laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פוטוכימיה

פוטוכימיה (באנגלית: Photochemistry) היא ענף בכימיה, העוסק באופן שבו גלי אור נראים או בלתי נראים (כדוגמת קרינת על סגול או תת אדום) משפיעים על אטומים ותרכובות. בתהליכים פוטוכימיים, האור מספק את אנרגיית השפעול ליצירת התהליך הכימי. לאור השפעה ניכרת על קשרים כימיים; הוא מסוגל לשבור קשרים קיימים ולעודד יצירת קשרים חדשים. בנוסף, מסוגל האור להשפיע על הרכב האטום, לגרום לאלקטרונים להיפלט ממנו, או לשנות את רמת האנרגיה שלהם. תופעות פוטוכימיות מופיעות בהקשרים רבים בעולם הפיזיקלי. דוגמאות נפוצות הן יצירת אוזון באטמוספירה ודהיית צבעים החשופים לשמש. תופעות פוטוכימיות רבות מתרחשות בעולם החי, ועל כן תחומי מחקר רבים של הביוכימיה נשענים על הפוטוכימיה. תרכובות רבות משמשות כקולטני אור בעולם החי: כלורופיל בתהליך הפוטוסינתזה, פיטוכרום בתהליכי העברת אותות בצמחים, רודופסין בעיניהם של בעלי החיים המפותחים. הפוטוכימיה חוקרת את האופן בו מסוגלות תרכובות אלו לקלוט את האור ואת השינוי הנגרם בהן כתוצאה מכך. למחקרים בפוטוכימיה שימושים רבים בכימיה האנליטית. שיטות ומכשירים רבים המשמשים לזיהוי ולכימות חומרים מבוססים על אור ועל האינטראקציות שלו עם החומר. הספקטרוסקופיה, למשל, כוללת עשרות שיטות אנליטיות נפרדות, המבוססות על ספיגת קרינה אלקטרומגנטית. שימושים הנדסיים בפוטוכימיה כוללים צילום על סרט צילום, והתקני אחסון נתונים, המשתמשים באור לכתיבה ולמחיקה. זיכרון EPROM, למשל, ניתן למחיקה בעזרת אור על סגול. תקליטורים מסוג CD-RW נמחקים בעזרת אינטראקציה פוטוכימית. תהליכים פוטוכימיים משמשים גם בייצור מעגלים משולבים ומעגלים מודפסים, עליהם מורכבים רכיבים אלקטרוניים. תהליכים אלו מכונים פוטוליתוגרפיה. נהוג לחלק את התהליכים הפוטוכימיים לתהליכים המתבצעים בין אור למולקולה אחת, ולתהליכים בהם מעורבים שתי מולקולות. תהליכים פוטואלקטריים חד-מלקולריים כוללים את הפוטוליזה והאיזומריזציה. תהליכים דו-מולקולריים כוללים את הפוטומריזציה והעתקת אטומי מימן. החוק הראשון של הפוטוכימיה, הנקרא חוק גרטהאוס-דרייפר, קובע כי רק אור שנבלע על ידי חומר יכול להביא לשינוי פוטוכימי. החוק נוסח על ידי תאודור גרטהאוס בשנת 1817, ובהמשך על ידי ג'ון ויליאם דרייפר בשנת 1842, בטרם הוכרה הפוטוכימיה כענף מדעי נפרד. החוק השני של הפוטוכימיה, חוק שטארק-איינשטיין, קובע כי כל פוטון שנבלע משפיע על מולקולה אחת בלבד. החוק הנקרא על שם יוהנס שטארק ואלברט איינשטיין, אשר גילו אותו עצמאית ובמקביל. לפוטוכימיה קשר הדוק לכימיה פיזיקלית, החוקרת את הכוחות הפיזיקליים המשתתפים בקשרים הכימיים, וכן את החלקיקים התת-אטומיים המרכיבים את האטום. פוטוכימיה, דף שער בספרייה הלאומית
קוקאי (סומו)

קוקאי פוטושי (ביפנית: 黒海 太, בגאורגית: მერაბ ლევან ცაგურია, מֶרַב לבַן צַגוּריה; נולד ב-10 במרץ 1981, בסוחומי, שבגאורגיה) הוא מתאבק סומו לשעבר ממוצא גאורגי. הישגיו בקריירה הם 248-189-0. בשנת 2003 הוא היה הגאורגי הראשון שהגיע לדרגת סאקטורי (השני היה טוטינוטין צויוסי בשנת 2008). הדרגה הגבוהה ביותר לה הגיע היא קומוסובי (מספטמבר 2006). הוא הפסיק להופיע בתחרויות בשנת 2012. מדיה וקבצים בנושא קוקאי בוויקישיתוף קוקאי, באתר United World Wrestling sumo.goo.ne.jp, באנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוקאי

האם התכוונתם ל... הדיאט של יפן – בית המחוקקים היפני הנקרא קוקאי קוקאי (סומו) – נחשב למתאבק סומו אירופאי מפורסם מאוד ביפן הנזיר קוקאי – (קובו דאיישי) נזיר שהביא את הבודהיזם ליפן
IBM 650

