laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נסים אליעד

נסים אליעד (1 ביולי 1919 – 15 בנובמבר 2014) היה חבר הכנסת מטעם סיעת ליברלים עצמאיים. אליעד נולד בטבריה בשם ניסים אמסלם למשפחה יוצאת צפון אפריקה. בנעוריו היה פעיל בתנועות הנוער "המכבי הצעיר" ובית"ר. בהיותו בין 13 וחצי החל לעבוד בשירות הדואר המנדטורי בחיפה, בו עבד במשך עשר שנים. בשנת 1944, בהיותו בפתח תקווה, נחשד על ידי האצ"ל כסוכן בריטי והוצא נגדו פסק דין מוות על ידי בית דין של האצ"ל. ראש המטה של האצ"ל היה מסופק בעניין, השהה את ביצוע פסק הדין ובעקבות בדיקה מחודשת טוהר שמו של אליעד ופסק הדין בוטל. בשנת 1945 סיים בחינות בגרות אקסטרניות והחל ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים בירושלים ומזרחנות, תנ"ך והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית. הוא שירת בצה"ל כקצין ממשל צבאי באשקלון. הוסמך כעורך דין בשנת 1951. פעילותו המפלגתית החלה כחבר המשמרת הצעירה של מפא"י. בשנת 1950 הצטרף לשורות המפלגה הפרוגרסיבית והיה פעיל בסיעתה בהסתדרות, סיעת "העובד הציוני". לאחר הקמת המפלגה הליברלית כאיחוד של הציונים הכלליים והמפלגה הפרוגרסיבית, הוא היה חבר מרכז המפלגה הליברלית. בעת הפיצול, עבר אליעד לליברלים העצמאיים ושימש כמזכ"ל מפלגה זו. הוא נודע במיוחד בפעילותו בקרב עדות המזרח וערביי ישראל. בשנת 1965 הוצב בין שבעת המועמדים הראשונים של המפלגה לכנסת. בשנת 1968 הושבע לכנסת השישית מטעם הליברלים עצמאיים במקומו של פנחס רוזן. אליעד המשיך לכהן בכנסות ה-7 ו-8 הודות להתפטרות של משה קול, על פי הנוהג במפלגה ששרי המפלגה מתפטרים מהכנסת לטובת הבאים אחריהם ברשימה. במהלך הכנסת השמינית היה חבר בוועדת הפנים ובוועדת חוקה, חוק ומשפט. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נבחר בבחירות הפנימיות בל"ע למקום השלישי ברשימה לכנסת. אולם, התחזקות ד"ש על חשבון ל"ע, הותירה את המפלגה עם מנדט אחד בלבד והוא לא נבחר שוב לכנסת. אליעד המשיך לכהן כמזכ"ל ל"ע והוצב במקום השני ברשימתה בבחירות לכנסת העשירית, בהם לא עברה את אחוז החסימה. הוא גם המשיך להיות פעיל בהסתדרות הכללית בראשית שנות ה-80. בבחירות לכנסת ה-11 היה שוב במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת, ששולבה ברשימת המערך, אולם הוא לא נבחר לכנסת. במשך שנים רבות ועד מותו היה פעיל בקהילת היהדות המתקדמת (הרפורמית) בתל אביב, בית דניאל. במהלך שנות השמונים כיהן כיו"ר ההנהלה של התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל. כיהן כחבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר נשיאות הוועד הפועל הציוני, מטעם ארצנו, הפדרציה הבינ"ל של התנועות הרפורמיות הציוניות. נסים אליעד, באתר הכנסת נסים אליעד, באתר כנסת פתוחה מ. מייזלס, עמדתנו איננה עמדת יונים, מעריב, 24 בדצמבר 1968 שלמה לב עמי, ‏הפרוטוקולים של מפקדת הארגון הצבאי הלאומי יולי – נובמבר 1944, הציונות ד', 1975, עמ' 419–420 יצחק אלפסי, הארגון הצבאי הלאומי בארץ־ישראל: אוסף מקורות ומסמכים, מכון ז'בוטינסקי בישראל, 2002, עמ' 123 העובד הציוני, מעריב, 8 במאי 1959 הליברלים בעד שיתוף העובדים ברווחים במפעלי ההסתדרות, דבר, 2 ביוני 1961 אנשים ומוסדות, דבר, 14 בדצמבר 1964 מ. מייזלס, ל"ע: ההתפתחויות בגח"ל אינן מפתיעות אותנו, מעריב, 26 בפברואר 1967 הליבראלים העצמאיים: שני חדשים בין שבעת המועמדים הראשונים, מעריב, 7 בספטמבר 1965 דניאל בלוך, ככל המפלגות - ד"ש, דבר, 9 במרץ 1977 ארצי ראשון ברשימת ל"ע, דבר, 5 במאי 1981 אריה כנרתי, צמודים בבורסה הפוליטית, דבר, 28 במאי 1981
