laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרפורד

הרפורד (באנגלית: Hereford, ‏‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר הבירה של מחוז הרפורדשייר, מערב המידלנדס, אנגליה. אוכלוסיית העיר מונה 55,800 תושבים ומלבד היותה בירת המחוז, העיר היא גם בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר בו. הרפורד שוכנת במרכז מחוז הרפורדשייר כ-26 קילומטרים מהגבול עם ויילס ובמרכזה עובר נהר הוואי (Wye). בקרבת העיר שכן בסיס של חיל האוויר המלכותי בין השנים 1940–1999 ששימש בין היתר לאימון. כיום, מפקדת שירות האוויר המיוחד ולאחרונה גם רגימנט הסיור המיוחד שוכנים ליד העיר. הרפורד היא אחת משלוש ערים באנגליה שאין בהן אוניברסיטה, אך מצד שני נמצאת בה קתרדלת הרפורד, מה שהופך אותה למרכז דתי אזורי. מקור השם הרפורד הוא בצירוף המילה האנגלו-סקסונית 'היר' (Here) שמשמעותה כינוס חיילים או צבא, והמילה 'פורד' (Ford) שמשמעותה מעבר נחל או נהר. שם העיר בוולשית הוא הנפורד' (Henffordd) שמשמעותה 'כביש ישן' וככל הנראה מתייחסת לכביש הרומאי העובר ליד העיר. באופן היסטורי מזוהה הרפורד במיוחד עם תעשיית הסיידר, מבשלות בירה וגזע הבקר לבשר, פר הרפורד. במהלך רוב המאה ה-20 הרפורד לא ראתה התפתחות רבה. החל משנת 1998, כאשר העיר הופרדה מווסטר, העיר החלה לעבור התפתחות רבה עם בניית בתי ספר חדשים, שיפור תשתיות ושיפוץ אתרים שונים בעיר. מדיה וקבצים בנושא הרפורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרפורד אתר מועצת מחוז הרפורדשייר. מדריך תיירות לעיר הרפורד. הרפורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נכון לשנת 2009.
אנציקלופדיה לנשים יהודיות

אנציקלופדיה לנשים יהודיות, ובשמה המלא "נשים יהודיות: אנציקלופדיה היסטורית מקיפה" (Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית העוסקת בנשים יהודיות. היא זמינה כחלק מאתר האינטרנט של "ארכיון הנשים היהודיות" ("Jewish Women's Archive"). באנציקלופדיה מופיעים כ-2,000 ערכים, אליהם ניתן להוסיף קישורים, הערות ולהציע תוכן חדש לכתיבה. עורכיה בחרו נשים יהודיות מתקופת התנ"ך ועד לעולם המודרני. מופיעים גם מספר ערכים של מנהיגים גברים שבפועלם השפיעו על מעמדן של נשים במגזרים שונים בקהילות היהודיות. בשנת 2006 אליס ומשה שלוי מ"שלוי הוצאה לאור" הוציאו לאור גרסת תקליטור של האנציקלופדיה בעריכתן של פרופ' פאולה היימן מאוניברסיטת ייל ופרופ' דליה עופר מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הגרסה משלבת תכנים מ"נשים יהודיות באמריקה: אנציקלופדיה היסטורית", פרויקט שיזם המו"ל ראלף קרלסון, יחד עם ד"ר מיכאל פלדברג שכיהן בזמנו כמנכ"ל החברה ההיסטורית היהודית אמריקאית, והובא לדפוס על ידי היימן ודבורה דאש מור. "ארכיון הנשים היהודיות" העניק חסות לפרסומו של הקובץ באינטרנט כחלק מהיותו מוסד ללא כוונת רווח, דבר שהצביע על מעבר של הארכיון מהתמקדות בנשים יהודיות מצפון אמריקה, לנשים יהודיות בעולם. אתר האינטרנט הרשמי של אנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
גברת קרש ומר מערוך

