laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אודקיים

אודקיים (שם מדעי: Odacidae) היא משפחה קטנה של דגי גרם ימיים מסדרת הדקראים. במשפחה שישה סוגים הכוללים 12 מינים. הם חיים במימי האוקיינוס השקט לחופי ניו זילנד ודרום אוסטרליה. דגים אלה הם קרוביהם של השפתוניים ושל התוכינוניים, החיים בימים טרופיים וכמה חוקרי משייכים אותם לשפתוניים. הם בעלי גוף מעוגל עם סנפירים בולטים וצבעוניים ובעלי שפתיים קרניות המזכירות את מקור התוכינון. הם מרחפים במים הרדודים בסמוך לסלעים או לאצות כמו קלפ בעודם מחפשים מזון במים, בעיקר אצות וחסרי חוליות ימיים. הם ניזונים גם מעלי קלפ, שדגים אחרים אינם יכולים לעכל. הם מגיעים עד לאורך 40 ס"מ. סוג ומין יחיד Haletta semifasciata סוג ומין יחיד Heteroscarus acroptilus סוג ומין יחיד Neoodax balteatus Odax - בו שני מינים סוג ומין יחיד Olisthops cyanomelas Siphonognathus - בו שישה מינים מדיה וקבצים בנושא אודקיים בוויקישיתוף אודקיים, באתר ITIS (באנגלית) אודקיים, באתר NCBI (באנגלית) אודקיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אודקיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אודקיים, באתר GBIF (באנגלית)
ליטון סטרייצ'י

ג'יילס ליטון סטרייצ'י (באנגלית: Giles Lytton Strachey; 1 במרץ 1880 – 21 בינואר 1932) היה סופר ומבקר אנגלי. ממייסדי קבוצת בלומסברי, מחברם של הספר "ויקטוריאנים דגולים", ידוע בכתיבת צורה חדשה של ביוגרפיה שבה תובנה פסיכולוגית ואהדה משולבים בשנינה וחוסר כבוד. הביוגרפיה שלו ״המלכה ויקטוריה״ (1921) זכתה בפרס הספרותי ע״ש ג'יימס טייט בלאק. מדיה וקבצים בנושא ליטון סטרייצ'י בוויקישיתוף כתבי ליטון סטרייצ'י בפרויקט בן-יהודה ליטון סטרייצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ליטון סטרייצ'י בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ליטון סטרייצ'י, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גילס ליטון סטריצי, דף שער בספרייה הלאומית ליטון סטרייצ'י, באתר Discogs (באנגלית) ליטון סטרייצ'י, תרגום: פסח גינזבורג, המלכה ויקטוריה, מצפה, 1937 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טטררוגיים

טטררוגיים (שם מדעי: Tetrarogidae) הם משפחת דגי גרם מסדרת העקרבנונאים החיים במי האוקיינוס ההודי ומזרח האוקיינוס השקט בעומקים רדודים של עד 300 מ'. דגים אלה קרובים לכרבולניים וכמה חוקרים מאחדים את שתי המשפחות. חוקרים אחרים הציבו אותם בתוך משפחת האבנוניים המכילה מינים ארסיים מאוד. דגים אלה הם קטנים ומוסווים והם בעלי סנפיר גבי דמוי-כרבולת מעל ראשם בדומה לכרבולניים. הם ארסיים מאוד ועלולים להרוג אדם הנדקר מסנפיריהם. אורכם 3-25 סנטימטרים בלבד והם בעלי סנפירי חזה וזנב שטוחים העוזרים להם לשכב על קרקעית הים, בדרך כלל במאורות סלע או אלמוגים. דגים אלה הם טורפים של דגים קטנים יותר וסרטנים והם ציידים ממארב הממתינים לטרף שישחה מעליהם ואז פוערים את לסתותיהם ובולעים אותו. הארס שבסנפירי גביהם מכוון בעיקר עבור טורפים. Ablabys Centropogon סוג ומין יחיד Coccotropsis gymnoderma Cottapistus סוג ומין יחיד Glyptauchen panduratus סוג ומין יחיד Gymnapistes marmoratus Liocranium Neocentropogon סוג ומין יחיד Neovespicula depressifrons סוג ומין יחיד Notesthes robusta Ocosia Paracentropogon סוג ומין יחיד Pseudovespicula dracaena סוג ומין יחיד Richardsonichthys leucogaster Snyderina Tetraroge Vespicula מדיה וקבצים בנושא טטררוגיים בוויקישיתוף טטררוגיים, באתר NCBI (באנגלית) טטררוגיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טטררוגיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טטררוגיים, באתר GBIF (באנגלית)
רעידת האדמה בהאיטי (2018)

