laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אהוד שפירא

אהוד שפירא (נולד בשנת 1944) הוא כלכלן ומנהל ישראלי, יושב-ראש פסגות בית השקעות ולשעבר ממלא-מקום מנכ"ל בנק לאומי ויו"ר קבוצת הביטוח הפניקס. נולד בישראל, בנם של יעקב ובלה שפירא. בעל דוקטורט לכלכלה ומימון מאוניברסיטת ניו יורק. בתחילת שנות ה-70 החל את עבודתו בבנק לאומי. בין השנים 1975–1980 התגורר בארצות הברית, שם עבד בתפקידים בכירים בבנק לאומי. בשנת 1980 שב לישראל וכיהן כסגן ראש החטיבה העסקית בבנק לאומי. בשנת 1984 שב לארצות הברית במסגרת תפקידו בבנק לאומי ושהה בה עד שנת 1989. לאחר ששב לישראל שימש בתפקידים בכירים בבנק לאומי. היה ראש החטיבה העסקית, משנה בכיר למנכ"ל ואחראי על החטיבה המסחרית, מערך הנדל"ן והחטיבה הבינלאומית. בין השנים 1995–2006 שימש כממלא-מקום המנכ"ל גליה מאור. בשנת 2006 עזב את בנק לאומי ומונה כיו"ר "הפניקס". במקביל שימש כדירקטור בחברות מהדרין ונשואה-אקסלנס. בשנת 2010 פרש מ"הפניקס". באותה שנה נבחר כדירקטור בבנק לאומי והתמודד על תפקיד יו"ר הבנק, אך לא נבחר. בסוף 2010 נבחר ליו"ר הדירקטוריון של חברת ביראד - חברה למחקר ופיתוח, חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן, חבר בוועד המנהל ויו"ר ועדת ההשקעות של האוניברסיטה. באוקטובר 2011 החליף את זהבית כהן בתפקיד יושב-ראש פסגות בית השקעות. במקביל הקים עם קבוצת שותפים את קרן ההשקעות גאיה, וכדי למנוע ניגוד עניינים הוא אינו מנהל את הקרן. שפירא חבר בחבר הנאמנים של מוזיאון תל אביב לאמנות ובוועד המנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל. בשנת 2012 מונה לראש אגודת הידידים בישראל של בית לוחמי הגטאות. שפירא מתגורר בתל אביב. נשוי לשופטת בדימוס תחיה שפירא (בתם של הרב שלמה וצפייה גורן) ואב לשלוש בנות. בתו הבכורה עינת ישפה היא פסיכולוגית חינוכית, העומדת בראש השירות הפסיכולוגי החינוכי של עיריית בני-ברק ומתגוררת בפתח תקווה. בתו השנייה היא עו"ד אפרת שפירא-רוזנברג המתגוררת במזכרת בתיה.
ישראל תמרי

ישראל תמרי (נולד בשנת 1946) הוא קרדיולוג ישראלי, היה מנהל יחידת צנתורי לב בבית החולים וולפסון, משורר ומתרגם שירת הייקו. כיום משמש כקרדיולוג של מלר"מ, המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. נולד בירושלים לאמו רחל. מאז תחילת שנות ה-70 הוא עוסק בתחום הקרדיולוגיה ומתמחה בצנתורי לב. בשנים 1982–1989 שימש כמנהל יחידת צינתורי הלב של "בית חולים ניו-יורק מרכז רפואי קורנל" (New York Hospital-Cornell Medical Center)(אנ'). הוא חבר בחברה הקרדיולוגית הישראלית ובחברה הקרדיולוגית האמריקאית ומרצה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. במקביל לפעילותו הרפואית הוא עוסק בשירה ובתרגום. פרסם שלושה ספרי תרגום של שירת היקו מיפנית לעברית וכן ספר מקור. כמו כן ערך את ספריו של חותנו הרב שלמה גורן "תורת הרפואה" ו"תורת המדינה". נשוי לד"ר דרורית (בתם של הרב שלמה וצפייה גורן) ואב לשלושה, הילה גולדברד, ד"ר צבי תמרי וד"ר שירה קציר. מתגורר בגבעתיים. מסע אל תוך הירח: זן ושירי האיקו מאת בשו (תרגום מיפנית), 1993 שמש קפואה: אסופת שירים מאת סאישי ימגוצ’י (תרגום מיפנית), 2001 תמונות מחמש עונות: אסופת שירי היקו "(תרגום מיפנית) כולל הקדמה מורחבת בנושא פילוסופיות המזרח הרחוק וכללי כתיבת