laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפצצת גרניקה

הפצצת גרניקה הייתה הפצצה אווירית של חיל האוויר הגרמני והאיטלקי על העיר הבסקית גרניקה שבספרד. המתקפה התרחשה ב-26 באפריל 1937 בזמן מלחמת האזרחים בספרד, וגרמה להרס רב ולטבח באזרחים. הממשלה הבסקית דווחה על 1,654 איש שנהרגו, אך קיימות גם הערכות שמדובר על מאות הרוגים. ההפצצה היא הנושא של היצירה המפורסמת של הצייר פבלו פיקאסו, גרניקה. גרניקה הייתה באופן היסטורי מרכז חשוב של האוכלוסייה הבסקית. ההנהגה הבסקית התכנסה באופן מסורתי תחת עץ אלון עתיק בעיר. בתקופה שלפני ההפצצה, הכוחות הלאומניים בפיקודו של פרנקו התקדמו לתוך שטחים בשליטת הממשלה הרפובליקנית. הממשלה הבסקית, שהורכבה מלאומנים בסקים ומאנשי שמאל, הגנה על מחוז ביסקאי בו נמצאת גרניקה, מפני הלאומנים, בעזרת הצבא הבסקי. באותו זמן, העיר גרניקה עמדה בין הכוחות הלאומניים לבין העיר בילבאו, שכיבושה נחשב בעיני הלאומנים למפתח לניצחון בצפון ספרד. גרניקה הייתה גם נתיב נסיגה עבור הכוחות הרפובליקניים מצפון-מזרח ביסקאי. יום שני, בו התרחשה ההפצצה, היה באופן מסורתי יום שוק בגרניקה. יום השוק ריכז בעיר מספר רב של תושבים מהעיר ומסביבתה. הפצצות טרור גרמניות קודמות כללו את הפצצת מדריד, ואת הפצצת הפליטים שנמלטו ממאלגה. ההפצצות הגרמניות במלחמת האזרחים בספרד הונעו משתי מטרות: סיוע לכוחות הפשיסטיים הספרדים ומאבק בקומוניסטים שתמכו בשלטון הרפובליקני ניסוי של אסטרטגיות הפצצה, ואימון חיל האוויר לקראת מלחמת העולם השנייה המתקפה בוצעה בידי יחידת לגיון הקונדור של הלופטוואפה, שהייתה תחת פיקודם של הכוחות הלאומניים, ובידי מטוסים איטלקיים. השתתפו בה 21 מפציצים גרמניים ו3 מפציצים איטלקיים, שהשתמשו בפצצות במשקל 250 ו50 ק"ג, וכן בפצצות תבערה. בסך הכל הוטלו על העיר פצצות במשקל 22 טון. ההפצצה החלה בשעה 16:30, ונמשכה גלים גלים, עד השעה 18:45. מלבד העיר עצמה הופצצו גם הדרכים שסבבו אותה שהיו מלאות בפליטים שנמלטו מהעיר. ההפצצה השמידה כליל שלשה רבעים מהמבנים בעיר, ובנינים רבים נוספים נפגעו. מספר ההרוגים שנוי במחלוקת. הממשלה הבסקית דיווחה על 1,654 הרוגים. עד שנות השבעים מקובל היה לחשוב שהיו מעל 1,000 הרוגים, אך בשנים האחרונות מקובלים מספרים נמוכים מכך, של כמה מאות בודדות. ארכיונים רוסים שנחשפו גילו דיווח מ-1 במאי 1937, על 800 הרוגים. מספר זה לא כולל גופות שנמצאו מאוחר יותר בין ההריסות, או פצועים שמתו בהמשך מפצעיהם. ימים ספורים לאחר המתקפה כוחות לאומניים כבשו את העיר ללא התנגדות משמעותית. גרניקה הפכה לסמל לסבל של אזרחים מהמלחמה. העיתונות העולמית סיקרה בהרחבה את הטבח באזרחים ואת החרבת העיר, ודעת הקהל בעולם זועזעה מהאירוע. הצייר פבלו פיקאסו יצר את הציור גרניקה כתגובה לאירוע. הציור עצמו מוצג היום במוזאון הלאומי לאומנות במדריד, ועותק שלו מוצג על קיר של בניין האומות המאוחדות בכניסה לחדר מועצת הביטחון, כזיכרון למוראות המלחמה. מדיה וקבצים בנושא הפצצת גרניקה בוויקישיתוף גרניקה (ספרד), היסטוריה, הפצצה, 1937, דף שער בספרייה הלאומית אבנר שפירא, לידיעת סגן הרמטכ"ל: ספרים חדשים על "תהליכים שהתרחשו באירופה", באתר הארץ, 6 ביוני 2016 Guernica, 1937 by Pablo Picasso
שלום נגר

