). A Matter of Principal: A Tribute to Rabbi Binyamin Steinberg. New York City Pub. Co. p. 82. ISBN 1-881939-03-0. {{cite book}}: (עזרה)
ולדימיר קונובלוב

ולדימיר קונסטנטינוביץ' קונובלוב (ברוסית: Влади́мир Константи́нович Конова́лов); (5 בדצמבר 1911 - 29 בנובמבר 1967) היה אדמירל יהודי סובייטי, מפקד הצוללות של הצי הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות. נולד בשם וולף בן קלמן ביישוב חקלאי-יהודי בשם "נדיאזנאיה" (מחוז זפוריז'יה, היום אוקראינה), שפירושו "התקווה". נדיאזנאיה היה יישוב בו הצליחו היהודים בתוצרתם החקלאית יותר מכל היישובים האחרים של התושבים המקומיים. הקרב הראשון בו הוא השתתף כילד היה בהתנגשויות הרחוב בין החקלאים היהודים לבין פורעים גויים, שרצו להתנקם בהם על הצלחתם. הוא ומשפחתו עברו לדונצק. שם הוא התחנך באוניברסיטה הטכנית הלאומית של דונצק. בגיל 21 הוא החל לשרת בחיל הים הסובייטי, כצוער בבית הספר הימי הגבוה על שם פרונזה. לאחר שסיים את הכשרתו הוא שרת בצוללת שהייתה חלק מצי הים השחור. בשנת 1940 הוא הועבר לצי הבלטי והוא מונה לסגן מפקד צוללת מדגם L-3. שלוש שנים לאחר מכן הוא מונה למפקדה. מתחילת הקרבות בין גרמניה הנאצית לברית המועצות עד לסוף שנת 1942 צוות הספינה של קונובלוב לקח חלק במספר פעולות בהן הם הטביעו כ-10 ספינות גרמניות. ב-22 במרץ 1943, מפקד הצי הבלטי האדמירל ולדימיר טריבוץ העניק לקונובלוב את הדגל שספינתו קיבלה כאות הערכה על פעולותם במלחמה. באוקטובר 1944, שטו קונובלוב וספינתו לצד הדרומי של הים הבלטי, שם הם לקחו חלק בשלוש משימות נוספות בין השנים 1944-1945. ב 16 באפריל 1945, תפסה הצוללת של קונובלוב את ספינת התובלה הגרמנית "גויה", על הספינה היו בין היתר פליטים, פצועים וחיילים גרמנים. לאחר שירו 2 טילי טורפדו לעבר הספינה היא טבעה תוך 7 דקות. פחות מ-200 אנשים שרדו מתוך 7000 איש שהיו על הסיפון, מרבית ההרוגים היו אזרחים ופליטים גרמנים שפונו מאזורים אליהם פלשו הסובייטים. הספינות שליוו את הספינה "גויה" רדפו אחר הצוללת של קונובלוב במשך שעתיים וחצי ואף פוצצו כ-5 מטענים, אך הצוללת לא נפגעה. כאות הערכה להטבעת הספינה זכה קונובלוב בתואר גיבור ברית המועצות ב-8 ביולי 1945. על פי המידע של הצבא הסובייטי, התוצאה הכוללת של הפעולות של קונובלוב וצוותו הסתכמה ב-21 ספינות תובלה פגועות ו-7 ספינות מלחמה פגועות. אלו הן תוצאות מרשימות ביחס לצוות אחד שפיקד על צוללת אחת. לאחר המלחמה המשיך קונובלוב לפקד על הצוללת עד נובמבר 1947. בשנים 1947 - 1950 למד באקדמיה הימית בלנינגרד. בתום הלימודים מונה למדריך בכיר בבית הספר לקציני חיל הים בעיר קלינינגרד. ב-1955–1958 פיקד על שייטת צוללות בצי הים הבלטי. ב-1958 - 1961 שירת באגף ההדרכה של הצי הסובייטי וב-1961 - 1966 - במטה הצי הצפוני. ב-7 במאי 1966 הועלה קונובלוב לדרגת קונטר-אדמירל ומונה לסגן מפקד בית הספר לקציני צוללות בלנינגרד. ולדימיר קונובלב נפטר מאוטם שריר הלב ב-29 בנובמבר 1967. במהלך הקריירה שלו עוטר קונובלוב (בנוסף לתואר גיבור ברית המועצות) : בשלושה עיטורי לנין, שני עיטורי הדגל האדום, עיטור אושקוב, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה, עיטור הכוכב האדום ובמדליות שונות. בשנת 2012 נקרא על שמו רחוב בסנקט פטרבורג. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר קונובלוב בוויקישיתוף על קונובלוב באתר יד ושם (באנגלית) על קונובלוב באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית) תמר לובושינסקי קטקו, הלוחם היהודי במלחמת העולם השניה, שריון, 2005 Vladimir (Vulf) Konovalov | www.yadvashem.org, vladimir-konovalov.html (באנגלית)
דררה ארוכת-זנב

