laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נסים וידאל

נסים וידאל (נולד ב-30 ביולי 1939) הוא אסטרופיזיקאי ישראלי שעוסק בהבנת האסטרונומיה שעמדה לנגד עיני הרמב"ם ושאר חכמי ישראל. וידאל נולד בשנת 1939 במצרים למשפחה ממוצא יהודי-איטלקי שומרת מצוות בשנת 1939 (שם משפחתם מעיד כי גורשו מספרד) ועלה לישראל בשנת 1950. בגיל תשע עשרה החל בלימודי פיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1968 קיבל תואר שני מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "מודלים קוסמולוגיים המכילים לחץ", ובשנת 1971 קיבל תואר דוקטור לאסטרונומיה מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההתפתחות של כוכב הליום טהור בן M 140 ובעירת הליום". במשך השנים עבד במכוני מחקר אחדים: מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', מצפה הכוכבים על שם וייז ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. הוא חבר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הוא עומד בראש "ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה" בירושלים. הוא רואה בעיסוק באסטרונומיה מצווה, בהתאם לדברי רבי יוחנן בתלמוד הבבלי: "מנין שמצוה על האדם לחשב תקופות ומזלות? שנאמר 'ושמרתם ועשיתם כי היא חכמתכם ובינתכם לעיני העמים' - איזו חכמה ובינה שהיא לעיני העמים? הוי אומר זה חישוב תקופות ומזלות". לדבריו המדע מחזק את האמונה באלוהים, ואין סתירה בין דת למדע. פרסם מאמרים אקדמיים וחיבר שלושה ספרי מדע פופולרי. כתב סדרת ספרים בשם "צבא השמים", המכילה חמישה כרכים, ובה הוא מבאר את הסוגיות הרבות של חז"ל הנוגעות לאסטרונומיה, ובפרט באסטרונומיה של הרמב"ם ביד החזקה. בספר הלימוד "לאן הולכים כוכבי הלכת?", שהוא ספר לימוד לבתי ספר, הוא כתב: "מאז אותו יום רביעי שבו נבראו השמש והירח והכוכבים, הם סובבים כל אחד במסלולם שקבע להם הקב"ה" וכן "אבל השמש אינה נעה כגולם, אלא גם היא נשמעת להשגחתו של הבורא יתברך, ולמשל בימי יהושע בן נון היא נעצרה בשמים ככתוב 'שמש בגבעון דום'". חיבר גם תוכנית לימודים באלקטרוניקה, המכילה 12 חוברות לימוד, ומעבדה באלקטרוניקה לגילאים 4 עד 12 שנה. כמאה אלף תלמידים השתתפו בתוכנית זו בבתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ. בנו הוא הרב חיים וידאל, דיין בבית הדין הרבני. צבא השמים: אסטרונומיה, ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה, תשנ"ה פרקי אסטרונומיה, ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה, תשס"א אתר האינטרנט הרשמי של נסים וידאל רשימת הפרסומים של נסים וידאל, בקטלוג הספרייה הלאומית נסים וידאל, כוכבי שביט, באתר "הידברות" שיעורי הרב נסים וידאל באתר "קול הלשון" Jerusalem - Prof. An Expert On 'Birchas Hachama': New Zealand Is The Most Accurate Place To Recite , Vos Iz Neias? נסים וידאל (1939-), דף שער בספרייה הלאומית תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ה, עמוד א'. ראו, למשל, ברשימת פרסומים של מצפה הכוכבים על שם וייז ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר פרנקל

