laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סלילני קרניים

סלילני קרניים (שם מדעי: Strepsicerotini) הוא שבט של אנטילופות בינוניות עד גדולות בתת-משפחת הפרים, המצויות באפריקה שמדרום לסהרה בלבד. בשבט כלולים שני סוגים: אילנד וקודו שבהם תשעה מינים. למרות שבדרך כלל הם נחשבים כשני סוגים נפרדים, בטקסונומיות רבות מחשיבים אותם כסוג יחיד. ההבדל העיקרי בין שני הסוגים מתבטא בגודל ובקרניים: האילנדים גדולים יותר, דומים במקצת לפרים, ויש להם קרניים ישרות עם צמיחה סיבובית, בעוד שהקודואים קטנים יותר (אם כי גדולים למדי בהשוואה לרוב האנטילופות), דומים יותר לאיילים ויש להם קרניים מסולסלות. בשבט סלילני הקרניים נמצאות שלוש האנטילופות הגדולות בעולם. השם המדעי של השבט נגזר מיוונית כדלהלן: "Strepsi" = מסולסל, "cero" = קרן - בשל זאת שלמינים קרניים מסולסלות; "ini" הוא סיומת מקובלת ביוונית ולטינית לשבט של בעל חיים. המין הגדול בשבט הוא איילנד ענק, והמין הקטן הוא קודו משורטט. הסוגים הדומים ביותר לסלילנים מבין השבטים האחרים בתת-משפחת הפרים, הם הנילגאי מהשבט האסייתי קצרי קרניים, והסאולה משבט הבקר. למינים בשבט יש פרווה עבה וקצרה יחסית, בצבעים ססגוניים של חום אדמדם, חום שוקולד, כתום, זהוב, אפור כחלחל ועוד. יש להם רעמה קצרצרה או ארוכה בעורף. לרובם מספר פסים לבנים בצדדי הבטן, מספר נקודות לבנות או רצועות בולטות בגרון. השבט בולט גם בסימוני הפנים שלו הכוללים פס או חצאי פסים בין העיניים, וכתם לבן או מספר נקודות לאורך קו הלסת. בהעדפות בית גידול יש שוני חד בין המינים: מסוואנות פתוחות או סבוכות עד אזורים הררים, יערות טרופיים, ביצות וחורשים. הסלילנים בעלי יכולת קפיצה טובה, אך הם אינם אצנים לטווח רחוק ועל כן יעדיפו לברוח למקום סבוך בשעת סכנה ולהסתתר בו. יש להם חושים חדים של שמיעה וריח. אחדים מהם חיים בעדרים ובקבוצות, אך רובם חיים בבדידות. טורפיהם העיקריים הם האריה, הנמר והצבוע. הסלילנים הם מהאנטילופות הפופולריות ביותר בציד, והם מצויים על סמלים, דגלים ושטרות של מדינות אפריקניות רבות. סוג: אילנד (Taurotragus) מין: אילנד ענק (Taurotragus derbianus) מין: אילנד מצוי (Taurotragus orux) סוג: קודו (Tragelaphus) מין: קודו גמלוני (Tragelaphus strepsiceros) מין: קודו זוטר (Tragelaphus imberbis) מין: קודו ההרים (Tragelaphus buxtoni מין: קודו ניאלה (Tragelaphus angasii) מין: קודו הביצות (Tragelaphus spekei) מין: קודו משורטט (Tragelaphus scriptus) מין: קודו סילבטיכוס (Tragelaphus sylvaticus) מין: בונגו (Tragelaphus eurycerus) מדיה וקבצים בנושא סלילני קרניים בוויקישיתוף אילנד ענק בונגו אילנד מצוי קודו גמלוני קודו משורטט קודו זוטר
קצרי קרניים

קצרי קרניים (שם מדעי: Boslaphini), הוא שבט של אנטילופות בתת-משפחת הפרים הכולל שני סוגים בעלי מין יחיד המצויים בתת-היבשת ההודית בלבד. המינים בשבט מתאפיינים בקרניים קצרות ופשוטות וזהו מקור שמם. מעבר לאקולוגיה והגנטיקה אין כמעט דמיון בין שני הסוגים - אחד גדול מאוד ודומה לקודו ואייל, ואילו משנהו קטן יחסית ודומה לאוריבי או דוקרן. לכל אחד מהם יש מאפיין ייחודי שאינו מצוי אצל אנטילופות אחרות: ציצת שיער ארוכה ובולטת מהצוואר או שני זוגות קרניים. המינים בשבט חיים בבדידות או בקבוצות ועדרים קטנים. זכרים מבוגרים בודדים בדרך כלל, ויש להם טריטוריה לאורך השנה או בעונת הרבייה - משתנה בין הסוגים. הם בעלי חיים יומיים הפעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ונחים בשעות הצהריים החמות. הם מצויים בסוואנות-חורשים הפזורות ברחבי הודו, עם טמפרטורה ממוצעת של 30-20 מעלות. ההריון