laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אריזת מזון

אריזת מזון היא תהליך שבו המזון נארז על מנת להגן עליו מפני שינויים שעלולים להיגרם על ידי חדירת גורמים כימיים (כגון רעלנים), חדירת גורמים ביולוגיים (כגון חיידקים) וכניסת גורמים פיזיקליים שמקורם מחוץ לאריזה. האריזה חייבת להיות אינרטית למזון, על מנת למנוע תגובה כימית או פיזיקלית בית מרכיבי המזון הנארז לבין האריזה. במידת הצורך, האריזה חייבת להיות אטומה לקרני השמש. באמצעות תוויות המוטבעת על האריזה, מציגים לצרכן את תמונת המוצר לצורך המחשה. כמו כן, מובאים פרטים חיוניים על הערך הקלורי והרכב התזונתי, רשימת המרכיבים בסדר יורד של הריכוז במוצר הסופי בשמם המלא או בציון מספר E לפי רשימת תוספי מזון, כנדרש על ידי תקנות בריאות הציבור. כאשר נידרש, התווית תכלול המלצות לאופן השימוש, המלצות לתנאי אחסון לפני ואחרי פתיחה, איסורים ואזהרות שונים, כגון אזהרה בפני אפשרות להימצאות אלרגנים, אזהרה בדמות עיגול אדום בפני ריכוזים גבוהים של שומן רווי, סוכר ומלח על פי תקנות הגנה על בריאות הציבור (מזון) (סימון תזונתי) וסימון לעידוד צריכה של מזון בריא בדמות עיגול בצבע ירוק הקרוי הסימון הירוק. כמו כן, תכלול התווית את כתובות היצרן והיבואן, אמצעי התקשרות לקבלת מידע על המוצר ולהפניית תלונות, ומידע הקשור לאישורי כשרות. תאריכי ייצור ופג תוקף מסומנים על ידי התזת דיו בלתי מחיק על חלקים שונים של האריזה (תפר הסגירה, מכסה עליון באריזות מתכת, ותחתית האריזה או לצידה באריזות פלסטיק), תוך עמידה בדרישות תקנים לאומיים ובין לאומיים. אריזות המזון עשויות מחומרים שונים: נייר, קרטון, זכוכית, פלסטיק ולאמינטים (laminate) שהם מוצרי אריזה מודרניים הבנויים על בסיס של חיבור של שתיים או יותר שכבות דקות, לרוב, פלסטיק, אלומיניום, נייר או קרטון, בהרכבים שונים. האריזות מותאמות לדרישות המוצר ודרישות שימושיות של הצרכן, בהתאם לתכונותיו הכימיות והפיזיקליות, לעיתים תוך כדי שינוי האווירה בתוך האריזה, על ידי החלפת האוויר בחנקן או דו־תחמוצת-הפחמן או על ידי הוספת מספחי חמצן לאריזה, למניעת ניזקי חמצון. בעולם המודרני האריזה חייבת להיות לעיתים קרובות גם שימושיות לצרכן, למשל בארוחות טלוויזיה האריזה משמשת גם ככלי לחימום בתנור מיקרוגל וגם ככלי הגשה. האריזה חייבת להיות ידידותית ליצרן ולהתאים לתהליכי האחסון והשינוע, בעלת עמידות לתנאים פיזיקליים, כגון טלטול, עמידה במשקל בהעמסה. כמו כן, שמירה על איכות הסביבה תוך שימוש ככל שניתן באריזות מתכלות והימנעות משימוש באריזות רבות יתר על המידה. סימון מזון: הוראות מחזור, מזון ללא גלוטן, G.M.P הוראות אחסון, הוראות מחזור מידע על אלרגנים קידוד תאריך אחרון לשימוש על ידי הזרקת דיו וקוד זיהוי אישור כשרות רבנות ראשית ירושלים חיי מדף מדיה וקבצים בנושא אריזת מזון בוויקישיתוף משרד הבריאות, תקנות בריאות הציבור תוספי מזון, באתר שרות המזון הארצי, ‏2001 [משרד הבריאות שרות המזון סימון מזון ירוק], באתר https://www.health.gov.il/Subjects/FoodAndNutrition/Nutrition/Adequate_nutrition/FoodLabeling/Pages/green-labeling.aspx EUR-Lex - 32014R0488 - EN - EUR-Lex, eur-lex.europa.eu (באנגלית) Chapter 7.2 - Modified Atmosphere Packaging and Controlled Atmosphere Packaging, Academic Press, 2019-01-01, עמ' 319–431, ISBN 978-0-12-812465-9. (באנגלית) Sara J. Risch, Food Packaging History and Innovations, Journal of Agricultural and Food Chemistry 57, 2009-09-23, עמ' 8089–8092 doi: 10.1021/jf900040r is your packaging sustainable, Charlotte Packaging ltd
