laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המשקיף

המשקיף היה עיתון יומי עברי בתקופת היישוב, ביטאונה של המפלגה הרוויזיוניסטית, הצה"ר. עיתון "המשקיף" ראה עצמו בראש ובראשונה כמגן על שלמות המולדת ועובדה זו התבטאה במפת ארץ ישראל, שהופיעה בשער העיתון, והקיפה את שני עברי הירדן. "המשקיף" נוסד בתל אביב בשנת 1938, והחל לצאת לאור באופן סדיר בינואר 1939 (לאחר כמה גיליונות ניסיוניים שפורסמו בחודש שקדם לראשית הופעתו הסדירה), כעיתונה של מפלגת הצה"ר הרוויזיוניסטית. קדמו לו, כעיתונים רוויזיוניסטיים, העיתונים "חזית העם" ו"הירדן". משנת 1940 עד לסגירת העיתון בשנת 1949 היה עורך העיתון אייזיק רמבה, וצבי לוין היה עורך "המשקיף הספורטיבי", שהופץ יחד עם עיתון "המשקיף". בין חברי מערכת העיתון נמנו צבי לוין, אברהם שכטרמן, שמואל שניצר, שלום רוזנפלד, יצחק גוריון, בנימין אליאב, יוסף ויניצקי, הלל הרשושנים ואחרים. מתוך מערכת "המשקיף" צמחו מספר עיתונאים ובכלל זה דיסנצ'יק, רוזנפלד ושניצר, שעברו לעבוד בתור עורכי העיתון "מעריב". זאב ז'בוטינסקי, בשנת חייו האחרונה, פרסם ממאמריו בקביעות בעיתון. משתתפים בולטים נוספים היו אב"א אחימאיר ומשה ז"ק. כל שנותיו שימש העיתון כבמה לא-רשמית של הארגון הצבאי הלאומי, גם לאחר הפילוג ופרישת לח"י, וכתוצאה מכך שימש כיעד של הבולשת הבריטית. המערכת שכנה ברחוב הרכבת 14 בתל אביב, ובהמשך עברה לרחוב צ'לנוב 2 בעיר. לרשותה עמדו סניפים בחיפה וירושלים. הוצאתו של העיתון הופסקה במהלך 1948, לאחר פרישה של חברי מערכת רבים לטובת הקמת עיתון חרות, הוצאתו חודשה לסירוגין עד שב-25 במאי 1949 נסגר העיתון סופית. העיתון נסגר בעקבות חיסולה של המפלגה הרוויזיוניסטית. חברי המערכת, שפרשו מהעיתון, הקימו את עיתון "חירות". המשקיף באתר הספרייה הלאומית עיתון המשקיף באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון העיתונות הישראלית, בספרייה היהודית (באנגלית) המשקיף, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות אריה נאור, Aryeh Naor, Rightist Political Dailies in Israel: Ideology, Politics and the Failure of Privatization / יומוני מפלגות הימין: הבסיס האידאולוגי, ההקשר הפוליטי וכשלון ההפרטה, Kesher / קשר, 1999, עמ' 71–79 ⁨המשקיף⁩, ⁨היחיד והצבוד, באתר www.nli.org.il, ‏23 יולי 1947 ⁨המשקיף⁩, כל חומר בכתב בקשר עם "המשקיף הספורטיבי", באתר www.nli.org.il, ‏⁨12 מאי 1946 המשקיף, באתר העין השביעית, 5 במרץ 2008 אהובה בוצר, Ahuva Botser, The Rise and Fall of "Herut" / עלייתו ונפילתו של העתון הרות, Kesher / קשר, 1997, עמ' 143–150 ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא המנדט הבריטי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטבח בבסיס הצי האמריקני בוושינגטון

ב-16 בספטמבר 2013, בשעה 8:20 בבוקר לערך (שעון החוף המזרחי), נשמעו יריות בבניין המפקדה (מס' 197) הממוקם בבסיס חיל הים של ארצות הברית, דרומית מזרחית לעיר הבירה וושינגטון. 13 אנשים (ובכללם הרוצח) נהרגו, 14 נוספים נפצעו. זהו הרצח ההמוני השני בהיקפו שאירע בבסיס צבאי אמריקאי לאחר הטבח שאירע בפורט הוד בנובמבר 2009, והקטלני ביותר באזור וושינגטון מאז פיגועי 11 בספטמבר. הצי האמריקני מוסר כי לפחות 3 יריות נורו בשעה 8:20 בבוקר (שעון החוף המזרחי). טוד ברונדג' (Todd Brundidge), עוזר בכיר במפקדה, אמר שהוא ועמיתיו נתקלו ברוצח במסדרון הקומה ה-3 בבניין שלהם, לבוש כחול מכף רגל ועד ראש ו"הוא פשוט הסתובב והתחיל לירות". לפחות עשרים ושבעה בני אדם - כולל שוטר מהמשטרה המקומית - נורו, שלושה עשר מהם נהרגו ובהם הרוצח. בנוסף, נפצעו כשמונה אנשים. כל ההרוגים היו אזרחים. אהרון אלקסיס (נולד ב-9 במאי 1979), בן 34, זוהה כיורה היחיד ונהרג בחילופי אש עם המשטרה. אלקסיס נולד בקווינס, ניו יורק, גדל בברוקלין והתגורר בפורט וורת', טקסס. ב-2007 הצטרף אלקסיס לצי ושירת בפלגת הלוגיסטיקה מס' 46. השתחרר ב-31 בינואר 2011. במהלך השירות נרשמו לאלקסיס 8 הערות על התנהגות שאינה הולמת. במרץ 2008 התקבל לעבודה כקבלן בחיל הנחתים, וקיבל סיווג ביטחוני בתוקף לעשר שנים, לאחר ששיקר על אודותיו בצי. לאחר עבודה ביפן, הביע תסכול בפני שותפה לשעבר על כך שלכאורה לא שולם לו כראוי על העבודה שביצע. שותפה אחרת העידה כי הרגיש מופלה בשל צבע עורו. לאחר הירי התברר בתקשורת כי היה לו עבר פסיכיאטרי ואף נטל תרופות שניתנו לו במרשם על ידי בית חולים פסיכיאטרי בוושינגטון די. סי. הגיע לוושינגטון כשלושה שבועות לפני הטבח, ושהה במלונות שונים. דגלי ארצות הברית במבנים הציבוריים ובמבני הצבא הורדו לחצי התורן בכל רחבי ארצות הברית. בעקבות הירי, הנשיא ברק אובמה קרא לקונגרס של ארצות הברית ליצור חקיקה המפקחת על סחר בנשק. ב -22 בספטמבר, הוא השתתף באזכרה לקורבנות.  הטבח עורר דיון על איכות האבטחה במתקנים צבאיים, ויומיים לאחר הטבח שר ההגנה צ'אק הייגל הורה על בחינת נוהלי אבטחה במתקנים צבאיים ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא הטבח בבסיס הצי האמריקני בוושינגטון בוויקישיתוף 12 victims slain in Navy Yard shooting rampage; dead suspect ID'd‏, 17 בספטמבר 2013 Thirteen killed in US Navy base shooting ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרינגאר

סרינגאר (בקשמירית: श्रीनगर וכן سِرېنَگَر) היא עיר בג'אמו וקשמיר שבהודו. היא נמצאת בעמק קשמיר על גדותיו של נהר הג'הלום, יובל של נהר האינדוס. סרינגאר מפורסמת באגמיה, ואגם דאל שמרכזה עתיר בסירות מגורים אשר בראשיתם נבנו על ידי אזרחים בריטים, עליהם הוטל איסור לרכוש קרקעות בחבל קשמיר. כיום הן משמשות כבתי מלון לתיירים. לעיר אופי מוסלמי מובהק, יש בה מספר מסגדים מרשימים ושוכנת בה אוניברסיטת קשמיר. העיר נוסדה על ידי המלך פראוואראסנה לפני יותר מ-2,000 שנה. היא הייתה בירתו של זאין אל-אבידין, השליט אותו הונה אקבאר כאשר כשל בניסיונו לכבוש את קשמיר בכוח. אקבאר היה השליט הזר הראשון שהצליח לכבוש את קשמיר, ואחריו באו האפגאנים, הסיקים, ולבסוף הודו ופקיסטן. בהמשך היה האזור תחת שלטון האימפריה הבריטית. לאחר קבלת העצמאות מהבריטים, פלשו כוחות הודים ופקיסטנים לחבל קשמיר ולעיר במטרה לכבשה. עם שוך הקרבות נשארה העיר, כמו רוב החבל, תחת שלטון הודי. במשך השנים התרחשו בעיר פיגועים רבים כלפי אזרחים וחיילים שבוצעו על ידי טרוריסטים איסלמיסטים, כגון לשקאר-א-טייבה, אשר פועלים לכיבוש קשמיר והעברתה לידי פקיסטן. במטרה למנוע פיגועים אלה, מוצבים בעיר אלפי חיילים הודים. ב-26 ביוני 1991 השתלטו מחבלים מוסלמים חמושים על סירה, שבה שהו שבעה ישראלים ואיימו עליהם כי יוציאו אותם להורג. זמן קצר לאחר החטיפה, החוטפים החליטו לשחרר את הנשים ואילו הגברים בקבוצה הובלו לחדר מבודד בחופי אגם דאל. חלק מהחטופים היו יוצאי יחידות קרביות בצה"ל. לאחר שהבינו כי החוטפים מתכוונים לממש את איומיהם ולהוציאם להורג, החליטו לפעול. בבוקר ה-27 ביוני קמו החטופים על חוטפיהם, חטפו את כלי נשקם, חיסלו שניים מהם ונטרלו את השלישי. במהלך הפעולה נהרג אחד החטופים, ארז כהנא. מדיה וקבצים בנושא סרינגאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרינגאר (בקשמירית) סרינגאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוויינטה ליפקה