של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם היא ממליטה 3-1 עגלים או עופרים, שזהו מספר גדול יחסית לרוב האנטילופות. הם תלויים מאוד במקורות מים זמינים. אויביהם העיקריים הם הטיגריס, הנמר והדול המצוי. לסוגים אלו יש חושים חדים של ראייה ושמיעה, והם נוחים לאילוף בגיל צעיר. כיום ישנם 2 מינים קיימים בקבוצה: נילגאי (Boselaphus tragocamelus) - הסוג הגדול בשבט. תואר בשנת 1766. סימני היכר: מבנה גוף רחב וארוך, עם צוואר קצר וראש קטן ביחס לגוף. פרוותו של הזכר בצבע שחור עד אפרפר-כחלחל כהה, ואילו של הנקבה בצבע חום צהבהב או חולי. הנילגאים מתאפיינים בסינר לבן בולט בגרון, ובכתמים לבנים מעל העיניים ובצידי האוזניים. יש להם רעמה קצרה על הגב, אוזניים גדולות ועגלגלות, וזנב ארוך ושעיר. לזכרים קרניים קצרות ועבות יחסית, והן נעדרות אצל הנקבות. הנילגאי חי בעיקר בהודו, ובעבר גם בפקיסטן ובבנגלדש. הוא נוטה יותר לאכלס סוואנות פתוחות לעומת עמיתו. מצב שימורו הוא ללא חשש (LC). ארבע קרן (Tetracerus quadricornis; "חוסינגה") - הסוג הקטן, ובעל שלושה תת-מינים. תואר בשנת 1816, ויש לו דמיון יותר לצבאיים מאשר לקודואים או פרים. סימני היכר: מבנה גוף דקיק וקצר יחסית, צוואר ארוך וראש קטן. פרוותו בצבע חום אדמדם עד צהבהב בהיר, והזכרים והנקבות זהים בצבעי הגוף. לזכרים שני זוגות קרניים: הזוג הגדול יותר במרכז המצח סמוך לאוזניים, והזוג השני סמוך יותר לעיניים; הזוג האחרון נעדר לעיתים קרובות. הנקבות חסרות קרניים בדומה לנילגאי. האוזניים של הארבע קרן גדולות ורחבות, זנבו קצרצר ורגליו דקיקות וארוכות. סנטרו לבן, ופס שחרחר דקיק של בלוטות הריח נמשך מהעיניים עד ללוע. הארבע קרן חי בהודו ובנפאל ונוטה לאכלס חורשים. מצב שימורו הוא פגיע (VU). נילגאי (Boselaphus) Elachistoceras - נכחד Duboisia - נכחד Dystychoceras - נכחד Eotragus - נכחד Kipsigicerus - נכחד Mesembriportax - נכחד Miotragocerus - נכחד Pachyportax - נכחד Perimia - נכחד Phronetragus - נכחד Pliodorcas - נכחד Plioportax - נכחד Proboselaphus - נכחד Protragocerus - נכחד 'Ruticeros - נכחד Samokeros - נכחד Selenoportax - נכחד Sivaportax - נכחד Sivoreas - נכחד Strogulognathus - נכחד ארבע קרן (Tetracerus) טראגופורטקס (Tragoportax) - נכחד טראגוצרס (Tragocerus) - נכחד Tragoreas'' - נכחד מדיה וקבצים בנושא קצרי קרניים בוויקישיתוף
אנטילופות ערבה

אנטילופות ערבה (שם מדעי: Antilopini) הם שבט של אנטילופות בתת-משפחת הצבאיים, הכוללת שמונה סוגים החיים באפריקה ובאסיה. הם שונים משבט אנטילופות סבך בכך שהם גדולים יותר במידות הגוף, חיים בעדרים גדולים ופעילי יום, ובית גידולם הוא בעיקר מישורים וערבות פתוחות עם צמחייה נמוכה. רובם של המינים בשבט הם אצנים מהירים, ובשעת סכנה הם מעדיפים לפתוח בריצה מהירה מאשר להסתתר בצמחייה סבוכה. לכל המינים בשבט קרניים ארוכות בצורה ספיראלית או מסולסלת. המין הגדול בשבט הוא צבי יחמורי, והמין הקטן הוא צבי ספיקי. סוג: צבי (Gazella) מין: צבי מצוי (Gazella gazella) מין: צבי ארלנג'ר (Gazella erlangeri) מין: צבי הנגב (Gazella dorcas) מין: צבי קווייר (Gazella cuvieri) מין: צבי ספיקי (Gazella spekei) מין: צבי רים (Gazella leptoceros) מין: צבי הודי (Gazella bennettii) מין: צבי פרסי (Gazella subgutturosa) מין: צבי ערבי (Gazella arabica) - נכחד. מין: צבי סעודי (Gazella saudiya) - נכחד. מין: צבי מלכת שבא (Gazella bilkis) - נכחד. סוג: צבי אמיתי (Eudorcas) מין: צבי תומסון (Eudorcas thomsonii) מין: צבי מונגאלה (Eudorcas albonotata) מין: צבי הוגלין (Eudorcas tilonura) מין: צבי אדום