IBM 650 היה אחד המחשבים המחשבים הראשונים של חברת IBM והמחשב הראשון שיוצר בייצור המוני. המחשב הושק בשנת 1953 ומעל ל-2,000 מערכות יוצרו בין המשלוח הראשון בשנת 1954 לבין 1962. תמיכה במחשב ה-650 ומרכיביו הופסקה בשנת 1969. המחשב עושה שימוש בארכיטקטורה של שתי כתובות והנתונים והכתובות שניהם עשרוניים. הזיכרון מצוי על גבי תוף מסתובב. שלושה מרכיבים למערכת 650 בסיסית: מערכת 650 בסיסית מורכבת משלושה רכיבים: יחידת קונסולה IBM 650) ספק כוח (IBM 655) קורא כרטיסים (IBM 533 או IBM 537) רכיבים אופציונליים: יחידת הדיסק (IBM 355) קורא כרטיסים (IBM 543) יחידת בקרה(IBM 652) בקר טייפ מגנטי יחידה חיצונית (IBM 653) אחסון בסיסי, אריתמטיקת נקודה צפה, אינדקס רגיסטרים. יחידת אלפבית חיצונית (IBM 654) יחידת טייפ מגנטי (IBM 727) תחנת בירור (IBM 838) זיכרון תוף מסתובב סיפק כ-2000 מילים בנות 10 ספרות (5 תווים למילה) בכתובות 0000 עד 1999. במונחים של המאה ה-21 היה זה זיכרון איטי שכן לא הייתה אפשרות לגשת למילה עד לרגע שבו המיקום שלה על גבי משטח התוף עבר תחת ראשי הקריאה/כתיבה במהלך הסיבוב (סיבוב התבצע במהירות 12,500 סיבובים לדקה. זמן הגישה הממוצע ללא אופטימיזציה היה 2.5 מילישניות) מדיה וקבצים בנושא IBM 650 בוויקישיתוף תמונה IBM 650 IBM 655 IBM 533 IBM 537 IBM 355 IBM 652 IBM 653 IBM 727 IBM 838
סנוניתיים

סנוניתיים (Hirundinidae) היא משפחת עופות בסדרת ציפורי השיר. ציפורים אלה מתמחות בציד חרקים מעופפים: הן מצטיינות בתעופה, מבלות חלק גדול מזמנן באוויר, יש להן מקור קצר ומפתח פה גדול, ורגליהן קצרות וחלשות. בתכונות אלה הסנוניתיים דומים לסיסאים, אך אין קרבה גנטית בין שתי הקבוצות. לזכר ולנקבה בסנוניתיים יש ניצוי דומה. ברוב הסנוניתיים נוצות הזנב החיצוניות ארוכות יותר משאר נוצות הזנב. המיון של משפחת הסנוניתיים עובר שינויים: בעבר היו מקובלים 16 סוגים ו-75 מינים, ולאחרונה המיון המקובל יותר הוא 21 סוגים ו-88 מינים. משפחת הסנוניתיים היא משפחה קוסמופוליטית המצויה בכל היבשות למעט אנטארקטיקה, ארקטיקה, ניו זילנד ואיים מבודדים. בישראל זוהו 9 מינים, אך רק 6 מהם מופיעים בישראל בקביעות, ובכלל זה ארבעה מינים המקננים באופן סדיר באזורים נרחבים בארץ. חלק מהסנוניתיים מקננים ביחידות, ואחרים במושבות. רוב הסנוניתיים מקננים בקינים בעלי מבנה מורכב במיוחד, ששני בני-הזוג בונים מכדוריות בוץ קטנות שהם אוספים מהקרקע ומביאים בפה. מינים אחדים חופרים קינים בקירות אדמה. חלקו הפנימי של הקן מרופד. רוב המינים מקננים במקומות מוגנים ואפלים כגון כוכים ומערות, ומינים רבים הסתגלו לקינון במבנים מעשה ידי אדם. בדרך-כלל קינון סנוניות בבניינים מתקבל בברכה על-ידי אנשי המקום, ובארצות רבות אף נהוג לעודד את הקינון שלהן בבניינים, למשל בעזרת קינים מלאכותיים. לעומת זאת, במקומות אחרים מושמדים קינים רבים של סנוניות; בעיה זו חמורה במיוחד בישראל, וביפן ובישראל היא הביאה לפיתוח לשלשיות – מדפים קטנים וקלים מאוד המותקנים תחת קינים. מספר הביצים בתטולה 6-3, משך הדגירה כשבועיים, ואילו השהות בקן ממושכת באופן יחסי לגודל הציפור: 4-2 שבועות. סנוניתיים רבים נוהגים להתלהק מחוץ לעונת הקינון וללון בלינה קבוצתית, בדרך-כלל בצמחייה טבעית כגון קנים. לינה קבוצתית המונית בערים, ובמיוחד בתוך מבנים סגורים כגון חניונים תת-קרקעיים, היא ככל הנראה תופעה חדשה, הבולטת בישראל בסנונית הרפתות. תת-משפחה: סנוניתים Hirundininae סוג Tachycineta - בו סנונית עצים סוג בו מין יחיד סנונית כחולה Phaeoprogne tapera סוג סנונית כהה Progne - בה המין סנונית סגולה סוג סנונית אמזונית Notiochelidon סוג סנונית לבנת-חזה Atticora סוג בו מין יחיד סנונית לבנת ירך Neochelidon tibialis סוג סנונית גסת כנף Stelgidopteryx סוג בו מין יחיד סנונית לבנת גב Cheramoeca leucosternus סוג כוכית Riparia סוג סנונית מפוספסת Phedina סוג סנונית Hirundo סוג טסית Delichon סוג סנונית כנף-משור Psalidoprocne תת-משפחה: סנוניתי נהר Pseudochelidoninae סוג סנונית נהר Pseudochelidon סנוניתיים, באתר ITIS (באנגלית) סנוניתיים, באתר NCBI (באנגלית) סנוניתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סנוניתיים, באתר GBIF (באנגלית) סנוניתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עזי פז, החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך 6 עופות, תל-אביב: משרד הבטחון, 1986, עמ' 333 D. W. Winkler, S. M. Billerman, and I. J. Lovette, Hirundinidae Swallows, Birds of the World (Cornell Lab of Ornithology), ‏4 March 2020 חיים מויאל, הסנוניתיים (Hirundinidae), טבע הדברים, עמ' 23-12 ציפורי שיר - המגוונת ביותר, באתר הצפרות הישראלי סנוניות – קינון ולינה בבניינים, באתר מכון אדם וחיה לחיות בשלום עם סנוניות: הכנת לשלשיות בכיתה ושימוש בלשלשיות בשטח, באתר מכון אדם וחיה, ‏מרץ 2024 אריאל צבל, לינת סנוניות בחניונים: תמונת מצב והצעות לפתרון קונפליקטים, מכון אדם וחיה, 2022
ב' בטבת

ב' בטבת הוא היום השני בחודש הרביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השני בחודש העשירי למניין החודשים מניסן. על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בב' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש. אולם, אם בר המצוה חל בשנה שראש השנה שלה חל בשבת או בשנה חסרה שראש השנה שלה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת מקץ. נר שמיני (ובשנים שבהן חודש כסלו חסר – נר שביעי) של חנוכה – "זאת חנוכה" ד'תתקמ"ט – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה ה'של"ז – הפעם הראשונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בתאריך זה ה'תרמ"ג – עלייתם לקרקע של מתיישבי ראש פינה, בני העלייה הראשונה ה'תשכ"ט – הטלוויזיה הישראלית החלה את שידוריה הסדירים ה'תשנ"ו – דורית ביניש מושבעת לכהונת שופטת בבית המשפט העליון ה'תקל"ב – שלום הכהן, משורר עברי יליד פולין, איש תנועת ההשכלה (נפטר ה'תר"ה) ה'תש"ב – שלמה ניצן, שחקן וזמר ישראלי ה'תש"י – דב גליקמן, בדרן ושחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי ה'תש"י – אורי שבח, זמר, מלחין ומוזיקאי ישראלי ה'תשי"ד – רונית תירוש, חברת כנסת מקדימה ה'תשט"ז – דני אילון, פוליטיקאי ישראלי וסגן שר החוץ לשעבר ה'תשמ"א – שפרה קורנפלד, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו, בעלת טור, תסריטאית וסופרת ישראלית ה'תשמ"ג – אלירז שדה, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, פזמונאי ה'תקי"ג – רבי יעקב אבן צור, פוסק, מקובל, דרשן ופייטן, אב בית דין ומרא דאתרא ביהדות פאס, ומראשי רבני יהדות מרוקו (נולד בכ"ז באייר ה'תל"ג) ה'תשנ"ו – עמנואל לוינס, פילוסוף יהודי-צרפתי (נולד ה'תרס"ו) ה'תשנ"ח – פרופסור יהודה אליצור, חוקר מקרא (נולד ה'תרע"א) ה'תשס"ה – הרב אבבה ברהן (יאיר בן אורי), איש חינוך בגונדר וממנהיגי קהילת ביתא ישראל באשדוד ה'תשע"א – דב שילנסקי, יושב ראש הכנסת השתים עשרה ה'תשע"ה – יהושע מונדשיין, היסטוריון, ביבליוגרף, חוקר חסידות וספרן מומחה במחלקת כתבי-היד והארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים ה'תשפ"ג – הרב חיים דרוקמן, ראש ישיבת אור עציון, ח"כ וסגן שר מהמפד"ל וראש ישיבות בני עקיבא לשעבר (נולד בה'תרצ"ג). א' בטבת – ג' בטבת טבת כ-59.9% מהשנים סך הכל כ-40.1% מהשנים כ-25.5% מהשנים
