laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פראנס פוטבול

פראנס פוטבול (בצרפתית: France Football) הוא כתב עת צרפתי שנוסד ב-1946. המגזין מסקר את הכדורגל ברחבי העולם, הן בדיווחים חדשותיים והן בניתוח היסטורי. תוכן המגזין כולל סיקור מקיף של הליגות האירופיות, סטטיסטיקות מהימנות ממשחקי גביע אירופה לאלופות וצילומים עיתונאיים מוצלחים המשקפים היטב את מושאי החדשות, ובזכות כך נחשב לאחד מעיתוני הספורט הבולטים ביבשת. לאורך השנים העניק המגזין מספר פרסים אישיים בולטים לשחקני כדורגל על בסיס שנתי. הגדול שבהם הוא כדור הזהב, אשר הוענק החל משנת 1956 לשחקן האירופי המצטיין ומ-1995 החל להינתן גם לשחקנים שמוצאם אינו אירופאי. פרס זה נחשב לתואר היוקרתי ביותר שמקבלים כדורגלנים. הפרס אוחד בשנים 2010–2015 עם תואר "כדורגלן השנה בעולם" של פיפ"א, התאחדות הכדורגל העולמית, והחל מאז נקרא כדור הזהב של פיפ"א. בשנת 2016 הסתיים האיחוד עם פרס כדורגלן השנה בעולם, וכדור הזהב חזר למתכונתו הקודמת. החל משנת 2018 מעניק המגזין גם את פרס כדור הזהב לנשים לשחקנית הכדורגל הטובה בעולם. פרס חשוב נוסף המוענק על ידי המגזין, החל מ-1959, הוא כדורגלן השנה בצרפת. עד 1995 ניתן הפרס לשחקנים בליגה הצרפתית בלבד, אך מאז גם צרפתים המשחקים מחוץ למדינה יכולים לזכות בו. המגזין בוחר גם את תואר "המאמן הצרפתי של השנה". מדיה וקבצים בנושא פראנס פוטבול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פראנס פוטבול (בצרפתית) פראנס פוטבול, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
הגביע ההולנדי

הגביע ההולנדי (בהולנדית: KNVB Cup, גביע התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית) הוא מפעל כדורגל הולנדי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1898 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית. בטורניר משתתפות כל הקבוצות מארבע הליגות הבכירות במדינה. משחק גמר הגביע מתקיים באופן מסורתי באצטדיון פיינורד, המארח את המאורע באופן רצוף החל מעונת 1988/1989. הזוכה בגביע מתמודדת בתחילת כל עונה במסגרת מגן יוהאן קרויף, טורניר הסופר קאפ של הולנד, נגד אלופת ליגת העל ההולנדית באותה העונה. מחזיקת הגביע הנוכחית לעונת 2023/2024 היא פיינורד, שניצחה בגמר את ניימכן 0–1. טורניר הגביע ההולנדי נוסד בשנת 1898, בשלבים המוקדמים של התפתחות הכדורגל העולמי. ההחלטה על הקמתו התקבלה ב-19 בינואר 1898 במפגש הנהלת התאחדות הכדורגל ההולנדית בהאג, תוך התבססות על המודל של גביע ה-FA האנגלי. הטורניר הראשון התקיים עונה אחר כך, בעונת 1898/1899, והזכה הראשונה בתואר הייתה RAP אמסטרדם, שגברה בגמר 1-0 בהארכה על HVV דן האג. בשנת 1946 נוצר הגביע המוענק עד היום לקבוצה הזוכה. הגביע עשוי כסף, חומר יקר ונדיר במצב הכלכלי הקשה שלאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר מספר הפסקות, בין היתר בעקבות המלחמה, חזר המפעל לפעילות מלאה החל בעונת 1956/1957. בשנת 1995, בדומה למפעלי גביע מקומיים אחרים, שונה שמו של מפעל הגביע בהתאם לנותנת החסות. החל מאותה שנה נקרא המפעל גביע אמסטל, וב-16 באוגוסט 2005 שונה שמו פעם נוספת לגביע גייטורייד. שנה אחר כך הוחזר שם המפעל לשמו המקורי, גביע KNVB, בעוד חברת המשקאות גייטורייד נותרה נותנת החסות הראשית. החל מעונת 1981/1982, ובניגוד לנהוג עד אז, הוחלט לשנות את שיטת המפעל החל משלבי רבע הגמר, ולקיימם במתכונת בית-חוץ, כולל שלב הגמר עצמו. לאחר שתי עונות בלבד, חזר המפעל לשיטת ההכרעה במשחק בודד לאורך כל שלביו, והחל מעונת 1988/1989 משוחק גמר הגביע באופן מסורתי באצטדיון פיינורד ברוטרדם. בעונת 2009/2010 העפילו פיינורד ואייאקס לגמר המפעל, שתוכנן במקור להכרעה במשחק אחד באצטדיון פיינורד. עקב העפלתה של אייאקס לגמר והאיסור שהוחל באותה עונה על אוהדיה להגיע לאצטדיון פיינורד עקב תקריות אלימות, הוחלט לקיים את הגמר במתכונת בית-חוץ, לראשונה מאז 1983, כשהמשחק הראשון התקיים באמסטרדם ארנה. אייאקס גברה על פיינורד בשני מפגשי הגמר וזכתה בתואר לאותה העונה. במפעל הגביע ההולנדי משתתפות קבוצות שלוש הליגות הבכירות, ואליהן מצטרפות 24 העולות לחצאי הגמר בטורנירי הגביע החובבניים והמקומיים. הסיבוב הראשון מיועד לקבוצות החובבניות ולחלק מקבוצות הליגה השלישית (מצטרפות בהדרגה בשני הסיבובים הראשונים). בסיבוב השני, בנוסף לקבוצות המובילות בליגה השלישית, מצטרפות לטורניר גם קבוצות שתי הליגות הבכירות. על פי חוקי המפעל, קבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים לא יוכלו להיפגש ביניהן בסיבוב השני והשלישי. למעט התניה זו, אין חוקיות נוספת לגבי זהות המוגרלות והמארחת במפגש המוגרל - גם במידה וקבוצה בכירה מוגרלת לארח קבוצה חובבנית, לא תתקיים החלפת ביתיות. הקבוצות שהעפילו מהסיבוב השלישי מתקדמות לשלב שמינית גמר, שם מוסרות ההתניות לקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים, והמפעל ממשיך במתכונת הכרעה במשחק בודד עד למשחק הגמר. עד לעונת 1997/1998, העפילה הזוכה בגביע ההולנדי לטורניר גביע אירופה למחזיקות גביע. המפעל האירופי בוטל בסיום עונת 1998/1999, והחל מאותה עונה העפילה הזוכה לגביע אופ"א (ובהמשך לליגה האירופית). קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל ההולנדית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. * עשר קבוצות זכו בתואר פעמיים. 20 קבוצות זכו בתואר פעם אחת. גביע KNVB באתר התאחדות הכדורגל ההולנדית תוצאות משחקי הטורניר 1970-1994 באתר RSSSF
חתול בצמרת