דררה ארוכת-זנב (שם מדעי: Psittacula longicauda) היא מין של תוכי מהסוג דררה, החיה באיי אנדמן וניקובר, חצי האי המלאי, סומטרה ובורנאו. היא תוארה בידי חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון ב-1783. אורך הזכר 41 סנטימטרים והוא בעל זנב ארוך בצבע כחול שמהווה יותר ממחצית אורכו, סנטר שחור, לחיים אדומות-ורדות וגוף ירוק. לעומת זאת הנקבה קצרה יותר ואורכה 25 סנטימטרים והיא חסרת סנטר שחור. זנבה קצר יותר מהזנב של הזכר. הדררה חיה במגוון רחב של בתי גידול כמו ביצות, יערות גשם, מטעי דקל השמן, בין עצי קוקוס, בגנים ציבוריים ובפארקים עד לגובה 300 מטר. הדררה היא ציפור חברתית המתקשרת עם בני מינה וניזונה בעיקר מפירות. עונת הרבייה של הפרטים בחצי האי המלאי היא מדצמבר עד פברואר בעוד הפרטים של איי אנדמן וניקובר מתרבים מפברואר עד מרץ. הנקבה מטילה 2–4 ביצים ודוגרת עליהם 24 יום. האפרוחים עוזבים את הקן כשהם בני 7 שבועות. הדררה נמצאת במצב שימור פגיע עקב כריתת יערות וסחר לא חוקי בתוכיים. מדיה וקבצים בנושא דררה ארוכת-זנב בוויקישיתוף דררה ארוכת-זנב, באתר ITIS (באנגלית) דררה ארוכת-זנב, באתר NCBI (באנגלית) דררה ארוכת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דררה ארוכת-זנב, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דררה ארוכת-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דררה ארוכת-זנב, באתר GBIF (באנגלית) דררה ארוכת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN דררה ארוכת-זנב במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
טלחה

