laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטן לאב

סטנלי ס. לאב (באנגלית: Stanley S. Love; נולד ב-9 באפריל 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. אביו של שחקן הכדורסל קווין לאב ואחיו של אחד ממייסדי ה-Beach Boys מייק לאב. לאב, פורוורד בגובה 2 מטרים ו-6 סנטימטרים, למד בתיכון מורנינגסייד באינגלווד שבקליפורניה, ולאחר מכן שיחק כשחקן מכללות עבור אורגון מ-1968 עד 1971. בשלוש עונות בקבוצה קלע בממוצע 21.1 נקודות והוסיף 10.5 ריבאונדים למשחק. לאב נבחר במקום התשיעי בסיבובו הראשון של דראפט ה-NBA בשנת 1971 על ידי בולטימור בולטס. הוא נבחר גם על ידי דאלאס צ'פראלס בדראפט ה-ABA לשנת 1971. הוא נבחר גם בדראפט ה-ABA לשנת 1970 על ידי טקסס צ'פראלס. לאב שיחק במשך ארבע שנים באופן מקצועני בבולטימור ובלוס אנג'לס לייקרס מה-NBA, ובסן אנטוניו ספרס, שאז עוד שיחקה ב-ABA. הוא פרש מהספורט ב-1975, עם ממוצעים של 6.6 נקודות (44 אחוז מהשדה ו-75.1 אחוז בזריקות עונשין), 3.9 ריבאונדים ו-2.5 עבירות ב-14.7 דקות למשחק, במהלך 239 משחקים. לאב נבחר להיכל התהילה האתלטי של אוניברסיטת אורגון ב-1994. לאב הוא אביו של שחקן ה-NBA קווין לאב, המשחק בקליבלנד קאבלירס, שנבחר פעמיים לחמישיית העונה השנייה ב-NBA וזכה באליפות ה-NBA בשנת 2016. הוא אחיו הצעיר של סולן ה-Beach Boys מייק לאב. הוא בן דודם של חברי ה-Beach Boys בריאן וילסון, קארל וילסון ודניס וילסון. באמצע שנות ה-70 ובשנות ה-80, הועסק לאב במשרה מלאה כשומר הראש, כמאמנו וכעוזרו של בריאן וילסון, ועבד כדי לעזור למוזיקאי המתוסבך לחזור לחיי יום-יום פשוטים, ולשמור אותו נקי מסמים. ב-1982, נקנס לאב ב-750 דולרים ונשפט לשישה חודשי מאסר על תנאי על פריצה לביתו ועל תקיפתו של דניס וילסון (אחיו של בריאן) עם עמיתו, שומר הראש רוקי פאמפלין. ב-1990, הגיש לאב עתירה למינוי ליורשו של בריאן וילסון, וכתוצאה הורה בית המשפט על ניתוק הקשרים בין וילסון לבין המטפל יוג'ין לאנדי ב-1991. לאב מתגורר כיום בעיר לייק אוסווגו שבאורגון. מדיה וקבצים בנושא סטן לאב בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA Seth Davis, "Resilient Ducks". Sports Illustrated (SI.com) Jan 9, 2007 Carlin, Peter Ames. Catch A Wave: The Rise, Fall, and Redemption of the Beach Boys' Brian Wilson. 1st. Emmaus, Pennsylvania: Rodale, 2006. "Stan Love". אורכב מ-המקור ב-2007-12-17. נבדק ב-2007-09-17. "Stan Love page". Databasebasketball.com. אורכב מ-המקור ב-2011-05-28. נבדק ב-2010-09-29. "1970 ABA Draft at". Basketballreference.com. אורכב מ-המקור ב-2013-07-20. נבדק ב-2010-09-29. "Stan Love NBA & ABA Statistics | Basketball-Reference.com". webcache.googleusercontent.com. אורכב מהמקור ב-2007-09-29. נבדק ב-2010-09-29.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link) Tim Leighton (7 ינו' 2007). "Love shows skills, poise at shootout". St. Paul Pioneer Press. אורכב מ-המקור ב-2008-03-09. נבדק ב-2017-07-30. {{cite web}}: (עזרה) Steven Gaines (21 אוק' 1986). "Beach Boy drummer 'goes for it' and ends up beat up". The Spokesman-Review Spokane Chronicle. {{cite web}}: (עזרה) Robert Hilburn (13 אוק' 1991). "Landy's Account of the Wilson Partnership". Los Angeles Times. {{cite web}}: (עזרה) Chuck Philips (6 דצמ' 1991). "Beach Boy Wilson Settles Suit on Will". Los Angeles Times. {{cite web}}: (עזרה)
כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך

כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (בגרמנית: Christian August von Pfalz-Sulzbach; ‏ 26 ביולי 1622 - 23 באפריל 1708), היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1632–1708. כריסטיאן אוגוסט נולד ב-26 ביולי 1622 בזולצבאך, לאוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך ולהדוויג מהולשטיין-גוטורפ, בתם של יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ואוגוסטה מדנמרק. בשנת 1632 מת אביו אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, וכריסטיאן אוגוסט עלה לשלטון במקומו. כריסטיאן אוגוסט היה שליט סובלני, והתיר לכל אחד לבחור את דתו, והנהיג שוויון זכויות לקתולים ולפרוטסטנטים. כמו כן התיר כריסטיאן אוגוסט בשנת 1666, ישיבת יהודים בתחומי הרוזנות. תחת שלטונו הפכה זולצבאך למרכז אינטלקטואלי, ולמרכז תעשיית הדפוס האזורית. כריסטיאן אוגוסט אהב מאוד את נכדתו הגדולה זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, אשתו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ושמר עמה על יחסים קרובים. ב-23 באפריל 1708 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו. ב-27 במרץ 1649 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם אמליה מנסאו-זיגן, בתם של יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן ומרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים: הדוויג מפפאלץ-זולצבאך (1650–1681), התחתנה עם זיגיסמונד פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ולאחריו עם יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג אמליה מריה תרזה מפפאלץ-זולצבאך (1651–1721) יוהאן אוגוסט היל מפפאלץ-זולצבאך (1654–1658) כריסטיאן מפפאלץ-זולצבאך (1656–1657) תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1659–1732) מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך בוויקישיתוף כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מקשים דביקים

מקשים דביקים (אנגלית: Sticky Keys) הם סדרת קיצורי מקשים בממשק הגרפי של מערכת ההפעלה המסייעים לבעלי מוגבלויות בהקשה על שני מקשים בו זמנית. במערכת ההפעלה חלונות מבית מיקרוסופט ובמערכת MacOs מבית אפל שירות המקשים הדביקים נקרא Sticky Keys. במערכות הפעלה יוניקס, השירות נמצא תחת תפריט הנגישות AccessX או Universal Access. שירות המקשים הדביקים הוצג לראשונה במערכת ההפעלה Mac System 6 כחלק מתפריט הנגישות Easy Access. בשנת 1994 הושק במערכת ההפעלה Solaris 2.4 כחלק מתפריט AccessX ובשנת 1995 במערכת ההפעלה חלונות 95. שירות המקשים הדביקים מסייע למשתמשים בעלי מוגבלויות בהקשה על שני מקשים בו זמנית (Ctrl + Shift) ומאפשר למשתמש במערכת לבצע פעולות שונות בעזרת לחיצה על המקשים Alt, Shift, Ctrl, Win. לחיצה על מקש בודד אחד ומיד אחריו על המקש השני תיצור רצף הקלדה למרות ששני המקשים כלל לא נלחצו יחדיו. ניתן אף לתזמן את הלחיצה לזמן מוגבל שבו המקש יתפקד כלחוץ קבוע. שירות המקשים הדביקים ניתן להפעלה