שירי היקו. 2015 מסעות, 2008, אסופת שירי היקו ופרוזה בעברית מאת ד"ר ישראל תמרי, הוצאת ידיעות אחרונות מדיה וקבצים בנושא ישראל תמרי בוויקישיתוף ישראל תמרי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דה וינצ'י (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לאונרדו דה וינצ'י – איש אשכולות איטלקי, מגדולי אמני הרנסאנס מערכת כירורגית דה וינצ'י – מערכת רובוטית לעריכת ניתוחים מגדל דה וינצ'י – גורד שחקים בדובאי מגדלי דה וינצ'י – זוג גורדי שחקים בתל אביב צופן דה וינצ'י – מותחן בלשי, פרי עטו של הסופר האמריקאי דן בראון צופן דה וינצ'י (סרט) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2006 המבוסס על הספר "צופן דה וינצ'י"
טוביה קץ

טוביה קץ (30 בינואר 1927 – 14 בפברואר 2016) היה אדריכל ישראלי שהתמחה בעיקר בתכנון מוסדות חינוך ודת. טוביה קץ נולד בעיר טרנוב בפולין. במלחמת העולם השנייה שהה עם משפחתו בברית המועצות. אדריכלות למד באקול נורמל סופרייר בפריז. בשנת 1954 עלה לישראל. תחילה התגורר בתל אביב ועבד במשרדו של האדריכל זאב רכטר, שם עבד על פרויקט בנייני האומה. לאחר תקופה עבר לירושלים והחל לעבוד אצל האדריכל היינץ ראו, על הבניין הראשון של ההיברו יוניון קולג'. בהיותו בן 27 התגייס לשירות צבאי מקוצר ועם סיומו עבד אצל האדריכל דוד רזניק על פרויקט בית העם ברחוב בצלאל. ב-1962 זכתה הצעתו המשותפת עם הפסלת נעמי הנריק לתכנון ועיצוב אנדרטת פורצי הדרך לירושלים שהושלמה ב-1967. בין השנים 1963–1964 עבד במשרד השיכון בנוף הגליל (נצרת עילית דאז), ובמסגרת צוות עם אברהם ונטורה ויהודה דרכסלר תכנן שיכוני מגורים במרחב הצפון. יחד הכניס הצוות סטנדרטים חדשים בתחום הבניה הציבורית. לאחר מכן עבר למשרד השיכון בירושלים עד 1967. ב-1969 הצטרף לשותפות עם האדריכל יוסף שנברגר שנמשכה עד לפטירתו של שנברגר בשנת 1982. מאותה עת עבד כעצמאי עד 2006, אז פרש קץ מאדריכלות. קץ התמחה בתכנון מבני חינוך ומבני דת. בין הפרויקטים הבולטים: בית כנסת בקיבוץ עלומים (בשיתוף י. שנברגר) בית הכנסת בקיבוץ כפר עציון (בשיתוף י. שנברגר) הרחבה לבית הכנסת בקיבוץ לביא (אדריכל מקורי י. שנברגר) בית ספר, ספריה ואודיטוריום בקיבוץ סאסא (בשיתוף י. שנברגר) בית החלמה ליולדות בקריית יערים (בשיתוף י. שנברגר) בית ספר שדה בבית מאיר "רמות שפירא" (בשיתוף י. שנברגר) ישיבת סלונים בירושלים (בשיתוף י. שנברגר) מרכז רפואי מעיני הישועה בבני ברק (בשיתוף י. שנברגר) בית אבות בשכונת סנהדריה, ירושלים (בשיתוף י. שנברגר) בית אבות נוה שמחה בשכונת מטרסדורף, ירושלים (בשיתוף י. שנברגר) בית יתומים כללי ע"ש וינגרטן, קריית משה: פנימייה, גן ילדים ושני בתי כנסת – היכל יעקב ומשכן שמעון (בשיתוף י. שנברגר) מוסדות חינוך לחסידות גור בערד בית כנסת בכוכב השחר בית כנסת בנוה דניאל בית כנסת בשדמות מחולה ישיבת הסדר שדמות נריה בשדמות מחולה בית כנסת בטלמון בית כנסת במירב בית מלון טירת בת שבע, ירושלים (בשיתוף אסתר ניב-קנדל) פרויקט מגורים "שער הבירה" (82 יח"ד), ירושלים בית הכנסת בטלמון מבנה בתי הכנסת בכוכב השחר מרכז רפואי מעייני הישועה בבני ברק בית הכנסת בכפר עציון בית הכנסת בשדמות מחולה אבא אלחנני ואחרים (עורכים): תוי - כתב עת לאדריכלות, גיליון 12, 1972 - פרויקט שער הבירה מיכאל יעקובסון: סקירה על האנדרטה לפורצי הדרך לירושלים, באתר 'חלון אחורי' 23.7.13. מיכאל יעקובסון: סקירה על בית הכנסת שתכנן בקיבוץ כפר עציון, באתר 'חלון אחורי', 8.5.14 מיכאל יעקובסון: סקירה על בית הכנסת בקיבוץ לביא, באתר 'חלון אחורי', 28.5.14 מיכאל יעקובסון: סקירה על בניין בית הכנסת בשדמות מחולה, באתר 'חלון אחורי', 26.4.15
