laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שטפנשט

שטפנשט או שטעפנשט (ברומנית: Ştefăneşti) היא עיר קטנה במחוז בוטושאן, בחבל מולדובה שברומניה, המונה כ-5,700 תושבים. רוב התושבים עוסקים בחקלאות. ערך מורחב – חסידות שטפנשט יהודים הגיעו לשטפנשט בסוף המאה התשע-עשרה (1900-1880) ותרמו להפיכתה לעיירה ולמרכז מסחרי. יהודי העיירה היו ברובם חסידים פשוטים שעסקו במלאכות יהודיות כגון: נפחים, עגלונים, חייטים, צורפים ורפתנים. כאשר החליטו פרנסי העיירה להזמין רב שינהיג את הקהילה היהודית, נבחר הרב מנחם נחום פרידמן משטפנשט, בנו של רבי ישראל מרוז'ין. רבי מנחם נחום כיהן כאדמו"ר במשך כ-20 שנה. לאחר פטירתו התמנה בנו רבי אברהם מתתיהו פרידמן לאדמו"ר. הוא התפרסם כבעל מופת וכונה "מחולל הפלאות משטעפנשט" או "הצדיק משטפנשט". בעקבות פטירתו בשנת תרצ"ג (1933) ללא צאצאים הוחלט ביזמת רב העיירה, הרב יוסף ברייאר, להקים בבנייני החצר המפוארים ישיבה לזכרו. הישיבה שנקראה "בית אברהם" פעלה עד למלחמת העולם השנייה. ב-1936 למדו בה כ-60 תלמידים בארבע כיתות. בראש הישיבה עמד הרב ברייאר. הלימודים בישיבה התקיימו ברוח חסידית ושולבו בה גם לימודי חול. בשנת תשע"ח נמצא בבית העלמין היהודי קברו של רבה של העיר במאה ה-19 הרב שלום תאומים. מדיה וקבצים בנושא שטפנשט בוויקישיתוף "שטפנשט", באתר JewishGen (באנגלית) שטפנשטי (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית חוץ לארצנו, המליץ, 10 באוקטובר 1884 מנחם מנדל ברייאר, ‏הישיבות ברומניה, באתר "דעת", בתוך: מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם, בעריכת שמואל ק. מירסקי, הוצאת עגן, ניו יורק, תשט"ז, 1956. יעקב אבוביץ', תגלית היסטורית בשטפנשט: 'הקבר הנעלם' אותר, 30 באפריל 2018, JDN
דב תבורי

דב תבורי (י"ג בתשרי ה'תרפ"ט – י"ז בכסלו ה'תשע"ו ; 27 באוקטובר 1928 - 29 בנובמבר 2015) היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989. דב תבורי (במקור, "בלגולה") נולד בתל אביב ב-1928 למשה ושרה-לאה, ובהיותו בן 6 עבר עם משפחתו לפתח תקווה. בגיל 15 עזב את לימודיו והחל לעבוד במוסך. היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. שירת ב"הגנה" והיה מפקד הגדנ"ע בפתח תקווה. את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סרן. סמוך לגיל 30 השלים לימודים תיכוניים ונבחן בבחינות הבגרות. אז, המשיך לתואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה, שאותו סיים סמוך לגיל 40. תבורי היה מורה מוסמך, ובוגר המדרשה למינהל ציבורי וכלכלה. בתחילת שנות ה-50 החל לעבוד במשרד החינוך. מונה למפקח החינוך החברתי ושל"ח במחוז מרכז. בשנים 1977–1978 היה מזכיר העיר פתח תקווה. ב-1978 נבחר לכהונת ראש עיריית פתח תקווה מטעם מפלגת העבודה, וכיהן בתפקיד זה עד 1989. כמו כן כיהן כיו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל בשנים 1984-1989. בשנת 1984, לאחר בחירתו לקדנציה שנייה כראש העיר, החליט לפתוח את קולנוע היכל בלילות שבת, ו"פרשת קולנוע היכל" הביאה לעימות בין דתיים לחילוניים בפתח תקווה, ולהפגנות רבות של הציבור הדתי והחרדי עם רבני העיר, נגד פתיחת הקולנוע. אחיו חיים תבורי היה מפכ"ל המשטרה השישי של משטרת ישראל. תבורי כיהן כדירקטור בחברות ציבוריות אחדות, והיה נשוי לרות (לבית דולנסקי) ואב לשלושה ילדים. לאחר שהתאלמן, היה נשוי בשנית, לחנה גל (לבית אוקסנהורן). מדיה וקבצים בנושא דב תבורי בוויקישיתוף דב תבורי (אורכב 21.10.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר "ראשונים" של עיריית פתח תקווה "סערה בקולנוע היכל" (אורכב 21.10.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר "ראשונים" של עיריית פתח תקווה דב תבורי, באתר nfc ארכיון המדינה, Tavory Moshe (formerly Balagula Mojsze), ארכיון המדינה
