laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מצוות קידוש השבת בדברים

מצוות קידוש השבת בדברים היא מצוות עשה מהתורה שתוכנה הוא אזכור של קדושת השבת באמירה. מצווה זו מתקיימת על ידי קידוש בליל שבת והבדלה במוצאי שבת (נחלקו הראשונים אם הבדלה מדאורייתא או מדרבנן), ומדרבנן גם קידוש נוסף בבוקר שבת. מקור המצווה הוא הפסוק בעשרת הדיברות: ”זָכ֛וֹר אֶת־י֥וֹם הַשַּׁבָּ֖ת לְקַדְּשֽׁוֹ” (ספר שמות, פרק כ', פסוק ז') הרלב"ג בפירושו לתורה מבאר את טעמה של מצווה זו: זכור את יום השבת לקדש אותו משאר הימים. וזאת הזכירה היא בדיבור, לא בלב לבד, והיא תהיה בכניסתו וביציאתו. ובזה ישלם קידוש יום השבת מבין שאר הימים, רוצה לומר שנזכור ההבדל אשר בין יום השבת לשאר הימים, כדי שנזהר מעשיית מלאכה בו. והנה זאת הזכירה אשר בכניסתו קראו אותה רבותינו ז"ל 'קידוש', ואשר ביציאתו קראוה 'הבדלה'. וכל זה נכלל בתיבת 'קידוש' כי הקידוש הוא הִבָּדֵל דבר מדבר. ישנה חובה על אזכור קדושת השבת בליל שבת, דבר הנעשה על ידי תפילת ערבית של שבת, ועל ידי הקידוש הנעשה על היין בתחילת סעודת ליל שבת, וכן בהבדלה הנעשית בסיומה של השבת (ישנם ראשונים הסוברים שהבדלה מדרבנן). בנוסף ישנו איסור על אכילה ושתייה מזמן כניסת השבת ועד לאחר הקידוש, וכן מצאת השבת ועד עשיית ההבדלה. ישנה מחלוקת האם מדין התורה די בקידוש הנעשה באמירה (כדוגמת תפילת ליל שבת), בעוד המצווה לערוך את הקידוש על יין היא מדרבנן (דעת הרמב"ם), או שאף עריכת הקידוש על היין היא חובה מהתורה (דעת רש"י[דרוש מקור]). בנוסף, יש דיון באחרונים אם מאחר שתקנו קידוש על הכוס, אם מן הסתם יוצאים את המצוה מן התורה על ידי התפילה, או שמא מן הסתם מתכוונים שלא לצאת ידי מצוות קידוש בתפילה כדי לצאת ידי המצוה מדאורייתא על הכוס. הקידוש הנעשה ביום השבת הוא תקנה מדרבנן, היות שמדין התורה די בקידוש הנעשה בליל שבת. בגמרא מובאת דרכו של שמאי שהיה מזכיר את השבת בעת שהיה קונה דבר לשבת ביום חול, דבר אותו למד ממצווה זו ('זכרה עד שלא תבוא'). בנוסף היו שהסמיכו למצווה זו השארת מנה יפה שהזדמנה בימות החול, לשבת. דבר נוסף שהוזכר אגב מצווה זו הוא מניית ימי השבוע על פי יום השבת ('ראשון בשבת', 'שלישי בשבת', כפי שנאמר בשיר של יום בתפילת שחרית). גם תקנת עירוב תבשילין הוסמכה למצווה זו. קידוש הבדלה מצות הזכירה של יום השבת, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" מצוות קידוש השבת, נעם פיינטוך, אתר ישיבת ההסדר ירוחם. ראו בחידושי רבי עקיבא איגר.
