laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרהרד קונרד

גרהרד קונרד (בגרמנית: Gerhard Conrad; נולד ב-1954), אשר נודע בישראל בכינוי "המתווך הגרמני", ובגרמניה מכנים אותו "הר חזבאללה". קונרד היה קצין ביון בכיר ומזרחן בולט בשירות הביון הפדרלי של גרמניה, וכיום בגמלאות. בשנות ה-80 פרסם סדרת מאמרים על הג'אז בגרמניה הנאצית, שהוגדרה אז כ"מוזיקה מנוונת". הוא למד מזרחנות באוניברסיטת בון, וב-1987 הגיש את עבודת הגמר שלו על אבן עבד אל-רחמן עוואזי, מראשי פוסקי השריעה בסוריה במאה ה-8. קונרד למד ערבית בדמשק ושירת במחלקת המזרח התיכון של הארגון. בשנת 1990 הצטרף לשירות הביון הפדרלי של גרמניה בתחילה כאיש מחקר ומומחה למזה"ת ואחר כך הפך לאיש מבצעים. בשנת 1998 נשלח מטעם שירות הביון לשרת בכיסוי דיפלומטי של "נספח תרבות" בשגרירות גרמניה בדמשק, שם פעל לצד אשתו, גם היא סוכנת של המודיעין הגרמני. בעת שהותו בדמשק הכיר את ראשי ארגון חמאס וכן פעילי חזבאללה בולטים בלבנון, בהם השיח' חסן נסראללה. קשרים אלה סייעו לו שנים אחר כך, כאשר שימש כמתווך. בנוסף לגרמנית וערבית שולט קונרד בשפות רבות, לרבות צרפתית ואנגלית, ולאורך שנות שירותו התגורר חליפות בסוריה, בביירות ובירושלים. בין השנים 2015 עד 2019 עמד בראש מרכז המצב והמודיעין של האיחוד האירופי (European Union Intelligence and Situation Centre), גוף הביון של האיחוד האירופי. במהלך שירותו נשלח פעמים רבות לשליחויות דיפלומטיות במזרח התיכון, והיה מעורב בכמה הסכמי שחרור חטופים ואסירים שבמהלכם עבד בתיאום עם בכירי המודיעין הישראלי. לאורך השנים נמנע קונרד מלהופיע בתקשורת, וניהל את מגעיו בחשאיות. זהותו נחשפה בשנת 2009 על ידי העיתון הגרמני "טאגסשפיגל". קונרד ליווה את המגעים לעסקת התיווך בין ישראל לחזבאללה לשחרורו של אלחנן טננבוים, והחזרת גופותיהם של בני אברהם, עדי אביטן ועומר סואעד חללי הר דב, שנחתמה בינואר 2004. במסגרת העסקה הזאת שוחררו 450 מחבלים רובם פלסטינים ולבנונים, סמיר קונטאר הוצא ברגע האחרון מהרשימה. גם שחרורו של האזרח הישראלי-גרמני דניאל שרון מהכלא הלבנוני בספטמבר 2007 יצא לפועל, ככל הנראה, בזכות קשריו של קונרד. בשנת 2008 קונרד תיווך בעסקת החילופים בין ישראל לארגון החזבאללה בה שוחרר הרוצח סמיר קונטאר, 4 אסירים נוספים ו-197 גופות של מחבלי חזבאללה בתמורה להשבת גופות החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב שנחטפו בגבול לבנון בשנת 2006. הוא שימש כשליח מזכ"ל האו"ם בעסקת החזרת גופות חיילי צה"ל. ב-29 ביוני 2008 הודיע קונרד לממשלת ישראל כי על פי חזבאללה, רון ארד נהרג במהלך ניסיון בריחה בשנת 1988. בחודש אוגוסט 2008 הביא לשחרורם של שלושה מטפסי הרים גרמנים שנעצרו במזרח טורקיה על ידי הכורדים, לוחמי הקבוצה הבדלנית ה-PKK. לפי בקשה אישית שהפנה בנימין נתניהו לאנגלה מרקל, קונרד היה מעורב, החל מן המגעים הראשונים, במאמצים להשגת הסכם לשחרור גלעד שליט, בין ישראל לחמאס, אליו הגיעו הצדדים באוקטובר 2011. מדיה וקבצים בנושא גרהרד קונרד בוויקישיתוף רונן סולומון, איש הצללים:פרופיל של המתווך הגרמני, באתר נרג', 28 בדצמבר 2009 רונן ברגמן, המתווך הגרמני מדבר, באתר ynet, 23 בספטמבר 2021 יוסי מלמן, ל"מר חיזבאללה" שתיווך בעסקת שליט יש עצות למו"מ עם חמאס, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2021 Hoffnung im Geheimen פרס למתווך הגרמני: "אתה הנחת את הבסיס", נרג', 18.10.2011 באלגמיינה צייטונג
ארט קלוקי