טַלְחַה בִּן עֻבַּיְדַאללה (בערבית: طلحة بن عبيدالله;‏ 594 – 656), הוא אחד מהצַחַאבַּה, ובין העשרה שהובטח להם גן עדן. אביו היה עוביידאללה בן עות'מאן בן עַמְר בן כּעבּ בן סעד בן א-תַּיְמִי, ואימו הייתה א-צעבה בנת אל-חדרמי בן עבדה. נשותיו היו חמנה בנת ג'חש, ח'ולה בנת אל-קעקאע, אום אבאן בנת עותבה בן רביעה בן עבד שמס, אום כולת'ום בנת אבי בכר א-סדיק, סעדא בנת עוף בן ח'ארג'ה, אום אל-חארת' בנת קאסמה בן חנט'לה, אום ולד, אל-פַרְעַה בנת עלי, אל-פַארִעַה בנת אבי סופיאן, קריבה בנת אבי אומיה. בניו היו מוחמד, עמראן, מוסא, יעקוּבּ, אסמאעיל, אסחאק, זכּריא, יונס, יחיא, עיסא, סאלח. בנותיו היו אום אסחאק, עאישה, א-צעבה, מַרְיַם. בעקבות רצח הח'ליף השלישי, עֻתְ'מָאן בִּן עַפָאן – הצטרף א-זֻּבַּיְר בִּן אל-עַוַאם, גם הוא מחברי הנביא וממועצת השורא שקבעה מי הח'ליף הבא – אל טלחה ואל עאישה, אלמנת הנביא בקרב נגד עלי בן אבו טאלב. הם האשימו אותו שהוא קשור לרצח קודמו בתפקיד. הדבר הוביל לקרב בשנת 656 ושם הקרב הוא קרב הגמל על שם הגמל של עאישה שנמצאה בכל שלבי הקרב ועודדה את הלוחמים – נגד עַלִי, בדומה למנהג הגָ'אהִלִי, לפני קבלת האסלאם. הקרב נגמר בניצחונו של עַלִי ובמותם של טַלְחָה וא-זֻּבַּיִר. עלי בן אבי טאלב אל-זובייר בן אל-עוואם אבו עוביידה בן אל-ג'ראח סעיד בן זיד מדיה וקבצים בנושא טלחה בוויקישיתוף טלחה בן עוביידאללה, באתר Wikishia (באנגלית) Lives of the Sahaba (1): Talha ibn Ubaidillah Albakr Allatifi, THE COMPANION: TALHA IBN UBAIDULLAH (RA), THE COMPANION, ‏Saturday
כריסטופר היביו

כריסטופר היביו (בנורווגית: Kristofer Hivju; נולד ב-7 בדצמבר 1978) הוא שחקן קולנוע נורווגי. ידוע בעיקר מגילומו את תורמונד מארת-ענק בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. כמו כן שיחק את הנבל קונור רודוס בסרט "מהיר ועצבני 8". היביו נולד בדצמבר 1978 באוסלו, נורווגיה להורים השחקנים אריק היביו (אנ') וליסלוט הולמן והוא בן דודה של השחקנית איזבל ננטי. הוא למד במחלקה הדנית באורהוס של האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון וסיים את לימודיו ב-2004. הוא החל לשחק ב-2001 בסדרה הקצרה "Fox Grønland" בתור ג'ים אולסן ובעוד הופעות קטנות. ב-2008 הופיע לראשונה בסרט האימה "Manhunt". ב-2011 הופיע בסרט "היצור" בתפקיד ג'ונאס. ב-2013 שיחק בסרט המדע הבדיוני "העולם אחרי". אותה שנה החל לשחק בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" בתור תורונד מארת ענק, תפקיד אותו גילם במשך 6 עונות. ב-2014 שיחק בסרט הדרמה השוודי "פורס מז'ור" בתור מאטס. ב-2017 שיחק את הנבל קונור רודוס ב"מהיר ועצבני 8". ב-2021 הופיע בסדרה "המכשף" בתור השודד ניבלן בפרק אחד. כריסטופר היביו אובחן במרץ 2020 כחולה בנגיף הקורונה אך כעבור חודש החלים. מאז 2015 הוא נשוי לעיתונאית והסופרת גריי מולבר-היביו (אנ') ולהם שתי בנות: נור וסילג'ה. מדיה וקבצים בנושא כריסטופר היביו בוויקישיתוף כריסטופר היביו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריסטופר היביו, ברשת החברתית אינסטגרם כריסטופר היביו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטופר היביו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי כריסטופר היביו, באתר AllMovie (באנגלית) כריסטופר היביו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריסטופר היביו, באתר Box Office Mojo (באנגלית) כריסטופר היביו, באתר Metacritic (באנגלית) כריסטופר היביו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריסטופר היביו, באתר AllMusic (באנגלית) כריסטופר היביו, באתר Discogs (באנגלית) כריסטופר היביו, באתר Genius
קוטאי