אליעזר פרנקל (29 באוקטובר 1929 – 9 באפריל 2012) היה אדריכל, צייר ומחנך ישראלי. פרנקל נולד בפריז, בנם של הציירים יצחק פרנל-פרנקל ומרים אניס (אניספלד)-פרנקל. גם אשתו, נורה פרנקל (1931–1996), הייתה ציירת. פרנקל למד בגימנסיה שלווה ובגימנסיה הרצליה, וכן למד אמנות בסדנתם של הוריו. במקביל פרסם שירה ופרוזה בכתבי עת ספרותיים. פרנקל שירת במלחמת העצמאות, תחילה ככתב צבאי ולאחר מכן ביחידת מרגמות כבדות. לאחר שחרורו היה מראשוני הכתבים בסוכנות עתי"ם. משנת 1951 עסק בסיקור תערוכות עבור העיתונים "מעריב" ו"דבר". בשנת 1953 נסע לאירופה ללימודים וב-1954 הגיע לארצות הברית ללמוד אדריכלות במכון פראט (אנ') בניו יורק. עבודת הגמר שלו ב-1958 הייתה הצעה לבינוי כפר האמנים עין הוד. תערוכתו הראשונה הייתה בגלריה קארוס במנהטן, ובה הציג תחת השם אליעזר שֶבֶת. בשנת 1960 שב ארצה ופתח משרד עצמאי בתל אביב. בארץ המשיך לצייר ולקיים תערוכות יחיד וכן תערוכות קבוצתיות עם קבוצת +10. אליעזר פרנקל נודע בזכות עבודות השיקום של יפו העתיקה, הרובע היהודי בירושלים ובית הסראייה בצפת. בנוסף נודע כאדריכל מתחם ישיבת הכותל על שם וואהל. פרנקל החל בתכנון ישיבת הכותל כבר בסוף שנות ה-60, לאחר שיועד אתר לבניין הישיבה. תכנון מתחם הישיבה נתקל בקשיים בראשית חפירת יסודות הבניין, בגלל חשיפת אתר ארכאולוגי בעל חשיבות גדולה. הנהלת הישיבה נאלצה להפסיק את מלאכת הבנייה עד שיושלמו החפירות הארכאולוגיות. במקביל שינה פרנקל את תוכניות העמדת יסודות הבניין. עיכוב זה הביא לכך שחנוכת בניין הישיבה נערכה רק באמצע שנות ה-80. ב-1981 ייסד פרנקל וניהל את "מכללת הסביבה – סדנא לעיצוב ואדריכלות". בשנת 1999 זכתה המכללה להכרה של המועצה להשכלה גבוהה. היא נסגרה ב-2003. בין בוגרי הסדנה, אלי גולדשטיין, נגה פאוסט, עמוס רימון, מיכאל יניב, ארנסטו חבין, איציק אלחדיף, מוטי כהן, רינת דקל קינן, רונית עדן, רועי שפירא, טליה תורג'מן, אריק שיבי, עופר סיאקי, יחיעם קרוא ומירה משקיט. אליעזר פרנקל נפטר בשנת 2012, בן 82 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר שתי בנות, תמי שכנר ומירי עשת, ונכדים. ארכיונו המקצועי של פרנקל הופקד לאחר פטירתו בארכיון אדריכלות ישראל. אליעזר פרנקל (כתב וערך), כרונולוגיה: תולדות האמנות: אדריכלות, עיצוב, פיסול, ציור, 2 כרכים, תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993. (מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת: תל אביב: מכללת הסביבה – הסדנא לעצוב ואדריכלות, 1996) תאוריות באדריכלות (עורך), הוצאת מכללת הסביבה - הסדנה לעיצוב ואדריכלות תל אביב, 1999. השפה החזותית, הוצאת מכללת הסביבה - הסדנה לעיצוב ואדריכלות תל אביב, 2003. צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון: חילוני מול פני הקודש - אליעזר פרנקל וישיבת הכותל ברובע היהודי, עת־מול 250, עמודים 23–26. אתר האינטרנט הרשמי של אליעזר פרנקל מיכאל יעקובסון: מת האדריכל אליעזר פרנקל, מחדש יפו העתיקה והרובע היהודי בירושלים, 15.4.12, Xnet. מיכאל יעקובסון, ממבצר הר הצופים להזיה של רמות פולין: האדריכלות הישראלית במזרח ירושלים, באתר Xnet‏, 5 ביוני 2017 מיכאל יעקובסון: סיבוב על ישיבת הכותל, באתר 'חלון אחורי', 22.07.2017 נעמה ריבה, מה מסתתר מאחורי המכתב שהסעיר את הרשת: ביקור בביתו של יגאל אלון, באתר Xnet‏, 7 ביולי 2005 נורה פרנקל, במרכז מידע לאמנות ישראלית; א. בן־דוד, נורה מציירת בדיו צבעונית, מעריב, 28 בפברואר 1964; עדית זרטל, על החיים ועל המוות, דבר, 8 בינואר 1971. אליעזר פרנקל, אדריכל ומחנך // 1929-2012, באתר Archijob.
גזבר (בית המקדש)

הגזבר היה הממונה על האוצר בבית המקדש. הוא יכול להיות כהן, לוי או ישראל, אך לפי דיני ערכין יש משמעות לכך שהגזבר יהיה כהן. הגזבר היה כפוף לאמרכל. פיקוח פדיית הקדשים, ערכין, חרמים ומעשר שני. הוצאה מכספי המקדש לדברים הראויים להם. בדיקת הסולת והיין אם הם ראויים למזבח. סיכום עם האומנים הבונים בבית המקדש כמה יבנו ובאיזה סכום. קניית הקדש בהמות לקורבנות ציבור. מכירת חפצים של הקדש העומדים למכירה, ומכירת שדות הקודש. יציאה עם הפחות והסגנים לקראת מביאי הביכורים. פדיית העודפים לעם. "וַיַּבְדֵּל דָּוִיד וְשָׂרֵי הַצָּבָא לַעֲבֹדָה לִבְנֵי אָסָף וְהֵימָן וִידוּתוּן הַנִּבְּאִים בְּכִנֹּרוֹת בִּנְבָלִים וּבִמְצִלְתָּיִם וַיְהִי מִסְפָּרָם אַנְשֵׁי מְלָאכָה לַעֲבֹדָתָם." — דברי הימים א', כ"ה, א' פרש רד"ק: שהבדיל את אסף הימן וידותון להיות משוררים, את האחרים להיות שוערים, ואת האחרים להיות גזברים על אוצרות בית ה'. "וַיִּפָּקְדוּ בַיּוֹם הַהוּא אֲנָשִׁים עַל הַנְּשָׁכוֹת לָאוֹצָרוֹת לַתְּרוּמוֹת לָרֵאשִׁית וְלַמַּעַשְׂרוֹת לִכְנוֹס בָּהֶם לִשְׂדֵי הֶעָרִים מְנָאוֹת הַתּוֹרָה לַכֹּהֲנִים וְלַלְוִיִּם כִּי שִׂמְחַת יְהוּדָה עַל הַכֹּהֲנִים וְעַל הַלְוִיִּם הָעֹמְדִים." — נחמיה, י"ב, מ"ד ומפרש מצודת דוד: ויפקדו - היו ממנים גזברים על הלשכות העשויות לאוצרות על התרומות ועל הראשית והיא החלה ועל המעשרות.
כנסיית הנחת הגלימה

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה כנסיית הנחת הגלימה או כנסיית הורדת הגלימה (ברוסית: Церковь Ризоположения) היא כנסייה הניצבת בכיכר הקתדרלות במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. בניית הכנסייה החלה בשנת 1484 והסתיימה שנה אחר כך, על ידי בנאים שהגיעו מפסקוב. ככל הנראה מדובר באותם בנאים אשר תכננו ובנו את קתדרלת העלייה לשמים הסמוכה. הכנסייה נבנתה באתר בו נצבה כנסייה קדומה יותר, אשר נבנתה בשנת 1451 על ידי יונה ממוסקבה. כנסייה קדומה זו הוקמה על מנת לציין את שחרורה של העיר מוסקבה מכיבוש הטטרים (שחרור שאירע ביום חג הגלימה). בחג הגלימה אירע נס, והטטרים נסוגו מהעיר ללא כל סיבה כשהם משאירים אחריהם את נשקיהם והרכוש שבזזו. שמה של הכנסייה מתייחס לחג נוצרי המציין, על פי האמונה הנוצרית, את הבאת גלימתה של מרים, אם ישו מירושלים לקונסטנטינופוליס במאה החמישית, במטרה להגן על העיר מפני אויבים. מסורת זו מספרת כי במלחמה בין האימפריה הביזנטית לבין הרוסים בשנת 860 הטביל פוטיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול, את הגלימה בים, וזו יצרה סופה אשר הטביעה את הספינות של הפולשים. בעקבות שרפה שפגעה בכנסיית העץ שבנה יונה, נבנתה כנסיית אבן. בכנסייה איקונוסטזיס בן ארבע רמות, שנוצר על ידי נאזארי איסטומין סאבין בשנת 1627 וכן ציורי קיר רבים מעשה ידי איוואן בוריסוב, סידור פוספיב וסימיון אברמוב, משנת 1644. הכנסייה בנויה בסגנון רוסי ביזנטי, ולה כיפת בצל אחת, בסגנון זה. לאחר הקמתה שימשה הכנסייה את הפטריארך של מוסקבה אולם באמצע המאה ה-17 הפכה לכנסייה הפרטית של משפחת המלוכה, עד מעבר בירת המדינה ממוסקבה לסנקט פטרבורג. בשנת 1737 ניזוקה הכנסייה בשרפה, אולם שוקמה זמן קצר לאחר מכן, ונבנתה מחדש כשלה חדרי מבוא פתוחים משלושה אגפים. הכנסייה נפגעה קשות מאש תותחים בשנת 1918, במהלך מהפכת אוקטובר, ולאחר ששוקמה הפכה למוזיאון. כיום משמשת הכנסייה כמוזיאון לחפצי דת מהמאות ה-14 עד ה-19. מבט על חזית הכנסייה. לכנסייה כיפת בצל רוסית - ביזנטינית האופיינית לכנסיות הקרמלין פרסקו המתאר את הקיסר הביזנטיני מיכאל השלישי והפטריארך פוטיוס הראשון מטבילים את גלימת מרים, אם ישו בתוך הים מדיה וקבצים בנושא כנסיית הנחת הגלימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית הנחת הגלימה מידע רשמי(הקישור אינו פעיל) באתר Kremlin.ru