שוויינטה ליפקה (בפולנית: Święta Lipka, בגרמנית: Heiligelinde) הוא כפר בצפון פולין, בחבל ורמיה-מזוריה, 20 ק"מ דרומית-מערבית למאורת הזאב. עד 1945 היה הכפר בתחום פרוסיה המזרחית. תושביו מונים כ-200 איש. פירוש השם "התרזה הקדושה", וזהו שמה של הכנסייה המפוארת הסמוכה לו, אשר בזכותה התפרסם הכפר כמרכז דתי ותיירותי. לפי האגדה עמד במקום עץ תרזה שתחתיו היה פסל עץ של מריה הקדושה, ונסים קרו במקום. במקום נבנתה כנסייה קטנה, המוזכרת לראשונה בכתבי הטבטונים ב-1491. ב-1525, בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית, נהרסה הכנסייה ובמהלכה הפך האזור ללותרני. ב-1605 אושרה האמונה הקתולית במזוריה, וב-1619 בנו הישועים בית תפילה במקום. הכנסייה הנוכחית נבנתה ב-1693, והקלויסטר נוסף ב-1730. הכנסייה היא מהמבנים הבולטים של אמנות הבארוק בפולין. היא בנויה בצורת בזיליקה. הקירות והתקרה של אולם התווך מכוסים בציורים של טובי האמנים במאה ה-18. במקום יש פסל של עץ תרזה שבתוכו מריה המחזיקה בבנה ישו. הממצא הבולט בכנסייה הוא עוגב ענק שנבנה ב-1721. נגינה בעוגב יוצרת אפקט של תזמורת שלמה. בעת הנגינה נעות דמויות של מריה ומלאכים עם פעמונים וחצוצרות. העוגב בכנסיית שוויינטה ליפקה מריה וישו בתוך התרזה הקדושה התמשיחים בכנסיית שוויינטה ליפקה מדיה וקבצים בנושא שוויינטה ליפקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שוויינטה ליפקה שוויינטה ליפקה, באתר Staypoland נגינת העוגב בכנסיית שוויינטה ליפקה, באתר יוטיוב נגינת העוגב וסיור בתוך כנסיית שוויינטה ליפקה, באתר יוטיוב
כפר הנוער דוד רזיאל

כפר הנוער דוד רזיאל נוסד בשנת 1956 על ידי עמותת חוות הנוער של בית"ר. הוא ונקרא על שמו של דוד רזיאל, מפקדו הרביעי של האצ"ל. הכפר שוכן בהרצליה, ברחוב דוד רזיאל 24 ומשתרע על 27 דונמים. תלמידי הכפר לומדים בבית הספר "עתיד רזיאל", בכפר לומדים תלמידים מכיתה ז' עד כיתה י'ב. בתחילת דרכו קלט כפר הנוער תלמידים בגילאי 12 עד 16, בעיקר יוצאי צפון אפריקה. טקס פתיחה רשמי של הכפר התקיים ב-30 ביוני 1957. כעבור כשנתיים נקלטו תלמידים נוספים שהגיעו כקבוצה אחת מטורקיה. בשנותיו הראשונות כלל כפר הנוער צריפים מעץ בלבד, ונשען על כספי תרומות מתומכיו מעבר לים. הכפר המשיך לקלוט תלמידים במתכונת של חטיבת ביניים (כיתות ו'-ח') וזאת עד שנת 1992. ב-1995 נסגרה חטיבת הביניים, והוחלט על הקמת בית ספר תיכון למדעים ומוזיקה. שנתו הראשונה של המוסד נפתחה עם 85 תלמידים, ומספר התלמידים גדל משנה לשנה. בתקופה זו הפעילה את המקום עמותת על"ה, אשר פורקה בתחילת העשור השני של המאה ה-21. החל משנות ה-90, כפר הנוער פועל בשיתוף עם הסוכנות היהודית וקולט את תלמידי נעל"ה (יוצאי ברית המועצות לשעבר). החל משנת 2011 הכפר מנוהל על ידי רשת מכללות עתיד. בשנים אלו, נרשמת עלייה משמעותית בכמות התלמידים במוסד; הכפר ובתי הספר עוברים שיפוץ נרחב, והמגמות המקצועיות בבית הספר מתפתחות. מדיה וקבצים בנושא כפר הנוער דוד רזיאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כפר הנוער דוד רזיאל נפתח כפר הנוער על שם דוד רזיאל בשטח הרצליה, חרות, 1 ביולי 1957 אתר בית הספר אור קשתי, אנחנו הילדים של ההפרטה, באתר הארץ, 2 בפברואר 2013 צמיחה ופיתוח בכפר הנוער דוד רזיאל הרצליה, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2014
חופית מנוקדת

