laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוהנס הראשון, קיסר אתיופיה

יוהנס הראשון (בגעז: ዮሐንስ, גרסה אתיופית של השם יוחנן) מכונה גם בשם ג'ון הראשון הוכתר בשם אאילף סגד - "לו סוגדים אלפים", קיסר אתיופיה 1667–1682 בנו הרביעי של הקיסר שקדם לו פאסילידס. יוהנס הוכתר לקיסר בעקבות מועצה שנתמתה לאחר מות אביו ונבחר לקיסר בתמיכתו של בלאטנה מלאקה קראסטוס. עקב המחלוקת הדתית שגרמו המיסיונרים הקתולים בתקופת סבו סוסוניס, יוהנס נהג בהם בקשיחות. בשנת 1669 הוא פקד על גראזמאץ' מיכאל לגרש את כל הקתולים שלא אימצו את דוקטרינת הכנסייה האתיופית לסנאר. שישה פרנציסקנים שנשלחו על ידי האפיפיור אלכסנדר השביעי להמרת האתיופים לקתוליות הוצאו להורג בפקודת הקיסר. כתוצאה מכך הקיסר העדיף אורחים ארמניים שמבחינה דתית היו קרובים לכנסייה האתיופית. ארמניה בתקופה זו שלחה מספר שליחויות דיפלומטיות וב-1679 הקיסר יוהנס קיבל את הבישוף הארמני אווסטאווס. בתקופת יוהנס גדל הוויכוח על טבעו של ישו הנוצרי והוקמה מועצה שתפתור את וויכחי הדת. הנזירים מגוג'אם שבראשם עמד אווסטאווס הארמני טענו שישו נצלב והתאחד עם אביו טענה הנקראת בגעז קאבט - משיחה טענה שנתמכה גם על ידי בנו של הקיסר ייאסו מנגדם עמדו נזירי דברה ליבנוס משוואה שעמדו על דעתם המסורתית. ארנסט וואליס באדג' טוען שהקיסר תמך בדוקטרינת הקאבט בגלל שבנו תמך בה, אך על פי חוקרים אחרים הקיסר תמך בדוקטרינה זו משום שגוג'אם הייתה מחוז חשוב וכדי לא לגרום לקרע בעם. מדיה וקבצים בנושא יוהנס הראשון, קיסר אתיופיה בוויקישיתוף ג'יימס ברוס כתב שיוהנס מלך בשנים 1665–1680, אולם דעתו הופרכה בגלל שבתקופתו של יוהנס היה ליקוי שלפי החישוב המדעי התרחש ב-4 בנובמבר 1668 כך טוען באדג' בספרו היסטוריה של אתיופיה: נוביה וחבש E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, 1928 [Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970], p. 408. ISBN 0938818910. Budge, pp.406f, 410f H. Weld Blundell, The Royal chronicle of Abyssinia, 1769-1840 (Cambridge: University Press, 1922, p. 525 Donald Crummey, Priests and Politicians, 1972 (Hollywood: Tsehai, 2007), p. 22. ISBN 0198216777
נחל אשכול