בעזרת מספר דרכים: חמש לחיצות רציפות על מקש Shift. הפעלת השירות בתפריט הנגישות בלוח הבקרה. בכדי לכבות את ה"מקשים הדביקים" בחלונות גרסה 11, ניתן ללכת לנגישות, להיכנס ל"לוח מקשים" ולכבות את "מקשי סינון". הפעלת השירות בתפריט הנגישות Universal Access. בחלק מהפצות היוניקס, ניתן להפעיל את המקשים הדביקים באמצעות חמש לחיצות רציפות על מקש Shift. הפעלת השירות בתפריט Universal Access, לחיצה על מקלדת ולאחר לסמן את אפשרות המקשים הדביקים כפעילה. לאחר הפעלת המקשים הדביקים, ניתן לבטל אפשרות זו בעזרת חמש לחיצות רציפות על מקש Shift. חלונות לינוקס MacOs נגישות מיקרוסופט אפל קיצורי מקשים במערכת הפעלה חלונות לצורך נגישות, אתר מיקרוסופט (בעברית) מקשים דביקים במערכת ההפעלה אובונטו, אתר Ubuntu.om (באנגלית) מקשים דביקים במערכת ההפעלה MacOs, אתר illinois.edu (באנגלית)
הפיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה

הפיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה בוצע על ידי מחבל מתאבד ב-16 ביולי 2001, בתחנת אוטובוס הסמוכה לתחנת הרכבת בבנימינה. בפיגוע נרצחו חייל וחיילת ונפצעו 11 בני אדם. ביום שני סמוך לשעה 7 וחצי בערב, הגיע לאזור התחנה מחבל במטרה לבצע פיגוע בתחנת הרכבת. המחבל נידאל מוסטפא אבו שדוך מהכפר בורקין שליד העיר ג'נין, ניסה להיכנס לתחנת הרכבת בבנימינה כדי לבצע פיגוע. בשל התראה ממוקדת לביצוע פיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה, תוגברה האבטחה בתחנה ולכן החליט המחבל לפוצץ עצמו מחוץ לתחנה. הוא ניגש לתחנת האוטובוס הפונה לכיוון זכרון יעקב והפעיל את מתג המטען, ששקל 20 קילוגרם, והכיל מסמרים ורצועות מתכת. מן הפיצוץ נהרגו רב"ט אבי בן הרוש ורב"ט חנית ארמי. מעוצמת הפיצוץ נגרם נזק לרכבים שעצרו בסמוך כדי לאסוף נוסעים. רשת אל מנאר של החזבאללה דיווחה מיד לאחר הפיגוע כי הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לביצוע הפיגוע. בתגובה לפיגוע תקפו כוחות צה"ל מבנים של הביטחון הלאומי הפלסטיני ושל כוח 17, באזור טולכרם ובאזור ג'נין. מדיה וקבצים בנושא אתר זיכרון לנרצחי פיגוע הטרור ליד תחנת הרכבת בנימינה בוויקישיתוף "איפה הבת שלי, תעזרו לי למצוא אותה", באתר וואלה, 17 ביולי 2001 אלוף בן, עמוס הראל, דוד רטנר, המחבל לא נכנס לתחנת הרכבת בגלל האבטחה והתפוצץ בתחנת אוטובוס, באתר הארץ, 17 ביולי 2001 רענן בן צור ופאוזי אבו טועמה, בעקבות הפיגוע בבנימינה: צה"ל תקף מטרות פלסטיניות, באתר ynet, 17 ביולי 2001
אדוארד פוגל פון פלקנשטיין

אדוארד ארנסט פרידריך חניבעל פוגל פון פלקנשטיין (בגרמנית: Eduard Vogel von Falckenstein;‏ 5 בינואר 1797 – 6 באפריל 1885) היה גנרל פרוסי אשר לחם במלחמות הנפוליאוניות ובמלחמות איחוד גרמניה. פלקנשטיין נולד ב-5 בינואר 1797 בעיר ברסלאו שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. כיום שם העיר ורוצלב, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. בשנת 1813, התגייס פלקנשטיין לצבא הפרוסי ושרת בכוחות היגרים. הוא לחם במלחמת הקואליציה השישית והתבלט באומץ לבו. ב-1841 הוא כבר היה בדרגת מיור. ב-1848 הוא השתתף בדיכוי מהפכת אביב העמים בברלין, ונפצע במהלכו. הוא השתתף במלחמת שלזוויג הראשונה, ולאחריה מונה למפקד גדוד. ב-1850 מונה לראש מטה הקורפוס ה-3. שנה לאחר מכן הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1855 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנים 1855-1858 שימש כראש מחלקת הכלכלה הצבאית, ולאחר מכן הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הקורפוס ה-5. בתחילת מלחמת שלזוויג השנייה מונה פלקנשטיין לראש מטהו של מפקד הכוחות הפרוסיים באזור פרידריך פון וראנגל, אולם לאחר מכן הוחלף בידי הלמוט פון מולטקה הזקן. ב-22 באפריל 1864 הוא קיבל את עיטור הפור לה מריט, ומונה למפקד הקורפוס ה-7. ב-1865 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-1866 פרצה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, ופלקנשטיין מונה למפקד כוחות הצבא הפרוסי במערב גרמניה. בעוד שעיקר הצבא הפרוסי נע דרומה נגד האימפריה האוסטרית וממלכת סקסוניה, על פלקנשטיין הוטל לטפל בבעלות בריתן החלשות יותר: ממלכת בוואריה, ממלכת הנובר, נסיכות הבוחר מהסן, הדוכסות הגדולה של באדן, ממלכת וירטמברג והדוכסות הגדולה של הסן. ב-15 ביוני פלש פלקנשטיין להנובר ולהסן, אשר היו חלשות מכדי לעמוד בפניו. עריהן נפלו בזו אחר זו, ופלקנשטיין החל לרדוף אחרי צבאותיהם הנסוגים. שאר המדינות, ניסו לאחד את כוחותיהן עם כוחותיה של בוואריה, וכך ליצור כוח משמעותי בפני הפרוסים. כעת התגלעו חילוקי דעות בפיקוד הגרמני. הרמטכ"ל הלמוט פון מולטקה, וכך גם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה (המפקד העליון של הצבא), דרשו מפלקנשטיין לתקוף ולחסל את ההנוברים מיד, בעוד פלקנשטיין העדיף לתת למחסור באספקה בצבא ההנוברי לעשות את שלו. הקנצלר אוטו פון ביסמרק, התערב לטובתו של פלקנשטיין והורה לו לנוע ולכבוש את פרנקפורט וכך למנוע את חבירת צבאות שאר המדינות אל הצבא הבווארי. המלך זעם על התערבותו של ביסמרק, ומולטקה הורה לפלקנשטיין לתקוף ולחסל את הצבא ההנוברי מיד. ב-27 ביוני נערך קרב לאנגנזאלצה, אשר בו סבלו הפרוסים מנחיתות מספרית של כמעט שניים לאחד מול צבאות הנובר ובוואריה. עם זאת, אבדות שני הצדדים היו זעירות יחסית, וההנוברים לא יכלו לנצל את ניצחונם, ויומיים לאחר מכן נכנעו בפני הפרוסים. ב-16 ביולי כבש פלקנשטיין את פרנקפורט. עם זאת, בשל חילוקי הדעות שלו עם המטכ"ל הוא נאלץ לוותר על תפקידו לאדווין פון מנטויפל, וכפיצוי מונה למושל בוהמיה. ב-1867 נבחר כנציג קניגסברג לרייכסטאג של הקונפדרציה הצפון-גרמנית. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה הוטל עליו לארגן את הגנת חופי הארץ בפני פלישה אפשרית. הוא פרש מהצבא בשנת 1873 ונפטר בדולציג (כיום דלוז'ק, פולין) ב-6 באפריל 1885 בגיל 88. ב-9 באפריל 1829, נישא פלקנשטיין ללואיזה וילהלמינה יוליה גרטנר (1813-1892). היא ילדה לו ארבעה בנים ושלוש בנות. אחד מבניו, מקסימיליאן פוגל פון פלקנשטיין הפך גם הוא לגנרל בצבא הפרוסי. מדיה וקבצים בנושא אדוארד פוגל פון פלקנשטיין בוויקישיתוף אדוארד פוגל פון פלקנשטיין בביוגרפיה הגרמנית הכללית (בגרמנית) אדוארד פוגל פון פלקנשטיין ב Meyers Konversations-Lexikon (בגרמנית)
אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך

אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (גרמנית: August von Pfalz-Sulzbach; ‏2 באוקטובר 1582 - 14 באוגוסט 1632), היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1614–1632. אוגוסט נולד בנויבורג על הדנובה ב-2 באוקטובר 1582, לפיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ולאנה מקלווה, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג. בשנת 1609 החל את לימודיו באוניברסיטת טובינגן, ולאחר מכן הוא ערך את הטיול הגדול באיטליה, אנגליה, צרפת, שוודיה, וכן בהרבה נסיכויות גרמניות. בשנת 1614 מת אביו פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג, ואוגוסט ואחיו ירשו את נחלותיו: וולפגנג וילהלם קיבל את פפאלץ-נויבורג, אוגוסט קיבל את פפאלץ-זולצבאך, ואילו יוהאן וילהלם קיבל את פפאלץ-זולצבאך-הילפולשטיין. ב-14 באוגוסט 1632 מת אוגוסט, ובנו כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו. ב-17 ביולי 1620 התחתן אוגוסט עם הדוויג מהולשטיין-גוטורפ, בתם של יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ואוגוסטה מדנמרק, ממנה נולדו לו 7 ילדים: אנה סופיה מפפאלץ-זולצבאך (1621–1675) כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1622–1708) אדולף פרידריך מפפאלץ-זולצבאך (1623–1624) אוגוסטה סופיה מפפאלץ-זולצבאך (1624–1682), התחתנה עם וצלאב אוזביוס פרנטישק, נסיך לובקוביץ' יוהאן לודוויג מפפאלץ-זולצבאך (1625–1649) פיליפ פלורינוס מפפאלץ-זולצבאך (1630–1703) דורותיאה סוזנה מפפאלץ-זולצבאך (1631–1632) מדיה וקבצים בנושא אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך בוויקישיתוף אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קונסטנטין פון אלבנסלבן

ריימר קונסטנטין פון אלבנסלבן (בגרמנית: Reimar Constantin von Alvensleben;‏ 26 באוגוסט 1809 – 28 במרץ 1892) היה גנרל פרוסי אשר לחם במלחמות איחוד גרמניה. אלבנסלבן נולד ב-26 באוגוסט 1809 בעיר אייכנברלבן שבפרוסיה. משפחת פון אלבנסלבן הייתה משפחת אצולה ותיקה. אביו, גבהרד יוהאן פון אלבנסלבן, היה אוברסט לוטננט בצבא הפרוסי, ואמו נקראה קרוליין פרדריקה אלאונור. היו לו שלושה אחים גדולים, מהם שניים ורנר וגוסטב הגיעו לדרגות גנרלים. כמו אחיו, הוא התחנך בבית הספר לקצינים בברלין, וב-1827 התגייס לצבא הפרוסי. הוא הוצב כלוטננט משנה ברגימנט הגרנדירים ה-1 של המשמר ("קייזר אלכסנדר"). ב-1853 כבר היה בדרגת מיור, וב-1858 בדרגת אוברסט לוטננט. ב-1860 מונה לראש מחלקה במשרד המלחמה, וב-1861 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד הרגימנט שבו שירת. הוא לחם במלחמת שלזוויג השנייה, וב-1864 הועלה לדרגת גנרל מיור. בתחילת מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866, הוא מונה למפקד בריגדת המשמר ה-2, ולאחר מכן בריגדת המשמר ה-3. ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על דיוויזיית המשמר ה-1 והועלה לדרגת גנרל לוטננט. על חלקו בקרב קניגרץ הוענק לו הפור לה מריט. עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870 מונה אלבנסלבן למפקד הקורפוס ה-3 אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. הוא לחם עם הקורפוס בקרב מארס-לה-טור, קרב גרבלוט והמצור על מץ. ב-1873 הוא פרש מהצבא. ב-12 בינואר 1892, העניק לו וילהלם השני, קיסר גרמניה את התואר אביר מסדר העיט השחור, וכן את הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם עלי אלון וחרבות. הוא נפטר בברלין ב-28 במרץ של אותה שנה בגיל 82. במהלך הלווייתו, הורה הקיסר שרגימנט הרגלים ה-52 (הברנדנבורגי ה-6) יכונה מעתה "פון אלבנסלבן" על שמו. מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין פון אלבנסלבן בוויקישיתוף קונסטנטין פון אלבנסלבן באנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע על משפחת אלבנסלבן (בגרמנית)