סמל ליטא

סמל ליטא, הנקרא גם ויטיס (Vytis, "האביר") או ראייטליס (Raitelis, "הפרש"), הוא מהסמלים הוותיקים באירופה. הגרסה הנוכחית אושרה בשנת 1992 בפרק 15 של החוקה. גרסתו הנוכחית אומצה בספטמבר 1991 וכוללת את הפרטים הבאים: רקע אדום האביר המשוריין על הסוס בצבע לבן. האביר מחזיק את החרב מעל ראשו. מגן לבן עם צלב כפול צהוב. אוכף, רצועות וחגורות הסוס בצבע תכלת השמיים. ידיד החרב, נרתיק, משענת לרגלי הרוכב, רסן בפי סוס ועוד פרטים דקורטיביים בצבע זהב. השימוש באביר על הסוס הלבן היה ידוע כבר ברישומים הישנים. עדויות מראות שהסמל היה על החותם של הדוכס הגדול של ליטא, אלגירדס, בשנת 1386. בסוף המאה ה-14 הופיעו מטבעות עם הסמל האמור. בהמשך, הוא הופיע על הסמל של הדוכסים הגדולים של ליטא ובתחילת המאה ה-15 אומץ כסמל של הדוכסות הגדולה של ליטא. בהתחלה הרוכב רכב לצד ימין, אך החל מהמאה ה-15, הוא רוכב לצד שמאל. במהלך המאה ה-15 השתרשו גם צבעי הסמל. הצלב הכפול התווסף בשנת 1386, עם קבלת הנצרות על ידי הליטאים. בשנת 1745, כאשר ליטא נכבשה על ידי רוסיה, השימוש בסמל בוטל. אומנם בשנת 1845, ניקולאי הראשון אישר לגוברניה של וילנה סמל דומה מאוד. עם קבלת עצמאות ליטא בשנים 1918 – 1920, עוצב הסמל מחדש ושימש במקביל גם כסמלה של הרפובליקה הלאומית הבלארוסית קצרת הימים. לא היה אישור רשמי לגרסאות השונות אך אחת הגרסאות נוצלה לשימוש במטבעות. בשנת 1940, עם כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, השימוש בסמל היה מחוץ לחוק. עם חידוש המאבק על עצמאות ליטא בשנת 1988, חודש השימוש בסמל. עם קבלת העצמאות בשנת 1990 הוא אומץ מחדש. כמו כן, הוא היה סמלה של בלארוס בשנים 1991 – 1994. יש המאמינים שהרוכב מייצג את Perkūnas, אל הרעם שהיה גם אל המלחמה ובדרך כלל הוצג כרוכב. יש גם לציין שלסוס לבן יש משמעות פולחנית אצל העמים הבלטיים. מקור השם אינו ברור. המילה הופיעה לראשונה בשנת 1846. באופן כללי, המילה הליטאית vyti פירושה "לרדוף" ואכן שמו של הסמל בשפה הבלארוסית הוא "מרדף" (Пагоня). גרסה אחרת היא שהמקור הוא בשם סלבי (vytiaz') שפרושו "האביר". דגל ליטא המנון ליטא מדיה וקבצים בנושא סמל ליטא בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרפים

במקרא תְּרָפִים הם אלילי-בית שהיו בצורת ראש אדם, ייתכן שהיו גולגולת מכוירת בטין של ראש המשפחה. ייתכן שהתרפים נועדו לשם ניבוי עתידות וגילוי מידע נסתר באמצעות ניחוש. בתנ"ך התרפים מוזכרים לראשונה אצל רחל שגונבת אותם מאביה, לבן, ומחביאה אותם בכר הגמל ויושבת עליהם כאשר אביה מחפש אותם. יש אומרים שעשתה כן כדי שלבן לא ינחש בהם וכך יידע להיכן ברח יעקב מפניו. מיכל בת שאול שמה אותם במיטתו של דוד להטעות את אויביו, ולגרום להם לחשוב שהוא ישן בה. מיכה שהיה כהן של שבט דן משתמש בתרפים. בכמה מקומות ישנו קשר בין האפוד לתרפים, מה שמחזק את ההבנה שהשימוש בהם היה לחיזוי העתיד. מלכים השתמשו בהם כשעמדו על צומת הכרעה. על נבוכדנאצר מלך בבל מסופר כי שאל בהם כדי לבחור בהחלטה אסטרטגית במלחמה. בספר זכריה, פרק י', פסוק ב', נאמר "כִּי הַתְּרָפִים דִּבְּרוּ-אָוֶן", לצד חזיונות וחלומות