יהודי מנוחין

יהודי מנוחין (באנגלית: Yehudi Menuhin;‏ 22 באפריל 1916 – 12 במרץ 1999) היה כנר, ויולן ומנצח יהודי, יליד ארצות הברית, שרוב הקריירה שלו כמבצע עברה עליו בממלכה המאוחדת. היה תלמידם של לואיס פרסינג'ר, ג'ורג'ה אנסקו ואדולף בוש, ונחשב לאחד מגדולי הכנרים במאה ה-20. יהודי מנוחין נולד בעיר ניו יורק להורים יהודיים. אחיותיו היו הפסנתרנית חפציבה מנוחין והפסנתרנית, הציירת והמשוררת ילטה מנוחין. אביו, משה מנוחין, היה נצר לרבי שניאור זלמן מלאדי, שנולד בעיר גומל שברוסיה הלבנה, היה בוגר המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב ונודע בדעותיו האנטי-ציוניות. אמו הייתה מרותה בת חיים נחום שור, שהיה שוחט בשכונת נווה צדק. באוקטובר 2004 סיפר מגזין "ניו אינטרנשיונליסט" את סיפורו של יהודי מנוחין על הדרך שבה קיבל את שמו: הורי, שחיפשו דירה למגוריהם, מצאו בשכונה דירה במרחק הליכה מן הפארק. בעלת הבית, שליוותה אותם בצאתם אחרי שראו את הדירה, אמרה: 'תשמחו לדעת, שאינני מקבלת יהודים.' הזוג הבהיר לבעלת הבית האנטישמית את טעותה, סילק ידיו מן הדירה ומצא לו אחרת, אבל רישומה של האמירה נותר בעינו. בדרכם הביתה נדרה אמי נדר. תינוקה שלא בא עוד לעולם יישא תווית, שתכריז על מוצאו לעולם ומלואו. הוא ייקרא 'יהודי'. מנוחין התחיל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש, אצל הכנר זיגמונד אנקר. הופעתו הראשונה ככנר סולן הייתה בגיל שבע, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. בהמשך למד אצל המלחין והכנר הרומני ג'ורג'ה אנסקו. בשנים הבאות ערך כמה הקלטות עם אחותו חפציבה. יהודי מנוחין ניגן לפני חיילי בעלות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ויצא עם המלחין בנג'מין בריטן לנגן לעקורים במחנה ברגן-בלזן אחרי שחרורו באפריל 1945. הוא חזר לגרמניה בשנת 1947 לבצע מוזיקה בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר כמחוות פיוס, והיה המוזיקאי היהודי הראשון שחזר לגרמניה אחרי השואה. בכך שניגן עם פורטוונגלר, עזר מנוחין לשיקום שלו לאחר המלחמה – עד שהחל לשתף פעולה עם מנוחין היה פורטוונגלר מוקצה מחמת מיאוס בשל עברו הנאצי. באותה שנה נשא את דיאנה גולד, בלרינה ושחקנית בריטית, שהייתה לאשתו השנייה. בשנת 1956 יסד יהודי מנוחין את פסטיבל מנוחין גשטאד שבשווייץ. פסטיבל שחגג בשנת 2006 את 50 שנות קיומו. בשנת 1962 הקים את בית ספר יהודי מנוחין בסטוק ד'אברנון, סארי, אנגליה. באותה תקופה בערך ייסד את תוכנית המוזיקה ב"בית הספר נואבה" בהילסבורו, קליפורניה. ב-1965 קיבל תואר אבירות לשם כבוד. אחרי שביסס את הצלחתו המוקדמת על ביצועים שופעים ועתירי רומנטיקה, התנסה מנוחין בקשיים פיזיים ואמנותיים, שנבעו מעומס עבודה מופרז בשנות המלחמה ומהכשרה מוקדמת בלתי ממוקדת. משטר קפדני של תרגול ולימוד, בשילוב מדיטציה ויוגה, עזר לו להתגבר על רבות מבעיות אלה והוא המשיך לנגן עד גיל מתקדם ועשה לו שם בפרשנות מעמיקה, באיכות מחמירה וקפדנית. כשהחל לבסוף להקליט, התפרסם בכך, שהיה מתאמן ביצירות מוזיקליות בדרך של פירוק פסוקים ובנייתם מחדש מצלילים בודדים, בזה אחר זה. בשנת 1952 פגש מנוחין את היוגי רב-ההשפעה ב. ק. ס. איינגר והתיידד עמו. מנוחין ארגן לאיינגר הוראה מחוץ לגבולות ארצו, בלונדון, בשווייץ, בפריז ועוד. לאנשים רבים במערב הייתה זו ההזדמנות הראשונה להיחשף ליוגה. במהלך שנות ה-80 הקליט מוזיקת ג'אז עם סטפן גרפלי ומוזיקה מן המזרח הרחוק עם נגן הסיטאר הגדול ראווי שנקר. בשנת 