חזית (Eudorcas rufifrons) מין: צבי אדום (Eudorcas rufina) - ייתכן שנכחד. סוג: צבי דק-צוואר (Nanger) מין: צבי יחמורי (Nanger dama) מין: צבי סומרינג (Nanger soemmerringii) מין: צבי גראנט (Nanger granti) סוג: צבי יעלי (Procapra) מין: צבי יעלי טיבטי (Procapra picticaudata) מין: צבי יעלי מונגולי (Procapra gutturosa) מין: צבי יעלי פרז'וואלסקי (Procapra przewalskii) סוג ומין יחיד: צבי קלארק (Ammodorcas clarkei) סוג ומין יחיד: צבי ג'ירפי (Litocranius walleri) סוג ומין יחיד: דלגן (Antidorcas marsupialis) סוג ומין יחיד: אנטילופה הודית (Antilope cervicapra)
אנטילופות סבך

אנטילופות סבך (שם מדעי: Neotragini) הם שבט של אנטילופות בתת-משפחת הצבאיים, הכוללים 6 סוגים החיים ביבשת אפריקה בלבד. הם שונים משבט אנטילופות ערבה בכך שמרבית המינים ננסיים יחסית, חיים ביחידות או בקבוצות קטנות, ובית גידולם הוא בעיקר אזורים הררים, יערות טרופיים וסוואנות סבוכות. רובם של המינים בשבט מצטיינים בקפיצות וניתורים, ובשעת סכנה הם מעדיפים להתחבא בסבך מאשר לרוץ. לכל המינים בשבט קרניים קצרות וישרות כקוצים. תזונתם מבוססת בעיקר על שיחים ועלים בניגוד לאנטילופות הערבה שאוכלות בעיקר עשב. המין הגדול בשבט הוא האוריבי שדומה יותר לצבי, והמינים הקטנים הם אנטילופה מלכותית ואנטילופת בייטס הדומים לאיילוניים. סוג ומין יחיד: אוריבי (Ourebia ourebi) סוג ומין יחיד: צבי הסלעים (Oreotragus oreotragus) סוג: אנטילופה ננסית (Neotragus) מין: אנטילופה מלכותית (Neotragus pygmaeus) מין: אנטילופת בייטס (Neotragus batesi) מין: דלקרן המושק (Neotragus moschatus) סוג: דיקדיק (Madoqua) מין: דיקדיק גינתר (Madoqua guentheri) מין: דיקדיק קירקי (Madoqua kirkii) מין: דיקדיק כסוף (Madoqua piacentinii) מין: דיקדיק סולט (Madoqua saltiana) סוג: דוקרן (Raphicerus) מין: דוקרן הכף (Raphicerus melanotis) מין: דוקרן הסטינבוק (Raphicerus campestris) מין: דוקרן שארפי (Raphicerus sharpei) סוג ומין יחיד: אנטילופת ביירה (Dorcatragus megalotis)
סאיגות

סאיגות (שם מדעי: Saigini) הם שבט של אנטילופות בתת-משפחת הצבאיים, הכולל שני מינים יחידים בסוגם החיים במרכז אסיה. מבחינה חיצונית ואקולוגית הסוגים בשבט דומים מאוד לשבט אנטילופות ערבה, אך בעלי מאפיינים ייחודים. שאלת סיווגם הטקסונומי לתת-משפחת היעלים בשל פרוותם העבה דמוית הצמר וכן הדמיון הגנטי, עודה פתוחה. הסוגים בשבט הם פעילי יום, חיים בעדרים המוניים, ובית גידולם הוא ערבות העשב העצומות והרמה הטיבטית שבמרכז אסיה. פרוות הצמר שלהם מגינה עליהם מטמפרטורות הקפואות באזורי תפוצתם. בין הקיץ לחורף הם פותחים בנדידות ענקיות לאזורי מרעה טובים יותר. יש להם קרניים יוצאות דופן מרוב האנטילופות, והמבנה של אפם מוזר למדי. הזכרים נבדלים מהנקבות בכך שהם מתאפיינים בקרניים, וצבע פרוותם כהה יותר. הקרבות בין הזכרים בעונת הרבייה הם מהאכזריים ביותר במשפחת הפריים, ואחד מהם או אף שניהם עלולים למות כתוצאה מהפציעות החמורות בלחימה המסיבית. האוזניים שלהם עגלגלות וקטנות, וזנבם קצר ומעוגל. ההריון נמשך 7-6 חודשים, והגדי\הטלה שנולד, שוהה בימיו הראשונים על הקרקע הטרשית ללא תזוזה. הסוגים הם אצנים מהירים ביותר, והטורף העיקרי שלהם הוא הזאב. בעבר הייתה חפיפה בין שני הסוגים ברמה הטיבטית, אך כיום טווח התפוצה שלהם התמעט ואין ביניהם חפיפה. הסוג צבי יעלי החי אף הוא במרכז אסיה, דומה מאוד למינים אלה במראה ובאקולוגיה, ולמינים שלו יש חפיפה עם שני הסוגים. שני הסוגים שבשבט היו בעבר היונקים הנפוצים ביותר בתחומם, ושניהם חוו ירידת מספרים עצומה שגרמה להם להיות בדרגות שונות