שוא, כך שניכר בהם שהיו כלי חיזוי. על המלך יאשיהו מסופר כי ביער עם כל עבודות האלילים שהיו בתקופתו גם את התרפים. במדרש תנחומא מובאת סיבה נוספת: ”למה נקראו תרפים? - שהן מעשה תורף, מעשה טומאה” (מדרש תנחומא פרשת ויצא י"ב). ואילו הרמב"ן כתב: ”יקראו אותם 'תרפים' לרמז בשמם כי דִבורם כמו נבואה רפה - תבוא ברוב, ותכזב לעיתים רחוקות”. סברה אחרת - תרפים היו נראים כאבר מין נשי: כך, על פי האמורא רב ששת, "כל המסתכל באצבע קטנה של אשה כאילו מסתכל במקום התורף". ראה להלן "אזכורים במקרא, רחל המפקיעה את התרפים מאביה - יושבת עליהם, בישיבה זו היא טומנת את התרפים במקום התורף, שבלשון חז"ל הוא אבר המין הנשי. לאחר ההקטרה לפניהם, ניתן היה לדובב את התרפים לקבלת עתידות. במדרש מובא תיאור כיצד היו שואלים בתרפים: וכיצד היו עושין? מביאין אדם בכור, ושוחטים אותו ומולחים אותו במלח ובשמים, וכותבין על ציץ זהב שם רוח טומאה, ומניחין הציץ במכשפות תחת לשונו, ומניחין אותו בקיר ומדליקין לפניו נרות ומשתחוים לו, ומדבר עמם בלחש — מדרש תנחומא פרשת ויצא סימן י"ב והרמב"ן כתב: ”והקרוב מה שאומרים שהם כלים לקבל השעות ויקסמו בהם לדעת עתידות”. על פי חז"ל השימוש באפוד אצל הכהן הגדול, היה מכפר על עבודה זרה והם לומדים זאת מהסמיכות בהושע בין אפוד לתרפים. יאיר זקוביץ, מקראות בארץ המראות. ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001. עמ' 34-33. אריאל סטולמן, "מדוע גנבה רחל את התרפים", בספר "בעקבות הפשט האבוד" עמ' 98-87. "תְּרָפִים", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק י, עמוד 311–312, באתר היברובוקס בריבוי של כבוד; ראו אנציקלופדיה מקראית, ערך "תרפים", עמ' 936, וכן צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 96 ספר בראשית, פרק ל"א, פסוקים י"ט–ל"ה ספר שמואל א', פרק י"ט, פסוקים י"ג–ט"ז ספר שופטים, פרק י"ז, פסוק ה'; פרק י"ח "כִּי יָמִים רַבִּים, יֵשְׁבוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֵין מֶלֶךְ וְאֵין שָׂר, וְאֵין זֶבַח וְאֵין מַצֵּבָה, וְאֵין אֵפוֹד וּתְרָפִים" (ספר הושע, פרק ג', פסוק ד') "קלקל בחצים, שאל בתרפים, ראה בכבד" (יחזקאל, כ"א, כ"ד) ספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוק כ"ד תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ד, עמוד א' בראשית פרק ל"א, פסוק ל"ט. בבלי, מסכת זבחים, פ"ח, ע"ב; מסכת ערכין, ט"ז, ע"א,
סמל מונטנגרו

סמל מונטנגרו אומץ על ידי הפרלמנט ב-12 ביולי 2004 והחליף את הסמל של ממלכת מונטנגרו. השינוי העיקרי הוא שינוי צבע העיט מכסף לזהב. הסמל מתאר את העיט הדו-ראשי בזמן מעוף – סמל משפחת פטרוביץ'-נגוש (Petrović-Njegoš) שהיו שליטי מונטנגרו. למעשה זה סמל ביזנטי שמתבסס על סמל רומאי. העיט הדו ראשי מסמל איחוד של המדינה עם הכנסייה הנוצרית. עיט דו ראשי זה היה גם סמל של שליטי זטה (Zeta) משפחת צ'ורני (Crnojević). בקביעת פריסת הסמל עומד סמל של רוסיה הצארית, איתה שליטי מונטנגרו היו בקשרים פוליטיים קרובים. האריה העובר במרכז הסמל הוא סמל של הסמכות הבישופית ומייצג נושא תחיית המתים הנוצרית. הוא הועתק מהסמל של ונציה שהיה לה השפעה גדולה באזור. כאשר מונטנגרו קבלה עצמאות מסרביה היא הייתה תחת שלטון של כוהני דת תוך התמודדות מתמדת עם פלישות האימפריה העות'מאנית. זו הסיבה לנוכחות החזקה של הנושאים הדתיים בסמל. עם התבססות השליטה