laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חאבייר סוטומאיור

חאבייר סוטומאיור (בספרדית: Javier Sotomayor; נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא אתלט עבר מקובה. הוא אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 2 זהב (שטוטגרט 1993 ואתונה 1997) ומשנת 1993 שיאן העולם הנוכחי (2024) בקפיצה לגובה (2.45 מטר). סוטומאיור החל את הקריירה הבינלאומית שלו באליפות העולם באתלטיקה הראשונה באולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1985. הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.30 מטר. באליפות העולם השנייה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית בשנת 1987 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.32 מטר. בתחרות שנערכה בסלמנקה, ספרד ב-8 בספטמבר 1988 קבע סוטומאיור בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.43 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה של פטריק שברג משוודיה (2.42 מטר). באליפות העולם באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1989 זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אליפות חדש של 2.43 מטר. בתחרות שנערכה בסן חואן, פוארטו ריקו ב-29 ביולי אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 2.44 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה סוטומאיור במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.36 מטר, אחרי צ'ארלס אוסטין מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 2.38 מטר ולפני הוליס קונוויי אף הוא מארצות הברית (2.36 מטר). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.34 מטר. במדליית כסף זכה פטריק שברג (2.34 מטר) ובמדליית ארד זכו שלושה קופצים הוליס קונוויי, טים פורסיית' מאוסטרליה וארתור פרטיקה מפולין (2.34 מטר). בתחרות שנערכה בסלמנקה ב-27 ביולי 1993 קבע סוטומאיור בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.45 מטר, השיא הנוכחי (2024). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אליפות חדש של 2.40 מטר, לפני ארתור פרטיקה (2.37 מטר) וסטיב סמית' מבריטניה (2.37 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה סוטומאיור במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, אחרי טרוי קמפ מבהאמה (2.37 מטר) ולפני ארתור פרטיקה (2.35 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, לפני ארתור פרטיקה (2.35 מטר) וטים פורסיית' (2.35 מטר). לפני אולימפיאדת סידני (2000) הושעה סוטומאיור לאחר שבדיקות סמים מצאו שהשתמש בקוקאין. בהמשך, קוצרה ההשעיה בעקבות לחץ מסיבי של הפדרציה הקובנית לספורט והוא הספיק להשתתף באולימפיאדת סידני ולזכות במדליית כסף בתוצאה של 2.32 מטר, אחרי סרגיי קליוגין מרוסיה (2.35 מטר) ולפני עבדרחמן חמאד מאלג'יריה (2.32 מטר). בספטמבר 2001 הודיע סוטומאיור על פרישה מפעילות בעקבות גילוי נוסף של סם אסור בשם ננדרולון במחנה אימונים ביוני באותה השנה. מדיה וקבצים בנושא חאבייר סוטומאיור בוויקישיתוף חאבייר סוטומאיור, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי חאבייר סוטומאיור, באתר olympedia.org חאבייר סוטומאיור, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית חאבייר סוטומאיור, באתר Track and Field (גברים) אמיר ענבר, השבוע לפני 26 שנים | אחרי שהתגבר על פחד הגבהים, קפץ סוטומאיור אל המקום שאיש לא הגיע אליו, באתר הארץ, 27 ביולי 2019 The New York Times, August 19, 2000; Olympics; Tainted Jumper Returns to Boos and One Medal; accessed 21 February 2011. "Sotomayor tests positive for nandrolone". Rediff Sports. נבדק ב-22 בפברואר 2008. {{cite web}}: (עזרה)
