laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אייזק ברגר

אייזק ברגר (באנגלית: Isaac Berger;‏ 16 בנובמבר 1936 – 4 ביוני 2022) היה מרים משקולות יהודי-אמריקאי, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בהרמת משקולות בקטגוריית משקל נוצה (עד 60 קילוגרם). באותם ימים, תחרויות הרמת המשקולות כללו שלושה סגנונות: הדחיקה וההנפה הקיימים גם כיום, וסגנון שלישי, הלחיצה, שדמה לסגנון הדחיקה למעט בחלק השני של התנועה שנעשה בכוח ידיים בלבד, ללא הקפיצה אל מתחת למשקולת. ב-1957, במסגרת תחרויות המכביה החמישית, קבע ברגר בתל אביב שיא עולם בסגנון הלחיצה – שיא העולם הראשון שנקבע על אדמת ישראל. ברגר נולד בירושלים, בנו של רב. משפחתו עברה לארצות הברית בילדותו, שם גילה אותו בוב הופמן, מאמן הנבחרת האולימפית של ארצות הברית בהרמת משקולות הנחשב לאחד מהחשובים שבבוני הענף בארצות הברית. בתחרות במשקל נוצה באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ברגר במדליית זהב כאשר הרים 352.5 קילוגרם בסיכום שלושת הסגנונות. הוא קבע שיאים אולימפיים בהנפה (107.5 ק"ג) ובדחיקה (137.5 ק"ג). ב-24 בספטמבר 1957 התחרה ברגר כאלוף אולימפי במסגרת המכביה החמישית. בסגנון הלחיצה קבע ברגר שיא עולם כשהרים 117 ק"ג. זהו שיא העולם הראשון שנקבע על אדמת ישראל. באליפות העולם 1958 בסטוקהולם זכה ברגר לראשונה בתואר אלוף העולם, תוך שהוא קובע לראשונה שיא עולם בסיכום שלושת הסגנונות כשהרים בסך הכל 372.5 ק"ג. באליפות העולם שנה לאחר מכן הפגין ברגר יכולת פחותה, הרים 362 ק"ג והסתפק במדליית הכסף. ברגר ניסה להגן על תארו האולימפי באולימפיאדת רומא (1960), שם התפתח קרב בינו לבין מרים משקולות סובייטי אותו ניצח ברגר 6 פעמים בעבר. הפעם, לאחר קרב שנמשך עד 4 לפנות בוקר, הייתה ידו של הסובייטי על העליונה, כשהשווה את שיאו העולמי בן השנתיים של ברגר בסיכום הסגנונות. ברגר נאלץ שוב להסתפק במדליית הכסף. ברגר גמל למתחרהו כשזכה במדליית הזהב באליפות העולם ב-1961 כשהסובייטי נדחק למקום השלישי. ברגר גילה יכולת גבוהה מאוד באולימפיאדת טוקיו (1964), וקבע שיא אולימפי חדש של 122.5 ק"ג בלחיצה, ושיא עולם של 152.2 ק"ג בדחיקה. למרות היכולת הגבוהה ותוצאת סיכום של 382.5 ק"ג, החמיץ ברגר את מדליית הזהב לאחר שיריבו העיקרי מיפן הניף 15 ק"ג יותר ממנו. ב-1965 התקבל אייזק ברגר להיכל התהילה של הרמת המשקולות האמריקאית. ב-1980 התקבל ברגר להיכל התהילה של הספורט היהודי. נפטר ב-4 ביוני 2022. מדיה וקבצים בנושא אייזק ברגר בוויקישיתוף אייזק ברגר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אייזק ברגר, באתר olympedia.org יהודי יליד ירושלים הביא נצחון לארצות-הברית בהרמת משקלות, מעריב, 25 בנובמבר 1956 אייזק ברגר באתר Lift Up (באנגלית) בן של רב, חזן ו.. שיאן העולם בהרמת משקולות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, דצמבר 2019
שר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שר (מיניסטר) – תוארו וכינויו של חבר בממשלה זמר – אדם שר שֶר (ביידיש: שער) – ריקוד יהודי מזרח-אירופי אישים: שר (זמרת) – זמרת אמריקנית אהרן שר – אחד משמונת הרוגי מאורעות תל חי איל שר – יוצר קולנוע ישראלי אנג'ליקה שר – צלמת ישראלית גלעד שר – עורך דין ישראלי, כיהן כראש לשכתו של ראש הממשלה אהוד ברק דוד מיכאל שר – מנהל מחלקת נשים בתל השומר יואל שר – מוזיקאי ישראלי יצחק אייזיק שר – ראש ישיבת סלובודקה מירון שר – שחמטאי יהודי-סובייטי-אמריקאי בדרגת רב-אמן נטשה שר – כנרת ישראלית עידן שר – רבה של קהילת מחזיקי הדת באוטווה ריינהרד שר – אדמירל בצי הקיסרות הגרמנית סר שרר שרה
מונדיאל 1958

