laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
M36

M36 (מ-Messier 36, או NGC 1960) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים עגלון הנמצא במרחק של כ-4,100 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-60 כוכבים. הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ידוע מתי צפה בו. בשנת 1749 הוא נצפה על ידי האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל שלא ידע על גילויו המוקדם יותר וב-2 בספטמבר 1764 הוא נצפה על ידי שארל מסיה, שתיאר אותו בקטלוג מסיה כצביר כוכבים שקשה לזהות את כוכביו וציין גם שלא נצפתה בצביר ערפילית. לצביר דרגת בהירות נראית 6.3 וניתן לאתרו באמצעות משקפת כ-1.8 מעלות ממזרח לכוכב φ בעגלון. כוכבי הצביר הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 9.0, כך שקשה להבחין בהם באמצעות משקפת ורק באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בצביר. במרחק של כ-2.3 מעלות מצפון-מערב ל-M36 נמצא הצביר M38 וכ-3.7 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לו, נמצא הצביר M37. קוטרו של M36 הוא כ-14 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-4,100 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת, כ-40% מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל כ-60 כוכבים צעירים וחמים כך שגילו של הצביר מוערך בכ-25 מיליוני שנים בלבד ואין בו ענקים כלל. חלק מכוכבי הצביר סובבים על צירם במהירות רבה מאוד והם דומים במאפייניהם לכוכבי הפליאדות, רק שמרחקו של צביר הפליאדות הוא עשירית מהמרחק אל M36 ולכן נצפה כבהיר בהרבה. מדיה וקבצים בנושא M36 בוויקישיתוף M36 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M36, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
אמינות התקשורת

אמינות התקשורת היא ההסתברות לדעיכה בערוץ תקשורת אלחוטי כאשר ההספק הנקלט ירד מתחת לערך-סף כלשהו. הנוסחה להסתברות היא: P r o b ( P r < P t h ) =   ∫ 0 P t h f P ( t ) ( P ′ ) d P ′ = 1 − e − P t h P → r = 1 − e − 1 F M {\displaystyle Prob(P_{r}<P_{th})=\ \int _{0}^{P_{th}}f_{P(t)}(P')\,dP'=1-e^{-{\frac {P_{th}}{{\vec {P}}_{r}}}}=1-e^{-{\frac {1}{FM}}}} כאשר שולי הרעש הם: F a d e M a r g i n = P → P t h {\displaystyle FadeMargin={\frac {\vec {P}}{P_{th}}}} כאשר P t h {\displaystyle P_{th}} הוא הספק הסף שמתחתיו המערכת לא תעבוד כשורה ו- P → {\displaystyle {\vec {P}}} היא פונקציית פילוג ההספק שניתן לרשום אותה גם כך: P → = σ 2 {\displaystyle {\vec {P}}=\sigma ^{2}} כאשר σ {\displaystyle \sigma } היא השונות. נוסחה זו משמשת מהנדסי תקשורת לקבוע היכן צריך להציב אנטנות כדי שיהיה ניתן להעביר מידע עם סבירות נמוכה מאוד לטעויות כדי לאפשר למערכות לעבוד בצורה תקינה. הסיבות לדעיכות אינן ניתנות לשליטה ומתרחשות באופן סטוכסטי. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת הארמיות ה-12

קבוצת הארמיות ה-12 הייתה קבוצת ארמיות של כוחות בעלות הברית, אשר פעלה במערב אירופה במלחמת העולם השנייה ונחשבת ליחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית. מפקדת קבוצת הארמיות הוקמה בלונדון ב-14 ביולי 1944, חמישה שבועות לאחר הפלישה לנורמנדי. כמפקדה התמנה גנרל עומר בראדלי, ששימש עד אז כמפקד הארמייה האמריקנית הראשונה. הוא עמד בראשה עד לפירוקה. לאחר הפריצה מנורמנדי בראשית אוגוסט 1944 הוכפפו לקבוצת הארמיות ה-12 הכוחות האמריקניים בצרפת, אשר פעלו עד אז תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21. היא ניצבה בגזרה המרכזית של חזית בעלות הברית במערב אירופה. משמאלה (מצפונה) פעלה קבוצת הארמיות ה-21 (שבפיקודה פעלו כוחות בריטים וקנדיים). מימינה (מדרומה) התייצבה קבוצת הארמיות השישית, שהוקמה לקראת פלישת בעלות הברית לדרום צרפת ב-15 באוגוסט 1944 (מבצע דרגון) (בפיקודה פעלו כוחות אמריקניים וצרפתים). מפקדי קבוצות הארמיות ה-21 והשישית היו הגנרלים ברנרד לו מונטגומרי הבריטי וג'ייקוב דיוורס האמריקני (בהתאמה). תחת פיקוד קבוצת הארמיות ה-12 פעלו מרבית הכוחות האמריקניים שנשלחו לחזית הלחימה במערב אירופה. היא פעלה בצרפת, בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה, וכוחותיה לחמו בקרב הארדנים בסוף 1944. בעת התקדמות כוחות בעלות הברית לתוך גרמניה ב-1945 פעלו במסגרתה ארבע ארמיות אמריקניות – הארמייה האמריקנית הראשונה, הארמייה האמריקנית השלישית, הארמייה האמריקנית התשיעית והארמייה האמריקנית ה-15, וביום הניצחון באירופה עמדו תחת פיקודה 1.3 מיליון חיילים. ככזו, היא הייתה היחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פורקה קבוצת הארמיות ה-12. ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
No Regrets

