laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אופקו הלת'

אופקו הלת' (באנגלית: OPKO Health) היא חברת ביו-פארמה ודיאגנוסטיקה רב-לאומית אמריקאית. החברה מפתחת בין השאר טיפולים ליתר פעילות שניוני של יותרת בלוטת התריס (Secondary hyperparathyroidism), והשלימה גיוס חולים לניסוי שלב 3 נגד אי ספיקה של ויטמין D. החברה היא חברה ציבורית ונסחרת בדרך של רישום כפול בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב (החל מ-21 באוגוסט 2013). החברה פעילה בארצות הברית, מקסיקו, צ'ילה, אורוגוואי, ספרד וישראל. חברת אופקו נוסדה בשנת 2007 בידי ד"ר פיליפ פרוסט, דרך מיזוג של שתי חברות אמריקאיות בתחום רפואת העיניים, שפיתחו תרופות למחלות הקשורות בניוון רשתי (Acuity Pharmaceuticals ו-Froptix Corporation). לאחר מכן רכשה אופקו את החברה הקנדית Ophthalmic Technologies, Inc, בתחום המכשור הרפואי לאבחון מחלות עיניים. בינואר 2013, רכשה אופקו את חברת Cytochroma, המפתחת תרופה למחלות כליות, תמורת 290 מיליון דולר. באפריל 2013, רכשה את חברת הביומד הישראלית, פרולור, המפתחת גרסאות משופרות של תרופות ביולוגיות, בעסקת מניות בשווי של 480 מיליון דולר. גם לפני רכישתה עלי ידי אופקו נשלטה פרולור על ידי ד"ר פיליפ פרוסט שהחזיק כ-20% ממניות החברה. חברת פרולור נוסדה בשנת 2001, בידי פואד פארס ביולוג ופרמקולוג, שפיתח שיטה להארכת חייהן של תרופות והפחתת תדירות ההזרקה. באוקטובר 2013, הצטרפה אופקו למדד ת"א 25. בשנת 2015, רכשה אופקו את המעבדה הקלינית השלישית בגודלה בארצות הברית תמורת 1.47 מיליארד דולר. באפריל 2018 הודיעה אופקו על הפסקת המסחר במניותיה בבורסה בתל אביב. אך שבועות ספורים לאחר מכן חזרה בה, והיא ממשיכה להיסחר בתל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של אופקו הלת' אתר האינטרנט הרשמי של אופקו הלת' (באנגלית) אופקו הלת', באתר החברה (אנגלית) אופקו הלת', באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב אופקו הלת', באתר "מאיה" אופקו הלת', באתר גלובס אופקו הלת', באתר Crunchbase (באנגלית) מידע עסקי על חברת אופקו הלת' באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) אופקו הלת', בגוגל פיננסים אופקו הלת', באתר Crunchbase (באנגלית) אופקו הלת': נתונים כספיים באתר מאי"ה. קרן מורדכי, אופקו הלת >>> מודיעה על רישום מניותיה למסחר בבורסת בתל אביב ב-21 באוגוסט, 20 באוגוסט 2013, באתר פאונדר שלי אפלברג, ובמקום השמיני במדד ת"א 25: אופקו מי? - חברת אופקו הלת’ האמריקאית, הנסחרת לפי שווי של 14.3 מיליארד שקל, הצטרפה אתמול למדד ת”א 25, באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2013 טלי ציפורי, ‏המיליונרים של פרולור: הנשיא והמנכ"ל יקבלו כ-40 מיליון ש', באתר גלובס, 24 באפריל 2013 שלומית לן, ‏כבוד למגזר: הדרוזי שמכר את פרולור ב-480 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 במאי 2013 יורם גביזון, אופקו רוכשת את המעבדה הקלינית השלישית בגודלה בארה"ב תמורת 1.47 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2015 ערן סוקול, עוזבת את הבורסה: אופקו הודיעה על מחיקת מניותיה מהמסחר בתל אביב, באתר ביזפורטל, 10 באפריל 2018
קוקייה אירופית

קוקייה אירופית או קוקייה מצויה (שם מדעי: Cuculus canorus) היא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים. תחום תפוצתה מתפרש על פני אירואסיה (מספרד במערב עד ליפן במזרח וסקנדינביה בצפון), המזרח התיכון (בין השאר בישראל) וצפון אפריקה. מין זה ידוע בהיותו טפיל קינון - הנקבה מטילה את ביציה בקנים של עופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליה הם יערות וחורשים, שדות בור, ביצות ואזורים אלפיניים. שמה המדעי של הקוקייה מורכב מהמילים הלטיניות cuculus (קוקייה) ו-canorus (שרה). מקור השם "קוקייה" הוא באנגלית (Cuckoo), שבה הוא אונומטופיה לצליל שהיא משמיעה. השם האנגלי בא מהמילה "cucu" בצרפתית עתיקה, והוא הוזכר לראשונה בצורתו העתיקה בשנת 1240 בערך, בפואמה Sumer Is Icumen In. אורך הקוקייה כ-31-36 ס"מ (בעוד אורך הזנב כ-17 ס"מ), ומשקלה כ-90 עד 130 גרם. היא ניזונה בעיקר מחרקים, ומעדיפה זחלים שעירים (שעופות אחרים נמנעים מלאכול). הקוקייה עשויה לעיתים לאכול גם ביצים וגוזלים, אך בדרך כלל היא מוציאה רק ביצה אחת של פונדקאיה ונותנת לגוזלה לגרום למותם מרעב של אחיו המאומצים. הקוקיות חששניות יחסית, ופרטים ממין זה חיים לבד מחוץ לעונת הרבייה. אוכלוסייתה של הקוקייה נמצאת בירידה, אך המין מוגדר על ידי ארגון IUCN במצב "ללא חשש". גודל האוכלוסייה מוערך ב-25 עד 100 מיליון פרטים בכל העולם, ותוחלת החיים הממוצעת שנמדדה בבריטניה עומדת על 6 שנים ו-11 חודשים. הקוקייה מהווה טפילת רבייה, ובסך הכל נקבות ממין זה נצפו מטילות את ביציהן בקנים של כ-100 מיני עופות שונים. אוכלוסיות שונות מעדיפות להיטפל אל מינים מסוימים, ומטילות ביצים בגודל ובצבע דומה לזה של המארח. תוצאות מחקר ב-DNA המיטוכונדריאלי של הקוקייה העלו את ההשערה שמוצאן של כל אחת מהאוכלוסיות הללו נפרד. ייתכן שהגנים המגדירים את הטלת הביצים המתאימות עוברים מנקבה לנקבה בלבד, בכרומוזום הזוויג W (אצל הזכרים יש כרומוזומי ZZ, ואצל הנקבות - WZ). השערה נוספת היא שהגנים מורשים דווקא בכרומוזומים אוטוזומיים. בדרך כלל, ביצת הקוקייה תבקע לאחר כ-12.5 ימים. ברוב המקרים, גוזל הקוקייה בוקע לפני גוזלי המארח, והוא דוחף את ביצי המארח אל מחוץ לקן. הגוזל מואכל במשך כ-20 עד 23 ימים על די המארח, ולעיתים הוא אף גדול יותר ממנו. מדיה וקבצים בנושא קוקייה אירופית בוויקישיתוף קוקייה אירופית, באתר ITIS (באנגלית) קוקייה אירופית, באתר NCBI (באנגלית) קוקייה אירופית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוקייה אירופית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוקייה אירופית, באתר GBIF (באנגלית) קוקייה אירופית, באתר הצפרות הישראלי קוקייה אירופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
עיוורון שחמטאי

עיוורון שחמטאי (באנגלית: Chess Blindness) הוא מונח המתאר כשל במהלך חישוב המהלכים במשחק שחמט, שבו השחמטאי מתעלם ממסע מפתח או מאפשרות מרכזית ולעיתים מכריעה, לטובתו או נגדו, שבהתאם לרמתו היה עליו להביאה בחשבון. הראשון שעסק באופן מקיף במתודת החישובים בשחמט ובכללם העיוורון השחמטאי היה הרב אמן הרוסי אלכסנדר קוטוב. לא ברור מי טבע את המונח, אולם שימוש במונח הלטיני Amaurosis scacchistica נעשה תדירות על ידי זיגברט טאראש. דוגמה לעיוורון שחמטאי היא תסמונת קוטוב (אנ'), שבה שחמטאי מבצע בפזיזות או בלחץ זמן, לאחר מחשבה ממושכת, מהלך מוטעה שאותו לא בדק היטב במהלך החישובים. עיוורון שחמטאי יכול להתרחש מסיבות שונות ומגוונות, כגון: לחץ זמן, עייפות, חוסר ריכוז, תחושת ביטחון עצמי מופרז, העדר מיומנות וכישורי חישוב מספיקים וכו'. גם שחמטאים בכירים לוקים בו, אם כי לעיתים יותר נדירות. ידועה הדוגמה שטיגרן פטרוסיאן, בעת שהיה אלוף עולם, לא הבחין במסע קריטי במשחקו עם ולדימיר ליברזון (לימים שחקן ישראלי) ונכנע על-אתר, בחלוף 15 מסעים בלבד. Dylan Loeb McClain 'Chess Blindness’ Can Strike Even the Most Skilled Players The New York Times (22 בינואר 2011) Kotov, A.A, Think Like a Grandmaster, Kindle Edition, Pavilion Books, ISBN 9781849940535 eBook Vladimir Liberzon vs Tigran V Petrosian, Chessgames.com, ‏1964
שוצטרופה

שוצטרופה (בגרמנית: Schutztruppe; "כוחות ההגנה") היה השם הרשמי של יחידות צבא גרמניות סדירות שפעלו במושבות האימפריה הקולוניאלית הגרמנית. מפקדי השוצטרופה היו גרמנים, אולם רוב החיילים היו שכירי חרב מקומיים (אסקרי). השוצטרופה נכנס לשימוש פעיל לראשונה בשנת 1888, כאשר פרץ מרד אבושירי באזור מזרח אפריקה הגרמנית. מפקד השוצטרופה הראשון היה הרמן פון ויסמן. מאוחר יותר הוקמו יחידות שוצטרפה בכל המושבות הגרמניות, אם כי תפקידן השתנה לפי טיב המקום שבו שרתו. לדוגמה, במושבות באפריקה היה תפקידן העיקרי של השוצטרופה לדכא מרידות ולסייע לחוקרים שבאו לאזור. בשטחים הגרמניים באוקיינוס השקט שבהן היחסים בין הגרמנים למקומיים היו רגועים, שימשו השוצטרופה כשוטרים ותו לא. בשטחים הגרמניים בסין היה תפקידן הגנה על אזורי הנמלים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, השתמש המפקד הגרמני פאול פון לטו-פורבק בכוחות שוצטרופה כדי לנהל את אחת ממלחמות הגרילה המוצלחות ביותר בהיסטוריה. Quesada, Alejandro de. Imperial German Colonial and Overseas Troops 1885–1918. Bloomsbury Publishing, 2013. ISBN 1780961650 מדיה וקבצים בנושא שוצטרופה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיער ביום רע

שיער ביום רע (מאנגלית Bad Hair Day) הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני המככבים בו לורה מרנו, לי-אלין בייקר וכריסטיאן קאמפבל. הפרומו הראשון שודר בארצות הברית ב-23 בנובמבר 2014. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-13 בפברואר 2015 (יום שישי ה-13), בקנדה ב-20 במרץ 2015 ובישראל ב-26 במרץ 2015. מוניקה, תלמידת תיכון בבוסטון מתכוננת לנשף הסיום, היא צריכה שהכל יהיה מושלם. ביום הנשף שיערה נהרס, שמלתה "נמסה" ונעליה "התפוצצו", עליה לעשות את מבחן הנהיגה שלה באותו היום. לפתע נכנסת ליז (שוטרת בעברה) ועושה איתה עסקה. מסתבר שלמוניקה יש שרשרת גנובה שפריס, אחד מהגנבים המפורסמים בעולם גנב, ואיבד. ליז רוצה להחזיר את השרשרת למשטרה כדי לחזור לעבודה. מוניקה צריכה לתקן את השיער, לעבור את מבחן הנהיגה, להחליף שמלה ונעליים ותוך כדי להתחמק מפריס. בדרך מוניקה וליז מסתבכות ונקלעות להרפתקאות בלתי צפויות. מוניקה (לורה מרנו) - תלמידת תיכון, חושבת שאנשים צריכים להחליט בשבילה ולכן עושה סקרים באתרי אינטרנט. ליז (לי-אלין בייקר) - שוטרת בעברה, הודחה מהמשטרה עקב גנבת השרשרת היקרה. פירס (כריסטיאן קאמפבל) - אחד מהגנבים המפורסמים בעולם, מחפש את השרשרת כי איבד אותה. סיירה (קיאנה מדריה) - חברתה הטובה של מוניקה. אד (כריסטיאן פאול) - שותפה הקודם של ליז. אבא של מוניקה (אליין גוולם) - אביה של מוניקה, עובד בתור אח בבית חולים. אשלי (Zoé De Grand Maison) - יריבתה של מוניקה, מתחרה איתה על התואר מלכת הנשף. צ'יף המשטרה (סוזן אלמגרן) - אמא של ליז, מצפה ממנה לטוב ביותר שלה. קייל טחמונס (ג'ייק מנלי) אתר האינטרנט הרשמי של שיער ביום רע שיער ביום רע, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "שיער ביום רע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שיער ביום רע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שיער ביום רע", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "שיער ביום רע", באתר Prime Video (באנגלית) "שיער ביום רע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ‘Bad Hair Day': Laura Marano, Leigh-Allyn Baker to Star in Disney Channel Original Movie, באתר וראייטי, ‏30 בנובמבר 2014
אכזיב (עיר מקראית בשפלה)

אַכְזִיב (גם: כְּזִיב) הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, אשר זיהויה טרם נתאשר במחקר (אכזיב נוספת הנזכרת בתנ"ך הייתה בנחלת שבט אשר, ונזכרה רבות אצל חז"ל). העיר נזכרת לראשונה בתיאור מעשי יהודה בן יעקב בחבל עדולם: ”וַיַּרְא שָׁם יְהוּדָה בַּת אִישׁ כְּנַעֲנִי וּשְׁמוֹ שׁוּעַ ... וַתֹּסֶף עוֹד וַתֵּלֶד בֵּן וַתִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ שֵׁלָה, וְהָיָה בִכְזִיב בְּלִדְתָּהּ אֹתוֹ”. העיר נזכרת ברשימת ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה: ”לִבְנָה וָעֶתֶר וְעָשָׁן וְיִפְתָּח וְאַשְׁנָה וּנְצִיב וּקְעִילָה וְאַכְזִיב וּמָרֵאשָׁה, עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן”. העיר נזכרת בנבואות החורבן של מיכה הנביא על ערי השפלה: ”לָכֵן תִּתְּנִי שִׁלּוּחִים עַל מוֹרֶשֶׁת גַּת, בָּתֵּי אַכְזִיב לְאַכְזָב לְמַלְכֵי יִשְׂרָאֵל, עֹד הַיֹּרֵשׁ אָבִי לָךְ יוֹשֶׁבֶת מָרֵשָׁה, עַד עֲדֻלָּם יָבוֹא כְּבוֹד יִשְׂרָאֵל”. יש הסוברים כי לפי הכתוב בספר דברי הימים א': ”בְּנֵי שֵׁלָה בֶן יְהוּדָה עֵר אֲבִי לֵכָה וְלַעְדָּה אֲבִי מָרֵשָׁה וּמִשְׁפְּחוֹת בֵּית-עֲבֹדַת הַבֻּץ לְבֵית אַשְׁבֵּעַ וְיוֹקִים וְאַנְשֵׁי כֹזֵבָא וְיוֹאָשׁ וְשָׂרָף אֲשֶׁר בָּעֲלוּ לְמוֹאָב וְיָשֻׁבִי לָחֶם וְהַדְּבָרִים עַתִּיקִים”, האזור שימש כאזור תעשייה אשר נועד לשרת את מלכי ישראל. במכתבי לכיש נזכר יישוב בשפלה בשם בית אכזי (ב), ולפי הסברה המקובלת הכוונה לאכזיב זו. אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בימיו העיר הייתה חרבה, ונמצאה בתחום בית גוברין, ליד עדולם. במאה ה-19 זיהה החוקר קלוד קונדר את העיר הקדומה עם חורבה בשם עין אלכזבה, בסמוך לקיבוץ נתיב הל"ה של ימינו. מנגד, יש שזיהו את העיר ב"תל אלביצ'ה" (חורבת לבנין (אנ')), כארבעה וחצי ק"מ מערבית לעדולם, שבו חרסים רבים מהתקופה הישראלית, או בחורבות הנמצאות בסמוך ל"תל קילא" (היא קעילה המקראית) ול"ח'רבת בית נציב" (היא נציב המקראית). מדיה וקבצים בנושא אכזיב בוויקישיתוף ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוקים ב'–ה'. ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים מ"ב–מ"ד. ספר מיכה, פרק א', פסוקים י"ד–ט"ו. ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים כ"א–כ"ב אהרן דמסקי, משה ויינפלד, עולם התנ"ך: דברי הימים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 214. שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, הוצאת מוסד ביאליק, 1992, עמ' 52. אונומסטיקון, 172, 1. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', 278.
מוזיאון ראשון-לציון

מוזיאון ראשון-לציון הוא מוזיאון ואתר המתפרש על כחמישה דונם באזור שהיווה את לב המושבה ראשון לציון בתקופת הקמתה ב-1882. המוזיאון הוקם בשנת 1982 במלאת 100 שנה לראשון-לציון והוא כולל מספר מבנים היסטוריים שחלקם שימש כמבני ציבור וחלקם שימש כמגורים למתיישבים הראשונים של המושבה. המוצגים במוזיאון מבוססים על הארכיון ההיסטורי שנאסף וסודר על ידי גרשון מן-מינקוב וזרובבל חביב. המוזיאון תחום בין רחוב "אחד העם" ממזרח, "כיכר המייסדים" מצפון, ורחוב "נורדאו" ממערב, וכולל את המבנים הבאים: בית הרפואות והדואר מבנה בן קומה אחת שהוקם ב-1883 ושימש כמבנה ציבורי שכלל בית מרקחת, מרפאה ודואר. לאחר שיקום המבנה שוכנו בו תצוגות של בעלי מלאכה במושבה. הקליניקה מבנה בן 2 קומות שהוקם על ידי משפחת אברמוביץ (ממייסדי המושבה) ב-1911. בקומה ראשונה היו חנויות ובקומה השנייה הייתה מרפאה. לאחר שיקום המבנה שוכנו בו תצוגת "בראשית" ומשרדי המוזיאון. בית שליט ואורוות הבית - הוקם ב-1883 ושימש כביתם של משפחת המייסדים אליעזר אלחנן ושרה שליט. הבית שוחזר ומציג את חיי משפחת שליט. בנוסף מוצגת בבית תערוכת "אולם המייסדים" הכוללת את דמויותיהם של 17 המייסדים חקוקות בשיש ובנחושת וכן תערוכת "בגדי ראשונים". האורווה הצמודה לבית שוחזרה גם היא ומוצגת בה תערוכות הקשורות לסוסים בהם השתמשו במושבה כשלידה מוצג דיליז'נס כדוגמת זה ששימש את המתיישבים. בית הייסמן - מבנה בן 2 קומות שהוקם ב-1882 ושימש כביתם של שרגא פייבל וציפורה הייסמן. הבית נרכש ב-1977 על ידי מועצת העיר, שופץ בשלבים מ-2003 ושוכן בו מוזיאון כשהמרתף המשוחזר מוקדש לנפתלי הרץ אימבר שגר בו תקופה מסוימת. בית גורדון - מלון לונדון - מבנה בן 2 קומות שנבנה ב-1891 ושימש למגורי עובדי ציבור של המושבה. ב-1922 שימש חלקו של המבנה כמלון (עד 1934). בהמשך שימש המבנה למטרות מסחריות שונות עד הפיכתו לחלק ממתחם המוזיאון. בית לשם מכונה גם "בית לשם בית החקלאים הראשונים". מבנה מודרני הכולל אולם כנסים. בחצר המוזיאון ניתן לראות מוצגים שונים מתקופת הקמת המושבה. מול המוזיאון נמצאים בית הכנסת הגדול ובית הספר חביב. רחל גיסין (דודזון) (1979–1993) יצחק ברנר (1993–2007) רפי גלנטה (2007–2010) נאוה קסלר (גבאי) (2010–2020) רוני באום-בנאי (2020–הווה) זאב ענר, סיפורי בתים סיפורם של 70 בתים בתולדות ההתיישבות, הוצאת משרד הביטחון, 1989 אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ראשון-לציון מוזיאון ראשון לציון, באתר האינטרנט של משרד החינוך מוזיאון ראשון לציון (אורכב 27.09.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל מוזיאון ראשון לציון, באתר "אי-מוזיאון" מוזיאון ראשון לציון, דף שער בספרייה הלאומית הדואר הוקם במקום רק לאחר שהמרפאה עברה לבניין הקליניקה הדיליז'נס שוחזר על פי דגם מקורי ובתהליך השחזור נעשה שימוש בחלק מהמרכבות המקוריות נאוה קסלר, באתר rishon4u.co.il ד"ר רוני באום- בנאי, אתר rishon4u.co.il
גויאבות

גויאבות הוא סרט ילדים קומי ישראלי אשר צולם בשנת 2014 ויצא לבתי הקולנוע ב-2 ביולי 2015. בסרט מככבים נאיה פדרמן, מיכאל גולן, חנה לסלאו, יובל המבולבל, הדוד חיים, מאיר סוויסה ויהורם גאון. את הסרט ביים קובי מחט, שכתב את התסריט ביחד עם אלון גור אריה. את הסרט הפיקה חברת סרטי יונייטד קינג בשיתוף עם חברת הילה ערן הפקות. בבניין המשותף שבמועצה המקומית הקטנה גרות שלל דמויות מצחיקות ומשונות, אנושיות ובובות: פרצ'יק (בדיבוב של צביקה פורמן) הבובה המשמש כאב הבית וכמספר הסיפור, הספר ג'ובאני (יובל שם-טוב), ירדוס החופף (בובה בפאניקה תמידית) והכלב שליכטה, שכנה רכלנית, ג'ורנו (רון קופמן) העובד בסופר השכונתי, וגם דייר מסתורי שאף אחד לא ראה מעולם. השאיפה הגדולה של היישוב הצנוע היא להפוך לעיר. זה גם יקרה ממש בקרוב, כשמניין התושבים יגיע סוף סוף ל-10,000 איש. כדי לדעת על מועד ההגעה למספר הנכסף, הציבו את השומר בוריס (יהורם גאון) בכניסה ליישוב, שמשייה צבעונית ורק חול וחול מסביבו, הוא עומד ליד קאונטר ידני ומוסיף מספר עבור כל תושב שעובר לגור ביישוב. אל הקלחת המשותפת עוברת משפחה חדשה זוג הורים (עודד מנשה ועדן הראל) עם בתם בילי (נאיה פדרמן), ילדה שובבה ומצחיקה שנהנית לגלות את הפינות הקסומות בבניין המשותף ובעיקר את עץ הגויאבות, שבתחתיתו ערסל ועל ענפיו בית עץ. טוביה אבן צור (מאיר סויסה) ראש המועצה העשיר שגר בבית הסמוך הוא חסר חוט שדרה אמיתי אבל העוזרת האישית שלו, קונטסה (חנה לסלאו) שונאת את העץ שפירותיו גדלים ממש בביתו של ראש המועצה. קונטסה מחליטה שאת העץ ה"מזלזל" יש לעקור. בנוסף לכל הצרות האלה, בתור התינוקת הראשונה שנולדה ביישוב, היא גם מרגישה שמן הראוי שלעיר החדשה יקראו על שמה, ושוכרת את דוד חיים (חיים אוסדון) שיעקור את העץ. במהלך הסרט נלחמת בילי בהחלטות ראש המועצה ועוזרתו האישית כדי להשאיר את העץ על תילו, וסוחפת אחריה במחאה חברתית את דיירי הבניין והמועצה כולה. הניצחונות הקטנים של בילי במאבק מביאים את קונטסה העוזרת האישית להסלמת הפעילות נגד העץ והדיירים. בוריס, השומר בכניסה, מגלה שבמקום לעבור ליישוב תושבים דווקא עוזבים והחלום על עיר עתידית הולך ונגוז. בילי מגלה שכדי לשמור על העץ נחוץ מאבק אמיתי. במהלך הסרט היא מוצאת גם חברות אמיתית עם אסף (מיכאל גולן גלמי), האחיין של טוביה אבן צור, למורת רוחה של משפחתו. בסוף הסרט מתגלה הדייר המסתורי שהוא בעצם אחיה הבכור של קונטסה, לופו, ואז לבילי נולד אחיה הקטן שהוא התושב ה-10,000 של תל גויאבה. התושבים הופכים את היישוב לתל גויאבה על שם עץ הגויאבות, שניצל על ידי בילי ואסף. בתחילתו של הסרט, בוריס סופר ארבעה אנשים (עודד, עדן, בילי והעובר). בסופו, עדן ועודד מספרים לבילי כי נולד התינוק, אשר נספר כתושב ה-10,000. וכך, נספר התינוק פעמיים והספירה אינה תקינה. לעומת זאת, בסוף הסרט, נספר גם לופו, אחיה התאום של קונטסה, והספירה הפכה לתקינה. על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 61,423 צופים בבתי קולנוע ברחבי הארץ. ב-2016 יצא ל-VOD של יס ושל הוט. "גויאבות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גויאבות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "גויאבות", באתר אידיבי "גויאבות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גויאבות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שמוליק דובדבני, "גויאבות": מלאכותי כמו מופע במתנ"ס, באתר ynet, 6 ביולי 2015 על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק"
חנניה גיבשטיין

חנניה גיבשטיין (25 בספטמבר 1933 - 23 במאי 2024) היה איש עסקים ישראלי, כיהן כראש עיריית ראשון לציון ה-7 בשנים 1969 עד 1983. גיבשטיין נולד בראשון לציון, אחד משבעה ילדיהם של קנדל יוכבד והרב יהושע גיבשטיין. אחיו הגדול הוא האמן יעקב אגם. הוא למד בתלמוד תורה ובגימנסיה הריאלית. היה חבר בתנועת בית"ר וכנער לקח חלק בפעילות האצ"ל במושבה. שירת בצה"ל באגף המודיעין. לאחר שחרורו סיים ב-1958 לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה אצל עו"ד אריה המבורגר. בשנת 1964 קיבל תואר מוסמך במשפטים. כתב בנושאי כלכלה ב"שער - יומון המשק והבורסה", ב"רבעון לבנקאות" וב"ידיעות אחרונות". פתח משרד עורכי דין פרטי ושימש נשיא "הלשכה הצעירה" בראשון לציון. באמצע שנות ה-60 החל להיות פעיל בנושאי איכות הסביבה בראשון לציון. הוא פעל נגד הקמת מזבלה בראשון לציון ועמד בראש ועדת ההתנגדות של הארגונים הציבורים נגד הקמת מפעל