laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יקב טפרברג

יקב טפרברג או טפרברג 1870 הוא יקב ישראלי. היקב הוקם בידי משפחת טפרברג ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בשנת 1870. ב-1925 יצא היקב מן החומות ועבר לעיר החדשה. ב-1964 עבר היקב לשטח חוות שמואל ברוזה במוצא וקיבל את השם יקבי אפרת. עד לשנות התשעים הפיק היקב יינות קידוש ומאז שנות התשעים החל לייצר יינות שולחניים. ב-2002 שונה שם היקב ל"יקב טפרברג 1870" והחל לייצר יינות איכות. היינן הראשי של יקב טפרברג הוא שיקי ראוכברגר. היקב שוכן כיום בקיבוץ צרעה ליד בית שמש. בשנת 2020 הפיק היקב כ-8 מיליון בקבוקים בשנה. שמות סדרות היין הן: לגסי, אסנס, אינספייר, אימפרשן, ויז'ן, מוסקטו ויינות אפרת. פרסומת של היקב, עיתון דואר היום שנת 1919 קיבוץ צרעה ויקב טפרברג סמליל היקב עד שנת 2015 דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 164–169, 465 אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 170–171 אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 211–212 אתר האינטרנט הרשמי של יקב טפרברג ארכיון מסמכים היסטוריים באתר היקב "יקב טפרברג 1870 משיק קמפיין פרסומי חדש לקראת חג הפסח...", באתר "על היין", 11 במרץ 2013 דניאל רוגוב, היקב החדש של יינות אפרת, באתר הארץ, 1 ביוני 2010 שגיא קופר, "טפרברג 1870": היסטוריה ארוכה, יין מתחדש, באתר ynet, 27 באוגוסט 2009 אנשיל פפר, יין לשבת: טפרברג 1870, באתר בקבוק מני פאר, אומרים שהיה כאן שמח לפני שנולדנו, יין, גורמה ואלכוהול
שינגטי

שינגטי (ערבית شنقيط - "שנקיט") היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) שהייתה למרכז סחר ודת אסלאמי בימי הביניים. העיירה שוכנת ברמת אדראר מזרחית לעיר אטאר (أطار) בצפונה של מאוריטניה. בעבר התגוררו בה כ-20,000, אך כיום היא ביתם של כ-1,500 תושבים העוסקים בתיירות ובחקלאות. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על שינגטי ועל שלוש מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית. אזור שינגטי היה בעבר סוואנה רחבת ידיים והיה מיושב משך אלפי שנים. במערות סמוכות לעיר נמצאו ציורי סלע של ג'ירפות, פרות ובני אדם, על רקע צמחייה עשירה, השונה לחלוטין מנופו של מדבר סהרה כיום. העיר עצמה נוסדה בשנת 777, ובמאה ה-11 היא הייתה למרכז סחר של קונפדרציה של שבטים ברברים שנודעה בשם סנהאג'ה (صنهاجة). אלה התערבבו במורים. לאחר כ-200 שנות שקיעה, העיר נוסדה שוב במאה ה-13, הפעם כמרכז מבוצר בנקודת המפגש של מספר דרכי מסחר החוצות את הסהרה, שקישרו בין חופי הים התיכון מצפון לאפריקה המערבית שמדרום לסהרה. העיר הפכה לנקודת מעבר חשובה לעולי רגל בדרכם למכה על מנת לקיים את מצוות החג', ואט אט צברה מעמד של עיר קדושה בפני עצמה, במיוחד עבור אלה שלא היו יכולים לקיים את המצווה במלואה ולעמוד בתלאות הדרך עד לחצי האי ערב. שינגטי הפכה למרכז ללימודי האסלאם והמדע במערב אפריקה, ובין מקצועות הלימוד נכללו משפטים, אסטרונומיה, מתמטיקה ורפואה. במשך מאות שנים הייתה מאוריטניה כולה ידועה בשם "ארץ שנקיט". שדה נפט שהתגלה לאחרונה מול חופי המדינה נקרא על שמה של העיירה בשל היותה כה חשובה ומפורסמת בעבר. בתי שינגטי עשויים אבן מיובשת ולבני בוץ בגווני אדום, המכוסים בגגות שטוחים עשויים מגזעי ומענפי דקל. חלק מהבתים ערוכים סביב חצרות פנימיות ודלתותיהם של בתים עתיקים פוסלו מעצי שיטה שנעלמו מהנוף המקומי זה לא מכבר. המבנה הבולט בעיירה הוא מסגד יום השישי