laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוטם (צמח)

לוטם (שם מדעי: Cistus) הוא סוג של צמחים רב-שנתיים במשפחת הלוטמיים הנפוץ ולעיתים אף שולט בחבל הים תיכוני בישראל. הסוג לוטם מונה 18 מינים הנפוצים באגן הים התיכון, באזור ההררי של לוב ובאיים הקנריים. מגוון המינים הגדול ביותר מצוי בספרד. השם לוטם או בצורתו הקצרה "לט", נזכר בספר בראשית, ברשימת הבשמים הנישאים על ידי שיירת הישמעאלים שקונה את יוסף מאחיו (בראשית פרק ל"ז, פס' 25). צלילו של שם זה דומה לשם היווני של השרף המופק ממינים שונים של לוטם, "לאדאנום", ורומז על מקור פרסי עתיק משותף. הלוטם הוא שיח נמוך בגובה 40–60 ס"מ. פרח הלוטם חי יום אחד בלבד ואז נושרים עלי הכותרת, אך מספר הפרחים בכל צמח גדול והפרחים נפתחים בזה אחר זה, כך שהפריחה נפרשת על-פני מספר חודשים. פרחי הלוטם עשירים באבקה ואינם מייצרים צוף. הם מבוקרים על ידי חרקים רבים, ביניהם דבורי דבש. עלי הלוטם מכוסים בשרף ריחני, לאדאנום, המשמש כמרכיב בתעשיית הבשמים. הלוטם משמש גם כצמח מרפא. הלוטם גדל בעיקר על קרקע רנדזינה - קירטון (קרקעות גיר רך) וחוואר (קרקעות גיר עשירות חרסית). הזרעים של הלוטם יכולים לשרוד במשך עשרות שנים במצב של תרדמת. כאשר פורצת שרפה, מוסר עיכוב הנביטה והזרעים נובטים בהמוניהם. במקומות בהם פרצה שרפה בחורש ים תיכוני, ניתן לראות צמיחה מאסיבית של שיחי לוטם בשנים שלאחר השרפה, ולעיתים קרובות נוצרת גריגה הנשלטת על ידי שיחי לוטם. עם התקדמות הטור הסוקצסיוני והיסגרות החורש, שיחי הלוטם מפנים את מקומם בהדרגה לטובת עצים שונים כמו אורן ירושלים. הזרעים של הלוטם יישארו בתרדמת בתוך בנק הזרעים שבקרקע החורש, עד שתפרוץ שוב שרפה והם שוב ינבטו בהמוניהם. להתפתחות שיח הלוטם דרושה מיקוריזה המאפשרת את קליטת הזרחן הסוג לוטם מונה 18 מינים הנפוצים באגן הים התיכון, באזור ההררי של לוב ובאיים הקנריים. מגוון המינים הגדול ביתר מצוי בספרד. בישראל הלוטם הוא מרכיב חשוב ביותר של הבתות והגריגות הים תיכוניות מהחרמון ועד הר חברון. הוא נעדר מהגולן בשל הקרקע הבזלתית העשירה בזרחות שאינה מאפשרת את התפתחות הפטריה הסימביוטית שני מינים של לוטם נפוצים בישראל. לוטם שעיר (Cistus creticus) הוא בעל עלים ירוקים-אפורים, מחוספסים מעט, עלי כותרת ורודים ומקומטים, הצלקת נישאת על עמוד עלי, ופריו שעיר ומעוגל. הפרח שלו גדול מהפרח של הלוטם המרווני. לוטם מרווני (Cistus salviifolius) הוא בעל עלים מחוספסים מאוד בצבע ירוק צהבהב, עלי כותרת לבנים וחלקים, הצלקת צמודה לשחלה, פרי קרח ופחוס. הפריחה היא בחודשים מארס-יוני, כאשר הלוטם המרווני מקדים את הלוטם השעיר. על שורשי הלוטם ניתן לראות לעיתים צמח טפיל, הוא רימונית הלוטם. לוטם, באתר ITIS (באנגלית) לוטם, באתר NCBI (באנגלית) לוטם, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לוטם, באתר Tropicos (באנגלית) לוטם, באתר GBIF (באנגלית) לוטם, באתר IPNI (באנגלית) לוטם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לוטם שעיר לוטם מרווני(הקישור אינו פעיל) באתר רשות הטבע והגנים לוטם מרווני/שעיר אבי פרבולוצקי, גד פולק, אקולוגיה, התיאוריה והמציאות הישראלית, ירושלים: כרטא, 2001, עמ' 331
לוליק

האם התכוונתם ל... לוליק (זמר) (יליד 1938) – שם הבמה של הזמר הישראלי אברהם לוי ישראל פיינברג ("לוליק"; 1865–1911) – היה מחלוצי העלייה הראשונה, ממייסדי ראשון לציון, חדרה ואחוזת בית (תל אביב), אביו של מקים מחתרת ניל"י אבשלום פיינברג הרב ישראל מאיר לאו - הרב הראשי לישראל לשעבר, לוליק הוא שם ילדותו ומספר ספרים התחברו עליו תחת שם זה