קתדרלת העלייה לשמים

קתדרלת העלייה לשמים או קתדרלת התרדמה (ברוסית: Успенский собор) היא החשובה בקתדרלות מוסקבה ו"הכנסייה האם" של הכנסייה הרוסית. הקתדרלה ממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה. במאה ה-14 שכנע ראש הכנסייה הרוסית הארכיבישוף המטרופוליטני פיוטר את הצאר איוואן הראשון (איוואן קאליטה) כי עליו לבנות קתדרלה עבור הבתולה מרים במוסקבה, בדומה לקתדרלת העלייה לשמים שבוולדימיר (בירת נסיכות ולדימיר באותה עת). הקמת הקתדרלה החלה ב-4 באוגוסט 1326 והסתיימה ב-4 באוגוסט 1327 - מועד חנוכת הקתדרלה והקדשתה. באותה עת הפכה מוסקבה לבירת הנסיכות. בשלהי המאה ה-15, הוחלט על בניית הקתדרלה מחדש, בשל מצבה הרעוע ובשנת 1472 החלה הקמתה המחודשת של הקתדרלה בתכנונם של האדריכלים קריווצוב ומישקין. לאחר שנתיים, כאשר עבודות הבנייה עמדו בפני סיום, התמוטט הבניין בעקבות רעידת אדמה. הצאר איוואן השלישי הזמין את האדריכל האיטלקי אריסטוטלה פיוראוואנטי מבולוניה שבאיטליה לתכנן מחדש את הקתדרלה, אולם דרש כי הבנייה תהיה בסגנון ביזנטי-רוסי, כאשר הקתדרלה בוולדימיר תשמש כהשראה לקתדרלה במוסקבה. פיוראוואנטי נסע לוולדימיר על מנת ללמוד את סגנון הבנייה המסורתי ותכנן כנסייה בסגנון הרנסאנס (כנסייה רחבת ידיים) שמראה החיצוני הוא בסגנון רוסי ביזנטי מסורתי. יסודות הקתדרלה החדשה הונחו בשנת 1475 והיא נחנכה בשנת 1479 בנוכחות גרונטיוס, מטרופוליטן מוסקבה. פנים הכנסייה עוטר בפרסקאות רבים ובאיקונות, בהם התאוטוקוס מולדימיר והבלאכרניטיסה. ב-16 בינואר 1547 נערך בקתדרלה טקס ההכתרה של הצאר איוואן האיום. מאז שנת 1721 הייתה הקתדרלה מקום הכתרת כל צארי רוסיה, כמו גם טקסי משיחת הפטריארכים של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, עד ביטול הפטריארכיה על ידי הצאר פיוטר הגדול. הפטריארכיה חודשה לאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 וב-2 בנובמבר באותה שנה נמשח טיכון כפטריארך מוסקבה ורוס כולה. בעקבות המהפכה הבולשביקית והפיכת מוסקבה לבירה הבולשביקית, נאסרו טקסים דתיים בקתדרלה, למעט טקס פסחא שנערך בהרשאה מיוחדת של ולדימיר לנין בשנת 1918. מאז 1918 הכנסייה שימשה כמוזיאון עד נפילתה של ברית המועצות. בשנת 1990 הושבה הקתדרלה לידי הכנסייה הרוסית, וכיום, על אף היותה מוזיאון, נערכים בה הטקסים הדתיים. הכיכר והקתדרלה הם מקום התרחשות סצנת ההכתרה באופרה מאת מודסט מוסורגסקי "בוריס גודונוב". מדיה וקבצים בנושא קתדרלת העלייה לשמים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת העלייה לשמים מידע רשמי(הקישור אינו פעיל) באתר Kremlin.ru
לוקסמבורגית

לוקסמבורגית (Lëtzebuergesch, בתעתיק עברי: "לואטצבוייאש" ולא "לטסבורגש") היא שפה גרמאנית המדוברת בלוקסמבורג. בנוסף מדוברת השפה בפי כמה אלפי אנשים בגרמניה, בצרפת ובבלגיה. השפה דומה מאוד לגרמנית ולהולנדית, ומשולבות בה מילים צרפתיות רבות. ב-1976 הופיעה הלוקסמבורגית לראשונה בכתב, אף שהייתה מדוברת בערך מאז תחילת האלף השני לספירה. ב-1984 הפכה לשפה הרשמית של לוקסמבורג. אף על פי שהיא שפה הדומה מאוד לגרמנית ולשפות גרמאניות מערביות אחרות, כתוצאה מהשפעה צרפתית ותוספות שנוספו ונוצרו לאורך הזמן, לאנשים דוברי גרמנית תקנית מעט קשה להבין אותה ואף קשה