שלו מינרט מרובע ובראשו נישאים חמישה תרנים בצורת ביצי יען. מסגד זה נחשב לאחד מסמליה של מאוריטניה. מבנים בולטים נוספים בעיירה הם המצודה אשר שימשה בעבר את הלגיון הצרפתי ומגדל מים גבוה. ברובע העתיק של שינגטי חמש סיפריות המשמשות אכסניה לכתבי יד מדעיים ולטקסטים של הקוראן. העיר הנטושה בחלקה הגדול מתמודדת עם סכנת החולות הנודדים המאיימים לכסותה. מדיה וקבצים בנושא שינגטי בוויקישיתוף אוצרות המדבר של מאוריטניה כתבי המדבר של מאוריטניה אודות שינגטי האתר בבולי מאוריטניה Mauritania today כתבי המדבר של מאוריטניה
קיואו ודאצ'י

קִיוֹאוֹ וַדָאצִ'י (ביפנית: 和達 清夫,‏ 8 בספטמבר 1902 – 5 בינואר 1995) היה פרופסור לסייסמולוגיה בסוכנות המטאורולוגית של יפן. מחקריו על רעידות אדמה עמוקות קשרו את שמו באזור ודאטי-בניוף – תחום של מוקד רעידות האדמה המצוי באזורי הפחתה. במחקריו על רעידות אדמה ביפן גילה ודאצ'י כי ככל שרעידות האדמה התקרבו לשוליים המזרחיים של אסיה, כך גדל עומקן. בשנת 1928 פרסם את הראשון מבין דוחות תצפיותיו, והמשיך לפרסמם עד שנת 1936. עבודתו סיפקה עדויות משכנעות לקיומן של רעידות אדמה עמוקות, והובילה לבנייתם של מודלים שעסקו במבנה התנועה במעטפת כדור הארץ. בראיון משנת 1980 סיפר צ'ארלס ריכטר כי מצא מאמר של ודאצ'י בו נערכה השוואה בין רעידות אדמה רדודות לעמוקות, המראה הקבלה בין תזוזת הקרקע המקסימלית לבין המרחק ממוקדי רעידות האדמה. מאמר זה סייע לריכטר בפיתוח הסולם הסייסמי הקרוי על שמו: סולם ריכטר. מחקריו של ודאצ'י – ששימשו תמיכה יסודית לתאוריית טקטוניקת הלוחות – היו הסיבה העיקרית להחלטת עורכי המגזין "Journal Of Geophysical Research" להקדיש לו חלק נרחב בגיליון שיצא ב-10 בדצמבר 1987. מדיה וקבצים בנושא קיואו ודאצ'י בוויקישיתוף Wadati, Kiyoo, באתר encyclopedia. ריאיון עם צ'ארלס ריכטר גיליון המוקדש לוודאצ'י
אלמדודלר

אלמדודלר (בגרמנית: Almdudler) הוא משקה מוגז מאוסטריה, שם הוא נחשב ל"משקה הלאומי" ושני בפופולריות שלו במדינה רק לקוקה-קולה. האלמדודלר פותח בשנת 1957 על ידי ארווין קליין. מקור השם מהביטוי הנפוץ auf der Alm dudeln, שפירושו "לשיר בשדות האלפים". המשקה נפוץ גם בצ'כיה, שווייץ, גרמניה, הונגריה, בלגיה, הולנד, אוסטרליה ובארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא אלמדודלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלמדודלר Anton Holzer, Eine Flasche Heimat, ‏5 באוגוסט 2006 (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ים ברידג'ר

ג'יימס "ג'ים" ברידג'ר (באנגלית: James "Jim" Bridger; 17 במרץ 1804, ריצ'מונד, וירג'יניה - 17 ביולי 1881, קנזס סיטי, מיזורי), הוא ככל הנראה המפורסם והגדול שבין אנשי ההרים, מגלי הארצות, הסיירים, ומורי הדרך במערב ארצות הברית בתקופה שבין 1820 ל-1850, שהיא גם התקופה בה פרח רעיון "הייעוד הגלוי". ברידג'ר ניחן בכושר גופני גבוה, אשר סייע לו בהתמודדות עם שינוי תנאים סביבתיים קיצוניים בעת מסעותיו. הוא היה בעל שליטה טובה בשפות צרפתית, ספרדית, ואף במספר שפות של שבטים ילידים אשר סייעה לו ביצירת תקשורת חיובית ושיתוף פעולה עם תושבים מקומיים ברחבי היבשת. בין פעולותיו המפורסמות היו חקר הפארק הלאומי ילוסטון, גילוי ימת המלח הגדולה, ומסע מדרום הרי הרוקי במה שעתיד להיות החלק הדרומי של קולורדו ועד צפונם במה שעתיד להיות הגבול הקנדי. ברידג'ר היה ממוצא אנגלי, אך בעל שורשים באמריקה עוד מתחילת התקופה הקולוניאלית. הוא החל את הקריירה שלו כסייר