יואל גבע

יואל גבע (נולד ב-1 בינואר 1951) הוא מורה ישראלי למתמטיקה ואיש עסקים. גבע הוא מחבר ספרי לימוד לבית ספר תיכון ומקים "בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע". גבע נולד בפתח תקווה ולמד בבית הספר היסודי פיק"א ובתיכון אחד העם בעיר. גבע היה פעיל בתנועת הצופים והוא בוגר שבט "ראשונים" בעיר. לאחר מכן סיים תואר ראשון במתמטיקה עיונית (B.Sc) באוניברסיטת תל אביב (1968- 1972). בשנת 1975 החל ללמד מתמטיקה בבית הספר הפרטי "אנקורי" בתל אביב, ובהמשך בתיכון עירוני ה'. גבע יצר שיטת לימוד מדורגת, המותאמת לרמת התלמידים. בנוסף אימץ שיטת מרתון לימודי הכוללת לימוד אינטנסיבי של כשלושה שבועות, בסמוך לבחינות הבגרות. בשנת 1991 בעקבות עליית הביקוש ללמוד אצל גבע, ומאחר שהתנאים שהציע בית ספר בו עבד לא היו טובים מספיק, לדעתו, תכנן גבע לעבור ללמד בבית ספר מתחרה. אבל, בית הספר שבו הוא לימד פנה לבית המשפט והוציא צו המונע מגבע להצטרף לאחד מבתי הספר המתחרים לכמה שנים. לאור זאת, החליט הוא להקים בית ספר משלו ללימודי בגרויות. במועד הראשון לימדו בבית הספר, שהוקם בבניין הגימנסיה העברית "הרצליה", המקצועות מתמטיקה, אנגלית ולשון בלבד. מהמועד השני ועד היום מלמדים בבית הספר את כל מקצועות החובה לתעודת בגרות וכן מספר מקצועות בחירה. בית הספר מצהיר כי מטרתו "לאפשר לתלמידים לחוות חוויה-מתקנת לתהליך שעברו בבית הספר התיכון". ב-1997 פתח גבע קורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית, ובית ספרו שינה שמו ל"בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע". ב-2014 החל בית הספר להציע קורסי פסיכומטרי גם לאוכלוסייה דוברת הערבית, וקורסי הכנה לבחינת ה-GMAT, וכמו כן הקים אתר בשם MYGEVA (אתר מסחרי בתשלום) ללימודי מתמטיקה לתלמידים המתכוננים לבחינות הבגרות. ב-2016 התחיל יואל גבע ללמד לימודי ליבה לחרדים המעוניינים להשתלב בלימודים אקדמיים או בשוק העבודה. ב-2017 הקים יואל גבע בית ספר ללימוד "אנגלית מדוברת" בשם "English Mentor". במשך השנים פרסם גבע ספרי לימוד רבים. החל מ-1978 כתב ופרסם במשך חמש שנים שלושה ספרים ללימוד עצמי של אלגברה בהיקף של 3 יחידות לימוד (יח"ל). ב-1990 התחיל לכתוב ספרי תרגילים לתוכנית הלימוד החדשה ב-3, 4 ו-5 יח"ל. תוכנית זו השתנתה בשנות ה-2000, וכעת גבע שותף לכתיבת ספרי לימוד לתוכנית הנוכחית. בשנת 2010 הוציא יואל גבע סדרת ספרים חדשה לתוכנית הלימודים החדשה ל-3, 4 ו-5 יח"ל. בנוסף, יואל גבע כתב גם ספרי לימוד ברמת 5 יח"ל לתוכנית ״בר-אילן״ לנוער מוכשר במתמטיקה לכיתות ח', ט' ו-י'. גבע צילם במסגרת ערוץ "הטלוויזיה החינוכית הישראלית", סדרת שיעורים ללימוד סטטיסטיקה, ובמהלך שנות ה-90 הופיע במשך שש שנים בתוכנית הטלוויזיה "תיק תק" כשופט תחום המתמטיקה. בנוסף, חיבר חידות לתוכנית "מלך הטריוויה". גבע גרוש ואב לשלושה. בני גורן אתר האינטרנט הרשמי של יואל גבע שוקי שדה, יואל גבע: "במקום לשנות את רמת החינוך, מנסים כל מיני קיצורי דרך", באתר TheMarker‏, 23 באוקטובר 2014
הכרמל (כתב עת)

