laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נהמא דכיסופא

נהמא דכיסופא (ארמית: "לחם של בושה") הוא משל המבטא רעיון מרכזי בהגות היהודית שנועד להסביר את מטרת בריאת העולם וקיום המצוות. המונח נותן מענה לשאלה מפורסמת; מכיוון שהנשמה חצובה מתחת כסא הכבוד ושם היא כבר נהנית מזיו השכינה, מה הטעם שתישלח לעולם הזה לתוך הגוף, שם תתחייב בשמירת מצוות, כל זאת רק כדי שתחזור לעולם הנשמות ממנו היא באה. למעשה, המצב חמור אף יותר, שכן ייתכן שהאדם יחטא ואז נשמתו עלולה שלא לחזור לשם כלל. התשובה לכך היא במשל לעני שמקבל לחם מנדיב לב, שלמרות שהוא נהנה באכילתו, הוא מתבייש בכך שהוא אוכל לחם חסד. לעומת זאת, אדם שעמל לפרנסתו והרוויח את לחמו ביגיע כפיו, אינו חש באכילתו רגש בושה כלשהו. והנמשל הוא שמתן שכר על לא דבר הוא בבחינת "נהמא דכיסופא", לחם חסד שכרוך בחוסר נעימות, ולפיכך נצטווה האדם לשמור תורה ומצוות, ובכך הנאתו מהשכר על עבודתו תהיה רבה יותר, וללא תחושת בושה. רעיון זה מופיע בהרחבה בספר "מגיד מישרים" של רבי יוסף קארו, שכתב בספרו מה שגילה לו המלאך השלוח אליו ממרומים, ליישב על פיו את המחלוקת בין בית הלל לבית שמאי: האם נוח לו לאדם שלא נברא משנברא, או נוח לו לאדם שנברא משלא נברא. על בסיס עניין זה, ניתן לענות שלפי הדעה הראשונה עדיף לו להאדם לא להיברא משום הסיכון שיקלקל את מעשיו ויאבד אפילו את המצב בה הייתה שרויה נשמתו טרם ביאתו לעולם, ולפי הדעה השנייה עדיף שנברא משלא נברא עקב הסיכוי לעלות מדרגת "נהמא דכיסופא" לדרגה העליונה של "נהמא בלא כיסופא". עניין זה מובא רבות בספרות הקבלה, וספרים העוסקים בהגות יהודית. הרעיון של "נהמא דכיסופא" משמש להסביר את הרצון של האלוהים לברוא את העולם, ואלו דבריו של הרמח"ל בספרו דעת תבונות: כי האל יתברך שמו הוא תכלית הטוב ודאי, ואמנם מחוק הטוב הוא להטיב, וזה הוא מה שרצה הוא יתברך שמו לברוא נבראים כדי שיוכל להטיב להם, כי אם אין מקבל הטוב אין הטבה. ואמנם כדי שתהיה ההטבה, 'הטבה שלימה' ידע בחכמתו הנשגבה שראוי שיהיו המקבלים אותה מקבלים אותה ביגיע כפם, כי אז יהיו הם בעלי הטוב ההוא, ולא ישאר להם בושת פנים בקבלם הטוב כמי שמקבל צדקה מאחר, ועל זה אמרו (תלמוד ירושלמי, מסכת ערלה, פרק א', הלכה ג') מאן דאכיל דלאו דיליה בהית לאסתכולי באפיה (= מי שאוכל מזון שאינו שלו, מתבייש להסתכל בפניו) מדוע אלוקים ברא את העולם?, באתר מוסדות התורה - בית אל, ‏2018-11-05 מגיד מישרים על פרשת בראשית מתוך ויקיטקסט דעת תבונות יח
אשר בן משולם מלוניל

רבי אשר בן משולם הכהן, (נקרא בשם: הרא"ש מלוניל), היה מחכמי פרובנס, בנו של רבי משולם הכהן מלוניל ותלמידו של הראב"ד. היה מוכר בדורו כפרוש ו"עוסק בתורה יומם ולילה" וגם מנע עצמו מאכילת בשר. יש משערים כי הוא חיבר את ספר "המתנות". רבי אשר מלוניל חיבר ספר על הלכות יום טוב. יש מייחסים לו גם את מדרש עשרת הדיברות. רבי אשר צוטט בספר התרומות, ובתוספות נזכרות שאלות שהפנה לר"י הזקן. מצוטט גם על ידי המאירי בספרו מגן אבות. אחיו היה רבי אהרן מלוניל, ושניהם עמדו בקשר עם רבי יהודה אבן תיבון. אוצר הגדולים, חלק ב הרב ישכר דוב ברגמן, מבוא לבעל המאור עם השגות הראב"ד, מסכת ראש השנה (מוסד הרב קוק, תשס"ג), עמ' 26. מדרש עשרת הדיברות - אתר HebrewBooks אשר בן משולם מלוניל, דף שער בספרייה הלאומית ספר שערי ציון, יצחק די-לאטיש הקדמה לספר כתוב שם להראב"ד מסכת ראש השנה, דף כו בשער יד ס"א ובשער מג ס"ד. תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס"ד, עמוד א' ד"ה יאמר, ובעמ' ב' ד"ה מהיכא מגן אבות למאירי, העניין השישי. הקדמה לספר כתוב שם להראב"ד מסכת ראש השנה, דף כו ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים דוב אלטוסקי

