laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עכבישי משפך אוסטרליים

עכבישי משפך אוסטרליים (שם מדעי: Atracidae) היא משפחה של עכבישים בעלי ארס קטלני לבני אדם. עיקר תפוצתה של המשפחה היא במזרח אוסטרליה. במשפחה זו שלושה סוגים: Atrax Hadronyche Illawarra עכבישי המשפך דומים לטרנטולות וקרובים אליהם. אורך מיני המשפחה בין 1–5 ס"מ, צבעם שחור או חום ובמרכז גופם מעטה דמוי-שריון שחור עם מעט שערות עליו. ניבי שיניהם יכולות לחדור דרך נעליים רכות וכפפות עבות. הזכר נחשב לתוקפן יותר מהנקבה ויותר בא במגע עם האדם מהסיבה שבימי הקיץ הוא יוצא ממחילתו ונודד בחיפושו אחר נקבה עמה יזדווג. העובדה שהוא נודד באזורים מיושבים גורמת למפגשים רבים עם בני אדם. הוא נמשך למים ומסוגל לשהות בתוך המים עד ארבע שעות. אנשים נכנסים לבריכות ולא שמים לב לעכביש הקטן ויכולים לדרוך עליו או לעמוד לידו מה שיפחיד אותו ויגרום לו לנשוך. המסוכן ביותר בין עכבישי המשפך הוא עכביש המשפך של סידני, אשר תפוצתו באזור סידני והוא אחראי למותם של 13 בני אדם (מתוכם שבעה ילדים).[דרוש מקור] בכל המקרים היה הנושך עכביש זכר הגדול מהנקבה, דבר נדיר אצל עכבישים. פעילות מוגברת של העכבישים הורגשה בעקבות גל השריפות של 2020. הארס מכיל כמות גדולה של רעלנים כמו רובוסטוקסין, שהוא פוליפפטיד קטלני בעל רעילות עצבית. השפעתו של רעלן זה גורמת לפתיחת תעלת יונים בתאי עצבים. רעלן נוסף הנמצא בארס הוא אטרקוטוקסין. שני הרעלנים האלה קטלנים לבני אדם ולקופים אך לשאר החיות הסכנה יותר קטנה ועל חלק מהחיות כמו כלבים, חתולים, סוסים, פרות ועוד כמעט ואין השפעה. בנוסף הארס מכיל רעל עצבים כמו נוירוטוקסין אשר גורם לדחף עצבי בתאים ומערכת העצבים. כתוצאה מכך נחסם שחרור האצטילכולין בסינפסות של עצבים ושרירים, מה שגורם לשיתוק ומוות. בשנת 1981 נמצא נוגדן לארס המשפכן האוסטרלי, הפועל מהר וביעילות. מאז אותה שנה לא נרשמו יותר מקרי מוות של אנשים שננשכו על ידי עכביש זה. מדיה וקבצים בנושא עכבישי משפך אוסטרליים בוויקישיתוף עכבישי משפך אוסטרליים, באתר GBIF (באנגלית) מתנדבים אמריקנים נהרגו באוסטרליה, חשש מעכבישים, באתר ynet, 23 בינואר 2020
שלושה בסירה אחת (רדיו)

"שלושה בסירה אחת" הייתה תוכנית רדיו פופולרית, ששודרה בקול ישראל בין השנים 1956–1959. השידור התקיים מדי חודש ביום שבת לפני הצהריים, ובשידור חוזר כעבור שבועיים. יוזם התוכנית והמנחה שלה היה יצחק (צחי) שמעוני, שהיה בין העובדים הבכירים בקול ישראל. יחד עם שמעוני ערכו את התוכנית אלון שמוקלר ויהודה האזרחי. את הרעיון שאב שמעוני מתוכנית בריטית, בה צוות קבוע נשאל שאלות שונות וענה תשובות מתחכמות, לאו דווקא לגופו של לעניין. לגרסה העברית של התוכנית נוספו מספר מרכיבים ייחודיים, כגון שירים ולחנים (שלכאורה חוברו ללא הכנה מוקדמת ועסקו בעניין אקטואלי), וגרסאות מקוריות לסיפורים ובדיחות. את השירים כתב המשורר אהרן אמיר (שלימים התפרסם גם כסופר ומתרגם), או הפזמונאי דן אלמגור. את המנגינות חיבר המוזיקאי מאיר הרניק. באין מתחרים לתחנה, זכתה התוכנית לפופולריות רבה. שם התוכנית הושאל מכותרת ספרו של ג'רום ק. ג'רום "שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)". בשנים 1957–1959 יצאו לאור שלוש אסופות של קטעי הומור מן התוכנית בעריכת יהודה האזרחי ויצחק שמעוני. בין המשתתפים בצוות התוכנית: שאול ביבר שלום רוזנפלד רות בונדי אמנון אחי נעמי שמואל שניצר דן בן אמוץ דן אלמגור עדה בן-נחום שמואל אלמוג גבריאל צפרוני חיים חפר יצחק איתן קטע מהתוכנית אורי דרומי, האיש המשעשע מהרדיו: אמנון אהרונסון (אחי-נעמי), ממשתתפי "שלושה בסירה אחת", 1925-2007, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2007 פס קול ישראל - 80 שנה לשידור העברי - שלושה בסירה אחת, סרטון באתר יוטיוב שלושה בסירה אחת שודרה ב19.5.1958 בהיכל התרבות, סרטון באתר יוטיוב
פליט (נהר)