להם יותר לדבר אותה נכון. ההשפעה הצרפתית היא ישירה, כלומר, חלק מהמילים בלוקסמבורגית הן מילים צרפתיות (לדוגמה: merci - תודה, buschauffeur - נהג אוטובוס, matière - חומר וכדומה). השפה הגרמנית נקראת בלוקסמבורגית דֵּייטְש (Däitsch) ולפעמים פְּרַייסֵש (Preisesch) ("פרוסית", כינוי הנתפס כפוגעני). השימוש הנפוץ ביותר של גרמנית הוא בעיתונים ובבתי-הספר היסודיים. השפה המנהלית העיקרית היא צרפתית. לוקסמבורגית מדוברת בכל תחנות הרדיו בלוקסמבורג ובפי רוב תושביה. ב-1998 נוסדה "הוועדה הקבועה ללשון הלוקסמבורגית" (Conseil Permanent de la Langue Luxembourgeoise - CPLL) העוסקת בחקר השפה. לוקסמבורגרים רבים רואים בלוקסמבורגית שפה עצמאית ולא גרסת משנה של גרמנית ומעדיפים להשתמש בה על פני צרפתית או גרמנית תקנית, לעיתים אנשים המדברים רק גרמנית תקנית עלולים להיתפס כמתנשאים או שונים והמקומיים ינסו ללמד אותם לדבר בלוקסמבורגית (כנראה יהיה להם יותר קל מצרפתית, וגם לוקסמבורגית נוטה להיתפס כשפה לאומית וגאווה לאומית על פני צרפתית). אתר הבית של CPLL (בלוקסמבורגית) מילון מקוון של השפה ג'ניפר רנקין, הגרדיאן, לוקסמבורגי, דבר לוקסמבורגיש: השפה שכמעט נכחדה זוכה לעדנה, באתר הארץ, 2 בינואר 2018 לוקסמבורגית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טייבה (נפת רמאללה ואל-בירה)

אל-טייבה (בערבית: الطيبه. תעתיק: אל-טיבה) הוא כפר פלסטיני על כביש 449, באמצע הדרך בין יריחו לרמאללה, דרומית להר בעל חצור, בגובה 850 מ' מעל פני הים, משתייך לנפת רמאללה ואלבירה. ממערב לכפר הוקמה ההתנחלות הישראלית - עפרה. אל-טייבה הוא אחד מארבעת הכפרים (השכנים) שנקראים בשם בני סאלם. שלושת האחרים הם: רמון אל-טייבה, דיר ג'ריר וכפר מאלכּ. בכפר חיים כ-1,340 תושבים, כולם נוצרים בני זרמים שונים (יוונים-אורתודוקסים, יוונים-קתולים ורומים-קתולים). הפירוש המילולי של שם הכפר הוא: "הטובה". ידוע כי הערבים נהגו להמיר בשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב") שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע-פ-ר, משום שפירוש המילה הערבית "عفريت" (עפרית) היא "שד"; לפיכך, מזהים החוקרים את הכפר עם מקומה של עפרה המקראית המוזכרת בספר יהושע כאחת מערי בנימין. המסורת הנוצרית מזהה את הכפר עם היישוב אֶפְרַיִם (Ἐφραῒμ), מקום בו התגורר ישו עם תלמידיו לפני הגעתם לירושלים על-פי הברית החדשה, ולכן התקדש המקום והוקמו בו כנסיות ומוסדות נוצרים. בפאתיו הדרום-מזרחיים של הכפר שוכנת כנסייה צלבנית על שם ג'ורג' הקדוש הבנויה על חורבות כנסייה ביזנטית. חלק מהבניינים המודרניים נבנו על יסודות בתים מהמאה ה-5. במאה ה-19 נערך ליד הכפר הקרב העיקרי בין שבטי הבדואים במלחמת קיס וימן. החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בטייבה בשנת 1863, וכתב כי על אף שרבים מבתי הכפר היו חרבים בזמנו, גרים בו 800 איש, שרובם יוונים אורתודוקסים, ומיעוטם (60 איש) קתולים. גרן מצא במקום מבנים עתיקים, את שרידי הכנסייה על-שם גאורגיוס הקדוש, מספר בורות מים ואסמים חצובים בסלע, ומערה בשם "מאר אליאס", שעל-פי מסורת נוצרית ומוסלמית מקומית, אליהו הנביא מצא בה מקלט בדרכו ליריחו. גרן שב לטייבה בשנת 1870, כתב שהאוכלוסייה הקתולית בכפר התרחבה ל-128 איש, ותיאר את מוסדותיה ומנהיגיה. בכפר שוכנת מבשלת בירה המייצרת מאז 1995 את "בירה טייבה", הבירה הפלסטינית הראשונה. ביישוב מתקיים מאז 2005 פסטיבל בירה נודע, ואירופאיים רבים השוהים בארץ (דיפלומטים, עיתונאים וכדומה) מתאמצים להגיע אליו. הפסטיבל השנתי מתקיים בסגנון אוקטוברפסט. מדיה וקבצים בנושא טייבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טייבה גדעון לוי, התאחדות יוצאי טייבה, באתר הארץ, 23 ביולי 2010 علاء الرموني - עלא אל-רמוני, سـكان رمــون - תושבי רמון, Palestine Remembered, 12 אוקטובר 2008 חנן אשל, ‏לזיהויה של עפרה - עיר גדעון, קתדרה 22, ינואר 1982 בניגוד לעפרה עירו של גדעון שבנחלת שבט מנשה. יהודה אליצור,"ויצא מבית אל לוזה", אתר דעת הבשורה על פי יוחנן, פרק י"א, פסוק נ"ד ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון: יהודה (ג), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 31-34 ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך רביעי: השומרון (א), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 137 דני רובינשטיין, "אין להם מדינה, אבל יש להם בירה", באתר כלכליסט, 7 באוקטובר 2013
לידיה דייוויס

לידיה דייוויס (באנגלית: Lydia Davis, נולדה ב-15 ביולי 1947) היא סופרת ומתרגמת אמריקאית, זוכת פרס מאן בוקר הבינלאומי לשנת 2013. דייוויס פרסמה ששה אוספים של סיפורים קצרים וידועה בעיקר בשל סגנונה התמציתי וההומוריסטי. סיפוריה לרוב אינם עולים על שלושה או ארבעה עמודים ולעיתים אף אינם עולים על משפט אחד או שניים בלבד. באוקטובר 2003 זכתה במענק מקרן מקארתור. דייוויס גם ידועה בשל תרגומיה מצרפתית הכוללים יצירות מאת מרסל פרוסט ומישל פוקו. ב-2010 התפרסם תרגומה של מאדאם בוברי מאת גוסטב פלובר, אשר זכה לביקורות חיוביות וקטע ממנו אף פורסם במגזין פלייבוי. אף אחד מספריה של דייוויס לא תורגם לעברית במלואו. קובץ ראשון של חמישה סיפורים קצרים שלה התפרסם בגיליון 104 של הליקון, בתרגומו של יעקב צ. מאיר. מ-1974 ועד 1978 דייוויס הייתה נשואה לסופר פול אוסטר, ממנו היה לה בן, דניאל. כיום היא נשואה לצייר אלן קוט, עמו יש לה בן נוסף. היא מרצה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת סוני באולבני, ניו יורק. לידיה דייוויס, ברשת החברתית Goodreads לידיה דייוויס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ynet, לידיה דיוויס היא זוכת פרס ה"בוּקר" הבינלאומי, באתר ynet, 23 במאי 2013 לידיה דיוויס, באתר Granata ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקוודור במשחקים האולימפיים

אקוודור השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1924). היא נעדרה מהמשחקים הבאים, ושבה והשתתפה בהם רק לאחר 44 שנים, באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מאז, נטלה חלק בכל המשחקים שנערכו. באולימפיאדת חורף לא השתתפה אקוודור מעולם. עד כה זכתה אקוודור ב-5 מדליות אולימפיות (3 מזהב ו-2 מכסף). הזכיות הגיעו מענפי האתלטיקה, הרמת משקולות ואופניים. הספורטאי האקוודוריאני היחיד שזכה במדליות אולימפיות הוא ההלך ג'פרסון פרס. פרס זכה במדליית הזהב בהליכה ל-20 ק"מ באולימפיאדת אטלנטה (1996), ו-12 שנים אחר כך זכה במדליית הכסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008). באולימפיאדות שנערכו בתווך (סידני ואתונה) סיים פרס במקום הרביעי. ספורטאים אקוודוריאנים נוספים שבלטו באותה תקופה היו מרימת המשקולות אלכסנדרה אסקובר, שסיימה במקום החמישי בבייג'ינג ובמקום השביעי באתונה, המתאגרף קרלוס גונגורה שהעפיל לשלב רבע הגמר בבייג'ינג, ורץ המרתון סילביו גרה, שסיים במקום ה-14 בסידני. באולימפיאדת לונדון (2012) רשם האתלט אלכס קיניונס את ההישג הגבוה ביותר, כשסיים במקום השביעי בריצת 200 מטר. מרימי המשקולות חורחה ארויו וסלדינה נייווס סיימו במקום השמיני, ואילו אלכסנדרה אסקובר סיימה במקום התשיעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפרה אלכסנדרה אסקובר את הישגה, וסיימה במקום הרביעי. מרימת משקולות נוספת, נייסי דאחומס, סיימה במקום השישי. שני מתאגרפים הודחו בשלב רבע הגמר, קרלוס קיפו וקרלוס אנדרס מינה, והשחיינית סמנתה ארוואלו סיימה במקום התשיעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים. באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה אקוודור לראשונה ביותר ממדליה אחת באולימפיאדה אחת, ובשני ענפים חדשים. ריצ'רד קאראפאס זכה במדליית זהב במרוץ כביש. נייסי דאג'ומס זכתה במדליית זהב בהרמת משקולות עד 76 ק"ג. תמרה סלזר זכתה במדליית כסף בהרמת משקולות עד 87 ק"ג. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: אקוודור במשחקים הפאראלימפיים אקוודור במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא אקוודור במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי האקוודוריאני (בספרדית) "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-6 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
ארובה

ארובה היא התקן שנועד לאפשר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה בתנור, כבשן או אח, אל האטמוספירה החיצונית, בדרך כלל הרחק ממקור יצירת העשן או הגזים. באופן טיפוסי הארובות בעלות צורה מאונכת על מנת להבטיח את זרימתם החלקה של הגזים החמים, וכן את שאיבת האוויר אל תוך הבערה דרך החלק בארובה שמתאים לכך. על הפיזיקה של פעולה הארובה ראה אפקט ארובה. מיקומן של הארובות: בראשי בניינים, על קטרים וספינות. לארובה 2 תפקידים מכניים חשובים: הרחקת תוצרי הבעירה (ריח, גזי פליטה, חלקיקים, פיח וכדומה) מהסביבה האנושית. יצירת תנאי בעירה נכונים על ידי משיכת אוויר נקי לסביבת הבעירה.(יצירת "מושך") בארובות גבוהות יותקנו לעיתים מאווררים להגברת ה"מושך" ומתקני חימום לגזי הפליטה. בארובות קטנות יותקנו אמצעים לבלימת "מכות רוח". להלן נדון בארובות קבועות (של תחנות כוח, למשל). יש להבחין בין גובה ארובה "פיזי" שהוא גובה מבנה הארובה מעל לבסיסה, ובין גובה ארובה "אפקטיבי", שהוא גובה וירטואלי לשימוש במודלים להערכת פיזורי מזהמי אוויר. במודלים מתמטיים שונים מחשבים את ריכוזי המזהמים בגובה הקרקע כתלות בכמות המזהמים (ליח' זמן) הנמצאים בנקודה מסוימת באטמוספירה והתפזרותם בהתאם לתנאים אקלימיים מסוימים (מהירות הרוח וכיוונה, יציבות מזג האוויר, כיסוי השמים בעננות וכו'), לוקחים את נק' תחילת פיזור המזהמים כנקודה שבה כוחות העילוי של פלומת העשן (plume) דעכו. גובה הנקודה הוא פונק' של טמפ' הפלומה במוצא הארובה, קוטר הארובה, מהירות הפליטה ותנאים אקלימיים. גובה הארובה האפקטיבי הוא גובה פיסי ועוד גובה דעיכת ציפת הפלומה. נוהגים לסמן ארובות "פיזיות" גבוהות בתאורה תקנית כדי למנוע התנגשות מטוסים. הארובה יכולה להיחשב כהתקן למניעת זיהום אוויר אם התכנון נכון ואם תישמר רמת תחזוקה גבוהה. הארובה מאפשרת פליטת תוצרי הבעירה בגובה רב ומהילתם באוויר נקי, מה שמוריד את רמות זיהום האוויר. ניתן גם להתקין בארובה משקעים אלקטרוסטטיים, מסננים או סולקנים שילכדו מזהמים מסוימים טרם פליטתם לאטמוספירה. תקני איכות סביבה מסוימים מבוססים על ניטור ריכוזי מזהמים במוצא הארובה. מנקה ארובות אפקט ארובה נתי גרנץ, חברת החשמל תקים ארובות חדשות בתחנות הכוח להפחתת זיהום האוויר. ניטור ודיגום ארובות, infospot, מרכז מידע לאנשי מקצוע בתחום איכות הסביבה ארובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
3 (שיר)

3 הוא השיר הראשון שיצא כסינגל מאלבום האוסף השלישי של בריטני ספירס, The Singles Collection. הסינגל יצא ב-6 באוקטובר 2009, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. "3" נכנס עם יציאתו היישר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לסינגל הראשון מזה שלוש שנים שהגיע להישג זה. בנוסף, היה זה השיר ה-15 בהיסטוריה לעשות זאת. השיר הפך לשיר השלישי של ספירס שהגיע אל המקום הראשון במצעד. השיר מספר על יחסים עם 3 אנשים, ונמשך 3:33 דקות. הסינגל שהה במקום הראשון במשך שבוע אחד, בין היתר מכיוון שספירס לא הוציאה את הווידאו קליפ לשיר במקביל להוצאת הסינגל. השיר זכה ל-255,000 הורדות דיגיטליות בשבוע הראשון ליציאתו. בכתיבת השיר השתתף מקס מרטין, שהיה שותף גם בכתיבת להיטים קודמים של ספירס, כגון "Oops!... I Did It Again", "‏If U Seek Amy", "‏...Baby One More Time" ו-"Stronger". בארצות הברית הסינגל הגיע למעמד פלטינה ומכר מעל 1.6 מיליון עותקים שם. הסינגל זכה להצלחה במקומות רבים בעולם, הגיע למקום הראשון במצעד הקנדי ול"עשרת הגדולים" במצעדי הסינגלים של אוסטרליה, בריטניה, אירלנד, בלגיה, נורווגיה ושוודיה. ספירס שברה שיא גינס עם השיר בשנת 2011, כאשר הפך השיר לשיר היחיד בהיסטוריה שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד, ללא כל קידום, מלבד הווידאו קליפ שלו. לשיר וידאו קליפ ובתחילתו נראית ספירס מתיזה על עצמה את הבושם "Circus Fantasy" ומתאפרת. לאחר מכן רואים את ספירס מתחילה לשיר כשהמצלמה בקלוז אפ על פניה, אחר כך נראית ספירס נמרחת על זכוכית עם תסרוקת ובגדים שונים, אך הסצנה בשחור לבן. סצנות אלו נמשכות לאורך כל הקליפ. בחלקים מן הקליפ נראית ספירס בבגד לבן עם רקדניות הלבושות בבגדים בצבע שחור כשהן רוקדות בעזרת מעקה. בחלק אחר בקליפ ספירס לבושה בבגד שחור ורוקדת עם קבוצת בנים. כמו כן, נראית ספירס רוקדת עם שני בנים ולבושה בבגד תואם. מידע על היצירה "3" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "3" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "3" באתר Discogs סרטון השיר "3" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "3" באתר ספוטיפיי
Slow Attack

"Slow Attack" הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר הבריטי ברט אנדרסון שיצא ב-2 בנובמבר 2009. אלבומו השלישי של אנדרסון, מהווה המשך לרוח אלבומיו הקודמים, יחד עם זאת שונה האלבום מאלבומו הקודם Wilderness ומתאפיין בעיבודים תזמורתיים. האלבום מהווה שיתוף פעולה חדש של אנדרסון עם המוזיקאי לאו אברהמס. במהדורה היפנית של האלבום, צורפה גרסת כיסוי לשירו של ג'ורג' האריסון "With You, Within You" שהוקלט במקור על ידי חברי להקת החיפושיות, ולשירו של פרינס "When Doves Cry". כחלק ממסע קידום האלבום, העלה אנדרסון כמה משיריו בגרסאות גולמיות לאתר YouTube, וכן ראיון וסרטון לאתרו הרשמי. Hymn Wheatfields The Hunted Frozen Roads Summer Pretty Widows The Swans Ashes of Us Scarecrows and Lilacs Julian's Eyes Leave me Sleeping אתר האינטרנט הרשמי של Slow Attack מידע על האלבום Slow Attack באתר MusicBrainz מידע על האלבום Slow Attack באתר AllMusic האלבום Slow Attack באתר Discogs האלבום Slow Attack באתר ספוטיפיי
טוליוס

האם התכוונתם ל... סרוויוס טוליוס – המלך השישי של רומא מרקוס טוליוס קיקרו – נואם, מדינאי, סופר ופילוסוף ברומא העתיקה מרכוס טוליוס טירו – מזכירו של קיקרו קווינטוס טוליוס קיקרו – גנרל של יוליוס קיסר