נחל אשכול הוא נחל המוזכר בתורה, בספר במדבר ובספר דברים, בסיפור שנים עשר המרגלים ששלח משה לתור את ארץ כנען: וַיַּעֲלוּ בַנֶּגֶב, וַיָּבֹא עַד-חֶבְרוֹן, וְשָׁם אֲחִימַן שֵׁשַׁי וְתַלְמַי, יְלִידֵי הָעֲנָק; וְחֶבְרוֹן, שֶׁבַע שָׁנִים נִבְנְתָה, לִפְנֵי, צֹעַן מִצְרָיִם. וַיָּבֹאוּ עַד-נַחַל אֶשְׁכֹּל, וַיִּכְרְתוּ מִשָּׁם זְמוֹרָה וְאֶשְׁכּוֹל עֲנָבִים אֶחָד, וַיִּשָּׂאֻהוּ בַמּוֹט, בִּשְׁנָיִם; וּמִן-הָרִמֹּנִים, וּמִן-הַתְּאֵנִים. לַמָּקוֹם הַהוּא, קָרָא נַחַל אֶשְׁכּוֹל, עַל אֹדוֹת הָאֶשְׁכּוֹל, אֲשֶׁר-כָּרְתוּ מִשָּׁם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל. — במדבר, י"ג, כ"ג-כ"ה זיהויו של נחל אשכול שנוי במחלוקת. רבי יהוסף שוורץ, בעל "תבואות הארץ", סבור כי נחל אשכול הוא נחל שורק והוא כותב: "למערב חברון ואדי אזראר, ולפי דעתי הוא נחל אשכול (ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק כ"ג) והוא נחל שורק הנזכר בשמשון (ספר שופטים, פרק ט"ז, פסוק ד') (ומצאתי בתנחומא פרשת שלח לך שנחל אשכול נקרא כן על שם אשכול בעל-ברית אברהם (בראשית י"ד י"ג) שלקחו האשכול ממקומו עד כאן, הנה מוכח שבמחוז חברון הנחל". למרות זאת, במפה ששירטט מצוי נחל אשכול צפונית לחברון במיקום של נחל תלם. רבי אשתורי הפרחי, בספרו "כפתור ופרח", כותב: "ונחל אשכול לצפון ההר, ששם היה חברון ומערת האבות הקדושים" בהערה לפסקה זו נאמר: "נחל קרוב לחברון. יש כמה ואדיות סביב חברון, ואין הסכמה איזה מהן נקרא בפי המרגלים נחל אשכול". אברהם משה לונץ, בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה", סבור כי "נחל אשכול הוא הנחל אשר העיר חברון עומדת בו". אבל הוא מוסיף: "אך התרים (התיירים) האחרונים הראו בראיית נכוחות כי יותר נכון לקבוע את מקומו אצל מקום הנקרא: תֻלֵילַתְּ אלענב (תלי הענבים) הסמוך לבאר שבע." לפי הפסוקים, שמו של הנחל נקרא על שם אשכול הענבים שלקחו ממנו המרגלים: לַמָּקוֹם הַהוּא קָרָא נַחַל אֶשְׁכּוֹל עַל אֹדוֹת הָאֶשְׁכּוֹל אֲשֶׁר כָּרְתוּ מִשָּׁם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל — ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק כ"ד לפי מדרש במדבר רבה כבר בתקופת אברהם נקרא המקום "נחל אשכול" כשמו אשכול רע אברהם על שם המאורע שעתיד להתרחש בו: שהכל צפוי היה לפני הקב"ה, אשכול אוהבו של אברהם היה ונקרא אשכול על אודות האשכול שעתידין ישראל לכרות ממקומו — במדבר רבה, פרשה ט"ז, פסקה ט"ז לפי הגר"א, בתחילה הנחל נקרא "נחל אֶשְׁכֹּל" בכתיב חסר (כפי ששמו מופיע בפסוק כג) על שם אשכל רע אברהם, ורק אחרי סיפור המרגלים נקרא "נחל אֶשְׁכּוֹל" בכתיב מלא (כפי ששמו נכתב בפסוק כד) על שם אשכול הענבים. זאב ארליך, המסע המשוחזר של המרגלים(הקישור אינו פעיל) - מקור ראשון יהוסף שוורץ, תבואות הארץ ספר כפתור ופרח, פרק י"א: גבולות הארץ, הוצאת המכון ללימודי מצוות הארץ ע"ש הר"ר חיים קהן, שעל ידי בית המדרש להלכה בהתיישבות, תשנ"ז עמ' ע"ג קול אליהו, פרשת שלח.
האבסינת

האבסינת (בצרפתית: L'Absinthe) הוא ציור משנת 1876 מאת הצייר האימפרסיוניסטי הצרפתי אדגר דגה, הנחשב לדוגמה מובהקת של סגנון האימפרסיוניזם באמנות. בעת יצירתו נקרא הציור "שרטוט של בית קפה צרפתי", מאוחר יותר שוּנה שמו ל"דמויות בבית קפה", ורק בשנת 1893 קיבל את שמו הנוכחי. הוא מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז. בציור מתוארות שתי דמויות – גבר ואישה. האישה יושבת במרכז התמונה, והגבר יושב לשמאלה ומביט שמאלה – אל מחוץ לתמונה. האישה בוהה קדימה, מבטה אינו ממוקד בדבר, ולפניה כוס ובה אבסינת שהוא משקה ירוק חריף. כל אחת מהדמויות שקועה בעצמה, והיצירה מבטאת את הניכור והבדידות החברתית שנפוצה בפריז הגדלה והולכת של שנות ה-1870. האישה היא השחקנית אלן אנדרה (אנ') ששימשה מודל לאמנים, והגבר הוא הצייר והפסל מרסלן דבוטן (אנ')– שתי דמויות בוהמייניות ידועות באותה עת. בית הקפה שבו יושבים השניים הוא קפה דה לה נובל אתנה (אנ') בכיכר פיגאל שבפריז, ששימש מקום מפגש מקובל לאמנים (נהרס בשרפה ב-2004). הקומפוזיציה של הציור משקפת את השפעת הצילום על האמנות המודרנית בקיטוע של הקומפוזיציה ובנקודת המבט של הצייר. הדמויות ממוקמות בשולי הפורמט, ואת החלל המרכזי של הציור תופשים השולחנות הריקים של בית הקפה, המסודרים בזווית היוצרת עומק פרספקטיבי בחלל. כשהוצגה לראשונה בשנת 1876, זכתה היצירה לביקורות שליליות ביותר. המבקרים כינו את היצירה "מכוערת" ו"מעוררת דחייה" והיא לא הוצגה שוב עד שנת 1892, עת הוסרה מהתצוגה בשל קריאות הבוז של הצופים. בין השאר תקפו המבקרים את התמונה בשל מה שנראה כ"חוסר איזון" – הדמויות אינן במרכז התמונה או בחזיתה, והדמות הימנית "חתוכה". בפעם השלישית הוצגה היצירה בשנת 1893 באנגליה, שם עוררה שיח ציבורי ער. רבים ראו בה מסר בלתי מוסרי בשל תיאור דמויות "מנוונות", משולי החברה; בעיני רבים אימתה התמונה את חשדם של הוויקטוריאנים כלפי האמנות בצרפת וכלפי הצרפתים בכלל. מאידך, רבים אחרים ראו בה מעין תמרור אזהרה מפני הידרדרות מוסרית, ועל כן הותרה הצגתה. הסופר ג'ורג' מור (אנ') אמר על הדמות הנשית בתמונה "איזו זנזונת!" והוסיף, "זה אינו סיפור נעים, אבל הוא מהווה לקח". מדיה וקבצים בנושא האבסינת בוויקישיתוף
טהימפהו