הרב חיים דוב אלטוסקי (תרפ"ז, 1927 – י"א באלול תשע"ב, 29 באוגוסט 2012) היה מראשי ישיבת תורה אור, מחבר סדרת ספרי "חידושי בתרא" על התלמוד. נולד בארצות הברית, בן הרב יהודה אלטוסקי, רב ברובע הברונקס שבניו יורק, וחיה רוחמה, בת הרב אברהם משה גורליק, רב בליטא. למד בישיבה יוניברסיטי ואחר כך בישיבת חפץ חיים, בראשה עמד הרב חנוך הניך ליבוביץ, וכמשגיח שימש הרב חיים פינחס שיינברג, לימים חותנו. כמו כן למד במשך תקופה קצרה בישיבת לייקווד, אצל הרב אהרן קוטלר. בשנת תש"י (1950) נישא לפרומה רחל, בתו הבכורה של הרב חיים פינחס שיינברג. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת חפץ חיים, וכעבור זמן יסד בניו יורק את הישיבה לצעירים "חפץ חיים". לאחר תקופה התמנה כר"מ בישיבת רבנו יעקב יוסף בניו יורק. בשנת תשכ"א (1961) הצטרף לחותנו ביסוד ישיבת תורה אור בארצות הברית. בשנת תשכ"ה (1965) עלה עם חותנו לארץ ישראל וסייע לו בהקמת הישיבה בירושלים. תחילה שכנה הישיבה בבניין בית היתומים דיסקין, ובשנת תשל"א (1971) עברה למשכנה הקבוע בקריית מטרסדורף בעיר. הרב אלטוסקי שימש כראש הישיבה של בני חו"ל. בשנת תשכ"ז (1967) התחיל להוציא לאור את סדרת הספרים "חידושי בתרא", ובמשך השנים הוציא למעלה מארבעים ספרים בסדרה. הסדרה זכתה להסכמותיהם של הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב משה פיינשטיין והרב שלמה זלמן אוירבך. חלק מספריו הוקדשו לפרשנות וביאורים לחידושי "המסביר", ראשי תיבות של "מורנו רבי יוסף בער סולובייצ'יק", שאת שמו נמנע מלהזכיר במפורש. נפטר באלול תשע"ב, כחצי שנה לאחר פטירת חותנו הרב שיינברג. נקבר בהר המנוחות בירושלים. בניו הם הרב ישראל אלטוסקי, ראש כולל בישיבת תורה אור, הרב מרדכי והרב יעקב מראשי הישיבה. חתניו הם הרב יהושע חייטובסקי, אף הוא מראשי הישיבה, והרב ישראל יעקב פינקוס (בנו של הרב שמשון פינקוס), רב הקהילה החרדית באופקים ומרבני ישיבת שערי שמועות. והרב נתן צבי פינקל בן ר' דוד פינקל. חיים דב בן יהודה אלטוסקי (1927-2012), דף שער בספרייה הלאומית ספרו של האב, הגיוני יהודי, ה'תרצ"ה, באתר היברובוקס הרב יואל קטן, "על כתבי הגאון רבי יוסף דב הלוי סולובייצ'יק זצ"ל", המעין לד, א (תשרי תשנ"ד), עמ' 30–31, באתר היברובוקס.
סוקרטס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סוקרטס – פילוסוף יווני סוקרטס מקונסטנטינופול – היסטוריון יווני נוצרי של הכנסייה סוקרטס (כדורגלן) – כדורגלן סוקרטס – שיר שייצג את יוון באירוויזיון בשנת 1979
קונסיליירי

