laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עוזי פלד

עוזי פלד (10 ביולי 1937 – 24 בפברואר 2024) היה איש תקשורת ישראלי, זוכה פרס מפעל חיים של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה (2006). פלד נולד בתל אביב. למד כלכלה, משפטים וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית. בין השנים 1965 ל-1966 הוא כיהן כחבר-מחקר במרכז לנושאים בינלאומיים של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. בין השנים 1967 ל-1969 הוא כיהן כסמנכ"ל וסגן ראש צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית. כמו כן הוא היה מנכ"ל המכון למחקר חברתי שימושי בירושלים ומרצה לתקשורת ולמינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון בחיפה. מאז ייסוד ערוץ 2 ב-1993 כיהן פלד כמנכ"ל ועורך ראשי של שידורי טלעד, בתפקיד זה הוא שימש עד 2005. במהלך עבודתו הועלו לשידור תוכניות כמו: "עובדה", "החמישייה הקאמרית" ועוד, וב-2002, נוצר תחת ידיו שידור ראשון של מסך מפוצל. פלד היה מבעלי חברת הפרסום "עידן - יועצים לפרסום" וחברת ההפקה "סרטי עידן" (עידן היא האות ע' ב"טלעד": טלוויזיה, עידן-דיסקונט). פלד שימש כיו"ר וחבר דירקטוריון בשורה של חברות מסחריות וציבוריות, ביניהן: יו"ר המועצה הציבורית של מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ויושב ראש סינמטק הרצליה. פרס מפעל חיים של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה (2006) יקיר המדיה של איגוד המפרסמים הישראלי (2006). פלד היה נשוי לציונה ולהם ארבעה ילדים. בנו איל פלד, הגיש את תוכנית הטלוויזיה "מסע עולמי". פלד נפטר ב־24 בפברואר 2024. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. מדיה וקבצים בנושא עוזי פלד בוויקישיתוף עוזי פלד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עוזי פלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עוזי פלד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי עוזי פלד, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים אהוד שישון, הייתי מחליט אחרת: עוזי פלד מבכה את מכירת "טלעד", באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2011 שרה ליבוביץ-דר, זהירות טלוויזיה: עוזי פלד נכנס בערוצים המסחריים, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2011 עוזי פלד (1937-), דף שער בספרייה הלאומית כי מציון יצא מדע המינהל, מעריב, 12 בינואר 1965 רן בוקר, מייסד טלעד, עוזי פלד, הלך לעולמו בגיל 86, באתר ynet, 24 בפברואר 2024 רן בוקר, מייסד טלעד, עוזי פלד, הלך לעולמו בגיל 86, באתר ynet, 24 בפברואר 2024
הניזאמיה

הניזאמיה (בערבית: النظامية, תעתיק מדויק: אלנט'אמיה) היא שמן הכולל של מספר מדרסות, מוסדות ללימודי דת גבוהים באסלאם, שנבנו בידי ניזאם אל-מולכ במהלך כהונתו כווזיר באימפריה הסלג'וקית במאה ה-11. מרבית המוסדות הללו הוקמו בפרס ובעיראק. הניזאמיות היו האוניברסיטאות האסלאמיות המאורגנות הראשונות. החינוך בהן היה הגבוה ביותר בעולם האסלאמי ושמען הגיע עד לאירופה. הניזאמיות מומנו בידי השלטון, האליטה או בידי וקפים מיוחדים שהוקדשו למטרה זו. ניזאמיות נבנו במספר ערים גדולות, והחשובות שבהן היו הניזאמיות שבנישאפור (אנ'), בבלח' (אנ'), בהראט ובאספהאן. הניזאמיה הגדולה והחשובה מכולן נבנתה על ידי ניזאם אל-מולכ בבגדאד לאחר כיבושה מידי הבויהים בשנת 1055. בגדאד הייתה מושב הח'ליפות העבאסית ומרכז אסלאמי חשוב של למדנות ומחקר. הניזאמיה של בגדאד נחנכה בשנת 1065 ולמן 1091 עמד בראשה התיאוסוף האסלאמי הנודע אל-ע'זאלי (מת בשנת 1111). הלימודים בניזאמיה נמשכו מספר שנים והם מומנו באמצעות מלגות לתלמידים המבריקים ביותר. בין תלמידיה הבולטים של המדרסה ניתן למנות את המשורר הפרסי סעדי (שלמד ולימד בה בין השנים 1195 ועד 1226) ואת חתנו של ניזאם אל-מולכ, מקאתל בן בכרי, שהיה גם בין המורים בה. בין המורים האחרים שלימדו בניזאמיה של בגדאד ניתן למנות את ההיסטוריון הפרסי שהרסתאני (בשנת 1116) ואת המדינאי בן מוצול בהא א-דין בשנות ה-70 של המאה ה-12. הניזאמיה הבגדאדית חרבה עם כיבוש העיר בידי הולגו ח'אן שליט מונגוליה בשנת 1258. ערך זה הוא קצרמר בנושא בגדאד ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגאפון

מגאפון הוא מכשיר נייד המשמש להגברת קול הדיבור, בעיקר כאשר המשתמש בו נושא דברים בפני מספר רב של מאזינים. מבנהו הקוני של המגאפון מונע מגלי הקול להתפזר, וממקד אותם בכיוון מסוים. יתרון זה הוא גם חסרונו של המגאפון, שכן מי שאינו נמצא בכיוון אליו מכוון המגאפון לא שומע את הדברים באותה עוצמה בה שומע את הדברים מי שהמגאפון מכוון כלפיו. ראשוני המגאפונים, שכונו "חצוצרות דיבור", פותחו בידי סמואל מורלנד ואתנסיוס קירכר, והוצגו לחברה המלכותית ב-1671. כיום, מרבית המגאפונים הם אלקטרוניים, וכוללים גם מיקרופון, מגבר ורמקול. מגאפונים משמשים, בין היתר, דוברים בהפגנות, כרוזים באירועי ספורט, ואנשי משטרה וכוחות הצלה לשם פיזור התקהלויות. מדיה וקבצים בנושא מגאפונים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלכשאה הראשון

ג'לאל אל-דולה מלכ שאה הראשון (מילולית: הדר המדינה; בטורקית Melikşah; בערבית: جلال الدولة ملك شاه; בפרסית: ملكشاه) היה סולטאן סלג'וקי שמשל בין 1072 ל-1092. הוא הצליח לגרש את הביזנטים ממרבית אנטוליה לאחר תבוסתם בידי אביו אלפ ארסלאן בקרב מנזיקרט בשנת 1071. בנוסף, הוא ערך רפורמה בלוח השנה הפרסי וקידם גרסה הקרויה על שמו "לוח השנה הג'לאלי". מלכ שאה הצליח להרחיב את השליטה הסלג'וקית לתוך סוריה על חשבון הפאטמים ממצרים וייסד ממלכות חסות באדסה, חלב ובדמשק. ככלל, הוא זכור כאחד מהסולטאנים הסלג'וקים הגדולים ביותר. מלכ שאה העביר את בירת הסולטנות מראיי לאספהאן והרחיב את האדמיניסטרציה בידי הוזיר הגדול הנאמן והמיומן ניזאם אל-מולכ. במהלך שלטונו, התמרד נגדו סוליימאן הראשון (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), סולטאן רום שצמחה בחלקים מאנטוליה, ואשר תירש לימים את השליטה בה מהאימפריה הסלג'וקית. סוליימאן קבע את בירתו בעיר ניקאה (Nicaea, כיום איזניק בצפון-מערב טורקיה). לאחר הצלחות ראשוניות הובס סוליימאן ליד אנטיוכיה בשנת 1086 בידי תתש הראשון (Tutuş), מושל סוריה הסלג'וקי. בנו של סוליימאן, קיליץ' ארסלאן הראשון (I. Kılıç Arslan)(אנ), נשבה ונלקח כבן ערובה לאספהאן. לאחר מותו בשנת 1092 התפרקה האימפריה הסלג'וקית למספר סולטאנויות בייליקיות קטנות שנלחמו זו בזו. הממלכה הלכה ונחלשה ככל שארבעת בניו ואחיו נלחמו על הירושה. קיליץ' ארסלאן הראשון עלה שוב לשלטון כסולטאן רום וטוטוש הראשון היה לסולטאן סוריה. בפרס עלה לשלטון בנו של מלכ שאה, מחמוד הראשון. שלושת בניו האחרים ירשו אף הם נחלות משלהם: ברקירוק (Berkyaruk) בחלקים מעיראק, מוהמט הראשון (Muhammet Tapar) בבגדאד ואחמד סנג'ר (Ahmed Sencer) בח'וראסאן. התפרקות האימפריה הסלג'וקית סייעה להצלחת מסע הצלב הראשון. לוח השנה הג'לאלי נמצא כיום בשימוש באפגניסטן ובידי אפגנים וכורדים באיראן. מדיה וקבצים בנושא מלכשאה הראשון בוויקישיתוף מלכשאה הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טריוויה