האם התכוונתם ל... No Regrets (שיר של רובי ויליאמס) – שיר של רובי ויליאמס. No Regrets (אלבום של פנדורה) – אלבום אולפן של פנדורה.
M37

M37 (מ-Messier 37, או NGC 2099) הוא צביר פתוח עשיר בקבוצת הכוכבים עגלון הנמצא במרחק של כ-4,400 שנות אור ממערכת השמש ומכיל מאות כוכבים. הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ידוע מתי צפה בו. למרות שהצביר בהיר יותר מ-M36 ומ-M38 הסמוכים, הוא לא התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל שצפה בשניים האחרים בשנת 1749. לעומת זאת ב-2 בספטמבר 1764 הוא נצפה על ידי שארל מסיה, שלא ידע על גילויו המוקדם יותר ותיאר אותו בקטלוג מסיה כצביר של כוכבים קטנים שמוקפים בערפילית. לצביר דרגת בהירות נראית 6.2 וניתן לאתרו באמצעות משקפת כ-4 מעלות ממזרח לכוכב χ בעגלון. כוכבי הצביר הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 9.0, כך שקשה להבחין בהם באמצעות משקפת ורק באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בצביר. במרחק של כ-3.7 מעלות ממערב-צפון-מערב ל-M37 נמצא הצביר M36. גודלו הזוויתי הנצפה של M37 הוא כ-24 דקות קשת, כשלושה רבעים מקוטרו של הירח המלא ומרחקו ממערכת השמש לא ידוע בוודאות ונע בין 4,100 ל-4,700 שנות אור, כך שקוטרו של M37 הוא בין 20 ל-25 שנות אור. הצביר מכיל כ-150 כוכבים שבהירות נראיתם היא מדרגה מתחת ל-12.5 ובסך הכל כ-500 כוכבים. יש בצביר למעלה מ-10 ענקים וגילו של הצביר מוערך בלפחות 300 מיליוני שנים – המבוגר ביותר מבין שלושת הצבירים M37, M36 ו-M38. מדיה וקבצים בנושא M37 בוויקישיתוף M37 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M37, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
שולי הרעש (תקשורת)

בהנדסת מערכות תקשורת, למונח שולי הרעש יש את המשמעויות הבאות: צורת תכנון המאפשרת הגבר או רגישות מספיקים כדי להכיל דעיכות צפויות כדי להבטיח שאמינות התקשורת תישמר. הכמות שניתן להפחית מעוצמת אות בלי לגרום לנפילה מתחת לסף מסוים. לדוגמה: מערכת תקשורת לוויינית פועלת בשולי רעש של בין 25 ל-35 דציבלים. את שולי הרעש נהוג לסמן באותיות FM וניתן לחשב על ידי הנוסחה: F a d e M a r g i n = P → P t h {\displaystyle FadeMargin={\frac {\vec {P}}{P_{th}}}} כאשר P t h {\displaystyle P_{th}} הוא הספק הסף שמתחתיו המערכת לא תעבוד כשורה ו P → {\displaystyle {\vec {P}}} היא פונקציית פילוג ההספק שניתן לרשום אותה גם כך: P → = σ 2 {\displaystyle {\vec {P}}=\sigma ^{2}} כאשר σ {\displaystyle \sigma } היא השונות. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שולי הרעש