גברת קרש ומר מערוך הוא סיפור לילדים מאת דתיה בן דור. הספר יצא לאור בעברית, בשנת 2005. הסיפור נכתב בשנת 1982 לסדרה "פרפר נחמד" של הטלוויזיה החינוכית ובוצע בשני פרקים מתוכה בידי אפי בן ישראל ועוזי חיטמן. בשנת 1984 פורסם הסיפור בספר "ספורים לפרפר נחמד". בשנת 2005 פורסם הסיפור בספר "גברת קרש ומר מערוך", בסדרה "דתיה כתבה ומספרת", שהופץ בצירוף תקליטור בו מסופר הסיפור מפי הסופרת, בליווי איוריה של נדיה עדינה רוז. הסיפור אומץ על ידי מערכת החינוך כספור הנלמד בעיקר במסגרת נושא החנוכה ומומחז כהצגה בחגיגות החנוכה בגנים ובבתי הספר. גברת קרש, גיבורת הסיפור, מתעוררת אל יום של חופשה מעבודת המטבח, ומשתוקקת לצאת לטיול ולטבול בכנרת: ”הבקר נפלא וארצי נהדרת, כל כך מתחשק לי לטבול בכנרת!” היא מבקשת לצרף אליה חבר לטיול המיוחל ומציעה זאת לעמיתיה - גברת פומפייה, גברת מחבת ומר תרווד, אך כלם עסוקים מאוד ומשיבים את פניה ריקם: ”לא ידעת?! לא שמעת?! היום מטגנים במטבח לביבות. ואיך יהיו לביבות אם אני אלך לטייל?” גברת קרש נואשת מחיזוריה העקרים, ובפוגשה את מר מערוך היא מאיצה בו מיד לחוש אל המטבח ולהצטרף להכנת הלביבות הקדחתנית. אלא שלהפתעתה משיב לה מר מערוך כי הוא אינו נחוץ להכנת לביבות ונעתר בשמחה להצעתה המפתה. הסיפור מאפשר, דרך חיפוש השותף לטיול, להכיר את כלי המטבח השונים, ונותן גם הצצה לנושא מוסר העבודה. דתיה בן דור, ספורים לפרפר נחמד (עריכה: שושנה צחור ודתיה בן דור), הוצאת מט"ח, 1984; הספור "גברת קרש ומר מערוך", עמ' 18-13. דתיה בן דור, גברת קרש ומר מערוך (מתוך הסדרה "דתיה כתבה ומספרת"), איירה נדיה עדינה רוז, הוצאת מודן, 2005. ״גברת קרש ומר מערוך״, ספר דיגיטלי מדובב, סרטון באתר יוטיוב גברת קרש ומר מערוך, סרטון באתר יוטיוב גיל סלוביק, גברת קרש, מר מערוך והתאוריה של הכלכלה, תוכן ועניינים, המרכז האקדמי שלם
קולז' סנט-בארב

קולז' סנט-בארב (בצרפתית: collège Sainte-Barbe) הייתה מכללה על שמה של ברברה הקדושה בפריז שנוסדה ב-1460 על גבעת סנט-ז'נבייב (Montagne Sainte-Geneviève) ברחוב ואלט (rue Valette) ברובע החמישי של פריז על ידי ז'ופרואה לנורמן (Geoffroy Lenormand), פרופסור נודע מקולז' דה-נאוור (Collège de Navarre). עד לגירתה ב-1999 הייתה זו המכללה העתיקה ביותר בפריז. בין המורים הנודעים שלימדו במכללה היה ז'ול מישלה ובין התלמידים הנודעים היו פרנסיסקו חאווייר, אלפרד דרייפוס, גוסטב אייפל ומישל פיקולי. ב-1820 נוסד במכללה ארגון הבוגרים של המכללה (L'Association amicale des anciens barbistes), שהוכר כארגון ציבורי ב-1880 והוא ארגון הבוגרים הוותיק ביותר בצרפת. מבני המכללה שופצו על פי תוכניתו של האדריכל הצרפתי אנטואן סטינקו (Antoine Stinco) ומפברואר 2009 הם מאכסנים את הספרייה הבין אוניברסיטאית של פריז. Histoire de Sainte-Barbe; collége, communauté, institution בארכיון האינטרנט מדיה וקבצים בנושא קולז' סנט-בארב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. אחת מהמכללות של אוניברסיטת פריז, הוקמה ב-1305 ונסגרה בתקופת המהפכה הצרפתית)
מרדכי דוד אונגר

הרב מרדכי דוד אונגר (נולד בכ"ה באדר ב' ה'תשי"ד) הוא האדמו"ר של חסידות "באבוב 45", המונה כ-2,000 משפחות - כשליש מחסידות באבוב כולה. נולד בארצות הברית, לאדמו"ר יעקב יצחק מדומברובה, מצאצאי רבי חיים הלברשטאם מצאנז. אמו הייתה בתו של רבי יהושע אשר רויטבלט, אדמו"ר בשדליץ. הוא למד בישיבת באבוב בקראון הייטס ובישיבת בית התלמוד בברוקלין. התחתן עם רבקה שינדל בת האדמו"ר הרביעי מבאבוב, רבי נפתלי צבי הלברשטאם. ושימש כראש ישיבת באבוב. הוא ההדיר את ספר השו"ת "דברי חיים" של סבו האמור, והוציאו בשלושה חלקים בתוספת הערותיו. לאחר פטירת חותנו האדמו"ר נפתלי צבי הלברשטאם, בשנת ה'תשס"ה (2005) התפלגה החסידות. רוב מוחלט של החסידים הכתירו כאדמו"ר את רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם, אחיו הצעיר של רבי נפתלי צבי. כשליש מהחסידים קיבלו עליהם