הרב שלום נגר (נולד בי"ד באלול ה'תש"ז, 30 באוגוסט 1947) הוא פוסק ומחבר חרדי ישראלי, היה רבה של אריאל בשנים 1983–2010. ראש כולל "מדרש יחיאל" בראש העין. נולד ברדאע שבמזרח תימן לעוואץ (עובדיה) ושמס (שמש) נגר. בשנת תש"ט (1949), כשהיה בן שנתיים, עלתה משפחתו לישראל במבצע על כנפי נשרים והתיישבה בראש העין. דודו, הרב שלום נגר, שהיה ערירי, לקח אותו תחת חסותו ודאג לכל מחסורו כדי שיהיה פנוי ללמוד תורה. את ראשית לימודיו התורניים עשה אצל דודו. התחנך בתלמוד תורה "יסודי התורה" בראש העין, ובשנת תש"כ (1960) עבר ללמוד בישיבת השרון ברמת השרון, בראשות הרב יעקב אדלשטיין והרב יצחק יחיאל יעקבוביץ, רבה של הרצליה. בשנת תשכ"ד (1964) עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בשנת תשכ"ז (1967), בהיותו בן 19, הוסמך לשחיטה על ידי הרב עזרא יאיר. בשנת תש"ל (1970), בהיותו בן 23, הוסמך לרבנות על ידי הרב נסים דוד עזראן, הרב שלום יצחק הלוי, הרב יוסף קאפח והרב עובדיה יוסף. לימים גם הוסמך למילה. בשנת תשל"א (1971) נישא לרינה חג'בי. לאחר נישואיו למד שש שנים בכולל "יד אפרים פישל" בראש העין, ובמקביל עסק במתן שיעורי תורה לבני נוער ומבוגרים בראש העין ובבית הכנסת הגדול בפתח תקווה. בשנת תש"מ (1980) התמנה לרב שכונה בראש העין, ושימש בתפקיד כארבע שנים. בשנת תשמ"ג (1983) התמנה לרב העיר אריאל. הוא כיהן כרב ראשי יחיד לעיר. תחת רבנותו הוקמו באריאל שבעה עשר בתי כנסת לעדות השונות ונוסדו מסגרות שונות של שיעורי תורה. כמו כן הקים מכון בר מצווה, וכרב יחיד לימד בשלושת הנוסחים לשלוש העדות. הקים מערכת כשרות ומערכת נישואין, וכרב יחיד השיא את בני שלוש העדות. פסק בשאלות הלכה לכל עדה על פי דיניה ומנהגיה. במשך השנים ביקר במדינות שונות בעולם וסייע ליהודי הקהילות במישור הרוחני וההלכתי. הוא הקים גרעין תורני בברלין וכן בית הכנסת ליהדות ספרד, שבו מכהן כרב תלמידו הרב אברהם דעוס. כמו כן הקים קהילה תורנית בקאן שבצרפת. בין המדינות שפעל בהן: דנמרק, רוסיה, אנגליה וונצואלה. בשנת תש"ע (2010), לאחר עשרים ושבע שנות רבנות, החליט לסיים את תפקידו כרב העיר אריאל. לאחר פרישתו מהרבנות באריאל הוא עומד בראש כולל "מדרש יחיאל" בראש העין, עוסק בכתיבה ובפעילות חברתית, תורנית והלכתית. במשך שנים רבות אסף וליקט כתבי יד רבים ועתיקים, ובהם כתבי יד של הרמב"ם בפירושו למשניות בכתב עברי בלשון ערבי, תכאליל, תיג'אן בכתב יד מתימן. כמו כן נמצאים ברשותו כתבי יד מתימן של מדרשים, הלכות ושו"תים. ספר כללי התלמוד - אוסף כללים להבנת החיבור והשפה התלמודית. תשובות הרב קאפח - אוסף של למעלה מחמש מאות תשובות של רבו הרב יוסף קאפח, שאותן קיבל ממנו במהלך השנים, בעריכתו וביאורו של הרב נגר תשובות הרש"ן - שו"ת על ארבעה חלקי השולחן ערוך מדיה וקבצים בנושא שלום נגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שלום נגר הרב שלום נגר, באתר יוטיוב חנוכת בית הכנסת הספרדי בברלין (בגרמנית) הכנסת ספר תורה בברלין הרב שלום נגר, באתר אקטואליטי הכנסת ספר תורה בברלין הרב שלום נגר, באתר נוסח תימן
גלבוע (רובה)

גלבוע הוא רובה סער ישראלי בקליבר 5.56 מ"מ מתוצרת חברת "סילבר שאדו", חברה המתמחה בייצור נשק קל. הרובה הוא רובה בסגנון AR-15 ומבוסס במבנה שלו על הרובה M4. פיתוח סדרת רובי הסער "גלבוע", החל ב-2007 והדגם הראשון הושק ב-2011. מאז, ראתה הסדרה 15 דגמים שונים של הרובה, ביניהם גרסת קרבין, גרסאות 7.62x51, 7.62x39 NATO וגרסאות SMG בעלי קליבר של 5.56 NATO ו-9 מ"מ כל אחת. גרסאות ה-SMG הוצגו לראשונה בתערוכת יורוסאטורי 2012 בפריז. לרובה גם גרסה בשם "גלבוע SNAKE" בעלת שני קנים המאפשרת ירי של שני כדורים במכת אש אחת. הרובה, שמו ותמונות נבחרות שלו בפעולה הוצגו לראשונה בתערוכת ישראל דיפנס 2013 שהתקיימה ביוני של