laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנק ליידן

פרנסיס "פרנק" ליידן (באנגלית: Francis "Frank" Layden; נולד ב-5 בינואר 1932) הוא מאמן כדורסל וג'נרל מנג'ר אמריקאי. בין השנים 1979–1987 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, ובין השנים 1981–1988 שימש כמאמנה. בנו, סקוט ליידן, היה אף הוא הג'נרל מנג'ר של הג'אז, וכן של ניו יורק ניקס ומינסוטה טימברוולבס. ליידן נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת ניאגרה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. בסיום לימודיו מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת אדלפי סופולק" אשר בלונג איילנד, ובשנת 1968 החל לאמן את קבוצת אוניברסיטת ניאגרה. בעונת 1969/1970 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות המכללות, ואך הגיעה לשלב שמינית הגמר (NCAA Sweet Sixteen) הודות ליכולת מצוינת של כוכב הקבוצה קלווין מרפי. ב-8 עונותיו כמאמן הקבוצה, רשמה ניאגרה מאזן כולל של 119 ניצחונות ו-97 הפסדים (55.1%). בין השנים 1976–1979 שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, תחת יובי בראון עמו שיחק באוניברסיטת ניאגרה. בקיץ 1979 מונה לג'נרל מנג'ר של יוטה ג'אז, עם מעברה מניו אורלינס ליוטה. כחודשיים לאחר כניסתו לתפקיד שלח את ספנסר הייווד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לאדריאן דנטלי, אשר הוביל את קלעי הקבוצה בכל 7 העונות הבאות עם ממוצע של 29.6 נקודות למשחק. לאורך השנים נודע ליידן בבחירת שחקנים טובה בדראפט ה-NBA; בין בחירותיו הבולטות ניתן לציין את דארל גריפית' (בחירה שנייה בדראפט 1980), מארק איטון (בחירה מספר 72 בדראפט 1982), ת'רל ביילי (בחירה שביעית בדראפט 1983), ג'ון סטוקטון (בחירה מספר 16 בדראפט 1984) וקארל מלון (בחירה מספר 13 בדראפט 1985). כמו כן בחר ליידן את דומיניק וילקינס בבחירה השלישית של דראפט 1982, אך מיד שלח אותו בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לג'ון דרו ופרימן ויליאמס. לאחר שיוטה פתחה את עונת 1981/1982 עם מאזן ניצחונות שלילי 8–12, פיטר ליידן את מאמן הקבוצה טום ניסאלק ומינה את עצמו כמחליפו. בעונת 1983/1984 רשמו הג'אז את מאזן הניצחונות הטוב ביותר של המועדון עד אז, 45–37, והעפילו לראשונה אי פעם לשלב הפלייאוף, מהמקום השני באזור המערבי. בשלב הפלייאוף הראשון גברה יוטה על דנוור נאגטס (3–2), אך בחצי גמר המערב הודחה מול פיניקס סאנס (2–4). בסיום אותה עונה זכה ליידן הן בפרס מאמן העונה, והן בפרס מנהל העונה. תחת ליידן העפילו הג'אז לפלייאוף גם ב-4 העונות הבאות, אך לא הצליחו לעבור את שלב חצי גמר המערב. בסיום עונת 1986/1987 התפטר ליידן מתפקידו כג'נרל מנג'ר, ובמהלך עונת 1988/1989, כאשר קבוצתו במאזן 11–6, עזב גם את תפקיד המאמן והוחלף על ידי עוזרו ג'רי סלואן. לאורך תקופתו כמאמן הג'אז, רשמה הקבוצה מאזן כולל של 277 ניצחונות לעומת 294 הפסדים בעונה הסדירה, ו-18 ניצחונות לעומת 23 הפסדים בפלייאוף. בשנת 1998 חזר ליידן לפעילות, כאשר מונה למאמן קבוצת יוטה סטארז מליגת ה-WNBA. לאחר עונה אחת בלבד עזב את הקבוצה, והודיע על פרישתו מאימון. פרופיל, באתר Sports-Reference סטטיסטיקות האימון של ליידן, באתר basketball-reference.com ביוגרפיה, באתר היכל התהילה של הספורט בבאפלו סטטיסטיקות האימון של ליידן בליגת המכללות, באתר sports-reference.com פעולותיו של ליידן כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com ליידן מודיע על פרישה מאימון, באתר deseret.com,‏ 21 ביוני 1999
המנון גואטמלה