ארתור "ארט" קלוקי (באנגלית: Arthur "Art" Clokey;‏ 12 באוקטובר 1921 - 8 בינואר 2010) היה חלוץ אנימציית הפלסטלינה באמצעות טכניקת סטופ מושן. נולד בשם ארתור צ'ארלס פרינגטון בדטרויט, מישיגן. כשהיה בן 9 הוריו התגרשו, והוא נשאר עם אביו. לאחר מות אביו בתאונת דרכים, עבר לגור עם אמו, אך מכיוון שאביו החורג לא היה מעוניין בגידולו, עבר לבית יתומים. בגיל 12 אימץ אותו ג'וזף קלוקי, מלחין ומורה למוזיקה מקליפורניה, וארתור אימץ את שם משפחתו. קלוקי למד בפומונה קולג' בקליפורניה, שבו לימד אביו המאמץ, וב-1943 התגייס לצבא ארצות הברית ונלחם במלחמת העולם השנייה. בתקופת הקולג' החל ליצור סרטי אנימציה בטכניקת סטופ מושן בעזרת יצורים מפלסטלינה, וב-1955 יצר את סרטו "גמבזיה". הסרטון היה הבסיס לסדרת הטלוויזיה שפרסמה את קלוקי, "המופע של גמבי". הסדרה הייתה בת 233 פרקים, ובה כיכבו גמבי, יצור ירוק, חברו פוקי, פוני כתום, שאותו דיבב קלוקי עצמו, ויצורים נוספים. קלוקי נפטר בגיל 88 בביתו. בנו, ג'ו קלוקי, יוצר גם הוא סרטי אנימציה. מדיה וקבצים בנושא ארט קלוקי בוויקישיתוף ארט קלוקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארט קלוקי, באתר AllMovie (באנגלית) ארט קלוקי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ארט קלוקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארט קלוקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסיי פז'יטנוב

אלכסיי לאונידוביץ' פז'יטנוב (רוסית: Алексе́й Леони́дович Па́житнов, נולד ב-16 באפריל 1955) הוא מהנדס מחשבים רוסי, אשר בשנת 1984 המציא את משחק המחשב הפופולרי טטריס. הוא החל לקבל תמלוגים על טטריס רק בשנת 1996, אז הקים את חברת טטריס ביחד עם הנק רוג'רס. פז'יטנוב נולד ב-1955. במהלך עבודתו במרכז המחשבים של האקדמיה הסובייטית למדעים, מרכז המחקר והפיתוח של ממשלת ברית המועצות, פיתח, בעזרתם של עמיתיו דמיטרי פאבלובסקי וואדים גראסימוב, את משחק הטטריס. ההשראה למשחק נבעה ממשחק הפנטומינו שבו שיחק בילדותו, שבו היה צריך לסדר בלוקים לתוך צורות שונות. הוא פיתח גם גרסה נוספת, פחות ידועה, למשחק - הגרסה התלת-ממדית "וולטריס". הרישיון של טטריס היה שייך ל"אלרוג", חברה ממשלתית סובייטית שהייתה בעלת מונופול על ייבוא וייצוא של תוכנות מחשב בברית המועצות. מכיוון שפז'יטנוב היה עובד של הממשלה, הוא לא קיבל תמלוגים מטטריס. ב-1991 היגר פז'טנוב מרוסיה לארצות הברית, ובשנת 1996 ייסד את "חברת טטריס" בשותפות עם הנק רוג'רס, האיש אשר רכש את הזכויות על המשחק מממשלת רוסיה. בתחילה, הוא עסק בעיצוב פאזלים עבור קונסולת המשחקים של נינטנדו. באוקטובר 1996 החל לעבוד בחברת התוכנה מיקרוסופט. ב-2005 החל לעבוד בשיתוף פעולה עם חברת התוכנה "ווילד סנייק". לפז'יטנוב יש אישה ושני בנים. אחד מבניו, דימיטרי פז'יטנוב, מת ב-3 ביולי 2017 כתוצאה מתאונת סקי בהר ריינייר. ב־2023, רשת אפל TV פלוס שחררה סרט בשם טטריס המגולל את סיפור המשחק שפז'יטנוב המציא. את פז'יטנוב גילם ניקיטה יפרמוב. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי פז'יטנוב בוויקישיתוף רועי שלומי, עוד לבנה בחומה, באתר ynet, 17 באפריל 2006 סוכנויות הידיעות, 25 שנים אחרי, הטטריס עדיין משחק אותה, באתר הארץ, 4 ביוני 2009 אלכסיי פז'יטנוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסיי פז'יטנוב, באתר Discogs (באנגלית) Romo, Vanessa (2019-06-06). "Happy Birthday, Tetris. 35 Years Later You're As Addictive And Tetromino-y As Ever". NPR (באנגלית). נבדק ב-2021-09-03.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "WildSnake newsletter 18 August 2005, retrieved 31-10-2007". Wildsnake.com. 2005-08-18. ארכיון מ-12 בנובמבר 2009. נבדק ב-2009-11-20. {{cite web}}: (עזרה) "Dmitri Pajitnov — In Memoriam, retrieved February 9, 2018".