פרידל

האם התכוונתם ל... ויל פרידל – קומיקאי אמריקאי ז'ורז' פרידל – מינרלוג וקריסטלוגרף צרפתי, על שמו חוק פרידל שארל פרידל (אנ') – כימאי צרפתי, על שמו תגובת פרידל-קרפטס תיאודור פרידל – פסל אוסטרי פרידל שטרן – קריקטוריסטית, מעצבת גרפית, עיתונאית ומורה לאמנות ישראלית. מחלוצות תחום הקריקטורה בישראל. אישים ששמם הפרטי הוא פרידל
פוליריתמיקה

במוזיקה, פוליריתמיקה או ריבוי קצבים היא השמעה או נגינה של שני קצבים או יותר במקביל כאשר כל קצב עצמאי ואינו תלוי בקצב האחר. דוגמה פשוטה לפוליריתמיקה תהיה 3 תווים מרווחים בצורה שווה, מנוגנים באותו הזמן של 2 תווים מרווחים בצורה שווה, כאשר תבנית הקצב של 3 התווים היא מהירה יותר מהתבנית של 2 התווים, והתבניות אורכות אותו זמן. קצב זה נקרא שלוש נגד שתיים. פוליריתמיקות פשוטות אחרות הן 3:4, 4:3, 5:4, 7:4 וכולי. הפוליריתמיקה, על אף שהיא מופיעה רבות במוזיקה קלאסית במאה העשרים, נכנסה למוזיקה הפופולרית המערבית ממקצבים אפריקאיים ואפיינה את מוזיקת הג'אז, ומאוחר יותר נכנסה גם לרוק המתקדם. כמו כן ניתן למצוא מקורות פוליריתמים רבים במוזיקה לטינית מדרום אמריקה. בגלל המורכבות של הנגינה בפוליריתמיקה, היא נדירה למדי עד היום. צורה נוספת של פוליריתמיקה, שנקראת גם פולימטר (בעברית - ריבוי משקלים), היא כאשר נשמע משפט מוזיקלי שהדגשים הקצביים בו תואמים משקל השונה משאר המוזיקה. דוגמה נפוצה לזה קיימת בג'אז, כאשר מבצע הסולו מנגן במסגרת משקל של 3\4, בעוד שאר הנגנים מנגנים במשקל של 4\4. מוזיקה אפריקנית מסורתית עושה שימוש נרחב בפוליריתמיקה. פרנק זאפה, במיוחד לקראת סוף הקריירה שלו, השתמש בחלוקות פוליריתמיות מורכבות (לדוגמה: פוליריתמיקה של 11:17), ואף בחלוקות פוליריתמיות משניות בתוך פוליריתם ראשי (לדוגמה: 3:2 על זוג הרבעים הראשון בחלוקה של 7:4). פוליריתמיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפט (מתמטיקה)

המונח "תיאורמה" מפנה לכאן. לערך העוסק בסרטו של פאזוליני, ראו תיאורמה (סרט). במתמטיקה, משפט (בלועזית: תאורמה; באנגלית: Theorem) הוא פסוק שניתן להוכיח אותו במסגרת מערכת אקסיומות מסוימת. הוכחת משפטים היא מהפעילויות המרכזיות במתמטיקה. למשפט ישנם שני חלקים: התנאים הדרושים להתקיימותו, והמסקנות שהמשפט מסיק על סמך אותם תנאים. דוגמה למשפט: "אם המשולש שאורכי צלעותיו הם a , b , c {\displaystyle a,b,c} הוא משולש ישר-זווית, ו- c {\displaystyle c} הוא אורך היתר שלו, אז a 2 + b 2 = c 2 {\displaystyle a^{2}+b^{2}=c^{2}} ". זהו משפט פיתגורס המפורסם. התנאי כאן הוא שהמשולש הנתון הוא ישר-זווית, והמסקנה היא המשוואה הקושרת את אורכי הצלעות. דוגמה נוספת למשפט: "המספר 2 {\displaystyle {\sqrt {2}}} הוא אי רציונלי". כאן לכאורה אין תנאים מוקדמים, אך בפועל ישנה הנחה של הסכמה על כמה מושגים בסיסיים, דוגמת ההסכמה על הגדרת המושג "מספר", והאקסיומות העוסקות במספרים. נשים לב כי הוכחת המשפט אינה נחשבת חלק ממנו, אך קיומה של הוכחה אחת לפחות הכרחי על מנת לקרוא לטענה "משפט". לאותו משפט יכולות להיות הוכחות רבות – למשפט פיתגורס ידועות מאות הוכחות שונות. טענה שמנוסחת כמשפט אך לא ידועה לה הוכחה נקראת השערה. לא כל הטענות המתמטיות המנוסחות כמשפט אכן נקראות "משפט". נהוג לקרוא "משפט" רק לטענות מעניינות או בעלות ערך. זוהי הגדרה מעורפלת ומאוד לא מתמטית, ואין כלל מדויק הקובע מתי נקראת טענה כלשהי "משפט". לעיתים משתמשים במילה "לֶמה" (lemma) כדי לציין משפט שחשיבותו העיקרית היא כטענת עזר למשפטים אחרים. רוב הלמות הן טכניות ואין להן חשיבות עצמאית. מאידך יש למות, כדוגמת הלמה של