ההמנון הלאומי של גואטמלה (בספרדית: Himno Nacional de Guatemala) נכתב על ידי חוזה חואקין פלמה (1844–1911) והולחן על ידי רפאל אלברס אולה. ההמנון מכונה לעיתים קרובות בשוגג "Guatemala Feliz!" (גואטמלה השמחה!) ממילות הפתיחה שלו, אך אין לו שם רשמי ובגואטמלה מתייחסים אליו בעיקר כ-"Himno Nacional" (ההמנון הלאומי). ההמנון נכתב לראשונה ב-1887 כתגובה לתחרות ממשלתית שחיפשה לאמץ המנון לאומי, למרות זכייתו בתחרות ההמנון זכה למעמד רשמי רק ב-1896. הביצוע הראשון של ההמנון היה בפגישת שירה לירית בתיאטרון קולון, בליל 14 במרץ 1897, כחלק מהאירועים המרכזיים של תערוכת מרכז אמריקה, המבצע של קטע זה זכה במדליית זהב ודיפלומת הוכרה. המילים שונו מעט ב-1934 על ידי פרופסור חוזה בונילה רואנו, אקדמאי דקדוק ספרדי. גרסאות מסוימות עודנו בחלקיהם האלימים ובגרסאות אחרות קטעים אלה הורחבו. זהותו של כותב מילות השיר המקורי לא נחשפו עד 1911, כאשר לפני מותו חשף חוזה חואקין פלמה שהוא כותב המילים. דגל גואטמלה סמל גואטמלה מדיה וקבצים בנושא המנון גואטמלה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון גואטמלה" באתר מיוזיק בריינז האזנה להמנון Guatemala – nationalanthems.info, www.nationalanthems.info
שונה מהאחרים

שונה מהאחרים (בגרמנית: Anders als die Andern) הוא סרט אילם-דרמה גרמני שיצא ב-1919. הסרט בוים על ידי הבמאי האוסטרי ריכרד אוסוולד (אנ'). הסרט הוא סרט מחאתי על סעיף 175, סעיף בחוק העונשין הגרמני שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים. סרט זה היה אחד מהסרטים הראשונים שהציג הומוסקסואליות בצורה אוהדת. במהלך שנות העשרים של המאה הקודמת, הוגבלה הצפייה בסרט לרופאים וחוקרים רפואיים בלבד. לאחר עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933, הסרט נאסר לצפייה בכלל ורוב העותקים של הסרט הושמדו על ידי הנאצים. לאחר שמלחמת העולם השנייה הסתיימה, שוחזרו מספר חלקים מהסרט. מדיה וקבצים בנושא שונה מהאחרים בוויקישיתוף "שונה מהאחרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שונה מהאחרים", באתר נטפליקס "שונה מהאחרים", באתר AllMovie (באנגלית) "שונה מהאחרים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שונה מהאחרים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שונה מהאחרים, באתר @GI_weltweit שונה מהאחרים, באתר Jerusalem Cinematheque – Israel Film Archive Lena Krull, Historische Filmkritik: Anders als die Andern (1919), beruf:geschichte (בגרמנית) Anders als die Andern (1919). Dokumente zu einer Kontroverse [CineGraph-Buch 2], www.cinegraph.de transgender-net: Film - Anders als die Anderen, www.transgender-net.de Anders als die Andern: racconto, documento, monumento, CulturaGay.it (באיטלקית) Different From the Others, differentfromtheothers.atspace.com Ito, Robert (2013-11-15). "A Daring Film, Silenced No More". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-08-15. Robert Beachy, Gay Berlin: Birthplace of a Modern Identity, Knopf Doubleday Publishing Group, 2014-11-18. (באנגלית) Alex Bollinger, In 1919, the first pro-gay movie was made. A year later, it was banned., www.lgbtqnation.com, ‏2017-10-07 glbtq >> arts >> European Film, web.archive.org, ‏2015-02-16 Edition Filmmuseum Shop - Anders als die Andern Edition Filmmuseum 04, www.edition-filmmuseum.com ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
People Are Strange