חתול בצמרת (באנגלית: Top Cat) היא סדרת אנימציה קומית שעוסקת בחבורת חתולי רחוב וניסיונותיהם להתעשר ולשנות את חייהם. את מזימותיהם מנסה לסכל שוטר המקוף דיבול. הסדרה נוצרה כפרודיה על סדרת הטלוויזיה "The Phil Silvers Show". הסדרה נוצרה על ידי חברת האנה-ברברה ושודרה בערוץ ABC בין ה-27 בספטמבר 1961 ל-1962, בשחור ולבן, ובשידורים חוזרים בערוץ Cartoon Network בצבע (הסדרה נוצרה במקור בצבע). הסדרה מכילה עונה אחת שלה 30 פרקים בני חצי שעה כל אחד. בעקבות הסדרה יצא ב-1987 סרט טלוויזיה בשם "חתול בצמרת פוגש את חתולי בוורלי הילס", שבו חתול מהחבורה מתעשר, וב-1995 יצאה סדרת טלוויזיה בשם "Top Cat Interviews". סדרת קומיקס המבוססת על הסדרה יצאה לאור בין 1962 ל-1973 וכללה 51 גיליונות. ב-2012 יצא סרט תלת־ממד מונפש שמבוסס על הסדרה. עלילת הסדרה דנה בניסיונותיהם של חתולי הרחוב, בהנהגת טופ קט (בתרגום חופשי: "החתול הראשי") שמכונה "טי. סי.", להתעשר ולמצוא לעצמם בתים נוחים. מזימותיו של טופ קט כוללות יצירת סיור מודרך בעיר לתיירים, שכולל ביקור במקומות חשובים היסטורית, שלמעשה מסתכמים בספסל ושאר אביזרים שנמצאים ברחוב, שבהם כביכול השתמשו אנשים מפורסמים, כשלמעשה אין זה כך. מזימה אחרת כוללת התחזות לראג'ה ופמלייתו, על מנת ללון בבית מלון בחינם. מזימותיהם של החבורה לרוב נכשלות או נפסקות באמצע, והם נאלצים לחזור למגורם בפחי אשפה ברחוב. מזימותיהם כוללות את שוטר המקוף דיבול - בחורף כשהחיים ברחוב נמאסו עליהם, החבורה עברה לגור בדירתו כנגד רצונו, לאחר ששכנעו את מפקדו שדיבול הזמין אותם ללון אצלו למשך החורף. אתר האינטרנט הרשמי של חתול בצמרת (באנגלית) חתול בצמרת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "חתול בצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חתול בצמרת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חתול בצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טריוויה על הסדרה, באתר IMDb "חתול בצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Top Cat Interviews", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Top Cat, באתר Don Markstein's Toonopedia חדשות על הסדרה, באתר IMDb
רותם פלד