חנקן נובי

חַנְקָן נוּבִּי (שם מדעי: Lanius nubicus) הוא מין של ציפור שיר מהסוג חנקן ממשפחת החנקניים. הוא מתרבה בדרום מזרח אירופה ובמזרח אגן הים התיכון, יחד עם אוכלוסייה נפרדת במערב איראן. זהו מין נפוץ בטורקיה, קפריסין, ישראל וסוריה. החנקן הנובי הוא מין נודד בחורף בצפון מזרח אפריקה. מאחר שמדובר באזור נדידה קטן, פרט שנמצא בסקוטלנד באוקטובר 2004 היה דוגמה יוצאת יוצאת דופן לנוודות (Vagrancy), על אף שמקרה שני התרחש בסיינט מרי'ז באיי סילי בנובמבר 2006. חנקן נובי מתרבה בשטחי יער שאינם צפופים ובשטחים מעובדים. הקן נבנה על עץ ובכל הטלה ישנן 4–7 ביצים. החנקן הנובי הוא בעל כיסוי נוצות שחורות ולבנות וצדיה כתומות. ציפור שיר זו, היא הקטנה בחנקניים וגודלה 17–18 ס"מ. חלקיה העליונים, עטרתה וזנבה הארוך בעיקר שחורים; ישנים כתמים לבנים גדולים על הכנפיים, אשר בולטים בתעופה. פניה לבנות, מלבד פס שחור הנמשך לאחור מאזור העיניים. שאר החלקים התחתונים לבנים, והצדדים כתומים. במהלך ניסוי שבחן 21 ציפורי שיר מהמין חנקן נובי, שעצרו למנוחה בישראל במהלך נדידתן מאפריקה לאירופה, נצפה כי טשטוש הפס השחור באמצעות צבע לבן מיוחד, המתכלה מעצמו לאחר 24 שעות, גרם לציפורים לצוד את טרפן כשגבן מופנה אל השמש. לעומת זאת חנקנים נוביים מקבוצת הביקורת, להם לא טושטש הפס השחור, המשיכו לצוד את טרפם כשפניהם לכיוון השמש. תוצאות הניסוי תומכות בהשערה כי הפס השחור מועיל בין היתר למניעת סינוור מהשמש. אצל הנקבות והציפורים הצעירות החלקים העליונים בגוון אפור כהה יותר מאשר שחור, והחלקים הכתומים בהירים פחות וקטנים בהיקפם. אצל הפרטים הצעירים יש לאורך גופם פסים צפופים ופתלתלים. החנקן הנובי ניזון מחרקים גדולים, ציפורים קטנות, נברנים ולטאות, שאותם, בדומה לחנקנים אחרים, משפד על קוצים. השיח שעליו משופד הטרף משמש פעמים רבות כ"מזווה". לעיתים הגוויות המשופדות נשארות זמן רב על השיח, עד שאינן אכילות. על פי מחקר שנערך על ידי פרופסור ראובן יוסף, מומחה לצפרות, השיפוד אינו משמש אך ורק ל"אחסון" המזון, אלא גם להרשמת הנקבות, מעין "תערוכות שיפוד". חנקן נובי, באתר ITIS (באנגלית) חנקן נובי, באתר NCBI (באנגלית) חנקן נובי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חנקן נובי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חנקן נובי, באתר GBIF (באנגלית) חנקן נובי באתר הרשימה האדומה של IUCN נושאו של קטע "הידעת?" בעמוד השער של ויקיפדיה העברית, 30 בספטמבר 2014. החברה להגנת הטבע - חשבתם שרק הישראלים משפדים? מדיה וקבצים בנושא חנקן נובי בוויקישיתוף
סצ'ואן