אותה שנה. הרובה עושה שימוש בתחמושת סטנדרטית בקוטר 5.56 מ"מ. גלבוע M43, רובה מבוסס פלטפורמת AR העושה שימוש במחסניות ותחמושת 39x7.62 מ"מ הנפוצה בקרב רובי הקלשניקוב. הרובה נמצא בשימוש יחידות כוחות מיוחדים מארצות הברית, אנגליה, שווייץ, יוון, צ'כיה, איטליה, מלטה, הפיליפינים, קזחסטן, אזרבייג'ן, אוגנדה, קניה ופרו. הרובה גם משמש חברות אבטחה רבות בישראל ובעולם. בנובמבר 2016 פורסם שחברת "סילבר שאדו" החלה לאחרונה בייצור רובה ה"גלבוע M43" בארצות הברית עם שותף מקומי. אתר על הרובה בו מוצגים פרטים טכניים עליו ושלל גרסאותיו נתנאל רוזמן, עיתון "במחנה", רובה הסער הישראלי החדש - "גלבוע", אתר דובר צה"ל New Gilboa M43 AR-15 7 62x39 Israeli Rifle, באתר יוטיוב מידע על גרסת SNAKE באתר world.guns.ru גלבוע SMG: הנשק הישראלי שיכבוש את העולם? באתר Mako עוזי ברוך, רובה סער ישראלי בעל קנה כפול, באתר ערוץ 7, 26 באפריל 2012 שי לוי, ‏רובה כפול קנה ומנוע חשמלי לצוללנים: הפיתוחים הצבאיים הכי חמים ל-2013, באתר ‏מאקו‏, 5 ביוני 2013 http://www.israeldefense.co.il/he/node/27661 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנהרות גילון

מנהרות גילון (נקראות גם מנהרות הכרם) הן זוג מנהרות – באורך כ-4.8 ק"מ כל אחת – שנחפרו תחת הר גילון שבגליל המערבי המתנשא לגובה של 380 מטר. המנהרות משמשות את מסילת הרכבת בין עכו לכרמיאל, והן ממוקמות בין פארק תעשיות בר-לב לבקעת מגד, מדרום למג'ד אל כרום. מנהרות גילון נכרו כחלק מקו הרכבת לכרמיאל, בקטע המעבר התלול בין אזור אחיהוד לבקעת בית הכרם. המנהרות נכרו בסמיכות אחת לשנייה, כשביניהן מקשרות 18 מנהרות חילוץ, משיקולי בטיחות של הימלטות בשעת שרפה או אירוע מסוכן אחר באמצעות המנהרה המקבילה. המנהרות נחפרו על ידי חברת דניה סיבוס בשיתוף CCECC (אנ') – חברה ממשלתית סינית בייצוגו של איש העסקים שאול ביטרמן (שחפרה גם את מנהרות הכרמל), והכרייה הסתיימה ב-23 באפריל 2014. בתוך המנהרות נסללה המסילה במצע בטון, כתחליף למצע חצץ הרגיל, משיקולי בטיחות לצורך אפשור מעבר רכבי הצלה (שאינם יכולים לנוע על חצץ) במקרה הצורך, ומשיקולי תחזוקה, הקלה בהרבה במצע בטון בהשוואה למצע חצץ. עם זאת, עלות הסלילה הראשונית על בטון גבוהה יותר מסלילה על חצץ. סלילת מסילת רכבת כבדה על מצע בטון בישראל נעשית לראשונה במנהרה זו (קודם לכן נסללה מסילה על מצע בטון לצורך הרכבת הקלה בירושלים). תחילה היה קו הרכבת לכרמיאל מיועד לפעול כקו חשמלי עם הקמתו, אך עקב איחור בביצוע תוכנית החשמול הוחלט כי הקו יופעל תחילה באמצעות דיזל. לצורך פיזור פליטות הסולר מופעלות במנהרה מפוחים שמסייעים לפיזור העשן לאחר מעבר רכבת במנהרה. עלות הקמת המנהרה על פי אומדן של משרד האוצר היא כ-2.8 מיליארד שקל, והיא הייתה החלק הקשה ביותר לביצוע במסלול קו הרכבת שבין עכו לכרמיאל, שנחנך בספטמבר 2017. מדיה וקבצים בנושא מנהרות גילון בוויקישיתוף ארז וולברג, ‏דניה סיבוס ו-CCECC הסינית זכו במכרז רכבת עכו-כרמיאל, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2011 יאיר קראוס, מחכים לרכבת: הושלמה כריית 2 מנהרות לכרמיאל, באתר nrg‏, 23 באפריל 2014 שחר הזלקורן, ב-2015: רכבת חשמלית בין כרמיאל ותל אביב, באתר ynet, 30 באוגוסט 2010 אחיה ראב"ד, "רגע היסטורי": הרכבת לכרמיאל יצאה לדרך, באתר ynet, 20 בספטמבר 2017
פרוש קרקעי בינוני

