laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אסון קריסת המקווה באודסה

אסון קריסת המקווה באודסה אירע ב-26 באפריל 1871, ליל ו' באייר ה'תרל"א: כיפת המקווה באודסה קרסה בשעה ששהו בו שלושים טובלות וילדיהן. באסון נהרגו שש נשים ונפצעו רבות אחרות. הקהילה היהודית המאורגנת באודסה לא החזיקה מקווה רשמי בעיר מחוסר ביקוש, ונשים דתיות שביקשו לטבול לנידתן נאלצו לעשות שימוש במקוואות פרטיים שהיו ברובם מוזנחים. המבנה הישן, שהיה בבעלות האחים נוביקוב, לא שופץ במשך שישים שנה מאז בנייתו. בשעה 18:00 בערב יום רביעי, ה-26 באפריל 1871, קרסה כיפת האבנים של "בית המרחץ של ברומברג" ברחוב הדואר באודסה. בשעה זו שלאחר צאת הכוכבים היה המקווה עמוס בשלושים טובלות, שחלקן באו עם ילדיהן. שש נשים נהרגו במקום, בהן הבלנית, כלה ערב חתונתה, ואישה בשלבי היריון מתקדמים; רבות אחרות נפצעו בדרגות חומרה שונות מפגיעת האבנים. לאחר האסון האשים אלכסנדר הלוי צדרבוים במאמר מערכת בעיתונו "המליץ" את פרנסי הקהילה החרדית בעיר ברשלנות פושעת שהובילה לאסון. לדבריו, פנו אליו רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין וחברי בית הדין שלו כבר שמונה שנים לפני האסון, כדי להיוועץ בו כיצד לגרום ליושב ראש הקהילה לתכנן מראש את תקציב הקהילה לארבע שנים, דבר שיאפשר תכנון הקצאת משאבים לבניית מקווה חדש ותקין. למרות שמתחילה דחו הממונים את הרב בלעג, לאחר התערבותו של אר"ז הוחלט להקצות 1,000 רובלים מדי שנה לצורך העניין, אך למרות זאת לא נעשה דבר. בעקבות האסון תבע צדרבוים, שעקר שנה קודם לכן מאודסה לבירה סנקט פטרבורג, מהקהילה לממן הקמת בית מדרש לרבנים לפי דגם בית המדרש לרבנים בברלין שהוחלט אז להקימו (נחנך ב-1874), תוך שהוא משתמש באלגוריה על קריסת המבנה הישן והצורך בבנייה חדשה, כלפי מערכת החינוך היהודית. אר"ז, מאמר מערכת, המליץ, 9 במאי 1871 (עמ' 123–124) כיתוב המצבה על מצבותיהן של שש הנספות באסון קריסת המקווה, בתוך: צִיֻּנִים מְצֻיָּנִים: בבתי הקברות הישן והחדש אשר לעדת ישראל בעיר אדעססא, ורשה 1888. פריטים מס. עג-עח, באתר היברובוקס 14 באפריל לפי הלוח היוליאני שנהג אז ברוסיה. התאריך לפי מאמר המערכת ב"המליץ". לפי ספר ציונים מצוינים המקושר להלן, אירע האסון יום אחר כך, בליל ז' באייר.
חזיר יבלות פיליפיני

חזיר יבלות פיליפיני (שם מדעי: Sus philippensis) הוא מין של חזיר אנדמי לפיליפינים המצוי בסכנת הכחדה בטבע. זהו אחד מ-4 החזירים האנדמיים לפיליפינים יחד עם חזיר יבלות אוליבר, חזיר יבלות ויסאיאני וחזיר מזוקן פאלאווני, ומין זה הוא הנפוץ ביותר. לחזיר זה שני תת-מינים: S. p. philippensis ו-S. p. mindanensis (מהאי מינדנאו), וגם תת-מין שהפך למין עצמאי - חזיר יבלות אוליבר. החזיר הוא בעל פרווה עבה ורעמה בהירה ועל פניו יבלות משני צידי העיניים. החוטם ארוך ועוזר לו לנבור באדמה ולחפש מזון. הוא מגיע לאורך 124-129 ס"מ. תפוצתו המקורית של חזיר היבלות מהתת-מין S. philippensis הייתה ברחבי האיים המערביים של הפיליפינים, בעוד התת-מין S. cebifrons היה נפוץ בחלקו המרכזי והמזרחי של הארכיפלג, בין השאר בלוזון, ביליראן, סאמאר, לייטה, מינדורו, ג'ולו, פולילו וקטנדואנס, וכן באיים קטנים ונידחים יותר. נטען גם שהם חיים באיים בוהול וסיבויאן, אך כנראה שאלו מיני חזירים אחרים. הם חיו בעבר ברחבי היערות עד לאזורים הרריים בגובה של 2,800 מ', אך כיום חיים רק ביערות מרוחקים, לאחר כריתת היערות וציד עם מלכודות לשם בשרם שצמצם את תפוצתם. מדיה וקבצים בנושא חזיר יבלות פיליפיני בוויקישיתוף חזיר יבלות פיליפיני, באתר ITIS (באנגלית) חזיר יבלות פיליפיני, באתר NCBI (באנגלית) חזיר יבלות פיליפיני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר יבלות פיליפיני, באתר GBIF (באנגלית) חזיר יבלות פיליפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
חזיר יבלות אוליבר

חזיר יבלות אוליבר (שם מדעי: Sus oliveri) הוא מין של חזיר החי בטבע באי מינדורו שבמרכז הפיליפינים. בעבר הוא נחשב לתת-מין של חזיר יבלות פיליפיני אך ב-2001 הופרד למין עצמאי. חזיר זה מזכיר את קרוביו כמו חזיר יבלות פיליפיני וחזיר מזוקן וכמותם הוא בעל יבלות קטנות מסביב לפניו ובעל ניבים קטנים בקצה הלסת התחתונה. הגוף עגלגל והשיער קצר מאוד בצבע אפור כהה או חום. החזיר ניזון ממגוון מזונות מהחי ומהצומח כמו זרעים, פירות, שורשים, פקעות, נבלות, חרקים וחולייתנים קטנים. אין לו טורפים טבעיים על האי למעט תנינים, אך הגורים עלולים להיטרף על ידי עיט פיליפיני, לטאות כוח, חתול נמרי בנגלי או נמיות. חזיר זה נמצא בסכנת הכחדה בטבע והוא ניצוד באיטיות ומידלדל בהדרגה. הוא נדיר ביותר בטבע. חזיר יבלות אוליבר, באתר ITIS (באנגלית) חזיר יבלות אוליבר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר יבלות אוליבר, באתר GBIF (באנגלית) חזיר יבלות אוליבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
חזיר יבלות סולוואסי

חזיר יבלות סולוואסי (שם מדעי: Sus celebensis) הוא מין של חזיר נדיר האנדמי לאי סולאווסי שבאינדונזיה. שמו ניתן לו עקב היבלות המקיפות את פניו. חזיר זה חי במגוון אזורי מחיה עד לגובה של 2,500 מטרים. זהו חזיר קטן יחסית לסוגו. אורכו הממוצע 80–130 ס"מ ומשקלו 40–70 ק"ג. הוא בעל יבלות מצידי פניו וזוג ניבים קטנים בולטים מלסתו התחתונה. החוטם מוארך ובעל חוש ריח חד והפרווה ארוכה ובצבע חום-כהה. הזנב קצר ביותר והרגליים קצרות ובעלות פרסות. הוא חי בחבורות קטנות הנודדות בחיפוש אחר מזון הן מהחי והן מהצומח. החזירים ממליטים כמה ולדות בכל המלטה והם מתבגרים במהירות. חזיר זה איננו בסכנה בטבע אך מוגדר כ"קרוב לסיכון", עקב הפגיעה ביערות האי סולוואסי. מדיה וקבצים בנושא חזיר יבלות סולוואסי בוויקישיתוף חזיר יבלות סולוואסי, באתר ITIS (באנגלית) חזיר יבלות סולוואסי, באתר NCBI (באנגלית) חזיר יבלות סולוואסי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חזיר יבלות סולוואסי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר יבלות סולוואסי, באתר GBIF (באנגלית) חזיר יבלות סולוואסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חזיר יבלות וייטנאמי

חזיר יבלות וייטנאמי (שם מדעי: Sus bucculentus) הוא מין נכחד אפשרי של מכפיל פרסה ממשפחת החזיריים, שהיה חי ביערות בלאוס ווייטנאם. עם זאת, לצד השערות בדבר קיומו של מין זה, חוקרים משערים כיום שהפרטים שזוהו כשייכים לו אינם מייצגים מין מובחן, אלא חלק מאוכלוסיית חזיר הבר (Sus scrofa) או תת-המין חזיר בר צפון-סיני (Sus scrofa moupinensis). חזיר היבלות הווייטנאמי תואר לראשונה בשנת 1892 על בסיס בחינה מורפולוגית של שתי גולגולות שנמצאו בווייטנאם. לאחר שלא נמצאו ראיות לפרטים נוספים בעלי מאפיינים זהים, סווג המין כנכחד. בשנת 1995, נמצאה גולגולת טרייה יחסית ברכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס, דבר שהוביל להשערה שהמין עדיין קיים. עם זאת, מחקר פילוגנטי של הממצאים הראה שקיימת קרבה גנטית עזה בין הפרטים שנמצאו לחזיר הבר, והעלה ספקות בדבר סיווגו של חזיר היבלות הווייטנאמי כמין נפרד. חוקרים העלו מספר השערות כדי להסביר את הממצאים הפילוגנטיים, ביניהן: הפרטים שנמצאו לא מייצגים מין נפרד, אלא חלק קיצוני במגוון שקיים במין חזיר בר. מדובר במין נפרד, אך רביית כלאיים הובילה לקרבה הפילוגנטית שנמצאה. תהליכי ההתמיינות ויצירת השונות המורפולוגית התרחשו לא מזמן, כך שמבחינה פילוגנטית שני המינים נותרו דומים. הפרטים שהתגלו אינם מייצגים מין נפרד, אלא תהליך התפראות. באתר הרשימה האדומה של IUCN מסווג חזיר היבלות הווייטנאמי כמין נכחד, אך מצוין בו שממצאים מהשנים האחרונות מראים כי קרוב לוודאי שלא מדובר בטקסון תקף. מדיה וקבצים בנושא חזיר יבלות וייטנאמי בוויקישיתוף חזיר יבלות וייטנאמי, באתר ITIS (באנגלית) חזיר יבלות וייטנאמי, באתר NCBI (באנגלית) חזיר יבלות וייטנאמי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר יבלות וייטנאמי, באתר GBIF (באנגלית) חזיר יבלות וייטנאמי באתר הרשימה האדומה של IUCN Judith H. Robin's et al., "Sus bucculentus revisited", Nature 440, E7 (2006) Gary J. Galbreath, "A short history of claims of sympatric wild hog species in Indochina", Suiform Soundings 7(1) (2007): 6-7 Groves, C. & Meijaard, E., Indo-chinese Warty Pig, IUCN Red List (2016)
חזיר מזוקן פאלאווני

חזיר מזוקן פאלאווני (שם מדעי: Sus ahoenobarbus) הוא מין נדיר של חזיר החי באיים בלבק וקלמיין שבארכיפלג פלאוואן שבפיליפינים. אורכו של חזיר זה נע בין 1 ל-1.6 מטרים, גובהו מטר אחד ומשקלו עד 150 ק"ג. הוא נחשב בעבר לתת-מין של חזיר מזוקן, עד שסווג מחדש כמין עצמאי. הוא חי ביערות הגשם של הפיליפינים בחבורות קטנות. הגוף עגלגל עם פרווה קצרה בצבע אפור. כמו רוב החזירים הוא אוכל כל וניזון הן מהחי והן מהצומח. הוא משתמש באפו כדי לחפור באדמה אחר מזון. הוא נדיר מאוד בטבע ונמצא במצב שימור המוגדר כ"קרוב לסיכון", עקב כריתת היערות בהם הוא חי. מדיה וקבצים בנושא חזיר מזוקן פאלאווני בוויקישיתוף חזיר מזוקן פאלאווני, באתר ITIS (באנגלית) חזיר מזוקן פאלאווני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר מזוקן פאלאווני, באתר GBIF (באנגלית) חזיר מזוקן פאלאווני באתר הרשימה האדומה של IUCN
בבירוסת טוג'יאן

בבירוסת טוג'יאן (שם מדעי: Babyrousa togeanensis) הוא מין של חזיר מהסוג בבירוסה האנדמית לאי טוגיאן שבאינדונזיה ומצויה בסכנת הכחדה בטבע. זהו המין הגדול ביותר בסוג בבירוסה, אך נחשב עד לשנת 2002 לתת-מין של בבירוסה מצויה. הוא שונה מקרוביו בכך שהוא גדול יותר, בעל ציצת שיער עבה בזנבו, ו-4 הניבים הצומחים על לסתו של הזכר, קצרים יותר ומופנים קדימה. הם אנדמיים לאי טוג'יאן וחיים ברחבי היערות, הביצות ושולי הנהרות וחיים בקבוצות קטנות. מין זה נמצא בסכנת הכחדה גדולה יותר משאר הבבירוסות כתוצאה מפגיעה באי טוגיאן ומכריתת היערות בו וכן מציד. מדיה וקבצים בנושא בבירוסת טוג'יאן בוויקישיתוף בבירוסת טוג'יאן, באתר ITIS (באנגלית) בבירוסת טוג'יאן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בבירוסת טוג'יאן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בבירוסת טוג'יאן, באתר GBIF (באנגלית) בבירוסת טוג'יאן באתר הרשימה האדומה של IUCN
בבירוסת צפון-סולאווסי

בבירוסת צפון-סולאווסי (שם מדעי: Babyrousa celebensis) הוא מין של חזיר מהסוג בבירוסה החי בטבע באי סולאווסי וגם באי השכן למבה, שבאינדונזיה. אורך הבבירוסה 80-110 ס"מ ומשקלו עד 100 ק"ג בממוצע, כשהזכרים גדולים מהנקבות. הבבירוסה היא כמעט חסרת שיער ועורם הוא בצבע סגלגל-אפרפר. הפנים מוארכים ובעלי 4 ניבים ארוכים מאוד היוצאים מהלסת התחתונה ומתעקלים אחורה וקיימים רק אצל הזכרים. בנוסף עליהם קיימים כמה שיניים קצרות יותר אבל בולטות כשהלסת סגורה. הגוף קטן ועגלגל והזנב קצר וחסר שיער. הבבירוסות חיות ביערות גשם ואזורי ביצות וגדות נהר באי סולוואסי. הם חיים בחבורות קטנות למעט הזכרים הבוגרים שחיים לבד. כמו רוב החזירים הם אוכלי כל הניזונים מעלים, פירות, שורשים, פרוקי רגלים, נבלות וחולייתנים קטנים. הבבירוסות מאוימות בטבע מצד כריתת יערות, ומציד של הילידים. עם זאת הוא אינו נחשב מין מוגן באינדונזיה. קיימת מחלוקת בהלכה על מדורי הקיבה של הבבירוסה, מאחר שיש להם 3 מדורים בקיבה, בניגוד לשאר החזירים, דבר שאולי הופך אותם למין כשר. עם זאת נפסק שהיא אינה מעלת גירה אמיתית וכן שאין מסורת על אכילתה ולכן נפסק שהיא אסורה למאכל. מדיה וקבצים בנושא בבירוסת צפון-סולאווסי בוויקישיתוף בבירוסת צפון-סולאווסי, באתר ITIS (באנגלית) בבירוסת צפון-סולאווסי, באתר NCBI (באנגלית) בבירוסת צפון-סולאווסי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בבירוסת צפון-סולאווסי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בבירוסת צפון-סולאווסי, באתר GBIF (באנגלית) בבירוסת צפון-סולאווסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
בבירוסת בולה בטו

בבירוסת בולה בטו (שם מדעי: Babyrousa bolabatuensis) הוא מין של חזיר נדיר מהסוג בבירוסה החי בדרום ומרכז האי סולאווסי ואולי גם באי בוטון שבאינדונזיה. הוא נחשב לתת-מין של בבירוסה מצויה עד לשנת 2002, אז סווג מחדש כמין עצמאי על ידי החוקרים קולין גרובס ואריק מייג'רב, שהגיעו למסקנה זו אחרי שבחנו את הלסתות של מין זה ושל המין המצוי ובבירוסת טוג'יאן. מין זה כלל לא נצפה בטבע והוא מתואר כדומה מאוד למין הבבירוסה המצוי. חי ביערות הגשם ואזורי גדת הנהרות באזור דרום ואולי גם מרכז האי סולאווסי ואוכל כל הניזון הן מהחי והן מהצומח. מצב השימור של המין לא ידוע. בבירוסת בולה בטו, באתר ITIS (באנגלית) בבירוסת בולה בטו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בבירוסת בולה בטו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בבירוסת בולה בטו, באתר GBIF (באנגלית) בבירוסה בולה בטו באתר bucknell
בבירוסה מצויה

בבירוסה מצויה או בבירוסת בורו (שם מדעי: Babyrousa babyrussa) הוא מין של חזיר מהסוג בבירוסה החי בטבע באיים בורו, סולה, מנגול וטאליבו שבאינדונזיה. אורכם של חזירים אלה 85–110 ס"מ וגובהם 65–80 ס"מ. הם בעלי ארבעה ניבים הצומחים מהלסת התחתונה ומתעקלים כלפי מעלה. השיער של מין זה הוא חום-זהוב והם שעירים יותר משאר הבבירוסות. הם חיים ביערות ובביצות ברחבי איים באינדונזיה. הם מזכירים בהרגליהם את בבירוסת צפון-סולאווסי. הבבירוסות חיים בחבורות של עד תריסר פרטים והזכרים המבוגרים חיים בנפרד. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל עשרה חודשים ובכל המלטה נולדים עד שני גורים. הבבירוסות הם אוכלי כל המשתמשים בחוש הריח כדי למצוא מזון. הם ניזונים משורשים, עלים שונים, פירות שנפלו, זרעים, חסרי חוליות, חולייתנים קטנים ונבלות. דווח גם על קניבליזם בחלק מהקהילות. הם משתמשים באפם השרירי כדי לנבור באדמה ולחלץ את מזונם והשיניים יכולות לשבור אגוזים קשים. הבבירוסה נמצאת בסכנת הכחדה עקב פגיעה ביערות הגשם בהם הם חיים ועקב ציד בידי הילידים (לעומת רוב תושבי אינדונזיה המוסלמים, לנוצרים מותר לאכול את הבבירוסה). המין נחשב למוגן באינדונזיה. מדיה וקבצים בנושא בבירוסה מצויה בוויקישיתוף בבירוסה מצויה, באתר ITIS (באנגלית) בבירוסה מצויה, באתר NCBI (באנגלית) בבירוסה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בבירוסה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בבירוסה מצויה, באתר GBIF (באנגלית) בבירוסה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חזיר הסבך

חזיר הסבך (שם מדעי: Potamochoerus larvatus) הוא מין של פרסתן ממשפחת החזיריים שבסדרת מכפילי פרסה וחי בטבע בערבות לחות, יערות (כמו יערות קונגו) וסבכים בדרומה ומרכזה של אפריקה וייתכן שגם באי מדגסקר. הם חיים מאתיופיה וסומליה לדרומה ומזרחה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד לדרום אפריקה. ייתכן שהם נמצאו גם במדגסקר ובארכיפלג קומורו, אך לא ברור אם הם מינים ילידים או שהובאו לשם על ידי האדם. חזיר זה הוא גדול ומגיע לגובה 60-100 ס"מ ולמשקל 55-150 ק"ג. הוא דומה לקרובו חזיר הנהרות ושני המינים בעלי פנים לבנות עם פרווה אדומה. הם בעלי אף גדול ושחור ובעל קפלים מעטים ושני ניבים קטנים המזדקרים מהלסת התחתונה כלפי מעלה. האוזניים מצויצות ומגודלות והעיניים שחורות וקטנות. לאורך העורף ישנה רעמת שיער לבנה המתחברת לשיער הפנים הלבן. שאר הגוף אדמוני והזנב לבן. החזיר בעל רגליים קטנות אך מסוגל לרוץ במהירות בעת הצורך ולהיעלם בשיחים. למין דו צורתיות זוויגית והזכרים גדולים וחזקים יותר מהנקבות. הם חיים בלהקה של עד 12 פרטים ובראשם זוג דומיננטי מבוגר. הם ממליטים וולדות קטנים ומרובים לאורך כל השנה וכמו רוב החזירים, הם די אגרסיביים כשיש לידם צאצאים. החזירים הם אוכלי כל הניזונים משורשים, גידולים חקלאיים ופירות ועד לנבלות ולחיות קטנות. הם גורמים נזקים חקלאיים רבים ועל כן ניצודים בידי התושבים המקומיים. עם זאת הם מתרבים במהירות וקשה להשמיד אותם. יש להם מעט מאוד טורפים טבעיים, בעיקר אריות ונמרים, בשל התגוננותם העזה. Potamochoerus larvatus larvatus Potamochoerus larvatus edwardsi Potamochoerus larvatus hassama Potamochoerus larvatus koiropotamus Potamochoerus larvatus nyasae Potamochoerus larvatus somaliensis מדיה וקבצים בנושא חזיר הסבך בוויקישיתוף חזיר הסבך, באתר ITIS (באנגלית) חזיר הסבך, באתר NCBI (באנגלית) חזיר הסבך, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר הסבך, באתר GBIF (באנגלית) חזיר הסבך באתר הרשימה האדומה של IUCN
חזיר אדום

חזיר אדום או חֲזִיר נְהָרוֹת (שם מדעי: Potamochoerus) הוא סוג במשפחת החזיריים הכולל שני מינים שתפוצתם באפריקה שמדרום לסהרה וצבע פרוותם אדום. מינים אלה בעלי פרווה אדומה ושיער פנים לבן עם שערות ארוכות לאורך הפנים והאוזניים, אך העיניים והחוטם הארוך כהים. כמרבית החזירים הם ניזונים ממגוון מזונות מהחי ומהצומח. בנוסף לאפריקה שמדרום לסהרה הם חיים גם במדגסקר ובאיי קומורו, אך ייתכן שהם הובאו לשם על ידי האדם. חזיר הסבך (Potamochoerus larvatus) חזיר נהרות (Potamochoerus porcus) מדיה וקבצים בנושא חזיר אדום בוויקישיתוף חזיר אדום, באתר ITIS (באנגלית) חזיר אדום, באתר NCBI (באנגלית) חזיר אדום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חזיר אדום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חזיר אדום, באתר GBIF (באנגלית) ע"פ האקדמיה
אנתרופולוג

אנתרופולוג הוא מדען העוסק בענף האנתרופולוגיה, קרי מדען החוקר את ההתנהגות האנושית בהקשרה התרבותי והחברתי. מאחר שהדיסציפלינה האנתרופולוגית חוקרת את האדם כחלק מהתרבות בה הוא חי, ניתן לומר כי האנתרופולוג חוקר תרבויות. האנתרופולוגים הראשונים חקרו תרבויות שהיו רחוקות וזרות להם, בעיקר שבטים וחברות פשוטות באפריקה ובצפון ודרום אמריקה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו אנתרופולוגים רבים לחקור גם תרבויות קרובות יותר לתרבות ממנה באו. כמחצית ואף יותר מעבודות השדה האנתרופולוגיות בשנות החמישים והשישים, נערכו בקהילות כפריות קטנות במדינות מודרניות או מתפתחות. בשנים שלאחר מכן החלו אנתרופולוגים רבים לחקור בשכונות עירוניות, בהרבה מקרים בשכונות עירוניות של התרבות ממנה בא האנתרופולוג עצמו. כיום האנתרופולוגים חוקרים תרבויות זרות ומוכרות כאחד, כאשר כל שדה מחקר - זר או מוכר - מציג בפני האנתרופולוג יתרונות וחסרונות שונים. כלי המחקר הראשי של האנתרופולוג, הוא האנתרופולוג עצמו. האנתרופולוג צופה, משתתף ומשתדל לחוות את שדה המחקר גם דרך העיניים של הנחקרים. האנתרופולוגים הקדימו בכך את שאר החוקרים במדעי החברה בהיותם החלוצים שחקרו בשיטות מחקר איכותניות שאינן מתבססות על מחקר כמותני. אנתרופולוגים ידועים: אל-בירוני פרנץ בועז ברוניסלב מלינובסקי אלפרד רדקליף-בראון מרגרט מיד קליפורד גירץ קלוד לוי שטראוס מרי דאגלס ויקטור טרנר מקס גלקמן ג'יין גודול אנתרופולוגים, דף שער בספרייה הלאומית
ארמיית ליגוריה

ארמיית ליגוריה (בגרמנית: Armee Ligurien באיטלקית: L'Armata Liguria) הייתה ארמייה מעורבת גרמנית-איטלקית שלחמה במסגרת הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה. ביולי 1943 הדיחה המועצה הפאשיסטית העליונה, בראשות דינו גראנדי, את רודן איטליה בניטו מוסוליני, והחלה בניהול משא ומתן על שביתת נשק עם בעלות הברית. מוסוליני נעצר, אך שוחרר על ידי צנחנים גרמנים בפיקודו של אוטו סקורצני בפשיטת גראן סאסו, והקים בצפון איטליה ממשלת בובות שנקראה "הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית", שהייתה למעשה ממשלה פאשיסטית ששימשה לעשיית דברם של הגרמנים. במקביל להקמת הרפובליקה, הוחלט על הקמת צבא לאומי איטלקי שיאבק בבעלות הברית. לפיכך הוקמה "ארמיית ליגוריה", שנקראה על שם האזור שבו פעלה. הארמייה הוקמה על בסיס "פלגת הארמייה פון צנגן", שפורקה באותו חודש. משיקולים של תעמולה, חפצו הגרמנים שמפקד הארמייה יהיה איטלקי. אלא שגנרלים איטלקים מעטים הסכימו לקבל את התפקיד לו נבחר בסופו של דבר מרשלו רודולפו גרציאני. הארמייה הייתה תחת פיקוד קבוצת ארמיות C, והייתה ממונה על הגנת אגפה המערבי. היא הוצבה לאורך החופים בלה ספציה, ג'נובה והגבול הצרפתי-איטלקי. ב-30 באוקטובר של אותה שנה, הוכפפה למרותה באופן זמני הארמייה ה-14, ולפיכך שונה שם היחידה ל"קבוצת ארמיות ליגוריה" (Armeegruppe Ligurien) השם נותר עד 11 בפברואר אז חזרה הארמייה ה-14 להיות יחידה עצמאית. הארמייה המשיכה להילחם נגד בעלות הברית אך גם נגד כוחות פרטיזנים איטלקים. היא השתתפה בנסיגה הגרמנית אל הקווים בצפון איטליה. היא נכנעה יחד עם כל קבוצת ארמיות C ב-2 במאי 1945. גרציאני עצמו נעצר בידי כוחות פרטיזנים, ונידון ל-19 שנות מעצר. ארמיית ליגוריה באתר Axis History (באנגלית) ארמיית ליגוריה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ארמיית ליגוריה באתר Die Deutsche Wehrmacht (בגרמנית) ארמיית ליגוריה באתר okh.it (באיטלקית) פלגת הארמייה פון צנגן באתר אקסיס היסטורי ארמיית ליגוריה באתר אקסיס היסטורי
ינס טוט

ינס טוט (בגרמנית: Jens Todt, נולד ב-5 בינואר 1970 בהמלין שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. הוא נודע בשל תקופותיו בקבוצות פרייבורג, ורדר ברמן ושטוטגרט. בנוסף, שיחק ב-3 משחקים במדי נבחרת גרמניה והוא השתתף עמה ביורו 1996. טוט שיחק כנער במועדון מהעיר נינבורג, ובגיל 19 החל לשחק במועדון TSV הבלסה. בשנת 1991 עבר לשחק בפרייבורג ביחד עם מאמנו פולקר פינקה. המועדון שיחק אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1993 כבש טוט 11 שערים ב-42 משחקים, והיה חלק חשוב בעלייתה של פרייבורג אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעונה הראשונה של פרייבורג בבונדסליגה הקבוצה ניצלה מירידה במחזורי הסיום, אך בעונה השנייה של הקבוצה בבונדסליגה, טוט היה שותף, ביחד עם שחקנים כירג היינריך ורודולפו קרדוסו להישג היסטורי בו הקבוצה סיימה במקום השלישי המפתיע, בעונה שאף כללה ניצחון גדול בתוצאה 5-1 על באיירן מינכן. טוט שיחק עונה נוספת בפרייבורג, בה סיימה הקבוצה במקום ה-11, ובסיומה עזב את הקבוצה בקיץ 1996, לאחר שהבקיע 29 שערים ב-168 הופעות. בקיץ 1996 חתם טוט בוורדר ברמן, כגיבוי לדיטר איילטס בן ה-31 וכתחליף למירקו ווטאבה בן ה-40 שעזב את הקבוצה. טוט שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, בהן צבר 72 הופעות והבקיע שישה שערים. עם ורדר ברמן טוט זכה בגביע הגרמני בשנת 1999, לאחר ניצחון בפנדלים על באיירן מינכן, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות. ורדר ברמן נהנתה מהחמצות של שטפן אפנברג ולותר מתאוס, וניצחה על אף שטוט החטיא קודם לכן את הפנדל שלו ובאיירן מינכן נראתה בדרך לניצחון. בקיץ 1999 חתם טוט בשטוטגרט. טוט שיחק במועדון עד לפרישתו בשנת 2003, אך מיעט להופיע עקב פציעות מרובות, ובסך הכל הבקיע שער אחד ב-41 הופעות. לטוט שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה. את הבכורה ביצע טוט במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה בשנת 1994, שהסתיים בתיקו ללא שערים. טוט זומן על ידי ברטי פוגטס המאמן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 1996 ברגע האחרון בגין פציעות של שחקנים, אך לא שיחק דקה בטורניר זה, בו זכתה הנבחרת הגרמנית. טוט עבד לאחר פרישתו כעיתונאי בעיתון הגרמני הנפוץ דר שפיגל, ואחר כך עבד כמאמן נוער בהמבורג ובהמשך בוולפסבורג. בהמשך כיהן כמנהל ספורטיבי בבוכום, עד לפיטוריו בשנת 2013. בינואר 2017 מונה טוט כמנהל מקצועי בהמבורג. עם פרייבורג: אליפות הבונדסליגה השנייה: 1993 עם ורדר ברמן: הגביע הגרמני: 1999 עם נבחרת גרמניה: אליפות אירופה בכדורגל: 1996 ינס טוט, באתר Transfermarkt ינס טוט, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ינס טוט, באתר WorldFootball.net ינס טוט, באתר National Football Teams ינס טוט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
פייר ריפי

פייר חווייר אמנואל ריפי (בצרפתית: Pierre Xavier Emmanuel Ruffey; 19 במרץ 1851 – 14 בדצמבר 1928) היה גנרל צרפתי, שפיקד על הארמייה השלישית בתחילת המלחמה. פייר ריפי נולד ב-19 במרץ 1851 בדיז'ון, ובשנת 1875 התגייס לצבא צרפת, שבו שירת בחיל התותחנים. ריפי מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1901 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-9. בשנת 1902 התחתן ריפי עם אשתו מארי תרז לואיז. בשנת 1903 מונה ריפי לראש מטה הקורפוס ה-17, ובשנת 1906 מונה למפקד החטיבה ה-27. בשנת 1910 מונה ריפי למפקד הדיוויזיה ה-36, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-13. בשנת 1912 הפך ריפי לחבר במועצת המלחמה העליונה, ונקבע כמפקד הארמייה השלישית בשעת מלחמה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה ריפי למפקד הארמייה השלישית, ופיקד עליה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. ב-30 באוגוסט 1914 פוטר ריפי על ידי ז'ופר, בעקבות חילוקי דעות חריפים שהיו לשניים. בשנת 1915 מונה ריפי למפקד המחוז הצבאי ה-11, ובשנת 1917 פרש ריפי מהצבא. ב-14 בדצמבר 1928 מת ריפי, והוא בן 78 שנים. מדיה וקבצים בנושא פייר ריפי בוויקישיתוף פייר ריפי באתר המלחמה הגדולה
תחרות בניית סירות קאנו מבטון

תחרות בניית סירות קאנו מבטון היא תחרות הנדסית לסטודנטים בתואר ראשון, המתקיימת ברצף משנות ה-60 של המאה ה-20 במספר מדינות בעולם. במסגרת התחרות כל צוות נדרש לתכנן, לבנות ולהשיט סירת קאנו מבטון במקצה תחרותי או במספר מקצים תחרותיים מול שאר הצוותים המתחרים. התחרות נוסדה לראשונה בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי האגודה האמריקנית להנדסה אזרחית. בתחרות הראשונה השתתפו מספר קטן של צוותי סטודנטים. בשנת 1971 נכנסה לתחרות אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין וזכתה בתחרות. מאז החלו להשתתף בארצות הברית מוסדות אקדמיים בעלי מוניטין, במטרה לשלב בקאנו רמת הנדסה ואווירודינמיות גבוהה תוך שמירה על משקל נמוך ככל שניתן. בשנת 1982 התקיימה התחרות הבינלאומית הראשונה בסטוקהולם בה ניצח צוות מהאוניברסיטה הטכנית של דנמרק. התחרות לבניית סירות קאנו מבטון מאורגנת על ידי איגוד המהנדסים לבנייה ותשתיות ועיריית מעלות תרשיחא ופתוחה לסטודנטים לתואר ראשון מכל המוסדות האקדמיים בארץ. התחרות התקיימה 4 פעמים בין השנים 2012-2016 (למעט שנת 2015) באגם מונפורט בחול המועד פסח. תחרות קאנו מבטון 2014 - סיכום ותוצאות באתר CivilENG תחרות בניית קאנו מבטון 2016 Google Books - 1st FIP International Concrete Canoe Race: Stockholm, June 8, 1982 : Result
הארמייה השלישית (צרפת)

הארמייה השלישית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור הארדנים תחת פיקוד גנרל פייר ריפי. הארמייה השתתפה במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית. הארמייה השתתפה בין היתר בקרב השני על האן, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים. במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השלישית בפיקוד גנרל שארל מארי קונדה פרוסה בקו מאז'ינו, כחלק מקבוצת הארמיות השנייה, ונכנעה לגרמנים כגוף אחד ב-20 ביוני 1940. פייר ריפי (2 באוגוסט 1914 - 30 באוגוסט 1914) מוריס סראי (30 באוגוסט 1914 - 22 ביולי 1915) ז'ורז' לואי אימבר (22 ביולי 1916 - 7 באפריל 1919) שארל מארי קונדה (2 בספטמבר 1939 - 20 ביוני 1940) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה החזית המערבית במלחמת העולם השנייה