האם התכוונתם ל... שולי הרעש (אלקטרוניקה) שולי הרעש (תקשורת)
מדלין קאן

מדלין קאן (באנגלית: Madeline Kahn;‏ 29 בספטמבר 1942 – 3 בדצמבר 1999) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית זוכת פרס טוני. קאן הייתה מועמדת לארבעה פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אוסקר על הופעותייה בסרטים "אוכפים לוהטים" ו"ירח של נייר". נולדה בבוסטון בשם מדליין גייל וולפסון, לפאולה קאן ולברנרד וולפסון. גדלה במשפחה יהודית מסורתית, הוריה התגרשו כשהייתה תינוקת ונישאו בשנית. קאן למדה משחק בבית ספרה והופיעה במופעים מטעם בית הספר. לאחר שסיימה תיכון התקבלה קאן ל"אוניברסיטת הופסטרה" שבלונג איילנד, שם למדה דרמה ומוזיקה, סיימה את לימודייה עם תואר בקלינאות תקשורת. קאן הופיעה בסרט קולנועי לראשונה ב-1968 בקומדיה הקצרה "היונה". התפרסמה לראשונה בסרטיו של פיטר בוגדנוביץ' "מה נשמע, דוק?" עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה ו"ירח של נייר", שם שיחקה חשפנית בשם טריקסי דלייט והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בתפקיד משנה. שיתפה פעולה עם מל ברוקס והופיעה בפרודיות שלו "אוכפים לוהטים" בתפקיד שהעניק לה מועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, "פרנקנשטיין הצעיר" בתור אליזבת ארוסתו של ד"ר פרנקנשטיין (ג'ין ויילדר), תפקיד עליו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה, "ההיסטוריה המטורפת של העולם" בתור הקיסרית הרומאית נימפהו ו"מתח גבוה". הופיעה בנוסף בסרטו של ג'ין ויילדר "עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס" בתפקיד זמרת האופרה ג'ני היל, בקומדיית המסתורין "רמז מסתורי" ובדרמה הפוליטית של אוליבר סטון "ניקסון" בתור מרתה אשתו של ג'ון מיטצ'ל התובע הכללי של הנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אנתוני הופקינס). קאן דיבבה את העש הצועני בסרט האנימציה המוצלח "באג לייף" ושיחקה במשך שלוש עונות בקומדיית המצבים "קוסבי" בתור פאולין פוקס החברה של משפחת לוקאס. הצלחתה של קאן על בימות ברודוויי התבטאה בשלוש מועמדויות לפרס הטוני על תפקידיה במחזות "נולד אתמול", "בום בום בום", "על המאה ה-20" וזכייה אחת בשנת 1993 על הופעתה במחזה "האחיות רוזנוויג" לצידה של ג'יין אלכסנדר. קאן אובחנה בתחילת 1999 כחולת סרטן השחלה, לאחר טיפול שעברה המשיכה לעבוד כרגיל בסדרה "קוסבי", אך לדאבונה המחלה החמירה וקאן נפטרה בתחילת דצמבר כשהיא בת 57. לפני מותה הספיקה להינשא לחברה במשך מספר שנים, ג'ון האנסבורי. היונה (1968) מה נשמע, דוק? (1973) ירח של נייר (1973) מתיקיה של גברת פרנקנוולר (1973) אוכפים לוהטים (1974) פרנקנשטיין הצעיר (1974) באהבה ארוכה אחרונה (1975) עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס (1975) וון טון טון, הכלב שהציל את הוליווד (1976) מתח גבוה (1977) בלש בגרוש (1978) חבובות: הסרט (1979) משפחה ראשונה (1980) יום הולדת שמח, ג'ימיני (1980) אלוהים אדירים (1980) סימון (1980) ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981) סלפסטיק של ילד אחר (1982) צהוב הזקן (1983) עיר לוהטת (1984) רמז מסתורי (1985) הפוני הקטן שלי: הסרט (1986) זנב אמריקאי (1986) החתונה של בטסי (1990) משפחתה מעורבת (1994) ניקסון (1995) באג לייף (1998) ג'ודי ברלין (1999) חדשות ניו יורק (1995) מדיה וקבצים בנושא מדלין קאן בוויקישיתוף מדלין קאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מדלין קאן, באתר AllMovie (באנגלית) מדלין קאן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מדלין קאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדלין קאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מדלין קאן, באתר Discogs (באנגלית) מדלין קאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
M38