פָּרוּש קרקעי בינוני (שם מדעי: Geospiza fortis) הוא מין של ציפור בקבוצת פרושי דרווין. ציפור זו היא אנדמית לאיי גלאפגוס. אזורי מחייתו הטבעיים של הפרוש הקרקעי הבינוני הם יערות סובטרופיים וטרופיים יבשים. כאחת מפרושי דרווין, ציפור זו היא הראשונה שתועדה על ידי מדענים בתהליך התפתחות אבולוציונית בזמן-אמת. בשנת 1977, פחתה באופן ניכר כמות הזרעים והגרעינים באיי גלאפגוס בעקבות בצורת. הציפור, שהייתה רגילה לאכול זרעים קטנים ורכים, נאלצה לאכול זרעים גדולים וקשים. כתוצאה מכך, לאחר שני דורות נצפתה עלייה של 10% בגודל המקור של צאצאי הציפורים ממין זה. מדיה וקבצים בנושא פרוש קרקעי בינוני בוויקישיתוף פרוש קרקעי בינוני, באתר ITIS (באנגלית) פרוש קרקעי בינוני, באתר NCBI (באנגלית) פרוש קרקעי בינוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פרוש קרקעי בינוני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פרוש קרקעי בינוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרוש קרקעי בינוני, באתר GBIF (באנגלית) פרוש קרקעי בינוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרוש קרקעי קטן

פָּרוּש קרקעי קטן (שם מדעי: Geospiza fuliginosa) הוא מין של ציפור מקבוצת פרושי דרווין. ציפור זו אנדמית לאיי גלאפגוס. מזונה העיקרי הוא זרעים קטנים, וכמו כן היא ניזונה מטפילים אשר נמצאים על עורם של צביי גלאפגוס ושל איגואנות האזור. מדיה וקבצים בנושא פרוש קרקעי קטן בוויקישיתוף פרוש קרקעי קטן, באתר ITIS (באנגלית) פרוש קרקעי קטן, באתר NCBI (באנגלית) פרוש קרקעי קטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פרוש קרקעי קטן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פרוש קרקעי קטן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרוש קרקעי קטן, באתר GBIF (באנגלית) פרוש קרקעי קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוטי מלכה

מרדכי (מוטי) מלכה (נולד ב-10 באוגוסט 1953) היה ראש עיריית קריית מלאכי (2003–2012). התפטר מתפקידו לאחר שהורשע בעבירות מין בעובדות תחתיו. מלכה נולד בקזבלנקה שבמרוקו. בשנת 1956, בגיל 3, עלה עם משפחתו לישראל והתיישבו במושב תירוש שליד בית שמש. למד בבית הספר היסודי במושב ולאחר מכן למד בבית הספר התיכון "אבן העזר". בשנת 1971 התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת הצנחנים ועבר שם קורס פיקוד. לאחר זמן מה עבר לחיל השריון ושירת כקצין לוגיסטי ולאחר מכן חתם קבע בחטיבת גבעתי. בשנת 1997 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. את דרכו הפוליטית החל כחבר במועצת העיר קריית מלאכי. ב-28 באוקטובר 2003 הוא ניצח בבחירות את ראש העירייה המכהן ליאור קצב ונבחר לראש עיריית קריית מלאכי מטעם הליכוד. לאחר הקמת מפלגת קדימה בראשות אריק שרון הצטרף מלכה למפלגה. בנובמבר 2008 הקים רשימה עצמאית שהתמודדה בבחירות לעירייה. מלכה נבחר לראשות העירייה והרשימה זכתה בארבעה מושבים במועצת העיר. ב-9 במאי 2012 נעצר מלכה יחד גברים נוספים, בחשד שאנס עובדת בעירייה. כמו כן, העלתה המשטרה חשדות נגדו בנוגע לקבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים. הוא הושעה מעבודתו על ידי משרד הפנים, וממלא מקומו בעירייה, חיים שטיינר, מונה על ידי מועצת העיר לכהן כראש העירייה עד ינואר 2013. לאחר כשבועיים ממועד מעצרו, שוחרר מלכה למעצר בית במושב חצב הסמוך לקריית מלאכי. במהלך מעצרו נולד לו בן מאשתו השנייה. בינואר 2013 חתם על הסדר טיעון, לפיו הודה והורשע בהטרדה מינית של שתי נשים ועבירות על חוק התכנון והבנייה, וייענש בעבודות שירות, פיצוי למתלוננות והתחייבות שלא יתמודד על ראשות העירייה