מונדיאל 1958 נערך בשוודיה בין 8 ביוני ל-29 ביוני. הייתה זו הפעם השנייה בהיסטוריה, והאחרונה עד כה (2022), שהמונדיאל התקיים פעמיים ברציפות באותה יבשת (בפעם הראשונה, התקיים המונדיאל באיטליה ב-1934 ולאחר מכן בצרפת ב-1938). המנצחת הייתה נבחרת ברזיל, שניצחה במשחק הגמר את המארחת, נבחרת שוודיה, בתוצאה 5:2, וזכתה בגביע לראשונה בתולדותיה. מונדיאל 1958 יזכר בעיקר בזכות הופעת הבכורה הבינלאומית של הנער הברזילאי פלה, שהפך לימים לכוכב על, ונחשב בעיני רבים לכדורגלן הטוב בכל הזמנים. מונדיאל זה היה הופעת הבכורה של הנבחרת הסובייטית, ברית המועצות, במפעל. כמו כן, לראשונה (ועד כה - 2018 - לאחרונה) בהיסטוריה השתתפו כל נבחרות הכדורגל הבריטיות באותו טורניר (אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד). מבנה הטורניר שונה מזה שהיה במונדיאל 1954. 16 נבחרות העפילו לטורניר הגמר לאחר טורניר מוקדמות וחולקו לארבעה בתים של 4 נבחרות בכל בית. בניגוד למונדיאל הקודם, כל נבחרת התמודדה לפחות פעם אחת מול שאר הנבחרות מהבית שלה, חוץ ממקרה של שוויון נקודות. במקרה שבסיום שלב הבתים הנבחרות שסיימו במקומות השני והשלישי באותו הבית סיימו עם אותן מספר נקודות, שיחקו שתי הנבחרות משחק פלייאוף שהמנצחת בו עלתה לשלב הבא (באותה תקופה, הפרש שערים לא היה בשימוש). אצטדיוני הכדורגל במונדיאל 1958   אסקילטונה גטבורג האלמסטד הלסינגבורג מאלמה נורשפין ארברו סאנדוויקן סטוקהולם אודוואלה וסטרוס בורוס צפון אירלנד וצ'כוסלובקיה סיימו את הבית עם מספר נקודות זהה, וקיימו ביניהן משחק פלייאוף, שבו ניצחה צפון אירלנד 2–1 בהארכה ועלתה לשלב הבא. היא הצטרפה לנבחרת גרמניה המערבית שסיימה במקום הראשון. מבין הנבחרות הבריטיות, שיחקה סקוטלנד בבית הקשה ביותר, יחד עם צרפת, יוגוסלביה ופרגוואי. צרפת סיימה את הבית במקום הראשון, כששחקנה ז'יסט פונטיין כבש לזכותה שישה שערים. יוגוסלביה סיימה במקום השני, ועלתה לשלב הבא. נבחרות פרגוואי וסקוטלנד סיימו אחרונות והודחו. נבחרות ויילס והונגריה סיימו עם מספר נקודות זהה, וקיימו ביניהן משחק פלייאוף. ויילס ניצחה בתוצאה 2–1, ועלתה לשלב הבא יחד עם נבחרת שוודיה שסיימה במקום הראשון בבית. בבית ד', פלה לא שיחק עד המשחק האחרון של ברזיל בשלב הזה, נגד ברית המועצות. פלה לא כבש באותו משחק, אך ברזיל ניצחה 2–0, וסיימה את הבית במקום הראשון בהפרש של שתי נקודות על סגניתה, ברית המועצות. ברית המועצות ואנגליה סיימו עם אותן מספר נקודות, ונאלצו לערוך משחק פלייאוף מכריע, שהמנצחת בו עלתה לשלב הבא. אנטולי איילין הבקיע בדקה ה-67 את שער הניצחון לטובת ברית המועצות. שעריו של ז'יסט פונטיין במשחק הביאו לסך של 13 בטורניר, שיא לשחקן בטורניר אחד שלא נשבר מעולם. ערך מורחב – גמר מונדיאל 1958 משחק הגמר התקיים באצטדיון רוסונדה שבסולנה, פרוור של סטוקהולם לעיני 50,000 צופים. שוודיה פתחה את המשחק מצוין, והצליחה לכבוש כבר לאחר 4 דקות, אך ואוה כבש שני שערים והעלה את ברזיל ליתרון 2:1 במחצית. המחצית השנייה הייתה בשליטה ברזילאית מוחלטת, במשחק מצוין של פלה, שהבקיע שני שערים, בנוסף לאחד של מריו זגאלו. שער נוסף של השוודים לא עזר להם מול משחק מבריק של ברזיל, שניצחה לבסוף 5:2 וזכתה בגביע לראשונה בתולדותיה. נבחרת הטורניר: מדיה וקבצים בנושא מונדיאל 1958 בוויקישיתוף מונדיאל 1958 באתר פיפ"א נתונים מלאים על הטורניר ההיסטוריה של גביע העולם בכדורגל - שוודיה 1958 עוזי דן, תולדות המונדיאל - הגביע של פלה ונבחרת ברזיל, באתר הארץ, 12 בפברואר 2010 ארז וייץ, נעלם באורח פלה, אתר ספורט 5 נדב יעקבי, טלה פלה, באתר ynet, 27 באפריל 2010
איש הווינבגו

