laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוונג'לין לילי

ניקול אוונג'לין לילי (באנגלית: Nicole Evangeline Lilly; נולדה ב-3 באוגוסט 1979) היא שחקנית לשעבר וסופרת קנדית. נודעה בעיקר בזכות תפקידה כקייט אוסטן בסדרה האמריקאית "אבודים", ובזכות תפקידה בטרילוגיית הסרטים "ההוביט" בתור טאוריאל. לילי נולדה בפורט ססקצ'ואן, אלברטה שבקנדה למשפחה נוצרית אדוקה ונשארה נוצרייה מאמינה. לה שתי אחיות. היא דוברת אנגלית וצרפתית. התנדבה מאז גיל 14 בפרויקטים למען ילדים. בגיל 18, טסה לפיליפינים למשימה מיסיונרית למשך שלושה שבועות. לילי למדה יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה. עבדה כדיילת אוויר. סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" גילתה את לילי בקלונה, קולומביה הבריטית. כדי לממן את הוצאות לימודיה באוניברסיטה, היא חתמה עם הסוכנות על חוזה דוגמנות. השתתפה בפרסומות ובתפקידים קטנים בהפקות טלוויזיה קנדיות. לאחר שקיבלה אישור עבודה בארצות הברית. שלה, נבחנה ל"אבודים" ולוהקה לדמותה של קייט אוסטן. חבריה לסט הצילומים כינו אותה "קופה" (Monkey) בשל מיומנותה בטיפוס על עצים, שבאה לידי ביטוי בגילום דמותה של קייט אוסטן. בקיץ 2006, יחד עם ג'וש הולווי, השתתפה בהפקת קלטת וידאו אמריקנית המלמדת כיצד להתמודד עם חוטפים ואנסים (Just Yell Fire). לילי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2007. בשנת 2010 שיחקה לילי בסרט זוכה פרס האוסקר "מטען הכאב" של הבמאית קתרין ביגלו. בשנת 2011 שיחקה לילי בסרט פלדה אמיתית. בשנת 2013 שיחקה לילי בתפקיד האלפית טאוריאל בסרט "ההוביט: מפלתו של סמאוג" (דמות מקורית לסרט) ובשנת 2014 חזרה לשחק את טאוריאל בסרט ההמשך "ההוביט: קרב חמשת הצבאות". משנת 2015 מגלמת לילי את דמות הצרעה/הופ ואן דיין ביקום הקולנועי של מארוול: בסרטים "אנטמן" (2015), "אנטמן והצרעה" (2018) ו"הנוקמים: סוף המשחק" (2019). בחודש יוני 2024 היא הודיעה שהיא פורשת ממשחק נכון לעכשיו.[דרוש מקור] היא ציינה שאולי יום אחד היא תחזור להוליווד.[דרוש מקור] בשנים 2003–2004 היא הייתה נשואה לשחקן ההוקי הקנדי מוריי הון. בשנים 2004–2009 הייתה בזוגיות עם השחקן הגרמני-אנגלי דומיניק מונאהן (צ'ארלי מ"אבודים"). מאז 2010 בזוגיות עם נורמן קלי, ב-2011 נולד בנם הראשון וב-2015 נולדה בתם השנייה. , אוונג'לין לילי, ברשת החברתית פייסבוק אוונג'לין לילי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוונג'לין לילי, ברשת החברתית אינסטגרם אוונג'לין לילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוונג'לין לילי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אוונג'לין לילי, באתר AllMovie (באנגלית) אוונג'לין לילי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אוונג'לין לילי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) אוונג'לין לילי, באתר Metacritic (באנגלית) אוונג'לין לילי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דודי כספי, לוס אנג'לס‏, מ"אבודים" ל"ההוביט": אוונג'לין לילי כובשת את המסך. ראיון, באתר וואלה, 8 בדצמבר 2013
אומנות

אומנות (להבדיל מאָמָּנוּת) היא מלאכה הנעשית על ידי בעל מקצוע שהגיע לדרגת מומחיות בתחומו (אֻמָּן, להבדיל מאָמָּן). מבחינה פילוסופית ההבדל בין אמנות לאומנות טמון באופן השימוש בתוצרים שלהן. יצירת אומנות נוצרה על מנת להשתמש בה באופן מעשי. לדוגמה: כוס יכולה להיות יצירת אומנות אך מה שמבדיל אותה מיצירת אמנות היא שהאומן לא ייצר אותה עם חור בתחתית משום שזה יפגע באפשרות השימוש הייעודי של הכוס – שתייה, לעומת אמן שעשוי לבחור לייצר כוס עם חור, תוך התעלמות מייעודה המקורי. באמנות – השימוש אינו מהווה שיקול בעת היצירה ובמחשבה על התוצר הסופי. הרחבה בנושא זה ניתן לראות בעבודותיו של מרסל דושאן, ביקורת כוח השיפוט של עמנואל קאנט ועוד הוגים ואמנים רבים. בימי הביניים התפתחו הגילדות – אגודות של אומנים העוסקים באותו תחום, שמטרתן להגן על האינטרסים המשותפים שלהם ולקיים כללי אתיקה בין חברי האגודה. בהתאם להלכה חובה על האב ללמד את בנו אומנות, כלומר תחום התמקצעות (לאו דווקא באופן אישי, ניתן גם באמצעות מורה שהוא שליחו של האב) שישמש מקור לפרנסתו. חובה זו וחשיבותה מפורטים בתלמוד הבבלי (מסכת קידושין, דף כ"ט, עמוד א'): האב חייב בבנו: למולו, לפדותו וללמדו תורה ולהשיאו אישה וללמדו אומנות. ויש אומרים: אף להשיטו במים. ר' יהודה אומר: כל שאינו מלמד את בנו אומנות, מלמדו ליסטות. "ליסטות" סלקא דעתך? אלא: כאילו מלמדו ליסטות. כלומר, לשיטת התוספתא המצוטטת בגמרא, האב חייב ללמד את בנו מקצוע. אחרת, אדם חסר מקצוע, וחסר יכולת להרוויח את לחמו בדרכים המקובלות (והלגיטימיות, לשיטת בעל התוספתא), יהפוך לשודד (ליסטים). במהלך הדורות, התפתחה אומנות יהודית, בתחומים מגוונים, ביניהם יצירת מאכלים, ביגוד, כלים ועוד. הפן היהודי התבטא באופי הפריט שנוצר, ולעיתים בכך שהעיסוק בתחום-ייצור מסוים היה עיסוק יהודי מובהק, למשל, צורפות כסף כאומנות ייחודית יהודית בתימן (אנ'). ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארתור קורנברג

ארתור קורנברג (באנגלית: Arthur Kornberg; ‏3 במרץ 1918 – 26 באוקטובר 2007) היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי. עבודתו התמקדה בסינתזת DNA ובייחוד באנזימים המבצעים פעולה זו. ב-1959 זכה קורנברג בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם סברו אוצ'ואה, על גילוי מנגנון סינתזת החומר הגנטי העיקרי בתא, ה-DNA. בנוסף, הוא היה הראשון לבודד את אחד מאנזימי השכפול - DNA פולימראז I. נולד בעיר ניו יורק ליוסף ולנה קורנברג שהיגרו לארצות הברית מגליציה בשנת 1900, טרם נישואיהם. סבו שינה את שמו שהיה במקור קוולר כדי להימנע מגיוס לצבא תוך שהוא מאמץ את זהותו של אדם שכבר סיים את שרותו הצבאי. הוריו נישאו ב-1904. אביו התפרנס במשך 30 שנה כמפעיל של מכונת תפירה. כשבריאותו הידרדרה, פתח חנות לכלי עבודה בברוקלין. ארתור שהיה אז רק בן 9 סייע לאביו בחנות בעיקר בעזרה ללקוחות. ארתור למד בתיכון ע"ש אברהם לינקולן ולאחר מכן בסיטי קולג' של ניו יורק. את התואר הראשון קיבל ב-1937 ולאחריו תואר דוקטור לרפואה ב-1941 מאוניברסיטת רוצ'סטר בניו יורק. הוא סבל מתסמונת גילברט שהיא סוג של צהבת קלה הנובעת מרמות גבוהות של בילירובין בדם. כשהיה סטודנט בבית הספר לרפואה ערך סקר בין חבריו הסטודנטים כדי לבדוק את תפוצת המחלה. התוצאות פורסמו במאמרו הראשון ב-1942. לאחר שסיים את התמחותו בבית החולים "Strong Memorial" שברוצ'סטר הצטרף למשמר החופים, שם שימש כרופא ספינה. ראש המכונים הלאומיים לבריאות (NIH), שהבחין במאמר שפרסם, הזמין אותו להצטרף למחלקת התזונה במכון, שם עבד בין 1942–1945. תפקידו היה להאכיל עכברים בסוגים שונים של מזון כדי לגלות ויטמינים חדשים. העבודה עם העכברים שעממה אותו וקורנברג שהתעניין מאוד באנזימים עבר לאוניברסיטת ניו יורק ב-1946 שם החל לחקור את הנושא. לאחר מכן שימש בין השנים 1947–1953 כראש המדור לחקר אנזימים ומטבוליזם בהמכונים הלאומיים לבריאות, שם חקר את ייצור ATP מ-NADH ו-NAD. תרכובות אלה הן נוקלאוטידים. מחקר זה סייע לו במחקריו בהמשך משום שה-DNA מורכב אף הוא מנוקלאוטידים. ב-1953 התמנה לפרופסור ולראש המחלקה למיקרוביולוגיה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ושהה שם עד 1959. שם המשיך בחקר האנזימים היוצרים את ה-DNA. ב-1956 הצליח לבודד את האנזים האחראי ליצירת DNA הנקרא כיום DNA פולימראז I. על מחקר זה זכה בשנת 1959 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. ב-1959 עבר למחלקה לביוכימיה באוניברסיטת סטנפורד ונשאר שם עד פטירתו ב-2007. ב-1943 קורנברג נשא לאשה את סילבי רות לוי, שהייתה ביוכימאית אף היא. לזוג נולדו שלושה ילדים: בנם הבכור, רוג'ר קורנברג, פרופסור לביולוגיה מבנית בסטנפורד, זכה ב-2006 בפרס נובל לכימיה על פענוח תהליך השעתוק ברמה המולקולרית. בנם השני, תומאס ביל קורנברג, גילה את ה-DNA פולימראז II ו-III בשנת 1970 ומשמש היום כביוכימאי באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בנם השלישי, קנת' אנדרו קרונברג, הוא ארכיטקט המתמחה בתכנון מעבדות. קורנברג התאלמן פעמיים: לאחר פטירת סילבי ב-1986 נשא קורנברג לאשה את שרלין לברינג ב-1988, ולאחר פטירתה ב-1996 נשא לאשה את קרולין דיקסון. מדיה וקבצים בנושא ארתור קורנברג בוויקישיתוף ארתור קורנברג, באתר פרס נובל (באנגלית) ארתור קורנברג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ארתור קורנברג(הקישור אינו פעיל), אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. ארתור קורנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארתור קורנברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Nicole Kresge, Robert D. Simoni, Robert L. Hill (2005). Arthur Kornberg's Discovery of DNA Polymerase I. J. Biol. Chem. 280, 46. הטקסט המלא
וינר נוישטאדט

וינר נוישטאדט (בגרמנית: Wiener Neustadt, נכתב לפעמים וינר נוישטט, בתרגום חופשי: "עיר וינאית חדשה") היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, הנחשבת לאחד ממחוזותיה. וינר נוישטאדט היא העיר המרכזית של המחוז המקיף אותה, מחוז וינר נוישטאדט. העיר הוקמה בשנת 1194 על ידי לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה, שמימן את בנייתה מן הכופר ששולם לו מאנגליה על מנת לשחרר את מלכם ריצ'רד לב הארי, שהוחזק על ידו כבן ערובה בעיירה האוסטרית דורנשטיין. השם "וינר נוישטאדט" שימש לראשונה כשם מבצר שנבנה בעיר על מנת להגן מפני הונגריה הסמוכה. העיר קיבלה זכויות מיוחדות במטרה לאפשר לה לשגשג. באוגוסט 1487 מתיאש הראשון, מלך הונגריה כבש את העיר לאחר מצור של שנתיים. במאה ה-16 איבדה העיר את מעמדה כעיר מגורי הקיסרים וחשיבותה פחתה. ב-1751 נוסדה במבצר העיר האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, האקדמיה הצבאית הראשונה בעולם. בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה וינר נוישטאדט מרכז תעשייתי, פעלה בה שלוחה של מפעל "Rax-Werke" אשר ייצרה מכונות וטילי V-2 ובה הועסקו כ-1,000 עובדי כפייה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן. בעקבות היותה מרכז תעשייתי, הופצצה העיר קשות, כ-80% ממנה נהרסו והיא איבדה רבים מתושביה. וינר נוישטאדט היא אחד הצמתים התחבורתיים החשובים באוסטריה. בעיר ישנם שני נמלי תעופה, אחד צבאי, שהוא נמל התעופה הראשון שהוקם באוסטריה, ואחד אזרחי. העיר מחוברת גם למסילת רכבת ולכביש מהיר. בעיר ישנה גם תעלה, "וינר נוישטאדטר קאנאל", שהייתה אמורה להגיע עד טריאסטה, אולם בנייתה מעולם לא הושלמה. תיעוד ראשון בכתב לנוכחות קהילה יהודית בעיר מצוי בצו מ-1239 שהוציא פרידריך השני, דוכס אוסטריה ובו מוטלות מגבלות תעסוקה על בני הקהילה. כפי הנראה מדובר היה בקהילה מאורגנת ולה בית כנסת ובית עלמין. מצבות עתיקות שנתגלו בבית העלמין תוארכו החל משלהי המאה ה-13. בעיר פעל הרב ישראל איסרלן (1390–1460), מחשובי פוסקי ההלכה של יהדות אשכנז וכן לתקופה מסוימת הרב משה תקו מחבר הכתב תמים ובה הלך לעולמו ונקבר. עוד בלט בפעילותו הרב שלום מנוישטאדט שהיה מורם של המהרי"ל, יצחק אייזיק מטירנא ודוסא בן משה "היווני" מווידין. ב-1496 גורשו יהודי העיר על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1497 הוסב מבנה בית הכנסת לכנסייה. ב-1848 התחדשה התיישבות קבע של יהודים בעיר, אך רק ב-1889 הותר להם להקים בית עלמין משלהם, ועד למועד זה נאלצו בני הקהילה לקבור את מתיהם בערים סמוכות. מועדון הכדורגל וינר נוישטאדט משחק מאז עונת 2015/2016 בליגה האוסטרית הראשונה. וינר נוישטאדט היא עיר תאומה של: גרמניה מונהיים אם ריין, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה איטליה דזנצאנו דל גארדה, איטליה הונגריה שופרון, הונגריה הרפובליקה העממית של סין חרבין, הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא וינר נוישטאדט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וינר נוישטאדט וינר נוישטאדט, ברשת החברתית פייסבוק וינר נוישטאדט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נוישטט (אוסטריה), דף שער בספרייה הלאומית List of the Major Companies Involved in the Concentration Camps, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית), אוחזר ב-29 במאי 2012. (הקישור אינו פעיל, 25 במאי 2019) Subcamps of Mauthausen, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית), אוחזר ב-29 במאי 2012. (הקישור אינו פעיל, 25 במאי 2019) צבי קרן, "תולדות יהודי בולגריה – היבטים חדשים במחקר המבוססים על מקורות עות'מאניים, יהודים ואחרים", באתר "כולנו בולגרים" - אתר הבית של יהודי בולגריה . הקהילה היהודית בווינר נוישטט, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית), אוחזר ב-29 במאי 2012.
האמזונה הפצועה

האמזונה הפצועה הוא פסל שיש יווני של הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος). הפסל מציג דמות נשית של אמזונה הניצבת על רגל שמאל. היא לובשת בד פפלוס קצר. ידה הימנית מורמת ומציגה פצע מעל השד הימני. ראשה של האמזונה מורכן מעט ושיערה גושי ומסודר, אולם היא אינה מבטאת את הכאב שאותו חשה הדמות. האיפוק, האופייני לפיסול היווני הקלאסי ואי ביטוי הכאב מתבטא ומודגש כאן על רקע הסיטואציה המתוארת. מדיה וקבצים בנושא האמזונה הפצועה בוויקישיתוף האמזונה הפצועה - צילום ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
י"ב בתשרי

י"ב בתשרי הוא היום השנים-עשר בחודש הראשון בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השנים-עשר בחודש השביעי למניין החודשים מניסן. י"ב בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה". הימים שבין יום כיפור לסוכות ה'תש"ה – מלחמת העולם השנייה: כוחות סובייטיים פולשים ליוגוסלביה ה'תש"ח – ממשלת בריטניה מודיעה לאו"ם על הסכמתה לפנות את ארץ-ישראל (26 בספטמבר 1947) ה'תש"ט – מלחמת העצמאות – תחילת מבצע יואב לשחרור הנגב ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים: נכשלה התקפת הנגד של אוגדה 162, בפיקודו של אברהם אדן, מול הצבא המצרי בתעלת סואץ ה'תשמ"א – נפתחת מלחמת איראן–עיראק ה'תשנ"ז – מהומות מנהרת הכותל ה'תשע"ח – הטבח בסטריפ של לאס וגאס ה'תרפ"א – הרב עובדיה יוסף הראשון לציון הרב הראשי הספרדי וראש מועצת חכמי התורה. (נפטר בה'תשע"ד) ה'תקי"ט – רבי יוסף יוזפא סג"ל, מורה הוראה בדייץ שבגרמניה ומחבר "נוהג כצאן יוסף" על מנהגי פרנקפורט דמיין. ה'תקל"ז – ר' אברהם המלאך, בנו של המגיד ממזריטש ה'תשפ"ג – שושנה נתניהו, שופטת בבית המשפט העליון ה'תשפ"ג – פנינה רינצלר, שחקנית ואמנית ישראלית י"א בתשרי – י"ג בתשרי תשרי
רובל בלארוסי

רובל בלארוסי (בבלארוסית: Беларускі рубель) הוא ההילך החוקי של בלארוס. רובל בלארוסי אחד מתחלק למאה קופייקות (בבלארוסית: Капейка). בתקן ISO 4217 מסומן הרובל הבלארוסי באותיות BYN. עד שנת 2016 הוא סומן כ-BYR, ועד שנת 2000 – כ-BYB. סימנו של הרובל הבלארוסי הוא BR. קיימים שטרות של רובל בלארוסי ביחידות של 20, 50, 100 ו-500. ב-1 ביולי 2016, בעקבות אינפלציה גבוהה ושטרות בעלי ערך גבוה מדי, הוכנסה למחזור סדרה חדשה של שטרות שבהם הורדו ארבעה אפסים בערכו של הרובל הבלארוסי, כך שכל שני רובלים הפכו שווים בערך לדולר אמריקני אחד. ההחלפה לשטרות הרובל החדש התבצעה בפועל ב-1 בינואר 2017 (בין יולי 2016 לינואר 2017 היה שימוש גם ברובל החדש וגם ברובל הישן). כמו כן הוחלט לראשונה בתולדות בלארוס להוסיף מטבעות למחזור, דבר שלא נעשה עד אז. מדיה וקבצים בנושא רובל בלארוסי בוויקישיתוף
מקור זרם

מקור זרם הוא התקן או מערכת שתפקידה כשמה לספק זרם למעגל חשמלי. מקור מתח מספק גם הוא זרם, אך בתלות בהתנגדות (לפי חוק אוהם) ולכן תאורטית יכול להיווצר מצב בו לא יהיה זרם במעגל (כאשר הנגד שבדרך-כלל מייצג צרכן חשמלי יהיה גדול מאוד). תפקידו של מקור הזרם הוא לספק זרם קבוע בלי תלות וקשר בצרכן שמחובר אליו. בחישובים ומערכות אידיאליות משתמשים במקור אידיאלי בו כל הזרם הנוצר מסופק לצרכן. אולם אין במציאות מקור זרם אידיאלי ולכל מקור יש התנגדות פנימית. לפי חוק אוהם ככל שההתנגדות גדלה כך קטן הזרם. בתורת המעגלים, מקור זרם אידיאלי הוא אלמנט במעגל אשר הזרם העובר דרכו לא תלוי במתח הנופל עליו. זהו מודל מתמטי, וביצועי רכיבים מעשיים יכולים רק לשאוף אליו. אם הזרם דרך מקור הזרם האידיאלי יכול להיקבע ללא שום תלות באף רכיב אחר במעגל, הוא נקרא מקור זרם בלתי תלוי, ולהפך; אם הזרם דרך מקור זרם אידיאלי נקבע על ידי מתח או זרם אחרים במעגל הוא נקרא מקור זרם תלוי או מקור זרם נשלט. מקור זרם בלתי תלוי עם זרם השווה לאפס שקול לנתק. מסיבה זו, ההתנגדות הפנימית של מקור זרם אידיאלי זה היא אינסופית. המתח על פני מקור זרם אידיאלי נקבע לגמרי על ידי המעגל אליו הוא מחובר. כאשר מקור הזרם מחובר לקצר, המתח על פניו הוא אפס, ולכן גם נמסר הספק חשמלי אפסי. כאשר מקור המתח מחובר להתנגדות של עומס, המתח על פניו שואף לאינסוף (נתק). לכן מקור זרם אידיאלי יכול לספק למעגל הספק בלתי מוגבל לעד והוא מייצג מקור אנרגיה בלתי מוגבל. חיבור מעגל פתוח אידיאלי למקור זרם לא אפסי אידיאלי אינו מקובל בתורת המעגלים והמשוואות לניתוחו מייצרות פרדוקסים. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קושר הסרט

"קושר הסרט" או "דיאדומנוס" (ביוונית: διαδούμενος; תעתיק לטיני: Diadumenos) הוא העתק שיש רומאי של פסל ברונזה מן המאה הרביעית לפנה"ס, מאת הפסל היווני פוליקליטוס. הפסל מציג צעיר אתלט אשר קושר לראשו סרט מנצחים. הפסל, מציג התפתחות סגנונית בעבודתו של הפסל. הדמות המפוסלת היא רכה יותר ו"ניכרת בו התפתחות לצד ריכוך 'הדוריות' המוגזמת שבדוריפורוס". הגוף מוצב בתנוחה כאוסטית (מוצלבת) המצליבה יד עם רגל נגדית כדי לשמור על איזון במשקל הפסל. הגוף מסובב מעט וראשה של הדמות נוטת קדימה לעומת פסלים אחרים של פוליקליטוס. גופה של הדמות רך ושערה חופשי יותר לעומת פסלים כגון האמזונה הפצועה ונושא הרומח. מדיה וקבצים בנושא קושר הסרט בוויקישיתוף אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 127.
דן

דָּן הוא דמות מקראית, בנו של יעקב מבלהה שפחת רחל, וצאצאיו היוו את שבט דן. שמו של דן מוסבר במפורש בספר בראשית, פרק ל', פסוק ו': ”וַתֹּאמֶר רָחֵל, דָּנַנִּי אֱלֹהִים וְגַם שָׁמַע בְּקֹלִי וַיִּתֶּן-לִי בֵּן; עַל-כֵּן קָרְאָה שְׁמוֹ דָּן”. פירוש מדרש השם הוא שפט - דן אותי האלוהים לעקרות. בשם שמעניקה רחל לבנה משפחתה קיימת התפיסה שהעקרות היא עונש משמים. לדן היה בן אחד, חֻשִׁים ”וּבְנֵי דָן, חֻשִׁים” מצאצאיו המפורסמים הוא שמשון. החזקוני כותב בפירושו על התורה כי לדן היו שני בנים ואחד מהם מת ולכן לא הזכירה אותו התורה. ברכת יעקב לדן הייתה: ”דָּן, יָדִין עַמּוֹ – כְּאַחַד, שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל : יְהִי-דָן נָחָשׁ עֲלֵי-דֶרֶךְ, שְׁפִיפֹן עֲלֵי-אֹרַח – הַנֹּשֵׁךְ, עִקְּבֵי-סוּס, וַיִּפֹּל רֹכְבוֹ, אָחוֹר : לִישׁוּעָתְךָ, קִוִּיתִי ה'” הפעלים דין ושפט, אשר מופיעים גם בשמו באים לידי ביטוי גם בברכת יעקב לדן. תפקידו של דן יהיה בתחום המשפט. דן יושיע את עם ישראל, כאחד השבטים במלחמות עם אויבים. בחלק השני של הברכה בפסוק י"ז מופיע דן, כמי שמתנכל לאויבי ישראל העוברים בדרכים. לדעת יוחנן מופס היכולת הצבאית של בני יעקב ודן ביניהם, קשורה בהבטחת אלוהים לאבות שמצאצאיהם יצאו מלכים. רש"י רואה בברכה זו את התפילה, אשר תאמר בפי שמשון, ויעקב בברכה מנבא את העומד לבוא: ”'דן ידין עמו': ינקום נקמת עמו מפלשתים כמו דברים ל"ב, ל"ו, 'כי ידין ה' עמו כאחד שבטי ישראל': כל ישראל יהיו כאחד עמו ואת כולם ידין, ועל שמשון ניבא נבואה זו”. לפי ספר היובלים נולד ב-ט' באלול. עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים: פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לפי המסורת קברו של דן בן יעקב נמצא בנחלת שבט דן בצרעה. בספר הישר מסופר שקברו נמצא באשתאול: ”ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ודן נקבר בעיר בניו באשתאול.” מקום המיוחס לקברו של דן נמצא בשטח יער צרעה במבנה המכונה "שייח ע'ריב". בשנות ה-80 הוקמו במקום ללא אישור מבנים לבית כנסת וישיבה. בשנת 2017 הרסה רשות מקרקעי ישראל את המבנים שהוקמו ליד "שייח ע'ריב" ומבנה הקבר נאטם. החל משנות ה-2000 הוכר[דרושה הבהרה] קבר אחר ליד הר תבור כקברו של דן בן יעקב על פי דעת הכפתור ופרח[דרוש מקור], ומעמדו של הקבר שביער צרעה התערער. יש מעולי הרגל שציינו את אזור הבניאס כציון מקום קברו. במסורת המוסלמית, זוהה קברו באתר "נבי דאניאל" בתחומי הכפר דאניאל לרמלה, שחרב במלחמת העצמאות. עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה שבט דן מדיה וקבצים בנושא קבר דן בוויקישיתוף דן בן יעקב באתר "אהלי צדיקים" הערך "דן בן יעקב", באתר ויקישיבה ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2011, עמ' 158. בראשית, מ"ו, כ"ג. בראשית מו; כג המילה שפיפון היא מילה יחידאית במקרא. בראשית, מ"ט, ט"ז–י"ח. יוחנן מופס, אהבה ושמחה חוק, לשון ודת במקרא ובספרות חז"ל, ירושלים, מאגנס, 2002, 79-78. לעניין הנבואה העתידית הרואה בשמשון כמגשים ברכה זו ראו: נחמה ליבוביץ, עיונים חדשים בספר בראשית, ירושלים, הסוכנות היהודית, 1977, 397-393. פרק כח פסוק כה ספר הישר, סוף ספר יהושע ניר חסון, המקומות הקדושים שהפכו להיסטוריה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2018 ספר מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל
שיטת סטניסלבסקי

שיטת סטניסלבסקי היא שיטת משחק בתיאטרון שפותחה על ידי הבמאי הרוסי קונסטנטין סטניסלבסקי. אלמנט מרכזי בגלגולה המוקדם של השיטה היה "זיכרון רגשי/חושים" והיה מבוסס על הרגש. כך למשל, אם השחקן צריך לבכות, הוא חושב על דבר עצוב שקרה לו או למישהו קרוב לו, ואם השחקן צריך לצחוק או לגחך, הוא חושב על דבר מצחיק וכך הלאה. סטניסלבסקי הגדיר את שיטת המשחק המזויפת והשלילית כ"הרגשה שחקנית" - אמצעים מזויפים בהם משתמש השחקן כדי להציג או להראות את מצביה הרגשיים והפנימיים של הדמות. לדוגמה: שחקן המשחק דמות תמימה מעמיד פני תמים, מדבר בקול ילדותי או מציג עיניים ילדותיות-תמות. את ההרגשה הנכונה ששחקן צריך להרגיש, ההרגשה אליה שיטת המשחק שלו שואפת, הגדיר סטניסלבסקי כ"הרגשה יצירתית" - מצב נפשי בו השחקן מתנהג באופן מציאותי יותר ו"רחובי" או "בגובה העיניים" יותר. ב"הרגשה היצירתית" מתנהג השחקן כך ש"אילו במציאות הייתי הדמות בסיטואציה הזו, ככה הייתי מתנהג". השיטה מחולקת לשני נושאים: עבודת השחקן על עצמו: פיתוח מיומנות של "התבוננות במציאות" (בצורה של צופה מהצד, פסיבי) עבודה על קולו וגופו של השחקן (שיהיו דומים לדמות) עיבוד טכניקה נפשית שמאפשרת לשחקן "הרגשה יצירתית" עבודת השחקן על תפקידו: הגדרת המניע העיקרי של הדמות (הטריגר שמוביל אותה בסצנה או במחזה) לימוד והתחקות אחר אנשים הדומים לדמות השחקן צריך להיכנס לנעליה של הדמות באמצעות "זיכרון חושי" ו"זיכרון רגשי" על מנת להשיג יעדים אלו לפי שיטת סטניסלבסקי, על השחקן הצעיר להופיע לפני קהל רק כאשר הוא מפנים עקרונות אלו. תלמידו של סטניסלבסקי, ריצ'רד בולסלבסקי, הביא את השיטה לארצות הברית והשפיע על שחקנים, במאים ומורים למשחק, אשר הקימו ביחד את קבוצת תיאטרון (Group Theater) ממנה צמח בשנות ה-40 בית הספר "אולפן השחקנים" (The Actor's Studio). ב-14 השנים האחרונות של חייו שינה סטניסלבסקי כיוון והכניס לשיטת העבודה שלו כלי שעד אז לא הוזכר בה - ניתוח טקסט ואימפרוביזציה כדרך לבניית תפקיד. הוא זנח את "הזיכרון הרגשי/החושי", ואף התכחש אליו בכמה הזדמנויות. במקום רגשות הוא התמקד עתה בעולם הדימויים אותו יוצר השחקן כמעיין ליצירתיות ואף לביטוי רגשי. את כיוון העבודה הזה שנודע כשיטת הפעולות הפיזיות המשיכו לפתח יורשיו. בין הידועים בהם היו תלמידתו מריה קנבל, מהפדגוגיות המשפיעות ביותר על עולם התיאטרון הרוסי בתקופה הסובייטית, ותלמידה אנטולי וסילייב, מחשובי הבמאים של אירופה בימינו. לי סטרסברג משחק מתודי מדיה וקבצים בנושא שיטת סטניסלבסקי בוויקישיתוף תחילת הדרך - אחד משחקניו של סטניסלבסקי מספר על המפגש הראשון עמו (הקישור אינו פעיל) יהודה וונדרבלט, מדברים על סטניסלבסקי, באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2008 שיטת סטניסלבסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שיטת המשחק, דף שער בספרייה הלאומית
משפט דה ברנז'