רותם פלד (נולדה בשנת 1985) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל והמכביה. בעלת שלוש מדליות זהב מהמכביה. פלד החלה לשחות בגיל עשר בקבוצת השחייה של מכבי פארק מים רעות, בהדרכתו של אורי קליינמן. בשנת 1999 עברה להתאמן בפנימיית המחוננים בוינגייט תחת הדרכתו של לאוניד קאופמן. בהמשך שחתה בקבוצת השחייה של בני הרצליה. בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך באסביירג, דנמרק ביולי 1999 זכתה פלד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:02.09 דקות, שיפור לשיא שקבעה ורד בורוכובסקי בתחרות דומה שנערכה שנה קודם לכן במוסקבה (1:03.00 דקות). באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 סיימה פלד במקום 19 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:17.08 דקות ובמקום 22 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.09 דקות. באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 2000 סיימה פלד במקום 20 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.96 שניות ובמקום 22 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.72 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה בדנקרק, צרפת היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.20 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי של 1:02.08 דקות, במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:58.09 דקות ביחד עם בורוכובסקי, מאיה פינקלר וענבל לבבי, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.84 דקות, 4 מאיות שנייה לאט מעלייה לשלב הגמר. נוסף לכך היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא אישי חדש של 28.90 שניות. בתחרויות השחייה של המכביה ה-16 שנערכו בווינגייט ביולי 2001 זכתה פלד ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא מכביה חדש של 1:03.32 דקות, במשחה ל-200 מטר פרפר (2:23.17 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2004 זכתה פלד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04:58 דקות, לפני סהר אלוני מהפועל עמק חפר (1:05:03 דקות) ושרי מצרי ממכבי תל אביב. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב הייתה שותפה לשיא ישראלי חדש לאגודות ביחד עם סיגל סימסולו, מונה מירון וקרן זיבנר 4:24:66 דקות, שיפור לשיא של אגודת מכבי קריית אונו בן ה-4 שנים 4:28:36 דקות. רותם פלד באתר swimrankings (באנגלית) נדב מיכאל, שוחה אל התואר, 23 במרץ 2006 אסף מדיני, שלושה שיאים ישראלים בשחייה, באתר ynet, 29 ביולי 2000 שחייה: פינקלר ואיילון מצטייני אליפות ישראל, באתר ynet, 31 ביולי 2004
יאסין

האם התכוונתם ל... אנשים שזה שם משפחתם אברהים יאסין (יליד 1963) – שמו המקורי של אברהם סיני, גֵּר ישראלי ממוצא לבנוני-מוסלמי ששימש כמודיע של צה"ל והמוסד בחזבאללה אחמד יאסין (1936–2004) – היה טרוריסט, ממייסדי ומנהיגי החמאס אימאן ח'טיב-יאסין (ילידת 1964) – פוליטיקאית ערבייה-ישראלית וליד יאסין (יליד 1960) – עיתונאי, סופר, מתרגם, מחזאי, צלם, צייר ושחקן תיאטרון ערבי-ישראלי נג'יב אפנדי אל-יאסין (המאה ה-19) – היה ראש עיריית חיפה בשנים 1873–1877 נוסייר יאסין (יליד 1992) – בלוגר ערבי-ישראלי אחר יאסין (רקטה) – רקטה נגד טנקים תוצרת חמאס ע"ש אחמד יאסין דיר יאסין – כפר ערבי ששכן בהרי ירושלים פרשת דיר יאסין – כיבוש הכפר דיר יאסין במלחמת העצמאות דיר יאסין (להקה) – הייתה להקת פאוור ויולנס והארדקור פאנק ישראלית (פעלה בשנים 1997–2003) "סורת יא. סין" – סורת י.ס., הסורה ה-36 בקוראן יאסין (אוקראינה) (אנ') ("יאסיניה") – עיירה באוקראינה, ראו גם קהילת יהודי יאסין
ארגינין