אסטריד ברג'ס פריסבי

אסטריד ברג'ס פריסבי (באנגלית: Àstrid Bergès-Frisbey; נולדה ב-26 במאי 1986) היא דוגמנית ושחקנית צרפתייה ממוצא קטאלני. קיבלה חשיפה בינלאומית כאשר שיחקה בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתפקיד בתולת הים סרינה בשנת 2011. פריסבי נולדה בברצלונה, ספרד לאב קטלאני ולאם צרפתייה. היא הבכורה מתוך 3 בנות. בעקבות גירושי הוריה כשהייתה בת שנתיים, היא עברה לדרום מערב צרפת כשהייתה בת 5. היא גדלה בעיירה קטנה ליד לה רושל, שם שיחקה בהצגות בית הספר, אך מעולם לא ראתה במשחק כדרך מסלול לקריירה, בעיקר כי הכפר בו התגוררה היה שונה מאוד מתעשיית הקולנוע, ותיארה כיצד לדעתה משחק הוא "לא מקצוע; זה היה משהו מופשט". מאוחר יותר עבר אביה לרפובליקה הדומיניקנית, שם בילתה חמישה קיצים ועבדה כמלצרית. בגיל 17 היא עברה לבדה לפריז כדי להמשיך בקריירה באוסטאופתיה, אך מצאה את עצמה מסתובבת הרבה בלי להכיר איש באזור. זמן קצר לאחר מכן נפטר אביה בגיל 46. בשל האירוע היא מבינה שהחיים קצרים מדי וכי השאיפה האמיתית שלה היא משחק. לאחר סיום לימודי התיכון היא החלה ישירות לנסות להתקבל לבית הספר לדרמה. היא דוברת קטלאנית, ספרדית, צרפתית ואיטלקית. היא החלה ללמוד אנגלית על תפקידה בשודדי הקאריביים. ב-2007 פריסבי התחילה את דרכה כשחקנית בטלוויזיה הצרפתית ובסרט הקולנוע הקמבודי "חומת הים" משנת 2008 לצידה של איזבל הופר. בשנת 2011 התפרסמה ברחבי העולם בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתפקיד סרינה, בתולת הים שנתפסת על ידי שחור הזקן (איאן מקשיין) וניצלת על ידי המיסיונר פיליפ סוויפט (סם קלאפלין). היא קיבלה את התפקיד לאחר שהרשימה את רוב מרשל וג'רי ברוקהיימר באודישן שעשתה בצרפת. בשנת 2014 שיחקה בסרט הדרמה-מדע בדיוני "המקור" של הבמאי מייק קהיל לצדם של מייקל פיט ובריט מרלינג. בשנת 2017 שיחקה בסרטו של גאי ריצ'י "קינג ארתור: אגדת החרב" לצד צ'ארלי האנם ודג'ימון הונסו. מדיה וקבצים בנושא אסטריד ברג'ס פריסבי בוויקישיתוף אסטריד ברג'ס פריסבי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אסטריד ברג'ס פריסבי, ברשת החברתית אינסטגרם אסטריד ברג'ס פריסבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אסטריד ברג'ס פריסבי, באתר AllMovie (באנגלית) אסטריד ברג'ס פריסבי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אבלאית

האֶבְּלָאִית היא שפה שמית עתיקה מהאלף ה-3 לפנה"ס, שעדויות לקיומה נמצאו בעיר אבלה שבצפון סוריה. מידע על שפה זו שאוב מקרב כ-20,000 טבלות שנמצאו בגנזכי ארמונות אבלה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנות ה-70 של המאה ה-20. ממה שהצליחו החוקרים לגלות שפה זו נכתבת בכתב יתדות ומאופיינת במילים בעלות צורה שמית צפון-מערבית. ההנחה הייתה שאבלאית הייתה שפה שמית צפון-מערבית או שפה העומדת בין האכדית ללשונות השמיות-מערביות. כיום מקובל יותר לראות אותה כשפה שמית מזרחית הקרובה לאכדית העתיקה. ככל הנראה, סופרי אבלה התאימו את שיטת כתב היתדות, שנועדה במקור לביטוי שפה שומרית, כדי לבטא באמצעותה שפה בעלת מבנה שמי. דבר זה בוצע על ידי סופרי אבלה עשרות שנים לפני סופרי אכד. חקר האבלאית נמצא עדיין בחיתוליו. החוקר ג. פטינאטו (G. Pettinato) היה הראשון שהכריז בשנת 1975 על גילוי שפה שמית חדשה, והוא העניק לה את השם "פלאו-כנענית". השם שהציע פטינאטו לא התקבל בקהילה המדעית, משום שבעוד שבשפה זו ניכרות השפעות מן העברית, האוגריתית והפיניקית, השם אותו הציע פטינאטו אינו מקשר בין האבאלית לבין שפות אלו. ג. גארביני (G. Garbini) הציע אז את המונח "פלאו-סורי", אך גם שם זה נדחה משום שלא שיקף את המורשת המסופוטמית המגולמת (לדעת הקהילה המדעית) בשפה זו. לכן, ללא שם שיתאים למאפיינים הלשוניים השונים של השפה החדשה הזו, נבחרה לבסוף "אבלאית" כשמה של השפה. מדיה וקבצים בנושא אבלאית בוויקישיתוף אבלאית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפה אבלאית, דף שער בספרייה הלאומית עתניאל מרגלית, "האם ארץ העברים היא אבלה", בית מקרא כג [ב] (טבת–אדר תשל"ח). ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוד סרט גאה

