laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן

סר צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן (מבוטא במלעיל, באנגלית Chandrasekhara Venkata Raman‏; 7 בנובמבר 1888 - 21 בנובמבר 1970) היה פיזיקאי הודי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1930 על גילוי תופעת "פיזור ראמאן" - פיזור לא אלסטי של אור מחומר. ונקאטה ראמאן נולד בטירוצ'יראפאלי, במחוז מאדראס שבהודו הבריטית, הבן השני מתוך שמונה ילדים של הוריו צ'נדרסקהארה ר. אייר ופרבטי אמל. בגיל מוקדם עבר ראמאן לעיר ויזאג שבאנדרה פרדש ולמד בתיכון סנט אלויסיוס האנגלו-הודי. אביו היה מרצה למתמטיקה ופיזיקה בפרזידנסי קולג' במדרס, בו ראמאן החל ללמוד בשנת 1902, בגיל 13. בשנת 1904, בגיל 15, הוא עמד בדרישות לתואר בוגר במקום הראשון וזכה במדליית זהב לפיזיקה. בשנת 1907 סיים תואר שני בהצטיינות יתרה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרים פרטים על תחילת דרכו, קשריו עם חוקרים באנגליה, והקריירה הארוכה שלו בהודו. ב-1917 התפטר ראמאן מהשירות הממשלתי וקיבל משרת פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת כלכותה. במקביל הוא המשיך במחקריו באגודה ההודית לעידוד המדע הכפופה למשרד המדע והטכנולוגיה ההודי והפך למזכיר כבוד של האגודה. שנים אחר כך התייחס ראמאן לתקופה זו של חייו כשנות הזוהר של עבודתו המדעית. הוא קיבץ סביבו תלמידים רבים באוניברסיטה ובאגודה לעידוד המדע. ב-28 בפברואר 1928 ראמאן ניהל ניסויים באגודה לעידוד המדע יחד עם שותפיו, בהם תלמידו קאריאמניקאם סריניוואסה קרישנאן, על תופעת פיזור אור, כאשר גילה את התופעה הנקראת על שמו, פיזור ראמאן. מרגע התגלית היה ברור כי מדובר בתגלית בעלת חשיבות רבה. תגלית שסיפקה הוכחה נוספת לאופי הקוונטי של האור. אף שגילו את התגלית במשותף, קרישנן לא חלק עם ראמאן בפרס נובל, אך הוזכר באופן בולט בהרצאת ראמאן לרגל קבלת הפרס. טכניקת ספקטרוסקופיה בשיטת ראמאן מתבססת במידה רבה על התופעה. בשנת 1929 כיהן ראמאן כנשיא המושב ה-16 של קונגרס המדע ההודי. הוא זכה לתואר אבירות בריטי ולתארי כבוד רבים מאוניברסיטאות שונות. בשנת 1929 היה ראמאן בטוח כי יזכה בפרס נובל על תגליתו אך התאכזב כאשר הפרס הוענק ללואי דה ברויי הצרפתי. בשנת 1930 היה כה בטוח בזכייתו עד שהזמין כרטיסי נסיעה לשוודיה כבר בחודש יולי, אף שהזוכה בפרס מוכרז רק בחודש נובמבר. הפרס הוענק לו "על עבודתו בתחום פיזור האור ועל גילוי פיזור ראמאן". הוא היה בן יבשת אסיה הראשון והאדם הראשון שאינו לבן שזכה בפרס נובל בכל תחום מדעי, קדם לו רק המשורר בן ארצו רבינדרנת טאגור בשנת 1913. מדיה וקבצים בנושא צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן בוויקישיתוף צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן, באתר פרס נובל (באנגלית) biography/C-V-Raman צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Only Teardrops

"Only Teardrops" (מילולית: "רק דמעות") הוא שיר של הזמרת הדנית אמילי דה פורסט. השיר יצא בתור הסינגל הראשון של דה פורסט, מאלבום האולפן הראשון שלה הנושא את אותו השם, שיצא בשנת 2013. השיר נכתב על ידי ליז קאבל, ג'וליה פאברין ג'קובסן ותומאס סטנגאארד. השיר, שייצג את דנמרק באירוויזיון 2013, זכה במקום הראשון עם 281 נקודות. השיר התחרה בחצי הגמר הראשון ב-14 במאי 2013, והעפיל לגמר שנערך ב-18 במאי. לאחר שזכה ב"דאנסק מלודי גראנד פריקס 2013" שבה דנמרק בוחרת את השיר המייצג לתחרות, השיר הגיע למקום השני במצעד אייטונז הדני. בשנת 2019, חשפה כותבת השיר ליז קאבל, כי בשנת 2012 נשלח השיר לקדם אירוויזיון הגרמני אך תאגיד השידור הגרמני (NDR) דחה את השיר בטענה כי הוא לא מספיק טוב לתחרות. השיר זכה בתחרות האירוויזיון במהדורתה ה-58 בשנת 2013 ובכך העניק לדנמרק את ניצחונה השלישי, חמישים שנה בדיוק לאחר ניצחונה הראשון ב-1963. מידע על היצירה "Only Teardrops" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Only Teardrops" באתר SecondHandSongs השיר הזוכה "Only Teardrops" נפסל לפני בחירתו במדינה אחרת, באתר EuroMix, ‏2/2/2019 מידע על Only Teardrops, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Only Teardrops, באתר מצעד דנמרק מידע על Only Teardrops, באתר המצעד הספרדי מידע על Only Teardrops, באתר המצעד הפיני מידע על Only Teardrops, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Only Teardrops, באתר המצעד השוודי
הפיליפינים במשחקים הפאראלימפיים

