רוזנות הולנד

רוזנות הולנד (בלטינית: Comitatus Hollandiae) הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה ומשנת 1433 חלק מארצות השפלה הבורגונדיות, משנת 1482 חלק מארצות השפלה ההבסבורגיות ומשנת 1581 והלאה המחוז המוביל של הרפובליקה ההולנדית, אשר נשאר חלק ממנו עד המהפכה הבטאווית בשנת 1795. השטח של רוזנות הולנד מתאים בערך עם המחוזות הנוכחיים של צפון הולנד ודרום הולנד בהולנד. רוזנות הולנד הייתה הרוזנות הראשונה של האימפריה הרומית הקדושה באזור שהתפתח. המקורות העתיקים ביותר מתייחסים לרוזנות הלא מוגדרת בבירור כפריזיה, ממערב ל-Vlie (הידועה גם כ-פריזיה המערבית). לפני 1101, מקורות מדברים על רוזנים פריזים, אבל בשנה זו מוזכר פלוריס השני, רוזן הולנד כרוזן הולנד. שימוש מוקדם נוסף במילה הוא מעשה משנת 1083 שבו השתמש דירק החמישי במונח "רוזן הולנד" עבור עצמו. הולנד היא כנראה מהולט לאנט ההולנדית holt lant, פשוטו כמשמעו "אדמת עץ". הרוזנים של הולנד שמרו בדרך כלל על התואר היחיד הזה עד 1291, כאשר פלוריס החמישי, רוזן הולנד החליט לקרוא לעצמו רוזן הולנד וזיילנד, אדון פריזלנד. תואר זה שימש גם לאחר שהולנד אוחדה עם אנו, בוואריה-שטראובינג ודוכסות בורגונדי. התארים איבדו בסופו של דבר את חשיבותם, והרוזן האחרון, פליפה השני, מלך ספרד, הזכיר אותם רק באמצע רשימת התארים הארוכה שלו. בסביבות 800, תחת קרל הגדול, האימפריה הפרנקית כיסתה חלק גדול מאירופה. בחלק גדול מהאימפריה הזו, יחידה חשובה של מינהל אזורי (המקבילה בערך לפלך או מחוז באנגליה) הייתה הגאו (פרנקית) או פאגוס (לטינית). רוזן שלט בגאו אחד או יותר. בגלל נפח הסחר הנמוך, מאזן הסחר השלילי עם האימפריה הביזנטית והמדינות המוסלמיות והיעלמות המטבע, הכלכלה הצטמצמה פחות או יותר לסחר חליפין. את הווסאלים של המלך אפשר היה לתגמל רק באדמה (בנפיקיום או, מהמאה ה-10, פיודום). מכאן התפתח הפיאודליזם. הווסאלים, שבדרך כלל מונו על ידי המלך, חתרו למערכת של ירושה. זה הפך ליותר ויותר הכלל, ובשנת 877 זה התקבל לחוק ב-Capitulary of Quierzy. עם מותו של מלך, הממלכה הפרנקית חולקה לעיתים קרובות בין יורשיו. ירושה חלקית זו גרמה לא פעם לסכסוכים פנימיים, מה שהפך את השלטון הריכוזי לבעייתי. הפשיטות הוויקינגיות ערערו עוד יותר את השלטון הריכוזי. בסוף תקופת שלטונו של הקיסר לואי החסיד, כוח המלוכה נחלש בגלל המבול של 838 וקרבות פנים בין בני המלך. לאחר מותו של לואי בשנת 840 בנו, הקיסר לותאר הראשון (מלך פרנקיה התיכונה), תגמל את האחים הדנים רוריק והאראלד בפריזיה - הולנד של היום - בניסיון להתנגד להתקפות הוויקינגיות. כאשר מת לותאר בשנת 855, החלק הצפוני של פרנקיה התיכונה הוענק לבנו השני לותאר השני ונקרא לותרינגיה. רוריק קיבל את הזכות לשלוט בקנמרלנד בשנת 862. הסכם ריבמון משנת 880 הוסיף את ממלכת לותרינגיה (שכללה את ארצות השפלה ) לפרנקיה המזרחית, שניסתה