וחוקר בשנת 1822 כשהוא בן 18 בלבד, כחלק ממשלחת מחקר לצפון מיזורי. כשנתיים לאחר מכן, בחורף שבין שנת 1824 ל-1825, ניהל לבדו מסע מחקר, וגילה את ימת המלח הגדולה. בתחילה חשב שהימה מקושרת לאוקיינוס השקט בשל כמות המלחים העצומה בה. במהלך מסע שערך בשנת 1856 באזור שעתיד להיות הפארק הלאומי ילוסטון, ברידג'ר תיאר את שראה כמעיינות חמים, מים שבוקעים מן הקרקע, בהר זכוכית ובסלע זהב. על אף שסיפוריו היו נכונים, רבים לא האמינו לו. בשנת 1830 פתח ברידג'ר בקריירה עסקית כעובד של חברת סחר בבדים ועורות. בהמשך, בשנת 1843, הקים יחד עם חבר נקודת מסחר שעתידה להיקרא פורט ברידג'ר על שמו, הממוקמת בדרום מערב מדינת ויומינג, על גדת "הנהר הירוק" שזורם אל יוטה, וזאת במטרה לשרת חלוצים שהיגרו דרך שביל אורגון. בשנת 1835 התחתן עם אישה משבט ילידים מקומי ממנה נולדו לו 3 ילדים. לאחר מותה ב-1846, התחתן עם בתו של צ'יף אחד השבטים, שנפטרה בלידת בנה. בשנת 1850, התחתן שוב עם בתו של צ'יף משבט אחר, ממנה נולדו לו שני ילדים. חלק מהילדים נשלחו אל חופה המזרחי של ארצות הברית על-מנת לזכות בחינוך טוב. בשנת 1850, מצא ברידג'ר מעבר חילופי ל"מעבר הדרומי" (מעבר בדרום הרי הרוקי שהיווה חלק משביל אורגון) ובכך הצליח לקצר את שביל אורגון בכ-90 קילומטרים. המעבר החדש היה בעל חשיבות מפתח בהגירה מערבה, וכאות הוקרה לפועלו נקרא "מעבר ברידג'ר". מעבר זה עתיד לשמש את הרכבת המהירה של ארצות הברית שחוצה אותה לרוחבה. ב-1864 מצא ברידג'ר נתיב מוויומינג לשדות הזהב במונטנה, נתיב שהחליף את "שביל בוזמן" שנחשב למסוכן בשל הימצאות שבטים ילידים תוקפניים בסביבתו, וגם הנתיב החדש נקרא על שמו. בשנים שלאחר מכן, שימש ברידג'ר כמדריך של הצבא האמריקני במלחמתו נגד השבטים הילידים שחסמו את שביל בוזמן. לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1868, עבר ברידג'ר לקנזס סיטי. כשהוא סובל ממחלות שונות דוגמת דלקת מפרקים וזפקת. הוא ניסה ללא הצלחה להתפרנס מהשכרת פורט ברידג'ר לממשלה. ב-17 ביולי 1881 נפטר ג'ים ברידג'ר בחוותו שבקנזס סיטי. במשך כ-23 שנים היה ברידג'ר קבור בבית קברות במרחק של כמה מאות מטרים מחוותו, עד שהוחלט להעביר את קברו אל אינדפנדנס שבמיזורי. בקרבת קברו, שני בתי ספר קרויים על שמו. פורט ברידג'ר ברידג'ר, מונטנה הרי ברידג'ר (ויומינג) הרי ברידג'ר (מונטנה) שממת ברידג'ר בוויומינג היער הלאומי ברידג'ר-טטון, ויומינג מעבר ברידג'ר מוסדות חינוך מדיה וקבצים בנושא ג'ים ברידג'ר בוויקישיתוף ג'ים ברידג'ר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ים ברידג'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איתמר גרבוז

הרב איתמר גרבוז (נולד בשנת ה'תשכ"ב, 1962) הוא ראש ישיבת ארחות תורה בבני ברק וראש רשת כוללים ללימוד סדר טהרות. נולד בירושלים לרב אברהם נח גרבוז, ראש כולל בית יוסף-נובהרדוק בירושלים. אמו שרה היא בתו של הרב בן ציון ברוק, ראש ישיבת בית יוסף-נובהרדוק שבירושלים. למד בישיבת קמניץ בירושלים ובישיבת פוניבז', שם למד אצל הרב אלעזר מנחם מן שך. לאחר שש שנות לימוד שם נישא לשושנה, בתו של ראש הישיבה הרב גרשון אדלשטיין, והחל ללמוד בכולל של הישיבה. בגיל 28 החל למסור שיעורים בכולל. בשנת ה'תשנ"ח, כשיזם הרב אהרן לייב שטיינמן את הקמת ישיבת ארחות תורה, מינה את הרב גרבוז לעמוד בראשה, לצד הרב ברוך דב דיסקין (בן דודה של אשתו). בהמשך מונו לראשי ישיבה נוספים גם גיסו הרב צבי יהודה אדלשטיין (בן הרב גרשון) והרב יחיאל קלרמן. הוא מוסר שיעור יומי, וכנהוג