אנטוורפ ג'יינטס

פור אוף אנטוורפ ג'יינטס (בצרפתית: Port of Antwerp Giants) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר אנטוורפן, המתמודדת בליגת העל הבלגית. המועדון נוסד בשנת 1910 תחת השם "ראסינג באסקט אנטוורפן". בין השנים 1962-1995 הועברה הקבוצה לעיר מכלן ונקראה "ראסינג מכלן". בשנת 1995 הועבר המועדון בחזרה לעיר אנטוורפן ושמו שונה בחזרה ל"ראסינג אנטוורפן". ובהמשך "אנטוורפ ג'יינטס". הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1967. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ' (הפסד לקאנטו בגמר 1973), גביע ספורטה (רבע גמר 2001), גביע יול"ב והיורוצ'לנג' (רבע גמר 2010). בעונת 2012/13 הוגרלה ביורוצ'לנג' עם הפועל חולון, טלקום בון הגרמנית וארמייה טביליסי מגאורגיה. בשנים 2006-2008 אימן את הקבוצה הישראלי אריק שיבק, ובשנים 2005-2007 שיחק בקבוצה הכדורסלן הישראלי גור שלף. אולם הבית של המועדון הוא הלוטו ארנה המכיל 5,218 מקומות ישיבה. ארצות הברית אוטיס היל סרביה מילוש באביץ' ישראל גור שלף ארצות הברית איטליה שון סטונרוק הליגה הבלגית: אליפות (16): 1965, 1966, 1967, 1969, 1974, 1975, 1976, 1980, 1987, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 2000 מקום שני: 1999, 2023, 2024 הגביע הבלגי: זכייה (12): 1964, 1965, 1970, 1971, 1974, 1986, 1987, 1990, 1993, 1994, 2000, 2007 גמר: 2012, 2014 חצי גמר: 2011 גביע קוראץ': גמר: 1973 מדיה וקבצים בנושא אנטוורפ ג'יינטס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטוורפ ג'יינטס אנטוורפ ג'יינטס, ברשת החברתית פייסבוק אנטוורפ ג'יינטס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנטוורפ ג'יינטס, ברשת החברתית אינסטגרם אנטוורפ ג'יינטס, סרטונים בערוץ היוטיוב
כשהכריש והדג נפגשו לראשונה

כשהכריש והדג נפגשו לראשונה הוא סיפור שכתב גלעד שליט בשנת 1997, ושפורסם בספר על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2008. חודשים לאחר חטיפתו של שליט, מצאה מורתו של גלעד שליט, שלימדה אותו בכיתה ה', סיפור שכתב כשלמד בכתתה, ושנשמר אצלה לאורך השנים. הסיפור, "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה", נכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים, והוא מתאר ידידות, לכאורה בלתי אפשרית, בין כריש ודג. חשיפת הסיפור זכתה להד תקשורתי נרחב. לאור זאת, יזמה האמנית לי רִמון תערוכה, בה הוצגו איורים שהוכנו לפי הסיפור בידי מבחר אמנים חברי "אגודת המאיירים בישראל". התערוכה הוצגה לראשונה בשנת 2007 בגלריית "מרכז הקצה" בנהריה ובמסגרתה יצא לאור ספר ילדים הנושא את שם הסיפור, בו שולב סיפורו של שליט עם האיורים שהוצגו בתערוכה. כל ההכנסות ממכירת הספר הוקדשו לתמיכה במאבק הציבורי להשבתו של שליט. הספר נקרא על ידי אלפי ילדים ואף שולב כחלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר. התערוכה הוצגה במקומות נוספים, בהם משכן הכנסת. הספר אף עובד למחזה שהוצג לראשונה ב-2010 במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים. ההצגה זכתה בפרס ההצגה המצטיינת בפסטיבל זה. על כריכת הספר מצוין שנכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים. במאי 2010 טענה אלקיים שמגיעים לה תמלוגים מספר זה. הספר, באתר הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר כשהכריש והדג נפגשו לראשונה, באתר OCLC (באנגלית) סרטון אנימציה של ערוץ היוטיוב שרוטונים כשהכריש והדג נפגשו לראשונה, זאפ - המהדורה, באתר רשות השידור, 5 במאי 2010 "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה" - תערוכת אגודת המאיירים בישראל, באתר הכנסת עינב שיף‏, ההצגה על פי ספרו של גלעד שליט זכתה בפסטיבל חיפה, באתר וואלה, 1 באפריל 2010 הצגה על פי ספר של גלעד שליט זכתה בחיפה, באתר ynet, 1 באפריל 2010 עידן יוסף, סופרת: הספר "של גלעד שליט" נגנב ממני, באתר חדשות מחלקה ראשונה, 4 במאי 2010