ג' בטבת

ג' בטבת הוא היום השלישי בחודש הרביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלישי בחודש העשירי למניין החודשים מניסן. על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בג' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש אבל אם בר המצוה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת מקץ. נר שמיני של חנוכה, זאת חנוכה, בשנים בהן חודש כסלו חסר (כ-25.5% של השנים) ה'ק"א – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה ה'תקפ"ד – הפעם הראשונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בתאריך זה ה'תרצ"ג – החל אכלוסה של קריית חיים, הראשונה בין הקריות שהוקמו בעמק זבולון, סמוך לחיפה ה'תשמ"ג – תאונת דרכים במעלה אפרים בה אוטובוס מטיילים מבית הספר אמירים בהרצליה הידרדר לתהום. חמש תלמידות קיפחו את חייהן ה'תשס"ט – ביום הרביעי למבצע עופרת יצוקה ארגון החמאס משגר לראשונה טילים לעבר באר שבע ה'תרמ"ד – בן-ציון דינור, שר, חבר הכנסת, היסטוריון ומחנך (נפטר בה'תשל"ג) ה'תר"ן – יצחק פוירינג, מנהיג ציוני מגרמניה (נפטר בה'תרצ"ח) ה'תרפ"ח – שולמית אלוני, מקימת מנהיגת מרצ וחברת כנסת ושרה מטעמה (נפטרה בה'תשע"ד) ה'תשי"ב – הרב יעקב מאיר שטרן אב"ד בית הוראה "בשבילי אורייתא" ורב שכונת קהילות יעקב בבני ברק ה'תשי"ג – אורי יהודה אריאל, חבר הכנסת מטעם האיחוד הלאומי שר הבינוי והשיכון, שר החקלאות ופיתוח הכפר ה'תשי"ז – שלום שמחון, פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי ה'תשכ"ו – הרב זמיר כהן, יו"ר ארגון הידברות ה'תשכ"ז – הרב אמנון בזק, רב בישיבת הר עציון ה'תקנ"א – יעקב פרנק, מנהיג שבתאי שהתנצר עם חסידיו ה'תר"ס – הרב יעקב חי עבו, ממנהיגי היישוב הישן בצפת. ה'תקמ"ה – רבי דוד בן ברוך (הכהן אזו"ג)- רב ומקובל במרוקו, ביום פטירתו נערכת הילולה המונית על קברו. ה'תשל"ח – כלת פרס ישראל גרטרוד קראוס, רקדנית וכוריאוגרפית, מחלוצי המחול והבלט בארץ ישראל ה'תשל"ט – הרב חיים שמואלביץ, ראש ישיבת מיר (נולד ה'תרס"ב) ה'תשס"ז – אורי דן, סופר ועיתונאי ישראלי (נולד ה'תרצ"ה) ה'תשע"ז – הרב יצחק עמדי היה מחנך, רב המושב עין העמק ומייסד המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן (נולד ב- ה'תרפ"ו) ב' בטבת – ד' בטבת טבת כ-89.9% מכלל השנים כ-10.1% מכלל השנים
ד' בטבת

ד' בטבת הוא היום הרביעי בחודש הרביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הרביעי בחודש העשירי למניין החודשים מניסן. על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בד' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש. אבל אם בר המצוה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת מקץ. ביהדות פראג נהגו לומר ביום זה סליחות. ה'תס"ב – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה ה'תק"ה – פרצו פרעות ביהודי פראג, שהואשמו בסיוע לכוחות פרוסיה לכבוש את העיר כמה חודשים קודם לכן, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. ה'תרנ"ד – תחילת הקמתה של מסילת רכבת העמק ה'תר"ה – רבי נפתלי הורוביץ, האדמו"ר השלישי ממעליץ ה'תרמ"ז – ישראל רוקח, ראש עיריית תל אביב, חבר הכנסת ושר מטעם הציונים הכלליים (נפטר ה'תשי"ט) ה'תרנ"ח – הרב יהושע פישל זקס, רב ואיש חינוך מאנשי היישוב הישן בירושלים (נפטר ה'תשמ"א). ה'תשכ"ד – טל פרידמן, שחקן, מדבב ומוזיקאי ישראלי ה'תשכ"ו – אמיר בן-דוד, עיתונאי, תסריטאי ומוזיקאי ישראלי ה'תקנ"ד – סרף בר (נפתלי הרץ סרף בר מֶדֶלסהיים), פרנס יהודי צרפתי, הפקיד