טריוויה הם פריטי מידע, לרוב לא חשובים במיוחד. לפעמים מציין המונח ידע כללי. מקור המילה באנגלית, כגזירה לאחור של שם התואר "טריוויאלי". מוצאה של המילה "טריוויאלי" מן השם הלטיני "טריוויום" ("שלוש דרכים"), הקבוצה הראשונה והפחות חשובה מבין שבע האומנויות החופשיות - דקדוק, רטוריקה ולוגיקה (ארבע האחרות, אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה נקראו קוואדריוויום). חידוני טריוויה מתקיימים באמצעי התקשורת השונים: בעיתונים, ברדיו ובטלוויזיה, ובהם נדרשים המתחרים לענות על שאלות טריוויה המוצגות להם. נתנאל שלומוביץ', אנחנו מכורים לשעשועוני טריוויה. המדע מנסה להסביר את הסיבה לכך, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה ובנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד בנקיר

דוד בַּנְקִיר (Bankier;‏ 19 בינואר 1947 - פברואר 2010) היה היסטוריון, חוקר השואה ונאציזם, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, עמד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה ב"יד ושם". בנקיר נולד להורים ניצולי שואה במחנה עקורים בצֶקֶנְדורף (Zeckendorf) שבגרמניה. משפחתו עברה לארגנטינה כשהיה בן חמש, ואחרי מלחמת ששת הימים עלה ארצה עם קבוצת צעירים. בנקיר למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה של עם ישראל, לתואר ראשון, שני ודוקטור. עבודת הדוקטור שלו, משנת 1983, נושאת את הכותרת " החברה הגרמנית והאנטישמיות הנאציונל-סוציאליסטית 1933-1938 : פרק ביחסי משטר-אוכלוסייה ברייך השלישי בראי דוחות סודיים של ’דעת קהל’". במחקריו התעניין בנקודת המבט הגרמנית, בקרב האוכלוסייה הכללית, על אירועי השואה ועליית הנאצים לשלטון. בשנת 2000 מונה לעמוד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה, ועמד בראש הקתדרה לחקר השואה. פרופ' בנקיר היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בלונדון, בארצות-הברית, בדרום אפריקה ובדרום אמריקה והיה מעורב בפיתוח מרכזים ללימודי יהדות באמריקה הלטינית ובטיפוח פרסומים אקדמיים בשפה הספרדית. עבודת הדוקטור שכתב עסקה בחברה הגרמנית ובאנטישמיות הנאצית בשנים 1933-1938. בשנים האחרונות העסיקו אותו שלושה תחומי מחקר עיקריים שאותם הציג במאמרים ובהרצאות בכינוסים מדעיים: היחסים בין יהודים ללא-יהודים באירופה הכבושה והאינטראקציה בין תעמולה לבין מוביליזציה פוליטית בתקופת המלחמה; הגירת יהודים מגרמניה ושיקום חיי הקהילה שלהם בארצות אמריקה הלטינית; עמדות גולים גרמנים אנטי-נאצים בעניין ה"שאלה היהודית". דוד בנקיר היה שותף בכתיבת ספר Historische Handbuch der jüdischen Gemeinden in Niedersachsen und Bremen על קהילות יהודית שפורסם בשנת 2005. בספר זה הוא כתב פרקים על קהילת המלין ואוטנשטיין. ב-2007 יצא לאור בהוצאת יד ושם קובץ כתביו "היטלר, השואה והחברה הגרמנית - שותפות ומודעות", בהפתעה לרגל יום הולדתו השישים. בנקיר היה מופקד על הקתדרה על שם סלומון וויקטוריה כהן באוניברסיטה העברית, ושימש ראש מדור לימודי אנטישמיות ושואה של המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית והיה עמית ליידי דייוויס. היה מרצה אורח והתגורר שלוש שנים בלונדון בשנות שבתון. בנקיר התגורר בירושלים והיה אב לשלושה. נפטר ממיאלומה בסוף חודש פברואר 2010. אנשיל פפר, מעגלי אשמה הולכים ומתרחבים, באתר הארץ, 8 בינואר 2008 דליה מזורי, חוקר השואה פרופ' דוד בנקיר הלך לעולמו, nrg מעריב, 27 בפברואר 2010 פורסם: 27.02.10 , 22:45, ראש המכון לחקר השואה ב"יד ושם", דוד בנקיר, הלך לעולמו, באתר ynet, 27 בפברואר 2010 דוד בנקיר, טבעה של האנטישמיות המודרנית, סרטון מטעם יד ושם באתר יוטיוב ניר חסון, פרופ' דוד בנקיר מת בסוף השבוע, באתר הארץ, 2 במרץ 2010 יום עיון לזכרו של דוד בנקיר וקטעים מהרצאות שנישאו לזכרו (וידאו), באתר יד ושם סרטון: דברים שנשא בנקיר ביד ושם ביום עיון: 70 שנה לפרוץ מלחמת העולם השנייה. הודעת אבל מטעם יד ושם על פטירתו בטרם עת של דוד בנקיר. מאמר מאת בנקיר על 1938 במדיניות הנאצית, באתר יד ושם מאמר מאת בנקיר על היחס בין הגסטפו לאוכלוסייה הגרמנית, באתר יד ושם מאמר מאת בנקיר על האופוזיציה הגרמנית מחוץ לגרמניה ותגובתה לשואה, באתר יד ושם דברים שנשא דוד בנקיר בנושא "איומי השמדה אז ועכשיו", באתר יד ושם מאמר מאת פרופ' דן מכמן על דרכו המחקרית של דוד בנקיר, באתר יד ושם Professor David Bankier: Dialectics of Holocaust Uniqueness and its Negation (ביוטיוב) (באנגלית) מידע על בנקיר, דוד, 1947-2010 בקטלוג הספרייה הלאומית דוד בנקיר (1947-2010), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1948 בקולנוע

