laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
M22

M22 (מ-Messier 22, נקרא גם NGC 6656) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-10,400 שנות אור ממערכת השמש והוא אחד הצבירים הכדוריים הקרובים ביותר שידועים כיום. זהו גם אחד הצבירים הכדוריים הבהירים ביותר ומהבודדים שניתן לראות ללא ציוד עזר. ככל הנראה זהו הצביר הכדורי הראשון שהתגלה (בשנת 1665, אם כי זיהויו כצביר כדורי התרחש רק כ-120 שנים מאוחר יותר). הצביר התגלה על ידי יוהאן אברהם איהל, אסטרונום חובב מגרמניה, בשנת 1665 שזיהה אותו כערפילית בזמן שצפה בשבתאי. אדמונד היילי תיאר אותו בשנת 1716 כ"ערפילית קטנה ובהירה במיוחד". שארל מסיה תיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עגולה חסרת כוכבים" ובשנת 1783 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר. בשנת 1986 גילה טלסקופ החלל IRAS מקור נקודתי שהתברר כערפילית פלנטרית. זו הייתה הערפילית הפלנטרית השנייה שהתגלתה בצביר כדורי (הקודמת התגלתה ב-M15) מתוך 4 שהתגלו בסך הכל עד היום. בשנת 2001 התגלו בתצפיות של טלסקופ החלל האבל מספר גופים בעלי מסה נמוכה יחסית - כ-80 פעמים מסת כדור הארץ או כרבע ממסתו של צדק. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 5.1, והוא הצביר הכדורי השלישי בבהירותו אחרי אומגה בקנטאור ו-47 בטוקאן (שאינם נכללים בקטלוג מסיה). ניתן להבחין בו בעין לא מצוידת בתנאי תצפית טובים במקומות שבהם הוא אינו קרוב מדי לאופק הדרומי או באמצעות משקפת. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין באליפטיות של הצביר וטלסקופ בינוני מאפשר להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 11. הצביר נמצא מעט פחות ממעלה מדרום למלקה וכ-2.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב קאוס בוראליס (λ בקשת), כך שקל לאתרו. בשל קרבתו למלקה, עוברים לעיתים על פניו כוכבי לכת. צורתו של M22 היא קצת אליפטית, קוטרו כ-100 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-10,400 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-32 דקות קשת - מעט גדול יותר מגודלו של הירח המלא. צפיפותו של M22 גבוהה והוא מכיל כ-83,000 כוכבים. עד היום התגלו בו 32 כוכבים משתנים. הצביר נמצא בכיוון הכללי של מרכז שביל החלב ובשל מסתו הגדולה הוא יוצר עידוש כבידתי המאפשר להבחין בכוכבים עמומים במרכז הגלקסיה. מדיה וקבצים בנושא M22 בוויקישיתוף M22 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M22, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים A. F. Marino, A. P. Milone, G. Piotto, S. Villanova, L. R. Bedin, A. Bellini, and A. Renzini: A double stellar generation in the Globular Cluster NGC 6656, p. 11 Hint of Planet-Sized Drifters Bewilders Hubble Scientists באתר של טלסקופ החלל האבל M22 HST, באתר SEDS Messier Database
אנה באטריס בארוס

אנה באטריס בארוס (בפורטוגזית: Ana Beatriz Barros; נולדה ב-29 במאי 1982) היא דוגמנית ברזילאית, הידועה בשל הפרסומות להן דגמנה ל- Guess?, Bebe, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל וקולקציית האופנה JLo של ג'ניפר לופז. בארוס נולדה בעיר הקטנה איטאבירה, מינאס ז'ראיס, ברזיל, לסוניה, עקרת בית וריינאטו בארוס, מהנדס מכונות. מאוחר יותר, עברה משפחתה לריו דה ז'ניירו, שם היא התגוררה בילדותה. בארוס היא הצעירה ביותר בין שלוש אחיות, פטריסיה, שאף היא דוגמנית ידועה ומאלו (מאריה לואיזה). בדצמבר 2017 נולד בנה הראשון. ב-2019 פורסם כי היא בהריון שני. בגיל 14, בארוס ואחותה המבוגרת ממנה, פטריסיה, יצאו לבלות בריו דה ז'ניירו כשגילה אותן נציג של סוכנות עלית. סניף עלית של ריו דה ז'ניירו עודד את בארוס להשתתף בתחרות הדוגמנות הארצית של עלית לשנת 1996. בארוס התחרה לבסוף בתחרות הבינלאומית והגיעה למקום השני בעולם אחרי דיאנה קובאלצ'וק. עלית שלחו את התיק ותצלומים שלה ל־GUESS?, דבר שהוביל אותה לדגמן לפרסומת המילניום של GUESS? בנוסף ל־GUESS?, דגמנה בארוס בין השאר לפרסומות עבור כריסטיאן דיור, ג'ינס ארמאני, אוקלי, לוריאל, דיזל, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל קוסמטיקס, וקולקציית האופנה JLO של ג'ניפר לופז. ב-2004 בחרה ג'ניפר לופז בבארוס להיות הפנים של קו לבני הנשים שלה, JLO. לופז אמרה: "אני רוצה מישהי צעירה, סקסית ואורבנית, עם מראה אוניברסלי." בארוס השתתפה בתצוגות אופנה לוולנטינו, מיסוני, גוצ'י, כריסטיאן דיור, ורסצ'ה, אמפוריו ארמאני, BCBG, DKNY, ז'אן פול גוטייה, דולצ'ה וגבאנה, מיכאל קורס (רד אוקס), Elie Saab ובתי אופנה נוספים. היא דגמנה בתוכנית האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנים 2002, 2003, 2005, 2006, 2008 ו-2009. היא הופיעה על שערי מגזינים רבים כמו גלאמור, ווג, מארי קלייר, Allure, מגזינים ברזילאים כגון Capricho ו-Audi magazine, W, Elle בארוס הופיעה פעמים אחדות בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד (2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008). בארוס נבחרה למקום ה-96 בידי מגזין FHM במוסף של "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם" ב-2006. בארוס תופיע בלוח השנה של פירלי לשנת 2010 לצידן של לילי קול, דייזי לואו, מיראנדה קר ודוגמניות נוספות. בארוס תחליף את לינדזי לוהן בפרסומת וקטלוג אביב-קיץ 2010 של Fornarina's. היא דגמנה בפרסומת הראשונה שלה עבור החברה. בארוס הופיעה בפרסומת אביב-קיץ 2010 עבור הרשת הקמעונאית הבריטית מרקס וספנסר לצד טוויגי, ויוי בראון (W Brown), ליסה סנואודון ודאני מינוג. מדיה וקבצים בנושא אנה באטריס בארוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנה באטריס בארוס אנה באטריס בארוס, ברשת החברתית אינסטגרם אנה באטריס בארוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנה באטריס בארוס ב-Fashion Model Directory ריאיון עם אנה באטריס בארוס, באתר zrakor Ana Beatriz Barros : “Fora da moda não me sinto nada sexy” (Portuguese) Ana Beatriz Barros Fashion Model Directory. Ana Beatriz Barros Bio Sports Illustrated. Sexy model is Beatriz Hotter peoplestar.co.uk Fornarina 2010 Spring Summer Collection Behind the Scenes: Fashion Features www.marksandspencers.com.
שם קוד: דג חרב

שם קוד: דג חרב (באנגלית: Swordfish) הוא סרט פעולה ודרמת מתח אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2001. הסרט בוים על ידי דומיניק סינה ומככבים בו ג'ון טרבולטה, יו ג'קמן והאלי בארי. סטנלי גיבסון הוא האקר מחשבים שהחדיר וירוס מחשב למחשבי ה-FBI. בשל פשע זה הוא נעצר על ידי הסוכן רוברט, הורשע בפשעי מחשב ובילה שנתיים בכלא פדרלי. לאחר שהוא משתחרר מהכלא נאסר עליו להשתמש במחשב לכל החיים. לאשתו לשעבר של סטנלי יש חזקה בלעדית על בתם הולי, והיא אוסרת עליו לראות את בתו. בזמן שסטנלי מתאמן