קונסיליירי (מאיטלקית: Consigliere, מילולית: יועץ) הוא כינוי לבכיר בארגון פשע מאורגן (מאפיה או משפחת פשע). תפקידו לייעץ לראש המשפחה ("הבוס") ולייצג אותו, בהיבטים פליליים ולגיטימיים כאחד ולשמש בדרך כלל כמתווך ומפשר בלי להשתתף בפעילות פלילית אלימה. מקומו נובע מקרבתו לבוס (אך לא בהכרח מקרב בני המשפחה) והוא נחשב ל"מספר שלוש" בהנהגה לאחר ראש המשפחה וסגנו. המונח משמר שמו של תפקיד דומה בהנהגה של ערי איטליה בימי הביניים, סגנו של הדוג'ה של ונציה, למשל, נקרא קונסיליירי. הכינוי קונסיליירי מקובל ככינוי לעורכי דין המוכנים לחרוג מכללי האתיקה המקצועית בהגנה על פושעים מארגון פשע מובחן - מעין היועץ המשפטי/סניגור של הארגון ואנשיו. התפקיד זכה להכרה ציבורית ולפופולריות רבה בעקבות הספר "הסנדק" מאת מריו פוזו והסרטים "הסנדק" והמשכיו (טום הייגן בגילומו של רוברט דובאל), וכן הסרטים והסדרות הרבים שנעשו בעקבות הצלחת "הסנדק", דוגמת "הסופרנוס" (שם הקונסיליירי הוא סילביו דנטה בגילומו של סטיבן ואן זאנדט) והקומדיות "מיקי עיניים כחולות" (יו גרנט) ו"בואו נדבר על זה" (בילי קריסטל). Capeci, Jerry. The Complete Idiot's Guide to the Mafia. Indianapolis: Alpha Books, 2002. ISBN 0-02-864225-2. רונן בודוני, המילון למאפיונר המתחיל, באתר ynet, 15 בנובמבר 2001 מיכל שפירא, איך נידון פרקליט צעיר ומבטיח ל-5 שנים בכלא, באתר nrg‏, 10 ביולי 2009
גביע וורן

גביע וורן (באנגלית: Warren Cup) הוא גביע עשוי כסף מהתקופה הרומית שעליו שני תגליפים הומו אירוטיים. הגביע נקרא על שם בעליו הראשון בעת החדשה - האספן והסופר אדוארד פרי וורן. הגביע נרכש על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1999. ארכאולוגים מתארכים את הגביע למאה הראשונה לספירה. תיאור יחסי מין הומוסקסואלים היה נפוץ באמנות רומא העתיקה. בצד אחד של הגביע מתואר גבר מזוקן (אראסטס) כשהוא מקיים יחסי מין אנאלי עם גבר צעיר (ארומנוס), כאשר הגבר המזוקן שוכב על גבו, והגבר הצעיר יושב עליו. ילד צעיר מציץ במעשה מבעד לדלת פתוחה. בצידו השני של הגביע הבחור הצעיר (כעת האראסטס) מקיים יחסי מין אנלי עם הילד (הארומנוס). ברקע שתי הסצנות ניתן לראות וילונות וכלי נגינה (על צד א מופיעה קיתרה ועל צד ב אאולוס). וורן רכש את הגביע מאת סוחר עתיקות בשנת 1911 עבור סכום של 2,000 ליש"ט. הגביע נרכש בירושלים והסוחר טען כי הגביע התגלה ליד בתיר, לצד מטבעות מתקופת הקיסר הרומי קלאודיוס. בהתאם לסגנון הגביע, הגביע יוצר ככל הנראה ברומא בשנת 10 לספירה, והובא לפרובינקיית יהודה על ידי הבעלים של הגביע (משערים כי מדובר בפקיד מנהלה רומאי). ארכאולוגים סבורים כי הגביע והמטבעות הוטמנו במטמון בתקופת המרד הגדול (שנת 66 לספירה) על ידי משפחה רומית שנמלטה מהמורדים בראשית המרד. בשנות ה-50 סירב המכס של ארצות הברית להתיר את הכנסת הגביע למדינה ולהצגתו במוזיאונים בה בטענה כי מדובר בפורנוגרפיה. באותה עת הוצע הגביע למוזיאון הבריטי, וזה סירב לרוכשו. הגביע נרכש לבסוף על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1999 בסכום של 1.8 מיליון ליש"ט (במימון הקרן המורשת של הלוטו של בריטניה, חברי המוזיאון הבריטי וקרן אוספי האמנות הלאומית). היה זה, נכון לאותה עת, המוצג היקר ביותר שנרכש על ידי המוזיאון (והמחיר עלה עשרות מונים על המחיר שהוצע למוזיאון בשנות ה-50). הגביע הוא מוצג מספר 36 מבין המוצגים המוזכרים בסדרת רדיו 4: "ההיסטוריה של העולם במאה חפצים". בין ה-1 בדצמבר 2006 וה-21 בינואר 2007 הוצג הגביע במוזיאון יורקשייר. בשנת 2008 פרסם מרביני מואבס (M.T. Marabini Moevs) מאמר ובו הוא טוען כי הגביע יוצר בשנת 1900. מואבס טוען כי הגביע הוזמן על ידי אספן העתיקות פאוסטו בנדיטי ונמכר לוורן, שהיה ידידו של בנדיטי, ואשר בנדיטי הכיר את טעמו בחפצי אמנות. הומוסקסואליות ביוון העתיקה פדרסטיה ביוון העתיקה הומוסקסואליות ברומא העתיקה מדיה וקבצים בנושא גביע וורן בוויקישיתוף מאב קנדי, הצד האירוטי של העולם העתיק עיתון הגארדיאן, 12 במאי 2006 ההיסטוריה של העולם במאה חפצים - פרק 36, אתר ה-BBC
איל בסבך