השפכים בגן רווה. במאי-יוני 1969 ניהל מאבק להסדרת תורנות לילה של רופאים בראשון לציון. מאבקיו של גיבשטיין בנושאים העירוניים הקפיצו את הפופולריות שלו בראשון לציון ושלושה חודשים לפני הבחירות החליטו בגח"ל להציב אותו לבחירות באוקטובר 1969 כמועמדם לראשות העירייה. במהלך מערכת הבחירות סירב גיבשטיין להציג מצע או להבטיח הבטחות לבוחרים לפני שייכנס לתפקיד ויבחן את הנושאים העומדים על הפרק. הוא נחל הצלחה בבחירות ורשימתו קיבלה 8 מנדטים מתוך 15 במועצה. בבחירות לרשויות המקומיות ב-1973 התמודד בראשות רשימה עצמאית בעקבות חילוקי דעות עם הליכוד וכך גם במערכות הבחירות הבאות. כיהן כראש עיר עד 1983, שנה בה הפסיד בבחירות למאיר ניצן. הוא המשיך לכהן במועצת העיר כחבר אופוזיציה. ב-1986 מונה ליו"ר המנהלה של המוסד לבטיחות ולגיהות וכיהן בתפקיד במשך 7 שנים. כיהן כחבר במליאת רשות השידור ובדירקטוריון מפעל הפיס. ב-1998 הוענק לו התואר יקיר העיר ראשון לציון. גיבשטיין היה איש עסקים שבבעלותו ובבעלות משפחתו נדל"ן רב. הוא היה ממייסדי חברת הכבלים מת"ב וב-1997 מכר 10% מהחזקותיו לוולדימיר גוסינסקי תמורת 24.5 מיליון דולר. הוא המשיך לכהן בדירקטוריון הוט-מערכות תקשורת (בה המשיך להחזיק כ-5%) עד סוף 2006. גיבשטיין היה נשוי ואב לשלושה. נפטר ב-23 במאי 2024. חנניה גיבשטיין באתר עיריית ראשון לציון חנניה גיבשטיין באתר עדת ראשון לציון חנייה גיבשטיין באתר חדשות מחלקה ראשונה חנייה גיבשטיין בראיון "להיות ראש עיר" תואר מוסמך במשפטים, דבר, 15 ביוני 1964 יתנגדו להעברת המזבלה העירונית, מעריב, 6 ביולי 1966 תושבי ראשון לציון לא ידליקו הערב חשמל, מעריב, 26 ביוני 1968 ייצאו לשטח מפעל השפכים למנוע עבודת מקורות, מעריב, 28 ביולי 1968 טרם הוסדרה בראל"צ תורנות לילה של רופאים, מעריב, 26 במאי 1969 המאבק על ראשות ראשון לציון עבר מפסים מפלגתיים לאישיים, מעריב, 19 באוקטובר 1969 גיבשטיין מוכן לשותפים בראשל"צ חוץ מפרניה, מעריב, 30 באוקטובר 1969 אהרן פריאל, נשברה המסורת של הצבעה זהה לעיריה ולכנסת בראשל"צ, מעריב, 3 בנובמבר 1969 פרויקט 500 האנשים העשירים בישראל 2008, באתר TheMarker‏, 1 ביוני 2008 גדי גולן, ‏חנניה גיבשטיין ישווק מגרשים לבניית 500 יח"ד צמודות קרקע בקרית מלאכי, באתר גלובס, 14 באוקטובר 1997 אלעזר לוין, חבס קנתה קרקע ל-185 דירות בצפון ת"א ב-26 מיליון דולר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 ביוני 2005 נתן ליפסון, מלה מפוטין, והוא חוזר, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2009
שו יוחווה

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא שו. שוּ יוּחוַוה (בסינית: 許昱華; בפין-יין: Xǔ Yùhua; נולדה ב-29 באוקטובר 1976) היא שחמטאית סינית בדרגת רב-אמן, ולשעבר אלופת העולם בשחמט לנשים. היא האלופה השלישית מסין, לאחר שיה ג'ון וג'ו צ'ן. החל מפברואר 2012 אינה שחמטאית פעילה. שוּ נולדה בג'ינחווה, במחוז ג'ג'יאנג, בסין העממית. ב-25 במרץ 2006 זכתה באליפות העולם לנשים ביקטרינבורג, רוסיה, לאחר שהביסה את האמנית הבינלאומית אליסה גליאמובה בשלב הגמר. בטורניר השתתפו 64 שחקניות, בהן אלופת העולם לשעבר ג'וּ צ'ן, ואלופת העולם אנטואנטה סטפנובה. שו הייתה בחודש הרביעי להריונה בזמן הטורניר. עם זכייתה עלתה לדרגת רב אמן, והייתה לרב אמן ה-22 בסין. בשנת 2008, נטלה אלכסנדרה קוסטניוק משו את אליפות העולם לנשים. ב-9 באוקטובר 2009 זכתה בסבב הגרנד פרי השני לנשים של פיד"ה בנאנג'ינג. שו משחקת במסגרת מועדון השחמט בג'ג'יאנג, בליגת השחמט הסינית. לשו תואר במשפטים מאוניברסיטת בייג'ינג. וכן תואר שני בספרות ובלשון סינית, אף הוא מאוניברסיטת בייג'ינג, משנת 2011. זכייה בטורניר האזורי (1993, 2001) זכייה בגביע