קוטאי (בהונגרית: Kótaj) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. יהודים חיו בקוטאי בתקופות זמן שונות. לא מעט מיהודי המקום נרצחו בשואה. מדיה וקבצים בנושא קוטאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוטאי "קוטאי", באתר JewishGen (באנגלית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי יהודי קוטאי שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
סאקו דומבייה

סקו דומביה (בצרפתית: Sékou Doumbia; נולד ב-11 בפברואר 1994) הוא כדורגלן אייבורני ששיחק במכבי הרצליה 2023-2024 כרגע שחקן חופשי דומבייה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער המקומית, אגנאדה דה זראנו. בשנת 2014 הצטרף דומבייה לסקסאן מליגת העל המולדובית. ב-4 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 0-0 מול דאציה קישינב. בקיץ 2015 חתם דומבייה בזאריה בלץ. ב-5 באוגוסט 2016 חתם דומבייה בסלוצק מליגת העל הבלארוסית. ב-8 ביולי 2018 הבקיע דומבייה את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 נגד הרדזיה. ב-24 בינואר 2019 חתם דומבייה בטמבוב מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. דומבייה היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל הרוסית בסיום העונה. ב-5 באוגוסט 2019 חתם דומבייה בארמאוויר. ב-10 בפברואר 2021 חתם דומבייה בהפועל חדרה מליגת העל. בסיום העונה שוחרר מהמועדון. אחרי כמעט שנה שלא שיחק, חתם דומבייה באפריל 2022 באורדבסי שימקנט מליגת העל הקזחית. ב-29 ביוני 2023 חזר לישראל וחתם במכבי הרצליה. סאקו דומבייה, באתר Transfermarkt סאקו דומבייה, באתר Soccerway סאקו דומבייה, באתר FootballDatabase.eu ליאב נחמני, סקו דומביה חתם בהפועל חדרה, באתר ישראל היום, 10 בפברואר 2021 מיכאל וייסרמן, סטיבן אלפרד וסאקו דומביה חתמו במכבי הרצליה, באתר דאבל פס, ‏29 ביוני 2023 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאקו דומבייה".
אריך ביטנר

אריך ביטנר (בגרמנית: Erich Büttner;‏ 7 באוקטובר 1889 – 12 בספטמבר 1936) היה אקספרסיוניסט גרמני חבר הזצסיון הברלינאי. ביטנר גדל ברובע קרויצברג בברלין ועשה חניכה באמנות. בין השנים 1906–1911 הוא למד ציור, גרפיקה ואיור ספרים אצל אמיל אורליק במוסד ההוראה של מוזיאון קונסטגרבמוזיאון בברלין. ביטנר הפך לחבר בהתאחדות האמנים הגרמנית, משנת 1908 היה חבר באגודת האמנים הזצסיון הברלינאי והשתתף בתערוכות הקבוצתיות שלהם עם יצירותיו. בשנת 1913 הייתה לביטנר תערוכת יחיד ראשונה בגלריה גורליט, תקופת היצירה העיקרית שלו הייתה בשנות ה-20. אריך ביטנר נפטר בשנת 1936 בגיל 47 בפרייבורג. עבודתו של ביטנר מעוצבת על ידי צבעוניות ודינמיקת הצורה של האקספרסיוניזם, והתמקדותו היא בדיוקנאות. במיוחד בשנות ה-20 הוא יצר סדרה שלמה של דיוקנאות. הנושאים המועדפים עליו היו של ידידי אמנים וסופרים כמו לוביס קורינת, גאורג גרוש, ארנו הולץ ואחרים. למרות תקופת היצירה הקצרה תמונותיו נותרו אטרקטיביות עבור מוזיאונים וקונים פרטיים. יש עבודות שלו במוזיאונים לאומיים ובינלאומיים כמו הקרן למורשת תרבות פרוסית, משרד האמנות קרויצברג ומוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות. מדיה וקבצים בנושא אריך ביטנר בוויקישיתוף Olympedia – Erich Büttner, www.olympedia.org kuenstlerbund.de: Ordentliche Mitglieder des Deutschen Künstlerbundes seit der Gründung 1903 / Büttner, Erich, web.archive.org, ‏4 במרץ 2016
יחסי אלג'יריה–ירדן