חופית מנוקדת או חוֹפִית נְקֻדָּה (שם מדעי: Echinolittorina punctata) הוא חילזון שתפוצתו בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי מספרד בצפון ועד החלק הדרומי של מערב אפריקה. קונכייתו כשל חופית חיוורת, אך צורתו פחות ביצית, בעלת פיתולים קמורים, חלקים ופתח עגלגל. אורכה של הקונכייה עד 10 מ"מ וצבע פניה משתנה בגילאים השונים בחיי החופית: חופתיים צעירים אורכם עד 2 מ"מ וצבע פני הקונכייה בדרך כלל שחור. בחופתיים הבוגרים, לעומת זאת, נפוץ יותר דגם משבצות שחור-לבן. החופית המנוקדת שכיחה מאוד על סלעי החוף ומופיעה בעיקר באזור העל-כרית - אזור הנמצא מחוץ לתחום השפעתן של תנודות הגאות והשפל. אזור זה אינו מתכסה או נשטף במים כל ימות השנה, ורק רסס ימים נוחת עליו בעת שבירת הגלים. החופית המנוקדת פעילה בקיץ ומצויה בתרדמת בחורף והיא ניזונה מגירוד אצות מסלעים בעזרת מִשְׁנֶנֶת (רָדוּלָה; מעין לשון ארוכה באמצעותה החופית מצליחה לחדור לסלע ולתפוס את מזונה). שעות רעייתן העיקריות הן שעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב. החופיות מחליקות על סוליית רגליהן במהירות ניכרת, עד 2 מטר בשעה. המדור לידיעת הארץ בתנועה הקיבוצית. חי וצומח בחוף הים התיכון. (עמ' 36, 50). מרון ש., 1985. החוף הסלעי. סמינר אורנים. חוברות 1, 2, 3. משה צורנמל, דוד דרום, 1992. מדריך הים התיכון וחופיו חי וצומח. הוצאת כתר. (עמ' 110, 178, 180, 182, 158, 200). משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע, 1985. החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 - החי במים, עמ' 70. פרופ' אלי חרש, צ. צנציפר. רכיכות הים התיכון בישראל. (עמודים 29, 25, 34). רחלי עינב, אוניברסיטת בר-אילן. אצות החוף של הים התיכון. (עמ' 96-97, 180-181). מדיה וקבצים בנושא חופית מנוקדת בוויקישיתוף חופית מנוקדת, באתר NCBI (באנגלית) חופית מנוקדת, באתר GBIF (באנגלית) חופית מנוקדת כולל צילום
בנימין שמר

בנימין (בני) שמר (15 בדצמבר 1925 - 28 באוגוסט 2013) היה לוחם האצ"ל מפורצי כלא עכו ויקיר העיר תל אביב-יפו. נולד בבית החולים "משגב לדך" בעיר העתיקה בירושלים. הוריו היו בתיה (רבינוביץ) ודב (ברל) שמעיה. השלישי מבין ארבעה אחים - ישראל, שרה וציפורה. הוא גדל בשכונת ימין משה, שם למד ב"חדר". בהיותו בן 8 עקרה משפחתו ליפו ובה למד בבית הספר המקומי של כי"ח אליאנס. בגיל 12 הצטרף לתנועת בית"ר וכבן 15 החל לעזור בפרנסת המשפחה. כעבור שנתיים ב-1942 היה לחבר באצ"ל ופעל בהפגנות נגד הספר הלבן ובהדבקת כרוזים בחוצות הערים. לאחר הפילוג בין האצ"ל ללח"י התנדב כנוטר במשטרת היישובים העבריים ושירת ברמת דוד שבעמק יזרעאל, שם השתלם בשימוש בנשק ובקרב פנים אל פנים. עם גמר שירותו חזר לאצ"ל, ומיוני 1946 השתתף במבצעיו הקרביים, בהם: הצתת רכבת בדרכה לדרום, חטיפת 5 קצינים בריטים בתל אביב למניעת תלייתם של שני לוחמים (יוסף שמחון ומיכאל אשבל) שנתפסו בפשיטה על המחנה הבריטי בסרפנד ונידונו למוות, התקפה על מחנה צבאי ליד קריית מוצקין, וב-1947 השתתף בפריצה לכלא עכו לשחרור אסירי המחתרת שנכלאו בו. בזמן מלחמת העצמאות בפסח 1948, השתתף בקרב על מנשייה בשערי יפו, שבו נפצע ואושפז. לאחר פירוק האצ"ל התגייס לצה"ל והתמנה למפקד בסיס קליטה ומיון של עולים. ב-1948 סולק מהצבא לאחר שנאשם כי תחת פיקודו צוירה על קיר המחנה הכתובת "להעמיד לדין את רוצחי אלטלנה". בתקופה זו התחתן עם יהודית רוטשטיין להם נולדו שני ילדים - דרור ונורית, הם התגוררו בתל אביב. עם שחרורו, נתקבל לעבודה בעיריית תל אביב-יפו כמפקח, ולאחר מכן שימש כמנהל יחידת תברואה מונעת. לאחר 32 שנות עבודה בעירייה פרש לגמלאות. ב-1982 נהרג בנו דרור שמר במלחמת שלום הגליל. לאחר מכן נבחר להנהלת