laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלל שוקן

הלל שוקן (נולד ב-4 ביוני 1947) הוא אדריכל ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב, שם שימש כראש בית-הספר לאדריכלות ע"ש עזריאלי בין השנים 2004 ל-2008. הוא בנו של גרשום שוקן, שהיה עורך "הארץ", ואח של עמוס שוקן ושל רחלי אדלמן. בשנת 1972 סיים תואר B.Sc.Eng בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ואחר כך למד בבצלאל. בשנת 1976 סיים לימודי ארכיטקטורה ב-Architectural Association School of Architecture בלונדון. בשנת 1978 הקים משרד אדריכלים. בין השנים 1982 ל-1987 שימש כאדריכל הראשי של הקרן לירושלים. הוא לימד בבצלאל ובטכניון. בשנת 1994, החל לשמש כמרצה בכיר בבית-הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, עם היווסדו, ובשנת 2004 מונה כראש בית הספר. בשנת 2000 אצר את תערוכת הביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה בה הוצגה תאוריה אורבנית מקורית שחיבר – "אנונימיות אינטימית". בין עבודותיו הידועות: מבנה הכניסה לרחבת הכותל המערבי (עם מוני לומברוזו), חללי התצוגה במוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד (עם ארי אברהמי), מוזיאון המדע בירושלים (עם ארי אברהמי), בנין חברת 'מיניקום' בהר חוצבים בירושלים, 'כפר הנוער'- אכסניית נוער בקמפוס האוניברסיטה העברית. שוקן קיבל את אות השימור של המועצה לשימור אתרים עבור שימור בית חיים ויצמן ברחובות (1999), פרס ראשון בתחרות לתכנון המוזיאון למדע בחיפה שלא מומש (1978), עליה לשלב הגמר בתכנון בית המשפט העליון (1985). נבחר השופטים בתחרות תכנון משרד ראש הממשלה (1995). מבחינת עמדותיו מזוהה שוקן עם מחנה השמאל בישראל. הוא תומך בפינוי כל ההתנחלויות, בהדגשת דמותה הדמוקרטית והליברלית של המדינה ובהפרדת הדת מהמדינה. נשוי לאפרת, אדריכלית העובדת עמו, ואב לארבעה. מתגורר בתל אביב. אתר משרד האדריכלים שוקן דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב הלל שוקן מציג: העירוניות כפשוטה מירב מורן, ארכיטקטורה אינה אמנות. אנחנו בעלי מלאכה, גלובוס, 21 באפריל 2010 אדריכלות ותרבות - בישראל?, בתוך זמנים, ביקורת על "תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, גוף" בעריכת רחל קלוש וטלי חתוקה שוקי טאוסיג, הלל שוקן, בעל מניות ב"הארץ", יוצא נגד נשים המתלוננות על תקיפה מינית "לאחר שנים רבות", באתר העין השביעית, 29 באוקטובר 2016 הלל שוקן, בזכות הפתק הלבן, אתר 'הגדה השמאלית', 18 בנובמבר 2002
ביתמונה

ביתמונה הוא מיזם התנדבותי, בשיתוף החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, העוסק בשחזור, שימור והצלה של חומרים חזותיים הקשורים לעברה של ארץ ישראל. תמונות מהפרויקט מוצגות מדי שבוע בפורטל האינטרנט ynet. המעבדה של ביתמונה, בבעלות נדב מן, נמצאת בקיבוץ מרחביה. המעבדה עוסקת בהצלה ושחזור ממוחשב של תמונות, מסמכים ומפות שנשכחו או התגלו אצל אנשים פרטיים וארכיונים שונים, בכללן עדויות היסטוריות נדירות שהיו בחלקן על סף ההכחדה או הרס. החומרים נסרקים, משוחזרים, נשמרים על תקליטורים ומשמשים לצורכי לימוד ומחקר, הקמת אלבומים, תערוכות, מצגות או הדפסות בודדות ושימור. מדיה וקבצים בנושא ביתמונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביתמונה טיול לעבר, סיקור שבועי של תמונות מן הפרויקט נדב מן, מאה שנה לבניין חצר מגדל, באתר ynet, 19 בספטמבר 2008
מחמוד יזבק

מחמוד יזבק (בערבית: محمود يزبك, תעתיק מדויק: מחמוד יַזְבַּכּ) (נולד ב-5 בדצמבר 1956) הוא היסטוריון ערבי-ישראלי המכהן כפרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. שימש בעבר כראש החוג, כיושב-ראש ארגון עדאלה וכנשיא האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם. יזבק סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1978, תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1992 מאוניברסיטת חיפה ותואר דוקטור בלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1998. אחר כך הוא השלים מחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בשנת 1999. כיום הוא מלמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה; בעבר שימש כראש החוג. מתמחה בהיסטוריה הפוליטית והחברתית של הפלסטינים במאות התשע עשרה והעשרים; בתולדות השלטון העות'מאני על ארץ-ישראל במאות התשע-עשרה והעשרים; בהיסטוריה מקומית של חיפה; בדרך פעולתם של בתי הדין השרעיים ובהיסטוריוגרפיה ישראלית ופלסטינית. יזבק שימש כדובר ועד המשפחות השכולות של הרוגי אירועי אוקטובר 2000 (אחיינו, ויסאם יזבק, נהרג בהם). הוא חבר הנהלת עדאלה משנת 2004 ובעבר שימש כיושב ראש הארגון. מתגורר בנצרת. בתו, היבה יזבק, היא סוציולוגית והייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת בל"ד. ההגירה הערבית לחיפה בתקופת המנדט, (נצרת: אל-קבס, 1988. 165 עמודים (ערבית). סדרי מנהל ומבני חברה בחיפה בשלהי השלטון העות'מאני, (נצרת: אל-נהדה, 1994). 404 עמודים (ערבית). חיפה, תולדות העיר והחברה במאה התשע-עשרה, (אוניברסיטת חיפה: המרכז היהודי-ערבי, 1998). Haifa in the Late Ottoman Period, 1864-1914: A Muslim Town in Transition, (Leiden: Brill, 1998). 262 pages. מדיה וקבצים בנושא מחמוד יזבק בוויקישיתוף דף אישי באתר אוניברסיטת חיפה הפרופיל של מחמוד יזבק, באתר A-List יפו חיפה בתקופת המנדט הבריטי, הרצאה שניתנה ביום העיון באוניברסיטה הפתוחה. מחמוד יזבק, עיר תלושה מהמציאות, באתר הארץ, 22 במאי 2007 מחמוד יזבק, דף שער בספרייה הלאומית
איחוד הסחר החופשי

איחוד הסחר החופשי (באנגלית: Free Trade Union; לימים נודע בשם הליגה לסחר חופשי) היה ארגון בריטי שפעל בין השנים 1903–1972 ותמך בסחר חופשי. הארגון נוסד כתגובה למסע פרסום שבו החל יושב ראש לשכת המסחר הבריטית ג'וזף צ'מברלין במאי 1903. תוכניתו של צ'מברלין נועדה לקדם סחר מועדף בין מושבות האימפריה הבריטית, באמצעות הטלת מכסים על טובין שיובאו מחוץ לאזור המועדף. מזכירו הראשון של הארגון היה לאונרד הובהאוס, ששימש בתפקידו עד 1905. בשנים 1959-1948 שימש אנדרו מקפדיאן (Andrew McFadyean) כמזכיר הארגון. בתקופה זו שיתף הארגון פעולה עם האגף הימני במפלגה הליברלית הבריטית. ב-1959 מנה הארגון כ-2000-1000 חברים וסבל מקשיים כספיים שאיימו על קיומו. ב-1959 השתלטו על הארגון איש העסקים אוליבר סמדלי (Oliver Smedley) והעיתונאי סטנלי וולטר אלכסנדר (Stanley Walter Alexander) שהביאו לפרישה מהארגון של מספר חברים מהמפלגה הליברלית. ב-1962 שינה הארגון את שמו ל-"ליגה לסחר חופשי" (Free Trade League), במטרה למנוע בלבול עם איגודי העובדים (באנגלית: Trade Unions). הארגון פורק סופית ב-1972, אם כי מספר מחבריו, ובראשם דייוויד ודג'ווד (David Wedgwood) הקימו ארגון חדש בעל שם זהה. ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון ג'איינטס

אצטדיון ג'איינטס (באנגלית: Giants Stadium) היה אצטדיון רב תכליתי הממוקם במזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי אשר שימש בעיקר כמגרשן הביתי של קבוצות הפוטבול ניו יורק ג'איינטס והניו יורק ג'טס והיה מסוגל לקלוט כ-80,000 צופים. האצטדיון נפתח ונחנך ב-10 באוקטובר 1976 בהפסדה הביתי של הניו יורק ג'איינטס לקבוצת דאלאס קאובויס. הוא שימש כמגרש הביתי של הניו יורק ג'איינטס במשך 33 שנים וכמגרשה של הניו יורק ג'טס במשך 26 שנים. במשך השנים שימש האצטדיון כמגרשן הביתי של קבוצות פוטבול נוספות כניו יורק/ניו ג'רזי נייטס מליגת ה-WLAF, ניו יורק/ניו ג'רזי היטמן מליגת ה-XFL וכמגרשה הביתי של הניו אורלינס סיינטס לאחר שאצטדיונה הביתי נפגע מהוריקן קתרינה בשנת 2005. האצטדיון שימש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל ניו יורק קוסמוס והניו יורק רד בולס ואף אירח מספר משחקים במסגרת מונדיאל 1994 (כולל משחק חצי הגמר בין נבחרות איטליה ובולגריה). בשנת 2010 נהרס האצטדיון והוחלף על ידי אצטדיון מטלייף שנבנה בסמוך אליו. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון ג'איינטס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחום בוגר

נחום בוגר (1912 – 22 באוקטובר 1990) היה רופא ילדים ישראלי. כיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקת ילדים א׳ בבית החולים הדסה תל אביב. בוגר היה בנם של מינה וחיים בוגר (בוגרשוב). אביו היה איש חינוך, ממקימי הגימנסיה העברית הרצליה ומנהלה במשך שנים רבות אשר לימים שירת כחבר הכנסת מטעם סיעת הציונים הכלליים. נחום עשה את לימודי הרפואה בצרפת, ועם שובו ארצה החל לעבוד בבית החולים הדסה. בוגר היה תלמידו המובהק של פרופ' לודוויג פרדיננד מאייר, מחשובי רופאי הילדים באירופה אשר עלה ארצה בשנות השלושים מברלין, שם שימש מנהל מחלקת הילדים. עם פרישתו של מאייר ירש בוגר את המחלקה ושימש מנהל מחלקת ילדים א' בבית החולים הדסה בתל אביב בשנים 1954-1977. עם תלמידיו של פרופ' בוגר נמנו פרופ' צבי שפירר, פרופ' שאול הראל, ד"ר פנחס שרשבסקי ועוד רבים וידועים. אשתו של פרופ' בוגר הייתה ישראלה ויצמן (1989-1912), בתם של משה והלנה ויצמן ודודניתו של חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון. בוגר זכה לתוארי כבוד רבים, חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1979, יקיר החברה הישראלית לרפואת ילדים קלינית (שהוא נמנה עם מייסדיה), ופרסים רבים נוספים. לאחר פרישתו מהנהלת המחלקה המשיך לעבוד כרופא בתחנה לבריאות המשפחה שבבית הבריאות של עיריית תל אביב ("בית שטראוס") עד סמוך למותו, באוקטובר 1990. "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : בוגר (בוגרשוב) נחום, עמוד 109 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בואטנג

האם התכוונתם ל... דרק בואטנג – כדורגלן גנאי המשחק בראיו ואיקאנו ג'רום בואטנג – כדורגלן גרמני ממוצא גנאי, אחיו של קווין-פרינס. קווין-פרינס בואטנג – כדורגלן גרמני ממוצא גנאי, אחיו של ג'רום ג'ורג' בואטנג – כדורגלן הולנדי ממוצא גנאי עמנואל בואטנג – כדורגלן גנאי פול בואטנג – פוליטיקאי בריטי ממפלגת הלייבור ריצ'רד בואטנג – כדורגלן גנאי
משמר החופים

האם התכוונתם ל... משמר חופים – כוח ימי המשמש לאבטחת גבולה הימי של מדינה משמר החופים האמריקני – (United States Coast Guard-USCG) זרוע ימית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית משמר החופים הרוסי – זרוע ימית של שירות משמר הגבול הפדרלי של שירות הביטחון הפדרלי (רוסיה) משמר החופים האוקראיני – זרוע ימית של משמר הגבול האוקראיני יחידות השיטור הימי – בעבר יחידת משמר החופים של משטרת ישראל
שרה סימיוני

שרה סימיוני אזארו (באיטלקית: Sara Simeoni-Azzaro; נולדה ב-19 באפריל 1953) היא אתלטית איטלקייה, אלופה אולימפית (מוסקבה 1980), אלופת אירופה (פראג 1978) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה. סימיוני נולדה בריבולי ורונס בוונטו (מחוז בצפון-מזרח איטליה). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד 1971 סיימה סימיוני במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.78 מטר, המנצחת הייתה אילונה גוסנבאואר מאוסטריה (1.87 מטר). באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה סימיוני במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר, המנצחת הייתה אולריקה מייפארת בת ה-16 ממערב גרמניה שהשוותה את השיא העולמי, 1.92 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה 1974 זכתה סימיוני במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי רוזמרי אקרמן ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 1.95 מטר ומילדה קרבנובה מצ'כוסלובקיה (1.91 מטר). באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה סימיוני במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר, אחרי אקרמן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1.93 מטר, ולפני שיאנית העולם הקודמת יורדנקה בלגובה מבולגריה (1.91 מטר). בתחרות אתלטיקה שנערכה בברסיה, באוגוסט 1978 קבעה סימיוני בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.01 מטר, שיפור של ס"מ אחד לשיא העולם של אקרמן. שיא זה היה שיא איטליה עד לשנת 2007. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה 1978 זכתה סימיוני במדליית זהב בקפיצה לגובה לאחר שהשוותה את שיאה העולמי, 2.01 מטר, לפני אקרמן (1.99 מטר) ובריג'יט הולצפל ממערב גרמניה (1.95 מטר). למעשה אקרמן עברה גובה של 2.01 מטר, אך בשל קפיצות הניצחון שלה על המזרן, הרף נפל והתוצאה לא אושרה. באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה סימיוני במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.97 מטר, לפני אורסולה קילן מפולין (1.94 מטר) ויוטה קירסט ממזרח גרמניה (1.94 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון 1982 זכתה סימיוני במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי מייפארת ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2.02 מטר וטמרה ביקובה מברית המועצות (1.97 מטר). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סימיוני לשאת את דגל מדינתה בטקס הפתיחה. בתחרות עצמה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי מייפארת שקבעה שיא אולימפי חדש של 2.02 מטר ולפני ג'וני הנטלי מארצות הברית (1.97 מטר). סימיוני נשואה לארמיניו אזארו. בסך הכל זכתה סימיוני ב-14 תוארי אליפות של איטליה בקפיצה לגובה. מדיה וקבצים בנושא שרה סימיוני בוויקישיתוף שרה סימיוני, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי שרה סימיוני, באתר olympedia.org שרה סימיוני, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שרה סימיוני, באתר Track and Field (נשים) שרה סימיוני (אורכב 14.06.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports123 (באנגלית) שרה סימיוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טרבל

האם התכוונתם ל... טרבל (שליט בולגריה) – שליט בולגרי, יורשו של אספרוך. טרבל (מוזיקה) – במוזיקה: החלק הגבוה של הצלילים. טרבל (ספורט) – בספורט: הישג של קבוצת ספורט הזוכה בשלושה תארים. אדמונד צ'ארלס טרבל – צייר אמריקאי
פרדריק בליס

פרדריק ג'ונס בליס (באנגלית Frederick Jones Bliss;‏ 3 בינואר 1857 - 22 ביוני 1939) היה ארכאולוג אמריקאי. לאחר תקופה שבה עבד במשלחתו של פלינדרס פיטרי במיידום במצרים, הגיע בליס בשנת 1891 לארץ ישראל וחפר במשך שנתיים בתל חסי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. את החפירה באתר החל פיטרי בשנת 1890 שלאחריה חזר למצרים. בליס היה בנו של הכומר הפרוטסטנטי שייסד בביירות את הקולג' שהפך עם השנים לאוניברסיטה האמריקנית בביירות. בתל חסי השתמש בליס בשיטותיו של פיטרי לתיארוך בעזרת כלי חרס וכן בעקרון ההשתכבות והכרונולוגיה היחסית - סטרטיגרפיה. בליס מצא חומת לבני בוץ ומגדל הקשור לחומה. הוא מצא מכתב מהמאה ה-14 לפנה"ס שנרשם על גבי חרסים בכתב היתדות אשר דומה מאוד לכתב פרוטו-סינאי ובהם מופיעה המילה "בלע". בליס הסיר כמעט שליש מהאקרופוליס והגדיר 11 שכבות יישוב אותן חילק לשמונה "ערים". אחד הממצאים היה מבנה המשתייך לאדריכלות של "בתי מושל". המבנה תוארך על ידו לתקופת הברונזה המאוחרת. לאחר הצלחתו בתל חסי, עבר בליס לחפור בירושלים. הוא חפר בה ביחד עם האדריכל ארצ'יבלד דיקי (A.C. Dickie) בין השנים 1894–1897. תרומתו העיקרית הייתה הבנת הארכאולוגיה של ירושלים. בין האתרים שחפר היו בריכה וכנסייה ביזנטית בבריכת השילוח. בשנת 1898 עבר לחפור יחד עם עוזרו רוברט מקאליסטר במספר אתרים בשפלת יהודה הוא חפר באזור עד שנת 1900. האתרים שנחפרו היו במרשה, תל צפית, תל גודד ועזקה. דוחות החפירה של בליס ומקליסטר מאתרים אלה, קבעו סטנדרט חדש לחפירות העתידיות. ב-1900 פוטר בליס מתפקידו כ"חוקר הקרן" בטענה של בריאות לקויה, אבל גם בגלל הדקדקנות הרבה שלו, שגרמה לכך שלא ייצר עבור הקרן דוחות מלהיבים, ובכך הקשה עליה לגייס תרומות לקרן. בתקופה מאוחרת יותר הצהיר אולברייט שזו הייתה שגיאה שפגעה במחקר הארכאולוגי באזור הלבנט. לאחר פיטוריו כתב בליס מונוגרפיה שעסקה בהתפתחות המחקר באזור הלבנט מתחילתה ועד שנת 1902. פ"ג בליס וא"ק דיקי (תרגום: רוני רייך), חפירות בירושלים - תגליות מעיר דוד והר ציון 1897-1894, מכון מגלי"ם, ירושלים, 2010 Hallote Rachel, Bible, Map And Spade: The American Palestine Exploration Society, Frederick Jones Bliss and the Forgotten Story of Early American Biblical Archaeology, Gorgias Press, 2006 מדיה וקבצים בנושא פרדריק בליס בוויקישיתוף פרדריק ג'ונס בליס באתר הקרן לחקר ארץ ישראל בליס ודיקי באתר עיר דוד הכולל מפה המסמנת את אזור החפירות שלהם. פרדריק ג'ונס בליס (1857-1937), דף שער בספרייה הלאומית המגילה שבבולי המועדים מהי? , הצופה, 3 באוקטובר 1948 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גמדות פרימורדיאלית

גמדות פרימורדיאלית (באנגלית Primordial dwarfism) היא צורה נדירה של גמדות שגורמת לממדי גוף קטנים מאוד בכל שלב בחיים, והיא מתחילה עוד בתקופת ההריון, אצל העובר. ליתר דיוק, גמדות פרימורדיאלית היא קטגוריה שלמה של אבחנות שכוללת סוגים מסוימים של גמדות בה הפרופורציות נשמרות, של אנשים בעלי ממדים קטנים באופן קיצוני לגילם, אפילו בתור עוברים. רוב האנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית לא מאובחנים עד גיל שלוש. רופאים מומחים לרוב מאבחנים בשלב ההריון גודל חריג, או בעיות גדילה תוך-רחמיות בבדיקת אולטרה סאונד. לרוב, אנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית נולדים במשקל נמוך מאוד. אחרי הלידה, גדילתם ממשיכה להתעכב, מותירה אותם הרבה מאחורי שאר בני גילם מבחינת גובה ומשקל. ברוב המקרים, קומה נמוכה היא תוצאה של הפרעה שלדית או אנדוקרינית. חמשת התת-סוגים של גמדות פרימורדיאלית הם החמורים ביותר מתוך 200 סוגים של גמדות, ולפי הערכה, חיים בכל העולם רק 100 אנשים בעלי הפרעה כזאת. נדיר מאוד שאנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית עוברים את גיל 30. צ'אנדרה בהדור דנגי היה בגובה של 54.6 ס"מ בלבד. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
איציק רנרט

איציק (יצחק) רנרט (נולד ב-1959) הוא מאייר וקומיקסאי ישראלי חבר באקטוס טרגיקוס לשעבר. רנרט נולד בחיפה. הוא בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל, שם למד בין השנים 1981–1985, הוא השתלם באיור ב-Instituto Europeo di Design ברומא. שימש במשך שנים כמעצב בעיתונים מעריב וידיעות אחרונות, עבד כארט דירקטור במשרדי הפרסום ופרסם ספרי קומיקס ואיור. בעבר עמד רנרט בראש מסלול האיור בבצלאל ובראש המחלקה לאיור במכללת אסכולה. בשנת 2007 החליף את דוד גרוסמן בתור ראש המחלקה לעיצוב בשנקר, והחזיק בתפקיד זה עד אוקטובר 2012. "אלרגיה" (איור לספר של יהונתן גפן, הוצאת כנרת) "האיש עם הסיפור בראש" (איור לספר של יוסי בנאי, הוצאת כנרת) "אגדה חדשה" (איור לספר של גיל הראבן, הוצאת עם עובד, שנת 1986) איציק רנרט, ברשת החברתית אינסטגרם המדור של איציק רנרט באתר אנטייטלד השאלון עם איציק רנרט איציק רנרט, אקטוס, מתוך התערוכה איך לאהוב, סרטון באתר יוטיוב על מצבו של האיור – ריאיון עם איציק רנרט, באתר הפנקס איציק רנרט במדריך המאיירים הישראלי חיי עם שיקספיר - סיפור מאויר מאת איציק רנרט מתוך כתב העת אורות דפנה לוי, ראיון עם איציק רנרט בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 14 בינואר 2022 איציק רנרט נתמנה לעמוד בראש המחלקה לעיצוב גרפי בשנקר, באתר שנקר, 6 ביוני 2007 יובל סער, ראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר עוזב את תפקידו, באתר הארץ, 19 ביוני 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר (אתר ארכאולוגי)

גשר (למפת עמק בית שאן מוגדלת)   גשר (למפת עמק בית שאן רגילה)   גשר (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר גשר הוא אתר ארכאולוגי בעמק הירדן, על הגדה הדרומית של נחל תבור, ליד קיבוץ גשר. באתר נמצאו סימני התיישבות משתי תקופות: מתחילת התקופה הנאוליתית ומתקופת הברונזה התיכונה. האתר נחפר לראשונה בין השנים 1987-1986 על ידי הארכאולוג יוסף גרפינקל מהאוניברסיטה העברית, ובין השנים 2002-2004 על ידי סוזן כהן מאוניברסיטת מונטנה. בתקופה הנאוליתית הקדם קרמית א (האלף התשיעי לפנה"ס) האתר היה יישוב קטן, מורכב ממספר מבנים מעוגלים. באתר נמצאו כלי צור כולל כלים עם חוד אל-חיאם. אחד הממצאים החשובים באתר היה בית מלאכה לייצור כלים מבזלת. זו הפעם הראשונה שנמצא ממצא כזה במזרח הקרוב בתקופה הנאוליתית. בית המלאכה ייצר גרזנים מבזלת וכלים נוספים שנשלחו מבית המלאכה למרכזים נאוליתיים אחרים, כגון יריחו והאתר ליד נתיב הגדוד. תיארוך רדיומטרי שבוצע באתר תיארך אותו כאחד הקדומים ביותר בתקופה הנאוליתית. זו התקופה של יסוד היישובים הראשונים ותקופת המעבר לחקלאות. דוח סופי על תקופה זו פורסם בשנת 2006. בתקופת הברונזה התיכונה IIא האתר שימש כבית קברות, ונמצאו בו כ-29 קברים. הקברים היו קברי פיר שנחפרו באדמה בתוך המשקע הגאולוגי. בכל קבר היה נקבר אחד בלבד, והוא מעולם לא נפתח שוב. עובדה זו עזרה בקידום הידע לגבי מנהגי קבורה בתקופה זו, כולל תנוחות הנקברים וכמות פסלי האלים שהוכנסו לקבר ליד הנקבר. בארבעה קברים נמצאו גם חודי חנית וגרזנים מארד, כולל שלושה גרזיני מקור הברווז. דוח סופי על החפירה פורסם בשנת 2007. Y. Garfinkel and D. Dag. 2006. Gesher: A Pre-Pottery Neolithic A Site in the Central Jordan Valley, Israel. A Final Report. Berlin: Ex Oriente. Y. Garfinkel and S. Cohen. 2007. The Early Middle Bronze Cemetery of Gesher. Final Excavation Report. AASOR 62. Boston: American Schools of Oriental Research מדיה וקבצים בנושא גשר בוויקישיתוף דוח חפירות בגשר שנת 2003 גיליון 116 (2004) באתר רשות העתיקות. דוח חפירות בגשר שנת 2004 גיליון 117 (2005) באתר רשות העתיקות. גשר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית
בין קירות ביתי

בין קירות ביתי הוא האלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל. באוקטובר 2008, לקראת יציאת האלבום, יצא סינגל ראשון מתוכו - "חלומות של אחרים". ב-20 בנובמבר יצא האלבום המלא ובו 13 שירים. לאלבום צורף השיר "מנעי קולך מבכי" כסינגל נפרד. רוב השירים באלבום נכתבו על ידי עידן רייכל, כולם הולחנו על ידו, ואחדים מהם אף בוצעו על ידו. בניגוד לשני אלבומיו הקודמים, לא שיתף רייכל פעולה באלבום זה עם מוזיקאים יוצאי אתיופיה. עם זאת, באלבום נכללו כמה שירים בשפות זרות, ובהם: "Todas las Palabras" ו-"Cada Dia" שכתבה וביצעה הזמרת הקולומביאנית מרתה גומז בספרדית, "Ôdjus Fitxadu" ששרה מיירה אנדראדה בשפה הקריאולית של כף ורדה, ו-"منهار اللي مشيتي" שכתב וביצע שמעון בוסקילה בערבית מרוקאית לזכר אימו. הזמרת סומי שרה בסווהאילית את השיר Maisha שכתבה. באלבום השתתפו גם מאיה אברהם ואילן דמתי, שהשתתפו באלבומו הקודם של רייכל, "ממעמקים". כשלושה שבועות לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, ובאפריל 2009 למעמד פלטינה. בטקס בו הוכרז האלבום כאלבום פלטינה, ציינו גם סך מכירות של מעל 300,000 עותקים לשלושת אלבומי הפרויקט. מידע על האלבום בין קירות ביתי באתר MusicBrainz אלבום פלטינה לעידן רייכל, Charts
קסטלום בליסימום

קסטלום בליסימום (בלטינית: Castellum Beleismum) הוא מגדל צלבני קטן הבנוי על גבעה החולשת על כביש 60, בין ג'נין לשכם, בשיפולי תל דותן. שרידי המבצר נמצאים בסביבות העיר יבלעם המקראית, ושמו הערבי של האתר: ח'רבת בלעמה. מן המבצר הצלבני נשארו שרידים של מגדל בן שתי קומות, קיר שגובהו כ-8 מטר במרכז מתחם מרובע ששרידי חדרים וקמרונות נשמרו בצדדיו. מנהרה מקורה שאורכה 30 מטר, רוחבה 3 מטר וגובהה 4.2 מטר, מובילה מהמגדל אל מפעל מים שראשיתו בתקופה הכנענית אשר סיפק מים ליישוב קדום ממעיין, ששמו הערבי: "עין אל-סינג'יב". על פי מקורות צלבניים, המגדל עמד על תלו בשנת 1156 ועבר לרשות המסדר ההוספיטלרי בשנת 1187. על פי מקורות צלבניים, במקום שכנה כנסייה ששרידיה לא נמצאו, ואשר נקראה על שמו של איוב המקראי. בכנסייה נערכה פגישת הפיוס בין שליחי גי דה ליזיניאן לרמון השלישי מטריפולי, לאחר קרב קרסון וערב קרב קרני חיטין. מקור שמה של הכנסייה איננו ברור, וההיסטוריון הצלבני ארנול (אנ') מציין כי איוב התגורר במקום. מקור המסורת הצלבנית איננו ברור אך ייתכן וקשור לזיהוי מקובל של באר במקום הידועה כבור של יוסף ושיבוש של השם יוסף (Joseph) עם השם איוב (Job). מבצר צלבני Denys Pringle The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: A-K (excluding Acre and Jerusalem) Archaeological Sites in the Northern Districts, November 2009 תיאור החפירות וצילום האתר ומערכת המים באתר אוניברסיטת ליידן
מרתה גומז

מרתה גומז (בספרדית: Marta Gómez; נולדה ב-11 בספטמבר 1978) היא זמרת ופזמונאית קולומביאנית המתגוררת בברצלונה. גומז היא בוגרת בהצטיינות של מכללת ברקלי למוזיקה. היא ולהקתה מופיעים ברחבי העולם עם מוזיקה מקורית המשלבת מוזיקה לטינית ממקורות שונים עם אלמנטים של ג'אז ופופ. גומז שיתפה פעולה עם עידן רייכל במספר הזדמנויות. השניים הופיעו יחדיו במוזיאון המורשת היהודית בניו יורק בשנת 2007, במועדון הזאפה בתל אביב בשנת 2008 ובהופעה במסגרת "פאזה מורגנה" בפארק תמנע ב-2009. באלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", ביצעה גומז את השיר "Todas las Palabras", שאת מילותיו כתבה ללחן של רייכל, ואת השיר "Cada Día", שנכתב על ידי רייכל ומילותיו תורגמו על ידה לספרדית. ב-2010 השתתפה באלבומה הראשון של רוני דלומי, "קצת אחרת", בדואט "די לה". גומז התארחה באותן שנים במספר הופעות של הפרויקט של עידן רייכל. חלק מביצועיה לשירים מהופעות אלו תועדו על גבי האלבום "הביתה, הלוך חזור", שיצא ב-2011. בין השירים באלבום שבהם השתתפה היה "יש בי עוד כוח", שכלל בגרסת ההופעה שלו בית נוסף בספרדית עם מילים שכתבה גומז. באלבום "רבע לשש" של הפרויקט, שיצא בשנת 2013, שרה גומז את השיר "Detrás De Mi Alma", שכתבה על פי לחן של רייכל. 2001 - Marta Gómez 2003 - Sólo es vivir 2004 - Cantos de Agua Dulce 2006 - Entre Cada Palabra 2009 - Musiquita מדיה וקבצים בנושא מרתה גומז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרתה גומז (בספרדית) מרתה גומז, ברשת החברתית פייסבוק מרתה גומז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרתה גומז, ברשת החברתית אינסטגרם מרתה גומז, סרטונים בערוץ היוטיוב מרתה גומז, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מרתה גומז, באתר ספוטיפיי מרתה גומז, באתר AllMusic (באנגלית) מרתה גומז, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרתה גומז, באתר Discogs (באנגלית) מרתה גומז, באתר Songkick (באנגלית) מרתה גומז, באתר Genius מרתה גומז, באתר בילבורד (באנגלית) שובה של הפאזה מורגנה, באתר ynet, 19 במאי 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלה פמפילובה

אלה אלכסנדרובנה פמפילובה (רוסית: Э́лла Алекса́ндровна Памфи́лова; נולדה ב-12 בספטמבר 1953 במוסקבה) היא פוליטיקאית רוסיה, חברה בדומה, לשעבר שרת הרווחה בממשלת ילצין, הייתה המועמדת אישה הראשונה לבחירות בשנת 2000. שימשה כיו"ר המועצה הנשיאותית לזכויות אדם ברוסיה וביולי 2010 דווח כי היא מסרה את התפטרותה מהתפקיד. בשנת 1976 סיימה את לימודיה במכון להנדסת חשמל במוסקבה עם תואר בהנדסת חשמל. בין השנים 1976 ל-1989 עבדה כמפקחת ומהנדסת בתעשייה האלקטרונית. בשנת 1986 נבחרה ליו"ר האיגוד המקצועי של החברה. בשנת 1989 נבחרה לקונגרס של ברית המועצות מטעם האיגודים המקצועיים ובשנת 1990 נבחרה כחברה בפרלמנט הסובייטי, הסובייט העליון. בין השנים 1991 ל-1994 כיהנה כשרה לענייני רווחה ואוכלוסייה בממשל ילצין. בשנת 2000 הייתה לאשה הראשונה אשר התמודדה לנשיאות ברוסיה אולם זכתה בסך הכל לאחוז מהקולות. בשנת 2000 מונתה על ידי פוטין לתפקיד יו"ר המועצה הנשיאותית לזכויות אדם ברוסיה. ביולי 2010 התפטרה מהתפקיד. במרץ 2014 מונתה לנציבת תלונות הציבור לענייני זכויות אדם בלשכת נשיא רוסיה. ב-28 במרץ 2016 נבחרה לעמוד בראש ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה. פמפילובה גרושה ולה בת, ונכדה. ביוגרפיה רשמית (ברוסית) מידע אודותיה אלה פמפילובה, ברשת החברתית פייסבוק אלה פמפילובה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלה פמפילובה, ברשת החברתית VK