Vi

vi (קיצור של המילה האנגלית "visual", "חזותי") הוא עורך טקסט נפוץ בסביבת יוניקס. בניגוד לרוב עורכי הטקסט הוא מתאפיין בכך שיש לו מצב עריכה נפרד ממצב הכנסה (כתיבה). גרסתו הראשונה נכתבה בברקלי (כחלק מ-BSD) על ידי ביל ג'וי בשנת 1976. בהמשך נוצרו לו גרסאות רבות. הנפוצה שבהם כיום היא Vim‏ (קיצור של "Vi IMproved"‏ - "vi משופר"). גרסאות נוספות של vi: nvi: מימוש מחודש של vi המקורי elvis busybox vi: גרסה חלקית ופשוטה שכלולה בחבילה BusyBox Vi, בנוסף ל-Emacs הם עורכי טקסט נפוצים מאוד בסביבת יוניקס. היריבות בין משתמשי שני עורכי הטקסט הייתה כבר לשם דבר. nano מדיה וקבצים בנושא Vi בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Vi (באנגלית) שני עשורים של יעילות: יום הולדת 20 ל-Vim - כתבה ב-Ars Technica מתאריך שני בנובמבר 2011. המבוא מתייחס ל-vi המקורי. (באנגלית) vi נגד Emacs - כתבה משנת 2001. דוגמה אחת מני רבות. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד פיכלר

דייוויד פיכלר (באנגלית: David Pichler, נולד ב-3 בספטמבר 1968) הוא קופץ למים אמריקאי בעבר. אלוף ארצות הברית ורביעי באולימפיאדת סידני (2000). בשנת 1996 יצא פיכלר מהארון ובכך היה לקופץ המים השלישי בארצות הברית שהוא הומו גלוי (אחרי גרג לוגניס ופטריק ג'פרי). פיכלר נולד בבאטלר שבפנסילבניה. הוא התאמן בפורט לודרדייל שבפלורידה. בתחרות "גביע העולם" שנערכה באטלנטה בשנת 1995 זכו פיכלר וצ'ארלס וייד במדליית כסף אחרי קופצים מסין. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים פיכלר במקום שישי בתחרות הקפיצה מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 607.11 נק'. באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיים פיכלר ביחד עם וייד במקום חמישי בתחרות קפיצה סינכרונית ממקפצה של 10 מטר בתוצאה של 246.96 נק'. באליפות הגארד פרי בקפיצה למים (FINA-USA) שנערכה במאי 2000 זכו פיכלר ומארק רואיז במקום הראשון בתחרות הקפיצה הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 301.26 נק', לפני מתיו הלם ורוברט ניוברי מאוסטרליה (298.50 נק'). לאולימפיאדת סידני (2000) נבחר פיכלר לתפקיד קפטן נבחרת הקפיצה למים של ארצות הברית. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בתחרות הסינכרונית ממקפצה של 3 מטר ביחד עם טרוי דומה בתוצאה של 320.91 נק', אחרי האוסטרלים שזכו במדליית ארד (322.86 נק'), במקום שביעי בתחרות הסינכרונית מפלטפורמה של 10 מטר ביחד עם רואיז בתוצאה של 321.69 נק' ובמקום תשיעי בתחרות מפלטפורמה של 10 מטר בתוצאה של 616.17 נק'. בשנת 1996 עזב פיכלר את המועדון שבו התאמן בגלל מאמנו ובנו שלדבריו הם התעללו בו בגלל נטייתו המינית. יחס זה נמשך גם באולימפיאדת סידני שבו הם רבו עם בן זוגו. פיכלר היה בין ההומוסקסואלים הגלויים הבודדים בקרב הספורטאים הגברים שהשתתפו באולימפיאדת אטלנטה ובאולימפיאדת סידני. בסך הכל זכה פיכלר ב-12 תוארי אליפות ארצות הברית בקפיצה למים. דייוויד פיכלר, באתר olympedia.org דייוויד פיכלר, באתר Sports123 (באנגלית) דייוויד פיכלר, באתר Gay Swimmers (באנגלית) OUT 2000 OLYMPIANS, Outsports.com.