הפיליפינים השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסיאול (1988), נעדרה משתי אולימפיאדות הנכים הבאות, ומאז המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה הפיליפינים חלק מעולם. במדליה הפאראלימפית הראשונה בתולדות המשלחת, זכתה אדלין דומפונג בתחרות הרמת הכוח (לנשים עד 82.5 ק"ג), כשקטפה את מדליית הארד בסידני (2000), לאחר שהרימה משקל של 110 קילוגרמים, ונכנעה לשיא עולם של אמה בראון הגרמנייה שהרימה 132.5 ק"ג. הפיליפינים במשחקים האולימפיים הפיליפינים במשחקים האולימפיים לנוער הפיליפינים באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Sydney 2000 Paralympic Games Powerlifting Women's Up To 82.5 kg
חופית טמינק

חופית טֶמִּינְק (שם מדעי: Calidris temminckii) הוא מין של עוף מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים. חופית טמינק ניזונה מחרקים, תולעים, וסרטנים קטנים. גודל החופית נע ביו 17-15 ס"מ. והיא נפוצה בעיקר בבריכות מים ובמשטחים בוציים. החופית נפוצה באירופה, אסיה ואפריקה. Museum specimen חופית טמינק, באתר ITIS (באנגלית) חופית טמינק, באתר NCBI (באנגלית) חופית טמינק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חופית טמינק, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חופית טמינק, באתר GBIF (באנגלית) חופית טמינק בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש יהורז כשר חופית טמינק באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הליגה של קמברה

הליגה של קמברה (בצרפתית: Ligue de Cambrai, בגרמנית: Liga von Cambrai) הייתה קואליציה צבאית, שנוצרה כתוצאה של הסכם קמברה מ-10 בדצמבר 1508 ושכללה את לואי השנים עשר, מלך צרפת, את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרננדו השני, מלך אראגון. היא הייתה מכוונת נגד הרפובליקה של ונציה במטרה לכבוש שטחים אחדים שהיו בשליטתה. במרץ 1509 חבר לברית זו גם האפיפיור יוליוס השני. הליגה של קמברה פתחה בקרבות ב-1 באפריל 1509. צבא ונציה הובס על ידי הצרפתים בקרב אניידלו ב-14 במאי 1509, שבו הצטיין במיוחד בגבורתו האביר באיאר. אולם בשנת 1510, מודאג מהצלחות המלך לואי, עזב האפיפיור יוליוס השני את הברית ועבר עם צבאו לצדה של ונציה. ב-4 באוקטובר 1511 הוא הקים את הליגה הקדושה נגד צרפת. הליגה של קמברה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר דן רלב"ג

