laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טורלה

טורלה ([דרושה הבהרה]Turla) היא קבוצת תקיפת סייבר רוסית אשר תקפה בלמעלה מ-45 מדינות במגזרים מגוונים הכוללים ממשל, שגרירויות, צבא, חינוך, אנרגיה ומחקר. הקבוצה פעילה לפחות משנת 2004. חברות אבטחת מידע קוראות לקבוצה במספר שמות. למשל: תוכן הכותרת. לוחמת רשת טרור קיברנטי האקינג האקטיביזם Targeted Turla attacks (UAC-0024, UAC-0003) using CAPIBAR and KAZUAR malware (CERT-UA#6981) באתר cert.gov.ua Turla: A Galaxy of Opportunity באתר www.mandiant.com The Underground History of Russia’s Most Ingenious Hacker Group באתר wired.com ממשלת ארצות הברית מנטרלת את כלי ריגול הסייבר המתוחכם ביותר של רוסיה באתר 010.co.il Threat Profiles באתר ecureworks.com Targeted Turla attacks באתר cert.gov.ua Hunting Russian Intelligence “Snake” Malware באתר cisa.gov Turla: A Galaxy of Opportunity באתר mandiant.com A STEP-BY-STEP ANALYSIS OF THE RUSSIAN APT TURLA BACKDOOR CALLED TINYTURLA באתר cybergeeks.tech Turla, IRON HUNTER, Group 88, Belugasturgeon, Waterbug, WhiteBear, Snake, Krypton, Venomous Bear, Group G0010 | MITRE ATT&CK®, attack.mitre.org Advisory: Turla group exploits Iranian APT to expand coverage of victims, www.ncsc.gov.uk (באנגלית) TinyTurla - Turla deploys new malware to keep a secret backdoor on victim machines, Cisco Talos Blog, ‏2021-09-21 (באנגלית) diannegali, How Microsoft names threat actors, learn.microsoft.com, ‏2023-07-12 (באנגלית אמריקאית) Waterbug: Espionage Group Rolls Out Brand-New Toolset in Attacks Against Governments, prod-blogs-ui.client-b1.bkjdigital.com (באנגלית) IRON HUNTER | Secureworks, www.secureworks.comhttp (באנגלית) CERT-UA, cert.gov.ua (באוקראינית)
נלי אריקסן