את הרב אונגר כאדמו"ר. בית מדרשו שוכן כיום בבניין בית יעקב שברח' 45 בשכונת בורו פארק שבברוקלין. בהתאם לפסק הדין בבוררות בין חצרו ובין החצר הגדולה של חסידות באבוב, שמה הרשמי של חצרו הוא "באבוב 45". דברי תורתו מופיעים מדי שבוע תחת הכותר "דברות קודש". קהילתו מתרכזת בעיקר בבורו פארק אך קיימים מרכזים בוויליאמסבורג, במונסי, בלייקווד, בלונדון, באנטוורפן ובישראל. מאז פטירת אביו, מכהן אחיו הרב בן ציון אונגר כאדמו"ר מדמברובה, בבית המדרש שהקים אביו בניו יורק. חתן אביו, רבי דוד משה טברסקי, מכהן כאדמו"ר מרחמסטריווקא בבורו פארק. גיסו, חתן חמיו, רבי יהושע רובין (בן רבי מרדכי דוד מסאסרגן), הוא אב בית דין באבוב 45. בנו הרב יוסף ראש הישיבה קטנה, ומלפנים רב בית המדרש "אפריון של שלמה". בנו הרב שלום הוא ר"מ בישיבה קטנה, וממונה על הקהילה בלונדון. אברמי פרלשטיין, האדמו"ר הכריז בכנס סגור: "אני באבוב-45", באתר בחדרי חרדים, 19 בנובמבר 2014 אלי שוורץ, הכירו: הלוגו החדש של באבוב 45 • צפו: גלריה מהכינוס ההיסטורי, באתר חרדים10, 19 בנובמבר 2014 מרדכי דוד בן יעקב יצחק אונגר (1954-), דף שער בספרייה הלאומית Marcin Wodziński, Historical Atlas of Hasidism, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2018. עמ' 204. אבי סבו, רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה, נשא לאשה את נכדתו של ה"דברי חיים" משה ויסברג, המחלוקות והפיצולים בחצרות החסידים, באתר בחדרי חרדים, 28 בספטמבר 2018
סיפור אהבות

סיפור אהבות הוא רומן מאת כנרת רוזנבלום, ראה אור בשנת 2012 בהוצאת "כתר". "סיפור אהבות" פורש את סיפורם של גליה וכרמי, זוג נשוי, הורים לשלושה ילדים, אשר נישאו, בשנות העשרים לחייהם, בנישואים אזרחיים בעיירה האיטלקית אורבייטו. הספר מוצא אותם כשהם בסוף שנות השלושים לחייהם והורים לשלושה ילדים, בדרכם שוב לאורבייטו, אבל הפעם המטרה הפוכה – הם נוסעים כדי להתגרש. במהלך המסע באיטליה עורכים גליה וכרמי חשבון נפש ופותחים את הפצעים שעד אז שניהם ביקשו להסתיר: את שמחת היחד שנשחקה בחיי היומיום, את היצרים שנבלמו ואת התעוררות התשוקה של גליה לגבר אחר, גידו, שלגמרי במקרה נמצא בדיוק באותם ימים באיטליה ומבקש לחדש את קשריו עם גליה. "סיפור אהבות, ספרה הכובש של כנרת רוזנבלום, מציע התבוננות מפוכחת, כנה ונועזת בשגרה ובערכים של הזוגיות בתקופתנו. מתוך התבוננות קרובה בפרטי הפרטים המרכיבים את תמונת האידיליה המשפחתית, משרטט סיפור אהבות דיוקן ריאליסטי, מר ועם זאת מלא תקווה, של הקשיים והסכנות הניצבים לפתחה של האהבה, גם האהבה הגדולה, כאשר היא מתממשת בזוגיות." הספר הופיע ברשימות רבי-המכר של עיתון הארץ מיום יציאתו לאור, בחודש אוגוסט 2012 ועד נובמבר 2012. כמו כן, הופיע מספר דומה של שבועות ברשימות רבי המכר של המוסף לספרות של ידיעות אחרונות. בשנת 2012 היה "סיפור אהבות" הנמכר ביותר בפורמט הדיגיטלי ("רבי המכר של "עברית"). רוזנבלום מספרת על הרקע לכתיבת הספר בריאיון לשיר זיו בעיתון "ישראל היום": "גם אני נישאתי בעיירה איטלקית קטנה ב-99', וכבר אז השתעשעתי במחשבה כמה זה גרנדיוזי להתגרש באיטליה. רק שבזמנו בעלי ואני לא ביררנו איך זה עובד, מהסיבה הפשוטה שאף אחד מאיתנו לא רצה לדעת. היינו נאיביים ואופטימיים. הפרי נבט בתוכי שנים רבות, ומשהו פקע כשזוג חברים שלנו, שהיה יחד מהתיכון, התגרש בבום. זו הייתה תדהמה". הסופרת רבקה קרן כתבה על הספר בביקורת ב"הארץ ספרים": "הקריאה בספר זה היא כמו הנחת אצבע על הדופק של דור צעיר שלם בישראל, דור משכיל, סקרן, שאפתן, ועם