קיעור וקימור (הדפס אבן)

קיעור וקימור הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפסה לראשונה במרץ 1955. היצירה מתארת מבנה ארכיטקטוני מעוטר בעמודים ובמדרגות, הכולל שלושה ביתנים קטנים זה לצד זה מחוברים בסדרה של קשתות. היצירה יוצרת אשליה אופטית לפיה חלקים ממנה (העמודים והמדרגות) יכולים להיראות קעורים או קמורים בו זמנית. הביתנים החיצוניים נראים ממבט מבחוץ, אולם בשל האשליה, הביתן הפנימי נראה במבט מבפנים, וכן אלמנטים שונים שאמורים אינטואיטיבית להראות מאותה נקודת מבט נראים מלמעלה פעם אחת ומלמטה בפעם אחרת (לדוגמה, הדמויות המטפסות על הסולמות, וכל זוג חלונות באותו מפלס של הביתן הפנימי). מספר דמויות מופיעות במבנים אלו: שני נערים המחללים בחלונות המבנה, לטאות מטפסות על המדרגות, שני אנשים עולים על סולמות ואישה אחת נושאת סל. מאחורי הביתן השמאלי ניתן לראות סירה נוסעת בתעלה מקורה. מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.
שמיים ומים

שמיים ומים הם פיתוח עץ והדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפסו לראשונה בשנת 1938. שמיים ומיים כוללות שתי יצירות: שמים ומים1 ושמים ומים 2. היצירה מאורגנת בתבנית של ניגודים ציפור-דג ושחור-לבן. המרווחים בין הציפורים יוצרים צורה של דגים והשחור והלבן מתחלפים כצורה ורקע. שתי היצירות מהוות עבודות בהם עסק אשר במטמורפוזות ובריצוף של מישור - עבודות בהן הוא בחן כיצד צורה אחת הופכת לצורה אחרת מחד, וכיצד צורות שונות משתלבות זו בזו על מנת ליצור מישור מרוצף מאידך. היצירה מדגימה כיצד ניתן לחלק את המישור לאלמנטים שונים המשתלבים זה בזה במעין תצרף (פאזל). במרכז התמונה ניתן לראות מספר שווה של ציפורים ודגים המשתלבים זה בזה והנעים באותו כיוון. הדגים לבנים מהווים רקע (שמיים) לציפורים השחורות, ולהפך - הציפורים השחורות מהוות רקע (ים) לדגים הלבנים. במעלה התמונה הופכת צורת הדגים למופשטת יותר והמרווחים בין הציפורים גדלים עד שברור לצופה שמדובר בשמיים. במורד התמונה המרווחים גדלים והציפורים הופכות לים. כל אחד מהאלמנטים בתמונה (הדגים והציפורים) מהווים בו זמנית חזית התמונה ורקע לאלמנט השני, ונוצרת אשליה אופטית שהצופה יכול לעבור בין תמונה אחת למשנייה באותה יצירה. וכך מתאר האמן את היצירה: מעוף הציפור מתקשר במוחנו עם שמיים, והשמיים שבהם מעופפת כל אחת מן הציפורים השחורות נוצרים איפוא מארבעת הדגים הלבנים המקיפים אותה. כיצוא בזה, שיחה מתקשרת במוחנו עם מים, וארבע הציפורים השחורות המקיפות כל אחד מן הדגים יוצרות איפוא את המים שהדג שוחה בהם. — מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, בנדיקט טאשן וסטימצקי בע"מ, 1994 שמיים ומים 2 היא הדפס אבן (ליתוגרפיה) שנוצרה והודפסה לראשונה באותה שנה בה הודפסה היצירה "שמיים ומים 1". בדומה ליצירה הקודמת, גם זו עוסקת במטמורפוזות של דגים לציפורים ולהפך, ובריצוף של מישור, אולם ביצירה זו פורץ האמן את הגבולות הרבועים של היצירה בניסיונו לצאת מהמישור התחום ביצירה ריבועית ולהראות בכך את תנועת הדגים והציפורים. בשונה מ"שמיים ומים 1" הציפורים והדגים עפים ושוחים לכיוונים שונים (מחציתם לימין התמונה ומחציתם לשמאלה), וכדברי האמן: כאן נראים הציפורים והדגים בתמונה ישירה ובבואת ראי כאחד. — מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, בנדיקט טאשן וסטימצקי בע"מ, 1994 מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.
הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה

הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה, שמה הרשמי של אתיופיה בשנים 1987–1991, הוקמה על ידי הממשלה הקומוניסטית של מנגיסטו היילה מריאם ומפלגת הפועלים האתיופית, ממשיכת דרכה של החונטה הצבאית האתיופית. המדינה הזו הוקמה בעקבות חוקת 1987 ב-10 בספטמבר 1987 ופורקה בסיום מלחמת האזרחים האתיופית ב-27 במאי 1991, נכנסו כאשר כוחות האיחדג לבירה והשתלטו על הממשלה. לאחר המהפכה האתיופית, קראו ארגונים ופלגים רבים באתיופיה להקמת "רפובליקה עממית". העימות העיקרי על רעיון זה היה בין המאיסון ליחאפה; המאיסון שתמך בחונטה הצבאית האתיופית, החל לצבור כוח, אך הדרג לא היה מעוניין בהקמת רפובליקה עממית, אף על פי שהחל לייצור תוכניות רבות שזכו לשם "הסוציאליזם האתיופי", שהיו אגרסיביות בהשוואה למונחים סיניים וסובייטיים. היחאפה לא ראה בדרג כממשל שמוכן להקמה של מדינה נוסח ברית המועצות אלא ראה בו שלטון דיקטטורי גרוע מהיילה סלאסי. שני המחנות, היחאפה, והדרג בתמיכת המאיסון, נלחמו רבות עד שהיחאפה שיגר את הטרור הלבן וכמעט התנקש בחיי שליט אתיופיה מנגיסטו היילה מריאם. בתגובה נתנו הדרג והצבא שבשליטתו הוראה להפעלת הטרור האדום, שהופנה לא רק ליחאפה השמאלני אלא גם לכלל הארגונים הלאומנים שהוקמו: השעביה, ג'אבחה, וויאנה והחזית לשחרור מערב סומליה, יחד עם המאיסון שצבר כוח שהחל לאיים על החונטה. לברית המועצות, בעלת בריתה של אתיופיה, היה קושי עצום בשמירה על מערכת יחסים עם משטר זמני ועם מטרה לא ברורה, ולאחר לחץ מהגוש המזרחי ולחץ פנימי הקים הדרג את מפלגת הפועלים האתיופית ב-1984, כהכנה להקמת הרפובליקה העממית. הצעד הנוסף שעשתה אתיופיה הוא יצירת חוקה חדשה, שהובילה להקמת הרפובליקה העממית ב-10 בספטמבר 1987. אנדרגצ'אוו טירונאה, המהפכה האתיופית 1974 - 1987, ISBN 0521430828 (באנגלית) ברהו זאוודה, ההיסטוריה המודרנית של אתיופיה, מסת"ב 0821409719 (באנגלית) מרינה ודוד אוטווי, אתיופיה: אימפריה במהפכה, מסת"ב 084190362X (באנגלית) אדמונד ג'וזף קאלאר, אתיופיה המהפכנית, מסת"ב 025335014X (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה בוויקישיתוף
תאוריית הציפיות

תאוריית הציפיות היא תאוריה שפותחה על ידי ויקטור ורום ב-1964 על מנת לתאר הנעה לעבודה. תאוריה זו מניחה כי האדם רציונלי, ופונקציונליסטי, כלומר- שמטרותיו הן אך ורק רווח אישי, שאותו יקבל בתמורה למעשיו, ואין הוא מעוניין בתוצאות הישירות של המעשה. התאוריה מסבירה את ההנעה כנובעת מתהליך שבו העובד בוחן באופן סובייקטיבי את הסיכויים הקשורים בהצלחה במשימה והתוצאה הצפויה מכך. 'ניבוי' זה של מה שיקרה אם יתאמץ מוביל להחלטה האם כדאי לו להתאמץ. תורת הציפיות מתארת שתי תוצאות המעניינות את העובד. תוצאה אחת (משנית, ביניים) נוגעת לרמת הביצוע הנדרשת. תוצאה שנייה, סופית, נוגעת למה יושג עקב הביצוע. העובד שואל את עצמו שלוש שאלות ביחס לשתי תוצאות אלו: התועלת של מאמץ כלשהו של האדם. לדוגמה: תוצאת עבודה הנעשית בחריצות עשויה להיות העלאה בשכר. הערך אשר קיים עבור אותו אדם לתוצאת המעשה. למשל, מידת הערך שמייחס העובד לקידומו בעבודה. כלומר באיזה מידה העובד נותן חשיבות ומעריך את תגמולים שהארגון מעניק לו. כל אדם מעריך באופן שונה תגמולים חומריים ואחרים שהוא מקבל. בהתאם לצרכים שלו הוא נותן ערך שונה לכל סוג של תגמול אותו מציע המעסיק. אם המעסיק דואג לתת תגמולים שיש להם ערך בעיניו הסובייקטיביות של העובד, כך תגדל רמת ההנעה שלו בעבודה. לדוגמה, לא יהיה מופרך להניח שלשכר גבוה יש ערך גבוה