צורן, הלמה של בורל-קנטלי ורבות אחרות, שיש להן גם ערך משל עצמן. כמו כן נהוג לכנות בשם "מסקנה" תוצאה שנובעת ישירות ממשפט כלשהו, ובשם "טענה" כדי לכנות טענות כלליות שאינן מעניינות מספיק כדי להיקרא "משפט". ההבדל, כאמור, הוא טרמינולוגי בלבד ואין לו השלכות של ממש. משפט הפוך (למשפט נתון) הוא משפט שבו מוחלפים חלק מן ההנחות והמסקנה בתפקידיהם. דוגמה: משפט: אם מספר טבעי מתחלק ב-2 וב-3, הוא מתחלק גם ב-6. משפט הפוך: אם מספר טבעי מתחלק ב-6, הוא מתחלק גם ב-2 וב-3. לא תמיד המשפט ההפוך מתקיים. לדוגמה נכון המשפט "כל מספר המתחלק ב-4 הוא זוגי", אך לא נכון המשפט ההפוך "כל מספר זוגי מתחלק ב-4". כאשר משפט והמשפט ההפוך מתקיימים נהוג לאחדם למשפט יחיד בעזרת הקשר אם ורק אם. למשל "מספר טבעי מתחלק ב-2 וב-3 אם ורק אם הוא מתחלק ב-6". משפט, באתר MathWorld (באנגלית) משפט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדוארד מקדואל

אדוארד מקדואל (באנגלית: Edward MacDowell; ‏18 בדצמבר 1860 – 23 בינואר 1908) היה מלחין ומנצח אמריקאי. מקדואל נולד למשפחה ממוצא אירי-סקוטי. כבר בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר. בשנת 1876 נסע לצרפת עם אמו והתקבל לקונסרבטואר של פריז, שם למד עם קלוד דביסי אצל אנטואן מרמונטל, בין השאר. לאחר מכן עבר לקונסרבטוריון של פרנקפורט, שם למד קומפוזיציה אצל המלחין יליד שווייץ יואכים רף. ראוף היה מקורב לפרנץ ליסט וכך הכיר אותו גם מקדואל. הפגישה עם ליסט הביאה לפריצת דרך בקריירה של מקדואל. ליסט התלהב מהקונצ'רטו לפסנתר ועזר לו בארגון הופעות ובהדפסת יצירותיו. בשנת 1888 חזר מקדואל לארצות הברית והשתקע בבוסטון שם המשיך להלחין ולנצח. בשנת 1896 נתמנה לפרופסור ומנהל המחלקה למוזיקה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. חילוקי דעות קשים עם שלטונות האוניברסיטה ותאונת דרכים הביאו את מקדואל להתפטרות מהאוניברסיטה והעומס הנפשי גרם לו להתמוטטות עצבים ולהתפתחות מחלת נפש. מקדואל קנה אחוזה בפאתי העיירה פיטרבורו במדינת ניו המפשייר והתיישב שם עם אשתו. בצוואתו הועיד את החווה לבניית מקום, שאמנים יוכלו לגור בו וליצור ללא תשלום. שם גם נקבר בשנת 1908. מקדואל שייך לקבוצה הראשונה של מלחינים אמריקאים במאה ה-19, שהושפעו בעיקר מהרומנטיקאים האירופאים. 4 סונאטות מיניאטורות רבות לפסנתר שהופיעו במספר קבצים, מהם ראויים לציון: רישומים מהחורש - אופוס 51 אידיליות מניו אנגלנד - אופוס 62 קטעי ים - אופוס 55 2 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת המבוצעים עד היום: קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 1 בלה מינור אופוס 15 (1884). יצירה זו הקדיש מקדואל לפרנץ ליסט ומזכיר במידה רבה את הקונצ'רטו לפסנתר של אדוארד גריג. קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 2 ברה מינור אופוס 23 (1889). מהיצירות המועטות לתזמורת מוכרות 2 סוויטות לתזמורת: סוויטה מס' 1 אופוס 42 (1889-1890) סוויטה מס' 2 אופוס 48 המכונה גם הסוויטה האינדיאנית. מקדואל השתמש כאן בנעימות אינדיאניות מקוריות. פרקי הסוויטה הם: אגדה, שיר אהבה, מלחמה, שיר קינה וחגיגה כפרית. בהתאם לצוואתו של מקדואל ובעזרת תרומות, נפתחה בשנת 1907 מושבת מקדואל בעיירה פיטרבורו בניו המפשייר. אמנים בשטחים שונים, מלחינים וסופרים מוזמנים לבלות וליצור במקום לתקופות של מספר חדשים. המקום פעיל עד היום. האורחים ידועים ששהו שם הם ליאונרד ברנשטיין, אהרן קופלנד, תורנטון ויילדר ועוד. פעם בשנה מחולקת מדליה על שם מקדואל לאמן מצטיין. באותו יום נפתחת המושבה לביקורי קהל. מדיה וקבצים בנושא אדוארד מקדואל בוויקישיתוף אדוארד מקדואל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדוארד מקדואל, באתר AllMusic (באנגלית) אדוארד מקדואל, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדוארד מקדואל, באתר Discogs (באנגלית) האתר של מושבת מקדואל אדוארד מקדואל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אדוארד מקדואל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אדוארד מקדואל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) John F. Porte, Edward Macdowell: A Great American Tone Poet, His Life and Music (1922) online book MIDI sequences of 147 MacDowell piano pieces or movements and 3 piano transcriptions MIDI sequences of 11 MacDowell songs with lyrics Art of the States: Edward MacDowell "To a Wild Rose" free pdf & midi
שלמה טירן

שלמה טירן (16 באפריל 1937 – 11 בינואר 2015) היה מנהל מערכות מידע ישראלי. בשנת 2006 זכה לפרס על מפעל חיים מטעם המגזין "אנשים ומחשבים", על היותו חלוץ בתעשיית ההייטק והמיחשוב בישראל. שלמה טירן נולד בשנת 1937 וגדל בירושלים. הוריו אסתר וישראל אברהם טרוקמן-לוי נולדו בעיירת הטקסטיל גורשקוויצה ועלו לארץ כחלוצים בעלייה הרביעית. אביו היה מראשוני החייטים בירושלים.[דרוש מקור] שלמה למד בבית הספר 'במעלה' ואחר כך בבית ספר 'עמל', שם למד להיות מסגר מכני. התגייס לצה"ל בשנת 1955 ושירת בחיל השריון, משנפצע שירת בתפקידים פקידותיים. בתום שירותו הצבאי ב-1958 נשלח מטעם חברת יבמ ישראל לעבוד כמנקב כרטיסים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לאחר מכן התקדם לתפקיד מרכיב לוחות חיבורים שבאמצעותם בוצעו פעולות בציוד לעיבוד נתונים. בגיל עשרים וארבע השלים תעודת בגרות, בגיל עשרים ושמונה סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד שמונה חודשים כגזבר עיריית אילת. בשנת 1966 הקים את יחידת המחשוב של רשות השידור. בשנת 1967 החל לעבוד כמנתח מערכות במשרד התחבורה ובשנת 1973 מונה למנהל אגף המחשוב של המשרד. במהלך תקופה זו סיים תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית. הגה חידושים במִנהל ומחשוב, ובהם שיטת הנקודות בכבישים, בדיקות ממוחשבות של מבחני תאוריה וקביעת תור למבחן מעשי באמצעות מחשב. ב-1977 נמנה עם מקימי ועד הגג של מנהלי מערכות המחשוב במשרדי הממשלה. בשנת 1978 מונה למנהל אגף המחשוב של קופת חולים הכללית. באותו זמן הוקמה "קבוצת יעל" וטירן מונה ליושב ראש מועצת המנהלים שלה. בין השנים 1974 ל-1982, במקביל להיותו מנהל מערכות מידע, לימד ניתוח מערכות וניהול פרויקטים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית ובמכון לפריון העבודה והייצור. בשנת 1982 הקים ביחד עם דני דיין את חברת "אלעד מערכות". שהייתה החברה הראשונה בישראל שעסקה בהשמת כוח אדם בתחום המחשבים במיקור חוץ. בשנים 1982–1984 היה טירן מנמ"ר משרד הבינוי והשיכון. בשנים 1984-1986 כיהן כמנכ"ל סולמל, חברת הבת של סולל בונה לשירותי מחשוב. ב-1986 שב ל"אלעד מערכות" והחברה החלה לעסוק בתפעול מערכות מידע. ב-1988 החלה "אלעד מערכות" לעסוק בפיתוח תוכנה. טירן היה סגן יושב ראש איגוד המשתמשים של מיקרוסופט בישראל, היה שחקן נבחרת ישראל בכדורת ויושב ראש מועדון הכדורת ברמת גן. סימונה ברונפמן, "מנמ"ר המנמ"רים של הממשלה", Information Week, גיליון 1233, 14-10 בדצמבר 2006, עמ' 46–47. רויטל פייגל, מהילד הזה לא יצא שום דבר: מבוסס על סיפור חייו של שלמה טירן, חולון: אורלי לוי, 2007. רויטל פייגל, חבורת האבן הירושלמית, 2010. חלוצי המחשוב בישראל/ שלמה טירן. 2011. רויטל פייגל, בסוד ההצלחה - אלעד: שלושים השנים הראשונות, 2012. יניב הלפרין, ‏הלך לעולמו שלמה טירן, מהאבות המייסדים של ה-IT בישראל, באתר "אנשים ומחשבים", 11 בינואר 2015 היה שלום, חבר - דברי הספד שנשא ד"ר נחמן אורון בהלווייתו של שלמה טירן ז"ל, באתר "אנשים ומחשבים", 13 בינואר 2015 חידוש: משרד מתווך בכח־אדם למחשב, מעריב, 22 באוגוסט 1982 אביבה מץ, מחשבים - במקצוע העתיד אין עבודה, מעריב, 6 במרץ 1987 ליאת רון, ‏פורטפוליו / יואש טרוקמן, באתר גלובס, 20 במרץ 2008 TheMarker digital, אלעד מערכות תספק למשהב"ט שירותי פיתוח מערכות בעסקה של 500 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2002 אביבה משמרי, ‏אלעד מערכות תוכנה זכתה במיכרז ביהמ"ש ב-4 מיליון ד', באתר גלובס, 5 בספטמבר 2000 אורי טלשיר, באולינג: וואו, זה אור אבירם!, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010
קארל לווה

יוהאן קארל גוטפריד לֶווה (בגרמנית: Johann Carl Gottfried Loewe, נכתב לעיתים אף Löwe‏; 30 בנובמבר 1796 – 20 באפריל 1869) היה מלחין גרמני, זמר בריטון ומנצח. הלידר (השירים האמנותיים) שהלחין היו מוכרים בזמנו לרבים ואף זיכו אותו בתואר הבלתי הרשמי "שוברט של צפון גרמניה". אף הוגו וולף, מלחין הלידר המהפכן שכתב בסגנון הפוסט-רומנטי העריך מאוד את יצירתו של לווה. כיום יצירתו אינה מוכרת כמו בעבר, אך מבחר משיריו עדיין מבוצעים כיום מדי פעם. לווה נולד בלֶבֶּיִין ואת חינוכו המוזיקלי הראשוני קיבל מאביו. הוא היה נער מקהלה, ראשית בקתן ומאוחר יותר בהאלה, שם למד דקדוק. יפי קולו של לווה בא לידיעתה של מאדאם דה סטאל אשר דאגה לו לתמיכה כספית במימונו של ז'רום בונפרטה, מלך וסטפאליה דאז, תמיכה שאפשרה לו להתמיד בלימודי המוזיקה ואף ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת האלה. תמיכה כספית זו פסקה ב-1813, עם עזיבתו של המלך. בשנת 1820 עקר לווה לשטטין, שם עבד כנגן עוגב וכמנהל מוזיקלי בבית-ספר. בשטטין חיבר לווה את רוב יצירתו המוזיקלית, לרבות גרסה מולחנת לשירו הנודע של גתה "שר היער" (Erlkönig). יש האומרים כי שירו זה של לווה, משנת 1824, משתווה באיכותו לשירו של פרנץ שוברט שנכתב לאותו הטקסט ושזכה לפרסום רב ממנו פי כמה. לווה חיבר מוזיקה למילות שיריהם של משוררים חשובים נוספים, ביניהם פרידריך ריקרט, ויליאם שייקספיר ולורד ביירון (שיריהם של שני האחרונים - בתרגום לגרמנית). לווה הלחין אף מספר אופרות, אורטוריות ויצירות כליות. בשנת 1821 נישא לווה לז'ולי פון יאקוב, אשר נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב-1823. אשתו השנייה, אאוגוסטֶה לאנגה, הייתה זמרת מחוננת והשניים הופיעו יחד בביצועי האורטוריות שחיבר וזכו להצלחה רבה. בהמשך חייו, התפרסם לווה הן כזמר והן כמלחין. לווה הופיע כזמר ברחבי אירופה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19. לבסוף, שב לווה לגרמניה ולאחר שנטש את משרותיו בשטטין בתום 46 שנות עבודה, עבר להתגורר בקיל, שם מת משבץ ב-20 באפריל 1869. קארל לווה חיבר יצירות רבות בתחום המוזיקה הווקאלית, שהייתה קרוב ללבו מפאת היותו זמר; לווה הלחין חמש אופרות, מתוכן בוצעה רק אחת בשם "שלוש המשאלות" ("Die drei Wünsche") שלא זכתה להצלחה יתרה. כמו כן, חיבר 17 אורטוריות שרבות מהן כתובות לקולות גבריים ללא ליווי או בנגינת קטעי ביניים כליים בלבד, קנטטות ובלדות למקהלה. התמחותו הבלעדית של לווה במוזיקה הווקאלית הייתה הלחנת בלדות לקול ולפסנתר. לווה ניחן בחוש מיוחד לכתיבת מוזיקה לשירים סיפוריים. חוש זה אפשר לו לשלב בצורה מוצלחת סגנון לירי בסגנון דרמטי ובכך להשיג אחדות ושלמות. בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית חיבר לווה בעיקר יצירות קאמריות להרכבים שונים, ביניהן: שלוש רביעיות כלי קשת, שלישיית פסנתר, יצירה לקלרינט ולפסנתר שראתה אור לאחר מותו ומספר יצירות לפסנתר סולו. John Salmon, The Piano Sonatas of Carl Loewe, New York: Peter Lang, 1996. מדיה וקבצים בנושא קארל לווה בוויקישיתוף קארל לווה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קארל לווה, באתר AllMusic (באנגלית) קארל לווה, באתר MusicBrainz (באנגלית) קארל לווה, באתר Discogs (באנגלית) Löwe, Johann Karl Gottfried, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1911. קארל לווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ון לינץ' (שחקן)

ג'ון לינץ' (באנגלית: John Lynch; נולד ב-26 בדצמבר 1961) הוא שחקן וסופר צפון אירי. הוא זכה בפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה (AACTA) לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "אנג'ל בייבי" משנת 1995. תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרטים "קאל" (1984), "סוד הגן הנעלם" (1993), "בשם האב" (1993), ו"דלתות מסתובבות" (1998). לינץ' כתב שני רומנים "Torn Water" ו-"Falling Out of Heaven". לינץ' נולד בקורינגשגו (Corrinshego) במחוז ארמה שבצפון אירלנד. הוא למד בבית הספר סיינט קולמן קולג' בניורי. לינץ' החל לשחק במחזות בשפה האירית כשהיה בבית הספר בשנים הראשונות של הסכסוך בצפון אילנד. הוא הבכור למשפחה בת חמישה ילדים. אביו הוא אירי, ואמו איטלקייה מטריבנטו (קמפובאסו). אחותו הצעירה סוזן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה. לינץ' הופיע במספר רב של סרטי קולנוע שעוסקים ב"צרות" של צפון אירלנד כגון "קאל" (1984) יחד עם הלן מירן, "בשם האב" (1993) עם דניאל דיי-לואיס, "איש תחנת הרכבת" (1992) לצדם של ג'ולי כריסטי ודונלד סאת'רלנד, "Nothing Personal" ו"בזכות האם" (1996). עוד עם מירן שיחק ב-2002 בסרט "אוולין". ב-1991 כיכב לינץ' בתפקיד משנה בסרט "אדוארד השני" של דרק ג'רמן. ב-1993 שיחק בתפקיד לורד קרייבן בסרטה של אגניישקה הולנד "סוד הגן הנעלם". ב-1994 הופיע בסרט "סוד האי הנעזב", וב-1998 גילם את ג'רי בסרט "דלתות מסתובבות". לינץ' גילם את דמות של הכדורגלן ג'ורג' בסט בסרט "בסט" משנת 2000, לו כתב את התסריט יחד עם אשתו, מרי מקגוויקן, שגם ביימה את הסרט. בהופעתו בסרט האוסטרלי "אנג'ל בייבי" זכה לינץ' בפרס השחקן הטוב ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי, ובפרס מבקרי הקולנוע האוסטרלי. ב-1996 היה מועמד לפרס סטלייט על תפקידו בסרט "מול פלנדרס". ב-1998 עבד עם הבמאית הבלגית מריון הנסל בעיבוד שלה לרומן "The Quarry" (הידוע גם בשם "La Faille"), שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של מונטריאול. הוא היה מועמד לפרס באפט"א על הופעתו בסרט "קאל", כמו גם לפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי (IFTA) על תפקידו בסרט "The Baby War". לינץ' כיכב בתפקיד סטיבן בסרט "Five Day Shelter" שזכה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע, והתמודד בתחרות בפסטיבל הסרטים של רומא. ב-211 שיחק לינץ' בתפקיד הראשי בסרט "Ghosted". ב-2012 הופיע בעיבוד הקולנועי לספר "Private Peaceful" מאת מייקל מורפורגו. לינץ' כתב ופרסם שני ספרים. הרומן הראשון שלו "Torn Water" יצא לאור בנובמבר 2005 בהוצאת HarperCollins. ספרו השני "Falling Out of Heaven" יצא לאור ב-13 במאי 2010 באותה הוצאה. ג'ון לינץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון לינץ', באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון לינץ', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Contemporary Theatre, Film and Television, vol 52 (2003), Gale, Detroit Attore Lynch è cittadino di Trivento, ANSA, 27 luglio 2015 "John Lynch". IMDb. The Nativity, BBC, November 2010; retrieved 21 December 2010.
ג'ון לינץ'

האם התכוונתם ל... ג'ון לינץ' (שחקן) – שחקן קולנוע אירי ג'ון לינץ' (היסטוריון) – היסטוריון בריטי של אמריקה הלטינית ג'ון לינץ' (מושל) – מושל ניו המפשייר ג'ון לינץ' (NFL) – שחקן פוטבול אמריקאי
דייגו לונה

דייגו לונה אלכסנדר (בספרדית: Diego Luna Alexander; נולד ב-29 בדצמבר 1979) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע מקסיקני. לונה נולד במקסיקו סיטי בשם דייגו דיוניסיו לונה אלכסנדר. אמו נהרגה בתאונת דרכים כשהיה בן שנתיים. היא עבדה בתעשיית הקולנוע ודאגה שגם בנה יהיה מעורב בה. כבר מגיל צעיר החל להיות מעורב באהבתו הגדולה של אביו - הבידור. דייגו החל להופיע בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון. את הופעת הבכורה הקולנועית שלו עשה כבר בגיל שנתיים וחצי בסרטו של הבמאי הספרדי הנודע קרלוס סאורה, "אנטוניאטה" (1982). בגיל שבע החל להופיע בתיאטרון וזכה שם להצלחה. ב-1992 הופיע בטלנובלה מקסיקנית בשם "Abuelo y yo, El", לצד חברו הטוב גאל גרסיה ברנאל. ומאז החל לקבל יותר תפקידי משחק, כשהבולט שבהם היה תפקיד המשנה שעשה בסרט עטור השבחים "לפני שהלילה יורד" (2000). את הפריצה עשה שנה אחר כך, כשכיכב פעם נוספת לצד גרסיה ברנאל, בסרט המצליח של הבמאי אלפונסו קוארון, "ואת אמא שלך גם" שעל תפקידו לצד גרסיה ברנאל זכו השניים בפרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הקולנוע בוונציה. לאחר מכן ניסה לפרוץ לשוק האמריקני כשכיכב בסרטים "פרידה", סרט הקיבל 6 מועמדויות לפרס האוסקר, בסרט המשך ל"ערפדים", לצד ג'ון בון ג'ובי, ב"שטח פתוח", מערבון שביים קווין קוסטנר, בסרט ההמשך ל"ריקוד מושחת", "לילות הוואנה", בו גילם את התפקיד שעשה פטריק סווייזי בסרט המקורי, ב"טרמינל", שביים סטיבן ספילברג ובדרמת הפשע "קרימינל". ב-11 בנובמבר 2011, השתתף בקליפ מוזיקלי של הזמרת קייטי פרי, "The One That Got Away", בתפקיד אהובה שנהרג בתאונת דרכים. בשנת 2016 שיחק בסרט המדע הבדיוני "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", הסרט הוא התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים", והוא גילם את קאסיאן אנדור בסרט בה הוא מככב לצד פליסיטי ג'ונס, פורסט ויטאקר ומאדס מיקלסן. באוגוסט אותה שנה שיחק בסרט הפעולה "נמלטת" לצד מל גיבסון, אליזבת רוהם וויליאם ה. מייסי. בשנת 2019 שיחק בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן. בשנת 2014 ביים והפיק את סרטו הראשון "סזאר צ'אבס" שמבוסס על חיו של הפעיל למען זכויות האזרח סזאר צ'אבס, בגילום דמותו של מייקל פניה לצד אמריקה פררה ורוזריו דוסון. בשנת 2016 ביים את סרטו השני "המסע למקסיקו", שגם כתב והפיק. בסרט מככבים דני גלובר ומאיה רודולף. ב-5 בפברואר 2008, נישא לונה לשחקנית המקסיקנית קמילה סודי, אחייניתה של הזמרת טליה. לזוג שני ילדים: ג'רונימו (נולד ב-12 באוגוסט 2008) ופיונה (נולדה ב-1 ביולי 2010); הזוג התגרש במרץ 2013. מדיה וקבצים בנושא דייגו לונה בוויקישיתוף דייגו לונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייגו לונה, ברשת החברתית אינסטגרם דייגו לונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייגו לונה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דייגו לונה, באתר AllMovie (באנגלית) דייגו לונה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) דייגו לונה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייגו לונה, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייגו לונה, באתר Discogs (באנגלית) דייגו לונה, באתר Songkick (באנגלית) גלריית תמונות www.askmen.com אמיר קמינר, קאן, חלב על השפתיים, באתר ynet, 11 במרץ 2009
284

שנת 284 היא השנה ה-84 במאה ה-3. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 284 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 29 באוגוסט תחילת ספירת השנים בלוח השנה הקופטי 11 בספטמבר – הקיסר הרומי נומריאנוס נמצא מתבוסס בדמו בעת ששהה בחלקדון. הוא נרצח, ככל הנראה על ידי אריוס אפר (אשר הוצא להורג באשמה זו) 20 בנובמבר – לאחר הירצחו של הקיסר נומריאנוס, בוחר צבא רומי בדיוקלטיאנוס כקיסר האימפריה הרומית, יחד עם קארינוס. דיוקלטיאנוס מפצל את האימפריה (למזרח ומערב) לצרכים מנהליים ומקים את הטטררכיה. קודם לכן, במרץ אותה שנה תוקפת את נומריאנוס דלקת עיניים והוא מתחיל במסע מאמסה לכיוון רומא; בנובמבר, בעת ששהה בכלקדון, הוא נרצח, ככל הנראה על ידי אריוס אפר (אשר מוצא להורג באשמה זו) ללא תאריך מדויק: משבר המאה ה-3 באימפריה הרומית (ר' גם בסעיפי התאריכים): במרץ, טרם הירצחו קודם לכן, תוקפת את נומריאנוס דלקת עיניים והוא מתחיל במסע מאמסה לכיוון רומא הבגאודאי מתמרדים בגאליה נגד הרומאים דרדניה הופכת לפרובינקיה רומית קארינוס, אחי נומריאנוס, יוצא מרומא למסע צבאי נגד טענתו של דיוקלטיאנוס לשלטון על האימפריה. סאבינוס יוליאנוס מנצל את היעדרו של קארינוס להכרזה על עצמו כקיסר, תוך שהוא שולט על יצור המטבעות בסיציליה מכיוון שהמשמר הפרטוריאני כפוף לסנאט ולא לקיסר, מקים דיוקלטיאנוס את יחידת היוביאנים וההרקוליאנים, כיחידת נאמנים לו אישית. היחידה תשרת את קיסרי האימפריה הרומית המזרחית ב-700 השנים הבאות. רופינוס הראשון יורש את דומטיוס בתור פטריארך קונסטנטינופול 20 בנובמבר – נומריאנוס, קיסר רומא (נולד ב-254) להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 284‎ נפטרים ב-284‎ מדיה וקבצים בנושא 284 בוויקישיתוף
דקאדה

דקאדה היא יחידה למדידת יחסים בסולם לוגריתמי, כאשר דקאדה אחת מתאימה ליחס של 10 בין שני מספרים. הדקאדה משמשת כדי לייצג את תגובת התדר של מעגלים חשמליים בצורה גרפית באמצעות עקום בודה מאחר שייצוג תדרים בסקאלה ליניארית אינו מעשי. למשל, מגבר אודיו ומסננים. מגבר אודיו יהיה בעל טווח תדרים שבין 20 הרץ ל-20 קילו-הרץ ואז ייצוג הטווח באמצעות סקאלה לוגריתמית בדקאדות יעיל להמחשה גרפית. צירי עקום זה יתחילו מ-1 הרץ (100 הרץ) וימשיכו להיכפל ב־10 עד ל-100 קילו-הרץ (105 הרץ), כדי להכיל את כל הטווח על גבי נייר ממוצע כמודגם להלן: 100.....101.....102.....103.....104.....105 דקאדות משמשות את יצרני הרכיבים האלקטרוניים בסימון גודל של רכיבים כמו נגדים, קבלים, דיודות זנר וסלילי השראה. מערכת מידות כמו סדרת ה־E (אנ') משתמשת בערכים עדיפים בתחום המוזיקה, יחס התדרים של צליל זהה בשתי אוקטבות סמוכות הוא שניים, מספר הדקאדות באוקטבה הוא: log 10 ⁡ ( 2 ) = 0.301   {\displaystyle \log _{10}(2)=0.301~} דציבל ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.