פליט (למפת לונדון מוגדלת)   קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקס פליט (למפת לונדון רגילה)   קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקס פליט (למפת הסיטי של לונדון רגילה)   פליט (למפת הסיטי של לונדון מוגדלת)   פליט נהר פליט (אנגלית: River Fleet) הוא הגדול מבין הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה. מוצאו של נהר פליט הוא בשני מעיינות מים מתוקים בהמפסטד הית' בצפונה של לונדון. במאה ה-18 הופנו שני מעיינות אלה למאגרי מים באזור הייגייט והמפסטד. מן המאגרים הוזרמו המים במנהרות תת-קרקעיות לאורך 6 קילומטרים עד שפך הנהר אל נהר התמזה באזור גשר בלקפריירס. לפני הפיכת הנהר לנהר תת-קרקעי זרם הנהר בשני יובלים שהתאחדו באזור קנטיש טאון של לונדון, וזרמו ברחוב פרינגטון, דרך תעלת הולברון עד לגשר בלקפריירס. בתקופה הקדומה (לאחר תום הכיבוש הרומי) היה הנהר בעל שפך שרוחבו כ-100 מטרים. תושבי העיר לונדון השתמשו בנהר כדי להזרים את שפכי העיר אל התמזה. במאה ה-13 הפך הנהר למזוהם ביותר, והתיישבו לצדדיו בעיקר משפחות דלות אמצעים, וכן נבנו בקרבתו בתי הכלא של לונדון - כלא ניוגייט, כלא פליט וכלא לודגייט. לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 נבנה אזור זה של העיר מחדש והנהר הוזרם לתוך תעלה שנבנתה בין השנים 1666–1680. בשנת 1737 החל כיסוי התעלה וב-1765 הסתיים כיסוי קטע מהתעלה שבין הרחובות הולבורן ורחוב פליט. חלק נוסף כוסה ב-1812, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 בעת בניית קו המטרופולין של הרכבת התחתית של לונדון כוסתה שארית התעלה. במקור נקרא קו ג'ובילי של הרכבת התחתית של לונדון "קו פליט" על שם הנהר, אולם בשנת 1977 שונה שם הקו מ"קו פליט" ל"קו ג'ובילי" (באנגלית: "יוֹבֵל") על מנת לסמל את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה. מדיה וקבצים בנושא פליט בוויקישיתוף
אילן שחורי

