laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף אבירם

יוסף אבירם (במקור אברמסקי; 16 במרץ 1916 – 27 ביולי 2022) היה ארכאולוג ישראלי וראש החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה. אבירם נולד בפולין לניסן ומאשה-מרים אברמסקי. למד בסמינר למורים "תרבות" בווילנה, ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. למד מקרא, ספרות עברית וגאוגרפיה היסטורית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1969–1954 שימש מזכיר הפקולטה למדעי הרוח, ובמסגרת זו הוציא לפועל מפעלי ארכאולוגיה רבים יחד עם יגאל ידין, ובהם חפירות תל חצור, סקר מדבר יהודה וחפירות מצדה. אבירם הקים יחד עם ידין את המכון לארכאולוגיה בגבעת רם, ועזר להשיבו להר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים. אבירם ניהל את המכון בשנים 1969–1983, והיה מארגנם של מפעלים ארכאולוגים נוספים בירושלים: חפירות הכותל, הרובע היהודי, ועיר דוד. ייסד יחד עם ידין את ביטאון המכון "קדם". משנת 1940 שימש אבירם מזכיר בחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ומשנת 1983 עמד בראשה. בשנת תשמ"ט קיבלה החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. את הפרס קיבל בשם החברה יוסף אבירם. אבירם יזם את הוצאת סדרת "ארץ ישראל, מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה", סדרה בת 31 כרכים, שכל אחד מהם הוקדש לחוקר בולט; ספר כ"ה הוקדש לאבירם עצמו. אבירם ערך יחד עם אפרים שטרן ואיילת לוינזון-גלבוע את האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל. אחיו פרופ' שמואל אברמסקי היה היסטוריון ואביו של הנוירולוג פרופ' עודד אברמסקי. בשנת 1982 קיבל ביחד עם הארכאולוג האמריקאי ויליאם דיוור את פרס פרשיה שימל. הפרס ניתן לו על ניהול במשך 40 שנה את החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה. אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, ויוסף אבירם, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, בשיתוף הוצאת "כרטא", 1992. יוסף אבירם (עורך), ארץ שומרון - הכינוס הארצי השלושים לידיעת הארץ, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תשל"ד. מדיה וקבצים בנושא יוסף אבירם בוויקישיתוף הספרים של יוסף אבירם, באתר "סימניה" ניר חסון, עתיקות - זה כבר לא מה שהיה פעם, באתר הארץ, 29 במרץ 2013 עופר אדרת, יוסף אבירם הגדיר עצמו כ"שריד האחרון" לדור הארכיאולוגים של קום המדינה, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2022 יוסף אבירם (1916-2022), דף שער בספרייה הלאומית Strata: Happy 100th Birthday, Joseph פרס ליוסף אבירם וויליאם דיוור באתר Biblical Archaeology Society
מחלף דב הוז

מחלף דב הוז הוא מחלף בנתיבי איילון הממוקם בין רחוב קרן קיימת לישראל בבת ים ושדרות דב הוז בחולון. המחלף נבנה בתצורת מחלף יהלום. גשר המחלף נבנה בתוואי הכביש העירוני. המחלף נפתח לתנועה ב-25 בינואר 2005 כחלק מתוכנית השלמת המחלפים בקטע הדרומי של נתיבי איילון[דרוש מקור]. עד לבניית המחלף עמד במקום צומת[דרוש מקור]. לקראת בניית המחלף פוצל הצומת לשני חלקים והחלה בניית גשר המחלף[דרוש מקור]. והכביש העירוני המקשר בין חולון לבת ים הורחב והוגבה כחלק מבניית הגשר[דרוש מקור]. כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערמון לרדו

