laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קופלה

קופלה (k'op'ala; בגאורגית: კოპალა) הוא גיבור עם מיתולגי, חצי אל, לוחם רב עוצמה (קשת), ומשמיד שדים, אורגים. מסופר עליו כי פשט על כאג'אווטי (מדינת הכאג'ים), וחזר עם אישה סאמדזימרי ואחיותיה. מוכר בפנתאון ההררי של צפון גאורגיה (חבסורתי, פשאבי) מכונה גם גיאורגי "יאקסר (Iaqsar)". The meaning of dael. symbolic and spatial associations of the south caucasian goddess of game animals ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוויריה

קוויריה (בגאורגית: კვირია או ყვირია) הוא אל האדמה היבשה במיתולוגיה הגאורגית, בפנתאון ההרריים של צפון-מזרח גאורגיה, בחבסורתי ובפשאבי. קוויריה עצמו לא מוכר כמי שהשתתף בהרפתקאות מיתולוגיות, כנראה מכיוון שהיה אל כללי שמימש את כוחו של האל מוריג ברמה אנושית, בניגוד לאחרים שפעלו בעולם השמימי. הוא היה אחד מבניו של מוריג וידוע בשימוש בחרב, השני אחריו בדרגתו. הוא היה ידוע גם כ"מגן החברה האנושית", "מכשיר בידי הצדק האלוהי" ועוד. היחיד מבין כל האלים שהייתה לו הזכות להקים את אוהלו במתחם השמימי. מסיבה זו הוא נקרא גם מֶק'ארווֶה ("בעל האוהל"). קוויריה היה ידוע כמי שמממש את הצדק האלוהי - "מכשיר בידי הצדק האלוהי". כאשר קבוצת בני אנוש הכעיסה את ראש האלים, היה קוויריה יורד בראש פלוגת זאבים שמימיים (מופיע גם במיתולוגיה הקוזקית וכנראה גם המקור לסיפור פלוגת הזאבים), והיה זורע הרס ומחלות בארץ. כאשר יללות הזאבים נשמעו באופק, כולם השתחוו לאדמה והתפללו בלהט. קווין טויט, משמעות Dæl. אסוציאציות סימבוליות ומרחביות של אלילי חיות הבר של דרום הקווקז (באנגלית) אובס בונפוי, ונדי דוניגר וג'רלד הוניגסבלום (1993), מיתולוגיות אמריקאיות אפריקאיות ואירופאיות עתיקות, עמ' 257, ISBN 0226064573(באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה ובנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איזופרן

איזופרן (באנגלית: Isoprene) הוא תרכובת אורגנית פחמימנית פשוטה בעלת תפקידים רבים ביצורים חיים וכן בעלת שימושים רבים לאדם. איזופרן הוא דיאן (Diene), כלומר אלקן המכיל שני קשרים קוולנטיים כפולים. השם הכימי של איזופרן הוא 2-מתיל 1,3-בוטאדיאן, ונוסחתו הכימית היא C5H8. איזופרן משמש כחומר מוצא לייצורן התעשייתי של תרכובות רבות. בעיקר משמש האיזופרן לייצור סוגים שונים של גומי. גומי טבעי הוא פולימר של איזופרן - הוא מורכב ממיליוני מולקולות איזופרן הקשורות האחת לשנייה. איזופרן הוא הפחמימן הנפוץ ביותר בגוף האדם; למשל באדם השוקל 70 קילוגרם מיוצרים בכל יום 17 מיליגרם של איזופרן. התרכובת מהווה חלק מתרכובות רבות וחשובות בתאיהם של יצורים חיים רבים. ויטמין A, ויטמין E, סקוואלין (חומר מוצא של כולסטרול) והם (קבוצה המצויה בהמוגלובין ובציטוכרום) מכילים כולם שיירי איזופרן. תרכובות רבות בתא מורכבות מיחידות אחדות של איזופרן הקשורות האחת לשנייה; תרכובות אלו קרויות טרפנים (כשהמבנה הכימי של יחידות האיזופרן שלהם נשמר ללא שינוי) וטרפנואידים או איזופרנואידים (כשקיימים שינויים קלים ביחידות האיזופרן). טרפנים מיוצרים בכמות ובמגוון גדולים על ידי צמחים. הקרוטנים (Carotene), למשל, צבענים (פיגמנטים) המקנים צבעי צהוב, כתום ואדום לפירות, לפרחים, לעלים ולמבנים אחרים בצמח, הם כולם טרפנים המורכבים משמונה יחידות איזופרן. רוב השרפים והשמנים האתריים הם טרפנים. מדיה וקבצים בנושא איזופרן בוויקישיתוף איזופרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חגי נצר