עוד סרט גאה (באנגלית: Another Gay Movie) הוא קומדיה הומואית-רומנטית משנת 2006 בבימויו של טוד סטיבנס. הסרט עוקב אחרי ארבעה חברים הומואים: אנדי, ג'ארוד, ניקו וגריף אשר עם סיום לימודיהם בתיכון נודרים שהם מאבדים את ה"בתולים האנאליים" שלהם לפני המסיבה הגדולה ביום העבודה של החברה הלסבית שלהם, מאפלר. כל הבנים מנסים בהזדמנויות שונות לקיים את ההסכם, עד הלילה של המסיבה, כאשר כל אחד מהם אמור למלא את השבועה. מבחינה מסחרית זכה הסרט להצלחה מתונה בקופות: תקציבו עמד על 500,000 דולר ורווחיו על 745,327 דולר. העלילה מתרכזת סביב ארבעה חברים הומואים, אשר סיימו לאחרונה את לימודיהם בתיכון. אנדי (מייקל קרבונרו) מביך את עצמו תמידית ולעיתים קרובות מאונן ומענג את עצמו עם הפירות והירקות של אמו. ג'ארוד (ג'ונתן צ'ייס) הוא ספורטאי נאה וחסר ביטחון. גריף (מיץ' מוריס) הוא חנון, לבוש היטב ומאוהב בסתר בחברו הטוב ביותר, ג'ארוד. ניקו (ג'ונה בלצ'מן) הוא הססגוני ביותר, האוחצ'ה של החבורה. הארבעה מחליטים לכרות ברית שעד סוף הקיץ הם מקיימים יחסי מין. כל אחד מהבנים ממשיך לרדוף אחרי המטרה בדרכים שונות, עם תוצאות מצחיקות וטראגיות בו זמנית. ניקו מסדר לעצמו פגישה מהאינטרנט עם אדם בשם ריידר (Matthew Rush) אבל לאחר התרחשות לא צפויה הוא מנסה את מזלו עם זוכה העונה הראשונה של הישרדות (ריצ'רד האטץ'). אבל גם ניסיון זה לא נוחל הצלחה בעקבות בעיות מעיים. הוא גומר בסופו של דבר עם סבא של מאפלר. ג'ארוד מכיר את ביו (James Getzlaff) בזמן משחק בייסבול וחושב שאיתו תבוא הגאולה. גריף המתוסכל מנסה לשפר את המראה שלו ומצטרף לאימון אירובי. המאמן, אנג'ל (דאריל סטפנס), מזמין אותו למועדון שבו הוא עובד כחשפן. גריף וג'ארוד נפגשים במועדון וגריף מגיע במחשבה שג'ארוד רוצה לבלות איתו אך מתאכזב כשהוא רואה אותו מתנשק עם ביו. ברגע של חולשה, גריף המיואש, מנסה להסיח את דעתו עם אנג'ל אבל בסופו של דבר בוחר להתוודות על אהבתו בפני ג'ארוד בדיוק ברגע שבו הוא עמד לאבד את בתוליו עם ביו. אנדי, שדלוק על המורה למתמטיקה שלו, מר פוקוב (גרהם נורטון), מופתע למצוא אותו בצ'אט גייז, אך הפגישה מגלה צדדים אפלים של המורה ולא מניבה תוצאות נעימות. לבסוף, הוא מסיים באורגיה משולשת עם אנג'ל, שננטש על ידי גריף וביו שנדחה על ידי ג'ארוד. חלק גדול מההומור בסרט נובע מזה שהבנים תמימים ומתנהלים באופן מוזר בכל הקשור לרומנטיקה ומין. כל אחת מהעלילות והתפניות בסיפור של הבנים מתחילות גרוע והכל משתבש להחריד עד לרגע שבו הם סוף סוף מתחילים לשנות את עמדתם לגבי סקס בסופו של הסרט. מייקל קרבונרו – אנדי וילסון ג'ונה בלצ'מן – ניקו האנטר מיץ' מוריס – גריף ג'ונתן צ'ייס – ג'ארוד Another Gay Sunshine Day – Nancy Sinatra I Know What Boys Like – Amanda Lepore Everything Makes Me Think About Sex – Barcelona Clap (See the Stars) – The Myrmidons Vamos a la Playa – United States of Electronica Dirty Boy – IQU Hot Stuff – The Specimen Fuego – Naty Botero All Over Your Face – Cazwell Pleasure Boy – Seelenluft This is Love – Self Peterbilt Angel – Morel Another Ray of Sunshine – Nancy Sinatra Let the Music Play – Shannon I Was Born This Way – Craig C. featuring Jimmy Somerville אתר האינטרנט הרשמי של עוד סרט גאה "עוד סרט גאה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עוד סרט גאה", באתר נטפליקס "עוד סרט גאה", באתר AllMovie (באנגלית) "עוד סרט גאה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עוד סרט גאה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עוד סרט גאה", באתר Metacritic (באנגלית) "עוד סרט גאה", באתר אידיבי "עוד סרט גאה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בנייה ורנקולרית

