laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נשיאות המגזר העסקי בישראל

נשיאות המגזר העסקי בישראל, שנקראה בעבר נשיאות הארגונים העסקיים וקודם לכן, עד אוגוסט 2013, נקראה לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים) היא אגודה עות'מאנית שמהווה ארגון-גג של מרבית ארגוני המעבידים בישראל. בין הארגונים החברים: התאחדות האיכרים בישראל, התאחדות הקבלנים, איגוד בתי המלון, איגוד היהלומים, האיגוד הכל ארצי של מפעלי הניקיון והאחזקה בישראל, איגוד הבנקים בישראל, איגוד האיכרים ועוד. באמצע שנות ה-50 של המאה העשרים התאחדות התעשיינים, התאחדות האיכרים, מרכז הקבלנים והבונים ולשכות המסחר הסכימו על הקמת "חטיבת נותני העבודה" מנציגיהם שתייצג אותם במנהלת שירות התעסוקה. לאחר סיפוק מפעולת החטיבה ובעקבות עליית מס העיזבון בתחילת שנות ה-60 הוקמה ב-1967 לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. באוגוסט 2013 שינתה האגודה את שמה ל"נשיאות הארגונים העסקיים". בעקבות חילוקי דעות על דרך ההתנהלות, בחודש מרץ 2020 פרשו מהאגודה התאחדות התעשיינים בישראל, איגוד לשכות המסחר והתאחדות חקלאי ישראל, והקימו את נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל. לאחר פרישה זו שינתה הנשיאות את שמה לשמה הנוכחי, "נשיאות המגזר העסקי בישראל". ביולי 2024 חזרו הארגונים הפורשים והתאחדו לנשיאות המגזר העסקי. מהקמת הנשיאות ובמרבית שנותיה, נשיא התאחדות התעשיינים שימש גם כיו"ר האגודה. עד תחילת 2015 כיהן בתפקיד צביקה אורן, שהוחלף בידי שרגא ברוש. יו"ר הנשיאות הנוכחי הוא דובי אמיתי, נשיא התאחדות האיכרים. ונשיא המגזר העסקי בישראל הוא ד"ר רון תומר נשיא התאחדות התעשיינים לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים קיימה משא ומתן עם ההסתדרות הכללית לחתימה על הסכמים קיבוציים הנוגעים לכלל שוק העבודה בישראל, ושני הארגונים המשיכו בכך גם בשמותיהם החדשים, נשיאות הארגונים העסקיים וההסתדרות החדשה. הסכמים שנחתמו עוסקים בנושאים כגון דמי הבראה, החזר הוצאות נסיעה מהבית למקום העבודה ובחזרה, קביעת זכות לשכר בחגים ובימי אבל ועוד. להסכמים אלה הוצאו, בדרך כלל, צווי הרחבה, המחילים אותם על כלל המעסיקים והמועסקים בישראל. בדצמבר 2014 חתמה נשיאות הארגונים העסקיים על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות החדשה, להעלאת שכר המינימום, בשלוש פעימות, ל-5,000 ש"ח. בהתאם להסכם זה תיקנה הכנסת, בחקיקת בזק, את חוק שכר מינימום. מדיה וקבצים בנושא נשיאות המגזר העסקי בישראל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיאות המגזר העסקי בישראל נשיאות המגזר העסקי בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל" עמרי מילמן, כלכליסט, ונווית זומר, פיצול במגזר העסקי: התאחדות התעשיינים פורשת מנשיאות הארגונים הכלכליים, באתר ynet, 29 במרץ 2020 ניצן צבי כהן, ‏אחרי 3 שנים של פיצול: ארגוני המעסיקים מתאחדים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 18 ביולי 2024 טלי חרותי-סובר, חיים ביאור, נחתם ההסכם: שכר מינימום יועלה ל-5,000 ש', באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2014
אהרון זיו