לשלב אותה. עם זאת, לא היו קשרים כמו אלה בין ארבע דוכסויות הגזע הגרמניים של פרנקיה המזרחית: פרנקוניה, סקסוניה, בוואריה ושוואביה. לותרינגיה החזיקה הגדרה עצמית ניכרת; זה התברר כאשר לודוויג הילד, הקרולינגי האחרון בפרנקיה המזרחית, מת ב-911. למרות שדוכסויות הגזע נהרו אל הדוכס קונרד הראשון מפרנקוניה, לותרינגיה בחרה במלך הקרולינגי של פרנקיה המערבית שארל התם. בפריזיה המצב היה מורכב. השלטון היה בידי יורשו של רוריק, גודפריד, שהסתבך בפוליטיקה של האימפריה הפרנקית והיה בעל ברית עם ילדיו של לותאר השני. השלטון הדני הסתיים בשנת 885 עם רצח גודפריד בהריספייק, וכל הדנים ממזרח לאזורי החוף של מערב פריזיה נהרגו או גורשו בקונספירציה מורכבת ומוצלחת בראשות היינריך מפרנקוניה שבה קואליציה של פרנקים מבאבנברג, הסקסונים של המלנד וטייסטרבנט (בשיתוף עם הבישוף של קלן והקיסר) גברו על גודפריד והדנים. הקונספירטור הראשי ברצח היה אוורארד סאקסו, רוזן המלנד. אחד מאלו שהרוויחו הכי הרבה מהוואקום הכוחני היה ג'רולף הפריזי, רוזן פריזיה, מווסטרגו במחוז פריסלנד של ימינו. ג'רולף, שליחו לשעבר של גודפריד לקיסר, דרש מהקיסר אדמות בעמק המוזל כדי לעורר מלחמה. לאחר חיסול חלק גדול מהאוכלוסייה הדנית, שלט ג'רולף בחלק פריזי גדול של רוזנות הולנד המאוחרת יותר. עובדה מוגמרת זו הוכרה כאשר ג'רולף קיבל אדמות בבעלות מלאה ב-4 באוגוסט 889 על ידי המלך המזרח פרנקי ארנולף מקרינתיה, שהיה זקוק למנהיגי לוחמים חזקים באזור הדלתא כדי להרחיק את הדנים וויקינגים אחרים. האדמות המדוברות כללו שטח מחוץ למחוז של ג'רולף, בטייסטרבאנט, שכלל את טיל, אלבורג ואש. הוא כלל גם יער ושדה בין פתח הריין הישן (וכנראה Bennebroek), סויטהרדשגה, הגבול בין המחוזות הפרנקיים לשעבר רינלנד וקנמרלנד. המלך שארל התם נתן את הכנסייה באגמונד ואת רכושה לרוזן דירק הראשון מהולנד בשנת 922 כהכרת תודה על תמיכתו של דירק בקרב סואסון כדי לדכא מרד של הווסלים המערב פרנקיים שלו. המלך הפרנקי המערבי היה מסוגל לעשות זאת מכיוון שהאדמות והכנסיות שהעניק לדירק היו מחוץ לתחום השיפוט שלו; אגמונד הייתה ממש מצפון לנכסים שדירק קיבל מג'רולף, והייתה התאמה טובה. לאחר מכן הקים את מנזר אגמונד, המנזר העתיק ביותר בהולנד. כאשר שארל התם הודח בשנת 923, המלך היינריך הצייד ממזרח פרנקיה התחבר עם הרוזן גילברט מאנו (בנו של הדוכס רגינאר מלורן) וכבש מחדש את לותרינגיה. עד שנת 925 קיבלו האצילים הלותרינגים את שלטונו ולותרינגיה (עם אדמות פריזיה) הפכה לדוכסות גזע גרמנית חמישית. כוחו של היינריך הוגבל על ידי הווסאל שלו, גילברט (דוכס לותרינגיה), שכוחו הוגבל למחוזותיו שלו. מעמדו העולה של בית הולנד הוצג כאשר בשנת 938 הרוזן דירק השני, כנראה נכדו של הרוזן דירק הראשון, התחתן בגיל 8 עם הילדגרד מפלנדריה, בתו של ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה . לרוזנות הולנד ולשטחים