יד לבנים בתל אביב ולהנהלה הארצית. ובנוסף נבחר למועצה הציבורית להנצחת החייל במשרד הביטחון. במסגרת פעילותו ביד לבנים העביר בקשה להשמעה ושירת המנון המדינה בטקסי יום הזיכרון, בקשתו התקבלה ומונהגת בכל הטקסים בארץ. היה מיוזמי אתר זיכרון באוניברסיטת תל אביב להנצחת תלמידיה ומוריה שנהרגו במערכות ישראל. ב-1984 נתמנה כמזכיר הארצי של "ברית חיילי האצ"ל" אשר בבית ז'בוטינסקי (מצודת זאב) ושימש בתפקיד זה עד שנת 2005. ב-1988 נפטרה רעייתו יהודית. ב-1989 התחיל בנימין פרק ב' בחייו עם חיה שמיר אשר עבדו יחדיו כפעילי ליכוד במצודת זאב. בנימין שימש כיושב ראש סניף הליכוד בצפון ת"א. היה בקשר הדוק עם ראשי ושרי ממשלות למיניהם. ב-2002 קיבל את אות יקיר העיר תל אביב-יפו. ב-2005 הידרדר מצבו הבריאותי. באוגוסט 2013, בכ"ב באלול תשע"ג, הלך לעולמו. מדיה וקבצים בנושא בנימין שמר בוויקישיתוף יוסף עברון, השבוע לפני 65 שנה: פריצת כלא עכו, באתר ערוץ 7, 7 במאי 2012 יקיר העיר תל אביב-יפו. פריצת כלא עכו, באתר האצ"ל
אגם דאל

אגם דאל הוא אגם בעיר סרינגאר שבקשמיר בהודו. האגם מחובר לאגמים אחרים בעמק קשמיר. הוא מוכר בזכות ה"שיקארות" - בתי-סירה ציוריים. בחורף קופא האגם לעיתים. סחופת וטין המגיעים לאגם בשל המונסונים, כמו גם צמחי מים רבים מפריעים לסירות לשוט באגם. בשנות התשעים היה אזור האגם מטרה לפיגועי טרור על רקע הסכסוך המתמשך בין הודו ופקיסטן על חבל קשמיר, מה שפגע קשות בתעשיית התיירות ממנה התפרנסו שוכני האגם. אולם פעילות נחרצת של השלטונות ההודים הביאה לשיקום התיירות לאזור. מדיה וקבצים בנושא אגם דאל בוויקישיתוף
בית לאה

בית לאה הוא בית פרדס היסטורי מהמאה ה-19, הניצב על הגדה הצפונית של נחל הירקון סמוך לסכר נווה ירק לא הרחק מהמושב נווה ירק. המבנה הוקם במאה ה-19, בלב פרדסים. הוא בן שתי קומות. בקומה הראשונה שכן מתקן שאיבה שבאמצעותו שאבו מים מנחל הירקון להשקיית הפרדס הסמוך. כרבים מבתי הפרדס ההיסטוריים, גם בית זה נבנה בשלבים. ראשיתו במבנה בן קומה אחת, שבו שכן מכון שאיבה ששאב מים מנחל הירקון להשקיית הפרדס הסמוך. בחדר קטן, מצפון לחדר המשאבות, התגורר כנראה הביארג'י ("איש הבאר") שטיפל בפרדס. סקר שנערך במבנה גילה שתחילה שאבו מים במנוע קטן ואחר-כך החליפו אותו במנוע חזק יותר, ולשם חיזוק ועיגון המנוע נוספו ברצפה יציקות בטון. בשלב כלשהו הוסיפו בעלי הפרדס קומה שנייה. ייתכן שהקומה השנייה שימשה כבית קיט ונופש לבעלי הפרדס. המבנה נמצא בשטח המועצה האזורית דרום השרון, בסמוך למושב נווה ירק. במשך שנים הוא נמצא במצב כללי של הזנחה, נטוש וסדוק ושימש כמקום עשיית צרכים למטיילים בקטע זה של נחל הירקון. בסמוך למבנה הוצב שלט רשמי מטעם המועצה האזורית דרום השרון רשות נחל הירקון וגופים נוספים המתאר את עברו וייעודו של המבנה. מקור השם "בית לאה" הוא בכתובת שרוססה על קיר הבית בשנת 1995 לערך. אבי ששון ורפי רייש "בית לאה": בית באר היסטורי על גדות נחל הירקון, בשטח מושב נוה ירק: תיק מחקר ותיעוד, אשקלון: המכון לחקר מישור החוף, תשס"ו, 2006. מדיה וקבצים בנושא בית לאה בוויקישיתוף אלי אלון, מי אחראי להזנחה ב"בית לאה" ההיסטורי?, חדשות מחלקה ראשונה, 3 בנובמבר 2011 במרחק פסיעה מפתח תקווה: טבלנו בפינה קסומה של הירקון, באתר ynet, 12 באוגוסט 2021
The Gathering