"People Are Strange" (בעברית: "אנשים הם מוזרים") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות. השיר הופיע לראשונה באלבום האולפן השני של הלהקה Strange Days בספטמבר 1967 שיצא גם כסינגל בספטמבר 1967. השיר נכתב על ידי סולן הדלתות, ג'ים מוריסון, והגיטריסט רובי קריגר, אף שניתן קרדיט לדלתות לאחר מכן. השיר יצא לראשונה עם "Unhappy Girl" כבי-סייד. הסינגל הגיע למקום ה-12 במצעד בילבורד הוט 100, והגיע לעשיריה הראשונה במצעדים של קאש בוקס. הלחנת השיר החלה בתחילת 1967. לדברי מתופף הדלתות, ג'ון דנסמור, הוא והגיטריסט רובי קריגר, שהיה אז שותפו לדירה, ביקרו את ג'ים מוריסון שנראה "מדוכא עמוקות". למיטב זיכרונו של קריגר, הם טיילו מאוחר יותר לאורך קניון לורל באזור הוליווד הילס בלוס אנג'לס. מוריסון חזר מההליכה "אופורי" עם המילים המוקדמות של "People Are Strange". מסוקרן מהמילים, קריגר היה משוכנע שהשיר הולך להיות להיט כששמע את המנגינה הווקאלית: [מוריסון אמר] "כן, אני מרגיש ממש טוב עם זה. זה פשוט בא לי פתאום... כהרף עין - כשישבתי שם למעלה על הרכס והשקפתי על העיר". עיניו היו פרועות מהתרגשות. "שרבטתי את זה הכי מהר שיכולתי. זה הרגיש נהדר לכתוב שוב". הוא השפיל את מבטו אל הנייר המקומט שבידו ושר את הפזמון בקול הבלוז הרודף אותו. — ג'ון דנסמור בביקורת עבור AllMusic, כתב המבקר טום מגניס כי השיר "משקף את המשיכה של הלהקה למוזיקה התיאטרלית של הקברט האירופי". השיר עוסק בניכור ובלהיות אאוטסיידר, וייתכן שמוריסון התייחס לשיר לתרבות ההיפית, לאאוטסיידרים באופן כללי ולמשתמשים בסמים כמו LSD, או שניהם. באופן דומה, הסופרת מליסה אורסולה דון גולדסמית' הרגישה כי "People Are Strange" משתמש ב"רעיון אקספרסיוניסטי של ניכור וריחוק", וכי המילים מבטאות בכוונה משהו חיובי כמוזר. דנסמור מאמין שהשיר היה ביטוי ל"פגיעות" של מוריסון. בילבורד תיאר את הסינגל כ"רוקר קל עם מילים משכנעות". קאש בוקס כינה זאת "ביצועים מרסקים", ואמר כי "הגדרת אמצע המהירות... מוסיף בעיטה להומור השחור של התוכן הלירי" וכי "ההפקה והעבודה פנטסטיות". לפי מקור: ג'ים מוריסון - שירה וקולות רקע ריי מנזרק - Vox Continental, קולות רקע, פסנתר tack רובי קריגר - גיטרה מובילה וגיטרת קצב ג'ון דנסמורה - תופים דגלאס לובאהן - גיטרה בס פול רוטשילד - הפקה, קולות רקע ברוס בוטניק - טכנאי קול, קולות רקע מידע על היצירה "People Are Strange" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "People Are Strange" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "People Are Strange" באתר Discogs Forty years on, Jim Morrison cult thrives at Paris cemetery, The Independent, ‏2011-07-01 (באנגלית) ג'ון דנסמור, Riders on the Storm: My Life with Jim Morrison and the Doors, רנדום האוס, 2009, עמ' 124–125, ISBN 978-0307429025 Alan Paul published, The Doors' Robby Krieger Sheds Light — Album by Album — on One of Rock’s Most Mysterious Bands, guitarworld, ‏2016-01-08 (באנגלית) People Are Strange - The Doors | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-05-02 Melissa Ursula Dawn Goldsmith, Listen to Classic Rock! Exploring a Musical Genre, ABC-CLIO, 2019-11-22, ISBN 978-1-4408-6579-4. (באנגלית) "Spotlight Singles" קאש בוקס, "CashBox Record Reviews", 1967, עמ' 24 Heinz Gerstenmeyer, The Doors - Sounds for your Soul - Die Musik der Doors, BoD – Books on Demand, 2001-09, ISBN 978-3-8311-2057-4. (בגרמנית)
דמעת הנחמה הגדולה