אַיִל בסבך (באנגלית: Ram in a Thicket) הוא הכינוי שניתן לשני פסלים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות באור שבצפון עיראק. הפסלים יוצרו בין השנים 2,600 - 2,400 לפנה"ס. אחד משני הפסלים מוצג כיום במוזיאון הבריטי שבלונדון, והשני במוזיאון אוניברסיטת פנסילבניה, בפילדלפיה שבארצות הברית. זוג הפסלים התגלה בתוך קבר בבית הקברות המלכותי של אור על ידי הארכאולוג לנרד וולי בחפירה שנערכה בשנת 1928 על ידי המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה (החפירות המשותפות באזור החלו בשנת 1922). וולי קרא לפסל "איל בסבך" על פי המסופר במקרא בספר בראשית (כ"ב, א-יט), על אודות עקדת יצחק - אברהם כמעט והקריב את יצחק כקרבן לאלוהים לאחר שנצטווה כך על ידו, אלא שברגע האחרון בטרם פעולת השחיטה נצטווה להשאירו בחיים ולהקריב איל שנלכד בסבך במקומו. בפסוק י"ג נאמר: ”וַיִּשָּׂא אַבְרָהָם אֶת עֵינָיו וַיַּרְא וְהִנֵּה אַיִל אַחַר נֶאֱחַז בַּסְּבַךְ בְּקַרְנָיו.” (בראשית, כ"ב, יג). כאשר התגלה הפסל, הוא היה שבור, ומעוך בשל משקל האדמה שמעליו. וולי השתמש בשעווה על מנת לאסוף את כל חלקי הפסל ולשמור על מיקומם, והפסל תוקן לצורתו המקורית. הפסל עשוי עץ (חלקי העץ המקוריים נרקבו, ושוחזרו על ידי וולי). רגלי וראש האיל מצופים עלי זהב, ואוזני האיל עשויים נחושת. קרני האיל והצמר שעליו כתפיו עשויים לפיס לזולי, הצמר שעל שאר גופו של האיל עשויים צדפה. בטנו של האיל עשויה כסף, ואברי המין שלו עשויים זהב. השיח הקוצני עליו נשען האיל עשוי עץ (ששוחזר), המצופה עלי זהב. לעץ פרחים העשויים זהב. הפסל ניצב על בסיס מלבני המצופה בפסיפס של צדפה, אבן גיר אדומה ולפיס לזולי. משערים ששני הפסלים ניצבו אחד למול השני ושימשו בסיס לשולחן או מזבח, אשר אבד. הפסל באתר המוזיאון הבריטי (באנגלית) תיאור שחזור האיל שבוצע על ידי אוניברסיטת פנסילבניה(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)
ג'יין קרטין