סמוכים אחרים הייתה מידה ניכרת של עצמאות מהנהגת האימפריה הרומית הקדושה במאות ה-10 וה-11. לפחות עד המחצית השנייה של המאה ה-10, הנהגתה של הולנד העריכה עקרונות חילוניים, בניגוד לבישופות אוטרכט הסמוכה. הרוזן של הולנד היה בתקופה זו יותר מפקד צבאי שנאלץ להתנגד לפשיטות ויקינגיות, ונתון לסמכות הבישוף של אוטרכט. בשנת 985, המלך אוטו השלישי, לבקשת אמו תיאופנו, העניק את הבעלות על מספר אדמות לרוזן דירק השני. קרקעות אלו כבר ניתנו כפייף (בנפיקיום). זה היה האזור שבין הנהרות לוארה או לייר והיסלה (גאו שנקרא מסלנד), "וילה סונימרי" (באי שוון הזיילנדי), האזור שבין הנהרות "מדמלקה" "וצ'ינלוסארה גמרצ'י" (קינהיים) והגאו טסל. בשנת 993 נהרג הרוזן ארנולף מגנט בקרב נגד טועני קרקעות מפריזיה שלא רצו לשלם את התמורה לרוזן. לא ידוע היכן התרחש הקרב הזה, אבל זה היה כנראה בריינלנד או בשפך המז. בנו של ארנולף, דירק השלישי, רוזן הולנד היה צעיר מכדי לשלוט, ולכן אמו לוטגרדיס מלוקסמבורג פעלה כעוצרת. בשנת 1005 דירק היה מבוגר מספיק כדי לשלוט בעצמו, אבל הוא עדיין עשה שימוש בקשרים הטובים שיצרה אמו. לפי ת'יטמר ממרסבורג, הוסדר פיוס עם הפריזים בעזרת דודו חמו, המלך היינריך השני, שנסע עם צבא וצי מאוטרכט לשפך המאס (כנראה ולארדינגן) כדי לאלץ את התושבים להכיר ברוזן שלהם. נראה כי משלחת זו הצליחה שכן לאחר 1005 לא ידוע על מרידות נגד הרוזן בחלק הדרומי הזה של רוזנות הולנד המאוחר יותר. כתוצאה מהבטחה שנתן במהלך המרד הפריזאי, עלה דירק השלישי לרגל לירושלים. כשחזר, הצד הצפוני של הרוזנות שלו הפך לא בטוח, אז הוא נסע דרומה והחל להעניק זכויות ליישב אדמות בתוליות בסביבות ולארדינגן של ימינו כדי לעבד את האדמות הללו. הוא גם בנה טירה ב-Silva Meriwido, ולארדינגן העתידית. מטירה זו הוא הכריח סוחרים שהפליגו מטייל לאנגליה לשלם אגרה. הבישוף של אוטרכט, אדלבולד וסוחרי טייל התלוננו נגד פיראטיות זו ברייכסטאג של ניימכן בשנת 1018, סוחרי טייל הצביעו למעשה על כך שהקיסר מפסיד הכנסות ממסים כאשר איפשר לשדוד את סוחרי טייל על ידי דירק השלישי. הוחלט לפעול נגד דירק השלישי. צבא בראשות גודפרי השני דוכס לורן התחתית, המורכב מצי עם חיילים מהבישופים של אוטרכט, קלן, קמברה ולייז', הופתע במארב בביצה וכמעט הושמד על ידי נתינים פריזים של דירק השלישי במה שכונה הקרב על ולארדינגן. דירק השלישי בעצמו ממלא תפקיד מתאם, רק כדי להופיע מטירתו לקחת בשבי רשמית את הדוכס מלורן התחתונה, כאשר גודפרי כמעט ונהרג. כדי לא להחליש את ההגנה שהציעה רוזנות הולנד מפני הפשיטות הוויקינגיות, החליט המלך היינריך השני לתת לעניין לשקוע, אם כי הוא חיזק את מעמדו של הבישוף של אוטרכט, האדון הפיאודלי הרשמי של רוזנות הולנד. אף על פי כן הצליח דירק להרחיב את שטחו מזרחה על חשבון הבישוף של אוטרכט. לאחר מותו של היינריך השני ב-1024, תמך דירק השלישי במועמדותו של קונרד השני