חגי נצר (נולד ב-1945) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לאסטרופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, חוקר גלקסיות פעילות, גלקסיות יוצרות כוכבים וחורים שחורים. בשנת 2005 הוענק לו פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים על תרומתו לאסטרופיזיקה ובמיוחד לחקר גרעינים פעילים של גלקסיות ומדידת מסות של חורים שחורים ענקיים. נצר פרסם יותר מ-300 מאמרים מדעיים וספרים מקצועיים, בהם: "מסע אל התבונה", "היקום: יסודות האסטרופיזיקה", "מפגשים בשביל החלב" (עם עמי בן-בסט), ו-"The Physics and Evolution of Active Galactic Nuceli". חגי נצר נולד בקיבוץ רמת יוחנן, בנם של אתה ומשה נצר. ב-1972 סיים נצר לימודי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, וב-1975 סיים את עבודת הדוקטור באסטרופיזיקה באוניברסטת ססקס שבאנגליה. ב-1977 הוא הצטרף לסגל בית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. החל משנת 1987 היה חבר סנט האוניברסיטה, והחל משנת 1994 מופקד הקתדרה לאסטרונומיה חוץ-גלקטית. כמו כן כיהן נצר כמנהל מצפה הכוכבים ע"ש וייז, כראש החוג לאסטרופיזיקה וכמנהלו הראשון של המכון לאסטרונומיה ע"ש ריימונד ובברלי סקלר והמכון הבינלאומי לאסטרופיזיקה ניסויית. החל משנת 2009 הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. לדברי נצר: "הפיזיקה של היקום סקרנה אותי שנים רבות, עוד מתקופת בית הספר התיכון. כבר אז נדהמתי לגלות מה רב המרחק בין מה שהמוח שלנו מסוגל להבין ולהכיל לבין המציאות 'האמיתית', זו המצייתת לחוקי הטבע". נצר מתמחה בחקר גלקסיות פעילות וקווזרים, גלקסיות יוצרות כוכבים, תהליכי ספיחה לחורים שחורים, דסקות ספיחה, גידול ואבולוציה של חורים שחורים מאסיביים, יינון וחימום של גז ואבק בגופים אסטרונומיים, תחומי האינפרא-אדום, אופטי, אולטרא-סגול וקרני רנטגן של גלקסיות מסוגים שונים. את מחקריו הוא מבצע בעזרת טלסקופים קרקעיים בישראל ומחוצה לה וטלסקופי חלל, בין השאר טלסקופ החלל על שם האבל. 1977 – מרצה באוניברסיטת תל אביב 1979 – מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב 1983 – פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב 1987 – פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב 1977–2013 – פרופסור אורח במוסדות אקדמיים שונים באירופה, יפן וארצות הברית 2009 – פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. 1972–1975 – מלגת רוטשילד 1994–2011 – מופקד הקתדרה לאסטרונומיה חוץ גלקטית בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה 2003 – תואר "עמית החברה המלכותית לאסטרונומיה – אנגליה" 2018 – תואר "עמית החברה הישראלית לפיזיקה" 2005 – פרס ויצמן למדעים מדויקים ופרס הומבולט של ממשלת גרמניה. נצר כתב מספר ספרים, מהם: היקום: יסודות האסטרופיזיקה (עם מאיר מידב ונח ברוש)– כיום מופיע בשם צפונות היקום. מסע אל התבונה: החיפוש אחר חיים ביקום (עם עמי בן בסט) – ספר המסביר בשפה פשוטה ומדויקת מהם החיים ואיך נוצרו מחומרי היסוד הבסיסיים, ומה יודעים היום על אפשרות לקיום חיים מחוץ לכדור הארץ. אל קצה היקום: כוכבים, ערפיליות, גלקסיות (עם מאיר מידב ורות סתוי). היקום המשתנה: מהלך חייהם של כוכבים (עם מאיר מידב). The Physics and Evolution of Active Galactic Nuclei. "מפגשים בשביל החלב" (עם עמי בן בסט) מדיה וקבצים בנושא חגי נצר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חגי נצר רשימת מאמרים מדעיים(הקישור אינו פעיל), באתר Scientific Commons (באנגלית) חיים שם – האם נזכה לגלותם במאה הבאה?, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח רותם שטרקמן, יש עוד חיים ביקום חוץ מאתנו? "אני מעריך שיש חיים בהרבה מקומות אחרים", באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2020 חגי נצר, דף שער בספרייה הלאומית דף חגי נצר, באתר חגי נצר ynet- אנציקלופדיה- חגי נצר, באתר ynet דף של חגי נצר באתר אוניברסיטת תל אביב, באתר אוניברסיטת תל אביב
בן סחלב פרפרני