דמעת הנחמה הגדולה (באנגלית: The Great Promise) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר אנגלית משנת 1947, בבימויו של יוסף לייטס. הסרט מורכב משלושה חלקים: סיפורו של חקלאי - על הקמת קיבוץ והחיים בו. סיפורם של הילדים - על קליטת ילדים ניצולי שואה בקיבוץ. צולם במוסד שומריה במשמר העמק, לפי תסריט של שולמית בת-דורי סיפורו של ירדן - על נהר הירדן והיישובים לאורכו. את הסיפורים האלה מספרים חיילים מהבריגדה היהודית הנפגשים עם ניצול שואה מיואש ומפיחים בו תקווה לחיים חדשים בארץ ישראל. הפקת הסרט החלה כבר בשנת 1945 כשהחלו להתברר ממדי השואה והוא הראשון להראות את השפעתה על הילדים הניצולים. הסרט מתחיל ביומן קולנוע על הקרבות האחרונים במלחמת העולם השנייה ועל ניצולי שואה בין מתים במחנות השמדה. שלושה חיילי הבריגדה היהודית משוחחים עם אחד הניצולים (אלכסנדר סרנר). הוא מיואש, משפחתו הושמדה ופניו מביעות יאוש. הוא אומר שאין לו מקום ללכת והם מנסים להפיח בו תקווה בארץ ישראל. דן (דן לוסטיג) מספר לו על קיבוצו. הם הפכו מקום שמם ומלא ביצות עם יתושי קדחת למקום פורח שם הכיר את אשתו (אהובה גינגרי), ונולד להם בן שגדל עם כל ילדי הקיבוץ. הוא מעודד את הפליט ואומר שגם לו יש מקום בקיבוץ. הפליט מקונן על בתו שאבדה והחייל השני אומר שהוא היה מורה בקיבוץ ומקריא מכתב שכתבה לו בתו על קליטת ילדים ניצולי שואה בחברת הילדים בקיבוץ. הילדים ניצולי השואה נראו עצובים ומפוחדים. הם התנהגו באופן מוזר ובחדר האוכל היו מחביאים אוכל בבגדיהם. בין ילדים אלה התבלטה תמר (שפרירה זכאי), ילדה כבת 10, עצובה, מפוחדת ומתקשה ליצור קשר עם הילדים הצברים גם בגלל היעדר שפה משותפת. בלילה הייתה פותחת את תליון המשכית בשרשרת שעל צווארה ומתבוננת בעצב בתמונת אמה. תמר הייתה מסלקת חפצים שונים ומחביאה אותם מתחת למזרן. כאשר זה נתגלה היא ברחה ליער הסמוך והילדים חיפשו אחריה עד שמצאו אותה והקיפו אותה בעדינות. לאחר המשבר הזה היא החלה ללמוד עברית וחיוך התחיל לעלות על פניה. השיא היה כשהצטרפה במרכז מעגל הילדים הרוקדים את "ושאבתם מים בששון". החייל השלישי הוא קורפורל (אברהם סופר) והוא מספר לפליט שגם הוא היה במשבר קשה עד שהגיע לארץ ישראל. הוא מתאר לו את נהר הירדן עם היישובים והמפעלים לאורכו כמו מפעל נהריים ומפעל האשלג בים המלח. לאחר שלושת הסיפורים האלה מתעודד הפליט לאור ההבטחה הגדולה הנראית לו בעתיד. הוא מבקש להחליף את בגדי הפליט בבגדי צבא ואת המקל שבידיו - ברובה. ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 23–30. "דמעת הנחמה הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דמעת הנחמה הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דמעת הנחמה הגדולה/The Great Promise, בארכיון שפילברג, באתר יוטיוב היו סרטים - שנות ה-50, דמעת הנחמה הגדולה, באתר יוטיוב דמעת הנחמה הגדולה, בספר הקולנוע הישראלי
ריימונד אליין

ריימונד אליין (בצרפתית: Raymonde Allain;‏ 22 ביוני 1912 – 27 ביולי 2008) הייתה שחקנית צרפתייה. ב-1928 נבחרה למיס צרפת. בתחרות היופי הבינלאומית שנערכה בטקסס היא ייצגה את צרפת, שם משכה את תשומת הלב של התקשורת, בתחרות היא הייתה במקום השני והפסדה בתחרות הביא לביקורת כלפי שיפוט התחרות. היא שימשה כשופטת בתחרות מיס צרפת. ב-1934 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Iris perdue et retrouvée". ב-1937 גילמה את אז'ני דה מונטיז'ו בסרט הקומדייה ההיסטורית "Les Perles de la couronne" (פנינת הכתר) המבוסס על יצירה של סשה גיטרי, היא גילמה את דמות זו גם בסרט "La Valse de Paris" שבויים על ידי מרסל אשאר. ב-1939 שיחקה תפקיד קטן בסרט "Entente cordiale" העוסק בתקרית פשודה. ב-1974 שיחקה בפרק של הסדרה "Le tribunal de l'impossible" ששודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורי "ORTF". אליין נולדה בפריז. ב-1933 הוציאה את האוטוביוגרפיה שלה "Histoire vraie d'un Prix de beauté". ב-1955 פגשה את אדית פיאף בניו יורק והיא הזמינה אותה להצטרף להופעותיה, היא חיה בארצות הברית עד 1981, אז חזרה לצרפת. היא נישאה למלחין אלק סיניאבין. מדיה וקבצים בנושא ריימונד אליין בוויקישיתוף ריימונד אליין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריימונד אליין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) 3rd Int'l Pageant of Pulchritude, Shorpy.com (באנגלית) [1]
שבט

שֵׁבֶט הוא ארגון חברתי-פוליטי, המאורגן על בסיס "קלאנים" (אנגלית: clan) או "ליניאג'ים" (אנגלית: lineage) או קבוצות גיל, או התאגדויות שונות המהוות גורם המאחד את סך פרטי השבט. השבט מהווה קבוצה של קהילות עצמאיות, בעלות תרבות ושפה משותפות, אשר שוכנות באותה יחידה גאוגרפית. השימוש הרווח בשפת היומיום של המושג שבט, מתייחס עם זאת לצורת התאגדות היסטורית-פרימיטיבית של קהילות, ללא חשיבות לגודלן ולצורת היחסים החברתיים בתוכן. ערך מורחב – קלאן קלאן הוא קבוצת אנשים המקושרת על בסיס שארות, אשר מתייחסת לאב קדמון משותף. בדרך כלל לא ידוע כיצד בדיוק כל אחד מחברי הקלאן מקושר לאב הקדמון. מאחר שהקשר בין הקלאן ובין האב הקדמון הוא סמלי בעיקרו, חלק מהקלאנים משתמשים באב קדמון סמבולי. במקרים בהם האב הקדמון הוא לא בן אנוש, הוא מכונה טוטם. בשבט המבוסס על קלאן לזקנים יש תפקיד מרכזי בפתרון סכסוכים ומחלוקות, מתוקף ניסיונם והבנתם בפולחן האבות הקדמונים, העומד במרכז קיומו הרוחני של הקלאן. ליניאג' היא קבוצת אנשים המקושרת על בסיס שארות, אשר מתייחסת לאב קדמון משותף. בליניאג' ידוע מה מיקומו של כל אינדיבידואל במערכת החברתית, וכיצד כל אחד מחברי הליניאג' מקושר לאב הקדמון. הליניאג' מסודר על פי עץ החיים המשפחתי. כאשר משפחה הופכת לגדולה יתר על המידה, היא מתפצלת מהליניאג' והופכת להיות ליניאג' עצמאי. המערכת הליניאג'ית, אם כן, נמצאת כל הזמן בתהליך של צמיחה והתפצלות. כך אנו מוצאים שמספר ליניאג'ים קטנים קשורים יחדיו לליניאג' גדול יותר, שקשור אף הוא עם מספר ליניאג'ים לליניאג' גדול עוד יותר. כך עד רמת הקלאן. שחקני משחקי מחשב המשחקים יחד במשחקי רשת מרובי משתתפים, מתאגדים לקבוצות הקרויות קלאן. קלאנים משחקים ביחד לפנאי או משתתפים כקבוצה בטורנירים. הקלאן מורכב מ'לידר' (אנגלית: leader), שהוא מנהיג הקלאן, שמארגן משחקים ומגייס חברים חדשים, משחקנים ("גיימרים") חברים נוספים באותו משחק, ולעיתים גם מאיש טכני ומנהל אחראי (מנג'ר). חברי הקלאן לרוב משחקים ביותר במשחק אחד ביחד בזמן נתון. קיימים אתרי אינטרנט ופורומים בהן מתכנסים קבוצות של קלאנים שונים לקהילה אחת שתחתה מאורגנים טורנירים תחרותיים בין הקבוצות במשחקי הרשת השונים. באנד משטר צ'יף מדינה חברה משפחה חמולה יורם שורק, שבט אחים גם יחד, במדור "דברים שיורמים יודעים", באתר ארכיון האינטרנט (במקור, מאתר "nana10‏") שבט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שבטים, דף שער בספרייה הלאומית
Anthem of the Peaceful Army

Anthem of the Peacful Army הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק האמריקאית גרטה ואן פליט. האלבום יצא ב-19 באוקטובר 2018, אחרי שני מיני-אלבומים, Black Smoke Rising ו-From The Fires. הסינגל הראשון, "When The Curtain Falls" יצא ביולי 2018. האלבום היה במקום הראשון במכירות בארצות הברית בשבוע הראשון ליציאתו, ומכר כ-80,000 עותקים. הלהקה נוסדה ב-2012, אך ביצעה בעיקר הופעות מקומיות וסיבובי הופעות עד 2017, עם שחרור שני מיני-אלבומים: Black Smoke Rising ו-From The Fires. הלהקה זכתה להצלחה עם הוצאת שני ה-EP, בעיקר עם הסינגלים "Highway Tune" ו-"Safari