The Gathering (בעברית: "הכינוס", תעתיק: דה גאד'רינג) היא להקת רוק הולנדית שהתפרסמה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. הלהקה החלה את דרכה בתור להקת מטאל מסוג דת'-דום ומטאל גותי, אך שינתה את סגנונה בהמשך והפסיקה לנגן מטאל. ראשית הלהקה בשנות ה-80 המאוחרות, כשהנס רוטן, אחיו רנה וברט סמיט'ס התאגדו במטרה להקים להקה. במהרה הצטרפו הוגו פרינסן גירלינג, ג'למר וו'ירסמה ופרנק בויין. המכנה המשותף של רוב חברי הלהקה היה אהבתם לסגנון המטאל, אך שאלו הלכו רחוק מאוד, "שברו" את המטאל לסוגיו - והביעו סוג של מטאל עם מכנה משותף לאהבה ותשוקה, עם מילים עדינות שמצליחות לשלב מלנכוליה וריפים כבדים אך לא מהירים בנגיעות רומנטיות. הלהקה, הצליחה ליצור סאונד ייחודי שנשמע אומנם נדיר פעם ראשונה למאזין, אך לדה גדרינג עדין יש את המגע המיוחד שלהם, במיוחד בליריקה שכוללת לא פעם הבעת רגשות משני המינים. ללהקה שירים שבוצעו גם על ידי סולנים וגם על ידי סולניות, שהבולטת בהם היא אנקה וון ג'ירסברגן וגם משלבים את שירת היפה והחיה. בשנת 2007 עזבה אנקה ון ג'ירסברגן את הלהקה ופצחה בקריירת סולו שכללה גם שיתוף פעולה עם להקת Anathema ועם ליב כריסטין מTheatre of Tragedy וKari Rueslåtten תחת השם "הסירנות". ב-2014 הקפיאה הלהקה את פעילותה. ב-8 בדצמבר 2016, יצא ללהקה דיסק כפול של תקליטים, דמואים ושירים שלא פורסמו מההקלטות של Souvenirs and Home, בשם Blueprints. ביוני ובנובמבר 2018, ערכו מספר הופעות בהולנד וסיבוב הופעות קטן ביוון. ב-29 באפריל 2022, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן האחד-עשר שלה, והראשון מזה כמעט 10 שנים, Beautiful Distortion. אלבומי סטודיו: Always... (1992) Almost a Dance (1993) Mandylion (1995) Nighttime Birds (1997) How to Measure a Planet? (1998) if_then_else (2000) Souvenirs (2003) Home (2006) The West Pole (2009) Disclosure (2012) Afterwords(2013) Beautiful Distortion (2022) מדיה וקבצים בנושא The Gathering בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של The Gathering The Gathering, ברשת החברתית פייסבוק The Gathering, ברשת החברתית אקס (טוויטר) The Gathering, ברשת החברתית אינסטגרם The Gathering, ברשת החברתית VK The Gathering, סרטונים בערוץ היוטיוב The Gathering, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) The Gathering, באתר ספוטיפיי The Gathering, באתר Last.fm (באנגלית) The Gathering, באתר AllMusic (באנגלית) The Gathering, באתר MusicBrainz (באנגלית) The Gathering, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) The Gathering, באתר דיזר The Gathering, באתר Yandex.Music (ברוסית) The Gathering, באתר Discogs (באנגלית) The Gathering, באתר Songkick (באנגלית) The Gathering, באתר SecondHandSongs The Gathering, באתר בנדקמפ The Gathering, באתר טיידל (באנגלית) The Sirens: Anneke van Giersbergen, Liv Kristine und Kari Rueslåtten zeigen Video zu 'Fearless'אתר רוק הארד, 2015
סוכה ולולב לעם סגולה

סֻכָּה וְלוּלָב לְעַם סְגֻלָּה הוא פיוט המושר במסורת בבל ובמסורת עדות צפון אפריקה בחג הסוכות. הפיוט חובר על ידי המשורר ר' משה בן יעקב אדהאן (חי באזור הסהרה שבמרוקו, שימש כאב בית דין ומנהיג רוחני של יהודי מקנס עד לאמצע המאה ה-18. נפטר בשנת 1736). הפיוט נכתב במשקל סילאבי, משקל הפיוט הוא עשר הברות בכל טור. הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא המילים המזכירות את הסוכה והלולב: סֻכָּה וְלוּלָב לְעַם סְגֻלָּה. יַחַד יָרֹנּוּ יִשְׂאוּ תְהִלָּה. האותיות הראשונות בכל בית בפיוט יוצרות אקרוסטיכון של שם המחבר: "אני משה חזק". הנושאים בהם עוסק הפיוט הם יציאת מצרים והקפת ענני הכבוד את בני ישראל (הבית הראשון), מתן תורה (הבית השני), בסוכות שהקימו בני ישראל ביציאת מצרים ורומז על הקשר בין השכינה לבין הסוכה (בבית השלישי, "השם ככתבו וכקריאתו כמספר סוכה מספרו עלה"), על רמזיהם וסודותיהם של ארבעת המינים (הבתים הרביעי, החמישי והשישי), וחותם בבקשה מה' שיגאל את עם ישראל (הבית השביעי). תוכן הפיוט מבוסס על תורת הקבלה, וחלקים ממנו כלל לא ניתן לפרש ללא היזקקות לתפיסות קבליות. בשיר מתוארים סודות ארבעת המינים, כשהם משולבים בסודות הגאולה וברזיהם של שבעת האושפיזין. בספר הזוהר מובאת פרשנות קבלית לארבעת המינים, לפיה הם משל לאושפיזין ולשבע הספירות. פרשנות זו מצאה ביטוי בפיוט: שלושה בדי ההדס רומזים לשלושת האבות: אברהם (חסד), יצחק (גבורה) ויעקב (תפארת). שני בדי הערבה רומזים לאחים משה (נצח) ואהרן (הוד). הלולב מזכיר את יוסף (יסוד) שזקף קומתו כנגד עשו. והאתרוג רומז לדוד המלך (מלכות). אודות הפיוט, באתר "חיבה", התנועה למורשת ישראל פירוש השיר, באתר תפוז אנשים הפיוט סוכה ולולב, באתר פרויקט סנונית ביצועים לשיר באתר המוזיקה של הספרייה הלאומית כלומר, המילה 'סוכה' בגימטריה היא 91, כמספר הגימטריה של מספר 'הוי"ה' ("ככתבו", כך נכתב השם) וכמספר 'א-ד-נ-י' ("וכקריאתו", כך שם הוי"ה נהגה בפה) יחד. ר' משה בן יעקב אדהאן באתר הפיוט והתפילה חביבה פדיה, מעור הלווייתן לסוכה של אור, מאמר על הפיוט באתר הפיוט והתפילה. פירוש, באתר חיבה
אולפן הבית

אולפן הבית היא רצועת שידורים בחינוכית 23 שהוגשה על ידי בן פרי ודניאלה וירצר. אחת התוכניות האחרונות ששודרו בטלוויזיה החינוכית טרם סגירתה. התוכנית משודרת בין התוכניות בערוץ, מחמש בבוקר ועד חמש בערב בכל יום, הרצועה כוללת: שעשועונים, תשובות לשאלות, סדנאות שף, פינות לימודיות ועוד. כותב התוכנית: אבי רוזנבלום. עורכת: דנה פרדו להלן הפינות, המערכונים וכל מה שמשודר בתוכנית: פינת המדען - בפינה המדען (בן פרי) מקבל כל פעם שאלה בנושא כלשהו והוא עונה עליה. פינת המדע - בן ונציגה מטעם "מוזיאון המדע בירושלים" מראים ניסויים בנושא מסוים . דגלי המדינות - בפינה זו הקהל לומד מהי משמעות של דגל מדינה אחר בכל פעם. שעשועון - בכל שעשועון משתתפים שני ילדים באולפן בהם הם עונים על שאלות ומקבלים פרסים סופר בריין - כל פעם דניאלה המנחה הופכת לסופר בריין שעונה על שאלות לא פתורות מטבח הבית - בן יחד עם אביו השף דני פרי מלמדים להכין בכל פעם מאכל אחר. נוסטלגיה- פינה ששודרה ביום שבת ובהמשך ברצועת הנוסטלגיה, שבו סבתו של בן, בלה (בן פרי ) ודניאלה מראים גלגולים של המצאה במשך השנים שלה בארץ. מילים - דניאלה מחפשת מילה שמתארת במדויק את הצרכים שלה לפי הסיטואציה שבה היא נתקלת, מתוך ארגז המילים המשותף לה ולבן מאוחר יותר נוצרה פינת המשך שבה בן ודניאלה מחפשים את המילה ביישום שנימצא במחשב הלוח שלהם . שירים - דניאלה מספרת על שיר מסוים ושרה אותו, בהתאם לנושא השירים של להקת הבנדBAND . היפ הופ- בן ודניאלה שרים שירי היפ הופ המבוססים על שירים מוכרים . איתור חרוז - בן כותב שירים שונים (בעלי מנגינה דומה ) ותמיד הוא מחפש חרוז לשורה האחרונה, למרות שהתשובה נמצאת מתחת לאפו . מי-צו-יאן - חכם סיני (בן פרי) מציג סיפורים ומשלים סיניים בעלי מוסר השכל . שירי חגים ומועדים- דניאלה שרה שיר שקשור לחג או למועד שמצוין באותו יום. פרופ' איזי- פרופסור שמתמחה בהרגעת אנשים (בן פרי ) ,נלחץ תמיד כשהמנחה (דניאלה וירצר ) מספרת מהם הלחצים שאותו אדם עובר באותו נושא עליו הפרופסור מתראיין. חתיכת היסטוריה- בן ודניאלה מספרים על אירועים היסטוריים באמצעות פריטים, שקשורים לנושא, מתוך ארגז קרטון שנושא את השם "חתיכת היסטוריה ". ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כמו גדולים 2