זאת אחוז קלסטרופוביה ואיזו אכזבה מצטברת, שגובלת לפרקים בוויתור. כנרת רוזנבלום מעבירה יד רגישה ואוהדת על כל נקודות החוזק והתורפה של גיבוריה ומגוללת את סיפור מסעם הגורלי במיומנות של מחברת ספרי מתח, עד הסוף הלא צפוי, שמחדד ביתר שאת את מסתרי האהבה, על שפעת גווניה." רן בן נון, הביקורת הראשונה שהתפרסמה, ידיעות אחרונות רבקה קרן, "סיפור אהבות": האתגרים החדשים של האהבה בעידן הדיגיטלי, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2012 אריק גלסנר, על "סיפור אהבות", של כנרת רוזנבלום, הוצאת "כתר", במוסף 7 לילות של העיתון ידיעות אחרונות בתאריך 7 באוקטובר 2012, כאן, באתר של גלסנר, מופיעה גרסה מעט שונה מזו שהתפרסמה בעיתון עדנה אברמסון, האהבות של כנרת, באתר הרפובליקה הספרותית, 19 באוגוסט 2012 עדי זליכוב רלוי, רוצה את שניהם, באתר סלונה, 13 באוגוסט 2012 עלית קרפ, בין שתי ערים, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2011 סיפור אהבות, באתר OCLC (באנגלית) עידית שכטר-פייל, מסע בעקבות מקומות משמעותיים בספרים ישראליים, מהוילה של "קופסה שחורה" של עמוס עוז, מנזר המצלבה ב"עשו" של מאיר שלו, נוה צדק של ש"י עגנון, וגם כיכר אלברט מתוך "סיפור אהבות", באתר xnet‏, 29 בספטמבר 2012 שלי גרוס, גליה באיטליה: זרם תודעה על הספר "סיפור אהבות" של כנרת רוזנבלום, באתר xnet‏, 14 באוגוסט 2012 אלבום "סיפור אהבות" בעולם: קוראים מצלמים את הספר במקומות בהם הוא נקרא עמוד הפייסבוק של סיפור אהבות מתוך הכריכה האחורית של הספר שיר זיו, "אין דבר כזה זוג מושלם", מוסף קוראים היום של העיתון "ישראל היום", 20 באוגוסט 2012, עמ' 29 רבקה קרן, "סיפור אהבות": האתגרים החדשים של האהבה בעידן הדיגיטלי, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2012
צ'סטר

צ'סטר (באנגלית: Chester; בולשית: Caer) היא עיר הבירה של מחוז צ'שייר, במערב אנגליה. העיר שוכנת על נהר די קרוב למקום שפיכתו בים וכקילומטר (ממרכז העיר) לגבול עם ויילס. העיר נוסדה בשנת 79 לספירה בתור קסטרום רומי בשם דווה ויקטריס (Deva Victrix). הקסטרום הוקם על ידי הלגיון העשרים ושימש מוצב קדמי כנגד השבטים הקלטים מהצפון והמערב. לאחר תקופה של דעיכה שהגיעה לאחר תקופת הרומאים, בימי הביניים החלה העיר לגדול ולשגשג בתור עיר מסחר ועיר נמל אזורית. עם התפתחות הספינות, יכולתה של צ'סטר לשמש עיר נמל דעכה משום המים הרדודים מדי של נהר הדי המחברים אותה לים האירי, עם זאת העיר המשיכה לשמש עיר מסחר אזורית ומזוהה בין היתר עם הסחר בבקר. במהלך המאה ה-18 הייתה צ'סטר עיר תעשייתית חשובה משום שישבה במרכז האזור התעשייתי של צפון ויילס והמידלנס של אנגליה. בתקופה זו פיתוח האזור העלה גם את מעמדה שלה עם חיבור העיר לתעלת שרופשייר ולמסילות הרכבת. חומות צ'סטר (אנ') הן חומות היקפיות באורך של כ-3 קילומטר, המקיפות את העיר העתיקה. החומות עשויות אבן חול אדומה. תחילת הקמתן בתקופה הרומית ובהמשך, שופצו והורחבו מספר פעמים. לאורכן מספר מגדלים ומבנים עתיקים שונים. ההליכה על החומות משמשת כיום אחת האטרקציות התיירותיות המוכרות בעיר. במרכז העיר צ'סטר נמצאת קתדרלת צ'סטר (אנ'). המוקד עליו מוצבת היום הקתדרלה היה אתר נוצרי עוד מהתקופה הרומית המאוחרת כאשר ניצבה במקום בזיליקה. לפי מסורות מסוימות הכנסייה בעיר הוקדשה לקדוש פאולוס ופטרוס, ככל הנראה בתקופה הסקסונית הפך הקדוש וורבורג (Werburgh) לקדוש הפטרון של הכנסייה והעיר. לקראת סוף האלף הראשון לספריה, הכנסייה הפכה למנזר. זה הושמד בשנת 1090 והוקם מחדש שלוש שנים מאוחר