הראשי לענייני יהודים באלזס. ה'תרל"ג – רבי יהושע אייזיק שפירא (ר' אייזל חריף), אב"ד סלונים (נולד ה'תקס"א) ה'תר"ם – רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, האדמו"ר מליאדי, בנו השלישי של הצמח צדק מלובביץ' (נולד ה'תקע"ד) ה'תרנ"א – רבי גרשון העניך לינער, האדמו"ר השלישי של חסידות איזביצה ראדזין. נודע כ"בעל התכלת" על-שם יוזמתו החלוצית לחידוש השימוש בתכלת בציצית (נולד ה'תקצ"ט) ה'תרצ"ג – רבי חיים שאול הכהן דוויק, רבה הראשי של ארם צובא שבסוריה וראש ישיבת המקובלים רחובות הנהר בירושלים (נולד ה'תרי"ח) ה'תרצ"ו – רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג, שופט עליון בבריטניה ומשנה למלך בהודו. ה'תשנ"ד – עמנואל עמירן, מלחין ישראלי (נולד ה'תרס"ט). ה'תשל"ה – יעקב גרי, שר בממשלת ישראל (נולד ה'תרס"א). ה'תשס"ב – רבי משה בלוי, רב פרדס כץ תל גיבורים והסביבה, מחבר ספרים: משנת משה, זיכרון שלום, נפש ברכה. ג' בטבת – ה' בטבת טבת כ-89.9% מכלל השנים כ-10.1% מכלל השנים סליחות לאמרן בכל שנה ושנה ביום ד' טבת, פראג 1867, באתר הספרייה הלאומית.
ה' בטבת

ה' בטבת הוא היום החמישי בחודש הרביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישי בחודש העשירי למניין החודשים מניסן. על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בה' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השא או השג) פרשת בר המצוה היא פרשת ויחי. "צום העשירי", לדעת רבי שמעון "דידן נצח" (מארמית: "הניצחון שלנו") – יום שמציינים חסידי חב"ד לזכר זכייתם במשפט הספרים בשנת ה'תשמ"ז. ג'ש"ם – בא הפליט לבבל להודיע על כך שירושלים הוכתה (יחזקאל, ל"ג, כ"א) ה'תר"ץ – תנועות אחדות העבודה והפועל הצעיר מתאחדות ומקימות את מפא"י ה'תש"ט – קיבוץ ראש הנקרה עולה לקרקע ה'תשכ"ט – טרוריסטים יורים ומשליכים רימוני יד לעבר מטוס אל על בנמל התעופה של אתונה ה'תשל"א – רצח ילדי משפחת ארויו בעזה ה'תשמ"ט – יאסר ערפאת נואם בעצרת האו"ם שמתכנסת במיוחד לכבודו בז'נבה ה'תש"ן – מונפק המטבע שערכו חמישה שקלים חדשים ה'תשס"א – צה"ל מחסל את ראש הפת"ח בטולכרם, תאבת תאבת, בסיכול ממוקד ה'תשס"ו – ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לוקה בשבץ מוחי חמור ושוקע בתרדמת. סמכויות ראש הממשלה מועברות לממלא מקומו, אהוד אולמרט ה'תשע"ט – פיגוע הירי בגבעת אסף מחבל יורה מרכב לעבר חיילים ואזרחים שהמתינו בטרמפיאדה שני חיילים נהרגו וחייל ואישה נפצעו קשה ה'תשפ"ג – הושבעה הממשלה השלושים ושבע ה'תפ"ו – נפתלי הרץ וייזל, בלשן ומשורר עברי, מאבות תנועת ההשכלה היהודית (נפטר בה'תקס"ה) ה'תרצ"ז – אברהם ב. יהושע המכונה א. ב. יהושע, סופר ומחזאי ישראלי ה'תשט"ו – פנינה רוזנבלום, קוסמטיקאית וחברת כנסת בליכוד ה'תשכ"ב – יוסי גיספן, פזמונאי ישראלי המתמקד במוזיקה ים-תיכונית ה'תשכ"ד – יוסף קליינר, רב, פסיכולוג, שחקן ואיש רוח ישראלי ה'תשמ"א – אבי נוסבאום, בדרן ומנחה ישראלי ה'תקכ"ה – רבי שמואל הילמן, רב אשכנזי, מרא דאתרא ואב"ד במנהיים ובקהילה היהודית במץ. ה'תרי"ב – הרב בנימין מרדכי נבון היה רב ומקובל ארץ-ישראלי. (נולד ב-ה'תקמ"ח) ה'תשכ"א – הרב אברהם יעקב פרידמן (השני) בעל האביר יעקב, האדמו"ר מסדיגורה. ה'תשכ"ו – אברהם שפירא, ראש השומרים בפתח תקווה ה'תשנ"א – הרב אברהם זיידה הלר, ראש ישיבה בצפת ומפעילי הציבור הבולטים בעיר (נולד ה'תרנ"ד) ה'תשס"ה – יהודית נאות, שרה בממשלת ישראל, חברת הכנסת, פרופסור למיקרוביולוגיה בטכניון (נולדה ה'תש"ד) ד' בטבת – ו' בטבת טבת כ-90% מכלל השנים. כ-10% מכלל השנים. תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י"ח, עמוד ב'.