הרב משה אליעזר דן רלב"ג (תקצ"ב 1832 – כ"ז באב תרנ"ה, אוגוסט 1895) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים. נולד בירושלים, לאביו אריה לייב שהיה בנו של גבריאל, ועל שמו נקרא שם המשפחה רלב"ג; ראשי תיבות: ר' לייב בן גבריאל. הסב גבריאל (שכונה ר' גבריאל שטטישקלובר, על שם עירו) היה מראשוני עולי הפרושים לארץ ישראל, התיישב בצפת, ואחרי רעידת האדמה בשנת 1837 עבר לירושלים (נפטר בשנת 1857). אמו של הרב משה אליעזר דן, רבקה, הייתה אחות הרב בנימין דיסקין, רבן של הורודנה ולומז'ה ואביו של המהרי"ל דיסקין. עם הקמת ישיבת עץ חיים למד בה בבחרותו. היה מתלמידי הרב שמואל סלנט והרב משה יהודה לייב זילברברג, והוסמך לרבנות על ידי הרב סלנט. נישא לחיינה, בת גבריאל מדאהלינוב, שנפטרה במגפת הכולרה שפרצה בירושלים בשנת תרכ"ו (1866). בנו היחיד מחיינה – אריה לייב – היה מראשוני הרוקחים בירושלים. נישא בשנית לצביה, בת הרב יהוסף שוורץ. מסר שיעורים בבית המדרש שיסד חותנו. בשנת תרט"ז (1856), בהיותו בן 24 התמנה למשגיח בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים, כעבור שנה התמנה לר"מ בישיבה הקטנה, ובין השנים 1860 – 1865 כיהן ר"מ בישיבה הגדולה של ישיבת עץ חיים. בשנת 1887, לאחר פטירת ראש הישיבה הרב משה נחמיה כהניו, התמנה תחתיו לעמוד בראשות הישיבה, עד לפטירתו בשנת תרנ"ה (1895). היה מראשי כולל הפרושים רייסן בירושלים ומן הגבאים הראשונים של בית החולים "ביקור חולים" בעיר העתיקה בירושלים. מלבד תפקידו בישיבת עץ חיים מסר שיעורי תורה במקומות שונים בירושלים. במשך שנים היה הפוסק של שוחטי ירושלים ומראשי החברה קדישא של עדת הפרושים. היה בקשר הדוק עם בן דודו המהרי"ל דיסקין. סייע לגיסו יוסף ריבלין בפעולותיו הציבוריות. הצטרף לאגודת "בוני ירושלים" שיסד ריבלין והיה מעשרת החברים הראשונים שיסדו את שכונת מאה שערים. נפטר בשנת תרנ"ה (1895) ונקבר בהר הזיתים. כעבור שלוש שנים נקבר בצמוד לקברו בן דודו המהרי"ל דיסקין. בשנת תשס"ט (2009) הוציא צאצאו הרב אליעזר דן רלב"ג מלייקווד שבניו ג'רזי מתוך כתב ידו את הספר "דמשק אליעזר", הכולל את חידושיו של הרב משה אליעזר דן רלב"ג על התורה ומדרש רבה. לרבי אליעזר דן נולד בן אחד מאשתו הראשונה. מאשתו השנייה נולדו ארבעה בנים ובת: בנו, אריה ליב גברילוביץ (ר' לייב אפטייקר) בנו, יהוסף רלב"ג (נכדו הוא רבי אריה רלב"ג) בנו, חיים שלום רלב"ג בנו, מרדכי בנימין רלב"ג (נכדו הוא הרב יצחק רלב"ג) בתו, שרה נחמה סלנט דוד תדהר (עורך), "משה אליעזר דן רלב"ג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 993 הגאון רבי אליעזר דן רלב"ג זצ"ל, virtualgeula משה אליעזר דן בן אריה ליב רלבג (1832-1895), דף שער בספרייה הלאומית
אריה רלב"ג

הרב אריה ליב רלב"ג הוא רב אמריקאי-אורתודוקסי, ראש בית הדין של אגודת הרבנים, רב קהילת "אהבת ישראל" של ישראל הצעיר בברוקלין שבניו יורק, ומראשי מערכת הכשרות משולש K. בין השנים 1975–1983 כיהן כאב בית דין באמסטרדם ובין השנים 2005–2015 כיהן כרבה הראשי של העיר, לצד תפקידיו בארצות הברית. נולד בארצות הברית, בנו של הרב יהוסף רלב"ג, מראשי אגודת הרבנים בארצות הברית, צאצאו של הרב אליעזר דן רלב"ג, ראש ישיבת עץ חיים. סבתו, אם אביו, היא שיינא מלכה שפירא, בתו של הרב חיים יעקב שפירא, שהייתה תלמידה חכמה ידועה בירושלים וכתבה בכתבי עת שונים בשם העט ש.מ.ש (ראשי התיבות של שמה). סבו, אבי אמו, הוא הרב אהרן יהודה אראק, מראשי אגודת הרבנים בארצות הברית. הרב רלב"ג הוא חניך ישיבות בארצות הברית וכן ישיבת חברון בירושלים, שם היה תלמידו של הרב משה חברוני. למד לדיינות אצל הרב אליעזר פלצינסקי והוסמך על ידו וכן על ידי הרב משה חברוני, הרב עובדיה יוסף וסבו הרב אהרן יהודה אראק. בשנת 1975 התמנה לדיין באמסטרדם וכיהן בתפקיד שמונה שנים. בשנת 1983 התמנה לדיין באגודת הרבנים בארצות הברית. בשנת 2005 התמנה לרב הראשי של אמסטרדם. מאז הוא מחלק את זמנו בין ארצות הברית והולנד. כמו כן הוא עומד בראש מערכת כשרות בארצות הברית ובאמסטרדם. ההכשר הבולט שלו הוא לקוקה-קולה. בשנת 2011 היה הרב רלב"ג מארחה של ביאטריקס, מלכת הולנד בביקורה בבית הכנסת הראשי של אמסטרדם – ביקור מלכותי ראשון מאז 1924, ובב-30 באפריל 2013 היה אחד משני הנציגים היהודיים הרשמיים שהשתתפו בטקס הכתרת וילם-אלכסנדר, מלך הולנד (השני היה הרב הראשי להולנד בנימין יאקבס). בינואר 2012 חתם על מכתב מחנכים ורבנים שהביעו התנגדות לנישואים חד-מיניים וקבעו כי נטיות חד-מיניות הן הפיכות. בעקבות זאת הושעה למשך שבוע ממשרתו. ב-2015 התפטר מכל תפקידיו באמסטרדם בשל הקושי למלא את תפקידיו בהולנד ובארצות הברית במקביל. ממשיכו הוא הרב אליעזר וולף ששימש עד אז כדיין בבית הדין. בנו הרב אליעזר דן הוציא את ספרו של אבי המשפחה, הרב אליעזר דן רלב"ג, "דמשק אליעזר" על התורה. בן דודו, הרב יהוסף גדליה רלב"ג, היה רבה של שכונת קריית יובל בירושלים. מדיה וקבצים בנושא אריה רלב"ג בוויקישיתוף על הרב אריה ל. רלב"ג, באתר משולש K (באנגלית) כשרות באמסטרדם על מה שוחחו מלך הולנד ושליח חב"ד בעת ההכתרה? קובי נחשוני, הרב של אמסטרדם התנגד לנישואי הומואים והודח, באתר ynet, 24 בינואר 2012 אלי שלזינגר, בחדרי חרדים, אב"ד אמסטרדם הוחזר: "לא התנצלתי" • ראיון ראשון, באתר בחדרי חרדים, 3 בפברואר 2012 רבה הראשי של אמסטרדם הרב אריה רלב"ג מתפטר, באתר בחדרי חרדים, 30 ביוני 2015.
כמאל (ספר)

כמאל (בערבית: قصر الشوق - תעתיק לעברית - קצר אלשוק, תרגום לעברית - ארמון התשוקה) הוא רומן מאת הסופר המצרי נגיב מחפוז, שיצא לאור בשנת 1957. רומן זה הוא הכרך השני מבין שלושת הכרכים, אשר מהווים את הטרילוגיה הקהירית של נגיב מחפוז, אשר נחשבת בידי רבים ליצירתו הספרותית הגדולה והחשובה ביותר של הסופר. עלילת הספר מתרחשת כ-8 שנים לאחר סופו של הספר הראשון בסדרה, בית בקהיר, ומותו של הבן האמצעי, פהמי. חרף חלוף הזמן, ניכר כי משפחתו של עבד אל-ג'ואד, לרבות הוא עצמו, לא התאוששו לחלוטין מהמהלומה הקשה שנחתה עליהם, ורושמה של זו ממשיך ומלווה את בני המשפחה לאורך העלילה. הספר מתמקד בעיקר בסיפורו של כמאל, הבן הצעיר של המשפחה, אשר מגיע לבגרות במהלך הספר. העלילה עוקבת מחד אחר התמודדותו של כמאל למול אביו, המבקש לשמור על שליטתו המוחלטת בבני משפחתו, כאשר למולו עומד כמאל, המבקש למצוא את דרכו שלו בעולם, דרך אשר אביו אינה תומך בה. בו זמנית מפתח כמאל קשרים ידידותיים עם צעירים אחרים, בני מעמדות שונים משלו, וכן זוכה לטעום לראשונה את טעמה של אהבת נעורים, ואת שברון הלב אליה היא מביאה לבסוף נוסף על כך, העלילה ממשיכה ומתארת את קורותיהם של בני משפחת אל-ג'ואד. במהלך העלילה מתגלים לראשונה סדקים בשלטונו המוחלט של אבי המשפחה על בניה, ומורגשת לראשונה הזדקנותו של עבד אל-ג'ואד, חרף אי רצונו להכיר בכך. כמו כן הספר מתאר את קורותיהם של שתי האחיות, חדיג'ה ועאישה, אשר עוזבות את ביתן בעקבות נישואיהן ועוברות להתגורר עם בעליהם החדשים. הספר עוד מתאר את סיפורו של יאסין, הבן הבכור, אשר דמותו דומה במידה רבה לזו של אביו, דמיון אשר מקשה במידה רבה על בני המשפחה ועל יאסין עצמו. בין לבין, מתואר בספר מאבקה של התנועה הלאומית המצרית, בהנהגתו של מנהיגה סעד זע'לול, מאבק אשר משפיע אף על חייהם השלווים של בני המשפחה. עלילת הספר נמשכת כשלוש שנים ומסתיימת בשנת 1927, עם מותו של סעד זע'לול, מנהיג התנועה הלאומית המצרית. כמו כן הספר מסתיים בסימן קודר, כאשר על המשפחה המורחבת נוחת פעם נוספת אסון כבד מאין כמוהו, אשר עתיד לשנות פעם נוספת את חייהם של כלל בני המשפחה. הספר תורגם לעברית בידי סמי מיכאל, ויצא לאור בהוצאת "ספרית הפועלים" בשנת 1984. הטרילוגיה הקהירית נגיב מחפוז הספר "כמאל", באתר "סימניה" מתי פלד, קהיר: זמנים חדשים - בית בקהיר. חלק ב' - כמאל מאת נגיב מחפוז, תרגום: סמי מיכאל, ספריית פועלים, כותרת ראשית, 24 באוקטובר 1984
דור שלישי (ספר)

דור שלישי (בערבית: السكرية - תעתיק לעברית - אלסכריה, תרגום לעברית - רחוב הממתקים) הוא רומן מאת הסופר המצרי נגיב מחפוז, שיצא לאור בשנת 1957. רומן זה הוא הכרך השלישי והאחרון מבין שלושת הכרכים, אשר מהווים את הטרילוגיה הקהירית של נגיב מחפוז, אשר נחשבת בידי רבים ליצירתו הספרותית הגדולה והחשובה ביותר של הסופר. עלילת הספר מתחילה בשנת 1935, כ-8 שנים לאחר סופו של הספר השני בסדרה, כמאל (ספר), ומותם של בני משפחתה של עאישה, האחות הצעירה, כתוצאה ממחלה. חרף חלוף הזמן, אירוע זה השאיר חותם בל ימחה על חייה של עאישה, אשר נהפכת מצעירה חייכנית האהובה על הבריות לאישה מזדקנת ומיואשת אשר איבדה את הטעם בחייה. בו בזמן, ובניגוד מוחלט למצבה בספר הראשון בסדרה, הולכים חייה של חדיג'ה, האחות הבכירה, ופורחים, בשעה שהיא מקימה ומבצרת את התא המשפחתי שלה. עלילת הספר ממשיכה ומתמקדת בחייו של כמאל, הבן הצעיר, אשר הוא כעת מורה והוגה דעות אינטלקטואלי, וזאת חרף רצונו של אביו כי יפנה ללימודי משפטים. עם זאת, רושמם של האירועים אותם עבר בספר הקודם לא פג, וכמאל אינו מרגיש בשל למחויבות וליצירת תא משפחתי משלו, למגינת לבם של הוריו. בסופו של דבר, כמאל בוחר להקדיש את חייו לאידיאלים בהם הוא מאמין, ולא להקמת תא משפחתי משלו. הספר ממשיך ועוקב אחר אבי המשפחה, עבד אל-ג'ואד, אשר בשלב זה הזדקנותו ניכרת לעין. במהלך הזמן, מכיר לבסוף האב בחלוף הזמן, ובעוד שליטתו הרודנית בבני משפחתו נעלמת בהדרגה, הרי שאת מקומה תופסת חיבה גלויה כלפי בניו ונכדיו. בסופו של הסיפור, האב אשר הוצג במהלך מרבית העלילה כדמות חסונה ועמידה לכל, נפטר במהלכה של הפצצה אווירית, בידיהם של בני משפחתו, מה שמשלים לבסוף את המהפך אותו עובר האב בעיני ילדיו. הספר מספר עוד את סיפור התבגרותם של ילדיהם של בני המשפחה, אלו הם בני הדור השלישי. הסיפור עוקב אחר התבגרותם של אלו, וכיצד כל אחד מהם בוחר בנתיב אחר לצעוד בו; בעוד שאחד מהבנים בוחר בדרך הבורגנות והפקידות הבכירה, בוחר השני באידיאלים של התנועה הקומוניסטית המצרית, והשלישי בוחר דווקא באידיאלים של האחים המוסלמים במצרים. עלילת הספר מתארת את אופן גיבושן של החלטות אלו, ומהווה למעשה רומן התבגרות, בדומה לספר הקודם בסדרה. כמו כן, הספר מבקש להביא לידי ביטוי את צמיחתן של התנועות האידאולוגיות, אשר השפעתן נפוצה בתקופה המדוברת בכל רחבי העולם הערבי, והשפיעו, בדומה לגיבורי הספר, על צעירים רבים ברחבי המזרח התיכון בפרט ובעולם בכלל. עלילת הספר נמשכת כעשור ומסתיימת לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, בעקבות מותה של אמינה, אם המשפחה ואשתו של אחמד עבד אל ג'ואד, אשר נפטר בשלב מוקדם יותר. כמו כן, עלילת הספר מסתיימת עם מעצרם של שניים מבני המשפחה, אשר נעצרים בשל מעורבותם בפעילות פוליטית ונשלחים לכלא המצרי. הספר תורגם לעברית בידי סמי מיכאל, ויצא לאור בהוצאת "ספרית הפועלים" בשנת 1987. הטרילוגיה הקהירית נגיב מחפוז הספר "דור שלישי", באתר "סימניה"
מג"ב חוף

משמר הגבול מרחב חוף הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) במסגרת משמר הגבול האחראית על פעילות מג"ב באזור צפון מישור החוף של מדינת ישראל, מחדרה ועד ראש הנקרה. בשנת 2011, לצורך יצירת התאמה עם המשטרה הכחולה שהקימה את מחוז חוף פוצל מג"ב חוף ממג"ב צפון והפך למחט"ב עצמאי שמפקדתו יושבת בחריש. מפקד המרחב הוא קצין בדרגת ניצב משנה, ושטח המרחב חופף לשטח מחוז חוף של המשטרה. במג"ב חוף מספר יחידות מסוגים שונים המבצעות את משימות מג"ב באזור חוף. יחידות מג"ב חוף הן:
ימק"א (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ימק"א – ארגון שהוקם במטרה לאחד בין הנוצרים ברחבי העולם ימק"א ירושלים – מרכז תרבות וספורט בירושלים המסונף לארגון ימק"א אצטדיון ימק"א – אצטדיון כדורגל אשר שכן בעבר בחצרו של בניין ימק"א ירושלים ימק"א פניאל – בית הארחה של אגודת ימק"א מצפון למרכז טבריה Y.M.C.A. (שיר) – שיר של להקת אנשי הכפר
אהרן (הארי) גודמן

אהרן (הארי) גודמן (1898 – 1961) היה איש ציבור, עסקן, עיתונאי וסופר יהודי-חרדי בריטי. מראשי אגודת ישראל בבריטניה הוא היה מזכיר תנועת אגודת ישראל העולמית ויו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל האירופית. אשתו הייתה מרים אֶרלַנגֶר, בתו של אברהם ארלנגר, ראש הקהילה היהודית האורתודוקסית בלוצרן שבשווייץ. בתחילת דרכו השתייך למזרחי ולאחר מכן עבר לאגודת ישראל Pamela Shatzkes, Holocaust and Rescue: Impotent or Indifferent? Anglo-Jewry 1938-1945, Basingstoke: Palgrave, 2002, p. 13-14 The Encyclopedia of Hasidism, Tzvi Rabinowicz, Jason Aronson, 1996 p. 14. Evelyn Adunka: Die vierte Gemeinde: Die Geschichte der Wiener Juden von 1945 bis heute, Philo, 2000,, p. 223.[דרושה הבהרה] ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקפורוס השלישי בוטניאטס, קיסר האימפריה הביזנטית

ניקפורוס השלישי בוטניאטס (ביוונית: Νικηφόρος Βοτανειάτης‏; 1002 - 10 בדצמבר 1081) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 1078 ו-1081. ניקפורוס השתייך למשפחת פוקאס הביזנטית. ניקפורוס שירת כגנרל כאשר קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס היה קיסר ביזנטיון. השתתף במרד שהוביל לעליית איסאאקיוס הראשון קומננוס לשלטון ביזנטיון. ב-1064, נלחם נגד הטורקים בבלקן, הפסיד ונפל בשבי. תחת שלטונו של מיכאל השביעי דוקס, היה לסטרטגוס של התמה של אנטוליה. לאחר הפיכת חצר, צעד לעבר ניקאה והכריז על עצמו כקיסר החדש. התחתן עם מריה מאלניה, אשתו של מיכאל השביעי דוקס בתנאי שבנה יעלה לשלטון לאחר מותו. מאחר שהפר את הבטחתו, הפכה מעורבת בקשר שאורגן על ידי הגנרל הביזנטי, אלכסיוס הראשון, שהוביל להפלתו והיה לקיסר ביזנטיון החדש. לאחר הדחתו פרש ניקפורוס למנזר, ומת ב-1081. מדיה וקבצים בנושא ניקפורוס השלישי בוטניאטס, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף ניקפורוס השלישי בוטניאטס, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדני וילסון

עדני וילסון (שם מדעי: Cicinnurus respublica) הוא מין של עוף ממשפחת העדניים, החי באינדונזיה. זוהי ציפור קטנה יחסית, כ-21 ס"מ גודלה. צבע גופה אדום ושחור, עם כתם צהוב על צווארה, פה ירוק-בהיר, רגליים כחולות ושתי נוצות זנב סגולות. הראש אינו מכוסה בנוצות, ובצבע כחול, עם קווים בצבע שחור עליו. הנקבה חומה עם ציצת נוצות כחולה. בתנאי שדה, ראשו הכחול של העדני הוא כה בולט עד שניתן לראותו בבירור בלילה, והזנב שלו זוהר בצבע כסוף בהיר. העדני הוא אנדמי לאינדונזיה, ונצפה לרוב במערב פפואה ניו גיני. העדני ניזון בעיקר מפירות וחרקים קטנים. השם המדעי של העדני ניתן לו על ידי שארל לוסיין בונפארטה, אחיינו של נפוליאון, שתיאר את העדני מפריט שניזוק קשה, שנקנה על ידי אורניתולוג בריטי בשם אדוארד וילסון. שלושים שנה מאוחר יותר, בשנת 1863, הזואולוג הגרמני היינריך אגאתון ברנשטיין גילה מושבות של עדני וילסון באי ווייגו במערב פפואה ניו גיני. בגלל איבוד מתמשך של בתי גידול, תחום-תפוצה קטן וניצול למטרות שונות, העדני נמצא כעת במצב "קרוב לסיכון" (NT) במדד הרשימה האדומה של IUCN, ובנספח 2 של אמנת CITIES. המדידה הראשונה של עדני וילסון נעשתה על ידי סר דייוויד אטנבורו, עבור הסרט התיעודי בהפקת ה-BBC "אטנבורו בגן העדן" (תרגום חופשי). אטנבורו הצליח לגרום לציפור לגשת אליו על ידי פיזור עלים על רצפת יער הגשם, מה שגרם לעדני לנסות לפנות אותם משם. מדיה וקבצים בנושא עדני וילסון בוויקישיתוף עדני וילסון, באתר ITIS (באנגלית) עדני וילסון, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עדני וילסון, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) עדני וילסון, באתר GBIF (באנגלית) עדני וילסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
פעולה במחנה הפליטים ביריחו

"פעולה במחנה הפליטים ביריחו" הוא שמו של מיצג שערך האמן הישראלי פנחס כהן גן בשנת 1974. המיצג כלל כמה פעולות אמנותיות במחנה פליטים ליד יריחו. הפעולה במחנה הפליטים ביריחו התקיימה ב-10 בפברואר 1974 במחנה פליטים פלסטיני הממוקם בצפון-מזרחה של העיר יריחו, בקרבת ח'רבת אל-מפג'ר. במהלך הפעולה בנה כהן גן מחסה ארעי שכלל אוהל ירוק ומבנה נוסף, דמוי מפרש, אף הוא עשוי מבד. בתוך מחסה זה ניהל שיחה עם שני פלסטינים תושבי המחנה "על ישראל במרחק 25 שנה, בשנת אלפיים, בפני שני פליטים ומלווים של כהן גן". בסופה של השיחה הצהיר כהן גן כי "פליט הוא אדם שאיננו יכול לחזור למקום הולדתו". תיעוד המיצג הוצג בכמה תערוכות במהלך השנים. ביניהן תערוכת היחיד של כהן גן "פעילויות" (1974), שנערכה במוזיאון ישראל, "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (1998) במוזיאון תל אביב לאמנות, "אהבה ממבט ראשון: אמנות ישראלית מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ" (2001) במוזיאון ישראל. גדעון עפרת תיאר את הפעולה ואת מכלול מיצגיו של כהן גן בשנות השבעים של המאה ה-20 כ"עימות בין סביבות" הנוצר על ידי העתקת סביבה תרבותית אחת אל סביבה זרה אחרת. על פי עפרת היווה הדבר "ביטוי מטאפורי לבעיות של כהן-גן כפרט (נולד במרוקו וחש כפליט בחברתו) ולבעיות של מדינת ישראל וקשריה התרבותיים לסביבה מידית". אלי אזולאי ערמון, אלה החיים שלי?, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2012 פנחס כהן גן, פעולה במחנה הפליטים ביריחו, 1974 באתר "מארב". פישר, יונה (אוצר), פנחס כהן גן, פעולות, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1974. תמוז, בנימין (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, מסדה, 1980, עמ' 288.
ויז'ה אפקואן

ויז'ה אפקואן (בספרדית: Villa Epecuén) הייתה עיירת נופש לחוף לגונה אפקואן בפרובינציית בואנוס איירס, כ-520 ק"מ דרומית-מערבית לבואנוס איירס וכ-560 ק"מ מערבית ללה פלאטה. העיירה נחרבה בשיטפון ב-1985 וננטשה. ויז'ה אפקואן הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 והתבססה כעיירת תיירות לחוף לגונה אפקואן. מסילת ברזל חיברה בינה לבין בואנוס איירס, והקלה על הגעתם של התיירים הרבים, שהגיעו כדי ליהנות מהסגולות הרפואיות של מי הלגונה המלוחים. בשיאה, התגוררו בעיירה כ-1,500 תושבים, והיו בה כ-5,000 חדרי מלון. בין שנות ה-50 לשנות ה-70 הגיעו אליה מדי קיץ (בין נובמבר למרץ) כ-25 אלף מבקרים. ב-10 בנובמבר 1985 גרם מזג האוויר הסוער לפריצת סכר באגם, ובעקבות זאת קרסה גם סוללה שנועדה להגן על העיר. המים הציפו את העיירה במהירות, תושביה נטשו אותה, והיא נהרסה. עד 1986 הגיע גובה פני המים בעיירה ל-4 מטרים, והוא המשיך לעלות עד לשיא של 10 מטרים, שנרשם ב-1993. מאז 1993, החלה ירידה הדרגתית בגובה מפלס המים, וב-2009 כבר יבשו לגמרי חלקים ממנה. אחד התושבים, קשיש בשנות ה-80 לחייו, אף חזר לביתו, והוא התושב היחיד שחי כיום בוויז'ה אפקואן. בעקבות ירידת המפלס, שבה ויז'ה אפקואן והפכה למוקד משיכה לתיירים, שמגיעים עתה לחזות בבתים ההרוסים של עיר הרפאים. מדיה וקבצים בנושא ויז'ה אפקואן בוויקישיתוף איי.פי, העיירה שטבעה לפני 25 שנים בארגנטינה, חזרה לפני הקרקע, באתר הארץ, 12 במאי 2013 The Ruins of Villa Epecuen‏, The Atlantic‏, 20 ביולי 2011 The Argentinian tourist village sat underwater for 25 years,‏ io9‏, 23 בדצמבר 2012
ריבוק

ריבוק אינטרנשיונל (באנגלית: Reebok International Ltd.) היא חברת הנעלה אמריקאית שנוסדה באנגליה. מאז 2005 היא חברת-בת של ענקית ביגוד הספורט הגרמנית, אדידס. ב-1890 התגורר ג'וזף ויליאם פוסטר בבולטון הממוקמת במנצ'סטר רבתי והתפרנס מייצור נעלי ספורט. הוא חשב על הרעיון של ייצור נעלי ספורט עם דוקרנים והחל בייצור נעלי ספורט עם דוקרנים יחד עם בניו והקים את העסק "J.W. Foster and Sons" בשנת 1895. בשנת 1958 שניים מנכדיו של פוסטר שינו את שם החברה לריבוק. בין השנים 2002 עד 2012 ייצרה החברה מדים והנעלה עבור ה-NFL. משנת 2006 מחזיקה החברה בזכויות לייצר נעליים עבור ה-NHL. החברה היא גם ספקית ראשית של המייג'ור ליג בייסבול. החברה ייצרה בעבר הנעלה גם עבור קרוזיירו, מועדון ספורט אינטרנסיונל וסאו פאולו. הראפר ג'יי זי היה האדם הראשון שלא היה ספורטאי וקיבל נעל מיוחדת בייצור של ריבוק שנקראה "S. Carter Collection by Rbk" ויצאה ב-21 בנובמבר 2003. הנעל הייתה הנעל הכי נמכרת בהיסטוריה של החברה. לאחר מכן חתמה החברה על חוזים עם ראפרים אחרים כמו 50 סנט ואומנים כמו נלי ומירי בן-ארי הפכו לדוברים של החברה. לאחר מכן חתמה החברה על חוזה עם השחקנית והדוגמנית סקרלט ג'והנסון בייצור קו נעליים תחת השם "Scarlett Hearts". ריבוק שיתפו פעולה גם עם חברת אמפוריו ארמני וייצרו נעליים בשם "EA7". במרץ 2015 הופק קליפ על ידי ריבוק ישראל לקידום נעל מדגם ZPump Fusion, בהשתתפות נטלי דדון, טיטי איינאו, אלכסה דול, שביט ויזל ואבישחר ג'קסון. בשנת 2005 הודיעה חברת מוצרי הספורט הגרמנית אדידס כי היא רוכשת את ריבוק, תמורת 3.8 מיליארד דולר ובכך הפכה ריבוק חברה בת של חברת אדידס. בשנת 2022 רכשה חברת ABG את המותג ריבוק. בישראל REEBOK שייכת לבית מותגי הספורט MGS. מדיה וקבצים בנושא ריבוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריבוק (בעברית) אתר האינטרנט הרשמי של ריבוק (באנגלית) ריבוק, ברשת החברתית פייסבוק ריבוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריבוק, ברשת החברתית אינסטגרם ריבוק, ברשת החברתית טיקטוק ריבוק, ברשת החברתית LinkedIn ריבוק, סרטונים בערוץ היוטיוב ריבוק, באתר פינטרסט מיכל רז-חיימוביץ', ‏תחרות לנייקי? מנכ"ל ריבוק ישראל "לא מתיימר להגיע לפסגה", באתר גלובס, 4 באפריל 2018 עדי ברק, הקאמבק של ריבוק עובר דרך תירס מעובד וחזיות ספורט, באתר כלכליסט, 31 באוקטובר 2018 סוכנויות הידיעות, אדידס רכשה את ריבוק, באתר ynet, 3 באוגוסט 2005.