ערמון (עמרם) לרדו (נולד ב-24 במרץ 1930, פאס, מרוקו) היה ראש המועצה המקומית השני של דימונה ומאוחר יותר, ראש עיריית דימונה. לרדו עלה ארצה בשנת 1948 ומייד גויס לצבא. ב-1958 מונה לראש המועצה של דימונה. ב-1959 זכה בבחירות הראשונות לראשות המועצה והיה לראש המועצה השני, וכיהן בתפקיד עד ל-1966. ב-1974 נבחר שוב לראשות דימונה, לאחר שזו כבר הוכרזה כעיר, וכיהן עד ל-1978. השמועות על מלחמת העצמאות הגיעו למרוקו, ולרדו רצה לעלות לארץ ישראל על מנת להשתתף במאמץ המלחמתי. בשנים הללו, מרוקו אסרה על נתיניה היהודים להגר ממרוקו. למרות זאת, החליט לרדו לצאת ממרוקו ביחד עם שני חברים. הם עלו על אוטובוס שנסע לכיוון עיירה הגובלת עם אלג'יריה. לרוע מזלם, שוטרים שבדקו את האוטובוס זיהו כי הם צעירים יהודים המנסים לצאת ממרוקו, והם בילו כשבוע במאסר. לאחר שובו לפאס יצר קשר עם גנרל בדימוס, גנרל זה נסע עם לרדו ברכבת ועל ידי הצגת המדליות שלו גרם לשוטרים להימנע מבדיקת תעודותיו של לרדו. הוא חצה את הגבול לעיר הנמל אוראן שבאלג’יריה ומשם בעזרת תעודת זהות מזויפת הגיע למרסיי שבצרפת. שם בעזרת שליחי עלייה, עלה לספינת מעפילים ולאחר כשבוע הגיע לנמל חיפה. מיד עם הגיעו ארצה, גויס לרדו לצה"ל וצורף לחטיבת גולני. במהלך שירותו עבר קורס חובשים, קורס מ"כים, קורס רבי סמלים וקורס קצינים. לאחר שחרורו מהצבא מצא עבודה במפעלי ים המלח, ועבר לגור בעיירה דימונה. במסגרת עבודתו יצג את עובדי העיר דימונה במפעל. בשנת 1958 הוחלט להפריד את העיר דימונה מן המועצה האזורית תמר ולרדו מונה לראש המועצה הממונה הראשונה בדימונה. לאחר כשנה, בנובמבר 1959 נערכו בחירות, ולרדו היה ראש המועצה הנבחר הראשון בדימונה. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה ברצף עד שנת 1966. לאחר מכן פנה לפעילות עסקית. בשנת 1974 נקרא אל הדגל על ידי חברי מפלגתו, התמודד בבחירות וזכה לכהן פעם נוספת בין השנים 1974–1978. בשנת 1978 לאחר שנים רבות של פעילות ציבורית החליט לפרוש ולעבור לפעילות במגזר הפרטי. מדיה וקבצים בנושא ערמון לרדו בוויקישיתוף מידע אודות ערמון לרדו, באתר עיריית דימונה קובי בן שמחון, 50 שנה למוסף הארץ - לאן הגיעו שלושת מנהיגי עיירות הפיתוח שרואיינו לפני 50 שנה, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2013
מודיעין עסקי

מודיעין עסקי הוא איסוף וניתוח של מידע על השוק שבו פועל תאגיד מסוים, כבסיס לקבלת החלטות עסקיות. בפרט כולל המודיעין העסקי איסוף מידע על מוצרים ותהליכי עבודה של מתחרים וכן מציאת דפוסי התנהגות במידע שנאסף. השיטות המשמשות במודיעין עסקי דומות ביסודן לאלה המשמשות במודיעין צבאי. הן מבוססות על איסוף מידע, ניתוח המידע והכוונת הפעילות העסקית בהתאם. איסוף המידע על היריבים העסקיים, מתחלק על פי רוב לאיסוף לגיטימי, ולאיסוף שאינו לגיטימי והגובל לעיתים בפלילים. שיטות האיסוף הלגיטימיות כוללות מעקב אחרי הפרסומים הפומביים של היריב העסקי והפרסומים אודותיו, ניתוח פעילותו העסקית, איתור קהלי המטרה שלו, קמפיין גיוס עובדים שלו, הודעות בעיתונות, הודעות לבורסה וכדומה. בעולם התעשייתי נוהגים לבדוק ולבחון את המוצר המתחרה בשיטות של הנדסה הפוכה (Reverse Engineering), קרי פירוק המוצר המושלם לגורמיו וניסיון להכיר את מרכיביו הבסיסיים יותר, לרבות הבנה של התהליכים ההנדסיים שעמדו ביסוד יצורו והכנתו. הכלים הלגיטימיים מבוססים על כלי מידענות מאחר שהם מתמקדים בידע גלוי ולגיטימי. ידע זה מתמקד בדרך כלל במה שכבר אירע ובכך מקשה על יצירת יתרון תחרותי בין מתחרים העושים שימוש באותם פתרונות. עובדה זו האיצה פיתוח של מתודולוגיות כדוגמת מודיעין אנושי בעולם העסקי, העומדות בכללים אתיים מחמירים. לצד בדיקה ובירור לגיטימיים של מהלכי החברות המתחרות, כולל המודיעין העסקי פעילות