ג'יין תרז קרטין (באנגלית: Jane Therese Curtin; נולדה ב-6 בספטמבר 1947) היא שחקנית אמריקאית זוכת שני פרסי אמי על תפקידה בקומדיית המצבים "קייט ואלי". התפרסמה כאחת השחקניות הראשונות של תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" ובזכות תפקידה בסיטקום "מפגשים מהסוג האישי". קרטין נולדה בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס למרי קונסטנס ולג'וזף קרטין. בת דודתה היא השחקנית והתסריטאית ואלרי קרטין. בשנת 1968 החליטה קרטין לזנוח את הלימודים במטרה להתמקצע כשחקנית קומית. קרטין החלה להופיע בהצגות תיאטרון ועם הרכבים קומיים עד לשנת 1975. התפרסמה באמצע שנות ה-70 בתוכנית המערכונים הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" והייתה לאחת מן המניין מצוות הקומיקאים הראשון של התוכנית לצידם של צ'בי צ'ייס, ביל מארי, דן אקרויד וג'ון בלושי. בסדרה בה בהופיעה בשלל דמויות שיחקה קרטין במשך כחמש שנים. בתחילת ה-80 החלה להופיע בקולנוע בקומדיות "O.C. and Stiggs" של רוברט אלטמן ו"How to Beat the High Co$t of Living". ב-1984 החלה לשחק בקומדיית המצבים "קייט ואלי" בתפקיד הגרושה החד הורית אליסון "אלי" ג'וליה שארלוט. על הופעותייה בארבע עונות הסדרה זכתה קרטין בשני פרסי אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרה קומית והועמדה לפרס גלובוס הזהב. במהלך שנות ה-90 ועד לשנת 2001 זכתה קרטין להצלחה גדולה בזכות תפקיד הפרופסורית מרי אולברייט שגילמה בסיטקום המדע בדיוני המצליח "מפגשים מהסוג האישי". כשחקנית קולנוע התפרסמה קרטין בשנים האחרונות בתפקיד הספרנית צ'ארליין בסדרת "סרטי הספרן": "הספרן: המסע בעקבות החנית", "הספרן 2: בחזרה למכרות המלך שלמה" ו"הספרן 3: קללת גביע יהודה". בנוסף הופיעה בדרמות "ברוקלין לובסטר" לצידו של דני איילו, "העיר שלנו" ובקומדיות "אחי, אני אוהב אותך" בתפקיד ג'וייס אמו של פיטר קלאבן (פול ראד) ו"לאלף את אבא". בשנת 2011 החלה קרטין להשתתף בסדרת הדרמה המשטרתית "בלתי נשכח" בתור ד"ר ג'ואנה ובסטר חברתה של הבלשית קארי וולס. לקרטין בת אחת מנישואיה למפיק הטלוויזיה זוכה פרס אמי פטריק לינץ'. איך לנצח את עלות החיים הגבוהה (1980) עבודת נמלים (1998) העיר שלנו (2003) - סרט טלוויזיה הספרן: המסע בעקבות החנית (2004) - סרט טלוויזיה ברוקלין לובסטר (2005) לאלף את אבא (2006) הספרן 2: בחזרה למכרות המלך שלמה (2006) - סרט טלוויזיה הספרן 3: קללת גביע יהודה (2008) - סרט טלוויזיה אחי, אני אוהב אותך (2009) אין לי מושג איך היא עושה את זה (2011) עצבניות אש (2013) המרגל שזרק אותי (2018) האם אי פעם תסלחי לי?‏ (2018) פשוט רגיש מדי (2019) הסנדקית הקסומה (2020) Queen Bees‏ (2021) ג'ולס (2023) סאטרדיי נייט לייב (1975–1980) קייט ואלי (1984–1988) עובדים על זה (1990) מפגשים מהסוג האישי (1996–2001) מרדף ברשת (2003) - דיבוב משפחה בהפלצה (2006) בלתי נשכח (2014-2012) שומרי האוצרות (2017-2014) האישה הטובה (2015) ברוד סיטי (2017) באפקיס (אנ') (2023) מדיה וקבצים בנושא ג'יין קרטין בוויקישיתוף ג'יין קרטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יין קרטין, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יין קרטין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יין קרטין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יין קרטין, באתר Discogs (באנגלית)
סלנוחלבון

סלנוחלבון הוא כל חלבון שבו יש חומצה אמינית סלנוציסטאין, כלומר ציסטאין בה יש סלניום במקום גופרית. קיימים חלבונים בהם יש חומצה אמינית סלנומתיונין, אך מקובל שלא להגדיר אותם כסלנוחלבונים. לסלנוחלבונים תפקיד חשוב כנוגדי חמצון מסוג גלוטתיון וכחומר מחזר. בנוסף, סלנוחלבונים נמצאים גם בפלזמה, כאשר הנפוץ בסלנוחלבונים אלה הוא סלנוחלבון P. תפקידו של סלנוחלבון P הוא לנייד סלניום ולשמור על הומאוסתזיס שלו בגוף. סלנוחלבונים קיימים בכל היצורים החיים: באיקריוטיים, בחיידקים ובחיידקים קדומים. חלבונים אלה נפוצים בבעלי חיים, אך נדירים בצמחים. בחיידקים ובחיידקים קדומים, סלנוחלבונים קיימים בחלק מהמשפחות אולם לא נמצאו כלל במשפחות אחרות. בנוסף לסלנוחלבונים, לחלק מהחיידקים יש סלניום הקשור בצורה שאינה קוולנטית לחלבון כליגנד. לסלנוחלבונים תפקיד מטאבולי חשוב. חומצה אמינית זו נמצאת באתר הפעיל של חלבונים רבים. בתנאים פיזיולוגים, החומצה האמינית הזו מיוננת, ועל כן יש לה חשיבות גדולה כזרז. החלבון הראשון בו נמצאה חומצה אמינית עם סלניום היה גלוטאתיון פראוקסידאז (glutathione peroxidase או GPx1), חלבון המשמש כנוגד חמצון על ידי חיזור ישיר של H2O2. לאחר מכן, נמצאו סלנוחלבונים בנוגדי חמצון נוספים. סלנומתיונין קיים אף הוא, ושימוש בו נעשה בשיטות מחקר ביוכימיות שונות, כאשר מחליפים מתיונין בסלנומתיונין. השימוש בסלנוציסטאין למטרות אלו פחות נפוץ בשל רעילותו. ניתן לזהות חלבונים המכילים סלנוציסטאין מבין חלבונים זהים המכילים ציסטאין היות שסלניום כבד יותר מגופרית, ולכן החלפת הגופרית בסלניום יוצרת חלבון כבד יותר. החלפה זו משמשת גם בקריסטלוגרפיה בקרני X. באמצעות הקרנה בכמה אורכי גל ניתן למצוא באיזו פאזה נמצא המתיונין. סלנוציסטאין מאגר של סלנו-חלבונים(הקישור אינו פעיל) מאמר על סלניום באתר מועצת החלב מאמר על סלניום, סלנוחלבונים וקשרם לבריאות האדם מתוך Public Health Nutrition שהתפרסם ב-2001 מאמר על סלנוחלבון P ב-ncbi
המשחק המלכותי של אור

המשחק המלכותי של אוּר (באנגלית: Royal Game of Ur) הוא משחק לוח שהתגלה בחפירות הקברים המלכותיים של אוּר שבשומר. לוח המשחק מתוארך לשנת 2600 לפנה"ס. לוח משחק זה הוא הקדום ביותר אחרי משחק הסנת בן האלף השלישי לפנה"ס שהתגלה במצרים העתיקה. הלוח מוצג כיום במוזיאון הבריטי בלונדון. ללוח המשחק צורה מלבנית, שעליה משבצות. הלוח מורכב משני מלבנים (באחד 3 על 4 משבצות, ובשני 3 על 2 משבצות) המחוברים ביניהם במלבן של 1 על 2 משבצות. הלוח עצמו היה עשוי עץ וצופה במשבצות ודפנות צבעוניות העשויות צדפה, אבן גיר אדומה ולפיס לזולי. העץ עצמו הרקיב במהלך השנים, אולם הציפויים נותרו במקומם ואיפשרו שחזור של צורת הלוח. על גבי לוח המשחק הופיעו צורות של רוזטה (פרח) או של חמש נקודות. המשחק המלכותי של אור שוחק עם שתי מערכות כלים - האחת לבנה והאחת שחורה. כל מערכת כלים כללה שבע אבני משחק וארבע קוביות משחק שצורתן ארבעון (היינו קוביות בנות ארבע פאות). כללי המשחק המקורי אינם ידועים, אולם משערים כי לא השתנו במהלך השנים, וכי לוח כללים מבבל שנכתב בשנת 177 לפנה"ס מתאר את חוקי המשחק. אין מחלוקת כי מדובר במשחק "מרוץ" במסגרתו כל שחקן צריך להעביר את הסמנים שלו דרך מסלול מסוים, בהתאם לתוצאות הקוביה, והראשון שמעביר את כל הסמנים מנצח. המשחק המלכותי של אור נחשב לאביו הקדמון של משחק השש בש של ימינו. המשחק המלכותי של אור היה נפוץ במסופוטמיה גם בתקופה שלאחר נפילתה של שומר. עדות לכך היא גרפיטי של לוח משחק חרוט התגלה על גבי אחד מהלמסו (הכרובים שומרי השער) בארמונו של סרגון השני בדור שרוכין. הלמסו מוצג כיום במוזיאון הבריטי. בסדרת הטלוויזיה "הארכאולוג העירום" בהגשת שמחה יעקובוביץ' מוצעת ספקולציה לפיה הפור אותו מפיל המן על מנת לקבוע את מועד השמדת היהודים (יום חג פורים) בוצע על ידי משחק או הטלת קובייה במשחק זה, אך לסברה זו אין סימוכין. מדיה וקבצים בנושא המשחק המלכותי של אור בוויקישיתוף המשחק באתר הרשמי של המוזיאון הבריטי תיאור המשחק וכללי המשחק כללי המשחק המשחק המלכותי של אור, סרטון באתר יוטיוב - הדגמה כיצד משחקים את המשחק המלכותי של אור פתרון המשחק לפי החוקים של ד"ר פינקל הסבר באתר המוזיאון הבריטי
ארי קוטאי

ארי קוטאי (25 במאי 1900 – 6 באוקטובר 1980) היה שחקן תיאטרון ישראלי, חבר "הבימה" משנת 1933 עד מותו. נולד בשם אהרון אריה קוטאי לחנה וליעקב, מהנדס במקצועו, באודסה, שבאוקראינה. למד הנדסה ימית בפקולטה לבניין אוניות בפוליטכניקום בעירו. את הכשרתו הדרמטית קנה ב"סטודיה הדרמטית" בהנהלת אדאשב. בשנת 1921 עלה לארץ ישראל, עבד כפועל בניין בתל אביב והיה מבין מייסדי התיאטרון הארץ ישראלי ב-1923. בשנת 1927 הצטרף אל קבוצת שחקני "הבימה" בניו יורק, שם הופיע בהצגה "חלום יעקב" לפי הזמנתו של נחום צמח. בשנים 1927–1932 חי בניו יורק והופיע באנגלית על בימות ברודוויי ובתעשיית הסרטים שם. בשנת 1933 התקבל ללהקת הבימה ובשנת 1946 היה לחבר הקולקטיב. בין תפקידיו הבולטים, ההצגות שבתאי צבי, בלשאצר, האב, האחים קרמזוב, המת החי, הדיבוק, רוחות, שלטון החושך, מירנדולה, החולה המדומה, בערבות הנגב, שאול, פנדרי הגיבור, על חטא שלא חטאו, כבלים, האם, בית התה של ירח אוגוסט, אנשי רוסיה, האדמה הזאת, לא אמות כי אחיה, בני ערובה, ברברה בלומברג, אנה פרנק, אוליבר! (הפקת 1966 של גיורא גודיק) ועוד. בקולנוע הופיע בשנת 1966 בסרט "שני קוני למל" בתפקיד ד"ר העיירה קבצנסק, ואביו של מקס (מייק בורשטיין). היה נשוי לשחקנית אהובה בת זליג רבינוביץ (1904-1995), לזוג שני ילדים, איתמר ואלכס, שחקן ומדריך למדיטציה. קוטאי נפטר בשנת 1980 בגיל 80. ארי קוטאי, חיים ובמה - 50 שנות תיאטרון; זכרונות, רשמים, שיחות, הוצאת יבנה 1972 ארי קוטאי באתר אנשי הבימה ארי קוטאי במערכת חיפוש אנשי במה יובל לארי קוטאי, דבר, 5 באוקטובר 1972 אורי קיסרי, ארי קוטאי, דואר היום, 16 במרץ 1933 רשומת חברה קדישא (אורכב 06.02.2015 בארכיון Wayback Machine) ארי קוטאי, בארכיון הבימה
משפך ביכנר

משפך ביכנר (Büchner) הוא כלי מעבדה לסינון אבקות ותמיסות. הוא משמש בעיקר במעבדות העוסקות בכימיה. הכלי נכנס לשימוש מ-1888 על ידי ארנסט ביכנר (אנ'). במקור נעשה מחרסינה אך כעת מיוצר גם מזכוכית ומפלסטיק. הכלי מורכב מחלק עליון גלילי עם תחתית מחוררת. כמו כן קיים משפך הירש - קטן יותר עם דפנות מתרחבות כלפי מעלה. מעל התחתית מניחים ניר סינון ומרטיבים עם הממס על מנת למנוע בריחה של החומר. התמיסה המיועדת לסינון נשפכת מלמעלה והסינון נעשה בעזרת בקבוק ביכנר. הסינון בואקום מקצר משמעותית את הזמן לעומת סינון על ידי כוח הכבידה בלבד. על מנת שהחומר מלמעלה לא יגיע לחלק המסומן, חשוב לא להגיע לקצוות העליונים של המשפך. מדיה וקבצים בנושא משפך ביכנר בוויקישיתוף
עשב חיטה

עשב חיטה נוצר מהנבטה של זרעי חיטה והצמחתה לגובה של 10–15 ס"מ. את העשב טוחנים במטחנה שהיא בעצם מעין מסחטה ייחודית לסחיטת עשב חיטה המפרישה את מיצי העשב והמיצוי שלו ניתן לשימוש בדרכים רבות ומועילות, בעיקר בשתייה. הנבט מכיל כלורופיל ברמות גבוהות, המקנה לו את צבעו הירוק. כמו כן, עשב החיטה מכיל ויטמינים רבים, מינרלים, סיבים, נוגדי חמצון וחלבונים. את העשב ניתן להשיג בחנויות טבע, לשתות את המיץ בדוכנים שונים או לגדל בבית על מצע ולסחוט אותו במסחטה ביתית. מדיה וקבצים בנושא עשב חיטה בוויקישיתוף Wheatgrass Juice: Is the magical mystery juice all it's blended up to be?‎, באתר Skeptoid‏, 6 בנובמבר 2009 מייקל שרמר, Wheatgrass Juice & Folk Medicine, סיינטיפיק אמריקן, 299, 42 (2008) דנה איידלר, להיט בריאות חדש-ישן: מיץ מעשב חיטה, באתר ynet, 18 באפריל 2005 תמי חסקלברג, מיץ עשב חיטה - בריאות או יח"צנות? כל המיתוסים, באתר ynet, 23 באוקטובר 2007 שרי אנסקי, בעשב ובשמחה, באתר nrg, ‏10 ביוני 2010 עדי גולדנברג‏, 11 סיבות להתחיל לשתות מיץ עשב חיטה, באתר וואלה, 20 במאי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי רם

צבי רם (נולד ב-3 בנובמבר 1955) הוא רופא ישראלי, ששימש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב. צבי רם נולד בתל אביב, בנם של ציפורה והעיתונאי אלימלך רם. בילדותו השתתף בסרט "שמונה בעקבות אחד" (1964). סיים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979 במסלול עתודה אקדמית. לאחר סטאז' במרכז הרפואי שיבא שירת בצה"ל כרופא עד 1985. התמחה בנוירוכירורגיה במרכז הרפואי שיבא וקיבל תואר מומחה ב-1991. בשנים 1991–1994 שהה בהשתלמות בארצות הברית ושימש כרופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה במכונים הלאומיים לבריאות (NIH). בשנים 1994–2003 היה רופא בכיר במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי שיבא (מ-1999 – סגן מנהל המחלקה). משנת 2003 ואילך משמש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב. משמש כמרצה לנוירוכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב מאז 1995. בשנת 2000 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-2011 היה לפרופסור מן המניין. רם פרסם כ-200 מאמרים בכתבי עת רפואיים. הוא חבר בארגונים רפואיים מקצועיים בישראל, בארצות הברית ובאירופה ומכהן במערכות של מספר כתבי עת רפואיים. רם שימש כיועץ לחברת הסיגריות Juul. ב-17 בדצמבר 2013 בעקבות כתבת תחקיר בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" בערוץ 2, הודיע מנהל בית חולים איכילוב, פרופ' גבי ברבש, כי בכוונתו לפתוח בהליכי השעיה נגד רם לאחר שתועד דורש עשרות אלפי שקלים עבור טיפול ב"תיירי מרפא" אולם מאז לא נפתחו כל תהליכי השעיה נגדו והוא המשיך בתפקידו כמנהל המערך הנוירוכירורגי באיכילוב. בעקבות חקירה שנמשכה שנתיים ביחידת להב 433, במרץ 2016 המליצה המשטרה להעמיד את צבי רם לדין באשמת שוחד. באפריל 2019 החליטה פרקליטות מחוז תל אביב לסגור את התיק נגדו. רם נשוי לרופאה ואב לשתי בנות, מתגורר ברמת גן. אחיו, חגי רם, הוא פרופסור במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון. צבי רם באתר המרכז הרפואי תל אביב אביבה לורי, "צבי ומיה רם", באתר הארץ, 3 בנובמבר 2011 רוני לינדר, לוביסטים בחלוק: לא תאמינו מי שוכבים על הגדר בשביל חברות הסיגריות, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2019 ירון קלנר, מנכ"ל איכילוב: נפתח בהליכי השעיית הרופאים שביקשו כסף, באתר ynet, 17 בדצמבר 2013 אלי סניור, המשטרה ממליצה: להעמיד לדין רופאים באיכילוב בגין שוחד, באתר ynet, 22 במרץ 2016 אלה לוי-וינריב, ‏פרשת תיירות המרפא: נסגר התיק נגד 3 הרופאים המנתחים מאיכילוב, באתר גלובס, 10 באפריל 2019
פקיסטן במשחקים הפאראלימפיים

פקיסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה פקיסטן חלק מעולם. המשלחת הראשונה אותה שלחה פקיסטן למשחקים הפאראלימפיים הייתה משלחת בת שני ספורטאים, גברים שניהם, שנשלחו לייצג את המדינה במשחקים שנערכו בברצלונה בשנת 1992. האתלט חיידר עלי, הוא הספורטאי הפקיסטני הראשון שזכה במדליות פאראלימפיות, כשזכה בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה T37) במדליית הכסף במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008), ובמדליית הארד במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) וזכה במדליית זהב ראשונה למדינה בתרות זריקת דיסקוס במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020). פקיסטן במשחקים האולימפיים פקיסטן במשחקים האולימפיים לנוער מספר המשתתפים במשחקים בברצלונה 1992 Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's Long Jump F37/38 Men's Long Jump - T37
אסטורוי

אסטורוי (בפארואזית: Eysturoy - הגייה: 'estroi, בדנית: Østerø -- הגייה: 'österö; משמעות השם: "האי המזרחי") הוא אחד מאיי פארו הנמצא בצפון האוקיינוס האטלנטי. שטחו של האי 286.3 קמ"ר ומתגוררים בו 10,586 תושבים. פני האי הרריים וטרשיים. באי 66 פסגות הרים, ונמצא בו הגבוה בהרי האיים - סלאטאראטינדור וההר השני בגובהו קרופטלי. האי מופרד מהאי הראשי של איי פארו - סטריימוי במצר ים. הערים העיקריות באי הן פוגלאפיורור בצפון האי, והעיירות רונביק ונס בדרום האי. האי מחובר עם האי סטריימוי באמצעות גשר. ניתן להגיע מהאי לבירה טורסהאבן באמצעות מעבורת. בכפר גוטה ישנו מוזיאון היסטורי, ובפוגלפיורו נמצאים הואמאקלדה (varmakelda ) - מעיינות חמים וולקניים. בצפון האי מצויים עמודי בזלת המכונים ריסין אוג קלינגין (Risin og Kellingin). מדיה וקבצים בנושא אסטורוי בוויקישיתוף