של סכנת הכחדה; כיום הם בין האנטילופות הנדירות והמאוימות ביותר. הגורם העיקרי להתמעטותם הוא הציד הפרוע בשל צמרם המשובח ובשרם, וכן קרניהם המשמשות את הרפואה הסינית. סאיגה (Saiga tatarica) – פרסתן ייחודי המהווה שילוב של כבש וצבי ותואר לראשונה בשנת 1826. הסיווג שלו כיום בתת-משפחת הצבאיים הוא סופי. סימני היכר: קרניים בינוניות ושקופות בצורת צבת, חוטם גדול ובשרני המזכיר את חדק הפיל, עיניים בולטות ופרווה אדמדמה-צהבהבה בקיץ המשתנה לצבע אפרפר כהה בחורף. מצוי במונגוליה, קזחסטן, אוזבקיסטן, ורוסיה; בעבר גם בסין העממית. מצב שימורו הוא סכנת הכחדה חמורה (CR). אנטילופה טיבטית המוכר גם כצ'ירו (Pantholops hodgsoni) – פרסתן ייחודי המהווה שילוב של עז וצבי ותואר לראשונה בשנת 1826. הסיווג שלו כיום עדיין לא מוסכם כלל, ומסווגים אותו גם בתת-משפחה עצמאית. סימני ההיכר שלו: קרניים דקות וארוכות ביותר כשל ראם, חוטם רחב למדי עם שקיקים קטנים בנחיריים המתנפחים בשעת סכנה, מסכה שחורה על הפנים ופסים שחורים על הרגליים, פרווה אדמדמה בקיץ המשתנה לוורדרד-קרמי ולבנבן בחורף. מצוי בסין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי, צ'ינגהאי, סיצ'ואן, ושינג'יאנג), ובהודו (לדאק). מצב שימורו הוא סכנת הכחדה (EN).
צבי יעלי

צבי יעלי (שם מדעי: Procapra) המכונה גם צבי קצר זנב, הוא סוג של אנטילופת-צבי המצויה במרכז אסיה וכוללת שלושה מינים. בניגוד לשמו הוא לא משתייך לצבאים ה"אמיתיים", אף על פי שיש חוקרים המשייכים גם אותו לסוג צבי (Gazella). המינים בסוג חולקים מאפיינים רבים עם סאיגה והאנטילופה הטיבטית, וכולם אנדמיים לחלקים שונים במרכז אסיה. בעבר היה אזור חפיפה בין שלושת המינים. השם המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: Pro = לפני, capra = עז\יעל, ומתייחס לכך שהסוג נחשב כאב הקדמון של העיזים. למינים יש קרניים עם עיקולים לאחורה, פרווה עבה, אוזניים מחודדות, כתם כהה על החוטם, וצוואר וראש קצרים ורחבים. בניגוד ל"צבאים האמיתיים" יש להם זנב קצר מאוד, והנקבות שלהם נעדרות קרניים. הם בעלי דמיון מסוים לאיילים, ויש להם על העכוז כתם לבן גדול דמוי לב. עצמות האף שלהם רחבות, מה שנחשב כהסתגלות לאוויר הדליל בחמצן של רמות מרכז אסיה. רגליהם קצרות למדי, והם קפצנים ואצנים מהירים. מינים אלו הם פעילי יום, וחיים בדרך כלל בקבוצות קטנות או בעדרים גדולים - תלוי במין. בית הגידול שלהם הוא ערבות ומישורים גבוהים, והם נמצאים החל מגבהים של 2,000 מטר מעל פני הים. בית גידולם צחיח למדי עם כמות משקעים נמוכה וטמפרטורות קפואות. הטורף העיקרי של מינים אלו הוא הזאב המונגולי. צבי יעלי טיבטי (Procapra picticaudata) המין הקטן בסוג. אנדמי לרמה הטיבטית ומצוי כיום בסין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי, צ'ינגהאי, שינג'יאנג, סצ'ואן, גאנסו ומקצת ממונגוליה הפנימית) והודו (לדאק, סיקים). סימני ההיכר שלו: קרניים דקות וארוכות, פרווה חומה-אפרפרה, ופנים לבנות או כסופות. דרגת שימורו היא "קרוב לסיכון" (NT). צבי יעלי פרז'וואלסקי (Procapra przewalskii) המין הבינוני והנדיר בסוג. אנדמי לצפון הרמה הטיבטית ומצוי כיום בסין העממית בלבד (מחוז צ'ינגהאי, ובעבר גם במונגוליה הפנימית, גאנסו ונינגשיה). סימני ההיכר שלו: קרניים עבות ובינוניות בצורת צבתות, סימוני פנים רבגוניים, ופרווה אדמדמה. דרגת שימורו היא "סכנת הכחדה" (EN). צבי יעלי מונגולי (Procapra gutturosa), המין הגדול והנפוץ בסוג. אנדמי לערבות מרכז אסיה ומצוי כיום בעיקר במונגוליה, וכן במקצת מסין העממית (מחוז מונגוליה הפנימית) ורוסיה. סימני ההיכר שלו: קרניים קטנות, גרון בולט (לזכרים), ופרווה צהבהבה קרמית. דרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC). צבי יעלי, באתר ITIS (באנגלית) צבי יעלי, באתר NCBI (באנגלית) צבי יעלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צבי יעלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צבי יעלי, באתר GBIF (באנגלית)