בניסיון להתפייס עם השלטונות הקיסריים, כדי לשמור על האדמות שרכש, או להרחיב אותן עוד יותר. הקיסר קונרד השני מת במהלך שהות באוטרכט בשנת 1039 בתקופת שלטונו של הבישוף ברנולד, ולאחר מכן נקברו איבריו בקתדרלת אוטרכט. בנו ויורשו, היינריך השלישי, העניק טובות הנאה רבות לבישוף אוטרכט. בדרך זו, אוברייסל הוקצתה לבישוף בשנת 1040. למרות שרוזן הולנד התפייס עם הקיסר, היינריך השלישי עדיין החליט להעניש את הרוזן. בשנת 1046 הכריח הקיסר את דירק הרביעי לוותר על האדמות שכבש. עם זאת, הקיסר לא הצליח לשמור על עצמו באזור ונאלץ לסגת, ולאחר מכן החל דירק הרביעי לפשוט ולשדוד את הבישופים של אוטרכט ולייז'. יתר על כן, דירק חתם על הסכמים עם גודפרי המזוקן, הדוכס מלורן התחתונה, כמו גם עם רוזני פלנדריה ואנו. הקיסר הגיב במשלחת ענישה שנייה שבה נכבשו ולארדינגן והטירה בריינסבורג מדירק הרביעי. הטירה נהרסה כליל. עם זאת, הקיסר ספג אבדות כבדות במהלך נסיגתו, שעליה התקוממו בעלי בריתו של דירק בגלוי נגד הקיסר. בשנת 1049 פותה דירק הרביעי למלכודת ונהרג על ידי מתנקשים שנשכרו על ידי הבישופים של מץ, לייז' ואוטרכט. דירק נפטר צעיר, לא נשוי וללא ילדים. ירש אותו אחיו פלוריס הראשון. פלוריס הראשון הצליח להרחיב את הטריטוריה שלו עם שטח קטן בתוך Rijnland Gouw, אזור שנקרא הולטלנד ("Woodland"), או "הולנד". סביר להניח ששם זה הפך במהרה לשם נרדף לכל הטריטוריה של פלוריס. בשנת 1061 פרצה מלחמה, שבה לא ברור אם היא הייתה נגד בראבנט, אוטרכט או לייז'. במהלך המלחמה הזו פלוריס נפל למארב בעודו רגוע יותר מדי ובחברה קטנה מדי כאשר פשט על מחוז טייסטרבנט לשעבר, כיום שטח אוטרכט. הוא נהרג על ידי חיילים אוטרכטיאנים או גלדריים. בנו דירק החמישי עדיין היה קטין, אז אמו גרטרוד מסקסוניה הפכה לעוצרת. גרטרוד נישאה בשנית ב-1063 עם רובר הפריזי, אחיו הצעיר של רוזן פלנדריה, בולדווין השישי ונכד של מלך צרפת, רובר השני, שגם שימש כעוצר עבור דירק החמישי. בשנת 1064, הקיסר היינריך הרביעי תרם אדמות השייכות לרוזנות הולנד, "ממערב ל-Vlie ומסביב לגדות הריין" (הגאו של ווסטפלינג), לווילם, הבישוף של אוטרכט, שעל תמיכתו יכול היה הקיסר לסמוך. דירק החמישי הורשה לשמור רק על הגאו של מסלנד. באמצעות קרבות בשנים 1071 ו-1072, וילם מאוטרכט, עם תמיכה מהדוכס המוכשר ביותר גודפרי הרביעי מלורן התחתונה, הצליח להשיג בפעם הראשונה שליטה מרכזית ממש על כמעט כל רוזנות הולנד המאוחרת. רובר הפריזי ודירק החמישי נאלצו לברוח לגנט. זה יכול היה להיות סופה של השושלת הגרולפינגית. רובר הפריזי הצליח לעומת זאת, כנגד סיכויים מסוימים, להפוך לרוזן פלנדריה בשנת 1076 כאשר בקרב קאסל הוא הצליח לנצח קואליציה גדולה של אנו, הכוחות הצרפתיים והנורמנדיים. בהיותו כעת רוזן פלנדריה, הוא היה מסוגל לסייע לבנו החורג להשיב לעצמו את רוזנות הולנד. השניים התחילו בדחיקת היריב המסוכן ביותר שלהם. גודפרי