Song", שדורגו שניהם במקום הראשון במצעד "Billboard Mainstream Rock" במשך חמישה שבועות ושלושה שבועות בהתאמה. עם הצלחות השירים, החלה הלהקה בהקלטת אלבום אולפן באורך מלא, כשהם עדיין ממשיכים להופיע למען קידום שני ה-EP שלהם. כל השירים נכתבו על ידי כל חברי הלהקה. ג'וש קישקה - שירה מובילה ג'ייק קישקה - גיטרה מובילה, קולות רקע סאם קישקה - גיטרה בס, קולות רקע דני ווגנר - מערכת תופים, קולות רקע מידע על האלבום Anthem of the Peaceful Army באתר MusicBrainz מידע על האלבום Anthem of the Peaceful Army באתר AllMusic האלבום Anthem of the Peaceful Army באתר Discogs
המנון האיטי

ההמנון הלאומי של האיטי הקרוי בשם "La Dessalinienne" (מצרפתית: שיר הדסלין). ההמנון נכתב על ידי ג'סטין להריסון והולחן על ידי ניקולאס ג'פרארד. ההמנון נקרא על שמו של המנהיג המהפכן ושליטה הראשון של האיטי, ז'אן-ז'אק דסלין. ב-1903 נערכה תחרות לכתיבת ההמנון הלאומי שנערכה כהנצחה ביום השנה ה-100 למרד העבדים בהאיטי. מילות השיר שנכתבו על ידי ג'סטין להריסון והלחן הצבאי שכתב ניקולאס ג'פרארד זכו בתחרות, ההמנון זכה למעמד רשמי כשנה לאחר מכן, ב-1904. ב-1903 בוצעה גרסת בכורה להמנון ששר הזמר ההאיטי המשפיע, אוגוסט דה פרדינס, הידוע בכינויו קנדג'ו. קיימת גרסה בקריאולית האיטית שנוצרה על ידי ריימונד א. מויס. הזמר ההאיטי, אנסי דרוז, עזר לפרסם את השיר. אף על פי שגרסה זו צברה פופולריות רבה ברחבי המדינה, בחוקת האיטי (1987) אין הזכר כלשהו לגרסה זו. מדיה וקבצים בנושא המנון האיטי בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון האיטי" באתר מיוזיק בריינז האזנה להמנון שירים פטריוטים האיטיים Music in Latin America and the Caribbean : an encyclopedic history, Austin: University of Texas Press, 2004- The Garland handbook of Latin American music, 2nd ed, New York: Routledge, 2008, עמ' 139 Hall, Michael R., 1960-, Historical dictionary of Haiti, Lanham: Scarecrow Press, 2012, עמ' 182 Haitian National Anthem : La Dessalinienne, National Anthem Songs, ‏2017-06-17 (באנגלית) Averill, Gage., A day for the hunter, a day for the prey : popular music and power in Haiti, Chicago, Ill.: University of Chicago Press, 1997
ורנר בראון (קצין אס אס)

קרל רודולף ורנר בראון (11 באפריל 1909 - 7 ביוני 1951) היה קצין אס-אס גרמני שסייע בהשמדת יהודי אירופה. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941, בראון היה מפקדה של איינזצגרופן 11b, שהייתה חלק מאיינזצגרופן D. בראון ארגן ופיקד על רצח המוני של יהודים בנציבות הרייך אוקראינה. על חלקו בשואה בראון נשפט במשפטי נירנברג הנוספים, במשפט שנודע בשם משפט האיינזצגרופן. הוא הורשע, נידון למוות והוצא להורג בשנת 1951. בראון סיים לימודים תיכוניים בשנת 1929 וקיבל דיפלומת "אביטור" גרמנית. לאחר מכן למד לימודי משפטים תאורטיים באוניברסיטת פרידריך שילר בינה, באוניברסיטת בון ובאוניברסיטת מינכן. בשנת 1933 סיים את לימודיו באוניברסיטת וינה עם תואר במשפט אזרחי. ב-1 ביולי 1931, בעודו סטודנט ובגיל 22, נהיה לחבר מספר 581,277 של המפלגה הנאצית. בנובמבר 1931 בראון הצטרף לארגון הצבאי למחצה של הנאצים, האס-אה, פלוגות הסער של המפלגה הנאצית. בנובמבר 1934 הצטרף לשורות האס-אס כחבר מספר 107,364 של התנועה. בנוסף לאלה, הצטרף גם לשירות הביטחון הנאצי, האס דה. בשנת 1936 הקצין עוד יותר והצטרף גם לארגון הגסטפו. בשנת 1938 כבר פיקד על חיילי גסטאפו במינסטר. בשנת 1940 נהיה למפקד בכיר בגסטאפו (צ'יף), תחילה בעיר קובלנץ, ולאחר מכן כראש הגסטאפו של ברמרהאפן והחל ממאי 1941 של העיר האלה. מאוקטובר 1941 עד תחילת ספטמבר 1942, בראון פיקד על פלוגה מבצעית 11b, שהייתה חלק מאיינזצגרופן D, חטיבה תחת פיקודו של אוטו אולנדורף שנשפט יחד עם בראון כפושע מלחמה. אחיו הצעיר של בראון, פריץ בראון (יליד 1910 - 1973) היה מפקד של פלוגה מקבילה בחטיבה - פלוגה 4b. תחת פיקודו הישיר של בראון, פלוגתו ביצעה פשעי מלחמה ומעשי רצח המוני בסימפרופול, חצי האי קרים, בין ה-11 בדצמבר עד ה-13 בדצמבר 1941 הם טבחו ב-14,300 מיהודי האזור. בספטמבר 1942 בראון חזר להאלה. בשנת 1943 הועלה לדרגת אס-אס אובר-שטורמבאנפיהרר (דרגת אס אס המקבילה לסגן-אלוף בצה"ל). בשנת 1945 נשלח לנורווגיה כמפקד המשטרה החשאית, משטרת הביטחון, וכמפקד האס דה באזור. לאחר מלחמת העולם השנייה, בראון הועמד למשפט כפושע מלחמה במסגרת משפט האיינזצגרופן בפני בית דין צבאי בנירנברג. הגנתו היחידה של בראון הייתה כי הוא קיבל פקודה בלתי חוקית בעליל, כלומר שהוא רק מילא אחר פקודות הממונים עליו. הגנתו לא התקבלה על ידי שופטי בית הדין: באוקטובר 1941 הוא מונה לפקד על איינזצגרופה 11b. כמפקד הפלוגה הוא ידע על פקודות הפיהרר וביצע אותן בהצטיינות...בית הדין כבר עסק בטבח חג המולד בעיר סימפרופול. בראון היה המפקד האחראי על הכוחות במבצע. הוא הודה באחריותו למעשי הרצח בשפה חד משמעית ב-10 באפריל 1948 בראון נידון לגזר דין מוות, הוא הוצא להורג מעט אחרי חצות ב-7 ביוני 1951. ההוצאה להורג בוצעה בכלא לנדסברג שם נתלו פושעי מלחמה נאצים רבים. יחד עימו הוצאו להורג פושעי מלחמה נוספים שנמצאו אשמים במשפט האיינזצגרופן: אוטו אולנדורף, אריך נאומן, פאול בלובל ואוסוולד פוהל. מדיה וקבצים בנושא ורנר בראון בוויקישיתוף ורנר בראון - מידע נוסף משפט האיינזצגרופן
נאנטלי

נאנטלי (בפינית: Naantali, בשוודית: Nådendal) היא עיירה בדרום-מערב פינלנד, הידועה כאחד ממרכזי התיירות החשובים במדינה. נכון ל-31 בינואר 2019, העירייה מונה כ-19,250 תושבים, והיא ממוקמת באזור דרום-מערב פינלנד, 14 ק"מ מערבית לטורקו. שטחה היבשתי של העיירה הוא 311.5 קמ"ר. שטחה של זו מתפרס בעיקר על איים, אך רוב האוכלוסייה מתגוררת ביבשת. מרבית האיים מכוסים יערות ואדמות חקלאיות, ואילו היבשת מורכבת בעיקר מאזורי מגורים. נאנטלי, אחת העיירות הוותיקות ביותר בפינלנד, נוסדה סביב המנזר הבריגיטיני של ימי הביניים "Valls gratiae". על זכויות ההקמה חתם המלך כריסטופר משוודיה, השליט דאז של פינלנד, בשנת 1443. המנזר זכה לזכויות סחר ולזכויות יתר, והעיירה החלה לצמוח. העיירה הפכה גם ליעד חשוב ועיקרי לעלייה לרגל. במאה ה-16, כאשר הקתוליות פינה את מקומה לפרוטסטנטיות כדתה הרשמית של פינלנד, המנזר נסגר ופופולריות העיירה ירדה לטמיון. המצב נמשך עד אמצע המאה ה-18, אז קיבלה העיירה מכס. בשתי מאות השנים של הקיפאון הכלכלי שלפני כן התפרסמה העיירה בזכות מלאכת סריגת הגרביים האופיינית לעיר, שנעשתה מקובלת עוד מימי קדם. העיירות מרימסקו, ריימטילה וולקווה אוחדו עם נאנטלי ב-1 בינואר 2009. רמת ההכנסה לנפש של העיירה היא השנייה בגודלה מכל העיירות בפינלנד, והגדולה ביותר במחוז דרום-מערב פינלנד. השם נאנטלי לקוח מהגרסה השוודית של שם העיר, Nådendal. השם השוודי ניתן כתרגום ישיר של ה-Valls Gratiae מלטינית, ופירושו המילולי הוא "עמק החסד". ההבדל הבולט בין האווירה העירונית לכפרית הוא אחת הסיבות לכך שהעיירה ידועה כאחד ממרכזי התיירות הפופולריים ביותר במדינה במספר רב של סקרים. גורם נוסף המשפיע על כך הוא קרבתה של העיירה לטורקו, המרכז הניהולי של האזור. ישנן מספר נקודות עניין חשובות בעיר, כאשר העיקרית בהן היא פארק עולם המומינים באי קיילו. מלון הספא בנאנטלי הוא הספא הגדול ביותר במדינות