צבי סוף

צבי סוף או ראדבוק (שם מדעי: Redunca; בעבר: Cervicapra) הוא סוג של אנטילופה בינונית דמוית-צבי או אייל בתת-משפחת צבאי סוף, הכוללת שלושה מינים החיים ביבשת אפריקה. בניגוד לשמו הוא אינו קשור כלל לסוג צבי או לתת-משפחת הצבאיים. צביי הסוף אינם נחשבים כמינים בסיכון ותפוצתם חופפת במרכז טנזניה. הפירוש בלטינית של השם המדעי "Redunca" הוא כפוף\מעוקל, ומתייחס למבנה הקרניים של המינים בסוג. בעבר השם המדעי של הסוג היה Cervicapra שנגזר משתי מילים בלטינית: "Cervus" = אייל, "capra" = עז; בהתייחסו לדמיון הרב שיש בין סוג זה לבין האיילים. צביי הסוף מאופיינים בקרניים המעוקלות שלהם, שמבנן משתנה בכל מין. כמו כן הם דומים מאוד לאיילים: אוזניהם גדולות ורחבות, זנבם עבה ומעוגל, ויש להם אף גדול ושחור. הרגליים, הגוף והצוואר שלהם ארוכים, והראש קטן למדי ומאורך. פרוותם שעירה ובהירה, ויש להם בדרך כלל מתחת לאוזניים עיגולים שחורים המשמשים כבלוטות ריח. כפי שמרמז שמם, בית גידולם של מינים אלה הוא בסבך העשבים הגבוהים, ובשעת סכנה הם נוטים לשכב בו ללא תזוזה כשפרוותם מספקת להם הסוואה מצוינת. הנטייה לחיות בסוואנות או בהרים משתנה בין המינים. יש להם חושי שמיעה וריח טובים, והם אינם אצנים לטווח רחוק. מינים אלו פעילי יום ולילה, עם שיא של שעות פעילות בשעות הזריחה והשקיעה, ומנוחה בשעות החמות של היום. הם תלויים מאוד במקורות זמינים של מזון, מים וצמחייה עבותה למסתור. הנקבות שלהם פעילות בקבוצות קטנות, והזכרים טריטוריאליים ונוטים לבדידות. תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים. בניגוד לקורביהם הקובוסים, הם אינם אוהבים להשתכשך כל כך במים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם נעים בין 10 ל-30 מעלות במשך השנה. אויביהם העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה כדוגמת האריה הברדלס, הנמר ועוד. צבי סוף מצוי (Redunca arundinum) - המין הגדול בסוג. נפוץ בטנזניה, מוזמביק, מלאווי, זמביה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גבון, אנגולה, נמיביה, בוצוואנה, זימבבואה, סווזילנד ודרום אפריקה. סימני ההיכר שלו: קרניים גדולות, ארוכות ומעוקלות עם רקמה חיוורת בבסיס, ופרווה בצבע חום\צהבהב\אדמדם. יש לו שני תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC). צבי סוף הסוואנה (Redunca redunca) - המין הבינוני בסוג. נפוץ בטנזניה, קניה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, אתיופיה, אריתריאה, סודאן, דרום סודאן, צ'אד, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קמרון, ניגריה, ניז'ר, מאלי, בנין, טוגו, בורקינה פאסו, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, חוף השנהב, סנגל וגמביה. סימני ההיכר שלו: קרניים עבות ובינוניות בצורת צבתות, ופרווה זהובה. יש לו חמישה תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC). צבי סוף ההרים (Redunca fulvorufula) - המין הקטן בסוג. מצוי בשלושה אזורים גאוגרפים נפרדים: טנזניה, קניה, אוגנדה, אתיופיה ודרום סודאן, קמרון וניגריה, ובוצוואנה, מוזמביק, סווזילנד, לסוטו ודרום אפריקה. סימני ההיכר שלו: קרניים קטנות וקצרות עם עיקום חד כלפי קדימה, פרווה חומה-אפרפרה בגוף, וצהבהבה או אדמדמה בצוואר. יש לו שלושה תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC). מדיה וקבצים בנושא צבי סוף בוויקישיתוף צבי סוף, באתר ITIS (באנגלית) צבי סוף, באתר NCBI (באנגלית) צבי סוף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צבי סוף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צבי סוף, באתר GBIF (באנגלית) צבי סוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צבי הוגלין