אילן שחורי (נולד ב-12 בינואר 1954) הוא עיתונאי, איש תיירות וחוקר תולדות ארץ ישראל, המתמחה בהיסטוריה של העיר תל אביב. שחורי נולד בתל אביב ב-12 בינואר 1954. את דרכו העיתונאית החל ככתב בשבועון "מעריב לנוער", ובהמשך ככתב ספורט של "מעריב". בשנת 1977 הצטרף למערכת עיתון "הארץ" ושימש במשך כחמש שנים ככתב בנושאי משטרה ובתי-משפט, צבא וביטחון. לאחר מכן עבר לשמש ככתב הפוליטי של "הארץ" במשך 12 שנים. בשנת 1994 פרש שחורי מ"הארץ" והקים את חברת "תוריסט גייד" שהוציאה לאור את השבועון "תוריסט גייד" לענייני תיירות, נסיעות ורכב. במסגרת תפקידו ב"הארץ" הירבה שחורי לסקר את העיר תל אביב, לעקוב אחר התכנון והבניה בה ולהשתתף במאבקים ציבורים למען שיפור ושימור פניה של העיר. הוא כתב סדרה ארוכה על ההיסטוריה של העיר וכך הפך לחוקר תולדות העיר תל אביב, במקביל ללימודיו האקדמיים בתחומי תולדות ארץ ישראל. בשנות ה-2000, שחורי עורך ומפעיל אתר לחובבי תל אביב ועברה, בשם "תל אביב שלי". במקביל, הוא עורך סיורים בעיר וחבר בוועדת השמות לרחובות בעיריית תל אביב. נוסף על כל, פרסם מאמרים בנושא תל אביב בכתבי עת רבים ומשמש מרצה במספר מכללות ומרכזי חינוך. על ספרו "חלום שהפך לכרך", זכה בפרס נפתלי מטעם מועצת עיריית תל אביב ובפרס מטעם משרד הפנים. שחורי בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת תל אביב, בוגר לימודי מוזאולוגיה ואוצרות באוניברסיטת תל אביב וכן בוגר קורס "מורי דרך מוסמכים" מטעם משרד התיירות. הוא משלים דוקטורט בחוג לתולדות ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. באוגוסט 2016 נבחר לכהונת סגן יו"ר אגודת מורי הדרך בישראל. בראשית 2022, יזם לאחר שנתיים של הכנות, לשכה חדשה של ארגון "בני ברית" בשם "אבנך ונבנית", המתמקדת בתולדות תל אביב ונבחר כנשיאה הראשון. בפברואר 2023, לאחר שיזם והקים לשכות בני ברית נוספות בתל אביב, נבחר לכהן כיו"ר המועצה האזורית תל אביב וחבר הוועד המנהל של בני ברית ישראל. חלום שהפך לכרך - העיר שהולידה מדינה: סיפור הקמתה של ת"א, הוצאת אביבים, 1990 אבנך ונבנית, הוצאת מלוא, ספטמבר 1991 הרצליה - סיפורה של עיר, הוצאת אביבים, 1993 העיר שהולידה מדינה, הוצאת "תל אביב שלי" סיפורה של חברת דן בתל אביב מדיה וקבצים בנושא אילן שחורי בוויקישיתוף mytelaviv.co.il - אתר האינטרנט לתולדות תל אביב, ארץ ישראל וידיעת הארץ של אילן שחורי 'אָכוֹל וְשָׁתוֹ, כִּי מָחָר נָמוּת': עלייתה ונפילתה של קבוצת 'חבר'ה טראסק' בתל אביב הקטנה של שנות העשרים והשלושים, ישראלים ‏8, 2017, עמ' 26–48 ידיעות עיריית תל אביב כמקור היסטורי לתולדות העיר, אילן שחורי - "גיליון קשר" מס' 39, סתיו 2009 רשימת הפרסומים המלאה של אילן שחורי בנושא תולדות תל אביב https://www.mytelaviv.co.il/דף-תוכן-4 אילן שחורי, דף שער בספרייה הלאומית מתוך עמוד הפייסבוק של אילן שחורי מתוך אתר תל אביב אונליין מתוך אתר תל אביב אונליין
ספקטרופוטומטריה

האם התכוונתם ל... ספקטרופוטומטר – מכשיר המשמש למדידת הבליעה האופטית של תמיסות. ספקטרוסקופיה – תחום מחקר שבו נמדד ספקטרום של רמות אנרגיה שונות או ספקטרום של תדרי קרינה אלקטרומגנטית (כמו למשל האור הנראה).
מייקל לנדון

מייקל לנדון (באנגלית: Michael Landon;‏ 31 באוקטובר 1936 – 1 ביולי 1991) היה שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי. לנדון נולד בקווינס, ניו יורק, בשם יוג'ין מוריס אורוביץ (Eugene Maurice Orowitz), לאב יהודי, אלי מוריס אורוביץ, שחקן ומנהל תיאטרון, ולאם קתולית, פגי אוניל, רקדנית וקומיקאית. הוא גדל כיהודי. לנדון נודע בזכות סדרות הטלוויזיה בהן הופיע. ב-1959 הופיע לראשונה בתפקיד "ג'ו הקטן" קרטרייט בסדרה "בוננזה". ב-1962 החל לכתוב תסריטים לסדרה, ומ-1968 ואילך ביים פרקים שלה. הסדרה הסתיימה ב-16 בינואר 1973. בשנים 1974–1983 הפיק לנדון את הסדרה הפופולרית "בית קטן בערבה", שיחק בה בתפקיד צ'ארלס אינגלס, ובנוסף לכך ביים וכתב עשרות פרקים שלה. בשנים 1984–1989 הפיק את הסדרה "הדרך לגן העדן" (Highway to Heaven) וכיכב בה בתפקיד המלאך ג'ונתן סמית. לנדון היה נשוי שלוש פעמים. היו לו תשעה ילדים, מהם שניים מאומצים. ב-5 באפריל 1991, התגלה אצל לנדון סרטן הלבלב. הוא נפטר כ-3 חודשים לאחר מכן, בגיל 54. Cheryl Landon Wilson, I Promised My Dad: An Intimate Portrait of Michael Landon A. Joyce, Michael Landon : His Triumph and Tragedy מייקל לנדון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל לנדון, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל לנדון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל לנדון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל לנדון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל לנדון, באתר Discogs (באנגלית) אתר זיכרון למייקל לנדון מייקל לנדון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מייקל לנדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
I.S.A.

I.S.A. הוא שרת חומת-אש מתוצרת חברת מיקרוסופט. פירוש השם הוא Internet Security and Acceleration, מכיוון שהמוצר כולל גם רכיבי אבטחה (חומת אש) וגם רכיבי האצת-גלישה (פרוקסי). המוצר בגרסתו הראשונה יצא לשוק בתחילת שנת 1997 כאשר הוא כולל רכיבי האצת-גלישה בלבד ושמו המסחרי היה Microsoft Proxy Server. טכנולוגיית ההאצה מבוססת על פרוטוקול האצה רב עצמה בשם CARP שפיתחה החברה. בסוף שנת 2000 יצאה לשוק גרסתו השלישית של המוצר, שכללה גם רכיבי אבטחה, ואז גם נטבע השם I.S.A. שנשאר עם המוצר עד היום. כיום משווק המוצר בגרסתו החמישית I.S.A. Server 2006 והגרסאות הבאות נמצאות בשלבי פיתוח. הפיתוח של המוצר כבר מראשיתו נעשה במרכז הפיתוח של החברה בחיפה. בשנת 2006 רכשה מיקרוסופט את חברת ההזנק הישראלית Whale Communications, במטרה לשלב את טכנולוגיית הגישה המאובטחת שלה במוצרי האבטחה של מיקרוסופט. מבחינה מסחרית, ISA על שלל גרסאותיו נמכר במאות מיליוני דולרים, אך במובנים מסוימים נופל ביכולותיו בהשוואה למוצרי אבטחה מבית צ'קפוינט או סיסקו. מעט חברות משתמשות במוצר כפתרון חומת אש עצמאי, אך חברות רבות משלבות את ISA עם מוצרי אבטחה אחרים בתצורות "גב-אל-גב" שונות או כפתרון האצת-גלישה בלבד. I.S.A. Server 2006 היא הגרסה הנוכחית של המוצר, שיצאה לשוק ברבעון השני של שנת 2006 ופותחה במרכז הפיתוח של מיקרוסופט בחיפה בראשותו של אבי נתן. שרת ISA 2006 מתוכנן לפעול על מערכת ההפעלה חלונות 2003 וחלונות 2003 R2, אך לא על חלונות 2000. הפיתוח של המוצר כולל גם תאימות לשרת חלונות 2008 (לונגהורן) אך מכיוון ששרת זה לא יצא לשוק עד שחרור המוצר, הוא אינו כולל תמיכה רשמית בו בשלב זה. שרת ISA 2006 הוא שרת חומת אש הכולל יכולות Stateful Inspection בכל שכבות הרשת, חיבור מאובטח מרחוק בטכנולוגיית VPN, האצת גלישה באמצעות מטמון קדמי ואחורי ותמיכה בתצורות אשכול מגוונות. המוצר כולל שיפורים משמעותיים ביחס לגרסאות הקודמות, אתר האינטרנט הרשמי של I.S.A. דף הבית של שרת ISA באתר מיקרוסופט עפרה ברון, ביל גייטס רוכש עוד חברה ישראלית, באתר nrg, באתר nrg מעריב, 18 במאי 2006 דיון בפורום אודות ISA דיון נוסף בפורום אודות ISA
מוזיאון קרנוולה

מוזיאון קרנוולֶה (בצרפתית: musée Carnavalet), או המוזיאון להיסטוריה של פריז, מוקדש להיסטוריה של פריז, מראשית העיר ועד ימינו. המוזיאון, שנמצא באזור המארה, ברחוב סבינייה (Rue de Sévigné) מספר 23, ברובע השלישי של העיר, מכיל אוסף ייחודי: מזכרות מהמהפכה הצרפתית, ציורים, פסלים, רהיטים וחפצי אמנות. האתר מנוהל מאז שנת 1993 בידי ז'אן-מרק לרי. המוזיאון מורכב משני מבנים: אוטל קרנוולה העתיק ואוטל לה פלטייה דה סן-פרגו (משנת 1989). שני המבנים מופרדים למעשה על ידי בית הספר ויקטור הוגו, אך מקושרים זה עם זה דרך גלריה שמצויה בקומה הראשונה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. האוטל (בית מידות) נבנה בתקופת הרנסאנס, בין השנים 1548 ל-1560, עבור ז'אק דה ליניירי (Jacques de Ligneris), נשיא הפרלמנט של פריז. בהשראת טירת ד'אקואן (château d'Écouen), המבנה תוכנן בצורת מרובע "בין חצר לגינה", וכונן חידוש אדריכלי, שהפך דוגמה עבור מספר בתי מידות אחרים. הפסלים שמעטרים את המבנה הם יצירות מופת של ז'אן גוּז'וֹן ושל האטלייה שלו. בשנת 1578 עבר המבנה לבעלותה של פרנסואז דֶה קֶרנֶוונוּאָה (Françoise de Kernevenoy), אלמנתו של אדון דה-קרנוונואה מחבל ברטן ששמו שובש כהלצה לקרנוולה. בשנות החמישים של המאה ה-17 עבר הבית לידי קלוד בוּאלב (Claude Boislève), והיא הפקידה את תכנון הרחבתו בידי פרנסואה מנסר. הלה שינה את האגף השמאלי ואת מבנה הכניסה והוסיף גם אגף ימני מעוטר בפסליו של ז'ראר ואן אוסטל (Gérard Van Opstal). משנת 1664 ועד 1695 התגוררה בבית המידות מאדאם דה סבינייה, ואחריה ברונה דה ראנסי (Brunet de Rancy), מזכיר המלך עד 1777, ולאחר מכן משפחתו של דופרה דה סן-מור (Dupré de Saint-Maur). לאחר המהפכה הצרפתית אוכלס המקום על ידי האקול דה פונט אה שוסה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון קרנוולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קרנוולה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קרנוולה (בצרפתית) מוזיאון קרנוולה, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון קרנוולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוסט על מוזיאון הקרנבלה מתוך האתר פרנקופילים אנונימיים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליסנדרו לופס

ליסנדרו לופס (בספרדית: Lisandro López; נולד ב-2 במרץ 1983 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרמיינטו. שיחק בעבר בנבחרת ארגנטינה. לופס, המכונה ליצ'ה בארגנטינה ולילו בפורטוגל, החל את הקריירה המקצועית בקבוצת ראסינג קלוב, אחת מחמש הקבוצות הגדולות של ארגנטינה. הוא הפך לאחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית וסיים כמלך השערים בשנת 2004 עם 18 שערים ב-37 משחקים (מלך השערים בסיכום שני הטורנירים של השנה). יכולתו במדי ראסינג הביאה את פורטו, ענקית הכדורגל הפורטוגזית, לרכוש אותו תמורת 2.5 מיליון אירו. אחרי שנתיים בהן לא בלט במיוחד, הפך ליסנדרו לחלוץ המוביל של הקבוצה. הוא סיים את עונת 2007/2008 כמלך השערים של הליגה הפורטוגזית עם 24 שערים ב-27 משחקים. בתום העונה נבחר לופס לשחקן המצטיין בליגה. בשנת 2009 חתם באולימפיק ליון הצרפתית ופתח את העונה מצוין עם 7 כיבושים בליגה ובאירופה. מאוחר יותר נפצע, וכושר המשחק שלו נפגע. ברבע גמר ליגת האלופות שבו אירחה ליון את בורדו הבקיע ליסנדרו צמד. ב-8 באוגוסט 2013 חתם לופס באל-גארפה הקטרית. ליסנדרו לופס ערך רק שתי הופעות במדי הנבחרת הארגנטינית בעיקר בשל התחרות הקשה מצדם של שחקנים בכירים יותר כמו הרנן קרספו, קרלוס טבס וליונל מסי. ב-11 במרץ 2008 זומן ליסנדרו לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, מצרים, אך שיחק רק דקות מועטות, מאמנו בנבחרת, אלפיו באסילה, ספג ביקורת על כך הן מהתקשורת הארגנטינאית והן מנשיא פורטו בשל כך. ראסינג קלוב מלך שערים – 2004 פורטו אליפות – 3 (2005/2006, 2006/2007, 2007/2008) גביע פורטוגזי – 2005/2006 סופר קאפ פורטוגזי – 2006/2007 מלך שערי הליגה הפורטוגזית – 2007/2008 השחקן המצטיין של הליגה – 2007/2008 אולימפיק ליון שחקן העונה של הליגה – 2010 / 2009 מדיה וקבצים בנושא ליסנדרו לופס בוויקישיתוף ליסנדרו לופס, באתר Transfermarkt ליסנדרו לופס, באתר Soccerway ליסנדרו לופס, באתר BDFutbol ליסנדרו לופס, באתר WorldFootball.net ליסנדרו לופס, באתר National Football Teams ליסנדרו לופס, באתר FootballDatabase.eu
פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע

פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע היה פסטיבל המוקדש למדע, תרבות וטכנולוגיה שהתקיים בין השנים 2000–2012. עד לשנת 2010 הוא התקיים בחול המועד פסח, ולאחר מכן התקיים בסוכות. הפסטיבל כלל תצוגות, תחרויות, מופעים, סדנאות, תצפיות, תערוכות, סיורים, הרצאות והדגמות המיועדות לילדים, בני נוער ומבוגרים. הפסטיבל אורגן בתחילת דרכו על ידי היחידה לפעולות נוער ("צעירים במדע") שנטמעה בהמשך במכון דוידסון לחינוך מדעי, המאגד את הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע. רבות מהפעילויות בפסטיבל נערכו בגן המדע על שם קלור שבמכון ויצמן ובסביבתו של גן המדע. גן המדע, המהווה מוזיאון מדע הפועל תחת כיפת השמים, כולל עשרות מוצגים המדגימים עקרונות פיזיקליים ותהליכים אקולוגיים. בין הפעילויות בפסטיבל התקיימו סדנאות מעשיות שמסבירות שאלות מדעיות. להלן מספר דוגמאות: בניית כלי נגינה ייחודיים תוך הבנת העקרונות הפיזיקליים העומדים בבסיסם. המחשת אשליות אופטיות. הכנת גלידה תוך שימוש בחנקן נוזלי. סדנה על מזג האוויר בכדור הארץ הכוללת יצירת ענן בקופסה, וסופת טורנדו. הבנת הסיבה לקיומו של זנב ארוך אצל דינוזאורים. הצגת ניסויים הלקוחים מן המטבח והבנת תהליכים כימיים המתרחשים בזמן הבישול. הבנת התחושה של אסטרונאוט הצועד בחלל או מדלג על פני הירח. סדנאות לבנייה והעפה של עפיפונים. סדנאות אנימציה ומשחקי חשיבה. הדגמות אקרובטיקה מעולם הקרקס, ועוד. הפסטיבל כלל תחרויות המציבות בפני המשתתפים אתגרים אינטלקטואליים. להלן מספר דוגמאות: "תחרות הביצה המעופפת" - כיצד להשליך ביצה מגובה 48 מטרים מבלי שתישבר? "תחרות קומ. בינה" - מרוץ בסגנון "מחפשים את המטמון" הכולל בעיות מתחומי המדעים השונים, ומיועד לבני נוער ולמבוגרים. משחקי שחמט סימולטניים. תחרות "מדע בשלוש דקות", במהלכה על המשתתפים להציג ולהסביר תופעה מדעית. במסגרת הפסטיבל ניתן היה לשמוע הרצאות של מדעני מכון ויצמן ולסייר ברחבי המכון בליווי מדריכים. בימי הפסטיבל התקיימו ביקורים במרכז המבקרים של מכון ויצמן, במגדל השמש ובביתו של חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל ושל מכון ויצמן למדע. הפסטיבל כלל גם מופעי מוזיקה ותערוכות אמנות. בערבים התקיימו רבי-שיח שבהם המדענים שוחחו עם הקהל על נושאים אקטואליים מחזית המדע. אתר פסטיבל המדע פסטיבל המדע 2010, סרטון באתר יוטיוב פסטיבל המדע 2011, סרטון באתר יוטיוב אתר גן המדע
יצחק זיגר

יצחק מרדכי זיגר (22 בפברואר 1936 - 5 בפברואר 1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד. זיגר נולד בחיפה. הוא למד בבית הספר התיכון בפרדס חנה וסיים לימודי כלכלה, משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. בשנת 1969 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית ובמהלך השנים נבחר בה לחבר מרכז, חבר הנהלה ויו"ר המועצה הכלכלית במפלגה. כמו כן הוא כיהן כחבר הוועד הפועל של התאחדות האיכרים. בשנת 1981 נבחר זיגר לכנסת העשירית. כהונתו נמשכה עד לכנסת ה-11 ועד לפטירתו. יצחק מרדכי זיגר הוא בנו של ישראל זיגר שנבחר בשנת ה'תרס"ז, 1909, למוח'תאר הראשון של המושבה ראשון לציון. יצחק מרדכי זיגר נישא לדליה. לזוג שלושה ילדים: ארז ישראל (על שם הסב), אייל וימימה (על שם סבתא, אשתו של ישראל זיגר). יצחק זיגר, באתר הכנסת יצחק זיגר, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי רנר

צבי רנר (1910 - 31 במאי 1990), היה חבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת העשירית. רנר נולד בבורוסקה שבגליציה. למד בישיבה ובהיותו בלבוב הצטרף לתנועת הנוער של תנועת הציונים הכלליים. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והיה חבר קיבוץ אחווה מייסודה של התנועה. לפרנסתו עבד כפועל בניין ועבר להתגורר בתל אביב ולעבוד בשירות העירייה. פעילותו בציונים הכלליים נמשכה לאחר פילוג המפלגה במסגרת המפלגה הליברלית. רנר נבחר לנשיאות והנהלת המפלגה, יו"ר מזכירות המפלגה ומשנת 1969 כיהן מטעמה כחבר מועצת העיר תל אביב וחבר הנהלת העירייה עם אחריות על מחלקת המנגנון. כמו כן היה גזבר המפלגה. בשנת 1980 נבחר רנר ליו"ר איגוד העובדים הליברליים לאחר ששמואל רכטמן נאלץ לעזוב את התפקיד בגלל הרשעתו בלקיחת שוחד. שנה לאחר מכן הוא נבחר מטעם הליכוד לכנסת העשירית וכיהן כחבר הכנסת עד לשנת 1984 . צבי רנר, באתר הכנסת צבי רנר, באתר כנסת פתוחה יצחק מודעי, מחיקת אפסים, עמוד 78 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנועה מגונה

תנועה מגונה היא מחווה גופנית המביעה בוז, זלזול או התגרות. תנועות מגונות מסוימות רווחות ברחבי העולם, ואחרות אופייניות לתרבויות מסוימות.
תיאודור זנדל

תיאודור זַנדֶל (בגרמנית: Theodor Sandel;‏ 2 באוקטובר 1845 – 1 ביוני 1902) היה אדריכל טמפלרי, איש המושבה הגרמנית ביפו והמושבה הגרמנית בירושלים, מהבולטים בבוני ירושלים בתקופת היציאה מן החומות במחצית השנייה של המאה ה-19. זנדל נולד בהיילברון שבווירטמברג (גרמניה) למשפחה פרוטסטנטית דתית. בשנים 1863–1866 למד לימודי אדריכלות והנדסה בבית הספר המלכותי הטכני הגבוה בשטוטגרט. בשנת 1871 הגיע לארץ ישראל כדי להצטרף למשפחתו, שהייתה בין חלוצי ההתיישבות הטמפלרית בארץ הקודש. האב, ד"ר כריסטיאן גוטלוב דוד זנדל, ייסד את בית החולים הגרמני ביפו וב-1867 שימש כיועץ למשה מונטיפיורי בתכנון פרויקטים שונים שיזם בארץ באותה עת. בין היתר היה חבר, יחד עם האדריכל והארכאולוג קונרד שיק וחתנו הרופא ד"ר אָדַלבֶּרט איינסלֶר, בצוות התכנון להקמת בית החולים למצורעים "עזרת ישו" בירושלים (בשכונת טלביה של היום). תיאודור זנדל התגורר בבית שרכש מרולה פלויד במושבה הגרמנית ביפו, וב-1871 פתח משרד לתכנון אדריכלי והנדסי בעיר. עבודתו הראשונה באותה שנה הייתה תכנון מדידות של המושבה הטמפלרית שרונה. בשנים 1878–1879 ביצע מיפוי של יפו וסביבתה, ובאותה תקופה עסק גם בתכנון שיפוץ הדרך ההיסטורית מיפו לירושלים. הדרך הייתה עד אז דרך עפר משובשת, שעל משתמשיה העיקריים נמנו עמיתיו העגלונים הטמפלרים שהפעילו קו כרכרות נוסעים להסעת צליינים נוצרים בין נמל יפו ועיר הקודש. ב-1880 עבר זנדל לירושלים, שם תכנן ובנה את ביתו במושבה הגרמנית הנבנית. במהרה הפך דמות מפתח במושבה הירושלמית ואף מונה כראש המושבה (Bürgermeister). בין היתר עמד בראש צוות מהנדסים שתכנן את אחד מקטעי מסילת הרכבת יפו–ירושלים, שנחנכה בשנת 1892. עוד תכנן בירושלים רבים ממבני הציבור שהוקמו בעיר באותה עת, תקופה בה פרצה העיר את גבולותיה וידעה התפתחות מרשימה מחוץ לחומות העיר העתיקה. יחד עם קונרד שיק תכנן את בית החולים הגרמני (ברחוב הנביאים, כיום אגף של בית החולים ביקור חולים), תכנן את בניין בית החולים שערי צדק (הישן) ברחוב יפו (כיום בית רשות השידור), את בית הספר למל ואת היקב של שרונה. בעת ביקורו ההיסטורי של הקיסר הגרמני וילהלם השני בירושלים באוקטובר 1898 הועמד תיאודור זנדל בראש משלחת המכובדים מקבלי פני הקיסר בביקורו במושבה הגרמנית. במעמד זה הגיש זנדל לקיסר את מתנת המתיישבים הטמפלרים לרגל ביקורו - אסופת ציורים של גיסו הצייר גוסטב באוארנפיינד, המתעדים את חיי המתיישבים הטמפלרים בארץ הקודש. הקיסר, שהתפעל מאוד מכישורי התכנון והבנייה של זנדל, העניק לו את תואר הכבוד המקצועי "באוראט" (Baurat) – יועץ לבנייה. הוא מונה מטעמו כאחראי על בניית אכסניית סנט פאולוס (בסמוך לשער שכם), אך זנדל לא זכה להשלים את המלאכה ונפטר בשנת 1902, כשנתיים טרם הנחת אבן הפינה. הוא נקבר בבית הקברות הטמפלרי בירושלים. זנדל נישא ב-1874 לקלרה הארדג (Klara Hardegg), בתו של גיאורג דוד הרדג, ממייסדי אגודת הטמפלרים. היו להם ארבעה בנים ובת. אחד מבניו הוא בנימין זנדל, שהלך בדרכי אביו והיה לאדריכל פעיל בארץ ישראל. ב-1885 נפטרה קלרה בגיל 35, וב-1886 נישא זנדל מחדש. עם רעייתו השנייה נולד לזנדל בן נוסף. בניין שערי צדק הישן ברחוב יפו (לימים בית הנהלת רשות השידור) בית החולים הגרמני ברחוב הנביאים בית הספר למל בית זנדל במושבה הגרמנית בירושלים מלון פאסט בית הנסן דוד קרויאנקר, המושבה הגרמנית ורחוב עמק רפאים, הוצאת כתר 2008 מדיה וקבצים בנושא תיאודור זנדל בוויקישיתוף תיאודור זנדל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תיאודור זנדל (1845-1902), דף שער בספרייה הלאומית
יסעורון אטלנטי

יסעורון אטלנטי (שם מדעי: Hydrobates leucorhous) הוא עוף ימי קטן ממשפחת היסעורוניים. היסעורון האטלנטי מקנן באיים מבודדים ובלתי נגישים באזוריהם הצפוניים והקרים של האוקיינוסים האטלנטי והשקט. מושבותיו ממוקמות סמוך לים, לרוב מוסתרות, כמו סדקים וכוכים של צוקים סלעיים, מאורות קטנות וכדומה. בעונות הקינון הוא פעיל בשעות הלילה באופן בלעדי, על מנת למנוע טריפה על ידי שחפים וחמסנים. מחוץ לעונת הקינון הוא מבלה את מרבית זמנו בשוטטות בים הפתוח. בשל עובדה זו, יחד עם העובדה שהוא מקנן באיים די נידחים, קשה לצפות בו מן היבשה. רק בזמן סערות הוא נוטה להתקרב ללשונות יבשה. המושבה הגדולה ביותר של היסעורון האטלנטי נמצאת באי בקאלייה שבמזרח קנדה, שם חיים למעלה משלושה מיליוני זוגות של יסעורונים אלו. היסעורון האטלנטי נצפה גם בחופי ישראל והים התיכון. אורכו של היסעורון האטלנטי 18 - 21 ס"מ, ומוטת כנפיו - 43 עד 48 ס"מ. ניצוי גופו כהה (חום - שחור), למעט אזור הישבן העליון - הצבוע לבן. מעופו תזזיתי, וכנפיו מטפפות על מי האוקיינוס כאשר הוא צד פלנקטון. יכולת ההליכה שלו, כמו של יתר היסעורונים, היא קצרת טווח - והוא מסוגל ללכת רק מרחק קצר עד למאורתו. נחיריו נראים כצינור כדי למנוע כניסת מים דרכם. ליסעורון האטלנטי חוש ריח מפותח ביותר, בעזרתו הוא מוצא את מזונו, הכולל דגים, רכיכות ופלנקטון. כשטורף כלשהו מתקרב ליסעורון האטלנטי, היסעורון פולט מפיו נוזל שמנוני ומסריח, שמבריח את אויביו. הנקבה מטילה ביצה יחידה, שבצדה הרחב יותר טבעת של נקודות דהויות. הנקבה דוגרת על הביצים כחודשיים עד שהן בוקעות. ההורים מאכילים את הגוזלים משך כחודשיים, ולאחר שבועיים, במהלכם כנפיהם מגיעות לאורך המתאים, הגוזלים עוזבים את הקן. תוחלת חייו של היסעורון האטלנטי היא 30 שנים ויותר, והיא חריגה באורכה ביחס לעופות בגודל דומה. ליסעורון האטלנטי תכונה גנטית מיוחדת. ב-2003 הבחינו מדענים שאצל היסעורון האטלנטי, הטלומרים (רצפי DNA בקצוות הכרומוזומים שבין השאר מגנים עליהם מאיבוד מידע גנטי בשכפול) מתארכים עם הגיל, ולא מתקצרים. תופעה זו נצפתה גם בלובסטרים וגם בסוגים מסוימים של צבים. ייתכן שהיא המסבירה את אריכות ימי היסעורון האטלנטי, כמו גם את אריכות ימי הלובסטרים והצבים. קצב לב ותוחלת חיים הזדקנות לובסטר המדוזה בת האלמוות צבים חיי נצח מדיה וקבצים בנושא יסעורון אטלנטי בוויקישיתוף יסעורון אטלנטי, באתר ITIS (באנגלית) יסעורון אטלנטי, באתר NCBI (באנגלית) יסעורון אטלנטי, באתר GBIF (באנגלית) היסעורון האטלנטי באתר U.S. Geological Survey גלריית תמונות Baccalieu Island reserve homepage Big Lobsters and Eternal Life