סְה-צְ'ווַאן (四川/Sìchuān, ‏האזנה‏Ⓘ‏ מילולית - ארבעה נהרות) הוא מחוז במערב סין. שטחו כ-485,000 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-87 מיליון איש, המחוז נחשב לאחד המחוזות הגדולים בסין הן מבחינת שטחו והן באשר למספר תושביו, בירתו העיר צֶ'נְגְדוּ. למרות ריחוקה היחסי ממרכז סין, יש לסצ'ואן חלק חשוב בהיסטוריה של סין. במאה השלישית לפנה"ס בנה בה המהנדס לִי בּינג (李冰/Lĭ Bīng) מערכת תעלות השקיה שהטו חלק ממי נהר מין, תוך שהוא חופר דרך הר סמוך. מערכת ההשקיה הזו, סמוך לעיר דוּגְ'יַאנְגְייֵן (都江堰/Dūjiāngyàn), שינתה את פני האזור, שסבל עד אז משיטפונות, והביאה למחוז שנים רבות של שגשוג חקלאי. המערכת בשימוש עד היום ובין השאר מזרימה מים לבירה צ'נגדו. המחוז שוכן באגן סצ'ואן המוקף בהרים מכמה עברים. ממערב רכס ההימלאיה, מצפון רכס צ'ין-לינג, ומדרום האזורים ההרריים שבמחוז יונאן. במחוז זורמים כ-80 נהרות, שהחשובים בהם הם היאנגצה, ומין, אחד מיובליו של היאנגצה. בשל היותו מוקף בהרים, המחוז סובל מערפל תכוף, ולכך מתווסף זיהום אוויר בערים רבות, כך שערים רבות אינן זוכות לימי שמש מרובים. מערבו של המחוז הוא חלק ממה שהיה אזור קאם בטיבט ההיסטורית. חבל הררי זה מוגדר כיום כ"חבל האוטונומי הטיבטי גַארזה" (Garzê או 甘孜/Gānzī בסינית), ומתגוררים בו (בנוסף לבני האן), טיבטים רבים וקבוצות אתניות אחרות הקרובות לטיבטים - יִי, צְ'יַאנְג ונַאשִי. במחוז אתרי תיירות רבים, ובהם שמורת ג'יוג'איגואו, הר אומיי, פסל הבודהה הענק בלֶשָׁאן, שמורות הפנדה הענק, אתרים טיבטיים רבים ואתרים רבים נוספים. המחוז גם מפורסם בזכות דובי הפנדה החיים בהרים שבצפון הנידח של המחוז. במאי 2008 פקדה את המחוז רעידת אדמה בעוצמה 7.9 בסולם ריכטר, שגבתה עשרות אלפי קורבנות, והחריבה עיירות וכפרים. בשנת 2022 הייתה רעידת אדמה נוספת בה נהרגו 130 תושבים. במחוז נבנה סכר באיחטאן, התחנה ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם והסכר הרביעי בגודלו בעולם מבחינת נפח. שם המחוז מונצח במחזה הנפש הטובה מסצ'ואן מאת ברטולט ברכט. רחוב צ'וּן שׂי בצ'נגדו קטע ממערכת ההשקיה דוּגְ'יאנְגְייֵן נוף בצפון סצ'ואן אתר האינטרנט הרשמי של סצ'ואן גליה גוטמן, סין אחת, שלושה טיולים, באתר את, 27 באפריל 2015 סצ'ואן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צביקה שוורצברג

צביקה שוורצברג (נולד ב-19 בדצמבר 1956) הוא שחקן ומדבב ישראלי. שוורצברג נולד בחיפה בבית אמיד, ובגיל חמש נסע עם הוריו לאפריקה, שם אביו עבד מספר שנים בפרויקט להקמת שדה תעופה בעיר איבדאן שבניגריה. בילדתו חלם להיות שחקן והשתתף בסדנת תיאטרון של אברהם קלינגר (שם גם למדו השחקנים צחי נוי, איקה זוהר, אדם וחברו יהויכין פרידלנדר), אך הוא גם הצטיין בלימודים ואביו הועיד אותו להמשיך את העסק המשפחתי. אחרי השירות הצבאי נסע ללונדון וגר שם בקומונה. שחזר התחתן עם אורלי, אותה הכיר בצבא, למד כלכלה ותיאטרון, אולם עזב לאחר זמן קצר וסיים תואר בהנדסת חשמל בטכניון, כדי להשתלב בעסק של אביו ואחר כך הצטרף לעסק. בגיל 29, לאחר שראה את ההצגה "כולם היו בני חוץ מנעמי" שהעלה הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בה שיחק חברו יהויכין פרידלנדר, החליט שוורצברג לעבור עם משפחתו לתל אביב וללמוד בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. בסיום לימודיו, בסוף שנות ה-80 החל להופיע בתיאטרון, בתוכניות טלוויזיה ובהצגות ילדים. בין השאר שיחק בתוכניות הילדים "רחוב סומסום" ו"סופי לעת עתה" בטלוויזיה החינוכית, בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "הגולם" (1989) בבימוי גדליה בסר ובמחזה "המתלבט" (1990) שכתב וביים חנוך לוין. ב-1995 שיחק בסרט הקולנוע "ילדי קניון