בנייה ורנקולרית (Vernacular) היא בנייה עממית, ללא אדריכלים, המשתמשת בחומרים מקומיים ובטכנולוגיות מסורתיות. המושג "ארכיטקטורה ללא ארכיטקטים", הבא לתאר את הבנייה הוורנקולרית, נטבע לראשונה על ידי ברנרד רודופסקי בספרו בשם זה בשנת 1964. המבנים בכפרים הערביים, כגון סילואן וליפתא, טיפוסיים מאוד לבנייה כזו. ניתן למצוא גם בירושלים בנייה כזו, כמו במעלות אלרם שבשכונת תלפיות. בנייה ורנקולרית ניתן למצוא באגן הים התיכון, כמו באי היווני סנטוריני, בעיר מרקש במרוקו ובערים נוספות. בנייה ורנקולרית כוללת בנייה וטכנולוגיות מקומיות שהתפתחו במשך תקופה ממושכת, כמו בניית בקתות עץ או קש, בנייה באדמה, במבוק וחומרים מקומיים נוספים. ניתן למצוא בנייה כזו בעיקר באזורים כפריים ובחברות שבטיות באפריקה ובאמריקה, כמו הטיפי של האינדיאנים. המאפיין העיקרי של עיר הבנויה ורנקולרית הוא אופן התפתחותה. התפתחות איטית, תוך שינויים קטנים במשך מאות שנים. צורת התפתחות זו יצרה מרחבים עירוניים מיוחדים שענו על צורכי האוכלוסייה באופן מדויק וממצה. השינויים הקטנים ומשך ההתפתחות הארוך אפשרו לעיר להשתלב בסביבתה הטבעית ולייצר "מכונת מגורים" המתפקדת באופן אופטימלי. בנייה בנייה ירוקה אקולוגיה אקולוגיה - מונחים חלון מכשפות מדיה וקבצים בנושא בנייה ורנקולרית בוויקישיתוף מכונת מגורים ע"פ התפיסה של לה קורבוזיה (באנגלית) אסתר זנדברג, הקטלוג שטילטל את עולם האדריכלות הגיע סוף סוף לאינטרנט, באתר הארץ, 20 ביוני 2018 בנייה ורנקולרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר יעקבזון

אליעזר יעקבזון (י"ד באדר תרמ"א 1881 - כ"ב בסיון תש"ג, יוני 1943) היה עסקן ציבור מאנשי העלייה הראשונה, מראשי ענף הפרדסנות בארץ ישראל ומראשי התאחדות האיכרים. נולד בזאגר (Żagory) שבליטא (אז ב"תחום המושב" היהודי של רוסיה) למרדכי ואסנת יעקבזון. אביו מרדכי, היה בנו של שרגא פייבל יעקבזון ואמו אסנת, הייתה בת למשפחת קצנלבוגן. בצעירותו למד לימודים תורניים אצל מורים פרטיים בבית אביו במוסקבה, כמו כן השתלם בעברית ובתולדות עם ישראל על ידי אברהם אידלסון, שהיה אז סטודנט ופעיל ציוני במוסקבה. בשנת 1891 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוריו התיישבו ברחובות והיו מראשוני המיישבים במושבה. הוא ואחיו זלמן התגוררו בבית סבם שרגא פייבל יעקבזון בירושלים ולמדו אצלו לימודים תורניים. כעבור שנתיים שב לרחובות. נישא לסוניה, בת יוסף רבינוביץ. בשנים הראשונות עסק במכלול עבודות המשק והאדמה ואף ניהל את משקיהם של יהודים שהתגוררו בחו"ל. יעקובזון עסק בפעילות ציבורית ענפה. הוא יסד את "קופת מלוה וחסכון רחובות" וניהל אותה במשך עשרות שנים. עמד בראש "ועד הכורמים", וכן עמד בראש הסניף של אגודת "פרדס" ברחובות. לימים התמנה ליו"ר הוועד הפועל של "פרדס-סינדיקט", שאיחד את הקואופרטיבים שעסקו בפרדסנות. במשך שנים רבות היה ראש הוועד החקלאי, וביוזמתו נבנה "בית האיכר" ברחובות. היה מראשי התאחדות האיכרים ושימש גזברו. היה ממייסדי בנק אוצר האיכרים, וכמו כן היה ממייסדי בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. נפטר בתל אביב, בשנת 1943, והובא לקבורה ברחובות. במלאת שנה לפטירתו הוציאה התאחדות האיכרים לזכרו חוברת לזכרו מאת עבר הדני. על שמו נקרא רחוב ברחובות. בתו צִלה נישאה לאריה ליבונטין, מייסד ומנהל חברת התיירות "דפנה טורס". דוד תדהר (עורך), "אליעזר יעקבזון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 954
אריה ליבונטין

אריה ליבונטין (1915 - ספטמבר 2013) היה מחלוצי ענף התיירות והתעופה האזרחית בישראל. מייסד ומנהל חברת "דפנה טורס", שהייתה החברה הישראלית המסחרית הראשונה שהטיסה ישראלים לחו"ל. נולד ברוסיה לשרה ודב (בוריס) ליבונטין, אחיו של זלמן דוד ליבונטין. בשנת 1925, בהיותו בן עשר, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד כלכלה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1939 נישא לצִלה, בתו של אליעזר יעקבזון מרחובות. היה חבר בהגנה. בשנות ה-40 שימש כסוכן אוניות להובלת פרי הדר. במלחמת העצמאות שירת כסגן מפקד חיל ההיסעים. לאחר מלחמת העצמאות יצא ליבונטין לגרמניה בשליחות הג'וינט וממשלת ישראל כדי להעלות את שארית הפליטה. לשם כך שכרו ממשלת ישראל והג'וינט את שירותיה של חברת תעופה פרטית שפעלה באירופה. ראשי החברה היו טייסי קרב אמריקאים בדימוס, שגם הטיסו את מטוסי החברה. היו אלו מטוסים מיושנים מדגם קרטיס C-46 קומנדו ששימשו את חיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נותרו המטוסים הללו ללא שימוש, והצבא האמריקאי העניק אותם במתנה לוותיקי טייסי הקרב האמריקאים כהוקרה על תרומתם למאמץ המלחמתי. קבוצות טייסים התאגדו ברחבי אירופה והקימו חברות שירותי תעופה מסחריים, ואת שירותיה של אחת החברות שכרו ממשלת ישראל והג'וינט. באותה תקופה עדיין לא הופעלו בישראל טיסות מסחריות, ומשום כך מטוסי החברה שהביאו את ניצולי השואה מגרמניה לישראל חזרו לגרמניה ריקים. ליבונטין החליט לנצל את הפוטנציאל הכלכלי, ולשם כך הקים חברה לשירותי תעופה מסחריים בשם "אל דרור". שר התחבורה דוד רמז דרש ממנו לשנות את שם החברה, כדי למנוע בלבול עם אל על, והוא שינה את השם ל"דפנה טורס", על שם בתו דפנה. בשנת 1949 החל למכור טיסות לגרמניה באמצעות סוכני נסיעות, והרווחים חולקו עם הטייסים וסוכני הנסיעות. "דפנה טורס" המשיכה בהפעלת הטיסות המסחריות עד תחילת 1952, אז החלה "אל על" בטיסות מסחריות סדירות. לאחר מכן המשיכה "דפנה טורס" לפעול כסוכנות נסיעות ותיירות רגילה. בשנת 1973 יזם העיתונאי אורי אלוני בעזרת עיתונו להיטון את שליחת הנציגה הראשונה של ישראל באירוויזיון - אילנית - לתחרות אירוויזיון 1973 שהתקיימה בלוקסמבורג. לאחר שנודע לאלוני שלרשות השידור אין תקציב לפרויקט, הוא פנה לאריה ליבונטין והציע לו דיל: ליבונטין יממן את כרטיסי הטיסה והשהות של אילנית והמלחינה נורית הירש באירוויזיון ובתמורה אילנית תצטלם ותופיע על השער של להיטון כשהיא מחזיקה בתיק חברת הנסיעות "דפנה". לבונטין קיבל את ההצעה ובכך נפתחה הדרך של ישראל לאירוויזיון. עוז אלמוג, הטיסה לחו"ל בתרבות הישראלית, אתר אנשים-ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אביגדור לבונטין

אביגדור ויקטור לֶבוֹנטין (Levontin;‏ 17 ביוני 1922 – 5 בינואר 2016) היה משפטן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ודקאן הפקולטה למשפטים בה. נולד בתל אביב, בנם של ד"ר משולם ליבונטין (בנו של זלמן דוד ליבונטין ואחיינו של יחיאל יוסף ליבונטין) וג'ניה לבית דונביץ. למד בגימנסיה הרצליה, ולאחר מכן בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. התמחה בערבית ובתרבות האסלאם במצרים. בשנות ה-40 למד משפטים באוניברסיטת לונדון, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית (1954). נמנה עם דור המייסדים של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, שנוסדה בשנת הלימודים תש"י ביום 28 בנובמבר 1949. לפני פתיחת הלימודים הוחלט לשלב את לבונטין, אשר שהה באותה שעה בשליחות הפקולטה בחו"ל. . בהיותו כבן שלושים כבר נמנה עם צוות המרצים, וכעבור זמן כיהן כדקאן החמישי של הפקולטה (1958-1959), (הדיקן הצעיר ביותר בארץ). בשנת 1970 לבונטין ,שלום רוזנפלד ודוד פדהצור ראיינו את דוד בן-גוריון בתוכנית מוקד, של הערוץ הראשון. בנובמבר 2013 קיימה הפקולטה למשפטים כנס לציון יציאת ספר המוקדש לפרופ' לבונטין לכבוד יום הולדתו ה-91. השתתפו חברי הסגל ובוגרי הפקולטה לדורותיהם. יוזם הכנס, תלמידו ועמיתו הפרופ' יהושע ויסמן עורכי הספר: פרופ' ויסמן, פרופ' ברק מדינה ופרופ' סיליה פסברג. הספר מאגד מאמרים משפטים מקורים שנכתבו במגוון תחומים על ידי מיטב חוקרי המשפט בישראל. בכנס נאמר: "לבונטין דמות מובילה ומוערכת בעולם המשפט, נמנה עם דור המייסדים של החינוך המשפטי במדינת ישראל והיה מקור השראה לדורות של חוקרי משפט, שופטים ועורכי-דין ", בהמשך נאמר: "מאז ועד היום לא היה עוד מורה בפקולטה שלימד קורסי חובה רבים כל כך, בתוך זמן קצר כל כך ובגיל ביולוגי ומקצועי צעיר כל כך. בשנת 1957 כבר קודם לפרופסור חבר. בחיבוריו של לבונטין מובאים דיונים מעמיקים בתחומים רבים ומגוונים בהם: משפט בינלאומי פומבי, תורת המשפט, דיני קינין, דיני חיובים במשפט המקובל, חינוך משפטי, משפט ציבורי וכן ספרו האוטוביוגרפי "בוקר וערב" העוסק בענייני המדינה". היה נשוי למיקי, פסיכולוגית, ואב לשניים. אחותו הייתה הציירת נתה דושניצקי-קפלן. ספרו האוטוביוגרפי בקר וערב: על מולדתי שרחקה - זכירות, סיכומים (הוצאת ששר, 1991) פורסם תחת שם העט "פרט". יהושע ויסמן, ברק מדינה, סיליה וסרשטין פסברג, ספר לבונטין - מאמרים במשפט לכבודו של אביגדור לבונטין, הוצאת נבו, 2013. "על נישואין וגירושין הנערכים מחוץ למדינה", האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למשפטים. בורסי הוצאה לאור של ספרי משפט. 1957. "שיטת המשפט האנגלי". "ברירת הדין בחוזים עבור לאומיים". הוצאת האקדמיה הלאומית תשכ"ט, ירושלים. "חידת שני עולמות", מחקרי משפט ט"ז 1 (תשס"א) 7-16 ,ישראל (מדינת) חוק, מחקרי משפט, רמת גן. "יהדות ודמוקרטיה-הרהורים אישים", עיוני משפט י"ט ,521 (תשנ"ה). "בוקר וערב, על מולדתי שרחקה - זכירות, סיכומים" - תחת השם "פרט" (שהתגלה ככינויו הספרותי), הוצאת ששר, ירושלים, שנת 1991. "דיני קינין". "משפט בינלאומי פרטי ובין עדתי". נדב שרגאי, "הר המריבה: המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים דת ופוליטיקה", הוצאת כתר, עמוד 370. אביגדור לבונטין, דף שער בספרייה הלאומית אביגדור לבונטין באתר חברה קדישא ת"א–יפו. ההיסטוריה של הפקולטה למשפטים הארץ ,יום ששי, כ"ז בטבת תשע"ו ,8.1.2016 ,עמוד 26 אלבום משפחות- מוזיאון ראשון-לציון, לבונטין אביגדור דוד בו גוריון-ראיון 1970, 87 דקות הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, פרופסור לבונטין -המשפטן ששר את שירת המשפט, ביטאון הפקולטה ,גיליון 16 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תלמה ליבל

תלמה לֶיְבֶּל (Thalma Lobel, נולדה ב-30 במרץ 1947) היא פסיכולוגית ישראלית, פרופסור אמריטה בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. נולדה בישראל לדורה והלל יעקבזון, נכדתו של הפרדסן זלמן יעקבזון, ממנהיגי היישוב ונינתו של זלמן דוד ליבונטין, מייסד ראשון לציון ובנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי) ומנהלו הראשון. למדה בתיכון עירוני א' בתל אביב והייתה אלופת תל אביב בקפיצה לרוחק בגיל 14. בזמן שירותה הצבאי, התחילה את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובה קיבלה תוארי בוגר בפסיכולוגיה ופילוסופיה, מוסמך בפסיכולוגיה קלינית. ודוקטורט. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד, שם גם הייתה פרופסור אורח ולימדה במחלקה לפסיכולוגיה. בנוסף, הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטאות שונות, בהן אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, NYU וטאפטס. תחומי התמחותה הם השפעת החוויות החושיות על קבלת ההחלטות שלנו ועל התנהגותינו, הגורמים המשפיעים על הצלחה וסיפוק בעבודה והבדלים בין המינים. פרופ' ליבל כיהנה כראש בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ראש המגמה הקלינית של הילד וראש מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד באוניברסיטה זו. בשנת 2001 נבחרה לדקאנית הסטודנטים של האוניברסיטה ובשנת 2008 נבחרה לוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב. פרופסור ליבל כתבה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בארצות הברית. בשנת 2014 פרסמה את ספרה Sensation בהוצאת סיימון אנד שוסטר העוסק בהשפעת התחושות הפיזיות שלנו כגון טמפרטורה, צבעים, מרקם, מרחק ועוד על החלטותינו, שיפוטינו והתנהגותינו, מבלי שאנו מודעים לכך. הספר פורסם ב-15 מדינות ותורגם לשפות רבות. בעקבותיו הוזמנה פרופסור ליבל להרצאות במקומות רבים בעולם. ביפן ארגנה אוניברסיטת טוקיו היוקרתית כנס מיוחד על הספר. בעברית נקרא הספר כוס הקפה שגרמה לי להתאהב והיה רב מכר בארץ. בשנת 2021 הוציאה פרופסור ליבל את ספרה השני בארצות הברית לקהל הרחב, Whatever works (בעברית נקרא ״מה שעובד״). הספר זכה בפרסים בארצות הברית, תורגם לכמה שפות וקבל בקורות מצוינות כולל: (A MUST READ FOR ANY WORKING PERSON" (Goodreads". במרץ 2022 תורגם הספר "מה שעובד" לעברית בהוצאת מטר. הספר עוסק בדברים הקטנים שעוזרים לנו להצליח בעבודה, שמשפיעים על הביצועים הקוגניטיביים שלנו, על היצירתיות שלנו ועל האושר והסיפוק שלנו. פרופסור ליבל נשואה לד"ר דוד ליבל, רופא עיניים, ואם לשלושה, בנה הוא המוזיקאי דורי ליבל (אנ') ובתה היא אורלי ליבל (אנ'), פרופסור למשפטים באוניברסיטת סן דייגו. עריכת המהדורה העברית של הספר "שאלות ששואלים ילדים ומה להשיב עליהן" מאת ד"ר מרים סטופארד. כוס הקפה שגרמה לי להתאהב, הוצאת מטר, 2014. מה שעובד, הוצאת מטר, 2022. Whatever Works: The Small Cues That Make a Surprising Difference in Our Success at Work—and How to Create a Happier Office, BenBella Books, July 2020 Sensation: The New Science of Physical Intelligence, Simon & Schuster, 2014 האתר הרשמי של פרופ׳ תלמה ליבל. דף הבית של פרופ' תלמה ליבל באתר הפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב. תלמה ליבל, "הקשר בין מדדים קוגניטיביים ובין התנהגות במצבי כאב", מוגש כעבודת גמר לקראת התואר מוסמך במדעי הרוח. באוניברסיטת תל אביב, מרץ 1974, בהדרכת פרופ' שולמית קרייטלר וד"ר יעקב לומרנץ.
איקואה אסאזאקי

איקואה אסאזאקי (ביפנית: 朝崎郁恵; באנגלית: Asazaki Ikue; נולדה ב-11 בנובמבר 1935) היא זמרת של שירה ריוקיונית מסורתית מקגושימה, מהבולטות מבין הזמרים המסורתיים ביפן. נולדה בסטוצ'י שבאי אממי אושימה שבאיי אממי, איים שמהם צמחו הרבה זמרים ריוקיונים פופולריים. היא חיה 10 שנים ביוקוהאמה ושירתה מ-1984 בתיאטרון הלאומי של יפן. הוציאה את האלבום הראשון שלה בחברת יוניברסל ב-2008. כיום היא חיה בטוקיו. ב-1990 היא הופיעה בקרנגי הול, בניו יורק, לוס אנג'לס וקובה. איקואה משתתפת כל שנה בפסטיגלים של האיים היביה וריוקיו. ב-2007 היא הופיעה במקדש איקגאמי הונמונג'י. כמו כן אחד משיריה "השג לנו רכוש" (בניב אממי:Obokuri Eemui) הופיע באנימה סמוראי צ'מפלו (בפרק 14), בעקבות כך נקנה לה פרסום גם אצל קהילת האוטאקו באירופה וארצות הברית. הסגנון של איקואה אסאזאקי מוגדר כשירה מסורתית בסגנון ניו אייג' קלאסי (מבוצע בכלים קלאסיים, לרוב פסנתר בלבד). השירה עצמה היא שירת מינ'יו ושימה אוטה (סגנון של שירים עממיים של האי אממי אושימה) בתוך המוזיקה הריוקיונית. המוזיקה היא סנטימנטלית וקולה השר של איקואה הוא קול דק ומבוגר שישמע כזיוף לחלק מהאנשים, בעוד שלחלק אחר ישמע כשירה בעלת רגש עמוק. אחד מהאלבומים המפורסמים ביותר שלה הוא "אוטאבאוטאיון" עם מילים ריוקיוניות מסורתיות ו"מיניה" עם ליווי של אקירה טאקאהאשי בפסנתר. אומיבי (1997) אוטבאטיון (2002) אוטה אשיבי (2003) אובוקורי (2005) שימאיומאטה (2006) האמאסאקי (2007) אתר האינטרנט הרשמי של איקואה אסאזאקי (ביפנית) תרגום ומידע על שניים מן השירים (באנגלית) איקואה אסאזאקי, ברשת החברתית פייסבוק איקואה אסאזאקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איקואה אסאזאקי, ברשת החברתית אינסטגרם איקואה אסאזאקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) איקואה אסאזאקי, באתר Discogs (באנגלית) איקואה אסאזאקי, באתר Songkick (באנגלית)
לחץ תוך-עיני

לחץ תוך-עיני, או Intraocular pressure, הוא לחץ הנוזל הממלא את החלל בעין, בין העדשה לרשתית. מונח זה משמש באופתלמולוגיה למדידת לחץ הנוזל בתוך העין. הערך התקין של הלחץ התוך-עיני, הקרוי גם IOP הוא בטווח 10–21 מילימטר כספית. מרבית חולי גלאוקומה סובלים מלחץ תוך-עיני גבוה הגורם נזק לעצב הראייה, אולם ישנם חולי גלאוקומה ולהם לחץ תוך עיני בטווח התקין. נוזלי העין מתנקזים החוצה דרך מנגנון של תעלות ניקוז מיוחדות. כל הפרעה לניקוז הנוזלים מהעין תביא לעלייה בלחץ התוך-עיני. הוכח כי לא תמיד הלחץ גורם נזק. לעשרה אחוזים מהאוכלוסייה הבוגרת מעל גיל 40 נמדד לחץ תוך-עיני בערכים מעל הנורמה - יותר מ-21 מ"מ כספית. רק חלק קטן מאוכלוסייה זו יפתח מחלה בעצב הראייה או גלאוקומה עקב כך, אך לחץ תוך-עיני גבוה מעלה את גורמי הסיכון לכך. שינויים בייצור הנוזל התוך עיני (aqueous humor) – על פי רוב לא תהיה עליי בייצור הנוזל התוך עיני, אולם תרופות מסוימות מפחיתות את הלחץ התוך עיני על ידי הפחתת ייצור הנוזל. תרופות הפועלות במנגנון זה כוללות מעכבים של האנזים קרבוניק אנהידראז (carbonic anhydrase inhibitors) דוגמת התרופות דורזולאמיד וברינזולאמיד, חוסמי בטא (beta blockers) דוגמת התרופה טימולול וכן אגוניסטים לקולטן האדרנרגי אלפא-2. עלייה או ירידה בניקוז הנוזל התוך עיני דרך מנגנון uveoscleral pathway- פרוסטגלנדינים משמשים כתרופות המגבירות את הניקוז במסלול זה ובכך מפחיתות את הלחץ התוך עיני. בתהליכים של דלקת תוך עינית יש עלייה בפרוסטגלנדינים אנדוגניים התורמים להפחתת הלחץ בעין. עלייה או ירידה בניקוז הנוזל התוך עיני דרך trabecular meshwork. בתהליכים של גלאוקומה ובה הזווית סגורה ישנה ירידה בניקוז הנוזל דרך הזוויגיל נוסף על תרופות ודלקת, ייצור וניקוז הלחץ מושפעים מגורמים נוספים כגון שעת היום- הלחץ על פי רוב גבוה יותר בבקרים, חושך לעומת אור- שכן אלו משפיעים על גודל האישון ולפיכך על ניקוז הנוזל מהזווית, גיל, מנח- עמידת ראש למשל תגביר את הלחץ בעין, מוצא ועוד. מדידת הלחץ יכולה להיעשות על ידי שימוש בכמה מכשירים מודדי לחץ המכונים טונומטרים. טונומטר גולדמן נחשב למד הזהב במדידת לחץ תוך עיני והוא משתמש בטיפת פלואורסצין, מנסרה ומנורת סדק. מכשירים המבוססים על שיטת החזר – rebound tonometry. מכשירים המבוססים על השטחה של הקרנית – applanation tonometry. הטונומטר הראשון על שם שיוץ התבסס על שיטה זו וכיום ישנם טונומטרים רבים המבוססים עליה. מכשירים המודדים את עובי הקרנית בשיטת פכימטריה על ידי שימוש ב-air puff. טונומטרים אלה משמשים לרוב לסקר ולאבחון מוקדם, אולם על פי רוב יעשו מדידות חוזרות בשיטות מדויקות יותר על מנת לקבוע את הלחץ בתוך העין. גלאוקומה חשיבות עובי הקרנית בגלאוקומה באתר the medical, אתר הרופאים של ישראל. JAMES C. TSAI, MD, High Eye Pressure and Glaucoma, Glaucoma Research Foundation, ‏September 1, 2015 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.