M38 (מ-Messier 38, או NGC 1912) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים עגלון הנמצא במרחק של כ-4,200 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-70 כוכבים. הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ידוע מתי צפה בו. בשנת 1749 הוא נצפה על ידי האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל שלא ידע על גילויו המוקדם יותר וב-2 בספטמבר 1764 הוא נצפה על ידי שארל מסיה, שתיאר אותו בקטלוג מסיה כצביר של כוכבים קטנים וציין גם שלא נצפתה בצביר ערפילית. לצביר דרגת בהירות נראית 7.4 וקשה לצפות בו באמצעות משקפת. מיקומו הוא כ-1.75 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב σ בעגלון. כוכב הצביר הבהיר ביותר הוא ענק צהוב מדרגת בהירות 8.0, שניתן לראות בקלות באמצעות משקפת, אך רק באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בצביר. במרחק של כ-2.3 מעלות מדרום מזרח ל-M38 נמצא הצביר M36. קוטרו של M38 הוא כ-25 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-4,200 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-21 דקות קשת, כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל כ-70 כוכבים בדרגות התפתחות שונות, כך שגילו של הצביר מוערך בכ-200 מיליוני שנים והוא כולל גם ענקים. כוכביו הבהירים של הצביר יוצרים מעין צורת ח'. M37 מדיה וקבצים בנושא M38 בוויקישיתוף M38 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M38, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
ז'וזף ליוביל

ז'וזף ליוביל (בצרפתית: Joseph Liouville;‏ 24 במרץ 1809 – 8 בספטמבר 1882) היה מתמטיקאי צרפתי שתרם רבות במגוון תחומים במתמטיקה כולל אנליזה מרוכבת, תורת המספרים וגאומטריה דיפרנציאלית וגם לפיזיקה ולאסטרונומיה. אביו של ליוביל שירת כקצין בצבאו של נפוליאון. את נעוריו בילה בעיר טול שבחבל לורן. ב-1827 סיים ליוביל את לימודיו באקול פוליטקניק וב-1838 מונה לפרופסור במוסד. ב-1850 מונה לפרופסור למתמטיקה בקולז' דה פראנס וב-1857 מונה לפרופסור למכניקה בפקולטה למדעים של המוסד. ב-1836 ייסד ליוביל את כתב העת האקדמי למתמטיקה Journal de Mathématiques Pures et Appliquées ("כתב עת למתמטיקה עיונית ושימושית") שפועל עד היום. ליוביל היה הראשון שהבין את החשיבות של תגליותיו של אווריסט גלואה ובשנת 1843 השקיע מספר חודשים בבחינת כתביו והבנת רעיונותיו ומילא חורים בהוכחותיו. ב-1846 פרסם בכתב העת שלו את ממצאיו של גלואה על פתרון משוואות באמצעות רדיקלים וחשף לעולם את תורת גלואה. ליוביל פיתח קריירה פוליטית קצרה. הוא היה חבר באספה המכוננת של הרפובליקה הצרפתית השנייה ב-1848, אך פרש מפוליטיקה לאחר הפסד בבחירות ב-1849. ב-1851 נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים. על שמו נקרא מכתש ליוביל בירח. תרומתו המוכרת ביותר של ליוביל לאנליזה היא הוכחת גרסה מוקדמת של משפט ליוביל באנליזה מרוכבת, תוצאה בסיסית בתחום. ליוביל היה הראשון שהוכיח את קיומם של מספרים טרנסצנדנטיים בכך שהוכיח את משפט ליוביל לקירובים דיופנטיים שממנו עולה שמספרי ליוביל הם טרנסצנדנטיים. למשפט חשיבות באנליזה דיופנטית בשל החסם שהוא קובע על הסדר של קירוב דיופנטי של מספר אלגברי. ליוביל השתמש בכלים אלגבריים (במה שידוע כיום כאלגברה דיפרנציאלית) כדי להוכיח לראשונה שקיימות פונקציות אלמנטריות שהפונקציה הקדומה שלהן אינה אלמנטרית. בפרט הוא הראה שפונקציית השגיאה אינה אלמנטרית. תוצאתו הבסיסית בתחום ידועה גם היא בשם משפט ליוביל. יחד עם שארל שטורם פיתח את תורת שטורם-ליוביל שהיא כלי מקובל בפתרון משוואות דיפרנציאליות חלקיות כגון משוואת החום. בגאומטריה דיפרנציאלית הגיע לתוצאות חשובות בחקר העתקות קונפורמיות. בסך הכול כתב כ-400 מאמרים, מתוכם כ-200 עסקו בתורת המספרים, רבים מהם על הדדיות ריבועית. משפטים על שמו של ליוביל מדיה וקבצים בנושא ז'וזף ליוביל בוויקישיתוף ז'וזף ליוביל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ז'וזף ליוביל, באתר MacTutor (באנגלית) ז'וזף ליוביל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ז'וזף ליוביל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
דעיכות מסוג ריילי

בהנדסת מערכות תקשורת, דעיכות מסוג ריילי (באנגלית: Rayleigh fading) הוא מודל סטטיסטי המתאר התפשטות של גל אלקטרומגנטי של מכשיר אלחוטי. מודל זה נקרא על-שם הפיזיקאי האנגלי לורד ג'ון ויליאם סטראט ריילי. מודל דומה הוא דעיכות מסוג רייס. ההנחה בדעיכה מסוג ריילי היא שמשרעת האות שעבר בערוץ התקשורת תסבול מניחותים ומדעיכות אקראיים. ניתן להשתמש במודל של ריילי לדעיכות באופן האפקטיבי ביותר כאשר אין קו ראות ישיר בין המשדר למקלט. פילוג משרעת הקליטה: f A ( t ) ( A ) = A σ 2 ∗ e A 2 + A 0 2 2 σ 2 ∗ I 0 ( A ∗ A 0 ) σ 2 {\displaystyle f_{A(t)}(A)={\frac {A}{\sigma ^{2}}}{\frac {}{}}*e^{\frac {A^{2}+A_{0}^{2}}{2\sigma ^{2}}}*I_{0}{\frac {(A*A_{0})}{\sigma ^{2}}}} כאשר: σ {\displaystyle \sigma } היא השונות של המשתנה המקרי של פונקציית פילוג ההספק. A היא משרעת הקליטה. I 0 {\displaystyle I_{0}} הוא מקדם של פונקציית בסל. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דעיכות מסוג רייס

בהנדסת מערכות תקשורת, דעיכות מסוג רייס (באנגלית: Rician fading) הוא מודל סטטיסטי המתאר התפשטות של גל אלקטרומגנטי של מכשיר אלחוטי. מודל זה נקרא על שם הפיזיקאי האמריקני סטפן רייס. מודל דומה הוא דעיכות מסוג ריילי. ההנחה בדעיכה מסוג רייס היא שמשרעת האות שעבר בערוץ התקשורת תסבול מניחותים ומדעיכות אקראיים. ניתן להשתמש במודל של רייס לדעיכות באופן האפקטיבי ביותר כאשר יש קו ראות ישיר בין המשדר למקלט. פילוג משרעת הקליטה: f A ( t ) ( A ) = A σ 2 e − A 2 + A 0 2 2 σ 2 I 0 ( A ∗ A 0 ) σ 2 {\displaystyle f_{A(t)}(A)={\frac {A}{\sigma ^{2}}}{\frac {}{}}e^{-{\frac {A^{2}+A_{0}^{2}}{2\sigma ^{2}}}}I_{0}{\frac {(A*A_{0})}{\sigma ^{2}}}} כאשר: σ {\displaystyle \sigma } היא השונות של המשתנה המקרי של פונקציית פילוג ההספק. A היא משרעת הקליטה. I 0 {\displaystyle I_{0}} הוא מקדם של פונקציית בסל. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1Time

ואן טיים (באנגלית: 1Time) הייתה חברת תעופה זולה דרום אפריקאית. בסיסה הראשי של החברה שכן בנמל התעופה הבינלאומי או.אר טאמבו ביוהנסבורג. לחברה היו בסיסי תעופה משניים בנמל התעופה הבינלאומי קייפטאון, נמל התעופה איסט לונדון הנמצא באזור הכף המזרחי ונמל התעופה הבינלאומי קינג ש'חה בדרבן. על פי אתר החברה, החברה נבחרה לחברת התעופה הזולה הטובה ביותר באפריקה 3 שנים ברציפות. סיסמאת החברה הייתה: More Nice Less Price. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. החברה נוסדה בשנת 2003 על ידי חברת האם 1time Holdings. החברה החלה למכור כרטיסים בינואר 2004 והחלה הפעלת קו נוסעים ראשון ב 25 בפברואר 2004. החברה הפעילה 3 טיסות יומיות בין נמל התעופה הבינלאומי או.אר טאמבו ביוהנסבורג לבין נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון שבקייפטאון. בנובמבר 2012 חברת התעופה פשטה רגל והפסיקה את פעילותה. למרות היוזמות השונות, כולל יוזמות המפרק, הפעילות נותרה מושעית. החברה הפעילה טיסות פנים ברחבי דרום אפריקה כמו כן, החברה הפעילה טיסות לנמל התעופה ליוינגסטון בזמביה, לנמל התעופה הבינלאומי מפוטו במוזמביק, ולנמל התעופה הבינלאומי זנזיבר בטנזניה. גילם הממוצע של צי המטוסים עמד על 24.5 שנים. מדיה וקבצים בנושא 1Time בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא 1Time באתר Airliners.net אתר החברה "Hundreds stranded as 1time cans flights". Fin24. נבדק ב-2018-08-04. צי החברה באתר planespotters.net
כוחות היבשה של הוורמאכט

כוחות היבשה של הצבא הגרמני (בגרמנית: Heer) הוקמו על ידי אדולף היטלר במאי 1935 כחלק מהצבא הגרמני המחודש (הוורמאכט). בנוסף לזרוע היבשה כלל הוורמאכט שתי זרועות נוספות – חיל האוויר (הלופטוואפה) והצי (הקריגסמרינה). בראש ה-Heer עמדה המפקדה העליונה של כוחות היבשה, ה-OKH (ראשי תיבות בגרמנית של "Oberkommando Des Heeres"), שהייתה כפופה למפקדה העליונה של הוורמאכט, ה-OKW. אף שבתאוריה המפקדות של שלוש הזרועות של הצבא הגרמני היו כפופות ל-OKW, למעשה הן פעלו באופן עצמאי. היטלר, שלא בטח בנאמנות של ראשי הצבא הגרמני, לקח על עצמו את הפיקוד העליון על צבא היבשה בדצמבר 1941, תוך ניצול כישלון הצבא הגרמני בקרב מוסקבה והמצב המסוכן שנוצר בעקבות מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה, ושמר בידיו את הפיקוד על ה-OKH עד לתום המלחמה. עם הקמתו כלל צבא היבשה הגרמני 21 דיוויזיות שאורגנו במסגרת 3 ארמיות, אך במהלך השנים הבאות, ובעיקר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא התרחב עד שכלל מאות דיוויזיות ועשרות ארמיות. בשנים 1939–1945 גויסו לצבא היבשה כ-13 מיליון איש, מתוכם כ-1.6 מיליון נהרגו ולמעלה מ-4 מיליון נפצעו. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמה החליטו בעלות הברית ב-20 באוגוסט 1946 להורות על פירוק הוורמאכט הגרמני באופן רשמי, וזה היה גם סופה של זרוע היבשה עד להקמת הבונדסוור בשנת 1956. מדיה וקבצים בנושא כוחות היבשה של הוורמאכט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאלי קלרמן

סאלי קלייר קלרמן (באנגלית: Sally Claire Kellerman;‏ 2 ביוני 1937 – 24 בפברואר 2022) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית, מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1970 על הופעתה בסרט "מ.א.ש". קלרמן נולדה בלונג ביץ' לאידית' ביין ולג'ון הלם קלרמן. למדה ב"מכללת לוס אנג'לס סיטי" ולאחר מכן בבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" שבמנהטן. בשנת 1970 התחתנה עם הבמאי ריק אדלשטיין והתגרשה ממנו לאחר חמש שנים, בעלה השני היה המפיק ג'ונתן קראן ממנו נפרדה, אך הם לא התגרשו. קלרמן נפטרה ב-24 בפברואר 2022 בבית דיור מוגן בשכונת וודלנד הילס (אנ') שבלוס אנג'לס, מסיבוכים של מחלת השיטיון. בגיל 18 חתמה קלרמן חוזה עם חברת התקליטים "ורב רקורדס". את אלבום הבכורה שלה "Rolling With the Feelin" הוציאה קלרמן בשנת 1969 באדיבות חברת התקליטים "Decca Records". תרמה את קולה למספר פסקולים ושחררה את אלבומה השני "Sally" בשנת 2009. קלרמן פרצה כשחקנית בשנת 1970 בקומדיה הצבאית של רוברט אלטמן "מ.א.ש", בה שיחקה בתפקיד מייג'ור מרגרט הוליהאן מפקדת האחיות בבית החולים השדה הצבאי במהלך מלחמת קוריאה. על הופעתה הועמדה קלרמן פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב. באותה שנה שיחקה בקומדיה נוספת של אלטמן "ברוסטר מקלאוד". התפרסמה בנוסף בקומדיה הרומנטית "ניצני אהבה" בתפקיד קיי אמה המיליונרית של לורן קינג (דיאן ליין) ובקומדיית הנעורים "חזרה ללימודים" בתור המורה לאנגלית ד"ר דיאן טרנר. ב-1994 השתתפה בסרטה השלישי עבור רוברט אלטמן "משהו ללבוש". מחוץ לקולנוע התפרסמה קלרמן בפיילוט השני של הסדרה "מסע בין כוכבים", "במקום בו אף אדם לא היה מקודם" ובמיני סדרה "יובל המאה". בשנת 2010 שיחקה כדמות אורח בסדרת הנוער המצליחה "90210" בתור כוכבת הוליוודית לשעבר אשר חולה במחלת אלצהיימר. החונק מבוסטון (1968) מ.א.ש (1970) ברוסטר מקלאוד (1970) איך לחטוף גבר (1975) אוטובוס גדול (1976) ניצני אהבה (1980) סיפור חיים (1986) חזרה ללימודים (1986) מישהו לאהוב (1987) הכל הוגן (1989) דופלגנגר (1993) משהו ללבוש (1994) זו המסיבה שלי (1996) בתולה אמריקאית (2000) בית פתוח (2004) Underwater Upside Down ‏(TBA) מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית (1966) – דר' אליזבת דהנר, בפרק "במקום שבו איש טרם צעד" הוואי חמש-אפס (1969) – אלינור קלקואה, בפרק "הקהונה הגדול" ללא פיקוח (2012) – דיבוב / סדרת טלוויזיה מרון (2014) 1969 - "Roll With The Feelin" 2009 - "Sally" מדיה וקבצים בנושא סאלי קלרמן בוויקישיתוף סאלי קלרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאלי קלרמן, באתר AllMovie (באנגלית) סאלי קלרמן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סאלי קלרמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סאלי קלרמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) סאלי קלרמן, באתר Discogs (באנגלית) [Haring, Bruce (February 24, 2022). Sally Kellerman Dies: Oscar-Nominated ‘MASH’ Star As ‘Hot Lips Houlihan’ Was 84. Deadline Hollywood, retrieved February 25, 2022
המנון בהוטן

ממלכת דרקון הרעם הוא ההמנון הלאומי של בהוטן, קרוי דרוק צנדהן בשפת המקור. בעשורים הראשונים לעצמאותה של בהוטן לא היה למדינה המנון לאומי. בשנת 1953 ביקור ממלכתי מתכונן של ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו עורר את הצורך באימוצו של המנון לאומי. מילות ההמנון נכתבו על ידי גיאלדון תינלי, והוא הולחן על ידי אקו טונגמי. ההמנון המקורי התבסס על מלודיה עממית בהוטנית אך שונה פעמיים מאז, גם מילות ההמנון קוצרו מ-12 שורות ל-6. דגל בהוטן סמל בהוטן מדיה וקבצים בנושא המנון בהוטן בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון בהוטן" באתר מיוזיק בריינז
המנון המלדיביים

באיחוד הלאומי אנו מצדיעים לאומתנו (בדיבהי: ޤައުމީ ސަލާމް) הוא ההמנון הלאומי של האיים המלדיביים. עד 1948, בעת אירועים ממלכתיים שהתקיימו במעונן של הסולטאן ניגנה התזמורת הסולטאנית נעימה ללא מילים בשם "סלאמת'י". בשנת 1948 הוחלט לצרף מלל ל"סלאמת'י" והמשימה הוטלה על מוחמד ג'מאל דידי, משורר צעיר שלימים היה לנשיא בית המשפט העליון. דידי ביקש למצוא מנגינה שתהלום את הסלאמת'י יותר מהנעימה המסורתית ובחר במנגינה של אולד לנג סיין, שיר עם סקוטי. במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הבינו המלדיביאנים את הצורך בהמנון לאומי רשמי, ובשנת 1972 ולקראת הביקור של מלכת אנגליה, אליזבת השנייה, הסמיכה הממשלה את המנצח הסרי לנקי, ו.ד. אמרדווה, להלחין מנגינה שתשמש את המדינה כהמנון לאומי רשמי וקבוע.
אריה בן-אור

אריה בן-אור (9 ביולי 1938 – 9 ביוני 1967) היה טייס חיל האוויר הישראלי, שעוטר בעיטור העוז על פעולתו במלחמת ששת הימים, אשר במהלכה נהרג. אריה בן-אור (אורבך) נולד בפתח תקווה, בן יחיד להוריו. הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש ויצמן בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב. בן אור התגייס לצה"ל ב-1956 והשתתף במבצע סיני. לאחר מכן נתקבל כחניך בקורס טיס והוסמך כטייס. במהלך שנות שירותו הטיס את רוב דגמי מטוסי חיל האוויר. הוא שימש במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ואחרי כן המשיך לטפס במדרג התפקידים והדרגות בחיל. בחודש מרץ 1967 מונה בן-אור כמפקד טייסת מטוסי פוגה (טייסת 147). במקביל פיקד על טייסת מתקדמת בבית הספר לטיסה. לאחר פרוץ מלחמת ששת הימים, השתתפו המטוסים שבפיקודו, שייעודם המקורי היה לשמש כמטוסי אימונים, בגיחות תקיפה של מטרות קרקע בכל חזיתות המלחמה. ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים, סייעה הטייסת שבפיקודו לכוחות אוגדה 84, בתקיפת סוללות ארטילריה מצריות בפתחת רפיח. ב-7 ביוני 1967, במהלך גיחת תקיפה של מטוסי הטייסת נגד טנקים ירדנים ממזרח לירושלים, חג בן-אור במטוסו לאחר שתחמושתו אזלה והנחה שתי רביעיות מטוסים נוספות לשטח התקיפה, למרות אש אויב שנורתה נגד מטוסו. בפעולה זו השמידו מטוסיו שבעה טנקי אויב. על פעולתו זו ניתן לו ציון לשבח, אשר הומר לימים בעיטור העוז. ב-9 ביוני, בעת שתקף בן-אור עמדת ארטילריה סורית ברמת הגולן, נפגע מטוסו מאש נ"מ והתרסק אל הקרקע. אריה בן-אור, היה בן 28 במותו, והוא הניח אשה ושתי בנות. בן-אור נקבר בבית הקברות הצבאי בהרצליה, ושמו הונצח על גבי אנדרטת חללי חיל האוויר בהר הטייסים. קורות החיים של אריה בן-אור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון עיטור העוז שהוענק לאריה בן-אור, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל דב גולדשטיין, יזכור לטייס, מעריב, 13 באוקטובר 1967 אלי איל, ‏טייסת הפוגות במלחמת ששת הימים, באתר "מרקיע שחקים"
המנון סלובניה

הזְדְרַאוְולִיצָה (בסלובנית: Zdravljica) הוא ההמנון הלאומי של סלובניה. השיר הוא פואמה, שנכתבה בשנת 1844 על ידי פרנצה פרשרן, מחשובי המשוררים הסלובנים. היא הולחנה בשנת 1905 על ידי המלחין הסלובני סטנקו פרמרל. פירושה המילולי של שם הפואמה הוא הרמת כוסית. היא משתייכת לתת סוגה של מוזיקה עממית, המכונה שירי שיכר. ואכן ההמנון הרשמי של המדינה, בשונה מרוב ההמנונים בעולם, הוא שיר מאוד שמח! התושבים הסלובנים נוהגים כבר דורות לשיר אותו בקולי קולות באירועים חברתיים, בפאבים, בריקודי מחול עם, ובעצם בכל מקום. השם של הפואמה וההמנון בנוסף לעובדה שלרוב הסלובנים יש כרם ענבים משפחתי פרטי והם מייצרים יין לשימוש ביתי, מייצר ביחד זמר ושיר שיכורים אולטימטיבי. בשנת 1989 החליטה הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה, שהייתה אז חלק מיוגוסלביה, לאמץ את השיר כהמנון הלאומי כחלק מההתעוררות הלאומית והדרישה להיפרדות מיוגוסלביה והקמת מדינה עצמאית. בעוד החוקה הסלובנית קובעת כי כל בתי השיר מוכרים רשמית כהמנון המדינה ועל פי חוקת המדינה יש לשיר את כולם, הנוהג הוא לשיר רק את הבית השביעי שמתחיל במילים ברכת האל. דגל סלובניה סמל סלובניה מדיה וקבצים בנושא המנון סלובניה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון סלובניה" באתר מיוזיק בריינז
המנון קולומביה

ההמנון הלאומי של הרפובליקה של קולומביה נכתב והולחן בשנת 1887 ואומץ רשמית בשנת 1920. ההמנון הוא בעל פזמון אחד ואחד עשר בתים, אך הנוהג הוא לשיר את הפזמון, את הבית הראשון ולחזור על הפזמון. החוק הקולומביאני מחייב את השמעתו בכל שידורי הרדיו והטלוויזיה בשעות שש בבוקר ושש בערב. דגל קולומביה סמל קולומביה מדיה וקבצים בנושא המנון קולומביה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון קולומביה" באתר מיוזיק בריינז Columbia Anthem, סרטון באתר יוטיוב