החילונית בשנת 1851 האריה הועמד מתחת לעיט וראשי תיבות של השליט היו על המגן. בסמל הנוכחי, האריה הוצג מחדש מעל העיט בניגוד למסורת של המאה ה-19. על אף שהמדינה היא רפובליקה, גם כתר הממלכה מוצג בסמל. יש בכך ניגוד מסוים, אך הפתרון פופולרי מאוד בקרב התושבים. דגל מונטנגרו המנון מונטנגרו מדיה וקבצים בנושא סמל מונטנגרו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא מונטנגרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנפה של ארטוסתנס

בתורת המספרים, הנָפָה של אֵרָטוֹסְתֶנֶס הוא אלגוריתם פשוט ויעיל למציאת כל המספרים הראשוניים עד למספר שלם מסוים. המצאת הנפה מיוחסת למתמטיקאי היווני ארטוסתנס. מתחילים עם רשימת כל המספרים השלמים מ-2 ועד המספר הנבחר n. בכל שלב, מכריזים על המספר הקטן ביותר הלא מסומן ברשימה שעוד לא טופל כעל מספר ראשוני, ומסמנים בתוך הרשימה את כל הכפולות שלו (שהם יהיו מספרים פריקים). ממשיכים לבצע שלב אחרי שלב, כל עוד זה אפשרי. בסופו של התהליך, כל המספרים ברשימה שלא סומנו הרי הם כל המספרים הראשוניים מ-2 עד n. את הכפולות מוצאים על ידי ספירה מהמספר כלפי מעלה בצעדים של אותו מספר. למשל, עבור 3: 6, 9, 12, 15, ... . יהיו גם מספרים שיסומנו יותר מפעם אחת, למשל 15 = 3 * 5 = 5 * 3. לכן את הספירה ניתן להתחיל מהמספר בריבוע (למשל 9 עבור 3, מכיוון ש 6 כבר יהיה מחוק בספירה מ 2). כמו כן ניתן לעבוד עם המספרים האי־זוגיים בלבד ולספור בצעדים כפולים, למשל עבור 5: 25, 35, 45, 55, ... . את המספר 1 אין כוללים ברשימה, משום שהוא לא נחשב לראשוני. ראו מספר ראשוני להסבר בעניין זה. להלן פעולות האלגוריתם עבור המספרים מ-2 עד 20. רושמים את המספרים מ-2 ואילך, עד לגבול שקבענו מראש: 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 2 הוא המספר הראשוני הראשון. סופרים מ-4 בצעדים של 2 ומסמנים את המספרים האלה: 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 ^ ^ ^ ^ ^ ^ ^ ^ ^ המספר הבלתי מסומן הראשון מעל 2 ברשימה הוא 3, המספר הראשוני הבא. סופרים מ-9 בצעדים של 3 ומסמנים: 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 - - - ^ - -^ - ^ - -^ - המספר הבלתי מסומן הראשון מעל 3 ברשימה הוא 5. הספירה אמורה להתחיל מ-25 אך מספר זה גדול מ-20. לכן אנו מסיימים. המספרים הבלתי מסומנים ברשימה כעת הם הם כל המספרים הראשוניים מ-2 עד 20: 2 3 5 7 11 13 17 19 הסימנים שסימנו במהלך הפעולה מהווים את החורים בנפה שדרכם עוברים המספרים הפריקים כך שבסוף נשארים בה רק המספרים הראשוניים. algorithm Sieve of Eratosthenes is input: an integer n > 1. output: all prime numbers from 2 through n. let A be an array of Boolean values, indexed by integers 2 to n, initially all set to true. for i = 2, 3, 4, 5, ..., not exceeding √n do if A[i] is true for j = i², i² + i, i² + 2i, i² + 3i, ..., not exceeding n do assign A[j] := false return all i such that A[i] is true. או בצורה סימבולית, primes = [2,3..] \ [ p²,p²+p,... for p in primes ] import math def all_primes(n): lst = [True] * (n - 2) for i in range(2, int(math.sqrt(n) + 1)): if lst[i - 2]: for j in range(i ** 2, n, i): lst[j - 2] = False return [m + 2 for m in range(len(lst)) if lst[m]] הנפה של אטקין מדיה וקבצים בנושא הנפה של ארטוסתנס בוויקישיתוף הורדת יישום הפועל לפי שיטת הנפה של ארטוסתנס. (12KB, דורש Microsoft .NET framework, גרסה 4.0 לפחות) ארי שביב, הנפה של ארטוסתנס, באתר מכון דוידסון, אוקטובר 2014(הקישור אינו פעיל, 06/10/2023) הנפה של ארטוסתנס, באתר MathWorld (באנגלית) הנפה של ארטוסתנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יזדגרד השני

