laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
DS אוטומובילס

DS אוטומובילס (באנגלית: DS Automobiles, מוכרת גם בקיצור DS) היא יצרנית מכוניות יוקרה, מנהלים, ספורט ומרוצים (Formula E - DS Performance), המותג משתמש בטכנולוגיות DS E-Tense Performance. DS הוא מותג יוקרה מקונצרן Stellantis N.V (מיזוג יצרניות הרכב PSA ו- FCA בשנת 2021). בשנת 2022 הושקה במותג מכונית הפרמיום הראשונה DS4 E-TENSE המיוצרת בגרמניה, אשר חבר השופטים של פסטיבל הרכב הבינלאומי העניק לה את תואר המכונית היפה ביותר באירופה[1]. ב-31 באוגוסט 2021 הודיעה DS כי משנת 2024 הם יפתחו וייצרו רק מכוניות חשמליות, כחלק מהמעבר העולמי של יצרני הרכב להנעה חשמלית. המותג מתבסס על ארבעת הפלטפורמות העיקריות והחדשות לגמרי עליהן יתבססו מגוון הדגמים העתידיים של הקבוצה Stellantis N.V: פלטפורמה קטנה, בינונית, גדולה ומסחרית. המותג הושק בשנת 2015 כחטיבת היוקרה של יצרנית PSA ונקרא DS, כהומאז' לשנות ה-50 לסיטרואן DS האייקונית, המכונית שהקדימה את זמנה מבחינת מערכת מתלים פנאומטים, פנסים ופלטפורה, וזכתה לתואר מוצר ה 100. בפברואר 2009 קבעה ועדה של 20 מעצבי הרכב הגדולים בעולם - כי הסיטרואן DS היא "המכונית היפה ביותר שיוצרה אי-פעם" [2]. DS 3 קרוסבק DS 7 קרוסבק DS 4 DS 9 DS 3 DS 4S DS 5 DS 5LS DS 6 DS Wild Rubis DS Divine DS E-Tense DS X E-Tense מדיה וקבצים בנושא DS אוטומובילס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של DS אוטומובילס (בצרפתית ובאנגלית) DS אוטומובילס, ברשת החברתית פייסבוק DS אוטומובילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) DS אוטומובילס, ברשת החברתית אינסטגרם DS אוטומובילס, ברשת החברתית LinkedIn DS אוטומובילס, סרטונים בערוץ היוטיוב
יחסי אורוגוואי–פנמה

יחסי אורוגוואי–פנמה הם יחסי החוץ בין פנמה לאורוגוואי. שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה. שבוע בלבד לאחר ההיפרדות מקולומביה, ב-10 בנובמבר 1903, שלחה הרפובליקה החדשה של פנמה אגרת (באמצעות שר החוץ שלה פרנסיסקו ויסנטה דה לה אספריאלה) לממשלת אורוגוואי, וביקשה הכרה דיפלומטית. שתי המדינות כוננו קשרים דיפלומטיים ב-28 באוקטובר 1904. ב-15 באוקטובר 1912 מינתה אורוגוואי את גילרמו איררזבאל סמית לקונסול שלה בפנמה. פנמה הגיבה במינויו של רודולפו קסטלה לקונסול שלה באורוגוואי. עם זאת, שני הקונסולים לא העבירו את מקום מגוריהם למדינה השנייה. קסטלה הוסמך כקונסול של אורוגוואי בפנמה ב-10 בנובמבר 1914, אך מכיוון שלא תפס את תפקידו כקונסול ממשלת פנמה ביטלה את הסמכתו ביולי 1915. בסוף 1918 ביקר בלטסאר ברום, שר החוץ ונשיא אורוגוואי הנבחר, בפנמה. מטרת הביקור אינה ידועה, אך אירוע רשמי נערך לכבודו בפנמה. ב-13 במרץ 1924 החליטה ממשלת פנמה להקים צירות באורוגוואי. השליח הפנמי בבואנוס איירס, חואן ארמן לפבר, מונה כנציג פנמה גם עבור אורוגוואי. בינואר 1925 מינתה פנמה את מאגין פונס לקונסול הכבוד שלה במונטווידאו. בינואר 1927 החליטה ממשלת אורוגוואי להקים קונסוליה כללית במקסיקו סיטי, שתכלול גם את תחום השיפוט של פנמה. שתי המדינות חברות ב-G77. Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. p. 73 Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. p. 75 Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. p. 196 Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. p. 199 Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. p. 200 Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. pp. 201-202 Fábrega Polleri, Juan Pablo. 1904 - 2004: cien años de relaciones entre las Repúblicas de Panamá y Oriental del Uruguay. Panamá: Universal Books, 2006. pp. 203-204 "Joint declaration of the G77". נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה)
Vanquis Bank

ונקוויס בנק (באנגלית: Vanquis Bank) היא חברה בריטית, המספקת שירותי סליקה, איגרות חוב, הנפקת כרטיסי אשראי ופתרונות אשראי. נכון לשנת 2020 מעסיקה החברה כ-1,000 וחברת האם שלה היא פרובידנט פיננסים (Provident Financial). מטה החברה הראשי נמצא בעיר לונדון ומלבדו מפעיל הבנק עוד 2 משרדים בעיר צ'טהם וברדפורד, בריטניה. החברה הוקמה בשנת 2002 על ידי פרובידנט פיננסים (Provident Financial) כתוכנית ניסוי זמנית שהפכה לקבועה בשנת 2004. בשנת 2008, פתחה החברה משרדים חדשים בעיר צ'טהם, בריטניה. בשנת 2009, הבנק מיתג עצמו מחדש, החליף את הלוגו והמיתוג שלו וכמו כן, השיק כרטיסי אשראי ממותגים לבתי עסק שונים. בין השנים 2009 ועד 2012, זכה הבנק בפרס ספק האשראי של השנה של חברת Credit Today. בשנת 2011, פתחה החברה מוקד טלפוני בעיר ברדפורד, בריטניה. בשנת 2012, קיבל הבנק את רישיון הפעילות שלו בפולין. אתר האינטרנט הרשמי של Vanquis Bank VANQUIS BANK LIMITED - Overview (free company information from Companies House), find-and-update.company-information.service.gov.uk (באנגלית) Credit Today 2009 award winners announced, web.archive.org, ‏2012-05-26 Bradford finance firm plans Poland expansion | Bradford Telegraph and Argus, www.thetelegraphandargus.co.uk
חצי האי קתיאוואר

קתיאוואר (באנגלית: Kathiawar) הוא חצי אי החודר אל תוך הים הערבי, נמצא בצפון חופה המערבי של הודו ומהווה (להוציא מובלעת דיו, ר' בהמשך) כשליש משטחה של מדינת גוג'ראט. שטח חצי האי כ-61,000 קמ"ר, ומספר תושביו כ-15 מיליון, רובם דוברי גוג'ראטית, שהם כרבע ממספר התושבים בגוג'ראט. מקור השם בשבט הקאתיס, אשר היגר לאזור במאה השמינית, ושלט על חלק גדול מגוג'ראט. חצי האי מהווה גרעינו, ותופס את מרבית שטחו, של אזור סאוראשטרה (באנגלית: Saurashtra). ההיסטוריה של חצי האי היא חלק אינטגרלי של מההיסטוריה של גוג'ראט בכלל ושל סאוראשטרה בפרט. עד לעצמאות הודו ב-1947, היה האזור מחולק ברובו בין מספר רב של נסיכויות מקומיות אשר הכירו, מאז תחילת המאה ה-19, בשליטתה העליונה של האימפריה הבריטית. הבריטים מצדם, הכירו בזכויות השלטון הפנימי של אותן נסיכויות. שאר השטח, בדרום מזרח חצי האי, נשלט ישירות על ידי הבריטים. עם קבלת העצמאות, ניתנה לנסיכים המקומיים אפשרות הבחירה בין הצטרפות להודו או לפקיסטן. כל המחוזות פרט לאחד, ג'ונאגאדה, בדרום מערב חצי האי, ששליטו היה מוסלמי, בחרו להצטרף להודו. במחוז זה, בו רוב האוכלוסייה הינדית, פרצה התקוממות, השליט נמלט לפקיסטן, ובמשאל עם, הוחלט כי מחוז זה יצטרף להודו אף הוא. הנסיכויות השונות אורגנו מחדש כמחוז, ואחר כך, ב-1950, כמדינת סאוראשטרה. דיו (Diu) נותרה כמובלעת פורטוגזית בדרום מערב חצי האי, עד לכיבושה על ידי הודו ב-1961. לאחר הכיבוש, דיו לא צורפה לגוג'ראט, ובצוותא עם עוד מספר מובלעות פורטוגזיות לשעבר, צורפה ליחידה מנהלית נפרדת. מכאן ואילך, במבחינה פוליטית וארגונית, פרט לדיו, קורות חצי האי הם חלק מאלה של סאוראשטרה. צורת חצי האי, באופן גס, היא כשל מלבן, אשר צלעותיו הארוכות בולטות אל תוך הים בכיוון כללי דרומה-מערבה. חצי האי תחום מצפון מערב על ידי מפרץ קוץ', ומדרום-מזרח, על ידי מפרץ חאמבְהאט, שמכונה גם מפרץ קאמבאי. רכס גיר (באנגלית: Gir), שרובו גבעות נמוכות תופס את רוב שטחו המרכזי והדרומי. הפסגה הגבוהה ברכס זה היא הר גירנאר (באנגלית: Girnar), שגובהו 1,119 מ'. רוב שטחו של חצי האי מכוסה צמחייה שיחים אופיינית לאזורים צחיחים-למחצה. ברכס גיר מתקיימת מובלעת ובה צמחייה האופיינית ליערות טרופיים רחבי עלים. כן שוכנת ברכס גיר אחת האוכלוסיות האחרונות של אריה אסייתי. בין הטורפים האחרים נמצאים נמר הודי, צבוע מפוספס ונמר. בין יתר היונקים נמצאים האנטילופה, אייל נקוד ואייל סמבר. חצי האי מחולק ל-11 מחוזות מנהליים, שמות כולם כשם העיר הראשית בהם. הגדולות שבין אותן ערים הן: ראג'קוט (Rajkot), במרכז חצי האי, העיר הראשית במחוז הנושא את שמה, כמו גם העיר החשובה ביותר בחצי האי. כ-1,560,000 תושבים. בהבנאגאר (Bhavnagar), על חופו המערבי של מפרץ תאמבהאט, העיר הראשית במחוז הנושא את שמה, כ-650,000 תושבים. ג'אמנאגאר (Jamnagar), על חופו הדרומי מזרחי של מפרת קוץ', העיר הראשית במחוז הנושא את שמה, כ-500,000 תושבים. מדיה וקבצים בנושא חצי האי קתיאוואר בוויקישיתוף kathiawad.com חצי האי קתיאוואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי אורוגוואי–אנדורה

יחסי אורוגוואי–אנדורה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לנסיכות אנדורה. שתי המדינות חברות באו"ם. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 בנובמבר 1996; לאחר שאנדורה אימצה חוקה חדשה שהקימה את המדינה כדמוקרטיה פרלמנטרית. בנובמבר 2006, נשיא אנדורה, אלברט פינטאט, ביקר באורוגוואי להשתתף בפסגה XVI האיברו-אמריקאית במונטווידאו. בהיותו באורוגוואי, נפגש הנשיא פינטאט עם נשיא אורוגוואי טאבארה ואסקס. אורוגוואי מיוצגת באנדורה באמצעות שגרירותה במדריד, ספרד. אנדורה אינה מיוצגת באורוגוואי לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה. יחסי החוץ של אנדורה באתר משרד החוץ של אנדורה
הנריק דויטש

הנריק דויטש (בהונגרית: Deutsch Henrik; באן, 1822 – בודפשט, 18 בדצמבר 1889) היה תלמיד חכם, מורה ומנהל יהודי-הונגרי. הנריק דויטש היה המנהל - וגם אחד המלומדים שלימדו בבית המדרש לרבנים בבודפשט במשך 22 שנים. הוא למד לימודי קודש במספר ישיבות ובמקביל הכשיר את עצמו גם בלימודי חולין. תחילה עבד בלובשבריני ובקצ'קמט, ומשנת 1859 לימד בבתי הספר ובתלמודי תורה של הקהילה היהודית של פשט. משנת 1868 היה מנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט. דקדוק עברי. 1859 המשפטים המוסריים של אבות האומה. לשימוש דרשות בבתי הכנסת ובבתי הספר. תורגם להונגרית מפרקי אבות. ברטיסלאבה, 1865. תחינות ישראל. תפילות מתורגמות להונגרית. פשט, 1866. (חמש מהדורות פורסמו עד 1882) אמונה ומוסר ובנוסף לכך תולדות העם היהודי מגלות בבל ועד חורבן בית המקדש השני. לכיתות הנמוכות של בתי ספר תיכוניים. סקשפהרוואר, 1884. מקור חיים, התורה ודת ישראל לכיתות הגבוהות להכשרת מורים בדת היהודית ולבתי ספר תיכוניים. 1877–1879, ארבע חוברות. מילון קטן ללימוד התפילות בעברית לצורך לימודי דת בבית הספר היסודי. 1887. ספר בראשית או הספר הראשון של התורה עם טקסט מסורתי. תורגם להונגרית. 1887–1889. חמישה כרכים. (פורסם בסקירה יהודית-הונגרית 1887. ספר שמות יציאת מצרים או הספר השני של התורה, בודפשט, 1887. ויקרא או ספר השלישי של התורה, בודפשט, 1888. דויטש ערך ופרסם את כתב העת "העלון היהודי" (Izraelita Közlöny) מ-18 בדצמבר 1868 עד 23 בדצמבר 1870, כאשר העיתון הופסק (הופיע עם טקסט הונגרי וגרמני), הוא המשיך לערוך את הידיעון של המכון להכשרת מורים יהודים משנת 1868 עד 1885. (בתכנים, בין היתר: המתודולוגיה של המשנה, תוספת למתודולוגיה של הוראת החינוך). דיוקנו מופיע באלבום המורים ההונגריים. (ברטיסלאבה, 1887) Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái II. (Caban–Exner). Budapest: Hornyánszky. 1893 (יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים). לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. 1929. הנריק דויטש. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנריק דויטש".
ז'אן-פול ריופל

ז'אן פול ריופל, (7 באוקטובר 1923 - 12 במרץ 2002) היה צייר ופסל מקוויבק, קנדה. הוא ידוע בעיקר בסגנון הציור המופשט שלו, בפרט בעבודות ה"פסיפס" שלו משנות החמישים בהם הוא הניח את המכחול בצד והשתמש בסכין פלטה בלבד על מנת למרוח צבע על קנבס, בזאת העניק ליצירותיו איכות פיסולית ייחודית. הוא הפך לצייר הקנדי הראשון (מאז ג'יימס וילסון מוריס ) שזכה להכרה בינלאומית נרחבת. ריופל נולד במונטריאול ולמד ציור משנת 1933 עד 1938. הוריו עודדו את עניינו באמנות ואיפשרו לריופל הצעיר לקחת שיעורים אצל אנרי ביסון (1900–1973), שלימד ציור ורישום בסופי שבוע. ביסון היה אז אמן ומחנך ידוע במונטריאול והיה אחראי למספר אנדרטאות ציבוריות הקיימות עד היום. ריופל למד הנדסה, אדריכלות וצילום בבית הספר הפוליטכני בשנת 1941. בשנת 1942 הוא נרשם לאקדמיה לאמנות של מונטריאול, אך לבסוף עבר פחות אקדמאיים בבית הספר לרהיטים במונטריאול, שם סיים את לימודיו בשנת 1945. הוא למד אצל פול-אמיל בורדואס בשנות ה -40 והיה חבר ב- Les Automatistes, קבוצת אמנים ממונטריאול שהתעניינו בטכניקות סוריאליסטיות, במיוחד ציור אוטומטי עם אימוץ הדמיון ויצירתיות שנולד מתוך הלא מודע. לאחר שקרא את Le Surréalisme et la Peinture (בצרפתית: סוריאליזם וציור) של אנדרה ברטון, החל להתנסות בציור לא אובייקטיבי. הוא היה אחד החותמים על המניפסט "סרבנות מוחלטת" (Refus Global). בשנת 1947 עבר ריופל לפריז והמשיך את הקריירה שלו כאמן. לאחר קשר קצר עם הסוריאליסטים ולאור שהיה הקנדי היחיד שהציג איתם וחתם על המניפסט של ברטון ׳Rupture inaugurale׳, זכה בתדמיתו כ"קנדי פראי". תערוכת היחיד הראשונה שלו הוצגה בשנת 1949 במקום המפגש הסוריאליסטי, Galerie La Dragonne (שלימים נודע בשם Galerie Nina Dausset) בפריז. ריופל התחתן עם פרנסואה לספרנס בשנת 1946; לזוג נולדו שתי בנות אך נפרדו בשנת 1953. בשנת 1959 החל מערכת יחסים עם הציירת האמריקאית ג'ואן מיטשל . הם חיו יחד לאורך כל שנות השישים, והם החזיקו בתים מרחבי עבודה נפרדים ליד ז'יברני, שם התגורר קלוד מונה. הם השפיעו זה על זה מאוד, הן אינטלקטואלית והן אמנותית, אבל מערכת היחסים ביניהם הייתה סוערת ורוויה באלכוהול. הם נפרדו בשנת 1979. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-פול ריופל בוויקישיתוף ז'אן-פול ריופל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Tate, London, Artist Biography National Gallery of Canada Gagnon, François Marc, 1935-. Jean Paul Riopelle: Life and Work. Poulin, Christine, Art Canada Institute. Toronto, ON. ISBN 978-1-4871-0216-6. OCLC 1122616435.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) The Canadian Encyclopedia "Fonds Françoise Riopelle" (בצרפתית). Bibliothèque et Archives nationales du Québec. Jane Livingston, The Paintings of Joan Mitchell, New York: Whitney Museum of American Art, 2002, p. 24 Jane Livingston, The Paintings of Joan Mitchell, New York: Whitney Museum of American Art, 2002, p. 26 Jane Livingston, The Paintings of Joan Mitchell, New York: Whitney Museum of American Art, 2002, p. 25
צומת ערד

צומת ערד הוא מעגל תנועה המשמש ככניסה הראשית לעיר ערד. בצומת עוברים כביש 31, שדרות התעשייה וכביש 3199, המכונה "דרך חברון" בעיר. הנוסעים צפונה בצומת, על כביש 3199, יגיעו אל שכונות המגורים בעיר ערד. הכביש מוביל גם אל הכניסה המערבית למצדה. הנוסעים דרומה בצומת, על שדרות התעשייה, יגיעו אל אזור התעשייה של העיר. הנוסעים מזרחה בצומת, על כביש 31, יגיעו לבסוף אל אזור עין בוקק וים המלח. הנוסעים מערבה בצומת, על כביש 31, יגיעו אל יישובי הפזורה הבדואית והמועצות המקומיות באזור, כדוגמת כסייפה וחורה. הנסיעה מערבה בצומת מובילה גם אל מרכז הארץ ולבאר שבע. כביש 31 כביש 3199
יחסי איראן–מלטה

יחסי איראן–מלטה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה של מלטה . במרץ 2016 ביקר שר החוץ המלטזי ג'ורג' ולה באיראן, והתקבל על ידי עמיתו מוחמד ג'וואד זריף במשרד החוץ בטהראן. שני השרים דנו על יחסיה של איראן עם האיחוד האירופי, וכן על דרכים לפתרון המשבר בסוריה, ועל ההתפתחויות בלבנון ובתימן. מלטה מיוצגת באיראן באמצעות שגרירו שגריר שאינו תושב השוכן בוולטה. איראן מיוצגת במלטה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה. מדיה וקבצים בנושא יחסי איראן–מלטה בוויקישיתוף Revived bilateral relations is focus of official talks between Malta and Iran באתר foreignandeu‏, 6 במרץ 2016 איראן במלטה באתר visahq ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
DS 7

DS 7 (באנגלית: DS 7) היא מכונית קומפקטית יוקרתית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי DS אוטומובילס משנת 2017. היא נחשפה בפברואר 2017, והוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2017, היא הגיעה לישראל באפריל 2018. עם השבעתו של נשיא צרפת, עמנואל מקרון ב-14 במאי 2017 בחר מקרון ב-DS 7 קרוסבק כמכוניתו הנשיאותית. זו הייתה הפעם הראשונה בה נשיא השתמש בקרוסאובר בטקס שבעתו. המכונית שימשה רק לאירוע ההשבעה ולאחר מכן עברה לאולם התצוגה DS וורלד פריס. היא משווקת עם מנועי בנזין בנפחי 1.2 ליטר טורבו המספק כ-130 כ"ס, 1.6 ליטר טורבו המספק 180 או 225 כ"ס. או עם מנועי דיזל בנפחי 1.5 ליטר המספק כ-130 כ"ס, 2.0 ליטר המספק כ-180 כ"ס. לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית עם שמונה הילוכים למעט מנוע הבנזין 1.2 ליטר ומנוע הדיזל 1.5 ליטר המחוברים לתיבת הילוכים ידנית עם שישה הילוכים. הגרסה היברידית פלאג אין של הגרסה הבסיסית הוצגה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2018. עם מתיחת הפנים בשנת 2022 עדכנה DS את מערכות ההנעה הפלאג-אין. דגם הפלאג-אין משווק עם שני מערכות הנעה. אי-טנס 4x4 360: היא כוללת את מערכת ההנעה היברידית של פיג'ו 308 המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטר טורבו המספק כ-180 כ"ס ומנוע חשמלי יחד המספק 223 כ"ס יחד שלושת המנועים מספקים 360 כ"ס ומומנט מרבי של 53 קג"מ. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 5.6 שניות. הערכת כוללת סוללת ליתיום-יון בקיבולת 14.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי משולב של 65 ק"מ או 81 ק"מ בנסיעה עירונית. טעינת הסוללה באמצעות מטען ביתי בהספק של 7.4 קילוואט דורשת המתנה של שעתיים לטעינה מלאה. אי-טנס 225: מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטר טורבו למנוע חשמלי, יחד הם מספקים 225 כ"ס ומומנט מרבי של 36.73 קג"מ. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 5.9 שניות. הערכת כוללת סוללת ליתיום-יון בקיבולת 14.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי משולב של 65 ק"מ או 81 ק"מ בנסיעה עירונית. טעינת הסוללה באמצעות מטען ביתי בהספק של 7.4 קילוואט דורשת המתנה של שעתיים לטעינה מלאה. ב-27 ביוני 2022 חשפה DS את מתיחת הפנים ל-DS 7. עם מתיחת הפנים הסירה DS את הסיומת "קרוסבק" משמו. העיצוב החיצוני לא השתנה רבות אך קיבל נגיעת עיצוב עדכני יותר. גם בתא הנוסעים העיצוב לא השתנה רבות למעט עיצוב מעט יותר יוקרתי וחומרים חדשים. בתחום ההנעה עדכנה DS את מערכת ההנעה היברידית פלאג-אין אי-טנס 4x4 360 ושאר המנועים נותרו ללא שינוי. מבט קדמי מבט אחורי גרסת האי-טנס (היברידי פלאג-אין) מדיה וקבצים בנושא DS 7 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של DS 7 (בגרמנית) DS7 קרוסבק – רכב הפנאי הגדול והחדש של DS, באתר קארטיוב, ‏28 בפברואר 2017 New DS 7 Crossback shows its sophisticated lines in Geneva, באתר מוטור 1, ‏07 במרץ 2017 DS 7 קרוסבק 2018 בישראל - מחיר החל מ- 239,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏22 באפריל 2018 The Automobilist - L'actualité automobile, The Automobilist (בצרפתית) DS7 Crossback, une voiture présidentielle, LEFIGARO (בצרפתית) DS7 קרוסבק E-Tense - גרסה היברידית פלאג-אין, באתר קארטיוב, ‏24 בספטמבר 2018 cartube, מתיחת פנים: DS7 החדש 2023, באתר cartube DS 7 Facelift Debuts With Refreshed Face, 360-HP PHEV Engine, Motor1.com (באנגלית)
הר בונפרטה (אנטארקטיקה)

הר בונפרטה (באנגלית: Mount Bonaparte) הוא הר ברכס המלכה אליזבת - חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם 7.4 קילומטרים צפונית-מערבית מהר לקוינט. ההר הוא הצפוני ביותר מבין שלוש פסגות הממוקמות 83.3 קילומטרים ממערב למדף הקרח רוס, ו- 33.3 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר מרקהאם שבארץ ויקטוריה. גובהו של ההר 3,430 מטרים מעל פני הים; הר בונפרטה הוא ההר ה-131 בגובהו באנטארקטיקה. ההר מתנשא לגובה של 144 מטרים מעל סביבתו. ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון. שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד). ההר נקרא על שמו של הנסיך רולן בונפרטה, שהיה, בין השנים 1910–1924, נשיא החברה הגיאוגרפית הצרפתית (Société de Géographie), הממוקמת בפריז, בירת צרפת. הר בונפרטה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר בונפרטה באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד הר בונפרטה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הר בונפרטה באתר peakbagger ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
הר בונפרטה

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה הר בונפרטה (אנטארקטיקה) – הר ברכס המלכה אליזבת, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה ארצות הברית הר בונפרטה (וושינגטון) – הר במחוז אוקאנוגאן, במדינת וושינגטון שבארצות הברית
דת מאורגנת

דת מאורגנת היא דת שבה מערכות אמונה וטקסים מאורגנים ומאושרים באופן ריכוזי ורשמי. הדת המאורגנת מתאפיינת בדרך כלל בדוקטרינה (או דוגמה) רשמית, במבנה מנהיגות היררכי או בירוקרטי וחיקוק חוקים והלכות באופן מאורגן ובעלות תוקף רשמי. לדתות מאורגנות לרוב יש גם בית דין דתי. דת עממית היא דת בה אין הסדרה מוסדית של הפולחן ואין ארגונים המייצגים את הדת. הפילוסוף האמריקאי וויליאם ג'יימס הגדיר את הדת המאורגנת, או את הפן הארגוני של הדת, כנדבך משני של הדת, הצומח מתוך האמונה הדתית שקיימת לפניו ומכילה אותו. דת מאורגנת הפכה להיות צורת הפולחן המרכזית בעקבות המהפכה הנאוליתית וצמיחתן של התרבויות החקלאיות הראשונות. דתות ממלכתיות הן סוג של דתות מאורגנות, אך ברוב המדינות הדמוקרטיות מתקיימות מספר דתות מאורגנות, חלקן מוכרות כדת על ידי המדינה וחלקן לא. בשל צורתן המובנית, הסטנדרטית והקלה לשעתוק, דתות מאורגנות זכו להיות הדתות הגדולות בעולם (נצרות, אסלאם, הינדואיזם). William, James (1902). "Lecture II: Circumscription of the Topic". The Varieties of Religious Experience. Arc Manor LLC. pp. 30–31.
יונגרמנאים

יונגרמנאים (שם מדעי: Jungermanniopsida) הם מחלקה של טחבי כבד שהם צמחים שאינם וסקולריים. היונגמנאים מתאפיינים בגמטופיט בעל עלעלים. מדיה וקבצים בנושא יונגרמנאים בוויקישיתוף יונגרמנאים, באתר ITIS (באנגלית) יונגרמנאים, באתר NCBI (באנגלית) יונגרמנאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יונגרמנאים, באתר Tropicos (באנגלית) יונגרמנאים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדריכלות פשיסטית

אדריכלות פשיסטית היא סגנון אדריכלי שפותח על ידי אדריכלים ממדינות פשיסטיות בתחילת המאה ה-20. הסגנון זכה לפופולריות בסוף שנות העשרים עם עליית המודרניזם יחד עם האולטרה לאומיות שעלתה במדינות במערב אירופה. סגנון האריכלות הפשיסטית דומה לזה שהיה ברומא העתיקה. עם זאת, הבניינים מהתקופה הפשיסטית לא היו עם עיצוב ראוותני והם נבנו בצורה סימטרית ופשוטה. גם ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני וגם קנצלר גרמניה, אדולף היטלר השתמשו בסגנונות אדריכליים חדשים כחלק מהניסיונות הרבים שלהם לאחד את אזרחי גרמניה ואיטליה ולסמן עידן חדש של תרבות לאומנית. כיום, האדריכלות הפשיסטית נדירה בגלל התבוסה של מדינות הציר במלחמת העולם השנייה, שכן האידאולוגייה הפשיסטית הפכה ללא חוקית ונחשבת במדינות רבות כקיצונית. האדריכלות הפשיסטית בדמות הרציונליזם הפכה פופולרית תחת שלטונו של בניטו מוסוליני באיטליה, שהיה מנהיג המדינה מ-1922 ועד 1943. בתקופה זו הפך מוסוליני, את איטליה למדינה דיקטטורית. כשמוסוליני נכנס לתפקידו הוא השתמש בכל ענפי התרבו כדי לקדם את הפשיזם, בהם גם האדריכלות. סגנון האדריכלות המודרניסטי החדש הייתה אחת מהדרכים של מוסוליני לבנות איטליה על פי חזונו, כמדינה פשיסטית ומאוחדת ועל מנת לקדם "לידה מחדש של התרבות באיטליה". שמוסוליני קרא להתחיל לבנות בסגנון אדריכלות פשיסטי, אדריכלים החליטו לחקות את סגנון האריכלות של רומא העתיקה וזאת על מנת להביא תחושת גאווה לאומית לעם האיטלקי. באופן דומה, גם שאדולף היטלר עלה לשלטון ב-1933 והפך את גרמניה ממדינה דמוקרטית לדיקטטורה, הוא השתמש באדירכלות פשיסטית על בסיס קלאסיזם מופשט (אנ') כאחד מהדרכים לאחד את גרמניה תחת שלטונו. להיטלר אף הייתה תוכנית לבנות מחדש את הבירה הגרמנית, ברלין לאחר שמדינות הציר ינצחו במלחמת העולם השנייה על פי עקרונות האדריכלות הפשיסטית, תוכנית זו זכתה לכינוי "בירת העולם גרמאניה", עליה היה אחראי האדירכל האישי של היטלר, אלברט שפר. בין המקומות בהם נבנו מבנים בסגנון האדריכלות הפשיסטי ניתן למנות את העיר האיטלקית, פדובה בה נבנו מחדש תחת עיצוב פשיסטי תחנת הרכבת המרכזית והחלק החדש של בית העירייה. אדריכלות נאצית מדיה וקבצים בנושא אדריכלות פשיסטית בוויקישיתוף "The Fascinating World of Fascist Architecture". נבדק ב-2012-02-04. Mathews, Jeff. "The Architecture of Fascism in Naples". אורכב מ-המקור ב-2011-09-17. נבדק ב-2012-02-04. "Fascist Architecture in Italy". נבדק ב-2012-02-04. Payne, Stanley. "Italian Fascism". אורכב מ-המקור ב-2012-04-01. נבדק ב-2012-02-12.