ארגינין (Arginine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. השייר של ארגינין מורכב משלוש קבוצות מתילן (CH2) ומקבוצת גואנידינו (אטום פחמן הקשור לשלוש קבוצות אמין, CNH(NH2)2) הנמצאת בקצה. אחת מקבוצות האמין נוטה לקלוט יון מימן ולהפוך ליון בעל מטען חשמלי חיובי (+NH3); מכאן שארגינין היא אחת משלוש חומצות האמינו הבסיסיות (בסיס מוגדר כתרכובת הנוטה לקלוט יוני מימן); זוהי חומצת האמינו הבסיסית ביותר. ב-pH נייטרלי (7) נוטה קבוצת האמין לקלוט יון מימן ולהופיע בצורת היון החיובי, בעל מטען חשמלי של 1+. קבוצת האמין יכולה ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים. ארגינין היא לפיכך חומצת אמינו הידרופילית, ולמעשה - ההידרופילית ביותר. היא מתמוססת במים טוב יותר מכל חומצת אמינו אחרת, ולפיכך שייר ארגינין נוטים להופיע באזורים החיצוניים של חלבונים, שם הם מסוגלים לבוא במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. ארגינין מוגדרת כחומצת אמינו חצי חיונית, למרות שחלק מתאי גוף האדם מסוגלים לסנתזה בעצמם. אצל ילדים תהליך זה אינו מתרחש ועליהם לצרוך ארגינין דרך המזון. מדיה וקבצים בנושא ארגינין בוויקישיתוף
חיים קלופט

הרב חיים קלופט (נולד בכ"ד בשבט ה'תש"ח, 4 בפברואר 1948) הוא ראש ישיבת "קהלות יעקב" במודיעין עילית. נולד בירושלים לרב יואל קלופט. למד בישיבת אור ישראל הקטנה בפתח תקווה, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לבתו של הרב שאול ברזם, שהיה חתנו של הרב יעקב ישראל קניבסקי. בשנות ה-80 פתח את הישיבה לצעירים בבני ברק בהכוונתו ובהדרכתו של סב רעייתו הרב יעקב ישראל קנייבסקי. לאחר פטירת הסב את שם הישיבה ל'קהילות יעקב' על שם ספריו. בשנת 1994 סייע לו הרב שך לפתוח ישיבה גדולה ביישוב אלומה (נקראה אז: חזון יחזקאל). בשנת 2011 עברה הישיבה למודיעין עילית לבניין משלה, והוא החל לאגד סביבו קבוצות אברכים המשתתפים בשיעוריו ובשיחותיו בענייני מחשבה. הרב קלופט מעמיק בלימודו, הוא מרבה לעסוק בענייני הגות ומחשבה. שיחותיו מבוססות על תורת המהר"ל, הרמח"ל, הגר"א ורבי חיים מוולוז'ין. במשך שנים הוא מסר 'ועד' מיוחד בספר נפש החיים, והשלים את הספר לאחר תשע שנים. כיום הוא מוסר ועדים קבועים בספר 'נפש החיים' לבחורים ואברכים במודיעין עילית ובבני ברק. תלמידיו מוציאים קונטרסים משיעוריו ושיחותיו, וכמו כן הם מועברים במסגרות שונות, בהן קול הלשון וקול הדף. הרב קלופט נוהג להטיל פתיל תכלת בטלית קטן שלו, שלא כמקובל בציבור החרדי. אחיו הרב שניאור קלופט הוא ראש כולל בחיפה. גיסו (בעל אחותו) הרב מנחם צבי ברלין, ראש ישיבת "רבנו חיים עוזר" בבני ברק. גיסו (בעל אחותו) הרב שמואל אביגדור פייבלזון, ראש ישיבת נחלת נפתלי בצפת. גיסו (חתן חמיו) הרב טוביה יעקובזון, ראש ישיבה במודיעין עילית. גיסו (חתן חמיו) הרב צבי יהודה אדלשטיין, מראשי ישיבת אורחות תורה. בנו הרב שאול קלופט מכהן עמו בראשות הישיבה, החל משנת 2010. קונטרס "דברי תורה", בני ברק, תשל"ח. קונטרס מה ראו על ככה : מהות ימי הפורים ולקחם ועבודת הימים לבני תורה. ספר "חקרי לב", בעבודת ראש השנה, מודיעין עילית, תשע"ד. ספר "חקרי לב", ב' כרכים על שער ג בנפש החיים, מודיעין עילית, תשע"ז. חיים בן יואל קלופט (1948-), דף שער בספרייה הלאומית שיעורי הרב חיים קלופט באתר "קול הלשון" ישורון - חלק יא - אלול תשסב - עורך: רבי שלמה גאטסמאן (page 243 of 944), באתר www.hebrewbooks.org בסמליל הישיבה כתוב: "לע"נ הגאון הגדול רבי יעקב ישראל קנייבסקי הסטייפלר זצ"ל" מעמד מרגש: הגר"ח חנך במודיעין עלית, באתר כיכר השבת
דיופיזיטיות