יַזְדְגֶרְד השני - מלך האימפריה הסאסאנית בין השנים 438–457, בנו ויורשו של בהראם החמישי. בתחילת שלטונו פתח יזדגרד במלחמה נגד האימפריה הביזנטית לאחר שהקימה ביצורים על שטח פרסי סמוך לחרן. הוא הצליח להפתיע את הביזנטים, אך נתקל בשיטפון שמנע ממנו להתקדם לעומק שטחה של האימפריה. הקיסר הביזנטי שנגדו נלחם יזדגרד, תאודוסיוס השני, היה מעוניין לסיים את המלחמה, ושלח את מפקד הצבא שלו לפתוח במשא ומתן עם יזדגרד. בסופו של המשא ומתן הוחלט ששתי האימפריות לא תבנינה ביצורים על שטחי הספר שלהן. בעיצומו של המשא ומתן עם האימפריה הביזנטית תקפה ממלכת קידאריט את האימפריה הסאסאנית. יזדגרד השיב מלחמה שערה והצליח לדחוק את הקידאריטים אל מעבר לנהר אמו דריה (450). באחרית ימיו נלחם שנית עם הקידאריטים והדף התקפה מחודשת שלהם. יזדגרד, שבימיו בא לידי ביטוי הכלל "דינא דמלכותא דינא" ("Cujus regio, ejus religio"), פעל בקנאות כלפי המיעוטים הדתיים, ובפרט נגד הנוצרים; הוא רדף את הנוצרים, הורה לסלק אותם משורות הצבא ודרש מהנוצרים שבארמניה להמיר את דתם, באמרו "צריך שדת אדוניכם תהא דתכם, כי עלינו לתת לאלוהים דין וחשבון על אודותיכם". כשהתקוממו נגדו הארמנים בראשות ורטן, דיכא את המרד והגלה את ראשי המדינה לפרס. את היהודים רדף יזדגרד במידה פחותה; הוא אסר על אמירת קריאת שמע בפומבי, מפני שיש בה ייחוד השם, ועל שמירת השבת (455). מחלק מהגזרות הצליחו היהודים להתחמק בתחבולות שונות. על פי דברי רב שרירא גאון לאחר שיזדגרד גזר על השבת "בקשו חכמים רחמים מן השמים ובא תנין ובלע את המלך יזדגרד בבית משכבו ובטלה הגזרה" מדיה וקבצים בנושא יזדגרד השני בוויקישיתוף יזדגרד השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היסטוריה של היהודים, פול ג'ונסון, עמוד 159
סמל סרביה

סמל סרביה הומלץ לשימוש ב-17 באוגוסט 2004. למעשה זהו הסמל של שושלת אוברנוביץ' (Obrenović) משנת 1882. הסמל כולל את העיט הדו-ראשי של משפחת נמניץ' (Nemanjić) שמבוסס על הסמל הביזנטי. ברקע נמצאת השכמייה הפרוותית שפעם הייתה לבוש המלך. העיט המרכזי מצויר על המגן האדום. גוף העיט וכנפיו הם בצבע כסף, כאשר לשונו, מקורו, רגליו וטפריו זהובים. כמו כן צוירו זוג פלר דה ליס בצבע זהב. המגן מייצג את האומה. במרכז המגן נמצא צלב כסף. תרשים זה של המגן היה בשימוש ממלכת סרביה והכנסייה הסרבית עוד בימי הביניים. הצלב המרכזי במקור היה בסמל הביזנטי, וייצג את האות בטא היוונית. הוא היה אמור לתת ביטוי לסיסמה Basileus Basileon Basileuon Basileusin (מלך המלכים, מושל המלכים). אמירה זו היה בשימוש המלכים הסרבים במאה ה-14 ממשפחת מרנצ'ביץ' (Mrnjavčević). כמו כן, הצלב דומה לאות C הקירילית שמייצגת צליל "ס". בדרך כלל זה נקשר לסיסמת Samo sloga Srbina spašava (רק איחוד יציל את הסרבים). אף על פי שסרביה היא רפובליקה, הסמל כולל את הכתר. הדבר אמור לתת ביטוי למורשת, כמו בסמלים של רוסיה, פולין ומונטנגרו. למרות השימוש בסמל, הוא לא אושר רשמית כנדרש בחוקה. בהתאם לחוקה, שינוי הסמל יכול להתקבל רק על ידי הפרלמנט ומשאל עם ברוב מיוחד של 2/3. ההערכה היא שקבלת רוב כה גדול קשה לביצוע. לכן, בהתאם לקונצנזוס הרחב, הממשלה החליטה על השימוש בסמל זה במקום הסמל מהתקופה הקומוניסטית, בהתאם למה שהוגדר כ"המלצת" הפרלמנט. דגל סרביה המנון סרביה מדיה וקבצים בנושא סמל סרביה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מושית נקודתיים

מוֹשִית נֶקֻדָתַיִם (שם מדעי: Chilocorus bipustulatus) היא חיפושית קטנה ממשפחת המושיתיים, בעלת גלגול מלא. אורך גופה הוא 3–4 מילימטרים, והוא קמור מאוד. צבע הגוף הוא אדום-חום עד שחור. על כנפי החפייה יש שלושה כתמים על כל כנף, המסודרים בשורה רוחבית. יש והכתמים מתלכדים למעין כתם אחד, וכך היא נראית בעלת שתי נקודות בלבד, ומכאן שמה. כנימות מגן מהוות את עיקר מזונם של הבוגרים והזחלים. הנקבה מטילה את ביציה בודדות או בקבוצות קטנות (בין שתיים לשש ביצים בקבוצה), לרוב על יד כנימות מגן. מושית הנקודתיים תוקפת במיוחד את המגיניתיים (משפחה של כנימות מגן), ולעיתים אף מטילה מתחת לשריונן של אלו. הזחל צהוב-אפור, ראשו בצבע שחור מבריק, ולו רגליים שחורות. צדו הגבי של גוף הזחל מעוטר בזיפים מסועפים, שרובם שחורים. הזחל מתגלם בתוך עורו, בשונה מחרקים אחרים המשילים את עורם לפני ההתגלמות. מין זה מעמיד בישראל ארבעה דורות בשנה. באביב אוכלוסייתו בישראל בולטת במיוחד, ובקיץ היא מצטמצמת לפרטים מעטים בלבד. מדיה וקבצים בנושא מושית נקודתיים בוויקישיתוף מושית נקודתיים, באתר ITIS (באנגלית) מושית נקודתיים, באתר NCBI (באנגלית) מושית נקודתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מושית נקודתיים, באתר GBIF (באנגלית)
עוריתיים

העוריתיים (שם מדעי: Dermestidae) מהווים משפחה של חיפושיות קטנות, בעלות גלגול מלא. ישנם לפחות 700 מינים ממשפחה זו בעולם, כ-30 מהם מצויים בישראל. ניתן לצפות בבוגרים לרוב באביב, כשהם נמצאים על תפרחות של פרחים ממשפחת המורכבים. העוריתיים סגלגלים בצורתם, אורכם נע בין 1 ל-12 מ"מ. קשקשים או שערות מכסים את חלק ממיני העוריתיים, ויוצרים דגמים צבעוניים עליהם. גפי הפה והראש פונים למטה. לרוב סוגי העוריתיים ישנה עינית יחידה במצחם, בנוסף לשתי עיניים מורכבות. המחושים לרוב אלתיים (נגמרים במעין אלה). כאשר העורית חשה בסכנה, היא נוטה לקפל את רגליה מתחת לגופה, וכך להתחזות למתה. הנקבות מטילות את ביציהן לרוב על חומר אורגני מת. הזחלים ניזונים מחומר זה. ישנם מינים המטילים את ביציהם על בשר יבש, עורות, שטיחים, נוצות וכדומה, ומשום שזחליהם ניזונים מחומרים אלה, הם נחשבים כמזיקים לאדם. גופם של הזחלים מכוסה בשערות ארוכות. הזחל מתגלם בתוך הנשל של דרגת הזחל האחרונה. הבוגרים ניזונים מאבקת פרחים. זחליהם של מינים מסוימים משמשים לניקוי שלדים במוזיאון להיסטוריה של הטבע שבלונדון. הסוג הנפוץ ביותר בישראל הוא כנראה Dermestes. הפרטים מסוג זה שחורים ושעירים. אורך גופם נע בין 6 ל-11 מ"מ, והם חסרים את העינית במצחם. מדיה וקבצים בנושא עוריתיים בוויקישיתוף עוריתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עוריתיים, באתר ITIS (באנגלית) עוריתיים, באתר NCBI (באנגלית) עוריתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עוריתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עוריתיים, באתר GBIF (באנגלית) אלבום עוריתיים מישראל באתר החרקים של ישראל.
החלקה קבוצתית בגלגיליות

החלקה קבוצתית בגלגיליות (Street skating) היא פעילות חברתית פופולרית. קיימות קבוצות החלקה מאורגנות בערים ראשיות באירופה כמו פריז, ברלין ולונדון. הענף תופס תאוצה ומצטרפות אליו ערים נוספות, כמו קבוצת החלקה בהונגריה שהחלה את פעילותה בשנת 2007. בעשור האחרון נוצרו בישראל קבוצות החלקה שונות. לקבוצות מנהיגים וימי פעילות. לרוב שם הקבוצה ניתן על פי מיקום הגאוגרפי של נקודת יציאה למסלול ההחלקה ויום בשבוע. קבוצת מחליקים הגדולה ביותר בישראל היא קבוצת תל אביב רולרס הידועה גם בשם TAR. לקבוצה זו מגיעים בדרך כלל מחליקים מכל הקבוצות והערים. מדיה וקבצים בנושא החלקה קבוצתית בגלגיליות בוויקישיתוף קבוצות מישראל באתר הרולר הישראלי
סמל מולדובה

סמל מולדובה אומץ לשימוש ב-2 בדצמבר 1990. הוא מבוסס על סמל רומניה וכולל עיט המחזיק צלב במקורו, ובציפורניו מחזיק שרביט וענף של זית. העיט מסמל את השייכות לעולם הנצרות בעוד הזית מסמל את השאיפה לשלום. העיט תומך במגן המוטען בסמליה המסורתיים של מולדובה: ראש שור עם שמש בין הקרניים, זוג מעוינים המייצגים את אוזני השור, שושנה וירח בתקופת חצי-סהר. כל הסמלים הללו צבועים בצבע זהב על רקע אדום וכחול. דגל מולדובה המנון מולדובה מדיה וקבצים בנושא סמל מולדובה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אומץ

אומץ היא תכונה אנושית המגלמת את היכולת להתמודד עם פחד, כאב, סכנה, אי-ודאות או איום, לעיתים תוך מילוי משימה חיונית. ניתן לחלק את ביטויי האומץ לשלושה סוגים עיקריים: אומץ פיזי – היכולת להתמודד עם כאב פיזי, סבל גופני וסכנת מוות. אומץ מוסרי – היכולת להביע דעה לא פופולרית או להתמודד עם ביקורת, בושה, שערורייה ורפיון ידיים. אומץ אזרחי/ אומץ חברתי – לובש הגדרות רבות ומגוונות אולם בדרך כלל מתייחס למצב שבו אזרחים מתייצבים למחות ולנסות לשנות מצב הנחשב בלתי צודק ורע, זאת בידיעה כי תוצאות מעשיהם עלולות להוביל למותם, לפציעתם, או לכל תוצאה שלילית אחרת, למשל פעילותו של גאו ג'י-שנג בסין. בארצות רבות, בהן צרפת וגרמניה, אומץ אזרחי נדרש על פי חוק: בנסיבות שבהן מבוצע פשע באופן פומבי, הציבור נדרש להגיב, בין אם על ידי פניה לעזרת השלטונות, או על ידי התערבות בנעשה. אם הפשע מבוצע בתחום הפרט, העדים למעשה הפשע חייבים לדווח עליו, או לנסות ולמנוע את המשך ביצועו. האומץ החברתי מבוטא גם בבתי הספר כאשר ילד אחד מגן על חברו. אומץ כמידה טובה נידון בהרחבה בספרו של אריסטו, האתיקה הניקומאכית. היעדר אומץ מניב פחדנות, ואילו עודף אומץ יוצר פזיזות. לאומץ פיזי ומוסרי ערך רב במילוי תפקידו של חייל ושל שוטר. תכונת האומץ קיבלה ביטוי גם בחיי הדת, לעיתים עד לדרגה של קידוש השם ביהדות וקדוש מעונה בנצרות. אומץ הוא בין ארבע הסגולות המרכזיות בדת הקתולית. בזרם הקתולי והאנגליקני של הנצרות אומץ הוא בין שבע המתנות שניתנו לבני האדם על ידי רוח הקודש. הגדרתו של המונח אומץ משתנה בין תרבויות שונות ובין אנשים שונים. יש המגדירים אומץ כהיעדר פחד במצב שבו בדרך כלל מתעוררת תחושת פחד. אחרים טוענים כי אומץ בא לידי ביטוי דווקא אצל אלה החשים פחד ומצליחים להתגבר עליו. פרופסור שהראם השמט (Shahram Heshmat) פרסם בשנת 2016 במגזין פסיכולוגיה פופולרית, Psycology Today את 10 המאפיינים שלדעתו כלולים בכל החלטה אמיצה. הוא הדגיש כי אף על פי שהמאפיינים הם פרי דעתו האישית, הם מבוססים מחקרים שערך לאורך השנים תוך שהתמחה בתחום קבלת החלטות וההתנהגות האנושית. השגת מטרה בעלת חשיבות אותנטיות – רצון אמיתי בקיום ההחלטה האמיצה החלטה חופשית (ולא מתוך רצון של אדם אחר, אחרת זה לא אומץ) סיכון אמיתי ומוחשי הפעולה שווה את הסיכון (אומץ צריך להיות משתלם, אחרת הוא טיפשי) השפעה על רגולציה הפעולה מבוצעת למרות הפחד תמיכה חברתית ביטחון עצמי "התייצבות לדגל" – אמונה שלמה במעשה אפקט הצופה מהצד דרק סיברס: איך להתחיל תנועה – הרצאה באנגלית על אומץ ומנהיגות מאתר TED עם כתוביות בעברית ארמן מרמה, לויטננט קולונל, ‏חינוך לאומץ-לב, מערכות גיליון 2-3, יולי 1940 יהושע, ‏הערות למאמרו של ארמן מרמה, מערכות גיליון 2-3, יולי 1940 אורי פסובסקי, ממה עשוי אומץ, באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2014 אומץ, דף שער בספרייה הלאומית Shahram Heshmat Ph.D., 10 Features of Courageous Choice, Psycology Today, ‏April 11, 2016
