laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנואלה בלאזי

מנואלה בלאזי (באיטלקית: Manuele Blasi; נולד ב-17 באוגוסט 1980 בצ'יביטיוקייה שבמחוז רומא) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. בלאזי גדל במחלקת הנוער של רומא. אחרי שהתקשה להשתלב בקבוצה הבוגרת של המועדון, הושאל בלאזי ב-1998 ללצ'ה בה שיחק עונה אחת. הוא חזר לרומא אך שיחק בה רק 5 משחקים במהלך עונת 1999/2000. בתום העונה הושאל בלאזי בשנית, הפעם לקבוצת פרוג'יה שרכשה את כרטיסו גם כן. בפרוג'יה שיחק שנתיים וערך עבור הקבוצה 46 הופעות. כבר באותה עת רכש בלאזי תדמית של שחקן נמרץ ואגרסיבי המרבה לספוג כרטיסים צהובים וסומן כאחד הקשרים האחורים העולים בכדורגל האיטלקי. בשנת 2002 עבר לשחק ביובנטוס, אחת הקבוצות הבכירות של איטליה. אחרי שהתקשה להשתלב בקבוצה, הושאל בלאזי כבר במהלך 2002 לפרוג'יה ועונה לאחר מכן לפארמה. אחרי שנתיים בהן שיחק כמושאל, חזר בלאזי ב-2004 ליובנטוס. הוא שיחק במדי הקבוצה 40 משחקים במשך שניים לפני שהושאל שוב ב-2006 לפיורנטינה, באותה עונה הורדה יובנטוס לסרייה ב' אחרי שערוריית קניית משחקים. במקביל למשחקו ביובנטוס ערך בלאזי את הופעת הבכורה במדי איטליה ב-18 באוגוסט 2004 במשחק מול איסלנד. בלאזי הצטיין במדי פיורנטינה שסיימה בצמרת, ובזכות כך נקרא לסגל נבחרת איטליה במספר משחקים. באותה עונה הבקיע בלאזי את שערו היחיד בקריירה. בתום העונה חזר בלאזי ליובנטוס אך זו העדיפה למכור את מחצית מכרטיסו לנאפולי, שחזרה לסרייה א' יחד עם יובנטוס. עונתו הראשונה בקבוצה הנאפוליטנית הייתה מוצלחת. בלאזי השתלב בהרכב הקבוצה והיה אחד מהשחקנים החשובים של הקבוצה שהפתיעה לאחר שסיימה במקום השמיני. בתום העונה רכשה נאפולי את המחצית השנייה של כרטיסו. ב-27 בינואר 2012 חתם בלצ'ה. ב-7 באוגוסט 2012 נרכש על ידי פסקארה לעונה אחת. החל מ-2013 משחק בווארזה מהליגה השנייה. מדיה וקבצים בנושא מנואלה בלאזי בוויקישיתוף מנואלה בלאזי, באתר Transfermarkt מנואלה בלאזי, באתר Soccerway מנואלה בלאזי, באתר WorldFootball.net מנואלה בלאזי, באתר National Football Teams מנואלה בלאזי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דף השחקן באתר יאהו! דף השחקן באתר הרשמי של נאפולי
שער עלייה למטוס

שער עלייה למטוס (ולעיתים רק שער) הוא החלק בבית הנתיבות בשדה התעופה, המשמש לתנועת נוסעים ואנשי צוות אוויר מבית הנתיבות אל המטוס, ולהפך. סמוך לכניסה לשער משתרע בדרך כלל אזור המתנה, ובכניסה אליו ניצב דלפק ביקורת מאויש על ידי עובדי חברת התעופה או עובדי הנמל. אלו מוודאים שרק הנוסעים הרשומים לטיסה ואנשי הצוות עוברים דרכו בדרכם אל המטוס. לאחר הביקורת עושים הנוסעים ואנשי הצוות את דרכם אל המטוס באחת ממספר שיטות אפשריות: מעבר דרך גשר עלייה למטוס (Jet bridge), המכונה בכינוי העממי "שרוול" - מבנה המאפשר את מעבר הנוסעים ישירות מהשער אל המטוס. הגשר הוא מבנה מוארך בעל חופש תנועה מוגדר הסב על ציר או מספר צירים, והמסוגל להתאים את גובהו לגובה המטוס המתחבר אליו. שיטה זו נחשבת כיום למקובלת ולמועדפת בתעופה אזרחית. עזיבת הבניין ויציאה ממנו ברגל, בדרך כלל בשדות תעופה קטנים, ובלבד שהמטוס חונה בקרבת בית הנתיבות נסיעה באוטובוס אל המטוס. בהגיע הנוסעים אל המטוס הם עולים אליו תוך שימוש במדרגות המותקנות בו (Airstair) או במדרגות ניידות, שגובהן מותאם לגובה דלת המטוס מעל הקרקע. באמצעות טרקלין נייד - דגם של אוטובוס, המתחבר אל השער ולאחר נסיעה נצמד אל המטוס, אגב התאמתו לגובה המתאים. טרקלינים ניידים אינם נפוצים עוד, אך הם פועלים עדיין במספר