הזהב" וב-1995 וב-2002 בסדרת הטלוויזיה "שמש". שוורצברג התמקד בהמשך הקריירה שלו בדיבוב ודיבב מאות סדרות וסרטים, ביניהם: נסיך הרעם (רעם כחול), דרגון בול Z (פיקורו), בובספוג מכנסמרובע (פלנקטון), גלקטיק פוטבול (בליילוק / נוראטה) גיבורי התנ"ך הגדולים (דמויות שונות), מדלן (המספר), טוטלי ספייס (דמויות שונות), החלילן מהמלין (ראש העיר), צבי הנינג'ה (שרדר), חברים בחווה (דמויות שונות), לאקי לוק (ג'ו דלתון), תפוס ת'כריש (קולות רקע), גורמיטי (ראזל), נארוטו (זאבוזה), סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר (לורד רופ), הארי פוטר (רמוס לופין), סוניק X וסוניק בום (דוקטור אגמן), מדלן היפה (מספר), הסיפור של באטמן (אקוומן), הדרקון הראשון שלי (סטויק הרחב), גנוב על המיניונים (אל-מאצ'ו), גוסט פורס (מר ולאדובסקי / רולנד) ומזלגוני שואל שאלה (מלפיל ברוקס). שוורצברג נשוי ואב לשני בנים, תום שוורצברג, שהחל לדבב גם הוא בשנת 2002 ויונתן שוורצברג. היה בעברו פעיל במפלגת מרצ. צביקה שוורצברג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית צביקה שוורצברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צביקה שוורצברג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי צביקה שוורצברג, באתר ספר הקולנוע הישראלי שרית ישי לוי, כל הדרך מבתי־הזיקוק לבמת הקאמרי, חדשות, 5 ביוני 1991
יורגן קולין

יורגן רומנו קולין (בהולנדית: Jürgen Romano Colin; נולד ב-20 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם. קולין נולד באוטרכט להורים ממוצא סורינאמי, ובגיל 7 החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של קבוצת פ.ס.וו. איינדהובן. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-22 באוגוסט 2001, בניצחון 2–3 על דן בוס באצטדיון פיליפס. בהמשך העונה הושאל לראסינג גנק, ועמה זכה באליפות בלגיה בשנת 2002. בעונת 2002/2003 הושאל קולין לנאק ברדה מליגת העל ההולנדית, ושותף בכל משחקיה בעונה זו. בעונה שלאחר מכן חזר לאיינדהובן, ושותף ב-20 משחקים. בעונת 2004/2005 רכשה נאק ברדה את קולין, שהצטיין במדיה בעונה זו, ולאחריה חתם בנוריץ' סיטי מהצ'מפיונשיפ האנגלית. בעונתו הראשונה במועדון התקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, אך בעונה שלאחר מכן הפך לשחק הרכב. ביולי 2007 חזר קולין להולנד, וחתם באייאקס אמסטרדם. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה זכה עמה בסופר קאפ ההולנדי, לאחר ניצחון 1–0 על פ.ס.וו. איינדהובן, קבוצתו לשעבר. קולין לא הצליח לתפוס מקום בהרכבה של אייאקס, ובעונה שלאחר מכן חתם בספורטינג חיחון מליגת העל הספרדית, אך במדיה שותף בשני משחקים בלבד. באוגוסט 2009 חתם בקבוצת ר.ק.ס. וואלבייק מהליגה הבכירה בהולנד, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגת המשנה. בינואר 2011 עבר לאנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק שנתיים וחצי. ב-6 ביוני 2013 הגיע קולין לישראל, יחד עם חברו מאנורתוסיס, הבלם ברנקו איליץ', וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב. ב-18 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 4–1 על ברואה בבולגריה, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-5 בפברואר 2014 החתימה הקבוצה את החלוץ פטר אורלנדיץ', והקפיאה את