ההתקוממות הגאורגית בטסל

ההתקוממות הגאורגית בטסל (4 באפריל 1945 – 20 במאי 1945) הייתה מרד של גדוד חיילים גאורגים מהלגיון הגאורגי על האי ההולנדי טסל נגד הכוחות הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. הקרב שנוצר כתוצאה מהמרד, נמשך קרוב לשבועיים מעבר לתאריך כניעתה של גרמניה, מכונה לעיתים "הקרב האחרון באירופה". האי היה נדבך מרכזי בחומה האטלנטית הגרמנית (קו ההגנה כנגד פלישת בעלות הברית), ומשום כך בנו בו הגרמנים ביצורים חזקים. הגאורגים היו חיילי הצבא האדום לשעבר מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה שנשבו בחזית המזרחית ושעברו להילחם לצד האויב הגרמני, בין השאר משום שהאלטרנטיבה האחרת הייתה לגווע ברעב במחנות השבויים הגרמניים. גדוד החיילים הגאורגים 882 הוצב באי במחנה של שבויי מלחמה לשעבר ששירתו ככוחות עזר נגד אויבי גרמניה. בלילה שבין 4 ל-5 באפריל 1945, תוך ציפייה לכיבוש קרוב של האי על ידי בעלות הברית, התקוממו הגאורגים נגד הגרמנים והשתלטו על האי לזמן קצר. כארבע מאות גרמנים נהרגו באותו לילה, אולם סוללות תותחי החוף בצפון ובדרום האי לא נכבשו. בשל כך, לא היו המתקוממים יכולים למנוע הגעת תגבורות גרמניות. הגרמנים פתחו בהתקפת נגד בתמיכת שריון מהולנד והשתלטו על האי מחדש אחרי שבועות של לחימה עזה. במהלך "המלחמה הרוסית" (כפי שהיא קרויה כיום בטסל) נהרגו כ-800 גרמנים, 500 גאורגים ו-120 מתושבי טסל. ההרס היה עצום, עשרות חוות עלו באש. שפיכות הדמים נמשכה מעבר לכניעה הגרמנית בהולנד גופא ב-5 במאי 1945, והכניעה הגרמנית הכללית ב-8 במאי. רק ב-20 במאי הצליחו כוחות קנדיים להשקיט את "זירת הלחימה האירופאית האחרונה". הגאורגים שנהרגו קבורים בבית קברות טקסי בהוכברך (Hogeberg) שליד אודסכילד (Oudeschild) שבטסל. אלה שניצלו לא זכו לסוף טוב יותר. בהתאם לתנאי ועידת יאלטה הם נשלחו על ידי בעלות הברית בניגוד לרצונם ממחנות שבויי המלחמה הגרמנים לברית המועצות. סטלין התייחס לנפילה בשבי או לכניעה כאל בגידה כיוון שהחיילים לא נלחמו עד המוות. בשל כך, נשלחו כרבע מיליון משני מיליון השבויים הסובייטים לגולאג, מחנות עבודת כפייה. תצוגת קבע על אירועים אלה מוצגת במוזיאון האווירי בשדה התעופה של האי. מדיה וקבצים בנושא ההתקוממות הגאורגית בטסל בוויקישיתוף
כריסטוף פריק

כריסטוף פריק (בגרמנית: Christof Prick;‏ נולד ב-1946) הוא מנצח גרמני. פריק ניצח על תזמורות בגרמניה לאורך תקופות זמן ממושכות מאז 1974, ומאז 1992 הוא עובד במקומות שונים בעולם. בין השאר היה מנצחה של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס. עבודתו במוזיקה עכשווית כוללת ניצוח על ביצוע הבכורה של האופרה "אדיפוס" מאת וולפגנג ריהם באוקטובר 1987. בשנת 2001 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שרלוט וכיהן בתפקיד זה עד 2010. מאז 2006, פריק מכהן כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הממלכתי הבווארי בנירנברג, במקביל לתפקידו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של נירנברג. נוסף למשרות הניצוח שלו, מטז 1999 הוא מכהן גם כפרופסור לניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג. פריק ואשתו אולריקה, שחקנית במקצועה, מתגוררים דרך קבע בגרמניה. כריסטוף פריק, באתר AllMusic (באנגלית) כריסטוף פריק, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטוף פריק, באתר Discogs (באנגלית) Agency page on Christof Perick(הקישור אינו פעיל) Charlotte Symphony biography page on Christof Perick Robinson, Bradford, "Reports: Berlin" (January 1988). The Musical Times, 129 (1739): pp. 38-43. "Charlotte Symphony Announces Music Director Designate Christopher Warren-Green to become orchestra's eleventh Music Director".