ערך מורחב – 1948 נעליים אדומות ($5,000,000) שלושת המוסקטרים ($4,507,000) הנהר האדום ($4,500,000) האוצר מסיירה מדרה ($4,307,000) פרסי האקדמיה: הסרט הטוב ביותר: המלט בהפקת לורנס אוליבייה. השחקן הטוב ביותר: לורנס אוליבייה בתפקיד המלט (מתוך "המלט"). שחקן המשנה הטוב ביותר: וולטר יוסטון בתפקיד האוורד (מתוך "האוצר מסיירה מדרה"). השחקנית הטובה ביותר: ג'יין ויימן בתפקיד בלינדה מק'דולנלד (מתוך "ג'וני בלינדה"). שחקנית המשנה הטובה ביותר: קלייר טרבור בתפקיד ג'יי דאון (מתוך "קי לארגו"). הבמאי הטוב ביותר: ג'ון יוסטון על הסרט "האוצר מסיירה מדרה". פרס גלובוס הזהב הסרט הטוב ביותר: ג'וני בלינדה הסרט הטוב ביותר: האוצר מסיירה מדרה הבמאי הטוב ביותר: ג'ון יוסטון - האוצר מסיירה מדרה השחקן הטוב ביותר: לורנס אוליבייה - המלט השחקנית הטובה ביותר: ג'יין ויימן - ג'וני בלינדה 5 בפברואר – טום וילקינסון, שחקן בריטי 14 במרץ – בילי קריסטל, שחקן וקומיקאי אמריקאי 21 במאי – ג'ונתן הייד, שחקן בריטי 28 ביוני – קתי בייטס, שחקנית אמריקאית. 30 ביולי – ז'אן רנו, שחקן. 19 בספטמבר – ג'רמי איירונס, שחקן. 26 בספטמבר – אוליביה ניוטון-ג'ון, זמרת ושחקנית אוסטרלית-בריטית. 29 באוקטובר – קייט ג'קסון, שחקנית קולנוע אמריקאית ("המלאכיות של צ'רלי") 3 בנובמבר – לולו, שחקנית וזמרת סקוטית. 21 בדצמבר – סמואל ל. ג'קסון, שחקן קולנוע אמריקאי 27 בדצמבר – ז'ראר דפארדיה, שחקן קולנוע צרפתי 11 בפברואר – סרגיי אייזנשטיין, במאי קולנוע 5 ביולי – קרול לנדיס, שחקנית 15 ביולי – ויליאם זליג, בונה סטודיו חלוץ 23 ביולי – ד.וו גריפית', במאי קולנוע 13 באוגוסט – איליין המרשטיין, שחקנית סיפור לואיזיאנה קי לארגו גרמניה שנת אפס כתו וקוטה נהר אדום גונבי האופניים The Kissing Bandit נס הפעמונים רומן זר 1947 בקולנוע 1948 1949 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1948 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1948 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
סנגורוצ'קה