נלי אריקסן, באנגלית: Nelly Erichsen (9 בדצמבר 1862 - 15 בנובמבר 1918) הייתה מאיירת וציירת אנגליה. היא נולדה למשפחה דנית עשירה. לאחר לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות בשנות ה-80, היא המשיכה לקריירה מצליחה כמאיירת וסופרת. נלי אריקסן נולדה ב-9 בדצמבר 1862 בניוקאסל על טיין, הרביעית מתוך שישה ילדים. אביה היה הרמן גוסטב אריקסן, יליד קופנהגן באוקטובר 1826, שאחרי טיול באירופה, הגיע לניוקאסל כצעיר בן 22. אמה של נלי, אנה דורותיאה סוהר, שנולדה אף היא בדנמרק, בשנת 1827. בסוף שנות ה-60 אביה הרמן, השקיע בהקמת חברת Great Northern Telegraph Company והפך לנציג החברה באנגליה עד למותו, והעביר את משפחתו לגור בדרום לונדון. הרמן היה איש עסקים מצליח, עם אחזקות מניות בעסקי טלגרף וחברות אחרות בדנמרק מולדתו. הוא נפטר ב-6 בדצמבר 1889 בגיל 63. נלי אריקסן שלטה בדנית שוטפת ושמרה על קשר הדוק לארץ הולדתם של הוריה. אחותה אליס אריקסן הייתה מתרגמת ספרות דנית לאנגלית. במפקד האוכלוסין של 1881, אריקסן, בת 19, מתוארת כסטודנטית לאמנות בבית הספר של האקדמיה המלכותית, לפני שלמוסד היו מרצים קבועים. תערוכת הסטודנטים הראשונה שלה באקדמיה המלכותית הייתה בשנת 1884. כסטודנטית, היא התגוררה בניו קורט, לינקולן אין, לונדון. האקדמיה המלכותית הציגה עוד ארבע מיצירותיה ב-1885. אריקסן הגיעה במהירות לעצמאות כלכלית מסוימת כאמנית מקצועית, כולל הזמנות להפקת איורים הנלווים לסיפורים קצרים במגזין. עד 1890, היא עבדה באולפני טרפלגר בצ'לסי. אולפנים אלה הפכו מאוחר יותר לחלק מהמכון הפוליטכני הדרום-מערבי ומכללת צ'לסי לאמנות ועיצוב. בשנת 1893 הציגה אריקסן ציור בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית. ציוריה כללו את "הגביש הקסום", שהראה את השפעת האחווה הפרה-רפאליטיות. אריקסן הייתה מיודדת עם ברטה ניוקומב, ובאמצעותה פגשה את ג'ורג' ברנרד שו, מחזאי ומייסד שותף של בית הספר לכלכלה של לונדון. מ-1891 עד 1897 אריקסן הייתה תורמת עקבית לתערוכות האקדמיה המלכותית. כמו כן איירה ספרים אחדים, כספרי מסעות ומדריכי טיולים ברומא, מקומות שהכירה ממגורים שם במשך שנים אחדות. מ-1912 עד נובמבר 1918, אריקסן התגוררה בעיירת הספא הטוסקנית Bagni di Lucca עם שתי בנות לוויה, אוונג'לין מארס וויפל ורוז קליבלנד. וויפל הייתה אלמנתו של הבישוף האפיסקופל האמריקני הנרי וויפל, הידוע בעבודתו האוונגליסטית בקרב אוכלוסיית הילידים ההודית. רוז קליבלנד הייתה אחותו הצעירה של גרובר קליבלנד, נשיא ארצות הברית. רוז שימשה כגברת הראשונה של אחיה 1885–1886 לפני שקליבלנד נישא. וויפל וקליבלנד נפגשו לראשונה בחורף 1889–1890, וחידשו את מערכת היחסים הרומנטית שלהן ב-1901 (לאחר מותו של הנרי וויפל), ועברו מארצות הברית לאיטליה ב-1910. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד לאחר התערבותה של ארצות הברית, שלוש הנשים הפכו למארגנות של פעולות סיוע למשפחות החיילים, במיוחד לאחר האבדות העצומות של קרב קפורטו (קובאריד, סלובניה) בשנת 1917. קבוצת פליטים חסרת פרוטה הוזמנה לבאני די לוקה, וסיפל ארגנה את בית הספר והמימון של ילדיהם. בשנת 1918 מתו רוז קליבלנד וגם נלי אריקסן ממגפת השפעת הספרדית אוונג'לין וויפל מתה בלונדון ב-1930, אך היא הובאה למנוחות בבאני די לוקה ליד קברי שתי חברותיה שקדמו לה. מדיה וקבצים בנושא נלי אריקסן בוויקישיתוף כתבי נלי אריקסן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Our Publications, Encanta Publishing (באנגלית) "Nelly Erichsen (K 38)". Den Suhrske Stiftelse (in Danish). Duff Gordon, Lina; Nelly Erichsen; M Helen James (2009) [1900]. The Story of Assisi. amazon.com: BiblioLife
מגדל יריד הסחר

מֶסֶהטוּרְם (בגרמנית: Messeturm, או בעברית: מגדל יריד הסחר) הוא גורד שחקים בן 63 קומות, 257 מ', ברובע וסטאנד סוד בפרנקפורט, גרמניה. זהו המגדל השני בגובהו בפרנקפורט, השני בגובהו בגרמניה והשלישי בגובהו באיחוד האירופי. המגדל היה הגבוה ביותר באירופה מאז השלמת בנייתו ב-1990 ועד 1997, אז עבר אותו מגדל קומרצבנק, שנמצא גם הוא בפרנקפורט. המגדל ממוקם ליד מתחם יריד הסחר של פרנקפורט. הלמוט יאן עיצב את המסהטורם בסגנון אדריכלי פוסט-מודרני. זה נחשב לאחת מקלאסיקות העיצוב בקרב גורדי שחקים אירופאים. למרות שמו, המסהטורם אינו משמש לתערוכות ירידים אלא כבניין משרדים. זהו אחד הבניינים הבודדים בגרמניה עם מיקוד משלהם (60308), עוד אחד כזה הוא מגדל אופרנטורם, עוד גורד שחקים בפרנקפורט. המסהטורם דומה בעיצובו למגדלים של אדריכלים אחרים כולל בנק אוף אמריקה פלאזה באטלנטה, ג'ורג'יה ומגדל קי בקליבלנד, אוהיו. תושבי פרנקפורט קוראים למגדל לעיתים קרובות עיפרון ("Bleistift") בשל צורתו. בניית יסוד הבניין קבעה שיא עולמי ליציקת הבטון הרציפה הארוכה ביותר. תשעים משאיות יצקו בטון במשך 78 שעות לתוך הבסיס בעומק 6 מטר. שטח קומת הקרקע שלו הוא רק 1,681 מ"ר (18,090 רגל רבוע), וכולל פירמידה של 36.3 מ' (119.1 רגל) בחלק העליון. המגדל משתמש במספר צורות גאומטריות בעיצובו כגון טביעת הרגל המרובעת שהיא הצורה העיקרית המשמשת בכל המגדל. לאחר מכן הוא עולה לצורה גלילית אשר מסתיימת לבסוף בפירמידה. יש 900 מקומות חניה בחניון ציבורי וחיבור ישיר לרכבת התחתית. המגדל בשקיעה המגדל בלילה המגדל מנקודת תצפית של הרחוב שמתחתיו מדיה וקבצים בנושא מגדל יריד הסחר בוויקישיתוף
SSL (חברה)