צבי הוגלין (שם מדעי: Eudorcas tilonura), הוא מין אנטילופת-צבי בינונית בסוג צבי אמיתי, החי בצפון מזרח אפריקה. תואר לראשונה בשנת 1868 ונקרא על שם מגלהו. צבי זה מוכר יותר כתת-מין של צבי אדום חזית בטקסונומיות וארגוני השימור, אך הם מציינים כי מדובר רק באופן זמני, בהתחשב בשוני הגנטי שיש לו. אף על פי שתפוצתו של צבי אדום חזית קרובה מאוד לתפוצה של צבי הוגלין, אין זה סותר לכך שהוא יכול להיות מין נפרד כיוון שהתפוצה מופרדת על ידי רצועה של 2,500 קילומטר ושני יובלי הנילוס - הכחול והלבן. לצבי הוגלין זוג קרניים ספירליות, המשתנות מקרני צבי אדום חזית בכך שהם כפופות יותר לאחורה. הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת וממשיכה לאחורה עד שמסתיימת בשפיץ חד ומעוקל כלפי פנים. קרני צבי אדום חזית נמצאות תמיד בצמיחה כלפי מעלה, והן ישרות יותר. הקרניים עבות יחסית לכל אורכם ומסתיימות בשפיץ חד. הקרן מחורצת במספר טבעות בולטות. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ושל הנקבות דקות וקצרות יותר. הפרווה של צבי הוגלין דומה למדי לצבי אדום חזית, עם גוונים אדמדמים כהים בגב ובחלק האחורי, ובהירים יותר בצדדי הבטן והרגליים. העכוז, הגחון והמותניים בצבע לבן בוהק. גם לו פס שחור דק יחסית המופרד על ידי רצועת שיער אדמדמה מהמותניים. זנבו שחור. סימוני הפנים שלו דומים לצבי אדום חזית, אך אין לו את הפסים הלבנים והאדמדמים שנמשכים מהעיניים לפה, ותחת אלו יש לצבי הוגלין משקפיים לבנים וגדולים סביב העיניים. מידות גופו זהות ככל הנראה לצבי אדום חזית. מידות גוף של צבי הוגלין הן כדלהלן: גובה הכתפיים 70-65 ס"מ, אורך הראש והגוף 110-90 ס"מ, אורך הזנב 30-20 ס"מ ומשקלו 30-25 ק"ג. צבי הוגלין כאמור נפוץ בצפון מזרח אפריקה. הוא מצוי בשתי אוכלוסיות מבודדות; הראשונה במחוזות שבמדינות הבאות: סודאן - קסלה, סנר ומדינת הנילוס הכחול. אתיופיה - אמהרה ותיגראי. אריתריאה - גאש בארקה. השנייה שקטנה יותר מצויה בצפון מזרח סודאן במחוז אל-בחר אל-אחמר. בית גידולו של צבי הוא בעיקר סוואנות צחיחות וסוואנות שיחים-דוקרניות, כמו גם אזורים צחיחים למחצה או אזורים הררים של הרמה האתיופית בגבהים של 1,000 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–800 ס"מ. האקולוגיה שלו דומה לצבי אדום חזית. צבי הוגלין מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל ציד, תחרות עם בעלי חיים מקומיים, ואובדן בית גידול מתמשך, הצפוי לגרום לאוכלוסיות שלו לפחות ב-10% נוספים במהלך ה-15 שנה הבאות. המקום המוגן היחידי שבו הוא נמצא, הוא הפארק הלאומי דינדאר בסודאן, ואכיפה של ציד בפארק זה כמו גם הקמת אזורים מוגנים נוספים עשויה למנוע את התרחיש הקיים. אומדן האוכלוסייה העולמי לצביי הוגלין הוא 4,000-3,500 פרטים. מדיה וקבצים בנושא צבי הוגלין בוויקישיתוף צבי הוגלין, באתר GBIF (באנגלית) ‏ צבי הוגלין באתר הרשימה האדומה של IUCN צבי הוגלין באתר הרשימה האדומה של IUCN
רכס נסקה

רכס נסקה (בספרדית: Dorsal de Nazca) הוא רכס הרים תת-ימי מסוג רכס שאיננו סייסמי (aseismic ridge) שכיוונו מדרום מערב לצפון מזרח השוכן על לוח נסקה מול חופי פרו וצ'ילה. הרכס מתנשא בממוצע לגובה של 1,500 מטרים מעל לקרקעית האוקיינוס, אורכו מעל ל-1,000 קילומטרים ורוחבו כ-200 קילומטרים. הרכס עובר הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי לאורך חופה הדרומי של פרו. ההפחתה החלה לפני 11.2 מיליון שנים בקו הרוחב 11 דרום. קצב ההפחתה פחת עם השנים מ-75 מילימטרים בשנה (עד לפני 10.8 מיליון שנים) ועד 43 מילימטרים בשנה (מלפני 4.9 מיליון שנים עד ימינו) מעריכים כי כ-900 קילומטרים מהרכס עברו הפחתה. הנקודה שבה הרכס עובר הפחתה בשקע פרו-צ'ילה זזה לאט דרומה. לתזוזה זו השפעה על אזור החוף של פרו ששקע לאחר שהרכס נדד דרומה. בקו הרוחב 25 דרום, בסמוך לאיי דסוונטוראדס (Islas Desventuradas – "איים חסרי מזל"), מתחבר רכס נסקה לרכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), שכיוונו ממזרח למערב המתחבר בסופו של דבר לרכס המזרח-פסיפי (East Pacific Rise). The migration history of the Nazca Ridge along the Peruvian active margin: a re-evaluation Geomorphic Effects in Western Peru due to Subduction רכס שמקורו בנקודה חמה, ולא בהתפשטות קרקעית הים ולכן לא מתחוללים לאורכו רעידות אדמה The migration history of the Nazca Ridge along the Peruvian active margin: a re-evaluation
טאר (יונק)

טאר הוא כינוי לקבוצה של אנטילופת-עז הכוללת שלושה מינים החיים באסיה, שבעבר השתייכו לסוג Hemitragus, אך הופרדו לסוגים נפרדים בהתחשב בהבדלים רבים בגנטיקה שלהם. שלושת המינים חיים באזורים גאוגרפים שונים לחלוטין, וכולם אנדמיים לשרשראות הרים מסוימות. מקור השם "טאר" הוא בשפה הנפאלית. השם המדעי של הסוג נגזר מיוונית כדלהלן: "Hemi" = מחצית, "tragus" = תיש; משמעות השם היא שלמרות שמצד אחד הטארים מזכירים מאוד את עיזי הבר יש להם מאפיינים ייחודיים משלהם הנעדרים אצל העיזים. שלושת המינים מאוימים כיום על ידי אובדן בית גידול נרחב, ומגמת אוכלוסייתם בירידה. המאפיין העיקרי הנמצא אצל שלושת המינים הוא הקרניים שלהם שצומחות בצורת C, כאשר הקרן שטוחה משני צדדיה או מצד אחד - תלוי במין. הפרווה שלהם עבה למדי ומגינה עליהם מטמפרטורות קפואות בבית גידולם ההררי, ואורכה משתנה בין המינים. יש להם גוף ארוך, צוואר קצר, וראש קטן ביחס לגוף. אוזניהם קטנות למדי, וזנבם ורגליהם קצרים. יש להם פרסות קצרות וגמישות המאפשרות להם לטפס על סלעים וצוקים חלקים ואנכיים. הנקבות של מינים אלו דומות מאוד לנקבות של עיזי וכבשי בר. שלושת המינים מפגינים דו-צורתיות זוויגית מובהקת, כשהזכרים גדולים וכבדים מהנקבות, ויש להם סימונים ייחודים כדוגמת רעמה וזקן, או צבע פרווה כהה יותר. הפרווה מספקת להם בדרך כלל הסוואה מצוינת על הרקע המחוספס שבו הם חיים. בשעת סכנה הם רצים במהירות לאזורים גבוהים, ומדלגים בזריזות על צוקים וסלעים. מינים אלו הם בעלי חיים הפעילים לאורך שעות היום, עם שיא של שעות פעילות בשעות הזריחה והשקיעה, ומנוחה בשעות הצהריים. הם תלויים מאוד במקורות זמינים של מזון ומים, ויבצעו נדידות בהיקף קטן כאשר יחסרו להם משאבי טבע. הם חיים בעדרים גדולים או בקבוצות קטנות, והזכרים המבוגרים נוטים לחיות בבדידות. אויביהם העיקריים של הבוגרים הם בעיקר מינים שונים של נמרים, ודורסי יום מהווים איום לגדיים. בית הגידול של הטארים הוא פסיפס של צוקים סלעים ומדרונות הררים בגבהים של 5,000-1,000 מטר מעל פני הים, והעדפות לגבהים ספציפיים משתנות בין המינים. כמות המשקעים באזורים אלה גבוהה בדרך כלל מן הרגיל. תזונתם מבוסס על עשבים, עשבי תיבול, עלים ושיחים. טאר ההימלאיה (Hemitragus jemlahicus) - הבינוני שבטארים, אך במבט חיצוני נראה הגדול שבהם בשל רעמתו הענקית; הוא המין היחיד שנשאר כיום בסוג זה, כששני מינים נוספים מהפליסטוקן נכחדו. סימני היכר: פרווה שעירה וארוכה בצבע חום אדמוני\קפה\שוקולד, רעמה ענקית סביב הצוואר, ראש שחור וגבות צהבהבות. אנדמי לרכס הרי ההימלאיה במדינות: סין העממית, נפאל וצפון הודו. מצב שימורו הוא קרוב לסיכון (NT). טאר נילג'ירי (Nilgiritragus hylocrius, בעבר Hemitragus hylocrius) - הגדול שבטארים; מסווג כיום כסוג נפרד הקרוי "Nilgiritragus". סימני היכר: פרווה קצרה וגסה בצבע חום כהה\שחור, כתם לבן דהוי בצדדי בטן, ראש שחור עם סימונים לבנים סביב העיניים בצורת P. אנדמי לרכס הרי גהט המערביים בדרום הודו. מצב שימורו הוא סכנת הכחדה (EN). טאר ערבי (Arabitragus jayakari, בעבר Hemitragus jayakari) - הקטן שבטארים; מסווג כיום בסוג נפרד הקרוי "Arabitragus". סימני היכר: פרווה שעירה בצבע זהוב וצהבהב, אדרת שיער צבעונית לאורך הגב, פנים שחורות ולחיים בהירות, פסים שחורים ולבנים כשל צבי בצידי העיניים, שני זקנים ארוכים בתחתית הלסת. אנדמי לרכס הרי חאג'ר במדינות: עומאן ואיחוד האמירויות הערביות. מצב שימורו הוא סכנת הכחדה (EN). מדיה וקבצים בנושא טאר בוויקישיתוף
מארי בלאק

מארי בלאק (באנגלית: Mhairi Black; נולדה ב-12 בספטמבר 1994) היא פוליטיקאית סקוטית, חברת המפלגה הלאומית הסקוטית. בלאק כיהנה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז פייזלי ודרום רנפרוושייר בין 2015 ל-2024. בלאק נולדה בפייזלי שבסקוטלנד. היא גדלה במשפחה תומכת מפלגת הלייבור. במהלך השנים העבירו בני המשפחה את תמיכתם למפלגה הלאומית הסקוטית. בילדותה נלקחה עם דודתה להפגנה נגד מלחמת עיראק, שעשתה עליה רושם עז. מנעוריה הייתה לפעילה פוליטית, השתתפה בהפגנות למען פרלמנט סקוטי עצמאי, התנדבה בארגון אוקספם והייתה פעילה במטה תנועת "כן סקוטלנד" במסגרת משאל העם על עצמאות סקוטלנד (2014). בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2015 הביסה את חבר הפרלמנט המכהן מטעם מפלגת הלייבור, דאגלס אלכסנדר. היא זכתה בכ-51% מקולות המצביעים (לעומת 18% לנציג המפלגה בבחירות קודמות), בעוד אלכסנדר זכה לכ-38.6%, נציג המפלגה השמרנית זכה ל-7.6%, נציגת המפלגה הליברל-דמוקרטית ב-2.2% ונציגת המפלגה הסוציאליסטית הסקוטית שזכתה ב-0.6%. בכך הייתה בלאק לחברת הפרלמנט הצעירה ביותר שנבחרה בבחירות אלו, והצעירה ביותר לכהן בפרלמנט מאז חוק הרפורמה של 1832. בבחירות ב-2017 וב-2019 שמרה על מושבה. ב-2022 מונתה על ידי מנהיג המפלגה סטיבן פלין לסגניתו. ב-2023 הודיעה כי לא תתמודד בבחירות הכלליות של 2024 לכהונה נוספת בבית הנבחרים. בלאק היא לסבית. לאחר היבחרה לפרלמנט, סיימה תואר ראשון בממשל ומדיניות ציבורית באוניברסיטת גלאזגו. מדיה וקבצים בנושא מארי בלאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מארי בלאק מארי בלאק, ברשת החברתית פייסבוק מארי בלאק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הבחירות של מארי בלאק מארי בלאק באתר המפלגה הלאומית הסקוטית מארי בלאק באתר הפרלמנט הבריטי Mhairi Black: the 20-year-old student poised to unseat Douglas Alexander, גארדיאן, 4 במאי 2015 Auslan Cramb,Auslancramb, ‏SNP's Mhairi Black becomes Britain's youngest MP since 1667 after defeating Douglas Alexander, The Telegraph, 8 May 2015 The battle for Paisley: will 20-year-old Mhairi Black defeat Labour’s chief election strategist?, אתר newstatesman, ‏10 באפריל 2015 AFP, "אגרוף בפנים ללייבור": בת 20. מחוקקת, באתר ynet, 9 במאי 2015 More openly-gay MPs are in Parliament than ever before - and they've set a world record, דיילי מירור, 15 במאי 2015 Mhairi Black receives first class honours degree, אתר ה-BBC, ‏26 ביוני 2015