סְנֵגוּרוֹצְ'קָה ( Снегурочка בתרגום חופשי מרוסית: - נערת השלג) היא דמות באגדות הרוסיות. הדמות מופיעה בפולקלור סלאבי באגדה שמסתיימת במותה הטראגי. כיום הדמות מקושרת לחג הנובי גוד ומשמשת כעוזרת של דד מורוז. לפי אגדה אחת, סנגורוצ'קה נקשרת לרועת צאן בשם "לֶל", אך ליבה אינו מסוגל לדעת מהי אהבה. אמה מרחמת עליה ומעניקה לה את יכולת האהבה, אך ברגע שהיא מתאהבת, ליבה של נערת השלג מתחמם וכל גופה נמס. בגרסאות רבות סנגורוצ'קה היא אשת שלג הקמה לתחייה. הוריה הם אנשים זקנים ללא ילדים. במרבית הגרסות סנגורוצ'קה מתה מכך שהיא נמסה. בגרסאות שונות היא נמסה מבואו של האביב או בעקבות מנהג של קפיצה מעל מדורה (מנהג סלאבי בסוף החורף). התיעוד הכתוב הראשון לסנגורוצ'קה הוא סיפורו של הסופר הרוסי אלכסנדר אפנסייב (רוסית: Александр Афанасьев ) מ-1869. בסיווג ארנה-תומפסון סיפורה של סנגורוצ'קה קיבל את המספר 703*. ערך מורחב – נערת השלג גרסת הסיפור עברה עיבוד למחזה על ידי אלכסנדר אוסטרובסקי, בליווי מוזיקה מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. מחזה זה עובד על ידי רימסקי קורסקוב לאופרה "נערת השלג". בשנת 1878 יצרו המלחין לודוויג מינקוס והכוריאוגרף מריוס פטיפה גרסה בימתית לסנגורוצ'קה בשם "בת השלג". סנגורוצ'קה המודרנית מתוארת כנכדתו ובת לווייתו של דד מורוז (סבא כפור) ומתקשרת לנובי גוד. היא לבושה במעיל כחול בדרך כלל וסיפור הרקע שלה אינו כולל מוות טראגי. קיים מנהג בו בנובי גוד אישה הלבושה כסנגורוצ'קה תתלווה לגבר הלבוש כדד מורוז במחלוקת מתנות לילדים. הדמות פופולרית מאוד בחבר המדינות מאז שנות ה-30 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא סנגורוצ'קה בוויקישיתוף מקור הסיפור וגלגוליו The Snow Maiden
כיפת התגליות

כיפת התגליות (באנגלית: Dome of Discovery) הייתה מבנה בצורת כיפה ששימש כמבנה המרכזי של פסטיבל בריטניה. המבנה הוקם לצורך הפסטיבל בשנת 1951 ונהרס בתום הפסטיבל. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ראלף טאבס ומוקם באזור סאות' בנק על הגדה הדרומית של נהר התמזה. סייעו בהקמת המבנה ד"ר אולג קרנסקי וגילברט רוברטס (אשר לימים קיבל תואר אבירות) מחברת ההנדסה פרימן פוקס ושות' (Freeman Fox and Partners). קוטרה של הכיפה היה 111 מטרים, וגובהה 28 מטרים. בעת בנייתה הייתה הכיפה הגדולה בעולם. המבנה הוקם מבטון ואלומיניום בסגנון מודרניסטי. במבנה הוצגו מרבית התערוכות והמוצגים של הפסטיבל על פני מספר מפלסים. התמה המרכזית של מוצגי המבנה הייתה תמות של תגליות, והמוצגים הוצגו לפי נושאים: עולם החי, הקטבים, הים, כדור הארץ, פיזיקה, האדמה, השמים והחלל החיצון. בסמוך למבנה עמד מגדל הסקיילון, והכיפה והסקיילון יחד הפכו לסמלי פסטיבל בריטניה ולמעשה הפכו את הסגנון המודרני לסגנון פופולרי בבריטניה, אף שלא היה נפוץ קודם למלחמת העולם השנייה. בתום התערוכה נהרסה הכיפה וחלקיה נמכרו לשימוש חוזר. באתר בו עמד מבנה הכיפה הוקמו גני היובל, ושם עומד כיום הלונדון איי. סקיילון כיפת המילניום מדיה וקבצים בנושא כיפת התגליות בוויקישיתוף תמונת בניית הכיפה(הקישור אינו פעיל) סיור בכיפה
גני היובל

גני היובל (באנגלית: Jubilee Gardens) הם פארק ציבורי הממוקם באזור סאות' בנק שברובע למבת' בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. הגנים ממוקמים על הגדה הדרומית של נהר התמזה. הפארק הוקם בשנת 1977 על מנת לציין את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה. הפארק ממוקם במקום בו עמדה קודם לכן כיפת התגליות ומגדל הסקיילון שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 ונהרסו לאחר תום הפסטיבל, בשנת 1953. בגן ממוקמת אנדרטה לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, ובייחוד לזכר הבריגדה הבריטית. בסמוך לגנים ממוקם הלונדון איי ובניין המחוז. בשנת 2007 פורסמו תוכניות לעיצוב מחדש של הגנים, אולם העבודות טרם החלו. האנדרטה לבריגדות הבינלאומיות. ברקע - בניין המחוז. האנדרטה. ברקע - הלונדון איי. הכנים, הלונדון איי ובניין המחוז. מבט על הגנים. ברקע - גשר הנגרפורד מדיה וקבצים בנושא גני היובל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גני היובל
סקיילון (פסטיבל בריטניה)

סקיילון (באנגלית: Skylon) הוא מגדל מודרני בדמות סיגר שנבנה בשנת 1951 באזור סאות' בנק שעל הגדה הדרומית של נהר התמזה, ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. המבנה נבנה עבור פסטיבל בריטניה והפך לאחד מסמלי הפסטיבל. המבנה נהרס לאחר תום הפסטיבל בשנת 1953. המבנה תוכנן על ידי הידאלגו מויה, פיליפ פוול ופליקס סאמיואלי ונבנה על ידי חברת פיינטר ברד'רס מהרפורד שבאנגליה. תוכנית המגדל נבחרה מבין 150 תוכניות שהוצעו. המבנה הוקם באזור סאות' בנק, בין גשר וסטמינסטר וגשר האנגרפורד. המבנה כלל שלד פלדה פנימי דמוי תחרה ונתמך על ידי כבלים שנמתמכו משלושה עמודי פלדה, כך שהמגדל נראה כצף באוויר מבלי תמוכות. תחתית המגדל ניצבה באוויר בגובה 15 מטרים מעל הקרקע, וקצהו הגיע לגובה 90 מטרים מעל הקרקע. המבנה צופה אלומיניום והואר מבפנים בעלילה. משקלו הכולל של המבנה הגיע ל-28 טונות. המבנה נועד לשמש אזכור למבנה הטריילון שהיה סמלה של התערוכה העולמית של ניו יורק (1939). בשל חשש מברקים שיפגעו במגדל, שאלת פגיעה במבקרים בתערוכה נדונה בפרלמנט הבריטי ובזמן סופות ברקים גודר המגדל. המגדל תוכנן להיות מבנה זמני, ולכן על אף הפופולריות הרבה לה זכה, בתום התערוכה הוחלט לפרקו. עלות פירוק המבנה והקמתו מחדש במקום אחר הגיעה לכ-30,000 ליש"ט באותה עת. בעקבות הקשיים בהם הייתה כלכלת בריטניה נתונה בשנים אלה הורה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, אשר עלה לשלטון בשנת 1951, במקום ממשלת הלייבור שקדמה לו, על הריסת המגדל (צ'רצ'יל ראה במגדל סמל לסוציאליזם ולממשלת הלייבור). המגדל הופל לתוך התמזה, נחתך לחתיכות וחלקיו מוחזרו. במקום בו עמד המגדל ניצבת כיום טיילת המקשרת בין גני היובל לאולם הפסטיבל המלכותי. על שמו של המגדל נפתחה בשנת 2007 מסעדה בקומה העליונה של אולם הפסטיבל המלכותי. כיפת התגליות אולם הפסטיבל המלכותי מדיה וקבצים בנושא סקיילון בוויקישיתוף להקמת המגדל מחדש, עיתון הגארדיאן תיאור המגדל ותצלומים שלו תיאור המבנה ותצלום צבע שלו באתר מוזיאון לונדון סקיילון באתר skyscrapernews
מגדל סקיילון

מגדל סקיילון (באנגלית: The Skylon Tower) הוא גורד שחקים, הממוקם בסמוך למפלי ניאגרה באונטריו שבקנדה. מגדל זה הוא מגדל התצפית הגבוה ביותר הצופה על המפלים. גובהו של המגדל 160 מטרים מעל המצוק, ו-236 מטרים מעל קרקעית המפלים. בשל גובה זה נדרש אישור לבנייתו הן מרשויות התעופה הקנדיות והן מרשויות התעופה של ארצות הברית. המבנה, העשוי בטון, נבנה תוך יציקת בטון במעלה המבנה עם התקדמות הבנייה. שלוש מעליות עלות ויורדות לאורך קירותיו החיצוניים של המבנה. מהירות הנסיעה במעלית מקרקעית המגדל לקצהו - 52 שניות. בראש המגדל שתי מסעדות. התחתונה שבהן היא מסעדה מסתובבת המסוגלת להכיל 276 סועדים. המסעדה משלימה סיבוב מדי שעה, כשהיא נוסעת על מסילה מעגלית ומונעת באמצעות מנוע בן 3 כוחות סוס. בקצה העליון של המגדל מרפסת תצפית המשקיף על המפלים והרחק מהם לעיר באפלו במדינת ניו-יורק ולאזור ניאגרה שבאונטריו קנדה. בקומת הקרקע של המגדל חנויות מזכרות ומסעדת מזון מהיר. המבנה שימש כרקע לאחת הסצנות בסרט הקולנוע "סופרמן 2". הקמת המגדל החלה בשנת 1964 והוא נחנך רשמית ב-6 באוקטובר 1965 על ידי מושל מדינת ניו יורק נלסון רוקפלר וראש ממשלת פרובינציית אונטריו ג'ון רובארטס. עלות בניית המבנה הגיעה ל-7 מיליון דולרים אמריקאים. המבנה הוקם על ידי שותפות המרכז הבינלאומי ניאגרה (Niagara International Centre) במימון חברת הרשי. ב-1 באוקטובר 1975 נרכש המגדל על ידי חברת מלונות קנדיאן פסיפיק עבור 11 מיליון דולרים. בשנת 1986 מכרה החברה את המבנה לג'ון גרוייץ' (John Gruyich) הבעלים של מלון מייקלז אין (Michael's Inn) הסמוך, ולג'ורג' יריך (George Yerich), הבעלים של מלון הולידי אין (Holiday Inn) הסמוך בתמורה ל-18 מיליון דולרים. בשנת 1988 חכר יריך את חלקו של שותפו ב-13 מיליון דולרים בחכירה עד שנת 2064. מבט ממרפסת התצפית מדיה וקבצים בנושא מגדל סקיילון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל סקיילון תיאור המבנה באתר סרקטורה תמונות היסטוריות של המבנה
השריר מצדיד האגודל הקצר

השריר מצדיד האגודל הקצר (TA: Musculus abductor pollicis brevis) הוא אחד משרירי האגודל הנמצאים בבליטת כף היד באזור בסיס האגודל. השריר מרחיק (מצדיד) את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ומסייע בהנגדת (הנעתו כנגד יתר האצבעות) האגודל. תחילתו של השריר מצדיד האגודל הקצר ברצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus), בגבששת של עצם הסירה ובעצם רבת הזוויות הגדולה, שתיים מעצמות שורש כף היד. השריר נאחז בחלק הצידי של בסיס הגליל המקורב של האגודל. מצדיד האגודל הקצר הוא אחד משרירי בליטת כף היד. יחד עם השריר כופף האגודל הקצר והשריר מנגד האגודל. השריר מצדיד האגודל הקצר מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף החוזר של עצב התווך. מדיה וקבצים בנושא השריר מצדיד האגודל הקצר בוויקישיתוף
השריר כופף האגודל הקצר

השריר כופף האגודל הקצר (TA: Musculus flexor pollicis brevis) הוא אחד משרירי האגודל הנמצאים בבליטת כף היד באזור בסיס האגודל. השריר מכופף את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ובמפרק בין עצם המסרק לגליל המקורב של האגודל ומסייע בהנגדת (הנעתו כנגד יתר האצבעות) האגודל. תחילתו של השריר כופף האגודל הקצר ברצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ובגבששת של העצם רבת הזוויות הגדולה, אחת מעצמות שורש כף היד. השריר נאחז בחלק הצידי של בסיס הגליל המקורב של האגודל. השריר מחולק לשני ראשים, הראש השטחי (Caput superficiale musclusflexoris pollicis brevis) והראש העמוק (Caput profundum musclusflexoris pollicis brevis). התחל של הראש העמוק בצד התיכון של עצם המסרק הראשונה והוא נאחז בצד התיכון של הגליל המקורב של האגודל. כופף האגודל הקצר הוא אחד משרירי בליטת כף היד, יחד עם השריר מצדיד האגודל הקצר והשריר מנגד האגודל. השריר כופף האגודל הקצר מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף החוזר של עצב התווך. מדיה וקבצים בנושא השריר כופף האגודל הקצר בוויקישיתוף
1959 בקולנוע

ערך מורחב – 1959 בן חור ($36,992,000) היפהפייה הנרדמת ($21,998,000) מזימות בינלאומיות ($12,703,000) חמים וטעים ($10,128,000) פרסי האקדמיה: הסרט הטוב ביותר: בן חור - מטרו גולדווין מאייר הבמאי הטוב ביותר: ויליאם ויילר - בן חור השחקן הטוב ביותר: צ'רלטון הסטון - בן חור השחקנית הטובה ביותר: סימון סיניורה - מקום בצמרת תמיכה השחקן הטוב ביותר: יו גריפית' - בן חור השחקנית הטובה ביותר תמיכה: שלי וינטרס - יומנה של אנה פרנק הסרט הזר הטוב ביותר: אורפאו נגרו, בבימויו של מרסל קאמי, ברזיל / צרפת / איטליה פרסי גלובוס הזהב: סרטי דרמה: הסרט הטוב ביותר: בן חור השחקן הטוב ביותר: אנתוני פרנציוזה - קריירה השחקנית הטובה ביותר: אליזבת טיילור - פתאום, בקיץ האחרון מוזיקלי או קומדיה: הסרט הטוב ביותר: חמים וטעים הסרט הטוב ביותר: פורגי ובס השחקן הטוב ביותר: ג'ק למון - חמים וטעים השחקנית הטובה ביותר: מרילין מונרו - חמים וטעים פרסי אוסקר הסרט הטוב ביותר: בן חור בהפקת סם צימבליסט (זכייה שלאחר המוות), (מטרו גולדווין מאייר). הסרט הזר הטוב ביותר: אורפאו נגרו (צרפת) השחקן הטוב ביותר: צ'רלטון הסטון בתפקיד יהודה בן חור (מתוך "בן חור"). שחקן המשנה הטוב ביותר: יו גריפית' בתפקיד השיח' אידרין (מתוך "בן חור"). שחקנית המשנה הטובה ביותר: שלי וינטרס בתפקיד פטרונלה ואן דאן (מתוך "יומנה של אנה פרנק"). 6 במרץ – טום ארנולד, שחקן אמריקאי 18 במרץ – לוק בסון, במאי קולנוע צרפתי 9 באפריל – חני נחמיאס, שחקנית ובדרנית ישראלית 15 באפריל – אמה תומפסון, שחקנית קולנוע ותסריטאית אנגלית, זוכת פרס האוסקר 17 באפריל – שון בין, שחקן אנגלי 29 במאי – רופרט אוורט, שחקן קולנוע אנגלי 11 ביוני – יו לורי, שחקן וקומיקאי אנגלי 26 ביולי – קווין ספייסי, שחקן 29 באוגוסט – רבקה דה מורניי, שחקנית קולנוע אמריקאית 23 בספטמבר – ג'ייסון אלכסנדר, שחקן אמריקאי 31 בדצמבר – ואל קילמר, שחקן אמריקאי 4 בפברואר – אונה או'קונור, שחקנית 3 במרץ – לו קוסטלו, קומיקאי ושחקן 16 ביוני – ג'ורג' ריבס, שחקן 18 ביוני – אתל ברימור, שחקנית 14 באוקטובר – ארול פלין, שחקן 20 בנובמבר – סילביה לופז, שחקנית 25 בנובמבר – ז'ראר פיליפ, שחקן צרפתי עמוד האש מעטים מול רבים חור בראש אורפאו נגרו 400 המלקות המלחמה הגדולה הירושימה אהובתי מסע לבטן האדמה הבט אחורה בזעם מקום בצמרת 1958 בקולנוע 1959 1960 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1959 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1959 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
בליטת כף היד

המונח "גבעת ונוס" מפנה לכאן. לערך העוסק באזור בגוף האדם מעל איברי המין, ראו כף הערווה. בליטת כף היד (TA: Thenar; Eminentia thenaris) או גבעת האגודל היא בליטה שרירית בבסיס האגודל. הבליטה מכילה שרירים המניעים את האגודל לכיוון מנוגד, הכיוון שמאפשר אחיזות ותמרונים מורכבים של חפצים בעזרת אצבעות כף היד. כף היד מכילה חיתולית העוטפת את תכולתה, עמוקה מעור כף היד. בין שאר מהלכיה בכף היד, החיתולית גם עוטפת ומגדירה את שלושת השרירים הקצרים בבליטת כף היד: השריר מצדיד האגודל הקצר - מרחיק (מצדיד) את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ומסייע בהנגדתו השריר כופף האגודל הקצר - מכופף את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ובמפרק בין עצם המסרק לגליל המקורב של האגודל ומסייע בהנגדתו השריר מנגד האגודל - מנגד את האגודל ומסובב אותו פנימה שרירי בליטת כף היד אחראים בעיקר לתנועה המנוגדת של האגודל, כלומר לתנועת האגודל לכיוון מרכז כף היד או כנגד ארבע האצבעות התיכונות של כף היד. שרירים נוספים המסייעים לתנועה המנוגדת של האגודל הם השריר מתוויך האגודל והשריר כופף האגודל הארוך. שלושת שרירי בליטת כף היד מעוצבבים על ידי הענף החוזר של עצב התווך, המכיל סיבים שמוצאם בשורש העצב הצווארי השמיני ובשורש העצב החזי הראשון (C8, T1). בליטת תת-כף היד