SSL (בעבר -Space Systems/Loral, LLC (SS/L)) היא חברה בתחום תעשיית החלל. מטה החברה ממוקם בפאלו אלטו והיא נמצאת בבעלות מלאה של Maxar Technologies הקנדית. החברה הוקמה כמעבדת מחקר מערבית של פילקו בשנת 1957. בהמשך היא הייתה חטיבת החלל של פורד ונרכשה על ידי Loral Corporation בשנת 1990 תמורת 715 מיליון $. לאחר הרכישה שמה שונה ל-Space Systems/Loral. גם יחידות נוספות של "פורד" בתחום החלל מסן חוזה נרכשו על ידי Loral. בשנת 2012 החברה נרכשה על ידי חברה קנדית MDA תמורת 875 מיליון $. בשנת 2017 שמה חברת האם שונה ל-Maxar Technologies. בשנת 1960 נבנה הלווין הראשון Courier 1B, שהיה בין לווייני תקשורת הראשונים. במרוצת השנים החברה בנתה לווייני תקשורת, לווייני מזג אוויר ולווייני חישה מרחוק. בין לקוחות החברה חברות כמו אינטלסט, Eutelsat, Globalstar, SES ורבים אחרים. החברה סיפקה רוב לווייני צילום מסדרה "SkySat" שמופעלת על ידי Planet Labs. בסך הכול סופקו ללקוחות כ-100 לוויינים בתחומים שונים. מוצרי החברה שולבו בתחנת החלל הבין-לאומית. מערכת מדחפים של LADEE תוכננו ונבנו על ידי SSL. בשנת 2017 SSL זכתה בפרויקט של נאס"א לבניית רכב חלל לבדיקת ותחזוקת לוויינים קיימים. הפרויקט מבוצע ביחד עם מעבדת המחקר של צי ארצות הברית וגופי מחקר נוספים. בשנת 2019 החברה החליטה לעזוב את הפרויקט במאי 2019 SSL נכללה ברשימת חברות שישתפו פעולה עם נאס"א במשימה לירח החדשה "ארטמיס". גשושית פסיכה שמתוכנן לשיגור באוקטובר 2023 נבנה על ידי SSL. מדיה וקבצים בנושא SSL בוויקישיתוף מידע על החברה SSL, ברשת החברתית פייסבוק SSL, ברשת החברתית אקס (טוויטר) SSL, ברשת החברתית LinkedIn Sandra Erwin, Maxar’s exit from DARPA satellite servicing program a cautionary tale, SpaceNews, ‏2019-01-30 (באנגלית אמריקאית)
וסילי השלישי