דימס טיילור

דימס טיילור (באנגלית: Deems Taylor;‏ 22 בדצמבר 1885 – 3 ביולי 1966) היה מלחין ומבקר מוזיקה אמריקאי. טיילור נולד בניו יורק. הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר בשנת 1895. בשנת 1906 קיבל תואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1907 שמע ויקטור הרברט מוזיקה שכתב טיילור להצגת אוניברסיטה ועודד אותו להמשיך בלימודי מוזיקה. הוא למד קונטרפונקט והרמוניה בשנים 1908-11 ולאחר כמה משרות בהוצאה לאור ועיתונאות היה למבקר מוזיקה בעיתון "ניו יורק וורלד" בשנים 1921-25, לעורך "מיוזיקל אמריקה" בשנים 1927-29, ומבקר המוזיקה של "ניו יורק אמריקן" ב-1931-32. נוסף לכך היה מנהל ואחר כך נשיא של האיגוד האמריקאי של מלחינים ונגנים ופרשן מוזיקה בשידורי רדיו. ספריו מן בשנים 1937, 1940 ו-1949 מכילים גרסאות מורחבות של שיחות הרדיו שלו. בשנת 1924 נבחר למכון הלאומי לאמנויות וספרות, ובשנת 1935 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות וספרות. דימס טיילור מופיע בפתיחת סרטו של וולט דיסני "פנטסיה" משנת 1940, כמנחה ומבאר פרקי המוזיקה בסרט, בניצוחו של לאופולד סטוקובסקי. המוזיקה של טיילור בנויה בכישרון, אך נעדרת ייחוד או תחושה של שכנוע פנימי עמוק. הוא הצטיין במיזוג השפעות אירופאיות ולא קל לעמוד על השתלשלותן ביצירתו ולהגדירה. בסגנונו האישי ניכרת קרבה ברורה לזה של המלחינים האמריקאים שהשתלמו בגרמניה בסביבות מפנה המאה, כמו צ'אדוויק, קונוורס או נווין. הוא דחה את השפעת האופנה האוונגארדית של מלחיני המאה ה-20 בכל המובנים פרט לתזמור וצוטט בדברי ההספד לאחר מותו כמי שאמר "זו תקופה - לא רק באמריקה אלא בכל העולם - של פדנטיות שאיבדה שליטה. התוצאה היא מוזיקה שמחייבת הסבר, ואפילו ההסברים אינם אומרים דבר לאיש פרט לבקיאים בתחום". גישתו זו זיכתה אותו במאזינים רבים ונלהבים, מצד אחד, אך גם תרמה לכך שהמוזיקה שלו נשכחה זמן קצר לאחר מכן. מתוך הוקרה לפעילותו, הן כמחבר ספרי מוזיקה והן כמנהל באיגוד המלחינים והמבצעים, ייסד האיגוד בשנת 1967 את פרסי ASCAP ע"ש דימס טיילור לספרים ומאמרים מצטיינים על מוזיקה ומוזיקאים. בשנת 1990 תרמה בתו, ג'ואן טיילור, את ארכיוניו לבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל. "על אנשים ומוזיקה" (ניו יורק, 1937) "המאזין המושווה" (ניו יורק, 1940, מהדורה מתוקנת 1972) עריכת "אוצר גילברט וסאליבן" (ניו יורק, 1941) "מוזיקה לאוזני" (ניו יורק, 1949) "כמה ערבים קסומים: סיפורם של רוג'רס והמרשטיין (1953) EwenD GroveO (E.K. Kirk) J.F. Porte: ‘Deems Taylor, an American Hope’, Sackbut, ix (1929), 193 ‘Taylor, Deems’, CBY 1940 J.T. Howard: Deems Taylor, Studies of Contemporary American Composers (New York, 1927, 2/1940) I. Kolodin: The Metropolitan Opera (New York, 1966), 334, 358 ‘The Yale Music Library has acquired the archives of Deems Taylor’, Notes, xlvii (1990–91), 46–7 P. Dickinson: ‘Deems Taylor’, The Viking Opera Guide, ed. A. Holden, N. Kenyon and S. Walsh (London, 1993), 1082 only N. Slonimsky: Music since 1900 (New York, 5/1994) מדיה וקבצים בנושא דימס טיילור בוויקישיתוף דימס טיילור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דימס טיילור, באתר AllMusic (באנגלית) דימס טיילור, באתר MusicBrainz (באנגלית) דימס טיילור, באתר Discogs (באנגלית) דימס טיילור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דימס טילור, דף שער בספרייה הלאומית Algonquin Round Table online history Deems Taylor at usopera.com סטיבנסון, הערך "דימס טיילור" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין רוברט סטיבנסון