טְהִימְפְּהוּ (בדזונגקה: ཐིམ་ཕུུུུ; לפי האקדמיה ללשון העברית: טִימְפּוּ) היא בירת בהוטן והעיר הגדולה בה, וכמו כן גם שמו של העמק המקיף את העיר, ושם המחוז בו היא נמצאת. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2017 אוכלוסיית העיר מנתה 114,551 תושבים. העיר משתרעת על מערב עמקו של נהר הוונג צ'הו, ויש בה רובע ממשלתי שמרכזו בטשיצ'ודזונג. מסביב לעיר ישנו יער גדול. מנזרי דצ'נפו, טאנגו וצ'רי, וכמו כן גם ארמון דצ'נצ'ולינג, משכנו הרשמי של מלך בהוטן נמצאים מצפון לעיר. לפני 1960, טהימפהו הורכבה מקבוצת כפרים קטנים מפוזרים לעורך העמק, אשר חלקם מהווים כיום מחוזות של העיר. ב-1885 התרחש באזור, במה שהיום הוא מגרש הספורט צ'אנגלימית'נג של טהימפהו, קרב בו הבהוטנים ניצחו. הניצחון המוחץ סלל את הדרך לאוג'ין וונגצ'וק, מלכהּ הראשון של בהוטן, לשלוט בכל המדינה בפועל. מאז המגרש הוא בעל חשיבות גדולה לעיר; תחרויות כדורגל, קריקט וקליעה למטרה מתקיימות בו. האצטדיון המודרני שנמצא שם כיום הוקם ב-1974. תחת שושלת וונגצ'וק נהנתה המדינה משלום והתקדמות תחת שליטים רפורמיסטים מוצלחים. המלך השלישי בשושלת, ג'יגמה דורג'י וונגצ'וק, שינה את השיטה הפאודלית הישנה על ידי ביטול העבדות, חילוק האדמות מחדש ושינוי המיסוי. הוא גם הציג הרבה רפורמות מנהליות, חוקתיות ומשפטיות. הרפורמות המשיכו וב-1952 הבירה הועברה מהבירה העתיקה פונקה אל טהימפהו. המלך הרביעי, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, התחיל פיתוח במדינה עם תמריץ שהתבטא באופן כלכלי ובאופנים אחרים מהודו. ב-1961, טהימפהו הפכה רשמית לבירת בהוטן. עם הצטרפות בהוטן לאו"ם ב-1971 ולמס' ארגונים בינלאומיים אחרים, התחילה נוכחות של משלחות דיפלומטיות בעיר, מה שגרם לגידול מהיר של טהימפהו כמטרופולין. ב-2005 המלך החליט להוריש את השלטון לבנו, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק. ההכתרה התקיימה בטהימפהו באצטדיון הלאומי המצוחצח, וחפף ליובל המאה לתחילת שושלת וונגצ'וק. העיר גָדלה במהירות בעקבות הגירה המונית של כפריים אליה. ההגירה גרמה לבנייה מחודשת של מרכז העיר, ולהקמת פרברים בה. נורזין לאם, לאחרונה שודרג לרחוב ראשי בעיר, ובו יש חנויות, מסעדות, דוכנים קמעונאיים, ומבנים ציבוריים. בשאר העיר ישנם בלוקי דירות, בתים פרטיים קטנים וחנויות פרטיות. כל בנייני העיר נדרשים להבנות בסגנון מסורתי, עם ציורים ומוטיבים בודהיסטים. רוב תעשיית העיר ממוקמת דרומית לגשר הראשי. בשנים האחרונות, עולה מספר השירותים המסחריים והמשרדיים בטהימפהו. העיר נמצאת בבנייה מתמדת. בשונה מרוב ערי הבירה בעולם, אין נמל תעופה המשרת את טהימפהו. אם כי, העיר משתמשת בנמל התעופה פארו במרחק 54 קילומטרים מהעיר. החודש החם ביותר בטהימפהו הוא יוני, והחודש הקר ביותר הוא ינואר. אתר האינטרנט הרשמי של טהימפהו טהימפהו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bhutan: Administrative Division (Districts and Gewogs) - Population Statistics, Charts and Map פוסט של האקדמיה בעניין האיות התקני של השם: בוטאן ולא בהוטן: "זו דרך מקובלת לסמן את נשיפת האוויר הבולטת בביצוע עיצורים מסוימים בסנסקריט, המוסיפה לעיצור גוון של הצליל h. אולם נישוף זה אינו אמור להשתקף בכתיב העברי... לפי זה גם שם עיר הבירה של בוטאן ייכתב בלי תוספת ה': טִימְפּוּ". ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריאל סעודי