בבחירות שנערכו באוקטובר 2013. במרץ 2013 הורשע. במאי 2013 החליפו יוסי חדאד כראש העירייה. באותה שנה הוגשה נגד מלכה תביעת דיבה על דברים שאמר ב-2008 בתחנת הרדיו 100FM בגנות שלמה וידר, מינהלן בבית ספר תיכון. ב-2015 הושגה פשרה בתיק ומלכה הסכים להתנצל ולשלם 17 אלף ש"ח כפיצוי. ביוני 2018 הודיע מלכה על כוונתו להתמודד בבחירות המוניציפליות הקרובות. כחודשיים לפני הבחירות הסיר מועמדותו. מדיה וקבצים בנושא מוטי מלכה בוויקישיתוף אבי אשכנזי, ליאור אבני ושלומית צור, חטא התאווה: כך הפך ראש העיר מוטי מלכה לחשוד בעבירות מין, באתר nrg‏, 18 במאי 2012 אורי בינדר, ראש עיריית קריית מלאכי הורשע בהטרדה מינית, באתר nrg‏, 21 במרץ 2013 אלי סניור, החשוד באונס העובדת: ראש העיר קריית מלאכי, באתר ynet, 9 במאי 2012 איציק סבן ונצחיה יעקב, "יש עוד קורבנות", באתר ישראל היום, 11 במאי 2012 איתמר לוין, מלכה לא יוכל להיכנס לבניין העירייה, באתר חדשות מחלקה ראשונה, 1 באוגוסט 2012 אלי ג'אן, חיים שטיינר יחליף את מוטי מלכה עד ינואר 2013, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 29 ביולי 2012 הסדר עם מוטי מלכה: יודה, יורשע, יפרוש מראשות העירייה, אך לא יכנס לכלא, באתר nana10‏, 24 בינואר 2013 אמר וישלם, "המקור", 21 ביוני 2015 אלמוג בן זכרי, ראש העיר קרית מלאכי לשעבר, שהורשע בהטרדות מיניות, יתמודד שוב על התפקיד, באתר הארץ, 21 ביוני 2018
כרמי

האם התכוונתם ל... כרמי הוא שם משפחה ישראלי ויהודי-תימני, ולהבדיל עברות מודרני של (לרוב) משפחת "ויינ-" לנגזרותיה מאוכלוסיית יוצאי אשכנז. עכן בן כרמי – דמות מקראית המופיעה בספר יהושע משפחת כרמי הייתה חלק ממשפחת הזרחי בשבט יהודה כרמי בן ראובן – דמות מקראית, מבניו של ראובן כרמי בן יהודה – דמות מקראית המופיעה בדברי הימים א' פרק ד' אישים ששם משפחתם כרמי אליעזר כרמי – מתרגם ישראלי בוריס כרמי – צלם ישראלי דב כרמי – אדריכל ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת ה'תשי"ז זאב כרמי – מחנך ומייסד בית הספר עמל א' בחיפה ט. כרמי (כרמי טשרני) - משורר עברי, מתרגם ועורך ישראלי יגאל כרמי – מנהל ישראלי, יו"ר הוועד האולימפי בישראל יובל כרמי – שחקן ישראלי ישראל כרמי – איש צבא ישראלי. מפקד ב"הגנה", בפלגות הלילה המיוחדות, בבריגדה היהודית, בפלמ"ח ובצה"ל מרדכי כרמי – רב איטלקי, מחבר "מאמר מרדכי" נעמה כרמי – ד"ר לפילוסופיה, פעילה בתחומי העיתונות וזכויות האדם עדה כרמי-מלמד – אדריכלית ישראלית וכלת פרס ישראל לאדריכלות לשנת ה'תשס"ז ראדה כרמי – רופאה, פעילה פוליטית, אשת אקדמיה וסופרת ממוצא פלסטיני רבקה כרמי – פרופסור לרפואה ולגנטיקה, מכהנת כנשיאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב רם כרמי – אדריכל ישראלי. זוכה פרס ישראל לאדריכלות בשנת תשס"ב, בנו של דב כרמי מקומות כרמי יוסף – יישוב קהילתי בשפלה ממזרח לרחובות ולרמלה כרמי צור – התנחלות ויישוב קהילתי בחבל יהודה כראמי כרמיה
ארסקיוס מטרסוס

ארסקיוס מטרסוס (בלטינית: Arsacius of Tarsus) היה ארכיבישוף קונסטנטינופול אחרי גירושו של יוחנן כריסוסטומוס, הארכיבישוף הקודם, בשנת 404. ארסקיוס היה אחיו של נקטריוס (אנ'), קודמו של יוחנן כריסוסטומוס, ושירת כארכיפרסביטר תחתיו. כפי שמספר פוטיוס, הוא העיד לצד אטיקוס, שהיה ליורשו, כנגד כריסוסטומוס בויעוד האלון (אנ'). לפי וייס פלדיוס טוען כאן כי נשבע מרצונו שלא יקבל את כס הארכיבישוף בקונסטנטינופול אחרי כריסוסטומוס, כדי להסיר חשד שהוא מעיד נגדו מטעמים אנוכיים. כאשר מזימתם של