יחסי אלג'יריה–ירדן הם יחסי החוץ בין אלג'יריה וירדן. שתי המדינות הן חברות מלאות בליגה הערבית ובאו"ם. היחסים בין המדינות החלו עוד לפני עצמאותה של אלג'יריה. ירדן הייתה אחת התומכות בעניין האלג'יראי, והמהפכה האלג'ירית תמיכה רבה מממלכת ירדן, אשר הביאו לכינון היחסים בין המדינות. בעיצומם של פעולות הדיכוי שביצעו הקולוניאליסטים הצרפתיים לסיום המהפכה האלג'ירית, ממשלת ירדן שלחה מברק מחאה והוקעה לממשלת צרפת ולמזכ"ל האומות המאוחדות בנובמבר 1954. בנוסף, היא גם זימנה את שגריר צרפת בעמאן למחות נגד הפעולות הלא אנושיות שמבצעת ממשלת צרפת. אלג'יריה מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן. ירדן מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר. ירדן והמהפכה האלג'ירית: העמדה הרשמית והפופולרית 1954–1962
עוזי קרן

האם התכוונתם ל... עוזי קרן (עין גב) – קצין צה"ל, יועץ לראשי הממשלה בענייני התיישבות עוזי קרן (צלם) – צלם עיתונות ישראלי
יוהנס טינגס בו

יוהנס טינגס בו (בנורווגית: Johannes Thingnes Bø; נולד ב-16 במאי 1993 בסטרין), הוא ביאתלט נורווגי מצליח. הוא אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מהמשחקים האולימפיים, מהן מדליית זהב אחת מאולימפיאדת פיונגצ'אנג 2018 בקטגוריית היחיד (Individual). אלוף העולם בעל 24 מדליות, מהן 12 מדליות זהב. הוא בעל 51 ניצחונות במסגרת סבב גביע העולם, שבו זכה שלוש שנים ברציפות (2019-2021). בעונת 2018-2019 זכה בהישג יוצא הדופן של זכייה בכל אחת מארבע הקטגוריות של ענף הביאתלון - יחיד, ספרינט, מרדף וזינוק המונים. אחיו הוא הביאתלט הנורווגי טרייה בו. בו נשוי לזוגתו הדה קולשטד דהיל מאז 2018. בשנת 2020 נולד בנם הבכור גוסטב. מדיה וקבצים בנושא יוהנס טינגס בו בוויקישיתוף יוהנס טינגס בו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוהנס טינגס בו, ברשת החברתית אינסטגרם יוהנס טינגס בו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יוהנס טינגס בו, באתר olympedia.org ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נג'צ'רקס

נג'צ'רקס (בהונגרית: Nagycserkesz) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בנג'צ'רקס מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,779 ובשנת 2020 רק 1,610 תושבים. הכפר היה חלק מנירג'האזה עד שנת 1952 אז קיבל עצמאות ככפר בפני עצמו. מדיה וקבצים בנושא נג'צ'רקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נג'צ'רקס (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
בית הכנסת בית יעקב (סקופיה)

בית הכנסת בית יעקב (במקדונית: Синагога „Бет Јаков“) הוא בית הכנסת היחידי שפועל בסקופיה, מקדוניה הצפונית. בעבר, הוא היה ממוקם ברובע היהודי (מק') בסקופיה, לצידו של בית הכנסת בית אהרון. בית הכנסת הראשון נבנה באזור הבזאר הישן בתחילת המאה ה-20 עד ל-1937, ונהרס ב-1963, בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה באותה שנה. בית הכנסת הנוכחי, שנמצא בבניין הקהילה היהודית בסקופיה, משתייך לזרם הספרדי, ונבנה בסוף המאה ה-20 עד לתחילת המאה ה-21. הוא נבנה מתרומות ממשלת מקדוניה הצפונית (מק') וארגונים נוספים. בית הכנסת נפתח לציבור ב-11 במרץ 2000, ומקיים באופן קבוע את מנהגי היהדות. בית הכנסת אינו מעסיק רב, והוא משרת קהילה קטנה של כ-200 איש. בבית הכנסת בית יעקב, נמצא פנקס של 14 עמודים, כתוב בכתב רש"י, בעברית ולאדינו, שנכתב בין 1749 לבין 1913. בפנקס, נכתב בעיקר לארגונים ההומניטריים-דתיים בסקופיה, לבית הכנסת, לארגון היהודי חברה קדישא, להלכה היהודית ולביקור חולים. בכתב היד, מוזכרים חוקים, שהסדירו את גביית האגרות לחברי העירייה, ומצוין כי הארגונים שהוזכרו סייעו באופן קבוע לעניים, בעיקר לאלמנות ויתומים, בכסף, אוכל, בגדים. כמו כן, נרשמו הערות למטיילים מארץ ישראל, שהגיעו לסקופיה כדי לאסוף תרומות עבור הארץ הקדושה. פנקס זה סיפק נתונים על מצבה הכלכלי של הקהילה היהודית בסקופיה, על עבודתה הסוציאלית, על יחסיה עם אזרחים אחרים וארץ ישראל. כיום, הפנקס נמצא במוזיאון ההיסטוריה היהודית בבלגרד. יהדות מקדוניה הצפונית מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בית יעקב בוויקישיתוף בית הכנסת בית יעקב Only 200 strong, Macedonia's Jewscelebrate unity and new synagogue, www.jewishworldreview.com "Отварање на синагогата Бет Јаков во зградата на ЕЗРМ" (במקדונית). Фонд на Холокаустот на Евреите во Македонија. במרץ 2000. נבדק ב-1 במאי 2012. {{cite web}}: (עזרה) Хедвига Бошковић: „Збирка старих хебрејских рукописа у Јеврејском историском музеју у Београду“, Београд, 1979, стр. 23.
מערב סולאווסי

מערב סולאווסי (באינדונזית: Sulawesi Barat) הוא מחוז באינדונזיה שממוקם במערב האי סולאווסי. עיר הבירה של המחוז היא מאמוג'ו. ב-2004, המחוז התפצל מהמחוז דרום סולאווסי. המחוז מחולק ל-5 נפות: פולוואלי מנדר ממסה מינה ממג'ו ממוג'ו המרכזית פסאנגקאיו ב-11 בדצמבר 2019, קבוצה של חוקרים בראשות דר. מקסים אאוברט, מצאה את ציורי הציד הישנים ביותר באומנות הפרהיסטורית. הציור, של אנשים צדים חזיר ותאו, תוארך על ידי הארכאולוגים בעזרת תוריום ואורניום רדיואקטיביים. האוכלוסייה של המחוז גדלה ב-2.67% כל שנה. 171,356 תושבים הם מתחת לקו העוני. מדיה וקבצים בנושא מערב סולאווסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מערב סולאווסי מערב סולאווסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.dpr.go.id/jdih/index/id/27=http://www.dpr.go.id/jdih/index/id/27 באדאן פוסאט סטיטסטיקה, ג'קרטה, 2019 "Sulawesi art: Animal painting found in cave is 44,000 years old". BBC News (באנגלית בריטית). 2019-12-12. נבדק ב-2021-02-21. Narrative Cave Art in Indonesia Dated to 44,000 Years Ago | ARCHAEOLOGY WORLD (באנגלית בריטית) Earliest known cave art by modern humans found in Indonesia, the Guardian, ‏2019-12-11 (באנגלית) https://www.washingtonpost.com/science/2019/12/11/oldest-story-ever-told-is-painted-this-cave-wall-archaeologists-report/ http://lokalnews.fajar.co.id/read/102408/29/warga-miskin-sulbar-171356-jiwa http://sulbar.bps.go.id/newbackend2/pdf_publikasi/Provinsi_Sulawesi_Barat_Dalam_Angka_2016.pdf ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1801 בגרמניה

פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. פרוסיה – פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין – פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ – קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. הדוכסות הגדולה של אולדנבורג – וילהלם, דוכס אולדנבורג, פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג. הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך – קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך. נסיכות שאומבורג-ליפה – גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה. נסיכות שוורצבורג-רודולשטדט – לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט. נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן – גינטר פרידריך קרל הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן. נסיכות רויס-גרייץ – היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ. נסיכות ולדק ופירמונט – פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט. דוכסות אנהלט-דסאו – לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו. דוכסות סקסוניה-אלטנבורג – פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד – פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. דוכסות סקסוניה-מיינינגן – גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. דוכסות שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק – פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. ממלכת וירטמברג – פרידריך הראשון, מלך וירטמברג. רוזנות הסן-דרמשטאדט – לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן. יוהאן וילהלם רייטר מגלה את הקרינה האולטרה סגולה. 16 בפברואר – קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן, הנסיך האחרון של הוהנצולרן-הכינגן (נפטר ב-1869) 21 בפברואר – היינריך פליישר, בלשן, מחלוצי חוקרי השפה הערבית המודרנית, ומגדולי המזרחנים בסוף המאה ה-19 (נפטר ב-1888) 22 ביוני – ארנסט פריז, צייר נוף גרמני במעבר מהרומנטיקה לריאליזם (נפטר ב-1833) 29 ביוני – קרל, נסיך פרוסיה, איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן (נפטר ב-1883) 18 באוגוסט – יוהאן קרל בר, צייר וסופר גרמני (נפטר ב-1869) 23 באוקטובר – אלברט לורצינג, מלחין גרמני (נפטר ב-1851) 23 באוקטובר – יוהאן גוטליב נאומן, מלחין, מנצח וקאפלמייסטר גרמני (נולד ב-1741) 19 בספטמבר – יוהאן גוטפריד קלר, אסטרונום גרמני שידוע בעיקר בשל גילוין של הגלקסיות M59 ו-M60 בשנת 1779 והצביר הפתוח M67 (נולד ב-1745) 9 בנובמבר – קרל שטאמיץ, מלחין בוהמיאני, הבולט ביותר בדור השני של מה שכונה אסכולת מנהיים (נולד ב-1745) 16 בדצמבר – קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן, נסיך הכתר של באדן, אולם נהרג בתאונת מרכבה קודם מיתת אביו, ועל כן ירש בנו קרל, הדוכס הגדול של באדן את השלטון (נולד ב-1755) מדיה וקבצים בנושא 1801 בגרמניה בוויקישיתוף Frederick William III | king of Prussia, Encyclopedia Britannica (באנגלית) Christoph Heinrich von Ammon, Genealogie ascendante jusqu'au quatrieme degre inclusivement de tous les Rois et Princes de maisons souveraines de l'Europe actuellement vivans, reduite en 114 tables..., Aux Depens de L'Auteur, Se Vend Chez Etienne de Bourdeaux, 1768. (בצרפתית) Oldenburg Royal Family, web.archive.org, ‏2006-03-17 Meininger Museen - Georg I, web.archive.org, ‏2011-09-15 Saul David, Prince of pleasure : the Prince of Wales and the making of the Regency, New York : Atlantic Monthly Press, 1998, ISBN 978-0-87113-739-5