וסילי השלישי (ברוסית: Василий III Иванович;‏ 25 במרץ 1479 – 3 בדצמבר 1533) היה הנסיך הגדול של מוסקבה שמשל בשנים 1505–1533. בנו של איוואן השלישי והנסיכה הביזנטית סופיה פלאולוג. אביו של איוואן הרביעי (האיום) מלכתחילה לא היה אמור להיות יורש העצר, שכן היה לו אח בכור מאשתו הראשונה של אביו, איוואן. בעקבות מותו המוקדם של אחיו ואי שביעות הרצון של אביו איוואן מנכדו דמיטרי איוואנוביץ' מונה וסילי ליורש העצר. הוא נשא לאישה את סולומוניה סבורובה, שנבחרה מבין 1500 מועמדות שנאספו מכל רחבי רוסיה. סולומוניה לא באה ממשפחת אצולה. במשך הזמן היא לא הביאה לווסילי ילדים ולכן ב-1525 הוא התגרש ממנה ונשא לאשה את אלנה גלינסקיה, בת האציל הליטאי וסילי לבוביץ' גלינסקי. ב-1530 נולד יורש העצר הנסיך איוואן, שמשל בשם איוואן הרביעי. לאחר מכן נולד בנם השני יורי. וסילי מת ב-3 בדצמבר 1533 כתוצאה מזיהום דם לאחר שנפצע בברכו. בנו איוואן בן ה-3 הוכרז לנסיך גדול, ואלנה שימש כעוצרת. וסילי הגדיל את נסיכות מוסקבה וצירף אליה את פסקוב, סמולנסק, ריאזן ונובגורוד-סביירסקי עם זאת פעמים מספר נחל הפסדים במלחמתו עם הליטאים, כמו בקרב אורשה ב-8 בספטמבר 1514 בו הפסיד את מסטיסלבל וקריצ'ב. הוא נלחם בתקיפות באופוזיציה, בייחוד נגד נסיכי שויסקי וורוטינסקי. ב-1521 הגלה את הפטריארך ורלם, נוכח סירובו לתמוך בנסיך בהוקעת מתנגדיו. הגביל את זכויות האצילים. 1506 - פשיטה על חאנות קאזאן. תבוסה של הנסיכות מוסקבה 1508 - חיזוק מעמדה בגבול עם ליטא 1510 - סיפוח פסקוב 1512 - מצור לא מוצלח על סמולנסק 1514 - כיבוש סמולנסק אך בעקבות תבוסה בקרבות המשך העיר וסביבתה המשיכו להוות שטח מריבה. 1521 - פשיטה של חאנות קרים וחאנות קאזאן על נסיכות מוסקבה. העיר עומדת במצור. בהמשך, במערכה מוצלחת הכוחות הרוסים הודפים את הפולשים ואף כובשים את ריאזן ומספחים אותה לנסיכות. 1523 - פשיטה מוצלחת אל חאנות קאזאן 1524 - פשיטה שלישית על חאנות קאזאן 1527 - עמידת מוסקבה במצור ובהמשך מערכה מוצלחת נגד חאנות קרים מדיה וקבצים בנושא וסילי השלישי בוויקישיתוף וסילי השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רומר (פרנקפורט)