בישיבה בכל שנה הוא מפסיק במשך 3 חודשים למסור שיעור יומי. בתקופה זו הוא מוסר את ה"שיעור הכללי". בשנת ה'תשנ"ח יזם הרב מיכל יהודה ליפקוביץ הקמת כולל לשעות הערב ללימוד סדר טהרות, ובראשו העמיד את הרב גרבוז. המוסד הפך לרשת של 15 כוללים. הרב גרבוז מוסר מדי שבוע שיעור בסדר טהרות במודיעין עילית בהשתתפות מאות אברכים. הוא מוסר שיעורים בטהרות גם בישיבתו. מדי יום הוא מוסר שיעור בכולל פוניבז' על המסכת שנלמדה בזמן הקודם, וכן שיעור באחד מהכוללים שעל ידי ישיבת ארחות תורה שבראשותו. סדרת משנת השבת על מסכת שבת (יחד עם הרב אלעזר דוד אפשטיין) משנת כתובות על מסכת כתובות שיעורים במסכת על סדר נשים ונזיקין שחיטת חולין על מסכת חולין (יחד עם הרב אלעזר דוד אפשטיין מראשי ישיבת תורה בתפארתה) הערות וביאורים על מסכת נידה שיעורים במסכת בבא קמא קובץ אגרא דשמעתתא על הספר שב שמעתתא סדרת משנת טהרות על סדר טהרות סדרת "משנת המועדים", על מועדי ישראל חלק משיעורי אביו על סדר קדשים, שנדפסו בספר "מנחת אברהם", נכתבו על ידו משיעורים שנמסרו בכולל פוניבז'. משנת טהרות - על מסכת זבים ומסכתות טבול יום ועוקצין, באתר היברו בוקס משנת טהרות - על מסכת כלים חלק א, באתר היברו בוקס משנת טהרות - על מסכת כלים חלק ב, באתר היברו בוקס איתמר בן אברהם נח גרבוז, דף שער בספרייה הלאומית שיעורים של הרב גרבוז, לצפייה באתר בינינו שיעורי הרב איתמר גרבוז באתר "קול הלשון"
דב וייס

הרב דב (בערל) וייס (נולד בשנת ה'תשי"א, 1951) הוא ראש ישיבת תורת חיים ורב שכונת קריית צאנז בירושלים (מכונה גאב"ד קריית צאנז). נולד בארצות הברית למשה וייס, סוחר נדל"ן ונצר למשפחת רבנים, שניצל מן השואה. למד במוסדות צאנז בארצות הברית. בשנת תשכ"ו עלה אביו עם משפחתו לישראל והתגוררו בקריית צאנז בנתניה. בשנת תשכ"ט נשא לאישה את חיה מינדל, בת רבו יקותיאל יהודה הלברשטאם האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג. רבו הדגיש שלקחו לחתן בזכות מעלותיו האישיות על אף שאינו בעל ייחוס. לאחר נישואיו התגורר בקריית צאנז בנתניה ושימש ר"מ בישיבת צאנז. אשתו ניהלה מוסד ליתומים בקריית צאנז. בשנת תשל"ב (1972) עבר חמיו האדמו"ר לארצות הברית והתגורר בעיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי, ופתח שם ישיבה ומוסדות. בסוף שנת תשל"ג היגר הרב וייס בעקבות חמיו ליוניון סיטי וכיהן בתפקידים שונים בישיבה ולאחר מכן כראש כולל של חסידי צאנז. חמיו העריכו והיה מבקש ממנו חוות דעת על פסיקותיו ושאלותיו לגדולי הדור. כעבור מספר שנים עבר להתגורר בירושלים ועמד בראשות כולל בקריית צאנז. בד בבד עם תפקידו כראש כולל, שימש כמורה הוראה ובאופן לא רשמי נחשב כרב השכונה, לצדו של הרב שלום אייזנברגר. באלול תש"מ מינהו חמיו האדמו"ר לרבה של קריית צאנז בירושלים על דעת כלל התושבים שחתמו על כתב מינוי. הרב וייס פתח כולל אברכים בשכונה ומספר שנים עמד בראשותו. לאחר פטירת חמיו הרבי מצאנז קלויזנבורג בט' בתמוז ה'תשנ"ד (יוני 1994) התקבל בקרב תושבי השכונה כממלא מקומו כפי שציווה בצוואתו, אולם הייתה קיימת מתיחות בינו לבין חסידות צאנז. בחודש אדר תשפ"ב נערך פיוס פומבי בין הצדדים כשהוזמן לסידור קידושין בחופת נכדו של האדמו"ר מצאנז. בשנת תשס"ו ייסד ישיבה כלל חסידית בשם "תורת חיים" בשכונת רוממה הסמוכה, בה לומדים מעל 100 בחורים. הישיבה מתנהלת בדרכו של חמיו הרבי מקלויזנבורג. הרב וייס עומד בראשות המרכז התורני "מוסדות באר מים חיים" בשכונת קריית צאנז המהווה מרכז רוחני לכל תושבי השכונה והאזור. חידושי