בן סחלב פרפרני (שם מדעי: Anacamptis papilionacea) הוא הסחלב הנפוץ ביותר בישראל. בעבר שויך לסוג סחלב, אך בעקבות מחקרים פילוגנטיים הועבר לסוג בן-סחלב. בן הסחלב הפרפרני הוא גאופיט רב-שנתי הגדל על מגוון קרקעות בחבל הים-תיכוני, ופורח בחודשים מרץ-אפריל. צבע הפרחים נע בין ורוד, סגול וארגמן. הפרח מרמה את מאביקיו: פרחיו מזכירים במופעם מגוון פרחים אחרים, הפורחים באותה עונה. החרקים הבאים לבקר בסחלב, מורגלים לגמול המזון שהם מקבלים בפרחים אותם הסחלב מחקה; אך בניגוד לפרחים אלה, בן הסחלב אינו מתגמל את מאביקיו בצוף או אבקה. בן סחלב פרפרני ביער יתיר בן סחלב פרפרני בבית ג'מל נעמי פינברג-דותן, אבינועם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל. כנה, ירושלים, תשמ"א. עמוד 924. (הספר בקטלוג ULI) עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, פרק 11 צמחים בעלי פרחים ב', משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. עמוד 323. אבי שמידע, צמחי ישראל- המדריך השלם לצמחים ופרחים בארץ ישראל, הוצאת מפה, ירושלים, 2005. עמוד 329. מדיה וקבצים בנושא בן סחלב פרפרני בוויקישיתוף בן סחלב פרפרני, באתר NCBI (באנגלית) בן סחלב פרפרני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בן סחלב פרפרני, באתר צמח השדה בן סחלב פרפרני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה בן סחלב פרפרני, באתר GBIF (באנגלית) בן סחלב פרפרני, באתר The Plant List (באנגלית) בן סחלב פרפרני, באתר IPNI (באנגלית) סחלבים בישראל, באתר ynet ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריזוטו

ריזוטו (באיטלקית: Risotto) היא מנה איטלקית מסורתית המכילה אורז המבושל בציר עד למרקם קרמי ודביק. ריזוטו באיטליה מוגש בדרך כלל כמנה ראשונה. המקור לריזוטו הוא צפון-מערב איטליה, ממזרח פיימונטה ומערב לומברדיה, שם נמצאים שדות האורז העשירים. מנת הריזוטו היא מנת הדגל של טורינו ומילאנו והיא דרך שכיחה לבישול אורז באיטליה. המתכון הראשון המזוהה כמתכון ריזוטו מתוארך בשנת 1809, והכיל אורז מטוגן בחמאה, נקניקיות, מח עצם, בצל וציר חם עם זעפרן. עם זאת, יוצרו של הריזוטו אינו ידוע. ישנם שלושה זנים של אורז המשמשים לבישול ריזוטו, אורז ארבוריו, אורז קארנרולי ואורז ויאלונה נאנו. שלושת הזנים משתייכים לקבוצת ג'פוניקה, המאופיינת בכך שהיא מסמיכה את נוזלי הבישול בהם היא מבושלת. שלושת הזנים האלו מאופיינים בכך שהם דורשים בישול ארוך יותר מזנים אחרים של אורז, ויש להם טעם ייחודי המזוהה עם המטבח האיטלקי. זני האורז מסווגים באיטליה לפי רמות איכות. הדירוג מתחיל ברמה הנמוכה ביותר: riso commune (אורז פשוט), ממשיך ל-riso semifino (משובח למחצה), ממנו ל-riso fino (משובח/עדין, על סוג זה נמנה הוויאלונה נאנו) ומטפס ל- riso superfino (סופר משובח), תואר שבו מתהדרים הארבוריו והקרנרולי. הדירוג מתייחס לגודל ולצורה של האורז ולא לאיכות. ישנם מתכונים רבים לריזוטו עם מרכיבים שונים, אך כולם מבוססים על אורז עגול, מבושל בציר בתהליך מסוים תוך נתינת תשומת לב והשגחה קרובה. את האורז לא שוטפים לפני הבישול כדי לשמור את העמילן שיוצא בשטיפה למנה עצמה, שכן העמילן תורם למרקם הקרמי של המנה. ראשית מטגנים את האורז בחמאה ובצל או שמן זית כדי לצפות כל גרגר בשכבה של שומן, ולפעמים אף מוסיפים יין לבן. לאחר שהיין נספג מעלים את הלהבה לבינונית-גבוהה, ומתחילים להוסיף ציר חם בהדרגה בכמויות קטנות תוך כדי ערבוב תמידי. לאחר שהציר נספג ניתן להמשיך ולהוסיף את הנוזל בהדרגה לסיר. הערבוב מסייע לשחרור העמילן מגרגירי האורז לתוך הנוזל ותורם למרקם הקרמי של הריזוטו. ממשיכים לערבב עד שהאורז במרקם חצי רך ולאחר מכן מוסיפים שמנת או את שארית הציר. לאחר מכן מורידים את הסיר מהאש. ניתן להוסיף חמאה ופרמז'ן כדי לתרום לקרמיות של המנה אך מרקמו של ריזוטו שבושל כראוי קרמי גם ללא הוספה של שמנת בשל העמילן שבגרגרים. ריזי-א-ביזי – ריזוטו עם אפונה. ריזוטו אה לה ברולו – עם יין אדום, נקניקיות ושעועית בורלוטי. ריזוטו אה לה מילנזיה – עם יין לבן, ציר בשר בקר, מח עצם, שומן חזיר, גבינה וזעפרן. ריזוטו אל נרו דה ספיה – ריזוטו עם דיונונים מבושלים עם שקי הדיו שלהם, מה שהופך את הריזוטו לשחור. ריזוטו אה לה זוקה – ריזוטו עם דלעת, אגוז מוסקט וגבינה מגורדת. ריזוטו אה לה פילוטה – ריזוטו עם נקניקיות, בשר חזיר ופרמז'ן. ריזוטו אה לה פונגי – ריזוטו עם פטריות. סופלי יעל גרטי, רזי הריזוטו - מפצחים את הסוד של השפים האיטלקים, באתר ynet, 22 באוקטובר 2006 יוגב ירוס, הסוד הוא בליטוף: המדריך להכנת ריזוטו, באתר ynet, 7 בדצמבר 2011 ויקטור גלוגר, ריזוטו? זה קל!, באתר ynet, 18 בנובמבר 2014 ירון שלו, הסוד לריזוטו מנצח: מתכון של ירון שלו, באתר ynet, 16 בדצמבר 2015 דוד שושן, מדוע ריזוטו לא נהפך ללהיט כלל עולמי?, באתר הארץ, 15 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פילאף

פילאף, פילאו, פולאו, פולאה, פלוב, פוף, אושפלוב או אושפלאו הוא תבשיל אורז אופייני למטבחים במרכז אסיה, איראן ואצל העמים הטורקיים, כמרק מתובל, לעיתים קרובות מרק בשרי. הפילאף נחשב למאכל הלאומי של אוזבקיסטן. הפילאף מורכב בדרך כלל מחמישה מרכיבים עיקריים: דגן, בשר, ירקות, פירות יבשים ותבלינים. הדגן הוא אורז עגול בדרך כלל, אך גם חיטה, חומוס, ותירס, ובגרסה ההודית אורז בסמטי. הפילאף מוגש בסיר, קערה או מגש המונחים במרכז השולחן. כל אחד מהסועדים נוטל מנה לצלחתו או ישירות לפיו, באמצעות היד. מקור המילה "פילאף" בסנסקריט - "פולאקה" ("כדור אורז"), משם עברה המילה ל"פולאב" בהינדי, משם ל"פולאו" בפרסית, שהפכה בטורקית ל"פילאב", ומשם ביוונית ל"פילאפי". שירין פולו - פילאף פרסי פילאף מסנגל פילאף מאפגניסטן פילאף מפונג'אב אושי פלוב טג'יקי פילאף טטרי מתכון של פלוב של רות אוליבר פילאף בוכרי, באתר השולחן מיכל וקסמן, פשוט ומושלם: מתכון לתבשיל חורפי, באתר ynet, 30 בדצמבר 2020 מתכון לפילאף טורקי - טעים בצורה מוגזמת (לעוף עליו!!) אוכל זה החיים, באתר אוכל זה החיים, ‏4 בספטמבר 2023 pilaf באתר Online Etymology Dictionary pilau באתר Oxford Dictionaries ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם ברושי

אברהם איטנברג (15 באפריל 1923 - 6 בינואר 2018), שנודע בשם העט אברהם ברושי, היה פזמונאי ישראלי, שפעל מאמצע שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-60. אברהם איטנברג נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, ובגיל שנה וחצי עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה בתל אביב. את שם המשפחה העברי "ברושי" קיבל בילדותו ממחנכו בבית הספר אחד העם, הסופר יהודה בורלא, בגלל קומתו הגבוהה והרזה, שהזכירה לבורלא "עץ ברוש"; השם השתרש והפך לשם העט שלו. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה גאולה עבד ברושי למחייתו שנים רבות ב"בנק לתעשייה" בניהולו של אלוף ליטא בשחמט לשעבר, אלכסנדר מאכט ששכן ברחוב מונטיפיורי בתל אביב. במקביל, החל באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 לכתוב שירים. את שני שיריו הראשונים, "קסמייך כנרת" (ינואר 1945), ו"הבה נטיילה שולה" (שכתב עבור אשתו לעתיד), הלחין עבורו בובי פנחסי. פנחסי הלחין גם את רוב שיריו המקוריים. חברת "מקולית" נהגה להעביר לו תקליטים שהגיעו מחו"ל כדי שיחבר ללהיטים שבהם גרסאות עבריות. חלק מן הלהיטים שתרגם שמע ברדיו רמאללה. ברושי כתב כ-200 שירים מקוריים ותרגומי להיטים ופזמונים מהז'אנר הקל כמו "קרה זה רק הפעם", "לדוד משה הייתה חווה", "אולי עוד לא נגמר", "אלישבע", "הקסם השחור", "לימון לימונרו" ו"הוואלס הראשון" (הופיע כתקליטון של הד-ארצי. הלחן של יוסיף איוונוביץ'. השיר מוכר בקרב דוברי אנגלית כ"שיר היובל" Anniversary Song). שיריו הושרו והוקלטו על ידי אומנים רבים, בהם יפה ירקוני, שמשון בר-נוי, אריק איינשטיין, יהודית רביץ, ישראל יצחקי, פרדי דורה, לילית נגר וחנה אהרוני. כתב שירים ופזמונים לבמות הקלות "לי לה לו" ו"דו רה מי", שבוצעו על ידי יוסף גולנד, טובה פירון, ג'טה לוקה ואחרים. לאחר שזכה לקידום בתפקידו בבנק איגוד ב-1959, ובעקבות סגירת חברת התקליטים "מקולית" והחלפת הבעלות בחברת "הד ארצי", לא הוזמנו אצלו יותר שירים, והוא לא כתב יותר. זכה בפרס "יקיר אקו"ם" בשנת 2009. ברושי נפטר ב-6 בינואר 2018, בגיל 94. הותיר אישה ושתי בנות. האזנה לשירי אברהם ברושי, באתר זמרשת מילים לשירים של אברהם ברושי, באתר "שירונט" אברהם ברושי, באוסף המוזיקה הישראלית רשימת הפרסומים של אברהם ברושי, בקטלוג הספרייה הלאומית יורם רותם (עורך ומראיין), התוכנית "קרה זה רק הפעם" עם הפזמונאי אברהם ברושי, סרטון באתר יוטיוב, גלי צה"ל, 2013 (לרגל יום הולדתו ה-90) עמי פרידמן, הפזמונאי והמשורר אברהם ברושי הלך לעולמו, באתר ynet, 6 בינואר 2018 יעקב בר-און, ‏"תמיד הייתי צנוע, זה האופי שלי": פרידה מאברהם ברושי, באתר מעריב אונליין, 8 בינואר 2018 " הואלס הראשון" - קישור לכתבה ביוטיוב, של טל'ק נוה מונוסון - https://www.youtube.com/watch?v=S51Xuca2-uM אברהם ברושי, באתר זמרשת אברהם ברושי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אברהם ברושי, דף שער בספרייה הלאומית
אלפרד בינה

אַלְפְרֵד בִּינֶה (בצרפתית: Alfred Binet;‏ 11 ביולי 1857 - 18 באוקטובר 1911) היה פסיכולוג צרפתי, אבי המושג "מנת משכל" (IQ). בינה נולד בניס שבצרפת. יחד עם החוקר תאודור סימון בנה את מבחן ה-IQ. שאלות המבחן נעות מן הקל אל הכבד, ואמורות שלא להתבסס על ידע כללי אלא על מאמץ מחשבתי. בינה טען כי על סמך מספר התשובות הנכונות ניתן לקבוע את "גיל המשכל" של הילד. בעזרת תמונות ועצמים פשוטים בחן את בנותיו הצעירות והגדיר את אופיין ואת רמת המשכל שלהן. לאחר מכן הפכה שיטה זו לכלי לבדיקת הישגים חינוכיים בבתי ספר. מדיה וקבצים בנושא אלפרד בינה בוויקישיתוף The Mind and the Brain by Alfred Binet אלפרד בינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אלפרד בינה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאייה

פָּאֶ֫יָה היא מנת אורז, במקור מחבל ולנסיה שבספרד, שאוכלים במיוחד בימי ראשון ובחגיגת הפאלס. ישנן גרסאות רבות למנה זו, עם מרכיבים שונים. מקור השם "פאייה" הוא בוולנסית, שם משמעו "מחבת". אולם המנה הפכה כה פופולרית עד שבספרדית המלה "פאייה" הפכה שם נרדף למחבת. לפאייה בדרך כלל מוסיפים ירקות, בשר ופירות ים. שלושת המרכיבים העיקריים של המנה הם אורז, זעפרן ושמן זית. במסעדות ספרדיות, אף כי הפאייה רשומה בתפריט, לפעמים ניתן לקבלה רק ביום ראשון, או שדרושה לפחות שעה להכנתה. המדריך לפאייה המושלמת, באתר ynet, 24 בינואר 2018 גיל ססובר ואילון עמיר, פאייה: המזון הסוציאלי של קטלוניה, באתר הארץ, 4 בינואר 2017 רותי קינן, פאייה: אורז, זעפרן והמון דברים טובים, באתר ynet, 31 באוקטובר 2006 פאייה עוף וצ'וריסו, באתר אסם הטפאס בר ארבינקא, פאייה פירות ים, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2006 פאייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלב אורז

חלב אורז הוא משקה דמוי חלב המיוצר מאורז. בדרך כלל מכינים אותו מאורז חום. המתיקות שבו מתקבלת מפירוק פחמימות לגלוקוז ולעיתים מוספים למשקה במהלך ייצורו סירופ מקנה סוכר לקבלת מתיקות גבוהה יותר. חלב אורז הוא חלופת חלב צמחית העשויה מאורז שבור טחון או קמח אורז עם מים והומוגניות. בהשוואה לחלב פרה, הוא מכיל יותר פחמימות אך אין בו כולסטרול או לקטוז. חלב אורז תעשייתי מועשר לרוב בוויטמינים ומינרלים, בהם סידן, ויטמין B12, ויטמין B3 (ניאצין) וברזל. לנפח של משקה חלב אורז יש השפעה משביעה גדולה יותר מהצמיגות. חלב אורז הוא אלטרנטיבה חלבית מהצומח, עשירה בפחמימות ודלה בשומן, מה שהופך אותו לאופציה תזונתית עבור צרכנים המעדיפים תחליפי חלב. האורז השבור הוא תוצר הלוואי עיקרי של תעשיית האורז ויכול לשמש להכנת חלב אורז ואף להוסיף לו תרבית פרוביוטית. ניתן להכין חלב אורז לטווח גדלים של 5–20 מיקרומטר באמצעות המגון. בתהליך זה מופעל חימום, בעיקר כדי להבטיח בטיחות מזון ולהאריך את חיי המדף של המוצר. אחסון חלב האורז בעת הייצור מתבצע ידי מילוי חלב האורז הפרוביוטי בבקבוקי זכוכית, HDPE ו-LDPE בתנאי סביבה. אחסון חלב אורז בבקבוקי זכוכית מציג תוצאות טובות יותר מבקבוקי HDPE ו-LDPE מפני שכל חומרי האריזה שומרים כך על ספיגת תאים קיימא במהלך אחסון בקירור עד 21 יום. חלב אורז משווק בטעם רגיל, וניל או שוקולד, ויכול לשמש תחליף לחלב פרה במתכונים רבים. חלב אורז מכיל פחות חלבונים מחלב אם ומחלב פרה, ולכן אם נאלצים לתת אותו לפעוט (להבדיל מתינוק), יש הנוהגים לערבב בו אבקת ביצים. משרד הבריאות בבריטניה ממליץ שלא לתת חלב אורז לילדים בני פחות מ-5 בגלל חשש מרמות גבוהות של ארסן. האיגוד האירופי לרפואת ילדים ממליץ להימנע מחלב אורז לילדים בכל גיל, אלא אם רמת הארסן מצוינת במוצר. לפי דו"ח של הארגון, חלב אורז עלול לחשוף תינוקות וילדים לארסן ברמה הגבוהה פי שניים או שלושה מבמבוגרים. חלב שקדים חלב סויה מדיה וקבצים בנושא חלב אורז בוויקישיתוף רינת זיו, תמי אדיב, תחליפי חלב: מי הכי בריא וממי להתרחק?, באתר שירותי בריאות כללית, 18 במאי 2018 Optimization of process conditions for the development of rice milk by using response surface methodology, IOPscience The effect of viscosity and volume on pleasantness and satiating power of rice milk Er. M Padma, Dr. PVK Jagannadha Rao, Dr. L Edukondalu, Dr. K Aparna and Dr. G Ravi Babu, Development of calcium fortified rice milk and its storage studies Development of probiotic rice milk and its storage studies Optimization of process conditions for the development of rice milk by using response surface methodology Padma Malyala, Kuna Aparna, Storage studies of probiotic rice milk during refrigerated conditions, ResearchGate, ‏January 2019 Arsenic warning over rice milk: Parents warned not to give drink to children because it can contain harmful levels of the chemical, Daily Mail, ‏17 July 2014
סאקי