הרוּמֵר (בגרמנית: Römer; שם משפחה גרמני, בעברית: "רומאי") הוא מבנה מימי הביניים באזור העיר העתיקה של פרנקפורט, גרמניה, ובית העירייה שלה כבר למעלה מ-600 שנה. הוא אחד מנקודות הציון החשובות בגרמניה. הרומר ממוקם מול כנסיית סנט ניקולס העתיקה. משפחת הסוחרים רומר מכרה אותו יחד עם בניין שני, ברבור הזהב (Goldener Schwan), למועצת העיר ב-11 במרץ 1405 והוא הוסב לשימוש כבניין העירייה של פרנקפורט. בניין העירייה הוא למעשה הבניין האמצעי מתוך סט של שלושה בניינים הממוקמים ברחבת רומנברג. הרומר אינו מוזיאון מכיוון שהוא משמש מדי פעם את העיר למטרות שונות, למשל כמשרד רישום אזרחי. רובע העיר העתיקה לשעבר בין רומר לקתדרלת סנט ברתולומיאו פותח מחדש כרובע דום-רומר עד 2018, כולל מספר שחזורים של מבנים היסטוריים שנהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה. מתחם הבניינים הורחב ברציפות במהלך השנים, ובסופו של דבר אחד-עשר בתים מחוברים זה לזה, וכתוצאה מכך חלל פנים מבלבל למדי. בתחילת המאה ה-19, ההיסטוריון של פרנקפורט אנטון קירשנר אמר כי בבניין עיריית פרנקפורט יש "מדרגות, חצרות, אולמות וחדרים בתערובת מבוך". ב-1424 קנתה העיר את בית פראואנרוד, ב-1510 את בית ויולה ובשנת 1542 את בית שוורצנפלס, שכולם היו מחוברים אדריכלית למתחם הראשי. לאחר מכן, בשנת 1596 קנתה מועצת העיר את בית וואנבאך, שניצב ליד הגולדן שוואן, וכן את הבניין משמאל להאוס רומר, האוס לוונשטיין, ושניהם התחברו לרומר. פרויקטי בנייה אלה היו מסובכים מאוד, שכן גבהי הרצפה של לוונשטיין ורומר היו שונים. ב-1843 נוספו בית פראונשטיין והזלצהאוז תמורת 32,000 גילדן. לבסוף, בשנת 1878 קנתה העיר את בית אלט-לימפורג מימין להאוס רומר. החזית הניאוגותית הנוכחית עם מרפסת נבנתה משנת 1896 מרשימה יותר, אך ראש העיר פרנץ אדיקס החליט נגד הצעתו של הקייזר וילהלם ותכנן את החזית בצורה מסבירת פנים יותר. הרומר נחנך מחדש בשנת 1955 על ידי הנשיא תיאודור יוס. בעשורים הבאים שוחזרה החזית פעמיים נוספות, בשנים 1974 ו-2005, והבתים ברומרברג חזרו למראה הניאוגותי של שנת 1900. גם הפנים עוצב מחדש. בשנת 1988 הושלם אולם ישיבות מועצת העיר המשופץ. המאפיינים החיצוניים של מערכת הבניינים משקפים רוחב רחב של ההיסטוריה של פרנקפורט וגרמניה, למרות שהם עוצבו בתחילת המאה ה-20. לחזית המפורסמת עם שלוש פסגות יש אלמנטים של עיצוב מימי הביניים. הפינה השמאלית מציגה את מה שמכונה פרנקפורטיה, ההתגלמות הנשית של העיר. באמצע, האוס רומר מציג את ארבעת הקייזרים של האימפריה הרומית הקדושה, שני שלטי נשק של העיר, לוח שעון וכרזת המתארת את העובדות החשובות ביותר על הבניין. ארבעת הקייזרים הם פרידריך ברברוסה (המלך הראשון שנבחר בפרנקפורט), לואי הבווארי (שנתן זכויות כינוס לעיר ואיפשר את הרחבת העיר), שארל הרביעי (שהפך את פרנקפורט למקום שבו נערכה הצבעה לבחירה בקייזר), ומקסימיליאן השני (הקייזר הראשון שהוכתר בקתדרלת פרנקפורט). כמו החזית הניאוגותית, המרפסת נוספה לאחר הבנייה מחדש בשנת 1900, והחליפה גג עץ. המרפסת שימשה ומשמשת כבמה ציבורית לביקורי מדינה ואירועי ספורט – למשל, אלופי העולם בכדורגל בגביע העולם לנשים ב-2003 והסגניות באליפות העולם ב-2002. גישה נוספת נבחרה לתכנון החזיתות של שני הבתים הצפון-מזרחיים (הוואנבך והזלצהאוז). בניגוד לשאר הבתים במתחם, במקום לשחזר את החזית הוילהלמינאית הישנה, יצרו האדריכלים עיצוב חדש לחלוטין תוך שימוש בשילוב של מסגרות עץ מימי הביניים וסגנונות מודרניים. הפסיפסים במסגרות העץ מציגים מוטיב של עוף החול, סמל להתחלה החדשה של פרנקפורט המודרנית לאחר המלחמה. מדיה וקבצים בנושא רומר בוויקישיתוף
היי דנה

"היי דנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1979 לאור חברת תקליטים פולידור רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. גרסה בין-לאומית שלו, בשם "Hey Mama" יצאה כתקליט 7 אינץ' בגרמניה. "היי דנה" נכתב והולחן על ידי חיים קינן ושוקי לוי, והופק על ידי קובי אשרת. במרכז מילותיו מסופר על מערכת יחסים בהתהוות בין דנה לבחיר לבה. ב-2 באוקטובר 1979 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-24. ב-4 בדצמבר עלה למקום החמישי, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, ב-29 בינואר 1980 יצא מהדירוג לאחר שבעה-עשר שבועות צעידה רצופה. כמו כן, "היי דנה" הגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי של גלי צה"ל. מידע על היצירה "היי דנה" באתר מיוזיק בריינז המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 2–3 באוקטובר 1979. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 4–5 בדצמבר 1979. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 29–30 בינואר 1980. פזמונט
אליעזר גלאובך-גל