בעיני רוב העובדים, ולכן נצפה ששכר גבוה יגרום למוטיבציה גבוהה. ציפייה - ההסתברות הסובייקטיבית שלפיה מאמץ יביא לרמת ביצוע גבוהה. לדוגמה, עובד יכול לצפות שאם ישקיע מאמץ בעבודתו, תגדל רמת התפוקה שלו. מידת הסבירות שאכן נקבל את אותם תגמולים שיש להם ערך בעינינו בעקבות ההשקעה שהשקענו. כלומר, באיזה מידה אני מעריך שבעקבות מאמצים שאני משקיע מחכה לי "הגזר" המיוחל, כמו במקרה של איש מכירות, שמצפה שאם נפח המכירות יגדל הוא יזכה לבונוס הולם. באופן זה מתקבלת המשוואה: תועלת X ערך X ציפייה = מוטיבציה חוקרים מסוימים טוענים כי מדובר בחיבור ולא בכפל. לנוסחה בסיסית זו נוסף יחס אחר, שהוא היחס בין המאמץ לבין הביצוע בפועל, וזאת מכיוון שהמאמץ עצמו אינו בא לידי ביטוי במציאות אלא באיכות הביצוע. לדוגמה: פועל מסוים, המעוניין לקבל קידום על ידי שיפור התפוקה שלו, צריך להתחשב באיזו מידה ישפר את התפוקה אם יתאמץ יותר. גורם זה הוא ההופך את האדם לרציונליסט, כלומר- אין המאמץ להשגת מטרה חשוב, אלא רק המטרה עצמה. היחס השני אשר מתווסף הוא היחס שבין הביצוע, לתוצאה שיקבל. לדוגמה, פועל אשר מגדיל את התפוקה על מנת לקבל קידום, מתחשב בהשפעה האפשרית של העלאת התפוקה על קידומו. גורם זה הופך את האדם לפונקציונלי, כלומר – אין האדם מעוניין בתפוקה עצמה, שהיא תוצר מאמצו, אלא רק בגמול או בסנקציה שהיא תוביל. בכך מורכבת הצפייה היחס בין המאמץ לביצוע, ובין הביצוע לתוצאה. על פי התאוריה ידיעת הגורמים הללו אינה קבועה והיא משתנה עם הזמן והניסיון. התשובות לשאלות אלו הן במונחים של הסתברות והן סובייקטיביות, כלומר שונות מעובד לעובד. המאמץ (F) שישקיע העובד הוא מכפלה של שלוש ההסתברויות הללו. ד"ר פנחס יחזקאלי, תיאוריות מרכזיות על מוטיבציה בעבודה, באתר ייצור ידע, 18 בדצמבר 2017 ד"ר פנחס ישראלי, הנעה ממוקדת תהליך; תאוריות הציפיות של ורום, באתר ייצור ידע תאוריית הציפיות של ורום, בתוך: אביעד בר חיים, התנהגות ארגונית, כרך א', יחידה 4 - מוטיבציה בעבודה, עמ' 215-212, האוניברסיטה הפתוחה
שעם

שעם הוא חומר עצי, נקבובי וגמיש, אשר נמצא בקליפות צמחים כאלון השעם (Quercus suber) ומשמש את האדם למגוון שימושים. רוב השעם בעולם מופק בפורטוגל. גמישותו של השעם ואי חדירותו לנוזלים הופכות אותו לחומר מתאים לייצור אטמים, פקקי בקבוקים, ובפרט בקבוקי יין. ייצור פקקים לבקבוקים צורך כ-60% מכל השעם הנצרך בעולם. צפיפותו הנמוכה של השעם הופכת אותו למתאים לייצור מצופים לדיג, ויריעות שעם משמשות לריצוף ולייצור לוחות מודעות. ידוע על שימוש בשעם לכל הפחות לפני כ-2,600 שנה על ידי האטרוסקים באיטליה. פעילי איכות הסביבה מעודדים את תעשיית השעם, שכן היא מתבססת על מקורות מתחדשים ותוצריה קלים למיחזור. בניגוד לתעשיות העץ האחרות, תהליך הייצור הייחודי של השעם אינו פוגע בעץ עצמו. קליפת העץ מתעבה כל שנה בכמה מילימטרים עד שהיא מגיעה לעובי הרצוי (בין 2 ל־5 ס"מ). כל עץ מקולף רק אחת לעשר שנים, ובין קילוף לקילוף נותנים לעץ להשתקם ולנוח. עץ השעם חי בסביבות 150 שנים דבר שמאפשר כ־15 קילופים בממוצע במהלך חיי עץ. הדרישה לשעם הולכת וגדלה שכן נמכרים יותר ויותר בקבוקי יין. מכיוון שניתן לקצור את קליפת העץ רק כפעם בעשור, מחירו של שעם גמיש מאיכות גבוהה הוא יקר למדי. יינות זולים משתמשים לרוב בפקקים משעם זול באיכות נמוכה, בפקקי פלסטיק, פקקי מתכת בעלי הברגה או סגרים אחרים אשר גם מונעים את טעם הלוואי הקל של השעם. פקקים סינתטיים לא מתייבשים ומתכווצים כפקקי השעם, ולכן אין צורך לאחסן את הבקבוקים בשכיבה כדי למנוע את חמצון היין. לאחר שעץ אלון השעם