יותר בתור מנזר בנדיקטיני. טירת צ'סטר (אנ') ניצבת בקצה הדרום-מערבי של חומות העיר העתיקה. היא נבנתה לאורך מאות שנים, כאשר הוקם במקום מבצר לראשונה בשנת 1070. במהלך המאה ה-12 הוקם מגדל אבן במרכז המבצר ושודרג שער המבצר משער עץ לבית שער מאבן המוכר כיום כ-"מגדל אגריקולה" (Agricola). במאה ה-13 הוחלפו חומות העץ של המבצר בחומות אבן, נבנו בנייני מגורים ואולם גדול, כמו כן נחסם שער אגריקולה והוא השתלב כמגדל בחומות הטירה וכלל בתוכו גם תאי מעצר ששימשו את השליט המקומי. לאחר שהטירה שרדה שתי תקיפות של הכוחות הפרלמנטריים במלחמת האזרחים האנגלית, היא נכנסה לתקופה רגועה יותר ושימשה בית משפט, כלא ומשרדי מס אזוריים. בסוף המאה ה-18 עברה הטירה שיפוץ והרחבה נרחבים על ידי הארכיטקט תומאס הריסון. במהלך השיפוץ נוספו אגפים נוספים, נבנה מחדש הכלא ואולמות המשפט, בנוסף הוקם שער חדש לטירה - כל זאת בסגנון התחייה היוונית. לאחר שהשיפוץ הנרחב הושלם בשנת 1822, שימשה הטירה מרכז משפט ואדמיניסטרציה אזורי ואף כללה אגף ששימש את המפקדה הצבאית של רגימנט צ'סטר (אוחד בשנת 2007 אל תוך הרגימנט המרסיאני). צרפת סנס, צרפת גרמניה לורך, גרמניה איטליה סניגליה, איטליה ארצות הברית לייקווד, קולורדו, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא צ'סטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'סטר (באנגלית) מאמר על ההיסטוריה של צ'סטר. אתר אודות העיר. place/Chester-district-England צ'סטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרים בוארדי

מרים בוארדי (ערבית مريم بواردي; צרפתית Mariam Baouardy‏; 5 בינואר 1846 באעבלין - 26 באוגוסט 1878 בבית לחם) הייתה מיסטיקנית ונזירה לבנונית כרמליתית מתבודדת, שהוכרזה כמבורכת קתולית ב-13 בנובמבר 1983 על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני, וכקדושה על ידי האפיפיור פרנציסקוס ב-17 במאי 2015. היא מוכרת גם בשם המסדר שלה "מרים של ישוע הצלוב", ובכינויים "מרים מאעבלין", "הערביה הקטנה" ו"פרח המזרח". "מעיין מרים" בכפר אעבלין קרוי על שמה. בוארדי נולדה באעבלין להורים יוונים קתולים ממוצא לבנוני וסורי. לאחר שהוריה שכלו את כל שנים-עשר בניהם בגיל צעיר, הם עלו לרגל לבית לחם והתפללו למרים שתחון אותם בבת. לבני הזוג נולדה בת לה קראו מרים, ושנתיים לאחר מכן נולד להם בן נוסף. בהיותה בת שלוש מתו שני הוריה בהפרש של מספר ימים, ומרים ואחיה היחיד נמסרו לקרובי משפחה שונים ולא נפגשו שוב מעולם. בהיותה בת שמונה עקרה משפחת דודה שגידל אותה לאלכסנדריה. כשמלאו לבוארדי 13, ביקש דודה להשיאה, אך היא סירבה שכן בקשה להקדיש את חייה לדת. עקב כך החל דודה להשפילה ומקץ שלושה חודשים גילתה את ליבה בפני משרת המשפחה לשעבר, אשר הציע לה להמיר את דתה לאסלאם. משסירבה מרים להצעה, שיסף האיש את גרונה והשליכה באחד מרחובות העיר. כשבוארדי התעוררה, היא מצאה את עצמה במערה ואחות לבושה בכחול טיפלה בה משך ארבעה שבועות. לימים ספרה מרים כי זיהתה באותה אחות את הבתולה בעצמה. לאחר שהחלימה עבדה כמשרתת אצל מספר משפחות בערים שונות, וב-1865 הגיעה למרסיי שבצרפת. בגיל 19 הצטרפה בוארדי לקהילת נזירות במרסיי, אך מקץ שנתיים השפיעה עליה הנזירה החונכת אותה להצטרף למסדר הנשים הכרמליתי. בשנת 1867 היא הצטרפה למנזר כרמליתי בצרפת ושלוש שנים לאחר מכן יצאה עם קבוצת נזירות לקרנאטקה שבהודו כדי לייסד שם את מנזר הכרמליתיות הראשון במדינה. ב-1871 נדרה את נדר הפרישות שלה, ושבה לצרפת ב-1872. ב-20 באוגוסט 1875 היא יצאה עם מספר נזירות לארץ ישראל כדי ליסד את המנזר הכרמליתי בבית לחם. בהיותה הנזירה היחידה שדיברה את השפה הערבית פיקחה בוארדי על עבודות הבנייה, והמנזר אויש ב-21 בנובמבר 1876. בנוסף פעלה להקמת המנזר הכרמליתי בנצרת. ב-22 באפריל 1878, ביום שני של פסחא, התגלה בפני בוארדי חיזיון, ובו ראתה מקום פלוני עליו נאמר לה: "זה המקום בו ישוע ברך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס". לאחר שבועיים היא הזדמנה לאמאוס ניקופוליס וזיהתה את המקום אותו ראתה בחיזיון. עקב כך שוב עלה זיהויה של אמאוס ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, ובשנת 1879 קנו הכרמליתיות את השטח מהכפר הערבי עמואס, ובאתר החלו חפירות (לפי מקור אחר השטח נקנה כבר ב-1875‏). בוארדי שהתה במנזר הכרמליתי בבית לחם עד מותה בגיל 32, כתוצאה מנמק שנגרם לאחר שבר בזרועה. מדיה וקבצים בנושא מרים בוארדי בוויקישיתוף קורות חיי מרים בוארדי באתר של הנזירות הכרמליתיות(הקישור אינו פעיל) (בצרפתית) דברי האפיפיור יוחנן פאולוס השני לרגל הביאטיפיקציה של מרים בוארדי פרופ' רמי דגני, "מרים מאעבלין". אתרים, גיליון 51, מאי 2012. העתק דיגיטלי (אורכב 19.05.2015 בארכיון Wayback Machine) באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. Sa Vie En Egypte שלט הדרכה באמאוס ניקופוליס. The Monuments
העברה בין-דורית

העברה בין-דורית היא תופעה המתארת דפוסי הורות המשתחזרים מדור לדור. אדם שחווה התנהגות מסוימת או סגנון יחסים כלשהו עם הוריו, נוטה במסגרת יחסיו עם ילדיו לשחזר את אותה התנהגות. ילדותו של אדם משפיעה על ההתנהגות שלו, על תפיסות העולם שלו, על האופן בו הוא חווה את העולם, על האופן בו הוא יוצר קשר עם אחרים, וגם על האופן בו הוא יוצר קשר עם ילדיו. דפוסי התנהגות אלו, בין אם הם חיוביים או שליליים, רצויים או לא רצויים, מוטבעים באדם, וקשה להימנע מלחזור עליהם בקשר עם הילדים. אותם דפוסים וזיכרונות שנשמרו אצל האדם בבית הוריו, עולים כאשר הוא מתמודד עם אתגר חינוכי. כאשר ההורה לא מודע אליהם, סביר שהוא ישחזר את הדפוסים של הוריו. לדוגמה, אדם שבילדותו סבל מרגשות תחרות עם הוריו, תופס את מסגרת היחסים כמאבק שליטה, וכתוצאה מכך גם ילדיו יהיו עסוקים בתחרות על השליטה בבית. באופן דומה, אדם שהוריו היו ביקורתיים מאוד, יחנך את ילדיו לרף גבוה של ערכים. באותה מידה שהשפעתם של אירועים קשים שחווה אדם בילדותו, יכולה לעבור לילדיו, כך גם השפעות טובות וכוחות שיש לאדם יכולים לקבל ביטוי באופן גידול הילדים. המודעות אל הכוחות והחולשות היא זו שיכולה להשפיע במידה מסוימת על מה שעובר הלאה. העברה (פסיכולוגיה) אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה קשר בין-דורי טראומה בין-דורית הדור השני לשואה הדור השלישי לשואה יולנדה גמפל, היבטים על העברה בין-דורית. "שיחות", כרך 2, חוב’ 1, 1987 Fraiberg, S., Adelson, E., & Shapiro, V. (1975). Ghosts in the nursery: A psychoanalytic approach to the ,problem of impaired infant–mother relationships. Journal of the American Academy of Child Psychiatry .14, 387–4 Bnoit, D. & Parker, K. C. H. (1994).”Stability and Transmission of Attachment across Three Generations”. Child Development, 65 PP 1444-1456. מלאכים בחדר הילדים: העברה בין-דורית של השפעות הוריות מיטיבות, מכון חרוב דפנה כצנלסון בנק, והעיקר לא לפחד כלל - איך למנוע הישנות של טעויות, באתר ילדודים ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Harvest (ניל יאנג)