דיופיזיטיות (ביוונית עתיקה: δυοφυσῖται מילולית "שני טבעים") היא השקפה כריסטולוגית בדבר טבעו של ישו. הכריסטולוגיה שבה מחזיקות הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית היא דיופיזיטית, דהיינו שישו, שהוא התגלמות בן האלוהים בגוף אדם, מורכב משתי מהויות, אלוהית ואנושית. במאה ה-5 התנהל וויכוח האם היה לישו בחייו טבע אחד – אלוהי, השקפה המכונה מונופיזיטיות, שיוצגה על ידי אוטיכס ראש המנזר בקונסטנטינופול, כנגד הדעה כי לישו היו שני טבעים, טבע אלוהי וטבע אנושי, השקפה דיאופיזיטית כדעת פלביאנוס, פטריארך קונסטנטינופול. פלאבינוס כינס בשנת 448 סינוד שגינה את אוטיכס, האשים אותו בכפירה מונופיזיטית (חד-גשמית) ונידה אותו. אך אוטיכס חזר על דעתו וערער בפני דיוסקורוס הראשון, פטריארך אלכסנדריה וסוורוס(אנ'), פטריארך אנטיוכיה. בתמיכתם, כינס הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני (408-450) בשנת 449 ועידה אקומנית באפסוס (שזכתה אחר־כך לכינוי "לטרוקיניום" - ועידת גזלנים) ובה זוכה אוטיכס ואילו פלביאנוס גונה, וזמן קצר אחר־כך מת. האפיפיור הבא, לאו הראשון לא הכיר בהחלטות הוועידה. בשנת 451 כונסה ועידת כלקדון, ובה תמכו ההגמונים בהשקפתו של לאו ואישרו את ההשקפה הדיאופיזיטית, שעל פיה היה ישו בחייו משיח בעל שני טבעים שלמים (הטבע האנושי והטבע האלוהי) שלא התמזגו לאחד, אף שהיו נמצאים בגוף אחד ולא נבדלו זה מזה. על פי השקפה זו ישו היה בעודו בחיים בעת בעונה אחת אל (ולפיכך היה זהה עם אלוהים באלוהיותו) ואדם (ולפיכך היה זהה לכל אדם אחר באנושיותו). כן הוציאה הוועידה מחוץ לכנסייה את אוטיכס, סוורוס ודיוסקורוס. בראשית המאה ה-7 אף היה ניסיון לאחד את המונופיזיטיות והדיופיזיטיות באמצעות המונותליטיזם.
עידו מירון

עידו מירון (נולד ב-1975) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחי הגב. ייצג את ישראל באליפות אירופה (שפילד 1993). בעל שתי מדליות כסף מהמכביה הארבע-עשרה (1993). מירון נולד וגדל במושב מולדת התאמן בקבוצות הפועל גלבוע ומכבי חיפה, בהדרכתו של ארנון אבני. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכה מירון במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.58 דקות, אחרי אליאב טל מהפועל נתניה (2:12.37 דקות) וגלעד רפאלי מהפועל בני שמעון (2:15.05 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ב-30 במאי 1992 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:07.09 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של ערן גרומי 2:07.48 דקות. באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ב-20 באפריל 1993 זכה מירון בשתי מדליות זהב, מבשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.37 שניות, לפני יוסי טנצר ממכבי קריית אונו (1:02.50 דקות) ויואב מאירי מהפועל ירושלים ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:05.00 דקות, שיפור לשיאו, לפני יוסי טנצר (2:13.08 דקות) ויואב מרקוביץ' מהפועל נהריה (2:16.12 דקות). בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה ביולי 1993 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכה מירון ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אורי שטיפט, יואב מאירי ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.69 שניות, אחרי דניאל גרייבר מארצות הברית (58.90 שניות) ולפני אלפרד דייוויד מארצות הברית (1:00.13 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.85 דקות, אחרי דייוויד אלפרט (2:05.71 דקות) ולפני דניאל גרייבר (2:09.69 דקות). באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.88 דקות. באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.46 דקות, לפני ניר טוביס חברו לקבוצת מכבי חיפה (1:02.12 דקות) ויואב גת מהפועל קריית טבעון (1:03.47 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1995 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.53 דקות, לפני חברו לקבוצה איתן אורבך (2:08.86 דקות). עידו מירון באתר Swimrankings (באנגלית) עידו מירון במכביה ה-14, באתר you tube, ‏8 ביולי 1993
ויילד

האם התכוונתם ל... אוליביה ויילד (Wilde) – שחקנית ודוגמנית אמריקנית אוסקר ויילד (Wilde) – סופר, משורר, מחזאי ועיתונאי אירי ויילד (סרט) – סרט על חייו של אוסקר ויילד חנות הספרים אוסקר ויילד (Wilde) – חנות ספרים אמריקנית, הראשונה שהוקשה לסופרים להט"בים מערכון אוסקר ויילד (Wilde) – מערכון נודע של חבורת מונטי פייתון קים ויילד (Wilde) – זמרת פופ בריטית ג'ונתן ויילד (Wild) – פושע לונדוני נודע וולטר ויילד (Wild) – כדורגלן אנגלי ויליאם וילד – צייר בריטי במאה ה-19 ויילד ויזל (Wild) – כינוים של מטוסים המיועדים למשימות דיכוי הגנה אווירית ויילד צ'רי (Wild) – להקת רוק אמריקנית מינסוטה ויילד (Wild) – קבוצת הוקי אמריקנית סוזן ויילד (Wild) – פוליטיקאית אמריקאת קורנל ויילד (Wilde) – שחקן, במאי ומפיק אמריקני רייצ'ל ויילד (אנ') – שחקנית בריטית
קולידג'

האם התכוונתם ל... אליזבת ספראג קולידג' אפקט קולידג' ג'ניפר קולידג' גרייס קולידג' סוזן קולידג' קלווין קולידג'
אנדרטת גור אריה יהודה

אנדרטת גור אריה יהודה היא אנדרטה השוכנת במרכז אדיס אבבה באתיופיה, כ-700 מטרים ממערב לכיכר מסקל. האנדרטה ניצבת בכיכר שלפני תחנה הרכבת של העיר, סמוך לתחילתן של שדרות וינסטון צ'רצ'יל, אחת השדרות המרכזיות באדיס אבבה. האנדרטה בדמות אריה מוזהב סמלו של הקיסר היילה סלאסי ושל אתיופיה עד 1991, אשר על פי המסורת, ניתן לעקוב אחר מוצאו עד לשלמה המלך ומלכת שבא. האנדרטה ניצבת על פודיום גבוה עשוי גרניט שחור, שעליו פוסלו תבליטים של הקיסרים מנליק השני, היילה סלאסי וזאודיתו, וכן של ראס מקונן וולדה. האריה עצמו "פוסע" (Passant) והוא פונה שמאלה. לראשו כתר וברגלו הקדמית הימנית הוא אוחז במוט המסתיים בצלב. האנדרטה הוקמה על ידי שליט אתיופיה היילה סלאסי בשנת 1930, מעט לפני הכתרתו כקיסר. בשנת 1935 בזזו אותה האיטלקים והעבירוה לרומא, שם הוצבה סמוך לאנדרטת ויטוריו אמנואלה השני. במהלך החגיגות לציון ארבע שנים להכרזת האימפריה האיטלקית, בנוכחות בניטו מוסוליני, אדולף היטלר והמלך ויטוריו אמנואלה השלישי, נערך מצעד בו השתתף גם חייל מאריתראה בשם זראי דרס. כשהבחין דרס באנדרטה, התמלא רגשי פטריוטיות ודקר את החיילים הקולוניאליסטים שסביבו בחרב הטקסית שנשא. הוא הספיק להרוג חמישה חיילים ולפצוע אחרים, לפני שנהרג בעצמו על ידי הסובבים. כיום זראיי דרס נחשב כגיבור פטריוטי באריתריאה ובאתיופיה. האנדרטה הושבה לאתיופיה לאחר משא ומתן ממושך בשנות ה-60 של המאה ה-20 והוצבה במקומה בנוכחותו של הקיסר היילה סלאסי. לאחר ההפיכה באתיופיה בשנת 1974, החליטה החונטה הצבאית להעביר את האנדרטה ממקומה, בהיותה סמל לקיסרות. התנגדות של אנשי צבא משוחררים שהעלו על נס את תקרית דרס, הובילה לביטול ההחלטה, והאריה נותר במקומו. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת גור אריה יהודה בוויקישיתוף Selamta "The Global Security Architecture, Human Rights Violations and the UN in the 21st Century Part I". Minister of information of Eritrea. 2015-10-07.(הקישור אינו פעיל, 2.10.2021) Alberto Sbacchi (1985). Ethiopia under Mussolini: Fascism and the Colonial Experience. London. p. 138., cited in Lionel Cliffe; Basil Davidson (1988). The Long Struggle of Eritrea for Independence and Constructive Peace. p. 71. ISBN 9780932415370. Alessandro Triulzi (2015). Paolo Bertella Farnetti; Cecilia Dau Novelli (eds.). Across the Mediterranean. Acknowledging Voices and Silences of (Post)Colonial Italy. Colonialism and National Identity. Cambridge Scholars Publishing. pp. 161–176.
תחנת הרכבת של אדיס אבבה