טוראקו רוס

טוראקו רוס או טוראקו ליידי רוס (שם מדעי: Musophaga rossae) הוא מין של עוף טרופי אפריקני בינוני ממשפחת הטוראקיים. הטוראקו צמחוני ופעיל ביום. הוא חי בחופה ומזונו העיקרי הוא פירות. הטוראקו הוא העוף לו פיגמנטים ירוק ואדומים טבעיים על הנוצות ולא ערבוב של פיגמנטים אחרים. הטוראקו אינו נמצא בסיכון. הטורפים העיקריים שלו הם קופים ונחשים. הטוראקו חי במדינות אנגולה, בוטסואנה, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בורונדי, סודאן, אוגנדה, טנזניה, רואנדה, גבון, וזמביה ובעיקר באגן הקונגו. עיקר הפעילות של הטוראקו נעשית בחופה. אורכם של הטוראקויים ממין זה כ-52 ס"מ. הציצית אדומה. המקור צהוב. הגוף והכנפיים בצבע כחול כהה. הצוואר ואזור הבטן בצבע שחור. הזנב בצבעים כחול ושחור. הרגליים בצבע שחור. בדומה לשאר הטוראקואים, הטוראקו יכול להניע את אצבעו הרביעית קדימה ואחורה בשונה מרוב העופות. חברתי וחי בלהקות. בבוקר הטוראקו מתחיל לשיר, ואחריו-כל הלהקה. מטרת השירה היא כנראה הכרזה על טריטוריה. מדיה וקבצים בנושא טוראקו רוס בוויקישיתוף טוראקו רוס, באתר ITIS (באנגלית) טוראקו רוס, באתר NCBI (באנגלית) טוראקו רוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טוראקו רוס, באתר GBIF (באנגלית) טוראקו רוס, אתר הספארי-המרכז הזואולוגי תל אביב טוראקו רוס, אתר עולם המים טוראקו רוס, אתר האגודה העולמית לטוראקואים טוראקו רוס, אתר גן החיות של אדינבורו מידע על הטוראקו, אתר גילוי המגוון הביולוגי טוראקו ליידי רוס, "גילוי הציפורים של בוטסואנה", בלוגפוסט טוראקו רוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
ריו בראבו (סרט)

ריו בראבו (באנגלית: Rio Bravo) הוא מערבון אמריקאי משנת 1959 שביים הווארד הוקס. התסריט מבוסס על סיפור קצר של ב.ה. קמפבל ונערך על ידי יולס פורטמן ולייג בראקט. בסרט השתתפו שחקנים מפורסמים והוא נחשב למערבון בולט בסוגה זו. לפאב בעיירה ריו בראבו נכנס שתיין העיירה דוּד (דין מרטין) כשברצונו לשתות. הוא בוהה במשקה של ג'ו בארדט (קלוד אקינס) וכשזה מבחין בו, הוא זורק דולר כסף למרקקה על מנת להשפיל אותו. כשדוּד ניגש לקחת את הדולר, בועט השריף ג'ון צ'אנס (ג'ון ויין) במרקקה כשהוא מביע רחמים וגועל. כשצ'אנס פונה להביט בבארדט, מכה בראשו דוּד בעץ הסקה ומפיל אותו חסר הכרה. אז פונה דוּד לעבר בארדט, אולם שני בוקרים שכירים שלו עוצרים את דוּד ומחזיקים בו בזמן שבארדט מכה אותו. אחד מהצופים שהתאספו תופס את ידו של בארדט כדי שלא יוכל להכות את דוד עוד. בארדט שולף את אקדחו ויורה בבטנו של הצופה. בארטד עוזב את הפאב והולך לפאב אחר במחשבה ששום רע לא יאונה לו. השריף מגיע לפאב השני כשבידו רובה וינצ'סטר מכוון לבארטד על מנת לעצור אותו בגין רצח הצופה. אחד מאנשיו של בארטד שולף את אקדח הקולט שלו ויוצר מצב של פט. דוּד נכנס לבר, לוקח את האקדח של השכיר השני של בארטד ויורה באקדח המכוון לעבר השריף. צ'אנס מכה בקת הרובה בפניו של בארטד, מפיל אותו ארצה ובעזרת דוּד גורר אותו לכלא. ג'ו בארטד הוא אחיו של נתן בארטד (ג'ון ראסל), חוואי מקומי עשיר. אנשיו של נתן מכתרים את העיירה על מנת להוציא בכוח את ג'ו מהכלא. הכוח היחיד העומד לרשותו של השריף צ'אנס הוא סגנו הטרי דוּד ונכה מבוגר בשם סטמפי (וולטר ברנן). לעיירה מגיע העגלון פאט ווילר (ווארד בונד), כשעגלתו מלאה אספקה מפורט וורת' ועימו אקדוחן צעיר לשם אבטחה. בסופו של דבר מצליח השריף להכניע את הפושעים בסיוע אנשיו והאקדוחן הצעיר (ריקי נלסון). ברקע נמתחת פרשת אהבים בין השריף לבין אשה מסתורית המכונה נוצות (אנג'י דיקנסון). הסרט נוצר כמענה לסרט בצהרי היום שמתפרש לעיתים כאלגוריה לרדיפת קומוניסטים בהוליווד ולמקארתיזם. ויין כינה מאוחר יותר את הסרט בצהרי היום "לא אמריקאי" ואמר שאינו מתחרט שסייע לגרימת עזיבתו של קארל פורמן את ארצות הברית. בניגוד לבצהרי היום בו נותר השריף לבדו מול הפושעים, בריו בראבו, צ'אנס מוקף בעלי ברית, אך אינו מוכן לקבל סיוע של איש מהם אם לדעתו הוא לא מתאים לכך. למרות זאת, בסצנת הסיום באים כולם לעזרתו. בעוד בצהרי היום נעשה על ידי אנשי שמאל בהוליווד, ריו בראבו הוא תשובת הנגד של אנשי הימין בהוליווד. מדיה וקבצים בנושא ריו בראבו בוויקישיתוף ריו בראבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "ריו בראבו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ריו בראבו", באתר נטפליקס "ריו בראבו", באתר AllMovie (באנגלית) "ריו בראבו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ריו בראבו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ריו בראבו", באתר Metacritic (באנגלית) "ריו בראבו", באתר אידיבי "ריו בראבו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בריאן אורסר

בריאן ארנסט אורסר (באנגלית: Brian Ernest Orser; נולד ב-18 בדצמבר 1961) הוא מחליק קרח קנדי בעבר שהתחרה בקטגוריית גברים יחידים וכיום מאמן. הוא אלוף עולם (סינסינטי 1987), פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (סרייבו 1984 וקלגרי 1988) ו-8 פעמים אלוף קנדה. אורסר זכה לשאת את הדגל הקנדי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת קלגרי (1988). אורסר נולד בבלוויל, אונטריו. בשנים 1981–1988 זכה אורסר 8 פעמים באליפות קנדה בהחלקה אמנותית בתחרות לגברים יחידים. באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 הוא זכה במדליית ארד, אחרי סקוט המילטון מארצות הברית ונורברט שראם ממערב גרמניה. באולימפיאדת סרייבו (1984) זכה אורסר במדליית כסף אחרי המילטון ולפני יוזף סבובצ'יק מצ'כוסלובקיה. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באוטווה, קנדה הוא זכה במדליית כסף אחרי המילטון ולפני אלכסנדר פדייב מברית המועצות. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1985 זכה אורסר במדליית כסף אחרי פדייב ולפני בריאן בויטנו מארצות הברית. באליפות העולם שנערכה בז'נבה, שווייץ בשנת 1986 זכה אורסר במדליית כסף אחרי בויטנו ולפני פדייב. באליפות העולם שנערכה בסינסינטי, אוהיו ארצות הברית בשנת 1987 זכה אורסר במדליית זהב לפני בויטנו ופדייב. באולימפיאדת קלגרי (1988) זכה אורסר במדליית כסף, פעם שנייה ברציפות, אחרי בויטנו ולפני ויקטור פטרנקו מברית המועצות. חודש לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה אחרי בויטנו ולפני פטרנקו. אורסר מכהן בתפקיד המאמן הראשי ב"מועדון הקריקט, החלקה וקרלינג של טורונטו" (אחד מהמרכזי הספורט הנחשבים ביותר בקנדה להחלקה אמנותית). הוא אימן את קים יו-נה מקוריאה הדרומית לאליפות אולימפית (ונקובר 2010) ואליפות עולם בשנת 2009, יוזורו האניו מיפן האלוף לשתי אליפויות אולימפיות (סוצ'י 2014 ופיונגצ'אנג 2018) ואליפות עולם בשנים 2014 ו-2017, חאווייר פרננדס מספרד למדליית ארד אולימפית (פיונגצ'אנג 2018) ואליפות עולם בשנים 2015 ו-2016, יבגניה מדבדבה מרוסיה למדליית ארד באליפות העולם בשנת 2019, ועוד. בשנת 1985 זכה אורסר באות מסדר קנדה וקודם לקצין במסדר קנדה בשנת 1988. במרץ 2009 זכה אורסר להירשם בהיכל התהילה העולמי של החלקה אמנותית. בנובמבר 1998 ניסה אורסר למנוע את פרסומו של המאבק המשפטי בינו לבין בן זוגו לשעבר, קרייג ליסק, שתבע ממנו מזונות בטענה שגילוי נטייתו המינית תהרוס את הקריירה שלו, אך למרות האאוטינג שנעשה לו הוא זכה לתמיכה בקרב הספורטאים והציבור. מדיה וקבצים בנושא בריאן אורסר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריאן אורסר (באנגלית) בריאן אורסר, ברשת החברתית אינסטגרם בריאן אורסר, באתר olympedia.org Brian Orser heads list of World Figure Skating Hall of Fame inductees (באנגלית) Skater Brian Orser loses fight to suppress ex-boyfriend's suit (באנגלית)
לאן נעלם משה גז

לאן נעלם משה גז (Looking for Moshe Guez) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2011, העוסק בחיפוש אחר משה גז, יוצרו של הסרט המלאך היה שטן, שנחשב כסרט הישראלי הגרוע בכל הזמנים. בסרט "לאן נעלם משה גז" יוצא הבמאי אבידע ליבני בעקבות זיכרון ילדות: סרט אימה מקומי בשם "המלאך היה שטן" שראה בבית חבר בסוף שנות ה-80. לאחר שנים ארוכות שבהן לא הכיר מישהו שראה או זכר את הסרט, הוא מוצא אותו בספרו של מאיר שניצר, "הקולנוע הישראלי". הסקירה של שניצר בספרו גרמה לסרט "המלאך היה שטן" להיות מזוהה כ"סרט הישראלי הגרוע ביותר". חלקו הראשון של "לאן נעלם משה גז" מוקדש למסע חיפושים בעקבות הסרט, שהופק בין 1971 ל-1976 – ובו שימש משה גז, בין היתר, בתפקיד הבמאי, התסריטאי, השחקן הראשי, הצלם, התאורן, המקליט והעורך. "לאן נעלם משה גז" כולל מפגשים עם חבר ילדות של הבמאי, מומחה לקולנוע ישראלי, העיתונאית ליסה פרץ (שאתרה את הסרט במחצית שנות ה-90 וראתה במשה גז את "אד ווד הישראלי"), ומשתתפי "המלאך היה שטן" – שבו כיכבה לראשונה בתפקיד ראשי בקולנוע הישראלי אופליה שטראל. חלקו השני של הסרט מוקדש למפגש עם משה גז ומשפחתו, שבמסגרתו אנו מתוודעים לראשונה לגרסת הבמאי ל"המלאך היה שטן". הבכורה הישראלית של "לאן נעלם משה גז" נערכה במסגרת התחרות התיעודית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, ב-19 באוקטובר 2011, והוא הוקרן בבכורה טלוויזיונית בערוץ 8 של הכבלים. הסרט הופק על ידי גידי אביבי בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע ובשיתוף ערוץ 8 - נגה תקשורת. יאיר פרטוק אלי סנדלר מירי בן דוד קארין דדון לירז גדרי ליסה פרץ שוקי גזית גאולה גזית זהבה דמרי שלום דמרי ד"ר דרור יזהר משה גז רוברטה גז בת-שבע גז ירון גז אופליה שטראל מבקר התרבות של וואלה!, אבנר שביט התייחס לאופן הייחודי בו מציג ליבני את סיפורו של גז, ונמנע משיפוט והתנשאות. שביט רואה בסרט "יצירה מרגשת, מרתקת ובלתי נשכחת על הצדדים השונים של התשוקה האינסופית לקולנוע, על הפנים האקסצנטריות של התרבות המקומית ועל העובדה שהזמן לפעמים לא מרפא את הפצעים, אלא רק מחמיר אותם." במוסף גלריה של עיתון הארץ, זקף לזכותו של ליבני המבקר מורן שריר את בחירתו בסרט שנשכח והוזנח, ומייצג בעיניו את "המרתף של הקולנוע הישראלי". בכך, לדידו, "מאוורר" ליבני את אותו "מרתף" ומאפשר את גישתו של הקהל הרחב לאותו סרט יוצא דופן. איתי זיו ציין, במוסף "ז'ורנל" של מעריב, את רגישותו של ליבני המאפשרת לדמויות הראשיות המופיעות על המסך להוביל את הסרט ולהיחשף בפני הצופים במלוא מורכבותן וייחודיותן הכובשת. הוא מסכם את ביקורתו: "חלק מאותן התכונות הן שאפשרו מלכתחילה את מפעל חייו הבלתי אפשרי (של גז). זה שבצדק כל כך מרשים את ליבני; זה שאפשר את הסרט היפה הזה". "לאן נעלם משה גז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לאן נעלם משה גז", באתר אידיבי נירית אנדרמן, במאי "הסרט הישראלי הגרוע ביותר" דורש כבוד, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2011 אבנר שביט‏, "לאן נעלם משה גז": ריאיון עם אופליה שטרהאל, באתר וואלה, 4 בנובמבר 2011 אבנר שביט‏, פסטיבל חיפה 2011: ציון ברוך בסרט בורקס, אסי דיין מתפלסף, באתר וואלה, 20 באוקטובר 2011 האתר הרשמי של Vice Versa Films מורן שריר, פרס ישראל האחרת לקולנוע, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2011 ריאיון עם אבידע ליבני בתוכניתו של ניב רסקין "נכון להבוקר" בגלי צה"ל, 14 בנובמבר 2011 שמוליק דובדבני, "לאן נעלם משה גז": מי רוצה לדעת?, באתר ynet, 6 בנובמבר 2011 איתי זיו, מוסף "ז'ורנל" של "מעריב", יום ששי, 11.11.11
אגם מריוט

אגם מַרְיוּט (בערבית: بحيرة مريوط) הוא אגם מים מליחים בצפון מצרים שמופרד מהים התיכון על ידי לשון היבשה עליה בנויה אלכסנדריה. בתחילת המאה ה-20 היה שטחו כ-200 קמ"ר, ועד תחילת המאה ה-21 הצטמצם שטחו לכ-50 קמ"ר. חלקים רבים מהאגם יובשו לשם הרחבת הבניה באלכסנדריה. חלקים אחרים משמשים לאידוי מלח. בזמנים קדומים היה שמו של האגם מראוטיס (Mareotis), ופילון האלכסנדרוני כותב בספרו "על חיי העיון" על כת התרפויטים היהודית שאחד ממרכזיה החשובים היה על גבעה סמוך לאגם, לו הוא קרא "אגם מאריה". בעת העתיקה ניזון האגם מהנילוס דרך התעלות, אך מאז ירד מפלס המים ללא הרף והותיר את חלקו המזרחי של האגם מיובש, וכיום הוא אדמה מעובדת. בימי קדם, היה האזור סביב האגם מכוסה בכרמים ואוכלס בכמות האנשים הגדולה הדרושה לטפל בהם. האדמה חולקה בין נכסי גידול גפנים גדולים, וייצור היין התרכז בסמוך לחופי האגם, שם הועמסו הכדים המלאים ביין על סירות ונשלחו ליעדים בתוך מצרים ומחוצה לה. בתקופה היוונית-רומית, הפעילות סביב אגם מריוט הייתה רבה יותר. הוא השתרע לאורך כמעט 100 ק"מ ממזרח למערב והיה מוקד למטיילים ולסוחרים. תעלות אפשרו למטיילים להגיע לנילוס מהאגם, והם חיברו אותו גם לתעלת אלכסנדריה ולים. טפוסיריס מגנה מדיה וקבצים בנושא אגם מריוט בוויקישיתוף Fishing for Lake Mariout's last hope?, אל-אהראם, פברואר 2009 (הקישור אינו פעיל, 5 בדצמבר 2019) Jimmy Dunn, Lake Mariut (Mareotis), a Landlocked Sea South of Alexandria, Tour Egypt ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מצרים ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ינג

האם התכוונתם ל... שושלת צ'ינג (שושלת מנצ'ו) - השושלת השלטת ב סין בין השנים 1644 ל-1911 אי צ'ינג – ספר פילוסופי ומיסטי טאו טה צ'ינג – חיבור המיוחס לחכם הסיני לאו דזה ימת צ'ינגהאי – ימה מלוחה בטיבט צ'ינגהאי – פרובינציה בסין ליד טיבט צ'ונגצ'ינג – מחוז עירוני בדרום-מערב סין
שי-לי הירש

שי-לי הירש (נולדה ב-15 בספטמבר 1988) היא שחקנית ישראלית. נולדה ברעננה וגדלה בבנימינה. לאחר שירותה הצבאי, למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. ב-2010 עלתה לשידור סדרת הדרמה של קשת, "חיים אחרים", בה גילמה את דמותה של אמונה חרות. מאוחר יותר באותה השנה, עלתה לשידור הסדרה "חסמבה דור 3" ששודרה בערוץ HOT3 ובערוץ הילדים, שם גילמה את דמותה של רנן זהבי. הסדרה המשיכה לעונה שנייה בקיץ 2013. בנוסף, שחקה בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" של תיאטרון באר שבע שעלתה ב-2011, שם היא גילמה את הרו. ב-2011 שיחקה בהצגה "אמא שלו" של תיאטרון בית לסין, שם גילמה את ג'סיקה. באותה השנה שיחקה בהצגה "ארץ קליק" של תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, שם גילמה את גילי. על משחקה בהצגה זו זכתה שי-לי בשחקנית המצטיינת של 2011 מטעם פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים. בנוסף, זכתה במקום השני בתחרות מלגות על שם עדי קמרי בשנת 2008. ב-2016 שיחקה בסרטו הקצר של שחר שמאי "מנוטרל" לצד דניאל ליטמן. שי-לי הירש, ברשת החברתית פייסבוק שי-לי הירש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שי-לי הירש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צביה בלום, אני לחמנייה חמה וטרייה: ריאיון עם שי לי הירש, באתר nrg מעריב, 22 בדצמבר 2010 מתן אברמוביץ', תכירו: הבנות שיחממו לכם את החורף, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2010 טל אימגור, חדשות הבמה: סשה דמידוב הוא דון ז'ואן, באתר עכבר העיר, 5 בדצמבר 2010 איתן בר יוסף, "המון רעש על לא כלום": שייקספיר בגרסת המאפיה, באתר עכבר העיר, 1 במרץ 2011 כרטיס שחקן באתר פרי כפרי
סארי פלאח

סארי פלאח (בערבית: ساري فلاح; נולד ב-22 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן עבר דרוזי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם. פלאח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני סכנין ובנוער של נבחרת ישראל. לאחר שהרשים במספר טורנירים בינלאומיים, עבר לשחק בקבוצת הנוער של מכבי חיפה. בנובמבר 2009 ערך פלאח את הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים כשעלה בתור מחליף לוולדימיר דבאלישווילי במסגרת משחק גביע הטוטו נגד הפועל באר שבע. באותה שנה נבחר פלאח לייצג את ישראל במסגרת משחקי המכביה. במדי הנבחרת הצעירה ערך פלאח בסך הכל 16 הופעות. בשנת 2011, בעקבות חולשת ההגנה החיפאית, תפס פלאח לראשונה מקום בהרכב הראשון והפך לשחקן חשוב במערך של מאמן הקבוצה אלישע לוי, אך בהמשך איבד את מקומו בהרכב ליוריצה בולייאט ואדין צוצאליץ'. בסוף אותה עונה, בה עלה כמחליף לדקות בודדות בהפסד 2–1 להפועל תל אביב בגמר גביע המדינה, היה פלאח נחוש לעזוב את מכבי חיפה, אף על פי שהוא עדיין חתום על חוזה במועדון. הוא נעדר מאימוני הפתיחה ובקיץ 2012 בעצת סוכן השחקנים דודו דהאן חתם על חוזה עם קבוצה רומנית, אף על פי שחיפה לא שחררה אותו. מכבי חיפה הודיעה שתטפל בבעיה גם באפיק המשמעתי וגם באפיק המשפטי ותגיש תלונה בנושא לפיפ"א. בסופו של דבר הושאל פלאח לבני יהודה תל אביב. בינואר 2013, במשחק נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, שבר פלאח את קרסולו. בעקבות הפציעה נעדר מהמגרשים עד תום העונה, ולאחר מכן חזר למכבי חיפה, במדיה שיחק עונה נוספת. ב-3 בספטמבר 2014 חתם פלאח לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-23 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 למ.ס. אשדוד באצטדיון בלומפילד, במסגרת רבע גמר גביע הטוטו. את שערו היחיד בהפועל תל אביב כבש ב-2 במאי 2015, בניצחון 2–1 על מכבי נתניה, ובסך הכל ערך במדי הקבוצה 26 הופעות בעונת 2014/2015. ב-8 בספטמבר 2015 חזר פלאח לבני יהודה, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון. ארבעה ימים לאחר מכן כבש שער בהפסד 1–3 למכבי פתח תקווה, ובסך הכל ערך במדי בני יהודה 19 הופעות ליגה בעונה זו. ב-17 ביולי 2016 חתם לעונה בקבוצת נעוריו בני סכנין. בעונת 2016/2017 ערך 33 הופעות בליגה, ובסופה האריך את חוזהו במועדון בעונה נוספת. את פתיחת עונת 2017/2018 החמיץ פלאח עקב פציעה, ולאחר מכן ערך 12 הופעות בליגה, אך לאחר מינויו של טל בנין למאמן הקבוצה בינואר 2018 הוא לא שותף יותר במשחקי הקבוצה. בעונת 2018/2019 ערך 26 הופעות בליגת העל, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. שיחק בנבחרת הנוער של ישראל, במדיה ערך 16 הופעות וכבש שער אחד. פלאח נולד בכפר הדרוזי, סמיע, שבגליל. בן דודו רש"ט יזן פלאח ששירת במג"ב היה אחד מהנרצחים בפיגוע הירי בחדרה ב-28 במרץ 2022, שבוצע על ידי צמד מחבלים ערבים-ישראלים תומכי דאעש, תושבי העיר אום אל-פחם. מדיה וקבצים בנושא סארי פלאח בוויקישיתוף סארי פלאח, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל סארי פלאח, באתר Transfermarkt סארי פלאח, באתר Soccerway שירי אלג'ם, ‏בלם את הנפילה: סרי פלאח שוב בדרך למעלה, באתר ערוץ הספורט, 27 באוקטובר 2014 איציק יצחקי‏, מכבי חיפה הגישה תלונה בהתאחדות נגד דודו דהאן, באתר וואלה, 10 ביוני 2012 דוד נתן, סרי פלאח נותח: "צפויה לו תקופה לא פשוטה", באתר ynet, 27 בינואר 2013 ארז נעמן, ‏פלאח ואזולאי הוצגו בהפועל, גאל אטוק ייבחן, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2014 דורון בן דור, ‏פלאח חתם בסכנין: הלכתי עם הלב וסגרתי מעגל, באתר ONE‏, 17 ביולי 2016 סארי פלאח נפרד מבן דודו שנרצח בפיגוע: "יזן יקר, הלב בוכה", באתר ישראל היום, 28 במרץ 2022
SuperHeavy

SuperHeavy הייתה סופרגרופ מלוס אנג'לס, שהוקמה ב-2011 והתפרקה באותה שנה. בלהקה היו חברים מיק ג'אגר, דייב סטיוארט, ג'וס סטון, א.ר. רהאמן ודמיאן מארלי. עד מאי 2011 שמרו חברי ההרכב בסוד את עצם קיום הלהקה.. הלהקה החלה להקליט את אלבום הבכורה שלה, SuperHeavy, בתחילת 2009 בלוס אנג'לס. הם הקליטו כ-35 שעות של מוזיקה, כאשר חלק מהשירים היו באורך של למעלה משעה, לפני שקוצרו. סינגל הבכורה של הלהקה, Mircale Worker, יצא ב-6 ביולי 2011 וזכה בעיקר לביקורות חיוביות. הקליפ שלו צולם באולפני סרטי פרמאונט ומשתתפים בו כל חברי הסופרגרופ. הסינגל השני, בו שר ג'אגר בסנסקריט, נקרא Satyameva Jayathe (בעברית: האמת לבדה תנצח) והוא למעשה ביצוע מחודש להמנון הלאומי ההודי, יצא ב-9 באוגוסט 2011. בספטמבר 2011 יצא לאור האלבום. SuperHeavy, באתר AllMusic (באנגלית) SuperHeavy, באתר MusicBrainz (באנגלית) SuperHeavy, באתר Discogs (באנגלית) SuperHeavy, באתר בילבורד (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של SuperHeavy Andy Greene, Mick Jagger Forms Supergroup with Dave Stewart, Joss Stone and Damian Marley, באתר הרולינג סטון, ‏20 במאי 2011. SuperHeavey: Miracle Worke r, ביקורת באתר Prefix ב-8 ביולי 2011. SuperHeavey: Miracle Worker, ביקורת באתר Ultimate Classic Rock ב-7 ביולי 2011. Miracle Worker, קליפ ביוטיוב. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.