חוזהו של קולין בשל המגבלה על מכסת הזרים בליגת העל וסגירת חלון ההעברות. לקראת עונת 2014/2015 שוחרר איליץ' מהפועל תל אביב, וקולין חזר לסגל הקבוצה. לאחר שהתחיל את העונה כשחקן ספסל, חזר להרכב בעקבות היכולת החלשה שהפגינה הקבוצה, וערך 22 הופעות ליגה בעונה זו, אותה סיימה הפועל תל אביב בפלייאוף התחתון. ב-31 במאי 2015 חתם קולין לעונה אחת בהפועל אשקלון, העולה החדשה לליגה הלאומית. ביולי 2016 חתם בקבוצת טורפדו כותאיסי מליגת העל הגאורגית, ובינואר 2017 שוחרר מהמועדון ופרש ממשחק פעיל. ראסינג גנק אליפות בלגיה: 2002 אייאקס אמסטרדם סופר קאפ: 2007 הפועל אשקלון גביע הטוטו (ליגה לאומית): 2015/2016 יורגן קולין, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יורגן קולין, באתר Transfermarkt יורגן קולין, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יורגן קולין, באתר Soccerway יורגן קולין, באתר BDFutbol יורגן קולין, באתר FootballDatabase.eu שני חברים יצאו לדרך: הכירו את יורחן קולין וברנקו איליץ', באתר וואלה, 15 ביוני 2013 גיא גלבוע, ‏העוגן של רן בן שמעון: הכירו את איליץ' וקולין, באתר ONE‏, 15 ביוני 2013 עמית גולדשטיין‏, יורחן קולין בראיון: "בהפועל תל אביב שום דבר לא מקצועי", באתר וואלה, 31 במאי 2015 שירי אלג'ם, ‏יורגן קולין וברנקו איליץ' חתמו לשנתיים בהפועל, באתר ONE‏, 6 ביוני 2013 הפועל אשקלון: יורחן קולין חתם בקבוצה לעונה אחת, באתר וואלה, 31 במאי 2015
אות מלחמת ששת הימים

אות מלחמת ששת הימים הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במלחמת ששת הימים, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים. את האות קיבלו האנשים הבאים: חיילים ששירתו בצה"ל בסדיר או במילואים לתקופה של 24 שעות לפחות, בזמן המלחמה - מיום 5 ביוני 1967 עד 11 ביוני 1967. בשל אורכה הקצר של המלחמה אפילו שירות של 24 שעות בלבד הקנה זכאות לאות בהשוואה למלחמת הקוממיות שבה רק מי ששירת במשך ארבעה חודשים היה זכאי לאות. חיילים שנהרגו או נפצעו במהלך המלחמה, וחיילים שנפלו במהלך תקופת ההמתנה בין 18 במאי 1967 ו-5 ביוני 1967. אזרחים עובדי צה"ל (למעט נוער עובד) ששירתו מ-1 באפריל 1967 ועד 11 ביוני 1967. אזרחים שהתנדבו לשרת כנהגים של רכב אזרחי מגויס. אזרחים בעלי פטור משירות מילואים שהתנדבו לשירות פעיל. אזרחים עובדי מערכת הביטחון ושירותים חיוניים שעבדו ברציפות מ-15 במאי 1967 עד 12 ביוני 1967. בני משפחה של זכאים שנפטרו יכלו להגיש בקשה ולקבל את העיטור בשמם. במרכז האות פסים בצבע תכלת ולבן כצבעי דגל המדינה, בצדדים מופעים פסים רחבים של כחול ואדום - צבעי הניצחון והגבורה. ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. לאחר מלחמת לבנון השנייה החל ייצור האות ממתכת מצופה אמייל. חייל שקיבל צל"ש במהלך המלחמה עונד אותו על גבי האות. אותות מערכה, באתר משרד הביטחון אות מלחמת ששת הימים מוענק על ידי ראש הממשלה לוי אשכול לרמטכ"ל יצחק רבין ולאלופי צה"ל. יומני כרמל, נובמבר 1967 (התחלה 2:39)
עיטור הגבורה (משטרת ישראל)