אליה אודוקסיה, אם הקיסר, ותאופילוס בישוף אלכסנדריה כנגד כריסוסטומוס הביאה לגירושו של זה, היו אודוקסיה וסיעתה מעוניינים בארכיבישוף בובה, שיתפקד בצורה הנוחה להם, וארסקיוס, שהיה אז בן למעלה משמונים שנה, נראה המועמד המתאים לרדוף באמצעותו את חסידי כריסוסטומוס, גם בגלל עוינותו המופגנת אליו וגם משום שנודע – אם להסתמך כאן על סוזומנוס – כמי שאינו מתעניין במעשים המתבצעים בשמו. ארסקיוס נמשח לבישוף קונסטנטינופול ב-27 ביוני 404. כריסוסטומוס, כאשר שמע על־כך, מחה נמרצות וקהילת הדיוקסיה הגדירה את ארסקיוס כבישוף פולש, הדירה רגליה מן הכנסיות וערכה את המפגשים הדתיים במקומות פתוחים בשולי העיר. ארסקיוס התלונן על הדבר לקיסר ארקדיוס (כלומר, פנה למעשה לאודוקסיה) וזו שלחה חיילים שפיזרו את הכינוסים בפרוורי העיר באלות ובאבנים והשליכו את הבולטים שבחסידי כריסוסטומוס לכלא. החיילים, מספר סוזומנוס, הגדילו לעשות וגם שדדו שרשראות ועדיי זהב אחרים מהנשים ותלשו עגילים עם תנוכי אוזניים. הפעולה רק החריפה את המצב, וחסידי כריסוסטומוס המשיכו להיעדר מהתפילות בכנסיות, השתדלו להימנע מהופעה בפומבי וחלק מהם גם נמלט מהעיר. האפיפיור אינוקנטיוס הראשון והכנסייה המערבית סירבו להכיר במינויו של ארסקיוס. האפיפיור פנה במכתב לכהנים הנאמנים לכריסוסטומוס בדברי עידוד והבטחה שה"רשע" עתיד להיעלם בתוך זמן קצר. ואכן, אחרי סופת ברד פתאומית שנמשכה ארבעה ימים נפטרה הקיסרית אודוקסיה וזמן קצר אחריה נפטר גם ארסקיוס ב-11 בנובמבר 405. וייס, הנרי, מילון ביוגרפיה וספרות נוצרית עד סוף המאה השישית, ודיווח על הכתות והכפירות העיקריות סוזומנוס, היסטוריה של הכנסייה סוקרטס סכולסטיקוס, היסטוריה של הכנסייה פוטיוס, ביבליותקה [1] פלדיוס (אנ'), "היסטוריה לאוסיאקה"
דרכו של הולל (אופרה)

דרכו של הולל (באנגלית: The Rake's Progress) היא אופרה בשלוש מערכות ואפילוג מאת איגור סטרווינסקי מבוססת על סדרה של 8 ציורי שמן באותו שם של הצייר ויליאם הוגארת, אותם ראה סטרווינסקי בתערוכה בשיקגו במאי 1947. את הלברית כתבו עבורו ויסטן יו אודן וצ'סטר קלמן. הצגת הבכורה התקיימה בבית האופרה לה פניצ'ה בוונציה ב-11 בספטמבר 1951, בניצוחו של סטרווינסקי עצמו. האופרה מספרת את סיפור עלייתו ונפילתו של טום רייקוול (ההולל) שנוטש את אהבת נעוריו (אן טרולאב) לטובת התענוגות של לונדון. הוא מלווה במשרתו ניק שדו שמסתבר שהוא שלוחו של השטן. המוביל אותו מאסון לאסון כשבסופו של דבר הוא מסיים את חייו בבית משוגעים. בהצגת הבכורה העולמית של האופרה בשנת 1951 בוונציה הופיע זמר הבס היהודי-בולגרי, רפאל אריה, בתפקיד אביה של אן. את תפקיד בבה גילמה הזמרת היהודית-אמריקאית ג'ני טוראל. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשדמות בית לחם

בשדמות בית לחם הוא שירו של המשורר והאמן אבא קונסטנטין שפירא אשר התחבר במאה ה-19. השיר מבטא געגועים לארץ ישראל בתקופת המקרא ואת הרצון הציבורי הכלל ישראלי, לחזור ולעלות אל הארץ. בשיר מתוארת דמותה הנאה של רחל אמנו- למרות ששמה אינו מוזכר בשיר במפורש - אשר לפי האמור בספר בראשית נטמנה לאחר פטירתה ב"דרך אפרתה": "וַתָּמָת רָחֵל וַתִּקָּבֵר בְּדֶרֶךְ אֶפְרָתָה הִוא בֵּית לָחֶם. וַיַּצֵּב יַעֲקֹב מַצֵּבָה עַל-קְבֻרָתָהּ הִוא מַצֶּבֶת קְבֻרַת-רָחֵל עַד-הַיּוֹם". מילות השיר מתארות את תחייתה כביכול מקברה, שעל פי מסורות נמצא באתר קבר רחל ליד בית לחם המקראית, ואת צעידתה-מסעה העל-זמני מזרחה, אל נהר הירדן. הדמעות נגרות מעיניה של רחל, בשירו של שפירא, כתוצאה מבִכְיה המתמשך על בניה החסרים והנעדרים, המתואר בספר ירמיהו: "כֹּה אָמַר ה' קוֹל בְּרָמָה נִשְׁמָע נְהִי בְּכִי תַמְרוּרִים רָחֵל מְבַכָּה עַל בָּנֶיהָ מֵאֲנָה לְהִנָּחֵם עַל בָּנֶיהָ כִּי אֵינֶנּוּ". אולם בשונה מ"קול ברמה" בפסוק התנ"כי, בשירו של שפירא שוררת "דומיה", "אֵין בְּכִי וַאֲנָחוֹת, אַךְ דְּמָעוֹת נִגָּרוּ", והן גולשות מעיניה של רחל אל הנהר וכביכול נמזגות בו. משלהי המאה ה-19 השיר התפרסם ונעשה אהוד. הוא שויך ליצירה העברית הציונית, ובמיוחד לאחר שהולחן על ידי חנינא קרצ'בסקי. וצורף למסכתות ההקראה והשירה במוסדות החינוך העבריים ביישוב החדש בארץ ישראל. במשך המאה ה-20 וה-21, זכה השיר לביצועים רבים בלחן זה. השיר מושר בהגייה אשכנזית - מלעילית. "בשדמות בית לחם" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בשדמות בית לחם" והאזנה לו באתר זמרשת נגה אשד עם קהל שרים את בשדמות בית לחם, באירוע זמרשת 7, באתר יוטיוב אליהו הכהן, מסע בעקבות 'בשדמות בית לחם', בבלוג "עונג שבת", 15 בספטמבר 2023 ספר בראשית, פרק ל"ה, פסוקים י"ח–י"ט. ספר ירמיהו, פרק ל"א, פסוק י"ד. ראו: בשדמות בית לחם, באתר זמרשת.
עמינדב (שירות לאומי)

עמינדב היא אגודה דתית-לאומית להתנדבות במערך השירות הלאומי בישראל. בנים ובנות, הפטורים הפטורים מגיוס ושירות צבאי מנסיבות רפואיות או דתיות, נשלחים לתרום במסגרת זו למדינה ולחברה בחלופות אזרחיות. האגודה נרשמה ברשם העמותות ב-1986, והיא החלה לפעול ב-1989. חלוצי הקמת "עמינדב" הם חניכי תנועת הנוער עזרא ואנשי קיבוץ שעלבים. בראשות "עמינדב" עמד מאז היווסדה שמואל עמנואל, חבר קיבוץ שעלבים. כיום עומד בראשה הרב צבי במברגר. "עמינדב" מפעילה אלפי בנות שירות בכל רחבי ישראל והעולם בתחומי התנדבות מגוונים כגון: מוסדות חינוך רגילים, חינוך מיוחד, עולים חדשים וחינוך בלתי פורמלי. וכן בתחומי הרווחה: קשישים, עבודה קהילתית ועוד. כמו כן, גם בתחום הבריאות הבנות משולבות בבתי חולים ובגופים וולונטריים, מסייעות לחולים ואף לבני משפחותיהם. בפני בנות השירות ניצבת הבחירה להתנדב למשך שנה או שנתיים. בעמינדב ישנם מתנדבים מכל קשת החברה הישראלית. ישנם תחומי התנדבות רבים ומגוונים. אתר האינטרנט הרשמי של עמינדב מי אנחנו? באתר עמותת עמינדב עמינדב, באתר "גיידסטאר ישראל"
חזקה של נקודה

בגאומטריה, חזקה של נקודה ביחס למעגל נתון בעל רדיוס r היא הגודל h = s 2 − r 2 {\displaystyle h=s^{2}-r^{2}} , כאשר s הוא מרחק הנקודה ממרכז המעגל. החזקה מוגדרת כאשר הנקודה נמצאת במישור של המעגל. החזקה של נקודות הנמצאות מחוץ למעגל היא מספר חיובי, בתוכו שלילי, ועל המעגל - 0. החזקה שווה למכפלת אורכי הקטעים המתקבלים מחיתוך ישר דרך הנקודה עם המעגל, כאשר מכוונים את הקטעים כראוי, ואינה תלויה בבחירת הישר. בשרטוט, החזקה היא המכפלה h = | P M | ⋅ | P N | = | P A | ⋅ | P B | {\displaystyle h=|PM|\cdot |PN|=|PA|\cdot |PB|} . המושג נטבע ונחקר על ידי יאקוב שטיינר. אם הנקודה מחוץ למעגל, החזקה שלה שווה לריבוע אורך המשיק למעגל היוצא ממנה. עובדה זו נובעת ממשפט פיתגורס: המשולש PTO ישר-זווית, ולכן | P T | 2 + | T O | 2 = | P O | 2 {\displaystyle |PT|^{2}+|TO|^{2}=|PO|^{2}} . אם נסתכל על המעגל במערכת צירים קרטזית כמעגל קנוני שרדיוסו r, נקבל שהחזקה של נקודה ( x , y ) {\displaystyle (x,y)} היא: ( ( x − 0 ) 2 + ( y − 0 ) 2 ) 2 − r 2 = x 2 + y 2 − r 2 {\displaystyle ({\sqrt {(x-0)^{2}+(y-0)^{2}}})^{2}-r^{2}=x^{2}+y^{2}-r^{2}} . מכך ניתן לראות שאם נשרטט במרחב את המקום הגאומטרי של כל הנקודות שחזקתן שווה, נקבל פרבולואיד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ניתן להשתמש בחזקה כדי להגדיר מקומות גאומטריים הקשורים למעגל. לדוגמה, ציר רדיקלי הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שחזקתן ביחס לשני מעגלים נתונים היא שווה. חזקה של נקודה, באתר MathWorld (באנגלית) יאקוב שטיינר וחזקה של נקודה (באנגלית)