הרביעי נהרג בלילה בזמן שעשה את צרכיו. זמן קצר לאחר מכן מת גם הבישוף האדיר וילם מאוטרכט. לאחר מכן רוברט הראשון ובנו החורג דירק החמישי צרו על הטירה החדשה של אוטרכט/לוטרינגה במקום אסטרטגי בדלתא באיסלמונדה, שם ה-Hollandse IJssel (עדיין קיים) התחבר עם ה-Merwede (שלא קיים יותר מלפני 1000 שנה) . בקרב על איסלמונדה הם הצליחו ללכוד את הבישוף החדש קונרד משוואביה, שנאלץ כעת להחזיר את האדמות לשליטתו של דירק החמישי. בשנת 1101, השם "הולנד" מופיע לראשונה בשטר. השפעתה של הולנד המשיכה לגדול בהדרגה במהלך שתי המאות הבאות. הרוזנים של הולנד הצליחו לכבוש את רוב זיילנד, להפחית את כוחם של הבישופים של אוטרכט ומתחילת המאה ה-12 ועד המאה ה-13 להילחם במלחמה של 150 שנה נגד תושבי האזור המתגוררים בצד המזרחי של צפון הולנד, הידועה באופן מבלבל גם כ"מערב-פריזיה". רק בשנת 1289 הצליח הרוזן פלוריס החמישי להביא לסיומה את המלחמה הארוכה הזו ולהכניע את המערב-פריזים הללו, זאת רק לאחר שהמבול של סנט לוסיה בשנת 1287 הרס כליל כמעט את כל אדמותיהם של המערב-פריזים. לאחר מכן הרוזנות נודעה רשמית עד 1795 כרוזנות הולנד ומערב פריזלנד. מלחמות הקרס והבקלה היו סדרה של מלחמות וקרבות בהולנד בין השנים 1350 ל-1490. רוב המלחמות הללו נלחמו על תואר הרוזן, אך היו שטענו שהסיבה הבסיסית הייתה בגלל מאבק הכוח של הבורגנים בערים נגד האצולה השלטת. סיעת בקלה התרכזה בדרך כלל הערים המתקדמות יותר של הולנד. סיעת הקרס כללה חלק גדול מהאצילים השמרנים. כמה מהדמויות המרכזיות בסכסוך הרב-דורי הזה היו וילם הרביעי, מרגרט, וילם החמישי, וילם השישי, יוהאן ופיליפ הטוב. עם זאת, אולי הידועה ביותר היא ז'קלין, רוזנת אנו . עד סוף מלחמות הקרס והבקלה, פיליפ הטוב, דוכס בורגונדי, השתלט על הולנד. אצילים מובילים בהולנד הזמינו את הדוכס לכבוש את הולנד, למרות שלא הייתה לו כל טענה היסטורית לכך. כמה היסטוריונים אומרים שהמעמד השליט בהולנד רצה שהולנד תשתלב עם המערכת הכלכלית הפלמית ותאמץ מוסדות משפטיים פלמיים. תחת הבורגונדים התפתח המסחר של הולנד במהירות, במיוחד בתחומי הספנות והתחבורה. השליטים החדשים הגנו על אינטרסים סחר הולנדים. ציי הולנד הביסו את ציי הליגה ההנזה מספר פעמים. אמסטרדם גדלה והפכה במאה ה-15 לנמל המסחר העיקרי באירופה לתבואה מהאזור הבלטי. אמסטרדם חילקה תבואה לערים הגדולות של בלגיה, צפון צרפת ואנגליה. סחר זה היה חיוני לתושבי הולנד, מכיוון שהולנד לא יכלה עוד לייצר מספיק תבואה כדי להאכיל את עצמה. ניקוז הקרקע גרם להפחתת הכבול של אזורי הביצות לשעבר לרמה נמוכה מדי כדי לשמור על הניקוז. קרל החמישי (1500–1558) הפך לאדון הרוזנות בשנת 1506, אך בשנת 1515 הוא עזב כדי להיות מלך ספרד ולאחר מכן הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. קרל העביר את השליטה לידי העוצרים (קרוביו הקרובים), ובפועל השלטון הוחזק על ידי בורגונדים דוברי צרפתית בעיקר שבהם שלט. הולנד שמרה על ממשלה משלה וחצר משלה, בשליטת האצולה המקומית, ועל מסורותיה וזכויותיה ("חירויות") משלה מאות שנים. כמו כן, לערים הרבות היו זכויות משפטיות משלהן וממשלות מקומיות, בדרך כלל בשליטת הסוחרים, אולם נוסף על כך, הבורגונדים הטילו ממשלה כוללת, האצולה הכללית של הולנד, עם פקידים ובתי משפט משלה. במהלך המאה ה-16, הרפורמציה הפרוטסטנטית התבססה במהירות בצפון אירופה, במיוחד בצורותיה הלותרניות והקלוויניסטית. הפרוטסטנטים בהולנד, לאחר הדיכוי הראשוני, נסבלו על ידי הרשויות המקומיות. בשנות ה-60 של המאה ה-16, הקהילה הפרוטסטנטית הפכה להשפעה משמעותית ברוזנות, אם כי ברור שהייתה אז מיעוט. בחברה התלויה במסחר, חופש וסובלנות נחשבו חיוניים. אף על פי כן, השליטים הקתולים קרל החמישי ויורשו פליפה השני חשו שחובתם להביס את הפרוטסטנטיות, שנחשבה לכפירה על ידי הכנסייה הקתולית ולאיום על יציבות המערכת הפוליטית ההיררכית כולה. הספרדים הקתוליים הגיבו ברדיפות קשות והציגו את האינקוויזיציה הספרדית. הקלוויניסטים מרדו. תחילה היה האיקונוקלאם ב-1566, שהיה הרס שיטתי של פסלי קדושים ושאר תיאורי דבקות קתוליים בכנסיות. לאחר 1566 הפך וילם השתקן, פחות או יותר במקרה, למנהיג של מרד שבניהול כושל חמור של פליפה השני והמושל שלו הדוכס מאלווה הפך למלחמת שמונים השנים. כתוצאה מכך הולנד וששת המחוזות האחרים של הברית הפכו לאומה עצמאית בשם הרפובליקה של שבע המחוזות המאוחדים. על וילם מאורנז' אומר בלום: "סבלנותו, סובלנותו, נחישותו, הדאגה לעמו ואמונתו בממשלה בהסכמה החזיקו את ההולנדים יחדיו והחזיקו בחיים את רוח המרד שלהם". פריצת הדרך העיקרית הגיעה כאשר הולנד, יחד עם זיילנד, נכבשו בשנת 1572 ובשנים לאחר מכן על ידי הוואטרגאוזן, כוח ימי יעיל איכשהו של בעיקר קלוויניסטים שהפכו לשודדי ים ושודדי ים שהפכו לקלוויניסטים. הפרלמנט של הולנד חתם על שבועת ההתכחשות, הדחת פליפה כרוזן הולנד ויצרה קונפדרציה בין שבעת המחוזות המשוחררים. מכאן ואילך, הכוח הביצועי והמחוקק ישוב להיות בידי מדינות הולנד ומערב פריזלנד, אשר הונהגו על ידי דמות פוליטית שהחזיקה בתפקיד של פנסיונר גדול. הרוזנות, כעת מדינה ריבונית בתוך הקונפדרציה הגדולה יותר, הפכה למרכז התרבותי, הפוליטי והכלכלי של הרפובליקה ההולנדית, במאה ה-17, תור הזהב ההולנדי, האומה העשירה ביותר בעולם. הערים הגדולות ברפובליקה היו ממוקמות במחוז הולנד, כגון אמסטרדם, רוטרדם, ליידן, אלקמאר, דלפט, דורדרכט, הארלם ובירת המדינה, האג. מהנמלים הגדולים של הולנד הפליגו סוחרים הולנדים ליעדים בכל רחבי אירופה וממנה, וסוחרים מכל רחבי אירופה התאספו לסחור במחסני אמסטרדם וערי מסחר אחרות של הולנד. אירופאים רבים חשבו על המחוזות המאוחדים תחילה כ"הולנד" ולא כעל "הרפובליקה של שבע המחוזות המאוחדים של הולנד". רושם חזק של "הולנד" נטמע במוחם של אירופאים אחרים, אשר אז הוקרן