עיטור הגבורה של משטרת ישראל הוא העיטור הגבוה ביותר שניתן במשטרת ישראל. העיטור ניתן על מעשה של גבורה עילאית תוך חירוף נפש בעת מילוי תפקיד. העיטור מחולק על ידי השר לביטחון פנים בהמלצת המפכ"ל. עד היום הוענקו רק שני עיטורים מסוג זה. בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל במסגרתו יוסדו שלושה עיטורים למעשי גבורה של שוטרים או סוהרים. העיטור הגבוה מבין השלושה הוא עיטור הגבורה. בשנת 1974 חולקו שני עיטורי גבורה לשוטרים שקיבלו בעבר ציון לשבח מהמפכ"ל ובעקבות חוק העיטורים הומר הצל"ש שלהם לעיטור גבורה. השוטרים הם יונה קוממי ויוסף וקיל. יונה קוממי הייתה השוטרת הראשונה שנרצחה במדינת ישראל, לאחר שרדפה אחרי רוצח חמוש על אף שהיא לא הייתה חמושה, היא קיבלה ציון לשבח מהמפכ"ל בשנת 1965 שהומר לעיטור גבורה. סמל שני יוסף וקיל היה מפקד כיתה במשמר הגבול בעת מלחמת ההתשה בעמק בית שאן, באחד הסיורים נפגע נגמ"ש של צה"ל ויוסף רץ לחלץ ממנו את הפצועים תחת אש כבדה, מאוחר יותר גילה שאחד מחבריו נפצע והוא רץ וחבש אותו צמוד לקווי האויב וכן נשאר איתו בשטח תחת אש עד שחולץ. הוא קיבל ציון לשבח מהמפכ"ל בשנת 1969 שהומר לעיטור גבורה. ב-14 במרץ 2011 החליטה ועדת הצל"שים של משטרת ישראל להעניק את עיטור הגבורה לשלושת השוטרים שנספו בשרפה בכרמל: תת-ניצב אהובה תומר (מפקדת תחנת חיפה), תת-ניצב ליאור בוקר וסגן ניצב איציק מלינה. ההחלטה הוסברה בין היתר בכך ש"אין סיכון גבוה יותר מאשר לרוץ לתוך הלהבות כדי להציל אנשים ולדעת שאי אפשר לצאת מתוך הבערה", בסופו של דבר הוענק להם עיטור המופת. את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו מוטבעת מנורת שבעה קנים בקווים ישרים. בתחתית המנורה סמל משטרת ישראל ומתחת לסמל שני עלי זית. העיטור מחובר לסרט ברוחב 4 סנטימטרים שהשליש המרכזי שלו בצבע תכלת ושני השלישים החיצוניים שלו בצבע אדום. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם. את העיטור מנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות. אות העיטור, בדומה לסרט מחולק לשלישים: אדום, תכלת אדום, והוא נענד על הצד השמאלי של החזה. העיטור עצמו נענד בצד ימין כאשר הוא נענד במלואו. רשימת מקבלי עיטור הגבורה באתר הגבורה יונה קוממי באתר משטרת ישראל סמ"ש יוסף וקיל., באתר הגבורה אבי אשכנזי, ועדת הצל"שים החליטה: עיטור הגבורה לקצינים שנספו בכרמל, nrg מעריב, 14 במרץ 2011
חנקן שחור-מצח

חַנְקָן שְׁחוֹר-מֵצַח (שם מדעי: Lanius minor) הוא מין של ציפור מסוג חנקן במשפחת החנקניים. הוא דומה במראהו לחנקן גדול ולחנקן דרומי (Lanius meridionalis). מתרבה בדרום-מזרח אירופה אל תוך אסיה, ומעדיף שטחים נמוכים ויבשים ונמצא לעיתים קרובות על קווי טלפון. חנקן שחור-מצח קטן במעט מחנקן גדול, יש לו מצח שחור וכנפיים גדולות יחסית. ציפור שיר זו היא בגודל בינוני ואוכלת חרקים גדולים, בעיקר חיפושיות, ציפורים קטנות, צפרדעים ולטאות. כמו חנקנים אחרים, חנקן שחור-מצח צד דגי פרקה, החיים במים מתוקים, ומשפד את גוויית הטרף באמצעות קוצים כמעין "מזווה". בתפוצה נדירה מגיע חנקן שחור-המצח גם אל מערב אירופה, כולל בריטניה, לרוב באביב. מדיה וקבצים בנושא חנקן שחור-מצח בוויקישיתוף חנקן שחור-מצח, באתר ITIS (באנגלית) חנקן שחור-מצח, באתר NCBI (באנגלית) חנקן שחור-מצח, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חנקן שחור-מצח, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חנקן שחור-מצח, באתר GBIF (באנגלית) חנקן שחור-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN החברה להגנת הטבע - חשבתם שרק הישראלים משפדים?