תחנת הרכבת של אדיס אבבה, המכונה "לאגאר" (Lagaar; מצרפתית La Gare - "התחנה"), היא תחנת רכבת השוכנת במרכזה של העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה, במרחק של כ-700 מטרים דרומית-מערבית לכיכר מסקל. התחנה היא התחנה הסופית במסילת הרכבת אדיס אבבה-ג'יבוטי שהיא מסילת הרכבת היחידה באתיופיה. כיום אין שירותי רכבת אל התחנה. סלילתה של מסילת הרכבת החלה בג'יבוטי ב-1894, והקטע הראשון הגיע עד דירה דאווה. ב-1908, לאחר עיכובים ומחלוקות, הוקמה "חברת מסילת הברזל הצרפתית-אתיופית" (Compagnie du Chemin de Fer Franco-Ethiopien) - חברה שניזונה בעיקר מהון צרפתי, וזו השלימה את סלילת המסילה מדירה דאווה לאדיס אבבה ב-20 במאי 1915. טקס חנוכת המסילה נערך ב-17 ביוני 1917 במעמד הקיסרית זאודיתו, שהשתתפה בנסיעת הרכבת הראשונה לג'יבוטי. חוזה שנחתם בין אתיופיה לצרפת ב-1922 הקצה את הקרקע הדרוש להקמת מבנה התחנה, ואבן הפינה הונחה ב-13 בפברואר 1928. המבנה הושלם ב-3 בדצמבר 1929 במימון צרפתי וגרמני. בשנת 1938 ביקש המושל האיטלקי להרוס את מבנה התחנה ולסלול קו רכבת חדש דרך מרכזה של העיר, ולאורכו ימוקמו שלוש תחנות. תוכנית זו נגנזה לבסוף בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. שירותי הרכבת אל התחנה פסקו באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, עם השבתת קו הרכבת שממערב לדירה דאווה. גם אם השירות לאדיס אבבה יתחדש, סביר שבעיר תבנה תחנה חדשה, אם כי המבנה צפוי להישאר במקומו בשל ערכו ההיסטורי והאדריכלי. סגנונו של מבנה התחנה הוא קולוניאליסטי. הוא מתנשא לגובה של שתי קומות, בראשונה ארקדה הנתמכת בשורת קשתות, ובשנייה מרפסת עם מעקה מסוגנן, אליה מובילות דלתות גבוהות. במרכז המבנה, מעין מגדל המוסיף לו קומה שלישית ובה חלונות בצורת קשתות. המבנה והמגדל נושאים גגות רעפים אדומים. בתחנה רציף צד בודד וגשר להולכי רגל נטוי מעל מסילות הרכבת. בשטח התחנה שוכנים משרדי ההנהלה הראשית של חברת הרכבת, מחסני חלפים, בתי מלאכה, דפו, מרכז השתלמות ומרפאה ומועדון לעובדי חברת הרכבת. בכיכר הגדולה שבחזית התחנה פועל מסוף אוטובוסים עירוני, וניצבת בה אנדרטת גור אריה יהודה, פסל אריה מוזהב שהוקם על ידי הקיסר היילה סלאסי ב-1930. סמוך לתחנה שוכנים תחנת האוטובוסים הבין-עירונית של אדיס אבבה ליעדים קרובים (עד 250 ק"מ), והאנגר ובו שוכן "מוזיאון הרכבת" של אתיופיה. בשנת 1935 העניקה ממשלת צרפת לקיסר היילה סלאסי שני קרונות לשימושו הפרטי. בקרון הראשון היה סלון, תא שינה ומשרד, ובשני הותקנו מטבח ומסעדה. ב-1954 הוענקו לקיסר שני קרונות נוספים, הפעם מממשלת אנגליה, גם הם מחולקים באופן דומה לקודמיהם. הרכבת הקיסרית הונעה בשני קטרים וכללה, נוסף על ארבעת הקרונות הקיסריים, קרון גנרטור חשמלי שסיפק את כל צריכת החשמל שלה, שני קרונות מחלקה ראשונה לאורחיו ולפמלייתו של הקיסר, שני קרונות מחלקה שנייה עבור משרתיו ושני קרונות משא. הרכבת הקיסרית הפסיקה את פעולתה ב-1973, זמן קצר לפני המהפכה האתיופית, וארבעת הקרונות הקיסריים שמורים במבנה המוזיאון. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת של אדיס אבבה בוויקישיתוף Gare D'Addis Abeba Les voitures imperiales
אנדרטת 12 ביכתית