פאבלו סרסטה

פאבלו סָרָסָטֶה (בספרדית: Pablo Sarasate;‏ 10 במרץ 1844 – 28 בספטמבר 1908) היה כנר וירטואוז ומלחין ספרדי. סרסטה נולד בעיר פמפלונה שבספרד. אביו היה מנצח תזמורת כלי נשיפה צבאית. בגיל חמש החל ללמוד נגינה בכינור בהדרכת אביו. כישרונו נתגלה במהרה, וכבר בגיל שמונה ניגן לראשונה בקונצרט פומבי. הוא זכה במלגה שאיפשרה לו המשך לימודים במדריד, שם זכה להערכה גם על ידי מלכת ספרד, איזבלה השנייה, שהעניקה לו כינור סטרדיווריוס. בגיל 12 המשיך לימודיו בקונסרבטוריון של פריז שם זכה בגיל 17 בפרס הראשון בתחרות יוקרתית. ב-1860 החל סרסטה את הקריירה העולמית שלו ככנר וירטואוז. הוא הופיע בכל רחבי אירופה וכן בכל יבשת אמריקה. נגינתו הצטיינה באינטונציה נקייה, טכניקה מושלמת ורגשנות. הוא גבה שכר גבוה על הופעותיו. בגרמניה קיבל 3,000 מארקים לקונצרט, בעוד שכנר מפורסם כיוזף יואכים קיבל 1,000 מרקים. בשנת 1904 ערך מספר הקלטות. סרסטה נפטר מדלקת ריאות בעיר ביאריץ בשנת 1908, בגיל 64. סרסטה כתב פנטזיות, רומנסות ועיבודים של ריקודים ושירי עם ספרדים. בכל היצירות והעיבודים הדגיש את הצד הווירטואוזי. מיצירותיו המפורסמות: "רומנסה אנדלוסה" "חוטה נווארה" "נעימות צועניות" "זאפאטיאדו" פנטסיה על נושאים מתוך כרמן של ז'ורז' ביזה וריאציות על נושא מהאופרה חליל הקסם של מוצרט סרסטה השפיע על מלחינים רבים שהקדישו לו מיצירותיהם: אדואר לאלו הקדיש לו את "הסימפוניה הספרדית". הנריק וייניאבסקי הקדיש לו את הקונצ'רטו לכינור מס' 2. קאמי סן-סנס הקדיש לו את הקונצ'רטו לכינור מס' 3 ואת "מבוא ורונדו קפריצ'וזו". מקס ברוך הקדיש לו את "הפנטסיה הסקוטית". רחוב סאראסאטה ברובע ה-15 שבפריז נתן דונביץ', וירטואוזים-גדולי הכנרים מפגניני עד מידורי, 2003. מדיה וקבצים בנושא פאבלו סרסטה בוויקישיתוף פאבלו סרסטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר ספוטיפיי פאבלו סרסטה, באתר Last.fm (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר AllMusic (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר Discogs (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר Songkick (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאבלו סרסטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רעלה

רְעָלָה היא פריט לבוש המשמש לכיסוי הראש או הפנים. בין היתר, נחשבת הרעלה לסממן של צניעות. אישה מוסלמית אדוקה מתחילה ללבוש רעלה לאחר קבלת הווסת, בדת המוסלמית, ונשים אדוקות לובשות אותה. מקור השם העברי הוא בספר ישעיה, שבו מתוארים לבושים שלבשו בנות ירושלים כדי להתייפות, ובהם רעלה. פרופ' מועאזז אילמייה צ'יג (אנ') הטורקית, מומחית לחקר שומר, חקרה ומצאה שהרעלות הראשונות שימשו כוהנות מין בשומר. גם מהתנ"ך עולה כי הזונות בתקופה הכנענית, היו מכסות את פניהן במעין רעלה, כנראה כדי שקרוביהן לא יכירו אותן, כפי שעולה מפרשת יהודה ותמר. מצד שני, מסמך משפטי אשורי מן המאה ה-13 לפנה"ס מעיד על איסור על לבישת רעלה לנשים פשוטות ובייחוד לזונות. גם טקסטים יווניים מתייחסים ללבישת רעלה כאל סימן של השתייכות למעמד גבוה יותר בפרס העתיקה. באירופה לבשו נשים אנגלו-סקסיות ואנגלו-נורמניות נשואות (עד שנת 1175 לפחות) רעלות על שיערן וחלק מפניהן. רק בתקופת בית טיודור (1485) הפכו רעלות לפחות נפוצות, עם כניסתם של הברדסים לאופנה. הרעלה הייתה מסמלת אבל ומוצמדת לקצה המצנפת של אישה "בשיא תקופת האבלות". בנוסף, היה