1985 קיבל אזרחות בריטית ומכאן ואילך היה זכאי להיקרא "סר יהודי", שכן תואר האבירות שלו לא היה עוד לשם כבוד בלבד. בשנת 1993 קיבל תואר לורד לימי חייו, כברון מנוחין מסטוק ד'אברנון במחוז סארי. ב-1991 קיבל את פרס וולף באומנות אותו חלק עם המלחין והמנצח לוצ'אנו בריו. לורד מנוחין מת בברלין לאחר מחלה קצרה, מסיבוכים של דלקת הסימפונות. מנוחין הותיר אחריו ארבעה ילדים - קרוב וזמירה (שהייתה נשואה לפו צונג) מאשתו הראשונה נולה ניקולס (בתו של תעשיין אוסטרלי), שממנה התגרש, ושני בנים מאשתו השנייה, דיאנה גולד (שחקנית ובלרינה בריטית), ג'רארד וג'רמי, פסנתרן. בין תלמידיו נמנו נייג'ל קנדי והוויולן ההונגרי סאבה ארדלי. מנוחין זקף לזכותו של הפילוסוף היהודי-גרמני קונסטנטין ברונר הענקת "מסגרת תאורטית, שאליה אני יכול להכניס את האירועים וההתנסויות שבחיי" (שיחות עם מנוחין: 32-34). טענה שאפשר לחלוק עליה היא, שהכינור המפורסם ביותר של מנוחין הוא "לורד וילטון", כינור גוארנרי דל ג'זו, שנבנה בשנת 1742. כמו כן בשנת 1950 רכש מנוחין כינור סטרדיוואריוס משנת 1714 הידוע בכינויו "סוייל" Soil הנחשב לכינור הטוב ביותר של סטרדיווריוס ובשנת 1986 נרכש הכינור על ידי הכנר יצחק פרלמן ומשמש אותו עד היום. בשנת 1990 ניתן לו פרס גלן גולד היוקרתי, לאות הוקרה והכרה במפעל חייו, וב-1991 זכה בפרס וולף באמנות אותו חלק עם המלחין והמנצח לוצ'אנו בריו. בשנת 1996 תמך מנוחין יחד עם הצייר דן רובינשטיין בבית החולים משגב לדך בירושלים לרכישת מכשירים לפגייה. זמן קצר לאחר מותו, רכשה האקדמיה המלכותית למוזיקה את ארכיב יהודי מנוחין, אחד האוספים המקיפים ויקרי הערך ביותר שנוצרו אי פעם בידי מוזיקאי יחיד. בנובמבר 2005 פוטר בנו, ג'רארד, ממשרתו כיושב ראש עמותת יהודי מנוחין על דעות נאו נאציות לכאורה. נתן דונביץ', וירטואוזים: גדולי הכנרים מפגניני עד מידורי, זמורה-ביתן, 2003. The Menuhins :a family odyssey /Lionel Menuhin Rolfe (1978) יוסף שריק, "דוד אויסטראך היה אוהב לנגן בישראל", דבר, 13 במרץ 1968(הקישור אינו פעיל, 11.03.2018) יוסף לפיד, תזמורות במערב ובמזרח - בעיני מנוחין, מעריב, 1 במרץ 1963 אתר האינטרנט הרשמי של יהודי מנוחין יהודי מנוחין, ברשת החברתית פייסבוק יהודי מנוחין, ברשת החברתית אינסטגרם יהודי מנוחין, ברשת החברתית LinkedIn יהודי מנוחין, סרטונים בערוץ היוטיוב יהודי מנוחין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יהודי מנוחין, באתר AllMovie (באנגלית) יהודי מנוחין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יהודי מנוחין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) יהודי מנוחין, באתר ספוטיפיי יהודי מנוחין, באתר AllMusic (באנגלית) יהודי מנוחין, באתר MusicBrainz (באנגלית) יהודי מנוחין, באתר Discogs (באנגלית) יהודי מנוחין, באתר Songkick (באנגלית) יהודי מנוחין, דף שער בספרייה הלאומית כתבה, "האמת על הכנר יהודי מנוחין", דבר, 31 במרץ 1950 יהודי מנוחין בארכיון הסרטונים של AP | קישור מקבץ | קישור קונצרט, 1966 | קישור נישואין, 1938 | קישור הענקת צלב אביר מסדר האימפריה הבריטית, 1966 | חגי חיטרון, מיהו יהודי מנוחין ומהי הבעיה שעינתה אותו, באתר הארץ, 26 ביולי 2016 דוד מלמד, הצד היהודי של יהודי מנוחין, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2016 יהודי מנוחין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יהודי מנוחין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)