בחזרה על הרפובליקה כולה. בתוך המחוזות עצמם התרחש תהליך איטי הדרגתי של התרחבות תרבותית, שהוביל ל"הולנדיפיקציה" של המחוזות האחרים ולתרבות אחידה יותר לכל הרפובליקה. בעשורים הראשונים של המרד התיישבו בערים הגדולות של הולנד מספר רב של פליטים מפלנדריה ובראבנט. הייתה להם השפעה פרנקית על הניב החדש של הולנד העירונית (שקודם לכן היו לה יותר השפעות פריזיות) שבמאות מאוחרות יותר הפכה לשפה התקנית של הולנד ובלגיה דוברת ההולנדית. באופן נומינלי, רוזנות הולנד הגיעה לסיומה באופן רשמי בשנת 1795, כאשר המהפכה הבטאווית סיימה את הרפובליקה והפכה אותה לרפובליקה הבטאווית. שטח הרוזנות הקודמת חולק בין מחוזות האמסטל, דלף, טסל ושלד-אן-מאס. לאחר 1813, הולנד הוקמה מחדש כמחוז של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. הולנד חולקה למחוזות הנוכחיים צפון הולנד ודרום הולנד בשנת 1840. הרוזנות כיסתה שטח המקביל בערך למחוזות ההולנדים הנוכחיים של צפון הולנד ודרום הולנד, כמו גם את החלק הצפון מערבי של המחוז הנוכחי של צפון בראבנט (בערך בין הערים ווילמסטאד, גרטרוידנברג וורקנדאם), והאיים טרשלינג, פלילנד, אורק וסכוקלנד, אם כי זה לא כלל את האי חוריי אוברפלאקיי. בימי הביניים המוקדמים, חלקים נרחבים מהשטח שכוסה על ידי הולנד של ימינו היו מכוסים בביצות כבול. ביצות אלו הגבילו את גודל הקרקע הניתנת לעיבוד בהולנד, אך גם התבררו כמקור טוב לדלק. בסביבות שנת 950, הוחל בטיוב בקנה מידה קטן בביצות העצומות בהולנד ובאוטרכט, כנראה שהופעל על ידי האצולה הקטנה. במאה ה-11 החל 'הטיוב הגדול', תחת שליטתם של רוזני הולנד והבישופים של אוטרכט. עד המאה ה-13 נכבשו כמויות גדולות של אדמה בין מפרץ האיי בצפון, הדיונות במערב, נהרות לק וואל בדרום והריין הישן במזרח. לפני הטיוב הגדול, הגבולות בין רוזנות הולנד לבישופות אוטרכט לא היו ברורים, והיה קיים שטח הפקר תרתי משמע. עם זאת, במהלך הטיוב הצליחו רוזני הולנד להרחיב את השפעתם על חשבון של אוטרכט. מדיה וקבצים בנושא רוזנות הולנד בוויקישיתוף A Short History of the Netherlands: From Prehistory to the Present Day (4th ed.). Amersfoort: Bekking. 2000. p. 35. ISBN 90-6109-440-2. OCLC 52849131. H.G. Koenigsberger, "The Beginnings of the States General of the Netherlands," Parliaments, Estates and Representation (1988) 8#2 pp 101-114. R. Po-chia Hsia, ed. A Companion to the Reformation World (2006) pp 118-34 Jonathan I. Israel, The Dutch Republic Its Rise, Greatness, and Fall 1477–1806 (1995) p. 104 Hsia, ed. A Companion to the Reformation World (2006) pp 3-36 Jerome Blum et al, The European World: A History (1970) pp 160-61 Israel, The Dutch Republic: Its Rise, Greatness, and Fall, 1477-1806 (1995) pp 361-95 Diarmaid MacCulloch, The Reformation (2005) pp 367-72