Harvest הוא אלבום האולפן הרביעי של המוזיקאי הקנדי ניל יאנג, שיצא לאור ב-14 בפברואר 1972 על ידי חברת ההפקות Reprise Records (אנ'). האלבום נחשב בקרב מעריציו ומבקרי מוזיקה שונים, כאחד האלבומים החשובים ביותר של יאנג. באלבום התארחו מספר אומנים בולטים, ביניהם חברי להקת קרוסבי, סטילס ונאש (בה יאנג היה חבר לתקופה קצרה): דייוויד קרוסבי, סטפן סטילס וגרהם נאש; הזמרת לינדה רונסטאדט; הגיטריסט ג'יימס טיילור והתזמורת הסימפונית של לונדון. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 במשך שבועיים, והנפיק 2 להיטים שנכנסו לבילבורד הוט 100. Old Man שהגיע למקום 31, ו-Heart of Gold שהגיע למקום הראשון. בסיכום כללי של שנת 1972, האלבום היה הנמכר ביותר בארצות הברית לשנה זו. בשנת 2020 דורג האלבום במקום ה-72 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. לאחר עזיבתו את להקת "קרוסבי, סטילס ונאש", רצה יאנג ליצור מוזיקת קאנטרי רוק. רצון זה התממש בהקלטות האלבום Harvest. רוב שירי האלבום דנים בנושאים כגון זקנה (Old Man, Heart of Gold), מלנכוליה (Out on the Weekend) ואכזבה מהחיים וממערכות יחסים (A Man Needs a Maid). כמו כן, יש באלבום תמות מוכרות מיצירתו של יאנג לאורך השנים כגון השיר Alabama שמתכתב הן מבחינת תוכן ומבחינת הלחנה עם שיר קודם שלו Southern Man, והשיר הארוך ביותר באלבום (Words (Between the Lines of Age במהלך השיר ישנם הפסקות ארוכות בין קטעי השירה בהם יאנג מנגן סולואים ארוכים על הגיטרה. במהלך הקריירה של יאנג, כמעט בכל אלבום שהוא הוציא יש רצועה ארוכה במיוחד אשר משלבת סולואים ארוכים בין בתי השיר. כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי יאנג. John Mendelsohn, ‏Neil Young - Harvest - “Lonely Teardrops”, באתר הרולינג סטון, 30 במרץ 1972 שרון קנטור, עכבר העיר, 40 שנה ל-Harvest: האלבום ששם את ניל יאנג באמצע הדרך, באתר הארץ, 14 בפברואר 2012 נדב מנוחין‏, "Harvest" של ניל יאנג: 40 שנה לצאת אלבום המפתח של הטרובדור, באתר וואלה, 15 בפברואר 2012 שי להב, "Harvest": ניל יאנג זרע, אנחנו קצרנו, באתר ynet, 16 בפברואר 2012 יואב בריל, ‏קציר טוב, באתר "Time Out ישראל", 9 בפברואר 2012 ניל יאנג, הרווסט (1972) מידע על האלבום Harvest באתר MusicBrainz מידע על האלבום Harvest באתר AllMusic האלבום Harvest באתר Discogs האלבום Harvest באתר ספוטיפיי מיקום Harvest בבילורד 200, מתוך אתר AllMusic, כניסה אחרונה 23/1/13 רשימת הישגי יצירותיו של ניל יאנג במצעדי הבילבורד, מתוך אתר AllMusic, כניסה אחרונה 23/1/13 רשימת האלבומים הנמכרים ביותר בבילבורד ב-1972, מתוך אתר ארכיב אתר הבילבורד, כניסה אחרונה ב 23/1/13 איתמר זהר, זו קלאסיקה של ניל יאנג, ספק אם הייתה יכולה לצאת היום, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2021
פטי פייג'

קלרה אן פאולר (Clara Ann Fowler;‏ 8 בנובמבר 1927 – 1 בינואר 2013), שנודעה בשם הבמה פטי פייג' (Patti Page), הייתה זמרת אמריקאית פופולרית בעיקר בשנות החמישים, עם מכירות של למעלה מ-100 מיליון תקליטים הייתה הזמרת בעלת כמות המכירות הגבוהה ביותר בעשור זה. ייחודה של פייג' היה בשילוב מוזיקת פופ עם מוזיקת קאנטרי והרצת שירים במקביל במצעד הפופ ובמצעד הקאנטרי. לאחר הפלישה הבריטית ועליית הרוק אנד רול הייתה פייג' בין האמנים הבודדים של אסכולת הפופ הקלאסי שהצליחה להצעיד שירים במצעד בילבורד הוט 100. לאחר שיא הפופולריות שלה בשנות החמישים פעלה בעיקר כזמרת קאנטרי וזכתה להצלחה רבה בסוגה זו בשנות השבעים והשמונים. שירה "Tennessee Waltz" (ואלס טנסי), ששהה 13 שבועות רצופים בראש מצעד בילבורד הוט 100 ב-1950, הוא אחד מהשירים הרשמיים של מדינת טנסי ואחד התקליטונים הנמכרים ביותר במאה ה-20. שירים ידועים נוספים שהתפרסמו בביצועה היו "How Much Is That) Doggie in the Window)" ו-"Hush, Hush, Sweet Charlotte". בפברואר 2013 הייתה אמורה לזכות בפרס גראמי למפעל חיים, אך נפטרה כחודש לפני מועד זה. Patti Page, This is My Song: A Memoir, Kathdan Books, 2009 ISBN 978-0982068007 אוטוביוגרפיה אתר האינטרנט הרשמי של פטי פייג' פטי פייג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטי פייג', באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פטי פייג', באתר ספוטיפיי פטי פייג', באתר Last.fm (באנגלית) פטי פייג', באתר AllMusic (באנגלית) פטי פייג', באתר MusicBrainz (באנגלית) פטי פייג', באתר דיזר פטי פייג', באתר Yandex.Music (ברוסית) פטי פייג', באתר Discogs (באנגלית) פטי פייג', באתר Songkick (באנגלית) פטי פייג', באתר Genius פטי פייג', באתר בילבורד (באנגלית) סוכנויות הידיעות, הזמרת האמריקאית פטי פייג' מתה בת 85, באתר כלכליסט, 3 בינואר 2013 ביוגרפיה ביוגרפיה באתר מוזיקת קאנטרי על השיר טנסי ולס פטי פייג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ארונגו

ארונגו הוא אחד מ-13 המחוזות בנמיביה. הוא נקרא של שם הר ארונגו, נקודת ציון ידועה בנמיביה ובאזור, הנמצא צפונית לסווקופמונד. ארונגו גובל באוקיינוס האטלנטי במערב, ובשאר צדדיו גובל במחוזות הבאים: קוננה - צפון. אוט'גוזונדג'ופה - מזרח. קהומס - דרום-מזרח. הרדפ - דרום. בארונגו ישנם 7 מחוזות בחירה: אומרורו קריביב - האוכלוסייה 11,784 איש (נכון לשנת 2004). ברנדברג - האוכלוסייה 10,184 איש (נכון לשנת 2004). ארנדיס - האוכלוסייה 7,477 איש (נכון לשנת 2004) בשני ערים:ארנדיס והנטיס ביי. סווקופמונד - האוכלוסייה 25,442 איש (נכון לשנת 2004). וולביס ביי - כפרי: האוכלוסייה 623 איש (נכון לשנת 2004) היושבים באזור בכפרי שמסביב לוולביס ביי. וולביס ביי - עירוני: האוכלוסייה 40,849 איש (נכון לשנת 2004). ע"פ מפקד האוכלוסין בנמיביה לשנת 2001, אוכלוסיית ארונגו היא 107,663 איש (50,040 נשים ו- 57,616 גברים; 115 גברים על כל 100 נשים), ושיעור הגדילה השנתי הוא 1.3%. שיעור הפריון הכולל הוא 3.2 ילדים לאישה. 80% מאוכלוסיית ארונגו מתגוררים בערים, ו-20% מתגוררים בכפרים. שטחה של ארונגו הוא 63,579 קמ"ר, והצפיפות היא 1.7 איש לקמ"ר. האוכלוסייה בארונגו מורכבת מהגילאים הבאים: 11% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 5; 18% בגילאים 5-14; 64% בגילאים 15-59; 6% מעל גיל 60. כלל האוכלוסייה בארונגו מתחלקת ל-27,496 משקי בית, עם שיעור ממוצע של 3.8% איש למשפחה. בראש 35% ממשקי הבית עומדת אישה, וב-65% עומד גבר. השפות המדוברות ביותר בבית הם שפת האובמבו (34% ממשקי הבית), אפריקאנס (22%) ונאמה (21%). שיעור התעסוקה בארונגו לשנת 2001, היה 66% (71% מגיל 15+). מתוך אוכלוסייה הלא-עובדת שמעל גיל 15, 34% היו סטודנטים, 34% עקרי/עקרות בית ו-31% פרשו לגמלאות. תוחלת החיים היא 59 שנים לנשים, ו-54 שנים לגבר. בגילאים שמתחת ל-15, 3% התייתמו מאמם, 5% התייתמו מאביהם, ו-1% התייתם משני ההורים. 4% מהאוכלוסייה סובלים מנכויות שונות: 21% מהם חרשים, 41% עיוורים, 10% עם ליקויי דיבור, 10% עם נכות ביד, 22% עם נכות ברגל ו-4% עם בעיות נפשיות. מדיה וקבצים בנושא ארונגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארונגו