laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נינטקס

נינטקס (מאנגלית: Nintex) היא תוכנה המשמשת לניהול מערכות טפסים ותהליכים המרחיבה את מערכת SharePoint בגרסה המקומית (On premise) ואופיס 365 (Office 365) וכיום גם בסביבה ענן עצמאית. המערכת משתלבת בסביבת הפעילות השוטפת של הארגון ומשתלבת עם מגוון מערכות נוספות על ידי חיבורים מובנים או web services וחיבורים נוספים מותאמים. נינטקס כמערכת מידע היא תוכנה המאפשרת ליישם ולנהל תכנים ומידע בצורה ממוחשבת. נינטקס מהווה פתרון לארגונים קטנים וגדולים כאחד המעוניינים למכן ולייעל את תהליכי הארגון והשיטות הפנים ארגוניות שלהם בזכות פשטות ההטמעתה של המערכת ללא תלות בקוד. המערכת מאפשרת שליטה ובקרה על תהליכי עבודה מורכבים, כגון איסוף מידע באופן ממוכן ממספר רב של משתמשי קצה, סיכומי דיונים ושימוש יעיל בטפסים ארגוניים מסוגים שונים. המערכת מספקת לארגון התרעה על התפוקה הכוללת ואילוצים פנימיים המגבילים את תפוקת הארגון. תוכנת נינטקס לדוגמה: מאפשרת שקיפות ומתן משוב לעובדים ומנהלים, כגון דוחות על היקפי השתלמויות ועלותם הכוללת, עמידה בלוחות זמנים של פרויקטים והצגת דוחות רווח מול הפסד. בעזרת המערכת ניתן לנהל את זרימת המידע בארגון (workflow) ליצור ולהפעיל תהליכים מורכבים על ידי מיישמים (לא מפתחים) ובכך מאפשרת יכולת שליטה מקסימלית של הלקוח, אשר אינה מצריכה תמיכה של אנשי פיתוח יקרים. בעזרת הטמעת המערכת לקוח הקצה יכול ליצור תהליכי עבודה באופן עצמאי ללא תלות במפתחים, ההפעלה נעשית באמצעות דפדפן (כך שלא נדרשת התקנה נוספת על תחנת הקצה). בין משתמשי המוצר בישראל, ניתן למנות את צה"ל, שירותי בריאות כללית, צים, מפעל הפיס, מכבי שירותי בריאות, משרד ראש הממשלה, אל-על ועוד. התוכנה משווקת בלעדית על ידי חברת בינת מערכות תוכנה. אתר המוצר של היצרן אתר המוצר של בינת מערכות תוכנה (בעברית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטופן

אוטופן או אוטופני (ברומנית: Otopeni) היא עיירה במחוז אילפוב ברומניה, הנמצאת כ-16 קילומטר צפונית לבירת המדינה בוקרשט. נכון לשנת 2002, מתגוררים בעיירה 10,215 נפשות. העיירה מפורסמת ברומניה בזכות שדה התעופה הבינלאומי Henri Coandă International Airport, הידוע יותר בשמו "נמל התעופה הבינלאומי אוטופן ע"ש אנרי קואנדה". שדה התעופה משמש את הרוצים להגיע לבוקרשט. מדיה וקבצים בנושא אוטופן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוטופן נמל התעופה של העיר ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור פוקס

ויקטור רוברט פוּקס (Victor Robert Fuchs;‏ 31 בינואר 1924 – 16 בספטמבר 2023) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת סטנפורד, שנחשב לאחד מגדולי כלכלני הבריאות בעולם. נולד ב-1924 בניו יורק למשפחה יהודית אמריקאית. אביו אלפרד היה סוחר פרוות ואמו הייתה עקרת בית. בשנים 1943–1946 שירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית. בשנים 1946–1950 עסק בסחר פרוות. בשנת 1947 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ניו יורק. ב-1951 קיבל תואר שני וב-1955 קיבל תואר שלישי, שניהם מאוניברסיטת קולומביה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסחר בפרוות, בכותרת "The economics of the fur industry; a study of a highly competitive industry in a less competitive economy", ונעשתה בהנחיית פרדריק מילס (אנ') וג'ורג' סטיגלר. בשנים 1953–1959 נמנה עם סגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1959–1960 היה פרופסור חבר לכלכלה באוניברסיטת ניו יורק. בשנים 1968–1974 היה במקביל פרופסור בבית הספר לרפואה הר סיני (אנ') ובאוניברסיטת העיר ניו יורק. בשנים 1974–1995 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1995 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. בשנת 1995 שימש כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה (אנ'). פרסם 16 ספרים ויותר ממאתיים מאמרים. ספרו הידוע והמשפיע ביותר הוא "מי יחיה: בריאות, כלכלה ובחירה חברתית" (Who shall live?: health, economics, and social choice;‏ 1974), שעוסק בהיבטים השונים של כלכלת הבריאות. הספר יצא לאור בשנת 2011 בהוצאה שלישית ומעודכנת. בשנת 1948 נישא לבוורלי בק. התאלמן בשנת 2007. ויקטור פוקס נפטר ב-16 בספטמבר 2023. הותיר אחריו ארבעה ילדים. בשנת 1982 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 1990 נבחר לחברה הפילוסופית האמריקאית. בשנת 2001 קיבל אות כבוד מאגודת אומיקרון דלתא אפסילון (אנ'). בשנת 2005 נבחר לעמית האגודה של כלכלני עבודה (גר'). Who shall live?: health, economics, and social choice, 1974. Individual and social responsibility: child care, education, medical care, and long-term care in America, University of Chicago Press, 1996 (editor) The future of health policy, Harvard University Press, 1993 How We Live: An Economic Perspective on Americans from Birth to Death, Harvard University Press, 1984 Economic aspects of health, University of Chicago Press, 1982 (editor) Women's Quest for Economic Equality, Harvard University Press, 1990 אתר האינטרנט הרשמי של ויקטור פוקס (באנגלית) Curriculum Vitae - Victor R. Fuchs ויקטור פוקס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ויקטור פוקס, באתר ResearchGate ויקטור פוקס, באתר Semantic Scholar ויקטור פוקס, באתר SSRN דף אישי באתר אוניברסיטת סטנפורד (באנגלית) A Cconversation with Victor Fuchs; An Economist's View Of Health Care Reform, 2000, הניו יורק טיימס (באנגלית) "American Economic Association - Past Presidents". www.aeaweb.org. List of active members by class, 24 October 2014 "Omicron Delta Epsilon - The International Economics Honor Society". www.omicrondeltaepsilon.org. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראש ישיבה

ראש ישיבה (בארמית: ריש מתיבתא; על הקיצור ר"מ) הוא תוארו של רב המנהיג ישיבה. תפקיד ראש הישיבה קיים עוד מתקופת התנאים והאמוראים והיו שינויים רבים באופיו ובפרטיו בקהילות ישראל השונות ובדורות השונים עד ימינו. המונח "ראש ישיבה" מופיע פעם אחת בתלמוד, אך השימוש הסדיר בו החל כנראה רק בתקופת הגאונים, משהורחבה משמעות המילה "ישיבה" למובן המשמש כיום. בתקופת הגאונים עצמה נקרא ראש ישיבה גם "גאון יעקב". בדרך כלל ראש הישיבה נדרש להיות סמכות תורנית חשובה ובעל ידע מקיף ויכולת לימוד בתלמוד. בישיבות רבות השיעור שמעביר ראש הישיבה נחשב השיעור הקשה ביותר ומיועד לבחירי התלמידים. ראש הישיבה גם קובע את סדר היום האידאולוגי והרוחני בישיבה ולעיתים עוסק גם בניהול האדמיניסטרטיבי שלה. במשך הדורות היו שינויים במעמדו ובסמכויותיו של ראש הישיבה. לעיתים הייתה חפיפה בין תפקיד רב הקהילה לתפקיד ראש הישיבה, ובמקרים אחרים הייתה הפרדה גמורה בין ראש הישיבה לבין דמות פוסק ההלכה. מגמה זו התגברה בעולם הישיבות הליטאיות בדורות האחרונים, על רקע הפרדה כללית בין הלימוד הישיבתי ובין ההלכה המעשית, ומתקיימת גם היום בציבור החרדי, שבו יש בדרך כלל הפרדה בין דמויות מובהקות של ראשי ישיבה (כגון הרב שך והרב אהרן יהודה לייב שטינמן) ובין רבנים שעיקר חשיבותם כפוסקי הלכה (כגון הרבנים שלמה זלמן אוירבך ומשה פיינשטיין, אם כי גם אלה תפקדו כראשי ישיבות). אצל החסידים ראש הישיבה בכל חסידות הוא בדרך כלל השני בחשיבותו אחרי האדמו"ר.[דרוש מקור] ראש ישיבה נבחר כמעט תמיד לכל חייו. מינוי ראש הישיבה נעשה לעיתים בידי הקהילה התומכת בישיבה, לעיתים על ידי התלמידים ולעיתים על ידי ראש הישיבה הקודם; בישיבות חדשות, פעמים רבות ראש הישיבה הוא זה אשר הקים אותה. במקומות ובזמנים שונים היה משקל משתנה למעמד הירושה האישית מאב לבן בראשות הישיבה, ולעיתים הועברה משרת ראש הישיבה לחתנו של ראש הישיבה הקודם (מקובל מאוד שראש הישיבה משיא את בנותיו לתלמידים מצטיינים בישיבה). סכסוכי ירושה מצויים מאוד, ומביאים פעמים רבות לפיצול של ישיבה לשתי ישיבות או למצב שבו יש שניים או שלושה ראשי ישיבה בישיבה אחת ואף יותר מכך, אם כי פעמים רבות יש טעמים אחרים לריבוי ראשי ישיבות (כמו בישיבת הר עציון). דוגמה לסכסוך ירושה שהדיו הגיעו לציבור הרחב ושנמשך שנים רבות נותנת ישיבת פוניבז'. תלמידי הישיבה נוהגים כבוד מופלג בראש הישיבה, קמים בכניסתו לחדר ופונים אליו בגוף שלישי. בישיבות רבות נחשב שימוש של ראשי הישיבה בעניינים מעשיים יומיומיים לפעולה המקרבת את התלמיד לרב ומהווה זכות הניתנת לתלמידים מצטיינים. ישנן ישיבות כמו הישיבה יוניברסיטי אשר מחלקות תואר ראש ישיבה ב' שמשמעות התואר היא ר"מ חשוב. בישיבות אחרות כמו ישיבת פוניבז' או ישיבת סלבודקה קיים תואר משני בחשיבותו לראש הישיבה: מראשי הישיבה. תואר זה ניתן בדרך כלל לראשי ישיבה צעירים יותר. גאונים משגיח ר"מ מרדכי ברויאר, אוהלי תורה – הישיבה תבניתה ותולדותיה, הוצאת מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים תשס"ד, עמ' 336–365 מדיה וקבצים בנושא ראש ישיבה בוויקישיתוף
צאנה צאנה

צֵאנָה צֵאנָה (ידוע גם באנגלית: Tzena, Tzena) הוא שיר עברי מסוף שנת 1941 אשר נכתב על ידי יחיאל חגיז והולחן על ידי יששכר מירון. זהו אחד מהשירים העבריים המוכרים ביותר בעולם, והוא הוקלט בכ-600 ביצועים שונים, רובם באנגלית. השיר, ולו 4 בתים, מתאר חיילים היוצאים לחופשה במושבה (בבית הראשון) ובעיר (בבית השלישי) תוך שהם קוראים לבנות המקום לצאת לקראתם. באביב של שנת 1941, בימי מלחמת העולם השנייה, קיבל יששכר מירון (מיכרובסקי), אשר שירת בבאפס של הצבא הבריטי, מילים שכתב יחיאל חגיז – גם הוא מהמתנדבים לצבא הבריטי, שניהל להקת בידור צבאית וחיבר פזמונים רבים, עבור מסיבה של הבאפס. מירון סיים את המנגינה כעבור שש שעות, ובאותו ערב ביצע את השיר לראשונה. השיר נפוץ במהרה, בשל מנגינתו הקליטה, בכל רחבי הבאפס [דרושה הבהרה] והיישוב העברי בסוף אותה שנה שודר ברדיו קול ישראל.[דרושה הבהרה] בשנת 1947 בוצע השיר במחזה מוזיקלי של תיאטרון החיילים המשוחררים "גחלילית" בתל אביב, והוא הוקלט לראשונה באולפן לתקליט על ידי הזמרת שרה יערי בליוויו של מירון בפסנתר. השיר הגיע לארצות הברית בתקליט של שירי ההגנה. כאשר שמע אותו ג'וליוס גרוסמן, מלחין יהודי אמריקני צעיר, עיבד אותו במקצב חדש, והוסיף לו סיומת חדשה אשר הפכה לחלק בלתי נפרד מהגרסה המוכרת של השיר. השיר בעיבוד החדש זכה להצלחה אדירה והיה לאחד מהשירים העבריים המוכרים ביותר בעולם. עם מבצעיו המפורסמים של השיר נכללים פיט סיגר והוויברז, ג'ודי גארלנד, קוני פרנסיס ובינג קרוסבי, פרי קומו, ארלו גאת'רי, ארת'ה קיט, נט קינג קול והספרינגפילדס (אנ'). השיר זכה לביצועים באנגלית, בצרפתית, בספרדית, באיטלקית, בשוודית, בגרמנית, ביוונית ובשפות נוספות. ואולם העובדה שהשיר התפרסם בעיבוד החדש של גרוסמן הוביל לשאלה לגבי זכויות היוצרים של המלחין המקורי מירון. הסכסוך הגיע לבית המשפט בארצות הברית, זכה להד תקשורתי רב ובסופו (1954) פסק בית המשפט כי מירון יקבל שני שלישים מהתמלוגים וגרוסמן כשליש. בעת שנערך המשפט בניו יורק טען המלחין ומנצח המקהלות הישראלי משה ביק כי הוא אחראי ללחן המוכר של הבית הראשון של השיר. ביק היה הראשון שעיבד את הלחן של מירון לקול ולפסנתר, וגם ניצח על השיר בביצוע הבכורה שלו בבאפס. לטענתו, כאשר מירון הציג לו את השיר, כתב לו ליווי כקונטראפונקט שהושמע יחד עם הקול הראשון, אולם לאחר זמן הקונטראפונקט הפך ללחן של פתיחת השיר. מירון הכחיש את הטענות של ביק וטען שהוא בסך הכול כתב גרסת קאנון לשיר. בשנת 1955 הגיש ביק תביעה לבית המשפט המחוזי בחיפה, אשר לאחר שמיעת עדויות פסק נגדו. מידע על היצירה "צאנה צאנה" באתר מיוזיק בריינז "צאנה צאנה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "צאנה צאנה" והאזנה לו באתר זמרשת תום שגב, בתקופת ה"צאנה", באתר הארץ, 12 במאי 2011 Mills Music, Inc. v. Cromwell Music, Inc. (S.D.N.Y. 1954) – פסק הדין בנוגע לזכויות היוצרים על השיר, באתר Music Copyright Infringement Resource שתחת בתי הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ואוניברסיטת קולומביה צאנה צאנה בקטלוג ארכיון הצליל בספריה הלאומית "צאנה" יצא למרחב, דבר, 9 ביולי 1950 מ"גחלילית" עד "רדיו-סיטי" בניו-יורק, דבר, 27 באוקטובר 1950 יובל מלחי, השיר העברי שהגיע לראש מצעד הפזמונים האמריקני, באתר "קטעים בהיסטוריה", 12 ביוני 2016 "צאנה צאנה" כובש את העולם, באתר ישראל היום
קרמיקה מתכתית

הקרמיקה המתכתית (להבדיל מקרמיקה-מתכת "cermet", חומר מורכב) היא משפחה קרמית אופיינית למרחב הארץ-ישראלי בתקופת הברונזה הקדומה ב', (3000 - 2750 לפנה"ס). המשפחה נקראת בשמה על סמך איכויות החרס הלא אלסטי והצליל ה"מתכתי" שהוא משמיע בעת נקישה עליו. הכלים במשפחה זו כוללים קערות, טסים, פכים, פכיות, אגנים וקנקנים, אך ללא סירי בישול. יחד עם כלי היום-יום, ניתן למצוא במשפחה זו גם פיטסים ואף צלמיות ודגמי מיטה אשר נעשו בטכנולוגיה זהה. אלה עשויים מחומר אדום-ורוד בעבודת יד, ונצרפו בצורה איכותית בטמפרטורות גבוהות - מעל 900 מעלות. הכלים הקטנים היו לרוב מחופים באדום וממורקים, בעוד שהכלים הגדולים - קנקנים ופיטסים ואף טסים - היו מסורקים ב"סירוק פרוע" או "סירוק דגמים", ייתכן כמצע לכיור. הקרמיקה המתכתית התחילה להופיע בצפון הארץ בתקופת הברונזה הקדומה 1 א' (EB Ia) והמשיכה עד הברונזה הקדומה 3 (EB III). שיא התפוצה היה בברונזה הקדומה 2 (EB II) ותחילת הברונזה הקדומה 3, אלה מהווים בין 50 ל-80 אחוז מסך המכלולים הקרמים בצפון הארץ. הימצאותם בצפון הארץ (הגליל, הגולן ודרום לבנון), וכמו כן הרכבם המינרלוגי, חומר בלית של בזלת וגיר, מצביעים על מרכזי ייצור במורדות הדרומיים של החרמון - אך אלה טרם נתגלו בשטח. יצירת הכלים במספר אתרים מצומצם מרמזת על מרכזי ייצור ריכוזיים, אשר בהם פעלו קדרים מתמחים. הטכניקה בה יוצרו דרשה התמחות גדולה, במיוחד בתהליך הצריפה, וזו קשורה למגמות העיור הנרחבות במרחב בתקופת הברונזה הקדומה 2. הסטנדטיזציה בחומר ובצורה של הכלים בכל האתרים בהם נתגלו, בצפון ובמרכז הארץ, מלמדת על אחידות חברתית בארץ. הכלים, ובמיוחד הקנקנים והפיטסים, נטבעו לא פעם בחותם טביעה או גליל, דבר שמפורש או כציון לתכולתם או מידתם. כחלק ממגמות הקריסה שעבר המרחב בשלהי תקופת הברונזה הקדומה 3, והתחרותיות והרבגוניות במשפחות הקרמיות, התמעט ייצור הקרמיקה המתכתית, וזו הפכה להיות רק אחת מבין מספר משפחות קרמיות. רק הפיטסים המתכתיים המשיכו להיות מופצים, כנראה בשל ערכם המסחרי. רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963.
אווה אמורי

אווה מריה אוליביה אמורי (באנגלית: Eva Maria Olivia Amurri; נולדה ב-15 במרץ 1985) היא שחקנית ובלוגרית אמריקאית. אמורי נולדה ב-15 במרץ 1985 בעיר ניו יורק, לבמאי האיטלקי פרנקו אמורי ולשחקנית האמריקאית סוזן סרנדון (שמוצאה של אמה היה איטלקי). סבה היה תסריטאי הטלוויזיה אנטוניו אמורי, ודודתה היא התסריטאית ולנטינה אמורי. אמורי גדלה עם אמה ובן זוגה השחקן טים רובינס, לו נישאה אמה כאשר הייתה אמורי בת 4. יש לה שני אחים למחצה מצד האם, הבמאי ג'ק הנרי והשחקן מייל רובינס, וכן שני אחים למחצה מצד אביה מנישואיו השניים של אביה להייד לונד, ליאון ואוגוסטה, ושתי אחיות חורגות, טלולה ורובי, מנישואיה הראשונים של לונד. בשנת 2007 היא סיימה לימודי תואר ראשון באיטלקית באוניברסיטת בראון. ב-2002 השתתפה אמורי בסרט "לא דופקות חשבון" לצד אמה, ושיחקה לצדה פעם נוספת באחד מפרקי העונה השביעית של הסיטקום "חברים", שבו סרנדון סטרה לה. הופעה נוספת של אמורי לצד סרנדון הייתה בסרט הקולנוע "זה הבן שלי" של אדם סנדלר מ-2012, בו שתיהן גילמו את אותה דמות בגילאים שונים. בשנת 2004 הופיעה אמורי בסרט "גאולה!" לצד מנדי מור ומקולי קאלקין. היא הנחתה את "Attack of the Show!‎" לצד קווין פרירה. ב-2008 שיחקה אמורי בתפקיד הראשי בסרט "אמצע שומקום". ב-2009 שיחקה את ג'קי בעונה השלישית של הסדרה "קליפורניקיישן". ב-2010 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "האוס" בתפקיד ניקול. ב-10 בדצמבר 2010 התארסה אמורי לכדורגלן לשעבר ופרשן הספורט בהווה קייל מרטינו, וב-29 באוקטובר 2011 השניים נישאו בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. יש להם שלושה ילדים. הבת הבכורה, מארלו מיי נולדה ב-9 באוגוסט 2014, בנם השני מייג'ור ג'יימס נולד ב-19 באוקטובר 2016 והבן השלישי מתאו אנטוני נולד ב-13 במרץ 2020. באוגוסט 2015, אמורי חשפה שעברה הפלה בהיריון בן תשעה שבועות. ב-15 בנובמבר 2019, אמורי ומרטינו הודיעו שהם נפרדים. במרץ 2020, בני הזוג השלימו את גירושיהם. אמורי מתגוררת כיום בוסטפורט, קונטיקט. מדיה וקבצים בנושא אווה אמורי בוויקישיתוף אווה אמורי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אווה אמורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אווה אמורי, באתר AllMovie (באנגלית) אווה אמורי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אווה אמורי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אווה אמורי, אמא שלך תהיה גאה בך, באתר ‏מאקו‏, 12 באוקטובר 2009
לינה שטרן

לינה סולומונובנה שטרן (ברוסית: Ли́на Соломо́новна Штерн;‏ 26 באוגוסט 1878 – 7 במרץ 1968) הייתה ביוכימאית, נוירופיזיולוגית והומניסטית סובייטית-יהודייה ידועה אשר גילוייה הרפואיים הצילו אלפים בחזית מלחמת העולם השנייה. הייתה היחידה מבין חברי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי בברית המועצות ששרדה את מסע הרדיפות של סטלין אחרי ראשי הארגון. שטרן נולדה בלייפאיה שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה) בשנת 1878 למשפחה יהודית, והתחנכה בז'נבה שבשווייץ, שם פיתחה קריירה אקדמית מרשימה בתחומי הביוכימיה ומדעי העצב. בתקופה זו החלה את מחקריה על הנשימה התאית (1910) ועל מחסום דם-מוח (1921). בשנת 1918 הייתה לאישה הראשונה שקיבלה דרגת פרופסור באוניברסיטת ז'נבה. בשנת 1925 היגרה לברית המועצות מתוך מניעים אידאולוגיים. בין השנים 1925–1948 הייתה פרופסורית באוניברסיטה הרוסית הלאומית לרפואה ע"ש פירוגוב. בשנת 1929 הקימה את המכון לפיזיולוגיה באקדמיה הרוסית למדעים, ועמדה בראשו עד שנת 1948, עת נסגר. בשנים אלו המשיכה לחקור את מחסום דם-מוח וערכה מחקרים גם בתחומי אריכות הימים והשינה. תוצאות חלק ממחקריה זכו ליישום רפואי ונטען כי הצילו חיי אלפים בעת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1939 הייתה לאישה הראשונה שהתמנתה כחברה מלאה באקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1943 זכתה בפרס סטלין. שטרן הייתה חברה בוועד הנשים האנטי-פשיסטי וכן בוועד היהודי האנטי-פשיסטי. מבין 15 האנשים שנעצרו כאשר הוועד נרדף בינואר 1949, הייתה שטרן היחידה שנותרה בחיים. חברי הוועד האחרים שנעצרו הוצאו להורג ביריה, וידועים כהרוגי המלכות בברית המועצות. כשאר חבריה נידונה בתחילה למוות, אולם אחר כך הומר גזר דינה לשלוש וחצי שנות מאסר וחמש שנות גלות. שטרן, שהייתה אז בת 73, נשלחה לגלות בג'מבול (כיום טראז) שבקזחסטן, ולאחר מותו של סטלין בשנת 1953 הורשתה לחזור למוסקבה. עם זאת, שמה טוהר רשמית רק בפברואר 1958, וחברותה באקדמיה הרוסית למדעים הוחזרה לה רטרואקטיבית משנת 1953. מ-1954 ועד מותה כיהנה כראש המחלקה לפיזיולוגיה במכון לביופיזיקה של האקדמיה הרוסית למדעים. שטרן נפטרה בשנת 1968. מדיה וקבצים בנושא לינה שטרן בוויקישיתוף http://www.bri.ucla.edu/nha/ishn/ab44-2006.htm
הארקנה הקטנה

הארקנה הקטנה או הארקנה הזוטרה, היא חפיסת קלפי טארוט משנית, לצד הארקנה הגדולה, והיא מונה 56 קלפים. הקלפים מחולקים לארבע סדרות: סדרת המטות, סדרת הגביעים, סדרת החרבות וסדרת המטבעות. חפיסה זו מכונה הארקנה הקטנה (מלטינית: Arcana - סודות), אף שהיא מונה יותר קלפים מזו הגדולה, משום שהקלפים בה מתארים ענייני יום-יום ודמויות, לעומת הגדולה שהקלפים בה עניינים בעלי משמעות רוחנית עמוקה יותר. כל סדרה בארקנה הקטנה מונה 14 קלפים: 10 ממוספרים מ-1 (אס) עד 10, קלף אביר, ושלושה קלפי חצר - נסיך, מלכה ומלך. הקלפים מעוצבים כך שקלפי המספרים מציגים את היסוד כמספר שאותו מייצג הקלף, וקלפי הדמויות מכילים דמויות המחזיקות את היסוד. בנוסף, כל קלף מעוצב בצורה סמלית, כך שניכרת ממנו משמעותו בעת הקריאה בקלפים. בעבר, לעומת זאת, הקלפים הממוספרים היו מעוצבים בצורה גאומטרית בלבד שהציגה את מספרם, בדומה לחפיסת קפי המשחק המודרנית. קלפי הארקנה הקטנה היו הבסיס להתפתחות קלפי המשחק בחפיסת קלפים מודרנית. ארבעת היסודות המופיעים בסדרות הארקנה הקטנה מקבילים לארבעת היסודות הקלאסיים, ולעיתים גם עורכים ביניהם הקבלה לתחומים אחרים בהם ארבעה יסודות, כמו עונות השנה, רוחות השמים או ארבע הליחות. משמעות הקלפים הממוספרים מקבילה למשמעות הנומרולוגית של המספרים, ואילו 12 קלפי החצר מתאימים ל-12 המזלות האסטרולוגיים. מדיה וקבצים בנושא הארקנה הקטנה בוויקישיתוף לעיתים קלף האביר נכלל תחת קלפי החצר.
דוידי

האם התכוונתם ל... אהרן דוידי – תת-אלוף בצה"ל אודי דוידי – זמר ישראלי אלון דוידי – ראש עיריית שדרות אפרים דוידי – היסטוריון ישראלי אפרים דוידי – כדורגלן ישראלי גיא דוידי – צלם ובמאי קולנוע דוידי – אחד מחברי להקת שב"ק ס'
בנימין זאב כהנא

הרב בנימין זאב כהנא (יט בתשרי תשכ"ז, 3 באוקטובר 1966 – ה' בטבת תשס"א, 31 בדצמבר 2000) היה ראש ישיבת הרעיון היהודי, פעיל ימני רדיקלי ישראלי שהקים והנהיג את ארגון הטרור כהנא חי. נרצח עם אשתו בפיגוע ירי. בנימין זאב כהנא היה בנו של הרב מאיר כהנא – מקים ומנהיג תנועת כך. הוא נולד בארצות הברית כבן רביעי ואחרון להוריו, וב-1971 עלה לישראל עם משפחתו. למד בישיבת ירושלים לצעירים ולאחר מכן בישיבת שעלבים, בישיבת מרכז הרב, ולאחר זמן קצר עבר לישיבת הרעיון היהודי שייסד אביו. לאחר רצח אביו נבחר כחבר מזכירות תנועת כך. לאחר מחלוקות על דרך התנועה וסכסוכים אישיים, ייסד את תנועת כהנא חי. תנועת כך, הונהגה על יד ברוך מרזל, ביחד עם נועם פדרמן וטירן פולק. כהנא הורשע בהפרעה לשוטר במילוי תפקידו וישב במאסר חודשים אחדים. הוא נעצר ונחקר על ידי המשטרה עשרות פעמים.[דרוש מקור] לאחר טבח מערת המכפלה הוכרזה תנועתו כארגון טרור. כהנא שקד על הפצת רעיונותיו של אביו. הקים את ישיבת הרב מאיר כהנא בכפר תפוח והוציא לאור עלון דו-שבועי בשם "דרכה של תורה". היה שותף בעריכת ספרו של אביו "אור הרעיון", והקים בירושלים את "המרכז להפצת הרעיון היהודי", שבו נלמדה תורתו של אביו. המרכז נסגר כעבור זמן קצר בהוראת שירות הביטחון הכללי. בעקבות ליל הקילשונים שבוצע בידי ערבים ישראליים הפיץ כרוז הקורא להפציץ את אום אל-פחם. הוא הועמד על כך לדין, ולאחר הליך של מספר ערעורים, הורשע בעבירה של המרדה. פסק הדין בעניין היה לאחר מאבני הדרך בפסיקה בעבירת המרדה. הוא נישא לטליה לבית הרצליך, ולזוג נולדו שישה ילדים. רוב זמן נישואיהם התגוררו השניים בכפר תפוח שבשומרון. ב־31 בדצמבר 2000 נסעו הרב בנימין כהנא, אשתו וששת ילדיהם מירושלים לכפר תפוח. קצת מדרום לעפרה ירו מחבלים על מכוניתם. כתוצאה מהירי נהרג בנימין זאב מיד, ואשתו נפצעה אנושות ונפטרה לאחר מכן באמבולנס. חמש הבנות נפצעו. בני הזוג נטמנו בבית העלמין בהר המנוחות בירושלים. בסמוך למקום הרצח הוקם המאחז "טל בנימין" על שמם. במאחז פעל מכון משפטי ארץ במשך מספר שנים, עד שפונה. בשנת 2002 נעצר הרוצח, אבו חמייד, ונידון ל-7 מאסרי עולם ול-50 שנות מאסר בגין רצח 7 ישראלים, בהם בני הזוג כהנא, ועבירות נוספות. ב-2003 נשפט מוסטפא מסלמאני שהשתתף ברצח בני הזוג לשני מאסרי עולם ול-25 שנה נוספות בגין שורה של עבירות ביטחוניות. מסלמאני השתחרר מהכלא 8 שנים לאחר מכן במסגרת ההסכם לשחרור גלעד שליט. לאחר הרצח ששת ילדי המשפחה אומצו על ידי רעיה בלוך, אחותה של טליה כהנא, ובעלה דוד אשר להם שמונה ילדים ביולוגיים. טרם האימוץ ניהלו הזוג בלוך וליבי כהנא, אימו של בנימין כהנא ואלמנתו של מאיר כהנא, מאבק משמורת על הילדים. בין ישראל לעמים, קובץ מקורות בעניין יחס היהדות לגויים, תשמ"ו הסכמות הראי"ה (יחד עם יוחנן ישמח), לקט הסכמות שכתב הרב אברהם יצחק הכהן קוק, תשמ"ח טל בנימין, אוסף מאמרים, טבת תשס"ב הגדה של פסח: הגדת הרעיון, מבוארת בידי בנימין זאב כהנא, הלכות ועיונים דוד כהן, איורים אבינדב ויתקון. כפר תפוח, ישיבת הרעיון היהודי, תשנ"ז דוד כהן, הרב בנימין זאב כהנא - האיש ופועלו. דף לזכר בנימין זאב כהנא, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה רחמים יעקב, כהנא מדבר, מעריב, 2 בדצמבר 1990, עמ' 3 בנימין זאב כהנא אצל הרבי מלובביץ' - וידאו כל הכתבות על הרב בנימין כהנא, באתר ערוץ 7 בנימין זאב כהנא (1967-2000), דף שער בספרייה הלאומית הכרזה לפי פקודת מניעת טרור התש"ח–1948, ילקוט הפרסומים 4202, 13 במרץ 1994 ע"פ 6696/96 כהנא בנימין נ' מדינת ישראל, ניתן ב־2 במרץ 1998 דנ"פ 1789/98 מדינת ישראל נ' בנימין כהנא, ניתן ב־27 בנובמבר 2000 ברוריה אבידן-בריר, 14 סיבות לחייך, באתר את
כלכלת הממלכה המאוחדת

כלכלת הממלכה המאוחדת היא אחת מכלכלות העולם הגדולות ביותר. התמ"ג של המדינה הוא השישי בגודלו בעולם והיא חברה בארגון המדינות המתועשות (G7). לאחר חיסול האימפריה הבריטית וסיום מלחמת העולם השנייה, נפגעה כלכלת הממלכה המאוחדת והיא איבדה את מקומה כמעצמת-על כלכלית. אף שלא שבה למעמדה הקודם, היא נמנית עם המשגשגות שבמדינות העולם. בבסיס הכלכלה עומדת התעשייה, המעסיקה כרבע מכוח העבודה ומספקת את רוב סחורות היצוא. הממלכה המאוחדת נחשבת מדינת שירותים כיוון שכ-70% מכוח העבודה מועסקים בשירותים. חשיבות רבה יש גם לתיירות, לבנקאות ולמסחר. החקלאות מתקדמת, והמועסקים בה (2% מכוח העבודה) מספקים כ-60% מצרכי המזון המקומיים. עד 1975 הממלכה המאוחדת הייתה תלויה ביבוא נפט וגז טבעי לתעשיותיה, אך אז התגלו מרבצי נפט וגז בים הצפוני (הממלכה המאוחדת שולטת על כ-75% מהמרבצים) והיא מספקת את תצרוכתה ואף 2% מהנפט המיוצא בעולם הוא בריטי; היות שכמויות הנפט מוגבלות הממלכה המאוחדת משתמשת גם בפחם (שמקורו באי הבריטי עצמו) לשלל שימושים שלהם הוא שימושי. מלבד זאת באי הבריטי מצויים גם בדיל, ברזל, מלח, עופרת ונחושת. תל"ג (2018): 3,038 מיליארד דולר (9 בעולם). תל"ג לנפש (2018 - מוערך): 45,471 דולר (35 בעולם נכון לשנת 2017). צמיחה שנתית (2006): 2.8%. אבטלה (2018): 4.1%. אינפלציה (2018): 2.5%. אוצרות טבע: פחם, נפט, גז טבעי, בדיל, ברזל, מלח, עופרת, נחושת, מוליבדן, פוספטים, אורניום, בוקסיט, זהב, כספית, ניקל, כסף, טונגסטן, אבץ, אשלג, עץ, ליגניט, יערות, שיש, גופרית, פיריט, מתכות, כוח הידרו-אלקטרי, מנגן, פלטינה, עץ (חומר גלם), אזבסט, גבס. תעשייה: תיירות, מכונות, מכוניות, רכבות, מספנות, מטוסים, אלקטרוניקה, כימיקלים, תרופות, נפט, מיכרות פחם, נייר ומוצרי נייר, עיבוד מזון ומשקאות, הלבשה והנעלה, תעופה, חלל, בידור, היי-טק, פלדה, טלקומוניקציה, מיכרות, מוצרי צריכה, מתכות, ציוד חשמל, ציוד בניין ומיכרות, רכב, חלקי חילוף למכוניות, מערכת ייצור אוטומטית, ציוד תעבורה, טקסטיל, מזון, ספנות, מטוסים, מוצרי חשמל, אופנה, יין, בושם, נעליים, נשק, מלט, עץ, ברזל, בדיל, מוצרי עץ, לבוש. חקלאות: דגנים, תפוחי אדמה, ירקות, דיג, משק חי, תירס, פירות, כותנה, טבק, בשר, חלב, עץ, אורז, סלק סוכר, דגה, חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, בקר, זיתים, לימונים, קפה, סויה, קנה סוכר, קקאו, הדרים, מוצרי חלב, ענבי יין. יבוא: 621.4 מיליארד דולר (2007). יצוא: 442.2 מיליארד דולר (2007). פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי מדיה וקבצים בנושא כלכלת הממלכה המאוחדת בוויקישיתוף הניו יורק טיימס ופיטר ס. גודמן, הצנע הרג את הסולידריות: מדינת הרווחה נעלמת והבריטים נזכרים בתאצ'ר, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2018