אנדרטת 12 ביכתית (געז: የካቲት ፲፪) היא אנדרטה באדיס אבבה, בירת אתיופיה, המנציחה את זכר קורבנות טבח גרציאני ב־12 (בחודש) יכתית", המקביל ל־19 בפברואר בלוח השנה הגרגוריאני. האנדרטה ניצבת בכיכר הנושאת אותו שם (የካቲት ፲፪ አደባባይ - "יכתית 12 אדבבאי"), בחלקו הצפוני של מרכז העיר. באופן לא רשמי מכונה הכיכר בשם "סידיסט קילו", היינו "שישה קילומטרים", המציינים את המרחק, הלכאורי, ממרכז העיר. בכיכר נפגשות, בין היתר, דרך אנטוטו המובילה צפונה אל הרי אנטוטו שבגבולה הצפון-מזרחי של אדיס אבבה, ורחוב המלך ג'ורג' השישי המוביל בשמות שונים דרומה אל כיכר מסקל, והלאה עד לנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה. בצידה הצפון-מערבי גובל בכיכר הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת אדיס אבבה, ודרומית-מזרחית לה נמצא גן האריות בו עדיין חיים צאצאיהם של האריות הקיסריים. עוד ניצב בכיכר, בצידה הדרום-מערבי, בית החולים הנושא גם הוא את השם "יכתית 12", לאחר שבעבר נקרא על-שם הקיסר היילה סלאסי, וקודם לכן נקרא "ביתא סעידה". האנדרטה מנציחה את זכרם של קורבנות הטבח שהחל ב-19 בפברואר 1937 ונמשך שלושה ימים. הטבח, שבו נרצחו אלפי בני-אדם, החל ביום שבו כשל ניסיון התנקשות בחייו של מרשל רודולפו גרציאני, המושל הכללי של מזרח אפריקה האיטלקית. שרידי הקורבנות עצמם שמורים בקתדרלת השילוש הקדוש הסמוכה. האנדרטה הוקמה ב-1955 על ידי הפסל הקרואטי אנטון אוגוסטינצ'יץ' (Antun Augustinčić), והוענקה לעם האתיופי במתנה מאת המרשל יוסיפ ברוז טיטו. הקיסר היילה סלאסי נהג להניח במקום זר ביום השנה לטבח. מסורת זו נמשכה על ידי מנגיסטו היילה מריאם לאחר המהפכה האתיופית ב-1974, ולאחר תום מלחמת האזרחים ב-1991 נמסרה לראש העיר. כיום נושא בתפקיד נשיא אתיופיה. האנדרטה בנויה בצורת אובליסק לבן שבתחתיתו שני תבליטים המקיפים את בסיסו. הסצינות מתארות את הטבח ואת הלוויית הקורבנות שהתקיימה לאחר שחרור המדינה מהכיבוש האיטלקי, בנוכחותו של הקיסר. באחת הפינות של האובליסק, מעט מתחת לחצי הגובה, ניצב פסל קטן של גור אריה יהודה, סמלם של הקיסר היילה סלאסי ושל אתיופיה עד 1991. האריה דומה לפסל האריה הגדול של אנדרטת גור אריה יהודה ליד תחנת הרכבת של אדיס אבבה; כמוהו הוא "פוסע" (Passant) ופונה שמאלה, לראשו כתר וברגלו הקדמית הימנית הוא אוחז במוט המסתיים בצלב. כשהחונטה הצבאית האתיופית עלתה לשלטון, היא סילקה את כל סמלי האריה של הקיסר, למעט באנדרטה זו ובאנדרטת גור אריה יהודה הנ"ל. האובליסק ניצב על בסיס מוגבה שאליו מוליכות שש מדרגות משלושה כיוונים. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת 12 ביכתית בוויקישיתוף Imperial Monuments of Ethiopia 20 בפברואר בשנה מעוברת.
הלני

האם התכוונתם ל... הלנים – שבטים שאכלסו את יוון החל מאמצע האלף השני לפנה"ס. הלניסט - מתיוון או בן תרבות יוון העתיקה אישים: הלני המלכה – מלכת חדייב במאה הראשונה לספירה. הלני, קיסרית אתיופיה – אשתו של זרע יעקב, קיסר אתיופיה.