אהרון (אהרל'ה) זיו (זגזג) (נולד בשנת 1956) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבת אלכסנדרוני. עם גיוסו לצה"ל באוגוסט 1974 התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים זיו עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלחה"ן צנחנים. זיו פיקד על כוח מן הפלוגה במבצע צלצל, 19 ביולי 1981, פשיטה שביצעו הצנחנים מדרום למזרעת- אל- מצילה, כחמישה קילומטרים מדרום מזרח לשפך הזהראני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי יסעור לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב שהתפתח נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט, בפיקוד יורם יאיר, היו שבעה פצועים ובהם זיו, והרוג, קצין האג"ם החטיבתי יוסי טהר. תחת אש עזה חולצו יאיר ואנשיו במסוקים מן השטח לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד. לאחר שהחלים מפציעתו שב לשירות ושימש במספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים. בהמשך שימש כמפקד חטיבת שומרון ובשנים 1995-1992 שימש כמפקד חטיבת אלכסנדרוני. בתפקידו האחרון שימש כנספח צה"ל ביפן. בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות ה-40 . משה קראדי, "המפכ"ל – בקדמת הבמה ומאחורי הקלעים", ידיעות ספרים, 2012, עמוד 40. מבצע צלצל, באתר "סיירת הצנחנים" משה קראדי, "המפכ"ל – בקדמת הבמה ומאחורי הקלעים", ידיעות ספרים, 2012, עמודים 43-45. יורם יאיר, "אתי מלבנון" - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמודים 13-14. אבשלום חלוץ, סודות מהמושב האחורי, באתר הארץ, 3 במרץ 2010. שנים עשר המדליקים, מעריב, 20 באפריל 1988 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבלי הונגריה

הונגריה מחולקת לשבעה חבלים מנהליים-סטטיסטיים, החל משנת 1999, בהתאם לחוק שנחקק באותה שנה. חבלים אלו מאגדים בתוכם את 19 מחוזות הונגריה והם נוצרו בעיקר לצרכים תכנוניים וסטטיסטיים. מדיה וקבצים בנושא חבלי הונגריה בוויקישיתוף Gazetteer of Hungary, 1 January 2017 (בהונגרית) (באנגלית) Population density by NUTS 2 regions - נכון ל-2015
יוסף שטרן (רופא)

יוסף שטרן (1913 – 28 ביולי 1992) היה רופא ישראלי, מנהלו הראשון של בית החולים סורוקה (1960–1978). יוסף שטרן נולד בשנת 1913 בעיירה לובומל שבווהלין, רוסיה (משנות ה-20 בפולין). היה חבר תנועת "החלוץ הצעיר" בעירו. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים, תוך זמן קצר נבחר לכהן כיו"ר אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בחיל האוויר הבריטי. לאחר המלחמה, בשנת 1946, נסע ללמוד רפואה באוניברסיטת בולוניה שבאיטליה. במקביל ללימודיו שם הוא היה פעיל בארגון עלייה. בשנת 1950 קיבל תואר דוקטור וחזר לישראל כרופא פנימי בבית החולים בילינסון שבפתח תקווה. התמחה במחלות כבד. בשנת 1959, עם הקמת בית החולים המרכזי לנגב (שב-1972 נקרא על שם משה סורוקה) מונה לשמש כמנהלו הראשון, במקביל לניהול המחלקה הפנימית בבית החולים. שטרן ניהל את בית החולים בין השנים 1960–1978. מסופר עליו כי בכל שנות כהונתו לא החסיר את הסיבוב הקבוע בין המחלקות ועקב אישית אחר החולים הקשים. הוא ניהל את בית החולים בשלוש מלחמות: מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. בית החולים סורוקה עמד בחזית הדרומית של מדינת ישראל, והתמודד עם קליטת מאות ואף אלפי פצועים. שטרן הצליח להעמיד את בית החולים על רגליו ולצלוח תקופות קשות אלה. לזכותו של שטרן נזקפת ההתפתחות העצומה של בית החולים סורוקה: בתקופתו הוקמו מחלקות ומבנים רבים, ומספר המיטות בבית החולים גדל ל-650 מיטות. שטרן היה אחראי על צמיחת ענף הפלסטיקה בנגב. הישג נוסף שלו היה בשנת 1966, כאשר בצל איומי הסורים והמצרים למלחמה, הקים את מחלקת הנוירוכירורגיה בבית החולים והעמיד בראשה את פרופ' פסקל איברין. ב-1978 החליף את שטרן כמנהל בית החולים פרופ' דוד רונן. במקביל לתפקידו כמנהל בית חולים, הקים שטרן את בתי הספר למקצועות הסיעוד, הפיזיותרפיה והפרמדיק, וב-1974 הפך את בית החולים למרכז רפואי אוניברסיטאי (אז היה בין רופאי המוסד שהתמנו כפרופסור חבר). בנוסף, הקים את בית הספר למנהל רפואי ואת בית הספר לרפואה, הפועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1978 הוענק לשטרן התואר יקיר העיר באר שבע. על שמו נקרא "האודיטוריום על שם שטרן" שנמצא בכניסה לאגף הדרומי בבית החולים סורוקה. בנוסף נקרא על שמו רחוב פרופסור יוסף שטרן בשכונת רמות בעיר. יצחק שתיל, 77 בבאר-שבע, אייר תשס"ד, מאי 2004. יצחק שתיל, יקירי העיר באר שבע, אדר א' תשע"א, פברואר 2011. אליהו אגרס, בית-החולים המרכזי של קופת-החולים בבירת הנגב - מוכן לפתיחתו, דבר, 15 באוקטובר 1959 שלמה גבעון, יום הולדת למוסד רפואי גדול, מעריב, 8 במרץ 1965 בר-מצווה למרכז הרפואי ע"ש סורוקה בנגב | ד"ר י. שטרן: כל היעדים הושגו, דבר, 18 במאי 1973 ט"ו שנים לבית חולים סורוקה בבאר-שבע: בית החולים שהתפתח למרכז רפואי אוניברסיטאי מהגדולים בארץ: מנהל המוסד, פרופ. יוסף שטרן, סוקר את תולדותיו והתכניות לשנים הקרובות, דבר, 7 באוגוסט 1975 משולם עד, המרכז הרפואי היחיד המשרת כל אוכלוסיית הנגב: 30 שנה לבית-החולים ע"ש סורוקה בבאר-שבע, דבר, 20 בנובמבר 1979 עם פרישתו לגמלאות: משולם עד, פרופ' שטרן פרש לפנסיה, דבר, 14 באוגוסט 1979 יעקב הטמן, 'בית"ר בלובומל', בתוך: בערל כהן (רעדאקטאָר); יעקב הטמן (עורך החלק העברי), ספר יזכור לקהילת לובומל, תל אביב: (דפוס מופת), תשל"ד, עמ' 219 (ספר יזכור לקהילת לובומל, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 223). מינויים אקדמיים ראשונים בביה"ח בבאר-שבע, דבר, 21 במאי 1974.
שריה (כהן גדול)

שריה בן עזריה היה הכהן הגדול האחרון בתקופת בית ראשון וכיהן עד לחורבנו ב-586 לפנה"ס. שריה התייחס בין הכהנים בני צדוק. בנו היה יהוצדק, נכדו היה הכהן הגדול יהושע לפי המובא בספר עזרא (ז, א), מוכח כי עזרא הסופר היה בנו. נלכד לאחר פלישת הכשדים אל ירושלים, עם מחליפו צפניה, כנראה צפניה בן מעשיה, ואישים חשובים נוספים, על ידי נבוזראדן, והובא יחד איתם לנבוכדנצר מלך בבל ששכן ברבלה שבארץ חמת, שם הרג אותו נבוכדנצר. שושלת עזרא באתר ישיבת מעלות האנציקלופדיה היהודית דעת ערך "עזרא" ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק מ'. יהוצדק בן שריה הכהן חי בזמן חורבן הבית, ככתוב בדברי הימים: ”וִיהוֹצָדָק הָלַךְ בְּהַגְלוֹת ה' אֶת יְהוּדָה וִירוּשָׁלָ‍ִם בְּיַד נְבֻכַדְנֶאצַּר.” (דברי הימים א' ה:מא). במדרש שיר השירים רבה (פרשה ה) נאמר שיהוצדק היה כהן גדול, אך יש אומרים שלא היה כהן גדול (המיוחס לרש"י דברי הימים א מא:ה וריטב"א במסכת יומא דף ט ע"א בשם רבנו תם). כדעה השנייה משתמע במלכים ב' כה:יח, שם נאמר שעם החורבן נשבה "שריה כהן הראש", אבי יהוצדק, וקשה להניח שיהוצדק היה כהן גדול בחיי אביו. ספר עזרא, פרק ז', פסוק א'. היה נוהג להעמיד כהן גדול מחליף למקרה והכהן הגדול המכהן יטמא. ראו: משנה, מסכת יומא, פרק א'. בוסתנאי עודד, מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: ספר מלכים ב' , תל אביב, דודזון עתי, 1994, עמ' 217. ירמיה נ"ב כ"ד ירמיה נ"ב כ"ו ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארז כץ (קצין)

ארז כץ (נולד ב-1966) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבת הנגב. כץ נולד וגדל במושב דישון. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 שובץ בגדוד דוכיפת. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בגדוד, ובהמשך שימש כמפקד פלוגה וסמג"ד בחטיבת גבעתי. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד דוכיפת בשנים 1996–1998. בהמשך פיקד על בסיס האימונים החטיבתי של חטיבת גבעתי בשנים 1998–2001. בפברואר 2001 מונה למפקד גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר שבאוגוסט 2001 חדרו שני מחבלים למוצב מרגנית שברצועת עזה והרגו שלושה חיילים, נרשמה בתיקו של כץ הערה פיקודית. כץ שימש בתפקידו עד 2002. בשנים 2003–2005 פיקד על חטיבת הנגב, ובמקביל פיקד על בסיס האימונים הפיקודי (בא"פ) של פיקוד הדרום, ולאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת עזה. בהמשך שימש כרמ"ח תורת לחימה באגף המבצעים. מ-2011 עד 2015 שימש כץ נספח צה"ל בגרמניה. אביחי בקר, מבצע התאוששות, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2001. עמוס הראל, תחקיר: החיילים במרגנית לא נפגעו מאש כוחותינו, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2001. אמיר בוחבוט, סדנת התנתקות ל"רמת השטח", באתר nrg‏, 19 באפריל 2005. אביחי בקר, מבצע התאוששות, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2001. עמוס הראל, תחקיר התקרית במוצב מרגנית: המלצה להדיח שני קצינים, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2001. פליקס פריש, חיילי גדוד שקד עזבו את מוצב מרגנית, באתר ynet, 7 בספטמבר 2001. בן שאול, שרשרת מינויים בכירים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2007. משנים מקום, "ישראל דיפנס", ‏ 30.04.2011. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזן

מֵזֵן (ברוסית: Мезе́нь ‏ Mezen) הוא טופונים ברוסיה האם התכוונתם ל... מזן (נהר) – נהר באורך 966 ק"מ הזורם בשטחי רפובליקת קומי ומחוז ארכנגלסק ונשפך למפרץ מזן (לחצו לצפייה במפה ) מפרץ מזן (Мезенская губа) – אחד מארבעת המפרצים הגדולים של הים הלבן, יחד עם מפרץ דווינה, מפרץ אונגה ומפרץ קנדלאקשה (לחצו לצפייה במפה ) מזן (עיר) – עיר ברוסיה המשמשת כמרכזו האדמיניסטרטיבי של מחוז משנה מזן; נמצאת במרחק של כ-390 ק"מ מארכנגלסק (לא בקו אווירי) ובמרחק של 45 ק"מ מהים הלבן מזן (מחוז משנה) (Мезе́нский райо́н) – מחוז משנה במחוז ארכנגלסק מזן (שדה תעופה) – שדה תעופה של העיר מזן במחוז ארכנגלסק
אנשי המחר

אנשי המחר (באנגלית: The tomorrow people) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג אקשן, מדע בדיוני ופשע. במאי הסדרה הוא גרג ברלנטי. הסדרה מבית החברה The CW. הסדרה עלתה להקרנות בארצות הברית ב-9 באוקטובר 2013 ונמשכה עד תאריך 8 במאי 2014 בשל ביטול הסדרה לאחר עונה אחת. סטיבן גיימסון (רובי אמל) גילה שהוא ירש מאמו ומאביו שנעלם את כוחותיו ויכולותיו השונות כמו טלקניזיס, קריאת מחשבות, השתגרות, עצירת זמן. סטיבן מצטרף לקבוצה שנקראת אנשי המחר, אנשים מהגזע שלו עם יכולות כמו שלו. סטיבן הוא אחיין של ג'דקיה המנהל חברה בחסות ממשלתית הנקראת אולטרה שמטרתם למחוק את הגזע השונה מבני האדם. סטיבן מתגייס לעבודה באולטרה על מנת לעבוד כסוכן כפול באולטרה ובאנשי המחר ובעצם פועל לטובת אנשי המחר ומגן על הגזע שלו ועל הגזע האנושי כולו. העונה הראשונה עוסקת בתפיסה של מתפרצים חדשים שגלים את כוחותיהם ואולטרה מנסה להסיר מהם את כוחותיהם או לגייס אותם לאולטרה, אנשי המחר לעומת זאת מנסים לעזור למתפרצים ולגייס אותם אליהם. העלילה מתחילה להסתבך כאשר נודע לסטיבן שהסיבה שאביו נעלם היא בגלל ג'דקיה שהורה לג'ון חברו הטוב של סטיבן לחסל אותו. רובי אמל (סטיבן גיימסון) - סטיבן הוא הדמות הראשונה שהעלילה עוקבת אחריה. סטיבן הוא נער מתבגר שמגלה את הכוחות שירש מאבא שלו (רוג'ר) ולאחר זמן מה מסתבר שגם מאמא שלו. סטיבן הצטרף לאולטרה על מנת להציל את אנשי המחר ואת כל הגזע שלו כולו. אביו של סטיבן נעלם כאשר סטיבן היה ילד ולא ראה אותו מאז, ולכן לאורך כל הסדרה סטיבן מחפש אחר אביו וכל פעם מגלה רמזים ומתקדם יותר אל מציאת אביו. סטיבן מוצג כמושך, אמיץ ופזיז. פייטון ליסט (קארה קובורן) - קארה גדלה כילדה חירשת וכאשר נער אחד ניסה לאנוס אותה היא בטעות הרגה אותו בהגנה עצמית בשימוש בלתי ידוע בכוחות שלה בפעם הראשונה. קארה היא אחת מאנשי המחר בעלת יכולות טלפתיה הטובות ביותר. קארה מרגישה כאשר נער\נערה מתפרץ ומגלה את הכוחות שכבויים בו ומשתפת את ג'ון המנהיג ואת חברי הקבוצה על מנת לתפוס את המתפרץ ולהביא אותו אל המחבוא הסודי לפני שאולטרה יקדימו אותם. קארה מוצגת כקשוחה, יפה, אמיצה וחכמה. לוק מיטשל (ג'ון יאנג) - ג'ון הוא מנהיג את אנשי המחר והוא סוכן עבר של אולטרה. ג'ון ילד מאומץ שגדל אצל אבא שלו המאמץ שהתעלל בו קשות, כשג'ון היה קטן ג'דקיה גילה את הכוחות של ג'ון והביא אותו לגדול כסוכן אולטרה מוצלח. ג'ון הוכשר להיות סוכן מקצועי על ידי רוג'ר אביו של סטיבן ולאחר כמה שנים ג'דקיה הורה לג'ון להרוג את רוג'ר. ג'ון מוצג כחזק, חכם ואכפתי. אהרון יו (ראסל קוון) - ראסל גדל כילד לאבא קשה שהכריח אותו לנגן בפסנתר עד גיל מסוים. כאשר ראסל גדל הוא השתמש בכוחותיו על מנת להרוויח כספים בהימורים אך נתפס וכאשר באו לביתו, ראסל התחבא ואבא שלו הגן עליו ובעצם הציל את חייו. ראסל ברח מביתו מתוך בושה והצטרף לאנשי המחר כהצעה של ג'ון, ראסל מוצג כמצחיק, חזק, פעלולן, אמיץ ונקמן. מארק פלגרינו (ג'דקיה פרייס) - ג'דקייה דודו של סטיבן גדל בלי כוחות וקינא באחיו רוג'ר על יכולותיו. ג'דקייה אחראי לפיתוחה של אולטרה ואחראי על ההוראות בה. ג'ד לקח תחת חסותו את ג'ון וגידל אותו. לאחר כמה שנים ג'ד ערך ניסויים על ג'ון ונתן לג'ון את היכולת להרוג והורה לג'ון להרוג את רוג'ר אחיו. "אנשי המחר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנשי המחר", באתר נטפליקס "אנשי המחר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנשי המחר", באתר Metacritic (באנגלית) "אנשי המחר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנשי המחר, באתר The CW
נובו ברדו

נוֹבוֹ בְּרְדוֹ (באלבנית: Novobërdë, בסרבית קירילית: Ново Брдо, בטורקית: Nobırda) היא עיר ורשות מקומית במזרח קוסובו בשטח מחוז פרישטינה, הממוקמת 20 קילומטרים דרום-מזרחית לבירת קוסובו פרישטינה. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו. במהלך המאה ה-14 בנה הדספוט הסרבי לאזאר מצודה על פסגת הר נובו וסביבה התפתח יישוב. בהמשך, התפתחה העיר והפכה לאחת הערים העשירות והמפותחות בבלקנים בזכות מכרות הכסף והזהב הסמוכים אליה, ובשיאה התגוררו בה 40,000 נפשות. ב-1455 כבשו העות'מאנים את העיר והם הרחיבו את המצודה וחיזקו את ביצוריה. ב-1689, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) חרבה העיר, רבים מתושביה נטשו אותה לבלי שוב ומעמדה הלך ופחת. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 כבשה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה ולאחר המלחמה שבה נובו ברדו לחזקת היוגוסלבים. בין 1963 ל-1991 נכללה העיר בשטח הרשות המקומות פרישטינה ולאחר התפרקותה של יוגוסלביה נכללה בשטחי סרביה וזכתה למעמד עצמאי של רשות מקומית. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ונובו ברדו נכללה בשטחה. תיעוד להתיישבות יהודים בנובו ברדו קיים סמוך לתקופה העות'מאנית. ב-1448 תועדו בנובו ברדו שש משפחות יהודיות. הקהילה היהודית הורכבה מסוחרים אשר עמדו בקשרי מסחר בכל רחבי הבלקן. במהלך המאה ה-17 תועדו בעיר התחתית 100 בתים של טורקים ויהודים. לאחר חורבן העיר במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1699-1683), נטשו היהודים את העיר, עברו למיטרוביצה ולפרישטינה וייסדו שם קהילות חדשות. בשטח הפתוח פזורות מספר מצבות מבית העלמין היהודי העתיק שהיה קיים במקום. מדיה וקבצים בנושא נובו ברדו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נובו ברדו נובו ברדו באתר balkansgeotourism, אוחזר ב-11 ביוני 2014 (באנגלית). הקהילה היהודית בפרישטינה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 281 - 282. אתרי מורשת יהודית ביוגוסלביה לשעבר, באתר joz.rs (באנגלית). תמונות שרידי בית העלמין היהודי בנובו ברדו (2002), באתר המרכז לאמנות יהודית.
רמי קאבלה

רמי קאבלה (בצרפתית: Rémy Cabella; נולד ב-8 במרץ 1990 באז'אקסיו, קורסיקה), הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בליל. קאבלה נולד באז'אקסיו שבאי קורסיקה לאם צרפתייה ואב איטלקי. את שנות הנוער הוא עשה בשתי הקבוצות של אז'אקסיו. בגיל 14 הוא עבר לשחק בקבוצות הנוער של מונפלייה במאי 2009 הוא הבקיע את השער השני של קבוצת הנוער של מונפלייה בגמר גביע גומבארדלה בניצחון קבוצתו 0–2. בקיץ 2009 הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון במונפלייה אולם הוא נפצע באימוני טרום העונה למספר חודשים ורק באפריל 2010 הוא נמצא בסגל הקבוצה ויישב על הספסל מספר משחקים אולם לא נכנס לשחק בשום משחק. ב-2010 הוא הושאל לארל-אביניון שעלתה לליגה 1. גם בתחילת עונה זו הוא נפצע והתחיל לשחק רק בדצמבר. בתום אותה עונה הוא חזר לשחק בקבוצתו מונפלייה וזוכה הייתה באליפות. הוא המשיך לשחק במונפלייה והציג יכולות גבוהות עד לעונת 2014. ב-13 ביולי 2014 חתם קאבלה בניוקאסל יונייטד לשש שנים. הוא ערך את הופעתו הבכורה נגד מנצ'סטר סיטי בהפסד 0–2. ב-19 באוגוסט 2015 הושאל לעונה אחת למרסיי. ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה במקסים בניצחון 0–6 על טרואה. בסיום העונה חתם באופן קבוע בקבוצה. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל קאבלה לסנט אטיין. ב-16 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים באופן קבוע בסנט אטיין. ב-25 ביולי 2019 חתם בקרסנודאר תמורת 12 מיליון אירו. ב-9 במרץ 2022 שוחרר מהקבוצה בעקבות מלחמת אוקראינה - רוסיה. ב-6 באפריל 2022 חזר לאחר שמונה שנים לקבוצת נעוריו מונפלייה וחתם עד לסוף העונה. ב-10 ביולי 2022 חתם לעונה אחת בליל. ב-2011 שיחק לראשונה בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21, בה שיחק גם במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2013 אך לא העפיל עם נבחרתו לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. ב-2014 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת והיה אחד משחקני הספסל במונדיאל 2014. כיליד קורסיקה קאבלה משחק בנבחרת קורסיקה בכדורגל, אך שלקורסיקה אין התאחדות לכדורגל היא לא משתתפת בטורנירים רשמיים. קאבלה שיחק בשורות נבחרת קורסיקה נגד נבחרת הרפובליקה של קונגו ביוני 2009, משחק שהסתיים בתוצאה 1-1. מונפלייה אליפות צרפת: 2012 מדיה וקבצים בנושא רמי קאבלה בוויקישיתוף רמי קאבלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רמי קאבלה, ברשת החברתית אינסטגרם רמי קאבלה, באתר Transfermarkt רמי קאבלה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) רמי קאבלה, באתר Soccerway רמי קאבלה, באתר BDFutbol רמי קאבלה, באתר WorldFootball.net רמי קאבלה, באתר National Football Teams רמי קאבלה, באתר FootballDatabase.eu גביע גומבארדלה הוא גביע המדינה לנוער אתר ערוץ הספורט – sport5.co.il, באתר m.sport5.co.il מידע על המשחק מאתר foot-national (בצרפתית)
ינדז'יי מורצ'בסקי

ינדז'יי מורצ'בסקי (בפולנית: Jędrzej Moraczewski;‏ 1870–1944) היה פוליטיקאי פולני ואחד מבכירי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית. לאחר כניעתה של גרמניה, בתום מלחמת העולם הראשונה, בחודש נובמבר 1918, נשלטו חלקים שונים מפולין בידי גורמים מקומיים שונים. ב־6 בנובמבר 1918 הכריזו הקומוניסטים בלובלין שבפולין על הקמת רפובליקה, ובאותו יום הכריזו סוציאליסטים בראשות איגנצי דשינסקי על הקמתה של רפובליקה נוספת. ב-11 בנובמבר הצליח יוזף פילסודסקי לאחד את כל הפלגים, ולהתמנות למפקד עליון על הצבא הפולני. ב-14 בנובמבר פיזרה מועצת העוצרים את עצמה, והעבירה את סמכויותיה לפילסודסקי שהוכרז כ"ראש המדינה". פילסודסקי מינה לתפקיד ראש הממשלה את מורצ'בסקי שהיה אחד מחבריו בתקופת חברותו במפלגה הסוציאליסטית הפולנית. בכך קמה הרפובליקה הפולנית השנייה. ממשלתו של מורצ'בסקי הייתה ממשלת מעבר, שלא האריכה ימים, וחשיבותה הייתה בכך שסימנה את תחילת שלטונו המעורער, המלווה בחילופי שלטון תכופים, של פילסודסקי. מורצ'בסקי עצמו כיהן בתפקיד ראש הממשלה במשך זמן קצר, הופל על ידי רומן דמובסקי, ובמקומו מונה לתפקיד הפסנתרן בעל השם הבינלאומי איגנצי ין פדרבסקי. מדיה וקבצים בנושא ינדז'יי מורצ'בסקי בוויקישיתוף ינדז'יי מורצ'בסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פולנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היחידה לקידום נוער

היחידה לקידום נוער היא גוף חינוכי- טיפולי הפועל ברשויות מקומיות בפיקוח משרד החינוך, מנהל חברה ונוער, תחום קידום נוער. המנדט הראשוני המצוי בידי היחידה הוא טיפול וחינוך בני נוער בגילאי 14–18 המאופיינים במצבי ניתוק ממערכות חינוך פורמליות ומערכות נורמטיביות אחרות. כמו כן מטפלת היחידה בבני נוער במצבי סיכון לניתוק ממערכות חינוך פורמליות, בעלי קשיי הסתגלות ותפקוד ברמות שונות. היחידה פועלת לשילוב מחדש של נוער מנותק במסלולים נורמטיביים של בני גילם: השכלה, תרבות ופנאי, קהילה, הכשרה מקצועית ותעסוקה והכנה לקראת שירות צבאי, מתוך אמונה כי בכל נער טמון פוטנציאל אישי ותפקיד היחידה הוא לאפשר ולסייע מימוש ומיצוי הכוחות והחזקות הטמונים בכל אדם באשר הוא. השירות מתבסס על מספר עקרונות פדגוגים-טיפוליים אשר מהווים את תשתית הפעולה: "הנער כשלם"- תפיסת הנער/ה כאדם שלם בעל צרכים שונים והתכוונות היחידה למענה והתייחסות למכלול צורכי הנער/ה; "יישוג" (Reaching Out)- קשר עם בני נוער בסביבתם הטבעית וללא תנאים מקדימים; "תחנת מעבר"- שאיפת היחידה היא להוות תחנת מעבר זמנית עבור הנערים לקראת שילוב מחדש במסגרות נורמטיביות; "חליפה אישית"- התאמת תוכנית אישית בהתאם למצבם, רצונם, יכולתם וצרכיהם של כל נער/ה. סל השירותים של היחידה מגוון וכולל תוכניות פרטניות וקבוצתיות בתחומים שונים: תוכנית היל"ה- השלמת השכלה החל מ-8 שנות לימוד ועד תעודת בגרות מלאה; שירות טיפול, תמיכה וייעוץ אישי; חינוך חברתי- ערכי, לדוגמה: סמינרים להכרת הארץ, הכנה לצה"ל; תוכניות מניעה, הפחתה וטיפול בהתנהגויות סיכוניות. לדוגמה: שימוש בחומרים אסורים, התנהגות מינית, נהיגה בסיכון ועוד'. סל השירותים והתוכניות השונות מנוהלות על ידי מנהל היחידה לקידום נוער הכפוף לרוב למערך החינוך ברשות ותפקידו להוביל צוות רב תחומי הכולל: מנהל השכלה- היל"ה, עובדי קידום נוער, עובדי נוער עולה בסיכון, מורי היל"ה, מדריכים חברתיים, רכזי תוכניות, מורות חיילות, מד"נים ומתנדבים. עקרונות הפעולה מחייבים את צוות היחידה בשיתופי פעולה עם גורמים שונים הקשורים לצורכי הנער וייצוג היחידה: בתי ספר ומוסדות חינוך, שירות פסיכולוגי, מחלקת רווחה, עמותת מהמגזר השלישי, מתנ"סים, צה"ל. משרד החינוך משתתף במימון והפעלת שירותים חינוכיים-טיפוליים הניתנים במסגרת היחידה ובתקצוב כוח האדם, על פי נהלים וקריטריונים מחייבים כלפי הרשות המקומית שבמסגרתה פועלת כל יחידה. מדיה וקבצים בנושא היחידה לקידום נוער בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היחידה לקידום נוער האגף לקידום נוער
משחק מוחות

משחק מוחות (באנגלית: Mind Game) הוא סרט אנימציה אשר בוים על ידי מסאקי יואסה, הופק על ידי סטודיו 4 המעלות (Studio 4 °C) וזכה בפרס אופוגי. עלילת הסרט עוקבת אחר נישי, אמן יפני לא מוצלח שחי בעיר אוסקה שביפן. נישי מאוהב במאיון, נערה צעירה אשר אביה מסתבך עם המאפיה. עלילת הסרט מתחילה כשנישי נמצא במסעדה של אביה של מאיון, ובאותה העת, אנשי המאפיה באים לאיים על אביה של מאיון. הסרט נחשב למהפכני בתחומו, כאשר הבמאי של הסרט לא חושש להציג את הדברים בצורה הבוטה ביותר. עם זאת, הסרט מעביר מסר חזק מאוד של אופטימיות, ואף משחק בין תאוריות פילוסופיות אלו ואחרות. "משחק מוחות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משחק מוחות", באתר נטפליקס "משחק מוחות", באתר AllMovie (באנגלית) "משחק מוחות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משחק מוחות", באתר Metacritic (באנגלית) "משחק מוחות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.