הקצ לדמעות

"הקצ לדמעות" (באנגלית: No More Tears) הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמנית הילה לולו לין בשנת 1994. הסרט מציג צילום תקריב של האמנית, כשהיא מעבירה על גופה חלמון של ביצת תרנגולת. במהלך הסרט מועבר החלמון מכף ידה הימנית של לולו לין, אל פיה ומשם אל ידה השמאלית ובחזרה. הסרט הוצג לראשונה בתערוכה "מטא-סקס - זהות גוף ומיניות", שהתקיימה בשנת 1994 במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. הפרשנות הרווחת לעבודה הדגישה את הממד הארוטי שבה. חלמון הביצה מהווה סמל לחושניות, לנקביות ולפריון, והעברתו על גופה של האמנית הופך את הפעולה לפעולה של לוליינות אוטו-אירוטית ואינסופית של הגוף. מאז היווצרה הוצגה העבודה כמה פעמים ביניהן בתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות, ב-"VideoZone" בשנת 2008 ובתצוגות נוספות. No More Tears באתר של הילה לולו לין (באנגלית) הילה לולו לין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 403.
ויין בארלו

ויין בארלו (באנגלית: Wayne D. Barlowe; נולד ב-6 בינואר 1958) הוא צייר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל ציוריו הריאליסטיים של יצורים או חייזרים סוריאליסטים. בארלו צייר עבור יותר מ-300 כריכות ספרים ושערי מגזינים, ואיורים עבור הוצאות לאור מפורסמות כמו מגזין לייף, Time ו-Newsweek. בנוסף, עבד כמעצב גרפי ומתכנן קונספט אמנותי עבור מספר סרטי מדע בדיוני ופנטזיה, וסדרות טלוויזיה. הוריו, סי ודורתיאה בארלו היו שניהם אמנים שהתמחו בהיסטוריה של הטבע. תכנון ועיצוב עבור סרט הטלוויזיה של בבילון 5: "בבילון 5: החלל השלישי". תכנן יצורים ודמויות עבור גלקסי קווסט,Titan A.E., הלבוי, הלבוי 2: הצבא המוזהב, הארי פוטר והאסיר מאזקבאן, כשהעולם עמד מלכת ואווטאר. ציורי קדם הפקה עבור בלייד 2. יצר אמנות קונספט עבור הארי פוטר וגביע האש, ג'ון קרטר ממאדים וההוביט. ב-2004, ספרו Expedition נמכר לערוץ דיסקברי עבור פיתוח של הפקת טלוויזיה בת שעתיים, שנקראה "Alien Planet" ושודרה לראשונה ב-14 במאי 2005. אתר האינטרנט הרשמי של ויין בארלו ויין בארלו, ברשת החברתית פייסבוק ויין בארלו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Alien Planet", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Wayne Barlowe - Surreal Art Collective Alien Planet at DiscoveryChannel.com(הקישור אינו פעיל)
אוקפי אלסטר

אוקפי אלסטר (בצרפתית: Okapi Aalstar) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר אלסט במחוז פלנדריה, המתמודדת בליגת העל הבלגית. המועדון נוסד בשנת 1949 תחת השם "בלגקום אלסט". בשנת 2002 הקבוצה ירדה לליגה השנייה עקב ניהול כושל. בסיום עונת 2005/06 העפילה בחזרה לליגה הראשונה. בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת ספירו שרלרואה החזקה 3-0. בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה בגביע הבלגי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אנטוורפ ג'יינטס 89-96. בעונת 2012/13 הפסידה בגמר הגביע לקבוצת טלאנט אוסטנדה. בעונת 2013/14 הפסידה בסדרת גמר הפלייאוף 3-2 לקבוצת טלאנט אוסטנדה, אך התנחמה בזכייה בסופרקאפ הבלגי בפעם השנייה ברציפות. הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1994. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה והיורוצ'לנג'. הקבוצה ידועה באוהדים הקנאים שלה הנקראים "הלגיון הכחול", היוצרים אווירה ביתית באולם וגורמים לא פעם לדירבון השחקנים לניצחונות. הקבוצה מארחת בהיכל זאל פורום, הנקרא גם ג'נרלי פורום עקב הסכם חסות, המכיל 2,800 מקומות ישיבה. ארצות הברית בנג'מין ריימונד בלגיה תומאס ואן דן שפיגל בלגיה אדי סומרס ישראל אריק גינגולד הליגה הבלגית: מקום שני: 2011, 2014 חצי גמר: 2013 הגביע הבלגי: זכייה (1): 2012 גמר: 2013 חצי גמר: 2008, 2010 סופרקאפ בלגי: זכייה (2): 2012, 2013 מדיה וקבצים בנושא אוקפי אלסטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוקפי אלסטר אוקפי אלסטר, ברשת החברתית פייסבוק אוקפי אלסטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
לובסטר תרמידור

לובסטר תרמידור (בצרפתית: Homard Thermidor) הוא תבשיל מהמטבח הצרפתי המורכב מתערובת קרמית של בשר לובסטר מבושל, חלמון וקוניאק או ברנדי, ממולאים בתוך קליפת הלובסטר; ניתן להגישם עם גבינה שקליפתה הושחמה בתנור, על פי רוב גרוייר. הרוטב חייב להכיל חרדל. לובסטר תרמידור נוצר ב-1894 ב"מארי'ס" (Marie's), מסעדה צרפתית הסמוכה לתיאטרון קומדי פראנסז, לכבוד הצגת הבכורה של המחזה "תרמידור" פרי עטו של ויקטוריין סארדו. המחזה קיבל את שמו מהחודש האחד־עשר בלוח השנה המהפכני בצרפת, שבמהלכו התרחשה הפיכת תשעה בתרמידור, שהדיחה מהשלטון את מקסימיליאן רובספייר ושמה קץ לשלטון הטרור. היות שהכנת המנה כרוכה בהכנות ארוכות ויקרות, לובסטר תרמידור נחשב בדרך כלל למתכון המוכן באירועים מיוחדים. לובסטר תרמידור דומה ל"לובסטר ניוברג" (Lobster Newberg), שנוצר עשרים שנה קודם לכן בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא לובסטר תרמידור בוויקישיתוף האינדקס הקולינרי של לינדה, whatscookingamerica.net ג'יימס מרטין, מתכון להכנת לובסטר תרמידור, אתר ה־BBC
פרשת המן

פָּרָשַׁת הַמָּן היא פרשה בספר שמות, פרק ט"ז (פרשת בשלח), שבה מסופר על ירידת המן לבני ישראל במהלך נדודיהם במדבר סיני. נהוג לקשר פרשה זו לנושא הפרנסה. על פי המתואר בתורה בחומש שמות בתחילת פרק ט"ז, בני ישראל פונים בתלונה אל משה ואהרן כי אין בידיהם אוכל, וכי הם מעדיפים מוות בעבדות מצרים, מאשר מוות מרעב במדבר סיני. בתגובה, אלוהים אומר למשה כי מעתה ירד לבני ישראל לחם בבוקר ובשר בערב, כאשר הלחם הוא המן. בירידת המן התרחשו מספר ניסים: איסוף המן היה תמיד בשיעור עומר (עשירית האיפה, בין 1.5 ל-3 ק"ג) לנפש בימות השבוע, ביום שישי ירד עומר כפול, אף עבור השבת, בעוד שבשבת לא ירד כלל מן. בני ישראל נצטוו שלא לשמור מן מיום אחד למשנהו (למעט מיום שישי לשבת), ומן שהושאר מיום ליום נרקב. יש הנוהגים לקרוא את פרשת המן מדי יום ביומו לאחר התפילה, ולכן היא נדפסה ברוב הסידורים לאחר תפילת שחרית. על פי מנהג זה נקראת הפרשה מפרק ט"ז, פסוק ד' ועד פסוק לו' כולל (שזה סוף עליית שישי,ללא פתיחת הפרק המתארת את תלונות בני ישראל). ערך מורחב – שבת שירה בשבת פרשת בשלח בה קוראים את פרשת המן, יש מנהג לפזר שאריות האוכל לציפורים, וזאת בשל מדרש המספר כי בשבת הראשונה לירידת ה"מן" אמר משה כי בשבת לא ירד מן, וביום שישי תרד כמות כפולה גם בשביל שבת. דתן ואבירם פיזרו מהמן של יום שישי בשבת, וזאת כדי להפריך את דברי משה, אך ציפורים אכלו את המן שפוזר, וכך עם ישראל ראה את מימוש נבואת משה. לכן מפזרים את האוכל בשבת זו, בה קוראים בתורה על ירידת המן.. בקהילות גאורגיה, נוהגים לאכול מאכל חיטה מיוחד שנקרא "קורקוטי", וזאת מפני "פרשת המן" המוזכרת בפרשה זו. יש שאמרו בשמו של רבי מנחם מנדל מרימנוב כי קריאת פרשת המן בסדר שנים מקרא ואחד תרגום ביום שלישי באותו השבוע של פרשת בשלח, שבת שירה, היא סגולה לפרנסה. מקובל כי רוב תורותיו של רבי מנחם מנדל מרימנוב עסקו בפרשת המן, עליה הרחיב את הדיבור הן בהבנת הפרשה עצמה ומשמעותה, והן בעניין האותיות המרכיבות את המילה 'מן'. בספר מנחם ציון שערך רבי יחזקאל פאנעט, נרשם בהקדמה ש"עשרים ושתים שנה דרוש דרש מידי שבת בשבתו על פרשת המן". התעסקות זו נבעה כפי הנראה מהאותיות מם ונון הנמצאות הן בשמו העברי (מנחם), בשמו האידי (מנדל) ובשם מקומו (רימנוב). רב חסדא הביא ראיה מפרשת המן שעל אדם להשכים בערב שבת, לטרוח ולזמן הוצאת שבת. זמן לקיטת המן, הייתה בשעת בוקר מוקדמת כמו שנאמר ”וַיִּלְקְטוּ אֹתוֹ בַּבֹּקֶר בַּבֹּקֶר”. על סדר היום השישי נאמר בתורה כי ”וְהָיָה בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי וְהֵכִינוּ אֵת אֲשֶׁר יָבִיאוּ”, - כלומר: מיד לאחר שיביאו את המן בהשכמה, יכינו אותו לאכילה. ומכאן, שיש להשכים ביום השישי כדי להכין את צורכי שבת. יצחק ידידיה פרנקל, פרשת המן - עניינו, סגולתו, טעמו ומקור אמירתו, הופיע בתוך כתב-עת "עדות", ירושלים: חלק א, גיליון יא, ערה"ש תשנ"ב, באתר היברובוקס חלק ב, גיליון יב, סיוון תשנ"ב, באתר היברובוקס נוסח פרשת המן באתר חידוש פרשת המן לקריאה עם מקורות והסברים על הסגולה באתר אשובה למה קוראים פרשת המן? באתר כיפה מאמר בעניין אמירת פרשת המן ובירור הסילופים שנעשו בדורנו בעניין זה ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק כ"ה. מנהגי ישורון, צ"ד. ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק כ"א. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ז, עמוד ב'. שמות, ט"ז, ה'.
מועדון הכדורסל אוסטנדה

מועדון הכדורסל טלאנט אוסטנדה (בהולנדית: Basket Club Oostende) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר אוסטנדה, המתמודדת בליגת העל הבלגית, הליגה הבלגית הולנדית בכדורסל ובליגת האלופות. המועדון נוסד בשנת 1970 תחת השם מועדון הכדורסל אוסטנדה. לזכותו נזקפים 23 אליפויות ו-21 גביעים. במשך השנים הוחלף שם הקבוצה בעקבות הסכמי חסות. הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1985. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה, גביע יול"ב, יורוצ'לנג' סופרוליג והיורוליג. בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לפיינל פור של היורוצ'לנג' והפסידה בחצי הגמר לקבוצת קרקה נובו מסטו, אך ניצחה במשחק על המקום השלישי את ספרטק סנקט פטרבורג. בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון 2-3 בסדרת הגמר מול קבוצת ספירו שרלרואה. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה בדאבל השישי בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף 0-3 מול קבוצת בלפיוס מונס-אנו וניצחון בגמר הגביע מול קבוצת אוקפי אלסטר. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה בדאבל השביעי לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת אוקפי אלסטר. בגמר הגביע ניצחה הקבוצה את אנטוורפ ג'יינטס 79-88. אולם הבית של המועדון הוא הסלאוטר ארנה, שהוקם בשנת 2006 ומכיל 5,000 מקומות ישיבה. בלגיה תומאס ואן דן שפיגל ארצות הברית טיטוס אייבורי ארצות הברית ג'ון ג'רום ארצות הברית מרקוס פייזן הליגה הבלגית: אליפות (25): 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1988, 1995, 2001, 2002, 2006, 2007, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 הגביע הבלגי: זכייה (20): 1962, 1979, 1981, 1982, 1983, 1985, 1989, 1991, 1997, 1998, 2001, 2008, 2010, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2021 הסופרקאפ הבלגי: זכייה (12):1981, 1982, 1988, 1989, 1998, 2000, 2006, 2014, 2015, 2017, 2018, 2021 יורוצ'לנג': חצי גמר: 2011 מדיה וקבצים בנושא מועדון הכדורסל אוסטנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועדון הכדורסל אוסטנדה מועדון הכדורסל אוסטנדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מועדון הכדורסל אוסטנדה, ברשת החברתית אינסטגרם
המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל

המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל הוא גוף מחקר ופיתוח באיראן המבצע מחקרי יסוד בתחום האווירונאוטיקה והחלל, התומכים במיזמי חלל של איראן. בנוסף, מופקד גוף זה על תכנון רקטות מחקר מסוגים שונים, המשוגרות אל מרומי האטמוספירה. ברקטות אחדות שוגרו בעלי חיים מסוגים שונים. המכון פועל תחת פיקוחו של משרד המדע והטכנולוגיה של איראן. המכון מקיים כנסים מדעיים באיראן העוסקים בתחום החלל ונציגיו משתתפים בפורומי חלל בינלאומיים שונים, ובהם הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. סדרה של רקטות למטרות מחקר ופיתוחים טכנולוגיים מפוחת ומשוגרת על ידי המכון. הרקטות קרויות "קאבושגאר" ("חוקר" בפרסית) ועד כה דווח על פיתוח ארבע רקטות בסדרה זו: קאבושגאר 2 - ראשונה בסדרה - העבירה שידורים משולי החלל כולל תמונות של כדור הארץ. קאבושגאר 3 - שוגרה עם בעלי חיים שונים ובהם צב ומכרסם גדול. קאבושגאר 4 - שוגרה ובחנה את מכלול הניסויים לקאבושגאר 5. קאבושגאר 5 - נועדה לשאת קופיפים לגובה של מעל 100 ק"מ דיווחים על שיגור שנכשל החלו להופיע באתרי אינטרנט רבים ואמינים ב - 12 באוקטובר 2011. איראן לא פרסמה רשמית דבר השיגור. אתר האינטרנט הרשמי של המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל, ברשת החברתית פייסבוק
פכירינוזאורוס

פכירינוזאורוס (שם מדעי: Pachyrhinosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון. פירוש השם "לטאה בעלת אף עבה" ביוונית עתיקה. פכירינוזאורוס היה דינוזאור הולך על ארבע. הוא מפורסם בעיקר בזכות הגולגולת שלו, שלא הייתה מצוידת בקרניים חדות אלא בבליטות גרמיות קהות. העטרה שלו, מעין "מניפה" גרמית, הייתה קצרה אך בעלת בליטות ושקעים ("חלונות" בעצמות העטרה), כללה זיזים חדים, ושימשה ככלי מרשים במפגני ראווה. הפכירינוזאורוס היה שייך לתת-משפחת הצנטרוזאורים של הצרטופסיים ואופיין בעטרה קצרה ובבליטה גדולה מעל האף. הוא היה מבין הגדולים שבתת-משפחה זו: אורכו היה כשמונה מטר, ומשקלו כארבעה טון. הפכירינוזאורוס התגלה על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג ב-1946 והוכרז כמין של דינוזאור ב-1950. מאובניו נתגלו באלברטה שבקנדה ובאלסקה שבארצות הברית. הוא חי בקרטיקון העליון, מ-73 מיליון שנה לפני זמננו ועד ל-69 מיליון שנה לפי זמננו. שחזור של P. lakustai גולגולת של P. canadensis בסוף 2013 יצא הסרט ללכת בין דינוזאורים שגיבורו הוא פכירינוזאורוס צעיר. הוא נראה גם בסרט נדידת הדינוזאורים שמתאר את אותם היצורים. בעולם היורה: נפילת הממלכה נטען שייראה בסרט לראשונה פכירינוזאורוס, אך מאוחר יותר שינו את הדינוזאור לקרוב משפחתו - הסינוצרטופס. למרות שלא נראה שמו מוזכר על לוח הדינוזאורים שנמכרים במכירה הפומבית. הוא מופיע בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס וגם במשחקי מחשב של הסדרה כמו עולם היורה: המשחק. הוא מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ומועדון הקרב הג'ורסי. בסדרה כוכב פרהיסטורי מופיעים פכירינוזאורוסים החיים בקטבים ונאלצים להישמר מנאנוקזאורוסים טורפים. בנוסף הוא מופיע במשחק ללכת עם דינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא פכירינוזאורוס בוויקישיתוף פכירינוזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פכירינוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פכירינוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) איור של פכיריינוזאורוס מאת סקוט הארטמן Pachyrhinosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) בעברית השם מבוטא "פָכִירִינוֹזָאוּרוּס", באנגלית השם מבוטא "פָכִירַיְינוֹזָאוּרוּס". הטריילר ביוטיוב.