העולם (2000, 2002) זכייה במקצוע שחמט לנבחרות, באולימפיאדת השחמט 2000, אולימפיאדת השחמט 2002, ואולימפיאדת השחמט 2004 אליפות העולם לנשים (2006–2008) בין השנים 2000 ל-2004 השתתפה שו יוחווה ב-3 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא שו יוחווה בוויקישיתוף שו יוחווה, הבלוג הרשמי שו יוחווה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) שו יוחווה, באתר פיד"ה (באנגלית) שו יוחווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בלוג רשמי (בסינית) ריאיון עם שו, באתר צ'סבייס (באנגלית) "Xu Yuhua is the eleventh Women's World Champion", באתר chessbase.com,‏ 25 במרץ 2006. על פי ידיעה (אנגלית) בעיתון People's Daily Online. Xu Yuhua - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולו במשחקים האולימפיים

פולו היה ענף במשחקים האולימפיים בחמש אולימפיאדות בין אולימפיאדת פריז (1900) לאולימפיאדת ברלין (1936). בתחרויות השתתפו נבחרות של גברים בלבד. באולימפיאדת פריז (1900) השתתפו חמש קבוצות, אך רק אחת מהן הייתה נבחרת לאומית, נבחרת מקסיקו. יתר הקבוצות היו מועדוני פולו, שבשניים מהם שיחקו שחקנים אמריקאים ובריטים, באחד שחקנים בריטים וצרפתים ובמועדון נוסף שחקנים בריטים בלבד. הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט. שתיים מהקבוצות החלו בשלב רבע הגמר, ושלוש הנותרות בשלב חצי הגמר. במשחק הגמר גבר מועדון פוקסהאנטרס הרלינגהאם הבריטי-אמריקני על מועדון BLO, אף הוא בריטי-אמריקני, בתוצאה 1-3. הקבוצות שהפסידו בחצי הגמר, נבחרת מקסיקו והמועדון הצרפתי-בריטי בגאטל פולו קלאב דה פריז, זכו במדליות ארד. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא נערך טורניר פולו, והמשחק חזר לתוכנית האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908). רק שלוש קבוצות נרשמו לטורניר - שני מועדונים בריטים, וכן נבחרת אירלנד, שהייתה עדיין באותה העת חלק מבריטניה. הטורניר כלל שני משחקים בלבד - במשחק הראשון התמודדו מועדוני רוהמפטון והרלינגהאם, ולאחר שרוהמפטון ניצח, הוא המשיך למשחק נוסף מול נבחרת אירלנד. לאחר שניצח גם במשחק זה, זכו שחקני המועדון במדליית זהב, ושחקני שני המועדונים האחרים זכו במדליות כסף. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שוב לא נערך טורניר פולו, ורק באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נכלל מחדש במשחקים. הפעם השתתפו רק נבחרות לאומיות, ארבע במספר, שהתחרו בשיטת נוקאאוט שהחלה בשלב חצי הגמר. נבחרת בריטניה ניצחה בגמר 11-13 את נבחרת ספרד, והייתה לנבחרת הלאומית הראשונה שזוכה בתואר האולימפי. במשחק על המקום השלישי גברה נבחרת ארצות הברית 3-11 על נבחרת בלגיה, וזכתה במדליית הארד. באולימפיאדת פריז (1924) התחרו 5 נבחרות בבית אחד, ושיחקו כולן זו מול זו. נבחרת ארגנטינה ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב. לאחר היעדרות של 12 שנים, הושב הפולו למשחקים בפעם האחרונה באולימפיאדת ברלין (1936). גם בטורניר זה השתתפו 5 נבחרות, שסווגו ל"נבחרות חזקות" (ארגנטינה, בריטניה ומקסיקו) ו"נבחרות חלשות" (גרמניה והונגריה). הנבחרות החזקות שיחקו אחת מול השנייה, ובעקבות משחקים אלה זכתה נבחרת ארגנטינה במדליית הזהב, ונבחרת בריטניה במדליית הכסף. נבחרת מקסיקו, שהפסידה בשני משחקים אלה, המשיכה למשחק על מדליית הארד מול המנצחת בטורניר "הנבחרות החלשות", הונגריה, וניצחה בו. מדיה וקבצים בנושא פולו במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף בפועל, במשחקים אלה, הוענקו מדליות רק לזוכים בשני המקומות הראשונים (כסף למקום הראשון וארד למקום השני), ואולם לשם אחידות, תיקן הוועד האולימפי הבינלאומי את רישומיו למפרע.