בארי מקאפרי

בארי ריצ'רד מקאפרי (באנגלית: Barry Richard McCaffrey;‏ נולד ב-17 בנובמבר 1942) הוא גנרל לשעבר בצבא ארצות הברית. הוא מוכר בזכות פיקודו על דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24 במלחמת המפרץ. מקאפרי קיבל את עיטור צלב השירות המצוין (Distinguished Service Cross), שהוא העיטור השני בחשיבותו בצבא האמריקאי. מקאפרי נולד בטאונטון, מסצ'וסטס, שם סיים את לימודיו בתיכון. לאחר מכן, המשיך למכללת אנדובר. בשנת 1964 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ווסט פוינט, עם סיום לימודיו באקדמיה הצבאית, הוסמך כקצין ח"יר בדרגת לוטננט. לאחר מכן התנדב לכוחות המוטסים של צבא ארצות הברית, הוסמך כצנחן וסיים את קורס הסיירים בבית הספר לחי"ר של הצבא האמריקני בפורט בנינג, ג'ורג'יה. בתפקידו הראשון שימש כמפקד מחלקה בדיוויזיה המוטסת ה-82 שבסיסה בפורט בראג. בשנת 1965 לקח חלק במבצע השבת הכוח ברפובליקה הדומיניקנית. בהמשך שימש כיועץ צבאי בווייטנאם ובמלחמת וייטנאם לחם כמפקד פלוגה בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת). על גבורתו בקרב במהלך המלחמה הוענקו לו שני עיטורי צלב השירות המצוין ושני עיטורי כוכב הכסף. במלחמת המפרץ פיקד מקאפרי על דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24, אשר ביצעה תמרון איגוף שמאלי בן 370 קילומטרים אל תוך עיראק. הכוחות שבפיקודו השמידו 300 טנקים, 300 תותחים, 1200 משאיות, 25 כלי טיס, ושבו 5000 חיילים עיראקיים, וזאת תוך ספיגת אבדות מעטות ביותר. היה זה תמרון השריון המהיר בהיסטוריה של המלחמות. בעבור פעולותיו כמפקד הדיוויזיה הוענקה למקאפרי מדליית השירות המצוין. בשנים 1994–1996 שירת כמפקד פיקוד דרום של ארצות הברית. לאחר פרישתו מן הצבא מונה על ידי הנשיא קלינטון למתאם הממשל לנושא הלוחמה בסמים. לאחר שסיים את תפקידו, שב לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט, כפרופסור ללימודי ביטחון ואסטרטגיה. צלב השירות המצוין (פעמיים, בשל הפגנת גבורה בשדה הקרב) כוכב הכסף (פעמיים, בשל הפגנת גבורה בשדה הקרב) לב הארגמן (3 פעמים) מדליית השירות המצוין תג הצנחן המומחה (Master Parachutist Badge) מדיה וקבצים בנושא בארי מקאפרי בוויקישיתוף בארי מקאפרי, ברשת החברתית פייסבוק בארי מקאפרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בארי מקאפרי, סרטונים בערוץ היוטיוב אמנון ברזילי, שלום למסוק המלחמה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2003 גל פרל פינקל, האם הקיצוץ באימונים מתיישב עם המתיחות הביטחונית הגוברת?, באתר זמן ישראל, 30 באוגוסט 2019. אמיר אורן, אוהל הדוד טומי, באתר הארץ, 3 באפריל 2003 סא"ל עידו, מסוקי קרב בעיראק - כישלון והצלחה, מערכות 395, אוגוסט 2005, עמודים 21-12. מקס בוט, "חדשנות במלחמה", הוצאת מודן ומערכות, 2015, עמודים 409-410. הספורטאים יישבעו לספורט נקי מסמים, באתר וואלה, 15 בספטמבר 2000. גלית טרופר, ‏יועץ הבית הלבן לענייני סמים בספורט עוזב את תפקידו, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.