laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קארלספלאץ

קארלספלאץ או שטאכוס (בגרמנית: Karlsplatz או Stachus) היא כיכר גדולה במרכז העיר מינכן, גרמניה. הכיכר נקראה רשמית קארלספלאץ בשנת 1797 על שם מושל בוואריה הלא פופולרי קארל תיאודור. תושבי מינכן לעיתים רחוקות משתמשים בשם הזה, וקוראים לכיכר שטקהוס על שם הפאב (Beim Stachus - "אצל שטקהוס"), ששכן במקום לפני שהתחילו העבודות להקמת כיכר. זה הוא המקום היחיד במינכן לו שני שמות רשמיים המשמשים במקביל. הבניינים החשובים ביותר הממוקמים סביב הכיכר הם שער קרל (karlstor קארלסטור), שער כניסה לעיר גותי מ-1302 שהיה חלק מביצורי ימי הביניים שנהרסו והיכל הצדק (Justizpalast) שנבנה בסגנון הנאו-גותי. לפני שער קארלסטור ישנה מזרקה גדולה הפועלת בתקופת הקיץ. בחורף מותקנת במקום זירה להחלקה על הקרח. מתחת לכיכר ישנו מרכז קניות גדול וכן נמצאת במקום גם תחנת רכבות, הממוקמת מתחת לכיכר, לרכבת התחתית (U-Bahn) ולרכבת פרוורים (S-Bahn). קטע הרחוב בין קארלספלאץ למריאנפלאץ הקרוי בתחילתו נויהאוזר (Neuhauser) ובהמשכו קאופינגר (Kaufinger) הוא מדרחוב הומה שאורכו כ-1.2 ק"מ, בו נמצאות חנויות ומסעדות רבות וכן מבני ציבור. המזרקה בכיכר שער קרל - צילום מהכיכר שער קרל - צילום מרחוב נויהאוזר פסל שלושת המוזיקאים בשער קרל מדיה וקבצים בנושא קארלספלאץ בוויקישיתוף מבט פנורמי על הכיכר
הבכיינים

הבכיינים הוא מחזה של חנוך לוין. המחזה עוסק בצוות בית חולים בכלכותה אשר מחליט לשעשע את שלושת החולים הגוססים השוכנים בו ולהציג בפניהם את הטרגדיה היוונית "ייסורי אגממנון ומותו" מאת אייסכילוס. הטרגדיה מתארת את חזרתו של אגממנון לאחר עשר שנים בהן שירת בחזית במלחמת טרויה יחד עם שבוית המלחמה שהפכה גם לאהובתו, קסנדרה בת מלך טרויה. קליטמנסטרה, אשתו של אגממנון זועמת על הנעשה ורוצחת את בעלה ומאהבתו. כך יוצר לוין הצגה בתוך הצגה במהלכה הגוססים צופים במתרחש על ה"במה", והקהל צופה הן במחזה והן בצופים הגוססים, ובכך מקשר בין גורלות הדמויות השונות, כפי שמבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ מתאר זאת: "והנה, כך מתגלה אגממנון בשתי מערכות הבכיינים, כמי שהולך לקראת מותו הידוע מראש ומתנהג בדיוק כמו הגוססים, צופי סיפורו: מתחנן, מתמקח, מתפלש במיצי הגוף והפרשותיו. למרות המילים המהוקצעות שלו, הגיבור הטראגי המת אינו שונה מן הגוססים שעדיין חיים." — מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 233. יחד עם זאת, ההצגה הפנימית אינה מסתיימת ונקטעת בפתאומיות כאשר אחד הצופים הגוססים מת במיטתו ומוחלף בחולה אחר. "הבכיינים" הוא המחזה האחרון שלוין ניסה לביים, בשנת 1999, בעודו מאושפז בבית חולים בשל מאבקו במחלת הסרטן. הוא לא הספיק לסיים את המלאכה ונפטר מהמחלה ב-8 באוגוסט 1999. בשל ההקשר האוטוביוגרפי המתבקש הכיל המחזה רובד נוסף של משמעות, כפי שהנדלזלץ ציין: "כוחו של המחזה הוא בכך שהגוססים שבתוכו, שצפו בחזיון מוות של מישהו אחר לרגע, מגלים שזה היה הסוף שלהם, ובכך שאנו יודעים שזה היה הסוף של חנוך לוין." — הנדלזלץ, שם, עמ' 234. המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב-21 באוקטובר 2000: במאי: אילן רונן (לימים המנהל האמנותי של תיאטרון הבימה). דרמטורגיה: נורית יערי. שחקנים: דב נבון, גבי עמרני, מכרם ח'ורי - הגוססים, אשר צרפתי - אגממנון, מירב גרובר - קליטמנסטרה, סנדרה שונוולד - קסנדרה, יוסף כרמון - סניטר, שבתאי קונורטי - גוסס חדש-חדש, רוני אלפרין, סיימון קריכלי, רומן קריכלי, שי פיינברג, בועז רוזנברג - עוזרי סניטר. זמרות: אפרת אלעזר, קרן הדר, שירית לי-וייס, לימור עובד, ענת עיני, הגר ריש. תזמורת: גורי אגמון על סקסופון, יוסי בן נון על פסנתר, רוני הולן על תופים, אבנר יפעת על קונטרבס, ורד יעקב על חלילית, שוקי וולפוס על חצוצרה. עיצוב תפאורה ותלבושות: רקפת לוי. מוזיקה: יוסי בן-נון. כוריאוגרפיה: דניאל אקילוב. תאורה: אבי יונה בואנו. חנוך לוין, "הבכיינים", בספרו החייל הרזה ואחרים. הבכיינים, הטקסט המלא, באתר חנוך לוין הבכיינים - פרטים על הפקת המקור באתר תיאטרון הקאמרי מרב יודילוביץ', אחרון ודי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2000 נילי ברקן, ‏צוחקים עד מוות, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2000 שי בר יעקב, המוות הוא אולי במקום אחר, באתר ynet, 1 בנובמבר 2000
צ'ה דו-רי

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא צ'ה. צ'ה דו-רי (הנגול: 차두리; ‏נולד ב־25 ביולי 1980) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סיאול, בנו של הכדורגלן צ'ה בום-קון. צ'ה, יליד פרנקפורט, התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצות ארמיניה בילפלד ואיינטרכט פרנקפורט, איתה ירד לליגת המשנה בעונתו הראשונה אך חזר עונה לאחר מכן. אמנם כרטיס השחקן היה שייך לבאייר לברקוזן. את עונת 2006/2007 עשה במיינץ 05, אך לא הצליח למנוע מהקבוצה לרדת לליגה השנייה. את השנתיים הבאות עשה בטוס טובלנץ מהליגה השנייה בגרמניה. לאחר שנתיים עבר לפרייבורג. בקיץ 2010 עבר ביחד עם חברו לנבחרת קי סונג-יונג לסלטיק הסקוטית לאחר 8 שנים בגרמניה. בשנת 2012 חזר לגרמניה ושיחק בקבוצת פורטונה דיסלדורף. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת סיאול. ב-2001 נהייה צ'ה לשחקן בינלאומי. ב-20 באפריל 2002 כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד קוסטה ריקה. צ'ה שיחק במדי הנבחרת בשני מונדיאלים (2002 ו-2010), בגביע הזהב אחד (2002) ובגביע אסיה אחד (2004). פרש מהנבחרת לאחר גביע אסיה 2015 בה נבחרתו סיימה כסגנית. מדיה וקבצים בנושא צ'ה דו-רי בוויקישיתוף צ'ה דו-רי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'ה דו-רי, ברשת החברתית אינסטגרם צ'ה דו-רי, באתר Transfermarkt צ'ה דו-רי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) צ'ה דו-רי, באתר Soccerway צ'ה דו-רי, באתר BDFutbol צ'ה דו-רי, באתר WorldFootball.net צ'ה דו-רי, באתר National Football Teams צ'ה דו-רי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
תומאס רוזינגרייב

תומאס רוזינגרייב (באנגלית: Thomas Roseingrave;‏ 1688 – 23 ביוני 1766) היה מוזיקאי ונגן עוגב אנגלי-אירי. רוזינגרייב נולד בווינצ'סטר, אך שנותיו הראשונות עברו עליו בדבלין, שם למד מוזיקה אצל אביו, דניאל רוזינגרייב. ב-1707 נכנס לטריניטי קולג' אך לא השלים את לימודי התואר. ב-1709 נשלח לאיטליה בתמיכתה הכספית של קתדרלת סנט פול כדי "לשפר את עצמו באמנות המוזיקה". בוונציה פגש את דומניקו סקרלטי והתרשם מאוד מנגינתו בצ'מבלו. הוא נסע בעקבותיו לנאפולי ולרומא ובהמשך חייו, הוציא לאור מהדורה של סונאטות מאת סקרלטי לצ'מבלו, שהביאה להתפתחות "פולחן סקרלטי" באנגליה. רוזינגרייב הלחין יצירות אחדות באיטליה, בהן מזמור תפילה וקנטטה וכנראה חזר לאנגליה ב-1714. ב-1720 הפיק את האופרה של סקרלטי, Amor d'un'ombra e Gelosia d'un'aura, תחת השם "נרצ'יזו", בתיאטרון היימרקט, בתוספת שתי אריות ושני דואטים משלו. בשנת 1725 התמנה לנגן העוגב של כנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר. יצא לו שם של מאלתר מוכשר, בעיקר בפוגות. רוזינגרייב רחש כבוד רב למוזיקה של פלסטרינה והיה מיומן מאוד בכתיבה קונטרפונקטית. לדברי המוזיקולוג צ'ארלס ברני, הוא היה מסוגל לנגן את המוזיקה הקשה ביותר בקריאה ראשונה. בשנות ה-30' של המאה ה-18 הגיע רוזינגרייב לשיאו, בטכניקה ובמיומנות. ואולם, הקריירה המצליחה שלו באה אל קצה כשבקשתו לשאת לאישה גברת צעירה ששבתה את לבו נדחתה. אביה סירב להרשות לה להינשא למוזיקאי. לאכזבה הייתה השפעה פסיכולוגית על רוזינגרייב; דווח שהתנהגותו חרגה לעיתים מן הרציונלי, והוא הזניח את חובותיו. לבסוף פרש ממשרתו ויצא לדבלין. הוא מת ב-Dún Laoghaire בשנת 1766 ונקבר בחלקת משפחתו בחצר של קתדרלת סנט פטריק בדבלין. יצירותיו הטובות ביותר של רוזינגרייב נכתבו לכלי מקלדת והשפעתם של מלחינים אירופאים עליהן קטנה במיוחד. יצירות הצ'מבלו שלו משקפות פה ושם את השפעת סקרלטי, אבל היצירות לעוגב קרובות יותר לסגנון האנגלי של פרסל ובלואו. לעיתים הן כרומטיות מאוד, משקפות את הגישה הדיסוננטית של המוזיקה האנגלית, כמו בפנטזיות לוויול של פרסל. מתגלה בהן אי-סימטריות של פיסוק וצורה, שממנה עולה האפשרות של ביצועים מאולתרים, שבהם התפרסם. עוד כתב יצירות סולו לחליל וקנטטות איטלקיות. בני תקופתו מתחו לא פעם ביקורת על "ההרמוניה האכזרית, כפוית הטובה והמודולציות האקסטרווגנטיות והמופקרות שלו". רוב המלחינים האנגלים במאה ה-18 אימצו להם את הסגנון האיטלקי בנוסח הנדל, ואוהבי המוזיקה האנגלים התרגלו לנינוחות ההרמונית והצורנית של סגנון הגאלאנט. סביר אפוא שהמוזיקה של רוזינגרייב נשמעה לרבים אינטלקטואלית ומיושנת מדי. פיטר הולמן: הערך "תומאס רוזינגרייב" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין תומאס רוזינגרייב, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומאס רוזינגרייב, באתר Discogs (באנגלית)
אלטשולר

אַלטְשוּלֶר (Altschuler,‏ Aletschueler) או אַלטְשוּל (Altschul) הוא שם משפחה אשכנזי, שמקורו ככל הנראה בפראג, והוא נגזר משמו של בית הכנסת הישן בפראג ("אלטשול" פירושו 'בית כנסת ישן'). האם התכוונתם ל... אלכסנדר בוריסוביץ' אלטשולר – משורר רוסי המתגורר מאז 1993 בישראל גדעון אלטשולר (אלשור) – איש צבא ישראלי, ממייסדי התחייה ומזכ"לה גנריך אלטשולר (שם עט: ג. אַלְטוֹב) - ממציא ומדען, עיתונאי וסופר מדע בדיוני יהודי סובייטי. דוד אלטשולר ובנו יחיאל הילל אלטשולר – פרשני המקרא שפעלו במאות ה-17 וה-18, מחברי ביאורי "המצודות" יצחק זאב אלטשולר – מאנשי העלייה הראשונה וממייסדי המושבה רחובות לב אלטשולר – פיזיקאי יהודי סובייטי מוֹדֶסְט אלטשולר – צ'לן, מנצח תזמורתי ומלחין אמריקאי ממוצא יהודי-רוסי מור אלטשולר – חוקרת במחשבת ישראל, בתו של גדעון אלטשולר מרדכי אלטשולר – פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ביאליק לחכמת ישראל נקדימון אלטשולר – איש רחובות ופעיל התיישבות, בנו של יצחק זאב אלטשולר סמיון אלטשולר – פיזיקאי סובייטי עזרא אלטשולר – רבן של כמה ערים בליטא, מחבר "תקנת עזרא" עמוס אלטשולר – מתמטיקאי ישראלי, יו"ר המועצה להשכלה גבוהה יו"ש עמינדב אלטשולר – איש "ההגנה", שותף בגאולת אדמות הנגב עדי אלטשולר – נשיאה ומייסדת כנפיים של קרמבו אלטשולר שחם – בית השקעות בישראל, מיסודם של גילעד אלטשולר וקלמן שחם בוריס אלטשולר – פיזיקאי יהודי רוסי-אמריקאי בית הכנסת הספרדי (פראג) אלטמן ה' ברודי, ויליאם מילוויצקי, איסידור זינגר, א' פורטר, "Alschul, Altschuler, Aletschueler", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
כתבי הגר"ח

כתבי הגר"ח הוא שמם הבלתי רשמי של חידושי תורה מאת רבי חיים סולובייצ'יק, אבי שיטת בריסק, שאינם כלולים בספרו חידושי רבנו חיים הלוי. שם כללי זה כולל כמה ספרים שיצאו לאורך השנים. ספר זה הוא הידוע והנפוץ יותר מבין הספרים שבכתבי הגר"ח. הספר כולל שיעורים שנאמרו על ידי רבי חיים ונדפסו אחרי מותו. חידושי התורה שבספר מצטיינים בקיצור ובחריפות. הכינוי "סטנסיל" נובע מכך שהם הודפסו במכונת שכפול (סטנסיל) ולא בדפוס כמקובל, כדי להבדילם מספר החידושים הרשמי של רבי חיים סולובייצ'יק, שאותו הגיה בקפדנות רבה, חידושי רבנו חיים הלוי, ומכונה "ספר". רבי חיים היה כותב לעצמו את חידושי תורתו, וחלק קטן מהם הכין לדפוס, לאחר בירור והגהה נמרצים מצדו, ונדפסו שנים רבות לאחר פטירתו בספר חידושי רבנו חיים הלוי. את חידושיו האחרים לא הרשה להדפיס, והם עברו בירושה לבניו, כשהחלק הנכבד עבר לבנו רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. גם הוא לא הרשה להדפיסם, כרצון אביו. מדי ליל שבת הוא היה מתיר לקבוצה נבחרת מתלמידיו לבוא לביתו ולעיין בכתבים. התלמידים היו רושמים את הדברים מיד לאחר השבת מתוך הזיכרון, כדי שלא לשכוח אותם. עוד בחייו של רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, ולמרות התנגדותו, הדפיסו תלמידים את החידושים, תחת השם "חידושי הגר"ח", ומכיוון שלא חפצו לעבור על רצון רבם, הדפיסו את הכתבים בצורה בלתי רשמית, במכונת שכפול (סטנסיל). כתבים אלו עברו מיד ליד, ונדפסו בעשרות אלפי עותקים. רבים מחבבים את הספר, אם כי נהוג להתייחס אליו בזהירות לעיתים, שכן מדובר בחידושים שלא הוגהו על ידי אומרם, ובישיבת בריסק אין לומדים כלל בספר. בשנת תשס"ט (2009) נדפס הספר מחדש בדפוס רגיל (בהוצאת 'מישור'), כשבתוך הספר נלקטו כל חידושיו של רבי חיים מבריסק מהקבצים השונים ומפי השמועה. ספר זה נחשב לפחות מוסמך ממהדורתו הקודמת, עקב זאת שהוכנסו בו חידושים מפי השמועה, שמקורם אינו ידוע, ולעיתים נפל בהם בלבול בין חידושי ר' חיים לחידושי בנו ר' יצחק זאב. בשנת תשמ"ט יצא לאור ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ספר בשם "מגנזי הגר"ח". הספר כולל חידושים שהיו רשומים במחברתו של הרב ישראל סולובייצ'יק, אחיינו של רבי חיים מבריסק (בן אחיו רבי אברהם ברוך, שהיה בנו בכורו של רבי יוסף דוב סולובייצ'יק). רבי ישראל למד אצל דודו הגר"ח, וכתב משיעוריו. את מחברותיו העביר לרבי יחזקאל אברמסקי שדאג על העתקת המחברות. מחברות אלו, כוללות חלק גדול מחידושיו של רבי חיים, שנדפסו בחידושי הגר"ח סטנסיל, בנוסח שונה, ולכן מחברי הספר חילקו את הספר לשני חלקים. החלק הראשון הוא החלק שמופיע כבר בחידושי הגר"ח סטנסיל, והחלק השני הוא חידושים שלא הודפסו בחידושי הגר"ח. בשנת ה'תשנ"ח יצא לאור על ידי הרב משה מיזלמן (ראש ישיבת תורת משה) והרב יצחק ליכטנשטיין, נכדיו של רבי משה סולובייצ'יק בן הגר"ח, ספר שיעורי רבנו חיים הלוי על מסכתות בבא קמא בבא מציעא ובבא בתרא. ספר זה מבוסס על כתב יד של רבי חיים, והוא שיעורים שרשם כשכיהן כר"מ בישיבת וולוז'ין בשנות תר"מ-תרמ"א. בשנת ה'תשע"ח יצא לאור על ידי הרב יצחק אבא ליכטנשטיין, ספר כתבי רבנו חיים הלוי על ש"ס ורמב"ם, בהוצאת צוף. ספר זה מבוסס על רשומות בכתב יד שכתב רבי חיים בפנקסו. כתבי הגר"ח, באתר OCLC (באנגלית)
ג'יי ג'יי קייל

ג'יי ג'יי קייל (באנגלית: JJ Cale; ‏5 בדצמבר 1938 באוקלהומה סיטי, אוקלהומה – 26 ביולי 2013) היה זמר-יוצר ומוזיקאי אמריקאי, זוכה פרס גראמי. קייל היה אחד הממציאים של צליל הטולסה, ז'אנר משוחרר שהתבסס על השפעות מבלוז, רוקבילי, קאנטרי וג'אז. סגנונו האישי של קייל מתואר לעיתים קרובות כרגוע. שיריו זכו למספר רב של גרסאות כיסוי על ידי מוזיקאים אחרים: "After Midnight" ו"Cocaine" של אריק קלפטון, "Bringing It Back" של קנזס, "Call Me the Breeze" ו-"I Got the Same Old Blues" של לנרד סקינרד ו"Travelin' Light" של וויידספראד פאניק הן אחדות מגרסאות הכיסוי המוכרות לשיריו של קייל. ג'ון וולדון קייל נולד ב-5 בדצמבר 1938 באוקלהומה סיטי, אוקלהומה. מספר מקורות טוענים ששם לידתו היה "ז'אן-ז'אק קייל" אך מדובר בטעות. בעלים של מועדון בשדרות סאנסט בהוליווד שהעסיק את קייל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 העלה את הכינוי "ג'יי ג'יי" כדי למנוע בלבול עם ג'ון קייל מהוולווט אנדרגראונד. סגנונו האישי של קייל מתואר לעיתים קרובות כרגוע, והוא מאופיין על ידי מקצבים מעורבים, שינויי אקורדים פשוטים, שירה מאופקת ומילים שנונות ועוקצניות. קייל משלב בנגינתו את סגנון הפריטה של טראוויס יחד עם סולויים חשמליים עדינים ומפותלים. מדיה וקבצים בנושא ג'יי ג'יי קייל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יי ג'יי קייל (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'יי ג'יי קייל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, באתר ספוטיפיי ג'יי ג'יי קייל, באתר AllMusic (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, באתר דיזר ג'יי ג'יי קייל, באתר Discogs (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, באתר Songkick (באנגלית) ג'יי ג'יי קייל, באתר בילבורד (באנגלית) יואב קוטנר, ‏ראיתי גבר מדליק. נלסון, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2005 בן שלו, מת הזמר והיוצר האמריקאי ג'יי ג'יי קייל, באתר הארץ, 27 ביולי 2013 ג'יי ג'יי קייל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קינגמן

האם התכוונתם ל... שונית קינגמן – שונית אלמוגים טרופית באמצע הדרך בין הוואי לסמואה האמריקאית נוסחת קינגמן – נוסחת קירוב בתורת התורים קינגמן (אריזונה) – עיר באריזונה אנשים ששם משפחתם הוא קינגמן: ג'ון קינגמן – מתמטיקאי בריטי זוכה פרס בריק
קובץ שיעורים

קובץ שיעורים הוא ספר למדני בן שני כרכים הכולל בעיקר את שיעוריו של רבי אלחנן וסרמן, שנמסרו בישיבת אוהל תורה בברנוביץ'. הוא יצא לאור על ידי בנו של המחבר, הרב אלעזר שמחה וסרמן. חלק זה כולל שיעורים על סדר התלמוד הבבלי, על המסכתות פסחים, ביצה, כתובות, קידושין בבא קמא ובבא בתרא. במהדורות החדשות לוקטו דבריו אף על מסכתות אחרות. הספר מחולק לסעיפים המסומנים באותיות, כשכל סעיף הוא קטע קצר ומתומצת מחידושיו של המחבר. בספר מובאים חידושים מתורתם של הראשונים, עם חקירות בשיטת בריסק המלבנות את הביאור המדויק בכוונתם. בין השאר מובאים בספר גם דברי רבותיו של המחבר, רבי חיים הלוי סולובייצ'יק ורבי שמעון יהודה שקופ. בהקדמת הספר מובאת אמרתו של רבי חיים סולובייצ'יק שהרב וסרמן נהג לחזור עליה: לחדש חידושים זה לא בשבילנו, זה היה תפקידם של הראשונים. תפקידנו הוא להבין את מה שנכתב בלבד. החלק השני של הספר כולל ביאורים והערות בעניינים שונים, מחולקים ל"סימנים", שלוקטו ממאמרים שהדפיס המחבר בכתבי עת תורניים. בנוסף נדפסו חילופי מכתבים שונים בין המחבר לגדולי תורה אחרים בזמנו. לאחר חלק המכתבים צורף לספר קונטרס "דברי סופרים", שיצא לאור לראשונה על ידי הרב אלחנן וסרמן כחיבור עצמאי. בקונטרס מברר המחבר את גדרן של המצוות דרבנן ומקור החיוב בהן, לפי שיטה ייחודית משלו. מהיסודות הידועים שבספר הוא היסוד כי המקור והחיוב לתקנות החכמים השונות, וכן החיוב על העם לשמוע בקולם, הוא מהסברה הפשוטה שכן הוא רצון ה', שכן המצוה "ועשית ככל אשר יורוך" אומרת רק כי יש להאמין ולשמוע בקול החכמים, אך לאחר שנכתבה מצווה זו, די בכך שעל פי סברת חכמים נדרשות תקנות אלו כדי להעמיד את חוקי התורה שאותם ציווה הבורא, כדי לשמוע בקולם, שהרי המחייב לשמוע בקול התורה גם הוא הסברא הפשוטה ש"כן הוא רצון הבורא", וכיום כאשר ידוע שגם דינים ותקנות אלו הם רצון הבורא כדי להעמיד את התורה והמצוות על תילן, המחייב בהם גם הוא כי כן הוא רצון הבורא, ועל כן גם על ילד, שלא הגיע לגיל מצוות, מוטל לשמוע לכל החכמים. לאחר קונטרס "דברי סופרים" מופיעים שני חיבורים נוספים, שנערכו על ידי הרב שלמה פישר (תחת הכינוי "ישי"ש"): קובץ ביאורים: שיעורים על מסכתות גיטין, בבא קמא, מכות ובכורות, ועל ספר שב שמעתתא. קובץ שמועות: שיעורים על מסכתות בבא מציעא, שבועות וחולין. חיבור זה נערך מתוך מחברות תלמידיו הצעירים של הרב וסרמן שרשמו את שיעוריו, בניגוד לשאר חלקי ה"קובץ שיעורים" שהועתקו מכתבי יד של הרב אלחנן וסרמן עצמו, או ממאמרים שהדפיס בחייו. במהדורה הראשונה של ספרו של הרב שלמה פישר, "בית ישי", מופיע קונטרס "קובץ על יד" הכולל הערות על ספרי קובץ שיעורים. כמו כן, הרב אברהם יעקב זילברשטיין (בנו של הרב יצחק) הוציא ספר בשם "אבני אש" על ספרי קובץ שיעורים. הקדמת הרב אלעזר שמחה וסרמן לקובץ שיעורים הקדמותיהם של הרב אלעזר שמחה וסרמן והרב שלמה פישר לחלקיו השונים של הספר ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת אוהל תורה

ישיבת אוהל תורה הייתה ישיבה שהוקמה בתרס"ז (1907) בעיר ברנוביץ' שבפולין והייתה לאחת החשובות בין מלחמות העולם. הישיבה הוקמה בשנת ה'תרס"ז בידי הרב יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק". בימיה הראשונים היו בה קומץ של תלמידים מברנוביץ' ומסביבתה, מאחר שעד לשנת תרס"ג נאסרה ישיבת יהודים שם. הרב יוסף יוזל שיתף בהנהלת הישיבה את חתנו, הרב ישראל יעקב ליובצ'נסקי, שהיה בנו של הרב של ברנוביץ אז. עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שימשו בישיבה הרבנים יוסף שלמה הורביץ, נחמן גורביץ וחיים צבי לידר. ניהולה של הישיבה הופקד בידיו של ר' חייקיל הסופר, אשר עסק באיסוף תרומות ודאג לאכסניה לתלמידי הישיבה אצל יהודי המקום. מלחמת העולם הראשונה פגעה בעיר ברנוביץ', שהייתה צומת דרכים חשוב. הקהילה היהודית בה סבלה מקשיים והישיבה נתרופפה. בשנת תרפ"א נאות רבי אלחנן וסרמן, תלמידו המובהק של החפץ חיים, לקבל על עצמו את ראשות הישיבה. בתקופתו עלתה קרנה של הישיבה באופן בולט. הגיעו אליה תלמידים ממדינות באירופה ומעבר לים וכמה מבוגריה היו לעמודי התווך של ישיבות אחרות. בישיבה לימדו רבנים בולטים כמו הרב שלמה היימן והרב דוד רפפורט. כמו כן הורו בישיבה הרב לייב גאביה מבריסק, הרב ישראל גורסקי מסלונים והרב יוסף דוב זלדס מסלוצק. הרב ישראל יעקב ליובצ'נסקי שימש כמשגיח והרב צבי הירש גוטמן היה המנהל הכלכלי. בתחילה שכנה הישיבה באחד מבתי הכנסת בברנוביץ'. עם עליית מספר התלמידים נעשה המקום צר מלהכיל את כולם ובעזרתם נדיבים נבנה בניין מפואר עבור הישיבה. עם פלישת הגרמנים לפולין ותחילתה של מלחמת העולם השנייה מנתה הישיבה למעלה משלש מאות תלמידים. כבר בתחילת המלחמה נפגעה ברנוביץ קשות. רוב תלמידי הישיבה הצעירים חזרו לביתם. המבוגרים התפזרו. הרב וסרמן נמלט עם מספר תלמידים לווילנה ומשם לטרוקי הסמוכה. עם השתלטות הסובייטים על ליטא בקיץ של 1940 עברה הישיבה לעיירה סמילישוק. עקב התנכלויות הסובייטים נאלץ הרב וסרמן לברוח לקובנה והישיבה נשארה בפיקוחו של הרב רפפורט. בשבת פרשת בהעלותך, י"ט בסיוון, עצרו הסובייטים את הרב רפפורט בישיבה באמתלה של הדרכון הזר שהיה בידו ושלחוהו לעומק ברית המועצות למחנה עבודה. בי"א בתמוז תש"א נלקחו מגטו קובנה הרב וסרמן עם תלמידים ורבנים אל הפורט השביעי, שם נרצחו הוא, בניו ותלמידיו. חלק קטן מתלמידי הישיבה ניצל והגיע למקום מבטחים. בישיבה היו שש כיתות ו"קיבוץ". ארבע הכיתות הראשונות היו מיועדות לצעירים בגיל רך ובהם למדו מסכת המותאמת לגיל. בשתי הכיתות האחרונות ובקיבוץ למדו התלמידים בעיקר בכוחות עצמם, וגם בהם נלמדה מסכת אחידה. את השיעורים בכיתות הגבוהות מסר הרב וסרמן מדי יום. בשנים האחרונות לפני המלחמה, בגלל הטורח הרב, לימד את הכיתה החמישית בנו הרב נפתלי. בפני תלמידי הקיבוץ מסר הרב וסרמן שיעור שבועי ופעם או פעמיים בשבוע מסר גם הרב רפפורט שיעור בפניהם. מלבד לימודי הגמרא, מדי בוקר, בתום תפילת שחרית לימד הרב וסרמן, ובהיעדרו ר"מים אחרים, שיעור במשנה ברורה. תלמידי הכיתות הגבוהות והקיבוץ הקדישו מדי ערב טרם תפילת ערבית כחצי שעה ללימוד מוסר ומדי שבת העביר המשגיח דברי מוסר בין השמשות. את שיעוריו של הרב וסרמן העלו תלמידיו על הכתב, והם נדפסו לימים בספר הנפוץ "קובץ שיעורים". הישיבה הוציאה לאור מאסף תורני בשם "אוהל תורה" בעריכתו של רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, ובו קובצו מאמרי תורה ומוסר מאת הרב וסרמן וגדולי תורה נוספים. הרב אריה לייב בארון הרב יהושע יגל דב ירדן הרב אריה לייב מאלין הרב צבי מגנצא הרב משה שוואב הרב נח שימנוביץ הרב משה שמואל שפירא אברהם ריין ישיבת אוהל תורה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
גרמניה (חברת תעופה)

גרמניה (בגרמנית: Germania Fluggesellschaft mbH) הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיסיה היו בברלין, המבורג, ברמן ודיסלדורף, והיא העניקה שירות טיסות לכ-140 יעדים באירופה, אפריקה, והמזרח התיכון. החברה הפעילה טיסות בשירות מלא כולל ארוחה ומזוודה. נכון לקיץ 2014 העסיקה החברה כ-850 עובדים ואף הפעילה מרכז שירות גדול נמל התעופה שנפלד בברלין. גרמניה איירליינס הייתה חברה פרטית ומהוותיקות בגרמניה, החברה נוסדה בשנת 1976 על ידי ד"ר