של ריגול תעשייתי, בשיטות הדומות לאלה הנהוגות במערכות איסוף מודיעין צבאיות. הפעלת שיטות כאלה במסגרת אזרחית - מהווה על פי רוב שיטות המשפט המודרניות עבירה פלילית. בינה עסקית היא התחום המשמש לניתוח מידע שנאסף על מנת למצוא בו דפוסים שיסייעו בקבלת החלטות ניהוליות. בינה עסקית עוסקת בניתוח מידע שכבר קיים בידי הארגון ולא באיסופו. כמו כן BI אינו מתמקד באיומים קיימים, אלא בהשגת יתרון יחסי וכולל שיטות מגוונות למחקר הנתונים. אחת השיטות המרכזיות במודיעין עסקי, והבסיס של BI לשימושי מידע ארגוני, היא כריית מידע או כריית נתונים (Data mining). כיום, לאור המידע האינסופי הקיים ברשת, מקובל בצוותי המודיעין העסקי לאסוף את המידע בצורה אוטומטית. לטובת האיסוף פותחו כלים לניטור מקורות ברשת, בדגש על אתרי אינטרנט ופרופילים ברשתות חברתיות וניתוח המידע הנאסף על ידי צוותי אנליסטים במחלקות המודיעין העסקי על מנת לספק דו"חות ליחידות העסקיות של הארגון. KPI מחקר שוק לאונרד מ' פולד, מודיעין בעולם העסקים - איך למנוע מן המתחרים להפתיע אתכם, הוצאת מטר, 2007. ספיר פרץ, ‏10 טיפים לאיסוף נכון של מודיעין עסקי-תחרותי, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2011 מודיעין תחרותי, באתר "מעות"
אבצן

אִבְצָן מבית לחם היה השופט התשיעי ששפט את ישראל בתקופת השופטים. אבצן מוזכר בתנ"ך רק במקום אחד, בשלושה פסוקים בלבד: וַיִּשְׁפֹּט אַחֲרָיו אֶת-יִשְׂרָאֵל אִבְצָן, מִבֵּית לָחֶם. וַיְהִי-לוֹ שְׁלֹשִׁים בָּנִים, וּשְׁלֹשִׁים בָּנוֹת שִׁלַּח הַחוּצָה, וּשְׁלֹשִׁים בָּנוֹת הֵבִיא לְבָנָיו מִן-הַחוּץ. וַיִּשְׁפֹּט אֶת-יִשְׂרָאֵל שֶׁבַע שָׁנִים; וַיָּמָת אִבְצָן, וַיִּקָּבֵר בְּבֵית לָחֶם. — ספר שופטים, פרק י"ב, פסוקים ח'–י' אבצן מזוהה עם העיר "בית לחם", בה חי ונקבר, אבל זיהויו של אתר זה שנוי במחלוקת. הזיהוי המקובל הוא עם בית לחם יהודה, היא אֶפְרָתָה, עיר גדולה ומוכרת המוזכרת בתנ"ך פעמים רבות; לפי זיהוי זה, אבצן היה בן לשבט יהודה. לעומת זאת, יש חוקרים המזהים את עירו של אבצן דווקא עם בית לחם הגלילית, המשוייכת לשבט זבולון. לפי הכתוב, היו לו שלושים בנים ושלושים בנות, ואת כולם חיתן עם בני זוג משבטים אחרים. הדבר מעיד על כך שאבצן האמין שכשופט עליו להיות המנהיג של כל עם ישראל, ולא רק של השבט שלו, ולכן פעל כדי ליצור קשרים עם שבטים אחרים. האמורא רבה בר רב הונא מזהה את אבצן עם בעז ממגילת רות. זיהוי זה נעשה על סמך העובדה שגם בעז התגורר בעיר בית לחם בתקופת השופטים, ועל פי התנהגותו המנהיגותית של בעז, היאה לשופט. התלמוד מוסיף שאבצן עשה משתאות גדולים לכבוד חתונות ילדיו ולא הזמין אליהם את מנוח, משום שהניח שהוא לעולם לא יזמין אותו לשמחות, שכן אשתו הייתה עקרה; על כך נענש במות שישים ילדיו בחייו. לאחר מכן נשא את רות והוליד ממנה את עובד, "חד דמשיתין זריז" (אחד זריז משישים), שלימים היה סבו של דוד המלך. רש"י מזכיר את אבצן בפירושו לתנ"ך: "וְשַׂלְמָא הוֹלִיד אֶת בֹּעַז" (דברי הימים א', ב', י"א) - רבותינו אמרו: אבצן זה בועז, ותימה יש, היאך יכול להיות?! והלא נחשון בשנה שנייה ליציאת מצרים מת, ושלמון בנו מת כבר (והוא היה מבאי הארץ), ובועז בנו - שהוא אבצן - בכניסתו לארץ נולד; ומיציאת מצרים עד יפתח היו שלש מאות שנה! וחכמים אמרו: "בשעה שבא בועז על רות, והרתה, מיד מת בועז". ואבצן היה שופט לאחר מות יפתח, דכתיב: "וַיִּשְׁפֹּט אַחֲרָיו אֶת-יִשְׂרָאֵל אִבְצָן מִבֵּית לָחֶם" (שופטים, י"ב, ח'). ועל זה אני תמיה. שהרי מצינו באברם שהוא אמר (לאחר שנצרר דמו וכו') ואמר: "הַלְּבֶן מֵאָה שָׁנָה יִוָּלֵד" (בראשית, י"ז, י"ז), ואיך הוליד בועז בן ג' מאות שנה?! וי"ל (=יש לומר), על כן אמר "וַיִּתֵּן יְהוָה לָהּ הֵרָיוֹן" (רות, ד', י"ג); דוגמתו "וַיַּרְאֵהוּ יְהוָה" (דברים, ל"ד, א'). "אִבְצָן" - אב לכל הצנונים, שהרי אשה בחורה שכבה אצלו, ונצטנן ולא נגע בה. — רש"י על דברי הימים א ב יא בין היתר, כמקום פטירת רחל (בראשית, ל"ה, י"ט), כזירת התרחשותה של מגילת רות, וכמקום מוצאו של דוד המלך ומשפחתו (שמואל א', י"ז, י"ב). גליה דורון, ההיסטוריוסופיה של ספר שופטים, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, 2005 ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ט"ו תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א' מגילת רות, פרק א', פסוק א'; "בית לחם" של מגילת רות מזוהה בפירוש עם בית לחם יהודה, ולא עם בית לחם הגלילית ספר שופטים, פרק י"א, פסוק כ"ו מגילת רות, פרק ג', פסוק ח'
אדמונד קירבי סמית'

אדמונד קירבי סמית' (באנגלית: Edmund Kirby Smith;‏ 16 במאי 1824 – 28 במרץ 1893) היה גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית. נודע בעיקר עקב מנהיגותו ופיקודו על החזית הטרנס מיסיסיפית לאחר מפלת הקונפדרציה במצור על ויקסבורג. כמו כן לחם סמית' במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. נולד בסיינט אוגוסטין שבפלורידה לעורך דין ולאשת מודיעין. למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ולאחר מכן החל את שירותו הצבאי. מדיה וקבצים בנושא אדמונד קירבי סמית' בוויקישיתוף אדמונד קירבי סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדמונד קירבי סמית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומנדו (סרט)

קומנדו הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1985 שבויים בידי מארק .ל. לסטר בכיכובם של ארנולד שוורצנגר, ראי דאון צ'ונג, וורנון וולס ודן הדייה. הסרט נחשב לאחד מסרטי הפעולה המפורסמים ביותר בכל הזמנים. הסרט יצא לאקרנים ב-4 באוקטובר 1985. הסרט צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה. הסרט הועמד לפרס סאטורן על האפקטים, אבל בפרס זכה סרטו של ג'יימס קמרון "שובו של הנוסע השמיני" (הבמאי ששיתף פעולה עם שוורצנגר ב-1984). פסקול הסרט הולחן בידי ג'יימס הורנר. הסרט קיבל ביקורות מוצלחות והיה ללהיט מסחרי. ג'ון מייטריקס (ארנולד שוורצנגר) הוא לוטננט-קולונל בדימוס ששירת כלוחם ומפקד בכוח דלתא שחי חיים שלווים עם בתו ג'ני (אליסה מילאנו) עד שרודן עבר, המבקש לשוב ולשלוט ברפובליקה בה שלט בעבר (אל וורדה) חוטף את בתו כדי לגרום לו לסייע בהשתלטות על המדינה (זאת, אגב התנקשות בשליט הנוכחי). במאמץ להציל את בתו חומק מייטריקס מהמטוס שאמור היה להביאו לאל וורדה, לאחר שזה כבר המריא, ושב לרדוף אחר חוטפיה של הבת. בתום שלל קרבות עוצרי נשימה, הוא מצליח במשימתו, מחסל את חוטפי בתו, ומציל אותה ללא פגע, ומציל את הרפובליקה. הביקורות היו מוצלחות, והצליח בקופות כאשר הכניס מעל ל-20 מיליון דולר והגיע לסכום של כ-57.5 מיליון דולר. הסרט קיבל את דירוג הצפייה R (ליווי הורה או מבוגר חובה לילדים מתחת לגיל 17) מפי איגוד הסרטים האמריקני מפני שהסרט הכיל אלימות רבה. את המוזיקה לסרט הלחין וכתב ג'יימס הורנר. אלבום הפסקול יצא לאור בידי Varèse Sarabande ב-2 בדצמבר 2003 לתקליטור CD והוגבל ל-3,000 עותקים. הורנר הלחין את הפסקול יחד עם שימוש של תופים מפלדה. שיר הנקרא "We Fight for Love" הושמע במהלך הסרט ובוצע והוקלט בידי "תחנת הכוח" אך לא היה בפסקול הרשמי של הסרט. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ג'יימס הורנר.  "קומנדו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קומנדו", באתר נטפליקס "קומנדו", באתר AllMovie (באנגלית) "קומנדו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קומנדו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קומנדו", באתר Metacritic (באנגלית) "קומנדו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לינדט ושפרינגלי