הריאל (ערבית: ريال, תקן ISO 4217: SAR) הוא המטבע בערב הסעודית. שמו המקוצר הוא ر.س או SR. המטבע מחולק ל-100 הללות (ערבית: هللة). הריאל היה המטבע בערב הסעודית מאז היווסדה. הריאל שימש כמטבע של חג'אז לפני ערב הסעודית. הריאל החיג'אזי התבסס על הלירה העות'מאנית, וכתוצאה מכך חולק ל-20 ג'ירש, חלוקת המשנה של הלירה העות'מאנית. וכך, מכיוון שהריאל הסעודי הראשון השתווה לקודמו החיג'אזי והופץ ביחד עם זה העות'מאני, הוא השתווה לכ-22 לירות עות'מאניות, וחולק לחלוקת משנה של כ-22 ג'ירושים. המערכת הזו נותרה מערכת המטבע אפילו ששוי הריאל ירד, ולבסוף השתווה לרופי ההודי בשנת 1935. בשנת 1960, המערכת שונתה ל-20 ג'ירש = 1 ריאל, ולאחריו הגיעה יצירתו של ההללה בשנת 1963, שהשתווה למאית הריאל. מדיה וקבצים בנושא ריאל סעודי בוויקישיתוף אתר העובדות של ה-CIA (נכון ל-2007)
קי לארגו

קי לארגו (באנגלית: Key Largo) הוא אי מסוג קי באזור הקיז העליונים, של קבוצת איי הפלורידה קיז, במדינת פלורידה שבארצות הברית. אורכו של האי 53 ק"מ, והוא הגדול באיי הקיז. האי הוא הצפוני ביותר מבין האיים שנמצא במחוז מונרו, והקי הצפוני ביותר בו עובר הכביש US 1 (הכביש המהיר שמעל הים). מקור שמו הנוכחי של האי בשמו הספרדי: Cayo Largo - "הקי הגדול". בנוסף על כביש US1, גם גשר קארד סאונד מקשר את האי למחוז מיאמי דייד שבפלורידה. הקי מהווה אתר תיירות פופולרי בשל שוניות האלמוגים הרבות שבקרבתו. קרבת האי לפארק האוורגליידס הפכה אותו לבסיס לתיירות אקולוגית. התיירות הפכה מרכיב חשבות בכלכלת האי כבר בשנת 1938 עת הוקם המועדון הקריבי על ידי קארל ג. פישר. הסרט קי לארגו משנת 1948 בכיכובו של המפרי בוגרט ולורן באקול הוסיף לפרסומו של האי (הסרט עצמו לא צולם באי). האי ממוקם בין פארק האוורגליידס מצפון מערב לבין הפארק המדינתי שונית ג'ון פנקאמפ במזרח. פארק פנקאמפ הוא פארק תת-מימי המגן על שונית המחסום היחידה של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא קי לארגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קי לארגו מקור שמו של הקי, באתר "Key Names"
הי-מן

הי-מן (באנגלית: He-Man) הוא גיבור-על והדמות הראשית בזיכיון "שליטי היקום" (אנ') הכולל קו צעצועים, מספר סדרות טלוויזיה מונפשות, חוברות קומיקס וסרט עלילתי. הי-מן הוא האלטר אגו של הנסיך אדם. הנסיך אדם הוא הנסיך של ממלכת איטרניה, המסוגל להפוך לאיש החזק ביקום על ידי הנפת חרב העוצמה בעודו צועק "בכוח גולגולת האבות, אני מחזיק בכוח הכל יכול!". הי-מן וחבריו נאבקים להגן על ממלכת איטרניה ועל טירת גרייסקול (טירת גולגולת) מפני כוחות הרשע של סקלטור. דמותו של הי-מן נוצרה במקור בשנת 1981 על ידי המעצב רוג'ר סוויט (אנ'), אשר בכוונה יצר את הדמות בצורה כזו שתהיה מופשטת וגנרית מספיק על מנת שיהיה ניתן לשלבה בכל ז'אנר, סוויט גם בחר בשם "הי-מן" בשל היותו גנרי. סוויט הציג במקור שלוש גרסאות שונות של הדמות למאטל – חייל, אסטרונאוט, ולוחם ברברי, ומאטל בחרה לבסוף בגרסה בה הי-מן הוא לוחם ברברי ובאופן זה התפתחה לבסוף הגרסה הנוכחית של הדמות. הדמות זכתה לפופולריות רבה במיוחד כאשר הופיעה בסדרת ההנפשה "הי-מן ושליטי היקום", שהופקה על ידי חברת Filmation ושודרה במקור בין השנים 1983–1985. לאורך השנים נעשו ניסיונות מרובים לחדש את העניין בזיכיון כאשר הופקו מספר סדרות הנפשה נוספות של הי-מן, סרט עלילתי בשנת 1987 (בו דולף לונדגרן גילם את דמותו של הי-מן), אך אף אחד מהם לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסדרה הראשונה של הי-מן. מדיה וקבצים בנושא הי-מן בוויקישיתוף
הימן