הנורדיות, וכנסיית האבן מימי הביניים של נאנטלי העצימה גם היא את הפופולריות של העיר כמקום תיירות, וכן העובדה כי בית הקיץ הרשמי של נשיא פינלנד, אחוזת קולטרנטה, ממוקמת על לונונמה שבנאנטלי. נאנטלי אף מארחת את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי בכל חודש יוני, ואת הקרנבל המסורתי של יום סליפיהד ביולי. בנוסף לתיירות, התעשיות העיקריות ביותר בעיר הן ייצור חשמל, זיקוק נפט, ייצור ושירותים. נמל נאנטלי הוא השלישי בגודלו בפינלנד מבחינת תנועת סחורות, והעיר היא ביתן של תחנת כוח ובית זיקוק בבעלות חברות Forum ו-Neste שבשליטת הממשלה. הערים התאומות של נאנטלי הן: שוודיה ודסטנה, שוודיה דנמרק נורדפין, דנמרק נורווגיה סבלוויק, נורווגיה איסלנד וסטורביגד', איסלנד פולין פוצק, פולין רוסיה קירובסק, רוסיה כנסיית נאנטאלי, אחד המונומנטים העתיקים בפינלנד. ספינת הקיטור S/S Ukkopekka. אחוזת קולטרנטה של נשיא פינלנד, בשנת 2006. פארק עולם המומינים הוא אחד מפארקי השעשועים הפופולריים ביותר של צפון אירופה. נוף רחוב בקיץ. העיר העתיקה והנמל של נאנטאלי. פארק עולם המומינים מדיה וקבצים בנושא נאנטלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאנטלי נאנטלי - מידע לתיירים מלון ספא נאנטלי פארק עולם המומינים נאנטלי, ברשת החברתית פייסבוק נאנטלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאנטלי, ברשת החברתית אינסטגרם נאנטלי, ברשת החברתית LinkedIn נאנטלי, סרטונים בערוץ היוטיוב "Keskiaika - Suomen kaupungit keskiajalla". Katajala.net. נבדק ב-2013-12-28.
בן חוזר הביתה

בן חוזר הביתה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2010 בבימויו של אלעד זכאי. הסרט נתמך על ידי קרן מקור והרשות השנייה ושודר במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. הסרט השתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ובהם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, תל אביב וכן בפסטיבל הקולנוע ירושלים. העלילה עוסקת במסע אפל המתרחש לילה אחד בו אם (ריטה) אוספת את בנה (לי בירן) מבית חולים פסיכיאטרי ומנסה להציל את משפחתה מטירופו של הבן שמנהל קשר מעוות עם מורתו (ליאת גליק). לי בירן - בן ריטה - גאיה ליאת גליק - יעל אסף משיח - נמרוד אדריאנו חאובל - בחור במסיבה יוליה פלוטקין - בחורה במסיבה גיא לובלצ'יק - בחור במסיבה קטיה גור - בחורה במסיבה רז זלצרמן - בחור במסיבה עדי רביד - כלית פרס מיוחד מחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הקצרים של סן פרנסיסקו. פרס אהוב הקהל. "בן חוזר הביתה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בן חוזר הביתה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בן חוזר הביתה, סרטון באתר יוטיוב ריטה - "בואי אמא", באתר וואלה, 1 ביוני 2010 ynet, ריטה שוב בתמונה: קטע מ"בן חוזר הביתה", באתר ynet, 3 ביוני 2010 נירית אנדרמן, "בן חוזר הביתה": הדיווה הגדולה חוזרת לקולנוע, באתר הארץ, 4 ביוני 2010 בן חוזר הביתה, באתר הארץ רמי תראה, גם לי יש ילד, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2010 ריטה וליבי משפחתיים, באתר וואלה, 7 ביוני 2010 מה ריטה עושה בסרט סטודנטים?, באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2011 גלי וינרב, ‏מסתיר פנים: איך לנהל קריירה לאחר התפרצות מחלת נפש?, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2011 מערכת וואלה! NEWS‏, ריטה ו"בן חוזר הביתה" זכו בפרסים בארצות הברית, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2011 ריטה - בואי אמא - Rita - Boei Ima, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:15)