אליעזר גלאובך-גל (נולד ב-1933) הוא סופר ופעיל חברתי בישראל. אליעזר גלאובך-גל נולד בשנת 1933 בכפר צ'רפקאוץ' (Cerepcăuți) שבצפון בוקובינה שברומניה (היום Cherepkivtsi שבמערב אוקראינה). אליעזר גלאובך הוא בנם של קלרה ושלמה גלאובך אשר ניהל חווה חקלאית גדולה. בסוף שנת 1947 יצא אליעזר להכשרה של עליית הנוער בשם "אלניה" בהולנד. אליעזר עלה ארצה שנה לאחר אימו, באוקטובר 1948. הוא נקלט בקיבוץ כפר גליקסון, ועבר להתגורר עם אימו בחיפה. בשעות היום היה אליעזר עובד בנמל ובערב הוא למד בבית הספר. אליעזר התגייס לצה"ל ושירת כקצין חי"ר ועבר קורס חובלים. בשנת 1957 התחתן אליעזר עם רחל זימרמן. בשנת 1958 עברו לירושלים, שם הוא השלים את לימודי התואר הראשון במדעי המדינה באוניברסיטה העברית. לימים השלים את לימודיו לתואר שני ושלישי בארצות הברית. אליעזר היה מנהל בבית העם בירושלים ובשנת 1961 בוא הכין את בית העם למשפט אייכמן. אליעזר מילא תפקידים ציבוריים רבים, ביניהם- סמנכ"ל החברה הממשלתית לתיירות, יושב ראש עולמי של ארגון יוצאי בוקובינה, חבר הנהלת חוות הנוער הציוני, אליעזר היה ממקימי מרכז תרבות עמים לנוער, וחבר מועצת יד ושם. אליעזר היה חבר מועצת עיריית ירושלים ויועצו של ראש העירייה טדי קולק והוצב במקום סמלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ב-2003. במהלך השנים השתתף אליעזר בלמעלה משישים כינוסים בינלאומיים ברחבי העולם בנושא של הסדר שלום במזרח התיכון. בגיל גבורות זכה אליעזר בפרס ממלכתי על מפעל חיים על תרומתו לשיפור איכות החיים והסביבה בישראל, פרס לשנת 2014 שהוענק לו במעמד רשמי במשכן הכנסת. בשנת 1940 נולד אחיו פישל-דגי. אביו שלמה ואחיו פישל-דגי נספו בשואה. בשנת 1957 התחתן אליעזר עם רחל זימרמן, לזוג נולדו שתי בנות - שלומית ורוויטל, ושלוש נכדות - רותם, דניאל ועינב. אליעזר כתב מספר ספרים בנושא מעמדה המדיני של ירושלים וכן בנושא שואת יהודי בוקובינה ורומניה. מבין ספריו: אנתולוגיה (ירושלים: הוצאה עצמית, 2022). קישור לספר הולודומור: מסעות ילדותי בשואה (ירושלים: הוצאה עצמית, 2022). קישור לספר, קישור לסרטון לצדו של ענק: טדי קולק (ירושלים: הוצאה עצמית, 2020). קישור לספר ר' משה זימרמן (ירושלים: הוצאה עצמית, 2020). קישור לספר ירושלים השלמה שסועה (תל אביב: הוצאת ירון גולן, 1998). אליעזר גלאובך-גל, באתר יד ושם קישור למצגת על טקס קבלת פרס שיפור איכות החיים והסביבה בישראל ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליעזר גלאובך-גל".
פעם בשנה

"פעם בשנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1980 לאור חברת התקליטים פונוקול, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האוסף הרביעי של הזמרת, ארבעה צדדים. "פעם בשנה" נכתב והולחן על ידי שמרית אור וקובי אשרת, שגם הפיק אותו. לצד השירים הישנים שנכללו באוסף ארבעה צדדים, הוציאה אילנית גם כמה שירים חדשים. "פעם בשנה" נמנה ביניהם. הוא זכה להצלחה גבוהה במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', כשבשיאו דורג במקום השלישי. במצעד סוף השנה של התחנה הוצב במקום ה-16. כמו כן, במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום העשירי. מידע על היצירה "פעם בשנה" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "פעם בשנה" באתר יוטיוב פעם בשנה - אילנית, פזמונט
אני לא מאמינה

