laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מים נושקים למים

מים נושקים למים הוא רומן חצי אוטוביוגרפי מאת סמי מיכאל שיצא לאור בספטמבר 2001, בסדרת הספרייה לעם של הוצאת "עם עובד". הספר מציג את קשיי הקליטה של העולים בשנות החמישים ובמיוחד של בני עדות המזרח ושל אלה שהחזיקו בדעות פוליטיות שלא היו לרוחה של השכבה השלטת במדינת ישראל, לצד הצגת ראשית תנופת הבניה והניהול העצמאי של המדינה הצעירה דרך סיפורו של השירות ההידרולוגי. הספר מציג גם את הקשיים של מדינת ישראל והחברה היהודית להתאקלם בין עמי המזרח התיכון. מיכאל עמד להוציא ספר זה לאור תחת השם "איש המים". את הספר, לפי מיכאל, הוא כתב כ-20 שנה, כאשר בין לבין הוא כותב רומנים אחרים ותמיד שב אליו. ב-2001 הוציא את הרומן בהוצאת עם עובד והיה גם לספר לשוחרי טבע. גיבור הספר, יוסף, עלה מבגדאד כמו סמי מיכאל. כמו מיכאל, יוסף נתקל בקשיי קליטה במדינת ישראל ובקשיים חברתיים בין בני עדתו בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית העיראקית וכמוהו גם יוסף מגשים עצמו בעבודה בשירות ההידרולוגי של משרד החקלאות וכסופר. גם קורותיהן של דמויות רבות אחרות בספר דומות לקורותיהם של אנשים שהתקיימו במציאות ובחלק מהמקרים הדמויות אף נקראות באותו שם שבו הן נקראו במציאות. הספר מכיל גם פרטים השונים במעט מההתרחשות במציאות או שונים מהם בהרבה. לדוגמה, יוסף מתחתן עם בתו של בכיר בשירותי הביטחון הישראליים, שעוסק בהפעלת מרגלים במדינות ערב. לעומת זאת, הקשר המשפחתי של סמי מיכאל עם שירותים אלה שונה לחלוטין. נדיה כהן, אחותו של מיכאל הייתה נשואה לישראלי שריגל בסוריה – אלי כהן. לימים סיפר מיכאל שהמוסד רצה לגייסו כמרגל באחת ממדינות ערב. למרות ההצעות המפתות, סירב מיכאל להיות מרגל. מים נושקים למים, באתר OCLC (באנגלית) ביקורות על הספר באתר הוצאת עם עובד סמי מיכאל, מים נושקים למים, באתר ynet, 6 בספטמבר 2001 - פרק מהספר ביקורות קובי נסים, שיעור באירוניה עצמית, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2001 ששון סומך, הפרדוקס במוקד ההוויה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2001 מירי פז, ‏יוסף ק' זה לא, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2001 מוסף ספרים, ספר חדש לסמי מיכאל, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2001
חוף עתלית

חוף עתלית הוא רצועת חוף באורך שלושה קילומטרים הנמצאת במישור החוף, מערבית לעתלית ומגדים. רצועת החוף משתרעת מתל מגדים בצפון ועד מבצר עתלית בדרום. הכניסה לחוף היא חופשית ואינה כרוכה בתשלום. את החוף, שהוכרז כשמורת טבע ימית, אכלסו בעבר להקות ענק של דגים. בין מיני הדגים במימי החוף - דג הנצרן (Balistes carolinensis) ובעיקר דגי סרדין (Caspistes itanensis), ומכאן בא שמו של החוף. כיום קיים בחוף מגוון עשיר של בעלי חיים וצמחים ימיים. צבי ים רבים מגיעים אל החוף כדי להטיל את ביציהם בחולות החוף. הביצות המלוחות שנמצאות בחלקו הדרומי של החוף, משמשות כבית גידול ומקום קינון לעופות המים ובחוף ניתן לראות מיני ציפורים רבים ובעיקר שחפים. בחוף שרידים ארכאולוגיים שונים, בהם מבצר עתלית - מבצר צלבני מהמאה ה-11 שננטש לקראת סוף המאה ה-13 ובית קברות צלבני, יחידי שנותר מסוגו בארץ ישראל ובכלל, נדיר במצב השתמרותו בעולם כולו. דרומית לחוף נמצא מפרץ עתלית, המפרץ השני בגודלו בישראל שבו שרידים ליישובים קדומים, מהתקופה הנאוליתית כמו הכפר הנאוליתי בעתלית-ים, תקופת הברונזה ועד לתקופה ההלניסטית. במפרץ שוכן בסיס הקבע של שייטת 13 של חיל הים. קטע מהחוף משמש כחוף עירום עבור קהילת הגברים והנשים של אזור חיפה והקריות. אחרי מלחמת העולם הראשונה, קמה בעתלית ועדת המים ומטרתה פיתוח הימאות העברית בדיג וספנות. הוועדה הביאה לארץ ישראל קבוצות דייגים יהודים ממזרח אירופה והקווקז, ופעלה ליישבם בנקודות מתאימות לאורך החוף, וכך יצרה גרעין מקצועי ללימוד העברי ארצישראלי את מקצוע הדיג הימי. חלקם של יוצאי הגדודים העבריים, נשמע לקריאת הוועדה ופנה ל"כיבוש הים". עבור חלקם קמה "מטרה חדשה" ועתלית היוותה יעד מועדף ומקצוע חדש לעסוק בו. בשנת 1919 הוקם כפר דיג במבצר העתיק לשפת המים, על פי תוכנית ועדת המים. אחרי מספר ניסיונות התיישבות, התברר כי בדיג אמנם הצליחו אך חלו בקדחת צהובה שגרמה למותם והכפר נותר עזוב. אמנון כהן, ‏מגמות והתפתחויות ב'חוף עתלית' במאה הי"ח, קתדרה 39, אפריל 1986, עמ' 78-71
פוליפילטיות

בפילוגנטיקה, קבוצת אורגניזמים נקראת פּולִיפִֿילֶטִית (מיוונית: פולי = הרבה, פילה = גזע), אם האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר של כל חברי הקבוצה אינו כלול בקבוצה. מיני הקבוצה נכללים בה יחדיו בשל מאפיין הומופלסי משותף כלומר מאפיין משותף שאינו נרכש מאב משותף. קבוצות שבהן האב הקדמון המשותף של כל חברי הקבוצה כלול בקבוצה נקראות פרפילטיות. קבוצות שבהן כל הצאצאים של אב קדמון כלשהו, והאב עצמו, חברים בקבוצה, נקראות מונופילטיות או הולופילטיות. בעבר הטקסונומיה כללה קבוצות פוליפילטיות כסיווג לגיטימי בהתבסס על תכונות מורפולוגיות. כיום, עם זאת, מקובל בטקסונומיה המודרנית להחשיב קבוצות פוליפילטיות כסיווג לא-תקין, שכן הן אינן מעידות על קרבה אבולוציונית. בקבוצות פוליפילטיות, התכונות הדומות שעל פיהן קובצו הפרטים התפתחו אבולוציונית בנפרד בכל קבוצה. דוגמאות מוכרות של קבוצות פוליפילטיות הן: בעלי דם חם, הכוללים את העופות והיונקים; פוטוסינתטיים (יצורים המקיימים פוטוסינתזה) הכוללים מינים רבים ממספר ממלכות, ובעלי חוליות מעופפים הכוללים את רוב העופות יחד עם העטלפים. בכל אחת מהן אין אב קדמון משותף הנכלל בעצמו בקבוצה. אבולוציה מתכנסת מדיה וקבצים בנושא פוליפילטיות בוויקישיתוף
ז'אומה ברטומאו קסאני

ז'אומה ברטומאו קסאני (בקטלאנית: Jaume Bartumeu Cassany; נולד ב-10 בנובמבר 1954) הוא פוליטיקאי ועורך דין אנדורי ששמש כראש ממשלת אנדורה בשנים 2009–2011. בין השנים 2005–2009 כיהן כראש האופוזיציה האנדורית. בבחירות לממשל האנדורי ב-26 באפריל 2009 זכתה מפלגתו ברוב הקולות האנדורים והפך לראש הממשלה. הושבע לתפקיד ב-5 ביוני 2009 והוחלף ב-11 במאי 2011 על ידי אנטוני מרטי. תפקידים נוספים: 1990–1992: שר האוצר, המסחר והתעשייה. מייסד ועדת תרבות וזכויות אדם של לשכת עורכי הדין באנדורה בשנת 1983. חבר הוועד המנהל של האיגוד הבינלאומי לעורכי דין צעירים (A.I.J.A.) בשנים 1987–1990. סגן נשיא ועדת המשנה לזכויות אדם של האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה בשנת 2004. מדיה וקבצים בנושא ז'אומה ברטומאו קסאני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'אומה ברטומאו קסאני Alchetron, Jaume Bartumeu, ‏11-8-2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדריק בנטינג

סר פרדריק גרנט בנטינג (באנגלית: Sir Frederick Grant Banting; 14 בנובמבר 1891 – 21 בפברואר 1941) היה רופא וביוכימאי קנדי, זוכה פרס נובל לרפואה בשנת 1923 על מיצוי האינסולין ותחילת הטיפול בו לבני אדם, גילוי שעל פי ההערכות הציל עשרות מיליוני נפשות בעולם, כשהדוגמה הנודעת היא בסיוע לחולי הסוכרת. בנטינג הוא האדם הצעיר ביותר שזכה בפרס נובל לרפואה, בגיל 32 בלבד. פרדריק בנטינג נולד באונטריו והתחנך בעיר אליסטון. סיים לימודי רפואה באוניברסיטת טורונטו ב-1916. בסיום לימודיו התגייס לצבא הקנדי ושירת כמנתח במלחמת העולם הראשונה בצרפת. בשנת 1918 נפצע בקרב וזכה לציון לשבח על גבורה תחת אש. לאחר שחזר לקנדה, המשיך במקצוע הרפואה ואף לימד אורתופדיה. בשנת 1922 התמנה כחוקר בתחום הרפואי באוניברסיטת טורונטו. במקביל, חקר את מטבוליזם הסוכר ואת מחלת הסוכרת, לאחר שכבר נמצא כי חוסר בהורמון האינסולין (המופק על ידי איי לנגרהנס בלבלב) גורם אותה. מאחר שלא ניתן לספק לסוכרתיים אינסולין באמצעות הפה, ניסה בנטינג לתת אותו כזריקה, לאחר שמיצה אותו יחד עם עוזרו צ'ארלס בסט. באוגוסט 1921, בעת שהממונה על המעבדה, פרופ' ג'ון מקלאוד, היה בחופשה, בנטינג מיצה לראשונה את החומר מאיי לנגרהנס והוכיח את חשיבותו כאינסולין על ידי הזרקתו לכלבים סוכרתיים, והורדת רמת הסוכר בדמם. בתוך כחודשיים, מיצו השניים אינסולין טהור יותר (בעזרת הביו-כימאי ג'יימס קוליפ), וניסו אותו על ילד סוכרתי בן 14 (ליאונרד תומפסון) – שרמת הסוכר שבדמו ירדה מיד. בפברואר 1922 פורסם הגילוי ושנה מאוחר יותר הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לבנטינג (שחלק אותו עם בסט) ולג'ון מקלאוד (שחלק אותו עם קוליפ). האינסולין שהתגלה, החל להיות מיוצר באופן מסחרי מיד לאחר מכן ולהציל את חייהם של הסוכרתיים. בין תוארי הכבוד להם זכה, קיבל בנטינג תואר אביר מהמלך ג'ורג' החמישי בשנת 1934. על שמו נקרא ב-1973 מכתש על הירח. יום הולדתו (14 בנובמבר) נקבע כיום הסוכרת הבינלאומי. בנוסף לעיסוקו באינסולין, הוא עסק בציור נופי קנדה ולמטרה זו עשה טיולים להרים ואף לאזורים הארקטיים. בנטינג נישא למריון רוברטסון בשנת 1924 ונולד להם בן ב-1928. הם התגרשו בשנת 1932 ובנטינג נישא בשנית ב-1937 להנרייטה בול. ב-21 בפברואר 1941 נפצע בנטינג בתאונת מטוס שהתרסק, ומת מפצעיו לפני שהגיעה אליו עזרה. ג'ון מקלאוד צ'ארלס בסט מדיה וקבצים בנושא פרדריק בנטינג בוויקישיתוף פרדריק בנטינג, באתר פרס נובל (באנגלית) על המצאת האינסולין - הטעות המבורכת של ד"ר בנטינג בעולם המדע והטכניקה, 25 שנה להמצאת האינסולין, דבר, 16 בספטמבר 1946 אבי בליזובסקי, ‏תגלית מתוקה – 125 שנה להולדתו של פרדריק באנטינג, מגלה האינסולין, שהפך את הסכרת ממחלה קטלנית לכרונית, באתר "הידען", 14 בנובמבר 2016 מריה פוקרסוב, האיש שמצא תרופה לסוכרת, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 21 בפברואר 2017 פרדריק בנטינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרדריק בנטינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-125 של סר פרדריק בנטינג, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) Woodward, Billy. "Frederick Banting-Over 16 Million Lives Saved." Scientists Greater Than Einstein. Fresno: Quill Driver Books, 2009. בנטינג הוא הזוכה הצעיר ביותר בפרס: אסף גולן, זוכי נובל לרפואה: על טיפול במלריה ובמחלת "איש הפיל", באתר nrg
לוסט לניאדו

לוּסֶט מטלון לניאדו (באנגלית: Lucette Matalon Lagnado;‏ 19 בספטמבר 1956 – 10 ביולי 2019) הייתה עיתונאית וסופרת יהודייה-אמריקאית, שסיקרה את תחום הבריאות בוול סטריט ג'ורנל. לניאדו, ילידת מצרים, גוללה את סיפור עקירת משפחתה מארץ זו, בעקבות רדיפות המשטר הנאצריסטי, בספרה "האיש בחליפת עור הכריש הלבנה". אביה לאון, יהודי דתי אדוק, אך גם אדם עשיר, רודף שמלות ואוהב חיים טובים, שירד מנכסיו בעקבות עזיבת קהיר, לא התאושש מהפליטות שנגזרה עליו. סיפור הגירתו לארצות הברית היווה בעיניה את היפוכו של החלום האמריקני. על הספר היא קיבלה את פרס סמי רוהר לספרות יהודית לשנת 2008. ספר נוסף של לניאדו, "ילדי הלהבות", יצא לאור ב-1991 ועסק בסיפורם של תאומי מנגלה. לניאדו התגוררה בניו יורק ונפטרה ב-10 ביולי 2019. הותירה אחריה בעל – העיתונאי דאגלס פיידן, שעבד עמה בעריכת המגזין היהודי האמריקני פארווערטס. האיש בחליפת עור הכריש הלבנה, תרגם מאנגלית שאול לוין, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009. לנה שילוני, מכס המלך לכיסא הגלגלים, על הספר: "האיש בחליפת עור הכריש הלבנה", באתר הארץ, 8 ביולי 2009 לוסט לניאדו (1956-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיזף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שיזף – סוג במשפחת האשחריים שיזף מצוי – מין בסוג שיזף שיזף (יישוב) – יישוב קהילתי במועצה האזורית רמת הנגב אישים: מיכל שיזף – ציירת ישראלית מנחם שיזף – עיתונאי, אקטיביסט ויועץ תקשורת ישראלי צור שיזף – סופר מסעות, עיתונאי וצלם שזיף
תת-זרחן בדם

תת זרחן בדם או היפופוספטמיה (בלועזית: Hypophosphatemia) היא הפרעה במשק הזרחן בגוף, המאופיינת ברמות נמוכות של זרחן במחזור הדם. להפרעה זו ישנם סיבות רבות, אולם הסיבה העיקרית היא תהליך שמתרחש כאשר אנשים הנמצאים בתת תזונה אוכלים פחמימות, וכתוצאה מכך מופרש אינסולין אשר מעודד את כניסת הגלוקוז והזרחן לתאים. תסמונת זו נקראת Refeeding syndrome. בנוסף, קיימות תסמונות גנטיות (ראו להלן) שאחד ממאפיניהם הוא תת-זרחן בדם. חדירה מהירה של זרחן לתאים בעקבות העמסת פחמימות אצל חולים בתת-תזונה, גורמת להיפופוספטמיה. סיבות נוספות הן: אלקלוזיס נשימתי - במצבים בהם יש אלקלוזיס (בססת) נשימתית, הזרחן מועבר מזרם הדם לתאים. איבוד מופרז של זרחן בכליה - יכול להיות כתוצאה מסיבה ראשונית של מחלת כליה או שימוש במשתנים, או כתוצאה מסיבה משנית אחרת, למשל, יתר פעילות של בלוטת התריס. ספיגה מופחתת של זרחן במעי - כתוצאה מרעב, תנגודת לוויטמין D, שימוש בתרופות הקושרות זרחן (אלומיניום הידרוקסיד, Sevalamer). שגשוג מופרז של תאים - מחלות סרטניות כגון לוקמיה, גרורות אוסטיאובלסטיות, hungry bone syndrome. הפרעה להתגרמות השלד (רככת, אוסטאומלציה). אי ספיקת לב. הפרעה לתפקודי הכליות. פגיעה בתפקוד תאי הדם. פגיעה במערכת העצבים המרכזית כגון- פרכוסים, שינויים במצב ההכרה. שרירים- חולשת שרירים פרוקסימליים, מיופתיה, רבדומיוליזיס (הרס של השריר)- כתוצאה מרמות נמוכות של ATP. ישנן תסמונות גנטיות המאופינות בתת-זרחן בדם, כגון תסמונת פנקוני, וכן רככת המועברת בתורשה (דומיננטית, רצסיבית או x-linked), או המחלה ע"ש דנט Dent disease. רככת היפופוספטמית המועברת בתורשה x-linked (נקרא גם Vit.D resistance Rickets, VDRR)- זוהי ההיפופוספטמיה השכיחה ביותר, 1:25,000. מדובר בהפרעה טובולרית בכליה הגורמת לאיבוד של זרחן לשתן, הפרעות בגדילה והיווצרות של רככת. ייתכנו גם הפרעות בהתפתחות השיניים, וכן איחוי מוקדם של תפרי הגולגולת- cranial synostosis. מחלה זו נגרמת עקב מוטציה בגן המקודד ל- PHEX endopeptidase. תפקידו של חלבון זה, הוא ככל הנראה בעיכוב גורם האחראי לעיכוב הספיגה בחזרה של זרחן. כתוצאה מהמוטציה בחלבון זה, הספיגה הטובולרית פוחתת ויש דלף של זרחן לשתן. המוטציה הנ"ל מגבירה גם את יצורו של גורם הגדילה FGF23 באוסטיאובלסט, ומפחית את פעילות האנזים 1 אלפא הידרוקסילאז האחראי לפעילות ההידרוקסילציה של ויטמין d בכליה. הטיפול נעשה על ידי תוספי זרחן ומטבוליט פעיל של ויטמין d. רככת היפופוספטמית תורשתית עם היפרקלציאוריה (HHRH)- מחלה גנטית נדירה, אוטוזומאלית רצסיבית, תוארה לראשונה בבדואים על ידי חוקרים מישראל בשנת 1985. המאפיינים של המחלה- היפופוספטמיה, רככת, רמה גבוהה של קלציטריול והיפרקלציאוריה (יתר סידן בשתן). המחלה ע"ש דנט- (XLRH)- מתאפיינת בהיפופוספטמיה ודלף של זרחן בכליה, רמה גבוהה של קלציטריול, היפרקלציאוריה, יצירת אבני כליה, נפרוקלצינוזיס, פרוטאינוריה והתפתחות של אי ספיקת כליות. נשים נשאיות אינן חולות (מועבר בתורשה x-linked). תסמונת פנקוני- הפרעה טובולרית, מולדת או נרכשת, עם פגיעה בספיגת הזרחן, גלוקוז, חומצות אמינו וביקרבונאט. בתסמונת פנקוני יש רמה נמוכה יחסית של קלציטריול. מדיה וקבצים בנושא תת-זרחן בדם בוויקישיתוף תת-זרחן בדם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אסי וגורי

אסי וגורי הם צמד קומיקאים וסטנדאפיסטים ישראלים, אסי כהן וגורי אלפי, שפעל בשנים 1999–2003. יואב גרוס יזם את הופעתם כצמד, לאחר שראה כל אחד מהם בנפרד. יחדיו הם הופיעו במופעי בידור ברחבי הארץ, והופיעו לראשונה בטלוויזיה כחלק מתוכנית המערכונים "דומינו", אשר עלתה לשידור ב-1999 בטלוויזיה החינוכית. בהופעותיהם יצרו, בין היתר, את הדמויות הקומיות "ג'ורג ורוברט", "דוד ותקווה", "רונן ואלדד" ו"קוקו וסטיב". בשנת 2000 החל הצמד להשתתף בתוכנית הבידור "רק בישראל", לצד אורנה בנאי וארז טל, וקיבלו את פרס אנשי השנה בתחום הבידור. באותה שנה הקליט הצמד שיר בשם "חן", שהיווה גרסה פארודית לשיר "Stan" של הראפר אמינם. בגרסה זו השיר מתאר את עלילותיו של "חן", מעריץ אובססיבי של הזמר יגאל בשן. בקיץ 2002 יצרו השניים את התוכנית הקומית "שידורי המהפכה", ששודרה בערוץ 2 וזכתה להצלחה. בעקבות התוכנית יצא באותה שנה האלבום, "אסי וגורי מציגים: הזמר קוקו" ובו שנים-עשר משירי התוכנית. בשנת 2003 הודיעו על הפסקת פעילותם כצמד וחדלו מלהופיע במשותף. אסי וגורי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Songs for Young Lovers

Songs for Young Lovers הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה אותו הוציא בשנת 1954, היה זה אלבומו הראשון בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס. האלבום יצא על גבי אריך נגן בקוטר 25 ס"מ והוא מורכב משמונה שירים. על השירים ניצח נלסון רידל, ההקלטות לאלבום ושני הסינגלים שקדמו לו החלו שיתוף פעולה ארוך בין רידל לסינטרה, שימשיך לאורך עשרים השנים הבאות. כל ההכנות והארגון לשירים, למעט שירו של רידל עצמו "Like Someone in Love", היו בידיו של ג'ורג' סיראבו שליווה את סינטרה עוד מתקופתו בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס. אלבום זה היה המשך לגישה שלו להקלטות שלו בחברת קולומביה, אבל הפעם הוא זכה להרבה יותר שיתוף פעולה מצידה של חברת ההקלטות החדשה. שיתוף פעולה זה התבטא בדמותו של המארגן ווייל גילמור, שהסכים שהמבנה של האלבום החדש צריך לעסוק בנושא מוגדר. בנוסף אולפני ההקלטות החדישים של חברת קפיטול איפשרו ליצור צליל יותר מפורט, וזה נתן לרידל יותר חופש פעולה בארגון השירים ובניצוחו עליהם. האלבום יצא שוב בהוצאה מחודשת בשנת 1960 ביחד עם "Swing Easy!", באריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ עם תוספת של 4 שירים. בשנת 2002 היה אלבום זה לאחד מתוך 50 הקלטות שנבחרו באותה השנה בידי ספריית הקונגרס האמריקאי וצורפו למשמורת במשרד רישום ההקלטות. פרנק סינטרה נלסון רידל ג'ורג' סיראבו מידע על האלבום Songs for Young Lovers באתר MusicBrainz מידע על האלבום Songs for Young Lovers באתר AllMusic האלבום Songs for Young Lovers באתר Discogs האלבום Songs for Young Lovers באתר ספוטיפיי
אנטרנה

אנטְרֵנה (Entrena) היא עיר בקהילה האוטונומית לה ריוחה שבצפון ספרד, וממוקמת בקרבת לוגרוניו. אוכלוסיית אנטרנה מונה כ-1,488 תושבים (2008). האזור היה מאוכלס בעבר על ידי רומאים. באמצע המאה ה-8, אלפונסו הראשון ("הקתולי") כבש מחדש את האזור מידי המוסלמים. החל משנת 1076 העיר נשלטה על ידי אלפונסו השישי, מלך קסטיליה, שהקים מספר מבצרים באזור; זאת בשל החשיבות האסטרטגית של האזור, אשר גבל בממלכות אראגון ונווארה. בשנת 1160, כבש את האזור סנצ'ו השישי, מלך נווארה. בשנת 1492, המלכים הקתוליים גירשו יהודים מהאזור. באותה תקופה, הקהילה היהודית באנטרנה מנתה כ-50 משפחות ואפילו הקימה בעיר בית כנסת. על-פי מסמכים מהמאה ה-16, בעיר היו בית חולים ואכסניה אשר יועדו לצליינים שהגיעו לדרך סנטיאגו, בדרכם לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. מדיה וקבצים בנושא אנטרנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטרנה
לאונין

לאונין (בצרפתית: Léonin, גם: Leoninus, Leonius, Leo, נזכר לראשונה בשנות ה-50' של המאה ה-12, נפטר כמשוער ב-1201), ידוע כמלחין החשוב הראשון של אורגנום פוליפוני. לאונין היה כנראה צרפתי, ונראה שחי ועבד בפריז, בקתדרלת נוטרדאם, והיה החבר המוקדם ביותר ששמו ידוע באסכולת נוטרדאם הפוליפונית. השם "לאונין" לקוח מ"לאונינוס", צורת ההקטנה הלטינית ל"לאו", ומכאן סביר להניח, שהשם הצרפתי שניתן לו בלידתו היה לאו. כל הידוע על לאונין מקורו בכתביו של סטודנט, שלמד במועד מאוחר יותר בקתדרלה ונודע כ"אנונימוס IV", אנגלי, שהניח אחריו מסה על תאוריה ומזכיר את לאונין כמחבר ה"מגנוס ליבר", "ספר האורגנום הגדול". חלק גדול מן ה"מגנוס ליבר" מוקדש לקטעים הקישוטיים של המזמור הגרגוריאני, שהוצאו ליצירות נפרדות, בהאטה ניכרת של ערכי הצלילים המקוריים והוספת קול עליון מהיר. לאונין גם היה כנראה המלחין הראשון שעשה שימוש באפנונים רתמיים וייתכן שגם המציא להם שיטת תיווי (כדברי ויליאם וייט, שכתב ב-1954: "היה זה הישג שאין דומה לו ללאונין, שהביא, בפעם הראשונה, מערכת רציונלית של ריתמוס אל המוזיקה הפוליפונית וכן, הישג חשוב בה במידה, יצר שיטת תיווי המבטאת את הריתמוס הזה.") ה"מגנוס ליבר" נועד לשימוש ליטורגי. לדברי אנונימוס IV, "מגיסטר לאונינוס היה המעולה במלחיני האורגנום; הוא כתב את הספר הגדול (מגנוס ליבר) לפרק הזמרה (גרדואל) ולזמרת המקהלות (אנטיפונרה) בטקס עבודת הקודש." כל ה"מגנוס ליבר" נכתב לשני קולות, אם כי לא הרבה ידוע על נוהל הביצוע בפועל: שני הקולות לא היו בהכרח סולנים. לפי אנונימוס IV, יצירתו של לאונין השתפרה במידה רבה והורחבה בידי המלחין המאוחר יותר פרוטין. המוזיקולוג קרייג רייט סבור, שקיימת אפשרות שלאונין והמשורר הפריזאי בן זמנו לאוניוס, שעל שמו נקראה אולי החריזה הלאונינית הם אותו אדם עצמו. אם יש אמת בהנחה זו, הרי שהשימוש שעשה לאונין במשקל משמעותי עוד יותר. W.G.Waite: The Rhythm of Twelfth-Century Polyphony: its Theory and Practice. Yale Studies in the History of Music, New Haven, 1954. Richard H. Hoppin, Medieval Music. New York, W.W. Norton & Co., 1978. (ISBN 0393090906) Harold Gleason and Warren Becker, Music in the Middle Ages and Renaissance (Music Literature Outlines Series I). Bloomington, Indiana. Frangipani Press, 1986. (ISBN 089917034X) Articles Anonymous theoretical writings, Organum, Leonin, Perotin, The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. (ISBN 1561591742) Richard Taruskin, Notre Dame de Paris, Parisian Cathedral Music in the Twelfth and Thirteenth Centuries and Its Makers, Oxford History of Western Music מדיה וקבצים בנושא לאונין בוויקישיתוף לאונין, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאונין, באתר Discogs (באנגלית) לאונין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאונין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
זובובא

זוּבּוּבַּא (בערבית: زبوبا, הגייה נפוצה: זְבּוּבַּא) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, בשטח A, הממוקם צפון מערבית לג'נין, בגובה 100 מ' מעל פני הים. זהו הכפר הפלסטיני הצפוני ביותר בשומרון, בסמיכות לגדר ההפרדה, מזרחית לסאלם ולגבעת עוז. היישוב מונה, נכון לשנת 2017, כ-2,322 תושבים מוסלמים. לפי סברה, שמו משמר את השם בעל זבוב, אל כנעני. בכפר ישנם שרידי מבנים, גתות חצובות, מערות קבורה ושברי חרסים שהשתמרו ככל הנראה מהתקופה הרומית. מצפון לכפר, מעברו השני של "הקו הירוק" נמצא תל קדש (אבו קודיס) שתוארך למאה השנייה לספירה. הכפר מוזכר בשנת 1283, בכתבי התייר הנוצרי בורכרד מהר ציון. הכפר הוקם מחדש על ידי תושבים מרומאנה, מיעבד ומסילת אל-חארית'יה. [דרוש מקור] לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. אך רוב האדמות החקלאיות של הכפר עברו לשליטת ישראל. שטח קרקעות הכפר בשנת 1945 היה 13,843 דונם. בשנת 1999 נבנה מחסום סאלם ומהכפר הופקעו 23 דונם. בשנת 2003 הופקעו מהכפר אדמות להקמת גדר ההפרדה Palestinian Central Bureau of Statistics, Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments, Census 2017, עמ' 64 זאב וילנאי, אריאל- אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 2029 גיליון 133 לשנת 2021גבעת עוז (צפון-מזרח), באתר www.hadashot-esi.org.il Government of Palestine, Department of Statistics. ,, Village Statistics, מצוטט אצל: Hadawi Sami, Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine (1970), 1945, עמ' 55 s.a.m.abahreh, زبوبا: نبذه مفصلة عن ماضي وحاضرقرية زبوبا, palestine - remembered, 28/3/2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה הרדיקלית הסרבית

המפלגה הרדיקלית הסרבית (בסרבית: Српска радикална странка, Srpska radikalna stranka) היא מפלגה לאומית ימנית בסרביה. היא הוקמה ב-1991 כתוצאה מאיחודן של המפלגה העממית הרדיקלית עם תנועת הצ'טניקים של סרביה. תנועת הצ'טניקים נוסדה ב-1990 אחרי פילוג במפלגה הסרבית החדשה, והיא תומכת בהרחבת סרביה, כלומר ברעיון סרביה הגדולה. המפלגה הרדיקלית הסרבית תומכת בהחלטה 1244 של האו"ם המאפשרת לסרביה לשלוח כוחות צבא לצורך הגנה על האזרחים הסרבים בקוסובו. המפלגה הרדיקלית הסרבית הייתה שותפה לממשלתו של נשיא יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, סלובודן מילושביץ' שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית. בהמשך, היא עברה לאופוזיציה ורק בין השנים 1998 עד 2000 היא חזרה לקואליציה. מייסד המפלגה ונשיאהּ הוא ווייסלב ששל, אשר מאז שנת 2007 עומד לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על אישומים בפשעי מלחמה בתקופת מלחמות יוגוסלביה. כיום, סגן נשיא המפלגה ומנהיגהּ בפועל הוא טומיסלב ניקוליץ'. ניקוליץ' זכה ב-50 אחוזים מהקולות באחת ממערכות הבחירות האחרונות לנשיאות שהוכרזה כלא-חוקית. בבחירות לנשיאות בשנת 2004, קיבל ניקוליץ' 30 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני לבוריס טאדיץ' כשקיבל 45 אחוזים. בבחירות לפרלמנט ב-2007 זכתה המפלגה הרדיקלית הסרבית ב-81 מושבים מתוך 250. ב-2012 זכה ניקוליץ' בבחירות לנשיאות סרביה. מדיה וקבצים בנושא המפלגה הרדיקלית הסרבית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הרדיקלית הסרבית (בסרבית) אתר המפלגה
Swing Easy!

Swing Easy!‎ הוא אלבום משנת 1954 אותו הוציא הזמר פרנק סינטרה, היה זה אלבומו השני בחברת ההקלטות קפיטול. הוא יצא לאור כאריך נגן בקוטר 25 ס"מ ומופיעים בו 8 שירים. באלבום זה שיתף סינטרה פעולה לראשונה עם האמרגן נלסון רידל, ובו השתמשו במערך כלים של להקת סווינג. הצליל באלבום התמקד במקצב הקליל של הסווינג. בבחירת השירים לא היה כל חדש לעומת אלבומיו המוקדמים של סינטרה, השירים רובם רומנטיים קלילים עסקו שוב סביב נושא אחד. כמובן גם לקולו של סינטרה שהפך יותר ויותר שובבני ומגוון היה חלק ניכר בהצלחתו של אלבום זה. אלבום זה יצא בהוצאה מחדשת בשנת 1960, ביחד עם האלבום "Songs For Young Lovers" באריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ והכיל ארבעה שירים נוספים כבונוס. היום ניתן למצוא את האלבום על גבי תקליטור כאלבום כפול יחד עם האלבום Songs for Young Lovers. פרנק סינטרה - קולות נלסון רידל - מארגן, מנצח מידע על האלבום Swing Easy! באתר MusicBrainz מידע על האלבום Swing Easy! באתר AllMusic האלבום Swing Easy! באתר Discogs האלבום Swing Easy! באתר ספוטיפיי
קואורדינטות גאוגרפיות

קואורדינטות גאוגרפיות הן נקודות ציון לזיהוי מדויק של מיקום על פני כדור הארץ, על פי קו האורך וקו הרוחב, ביחידות של מעלות. הקואורדינטות מבוססות על מערכת קואורדינטות גאודטיות. קואורדינטות גאוגרפיות נכתבות כצמד של מספרים (x,y), שבו המספר x מציין את קו הרוחב והמספר y מציין את קו האורך. קו הרוחב (latitude) נמדד כלפי קו המשווה, שמהווה את האפס של קווי הרוחב. צפונה מקו המשווה – קווי הרוחב הם בעלי ערך חיובי, דרומה ממנו – בעלי ערך שלילי. ניתן גם לסמן את קווי הרוחב עם ערכם האבסולוטי (כלומר, ללא סימן פלוס/מינוס) בציון צפון/דרום. ערכי הקצה הם: 90 מעלות (צפון) בקוטב הצפוני, 90- מעלות (או 90 מעלות דרום) בקוטב הדרומי. קו האורך (longitude) נמדד כלפי קו גריניץ' (המרידיאן העובר דרך מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' באנגליה) שמהווה את האפס של קווי האורך. מזרחה מקו גריניץ' – קווי האורך הם בעלי ערך חיובי, מערבה ממנו – בעלי ערך שלילי. ניתן גם לסמן את קווי האורך עם ערכם האבסולוטי (כלומר, ללא סימן פלוס/מינוס) בציון מזרח/מערב. ערכי הקצה הם: 180 מעלות (מזרח), 180- מעלות (או 180 מעלות מערב) – שני קווים אלו הם, בעצם, קו אחד העובר בלב האוקיינוס השקט, הנקרא קו התאריך. הערכים עבור קווי הרוחב והאורך ניתנים, כאמור, במעלות, ומסומנים ב: °. כל מעלה מחולקת ל-60 דקות (מסומנות בתג אחד: ′) וכל דקה מחולקת ל-60 שניות (מסומנות בשני תגים: ″ = תגיים). דוגמה: הקואורדינטות של ירושלים בפורמט סקסגסימלי כלומר: מעלות, דקות, שניות. הן: 31°47′0″N 35°13′0″E שפירושן: 31 מעלות, 47 דקות, 0 שניות צפון, 35 מעלות, 13 דקות, 0 שניות מזרח. ניתן לבטא קואורדינטות גם בצורה עשרונית. הקואורדינטות של ירושלים הן: 31.783333° צפון, 35.216667° מזרח. GPS מערכת מידע גאוגרפי דאטום (גאודזיה) WGS84 מדיה וקבצים בנושא קואורדינטות גאוגרפיות בוויקישיתוף מציאת קואורדינטות לכל מקום על פני הגלובוס מדריך למציאת ועדכון קואורדינטות בוויקיפדיה מדריך בוויקיפדיה באנגלית Converting latitude and longitude to Israel Transverse Mercator (ITM) coordinates זה אינו סימן גרשיים 'רגיל' אלא סימן דומה לדקות ושניות;=° ′ ″, (סימן רגיל = ' ", גרש עברי= ׳ ״) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.