האם התכוונתם ל... סאקה – משקה אלכוהולי יפני תל סאקי – תל געשי קטן בדרום רמת הגולן מוצב תל סאקי – מוצב תצפית ברמת הגולן קרב תל סאקי קרב שנערך בתל סאקי במלחמת יום הכיפורים סאקי (קוף) – סוג קוף מתת-סדרת קופים רחבי אף סאקי לבן-פנים – מין בסוג סאקי אישים סאקי (סופר) – שם העט של הסופר הבריטי הקטור יו מונרו אריגו סאקי – כדורגלן איטלקי לשעבר ומאמן כדורגל ג'ן סאקי – דוברת ממשל אמריקאית המכהנת כמנהלת התקשורת בבית הלבן סקי שאקי
זן (variety)

זן (באנגלית: variety) היא רמה טקסונומית מתחת למין, המשמשת כיום בעיקר בהקשר של "זן תַּרְבּוּת" (צמח מתורבת; cultivar) בבוטניקה ו"זן מבוית" (domesticus) בזואולוגיה. במקרים מסוימים בבוטניקה משמש כחלופה למונח "תת-מין" (כתיב לטיני מקוצר var.). המונח "זן" מופיע גם לעיתים קרובות בשפת היומיום ובתקשורת הפופולרית בשימוש מוטעה, כאשר הכוונה היא למין (למשל בביטוי השגור "זן נדיר"). בעבר היה נהוג לכנות את הרמה הטקסונומית מתחת למין בשמות רבים כגון, תת-מין, זן (variety), מופע (forms), גזע, morphs ועוד. מיון זה יצר בלבול רב ומשנות ה-50 החלו לקום ועדות לקביעת סטנדרט אחיד לשמות המדעים. הידועות שבהן הם ICZN (לקביעת שמות זואולוגים), ICBN (לקביעת שמות בוטניים), ICNCP (לקביעת שמות צמחים תרבותיים), ועוד. רוב הוועדות החליטו לקבוע את המושג "תת-מין" כמושג התקני תחת מין ולהפסיק את השימוש במושג זן. בבוטניקה, משתמשים לעיתים במונח "זן" כדי לתאר מופעים שונים מורפולוגית שאינם מבודדים גאוגרפית אחד מהשני (למשל כלניות בצבעים שונים). צמחים הנבדלים זה מזה בבית הגידול לרוב נחשבים כתת-מינים שונים בעלי נתיב אבולוציוני שונה הנובע מתנאי הסביבה ומכונים "אקוטיפים". המונחים "זן" ו"גזע" משמשים גם לתיאור אוכלוסיות שעברו השבחה בידי האדם לטיפוח תכונות מסוימות הרצויות לאדם (באנגלית breed או cultivar). בענף השבחת צמחים, במדינות הכפופות ל-UPOV שישראל ביניהן, זן הוא מונח משפטי המאפשר הגנה על פיתוח זנים חדשים של צמחים מתורבתים. בזואולוגיה לפי ICZN המונח זן אינו קיים וכל תיאור מדעי לפני 1961 המשתמש במילה זו יש להתייחס אליו כתת-מין. לפי ICNB, אשר עוסק בבקטריות, המונח זן אינו קיים וכל תיאור מדעי לפני 1992 המשתמש במילה זו יש להתייחס אליו כתת-מין. בענף גידול גפנים, נהוג להשתמש במונח "זַן תַּרְבּוּת" (cultivar) כאשר מתייחסים לזנים שונים של ענבים. זן (strain) תת-מין גזע (ביולוגיה) זן תרבות וריאנט (ביולוגיה)
דגל גאנה

דגל גאנה אומץ בשנת 1957. הוא הוחלף בגרסה שכללה פס לבן במרכז בין השנים 1964 - 1966. הדגל עוצב על ידי תאודוסיה אוקו כדי להחליף את דגל בריטניה לאחר קבלת העצמאות בשנת 1957. הוא מורכב מהצבעים הכלל-אפריקאיים של אתיופיה, כלומר אדום, צהוב וירוק, בפסים אופקיים עם כוכב שחור בעל חמישה קודקודים במרכז הפס הזהוב. דגל גאנה היה הראשון באפריקה שכלל צבעים אלו. האדום מסמל את דמם של אלו שנפלו במאבק לעצמאות, הזהב מסמל את עושר המחצבים של המדינה, והירוק את היערות והטבע העשיר שהמדינה התברכה בהם, בעוד הכוכב השחור מסמל את העיקרון המנחה של החופש האפריקני. סמל גאנה המנון גאנה מדיה וקבצים בנושא דגל גאנה בוויקישיתוף גאנה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל גאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארל צ'רני

קארל צ'רני (בגרמנית: Carl Czerny;‏ 21 בפברואר 1791 – 15 ביולי 1857) היה פסנתרן, מלחין ומורה אוסטרי. כיום הוא זכור הודות לספרי האטיודים שלו לפסנתר. צ'רני נולד בווינה למשפחה ממוצא בוהמי. הוא החל ללמוד פסנתר אצל אביו ובהמשך קיבל שיעורים אצל הומל, סאליירי ובטהובן. הוא היה ילד פלא, שהופיע לראשונה בפומבי בשנת 1800, בגיל 9, בנגינת קונצ'רטו לפסנתר של מוצרט. בשנת 1812 ניגן בביצוע בכורה בווינה את קונצ'רטו הקיסר מס' 5, של בטהובן. כבר בילדותו נמשך להוראה ובגיל חמש-עשרה כבר היה מורה מבוקש. בין רבים אחרים לימד את פרנץ ליסט, שהקדיש לו שנים אחר כך את יצירתו "שנים-עשר אטיודים טרנסצנדטאליים". צ'רני היה בין המלחינים הראשונים שהשתמשו במילה "אטיוד" (תרגיל) ככותרת ליצירה. צ'רני הלחין מספר רב של יצירות (עד אופוס 861), ביניהן מספר מיסות ותפילות אשכבה (רקויאם), הרבה סימפוניות, קונצ'רטי, סונאטות ורביעיות מיתרים. עם זאת, כיום כמעט אין שומעים אף לא אחת מיצירותיו המרובות והוא נודע כמעט אך ורק הודות למספר הניכר של יצירות להוראת הפסנתר שכתב, שרבות מהן נמצאות עד היום בשימוש, כמו "אמנות זריזות האצבעות" (גרמנית: Schule der Geläufigkeit). חברת ההקלטות סיגנום הוציאה לא מכבר לפחות שלוש הקלטות של הסימפוניות והקונצ'רטי של צ'רני, ביניהם קונצ'רטו לארבע ידיים בדו מז'ור, בבחינת קריאת תִּגָּר על הדימוי שיצא לצ'רני כמחבר יצירות דידקטיות. מדיה וקבצים בנושא קארל צ'רני בוויקישיתוף קארל צ'רני, באתר AllMusic (באנגלית) קארל צ'רני, באתר MusicBrainz (באנגלית) קארל צ'רני, באתר Discogs (באנגלית) קארל צ'רני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קארל צ'רני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טריסטאן ברנאר

טריסטאן ברנאר (בצרפתית: Tristan Bernard;‏ 7 בספטמבר 1866 – 7 בדצמבר 1947) היה מחזאי וסופר צרפתי-יהודי. פול ברנאר נולד למשפחה יהודית בעיר בזאנסון שבחבל פראנש קומטה בצרפת. בגיל ארבע עשרה שנה עבר עם אביו, שהיה אדריכל, להתגורר בפריז ושם למד בבית הספר התיכון קונדורסה. הוא סיים את חוק לימודיו כפרקליט, אך אחרי שירותו הצבאי העדיף להיות איש עסקים ושימש כמנהל של מפעל לייצור אלומיניום וכמנהל של זירת מרוצי אופניים. ב-1891 החל לתרום ל "כתב העת הלבן" בשם העט טריסטאן (שהיה שמו של סוס מרוץ שעליו הימר בהצלחה) ב-1894 פרסם את הרומן הראשון שלו וב-1895 כתב את מחזהו הראשון "רגליים מצופות ניקל" שזכה להצלחה רבה וביסס את מעמדו כסופר הומוריסטי. טריסטאן ברנאר המשיך בכתיבת סיפורים ומחזות, ובין היתר כתב את סיפורו "זיכרונותיו של צעיר מיושב בדעתו" (1899) ואת המחזה "רגל משולשת" (1905). בתקופת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נעצר ונשלח למחנה המעצר דראנסי, אך מחאה ציבורית הביאה לשחרורו ב-1943. כתוצאה מהתנסותו הקשה במחנה המעצר טריסטאן ברנאר נפטר בפריז ב-1947 ונקבר בבית העלמין פאסי. תיאטרון טריסטאן ברנאר בפריז נקרא על שמו. סיפורו "מיואש ללא תקווה" עובד לקולנוע ב-2005. גיסו הוא הפוליטיקאי היהודי הצרפתי פול שטראוס. טריסטן ברנאר באתר של הוצאת ענבר טריסטאן ברנאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טריסטאן ברנאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) טריסטאן ברנאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טריסטאן ברנאר, באתר AllMovie (באנגלית) טריסטאן ברנאר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טריסטאן ברנאר, באתר MusicBrainz (באנגלית)