האם התכוונתם ל... הי-מן ושליטי היקום – סדרת אנימציה ששודרה במקור בשנות ה-80 הימן (אל) – אל טקסי הנישואים במיתולוגיה היוונית אישים: הימן (דמות מקראית) – לוי המשורר בן יואל בן שמואל המוזכר בספר דברי הימים (א' פרק ו' פסוק י"ח) הימן הירושלמי – שם העט של המשורר וחוקר היהדות אברהם מאיר הברמן אהרן הימן – רב, חוקר דברי ימי חז"ל וניה הימן – במאי ויוצר ישראלי ישראל הימן – רופא ילדים תל אביבי מירב הימן – אמנית ישראלית רז הימן – נהג שטח ישראלי תומר הימן – במאי ומפיק סרטי תעודה ישראלי ראו גם: היימן – פירושים נוספים
קי לארגו (סרט)

קי לארגו (באנגלית: Key Largo) הוא סרט קולנוע שיצא לאקרנים בשנת 1948. זהו סרט אפל בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של המפרי בוגרט, אדוארד ג'י רובינסון, לורן באקול, ליונל בארימור וקלייר טרבור, והיה הסרט הרביעי (והאחרון) בו השתתפו יחד הכוכבים בוגרט ובאקול. על תפקידה בסרט זכתה טרוור בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הסרט עובד ממחזהו של מקסוול אנדרסון משנת 1939 אולם הדמיון בין הסרט לבין המחזה מועט ביותר. גיבור הסרט, מייג'ור פרנק מקלאוד (המפרי בוגארט), מצבא ארצות הברית, מגיע למלון קטן באי קי לארגו שבחופי פלורידה. המלון מנוהל על ידי ג'יימס טמפל (ליונל ברימור) היושב בכיסא גלגלים, ולו עוזרת נורה (לורן באקול), אלמנתו של ג'ורג', בנו של טמפל, שנפל בקרב באיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה, בעת ששירת ביחידת החי"ר שמקלאוד פיקד עליה. מקלאוד הגיע לביקור תנחומים קצר אצל טמפל ונורה, אך מוזמן להישאר. הוא מספר להם על אירוע שבו לחם ג'ורג' בגבורה, אך מאוחר יותר מספרת לו נורה שבמכתב שקיבלה מג'ורג' הוא ייחס את הגבורה דווקא למקלאוד. במהלך שהייתו במלון, המתואר כסגור אך יש בו אורחים מעטים המציגים עצמם כמי שבאו לדיג, מגלה מקלאוד שהאורחים הם חברי מאפיה ובראשם ג'וני רוקו (אדוארד ג'י רובינסון), השולטים בנעשה במלון. רוקו וחבורתו הגיעו בספינה מקובה, לשם עריכת עסקה פלילית. סופת הוריקן שפוקדת את האזור כופה על מנהלי המלון ואורחיהם לשהות בתוך המלון, וגורמת לקברניט הספינה להימלט עם ספינתו למקום מבטחים, חרף האיום של רוקו להרוג אותו אם יעשה כך. בתחילה מנסה מקלאוד, שבא לזמן קצר, להשלים עם המצב, אולם יחסו האלים של רוקו לבת זוגו, הזמרת האלכוהוליסטית גיי דון (קלייר טרבור), והעובדה שרוקו רצח שוטר מקומי, ובעקיפין גרם להריגתם של שני אינדיאנים מקומיים, מכריעה את הכף. עם השלמת העסקה שלשמה הגיע, מכריח רוקו את מקלאוד להשיט אותו בסירה חזרה לקובה. קודם לעלייתו לסירה, גיי דון, שנותרת במלון, מגניבה למקלאוד את אקדחו של רוקו. היא משוכנעת שברגע שהכנופיה תגיע לקובה, אנשיה ירצחו את מקלאוד, ולכן מפצירה בו שיימלט ברגע שיצא מהמלון, אך הוא משיט את הסירה, לחרדתן של גיי ונורה. במהלך השיט בסירה הורג מקלאוד את אנשי הכנופיה ולבסוף את רוקו עצמו, ושב אל נורה. נקודות הדמיון בין הסרט למחזה עליו הוא מבוסס מועטות ביותר. בעוד שבמחזה הכנופיה היא של מקסיקנים, והמלחמה בה מדובר היא מלחמת האזרחים הספרדית, ובסוף המחזה מקלאוד מת, בסרט מקלאוד הוא גיבור מלחמת העולם השנייה המציל את אהובתו ממאפיונרים איטלקים. הסרט צולם בשחור-לבן במשך 78 ימים. כל הצילומים בוצעו באולפנים בהוליווד. צילומי סופת ההוריקן שבסרט נלקחו מסרטו של רונלד ריגן "Night Unto Night" שהופק באותה שנה על ידי אולפני האחים וורנר. דמותה של גיי, בת זוגו של רוקו, מבוססת על גי אורלובה - המאהבת של המאפיונר לאקי לוצ'יאנו. מדיה וקבצים בנושא קי לארגו בוויקישיתוף "קי לארגו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קי לארגו", באתר נטפליקס "קי לארגו", באתר AllMovie (באנגלית) "קי לארגו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קי לארגו", באתר אידיבי "קי לארגו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קי לארגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ح