על חבטת הגולף שלו, אישה בשם ג'ינג'ר נולס מגיעה לביתו ומספרת לו שהבוס שלה מתעניין בכישורי המחשב שלו. תמורת 100,000 דולר הוא מסכים לטוס ללוס אנג'לס ולהיפגש עם גבריאל במועדון לילה. גבריאל רוצה לבחון את סטנלי, ומבקש ממנו לפרוץ למערכת ממשלתית תוך שישים שניות, כשאקדח מכוון אליו; סטנלי מצליח לפרוץ למערכת. סטנלי נלקח לביתו של גבריאל, ומוצעים לו עשרה מיליון דולר כדי לכתוב וירוס תולעת שיבצע גנבת כסף מקרן ממשלתית שיש בה 9.5 מיליארד דולר. גבריאל מגלה לסטנלי שהוא עובד בשביל ארגון בשם "התא השחור", שהוקם על ידי אדגר הובר ב-1950, ומטרתו לתקוף ארגוני טרור. בראש הארגון עומד הסנטור ראיסמאן. ראסימאן מגלה שה-FBI עלה על הניסיונות של גבריאל לגנוב את הכסף. לאחר שגבריאל מסרב להפסיק את המבצע, ראסימאן מנסה לחסל את גבריאל, אך לא מצליח. גבריאל מאתר את הסנטור והורג אותו. גבריאל ממשיך בתוכניתו ומגיע לסניף הבנק. הוא לוקח בני ערובה ומפעיל את וירוס התולעת, גונב את הכסף ומעלה את בני הערובה והצוות שלו על אוטובוס מחוץ לבנק. גבריאל דורש מטוס בשדה תעופה מקומי, אך הסתבר שזו הייתה הסחת דעת - מסוק מרים את האוטובוס ומשחרר אותו על גורד שחקים. גבריאל והצוות שלו נראים כאילו נכנסו למסוק, שמופל על ידי סטנלי. בחדר המתים, סטנלי מבין שגבריאל לא היה על המסוק, ובסוף הסרט נראים גבריאל וג'ינג'ר במונטה קרלו, מעבירים את הכסף לחשבון אחר. ג'ון טרבולטה מגלם את גבריאל שיר יו ג'קמן מגלם את סטנלי גיבסון האלי ברי מגלמת את ג'ינג'ר דון צ'ידל מגלם את הסוכן רוברט סמואל שפרד מגלם את סנטור ג'יימס ראיסמאן ויני ג'ונס מגלם את מארקו דראה דה מתאו מגלמת את מליסה הסרט זכה להתעניינות עיתונאית, בין השאר בעקבות הסצנה בה נראית האלי ברי עירומה בפעם הראשונה. נטען כי היא קיבלה תוספת כסף בגין סצנה זו; על פי מספר מבקרים, נראה כי הסצנה מעט מאולצת והיא הוספה כדי למשוך תשומת לב. רק רבע מהמבקרים של האתר Rotten Tomatoes נתנו לסרט ביקורת חיובית. אתר האינטרנט הרשמי של שם קוד: דג חרב "שם קוד: דג חרב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שם קוד: דג חרב", באתר נטפליקס "שם קוד: דג חרב", באתר AllMovie (באנגלית) "שם קוד: דג חרב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שם קוד: דג חרב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שם קוד: דג חרב", באתר Metacritic (באנגלית) "שם קוד: דג חרב", באתר אידיבי "שם קוד: דג חרב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פרש הנחושת

המונח "פרש הברונזה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו פרש הברונזה (פירושונים). פרש הברונזה או פרש הנחושת (ברוסית: Медный всадник) הוא פסלו של הצאר פיוטר הגדול המוצב בכיכר הסנאט במרכז סנקט פטרבורג. הפסל נבנה מארד אך קיבל את שמו בעקבות שיר מפורסם של אלכסנדר פושקין. הפסל הוא אחד מסמלי העיר ולימים גם הפך לסמלם של אולפני הקולנוע "לנפילם" שממוקמים בעיר. הפסל נוצר בידי הפסל הצרפתי אטיין מוריס פלקונט שעבד עליו בין השנים 1768–1770. ראשו של פיוטר הגדול פוסל על ידי תלמידתו של פלקונט, מארי-אנה קולו. יציקת הפסל מארד הסתיימה בשנת 1778. היה קושי למצוא את האבן שתהיה בסיס מתאים לפסל הענק. בסופו של דבר נמצאה האבן שמשקלה היה 1,600 טון. בשל משקלה, היה קושי רב בהעברת האבן לעיר, והעברתה נמשכה מנובמבר 1769 עד ספטמבר 1770. לאחר הבאתה בדרך היבשה לשפת המפרץ הפיני, נבנתה אונייה מיוחדת להעברתה לסנקט פטרבורג. בסופו של דבר הגיעה האבן לעיר ב-26 בספטמבר 1770. ככל הנראה זוהי האבן הגדולה ביותר שהועברה בשלמותה בידי אדם לצורך בנייה.[דרוש מקור] בשנת 1778 התקררו עד מאוד היחסים בין יקטרינה הגדולה לבין פלקונט, והוא נאלץ לעזוב את רוסיה. עבודות בניית הפסל נמשכו ללא הדרכתו, והוא אף לא הוזמן לפתיחה הרשמית של הפסל ב-7 באוגוסט 1782. הפסל היה הראשון שבו מוצג צאר רוסי כשהוא רוכב על הסוס, וזאת בהתאם לעמדתו של פלקונט לפיו פיוטר הגדול הוא מדינאי ולא מצביא. הפסל מתאר את הצאר בבגדים פשוטים כדי להבליט את האדם שבמרכז הפסל. גובהו של בסיס הפסל הוא כ-7 מטר, וגובה הפסל עצמו הוא 6 מטרים נוספים. האבן הענקית שבבסיס הפסל מהווה סמל לקשיים הרבים שהיו לפיוטר הגדול בהגשמת רעיונותיו. רק חרבו של הצאר והזר שעל ראשו מסמלים את ניצחונותיו כמצביא צבאי. בדיון בדבר מראה הפסל השתתפו, בנוסף ליקטרינה הגדולה, גם וולטר ודני דידרו. על בסיס הפסל מצויה הכתובת: "יקטרינה השנייה לפיוטר הראשון, קיץ 1782" ( ПЕТРУ перьвому ЕКАТЕРИНА вторая лѣта 1782). המשפט מרמז על המשכיות של שלטון יקטרינה לאחר סיום תקופת פיוטר הגדול. הפסל הפך להיות לנושא מרכזי במספר יצירות ספרותיות. כמו כן הולחן בלט מאת ריינהולד גליאר. בנוסף נוצרה בעיר מסורת, לפיה העיר לא תיכבש על ידי צבא זר כל הזמן שהפסל עומד על מכונו. ייתכן שזו גם הסיבה שבמלחמת העולם השנייה בזמן המצור על לנינגרד, עת שיצירות אמנות אחרות פונו מן העיר, נשאר הפסל במקומו ורק כוסה על ידי שקי חול להגנתו. בשנת 2002 התפרסם בעברית ספר שתורגם מאנגלית בשם "פרש הברונזה" מאת פאולינה סיימונס. הספר מתאר את תקופת מלחמת העולם השנייה ואת מתקפת גרמניה הנאצית על לנינגרד. הדמות של פרש הברונזה כפי שהיא מצוטטת משירו של פושקין מהווה השראה לאירועים ולאחד מגיבורי הספר. בשנת 2019 הופק סרט מוקומנטרי המתאר את העבודות על בניית הפרש, בשם "פרש הנחושת". מדיה וקבצים בנושא פרש הנחושת בוויקישיתוף הספר "פרש הברונזה" באתר "עברית"
הבונדסליגה השנייה

הבונסדליגה השנייה (בגרמנית: 2. Fußball-Bundesliga) היא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה בגרמניה, לאחר הבונדסליגה. בליגה נוטלות חלק 18 קבוצות, המתמודדות ביניהן בשני סיבובים, משחק בית ומשחק חוץ, כאשר כל קבוצה משחקת בסך הכל 34 משחקים בכל עונה. שלוש הקבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים עולות לבונדסליגה, הליגה הבכירה בגרמניה. החל מעונת 2009/2010, רק שתי הקבוצות המסיימות במקומות העליונים עולות ליגה בצורה אוטומטית, ואילו הקבוצה אשר סיימה במקום השלישי מתמודדת בפלייאוף על העלייה עם הקבוצה אשר סיימה במקום ה-16 בטבלת הבונדסליגה. שתי הקבוצות אשר מסיימות במקומות האחרונים בליגה, יורדות לליגה השלישית, שתי הקבוצות המסיימות במקומות הראשונים בליגה השלישית עולות לליגה השנייה. הקבוצה שמסיימת במקום ה-16 בליגה השנייה מתמודדת בפלייאוף על ההישארות נגד הקבוצה שמסיימת שלישית בליגה השלישית. בסגל הקבוצות למשחק בבונדסליגה השנייה מותר שיהיו עד חמישה שחקנים אשר אינם אזרחי האיחוד האירופי. על ספסל הקבוצות יכולים לשבת עד 7 שחקנים מחליפים, אך למאמן מותר להחליף רק חמישה במהלך המשחק. בעונת 2023/2024 יתחרו בליגה הקבוצות הבאות: מדיה וקבצים בנושא הבונדסליגה השנייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבונדסליגה השנייה (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוט

פּוּט הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבנו השלישי מתוך ארבעה של חם בן נח. אחיהם של כוש, מצרים, וכנען. פוט מזוהה בכתובים עם לוב, וכאבי העם הלובי. שמו של פוט מופיע במקור העמים שבספר בראשית: ”וּבְנֵי, חָם--כּוּשׁ וּמִצְרַיִם, וּפוּט וּכְנָעַן.” (ספר בראשית, פרק י', פסוק ו') אף על פי שהיו לפוט בנים (כפי שמוזכר בהמשך התנ"ך), הם לא מוזכרים בספר בראשית בין נכדיו של נח, ולפי הרשב"ם ומפרשים נוספים זה מכיוון שהם לא נעשו עמים שונים אלא נקראו על שם פוט. כבר בתיאורי ספר מלכים ודברי הימים על מסע המלחמה והכיבושים לפרעה שישק בארץ ישראל במאה העשירית לפנה"ס מוזכרים לוחמים לוביים שעזרו לפרעה (שנעזר בעמים זרים בצבאו) במלחמתו בממלכת יהודה ובממלכת ישראל (926/5 לפנה"ס, 5 שנים לאחר מות שלמה המלך). לדברי ירמיהו היו צאצאיו של פוט עמים לוחמים. יחזקאל מזכיר אותם בהקשר דומה כמסייעים לצור, למצרים, וגוג. בשטחה של לוב זרם נהר פוט. בימיו של הנביא דניאל כבר נעשה שימוש בשם לוב. יוסף בן מתתיהו ציין שלוב נוסדה על ידי פוט, וכינה את הלובים בשם פוטים. גם הנביא נחום מקשר בין פוט ולוב וטוען כי פוט והלובים מסייעים למצרים. תרגום השבעים שינה את השם פוט בספר יחזקאל לשם ליבאוס. כוב ההיסטוריון הפרסי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי סיפר על מסורת לפיה פוט נישא לבאכט, נכדתו של תירס וצאצאיהם היו הקופטים. Pash.co.il - תורה ופירושים, באתר www.pash.co.il ספר ירמיה, פרק מ"ו, פסוק ט' ספר יחזקאל, פרק כ"ז, פסוק י' ספר יחזקאל, פרק ל', פסוק ה' ספר יחזקאל, פרק ל"ח, פסוק ה' ספר דניאל, פרק י"א, פסוק מ"ג ספר נחום, פרק ג', פסוק ט' ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגביע הגרמני

הגביע הגרמני (בגרמנית: Deutscher Fußball-Bund-Pokal) הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, הוא הטורניר השני בחשיבותו בגרמניה אחרי הבונדסליגה, ומשוחק בשיטת הנוק אאוט. הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות המפעל היא באיירן מינכן אשר זכתה בגביע 20 פעמים. בטורניר הראשון, בשנת 1935, השתתפו 63 קבוצות ובסיומו זכתה נירנברג לאחר שניצחה במשחק הגמר את שאלקה 04 בתוצאה 0-2. בשנת 1944 הושעה הטורניר עקב מלחמת העולם השנייה וחודש בשנת 1953. במקביל לתחרות זו והחל מתום מלחמת העולם השנייה, התקיימה בגרמניה תחרות נוספת בעבר, הגביע המזרח-גרמני (בגרמנית: Freier Deutscher Gewerkschaftsbund Pokal או בקיצור "FDGB-Pokal"; "גביע הפדרציה הגרמנית המשוחרר") שהתקיים בהשתתפות הקבוצות מגרמניה המזרחית, מאחר שגרמניה הייתה מפולגת עד לאיחוד גרמניה בסוף 1990. ב-1991 הצטרפו רשמית הקבוצות מהמזרח לתחרויות ממערב גרמני (הבונדסליגה והגביע הגרמני), אך לא זכו להצלחה רבה בתחרויות אלו. בגביע הגרמני משתתפות 64 קבוצות, כאשר לכל קבוצות הבונדסליגה והבונדסליגה השנייה מובטח מקומם בטורניר, ואילו שאר המתמודדות נבחרות מהליגות הנמוכות יותר. החל משנת 1960, הקבוצה אשר זכתה בגביע הגרמני העפילה אל גביע אירופה למחזיקות גביע, ואם השתתפה הקבוצה הזוכה בליגת האלופות, אזי הקבוצה אשר הפסידה בגמר הגביע זכתה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות גביע. החל מעונת 1998/1999, כאשר חדל גביע אירופה למחזיקות גביע להתקיים, מעפילה זוכת הגביע הגרמני לגביע אופ"א (החל משנת 2009 נקרא הליגה האירופית). אם שתי הקבוצות שהעפילו לגמר הגביע משתתפות בליגת האלופות על בסיס מיקומן בליגה, הכרטיס לליגה האירופית יינתן לקבוצה במיקום הגבוה ביותר אשר אינו מקנה כרטיס אוטומטי למפעלים האירופאיים בבונדסליגה. המספר בסוגריים מציין את מספר הזכייה של הקבוצה בגביע קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות הבונדסליגה באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף גם בסופר קאפ הגרמני והשלימה טרבל מקומי. מדיה וקבצים בנושא הגביע הגרמני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגביע הגרמני הגביע הגרמני, ברשת החברתית פייסבוק כל משחקי הגמר באתר ההתאחדות הגרמנית החל מעונה זו נוספו לשחק במפעל קבוצות ממזרח גרמניה לאחר התמזגות מפעל הגביע המזרח-גרמני בתוך הגביע הגרמני לאחר איחוד גרמניה
נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21

נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של איטליה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות. היא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, הנערכת מדי שנתיים, והיא הנבחרת אשר זכתה בטורניר מספר הפעמים הרב ביותר עם חמש זכיות. הנבחרת הצעירה של איטליה הוקמה בשנת 1978 בעקבות ייסודן של אליפויות אירופה לנבחרות צעירות מטעם אופ"א. הנבחרת הופיעה בצורה מרשימה באליפויות אלו עד לשנת 1990. החל משנת 1990 ועד לשנת 2004 ביססה איטליה את עליונותה הכמעט בלעדית כשהיא זוכה בחמש אליפויות בשבעה טורנירים. נקודות השפל של הנבחרת היו בשנת 1998 ובשנת 2011, כאשר כשלה נבחרת איטליה הצעירה להעפיל לאליפות אירופה בשנה שלפניהן. 1978 - רבע הגמר 1980 - רבע הגמר 1982 - רבע הגמר 1984 - חצי הגמר 1986 - מקום שני 1988 - רבע הגמר 1990 - חצי הגמר 1992 - מקום ראשון 1994 - מקום ראשון 1996 - מקום ראשון 1998 - לא העפילה 2000 - מקום ראשון 2002 - חצי הגמר 2004 - מקום ראשון 2006 - הודחה בשלב הבתים 2007 - הודחה בשלב הבתים 2009 - חצי הגמר 2011 - לא העפילה 2013 - מקום שני 2015 - שלב הבתים 2017 - חצי הגמר אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 מדיה וקבצים בנושא נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברק'ה וולף

שלום דובער וולף (כונה בֶרְקֶ'ה; כ"א באב תש"ד, אוגוסט 1944 – ל' בתשרי תשס"א, 28 באוקטובר 2000) היה דובר חב"ד בישראל. נולד בירושלים לפסיה ולאפרים וולף, מראשי חסידות חב"ד בישראל ומנהל מוסדותיה. לאחר שלמד בישיבת תומכי תמימים המרכזית - 770 החל לסייע לאביו בניהול המוסדות. במקביל הקים את ארגון דוברות חב"ד שפעל בשיתוף צעירי אגודת חב"ד בישראל, שלקח על עצמו בין היתר לפרסם את דברי הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד בתקשורת הישראלית (במעין מקבילה לדוברות חב"ד העולמית בהנהלת הרב יהודא קרינסקי). שימש גם כלוביסט למען מטרות יהודיות ומטרות תנועת חב"ד בכנסת. נפטר לאחר מחלה בשבת פרשת בראשית, ל' בתשרי ה'תשס"א, ונקבר בהר המנוחות. היה נשוי לבת שבע למשפחת בקרמן, ואב לשמונה. ילדיהם: הרב חיים צבי, שליח חב"ד בירוחם שניאור זלמן, עסקן חב"די הרב אברהם, רב ושליח חב"ד באודסה הרב יוסף יצחק, רב ושליח חב"ד בחרסון הרב בנימין, רב ושליח חב"ד בסיבוסטופל חתנו, הרב יהודה זילברשטרום, ר"מ בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בלוד זושא וולף, דובר שלום, "לדמותו של הרב שלום דובער ע"ה וולף", הוצאת ספרים קה"ת, 2008 האיש שידע על "מבצע אנטבה" – לפני שרי הממשלה, col תשרי תשע"ז תמונות מימי חייו, col גיל רונן, המיסיונר, כותרת ראשית, 12 במרץ 1986 היארצייט ה-17 של ברק'ה וולף: היחידויות, ההוראות וההדרכות, COL 'בערקה' COL בעלה הראשון שנפטר בעלה השני הנוכחי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק יהודא ירוסלבסקי

הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי (נולד בט' בתשרי תש"ג, 20 בספטמבר 1942) הוא רבה האשכנזי של העיר קריית מלאכי, שכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי, מזכיר בית דין רבני חב"ד בישראל וחבר אגודת חסידי חב"ד העולמית. נולד בתל אביב לחיה אסתר ולמשה זאב ירוסלבסקי. למד בישיבת תומכי תמימים בלוד. בשנת תשכ"ב נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין למשך כחצי שנה. באלול תשכ"ה נישא לשולמית, בתו של הרב דב בעריש רוזנברג, משפיע בשיכון חב"ד לוד. התגורר בכפר חב"ד, למד בכולל אברכים במקום וקיבל סמיכה לרבנות על ידי הרב שניאור זלמן גרליק. בחורף תשכ"ט מינה אותו רבי מנחם מנדל שניאורסון לרב שכונת "נחלת הר חב"ד" בקריית מלאכי, שהוקמה אז. בשנת תשל"ו מונה לחבר בבית דין רבני חב"ד שהוקם אז. הרב ירוסלבסקי משמש כ"מזכיר בית הדין". בראיון לעיתון המבשר סיפר כי הסמכות ניתנה לו לאחר פטירת אב בית הדין הרב זווין בתשל"ח הורה הרבי על מינוי אב בית דין ברוטציה כך שכל הרבנים בבית דין מעל גיל שישים יכהנו כאב בית הדין, כל אחד למשך חודשיים, ואילו הוא ימונה למזכיר בית הדין. בראיון לשבועון כפר חב"ד סיפר כי קיבל את התואר בשנת ה'תשמ"א, כשהרבי הורה שהסמכות לכתיבת "ספר התורה של ילדי ישראל" תינתן ביד בית דין רבני חב"ד והמזכיר שלהם, ולאחר מכן מסר את האחריות לחתימה לידי הרב ירוסלבסקי. הרב מרדכי אליהו טען שהרבי מלובביץ' ראה ברב ירוסלבסקי כבעל הסמכות הרבנית העליונה של חב"ד בישראל. בשנת תשמ"ה החל להסמיך רבנים צעירים. והיה נוסע גם לבחון בוגרי מכוני הסמכה לרבנות ברחבי העולם. בשנת תשע"ב הכריז רב העיר הספרדי של קריית מלאכי הרב חיים פינטו, כי הרב ירוסלבסקי הוא הרב האשכנזי של המקום. סמוך לכך החליטה מועצת העיר כי רבני העיר החדשים הם הרב ירוסלבסקי וכן הרב יצחק עזריאל, ואולם להכרזות אלו אין תוקף רשמי. לרב ירוסלבסקי שלושה בנים ושמונה בנות. אחייניתו רבקה הולצברג נרצחה יחד עם בעלה ואחרים במתקפת הטרור בבית חב"ד במומבאי ב-2008. גיסו, הרב יצחק דוד גרוסמן, רב העיר מגדל העמק בנו הרב אהרון בן ציון ירוסלבסקי, מחנך בתלמוד תורה חב"ד "נחלת הר חב"ד". בנו, הרב שניאור זלמן, רב קהילת חב"ד באלעד, ראש המכון ללימודי 'סמיכה' לרבנות בישיבת חב"ד בקריית גת וחבר בבית דין רבני חב"ד חתנו הרב ישראל לייב ליפשיץ, רב קהילת חב"ד ברמת גן ויו"ר ארגון יד לאחים (בנו של הרב שלום דובער ליפשיץ) חתנו, הרב ירחמיאל בלינוב, מנהל תלמוד תורה חב"ד בבני ברק חתנו הרב יוסף יצחק סלונים, משליחי חב"ד ורב מרכז העיר ירושלים (בנו של הרב זאב דב סלונים) חתנו הרב יהושע רבינוביץ, משפיע ומשגיח ראשי בישיבת חב"ד באנטוורפן הרב ירוסלבסקי באתר col יעקב הייזלר, הרב ירוסלבסקי בראיון, עיתון המבשר, סיוון תש"פ עמוד יא שבועון כפר חב"ד גיליון 2000 עמ' 46 הרב מרדכי אליהו, במכתב מד' באייר ה'תשס"ד: "הרבי אמר לי שהרב ירוסלבסקי הוא הסמכות הרבנית העליונה" אלי ג'אן, כתבינו בדרום, ‏קרית מלאכי: כמה רבנים יש לעיר? תלוי את מי שואלים, באתר כיכר השבת, 31 במאי 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארל

האם התכוונתם ל... ויל פרל – שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי טרי פארל – דוגמנית ושחקנית אמריקנית טרי פארל (קצין) – גנרל בצבא ארצות הברית קולין פארל – שחקן קולנוע אירי פארל ויליאמס – זמר ומפיק אמריקאי פארל – עיר בדרום אפריקה פרל
תרסה מאווילה

תֶרֶסָה סַנְצֶ'ס דֶה סֶפֶּדָה אי אַאוּמַדָה המוכרת בשם תרסה מאווילה (בספרדית: Teresa de Ávila‏; 28 במרץ 1515 – 4 באוקטובר 1582) הייתה נזירה, מיסטיקאית, קדושה ודוקטור של הכנסייה הקתולית. הייתה דמות מרכזית בקונטרה-רפורמציה ככותבת וכסמל, וייסדה את מסדר הכרמליתיות היחפות (אנ'). חיה במאה ה-16 בספרד. תרסה נולדה באווילה לביאטריס דה אווילה אי אאומדה ואלונסו סנצ'ס דה ספדה, שאביו היה יהודי מומר. באוטוביוגרפיה שחיברה, הידועה בשם "חייה של תרזה הקדושה של ישו" (La Vida de la Santa Madre Teresa de Jesús), תיארה תרזה את חוויית "פילוח הלב", שבמהלכה נגלה לה מלאך מחייך שניקב את ליבה בחנית. בחיבורה היא מתארת את תחושותיה בזמן המעמד: "כאב חודר זה הביא עמו עונג כה רב וכה עז, עד כי לא שאלתי אלא שלא יחדל ולא ייפסק... לא היה זה כאב גופני, אלא כאב רוחני, אף שגם לגוף היה בו חלק, ואפילו חלק נכבד״. תרסה חוותה כמה התגלויות. היא כתבה שירה ומדיטציות עמוקות לחיבור האדם עם נפשו ואלוהיו (מדיטציה לפי החלטת האקדמיה בּוֹנְנוּת). היא גם כתבה את הספר "הטירה הפנימית" המסמלת את ההגנה שבחיפוש האמת הפנימית מפני הרוע שבחוץ. (בתבליט המוצב בכנסיית מנזר סטלה מאריס בחיפה, נראית הטירה הפנימית שנמצאת באווילה ומעליה יונה המסמלת את רוח הקודש). תרסה קדמה לפילוסוף רנה דקארט בפיתוח טיעון דומה לטיעון הקוגיטו ("אני חושב משמע אני קיים") המיוחס לו, וסביר שהוא למעשה הושפע ממנה. ספרה הטירה הפנימית בתרגום עברי של דניס הרן בן-דור הופיע בחדקרן הוצאה לאור בשנת 2015. תרסה הוכרזה כמבורכת ב-24 באפריל 1614 על ידי האפיפיור פאולוס החמישי. ב-1617 הוכרזה כפטרונית של ספרד. ב-12 במרץ 1622 הוכרזה כקדושה על ידי האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר. היצירה המפורסמת ביותר שנוצרה בהשראתה היא האקסטזה של תרזה הקדושה קבוצת פסלים שיצר הפסל האיטלקי ג'ובאני לורנצו ברניני בין השנים 1647 - 1652. היצירה נמצאת בכנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה ברומא והיא נחשבת לאחת מיצירות הבארוק הידועות ביותר. תרסה היא הדמות המרכזית באופרה "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ( Four Saints in Three Acts) של וירג'יל תומסון לפי ליברית של גרטרוד שטיין. תרסה היא נושא השיר "Theresa's Sound-World" של להקת הרוק האלטרנטיבי סוניק יות'. תרסה היא נושא הפואמה "ברייקדאנסינג" (Breakdancing) של המשוררת יורי גרהאם (Jorie Graham). תרסה היא מושא הבלדה The Humility of St. Teresa of Ávila, מאת המשוררת האמריקאית רושל הארט. מדיה וקבצים בנושא תרסה מאווילה בוויקישיתוף על תרסה מאווילה וכתביה באתר חדקרן הוצאה לאור תרסה מאווילה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תרסה מאווילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי תרסה מאווילה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) תרסה מאווילה (1515-1582), דף שער בספרייה הלאומית תרסה מאווילה, באתר MusicBrainz (באנגלית) תרסה מאווילה, באתר Discogs (באנגלית) Christia Mercer, Descartes’ debt to Teresa of Ávila, or why we should work on women in the history of philosophy, Philosophical Studies 174, 2017-10-01, עמ' 2539–2555 doi: 10.1007/s11098-016-0737-9