משפט דֶה בְּרַנְזְ' (נקרא בתחילה השערת בִּיבֶּרְבָּךְ (Bieberbach) או השערת המקדמים), הוא השערה בתורת הפונקציות המרוכבות, שהועלתה בשנת 1916 על ידי לודוויג ביברבך, והוכחה ב-1985 על ידי לואי דה ברנז'. לאחר פרסום ההוכחה, נמצאו להשערה הוכחות קצרות יותר. תהי f פונקציה אוניוולנטית על עיגול היחידה, כלומר פונקציה הולומורפית המוגדרת על עיגול היחידה   { z : | z | < 1 } {\displaystyle \ \{z:|z|<1\}} וחד-חד-ערכית שם. אז המקדמים   a n {\displaystyle \ a_{n}} בפיתוח טיילור   f ( z ) = ∑ n = 1 ∞ a n z n {\displaystyle \ f(z)=\sum _{n=1}^{\infty }a_{n}z^{n}} של הפונקציה מקיימים | a n | ≤ n | a 1 | {\displaystyle \vert a_{n}\vert \leq n\vert a_{1}\vert } . בשנת 1916, הוכיח ביברבך את הטענה עבור n=2, והעיר שהיא "אולי" נכונה לכל n. צ'ארלס לוונר (Lowener) הוכיח את הטענה למקרה שבו n=3 ב-1923. השיטות של לוונר עמדו בבסיסן של ההוכחות לכמה מקרים נוספים: n=4, ‏ (Garabedian ו-Schiffer ב-1955); n=6, ‏ (Ozawa ב-1969 ו-Pederson ב-1968); n=5, ‏ (Pederson ו-Schiffer ב-1972). דייוויד הורוביץ (Horowitz) הוכיח בשנת 1979 כי מתקיים ∀ n : | a n | ≤ 1.0657 n {\displaystyle \forall n:|a_{n}|\leq 1.0657n} . דה-בראנז', שהמשיך את רעיונותיו של לוונר, הוכיח כאמור את הטענה לכל n. התוצאה נחשבת לאחת התוצאות החשובות ביותר באנליזה מרוכבת במאה ה-20. תחום אחד שבו למשפט הייתה השפעה הוא בחקר משוואות דיפרנציאליות. ניתן להשתמש במשפט כדי לקבוע את קיומם וייחודם של פתרונות לסוגים מסוימים של משוואות דיפרנציאליות, שיש להן השלכות חשובות על המודל והניתוח של מערכות פיזיקליות וביולוגיות שונות. בנוסף, המשפט יושם גם על חקר התפלגות המספרים הראשוניים, תחום במתמטיקה שמשך עניין של מתמטיקאים רבים ויש לו השלכות חשובות על חקר ההצפנה ועיצוב מערכות תקשורת מאובטחות. פונקציה אוניוולנטית השערת גודמן de Branges, Louis (1985), "A proof of the Bieberbach conjecture", Acta Mathematica, 154 (1): 137–152, doi:10.1007/BF02392821, MR 0772434 Bieberbach, L., Ober die Koeffizienten derjenigen Potenzreihen, welche eine schlichte Abbildung des Einheitskreises vermitteln. Sitzungsberichte Preussische Akademie der Wissenschaften, 1916, 940-955. Lowner, K., Untersuchungen tiber schlichte konforme Abbildungen des Einheitskreises. Math. Ann., 89 (1923), 102-121. Garabedian, P. R. & Schiffer, M., A proof of the Bieberbach conjecture for the fourth coefficient. Arch. Rational Mech. Anal., 4 (1955), 427-455. Ozawa, M., An elementary proof of the Bieberbach conjecture for the sixth coefficient. Kodai Math. Sere. Rep., 21 (1969), 129-132. Pederson, R. N., A proof of the Bieberbach conjecture for the sixth coefficient. Arch. Rational Mech. Anal., 31 (1968), 331-351. Pederson, R. & Schiffer, M., A proof of the Bieberbach conjecture of the fifth coefficient. Arch. Rational Mech. Anal., 45 (1972), 161-193. Horowitz, David (1978). "A further refinement for coefficient estimates of univalent functions". Proceedings of the American Mathematical Society. 71 (2): 217–217. doi:10.1090/S0002-9939-1978-0480979-0. ISSN 0002-9939. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.