"אני לא מאמינה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1980 לאור חברת התקליטים פונוקול, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום האוסף הרביעי של הזמרת, ארבעה צדדים. "אני לא מאמינה" נכתב והולחן על ידי שמרית אור וקובי אשרת, שגם הפיק אותו. לצד השירים הישנים שנכללו באוסף ארבעה צדדים, הוציאה אילנית גם כמה שירים חדשים. "אני לא מאמינה" נמנה ביניהם. הוא זכה להצלחה גבוהה במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', כשבשיאו דורג במקום הרביעי. במצעד סוף השנה של התחנה הוצב במקום ה-29. כמו כן, במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום הראשון במשך שבועיים ברציפות. מידע על היצירה "אני לא מאמינה" באתר מיוזיק בריינז אני לא מאמינה - אילנית, פזמונט
חמסין של ניסן

"חמסין של ניסן" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1980 לאור חברת התקליטים פונוקול, והוא נכלל כרצועה הפותחת של אלבום האוסף הרביעי של הזמרת, "ארבעה צדדים". "חמסין של ניסן" נכתב על ידי לאה גולדברג והולחן על ידי שייקה פייקוב, שגם הפיק אותו. לצד השירים הישנים שנכללו באוסף ארבעה צדדים, הוציאה אילנית גם כמה שירים חדשים. "חמסין של ניסן" נמנה עימם. הוא זכה להצלחה גבוהה במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', כשבשיאו דורג במקום הראשון. עם זאת, הוא לא נכנס למצעד סוף השנה של התחנה. כמו כן, במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום השביעי. מידע על היצירה "חמסין של ניסן" באתר מיוזיק בריינז המצעד השבועי של רשת ג', 11–12 בנובמבר 1980. פזמונט
רם ויאחירב

רם איבנוביץ' ויאחירב (ברוסית: Рем Иванович Вяхирев; ‏23 באוגוסט 1934 – 11 בפברואר 2013) היה מהנדס, מדינאי ומנהל סובייטי ורוסי, בשנים 1993–2001 יו"ר מועצת המנהלים של גזפרום. ויאחירב יזם את הקמת גזפרום כחברה בינלאומית ומנע את העברת השליטה על עתודות האנרגיה הרוסיות וסחר בינלאומי בגז להון זר, כפי שתוכנן באמנת האנרגיה (אנ'). זכה לכינוי "מלך הגז" של רוסיה. רם ויאחירב נולד ב-1934 בכפר בולשאיה צ'רניגובקה, מחוז קויבישב, והיה הילד הבכור במשפחה של מורים כפריים. ב-1973 פגש את ויקטור צ'רנומירדין, המנהל החדש של מפעל עיבוד הגז באורנבורג. היכרות זו מילאה תפקיד חשוב בקריירה המאוחרת של ויאחירב. בשנים 1983–1986 – סגן שר תעשיית הגז של ברית המועצות, במקביל ראש טיומנגזפרום. 27 במאי 1986 מונה לסגן השר הראשון של תעשיית הגז של ברית המועצות. יחד עם ויקטור צ'רנומירדין הם הצליחו לשכנע את מועצת השרים של ברית המועצות ליצור את קונצרן הגז הממלכתי גזפרום על בסיס מינגזפרום. בארגון החדש, ויאחירב הופך לסגן יו"ר הדירקטוריון הראשון. ויאחירב הוא אחד המארגנים העיקריים של הקונגרס העסקי האירופי (מאז 2015 – קונגרס העסקים הבינלאומי). בוועידת ההקמה של ה-EBC ויאחירב נבחר ובמשך חמש שנים (1997–2002) היה נשיא ה-EBC‏. מדיה וקבצים בנושא רם ויאחירב בוויקישיתוף רם ויאחירב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Умер бывший "газовый король" России Рем Вяхирев, BBC News Русская служба, ‏2013-02-11 (ברוסית) https://globalmsk.ru/person/id/32 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשביל אל הכפר

"בשביל אל הכפר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. הוא יצא לאור בשנת 1981, על ידי חברת התקליטים פונוקול, כרצועה השנייה באלבום האולפן ה-15 של הזמרת, אל הדרך. "בשביל אל הכפר" נכתב והולחן על ידי שמרית אור והנרי בראטר, שגם הפיק אותו. ב-1 בספטמבר 1981 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-24. ב-24 בנובמבר עלה למקום השני, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, יצא מהדירוג השבועי לאחר ב-22 בדצמבר לאחר ארבעה-עשר שבועות צעידה רצופה. כמו כן, גם במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום השני. מידע על היצירה "בשביל אל הכפר" באתר מיוזיק בריינז המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 1–2 בספטמבר 1981. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 24–25 בנובמבר 1981. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 22–23 בדצמבר 1981. פזמונט
בן האלוהים (סרט)