עובר את גיל עשר, מתים בסוף החורף ובאביב, אחת לכמה שנים, תאי רקמת השכבה החיצונית של הגזע, האפיתל. במקומם עולים תאים מרקמת תאים משנית אפידרמיס, שכבת העור החיצונית, הגדלה באופן מקביל מסביב לגזע. התאים החדשים שנוצרים מרחיקים את התאים הקיימים, יוצרים חללים ריקים בינם וגורמים לניוונם. הרחקת התאים המתים מגזע העץ מונע את זיהומו ממיקרואורגניזם כמו "סוברינה" (suberina)[דרוש מקור] המנסים לחדור לרווחים שנוצרים בין התאים החדשים לבין התאים הישנים. את מלאכת איסוף קליפות גזע העצים משלימים על ידי ניסור מעגלי של הקצה העליון והתחתון של גזע העץ. את הקליפה עצמה מושכים בכח הזרוע. לאחר מכן, מורידים במסור ענפים אחדים מתחתית נוף העץ על מנת לזרז את צמיחתה מחדש של קליפת גזע העץ. כך נשמר הנוף של העץ והוא יכול להמשיך בפעילות הפיזיולוגית שלו ולחדש את הצמיחה של קליפות הגזע. הקליפות המפורקות מועברות לבתי חרושת ומתייבשות במשך שישה חודשים. לאחר מכן הן מתבשלות בחום של 120 מעלות. הקליפות המעובדות עוברות לסוגי שימושים: אם קליפות העץ מיושרת במידה מספקת, נוצרים לוחות של שעם מקורי בעובי עד 10 ס"מ. הלוחות נחתכים על ידי תבניות של מכונות אשר יוצרות מהם פקקים לסוגיהם ומוצרים לנוי ולקישוט הבית. חלקי קליפות אשר נשרו בעת הקילוף או העיבוד ולא עוברים תהליך פירוק מומסים לתערובת המשמשת לייצור מוצרים. תעשיית השעם בסרדיניה שגיא קופר, לעמוד בפקקים - מחפשים תחליף לפקק השעם המסורתי, באתר ynet, 31 בינואר 2007 פרופ' עמוס הדס, לא על השעם לבדו - אתר קולקט אבי סאייג, מדוע כאשר שמים פקק שעם במים, הוא נוטה להדבק לדפנות הקערה?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 15 מאי 2010 שעם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוסף (גוסטב) אשרמן

יוסף (גוסטב) אָשֶרְמַן (11 בספטמבר 1889 – 9 באוקטובר 1968) היה גינקולוג ישראלי, מנהל בית היולדות הקריה. על שמו תסמונת אשרמן. נולד ברוסוביצ'ה (Rosovice), עיירה קרובה לעיר דובז'יש (Dobříš) מרחק שעה נסיעה מהעיר פראג, צ'כיה היום ואז, אוסטרו-הונגריה בשנת 1889. למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור לרפואה. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין רפואה בצבא אוסטרו-הונגריה (1914-18) והיה חבר ארגון "בר כוכבא" בפראג. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. בארץ שימש תחילה רופא בעמק יזרעאל, ביבנאל ובגליל. התמחה ברפואת נשים, ניהל את מחלקת נשים ויולדות בבית החולים הדסה שברחוב בלפור בתל אביב, הקים וניהל בראשיתו את מערך טיפות חלב ומאוחר יותר הקים וניהל את בית היולדות בקריה. פעילותו המחויבת והמתמידה בתחום המיילדות, הפכה אותו לראש שירותי המיילדות והגינקולוגיה בעיר תל אביב. אשרמן עסק בדברים רבים והיה חבר באגודות רבות; בין השאר היה נשיא בוגרי "בר כוכבא" בפראג בישראל, נשיא הסתדרות רופאי הנשים בישראל, חבר החברה האמריקאית לחקר העקרות, חבר החברות הגינקולוגיות הצרפתית והברזילאית, חבר הקולגיום הבינלאומי של רופאים מנתחים, סגן נשיא חברות הפריה הבינלאומית, ציר בקונגרסים מדעיים בניו יורק, צרפת, אמסטרדם ונאפולי. הוא מונה לפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. אשרמן פרסם עשרות מאמרים רפואיים. בין השאר תיאר תסמונת הנושאת שמו, תסמונת אשרמן, ובה הצטלקויות והידבקויות ברחם עקב גרידה, אשר אמנם תוארה לראשונה על ידי רופא גרמני (פריש) בשנת 1894 אך זכתה לאפיון בעקבות שני מאמרים של אשרמן בשנים 1948 ו-1950. חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת ,1960 (פרס כבוד). משנת 1921 היה נשוי למלכה בת משה שמואל וילנר. שנולדה וגדלה בשכונת נוה צדק. השניים היו הורים לבת, נינה, שנישאה לסופר השואה הנודע יחיאל די-נור. מתלמידיו: פרופ' נדב סופרמן, ד"ר חיים אברבנאל וד"ר יהודה אריה אברמוביץ, שניהל במשך שנים רבות את בית החולים הדסה (תל אביב). בשנת 1965 נפטרה במפתיע אשתו, מלכה. אשרמן התגורר בתל אביב, ובשנה האחרונה לחייו בהרצליה, שם נפטר ב-1968, בגיל 79. נקבר לצידה של מלכה רעייתו, בבית העלמין נחלת יצחק. על שמו רחוב בתל אביב. בריאות האם: עצות לאשה ההרה, תל אביב: הסתדרות מדיצינית הדסה (ספרית בתי הבריאות של הסתדרות מדיצינית הדסה על שם נתן ולינה שטראוס), [תרפ-]. (חוברת, יצאה במספר מהדורות; מהדורה ב: תרפ"ב 1932) יוסף ג. אשרמן, לקראת אמהות, תל אביב: עיריית תל אביב-יפו - המחלקה לשירותי הרפואה הציבורית, תשי"ז 1957. ד"ר י. אשרמן, פרופ' ד"ר ל.פ. מאיר, ד"ר ב. פרבר וד"ר י. רבקאי (עורכים), האם והתינוק: מדריך רפואי-חנוכי להורים, תל אביב: מסדה, 1945. רשימת הפרסומים של יוסף אשרמן, בקטלוג הספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "פרופ' יוסף אשרמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3817 מת פרופ' יוסף אשרמן, מעריב, 10 באוקטובר 1968 יוסי ביילין, אבא לא שייך לנו, דבר, 22 בנובמבר 1971 סיפורו של פרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן https://mylieblinghaus.com/ (כתבה דוקומנטרית מאת ענת סרגוסטי) יוסף אשרמן (1889-1968), דף שער בספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "משה שמואל וילנר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3820. אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, פרק 66, עמוד 155 נפטרה מלכה אשרמן, חרות, 4 באפריל 1965. הודעה בעניין עזבונו, דבר, 5 בנובמבר 1968. יוסף גוסטב אשרמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו. נתקבל למערכת, דבר, 28 במרץ 1932. צילום כריכת החוברת "בריאות האם: עצות לאשה ההרה", באתר find a book
הזיקורת הגדול של אור

הזיקורת הגדול של אור (למפת עיראק מוגדלת)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. הזיקורת הגדול של אור (למפת עיראק רגילה)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. הזיקורת הגדול של אור הזיקורת הגדול של אוּר הוא זיקורת שנבנה בעיר העתיקה אוּר אשר בשומר (נמצא בקרבת העיר המודרנית נאסריה אשר בעיראק). לכבוד ננה, אל הירח במיתולוגיה המסופוטמית. הזיקורת נבנה בסביבות 2100 לפנה"ס על ידי המלך אור־נַמּוּ. חלקים מהמבנה שוחזרו, והוא עומד על תילו ושמור ברובו. הזיקורת מתנשא לגובה של 30 מטר, כשגודל בסיסו הוא 64×46 מטר. מדיה וקבצים בנושא הזיקורת הגדול של אור בוויקישיתוף Department of Ancient Near Eastern Art, “Ur: The Ziggurat.” In Heilbrunn Timeline of Art History, New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפקט קואנדה

אפקט קואנדה הוא תופעה בה סילון של זורם (נוזל או גז) נע, המתקדם בצמידות למשטח קמור קלות יתעקל עם המשטח במקום להתקדם ישר בכיוון התקדמותו. התופעה מוסברת בכך שכאשר הזורם נע לאורך המשטח נוצר כח חיכוך בין הזורם לבין המשטח. כח זה מאט את מהירות הזרימה ומצמיד את הזורם למשטח. הזורם הנע עוקב אחרי העקמומיות של המשטח אפילו מעבר לנקודת הקצה כל עוד הזווית איננה חדה מדי. יש חוקרים הטוענים שנדרש להשתמש באפקט קואנדה כדי להסביר את היווצרות כח עילוי מפרופיל אווירודינמי. הם טוענים שהיצמדות הזרימה אל "עקמומיות הפרופיל" האווירודינמי בחלק שמעל לפרופיל נובעת ברמה המיקרוסקופית על ידי אפקט קואנדה ושבלעדיו היה נוצר מצב קבוע של הזדקרות. לעומתם, רוב החוקרים מסתפקים בהסברים בלי לראות צורך בשימוש באפקט קואנדה. תומכי השימוש באפקט מצדיקים את השימוש בו כדי לנתח את העילוי שנוצר כתוצאה מגופים אווירודינמיים ייחודיים, כגון מדפים ואמצעי הגברת עילוי נוספים. תומאס יאנג תיאר את מה שנקרא היום אפקט קואנדה בשנת 1800. התופעה של היצמדות סילון זורם נע למשטחים בעלי עקמומיות נקראת על שם אנרי קואנדה, מדען, בונה מטוסים ומהנדס אווירונאוטיקה ממוצא רומני, מחלוצי התעופה בעולם. קואנדה שם לב לתופעה שגרמה לשריפה ולהתרסקות מטוסו מדגם קואנדה 1910 שהיה המטוס הראשון שצויד וטס עם מנוע סילון. כאשר קואנדה הטיס את מטוסו, קואנדה-1910, עם מנוע הסילון, הוא שם לב לכך שהגזים הלוהטים מהמנוע נצמדים למשטח גוף המטוס. כך גילה את התופעה שזרם נוטה להצמד למשטח שעל פניו הוא זורם. קואנדה זיהה את התופעה, חקר אותה ומצא לה שימושים מעשיים בתחום התעופה. בשנת 1934 הוציא קואנדה פטנט בצרפת על שימוש בתופעה להסטת סילון נוזל שנכנס לזורם אחר בסמיכות לקיר קמור. מחקרים נוספים נעשו על ידי ג'ון פוסט והובילו לתכנון ולבניה של רחפות השטות על גבי "כרית" של אוויר. Young, T. (1800), Outlines of experiments and inquiries, respecting sound and light. FLUID DYNAMICS by Mihaela-Maria Tanasescu, Texas Tech University United States Patent 4210283. Dual pattern windshield washer nozzle. Spitzer, David W. "Industrial Flow measurement". Instrument Society of America, 1990. מדיה וקבצים בנושא אפקט קואנדה בוויקישיתוף דוד חסין, אנרי קואנדה ואפקט קואנדה אפקט קואנדה, באנגלית אפקט קואנדה, באנגלית ג'ין לואיס נאודין, אפקט קואנדה, באנגלית אפקט קואנדה באנציקלופדיית קולומביה ברשת אפקט קואנדה באתר אינפופליז אפקט קואנדה באתר Nationmaster
מרמורש (מחוז)

מרמורש (ברומנית: Maramureș) הוא מחוז בצפון-מערב רומניה, שבירתו היא העיר באיה מארה. חבל מרמורש ידוע בנוף הכפרי שלו, ובכנסיות העץ הנמצאות ביישובים הפזורים על שתי גדות נהר הטיסה. שמונה כנסיות עץ עתיקות מתוך הכנסיות הללו נבחרו על ידי אונסק"ו לרשימת אתרי המורשת העולמית. שטחו של המחוז הוא 6,304 קילומטרים רבועים, ובכ-43% משטחו מכוסה ברכס הרי רודנה. הפסגה הגבוהה ביותר במחוז היא הר Pietrosul שמתנשא לגובה של 2,303 מטרים. שאר המחוז מורכב מגבעות, רמות, ועמקים. מחוז סוצ'אבה במזרח. מחוז סאטו מארה במערב. אוקראינה בצפון. מחוז סלאז', מחוז קלוז' ומחוז ביסטריצה-נסאוד בדרום. בשנת 2011, אוכלוסיית מחוז מרמורש מנתה כ-461,290 איש. צפיפות האוכלוסייה היא 73.17 לקילומטר רבוע. מחוז מרמורש מוכר כאזור בו התגוררו לפני מלחמת העולם הראשונה יהודים רבים. בשנת 1910 היוו היהודים 18.4% מאוכלוסיית המחוז. רומנים - 82.38% מהאוכלוסייה (380,018 תושבים). הונגרים - 7.53% (34,781) אוקראינים - 6.77% ( 31,234) צוענים - 2.73% (12,638) גרמנים (ציפצרים) - 0.27% (1,243) אחרים - 0.32% מועצת מחוז מרמורש, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-34 חברים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן: המחוז מחולק ל-2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 11 ערים ו-63 כפרים גדולים (קומונות). באיה מארה - עיר הבירה של המחוז: אוכלוסייה: 114,925 (נכון לשנת 2011) סיגט Baia Sprie בורשה Cavnic דראגומירשט Săliștea de Sus סאין Șomcuta Mare Târgu Lăpuș Tăuții-Măgherăuș Ulmeni, Maramureș וישאו דה סוס שלמה יעקב גרוס, מארמארוש, תל אביב, תשמ"ג, באתר היברובוקס מדיה וקבצים בנושא מרמורש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרמורש מארמארוש – מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן באתר hebrewbooks תמירה צדקיהו-חסון, ‏מרמורש - ארץ חרשי העץ, באתר GoTravel מרמורש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הכלכלה הישראלית בין מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים

הכלכלה הישראלית ידעה בין מלחמת ששת הימים (1967) למלחמת יום הכיפורים (1973) צמיחה גדולה ביותר, שהחליפה את המיתון העמוק בו שקע המשק בשנת 1965. אחרי צמיחה כלכלית מהירה מתחילת שנות החמישים עד למחצית הראשונה של שנות השישים, הכלכלה הישראלית נקלעה למשבר. הפסק הזרמת כספי השילומים מממשלת גרמניה גרם לגירעון גדול בתקציב המדינה, ולעליית האינפלציה לשיעור של 6% - 7% בין השנים 1965 ל-1966. ראש הממשלה, לוי אשכול, ושר האוצר, פנחס ספיר, ניסו לבלום את האינפלציה באמצעות הקטנת תקציב המדינה והעלאת מיסים. למרות הצלחת צעד זה בבלימת האינפלציה, באותן שנים הסתיימו פרויקטים גדולים של המדינה שדרשו עובדים רבים: הקמת נמל אשדוד, השלמת המוביל הארצי והרחבת מפעלי ים המלח. בעקבות הקטנת תקציב המדינה והקטנת הביקוש לעובדים, המשק הישראלי האט את פעולתו ונכנס למיתון עמוק. שיעור האבטלה עלה ל-10%, ולראשונה עלה מספר היורדים מהארץ על מספר העולים. המיתון הגיע לשיאו בתקופת ההמתנה: במהלך שלושת השבועות בין ה-15 במאי וה-5 ביוני, המדינה התכוננה למלחמה, והציבור נכנס לחרדה. המשק הישראלי הקפיא את פעולתו, מכיוון שרוב הגברים בגיל העבודה התגייס למילואים. התקופה הסתיימה עם פרוץ מלחמת ששת הימים, בה ניצח צבא ישראל את צבאות ערב תוך שישה ימים בלבד וכבש חבלי ארץ נרחבים מעבר לקו הירוק. עם סיום מלחמת ששת הימים, הסתיים באחת המיתון והחלה צמיחה וגאות כלכלית. לאחר הניצחון הגדול, הציבור היה מצוי באופוריה, וצפה עתיד חיובי. הרגשה חיובית זאת באה לידי ביטוי במשק הישראלי: הממשלה החליטה לפתח את "השטחים המוחזקים", ולשם כך הייתה זקוקה לעובדים רבים. העלייה מברית המועצות האיצה את הצמיחה הכלכלית, ובו בזמן מלחמת ההתשה הביאה לגידול בתקציב הביטחון. למרות הצמיחה המהירה של המשק, ושיעורי אינפלציה של 4% לקראת סוף שנות השישים, עתיד היה המצב להשתנות בתחילת שנות השבעים. לקראת תחילת שנות השבעים, נמשכה הצמיחה המהירה במשק. אך בו בזמן, עם הגדלת הגירעון בתקציב המדינה, עלתה האינפלציה לרמה דו ספרתית, כשהיא הגיעה ל-10% בשנת 1970, ול-13% בשנת 1971. למרות זאת, הצמיחה הכלכלית המשיכה כקודם, כשרוב הגירעון ממומן מהגדלת המס ומהלוואות. בשנות השבעים התפתח מנגנון "ביטוח ההצמדה". באמצעות מנגנון זה, נתנה הממשלה סובסידיה בגובה האינפלציה למוצרי יסוד. ביטוח ההצמדה גרם לתהליך שרשרת אינפלציוני. ברגע שעלו המחירים, הממשלה הייתה מחויבת להגדיל את הסובסידיות, מה שהגדיל את הגירעון בתקציב, הוסיף שהגביר את האינפלציוני, והוביל לעליית מחירים. בשנת 1972, ירדה האינפלציה לרמה של 12%. היום השישי למלחמת יום הכיפורים הגאות הגיעה לסיומה עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים. המלחמה חייבה הגדלה נוספת בתקציב הביטחון. בו בזמן פרץ משבר האנרגיה, אשר הוביל לעליית מחירי הנפט. האינפלציה בשנת 1973 עלתה ל-20%, והמשיכה לגדול במשך השנים הבאות. תקציב הממשלה התנפח לממדים חסרי תקדים, והתוצר עלה רק ב-3%. החוב החיצוני הגיע ל-38% מהתמ"ג בשנת 1973. רבים מצביעים על מדיניות כלכלית זאת כגורם חשוב להתגברות האינפלציה בישראל. מצריים תקפה בדרום באותו זמן