חא (בערבית: حاء) היא האות השישית באלפבית הערבי. לפניה באה האות ג'ים ואחריה האות ח'א. חא מייצגת את העיצור /ħ/ (כמו חי"ת בהגייתה המקורית, שנשתמרה בהגייה תימנית ובחלק מההגיות הספרדיות). האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז". מקור האות חא הוא ב"חי"ת" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים. אולם, במעבר ליוונית עברה חי"ת לייצג את העיצור /ɦ~h/ (כמו ה"א בעברית), וכתוצאה מכך המקבילות של חא באלפביתים ההודו-אירופיים נהגות דווקא כמו האות ה/ הא (ه): אלפבית עברי – ח אלפבית סורי – ܚ אלפבית יווני – Η,η אלפבית לטיני – H,h מדיה וקבצים בנושא ح בוויקישיתוף אומנם ביוונית מודרנית, וגם בזו הקלאסית, אטא (Η) משמשת כאות ניקוד, אך נראה שההגייה המצוינת הייתה הגיית האות בשלב הראשוני
גארט הוברט

גארט אוגוסטוס הוברט (באנגלית: Garret Augustus Hobart;‏ 3 ביוני 1844 – 21 בנובמבר 1899) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ויליאם מקינלי. הוברט נולד בלונג בראנץ' שבניו ג'רזי ובילדותו עבר עם הוריו להתגורר בעיירה מרלבורו. בשנת 1863 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטה המדינתית של ניו ג'רזי. לאחר לימודיו החל לעסוק בעריכת דין בעיר פטרסון, בה נבחר בשנת 1871 כחבר מועצת העיר. בין השנים 1872 – 1876 כיהן הוברט בבית המחוקקים של ניו ג'רזי ובשנת 1874 כיהן בו כיו"ר הבית. לאחר מכן, נבחר לכהן בסנאט המדינה (1876 – 1882), בראשו עמד בשנת 1881. במקביל לפעילות זו, היה הוברט פעיל במוסדות המפלגה הרפובליקנית ושימש יו"ר ועדת המפלגה בניו ג'רזי (1880 – 1891) וחבר בוועידת המפלגה הלאומית (1884 – 1896). בשנת 1884 התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט ארצות הברית, ואילו בשנים 1892 ו-1895 הוא דחה הצעות להתמודד למשרת מושל ניו ג'רזי. בשנת 1896 הצטרף הוברט למועמד לנשיאות ויליאם מקינלי והועמד עמו לבחירה כסגנו. בשנת 1897 החלה כהונתו כסגן נשיא ארצות הברית, אך כעבור שנתיים הוא נפטר מאי ספיקת לב, בגיל 55. על אף משך כהונתו הקצר נחשב הוברט לאחד מסגני הנשיא בעלי הסמכות החזקה ביותר, בהיותו מקורב לנשיא מקינלי והגדרתו הרשמית כיועץ לנשיא. רעייתו, ג'ני, מילאה במשך תקופת כהונתו את תפקידה של הגברת הראשונה, בשל מחלת האפילפסיה של אידה מקינלי. מדיה וקבצים בנושא גארט הוברט בוויקישיתוף קורות חייו באתר סנאט ארצות הברית גארט הוברט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גארט הוברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי גארט הוברט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרון כוח

קרון כוח הוא קרון אשר מכיל גנרטורים המספקים חשמל למערכות הרכבת שאינן קשורות להנעתה. ברכבות נוסעים מודרניות יש מערכות תאורה ומיזוג אוויר הצורכות חשמל רב שאספקתו מהקטר עשויה להפחית באופן ניכר מהכוח הדרוש להנעת הרכבת. מסיבה זו מצרפים לרכבת קרון כוח שמספק חשמל למערכות אלו בלי לפגוע בכושר התאוצה של הרכבת או במהירותה. קרון כוח יכול להיות קרון ייעודי המשמש ליצור חשמל בלבד, אך בדרך כלל הגנרטורים תופסים רק חלק מהקרון ושאר המקום יכול לשמש לצרכים אחרים כמו מטען או נוסעים. מאחר שלא ניתן לעבור דרך קרון הכוח, הוא נמצא בדרך כלל בקצה הרכבת על מנת לאפשר לנוסעים ולצוות הרכבת לנוע לאורכה. ברכבות מסוג מו-דו, נמצא קרון הכוח בחלק מהקרון האחרון שמהווה גם קרון ניהוג בנוסף על היותו קרון נוסעים. לא כל רכבת נוסעים כוללת קרון כוח, את החשמל למערכות התאורה והמיזוג ניתן לספק באמצעים נוספים, כמו ישירות מהקטר (בפרט מקטרים חשמליים) או מגנרטורים קטנים הנמצאים בכל קרון (בפרט בקרונועים). קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים דו קומתי מתוצרת בומברדיה קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת אלסטום קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת סימנס קרון כוח לרכבות גרורות קטר - קרונות אלו מתוצרת Metalka שימשו בעבר כקרונות נוסעים והוסבו לקרונות כוח על ידי רכבת ישראל. ציוד נייד ברכבת ישראל רכבת נוסעים קרון ניהוג קרון רכבת מדיה וקבצים בנושא קרון כוח בוויקישיתוף
קרון ניהוג

