הינדוטבה

הינדוטבה (באנגלית: Hindutva; בכתב דוונאגרי: हिन्दुत्व – במשמעות "הינדואיות", צביון או מהות הינדואית) הוא מושג בשפת הסנסקריט המשמש לתיאור אידאולוגיית הלאומיות ההינדואית ותנועות לקידום האידאולוגיה הזו. המונח נטבע על ידי וינאיאק דמודאר סווארקאר (אנ') בשנת 1923 בכתב עת שבבעלותו, באמצעות הכותרת "הינדוטבה: מיהו הינדואי?". רוב הלאומיים ההינדואים מאורגנים בארגונים פוליטיים, תרבותיים וחברתיים. הארגון הלאומי ההינדואי הראשון נוסד בהודו ב-1925, ושמו ראשטריה סוויאמסווק סאנג (RSS). כיום ארגון בולט בפוליטיקה ההודית הוא מפלגת בהאראטיה ג'נאטה (BJP), מפלגה המקורבת לארגונים לקידום ההינדוטבה. קבוצת ארגונים זו מכנה עצמה בשם סנג פריוואר. האידאולוגיה הימנית האופיינית להינדוטבה קיימת בהודו מאז תחילת המאה ה-20, אולם לא שיחקה תפקיד דומיננטי בפוליטיקה ההודית עד לשנות ה-1980 המאוחרות. אחד האירועים הבולטים הבודדים בהם בלטה ההינדוטבה הוא רציחתו של מהטמה גנדהי ב-1948 בידי אחד הקיצוניים מבין הלאומיים ההינדואים. מאז סוף שנות ה-1980 משכה אליה אידאולוגיה זו הינדואים רבים מהזרם המרכזי שבפוליטיקה ההודית, בעקבות שני אירועים מרכזיים. אירוע אחד הוא השימוש שעשתה ממשלת רג'יב גנדי ברוב פרלמנטרי גדול לביטול פסק הדין של בית המשפט העליון של הודו שהחיל את החוק האזרחי הרגיל על נישואים בין מוסלמים, פסק שהתקבל בזעם על ידי מוסלמים בהודו (ראה מקרה שאח באנו (אנ')) וביטולו על ידי הקונגרס הרגיז את ההינדואים. האירוע השני הוא סכסוך סביב מסגד באבור (אנ') המוגולי מן המאה ה-16 בעיר איודהיה, שכמה הינדואים טענו כי הוא מקום לידתו ומקום המקדש המקורי של האל ראמה – הנחשב בהינדואיזם להתגלמות (אווטארה) נערצת של האל וישנו. ההינודאים דרשו את פינוי המסגד, שנהרס לבסוף על ידי אספסוף הינדואי ב-1992. אירוע זה עורר מהומות ברחבי המדינה. בפסק דין של בית המשפט העליון של הודו נאמר כי אין מינוח מדויק היכול להתייחס למושגים "הינדו"," הינדוטבה" או "הינדואיזם". נאמר שם גם כי אין שום תמצות היכול להגביל את המונח למשמעות הצרה של דת בלבד, תוך התעלמות מהתכנים של התרבות ההודית ומורשתה. המונח "הינדוטבה" נעשה רווח כמזוהה עם האידאולוגיה של ארגון הינדו לאומי בשם "ראשטריה סוויאמסווק סאנג". מוצא המילה "הינדוטבה" הוא מהמילה "הינדו" שמקורה בפרסית ואילו המילה "טבה" היא סיומת בשפה הסנסקריט. לכן, המילה "הינדוטבה" מתורגמת בדרך כלל כ"צביון הינדואי", תוך תיאור זהות לאומית המבוססת על דת ההינדו. במובנים רבים זוהי אידאולוגיה סינקרטית: מחד גיסא היא יונקת רבות מהפילוסופיה ההודית ורואה בדמויות דתיות והיסטוריות בתולדות ההינדואיזם מקור להשראה; מאידך גיסא ניכרת בה גם השפעה של מסורות מערביות החסרות כל בסיס בהינדואיזם. ההינדוטבה מתאפיינת בכמה אמונות מרכזיות: תת-היבשת ההודית היא מולדת ההינדואים. היא כוללת את החלק הדרומי של ההימלאיה ואזור הינדו-כוש ובדרך כלל את פקיסטן, הודו, בנגלדש וסרי לנקה ולפעמים אף אפגניסטן. כהינדואים ייחשבו בני דתות שמקורן בהודו. דתות אלו כוללות את ההינדואיזם, הבודהיזם, הג'ייניזם והסיקיזם. מקור ההינדואיזם הוא בהודו. אמונה זו מתנגשת לפעמים עם תאוריית הפלישה הארית, לפיה הדת הוודית הגיעה מאיראן יחד עם האריים בסביבות שנת 1500 לפני הספירה המקובלת. המאמינים שמקור ההינדואיזם הוא בהודו מציעים לעיתים את התאוריה כי ציוויליזציית עמק האינדוס הייתה ארית, וכי התרבות הארית נדדה מהודו לאירן, יותר מאשר ההפך. גישה נוספת המוצעת על ידם טוענת, כי מקור השפות ההודו-אירופיות הוא בהודו יותר מאשר במרכז אסיה. השקפות חדשניות אלו שנויות במחלוקת בעיני רוב ההיסטוריונים והבלשנים. ההינדואים דוכאו במשך ההיסטוריה בארץ מולדתם בגלל פלישת כוחות זרים, כגון האסלאם והנצרות. ההינדואים נחלשו במשך הזמן בגלל השפעת הקולוניאליזם הבריטי ודפוסי חשיבה קומוניסטיים. יש להקים מדינה הינדואית על מנת להגן על זכויות ההינדואים במולדתם ולהביא לידי תחייה תרבותית כללית. הלאומיים ההינדואים תופסים את עצמם כ"מייסדי האומה" הגדולים. מטרתם המוצהרת היא לאחד את החברה ההינדואית, המוטרדת מבעיות של קאסטות, רגיונליזם (נטייה לנקודת מבט מחוזית, בניגוד ללאומית) וגישות פסיביות שמקורן בדת. תפיסת העולם של ה-RSS רואה בהודו את ערש הציוויליזציה, המקום שממנו נפוץ כל הידע לשאר העולם. לשם הפצת תפיסה זו, אחת ממטרות ה-RSS היא לערוך שינויים בהוראת ההיסטוריה הנלמדת כיום באוניברסיטאות בהודו. ה-RSS מצביעה בין השאר על מעשי אכזריות שביצעו שליטים מוסלמיים בעבר בבני הקאסטות הנמוכות. כדוגמה לכך הם מביאים את אורנגזב. בהודו נערך קמפיין למען "הכתמה" של הודו, כלומר הפיכתה לכתומה (כתום מסמל בהודו הינדואיזם), על ידי שינוי טקסטים בספרי ההיסטוריה שבבתי ספר. מטרה אחרת של ה-RSS בכלל, ושל הקמפיין בפרט, היא הפרדה בין "דתות זרות" כגון נצרות ואסלאם לבין "דתות הודיות טהורות" כגון הינדואיזם, סיקיזם, ג'ייניזם ובודהיזם. חסידי ההינדוטבה משתמשים לעיתים קרובות במושג פסאודו-חילוניות ביחס להגנה שמספקת חוקת הודו לזכויות בני המיעוטים הדתיים. הם מצביעים על הסטנדרטים השונים המופעלים לגבי הינדואים, מוסלמים ונוצרים, ופועלים נגד הניסיון ליצור מה שהם תופסים כשיטת "שונים, אבל שווים" (על משקל "נפרדים אבל שווים"). חלק מתומכי ההינדוטבה רואים זאת כניסיון של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לחזר אחר קולות המיעוטים, גם במחיר ויתור על שוויון אמיתי. לפיכך, אחד הנושאים המרכזיים במצעי מפלגות הדוגלות בהינדוטבה הוא הקודקס האזרחי האחיד, וביטול תנאים מיוחדים שקיימים בחוקת הודו עבור מוסלמים ונוצרים. חסידי ההינדוטבה מצביעים גם על אפליה במימון צורכי דת של בני דתות שונות. המוסלמים, למשל, זוכים במימון כספי עבור קיום מצוות החג' ועלייה לרגל למכה ובסבסוד בתי ספר מוסלמיים הנקראים מדרסה. ההינדואים, לעומת זאת, אינם זוכים בסיבסוד עבור מערכת החינוך שלהם או עבור קיום מצוות כגון עלייה לרגל למקומות הקדושים שלהם – לטענת חסידי ההינדוטבה – בזמן שהם מממנים מכיסם את מערכת החינוך ומצוות העלייה לרגל של המוסלמים והנוצרים. התיקון שערך רג'יב גנדי בחוקת הודו, לצורך שינוי פסיקת בית המשפט העליון, נעשה תחת לחצם של מוסלמים, ועורר תרעומת רבה בקרב תומכי ההינדוטבה. החוקים המתוקנים, יותר מאשר שהם מתיישבים עם השריעה, הפחיתו את הזכויות בהן זכו קודם לכן נשים מוסלמיות גרושות. רבים חשים כי רעיון ההינדוטבה מדבר אל הרוב ההינדואי בהודו. הם גם חשים, לעיתים קרובות, כי דמוקרטיה חילונית פירושה שוויון עבור כל הדתות, ולכן הם רוצים קודקס אזרחי אחיד. ההינדוטבה מקודמת על ידי הראשטריה סוויאמסווק סאנג, ארגון בעל אופי צבאי למחצה שהוקם ב-1925. המועצה ההינדואית העולמית (אנ') הוקמה לצורך יצירת קשרים עם הינדואים שמחוץ להודו. ההינדוטבהיוצגה על ידי מספר מפלגות פוליטיות. הראשונה שבהם, הינדו מהסבהה, הוקם ב-1907, והתפצל ב-1950, כאשר סגן נשיא המפלגה סיאמה פרסד מוקהרג'י פרש ממנו והקים את בהרטיה ג'אנה סנג. לאחר מצב החירום בהודו התאחדה בהברטיה ג'אנה סנג עם מפלגת ג'נטה וב-1980 התפצלה ממנה והקימה את בהרטיה ג'נטה סנג, שהפכה למפלגה המזוהה עם ההינדוטבה. המונח "פשיזם הודי" משמש בידי מבקרי ההינדוטבה לתיאור ארגונים הינדואים מסוימים המבוססים על עקרונות ההינדוטבה, ובפרט הסנג פריוואר. פוליטיקה של הודו