"כמו גדולים 2" היא קלטת וידאו ביתית לילדים משיריו של הזמר אריק איינשטיין, שיצאה ב-1993. זוהי קלטת המשך לקלטת "כמו גדולים" שיצאה ב-1991. הקלטת מציגה את המשך קורותיהם של מוני מושונוב וצבי שיסל, הפעם עם סולם, מכונית ממונעת, אורות ורוק'נ'רול. תכניה היו עמוקים ובוגרים יותר, כהתאהבויות ("התאהבתי בילדה יפה נורא"), או חלומות ("אני רוצה שפתאום"). בקלטת זו מופעים שירים של יהודה אטלס ("אני רוצה שפתאום") עלי מוהר ("אמרו לו", תרגום לשיר האיטלקי "AZURRO"-"כחול"), שלומית כהן-אסיף ("דגלי"), נתן אלתרמן ("גד גיבור צייד"), ואחרים. יהודית רביץ מתארחת במספר שירים, כמו "תרנגולת כחולה". בין הילדים המופיעים בקלטת זו ניתן למצוא את חליל אלוהב המבצע קטע דרבוקה וראפ כלשהו בעודו חובש כובע הפוך. בקטע זה, איינשטיין מפגין תרגילי להטוטנות הקשורים בכדורסל (תזכורות לעברו הספורטיבי של הזמר). קטע זה הופיע בכתבה שדיווחה על מותו של אלוהב. קלטת זו מציגה שוב את צמד הסבלים שממשיך להתנהג בצורה צ'אפלינית משהו ולשבור, להרוס ולבלגן כל חלקה טובה. בגזרת הפגיעות הפיזיות ניתן למצוא גם התחשמלות רצינית למדי בפתיח אך רוב הפגיעות בקלטת זו מתונות יחסית לקלטת הקודמת, שבה חטפו השניים לא מעט מכות חזקות. השניים מרחיבים את נטיותיהם האמנותיות בקטע פסנתר שראשיתו בצורך לנקות את הפסנתר והמשכו בביצוע קטע מיצירה ידועה. בשנת 2007 הופצה הקלטת על גבי DVD, יחד עם הקלטת הראשונה. בדומה לקלטת הקודמת, גם בקלטת זו נעשה שימוש באנימציית תלת-מימד, אם כי בקלטת זו הדגש הטכני הוא על יחסית הרבה קליפים נטולי אנימציה (חלקם אף מתרחשים בעיקר במחסן מהקלטת הקודמת, שנדמה שהוסב למועדון הופעות עם נגנים בלבוש שהוא לעיתים רוקיסטי ("אני רוצה שפתאום") ו("אמרו לו"), פרודיה על פסטיבל סאן רמו, מתהדר בשפם ובגד מחוייט ושר לבובה בסגנון איטלקי, שהשיר כמו מדבר אליה), כישורי חיים (''התאהבתי בילדה יפה נורא''). רוב הקליפים והקטעים צולמו באולפני ג.ג למעט ''פזמון ליקינטון'', שצולם בבית לוז'יה בדומה לפתיח של הקלטת, גם של הראשונה. בקלטת יש שימוש רחב במסך כחול לאו דווקא בקטעי אנימציה. הפעם הקלטת מייבאת גם פרסומות סמויות של מותגים שהיו מוכרים בשנות התשעים, כמו הבובות של מותג הקורנפלקס "שוגי וקוקו", החטיף "פרפר נחמד", "בנק לאומי" ועוד חטיפי תלמה. אריק איינשטיין מוני מושונוב צבי שיסל יוני רכטר יהודית רביץ טל גינת יובל רוט רון רובינשטיין ריף כהן אמי בכר רועי ראש עמרי יובל עתר יובל חליל אלוהב שירז אלוהב דניאל ווינברג יונתן יידוב נועה תפוח דניאל אפרת איה מור יפעת אפק נטע רוה מיכל תדהר אודי אפרת דורון בן-עמי דניאל שיסל דוד שיסל הגר שיסל יוני רפרפורט לי להב מאיה זאנה נקטר סולומון לי אלוני בן פרידמן מיקי גורנשטיין יוני רפפורט נטלי גירא מאיה שושן תומר כהן יפתח קרזנר אסף רייפר תימור גילרמן עוז פפרברג רום לבקוביץ' אייל גוטליב עילאי ברכה ליאור שהין בר רפאלי מירית נוימן מאיה פליקסבורט שרון קלינגר סופי הלפרין יהלי פרג' אדם פוקס אלינור סנדרס שירן אבני רואי חסון טום שוורצברג יונתן שוורצברג יעל גדרון קיט טראן דניאל חיות לירן יוגב סיוון אליאס מיכל גזית מיטל יהב תום פניני אדם ביטון נעמה צאל מאיה אבידן תמי פרדמן עדי פלג מתן חודרוב שרונה בר-מתן ליאב משולם אלון נדל עמוס הדני מאיר ישראל יושי שדה איתן איצקוביץ' אילן סלם יובל שפריר איתי אלוהב סיגל קלרמן ערן שקד יוני רכטר כמו גדולים 1 כבלים "כמו גדולים 2", באתר אידיבי "כמו גדולים 2", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית