laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אקוודור במשחקים הפאראלימפיים

אקוודור השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו (1976) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות, מלבד המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) והמשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) מהם נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה אקוודור חלק מעולם. המשלחות אותן שלחה אקוודור למשחקים היו תמיד משלחות קטנות (אקוודור מעולם לא שלחה משלחת גדולה מחמישה ספורטאים). לאורך השנים השיגה אקוודור 3 מדליות: 1 זהב ו-2 ארד. אקוודור במשחקים האולימפיים אקוודור במשחקים האולימפיים לנוער
גואטמלה במשחקים הפאראלימפיים

גואטמלה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו (1976). לאחר מכן נעדרה מהמשחקים בארנהם (1980) בטרם חזרה. היא השתתפה בשני טורנירים נוספים בטרם נעדרה משלושה נוספים עד לחזרתה אל המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004). במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה גואטמלה חלק מעולם. בטורניר הראשון בו השתתפה ב-1976 שלחה גואטמלה משלחת של 11 ספורטאים. מרים הכוח ג'יי. אר. דה לאון היה לראשון שזוכה במדליה פאראלימפית עם מדליית ארד בתחרויות ההרמה במשקל נוצה. במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכתה גואטמלה במדליית הזהב הפאראלימפית הראשונה, ועד כה היחידה בתולדותיה, כשחוזה רולנדו ניצח בתחרות הרמת הכוח (עד 57 ק"ג) כשהרים 175 קילוגרם. גואטמלה במשחקים האולימפיים גואטמלה במשחקים האולימפיים לנוער Weightlifting Men's Up To 57 kg International Paralympic Committee ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אותו מקום אותה הרוח

אותו מקום, אותה הרוח הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי עמיר בניון. האלבום יצא בשנת 1999, והניב את אחד מהלהיטים הגדולים ביותר של עמיר בניון, שמחות קטנות, שאותו ביצע ביחד עם מיכה שטרית. השיר מבוסס על טקסט "עיגולי השמחה" של דסי רבינוביץ'. האלבום לא זכה להצלחה דומה להצלחת קודמו רק את, וגם לא לרוב האלבומים של בניון שהגיעו אחריו. את האלבום עיבדו מיכה שטרית, ברי סחרוף וז'אן פול זימבריס. הרצועה המסיימת את האלבום היא עיבודו של בניון ליצירה "טריו בלה מינור אופוס 50" מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. קטע זה שימש כמוזיקת הרקע של סרט הטלוויזיה "אח שלי הגדול". אותו מקום אותה הרוח את שתבקש על המדרכה צבעים קו ההתחלה קצת לבד עולם גדול פעם שמחות קטנות נשמה עיניים מביטות טריו בלה מינור אופוס 50
דרמטומיוזיטיס

דרמטומיוזיטיס (דלקת עור ושרירים, באנגלית: Dermatomyositis) היא מחלה ראומטולוגית של רקמת החיבור הקשורה למחלת הפולימיוזיטיס ושגורמת לדלקת של השרירים והעור. למעשה, דרמטומיוזיטיס היא ההגדרה לפולימיוזיטיס בה, בנוסף לתסמינים הקלאסיים הכוללים דלקת וחולשה של שרירי השלד, ישנה מעורבות של העור בצורת פריחה. הדרמטומיוזיטיס מאופיינת בשני סוגים של תסמינים, של השרירים ושל העור: תסמינים של העור: פריחה סגלגלה המלווה בנפיחות נוקשה (שאיננה נגרמת מצבירת נוזלים) באזור עור הפנים, העפעפיים, המרפק ומפרקי האצבעות. פריחה זו נקראת בשם "פפולות גוטרון" (Gottron's Papules). תסמינים של השרירים: במחלה נפגעים שרירי השלד בלבד. בתחילה מורגשים כאבי שרירים, המחריפים לחולשה עד לאובדן יכולת השריר לבצע פעולתו. הסכנה הגדולה ביותר בתסמינים אלו היא פגיעה בשרירי הנשימה, דבר העלול להוביל לקשיי נשימה משמעותיים. הגורמים לדרמטומיוזיטיס, כמו בפולימיוזיטיס, עדיין אינם ידועים. מחקרים הוכיחו כי מחלות אלו קשורות לגורם סביבתי לא ידוע המפעיל תגובה אוטואימונית ביחידים בעלי גורמי סיכון גנטיים. הגן HLA-DR3 המקודד לחלבון מסוג I במערך הראשי של התאמה רקמתית (MHC) זוהה כמשותף למרבית החולים במחלה. הגורם הסביבתי ככל הנראה מפעיל את החלבון HLA-DR3 וגורם לתגובה החיסונית נגד תאי השריר והעור. מחקרים עדכניים מעידים על כך שייתכן שהגורם הסביבתי הוא וירוס האפשטיין בר (הווירוס הגורם למחלת הנשיקה). במקרים מסוימים הדרמטומיוזיטיס מופיעה במקביל למחלות ראומטולוגיות אחרות בהן תסמונת סיוגרן, זאבת, סקלרודרמה או דלקת כלי דם. כמו כן, מוכרים מקרים בהם המחלה נגרמה בעקבות גידול ממאיר. במקרים אלו הסרת הגידול גרמה לריפוי המחלה. תגובת המערכת החיסונית גורמת לפגיעה בכלי הדם עקב נקרוזה של תאי האנדוטל וירידה במספר כלי הדם הפעילים ולכן ירידה בזרימת הדם אל הרקמות המעורבות. דבר זה מוביל לנזק הרקמתי האופייני למחלה. כיום אין עדיין תרופה למחלה. הטיפול מתבסס על שיפור איכות החיים של החולה באמצעות: פיזיותרפיה קורטיקוסטרואידים, בעיקר פרדניזון. תרופות מדכאות של המערכת החיסונית, אזתיופרין כדוגמה. מדיה וקבצים בנושא דרמטומיוזיטיס בוויקישיתוף דרמטומיוזיטיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אוונגרד (כלי רכב בלתי מאויש)

האוונגרד (באנגלית: Avantguard UGCV) הוא כרב"מ (כלי רכב בלתי מאויש) שפותח על ידי חברת G-NIUS Autonomous Unmanned Ground Vehicles שהוקמה על ידי התעשייה האווירית ואלביט מערכות. הכלי נכנס לשירות בצה"ל. האוונגרד נועד למשימות בקרב, סיוע ותמיכה לחיל הרגלים, סיור במקומות מסוכנים, גילוי אש אויב, גילוי מטעני חבלה ומוקשים, תמיכה באש באמצעות ירי במקלע, סחיבת ציוד ופינוי פצועים. האוונגרד מבוסס על כלי רכב TAGS (ראשי תיבות של Tactical Amphibious Ground Support vehicle) מתוצרת חברת Dumur הקנדית ומצויד במצלמות, מכ"ם, גלאים שונים (כגון גלאי אינפרא-אדום וגלאי אש אויב), שבש מטעני חבלה (IED Jammer) ובעמדת "קטלנית" אותה ניתן לחמש במקלע מאג (7.62 מ"מ) או במקלע כבד M2 בראונינג (12.7 מ"מ). בנוסף מצויד הרכב במגלה מוקשים וכננת חילוץ. ניתן להתקין על הרכב ציוד שונה ומגוון בהתאם למשימה. הכלי ניתן לשליטה מרחוק ויכול לפעול גם באופן חצי-אוטונומי. יש לאוונגרד מצב עקיבה אחרי חייל, וכן יכולת להימנע מלהיתקל במכשולים. בשנת 2016 החליטו התעשייה האווירית ואלביט מערכות לסגור את חברת ג'י-ניוס. מנוע: Kubota - V3800DI-T, מנוע טורבו דיזל בעל 4 צילינדרים הספק: 100 כוחות סוס משקל: 1,746 ק"ג מרווח גחון: 14 אינץ' (35.56 ס"מ) רדיוס פנייה: 0 כושר נשיאה: 1,088 ק"ג זחלים: 4 זחלים ברוחב 42 ס"מ ואורך 91.44 ס"מ. מהירות מרבית: 20 קילומטר לשעה חדשות השבת - כלים בלתי מאוישים בצה"ל | כאן 11 לשעבר רשות השידור, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 6:01) יובל אזולאי, ‏התע"א ואלביט סוגרות את החברה לרכב בלתי מאויש, באתר גלובס, 6 באפריל 2016
ג'מייקה במשחקים הפאראלימפיים

ג'מייקה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בתל אביב (1968) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים מאז, מלבד המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) ממנה נעדרה. ג'מייקה מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים. המשלחת הג'מייקנית הראשונה למשחקים הפאראלימפיים הגיעה למשחקים אשר נערכו בתל אביב בשנת 1968. המשלחת כללה 11 ספורטאים (7 גברים ו-4 נשים), שבעה מהספורטאים התחרו במקצועות האתלטיקה וזכו בשתי מדליות, שתיהן מזהב בהטלת כידון (אחת במקצה הגברים ואחת במקצה הנשים). ארבעה מהספורטאים התחרו במקצועות השחייה, בהם זכתה השחיינית מיקלה במדליית זהב, ובמדליית כסף. במדליית ארד נוספת זכה מרים כוח. אל המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972), בה זכתה בשיא של שמונה מדליות זהב פאראלימפיות, שלחה ג'מייקה 20 ספורטאים (13 גברים ו-7 שנים). במשחקי האתלטיקה בלט פטריק ריד שזכה בשתי מדליות זהב (בקרב חמש וזריקת דיסקוס). לאחר היעדרות מהמשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) חזרה ג'מייקה להתחרות במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980). המשלחת הג'מייקנית זכתה בכמות המדליות הגבוהה בתולדותיה עם 19 זכיות (7 זהב, 7 כסף ו-5 ארד), עם שתי מדליות זהב של שרה ניולנד (ב-100 מטר חזה ובמרוץ ל-100 מטר) עליהם הוסיפה מדליית כסף. מאז המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980), בה לא זכתה ג'מייקה ולו במדליה בודדת, הצליחה המשלחת הג'מייקנית לזכות בשתי מדליות זהב פאראלימפיות בלבד. מינטה וילסון זכתה בסיאול (1988) במדליית הזהב בתחרות הטלת כידון ואלפונסו קאנינגהאם זכה באתונה (2004) בתחרות זריקת הדיסקוס. ג'מייקה במשחקים האולימפיים ג'מייקה במשחקים האולימפיים לנוער Participation Numbers Tel Aviv 1968 Paralympic Games הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Participants Heidelberg 1972 Paralympic Games הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
דנית סלומון

דנית הדרי-סלומון היא מתכונאית, עיתונאית אוכל, מחברת ספרי בישול ועיון ומתרגמת ישראלית. סלומון היא מחברת מספר רב של ספרי בישול רבי המכר בהם: "עוגות בקלי קלות" ו"פשטידות בקלי קלות". עורכת ומתרגמת. סלומון היא ילידת קיבוץ אשדות יעקב מאוחד, בוגרת החוג לתולדות האמנות והחוג לפילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב, תושבת תל אביב, נשואה ואם לשניים. במשך שש שנים ערכה את מוסף הבישול "זמנים במטבח" במגזין "זמנים מודרניים" של ידיעות אחרונות. ובנוסף ערכה את מוסף הבישול "תפריט" של ירחון "עולם האשה". כתבה ספרי דיאטה ושמירה על המשקל, בהם רב המכר "רזה-לתמיד". וכן ספרי עיון וספרי ילדים המתמודדים עם מצבים מיוחדים להם. ביניהם רב המכר "בת-עשרה - מדריך לנערה המתבגרת". הייתה שותפה לכתיבת ה"אנציקלופדיה לבישול ולאפייה" - אנציקלופדיה בת 16 כרכים בעריכתו של שלום קדוש ובהוצאת רביבים. בשנת 2005 פרסמה את ספרה "שוקולד ושושנים" המשלב בין עולמה הקולינרי של סלומון לעיצוב הרומנטי של מיכל נגרין. בין עוגות השוקולד למלאכים והשושנים שהפך לרב מכר. הספרים בהוצאת קוראים, אלא אם כן מצוין אחרת. בקלי קלות פירות וירקות, 2000 עוגות בקלי קלות, 2003 פשטידות בקלי קלות, 2004 שוקולד ושושנים :עוגות השוקולד הכי טובות, 2005 טעם איטליה, 2006 אופה בקלות, 2007 מרק חם לחורף קר, 2008 עוגות, 2008 עוגות כשרות לפסח, 2009 גבינה: עוגות ופשטידות, 2009 מתוק בלב, 2009 בשר ועוף, 2009 כשר לפסח: מרקים, דגים, בשר ועוף, תוספות וקינוחים, 2010 קציצות בקלי קלות, 2010 פסטה איטליה, 2010 תוספות, 2010 פיצהפיתה ועוד מאכלים שילדים אוהבים, 2010 קטנטנות-קאפקייקס בקלי קלות, 2011 עוגה פרווה לקינוח, 2011 בת-עשרה - מדריך לנערה המתבגרת, 1999 רזה - לתמיד / הארווי ומרילין דיאמונד, 1986 בישול ואפייה במיקרוגל / קרול בוון, 1987 הבית :המדריך המלא לאחזקת הבית, הוצאת מעריב- הד ארצי, 1988 צרה יותר - קלה יותר /רוזמרי קונלי, 1989 קינוחים לחולי הסוכרת :[עוגות, רפרפות, גלידות, קציפות, מקפאים ומעדנים] / סו הול, 1991 ירושלים של מעלה :אלבום תצלומי-אוויר ותצלומי-על /יהודה סלומון, משה מילנר (טקסט), 1992 דיאטת ה-G אינדקס / ריצ'רד נ' פודל וויליאם פרוקטור, 1993 קדימה, אוכל! / סוזן פאוטר, 1996 דיאטת פלאים ב-5 ימים, 1996 אן מאבונלי / לוסי מ' מונטגומרי, 2001 נוש אז'אן :סודות המטבח הפרסי / חיים מלכי ; וידה לויים, 2002 לאכול יותר לשקול פחות :התוכנית המהפכנית להרזייה בטוחה ולחיים בריאים, תוך אכילה "בלי חשבון" / דין אורניש, 2005 מיצים לבריאות :המדריך השלם למיצי פירות וירקות / סטפן בלאור, 2008 שנתים על אי בודד / ז'ול ורן, קוראים, תל אביב, 2001. דנית סלומון, ברשת החברתית פייסבוק רשימת הפרסומים של דנית סלומון, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של דנית סלומון, באתר "סימניה" תמי רון, אוכלים לפי הספר: קאפקייקס בקלי קלות, באתר nana10‏, 5 באפריל 2011 שלומי יובל, קטנטנות – קאפקייקס בקלי קלות, מאת דנית סלומון, 10 במרץ 2011 פיצהפיתה ועוד מאכלים שילדים אוהבים, באתר "אכול ושאטו" nrg מעריב, משחקי כדור: שלושה מתכוני קציצות, באתר nrg‏, 26 ביולי 2011 דנית סלומון‏, קציצות שמשאירות את הבשר בחוץ, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2011 דנית סלומון, קציצות או לא להיות: 4 מתכונים טעימים, באתר ynet, 14 באוגוסט 2011 מרק בטטות ויין לבן, באתר "אכול ושאטו" מרק עגבניות טריות ושעועית, באתר "אכול ושאטו" רשימת הזוכים פרס "ספר הזהב", באתר התאחדות הוצאות ספרים בישראל
הוצאת קוראים

הוצאת קוראים היא הוצאת ספרים העוסקת בהוצאה לאור של ספרות ילדים ונוער, ספרי עיון, ספרי בישול ולימוד. בכל שנה הם מוציאים 70–100 כותרים. בשנים האחרונות התרחבה ההוצאה גם לתרגומים של רומנים, ביניהם "חברים ובעלים" מאת ננסי תאייר, ספרי מתח (מאת לי צ'יילד, פיטר ג'יימס ועוד) וספרות ארוטיקה למבוגרים בלבד (טרילוגיית "הסתערות - עוצרי נשימה" מאת מאיה בנקס ו"סאבית" מאת טרה סו מי) וספרות יפה למבוגרים ולנוער. הוצאת קוראים נוסדה בשנת 1996 על ידי אבנר פחימה ומאיר כהן, שהחלו את דרכם בהפצת ספרים ומילונים והחליטו להקים הוצאה לאור בשפה העברית. פחימה הוא אחיו של דני פחימה, שהקים עוד קודם לכן את דני ספרים. משרדי החברה ומחסניה שוכנים בקריית גת. כותבים בולטים בהוצאה הם: פרופ' מאיה פרוכטמן, פרופ' עמירם רביב, ד"ר מירי ברוך, דבורה עומר, נורית זרחי, שלומית כהן-אסיף, יהודה אטלס, סמדר שיר, מירה מאיר, זאב ענר, דורית אורגד, יונה זילברמן, דליה קורח שגב ודנית סלומון. ד"ר מירי ברוך משמשת גם כיועצת חינוכית לספרות הילדים והנוער. בספרות לבני הנוער בולטים רבי המכר "בת-עשרה – מדריך לנערה המתבגרת" מאת דנית סלומון וסדרת הקלאסיקה; "אן מאבונלי", "טום סויר" ו"אי המטמון", לצד ספרי פנטזיה כגון סדרת נפילת הממלכות בתחום ספרי העיון וההעשרה בולטים סדרת מילוני "אריאל" בעריכתה של פרופ' מאיה פרוכטמן. האלבום "ישראל 50" וספר העיון "נתניהו – הדרך אל הכוח", שניהם בעריכת בן כספית ויהודה שיף. בתחום ספרי הבישול, נמצאים ספריה רבי-המכר של דנית סלומון: "שוקולד ושושנים", "עוגות בקלי קלות", "פשטידות בקלי קלות" ו"בקלי קלות" וספריהם של השפים אביב משה, שגב משה ועזרא קדם. הוצאת קוראים חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. אתר הוצאת קוראים הספרים של הוצאת קוראים, באתר סימניה שירי לב-ארי, עכבר העיר אונליין, קורעים את השוק, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2008
איימן אגבאריה

איימן אגבאריה (נולד ב-1968 באום אל-פחם) הוא משורר, מחזאי ומרצה פלסטיני. הוא חבר סגל במכון מנדל למנהיגות ומרצה באוניברסיטת חיפה. מנהיג חינוכי וחברתי בחברה הערבית בישראל וחבר בוועדות חינוך ובמועצה הפדגוגית העליונה הערבית. פרסם שירים מחזות קצרים ומאמרים רבים בענייני חינוך ערבי. אגבאריה נולד באום אל-פחם ב-1968. למד בבית הספר התיכון האורתודוקסי הערבי בחיפה. כבר מצעירותו עסק בכתיבת שירה, מחזות ומאמרים בערבית. הוא סיים שני תוארי מוסמך בפיתוח בינלאומי ושינוי חברתי ובקרמינולוגיה באוניברסיטת קלארק בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר דוקטור כפול, בלימודי מדיניות חינוך בינלאומי והשוואתי באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. אגבאריה שימש בתפקידים בכירים בחברה למתנ"סים, בשתיל - הקרן החדשה לישראל ובמכללה האקדמית בית ברל, בה עמד במשך חמש שנים בראש התוכנית לחינוך בלתי פורמלי לסטודנטים ערבים. הוא שימש יועץ בכיר לוועדת המעקב לענייני חינוך ערבי וחבר בוועדת המקצוע ללימודי האזרחות של משרד החינוך, ממנה התפטר ב-2010 בעקבות חילוקי דעות עם יו"ר הוועדה. אגבאריה כיהן כחבר מייסד שותף בארגון דראסאת. מתמחה בחינוך בקרב מיעוטים אתניים ודתיים וחוקר סוגיות של מדיניות ופדגוגיה בחינוך לאזרחות, חינוך אסלאמי, והכשרת מורים. קובץ שיריו מפוזר... בבקשה אל תאספו אותי ראה אור בערבית בשנת 1997. שיריו הרבים תורגמו לאנגלית, לגרמנית, לצרפתית, לאלבנית, לספרדית ולעברית. חובות אבודים: שירים. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד תש"ף 2019. כמה ממחזותיו הועלו על בימות התיאטרון. "האוטובוס" אותו ביים פואד עווד בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, בתקופת ניהול הפסטיבל בידי עתי ציטרון, בשנת 2002. "הלבן שבעין", בתיאטרון אל-מידאן בחיפה בשנת 2005, וכן המחזה "שמש אל תלכי" בתיאטרון הפרינג' אשר בנצרת. לגו שיר מפי עטו, בכתב העת הליקון, במסגרת פסטיבל השירה הבינלאומי ה-11,"שער", "המשוררים והשירים", סתיו 2011, באולם תיאטרון בית הגפן, חיפה, עמוד 7 בחוברת. איימן אגבאריה(הקישור אינו פעיל) באתר מכון מנדל למנהיגות ד"ר אימן אגבאריה בין 50 האנשים המשפיעים על החינוך בישראל, הפקולטה לחינוך, אוניברסיטת חיפה איימן אגבאריה, דף שער בספרייה הלאומית למידע נוסף
מרדכי ציפין

מרדכי ציפין (Zippin; נולד בחיפה ב-1937) הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא התמחותו הוא תורת מרחבי בנך. ציפין השלים דוקטורט ב-1968 באוניברסיטה העברית בהנחיית אריה דבורצקי ויורם לינדנשטראוס בנושא "על בסיסים במרחבי בנך" (יצא לאור כספר). לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת המדינה של אוהיו. ב-1971 התמנה למרצה באוניברסיטה העברית, ב-1976 לפרופסור חבר וב-1989 לפרופסור מן המניין. ב-2005 פרש לגמלאות. מרדכי ציפין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף מרצה באתר האוניברסיטה
פקודת בתי הסוהר

פקודת בתי הסוהר היא פקודה המסדירה את פעולתם של בתי הסוהר בישראל. הפקודה נחקקה על ידי שלטונות המנדט הבריטי ב-1946 ועובדה לנוסח חדש ב-1971. הנוסח המנדטורי תוקן תשע פעמים בטרם עובד לנוסח חדש. הנוסח החדש תוקן, נכון לשנת 2019, 54 פעמים נוספות. פרק א' בפקודה הוא פרק הפרשנות. פרק ב' הוא פרק האסירים. הפרק כולל הוראות הנוגעות לחובותיהם ולזכויותיהם של אסירים, ולהתנהלות כלפיהם בבתי הסוהר: קבלת האסירים וכליאתם; משמורת אסירים והעברתם; החזקה בהפרדה; הבאת אסיר לבית משפט; עבודת אסירים; חופשות; חפצים אסורים וקשר עם החוץ; הוראות בדבר אסירים שנידונו למיתה; משמעת; עתירות אסירים; שחרור ושחרור מנהלי. בשנת 2015 נוסף לפרק זה סימן ב'2 שכותרתו "מניעת נזקים בריאותיים לאסיר שובת רעב", המתיר הזנה בכפייה של אסיר שובת רעב שיש סכנה חמורה לבריאותו. פרק ג' הוא פרק בתי הסוהר. הפרק כולל הוראות הנוגעות להקמת בתי סוהר ומבנה שירות בתי הסוהר: הקמת בתי סוהר; מבקרים רשמיים בבתי הסוהר; רופאים בבתי הסוהר; ארגון השירות (ובכלל זה מינוי נציב בתי הסוהר והסוהרים); גיוס ושחרור סוהרים; סמכויות הסוהרים; איסורים על סוהרים; דין משמעתי בשירות בתי הסוהר; בירור קבילות סוהרים. בשנת 2002 נחקק פרק ג'1, שהסמיך את שירות בתי הסוהר לנהל מקומות משמורת לעובדים זרים ולשוהים בלתי חוקיים, שבהם יועסקו מאבטחים שאינם סוהרים. הפרק נחקק כהוראת שעה שפקעה ב-2004. בשנת 2004 נחקק פרק ג'2, שאפשר את הקמתו של בית סוהר בניהול פרטי. ב-2009 פסק בית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר כי ניהול בית סוהר בידי גורמים פרטיים אינו חוקתי, שכן עצם העברת הסמכות לכלוא לידי גורם פרטי המפיק רווח מכך מהווה פגיעה בזכות החוקתית לחירות, כמו גם בזכות החוקתית לכבוד. משכך, נקבע כי הפרק בטל. פרק ד' כולל הוראות שונות, בין היתר בנוגע להיעדר יחסי עובד-מעביד בשירות בתי הסוהר, איסור התארגנות, הוראת עונשין כללית, סמכות הנציב להקים ועדת חקירה וסמכות השר לביטחון הפנים להתקין תקנות. פקודת בתי הסוהר, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של פקודת בתי הסוהר, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 48), התשע"ה–2015, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת יהונתן ליס, עידו אפרתי, הכנסת אישרה את חוק ההזנה בכפייה לעצירים ביטחוניים בנוסחו המרוכך, באתר הארץ, 30 ביולי 2015
בועז קלרטג

בועז קלרטג (נולד ב-25 באפריל 1978) הוא פרופסור למתמטיקה במכון ויצמן למדע. זוכה פרס ארדש (2010). בשנת 1996 זכה במדליית כסף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית. בשנת 1997 קיבל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב, ובשנת 2000 קיבל תואר שני במתמטיקה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. קלרטג השלים דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בשנת 2004 אודות "נושאים בגאומטריה קמורה אסימפטוטית" בהנחיית ויטלי מילמן. לאחר פוסט דוקטורט במכון למחקר מתקדם בפרינסטון הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2009 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2011 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. תחומי מחקרו הם אנליזה וקמירות. בשנת 2008 זכה בפרס האיגוד המתמטי האירופי (EMS) אשר מוענק לחוקרים צעירים עד גיל 35 על תרומה יוצאת דופן למתמטיקה ובפרס סאלם יחד עם אסף נאור. בשנת 2010 זכה בפרס ארדש. ב-2009 נכלל ברשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין דה מרקר. ב-2016 עבר למכון ויצמן. נשוי ואב לשלושה ילדים. בועז קלרטג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה בועז קלרטג, באתר dblp בועז קלרטג, באתר של מכון ויצמן בועז קלרטג, באתר של מכון קליי תקציר עבודת הדוקטורט (בעברית) בועז קלרטג, באתר של אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית 40/40 הצעירים המבטיחים 2009: מדעני העתיד, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבנה כימי

מבנים כימיים הוא כינוי לשלושה סוגי מבנה של מולקולות, שהם קונפיגורציה אלקטרונית, מבנה גבישי ומבנה מולקולרי. המבנה המולקולרי, הוא תיאור מרחבי פשוט של האטומים במולקולות של חומרים שונים, ותיאורם של קשרים כימיים הקושרים מולקולות ואטומים זה לזה. המבנה המולקולרי יכול לתאר מרחבית חומרים פשוטים מאוד, כגון חמצן דיאטומי או חנקן פשוט, עד למבנים מורכבים ביותר, דוגמת חלבונים ו-DNA. מבנה מולקולרי מיוצג בעזרת נוסחת מבנה. המבנה האלקטרוני מתאר מרחבית אורביטלים מולקולריים בתוך מולקולה או חומר פשוט. המבנה הגבישי מתאר מרחבית אטומים, מולקולות ואורביטלים מולקולריים בגביש, שהוא חומר מושלם וסימטרי, השכיח מאוד בטבע. תאוריית המבנה הכימי פותחה לראשונה על ידי הכימאי הרוסי אלכסנדר בוטלרוב, אשר קבע כי מבנים כימיקלים ותרכובות כימיות אינם מקבץ אקראי של אטומים, אלא מבנים עם סדר מוגדר הנקבע על-פי ערכיות האטומים. עקרון האיסור של פאולי מדיה וקבצים בנושא מבנה כימי בוויקישיתוף
דביר

דביר הוא שם עברי, המשמש כשם פרטי (בעיקר לגברים) וכשם משפחה. מקור השם בתנ"ך, כשם נוסף לקודש הקודשים. האם התכוונתם ל... מקומות "הדביר", קודש הקודשים – החדר הפנימי ביותר בבית המקדש דבירה (אתר מקראי) (ייתכן שגם "דביר") – אתר או יישוב מקראי בצפון מדבר יהודה דביר (עיר עתיקה) – עיר עתיקה בהר חברון דביר (קיבוץ) (בעבר "דבירה") – קיבוץ בצפון הנגב, קרוי על שם העיר העתיקה צומת דבירה – צומת על כביש 40 בפנייה לכביש 3255 ליד קיבוץ דביר הוצאות ספרים דביר (הוצאת ספרים) – הוצאת ספרים שייסד חיים נחמן ביאליק כנרת זמורה-ביתן דביר – הוצאה לאור הכוללת את הוצאת הספרים דביר אישים שזה שם משפחתם אורי דביר – סייר, גאוגרף ויושב ראש הוועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע דב דביר – מהנדס חשמל ואלקטרוניקה ישראלי, נשיא האקדמית גליל מערבי דוד דביר – רקדן ומורה למחול ישראלי זהר דביר – ניצב במשטרת ישראל טרז דביר – סופרת ישראלית יובל דביר – איש צבא ישראלי יוסף דביר – דוברן ומזכירן של עמותת "היהדות הקראית העולמית" והתנועה הקראית בארץ ישראל מאיר דביר – מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל אישים ששמם הפרטי הוא דביר דבירה (פירושונים) דבר (פירושונים) דבור (פירושונים)
אלכסנדר בוטלרוב

אלכסנדר מיקהאילוביץ' בוטלרוב (ברוסית: Алекса́ндр Миха́йлович Бу́тлеров,‏ 15 בספטמבר 1828, צ'יסטופול - 17 באוגוסט 1886) היה כימאי רוסי. בוטלרוב היה אחד הכימאים המשפיעים ביותר בתולדות תאוריות המבנים הכימיים (1857–1861), הכימאי הראשון אשר שילב קשרים כפולים בנוסחאות מבניות, מגלה ההקסמת'ילנטטראמין (1859) ומגלה התגובה הפורסימאית. אלכסנדר בולטרוב למד באוניברסיטת קאזאן ולאחר סיום הלימודים בשנת 1849 החל ללמד בה. הוא התקדם גם במסלול המדעי והתמנה לפרופסור וגם במסלול הניהולי ובשנת 1860 התמנה לרקטור של האוניברסיטה. בהמשך הוא עבר לסנקט פטרבורג. בשנת 1874 הוא נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. אלכסנדר בוטלרוב בבול דואר של ברית המועצות, 1951 ולדימיר מרקובניקוב אלכסנדר זאיצב מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר בוטלרוב בוויקישיתוף אלכסנדר בוטלרוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הריסון דילארד

ויליאם הריסון דילארד (באנגלית: William Harrison Dillard;‏ 8 ביולי 1923 – 15 בנובמבר 2019) היה אצן אפרו-אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (לונדון 1948) ובריצת 110 מטר משוכות (הלסינקי 1952), ובכך היה לאתלט היחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה בשתי ריצות אלו וכן שיאן עולם. דילארד כונה בשם "עצמות" ("bones") בשל המבנה הצנום שלו. דילארד נולד בקליבלנד, אוהיו, עיר שבה גדל האתלט ג'סי אוונס. לאחר שפגש באוונס, שזכה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדת ברלין (1936), בגיל 13 החליט שהוא רוצה להצליח כמותו. בשנת 1941 החל ללמוד בבולדווין-וואלאס קולג' ובשנת 1943 גויס לצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה ושירת בדיוויזיה ה-92 (אנ') שכללה בעיקר חיילים שחורים שכונו חיילי באפלו. בשנת 1946 חזר ללימודים. בשנת 1946 קבע דילארד בריצת 220 יארד משוכות שיא עולם בתוצאה של 22.3 שניות ובשנת 1948 הוא קבע שיא עולם בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 13.6 שניות. מ-31 במאי 1947 ועד 26 ביוני 1948 הוא זכה ב-82 ריצות במשוכות ברציפות. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון (1948) לא הצליח דילארד לסיים את ריצת 110 מטר משוכות שבה היה שיאן עולם, אך הצליח להתברג לריצת 100 מטר, לאחר שסיים במקום השלישי. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.30 שניות, לפני שיאני העולם בארני איוול בן ארצו (10.4 שניות) ולויד לה ביץ' מפנמה (10.6 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.6 שניות, לפני בריטניה (41.3 שניות) ואיטליה (41.5 שניות). באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה דילארד בשתי מדליות זהב, בריצת 110 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 13.70 שניות (13.91 שניות, זמן אלקטרוני) לפני ג'ק דייוויס (14.00 שניות) וארתור ברנרד (14.40 שניות) שניהם מארצות הברית ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.1 שניות, לפני ברית המועצות (40.3 שניות) והונגריה (40.5 שניות). בספטמבר 1953 השתתף דילארד בתחרויות הראווה של המכביה הרביעית, משום שהוא לא היה יהודי, וקבע בריצת 110 מטר משוכות תוצאה של 14.7 שניות. לאחר סיום הקריירה הספורטיבית שלו עסק דילארד ביחסי ציבור ובאיתור שחקנים עבור קבוצת הבייסבול קליבלנד אינדיאנס. כמו כן הגיש תוכניות רדיו בתחנת רדיו מקומית בקליבלנד ועבד כמנהל עסקי במנהל החינוך של מחוז קליבלנד. דילארד נפטר מסרטן הקיבה ב-15 בנובמבר 2019. עד למותו, היה לזוכה מדליית זהב אולימפית מארצות הברית המבוגר ביותר. בסך הכל זכה דילארד ב-14 תוארי אליפות איחוד אתלטים חובבים וב-6 תוארי NCAA. בשנת 1955 זכה דילארד בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר בשנת 1983 נכלל בהיכל התהילה של הספורטאים האולימפיים והפאראלימפיים של ארצות הברית בשנת 1974 נכנס להיכל התהילה של הספורטאים בארצות הברית. בשנת 2013 נכנס להיכל התהילה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ריצת 100 מטר: 10.5 שניות (1948) ריצת 110 מטר משוכות: 13.7 שניות (1948) ריצת 120 יארד משוכות: 13.6 (1948) שיא עולם מדיה וקבצים בנושא הריסון דילארד בוויקישיתוף הריסון דילארד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הריסון דילארד, באתר olympedia.org הריסון דילארד, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית הריסון דילארד, באתר Track and Field (גברים) זאב אברהמי, החייל ממלחמת העולם השנייה שהפך בטעות לאיש המהיר בעולם, באתר ynet, 15 באפריל 2022 שלמה מוזר, הופעת ראווה המונית ל"הפועל" במכביה הרביעית, דבר, 17 בספטמבר 1953 במכביה ה-4, דבר, 23 בספטמבר 1953 James E. Sullivan Award Harrison Dillard, HALL OF FAME MEMBER CLASS OF 1983, OLYMPIAN (באנגלית)
בית הכנסת תפארת ישראל (ביצ'ווד)

תפארת ישראל (באנגלית: Temple Tifereth-Israel) הוא בית כנסת רפורמי בביצ'ווד, אוהיו, פרבר של קליבלנד בארצות הברית. הוקם בשנת 1850 ונמנה עם הקהילות המייסדות של 'איחוד הקהילות העבריות האמריקניות', כיום האיחוד ליהדות רפורמית בארצות הברית. נמצא בשדרות שייקר בביצ'ווד. מושבו הקודם היה בקליבלנד, ברובע האוניברסיטאי המשמש עדיין לאירועים מיוחדים ולטקסי מעבר של בני הקהילה. במשך 46 שנה (1917–1963) הונהגה הקהילה על ידי הרב אבא הילל סילבר ובית הכנסת נודע כ"של סילבר". כעת הוא פועל כאחד מתוך מספר מרכזים של הקהילה, עם בית ספר ושרותי דת. הוא כולל ספרייה ומוזיאון, כמו כן כמה חדרי תפילה ואולמות תפילה. בבית הכנסת מתקיימים טקסי בר מצווה ושיעורים. בפרברים המזרחיים של קליבלנד קיימת קהילה יהודית פעילה מאוד ולכן מספר חברי קהילת תפארת ישראל, חברים בה יותר מ-1,500 בתי-אב, הולך וגדל. בסמוך לבית הכנסת (ה"טמפל") בביצ'ווד שוכן המוזיאון למורשת יהודית ע"ש מאלץ והוא מאכסן חלק מאוסף מוזיאון בית-הכנסת. הקהילה היהודית מהווה כ-89.5% מהאוכלוסייה הכללית בביצ'ווד. The Temple Tifereth-Israel דף הבית של תפארת ישראל, ביצ'ווד הרב אבא הילל סילבר תולדות בית הכנסת