"הכרמל" היה כתב עת עברי בעריכת שמואל יוסף פין שיצא לאור בעיר וילנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא) בשנים 1860–1880, בתחילה כשבועון ואחר כך כירחון. פין קיבל את הרישיון להוצאת "הכרמל" בנובמבר 1859, בערך באותו זמן שבו ניתן לאלכסנדר צדרבוים (ארז) הרישיון להוצאת "המליץ" באודסה. מטרתו הייתה להוציא כתב עת שיפנה לא רק לחוגי המשכילים אלא לכל ענפי החברה היהודית. העיתון החל לצאת בתמוז תר"ך (יוני 1860) במתכונת שבועון. היו בו תרגומים של הודעות הממשלה, מאמרים מחקריים ומדעיים בחלק עיוני שנקרא "השרון", ומוסף ברוסית, שהיה מתנאי הרישיון. מאמצע שנות ה-60 גבר חלקו של החלק החדשותי בכתב העת, והחלו לפרסם בו מאמרים פובליצסטיים מפרי עטם של בני הדור הצעיר והרדיקלי של ההשכלה ברוסיה, על פי מדיניות עריכה ליברלית למדי של פין. בין הכותבים ב"הכרמל" היו יהודה ליב גורדון (שפרסם בו את שירו החשוב "הקיצה עמי"), יחיאל מיכל פינס, אברהם אורי קובנר, אברהם פפירנא ורבים אחרים. פין עצמו כתב בכתב העת מאמרים פובליציסטיים רבים. הוא קרא להשתלבות היהודים בכלכלה ובתעשייה המודרנית, לחינוך מודרני ולשחרור האישה היהודייה. ב-1868 פתח מעל דפי כתב העת פולמוס, כשהציע שינויים הלכתיים קלים בהוראת שעה (היתר קטניות בפסח בשעת מחסור). למרות הבמה שנתן להם פין, התרעמו המשכילים הרדיקלים על עמדתו השמרנית ופשרנותו, וחלקם פנו לבמות אחרות. החל בגיליון 14 של שנה ג' (י"ח בחשוון תרכ"ג) נדפס כתב העת בדפוס פין-רוזנקרנץ בווילנה, שהיה בבעלות משותפת של פין והאחים רוֹזֶנקרַנץ–שריפטזֶצֶר–ציוֹנסוֹן, זמן קצר לאחר היווסדו. בעקבות עומס עבודה וקשיים כלכליים שינה פין ב-1870 את אופיו של "הכרמל" והפך אותו משבועון לירחון. כתב העת התמקד כעת יותר במחקר ובחכמת ישראל, ופורסמו בו בין השאר מאמרים של שלמה בובר, אד"ם הכהן, חיים זליג סלונימסקי, משה שטיינשניידר, הלל נח מגיד שטיינשניידר ושל פין עצמו. כשכתב פרץ סמולנסקין ביקורת חריפה על משה מנדלסון, "אבי תנועת ההשכלה", יצא פין במאמר להגנת מנדלסון. לקראת סוף שנות השבעים עבר מוקד הדיון בשאלות השעה לכתבי עת אחרים, בעיקר "השחר" ו"המליץ"; פין מסר את מלאכת העריכה לעוזריו, חיים ליב קצנלנבוגן, משה שמעון אנטוקולסקי וחיים ליב מארקון, ובסופו של דבר סגר את "הכרמל" ב-1880. גדליה אלקושי, "העיתונות העברית בווילנה במאה ה-19", העבר יג (תשכ"ו), 59–97; יד (תשכ"ז), 105–152. יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ד, ירושלים תשי"ד, עמ' 115–120. מהשכלה לוחמת להשכלה משמרת, מבחר מכתבי רש"י פין, ערך והקדים מבוא שמואל פיינר, ירושלים תשנ"ג, עמ' 26–36. מנוחה גלבוע, לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה עשרה והתשע עשרה, ירושלים תשנ"ב, עמ' 157–162. שמואל פיינר מלחמת תרבות, תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-19 ירושלים תשע"א, עמ' 207-218. גדעון קוץ, חדשות וקורות הימים, מחקרים בתולדות העיתונות העברית והיהודית, ירושלים, 2013, (ראו במפתח). מדיה וקבצים בנושא הכרמל בוויקישיתוף הכרמל באתר הספרייה הלאומית הכרמל לעיון מקוון באתר "עיתונות יהודית היסטורית" - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון "הכרמל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) גדעון קוץ, ‏הכרמל (1860–1880) והדיון בבעיות העיתונות העברית, קשר 35, חורף 2007, עמ' 70–73. הכרמל באתר "עמלנט" (הקישור אינו פעיל, 26.06.2022) גישה דיגיטלית לכתב העת גדליה אלקושי, 'העיתונות העברית בווילנה במאה ה-19', העבר יג (תשכ"ו), 88.
אליעזר קולס

אליעזר (אלי) קולס (נולד ב-29 באוגוסט 1944) הוא איש ציבור ועורך דין ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת העשירית והאחת עשרה. קולס נולד בקיזלורדה שבברית המועצות (כיום ברוסיה), גדל בנשר, בנו של ישראל קולס שכיהן בין השנים 1977–1978 כראש מועצת נשר. ב-1948 עלתה המשפחה לישראל. למד בבית הספר "חוגים" בחיפה וסיים תואר ראשון בכלכלה, סטטיסטיקה ומשפטים באוניברסיטה העברית. בשנת 1962 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית. כיהן כעוזר בכיר לשר הבינוי והשיכון ובשנת 1977 מונה למנהל לשכת השר. בשנים 1978–1980 שימש קולס כיועץ הבכיר של שר התעשייה והמסחר, בימים ההם יגאל הורביץ וגדעון פת. לאחר מכן קיבל לאחריותו את האגף למסחר קמעונאי ותעשייה זעירה, בראשו עמד עד היבחרו לכנסת. בשנים 1981–1988 כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית ובכנסת ה-11. לאורך כל שנות כהונתו היה יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט וחבר בוועדת הכנסת ובוועדת העבודה והרווחה. לאחר סיום כהונתו היה, בין היתר, חבר הוועדה הקרואה באשקלון ושימש כחבר מועצת עיריית חיפה בראשות רשימת "נטו". קולס אף הודיע על התמודדותו לראשות עיריית חיפה בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008, והודיע כי אם הוא ייבחר הוא יכהן בתפקיד בהתנדבות ללא שכר, מכיוון שהוא כבר מקבל פנסיה מלאה מהכנסת, אך פרש מהמירוץ יומיים לפני כן בטענה כי הוא לא רוצה להיות המועמד שיוביל לסיבוב שני בין יהב לבורובסקי, שיבזבז עוד כסף על חשבון המדינה. בחודש ספטמבר 2013 הודיע קולס, תושב קריית חיים, על התמודדותו על ראשות עיריית נשר. בבחירות זכה ב-7% מקולות הבוחרים ולא הצליח לעבור את אחוז החסימה ולהיכנס למועצת העיר. אליעזר קולס, באתר הכנסת אליעזר קולס, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדריך אתרים

מדריך אתרים הוא מאגר מידע אינטרנטי המרכז קישורים לאתרי אינטרנט אחרים. נקרא גם אינדקס אתרים. המדריך מציג רשימה של אתרים בצורה ממוינת היררכית על פי קטגוריות, ומשמש לאיתור אתר רצוי וקבלת מידע בסיסי עליו. יצירת ההיררכיה ותיאור האתר מצריכים מעורבות אנושית ואינם ניתנים לביצוע בצורה אוטומטית (בשל הקושי בפרשנות של שפה מדוברת). מנהל המדריך מחליט על האתרים שייכללו במדריך וכן על מיקומם ברשימה לפי אמות המידה המתאימות לסוג המדריך. בדרך כלל, מדריך אתרים מסחרי יכלול אתרים וימקם אותם במדריך לפי אמות מידה כלכליות. בנוסף לגישה ההיררכית למידע שבמדריך, ניתן לאתר אותו גם באמצעות כלי חיפוש פנימי. מדריך אתרים יכול להיות: מדריך כללי - הנמצא בדרך כלל בפורטלים גדולים מדריך ספציפי - מדריך המוקדש לנושא מסוים בלבד היתרון של מדריך אתרים הוא שיש פיקוח אנושי על האתרים הנכללים בו. כך נמנעים מלקבל תוצאות של אתרים שאינם קשורים למילות החיפוש או אתרים "נידחים". יתרון זה מהווה גם חיסרון במקרים רבים מפני שמדריך אתרים יכול לכלול תוצאות מוטות. מנוע חיפוש, לעומת זאת, בונה את מאגר המידע שלו באופן אוטומטי. בראשית ימי האינטרנט יצאו לאור ספרים של מדריכי אתרים, ובהם רשימה של אתרים מסווגת לפי נושאים, עם מילות הסבר על כל אתר. עם הגידול במספר האתרים ובדינמיות שלהם, היה ברור שמקומם של מדריכי אתרים הוא באינטרנט עצמו. מדריכי אתרים אינטרנטיים היו פופולריים מאוד, אולם בשל גידול האינטרנט הם מתקשים לתת גישה לאתרים רבים, ומנועי חיפוש הפכו לפופולריים יותר. גם כיום מדריכי אתרים פופולריים, אך בעיקר בנושאים ספציפיים. מדריכי האתרים הנודעים ביותר בעולם הם המדריך הפתוח החופשי לשימוש והמדריך המסחרי של Yahoo. מדריכי האתרים המפורסמים בעברית הם הגרסה המקומית של המדריך הפתוח והמדריך של וואלה.
יעקב ז'אק אמיר

יעקב ז'אק אמיר (15 במרץ 1933 – 30 במרץ 2011) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך (1974–1988) וכראש עיריית דימונה (1983-1978). אמיר נולד במוגדור שבמרוקו בשם יצחק-חיים אמזלג. בקזבלנקה למד בבית הספר התיכון המקצועי אורט והיה פעיל בתנועת הנוער החלוצית "דרור" ומטעם ארגון ההגנה. בינואר 1952 עלה לישראל. שמו שונה ליעקב בשל שגיאה של פקיד בנמל חיפה שהמיר את הכינוי "ז'אק" בשם 'יעקב'. לאחר עלייתו ביחד עם גרעין הנח"ל "בנתיב" התיישב אמיר בקיבוץ עין גב, בו חי כשלוש שנים. באותה תקופה הצטרף למפלגת אחדות העבודה. אחרי הפילוג בתנועה הקיבוצית עבר לחיות בקיבוץ גנוסר, שם הכיר את אורה צורף, לה נישא. את הקיבוץ עזב בשנת 1958 לדימונה. כחמש עשרה שנים היה פועל במפעלי ים המלח ושימש כמנהל עבודה בכיר בענף המתכת. במפעל נבחר ליו"ר ועד העובדים (1959–1974) ובשנים 1959–1964 כיהן כחבר מועצת הפועלים של דימונה. בשנת 1965 נבחר לוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית. בפעילותו המפלגתית-פוליטית כיהן שנים רבות כחבר מועצת העיר דימונה. בשנים 1965–1968 ושוב בין 1973–1976 היה סגן ראש העירייה הממונה על החינוך והתרבות בעירייה. בשנת 1978 נבחר לראש העיר ובתפקיד זה כיהן כהונה יחידה. קודם לכן, בשנת 1974, נכנס אמיר לכנסת השמינית מטעם המערך, במקומה של ראש הממשלה המתפטרת גולדה מאיר. כהונתו בכנסת נמשכה ברציפות עד שנת 1988. במהלך תקופה זו שירת בוועדות שונות, בהן ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים. כמו כן עמד בראש מספר ועדות, בהן ועדה משותפת לעניין שכרם של שוטרים וסוהרים, והופקד במהלך השנים על הטיפול בדרוזים, בדואים ועניינים הקשורים בנגב והפעיל לשכה פרלמנטרית בדימונה. היה משקיף מטעם הכנסת בדיוני מועצת אירופה. לצד פעילותו בכנסת היה אמיר חבר הנשיאות של הפדרציה הספרדית העולמית ונמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1985 נבחר לכהן כיו"ר האגודה למניעת אלכוהוליזם. לאחר תום כהונתו שימש יו"ר ועדת הבחירות למוסדות ההסתדרות. בשנים 1990–1993 יצא אמיר לבריסל לייצג את הסתדרות העובדים הכללית בקונפדרציה הבינלאומית של ארגוני העובדים. בשנת 2011 נפטר בבת חפר, שם התגורר. נקבר בקיבוץ גינוסר. בספטמבר 2021 נחנך בית ספר יסודי חדש על שמו בדימונה. היה נשוי ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא יעקב ז'אק אמיר בוויקישיתוף יעקב ז'אק אמיר, באתר הכנסת יעקב ז'אק אמיר, באתר כנסת פתוחה יעקב-ז'אק אמיר באתר עיריית דימונה מחויב לפועלים, באתר הארץ, 15 באפריל 2011
סופרנובה G1.9+0.3

G1.9+0.3 היא שארית הסופרנובה המוכרת הצעירה ביותר (מנקודת מבט של צופה מכדור הארץ) בגלקסיית שביל החלב. שארית הסופרנובה התגלתה לאחרונה על ידי שילוב נתונים מטלסקופ החלל צ'נדרה ומהמערך הגדול מאוד (VLA). מעריכים כי הקרינה מהסופרנובה הגיעה לכדור הארץ בערך בשנת 1868, כאשר העצם עצמו נמצא במרחק של כ-25,000 שנות אור מאיתנו. קודם לגילוי זה, שארית הסופרנובה הצעירה ביותר הייתה קסיופאה A, אשר הקרינה ממנה הגיעה לכדור הארץ בסביבות שנת 1667. G1.9+0.3 נצפתה לראשונה ב-1985, כמקור רדיו בהיר בתוך גלקסיית שביל החלב, באמצעות המערך הגדול מאוד (VLA). ב-2007 צולם המקור, שנחשד להיות שריד סופרנובה, על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה והתוצאות הושוו לצילומים מ-1985. הבדלי הגודל אפשרו לאסטרונומים לחשב כי הסופרנובה ארעה סביב שנת 1868. ב-2008, תצפיות נוספות בעזרת ה-VLA אישרו כי שרידי הסופרנובה ממשיכים להתפשט במהירות גבוהה ואיפשרו לחשב את המהירות - כ-56 מיליון קמ"ש - 5% ממהירות האור. אירוע הסופרנובה עצמו לא תועד על ידי אסטרונומים בזמן התרחשותו, מכיוון שהיא ממוקמת קרוב למרכז הגלקסיה ומוסתרת על ידי ענני אבק. רק תחילת התצפיות בגלי רדיו ורנטגן אפשרו לאסטרונומים לעבור מכשול זה ולהתחיל לחקור את המתרחש במרכז הגלקסיה. הגילוי פורסם במאי 2008 במסיבת עיתונאים של נאס"א. מדיה וקבצים בנושא סופרנובה G1.9+0.3 בוויקישיתוף הודעה על הגילוי באתר צ'נדרה סופרנובה G1.9+0.3, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
שאול גוטמן

שאול גוטמן (נולד ב-9 בספטמבר 1945) הוא פרופסור אמריטוס להנדסת מכונות ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מולדת ובמהלכה פרש מהסיעה וייסד את מפלגת ימין ישראל. גוטמן נולד בשנת 1945 בבארות יצחק וגדל ברחובות. בשנת 1967 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה. בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. בשרותו הצבאי, היה קצין-המבצעים של גדוד 195, בתקופת מלחמת ההתשה, תחת פיקוד של יוסי פלד. לאחר סיום שירותו הצבאי, בדרגת רב-סרן, נסע ללימודים אקדמיים באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, השהה את לימודיו ושב ארצה להשתתף בלחימה. עם תום הלחימה, שב לברקלי וסיים בשנת 1975, תואר שני ודוקטורט בהנדסת מכונות. לפרנסתו הועסק בתקופת לימודיו ולאחריה במפעלי תעשיות צבאיות, רפא"ל ומעבדות נאס"א. בשנת 1981 ובשנת 1991 הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטאות בארצות הברית. בשנת 1992 נענה גוטמן להזמנתו של רחבעם זאבי והצטרף לרשימת מפלגת מולדת לכנסת ה-13. במהלך תקופת כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה והוועדה למאבק בנגע הסמים. זמן קצר לאחר כניסתו לכנסת, התגלעו חיכוכים קשים בינו לבין רחבעם זאבי שלוו בחילופי דברים קשים, פרש מהסיעה והקים את מפלגת ימין ישראל, שהתמודדה ופרשה ממערכת הבחירות לכנסת ה-14. בתום כהונתו בכנסת חזר לעבודתו האקדמאית בטכניון. גוטמן נשוי לשותפתו הפוליטית לשעבר, מרים לפיד (אלמנתו של אסיר ציון מרדכי לפיד) ומתגורר ביבנאל. מולדת (מפלגה) ימין ישראל שאול גוטמן, באתר הכנסת שאול גוטמן, באתר כנסת פתוחה דף הבית של פרופ' גוטמן באתר הטכניון ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוזי פיינרמן

עוזי פיינרמן (1924 – 8 באפריל 1975) היה מזכ"ל תנועת המושבים וחבר הכנסת מטעם המערך. פיינרמן נולד בשנת 1924 במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל, בן למייסדי המושב (1921). בצעירותו הצטרף לארגון ההגנה ובמלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה בחטיבת גולני. בין היתר, נטל חלק בקרב על משלט 86 שממזרח לח'אן יונס, במסגרת מבצע חורב. בהמשך הגיע בשירות מילואים לדרגת סגן-אלוף. בשנת 1955 הצטרף פיינרמן לקבוצות ההדרכה של עולים חדשים בנקודות התיישבות של תנועת המושבים. כעבור שלוש שנים נבחר לתפקיד מזכיר התנועה, בראשה עמד בשנים 1958–1969. נמנה עם מפלגת רפ"י והיה מקורב למשה דיין. בשנת 1969 נבחר מטעם המערך לכנסת השביעית. בשנת 1974 נבחר בשנית, לכנסת השמינית, וכיהן בה עד פטירתו. במהלך כהונתו היה חבר ועדת הכספים ויזם את הקמתה של השדולה החקלאית בכנסת. עוזי פיינרמן נפטר במושבו כפר יחזקאל ב-1975 באופן פתאומי מהתקף לב, כבן 51 במותו. נקבר במושבו. הניח אם, אישה, שלושה ילדים ונכד. בנו, פרופ' אלי פיינרמן, כיהן כראש מכון וולקני. נכדו הקרוי על שמו, עוזי פיינרמן (רמירז) הוא מוזיקאי החבר בהרכב בום פם, ונכד נוסף הוא הפיזיקאי פרופ' עופר פיינרמן ממכון ויצמן למדע. אורי מילשטיין, ראיון מעולם האמת, תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם 1980. מדיה וקבצים בנושא עוזי פיינרמן בוויקישיתוף עוזי פיינרמן, באתר הכנסת עוזי פיינרמן, באתר כנסת פתוחה מת עוזי פיינרמן, דבר, 9 באפריל 1975, המשך גד יעקבי, דברי הספד: (במלאת 7 למותו), דבר, 17 באפריל 1975 (דבריו של שר התחבורה ליד קברו של פיינרמן) אהד קריב, עוזי פיינרמן ז"ל: שלושים למותו, דבר, 8 במאי 1975 אורי מילשטיין, ההטעיה הישראלית, דבר, 30 באפריל 1976. שמעון גולן, ‏כיבושי 1967 - האם הם תוכננו מראש?, מערכות 443, 2012. עוזי פיינרמן – למנוחות, דבר, 10 באפריל 1975; דליה מזורי, עוזי פיינרמן הובא לקבורות בכפר יחזקאל, מעריב, 10 באפריל 1975. שמעון וילנאי, פרישתו של פרופ' אלי פיינרמן לגמלאות, באתר יבול שיא, ‏29 בדצמבר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דולפין (קבוצת כוכבים)

דולפין הוא קבוצת כוכבים קטנה באזור קו המשווה השמימי שנכללה כבר ברשימת 48 הקבוצות של תלמי. כוכבי הקבוצה יוצרים צורת מעוין עם זנב הנראה כעפיפון קטן, אך היוונים הקדומים זיהו את הצורה כדולפין. למרות שכל כוכבי הקבוצה עמומים, קל יחסית לזהותה בשל צורת המעוין הבולטת. α בדולפין (סואלוצ'ין) הוא כוכב זוגי במרחק של כ-240 שנות אור, המורכב מכוכב לבן - כחלחל עם בהירות נראית מדרגה 3.9 ובן זוג כחול עמום יותר עם דרגת בהירות 6.4. בהירותם המשותפת היא 3.8. בסמוך לזוג הכוכבים ניתן לראות באמצעות טלסקופ 5 כוכבים נוספים, אך הם נמצאים רחוק יותר ואינם קשורים לזוג הכוכבים. β בדולפין (רוטנב) הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-100 שנות אור, המורכב מזוג כוכבים לבנים עם בהירות כוללת מדרגה 3.6, כלומר זהו הכוכב הבהיר בקבוצה. בסמוך לזוג נמצאים 3 כוכבים נוספים שאינם קשורים לזוג. γ בדולפין הוא גם כן כוכב זוגי במרחק של כ-100 שנות אור ונחשב לאחד הזוגות היפים שניתן לצפייה בטלסקופ חובבים. הזוג מורכב מתת-ענק כתום עם בהירות מדרגה 4.3 ומכוכב הסדרה הראשית לבן - צהבהב עם דרגת בהירות 5.1. בסמוך לזוג נמצא זוג נוסף, עמום בהרבה עם דרגות בהירות 7 ו-8. δ בדולפין הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-200 שנות אור, בהירותו משתנה בין דרגות 4.4 ו-4.5. ε בדולפין (דנב דולפים) הוא ענק כחול-לבן במרחק של כ-360 שנות אור, ובהירות מדרגה 4. פרוש שמו הוא "זנב הדולפין" בערבית. NGC-6891 היא ערפילית פלנטרית עם בהירות נראית מדרגה 10.5. NGC-6934 הוא צביר כדורי שמרחקו אינו ידוע והוא נראה ככתם מעורפל עם בהירות מדרגה 8.9. NGC-7006 הוא צביר נוסף עמום יותר עם בהירות מדרגה 10.6 ובמרחק 185 אלף שנות אור. שמות שני הכוכבים הראשיים של הקבוצה - סואלוצ'ין (α בדולפין) ורוטנב (β בדולפין) מקורם בתעלול: הם הופיעו לראשונה בקטלוג הכוכבים שפורסם על ידי מצפה פלרמו (איטליה) ב-1814. עוזרו של מנהל המצפה באותה תקופה היה איש בשם ניקולו קסיאטורה, ושמו הלטיני היה ניקולאוס ונטור (Nicolaus Venator). שמות שני הכוכבים (Sualocin ו-Rotanev) הם היפוכים של השם ושם המשפחה של העוזר (וכן שם המשפחה הן באיטלקית ובלטינית פירושו "צייד"). ישנם שני סיפורים מרכזיים מהמיתולוגיה היוונית הנוגעים לקבוצת הדולפין. ע"פ הסיפור הראשון, האל פוסידון רצה לשאת לאישה את הנימפה אמפיטריטה. היא, מצד שני, רצתה לשמור על בתוליה וברחה להרי האטלס. פוסידון שלח אנשים למצוא אותה, ביניהם אלמוני בשם דלפינוס. במקרה, דלפינוס היה זה שנתקל בנימפה והצליח לשכנע אותה להיענות לחיזוריו של פוסידון. כהכרת תודה, האל שם דמות של דולפין בין הכוכבים. האגדה השנייה מספרת על המשורר היווני אריון מהאי לסבוס (שחי במאה השביעית לפנה"ס), שהיה מוזיקאי החצר בארמונו של פריאנדרוס, שליט קורינתוס. במהלך מסעותיו לסיציליה ואיטליה, אריון צבר הון מכובד, אשר בהפליגו חזרה מטרנטום, גרם לצוות הספינה לתכנן נגדו מזימה. תחת איום מוות, אריון ביקש לקבל משאלה אחרונה, והצוות נענה לו. משאלתו הייתה לשיר קינה אחרונה. בזמן ששר, אריון הניף את עצמו מעבר למעקה הספינה וקפץ לים, שם הציל אותו דולפין שהוקסם מנגינתו. הדולפין נשא את אריון בבטחה לחופי יוון והשאירו שם. מדיה וקבצים בנושא דולפין בוויקישיתוף דולפין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כלל זייצב

בכימיה אורגנית, כלל זייצב הוא כלל אצבע המתאר את הרגיוסלקטיביות האופיינית לתגובות אלימינציה באלקאנים. כלל זייצב קרוי על שמו של הכימאי אלכסנדר מיכיאלוביץ זייצב, אשר אפיין לראשונה ב-1875 פרמטרים מבניים שונים המשפיעים על תגובות אלימינציה. על פי כלל זייצב, במהלך תגובת אלימינציה של אלקיל הלידים, קשרים כפולים נוטים להיווצר בין הפחמנים המותמרים יותר, זאת בשל יציבות תרמודינמית רבה יותר של קשרים כפולים מותמרים ביחס לקשרים כפולים שאינם מותמרים. פחמן המעורב בקשר כפול אחד הוא פחמן בהכלאת sp2, לעומת פחמן עם ארבעה קשרים בהכלאה sp3. פחמן בהכלאת sp2 עני באלקטרונים, לכן הוא קבוצה מושכת אלקטרונים. לעומתו, פחמן בהכלאת sp3 הוא קבוצה דוחפת (דוחה) אלקטרונים, מאחר שיש סביבו ענן אלקטרונים גדול, הודות למספר הכימי שלו. אי לכך, הפחמן של הקשר הכפול ״יעדיף״ בסביבתו כמה שיותר קבוצות דוחפות אלקטרונים, וזה יושג על ידי מספר מקסימלי של פחמני sp3, דהיינו יתקבל בעדיפות התוצר המותמר יותר. כתוצאה מהפרעות סטריות ומגורמים אחרים, ישנם יוצאי דופן לכלל זה. להשתמש בבסיס מופרע סטרית, למשל טרט-בוטיל-אוקסיד, כשהבסיס מאוד נפחי הוא תולש את המימן מהפחמן הפחות מופרע סטרית (כלומר הפחמן שיש לו יותר מימנים). להשתמש באלקיל פלוריד: הבסיס יקטוף מימן ולפני שהפלור יעזוב נקבל צורון בעל אופי קרבואניוני (פחמן עם מטען שלילי). יציבות קרבואניון ראשוני היא הגדולה ביותר, ולכן לתוצר הזה תהיה עדיפות, כלומר התוצר שמותמר בפחות קבוצות דוחפות אלקטרונים יתקבל בעודף. כשהריאגנט הוא אלקן, ויש פחמן β בעמדה אלילית, המימן ייקטף ממנו גם אם הוא לא המותמר ביותר, כדי ליצור מערכת מצומדת שעדיפה ביציבותה. מדיה וקבצים בנושא כלל זייצב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.