קרון ניהוג הוא קרון רכבת ברכבות נוסעים מסוג מו-דו, הנמצא בקצה הרכבת וכולל מערכות שליטה ובקרה המאפשרות להפעיל את הרכבת כאשר הקטר המניע אותה נמצא בסופה ודוחף אותה. באופן הזה ניתן להסיע את הרכבת בשני הכיוונים בלי צורך לבצע חיוג של הקטר ובכך לפשט את תפעול הרכבת. בקרון הניהוג נמצא תא נהג הכולל את כל מערכות השליטה על המנוע ועל מערכות הבלמים הנמצאות בקטר ואת כל השעונים והמחוונים הנותנים מידע על פעולת הרכבת (מהירות, טמפרטורה, דלק, אזהרות וכדומה). כמו כן הקרון מצויד בצופר ובמפנה מכשולים בדומה לאלו המצויים בקטר ובאמצעי תאורה. בדרך כלל קרון הניהוג מעוצב בדומה לקרונות הרכבת האחרים אך בבריטניה קיימים גם קרונות ניהוג המעוצבים כמו קטרים, בעיקר במערכי רכבת שפועלים בקווים הארוכים. עיצוב זה נותן לרכבת מראה סימטרי כך שכאשר הקטר דוחף את הרכבת היא אינה נראית כנוסעת לאחור. קרון ניהוג משולב עם קרון כוח וקרון נוסעים דו קומתי מתוצרת בומברדיה קרון ניהוג משולב עם קרון כוח וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת סימנס ציוד נייד ברכבת ישראל רכבת נוסעים מו-דו קרון רכבת קרון כוח מדיה וקבצים בנושא קרון ניהוג בוויקישיתוף
נסאו

נסאו (באנגלית: Nassau, נהגה נֶסוֹ) היא עיר הבירה המרכז המסחרי והכלכלי והעיר הגדולה ביותר של איי בהאמה. בעיר מתגוררים מעל ל-250,000 תושבים. בעיר מתגוררים קרוב ל-80% מכלל תושבי איי בהאמה. שדה התעופה הבינלאומי על שם לינדן פינדלינג, הגדול ביותר באיי הבהאמה, שוכן במרחק של 16 קילומטרים ממערב למרכז נסאו. השדה מפעיל טיסות יומיות לערים בממלכה המאוחדת, ארצות הברית, קנדה, ולערים מרכזיות בים הקריבי. מבחינה היסטורית נחשבה נסאו לביתם לשעבר של שודדי ים עד שבתחילת המאה ה-18 ביסס השלטון הבריטי את אחיזתו בעיר. העיר נמצאת באי ניו פרובידנס, ואקלימה של העיר הוא טרופי. לחופיה שוכן נמל-ים עמוס וססגוני. העיר מציגה שילוב מעניין של אדריכלות ישנה וחדשה באותו אזור. בקיץ הטמפרטורה עולה עד C°‏33 ואף יותר. בחורף מזג האוויר ממוזג בדרך כלל והטמפרטורות נעות בין C°‏20 ל-C°‏26 ביום. לעיתים נדירות בלבד יורדות הטמפרטורות מתחת ל-C°‏10, בכל עונות השנה. העיר התפתחה בעשורים האחרונים כעיר תיירותית משתי סיבות עיקריות. קרבתה לארצות הברית (280 קילומטר ממיאמי, פלורידה) ואיסור הנסיעה לקובה על אזרחים אמריקניים איפשרו לעיר להתפתח כאתר נופש מצליח. רחוב ביי (BAY) במרכז העיר הוא הרחוב הראשי של העיר ובו חנויות רבות ובמבנים מהתקופה הקולוניאלית. העיר נוסדה בידי הבריטים באמצע המאה ה-17 ונקראה "צ'ארלס טאון" – "עירו של צ'ארלס". בשנת 1684 שרפו הספרדים את העיר כולה. לאחר ששוקמה ונבנתה מחדש ב-1695 שונה שם העיר ל"נסאו" על שם מלך אנגליה ויליאם השלישי לבית אורנז'-נסאו. עד 1713 התפרסמה העיר כמקום מפגש פופולרי לשודדי ים. באותן שנים השתלטו רבי החובלים שודדי הים תומאס בורו ובנג'מין הורניגולד על העיר והכריזו עליה כרפובליקה פיראטית תוך שהם ממנים את עצמם להיות המושלים. קברניטים רבים ומוכרים חברו אליהם וביניהם שחור הזקן הידוע לשמצה. ב-1718 בשלטון הבריטי הוחלט שיש להחזיר את השליטה בעיר. הקפטן והמושל בפועל של איי הבהאמה וודס רוגר'ס נבחר לתפקיד. הוא הצליח להדיח את שחור הזקן משלטונו והחזיר את העיר לשליטה בריטית. הוא שיקם את הממשל האזרחי והצליח להבריח ממנה את שודדי הים ששהו בה. לאחר מכן הוא עסק בניקיון ושיקום העיר והמבצר שעמד בה. במאה ה-18, בשנת 1703 כח משולב של הספרדים והצרפתים ניסה לכבוש את האי בלא הצלחה. ב-1776 כבשה ארצות הברית את האי במסגרת המהפכה האמריקאית והחזיקה בו לזמן קצר. בשנת 1782 הצליחו הספרדים לכבוש את האי. כח בפיקודו של מושל קובה דון חואן דה קאגיגל השתלט על האי עם כח של 5,000 חיילים. אנדרו דבוקס נשלח לאחר מכן לאי ומשימתו הייתה לשחרר את העיר. בכח קטן של 220 חיילים שנשאו 150 מוסקטים הוא הגיע לאי עליו שמר חיל מצב של 600 חיילים מאומנים. אף על פי כן דבוקס הכניע והניס את הספרדים ב-17 באפריל 1783 מבלי שנורתה ירייה אחת. אחרי שהורד הדגל הספרדי לא הונף יותר דגל זר באי. ארצות הברית אולבני, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית דטרויט, מישיגן, ארצות הברית ארצות הברית וינסטון סיילם, צפון קרוליינה, ארצות הברית מקסיקו אקפולקו, מקסיקו הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין איראן כיש, איראן ארגנטינה פרנה, ארגנטינה אתר האינטרנט הרשמי של נסאו נסאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית

פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית ע"ש הנרייטה סולד הוא פרס של עיריית תל אביב-יפו הניתן למחקר ברפואה ובהיגיינה ציבורית. מטרת הפרס לעודד ולהמריץ את העוסקים בשני תחומים אלה במדינת ישראל. הפרס ניתן החל משנת 1948, לפי החלטת מועצת העיר תל אביב-יפו. לצד פרס סולד מחולק מדי כמה שנים פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית, ע"ש ד"ר משה איינהורן. אתר האינטרנט הרשמי של פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לחלוקת פרס סולד של עירית תל אביב, העולם, 29 בינואר 1948 רשימת הזוכים באתר עיריית תל אביב-יפו פרס סולד הוענק לפרופ. ר. באקי, המשקיף, 11 בפברואר 1948 חולק פרס סולד, דבר, 16 בפברואר 1951 הפרופ' אוליצקי ומאיר , הצופה, 27 בפברואר 1952 חולק פרס הנרייטה סולד לרפואה והגיינה ציבורית, הצופה, 24 באפריל 1953 "פרס סאלד" הוענק לד"ר א. רפפורט ולד"ר מ. ברכיהו, דבר, 24 באפריל 1953 מ. דבורז'צקי, רופאים שזכו בפרסים, דבר, 13 באפריל 1954 פרם ה. סולד של עירית ת"א הוענק לד"ר מ. שרמן ולד"ר בפ.לדמן־מיוזס, חרות, 18 במרץ 1955 חולק פרס סולד, הַבֹּקֶר, 23 במרץ 1956 חולק פרס סולד, הארץ, 10 במאי 1957 פרס הנרייטה סולד לפרופ' ה. צונדק, הארץ, 21 במרץ 1958 פרס סולד לד"ר שיבא וד"ר שיינברג, למרחב, 3 במאי 1959 הוענק פרס סולד, הצופה, 1 באפריל 1960 דוד תדהר (עורך), "שמעון גיטר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4782 פרופ' פינקלשטיין ופרופ' אשרמן חתני "פרס סאלד" של עירית ת"א, דבר, 19 במרץ 1961 הוענק פרס הנרייטה סולד, על המשמר, 22 ביוני 1962 הוענק פרס סולד לרפואה, על המשמר, 17 ביולי 1964 פרם סולד ופרם איינהורן של עירית תל אביב יחולקו במשותף, הצופה, 2 ביוני 1966 חולקו פרסי סולד לרופאים מצטיינים, על המשמר, 1 ביולי 1966 הוענק פרס הנרייטה סולד לרפואה, למרחב, 21 באפריל 1969 פרסי סולד ואינהורן של ע. ת"א יחולקו ביום א' הבא, דבר, 13 באפריל 1969 הוענק פרס סולד לרפואה, למרחב, 29 במרץ 1971 חולקו פרסי תל־אביב, דבר, 22 במאי 1973 יחיד וחברה, מעריב, 10 בפברואר 1976