איש הווינבאגו (באנגלית: Winnebago Man) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2009 בבימויו של בן שטיינבאוור, אודות תופעת אינטרנט שיצרה סרטון פרסומת משנת 1989 למיני ואן של חברת וינבאגו. הסרטון הכיל התפרצויות של זעם וקללות מאיש המכירות המפרסם, ג'ק רבניי. הסרטון הופץ במקור כבדיחה פנימית בין יוצרי הסרט ואנשי החברה המפרסמת, אך עותקים שלו התפשטו באופן ויראלי ברחבי העולם, תחילה בקלטות VHS, ולאחר מכן באמצעות אתר YouTube ואתרי שיתוף סרטונים נוספים, שהקנו לאיש המכירות את התואר "האיש העצבני ביותר בעולם". קטעי הפספוסים בסרטון נהפכו לקאלט ומשפטי מפתח מתוכו צוטטו בטלוויזיה ובקולנוע. שני עשורים לאחר יצירת הסרטון, שב הסרט התיעודי לבדוק את הסיפור סביב יצירת הסרטון, וכיצד הוא השפיע על האדם המופיע בו. הסרט הועלה להקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאות' ביי סאות'ווסט באוסטין שבטקסס ב-14 במרץ 2009 ויצא לבתי הקולנוע ב-9 ביולי 2010. גרסה בת 60 דקות של הסרט שודרה בערוץ 4 של ה-BBC, ב-30 באוגוסט 2010. בישראל שודר הסרט ב-6 במאי 2010 בערוץ 8. עם יציאתו קיבל איש הווינבאגו תשבחות ממבקרי קולנוע. אתר Rotten Tomatoes דיווח על 90 אחוז ביקורות חיוביות מתוך הצטברות של 49 ביקורות. רייצ'ל סאסלו מהוושינגטון פוסט כתבה כי הסרט "מעלה שאלות מסקרנות על תרבות ההשפלה המקוונת ועל ההרס של החיים האמיתיים שנגרם בעקבותיה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן טיימס טען כי "למרות שאנו מגלים הרבה על הנזיר הווירטואלי הזה ואנו מפתחים הערצה לעקרונות הרגזניות שלו, הסרט משאיר כמה שאלות בלתי פתורות". הסרט זכה לפרסים בפסטיבלים שונים: פרס חבר השופטים עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים סרסוטה פרס הקהל לסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים CineVegas פרס המייסדים, סרט קומדיה תיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים Traverse City פרס חבר השופטים עבור סרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי אדמונטון אתר האינטרנט הרשמי של "איש הווינבגו" "איש הווינבגו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש הווינבגו", באתר נטפליקס "איש הווינבגו", באתר AllMovie (באנגלית) "איש הווינבגו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש הווינבגו", באתר Metacritic (באנגלית) "איש הווינבגו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מכונית מיקרו

מכונית מיקרו (באנגלית: microcar) היא סוג של כלי רכב מנועי בעל ממדים קטנים במיוחד, המיוצר בייצור סדרתי. הגדרת רכב כמכונית מיקרו משתנה בין המדינות השונות, בעיקר כתלות בשיקולי מיסוי הכרוכים בסיווג כלי הרכב לקטגוריות השונות. ברוב המדינות, הגורם המרכזי בסיווג הוא נפח המנוע של כלי הרכב. מכונית מיקרו מוגדרת בדרך כלל על פי המאפיינים הבאים: אורך כולל של פחות משלושה מטרים בעלת שני מקומות בלבד (נהג ונוסע) בעלת שלושה או ארבעה גלגלים מנוע בן צילינדר אחד או שניים ובנפח 50 סמ"ק עד 500 סמ"ק בלמים מכניים מופעלי כבל ומחוברים לשני הגלגלים או לארבעתם בולמי זעזועים בסיסיים צמיגים בקוטר 6–8 אינץ' נפח פנימי של פחות מ-2,400 ליטר עיצוב ויצור מכוניות מיקרו החל באירופה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, וקיבל תנופה משמעותית לאחר מלחמת העולם השנייה, כפועל יוצא מתהליך היציאה מהשפל הכלכלי והדרישה לספק אמצעי תחבורה עממי וזול. בגרמניה היו אלה יצרני מטוסים לשעבר כמו מסרשמיט והינקל אשר העניקו לה עיצוב דמוי בועה בהשראת החופות של תאי הטייס. יצרני המכוניות היפנים העדיפו לעצב גרסאות מוקטנות של דגמים קיימים אשר זכו להטבות במס ובעלויות הביטוח הנילוות. בצרפת כמו מספר יצרנים קטנים דוגמת KVS. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 שוב מוצעות מכוניות מיקרו. הידועות ביותר הן סמארט מתוצרת מרצדס וטאטא נאנו ההודית. רוב יצרני הרכב הגדולים עוסקים בפיתוח דגמים עתידיים של מכוניות מיקרו ומשקיעים מאמץ בפיתוח דגמים המונעים בחשמל או באנרגיה חליפית אחרת. היתרון המשמעותי ביותר של מכונית המיקרו הוא עלות הפעלה נמוכה, בעיקר כפועל יוצא של צריכת דלק נמוכה, ומחירי חלפים וביטוח נמוכים. במדינות מסוימות לא נדרש רישיון נהיגה ברכב מסוג זה או שמספיק להחזיק ברישיון נהיגה לאופנוע. יתרונותיה המובהקים של מכונית המיקרו בולטים בעיקר בהקשר של שמירה על איכות הסביבה. המכונית מייצרת רמה נמוכה של זיהום אוויר, וזיהומי רעש. ממדי המכונית מעניקים לה יתרון במציאת מקומות חניה. סיכון הפגיעה בתאונות דרכים קטן עקב מהירות נסיעה נמוכה. הממדים הקטנים של המכונית מקנים לנהג רמת שליטה טובה יותר בכלי הרכב בעת הנהיגה, כתוצאה מהפחתת התנע הזוויתי בעת החלקה ולכן יציבות רבה במיוחד בעת נהיגה על שלג וקרח. הטענה העיקרית של מתנגדי מכונית המיקרו נוגעת לרמה הנמוכה של הבטיחות הפאסיבית שלהן. מצד אחד מכונית מיקרו לא מקנה הגנה פיזית משמעותית על הנוסעים היושבים בתוכה כמו מכוניות רגילות, ומצד שני היא חסרה את כושר התמרון ויכולת ההתחמקות מפגיעה של אופנוע. קיים חשש כי נהגים צעירים וחסרי ניסיון יקלעו למצבים בכבישים מרובי נתיבים ותנועה אשר עקב קוטנה של המכונית יתקשו להתמודד איתם. מדיה וקבצים בנושא מכונית מיקרו בוויקישיתוף מוזיאון מכוניות מיקרו ניר בן-טובים‏, קוואדרוסייקל: מכוניות מיני זעירות בדרך לישראל, באתר וואלה, 26 במרץ 2014
מאיר מליקה

מאיר מליקה (נולד ב-1 באוגוסט 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בליגה הבכירה בישראל ובנבחרת ישראל. מליקה החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ובמקביל בנבחרת הנוער. מליקה עלה לקבוצה הבוגרת בתחילת עונת 1988/1989. הוא היה שותף בזכיית הקבוצה באליפות בעונת 1991/1992. את עונת 1992/1993 סיים מליקה כמלך השערים של הקבוצה עם 17 שערי ליגה ו-24 בכל המסגרות. שניים מהשערים הוא כבש בניצחון 4–0 על הפועל פתח תקווה בגמר גביע הטוטו. בעונת 1993/1994 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. האירוע הזכור ביותר בקריירה של מליקה הוא תיקול שביצע על רומן פץ בעונת 1993/1994 במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בעקבות התיקול שבר פץ את רגלו. לאחר התקרית נטען כי מליקה פגע בכוונה בפץ ואף הואשם כי מיד לאחר מכן אמר "זיינתי אותו". מליקה הכחיש זאת וטען כי הפגיעה לא הייתה מכוונת. בהמשך אותו משחק, שהסתיים ב-1–1, כבש מליקה שער יתרון לזכות מכבי תל אביב. לקראת עונת 1994/1995 עבר מליקה לבית"ר ירושלים, אך מכיוון שלא התאקלם שם עבר להפועל תל אביב עוד בתחילת העונה. בסוף עונה זו חזר למכבי תל אביב והיה שותף לזכייתה בדאבל בעונת 1995/1996. בגמר גביע המדינה של אותה עונה מליקה אף כבש את השער האחרון בניצחון 4–0 על עירוני ראשון לציון. את עונת 1996/1997 פתח מליקה במכבי הרצליה אך באמצע העונה עבר לשחק בהפועל בית שאן. בעונת 1997/1998 היה שותף במדי בית שאן במשחק מול בית"ר ירושלים שזכה לכינוי משחק השרוכים. בעונת 1998–1999 שיחק בהפועל לוד. סבו מאיר מליקה היה שוער בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל, אביו שמואל מליקה היה שוער במכבי תל אביב, בבני יהודה תל אביב ובנבחרת ישראל ואחיו ירון מליקה הוא שוער עבר במכבי תל אביב. בנו, רוי מליקה, הפך גם הוא לכדורגלן. אליפויות (2): 1991/1992, 1995/1996 גביע המדינה (2): 1993/1994, 1995/1996 גביע הטוטו (1): 1992/1993 מאיר מליקה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מאיר מליקה, באתר Transfermarkt מאיר מליקה, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של מאיר מליקה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דף השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב לא נשכח, לא נסלח, באתר nrg מעריב, ‏21 בספטמבר 2007 רון עמיקם, להיות יוסי שיבחון: עברו את הכביש בת"א, באתר nrg‏, 13 באוקטובר 2010 עירד צפריר, מאיר מליקה: "אני מתחיל להרגיש אשם במה שרובן ראיוס עשה", באתר הארץ, 10 במרץ 2014 כוכב הנוער: מליקה, מעריב 13 בספטמבר 1987 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נועם שוהם

נועם שוהם (נולד ב-4 באפריל 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמנה של הפועל כפר שלם. שוהם שיחק בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם מכבי תל אביב. שוהם החל לשחק בקבוצות הנוער של מכבי תל אביב בגיל 6, ועלה לקבוצה הבוגרת בתחילת עונת 1987/1988. לאחר שנתיים עזב את הקבוצה ושיחק עונה אחת במכבי רמת עמידר ועונה אחת בהפועל אשקלון. לקראת עונת 1991/1992 חזר שוהם למכבי תל אביב וזכה איתה במספר תארים. שוהם ערך הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד נבחרת נבחרת קפריסין ב-1992. שוהם עזב את מכבי תל אביב בשנת 1997, ולאחר חצי עונה בעירוני ראשון לציון, הצטרף שוהם למכבי נתניה שהייתה בליגה השנייה, וכקפטן הקבוצה היה גורם משמעותי בעליית הקבוצה לליגה הראשונה בעונת 1998/1999. לאחר מכן שיחק גם בהפועל באר שבע, הפועל כפר סבא והפועל צפרירים חולון, במדיה נפצע לפני פתיחת העונה, פציעה אשר השביתה אותו למשל כל העונה. עונה לאחר מכן עבר לשחק בהפועל בית שאן מהליגה הארצית (הליגה השלישית בזמנו), והעביר את שארית הקריירה שלו בליגות הנמוכות. לאחר פרישתו, מונה שוהם למאמן קבוצת הנוער של הפועל הרצליה, ולאחר מכן שימש גם כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער. בשנת 2011 מונה לתפקיד עוזרו של בני טבק, מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2013/2014 מונה לראשונה למאמן בוגרים בקבוצת הפועל הוד השרון מליגה ב', ובעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגה א'. ב-9 ביולי 2015 מונה למאמן הפועל הרצליה. בפברואר 2018 מונה למאמן מ.ס דימונה מליגה א' דרום, אולם עזב אותה לאחר כחודש לטובת הפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. בעונה הבאה חזר לקדנציה נוספת כמאמן הפועל בקעת הירדן, אולם עזב אותה בפברואר 2019 עקב חוסר הצלחת הקבוצה תחתיו. באותו החודש חזר שוהם לקדנציה נוספת כמאמן הפועל ניר רמת השרון במקומו של אלי כהן שפוטר. ב-28 באוקטובר פוטר מתפקידו ב-7 בינואר 2020 מונה למאמן הפועל אום אל-פחם. ב-6 במרץ פוטר מתפקידו. ב-14 ביוני 2022 מונה למאמן הפועל כפר שלם.בסיום עונת 2023/2024 העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית. מכבי תל אביב אליפות (3): 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996 גביע המדינה (2): 1993/1994, 1995/1996 גביע הטוטו (1): 1992/1993 נועם שוהם, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל נועם שוהם, באתר Transfermarkt נועם שוהם, באתר National Football Teams נועם שוהם, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן של נועם שוהם באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דף השחקן באתר מכבי תל אביב "מועדון שחקני העבר: השמאלית של נועם שוהם - מועדון הכדורגל מכבי תל אביב". מועדון הכדורגל מכבי תל אביב. 2017-11-08. נבדק ב-2017-11-08. יואב בורוביץ'‏, נועם הגיע עד לבית שאן, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2002 אלמוג שריד, נועם שוהם: "התנהגתי כמו אידיוט ושילמתי מחיר כבד", באתר nrg‏, 2 ביוני 2011 אייל לוי, סיפורו של נועם שוהם: "אני משלם על הטעויות שעשיתי", באתר nrg‏, 30 בדצמבר 2004 נמצא לו מחליף: נועם שוהם סיכם בדימונה, באתר שבע, 17 בפברואר 2018 מיכאל וייסרמן, ‏‏נועם שוהם יאמן את רמת השרון לפחות עד סיום העונה, באתר ספורט1, 19 במרץ 2018 מיכאל וייסרמן, אורי קרגולה סיכם בבקעה, נועם שוהם עזב, אתר דאבל פס, 10 בפברואר 2019 מיכאל וייסרמן, ‏‏משחק הכיסאות ברמה"ש: אלי כהן פוטר, נועם שוהם חזר, באתר ספורט1, 25 בפברואר 2019 רועי נעים, ‏נועם שוהם פוטר מרמה"ש, הוכנבוים מונה במקום, באתר ONE‏, 28 באוקטובר 2019 שקד עמירם, ‏שוהם חתם בא. א. פאחם, ברקוביץ' במו"מ עם נצרת, באתר ONE‏, 7 בינואר 2020 שקד עמירם, ‏גם זה לא עבד: נועם שוהם פוטר מאום אל פאחם, באתר ONE‏, 6 במרץ 2020 יונתן גינזבורג, ‏נועם שוהם חתם בכפר שלם: המטרה - לעלות ליגה, באתר ONE‏, 14 ביוני 2022
דיסקוגרפיה של TVXQ

זוהי הדיסקוגרפיה של TVXQ, להקת בנים מקוריאה הדרומית. עיקר פעילות הלהקה הוא בקוריאה הדרומית וביפן אך ישנם גם סינגלים מעטים שיצאו באנגלית או במנדרינית. A Millionaire's First Love (סרט קוריאני) (2006) #2 Insa (ג'אג'ונג מ-TVXQ) #20 Insa (גרסת TVXQ) Vacation (מיני סדרה של TVXQ) #1 Holding Back the Tears #2 Beautiful Thing (ג'ונסו מ-TVXQ) #3 Holding Back the Tears (גרסת הקריוקי) #4 Beautiful Thing (גרסת הרמוניקה) Goong S (סדרה קוריאנית) (2007) #5 Remember Air City (סדרה קוריאנית) (2007) #1 Harudal #2 All in Vain The Legend (סדרה קוריאנית) (2007) #19 A Thousand Years Love Song The Blue Wolf - To the Ends of the Earth and Sea (סרט יפני) (2007) #13 I'll Be There Subaru (סרט יפני) (2009) #3 Bolero #8 The Way U Are (גרסה יפנית) One Piece (אנימה יפנית) #10 We Are! (חידוש, גרסת TVXQ) #11 Share the World #29 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע") Athena : Goddess of War (סדרה קוריאנית) (2011) #2 아테나 ("אתנה") Paradise Ranch (סדרה קוריאנית) (2011) #2 Journey (עם סו-היון מהלהקה SNSD) #6 고백 (התוודות) SM Town הוא הכינוי לכל האמנים הפועלים תחת החברה SM Entertainment (החברה המפיקה של TVXQ). בחברה נהוג להוציא פעמיים בשנה, בקיץ ובחורף, אלבום בשיתוף כל האמנים תחתיה. האלבום כולל בדרך כלל שיר אחד משותף ושיר נפרד לכל אמן. להלן רשימת האלבומים בהם השתתפו TVXQ עד כה: Timeless (סינגל של ג'אנג רִי יִן) (2006) #1 Timeless (עם ג'ונסו מ-TVXQ) Last Angel (סינגל של קודה קומי) (2007) #1 Last Angel (עם TVXQ) Disneymania:Pop Parade Japan (אלבום שירי דיסני על ידי אמנים יפנים) (2007) #4 A Whole New World Anyband (להקה שהוקמה ממניעים שיווקיים על ידי חברת סמסונג) (2007) (בלהקה חבר ג'ונסו מ-TVXQ) #1 Talk Play Love #2 Promise U #3 Daydream Graceful 4 (אלבום של The Grace) #3 Just For One Day (עם ג'אג'ונג מ-TVXQ) Stars (אלבום של דיג'יי מקאי) (2008) #2 Tokyo Lovelight (עם יוצ'אן מ-TVXQ) Sorry Sorry (אלבום של סופר ג'וניור) (2009) #8 이별... 넌 쉽니 ("פרידה...זה קל לך?") (עם יונהו ויוצ'אן מ-TVXQ) Trax (אלבום של ravex) #3 Just the Two of Us (עם TVXQ) Tribute: Maison de M-Flo (אלבום מחווה לm-flo) #5 Been So Long (ג'אג'ונג ויוצ'אן מ-TVXQ) ההבדל בין אלבום תמונות לספר תמונות הוא שבספר תמונות ישנם גם טקסטים כתובים, בניגוד לאלבומי התמונות שהתמונות הן העיקר בהם.
אוגוסטוס וולני וולר

אוגוסטוס ווֹלְנִי ווֹלֶר (באנגלית: Augustus Volney Waller;‏ 21 בדצמבר 1816, ליד פברשם שבמחוז קנט - 18 בספטמבר 1870, ז'נבה היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג בריטי. אוגוסטוס היה הבן הבכור במשפחה בת שבעה ילדים. על אף שנולד בבריטניה, את רוב ילדותו עבר בניס, שם חי עד מותו של אביו בשנת 1829. ב-1832 חזר עם משפחתו לאנגליה, שם נישאה אמו בשנית. אוגוסטוס הצעיר אומץ על ידי חבר של אביו, ד"ר ויליאם לם (1765-1847), רופא לונדוני, ושם נחשף לראשונה למחקר מדעי. בשנת 1834 החל ללמוד רפואה בסורבון, שם סיים בשנת 1840 את לימודיו תחת אלפרד דונה עם עבודה על תאי הדם האדומים. הוא חזר לבריטניה בגיל 25 והחל לעסוק ברפואה. בשנת 1841 מונה לחבר באגודת הרוקחים בלונדון ועבד כרופא ברובע קנזינגטון. בשנת 1842 הוא נישא למתילדה, ובני הזוג היו הורים לשלושה, בהם אוגוסט דזירה וולר, שעסק בפיזיולוגיה כמו אביו. הוא חי עשר שנים בקנזינגטון, למד היסטולוגיה ופרסם שני מאמרים שבעקבותיהם נבחר לחבר החברה המלכותית (1851). מאמר אחד עסק בחקר תאי דם אדומים, והשני בקשרים בין מערכת העצבים לתאים שהעצבים שולטים עליהם, שמסקנתו הייתה שהעצבים הם הארכה של התאים. ממחקר זה נגזר המושג ניוון ולריאני, המתאר מצב שבו ניתק האקסון מתא עצב. בשל העובדה כי הפיזיולוגיה בצרפת וגרמניה הייתה מתקדמת לעומת בריטניה, נסע וולר לבון ושם עבד עד שנת 1858. תקופה זו הייתה היחידה בחייו שבה הקדיש את זמנו למחקר בלבד. עבודתו, שנעשתה ביחד עם הפיזיולוג לודוויג יוליוס בודגה (Budge), התמקדה בניסיון להשפיע ולשנות את גודל האישון. בשנת 1856 עבר מבון לפריז, בה עבד שנתיים במעבדה של ז'אן-פייר פלורנס (Flourens) בז'רדן דה פלאנט. מחקריו מאותה תקופה סייעו להבנת מערכת העצבים האוטונומית. באותה תקופה התגלתה אצלו מחלת לב, ובשנת 1858 החליט לחזור לאנגליה על מנת לטפל בבריאותו. בתקופת שהותו בבריטניה מונה לפרופסור לפיזיולוגיה במכללת קווינס בברמינגהאם וכן לפיזיולוג בבית החולים המקומי. אולם מחלת הלב שלו אילצה אותו לפרוש באותה שנה, והוא חזר לברוז'. בשנת 1868 הוא עבר לז'נבה, שם מת לאחר שנתיים שבהן המשיך לעסוק ברפואה. על עבודתו שהחלה בלונדון ונמשכה בבון זכה וולר פעמיים בפרס מונטיון, המחולק על ידי האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים – בשנת 1852 על עבודתו עם באדג' ובשנת 1856 על מסלול הניוון. בשנת 1860 הוענקה לו המדליה המלכותית מאת החברה המלכותית של לונדון. מדיה וקבצים בנושא אוגוסטוס וולני וולר בוויקישיתוף קורות חייו באתר "who named it".
שאה אסמאעיל השני

שאה אסמאעיל השני (בפרסית: شاه اسماعیل دوم, בשמו המלא ותאריו - אבו אל-מוזאפר סולטאן אסמאעיל בן שאה תהמאספ אל סוופי אל-חוסייני אל-מוסאווי בהאדור ח'אן, מאי 1537, קום - 24 בנובמבר 1577, קזווין) היה השאה השלישי של פרס הספווית, מלך כ-15 חודשים בין השנים 1576-1577. אסמאעיל השני נולד בשם שאהזאדה (נסיך) אסמאעיל מירזא, בנו של השאה שאה תהמאספ הראשון ושל אישה טורקמנית בשם קאדאמאלי סולטנום בגום, בתו של מוסא סולטאן בן עיסא מוסולו, משבט אק קויונלו. בגיל עשר בלבד התמנה אסמאעיל למושל החבל שירוואן (כיום באזרבייג'ן) במקום דודו אל-קאס מירזא, שמרד וברח לטורקיה 1547. ניהל בהמשך משם כמה מסעות צבאיים מוצלחים נגד העות'מאנים. הצטיין במספר קרבות נגד חייליו של הסולטאן הטורקי סולימאן המפואר, ובלט בניצחונו בשנת 1552 על איסכנדר פאשא, המושל של ארזורום. בשנת 1556, בגיל 19, מונה למושל חבל ח'וראסאן, אבל אחד מיועציו של תהמאספ שאה, מעסום בג ספווי, שכנע את השאה שאסמאעיל זומם להדיחו. בעקבות זאת אסמאעיל הושלך לכלא במצודת קאחקחאן (אנ') למשך עשרים שנה. אחרי מות אביו ב-14 במאי 1576, כמה קבוצות יריבות של אריסטוקרטים טורקמנים מקרב הקיזילבאשים נאבקו זו בזו במטרה לתפוס את השלטון. מחנה אחד תמך באסמאעיל ומחנה אחר – באחיו הצעיר חיידר עלי, בנם של תהמאספ ושל אישה גאורגית. תומכיו של חיידר עלי הצליחו לזמן קצר להעלות את מועמדם על כס המלכות, אך חיידר נהרג כעבור זמן קצר בהמשך הקרבות בין הסיעות היריבות. מחנה נוסף ניסה להכתיר כשאה בן נוסף של תהמאספ, בן לאישה צ'רקסית של השאה. אבל גם טוען זה לכתר הובס ולבסוף הוכתר אסמאעיל כשאה של פרס בקזווין ב-22 באוגוסט 1576. שנות המאסר הממושכות הטביעו חותם על נפשו. אסמאעיל התגלה כאדם אכזרי מאוד שלא חסך הוצאות להורג לא מחברי המחנות היריבים ואף לא מכמה מתומכיו. רצח או עיוור את עיניהם של חמישה מקרב אחיו ושל עוד ארבעה נסיכים ספווים כך שאיש מתוכם לא יוכל לטעון לכתר. כנראה בהשפעת איש דת ומלומד בשם מירזא מחדום שריפי, התחיל אסמאעיל שאה לאמץ מדיניות פרו-סונית. הקיזילבאשים שהמליכו אותו התחילו משום כך להתחרט על בחירתם והחליטו לרוצחו בעזרת אחותו פארי ח'אן ח'אנום. אסמאעיל שאה השני מת בעת צריכת אופיום מורעל ב-24 בנובמבר 1577. במשך תקופה אחרי מותו נפוצו שמועות בתוך העם כי אסמאעיל השני לא מת באמת ואף קמו ארבעה מתחזים שטענו כי הם אסמאעיל שאה. שאה אסמאעיל השני היה שוחר אמנויות ושאף להקנות גם לילדיו תחביב זה. בנוסף הפעיל סדנה מלכותית ספרותית במסגרת תוכנית ה"שאה נאמה" שלו. הנסיך סולטאן שוג'אע א-דין מוחמד מירזא (16 באוקטובר 1577 – 17 בפברואר 1578) הנסיכה סאפיה סולטאן בגום (1555 – 3 בספטמבר 1617) הנסיכה פאחר-י-ג'האן ח'אנום (1577 – ?) הנסיכה גווהאר סולטאן ח'אנום (1578–1618 מדיה וקבצים בנושא שאה אסמאעיל השני בוויקישיתוף אסמאעיל השני ומירזא מחדום שריפי: קטע ביניים בהיסטוריה הספווית Shokhre Golsokhri - Ismail II and Mirza Makhdum Sharifi: an interlude in the Safavide history, Int.J. of Middle East Stud.26 (1994),477-488, US. אתר גנאלוגי על מלכי פרס