הפיגוע במועדון הסטייג'

הפיגוע במועדון הסטייג' היה פיגוע התאבדות שאירע בליל שבת, ערבו של יום 25 בפברואר 2005 בשעה 23:20. הפיגוע אירע בפתח המועדון בתל אביב, ונרצחו בו חמישה בני אדם (ארבעה בזירת הפיגוע ופצועה שנפטרה מספר ימים לאחר מכן), ונפצעו כ-50. את הפיגוע ביצע מחבל מתאבד פלסטיני בשם עבדאללה בדראן, שפוצץ חגורת נפץ במשקל 20 ק"ג. לפיגוע במועדון הסטייג' קדמו שני פיגועים במועדונים: האחד בשנת 2001, בו נרצחו 21 בני אדם, רובם בני נוער, בפיגוע בדולפינריום לאחר שמחבל הפעיל מטען נפץ בתוך תור של אנשים בכניסה למועדון ריקודים בשם "דולפי" בחוף תל אביב. השני בשנת 2002, בו נרצחו 15 בני אדם בפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון באופן דומה. לאחר הפיגוע במועדון הסטייג' האשימה ישראל את ארגון חזבאללה באחריות לפיגוע, אולם בהמשך חזרה בה מכך. הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לקח אחריות על הפיגוע. אשרף קייסי, תושב ישראלי שהודה שהסיע את המחבל המתאבד הורשע ברצח. באו לחגוג עם חבריהם לפלוגה ונרצחו בפיגוע, באתר ynet, 27 בפברואר 2005 אבי כהן וכתבי YNET, ארבעה נרצחו בפיגוע בטיילת של תל-אביב, באתר ynet, 26 בפברואר 2005 4 הרוגים בפיגוע בטיילת בתל אביב, באתר וואלה, 26 בפברואר 2005 מסיע המחבל לפיגוע במועדון הסטייג' הורשע ברצח, באתר וואלה אפרת וייס, ערבי ישראלי הודה: "הובלתי המתאבד לטיילת", באתר ynet, 24 במרץ 2005 ורד לוביץ', הישראלי שהסיע לפיגוע ב"סטייג'" הורשע ברצח, באתר ynet, 12 ביולי 2007
אוגוסט, נסיך וירטמברג

אוגוסט, נסיך וירטמברג (בגרמנית: August Prinz von Württemberg‏, 24 בינואר 1813 – 12 בינואר 1885), היה גנרל-פלדמרשל פרוסי, וחבר בבית המלוכה של בית וירטמברג. אוגוסט נולד בשטוטגרט ב-24 בינואר 1813, לפאול, נסיך וירטמברג ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1829 התגייס אוגוסט לצבא וירטמברג והצטרף לרגימנט הפרשים ה-1, ובשנת 1831 קיבל דרגת ריטמייסטר. באפריל 1831 קיבל אוגוסט רשות מדודו וילהלם הראשון, מלך וירטמברג, ועבר לשרת בצבא הפרוסי. אוגוסט הצטרף לחיל המשמר, וכעבור שנה הועלה לדרגת מיור. בשנת 1836 הועלה אוגוסט לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1838 הועלה לדרגת אוברסט. לאחר מכן שירת אוגוסט ברגימנט משמר הקירסירים, ובשנת 1844 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הפרשים ה-1 של המשמר. בשנת 1850 הועלה אוגוסט לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1854 מונה למפקד הדיוויזיה ה-7 במגדבורג. בשנת 1856 מונה אוגוסט למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר, ובשנת 1857 הועלה אוגוסט לדרגת גנרל חיל הפרשים ומונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. לאחר מכן מונה אוגוסט למפקד הקורפוס ה-3, וב-2 ביוני 1858 מונה למפקד קורפוס המשמר, עליו פיקד למשך 20 שנה. במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866, אוגוסט השתייך לארמייה השנייה תחת פיקודו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ופיקד על קורפוס המשמר בקרבות המנצחים סור ובורקרסדורף. בקרב קניגרץ ב-3 ביולי כבשו יחידותיו של אוגוסט את חלום, עם זאת, חלק ניכר מניצחונותיו של אוגוסט, היו בהכוונת ראש מטהו אוברסט לוטננט פון דננברג. לאחר המלחמה קיבל אוגוסט מוילהלם הראשון, מלך פרוסיה את עיטור הפור לה מריט, ומונה למפקד "רגימנט האולאנים ה-10 (פוזן)", אשר קיבל את שמו של אוגוסט, ונשא את שמו עד לפירוקו בשנת 1919. במלחמת צרפת–פרוסיה השתתף קורפוס המשמר בקרב גרבלוט ב-18 באוגוסט 1870, ואף ספג בו אבדות כבדות. לאחר מכן השתתף הקורפוס בפיקודו של אוגוסט, בקרב סדאן ובמצור על פריז. לאחר המלחמה, קיבל אוגוסט את תוספת עלי האלון של ה"פור לה מריט", ואת שתי הדרגות של צלב הברזל. ב-2 בספטמבר 1873 מונה למפקד חיל הפרשים בדרגת גנרל-פלדמרשל, במקום פילדמרשל פרידריך פון וראנגל, וביוני 1878 מונה למפקד פיקוד הגבולות בצבא הקיסרות הגרמנית. ב-24 באוגוסט 1882 השתחרר אוגוסט משירות פעיל, וקיבל את תואר אביר מסדר העיט השחור. ב-12 בינואר 1885 מת אוגוסט במהלך מסע ציד, וכעבור 4 ימים נערך מסע ההלוויה בעיר גארנינסקירש, משם הועבר אוגוסט לקבורה בארמון לודוויגסבורג בשטוטגרט. ב-14 בנובמבר 1868 התחתן אוגוסט בנישואים מורגנטיים עם מריה בתגה, ממנה נולדה לו בת אחת: הלנה פון ורדנברג (1865–1938), התחתנה עם דדו פון שנק, שהיה גנרל גרמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא אוגוסט, נסיך וירטמברג בוויקישיתוף אוגוסט, נסיך וירטמברג (בגרמנית)
דוקלם

דוקלם זוגלם (בטיבטית סטנדרטית), דרוקלם (בדזונגהא וטיבטית צ'ומו) או דונגלאנג (במנדרינית: 洞朗, בפין-יין: Dòng lǎng) הוא מישור צר באזור החיץ בין שלוש המדינות: בהוטן, סין והודו. דוקלם שוכנת קרוב למחוז יאדונג המודרני של האזור האוטונומי הטיבטי וליד עמק "הא" של בהוטן. מבחינה היסטורית דוקלם היה חלק מהשוק הטיבטי יאטונג, ובסביבת המנזר הבודהיסטי, דונגקאר ומנזר בון בשם פומוגון. דוקלם הוא אזור הנמצא במרכז סכסוך טריטוריאלי, עליו טענות לבעלות הן של בהוטן והן של סין. דוקלם ממוקם כ-15 ק"מ דרומית-מזרחית למעבר נאת'ו-לה שמפריד בין הודו לסין, וכ-30 ק"מ מדרום-מערב לנהר דרמאנה-צ'ו. דוקלם הוא חלק מעמק צ'ומבי הנמצא בעיקרו בטיבט. בקצה המערבי של דוקלם נמצא מעבר דוקה-לה, המחבר את מדינת סיקים ההודית עם טיבט בסין על פי מפות של הממשלה הסינית או מקשר בין סיקים ובהוטן המערבית לפי מפות של בהוטן והודו. www.inetlab.co.uk, David Harris,. "Dungkar Monastery, Chumbi Valley". tibet.prm.ox.ac.uk. נבדק ב-2017-07-19.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) "TRANSLATION OF THE PROCEEDINGS AND RESOLUTIONS OF THE 82ND SESSION OF THE NATIONAL ASSEMBLY OF BHUTAN" (PDF). נבדק ב-20 ביולי 2017. {{cite web}}: (עזרה) McKay, Alex (2003). History of Tibet. London: Routledge Curzon. p. 142. ISBN 9780415308427. Dutta, Sujan (5 ביולי 2017). "Sikkim standoff: Doka La incursions betray Chinese intentions of getting behind Indian, Bhutanese defences". Firstpost. ארכיון מ-6 ביולי 2017. {{cite news}}: (עזרה) "Sikkim standoff: China releases 'map' to prove its claim over tri-junction border". 1 ביולי 2017. נבדק ב-6 ביולי 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה ובנושא אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יגאל קיפניס

יגאל קיפניס (נולד 28 באוקטובר 1949) הוא חקלאי והיסטוריון. תחומי המחקר שלו הם ההיסטוריה המדינית והגאוגרפיה היישובית של ארץ ישראל בעת החדשה. בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מהטכניון בחיפה (1977), ובעל תואר שני (2003) ותואר דוקטור (2006), שניהם מאוניברסיטת חיפה, מהחוג ללימודי ארץ ישראל. קיפניס שירת בחיל האוויר הישראלי כטייס מסוקים והוא בעל ותק של 31 שנות טיסה מהן 26 כטייס במילואים. הוא תושב המושב מעלה גמלא משנת 1978. ההר שהיה כמפלצת, הגולן בין סוריה וישראל בספר זה קיבלו ביטוי מחקריו על הנוף היישובי בגולן בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים (1967), על תהליך התיישבות בגולן לאחר מלחמת ששת הימים ועל יחסי ישראל-סוריה. 1973, הדרך למלחמה ספר העוסק בנסיבות שהובילו למלחמת יום הכיפורים ובשיח הציבורי עליהן. נחשפו בו מסמכי ארכיון על ערוצי הידברות חשאיים בין הנרי קיסינג'ר ובין ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ובין קיסינג׳ר והנשיא אנואר סאדאת שלא היו ידועים קודם לכן. במרכזם עמדה יוזמת הנשיא המצרי להגיע להסכם שלום בין ישראל ומצרים עד לספטמבר 1973, יוזמה שהנשיא ריצ׳רד ניקסון וקיסינגר תמכו בה, אבל נדחתה על ידי ראש ממשלת ישראל. התיעוד מעיד על מקומה המרכזי של מערכת השיקולים המדינית בדרך למלחמה ומקטין את מקומו של כישלון המודיעין, שכן עולה שלכישלון "הקונספציה" ולכשלי ראשי אגף המודיעין ערב המלחמה הייתה השפעה מועטה על קבלת ההחלטות בישראל. 1982 - לבנון הדרך למלחמה, -ב־6 ביוני 1982 נכנסו כוחות צה"ל ללבנון לכאורה למבצע מוגבל. בפועל, לאחר היערכות ארוכה ומדוקדקת, ישראל פתחה במלחמה נרחבת; מלחמה שגבתה חיים רבים וערערה את אמון הציבור במקבלי ההחלטות. 40 שנה לאחר מכן נחשפים הפרטים המלאים על האירועים ועל האנשים שהובילו למלחמת לבנון. בעזרת מסמכים שמתפרסמים בספר זה לראשונה, פורס ההיסטוריון יגאל קיפניס את נסיבות המלחמה, את ההכנות והדיונים לקראתה ובמהלכה, את המהלכים המפותלים מול הממשל בוושינגטון ומול הנוצרים בלבנון, ומעל הכול — את התיאום העקבי בין ראש הממשלה מנחם בגין לשר הביטחון אריאל שרון. בגין לא נגרר אחר כוונותיו מרחיקות הלכת של שרון. מטרות המלחמה נגזרו מתפיסת עולמו, והוא תמרן בעורמה, בתחכום ובהחלטיות בין עקרונותיו ובין מחויבויותיו כמנהיג המוביל אומה למלחמה ולמאבק מדיני על צדקתה. עם זאת, בגין גם היה נתון לשינויים נפשיים קיצוניים, כפי שמגלים דיווחים מפורטים של משרד החוץ האמריקאי. מדיה וקבצים בנושא יגאל קיפניס בוויקישיתוף יגאל קיפניס, עוד זה הולך וזה בא. סיפור של אחרי המלחמה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2023 יגאל קיפניס, דף שער בספרייה הלאומית המלחמה הארוכה בלבנון: חלק א׳ יגאל קיפניס, ״ההר שהיה כמפלצת״, הוצאת מגנס, 2009 Yigal Kipnis, "The Golan Height: Political History, Settlement and Geography since 1949", Routledge, London, 2013 יגאל קיפניס, ״1973, הדרך למלחמה״, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, דביר 2012 Yigal Kipnis, "1973, The Road to War", Just World Books, 2013 הוצאת כנרת זמורה דביר, 2022.