אפרים סוקולובר

הרב אפרים סוֹקוֹלוֹבֶר (תרס"א, 1901 - ד' באייר תשכ"ח, מאי 1968) היה רבהּ הראשון של המושבה רעננה. נולד בשנדובה, בנו של מרדכי חיים סוקולובר, מתלמידיו של בעל ה"אבני נזר" מסוכוצ'וב. למד תורה בישיבות ליטא, בתחילה בישיבת לומז'ה, אחר כך בישיבת קלם ומשם עבר לישיבת סלבודקה. בשנת תרפ"ד עלה לארץ ישראל עם קבוצת תלמידים מהישיבה ולמד בישיבת חברון. במאורעות תרפ"ט שהה עם אשתו בבית אליעזר דן סלונים שבחברון, שם טבחו הפורעים הערבים כעשרים וחמישה יהודים. השניים שכבו מתחת לערימת גופות וכך ניצלו. קיבל על עצמו את רבנות המושבה רעננה בתנאים כספיים ירודים. כ-50 משיחותיו ודרשותיו לימים נוראים ולמועדים התפרסמו בספר "פני אפרים" (תשכ"ו). נפטר מהתקף לב עת עמד על דוכנו בבית הכנסת ברעננה בליל יום העצמאות. מילותיו האחרונות היו "אין אפשרות להביע את שמחתנו לעצמאותה העשרים של מדינת ישראל". הותיר את אשתו ובתו, חיה לאה מלץ, שנישאה לרב שלמה מלץ, לימים הרב הראשי של רעננה. אשתו פני הייתה בתו של הרב משה ברנשטיין. אחיינו הוא הרב מרדכי גרינברג, ראש ישיבת כרם ביבנה. ספר פני אפרים: דרשות לימים נוראים ולמועדים, תל אביב: דפוס ארזי, תשכ"ו. "סוקולובר, אפרים", בתוך: יצחק רפאל (עורך), אנציקלופדיה של הציונות הדתית: אישים, מושגים, מפעלים, כרך ד, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ב, עמ' 94. הרב הראשון - הרב אפרים סוקולובר (אורכב 12.10.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר מורשת רעננה הרב א. שמחה הכהן קפלן, הרב אהרן קלר והרב יהודה סגל, זיכרון להולכים: הרב אפרים סוקולובר ז"ל, הצופה, 5 ביוני 1968, עמ' 4 זבולון גרז, לזכר נעדרים: הג"ר אפרים סוקולובר זצ"ל, הנאמן (ביטאון התאחדות חניכי הישיבות) לז (תשרי תשכ"ט), 29–30, באתר היברובוקס רבי אפרים סוקולובר, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" הרב אפרים סוקולובר, דבר, 5 במאי 1968 אוהד לוביאניקר, נפטרה הרבנית חיה לאה מלץ, באתר local.co.il, ‏4 באוגוסט 2009(הקישור אינו פעיל, 2020)
נבחרת נורווגיה בכדורגל נשים

נבחרת נורווגיה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של נורווגיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הנורווגית, ונחשבת כאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם. היא זכתה בכל אחד מטורנירי הכדורגל החשובים. בנוסף, זכתה שלוש פעמים בגביע אלגארבה. הדירוג הנוכחי של נבחרת נורווגיה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-16 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 2 נמדד לראשונה ביולי 2003, והדירוג הכי נמוך 16 נמדד לראשונה בדצמבר 2023. 1991 – מקום שני 1995 – מקום ראשון 1999 – מקום רביעי 2003 – רבע גמר 2007 – מקום רביעי 2011 – שלב הבתים 2015 – שמינית הגמר 2019 – רבע גמר 2023 – שמינית גמר 1984 - סיבוב מוקדם 1987 - מקום ראשון 1989 - מקום שני 1991 - מקום שני 1993 - מקום ראשון 1995 - חצי גמר 1997 - רבע גמר 2001 - חצי גמר 2005 - מקום שני 2009 - מקום שלישי 2013 - מקום שני 2017 עד 2022 - שלב הבתים סולביי גולברנסן איזבל הרלובסן דאגני מלגרן האגה רייסה מדיה וקבצים בנושא נבחרת נורווגיה בכדורגל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת נורווגיה בכדורגל נשים (בנורווגית) נבחרת נורווגיה בכדורגל נשים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של הנבחרת דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל