laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חסידת עצים

חֲסִידַת עֵצִים (שם מדעי: Mycteria americana) היא עוף מים גדול ממשפחת החסידתיים בעלת ראש וצוואר שחורים וגוף לבן. היא חיה בטבע באמריקה הדרומית וגם באמריקה המרכזית. אורכה 83-115 ס"מ ומשקלה 2.5-3.3 ק"ג. היא מזכירה מעט מגלן אך שייכת למשפחה אחרת. החסידה מקננת על עצים (ומכאן שמה) ברחבי דרום ומרכז אמריקה ובאיים הקאריביים והיא היחידה שחיה גם בדרומה של אמריקה הצפונית, בעיקר בביצות פלורידה. היא מקננת במושבות צפופות על עצים ובהרבה מקרים גם מעל נהרות, ביצות וביצות מנגרובים, קרוב למקורות המזון שלהם. הם מקננים גם עם עופות בעלי הרגלים דומים כמו הכפן הורוד, מגלן שני שונות וחסידת היאבירו הגדולה. מושבות ידועות שלהם הם על גדת נהר הפרנה. היא שולה את טרפה שכולל חרקים, דגים, תולעים וצפרדעים מהמים או מצמחייה נמוכה. בני הזוג של החסידות בונים קן עשוי ענפים בעיקר ומטילים 3-5 ביצים שבוקעות אחרי 27-32 יום. האפרוחים עלולים ליפול מהקנים הבטוחים אל הקרקע שם מחכים להם טורפים כמו ראקונים, פומות ואליגטורים או קיימנים בדרום אמריקה. בשל הרעשנות של הקהילה היא מושכת את הטורפים שממתינים לרגע נפילתו של אפרוח מהקן. מדיה וקבצים בנושא חסידת עצים בוויקישיתוף חסידת עצים, באתר ITIS (באנגלית) חסידת עצים, באתר NCBI (באנגלית) חסידת עצים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חסידת עצים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חסידת עצים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חסידת עצים, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חסידת עצים, באתר GBIF (באנגלית) חסידת עצים באתר הרשימה האדומה של IUCN
בלאק סטאר ליין

בלאק סטאר ליין (באנגלית: The Black Star Line; מילולית: קו הכוכב השחור) הייתה חברת ספנות שאורגנה בידי מרקוס גארבי, שהייתה אמורה בשלב ראשון להיות חברת ספנות שתנוהל וספינותיה ינווטו בידי שחורים, ובהמשך לפתח את כלכלת אפריקה על ידי פתיחת נתיבי סחר אל "היבשת השחורה". שם החברה נועד להתכתב עם שמה של חברת הספנות הבריטית היוקרתית וייט סטאר ליין (קו הכוכב הלבן). בטווח הארוך, אחרי הצלחתו המוגבלת של הקו הראשון של "בלאק סטאר ליין" בספינה יארמות', תכנן גארבי להפוך את החברה לצי ספינות שיעזור במימוש חלום החזרה לאפריקה. למעשה, נחלה החברה הצלחה מוגבלת מאוד בשנות פעילותה (1919–1920), והיא התפרקה בעקבות תביעת משקיעים נגד גארבי באשמת מרמה. למרות זאת, ולמרות שבפועל לא הובילה החברה, ולו שחור אחד לחופי אפריקה, נחשבת "בלאק סטאר ליין" כסמל מרכזי עבור חסידי רעיון החזרה לאפריקה. דגל גאנה כולל כוכב שחור כהומאז' ל"בלאק סטאר" של גארבי. 96 שנים לבלאק סטאר ליין, 27 ביוני 2015 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית כנסת גאולת ישראל רמת השרון

בית הכנסת "גאולת ישראל" רמת השרון משמש כבית הכנסת המרכזי, הגדול והוותיק ברמת השרון. עם הקמת המושבה ("עיר שלום") שימש "בית העם" (בניין העירייה בשד' ביאליק) כבית כנסת. בנוסף, היה גם "בית הכנסת של החקלאים" ברחוב סוקולוב 59. בשנת תש"ז (1947) הונחו היסודות לבית הכנסת במיקומו הנוכחי ברחוב רבנו תם 4, על שטח קרקע שנתרם על ידי חיה ודב גיטליס. בספטמבר 1949 הונח אבן פינה. מתכנן בית הכנסת היה האדריכל מוהילבר. עיקר עלות בית הכנסת מומן על ידי המועצה המקומית והשאר מתרומות. בניית בית הכנסת נמשכה מספר שנים, ובספטמבר 1952 נחנך בית הכנסת בנוכחות הרב איסר יהודה אונטרמן, וספרי התורה הועברו בתהלוכה גדולה מ"בית העם" ומ"בית הכנסת של החקלאים" לבית הכנסת החדש. נכון ל-2017 בית הכנסת הוא הגדול והפעיל ביותר ברמת השרון עם תפילות ושיעורי תורה מעלות השחר עד חצות ליל, 365 יום בשנה. בית הכנסת מכיל כ-250 מקומות ישיבה באולם הגדול, וכ-150 מקומות ישיבה בעזרת נשים. משנת תשכ"ט (1969) פועל במקום כולל אברכים "בית מדרש גבוה להוראה" מיסודו של הרב יעקב אדלשטיין. בית הכנסת מאחד בתוכו יהודים מכל גוני הקשת. נוסח התפילה בבית הכנסת הוא נוסח אשכנז. רבים מאנשי העיר נוהגים לערוך בבית הכנסת את שמחותיהם, כשבת בר מצווה, שבת חתן, ושאר שמחות. אתר האינטרנט הרשמי של בית כנסת גאולת ישראל רמת השרון אבן הפינה לבית כנסת מרכזי, הצופה, 19 בספטמבר 1949 לשלום ירושלים, הצופה, 21 בספטמבר 1949 חנוכת בית הכנסת המרכזי ברמת השרון, הצופה, 28 בספטמבר 1952 מועצות דתיות בשרון, הצופה, 12 בפברואר 1957 על החיים הדתיים ברמת השרון, הצופה, 21 בינואר 1951 דרוש בעל תפלה, הצופה, 7 ביולי 1964
חמסן חום

חמסן חום (שם מדעי: Stercorarius antarcticus; לשעבר בסוג Catharacta) הוא מין עוף טורף גדול ממשפחת החמסניים החי בחצי הכדור הדרומי. הוא מצוי בעיקר בדרום האוקיינוסים ומקנן על היבשה באזורים כמו ניו זילנד ודרומה של אמריקה הדרומית בצ'ילה וארגנטינה והוא גם נמצא בקיץ ביבשת אנטארקטיקה. אורכו 52–64 ס"מ, משקלו 1.2–2.18 ק"ג ומוטת כנפיו 126–160 ס"מ ויחד עם השחף הימי הוא המין הגדול ביותר בבני סדרת החופמאים וכן הוא הגדול ביותר שבחמסניים. הוא ניזון בהתקפה מלמעלה וחטיפה מוצלחת של טרפו מהמים או מהקרקע. טרפו מורכב מדגים, עופות קטנים, יונקים קטנים וגם מנבלות. החמסנים האנטארקטיים מחכים לאפרוחי פינגווין אדלי או פינגווין לבן אוזן ובלהקה גדולה מתבייתים על האפרוח וטורפים אותו במהירות. הם נפוצים לאורך כל אנטארקטיקה אך נמצאים שם רק באביב ובקיץ החמימים. החמסן הוא בעל 3 תת-מינים: Stercorarius antarcticus antarcticus Stercorarius antarcticus hamiltoni Stercorarius antarcticus lonnbergi הורה חמסן מקנן זוג חמסנים מנסים לטרוף אפרוח של פינגווין לבן אוזן זוג חמסנים בטיירה דל פואגו שבארגנטינה זוג חמסנים מזדווגים זוג חמסנים מדיה וקבצים בנושא חמסן חום בוויקישיתוף חמסן חום, באתר ITIS (באנגלית) חמסן חום, באתר NCBI (באנגלית) חמסן חום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חמסן חום, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חמסן חום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חמסן חום, באתר GBIF (באנגלית) חמסן חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
חמסן צ'יליאני

חמסן צ'יליאני (שם מדעי: Stercorarius chilensis) הוא מין של חמסן החי בחצי הכדור הדרומי בעיקר סביב חופי צ'ילה וארגנטינה ולעיתים גם מגיע לחופי ברזיל ופרו וכמו רוב בני משפחתו זהו עוף ימי אגרסיבי שלא מהסס לחטוף עופות קטנים יותר או לחטוף להם מזון. עקב הרגלים אלה קיבל את השם חמסן. חמסן זה חי בדרום האוקיינוס השקט והאטלנטי ומול חופי דרום אמריקה. הוא בעל מוטת כנפיים מרשימה של 130-138 ס"מ, משקלו 1,100-1,700 גרם והוא מזוהה בעיקר עם צווארו והחלק התחתון של הפנים בעל הנוצות בצבע קינמון. שאר הגוף חום והוא בעל קרומי שחייה בין האצבעות ויכול לשחות. הוא קרוב מעט לחמסן החום וישנם בני כלאיים משניהם. החמסן קטן יחסית לעופות קוטביים כמו האלבטרוס והפינגווינים אך הוא מפצה על כך בתוקפנות מרשימה. הוא מחפש בלהקות פינגווינים או אלבטרוסים פרטים חלשים כמו אפרוחים ותופס אותם לפני שההורה מגיב. הוא ניזון גם מדגים בים וכן מנבלות. מדיה וקבצים בנושא חמסן צ'יליאני בוויקישיתוף חמסן צ'יליאני, באתר ITIS (באנגלית) חמסן צ'יליאני, באתר NCBI (באנגלית) חמסן צ'יליאני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חמסן צ'יליאני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חמסן צ'יליאני, באתר GBIF (באנגלית) חמסן צ'יליאני באתר על עופות חמסן צ'יליאני בfreebirds חמסן צ'יליאני באתר הרשימה האדומה של IUCN
אסף אמדורסקי וקרני פוסטל בהופעה

אסף אמדורסקי וקרני פוסטל בהופעה הוא אלבום הופעה משותף של אסף אמדורסקי וקרני פוסטל ובו הקלטות חדשות לשירים שהקליט אמדורסקי במהלך עשרים שנות פעילותו המוזיקלית. האלבום כולל 12 שירים שאת כולם כתב והלחין אמדורסקי או השתתף בכתיבתם. ההקלטות התקיימו במסגרת ארבע הופעות חיות ב"תרבותא" ביקנעם, "אז'סליבן" במודיעין, זאפה תל אביב ובאולם התרבות בקיבוץ עין החורש. את עטיפת האלבום עיצב אורן מרזם בליווי צילומים מאת יניב אדרי. אסף אמדורסקי - גיטרה קרני פוסטל - צ'לו נדב מנוחין‏, קשוב מאוד 48: אסף אמדורסקי וקרני פוסטל מרגשים יחד, באתר וואלה, 27 במאי 2014
גאץ'

גאץ' (בפולנית: Gać; ביידיש: גאטש) הוא כפר במחוז לומז'ה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, כ-15 ק"מ דרומית מזרחית ללומז'ה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. הכפר, היושב על גדת אחד מיובליו של נהר נרב, נזכר לראשונה בשנת 1438 כרכוש משפחת אצולה. במאה ה-19 שימש היישוב כמרכז קהילתי וכנסייתי לכפרי הסביבה. קהילה יהודית מאורגנת בכפר מתועדת מראשית המאה ה-19. בסוף המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי היישוב לארצות הברית, ובשנת 1892 אף הוקמה בניו יורק אגודה של יוצאי הכפר. בשנת 1921 נמנו בכפר כ-230 יהודים, כמחצית מתושביו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים מהסביבה, בשל מיקומו על הדרך לביאליסטוק, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים במחצית ספטמבר 1939 נרצחו כ-50 מיהודיו במקום, והיתר גורשו ליישובי הסביבה, שם רובם נספו. גאץ' באתר מרכז מורשת יהדות פולין
גדוב

גדוב (בפולנית: Gdów; ביידיש: גדאוו) הוא כפר במחוז וייליצ'קה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. הכפר נזכר לראשונה במאה ה-13, וביישוב התקיימו ירידים שנתיים. בשנת 1846 נערך במקום קרב בין המורדים הפולנים ובין כוחות הצבא האוסטרי. יהודי הכפר היו כפופים לקהילת וייליצ'קה, וקברו את מתיהם בבית העלמין שבה. בשנת 1880 נמנו ביישוב קרוב ל-400 יהודים מתוך כ-1,500 תושבים, ואלו עסקו ברוכלות ובמלאכה. בנובמבר 1918 ובנובמבר 1919 נערכו ביהודי הכפר פרעות בידי איכרי הסביבה, תוך הרס וביזה של רכוש יהודי. בשנת 1921 נמנו ביישוב 245 יהודים. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר מזרחה. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים הוטלו על יהודי המקום הגבלות תנועה, וחלקם נלקחו לעבודות כפייה. אנשי ס"ס וגסטאפו שהגיעו לכפר מעת לעת ממישלניצה, נהגו להתעלל ביהודי המקום, לשדוד רכוש, ולגבות תשלומי כופר מהקהילה. בסוף 1939 הוקם ביישוב יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים מדי יום עובדים יהודים. עד מרץ 1942 הוחרם על ידי הגרמנים כל רכוש ועד הקהילה. באביב 1942 נאסר ראש היודנרט בכפר, ונרצח, וכן נאסרו חברי היודנרט הנוספים, והועלמו. באוגוסט 1942 גורשו יהודי הכפר לוייליצ'קה, שם התקיימה אקציה כעבור מספר ימים, במהלכה שולחו רוב יהודי הכפר למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא גדוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גדוב גדוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גדוב", באתר השטעטל הווירטואלי "גדוב", באתר JewishGen (באנגלית)
גוברצ'וב

גוברצ'וב (בפולנית: Gowarczów) הוא כפר במחוז קונסקיה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. גוברצ'וב נוסד במאה ה-12 כיישוב מבוצר, ובשנת 1430 הוענקו לו זכויות עיר, והוא הועבר לבעלות משפחת בנינסקי. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, הושב היישוב למעמד כפרי. במקום כנסייה מהמאה ה-14. מהמאה ה-19 התקיימה בגוברצ'וב קהילה יהודית מאורגנת, עם בית כנסת, בית מדרש ובית עלמין, וכן ישבו בה חסידויות שונות. בשלהי מלחמת העולם הראשונה נערכו ביהודי הכפר פרעות בידי האוכלוסייה הפולנית המקומית, בהן נשדד רכוש יהודי, ומספר יהודים נרצחו. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בכפר כ-450 יהודים, כשליש מסך תושביו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה, עד שב-1942 שכנו בו כאלף יהודים. יהודי הכפר הועסקו בתקופה זו בעבודות כפייה בכפר הסמוך יוזפוב. בספטמבר 1942 שולחו יהודי הכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה. מחנה העבודה שהוקם ביוזפוב הסמוכה חוסל בשנת 1943. מדיה וקבצים בנושא גוברצ'וב בוויקישיתוף גוברצ'וב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גוברצ'וב", באתר השטעטל הווירטואלי
לורד חמשת הנמלים

לורד חמשת הנמלים הוא שמה של משרה טקסית בממלכה המאוחדת. שמה באנגלית הוא The Lord Warden of the Cinque Ports; המילה Cinque פירושה "חמש" בצרפתית בניב הנורמני. המשרה קיימת מן המאה ה-12 לפחות, וייתכן שהייתה קיימת עוד לפני כן. לורד חמשת הנמלים היה אחראי, במקור, על חמש ערי נמל בחוף הדרום-מזרחי של אנגליה. חמש הערים הן, מצפון לדרום: סאנדוויץ', דובר, היית' (Hythe), ניו רומני והייסטינגס, כולן בקנט. כיום, כאמור, התואר הוא תואר כבוד ללא תוכן מעשי, המתייחס לארבע עשרה ערים השייכות לפדרציה של חמשת הנמלים. התואר הוא אחד התארים הגבוהים המוענקים על ידי הריבון, וניתן לעיתים קרובות לבני משפחת המלוכה הבריטית או לראשי ממשלה של בריטניה, במיוחד אלה שהיה להם תפקיד חשוב בהגנת המדינה בעת מלחמה. הלורד של חמשת הנמלים היה אחראי על ביצוע הצווים המלכותיים, גביית מיסים ומעצר פושעים. חצרו הייתה הכנסיית סנט ג'יימס, ליד מבצר דובר. סמכותו השיפוטית הייתה נרחבת, והייתה מבוססת על דיני היושר, בניגוד לבתי משפט רגילים ששפטו על פי המשפט המקובל. הייתה לו סמכות גם להחזיק חיל מצב וצוות מינהלי. שלט האצולה הידוע הראשון של לורד חמשת הנמלים הוא מ-1305, והוא משלטי האצולה האנגליים המוקדמים ביותר הידועים כיום (רק שלט אחד מוקדם יותר). שלט האצולה של הלורד קודם אף לשלט האצולה של הסיטי של לונדון. על שלט האצולה מופיעים שלושה גופי אוניות ושלושה אריות מהלכים המפנים את ראשם לחזית, כולם בזהב. עד אמצע המאה ה-13 הייתה לאנשי חמשת ערי הנמל עצמאות למעשה, והם לא היו כפופים לשריפים של המלך. לאחר שתמכו בסימון החמישי דה מונפור, הרוזן מלייצ'סטר, במלחמתו נגד הנרי השלישי, מלך אנגליה, במלחמת הברונים השנייה (1263–1264), ולאחר ניצחונו של המלך במלחמה, מונה הלורד של חמשת הנמלים, שתפקידו היה להוות מעין סמכות שלטונית מרכזית מטעם המלך לערים אלה. תחילה אוחד התפקיד עם תפקיד הקונסטבל (Constable) של דובר, בעל תפקיד שמונה כדי לשמור על הסדר והביטחון. ב-1708 עבר משכנו של הלורד לטירת וואלמר בדיל, בין סאנדוויץ' לדובר. בנוסף לתפקידו של הלורד כמייצג את הסמכות השלטונית, נתונה בידיו גם הסמכות המשפטית על הים שלחופי חמש הערים. סמכותו היא עד אמצע מימי תעלת למאנש, ולאורך חופי קנט. בית המשפט של הלורד החליף את בתי המשפט שהקימו אנשי הערים לעצמם לפני מינויו. ב-1580 סירב ראש עיריית דובר לקבל צו מלכותי, מכיוון שלצו לא נלווה מכתב של הלורד, אות לעצמתו של התפקיד. עד למאה ה-19 מינה הלורד את נציגי הערים לפרלמנט הבריטי, סימן נוסף לכוחו. עד היום (2015) היו 158 איש שמילאו את התפקיד, ורק שלושה מתוכם היו פשוטי עם, כלומר ללא תואר אצולה או קרבה למשפחת המלוכה. בין מי שמילאו את התפקיד היו אלג'רנון סידני (1648–1651), אדמירל רוברט בלייק (1656–1657); ג'יימס סטיוארט, שיהיה אחר כך מלך אנגליה (1660–1673); הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד (1702–1708); ויליאם פיט הבן (1792–1806); רוברט ג'נקינסון (1806–1827); ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (1829–1852); הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון (1860–1865); רוברט גסקוין ססיל, המרקיז השלישי מסולסברי (1895–1903); ג'ורג' נתניאל קרזון, המרקיז הראשון של קדלסטון (1905); הנסיך מוויילס, שיהיה אחר כך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת (1905–1907); רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג (1934–1935); סר וינסטון צ'רצ'יל (1941–1965); סר רוברט מנזייס (1966–1978); ואליזבת, המלכה האם (1978–2002). נכון ל-2015 ממלא את התפקיד אדמירל הצי מייקל בויס, הברון בויס.
גובורובו

גובורובו (בפולנית: Goworowo; ביידיש: גאוואראווע) הוא כפר במחוז אוסטרולנקה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב הוקם בראשית המאה ה-14 כיישוב כנסייתי. לאחר חלוקת פולין נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית, וזאת עד שנת 1918. בסוף המאה ה-19 ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב משריפות. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, והקהילה שבמקום, אשר החזיקה בית כנסת ובית עלמין, פרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה. בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 כיהן כרב הקהילה יעקב יהודה כהנא בוצ'יאן. טרם מלחמת העולם הראשונה חיו בכפר למעלה מ-2,000 יהודים, רוב תושביו. במהלך מלחמת העולם הראשונה נאסרו בידי השלטונות הרוסיים מספר מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה אלטר משה מרדכי בורשטין, באשמת סיוע לגרמנים, ואלו שוחררו רק לאחר השתדלות פרנסי הקהילה. בד בבד יהודים רבים נמלטו מהכפר. עם תום המלחמה פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול, תוך ביצוע מעשי התעללות וביזה. בסיוע יוצאי הכפר בארצות הברית, השתקמה הקהילה בכפר לאחר המלחמה, ואף נבנה במקום בית כנסת חדש וגדול. בין מלחמות העולם פעלו בכפר המפלגות הציוניות השונות, הגם שרוב הקהילה הייתה חרדית, והשתייכה לחסידויות שונות. כמו כן, בכפר פעלו קיבוצי הכשרה, אשר חלק מבוגריהם עלו לארץ. ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לכפר הגרמנים, ועד מהרה החלו במעשי התעללות ושוד ביהודי המקום. כעבור כשבועיים רוכזו כאלפיים יהודי הכפר, ונדחסו לבית הכנסת הגדול בו. יהודים שהסתתרו בבתיהם נורו במקום, ובתי היהודים הועלו באש. הגרמנים החלו להצית את בית הכנסת על היהודים שבו, אך בשלב מסוים הותר ליהודים לצאת מהמבנה הבוער. יהודי הכפר הנותרים הועברו לאוסטרולנקה, וממנה לשטחים שבשליטת ברית המועצות. שם נספו רובם לאחר פרוץ מבצע ברברוסה. מדיה וקבצים בנושא גובורובו בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת גובורובו, בספריית העיר ניו יורק גובורובו באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גובורובו", באתר השטעטל הווירטואלי "גובורובו", באתר JewishGen (באנגלית)
ורנר קמפף

ורנר קמפף (בגרמנית: Werner Kempf;‏ 9 במרץ 1886 – 6 בינואר 1964), היה מפקד שריון בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה. קמפף נולד ב-9 במרץ 1886 בקניגסברג. הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ב-1905, ושירת ברגימנט הרגלים ה-149. במלחמת העולם הראשונה נלחם בחזית המערבית, וסיים אותה בדרגת האופטמן. לאחר המלחמה הצטרף קמפף לרייכסווהר ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. לאחר עליית הנאצים לשלטון, קודם קמפף במהירות, ובאוקטובר 1937 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-4. עם פרוץ המלחמה מונה קמפף למפקד דיוויזיית הפאנצר קמפף - דיוויזיית פאנצר מאולתרת, ולחם עימה במערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-1, במסגרת הארמייה השלישית בפיקוד גאורג פון קיכלר. ב-12 באוקטובר 1939 מונה קמפף למפקד הדיוויזיה הקלה ה-1, ששבוע לאחר מכן הפכה לדיוויזיית הפאנצר ה-6, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת, במסגרת הקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט. בינואר 1941 מונה קמפף למפקד הקורפוס הממונע ה-48, וב-1 באפריל הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. במבצע ברברוסה פעל הקורפוס שבפיקודו במסגרת קבוצת הפאנצר הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ונטל חלק בקרבות קייב ואומן. במהלך מתקפת הקיץ ב-1942 פעל הקורפוס שבפיקודו במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וכבש את פרבריה הדרומיים של סטלינגרד. ב-1 בפברואר 1943 לאחר תקופת המתנה בעתודת המילואים, מונה קמפף למפקד פלגת הארמייה קמפף, ונלחם עימה בקרב חרקוב השלישי. ביולי 1943 השתתפה פלגת הארמייה שבפיקודו בקרב קורסק כחלק מקבוצת ארמיות דרום שפעלה בגזרה הדרומית. לאחר כישלון המבצע פוטר קמפף מתפקידו כשעיר לעזאזל, ונשלח לעתודת המילואים. במאי 1944 מונה קמפף למפקד הכוחות באוסטלנד, אך באוגוסט שוב פוטר מתפקידו. באביב 1945 נשלח כנציג ה־OKW לפיקוד המערבי, ובאפריל 1945 נלכד בכיס הרוהר ונפל בשבי האמריקאי. קמפף שוחרר מהשבי ב-1947, והתגורר בבאד הרצבורג עד למותו ב-6 בינואר 1964. אלן קלארק: מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1970 מדיה וקבצים בנושא ורנר קמפף בוויקישיתוף Werner Kempf Career chronology @ generals.dk באנגלית Werner Kempf @ TracesOfWar.com באנגלית Werner Kempf @ Lexikon der Wehrmacht בגרמנית
יוסף חיים בלוי

הרב יוסף חיים בלוי (י"א באלול ה'תרצ"ג, 2 בספטמבר 1933 - כ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015) היה רבה הראשי האשכנזי של העיר אשקלון. נולד בירושלים לרב אברהם ברוך בלוי, אחיהם של הרבנים משה ועמרם בלוי. למד בסלבודקה בבני ברק ובישיבת מיר וזכה לקרבתו של ראש הישיבה הרב חיים שמואלביץ. נישא לאודל הדסה רוזין, בתו של הרב אליהו חיים רוזין ראש ישיבת ברסלב. שנים ספורות לאחר נישואיו החל לשמש כר"מ בישיבת אשקלון, ולאחר חמש שנים עבר לגור בעיר. בשנת תשמ"ב נבחר לרבה הראשי אשכנזי של אשקלון (במקום הרב משה דב וולנר). נפטר בכ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015, כחודש לאחר פטירת אשתו, ונקבר לצדה בבית הקברות בהר הזיתים. ישראל כהן, ‏ברוך דיין האמת: הגאון רבי יוסף חיים בלוי זצ"ל, באתר כיכר השבת, 7 בספטמבר 2015 אבל באשקלון: הגאון רבי יוסף חיים בלוי זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 7 בספטמבר 2015 אשת רב העיר אשקלון: הרבנית אודל הדסה בלוי ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 5 באוגוסט 2015
גוז'קוב

גוז'קוב (בפולנית: Gorzków) הוא כפר במחוז קרסניסטב שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14 כיישוב בבעלות אצילים, ובשנת 1689 הוענקו לו זכויות עיר, ונקבעו בו ימי שוק וירידים שנתיים. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוחזר היישוב למעמד כפרי. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מראשית המאה ה-19, ויהודי המקום השתייכו לקהילת קרסניסטב. בין מלחמות העולם עזבו את היישוב רבים מיהודיו, בשל מעשי אנטישמיות. בתקופה זו חיו ביישוב בין 300 ל-400 יהודים, כמחצית מתושביו. עם כניסת הגרמנים לכפר בספטמבר 1939, החלו חטיפות של יהודים בו לעבודות כפייה. בתקופה בת שבועיים בה נכנס לכפר הצבא האדום נמלטו חלק מיהודי הכפר מזרחה. עם חזרת הגרמנים לכפר לאחר הסכם ריבנטרופ מולוטוב, הוקם בכפר יודנרט, בראשו עמד ישראל אדלשטיין, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים מדי יום. באביב 1940 שולחו עובדים יהודים מהכפר למחנה בלז'ץ, ועל הקהילה בכפר הוטל תשלום כופר. בתחילת 1942 נשלחה קבוצת עובדים נוספת מהכפר לבלז'ץ. בנובמבר 1942 רוכזו יהודי גוז'קוב והכפרים הסמוכים בכיכר השוק במקום, והוצעדו ממנה כ-12 ק"מ אל גטו איזביצה. משם שולחו יהודי הכפר יחד עם יתר יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא גוז'קוב בוויקישיתוף גוז'קוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גוז'קוב", באתר השטעטל הווירטואלי
שמורת שקמונה

שְׁמוּרַת שִׁקְמוֹנָה היא שמורת טבע ימית בחיפה שהוכרזה ב-26 באוקטובר 2008, ושטחה הוא כ-1,677.05 דונם, מהם כ-45 דונם ביבשה. השמורה גובלת במערבה ובצפונה בשמורת ים ראש הכרמל. השמורה שוכנת לאורך חוף הים התיכון בין המכון לחקר ימים ואגמים בצפון לטיילת מגדלי חוף הכרמל בדרום. השמורה היא גם גן לאומי וגובלת בחלקה הדרומי בפארק הכט. האתר כולל שמורה ימית מוכרזת בשטח של 1,677 דונם לאורך 1.6 ק"מ של חוף, ועד מרחק של 1,000 מ' ממנו עד עומק מים של 14 מ'. שטח השמורה כולל גם כ-45 דונם ביבשה. חוף השמורה הוא סלעי וגולת הכותרת שלו היא טבלאות הגידוד: שוניות סלעיות שטוחות, שנוצרות בקו המים, ואשר מהוות בית גידול חשוב ומערכת אקולוגית מורכבת. על גבי משטחים אלה יוצרים חלזונות ימיים מסוג צינוריר בונה שכבת מסלע, ששומרת על הטבלאות מפני בלייה, וכן כרכוב מוגבה המשמר את המים על הטבלה בעת השפל. באופן זה מתעצבת על גבי הטבלאות מערכת אקולוגית ייחודית. השוניות יוצרות בריכות, מפרצונים ולגונות ומהוות בית גידול עשיר למגוון של אצות, חסרי חוליות ימיים כגון שושנות ים, סרטנים וצדפות שונות, דגים ואף צבי ים. מעל למים הטבלאות בשקמונה מהוות מקום מנוחה וציד לעופות חוף וים והשמורה מהווה נקודת תצפית פופולרית לצפרים. שני נחלים המנקזים את מורדות הכרמל נשפכים לים בשקמונה – נחל לוטם ונחל עלייה. לאורך חוף השמורה פורחים חבצלת החוף, קריתמון ימי, עדעד כחול וצמחי חוף רבים אחרים. האתר ידוע באופן מסורתי כנקודת דיג פופולרית ותל שקמונה אף נקרא בערבית 'תל-א-סמק' – תל הדגים. על התל, שגובהו כ־12 מ' מעל פני הים, נמצאים שרידים ארכאולוגים של היישוב העתיק שקמונה מן המאה החמישית לספירה. בטבלאות הגידוד שמתחת לתל נמצאת בריכה עגולה שנחצבה בו בתקופת היישוב העתיק ושימשה ככל הנראה לגידול והחזקת דגים ויצורים ימיים שונים. השמורה הוכרזה ב-26 באוקטובר 2008 ומאז הדיג בה מותר בחכות מהחוף בלבד ואסור ברובה או ברשת. שביל הליכה חוצה את השמורה לאורכה והכניסה ברכב אסורה למעט באופניים. שקמונה היא השמורה הימית העירונית הראשונה בישראל ובעורפה מטרופולין חיפה, ולכן היא מהווה גם אתר תרבותי וחינוכי יקר ערך. תל שקמונה שמורת חוף וים שקמונה באתר טבע ונופים בישראל יהל, ר. אנגרט, נ., חטיבת תכנון ופיתוח. רשות הטבע והגנים, מדיניות שמירת הטבע בים התיכון, ‏2012 (ארכיון) האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה, "טבלאות הגידוד בישראל: תמונת מצב, חשיבות סביבתית ודרכי פעולה אפשריות לשיקום טרם היעלמותן", נערך על ידי ערן ברקוביץ', 2015, עמ' 8 גיל רילוב, שוניות סלעיות בים התיכון. אוצרות הטבע החבויים של הים, באתר המכון לחקר ימים ואגמים, החברה להגנת הטבע, ‏2014
גוז'קוביצה

גוז'קוביצה (בפולנית: Gorzkowice) הוא כפר במחוז פיוטרקוב טריבונלסקי שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. התיעוד הראשון ליישוב הוא מהמאה ה-14, אז היה בבעלות פרטית. במאה ה-15 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. קהילה יהודית עצמאית התארגנה ביישוב בראשית המאה ה-20, וחלק מיהודי המקום עסקו בסחר בעצים. בשנת 1927 הוקם בכפר בית כנסת, ומשנת 1928 כיהן כרב הקהילה הרב יוסף שפירא. בין מלחמות העולם פעלו בכפר מוסדות תרבות יהודיים, וכן תלמוד תורה. משנות העשרים פעלו במקום המפלגות הציוניות השונות, שהפעילו גם תנועות נוער. בשנים אלו נמנו בכפר כ-650 יהודים, קרוב למחצית מתושביו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים מעיירות הסביבה, עד שבשנת 1942 הגיע מספר תושביו היהודים לכ-1,500. בתקופת הכיבוש הגרמני הוטלו על יהודי הכפר הגבלות תנועה וגזירות שונות, ובהן איסור גידול זקן ואיסור חבישת פאות ראש לנשים. כמו כן, הוקם בכפר יודנרט, בראשות גרשון אלטמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים מדי יום 150 יהודים לעבודות כפייה, וכן להעביר תשלומי כופר. בקרב יהודי הכפר, ובפרט הפליטים, התפתחו תנאי רעב ומגפות, והיודנרט המקומי פעל לעזרתם. בעקבות שרפה שפרצה בכפר בקיץ 1942, גברה הצפיפות בבתי היהודים. באוקטובר 1942 חוסל היישוב היהודי בכפר, כאשר יושביו הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה. קבוצת עובדים יהודים קטנה שהושארה במקום הועברה לאחר זמן קצר לגטו בפיוטרקוב טריבונלסקי, וממנו לטרבלינקה. שלמה זלמן שרגאי - ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של תנועת "תורה ועבודה" ו"הפועל המזרחי" וראש עיריית ירושלים השני. מנדל גרוסמן - צייר וצלם גרפי אמנותי שהנציח את החיים בגטו לודז'. משה יחיאל בר-און - מראשוני "צעירי מזרחי" בפולין, מורה, מחנך וסופר. מדיה וקבצים בנושא גוז'קוביצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גוז'קוביצה גוז'קוביצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גוז'קוביצה", באתר השטעטל הווירטואלי "גוז'קוביצה", באתר JewishGen (באנגלית) population. Size and Structure by territorial division. As of June 30, 2015.