בן האלוהים (באנגלית: Son of God) הוא סרט תנ"כי אפי משנת 2014 בבימויו של כריסטופר ספנסר, והופק על ידי מארק ברנט ורומא דאוני. הסרט מגולל את סיפורו של ישו בתחילת הברית החדשה ומהווה עיבוד קולנועי למיני-סדרת הטלוויזיה ״התנ״ך״, ששודרה במרץ 2013 בערוץ ההיסטוריה. לאחר יציאת הסרט הושקה סדרת טלוויזיה נוספת בשם AD: The Bible Continues. הסרט הוקרן לראשונה בניו יורק ובאותו היום גם בלוס אנג'לס להוצאה מוגבלת ב-21 בפברואר 2014, ולאחר מכן יצא לאקרנים ב-28 בפברואר 2014, מה שהופך אותו לסרט הנוצרי הראשון שנוצר על ידי אולפני המאה ה-20. הסרט זכה לביקורות מעורבות. הקהל הרחב וגורמים נוצריים (כגון כנסיות ואתרי ביקורות דתיים) שיבחו את הסרט, אך קיבל לרוב ביקורות שליליות ממבקרי המיינסטרים, על הטון הכבד והסגנון האיטי וה “משעמם“ שלו. על אף הביקורות המעורבות, זכה הסרט להצלחה קופתית, והכניס 70 מיליון דולר מול תקציב של 22 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט הנוצרי השביעי המצליח בכל הזמנים. "בן האלוהים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בן האלוהים", באתר נטפליקס "בן האלוהים", באתר AllMovie (באנגלית) "בן האלוהים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בן האלוהים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בן האלוהים", באתר Metacritic (באנגלית) "בן האלוהים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
עד עולם (שיר)

"עד עולם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. הוא יצא לאור בשנת 1981, על ידי חברת התקליטים פונוקול, כרצועה הפותחת של אלבום האולפן ה-15 של הזמרת, אל הדרך. "עד עולם" נכתב והולחן על ידי שמרית אור והנרי בראטר, שגם הפיק אותו. ב-15 בדצמבר 1981 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-16 בפברואר 1982 עלה למקום השלישי, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, יצא מהדירוג השבועי ב-23 במרץ לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה רצופה. מידע על היצירה "עד עולם" באתר מיוזיק בריינז המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 15–16 בדצמבר 1981. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 16–17 בפברואר 1982. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 23–24 במרץ 1982. פזמונט
ג'ון קלהון פיליפס

ג'ון קלהון פיליפס (באנגלית: John Calhoun Phillips;‏ 13 בנובמבר 1870 – 25 ביוני 1943) היה פוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה השלישי בשנים 1929–1931. ג'ון קלהון פיליפס נולד בוורמונט, אילינוי. ב-1893 הוא סיים את לימודיו בקולג' הדינג והתקבל ללשכת עורכי הדין של אילינוי. ב-1898 עבר פיליפס לאריזונה, שם הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי, ובאותו זמן עבד כפועל בניין כדי להרוויח את מחייתו. הוא סייע לבנות את בנין הקפיטול של אריזונה, שבהמשך ישמש אותו כמושל. בשנים 1902–1912 הוא כיהן כשופט שלום. בשנים 1916–1922 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אריזונה, ולאחר מכן ועד 1924 כחבר הסנאט של אריזונה. ב-1929, במהלך השפל הגדול, נבחר פיליפס כמושל אריזונה. הוא היה פעיל מאוד בהקמת מערכת הספריות המחוזיות, נציבות נהר הקולורדו, המשרד המדינתי לזיהוי פלילי, ומחלקת הפנאי והדיג של אריזונה. במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא סירב להעלות את שכר השופטים במדינה מסיבות פוליטיות. כמי שנחשב כאדם לא נאה למראה, אך עם חוש הומור, התייחס פיליפס לעצמו כ"איש המכוער ביותר באריזונה". ג'ון קלהון פיליפס נפטר ב-25 ביוני 1943 כתוצאה מהתקף לב בעת שעסק בדיג באגם מרי שליד פלגסטף. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבפיניקס. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 51-52. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קלהון פיליפס בוויקישיתוף ג'ון קלהון פיליפס אתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ון קלהון פיליפס באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ון קלהון פיליפס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)