לינדט ושפרינגלי (Lindt & Sprüngli AG), הידועה יותר בשמה המקוצר לינדט, היא חברה שווייצרית לייצור שוקולד וממתקים. בשנת 1845 הקימו דויד שפרינגלי-שוורץ ובנו רודולף שפרינגלי-אמאן חנות קטנה לממכר ממתקים בציריך. כעבור שנתיים הקימו מפעל קטן לייצור שוקולד מוצק. עם פרישתו של רודולף שפרינגלי-אמאן בשנת 1892 התחלק העסק בין שני בניו. הבן הצעיר דויד רוברט קיבל שתי חנויות ממתקים שהתפתחו לרשת החנויות Confiserie Sprüngli. הבן הבכור, יוהאן רודולף, קיבל את מפעל השוקולד. כדי לגייס מימון להרחבת העסק הפך יוהאן רודולף את העסק לחברה Chocolat Sprüngli AG בשנת 1899. בהמשך אותה שנה רכש את מפעל השוקולד של רודולף לינדט שבברן ושינה את שם החברה ל- Aktiengesellschaft Vereinigte Berner und Zürcher Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (החברה המאוחדת של ברן וציריך לייצור שוקולד – לינדט ושפרינגלי). בשנת 1994 רכשה לינדט את יצרנית השוקולד האוסטרית הופבאואר. בשנת 1997 רכשה את יצרנית השוקולד האיטלקית קפרל, ובשנת 1998 את יצרנית השוקולד האמריקנית גיררדלי. חברות אלה שולבו בלינדט כחברות-בנות. ללינדט יש כיום שישה מפעלים בקילכברג (שווייץ), אאכן (גרמניה), אולורון סנט-מארי (צרפת), אינדונו אולונה (איטליה), גלוגניץ (אוסטריה) וסטראת'ם, ניו המפשייר (ארצות הברית). המפעל בגלוגניץ מייצר את מותגי הופבאואר לצד מותגי לינדט. החברה-הבת קפרל מחזיקה מפעל נוסף בלוסרנה סאן ג'ובאני שבאיטליה, והחברה-הבת גיררדלי מחזיקה מפעל בסן ליאנדרו בקליפורניה שבארצות הברית. אתר האינטרנט הרשמי של לינדט ושפרינגלי לינדט ושפרינגלי, ברשת החברתית פייסבוק לינדט ושפרינגלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לינדט ושפרינגלי, ברשת החברתית אינסטגרם לינדט ושפרינגלי, באתר פינטרסט האתר של חנויות הממתקים שפרינגלי בציריך
ויז'ה קרלוס פאס

ויז'ה קרלוס פאס (בספרדית: Villa Carlos Paz) היא עיר הנמצאת בצפון-מרכז פרובינציית קורדובה, ארגנטינה, בחלק הדרומי של עמק פוניז'ה (Valle de Punilla). העיר נוסדה על ידי החוואי קרלוס ניחנדרו פאס בשנת 1914, ומכאן שמה ("הכפר של קרלוס פאס). ההתיישבות במקום התאפשרה גם מהעובדה שכעשרים שנים קודם לכן, הסתיימה בנייתו של סכר 'סאן-רוקה', שאוצר את מי נהר סן-אנטוניו, ומי האגם מנוצלים לשימוש חקלאי לאזור, וכמאגר מי שתייה לטובת העיר קורדובה הממוקמת כ-36 ק"מ ממזרח. לפי מפקד האוכלוסין הארגנטינאי INDEC גדלה אוכלוסיית העיר תוך כ-20 שנה בכ-30%, (ב-2001 התגוררו בעיר כ-56,000 תושבים, וב-2022 כ-72,000 איש). גידול זה באוכלוסייה משקף את מקומה החשוב של העיר בתוך העמק, שהוא עצמו חלק מאזור תיירותי גדול בקנה מידה ארצי, בזכות האגם סן רוקה (San Roque), המשמש גם כאגם לצורכי ספורט ימי. בשנים האחרונות סובל האגם ממיעוט גשמים ומזיהום הנוצר כתוצאה מפינוי שפכין לתוכו, נושא המדאיג את הרשויות ואת התושבים. מדיה וקבצים בנושא ויז'ה קרלוס פאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויז'ה קרלוס פאס ויז'ה קרלוס פאס - מידע לתיירים ויז'ה קרלוס פאס - מידע מוניציפלי (בספרדית) Por qué el lago San Roque está verde y azul, y despide un olor nauseabundo, La Voz del Interior, ‏27/3/2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גברובו

גָבְּרוֹבוֹ (בבולגרית: Габрово) היא עיר בצפון מרכז בולגריה ובירת מחוז גברובו. העיר שוכנת לרגלי הרכס המרכזי של הרי הבלקן בתוך עמק הנהר יאנטרה ונודעת באדריכלות בת תקופת התחייה הלאומית הבולגרית מאמצע המאה ה-19. גברובו היא העיר הארוכה ביותר בבולגריה, למעלה מ-25 קילומטרים אורכה והצרה ביותר, כאשר במקומות מסוימים רוחבה לא עולה על קילומטר אחד. העיר ממוקמת 220 קילומטרים צפונית מזרחית לבירה סופיה. כ-2 קילומטרים מזרחית לעיר נתגלו שרידי מצודה מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה אשר נחרב כאשר נכבש האזור על ידי האימפריה הביזנטית. המבצר שוקם והורחב בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובסוף המאה ה-14 נכבש, הוחרב והועלה באש עד היסוד על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. כפר בשם גָבְּרוּבָה מתועד בתעודות עות'מאניות מ-1477 ומועד זה מיוחס לתחילת ההתיישבות במיקומה המודרני של העיר. בתקופת התחייה הלאומית הבולגרית של אמצע המאה ה-19 ידעה העיר תנופת פיתוח ובניין מבני ציבור וכנסיות בארכיטקטורה ייחודית לתקופה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר והפכה חלק מנסיכות בולגריה. בעיר גברובו נולד טודור בורמוב ראש הממשלה הראשון של נסיכות בולגריה לאחר השחרור מעול העות'מאנים וכן רוסי רוסב שר ההגנה הבולגרי בתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר הוצא להורג לאחריה. גברובו מוכרת ברחבי בולגריה כ"עיר הקמצנים" וכאשר מסופרת בדיחה ברחבי המדינה בעניין זה, היא כמעט תמיד משויכת לעיר. ראש העיר בתחילת שנות ה-70 זיהה את הפוטנציאל הטמון בעניין ומאז 1972, נערך בעיר פסטיבל הומור וסאטירה, בו חובשים משתתפיו מסכות צבעוניות, ברחובות מושמעת מוזיקה עממית ומוקרנים סרטים. מסורת זו הקנתה לעיר "גברובו" את מעמדה כבירת ההומור והסאטירה הבולגרית. בסוף המאה ה-19, לאחר שבולגריה הפכה שוב עצמאית התפתחה גברובו למרכז הטקסטיל החשוב בבולגריה וכונתה "המנצ'סטר של בולגריה", בעיקר בשל מוצרי הצמר והכותנה שיוצרו בעיר ויועדו לייצוא. גם בימינו, העיר גברובו היא מרכז מסחרי ותעשייתי, בתחום תעשיית המכונות, הבנייה, מוצרי אלקטרוניקה, תעשיית טקסטיל, תעשיית רהיטי עץ, פלסטיק, מזון, יינות וטבק. בנוסף, מבני הציבור והכנסיות שנבנו בתקופת התחייה הבולגרית, הפכו את העיר ליעד תיירותי. נכון ל-2009 עומד שיעור האבטלה בעיר על 5.75 אחוזים והוא מבין הנמוכים ביותר בבולגריה. בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מסוימת מכיוון הרי הבלקן, החוסמים את הרוחות הצפוניות הקרות הנושבות מכיוון צפון אירופה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10oc וכמות המשקעים הממוצעת היא 900 מילימטרים. באזורים הגבוהים של הרשות המקומית ישנם 110 ימי שלג בשנה. שווייץ תון, שווייץ רוסיה מיטישצ'י, רוסיה בלארוס מוהילב, בלארוס אזרבייג'ן שקי, אזרבייג'ן ישראל פתח תקווה, ישראל בלגיה אלסט, בלגיה גרמניה מיטויידה, גרמניה ליטא פוניבז', ליטא קרואטיה סיסאק, קרואטיה פולין נובי סונץ', פולין סלובקיה פרשוב, סלובקיה מקדוניה הצפונית קומאנובו, מקדוניה הצפונית מדיה וקבצים בנושא העיר גברובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גברובו גברובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "העיר גברובו", באתר "למטייל".
סוכנות החלל הבריטית

סוכנות החלל הבריטית (באנגלית: The United Kingdom Space Agency, ידוע בשם UK Space Agency או בראשי תיבות: UKSA) הוכרזה רשמית ב-23 במרץ 2010, והיא תחליף בהדרגה את המרכז הבריטי הלאומי לחלל בריכוז וניהול פעילויותיה של אנגליה בתחום החלל. הסוכנות החדשה החלה לפעול רשמית ב-1 באפריל 2010. איחוד כל פעילויות החלל האזרחיות תחת גג אחד פיתוח אסטרטגיה לאומית בתחום החלל חיזוק מעמדה של בריטניה בחקר שינויי האקלים ואיכות הסביבה באמצעות לוויינים זיהוי טכנולוגיות חדשות היכולות לתרום לצורכי הביטחון של בריטניה מדיה וקבצים בנושא סוכנות החלל הבריטית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הבריטית סוכנות החלל הבריטית, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות החלל הבריטית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוכנות החלל הבריטית, ברשת החברתית אינסטגרם הודעה רשמית על כינונה של סוכנות החלל הבריטית
מסדרון וזארי

מסדרון וזארי (באיטלקית: Corridoio Vasariano) הוא מעבר על-קרקעי סגור בעיר פירנצה. המסדרון מחבר בין פאלאצו וקיו לפאלאצו פיטי דרך גלריית אופיצי ומעבר לארנו על גשר פונטה וקיו. המסדרון הוקם על ידי ג'ורג'ו וזארי ב-1564 לפי הזמנתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, שביקש לנוע בין ארמונותיו ומבני השלטון מבלי לצאת לרחובות העיר. המסדרון יוצא מצדו הדרומי של פאלאצו וקיו, עובר בגשר קטן מעל הרחוב ונכנס לגלריית אופיצי, שם הוא מתקדם בתוך הבניין ויוצא מצדו הדרומי אל גדת הארנו. המסדרון עובר מערבה לאורך גדתו הצפונית של הנהר על גבי ארקדה שקומתה התחתונה מהווה טיילת וחוצה אותו כקומה שנייה מעל הפונטה וקיו. אז מתפתל המסדרון ברובע שמדרום לארנו (Oltrarno), תוך שהוא עוקף את מגדל מנלי (Torre dei Mannelli) שמשפחת מנלי, שהיה בבעלותה, סירבה להסירו לצורך הקמת המסדרון, ונכנס לארמון פיטי דרך גני בובולי. אורך המסדרון פחות מקילומטר. המסדרון בנוי בפשטות, מטויח בגוון בהיר, וגגו מחופה ברעפים. במסדרון קבועים לאורכו חלונות קטנים בגודל זהה. בצדו הדרומי של הארנו עובד המסדרון בצמוד לכנסיית סנטה פליציה. במקום זה דופן המסדרון הפונה אל תוך הכנסייה הופכת למרפסת מחופה בסורג ברזל. הדבר איפשר למשפחת הדוכס להשתתף בטקסים בכנסייה מן המרפסת, מבלי להתערב בהמון. ב-1595 הוארך המסדרון דרך גני בובולי על מנת לקשר את הארמון למצודת בלוודרה. בניית המסדרון ארכה חמישה חודשים. קוזימו דה מדיצ'י, שצבר אויבים רבים מבית ומחוץ, חשש לעבור בקרב המון העם ברחוב וביקש דרך מעבר בטוחה ופרטית. בעקבות הקמת המסדרון מעל גשר פונטה וקיו, חוסל שוק הקצבים ששכן שם והיווה מפגע תברואתי. במקומו הוכנסו לחנויות שעל הגשר סדנאות צורפים. ב-1939 הורחבו חלונות המסדרון המערביים במסדרון שמעל הפונטה וקיו בהוראתו של מוסוליני, לקראת ביקורו של היטלר בעיר. מאוחר יותר, עם כיבוש איטליה על ידי גרמניה ב-1944, הורה היטלר מפורשות לכוחותיו להרוס את כל גשרי הארנו אך להותיר את הפונטה וקיו על כנו. באוגוסט 1944 שימש המסדרון למעבר של פרטיזנים בין צפון העיר, שהייתה בשלטון פשיסטי, לדרומה, שהוחזק על ידי בעלות הברית. חלקו של המסדרון העובר בתוך האופיצי משמש כגלריה להצגת דיוקנאות, חלקיו האחרים נמצאים גם הם ברשות הנהלת גלריית אופיצי והם סגורים לציבור הרחב. גשרון בין הפאלאצו וקיו לגלריית אופיצי לאורך גדת הארנו ומעל הפונטה וקיו המסדרון "חותך" את חזית כנסיית סנטה פליציה בגני בובולי והכניסה לפאלאצו פיטי מדיה וקבצים בנושא מסדרון וזארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מסדרון וזארי (באיטלקית)
הצוקים הלבנים של דובר (סרט)

הצוקים הלבנים של דובר (באנגלית: The White Cliffs of Dover) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית וסרט מלחמה משנת 1944 בבימויו של קלארנס בראון, עם איירין דאן ומרשל אלן בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס של הרומן "הצוקים הלבנים של דובר" של אליס דואר מילר (אנ') משנת 1944 הכתוב בצורת פואמה וחלקים ממנו מוקראים במהלך הסרט על ידי איירין דאן. העלילה מסופרת בפלשבק ומתארת את קורותיה של צעירה אמריקאית שמגיעה לבריטניה ובמשך הזמן מאבדת את בעלה במלחמת העולם הראשונה ואת בנה במלחמת העולם השנייה. הסרט הופק במלחמת העולם השנייה ויש בו נטייה ברורה לפטריוטיזם בריטי בשתי מלחמות העולם. לונדון 1942, ליידי סוזן אשווד (איירין דאן) היא אחות בכירה בבית חולים וממתינה לקבלת 300 פצועים מהפשיטה על דייפ בהם בנה. היא נזכרת איך השתנו חייה כשהגיעה לראשונה מארצות הברית לבריטניה. סוזן הגיע לבריטניה ב-1914 עם אביה חירם דאן (פרנק מורגן), בעל עיתון ברוד איילנד, לחופשה קצרה. בספינה הם פוגשים את סאם בנט (ואן ג'ונסון) שגם הוא מגיע לחופשה. חירם לא אוהב את הבריטים, בלשון המעטה, לאור ההיסטוריה של המלחמות לעצמאות ארצות הברית ורב על כך עם קולונל פורסיית הקשיש (אוברי סמית') בעת משחק שחמט. סוזן מוצאת חן בעיני הקולונל והוא מזמין אותה לנשף של החברה הגבוהה עם מלך ומלכת בריטניה ודואג שתיפגש עם סר ג'ון אשווד (אלן מרשל) ממשפחת אצולה עשירה ומכובדת שעומד להתארס עם אחת ממעמדו. למרות שסוזן היא אמריקאית ללא ייחוס, הוא מתאהב בה ומקבל גם את הסכמת אמו ליידי ג'ין אשווד (גלדיס קופר) ואחיו רג'י (ג'ון וורברטון). זמן קצר לאחר החתונה פורצת מלחמת העולם הראשונה וג'ון נשלח לצרפת. לאחר שלוש שנים מתאפשר לסוזן להגיע לצרפת ולהיפגש עם ג'ון בדייפ. הם מבלים שם מספר ימים ובאותו זמן מתקבלת ידיעה שארצות הברית מצטרפת למלחמה. סוזן חוזרת ללונדון ויולדת שם בן בשם ג'ון אתו היא עומדת ליד החלון ומתבוננת בחיילים האמריקאים צועדים. לקראת סוף המלחמה נהרג ג'ון וסוזן נשארת לגור באחוזת המשפחה שם היא מגדלת את בנה הצעיר ג'ון (רודי מקדואל) שאוהב לשחק עם בטסי (אליזבת טיילור), בתם של עובדים באחוזה. כאשר ליידי ג'ין מתה וענני מלחמה נראים באופק, מחליטה סוזן למכור את האחוזה ולחזור לארצות הברית עם ג'ון אך הוא מתנגד ורוצה להישאר בבריטניה ולהילחם כמו אביו וסוזן נשארת. ג'ון הופך לעלם נאה (פיטר לופורד). בחזרה להווה - סוזן מקבלת וממיינת את הפצועים ובהם בנה. ג'ון פצוע קשה ונוטה למות. סוזן יושבת לידו ומביטה בחיילים האמריקאיים הצועדים מתחת לבית החולים ומתארת זאת לג'ון שמחייך ועוצם את עיניו לעולמים. "הצוקים הלבנים של דובר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הצוקים הלבנים של דובר", באתר AllMovie (באנגלית) "הצוקים הלבנים של דובר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הצוקים הלבנים של דובר", באתר אידיבי "הצוקים הלבנים של דובר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פתיחת הצוקים הלבנים של דובר, באתר יוטיוב סצנת הריב במשחק השחמט, באתר יוטיוב הצוקים הלבנים של דובר בTCM Movie Database