תורתו הודפסו בקובצי "הבאר" היוצאים על ידי קהילתו, בגליונות 'שפע קודש' שי"ל על ידי ישיבתו, וכן בסדרת הספרים 'דובר ישרים', עד כה יצא לאור עי חברי המכון ספרים על ירח האיתנים ועל מסכת פסחים. באדר תשפב יצא הספר על מסכת בבא קמא. חברי המכון עובדים על הוצאה לאור של שאר הספרים על מסכתות הש"ס. חלק מבני משפחתו הם רבנים: אחיו הרב אשר וייס, רב בשכונת רמות ג' בירושלים וגאב"ד דרכי תורה אחיו הרב יהונתן בנימין וייס, רב ואב בית דין במונטריאול קנדה אחיו הרב חיים וייס רבה של ביתר עילית ור"מ בישיבת תורת חיים ובישיבת ויז'ניץ ברכפלד אחיו הרב אברהם יצחק וייס (חתן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא) ראש כולל ביאלה בירושלים. חתנו הרב טוביה ליברמן רב וראש כולל בחסידות מכנובקא בעלז חתנו הרב ישעיה שוורץ רב שכונה בביתר עילית ומחבר ספרים חתנו הרב יהודה דייטש ר"מ בירושלים. בנו הרב יוסף וייס חתן הרב מנחם מנדל פוקס. בנו הרב דוד וייס מיסד ומנהל המוסדות. בנו הרב צבי וייס חתן האדמו"ר מקרעטשניף קריית גת. בנו הרב מאיר וייס. בנו הבחור ברוך וייס. מדיה וקבצים בנושא דב וייס בוויקישיתוף דוב בן משה ווייס, דף שער בספרייה הלאומית שמחת השבע ברכות בחצרות קלויזנבורג – נדבורנה ביתר https://www.jdn.co.il/gallery/716015/ (הקישור אינו פעיל) שימי שפר., לאחר 20 שנים: האדמו"ר מצאנז נפגש עם גיסו הגר"ד וייס, באתר כיכר השבת יעקב מלמד, רגע היסטורי בצאנז: גיסו של האדמו"ר מירושלים כובד בסידור קידושין, באתר JDN תורת חיים, באתר עולם התורה המדריך העולמי למוסדות תורה וחסד
הדר מרקס

הדר מרקס (נולדה ב-13 ביוני 1985) היא שדרנית רדיו וקריינית פרסומות ישראלית, המשדרת בתחנת הרדיו גלגלצ. בעבר שידרה ברדיו תל אביב. מרקס נולדה וגדלה במושב פארן שבערבה. עברה ליישוב הקהילתי להבים, כדי ללמוד במגמת התקשורת בכפר הנוער "אשל הנשיא" שבנגב. מרקס עברה קורס קריינות והוכשרה להנחות תוכנית צעירים ברדיו אשל הנשיא. בשירותה הצבאי התקבלה לגלי צה"ל, ושירתה כקריינית. הנחתה את הגרסה המלאה של "אחד אחד", מצעד הפזמונים השבועי של גלגלצ, וכן תוכנית משלה בשם "סינגלס", במשך 4 שנים. לאחר פרישתו של עמרי רונן מגלגלצ עברה מרקס לשדר את תוכנית "הבחירות", המשודרת בשעות הצהריים ואת המצעד "אחד אחד". בשנת 2008 זכתה מרקס בפרס "תגלית לדור הבא" של הרדיו הישראלי. במאי 2011 מרקס עזבה את גלי צה"ל לאחר שמונה שנים, ועברה לרדיו תל אביב שם הגישה תוכנית מוזיקה ובידור יומית וקבלה תפקידים נוספים בתחומי הניו מדיה, התוכן והמוזיקה. ב-19 במאי הגישה את תוכניתה האחרונה בגלגלצ עד שובה לתחנה בשנת 2016. בינואר 2016 שבה מרקס לגלגלצ לתוכנית "מדינה בדרך", המשודרת כל בוקר בשעות 07:00–10:00. מרקס משדרת את התוכנית בימים א'–ד', ורואי שריקי משדר אותה ביום ה'. בשנים האחרונות צורף להגשה בני כבודי כמגיש נוסף. בשנת 2022 הדר השתתפה בתוכנית "מחוברים" מרקס גרושה ואם לשלושה ילדים. מתגוררים במושב גבעת שפירא. מדיה וקבצים בנושא הדר מרקס בוויקישיתוף קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2017-02-16, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה) ערכים מוקלטים נוספים הדר מרקס, באתר תאריקה זוהר הילה יחימוביץ', ‏נשים עובדות: הג'וב הלוהט של הדר מרקס, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2012 יעל גאוני, גבי גזית, רזי ברקאי ודידי הררי קיבלו פרסים בכנס הרדיו (גלובס), הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, 7 בספטמבר 2008 דוד אברהם, הדר מרקס תזמנה 8 שנים: עוזבת את גלגלצ, נענע10, 11/05/2011 השקת המצעד הישראלי השנתי של גלגלצ ו-וואלה!: צפו בביצועים הגדולים מהאולפן, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2021 יפעת הללי אברהם, ‏אחרי 13 שנים: השדרנית הדר מרקס מתגרשת, באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הקברות וסט פוינט

בית הקברות וסט פוינט (באנגלית: West Point cemetery) הוא בית קברות צבאי היסטורי, הנמצא בתחומי הקמפוס של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במדינת ניו יורק. נקברו בו בוגרים של האקדמיה ואנשי סגל שלה, מהם שנהרגו בקרב מראשית המאה ה-19 ועד היום. אתר בית הקברות, המשקיף על נהר ההדסון, הוכרז כבית הקברות של האקדמיה ב-1817, אך כבר קודם לכן שימש כאתר קבורה לתושבי אזור וסט פוינט ולנופלים במלחמת העצמאות של ארצות הברית. שטח בית הקברות הורחב מספר פעמים מאז הקמתו, והוא משתרע כעת על פני כ-50 דונם. הזכאים לקבורה בו הם בוגרי האקדמיה ואנשי הסגל שלה שנהרגו בקרב או נפטרו, מי שמתו בעת הצבתם באקדמיה ובני משפחותיהם של כל אלו. בסך הכל נטמנו בו למעלה מ-8,000 איש וביניהם 24 חיילים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס ו-25 ממפקדי האקדמיה. בשנים האחרונות נקברו בו בוגרים של האקדמיה שנהרגו בקרבות במלחמות בעיראק ובאפגניסטן. בתחומי בית הקברות ניצבים מספר מבנים ואנדרטאות: ליד הכניסה לבית הקברות ניצב בית התפילה הישן של הצוערים (Old Cadet Chapel), שהקמתו הושלמה ב-1837. מצויים בו לוחות זיכרון לגנרלים של הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקנית ולבוגרי האקדמיה שנהרגו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בשטח בית הקברות ניצבות מספר אנדרטאות לזכר אנשי האקדמיה, שנהרגו בקרבות בתחומי ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-19. בית המשגיח של בית הקברות הוקם ב-1872. כיום הוא משמש כבניין המטה של המפקח הכללי של האקדמיה (שהוא המבקר ונציב הקבילות שלה). וינפילד סקוט – הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית (1841 - 1861) ומפקד הכוחות האמריקניים במלחמת ארצות הברית–מקסיקו; רוברט אנדרסון – מפקד בסיס פורט סאמטר, שהופגז בקרב הראשון של מלחמת האזרחים האמריקנית; ג'ורג' ארמסטרונג קסטר - מפקד בחיל הפרשים במלחמת האזרחים האמריקנית ובמלחמות האינדיאנים. הוא נהרג בקרב ליטל ביגהורן ב-1876; אלכסנדר פאץ' – מפקד הארמייה השביעית באירופה במלחמת העולם השנייה; ג'יימס גאווין – מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 במלחמת העולם השנייה (1944-45); נורמן קוטה – מגיבורי הנחיתה בחוף אומהה בפלישה לצרפת, שם שירת כסגן מפקד הדיוויזיה ה-29; דוד מרכוס – האלוף הראשון של צה"ל, שנהרג במלחמת העצמאות; ויליאם וסטמורלנד – מפקד כוחות ארצות הברית במלחמת וייטנאם (1964-68) וראש מטה צבא ארצות הברית; אדוארד היגינס וייט – מראשוני האסטרונאוטים בתוכנית אפולו. הוא נספה בתאונת אימונים במרכז החלל קנדי. בית התפילה הישן של הצוערים בית המשגיח אנדרטת הצוערים עלון על בית הקברות באתר westpoint.edu. תאריך כניסה: 18 במרץ 2011. עמוד מידע על בית הקברות (1) באתר usma.edu. תאריך כניסה: 18 במרץ 2011. עמוד מידע על בית הקברות (2) באתר usma.edu. תאריך כניסה: 18 במרץ 2011. בית הקברות הלאומי ארלינגטון מדיה וקבצים בנושא בית הקברות וסט פוינט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות וסט פוינט להרחבה ראו כאן. להרחבה ראו כאן.
טירן פולק

טירן פולק (נולד ב-30 במאי 1967) הוא פעיל ימין קיצוני ישראלי, ובעבר אחד מראשי כך. טירן ישראל פולק נולד בירושלים, וגדל בשכונת קריית היובל. מוצא משפחתו הוא מסוריה; אביו העניק לו את השם "טירן" על שם מיצרי טירן משום שנולד ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים. בגיל 16 איבד את שתי אחיותיו, נורית ואסתר, בפיגוע בקו 18 ב-6 בדצמבר 1983. בעקבות הפיגוע הצטרף לתנועת כך שאותה הנהיג הרב מאיר כהנא. פולק, שחזר בתשובה בגיל צעיר, לא שירת בצה"ל. פולק הפך למנכ"ל התנועה ולאחר הירצחו של הרב כהנא הפך לאחד משלושת מנהיגיה, יחד עם ברוך מרזל ונועם פדרמן[דרוש מקור]. כמו כן, הוא שידר בתחנת רדיו פיראטית בירושלים בשם "קול הרמה". ב-23 במרץ 2000 נעצר, יחד עם ברוך מרזל, נועם פדרמן, יהודה עציון וברוך בן יוסף, כאשר ביקשו למחות על פגישת האפיפיור עם הרבנים הראשיים לישראל בהיכל שלמה. הם הועמדו לדין ונמצאו זכאים, ואף נפסקו להם פיצויים על הפגיעה בחירותם. פולק היה אחד ממנהיגי ארגון הטרור היהודי "הוועד לביטחון בכבישים", המסונף לתנועת כך. לדבריו של פולק, בשנים 1993-1992 היה הארגון מעורב ביותר מ-500 "תקריות אלימות" עם ערבים. ביולי 1992, הוגש נגד פולק כתב אישום על הסגת גבול, התקהלות אסורה, איומים ואי-נשיאת רישיון נשק. פולק נכנס לחצר תיאטרון "אל-חכוואתי" במזרח ירושלים, בשעה שהתקיים בו כינוס, ואיים על הנוכחים כשהוא נושא תת מקלע "עוזי" טעון. ב-2017, בעצרת לזכרו של הרב כהנא, אמר פולק "הלוואי שהיינו ארגון טרור, הלוואי שהיינו פוגעים בכל פעם שנפגע יהודי". פולק התחתן עם ענת שוחט. שוחט הוצגה כמי שהייתה אימו המאמצת של בנה, גלעד שדה. בסרטון גיוס כספים לכך שצולם בעת ששדה היה בן שלוש, נטען שאביו היה פלסטיני ושאילולא היה נלקח עם אמו היה עלול ”לזרוק אבנים כעת על יהודים”. ברבות השנים סיפר שדה שאמו הסבירה שהייתה למעשה אם חד־הורית, שאביו לא היה פלסטיני, ושמעולם לא ניצלה משום כפר – אלא שודלה, ובמילותיו של שדה נוצלה עימו, להשתתף בסרטון. טירן אימץ וגידל את גלעד כבנו. כיום פולק נשוי בשנית ומתגורר מאז 2003 בבית שמש. טובה צימוקי, עד כה אין תמיכה לגרסה שהאוטובוס פוצץ בידי מתאבד, דבר, 8 בדצמבר 1983; המשך טל אריאל אמיר, קצין גולני שהתעלל בחיילים: הפנו לי עורף, באתר nrg‏, 20 ביוני 2010 ת"פ (י-ם) 3701/00 מדינת ישראל נגד ברוך מרזל ואחרים, ניתן ב-14 באוקטובר 2001 ת"פ (י-ם) 3701/00 מדינת ישראל נגד ברוך מרזל ואחרים, ניתן ב-7 באוגוסט 2003 אלימות פוליטית מצד יהודים בישראל (עמ' 9), ‏17 באוגוסט 2005 ⁨כל ראשי ׳כך׳ נמצאים בכלא⁩ | ⁨חדשות⁩ | 17 דצמבר 1992 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il 14, 21. איום בנשק על-ידי פעיל "כך" טירן פולק, באתר www.knesset.gov.il אלישע בן קימון, מאות פעילי ימין קיצוני בעצרת לזכר כהנא: "שב"כ - ארגון טרור", באתר ynet, 7 בנובמבר 2017 "Itamar Ben-Gvir, Israel's Minister of Chaos The New Yorker". 2023-02-20. אורכב מ-המקור ב-2023-02-20. דוקאביב 2019: סיפורו של נער הגבעות שגילה שאביו האמיתי בכלל פלסטיני, באתר הארץ, 28 במאי 2019 נער גבעות שגילוי מפתיע הופך את עולמו ומתנחל שהרג ערבי ונעלם רגע לפני גזר הדין. על 2 סרטים שבהם הפוליטיקה היא החלק הפחות מעניין, באתר ערוץ 7, 1 באוגוסט 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדבר לוב

מדבר לוב (בערבית: الصحراء الليبية) הוא מדבר באפריקה, בחלקו הצפוני והמזרחי של מדבר סהרה. מדבר לוב משתרע על פני דרום־מערב מצרים (ומהווה כשני שלישים משטחה), מזרח לוב וצפון־מערב סודאן. שטח המדבר הוא כ־1,100,000 קמ"ר, והוא מתפרש על פני כ־1,100 ק"מ ממזרח למערב ועל כ־1,000 ק"מ מצפון לדרום, כך שצורתו מזכירה ריבוע. המדבר, ברובו, נמצא ברום 300–400 מטר, ובו אגמי מלח, החרבים ברובם, נאות מדבר, חמאדות (אזורי סלעים חשופי חול) רבות וגושי הרים. במדבר לוב שוכנים אנשי כת הסנוסים. בעלי-החיים העיקריים בו הם עכנים ועקרבים. חלקו המזרחי של מדבר לוב חולי ביותר, ולכן הוא מכונה ימת החול הגדולה. חלקו הצפוני-מזרחי של מדבר לוב מלא ביצות מלח חרבות. שם נמצא שקע קטארה שעומקו כ־133 מטר מתחת לפני הים. הרי מדבר לוב עוברים בדרום-מערב הארץ: רמת גילף כביר מתרוממת לגובה מרבי של כ־1,075 מטר, ודרומית-מערבית לה מתנשאים רכסי ג'בּל עֻוֵינאת (1,934 מטר) וג'בל אַרקַנוּ (אנ') (1,320 מטר). במדבר לוב שמונה מאגרי מים חשובים, שבעה מהם מוגדרים כנאות-מדבר ואילו השמיני, קטארה, אינו נחשב ככזה בשל מליחות מימיו. נווי המדבר מאפשרים ייצור חקלאי מוגבל ועל כן ניתן לקיים בסביבתם יישובי קבע. מקור מימיהם הזכים של נווי המדבר הללו הם נהר הנילוס או מי תהום. כך, למשל, בנווה המדבר סיווה שבמצרים, הסמוך לגבול לוב, התקיימו יישובים מאות ואף אלפי שנים על אף בידודו משאר מצרים. בארות ארטזיות של מים מתוקים בקרבת נווה המדבר פיום (אנ')איפשרו חקלאות נרחבת במשך מאות בשנים ושימשו להשקייתם של למעלה מ־2,100 קמ"ר. נווי המדבר האחרים הם דאח'לָה, ח'ארגָה, ג'ע'בּוּבּ, בַּחרִיָה ופראפרה. אגם קארון המלוח שמצפון לנווה המדבר פיום התנקז למימי הנילוס כבר בעת העתיקה. מדבר סהרה דיונה מדיה וקבצים בנושא מדבר לוב בוויקישיתוף מדבר לוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדבר לוב, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדבריות ובנושא גאוגרפיה של צפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.