נמלי תעופה. שער העלייה למטוס משמש בטיסות פנים גם לקבלת נוסעי טיסות נכנסות (למעט בנמלי תעופה שבהם מובאים נוסעים אלו ישירות לאולם הנוסעים הנכנסים). נוסעים אלו אינם צריכים לעבור ביקורת בשער, ועל כן הם עוברים ישירות דרכו בדרכם לאולם הנוסעים הנכנסים. המטוס שהביא אותם חונה בשער (אם יש בו גשר עלייה למטוס) ויקבל דרכו בהמשך את נוסעי הטיסה הבאה. גשרי עלייה למטוס בנמל התעופה בדנוור טרקלין נייד בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס בוושינגטון די. סי. מדרגות הקבועות במטוס רכב הנושא גרם מדרגות ונצמד אל המטוס עלייה למטוס כרטיס עלייה למטוס גשר עלייה למטוס מדיה וקבצים בנושא שער עלייה למטוס בוויקישיתוף
הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד

קרל פיליפ אדמונד ברטיל, דוכס ורמלנד (בשוודית: Carl Philip Edmund Bertil av Sverige; נולד ב-13 במאי 1979), הוא בנו השני של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה. שימש לאחר לידתו כיורש העצר לכתר השוודי, עד לשינוי החוק בעניין. הנסיך קרל פיליפ נולד ב-13 במאי 1979 בסטוקהולם, לקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה ולסילביה, מלכת שוודיה, בתם של ולטר זומרלאט ואליס סוארס דה טולדו. בעת לידתו היה קרל פיליפ יורש העצר, על פי חוקי העדפת הבן הבכור שהיו קיימים בעת לידתו. שבעה חודשים לאחר לידתו (1 בינואר 1980), שונה החוק, והשווה את זכויות ירושת הכתר לנשים וגברים. מכיוון שהשינוי בוצע למפרע, חזרה אחותו הנסיכה ויקטוריה לשמש בתפקיד יורשת העצר, שבו החזיקה מאז לידתה ועד לידתו של קרל פיליפ. קרל פיליפ נמצא בסדר הירושה לאחר אחותו וילדיה. בסדר הירושה לכתר הבריטי מקדים קרל פיליפ את אחותו, מכיוון שחוק ההסדר, המסדיר את הירושה למלוכה הבריטית, נתן עדיפות לבנים זכרים על בנות (החוק שונה בהסכמת פרת' ב-2011, אך השינוי לא הוחל למפרע). קרל פיליפ מדורג בערך במקום ה-200 בסדר ירושה זה, ואחותו אחריו. הנסיך קרל פיליפ שירת בצבא השוודי כמפקד ספינה. למד עיצוב גרפי ברוד איילנד ובשנת 2011 סיים את לימודיו בניהול חקלאי באוניברסיטת אלנארפ. ב-13 ביוני 2015 נשא לאישה את סופיה הלקוויסט, דוגמנית לשעבר, ממנה נולדו לו 3 בנים: הנסיך אלכסנדר, דוכס סודרמנלנד (נולד ב-19 באפריל 2016) הנסיך גבריאל, דוכס דארנה (נולד ב-31 באוגוסט 2017) הנסיך ג'וליאן, דוכס הלנד (נולד ב- 26 במרץ 2021) מדיה וקבצים בנושא הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד בוויקישיתוף הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוקון, נסיך נורווגיה

הנסיך הוקון מגנוס (Haakon Magnus; נולד ב-20 ביולי 1973 באוסלו) הוא יורש העצר של נורווגיה. הנסיך הוקון נולד ב-20 ביולי 1973 להאראלד, נסיך הכתר של נורווגיה ולנסיכה סוניה, בתם של קרל אוגוסט הרלדסן ודניי אולריכסן. אחותו הבכורה, מרתה לואיז, נמצאת אחריו בסדר הירושה, מכיוון שחוק העדפת הבן הבכור שהיה קיים בעת לידתו איפשר ליורשים זכרים לקבל עדיפות בסדר הירושה. החוק הנורווגי שונה מאז (בשנת 1990), אך לא למפרע, כך שאחותו נמצאת כיום במקום הרביעי בסדר הירושה, לאחר הוקון ושני ילדיו. הנסיך הוקון שירת כקצין בצי הנורווגי ולמד לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. הוא השלים את התואר השני בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון שבאנגליה. הוקון נישא למטה מאריט, אם לילד במשפחה חד-הורית, בשנת 2001. נישואיו עוררו שערורייה בנורווגיה, לא רק בשל מעמדה האישי של רעייתו, אלא גם בשל מעורבותה בסמים לא חוקיים. לנסיך ולנסיכה נולדו בת, אינגריד, ובן, סבר מגנוס. אלה, נמצאים במקומות השני והשלישי לסדר הירושה לכתר הנורווגי. בני הזוג מתגוררים באחוזת סקאוגום. מדיה וקבצים בנושא הוקון, נסיך נורווגיה בוויקישיתוף topic/Crown-Prince-Haakon-and-Crown-Princess-Mette-Marit הוקון, נסיך נורווגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הוקון, נסיך נורווגיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפסאז'ים המקורים של פריז

הפסאז'ים המקורים של פריז (בצרפתית: Passages couverts de Paris) הם מכלול של מעברים (פסאז' הוא מעבר) בין בתים בהם הוקמו גלריות מסחריות. באופן כללי, הפסאז'ים המקורים הם מעברים וגלריות שחודרים מבעד לבתים, או שנבנו כחלק מהם. גלריות אלו מקורות בחלונות זכוכית שמחדירים אליהן אור בזנית, שיוצר תאורה מיוחדת ואופיינית להן. כמעט כל הפסאז'ים נמצאים בגדה הימנית של נהר הסן, בגבולות פריז לפני הרחבתה בשנת 1860, בעיקר באזור "השדרות הגדולות" של פריז, מקום בו התגוררו הלקוחות המבוססים יותר של העיר בתקופת הקמתם. רוב רובם של הפסאז'ים המקורים נבנו במחצית הראשונה של המאה ה-19, בעיקר בין השנים 1822–1837, במטרה להגן על קהל הלקוחות המבוסס יותר של העיר מפני פגעי מזג האוויר, וכדי להציע להם הרכב מסחרי מגוון. בפריז היו בסביבות 150 פסאז'ים מקורים בשנות החמישים של המאה ה-19, שהפכו מודל עבור ערים צרפתיות נוספות. תוכנית השיפוצים הגדולה של הברון אוסמן, שחצתה את הרבעים הישנים של פריז בזמן סלילת השדרות הגדולות, האיצה את בנייתן של חנויות כלבו גדולות, ואלו הביאו לשקיעתם של הפסאז'ים המקורים ולהיעלמותם של חלקם הגדול. ב"מדריך מצויר של פריז" מתקופת הקמתם נכתב: "פסאז'ים אלה, המצאה חדשה זו של המותרות התעשייתיים, הם מעברים מקורי זכוכית ומצופי שיש, העוברים במפולש דרך גושי-בתים שלמים, שבעליהם התאחדו לצורך יוזמות כגון אלה. משני צידי המעברים הללו, המקבלים את אורם מלמעלה, נמשכות המהודרות שבחנויות, כך שפסאז' כזה הוא בגדר עיר, אף עולם בזעיר אנפין". הפילוסוף וחוקר התרבות הגרמני ולטר בנימין עבד על כתיבת מסה רחבת היקף שנקראה "מפעל הפסאז'ים", או "הפסאז'ים של פריז, מופע-קסמים דיאלקטי", בו התכוון לנתח את העידן המודרני דרך פרטים זניחים כביכול שלו, כגון הפסאז'ים המקורים. להשקפתו היו פסאז'ים אלה "צורות חלומיות של התרחשות", מעין חלומות של העידן הקפיטליסטי העולה, שמגלמים את ההתלהבות מן החדש והמודרני ביותר מחד ואת "החזרה הנצחית של הדומה" מאידך. "מפעל הפסאז'ים" של בנימין, אותו לא השלים מעולם, נועד להוביל עידן זה לעבר "התעוררות" מאותו חלום. רשימה של הפסאז'ים המקורים שעדיין קיימים בפריז, ושיש אליהם גישה: גאלרי ורו-דודה שברובע הראשון של פריז פסאז' שוּאָסו שברובע השני פסאז' דה פּרנס שברובע השני פסאז' דה פנורמה שברובע השני גאלרי קולבר שברובע השני מדרגות בגאלרי ויויאן שברובע השני פסאז' ונדום שברובע השלישי פסאז' פונסו שברובע השלישי הכניסה לפסאז' ונדום מכיוון כיכר רפובליק, שברובע השלישי פסאז' ז'ופרואה שברובע התשיעי פסאז' ורדו שברובע התשיעי פסאז' די פראדו שברובע העשירי הפסאז'ים הייחודיים של פריז - כתבה באתר הארץ מצוטט אצל ולטר בנימין, "פריס, בירת המאה התשע-עשרה", בתוך: מבחר כתבים ב': הרהורים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999. תרגום דוד זינגר, עמ' 34 יורגן ניראד, מבוא ל"פריס, בירת המאה התשע-עשרה", שם, עמ' 32-33
מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה

מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה (נולדה ב-22 בספטמבר 1971) היא בתו הבכורה של מלך נורווגיה האראלד החמישי. מרתה לואיז נולדה ב-22 בספטמבר 1971 באוסלו, ליורש העצר דאז - האראלד, נסיך הכתר של נורווגיה ולנסיכה סוניה. הסנדקים שלה היו אולף החמישי, מלך נורווגיה, מרגרטה, נסיכת שוודיה, פלמינג ולדמר, רוזן רוזנבורג, רגנהילד, נסיכת נורווגיה, דאגני הרלדסן והאקון הרלדסן, סבה וסבתה מצד אימה, נילס יורגן אסטרופ ואילמי רידרבולד. עם לידתה הייתה השנייה בסדר הירושה אולם איבדה את מקומה לטובת אחיה הצעיר הנסיך הוקון כתוצאה מחוק העדפת הבן הבכור שהיה קיים אז. החוק שונה בשנת 1990, אך לא למפרע, כך שכיום נמצאת הנסיכה במקום הרביעי בסדר הירושה, אחרי אחיה הצעיר, הנסיך הוקון ושני ילדיו. מרתה לואיז היא פיזיותרפיסטית מוסמכת, לאחר שסיימה תואר באוסלו והתמחות במאסטריכט, הולנד, אולם היא לא עוסקת במקצוע זה, אלא בהוצאת אלבומים של סיפורים עממיים ושירה. ב-1 בינואר 2002 היא פתחה עסק משלה, ולאחר התייעצות עם אביה היא ויתרה על התואר הנסיכה המלכותית והחלה בתשלומי מס הכנסה. הנסיכה גם מגדירה את עצמה כ- clairvoyante, אדם בעל תפיסה על-חושית. ב-24 במאי 2002 נישאה מרתה לואיז לארי בן, סופר, בצעד מעורר מחלוקת.[דרוש מקור] לזוג שלוש בנות. ב-5 באוגוסט 2016 נפרדו בני הזוג וילדיהם היו במשמורת משותפת, ובשנת 2017 התגרשו השניים, ואלו היו הגירושין הראשונים במשפחת המלוכה הנורווגית. בדצמבר 2019 התאבד בעלה לשעבר. ב-מאי 2019, הנסיכה הודיעה שהיא מנהלת מערכת יחסים עם אזרח אמריקאי, שמאן בסגנון עצמי בשם דורק ורט. מערכת היחסים ביניהם הובילה לביקורת רבה. ב-יוני 2022 הודיעו הזוג שהם מאורסים, וב-31 באוגוסט 2024 התחתנו השניים בעיירה גייראנגר. ב-24 במאי 2002 התחתנה מרתה לואיז עם ארי בן, ממנו נולדו לה 3 בנות: מאוד אנג'ליקה (נולדה ב-2003) לאה איזדורה (נולדה ב-2005) אמה טלולה (נולדה ב-2008) מדיה וקבצים בנושא מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה בוויקישיתוף מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה, ברשת החברתית אינסטגרם Norway's Princess of the Paranormal under fire, The Local, ‏16 בספטמבר 2014 Erin Vanderhoof, Gwyneth Paltrow, a Clairvoyant Princess, and the Latest Royal Controversy, Vanity Fair, ‏7 באוגוסט 2019 מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה באתר המלוכה הנורווגי Norway’s Princess Martha Louise reveals relationship with American shaman, The Star (באנגלית) AP (2023-09-13). "Norwegian princess to wed Hollywood 'shaman' Durek Verrett". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-08-27. ענבל חננאל, הנסיכה והשמאן: נסיכת נורבגיה נישאה ל"מכשף", באתר Ynet, ‏01.09.24
גשר עלייה למטוס

גשר עלייה למטוס המכונה לעיתים בכינוי העממי שרוול (באנגלית: Jet bridge, ולעיתים Jetway על שמו של מוצר שהפך לשם גנרי) הוא מבנה בנמל תעופה, המאפשר מעבר נוסעים ואנשי צוות אוויר מבית הנתיבות אל המטוס מבלי צורך לעזוב את הבניין. הגשר מחובר באופן קבע לשער העלייה למטוס, והוא עשוי בדרך כלל ממבנה מוארך בעל חופש תנועה מוגדר, הסב על ציר או מספר צירים, והמסוגל להתאים את גובהו לגובה המטוס המתחבר אליו. שיטה זו נחשבת כיום למקובלת ולמועדפת בתעופה האזרחית המסחרית. גשרי העלייה למטוס הראשונים יוצרו בשנת 1959 על ידי חברת "ג'טוויי סיסטמז" (Jetway Systems) ושמה הפך לשם גנרי למוצר. הגשרים החליפו במידה רבה את שיטות העלייה למטוס שהיו קיימות אותה עת, בעיקר בדרך של הגעת הנוסעים מבית הנתיבות אל המטוס ברגל או בכלי רכב, ושימוש במדרגות ניידות, או בגרם מדרגות שהותקן במטוס עצמו. הגשרים השפיעו במידה רבה על פניה של התעופה האזרחית העולמית ובמיוחד על מראה שדות התעופה ותכנונם ברחבי העולם. גשרי העלייה למטוסים עשויים מפרוזדור בעל מרחב תנועה קבוע לפנים ולאחור, בהתבסס על עקרון הטלסקופ, ולעיתים גם לצדדים. עם זאת דבר זה אינו הכרחי לתפקודו של הגשר שכן מטוסים מדגמים שונים חונים בסמוך לו על פי סימון מתאים על הקרקע, דבר המבטיח התאמה בין מיקום דלת המטוס לקצה הגשר. חלק הגשר הקרוב אל המטוס מסוגל לנוע גם מעלה ומטה כדי להתאים את עצמו לגובה המטוס המחובר אליו. הגשרים עשויים מחומר אטום עם או בלי חלונות, המנוצל לעיתים כשטח פרסום, אם כי כיום מותקנים בהם לעיתים קירות זכוכית. שער העלייה למטוס עשוי לכלול מספר גשרים, אך לא יותר משלושה, המתחברים למטוס בודד, בדרך כלל מטוס רחב גוף בעל קיבולת של מאות נוסעים, וזאת כדי להאיץ את תנועת הנוסעים אליו וממנו. גשרים אלה נמצאים בסמוך זה לזה ומתחברים לדלתות הקדמיות של המטוס (באותו צד), אם כי ישנם שדות תעופה, כמו נמל התעופה הבינלאומי אמסטרדם-סכיפהול, בהם גשר ארוך נוסף תלוי מעל לכנף המטוס השמאלית, באופן המאפשר את התחברותו אל דלת המטוס האחורית, ונמל התעופה הבינלאומי קלן-בון בו מתאפשר החיבור אל הדלת האחורית על ידי חניית המטוס במקביל לבניין הטרמינל. עם היכנסם לשימוש של מטוסי איירבוס A380 שלהם שתי קומות לכל אורכם, החל להיעשות שימוש בגשרים בני שתי קומות, ואלה כבר הוקמו במספר שדות תעופה בעולם. לפי התקן המקובל בעולם כיום, מתחברים הגשרים תמיד לדלתות שבצידו השמאלי של המטוס. יש גשרי עלייה למטוסים המחוברים לפרוזדור קבוע המשמש להם כהארכה, ויש כאלה, כמו בנמל התעופה בן-גוריון בהם מתבצעת ההפרדה המפלסית בין הנוסעים המגיעים לנוסעים היוצאים, כבר בגשר עצמו. תנועת הגשר נשלטת על ידי מערכת היגוי סמוך לקצהו המחובר אל המטוס. יתרונותיו העיקריים של גשר העלייה למטוס הם בכך שהוא מבטיח את נוחיות הנוסעים שאינם נדרשים לצאת את מבנה בית הנתיבות, ולהיחשף לתנאי מזג האוויר; ובכך שהוא מאפשר פיקוח הדוק יותר על תנועת הנוסעים אל המטוס. חסרונם של הגשרים הוא בכך שהם מגבילים את שטחי החנייה של המטוסים לקרבת בית הנתיבות, וגורמים להיווצרות מרחקי הליכה ארוכים ברחביו, ולעיתים אף מחייבים את הקמתו של קשר מסילתי בין חלקי הטרמינל. בנסיבות אלה, השימוש בגשרי עלייה למטוס אינו מוביל בהכרח לחסכון בזמנם של הנוסעים. שער עלייה למטוס גשרים המתחברים לקדמת ולאחורי המטוס בנמל התעופה קלן/בון (המטוס המרוחק) איירבוס A380 מחובר לשלושה גשרים במפלסים שונים בפרנקפורט גשר עלייה למטוס וסימון על הקרקע בהתאם לנקודות העצירה של מטוסים שונים מראה בתוך גשר העלייה למטוס מדיה וקבצים בנושא גשר עלייה למטוס בוויקישיתוף
גיורגי גריקס

גיורגי גריקס (בהונגרית: György Garics - היגוי מקורב: גֶ'רג' גוריץ'; נולד ב-8 במרץ 1984 בסומבטהי שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ממוצא הונגרי ששיחק כמגן ימני וקשר ימני. גריקס החל לשחק בקבוצת הנוער של הלדאש SVE בעיר הולדתו סומבטהֶי שבהונגריה. ב-1998, כשהוא בן 14, עבר גריקס לגור באוסטריה והצטרף לראפיד וינה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 2002 ושיחק עבור הקבוצה עד שנת 2006. בקיץ 2006 צירפה נאפולי את גריקס תמורת 700,000 אירו. נאפולי, שהעפילה לסרייה ב' באותה עונה, עברה תהליך של הצערת סגל וגריקס היה בין השחקנים הבולטים שהצטרפו לקבוצה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-23 בספטמבר 2006 אך שימש לרוב כמחליפו של ג'אנלוקה גראבה הוותיק והמנוסה יותר ושותף רק ב-11 משחקים. עם חזרתה של נאפולי לסרייה א' בתום העונה, הפך גריקס לשחקן הרכב ושותף ב-26 משחקים. הוא כבש את שערו הראשון עבור הקבוצה בניצחון 1:3 על מילאן. ב-1 ביולי 2008 עבר גריקס לאטאלנטה תמורת 1.5 מיליון אירו על מחצית מכרטיסו. ב-26 ביוני 2009 אטלנטה רכשה את החצי השני של הכרטיס תמורת מיליון אירו. ב-9 באוגוסט 2010 חתם בבולוניה 1909 תמורת 3 מיליון אירו. ב-14 באוגוסט 2015 חתם לשנתיים בדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה, אך שוחרר ממנה ב-30 באוגוסט 2016. לאחר תקופה ארוכה בה לא שיחק, חתם גריקס באימולזה קלצ'ו 1919 מהסרייה ד', הליגה הרביעית באיטליה, ובתום עונת 2017/2018 פרש ממשחק פעיל. אף על פי שנולד בהונגריה, שימש כקפטן אוסטריה הצעירה. בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת. הוא זומן ליורו 2008 ושיחק בשניים מתוך שלושת משחקיה של אוסטריה. מדיה וקבצים בנושא גיורגי גריקס בוויקישיתוף גיורגי גריקס, באתר Transfermarkt גיורגי גריקס, באתר Soccerway גיורגי גריקס, באתר WorldFootball.net גיורגי גריקס, באתר National Football Teams גיורגי גריקס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל, באתר הרשמי של נאפולי
תזמורת רדיו פינלנד

תזמורת רדיו פינלנד (בפינית: YLE Radion sinfoniaorkesteri) היא תזמורת הרדיו הראשית של רשות השידור הפינית (Yle). התזמורת נוסדה ב-1927 כתזמורת רדיו עם עשרה נגנים, עם ארקי לינקו כמנצח הראשון. למרות שמעולם לא החזיק בתואר מנצח ראשי, לינקו נשאר קשור לתזמורת עד 1952. טויבו האפנן הפך למנצח הראשי הראשון של התזמורת ב-1929 ושימש בתפקיד עד מותו ב-1950. התזמורת ביצעה בעיקר קונצרטים באולפן בשנים הראשונות שלה. עד מלחמת העולם השנייה, התזמורת נתנה רק 20 קונצרטים פומביים, עם נגנים עצמאיים כדי לחזק את השורות. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם המנכ"לית החדשה, הלה וווליוקי, התרחב סגל התזמורת ל-50 נגנים. בספטמבר 1947 יזמה התזמורת סדרה של "קונצרטים של יום שלישי" בבית העירייה של הלסינקי. הסגל גדל ל-67 נגנים עד 1953. המנצח הראשי השני של התזמורת, נילס-אריק פוגשטדט, שירת מ-1950 ועד מותו ב-1961, והרחיב את הרפרטואר של התזמורת. המנצח הראשי השלישי, פאבו ברגלונד, היה כנר בתזמורת 10 שנים לפני הצטרפותו למנצח הראשי ב-1961. האנסמבל גדל ל-90 נגנים בשנות ה-70, לתזמורת סימפונית מלאה. יוקה-פקה סאראסטה, המנצח הראשי מ-1987 עד 2001, הוא כיום מנצח הכבוד של התזמורת. סקארי אוראמו היה המנצח הראשי בין 2003 ל-2012, לאחר שקודם לכן היה כנר ראשי של התזמורת. בדצמבר 2010 הודיעה התזמורת על מינויו של האנו לינטו למנצח הראשי השמיני שלה, נכון לעונת 2013-2014, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. לינטו החזיק בתואר מנצח אורח ראשי במהלך עונת 2012-2013. באפריל 2016, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של לינטו כמנצח ראשי עד 2021. באפריל 2019, התזמורת הודיעה כי לינטו יסיים את תפקידו כמנצח הראשי על התזמורת בתום עונת 2020-2021. בשנת 2017 ניקולס קולון ניצח לראשונה על תזמורת רדיו פינלנד. במאי 2019, התזמורת הודיעה על מינויו של קולון למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021-2022. הוא המנצח הלא-פיני הראשון שזכה בתואר המנצח הראשי של התזמורת. הדיסקוגרפיה של התזמורת כוללת, מלבד המוזיקה של ז'אן סיבליוס, מוזיקה של מלחינים פינים אחרים כמו פאבו הייננן, ג'ונאס קוקונן, מגנוס לינדברג ואארה מריקנטו. התזמורת הקליטה רפרטואר של מלחינים לא-פינים, כמו סימפוניות של גוסטב מאהלר וקרל נילסן, ומוזיקה של בלה בארטוק. הנבלאי הישראלי סיון מגן היה הנבלאי הראשי של התזמורת בין השנים 2017 - 2024. ניקולס קולון (2021 - ממשיך) האנו לינטו (2013 - 2021) סאקארי אוראמו (2003 - 2012) יוקה-פקה סאראסטה (1987 - 2001) לייף זגרסטאם (1977 - 1987) אוקו קאמו (1971 - 1977) פאבו ברגלונד (1962 - 1971) נילס-אריק פוגסטדט (1950 - 1961) מדיה וקבצים בנושא תזמורת רדיו פינלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת רדיו פינלנד תזמורת רדיו פינלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תזמורת רדיו פינלנד, באתר ספוטיפיי תזמורת רדיו פינלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת רדיו פינלנד, באתר Discogs (באנגלית) תזמורת רדיו פינלנד, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התזמורת הקאמרית של אירופה

התזמורת הקאמרית של אירופה (COE), שנוסדה בשנת 1981, כוללת 50 נגנים, נציגי 15 אומות. הנגנים מנהלים קריירות מקבילות כסולנים בינלאומיים, חברים בהרכבים קאמריים ידועי שם, מורים ופרופסורים למוזיקה. הופעות התזמורת מתקיימות באופן קבוע בעריה הראשיות של אירופה ומדי פעם בארצות הברית, הונג קונג, יפן ואוסטרליה. לתזמורת הקאמרית של אירופה קשרים איתנים עם ה"דויטשה אנסמבל אקדמי" וה"אלטה אופר" בפרנקפורט ועם "פסטיבל שטיריארטה" בגראץ, כמו גם עם הפילהרמונית של קלן, הסיטה דה לה מוזיק בפריז, הפסטיבלים של ברלין וברמן ופסטיבל זלצבורג. בין המנצחים והסולנים מן השורה הראשונה בעולם המופיעים עם התזמורת, נודעת מבחינתה חשיבות מיוחדת לקלאודיו אבאדו ולניקולאוס הרנונקור. מקום מושבה הקבוע של התזמורת הוא בלונדון. אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הקאמרית של אירופה (באנגלית, בצרפתית ובגרמנית) התזמורת הקאמרית של אירופה, סרטונים בערוץ היוטיוב התזמורת הקאמרית של אירופה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) התזמורת הקאמרית של אירופה, באתר ספוטיפיי התזמורת הקאמרית של אירופה, באתר AllMusic (באנגלית) התזמורת הקאמרית של אירופה, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הקאמרית של אירופה, באתר Discogs (באנגלית) התזמורת הקאמרית של אירופה, באתר Songkick (באנגלית) התזמורת הקאמרית של אירופה, באתר בילבורד (באנגלית)
קצ"א

האם התכוונתם ל... ה'קצ"א – השנה העברית ה'קצ"א (1430–1431) חברת קו צינור אילת בע"מ (קצ"א) - הוקמה ב-1959 כדי להפעיל צינור מאילת ועד חיפה. קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א) - צינור להעברת נפט גולמי מנמל אילת שבים סוף לאשקלון שבים התיכון קצין איסוף (קצ"א) – הגורם האחראי לאיתור גיוס והפעלה של סוכנים בארגון ביון
סמל טסמניה

סמל טסמניה (באנגלית: Coat of arms of Tasmania) הוא סמלה הרשמי של מדינת טסמניה שבאוסטרליה. הסמל הוענק למדינה במאי 1917 על ידי המלך ג'ורג' החמישי. כיום השימוש בסמל מועט, ולמעט בהצגתו במבני ממשל ובבתי המשפט המדינתיים, מעדיפה ממשלת המדינה להשתמש בלוגו החדש שלה הכולל זאב טסמני המציץ מבעד לעשב גבוה. במרכז הסמל מופיע שלט אצולה המחולק לחמשה חלקים ומציג את ענפי החקלאות העיקריים המהווים את הענף הכלכלי המרכזי של המדינה: בחלק השמאלי העליון של הסמל מופיעה אלומת שיבולים, במרכז הסמל מופיע אייל ובחלקו התחתון תפוחים. ציצת הסמל היא אריה אדום המסמל את המלוכה האוסטרלית. משני צידי מגן האבירים שני תומכים - זאבים טסמנים (Thylacinus cynocephalus) - מין נכחד. מתחת שלט האצולה מופיע על קלף מוטו המדינה בלטינית: Ubertas et Fidelitas (פריון ואמונה). סמלי טסמניה באתר ממשלת טסמניה (באנגלית) נוסח ההכרזה המלכותית על סמל טסמניה באתר ספריית הפרלמנט הטסמני (באנגלית) סמלי מדינות אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיפקס

המונח "מחיקון" מפנה לכאן. לערך העוסק בהתקן בטלוויזיה בישראל בשנות ה-70, ראו אנטי-מחיקון. מְחִיקוֹן או טיפקס הוא נוזל מחיקה לבן שמטרתו כיסוי שגיאות שנעשו באמצעי בלתי מחיק על נייר. את הנוזל יש למרוח על הנייר, ובהתייבשו הוא יוצר משטח שעט כדורי יבש יכול לכתוב עליו. לעט בעל דיו המתייבשת לאט או כלי כתיבה הדורש משטח מחוספס יהיו קשיים בכתיבה על המשטח הנוצר. השם "טיפקס" (Tipp-Ex) הוא שם רשום של מותג המשווק בישראל החל משנות ה-80. בפי רבים, משמש גם באופן לא רשמי השם טיפקס כשם גנרי לכל נוזלי המחיקה האחרים, מתוצרות שונות, המחקים את טיפקס המקורי. שמה של הלהקה טיפקס נכתב באנגלית Tea Packs, ואינו מאוית בדומה לשם הנוזל, המהווה סימן מסחר, וזאת כדי לעקוף את החוקים הרלוונטיים. בשנת 1958 רשמה האמריקאית בטי נסמיט גרהאם פטנט על הנוזל הלבן שהמציאה ב-1951 ופיתחה במשך שנים במטבח ביתה, לו קראה "נייר נוזלי" (Liquid Paper). גרהאם הייתה מזכירה במקצועה, וסברה שחייב להיות פתרון יעיל יותר לשגיאות הקלדה מאשר הקלדה מחדש, ונעים יותר לעין מאשר מעבר מחודש על הטקסט עם קו חוצה. חברת ג'ילט רכשה ממנה את החברה שיסדה לשיווק המוצר בסכום של $47.5 מיליון, בנוסף לתמלוגים במהלך חייה. בשנת 1959 ייסד אוטו קרלס את חברת טיפקס בפרנקפורט, גרמניה. שמה של החברה מגיע מ-"טיפ" (הקלדה בגרמנית) ו-"אקס" (לשעבר בלטינית). בשנת 1997 החברה נרכשה על ידי תאגיד BIC. המוצר הראשון שייצרה החברה היה נייר תיקון למכונות כתיבה. כדי לתקן שגיאת הקלדה באמצעות הנייר, היה צורך להחזיר את המכונה כך שתקליד באותו מקום שוב, למקם את נייר התיקון מעל האות השגויה, להקליד שנית את האות השגויה כך שנייר התיקון ביצע מחיקה של האות, ואז ניתן להקליד את האות הנכונה. בשנת 1965 שווק כבר נוזל התיקון. בשיטה זו משווקים צמד בקבוקונים, שבאחד מהם מברשת ומכל נוזל מחיקה, והשני מכיל מדלל לנוזל המחיקה. המדלל אמור להאט ולמנוע את תהליך ההתקרשות של הנוזל, אם נחשף זה לאוויר לזמן ממושך מדי. בפועל, כמו בחומרים רבים שהמדלל שלהם מבוסס טרפנטין או אצטון, ערבוב המדלל בנוזל המחיקה מביא להמסה רגעית ולהתקרשות מואצת של הנוזל לאחר מכן. נוזל המחיקה הוא חומר מסוכן, המהווה סם כאשר הוא נשאף. בשנת 1992 שווק סרט התיקון. חומר המחיקה על הסרט מגורד באמצעות לחץ על מיקום השגיאה. בפועל, ניתן להשתמש בו רק במכונות כתיבה, מכיוון שהשימוש בו מצריך לחץ ודיוק רבים. מכיוון שאינו נוזלי, הוא אינו נוטה להתקרשות ואינו מהווה סם. מנגנון הסרט נוטה להתקע. בשנת 1995 שווקה גרסת כיס של סרט התיקון. בשנת 1999 שווקה גרסת כיס מוקטנת. בשנת 1998 שווק "עט הטיפקס": מכל מוארך שחודו ניתן ללחיצה כלפי פנים. כאשר החוד לחוץ, זורם נוזל סביב החוד. כאשר החוד אינו לחוץ, הוא משמש מכסה. כדי לגרום לנוזל לזרום החוצה יש צורך להפעיל לחץ על גוף המכל, בייחוד כאשר הפיה מתחילה להסתם בשאריות חומר קרוש. הפעלת הלחץ ופריצת המחסום גורמת לכך שכמויות בלתי מבוקרות של נוזל מחיקה זורמות לדף. עם זאת, ניתן בשיטה זו לנצל כמות גדולה יותר מנוזל המחיקה מאשר בשיטת הבקבוקונים. בשנת 2000 הוחל בשיווק נוזל מחיקה בצורת קצף. שאיפת ממסים נדיפים - על הסכנות בשאיפת טיפקס וחומרים דומים אחרים המוצר טיפקס באתר החברה המייצרת - Société Bic מְחִיקוֹן במילון שימוש כללי (תשנ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית Mothers of Invention, Ethlie Ann Vare and Greg Ptacek, William Morrow, 1988. ISBN 0-688-06464-7 (pp. 38-42)