נפוץ גם שימוש ברעלה כתחליף למסכה, ובכך להסתיר את זהותה של אישה המעורבת בפרשיית אהבים או בפעילות אחרת שהיא העדיפה לא לפרסם בציבור. רעלות גם נועדו להגן על העור מפני גורמי האקלים ולמנוע מאבק לחדור לפנים. מהמשנה עולה שיהודיות בארצות ערביות היו מתכסות ברעלה. המשנה מתירה להן לצאת רעולות בשבת לרשות הרבים בלא לחשוש לאיסור טלטול, שהרי הרעלה היא חלק מלבושם: "ערביות יוצאות רעולות, ומדיות פרופות, וכל אדם, אלא שדברו חכמים בהווה". ערביות יוצאות רעולות כותב הרמב"ם: "רעולות, שיש עליהן פעמונים, כלומר שהנשים הערביות יוצאות בפעמונים לפי שכך דרכן לעשות תמיד, והוא ממיני הקשוטין הנטפות והשרות והרעלות, ומזה הברושים הרעלו, כלומר הורעדו והונעו כדי שיפול פרים". בימינו, קרא בית הדין של העדה החרדית שלא ללבוש "כיסויים משונים ותמוהים (וכל שכן רעלות)", לאחר שיותר ויותר נשים חרדיות, בעיקר מחוגים קיצוניים, החלו לאמץ את כיסוי הרעלה. הרב שלום משאש, שכיהן כרבה של ירושלים, ביקר אף הוא בחריפות את התופעה. איסור הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת ("חוק הרעלה") בורקה חג'אב ניקאב צ'אדור גילה שטופלר, מאחורי הרעלה - הטלת הגבלות על עטיית כיסוי-ראש לנשים במדינות ליברליות, משפט וממשל , י"ב, תש"ע ישעיה ג' י"ט ג'קי חוגי, מעריב, זו רעלה או שאת שמחה לראות אותי?, באתר nrg‏, 3 בנובמבר 2006 "ותסר בגדי אלמנותה מעליה, ותכס בצעיף ותתעלף ותשב בפתח עיניים, אשר על דרך תמנתה, כי ראתה כי גדל שלה, והוא לא נתנה לו לאשה: ויראה יהודה ויחשבה לזונה, כי כסתה פניה:" בראשית, ל"ח י"ד-ט"ו משנה, מסכת שבת, פרק ו', משנה ו' פירוש המשניות. מסכת שבת, פרק ו משנה ו לראשונה, הבד"ץ יוצא נגד הרעלות בספרו שמש ומגן חלק ב' אבן העזר ט"ז
האכארנים

האכארנים (ביוונית: Ἀχαρνεῖς) היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס. המחזה הועלה לראשונה במהלך המלחמה הפלופונסית ונודע בשל ההתנגדות הרבה המובעת בו כנגד המלחמה. המחזה זכה בפרס ראשון בלנאיה - התחרות בה הועלה בשנת 425 לפנה"ס. המחזה הוא סאטירה המציגה את הפוליטיקאים של אתונה באותה עת בצורה נלעגת, ואף לועג לטרגיקן אאוריפידס. המחזה בז למוסדות השלטון האתונאים, לראשי הצבא ובייחוד לקליאון - המנהיג של אתונה באותה עת. בעקבות המחזה הפך קליאון לאויבו של אריסטופאנס וכנראה שקליאון אף תבע אותו למשפט בטענה כי המחזה פוגע במדינה האתונאית. כיום נחשב המחזה לאחד הטובים שבין מחזותיו של אריסטופאנס. המחזה מתחיל בסצנה המתרחשת בפְניקס - האתר בו מתכנסת אספת העם האתונאית. דיקאיופוליס מנסה לדון בשאלת הסכם שלום עם ספרטה אולם שאר המשתתפים מתעלמים ממנו, ולכן הוא מחליט ללכת ולחתום על הסכם שלום עצמאי עם ספרטה שיחול עליו ועל משפחתו. המקהלה היוונית המורכבת מסוחרי פחם אכארנים רוצה לסקול אותו באבנים בשל יוזמתו. האכארנים, תושבי אכארנאה, סבלו קשות בזמן המלחמה הפלופונסית והיו ידועים בדעותיהם הלוחמניות. דיקאיופוליס הודף אותם בכך שהוא מחזיק דלי של פחם כבן ערובה ומאיים לשבור את הדלי אם הם יתקפו אותו. הם מרשים לו לנאום בפני הציבור, והוא הולך למשורר אוריפידס על מנת שהמשורר ייתן לו מלבושים המשמשים בטרגדיות יווניות, על מנת שיראה יותר צדיק. בנאומו הוא תוקף את המלחמה ואת הסיבות בהם התחילה - וטוען כי המנהיגים הטעו את הציבור האתונאי. הגנרל לאמאכוס מגיע והוא ודיקאיופוליס מעליבים האחד את השני. דיקאיופוליס משכנע את חברי המקהלה והם מצביעים בעד הסכם שלום. לאחר פתיחת השוק הסמוך לביתו של דיקאיופוליס, פתיחה המתאפשרת בשל הסכם השלום הפרטי אליו הגיע. האכארנים, נכלל ב 'אחת עשרה קומדיות' מאת אריסטופאנס, תרג. מיוונית יצחק זילברשלג, הוצ. 'מסדה' ירושלים תל אביב, תשכ'ז. האכארנים, תרגמה מיוונית זיוה כספי, הוצאת מאגנס, 1994. ג'ון הוקהאם פרר, 1839. צ'ארלס ג'יימס בילסון, 1882: טקסט מלא. רוברט ילברטון טיירל, 1883: טקסט מלא. בנג'מין ב. רוג'רס, 1924. ארתור ס. ויי, 1927. ליונל קאסון, 1960. דאגלס בארקר, 1962. ג'ורג' תיאודורידיס, 2002: טקסט מלא. מדיה וקבצים בנושא האכארנים בוויקישיתוף האכארנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרן השפע

קרן השפע (בלטינית: Cornu Copiae) היא סמל יווני עתיק שנעשה בו שימוש ברומא העתיקה, בימי הביניים ואף בתקופה המודרנית לסמל עושר ומזון. השימוש בסמל מקורו ביוון הקלאסית, במאה החמישית לפנה"ס. על פי המיתולוגיה היוונית, אמאלתיאה גידלה את זאוס בהאכילה אותו חלב עז. בהגיעו לבגרות נתן זאוס לאמלתיאה את קרנה של העז, והעניק לקרן את הכוח לתת למי שמחזיק בה את כל משאלותיו. אלים המסמלים עושר (כגון האל פלוטוס) או מזל (כגון האלה פורטונה) או פיריון (כמו האלה הסבינית אופס) תוארו כמחזיקים בידם את הקרן. לפי גרסה נוספת, מקובלת פחות, המובאת אצל אובידיוס, קרן השפע הייתה במקור קרנו של אל הנהר אכלויוס, שלבש צורת שור במהלך מאבק עם הרקולס, אשר תלש את קרנו במהלך הקרב. קרן השפע הופיעה על מספר מטבעות של ממלכת יהודה החשמונאית ובעידן המודרני על מטבע ישראלי שערכו 5 שקלים ישנים, ומופיעה על המטבע בן 2 שקלים חדשים. קרן השפע היא אחד המונחים והסמלים הזכריים אצל הבונים החופשיים. קרן השפע על מטבעות שונים, באתר www.wwcoins.com קרן השפע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרן השפע מוחזקת בידה של האלה הרומית אייקוויטס; בצדו האחורי של המטבע מופיע הקיסר קלאודיוס השני גותיקוס קרן השפע על המטבע הישראלי בן 5 שקלים ישנים ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרן הפלא של הנער

קרן הפלא של הנער (בגרמנית: Des Knaben Wunderhorn) היא אסופה של שירה עממית גרמנית שאספו וערכו המשוררים הרומנטיים אכים פון ארנים וקלמנס ברנטאנו, ואשר התפרסמה בהיידלברג בשנים 1808-1805. העניין הגרמני באיסוף בלדות ושירת עם הוא תולדה של עניין דומה באנגליה ובסקוטלנד, למשל האוסף Reliques of Ancient English Poetry של המשורר תומאס פרסי משנת 1765. יוהאן וולפגנג פון גתה הצהיר שמקומה של "קרן הפלא של הנער" "בכל בית ובית". קרן הפלא היא חפץ דומה לקרן השפע (קורנוקופיה). שירים רבים מתוך האוסף כדוגמת ישנו קוצר ומוות שמו, הולחנו בידי מלחינים נודעים, בהם פליקס מנדלסון, רוברט שומאן, קארל לווה, יוהנס ברהמס, ואלכסנדר זמלינסקי. הלחנים הנודעים ביותר הם של גוסטב מאהלר, שהאוסף היה בין ספריו האהובים ביותר ואשר עסק בהלחנת השירים משנות העשרים לחייו (הטקסט לשיר הראשון מבין ארבעת "שירי שוליה נודד", שהלחנתו התחילה ב-1884, מבוסס על השיר "Wenn mein Schatz" מתוך קרן הפלא של הנער) ועד לכשני תריסרי לחנים מן השנים 1887-1901, שרבים מהם שולבו כפרקים בתוך הסימפוניות השנייה, השלישית והרביעית שלו. מדיה וקבצים בנושא קרן הפלא של הנער בוויקישיתוף מילות השירים (בגרמנית) רשימת שירים מקרן הפלא של הנער עם לחניהם ומלחיניהם קרן הפלא של הנער, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.