היינריך בישקוף ונוהלה על ידי משפחתו. החברה כללה בתחילת דרכה צי של שלושה מטוסים מסוג: SE-210 Caravelle. החברה הפעילה טיסות רבות מטעם סיטונאי תיירות מובילים. בנוסף, היא הציעה טיסות שכר אד-הוק, חכירת מטוסים "רטובה" (כולל צוותי האוויר), טיסות לאירועים ספציפיים, והסעות עובדים מטעם חברות אירופיות. ב-4 בפברואר 2019 הודיעה החברה על פשיטת רגל וביטול לאלתר של כל הטיסות. גרמניה איירליינס החלה את פעילותה בשוק התעופה בישראל במרץ 2015 עם פתיחת קו תעופה מנמל התעופה בן-גוריון לעיר המבורג. בנובמבר 2015 פתחה החברה קו תעופה נוסף מנמל התעופה בן-גוריון לעיר דיסלדורף. באוקטובר 2017, החברה החלה להפעיל ארבע טיסות שבועיות לדיסלדורף ושתי טיסות שבועיות להמבורג, ומנובמבר 2017 היא הפעילה גם שתי טיסות שבועיות לנירנברג ושש טיסות שבועיות לנמל התעופה ברלין טגל. גרמניה: ברלין טגל, ברלין שנפלד, ברמן, דרזדן, דיסלדורף, ארפורט, פרידריכסהאפן, המבורג, מינכן, מינסטר/אוסנבריק, נירנברג, רוסטוק קוסובו: פרישטינה צי המטוסים של החברה בעת פשיטת הרגל (פברואר 2019): מדיה וקבצים בנושא גרמניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרמניה איתי בלומנטל, 'גרמניה איירליין' לישראל: טיסות ב-99€ לכיוון, באתר ynet, 30 בספטמבר 2014 אילן גטניו, "גרמניה איירליינס" נסגרה וכל הטיסות בוטלו, באתר ישראל היום, 5 בפברואר 2019 GERMANY TRAVEL, Germania Fluggesellschaft mbH (ארכיון) דני מולכו, "גרמניה איירליינס" פשטה את הרגל וביטלה טיסותיה - גם לישראל, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 5 בפברואר 2019 "גרמניה איירליינס תפעיל קו סדיר מת"א לברלין החל מ-79 אירו לכיוון - Passportnews". Passportnews. 2017-10-25. נבדק ב-2017-10-25. פרטי צי המטוסים של גרמניה (חברת תעופה), באתר airfleets.net (באנגלית)
מייקל אארטס

מייקל אארטס (בהולנדית: Maikel Aerts; נולד ב-26 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר הולנדי. הקריירה המקצועית של אארטס החלה בשנת 1994 בהולנד, שם שיחק בשתי הליגות הבכירות במשך שש עשרה שנים. אארטס שיחק בדן בוש, בירשחוט, רוזנדל, פיינורד רוטרדם ובווילם II. לקראת עונת 2010/11 עזב אארטס את הולנד וחתם על חוזה לשנתיים בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה. אארטס החליף את שוער הקבוצה ירוסלב דרובני שעבר להמבורג עם ירידת הרטה ברלין לליגה השנייה. אארטס הוא אחיינו של אמן הלחימה פטר אארטס. מייקל אארטס, באתר Transfermarkt מייקל אארטס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מייקל אארטס, באתר WorldFootball.net מייקל אארטס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דף השחקן של מייקל אארטס(הקישור אינו פעיל) (zerozerofootball.com) הבונדסליגה השנייה - גרמניה (bundesliga.de)
קונטקט אייר

קונטקט אייר (בגרמנית: Contact Air), הייתה חברת תעופה גרמנית, ובסיסה נמל התעופה הבינלאומי בשטוטגרט, חברה בלופטהנזה רגיונל, והיא הפעילה טיסות פנימיות בגרמניה וטיסות בינלאומית מקומיות. החברה נוסדה בשנת 1974 כחברת שכר, ב-1987 החלה להפעיל טיסות סדירות. בשנת 2004 החלה לפעול תחת המותג לופטהנזה רגיונל. מדיה וקבצים בנושא קונטקט אייר בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא קונטקט אייר באתר Airliners.net ‏מידע על צי קונטקט אייר באתר CH-Aviation (באנגלית)