רעידת האדמה בהאיטי היא רעידת אדמה שאירעה ב-6 באוקטובר 2018, מעט אחרי השעה 7 בערב לפי השעון המקומי. עוצמת הרעש, שמוקדו כ-19 ק"מ צפונית מערבית לפור-דה-פה (אנ') האיטי בעומק משוער של כ-12 ק"מ, הייתה 5.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט. ברעידת האדמה נהרגו 17 אנשים, תשעה בפור-דה-פה, שבעה בגרוס-מורן ואחד בסן-לואי-דו-נורד, 427 בני אדם נפצעו. במקומות רבים בצפון האיטי קרסו בניינים, וכן ניזוקו מבנים רבים, ביניהם בית חולים ובית ספר ברובע גרוס-מורן, תחנת המשטרה בפור-דה-פה וכנסייה בפלזאנס. על פי הערכה ראשונית של הממשלה, נהרסו 353 מבנים ו-7,430 נפגעו. אלפי אנשים העבירו את הלילות מחוץ לבתים מחשש מפני רעידות אדמה עוקבות. רעידות היו גם בעיר הבירה פורט או פרינס ובחלקים של הרפובליקה הדומיניקנית השכנה גם בקובה הורגשה הרעידה. כ-20 שעות לאחר הרעש, היה זעזוע משני בעוצמה 5.2. נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז, הודיע כי ישלח את המשטרה והצבא לאזור הפגוע. מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, הציע את תמיכת האו"ם.
מקבל טאפש

מַקְבֶּל טָאפֶשׁ (בערבית: مقبل طافش; נולד ב-6 באפריל 1960) הוא איש שירות בתי הסוהר, ששימש מפקד מחוז צפון בשירות בתי הסוהר בדרגת גונדר, וקודם לכן כיהן כמפקד מחוז מרכז בשירות. טאפש נולד וגדל בכפר הדרוזי בית ג'ן שבגליל והתחנך בתיכון כפר ירכא. שירת בצה"ל בגדוד 299 והשתתף במלחמת לבנון הראשונה, בגדוד 906. בעל תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים. הוא בוגר קורס לפיקוד ומטה, קורס בכירים במשטרת ישראל, וקורס דירקטורים. בשנת 1983 התגייס לשב"ס והחל לעבוד כסוהר ביטחון בבית הסוהר דמון. בהמשך יצא לקורס קצינים ייעודי, ובסיומו שימש מפקד משמרת ומנהל אגף. בשנת 1989 שובץ כקצין ביטחון וקצין מודיעין בבית המעצר קישון. בהמשך מונה לקצין ביטחון בכלא כרמל, וכעבור שנה וחצי מונה לקצין ביטחון בבית הסוהר דמון. בשנת 1994 מונה למפקד בימ"ר קישון בתקן רב-כלאי. בשנת 1996 מונה לסגן כלא אשמורת. בשנת 1998 מונה למפקד כלא אשמורת והועלה לדרגת סגן גונדר. בשנת 2000 מונה למפקד כלא השרון, שבזמנו כלל בתוכו אסירים פליליים, כלא הקטינים "אופק", ואסירות ביטחוניות. בשנת 2004 מונה למפקד בית המעצר הדרים, והתמודד בהצלחה עם שביתת הרעב ההמונית של האסירים הביטחוניים. בשנת 2005 כיהן כסגן מפקד גוש צפון. בתקופה זו ביצע בהצלחה את קליטת בתי המעצר ממשטרת ישראל בצפון הארץ - קישון, גליל ועמקים. בהמשך הועלה לדרגת תת-גונדר ומונה לסגן מפקד מחוז צפון. במהלך מלחמת לבנון השנייה יזם התנדבות של סגל ואסירים לסייע ליישובים המותקפים, בשיפוץ מקלטים ובמתן תמיכה נפשית על ידי הסגל הטיפולי. בשנת 2007 מונה לסגן מפקד מחוז דרום. ליווה את פתיחת כלא סהרונים ובית סוהר אלה, שהיה אמור להיות כלא מופרט. היה אחראי על קליטת בתי מעצר ממשטרת ישראל - בתי מעצר נגב, לכיש, ירושלים ואילת. כמו כן מילא בהצלחה את משימת הרה-ארגון: הפיכת ארבעת גושי השליטה לשלושה מחוזות, על פי הנחיית נציב שב"ס רב-גונדר בני קניאק, תוך התמקדות על מיסוד המבנה הארגוני ברמת מפקדת המחוזות ובתי הסוהר. בשנת 2011 מונה למפקד מחוז מרכז והועלה לדרגת גונדר. עם כניסתו לתפקיד קיבל אחריות על שני מתקנים נוספים, כלא עופר ובית המעצר ירושלים, ובסך הכל נשא באחריות על 14 מתקני כליאה. במהלך הקדנציה שלו כמפקד מחוז התמודד עם שני אירועים מורכבים ומכוננים – אירוע הירי של סמואל שיינביין בבית הסוהר רימונים, בגינו שקל לפרוש מהשירות. אירוע נוסף הוא בריחת האסיר ירון סנקר מבית החולים, בגינו קיבל ראיון אזהרה. בשנת 2016 מונה למפקד מחוז צפון, שהוא המחוז המוביל בפעילות שיקומית לאסירים. בתקופתו נפתחו מסגרות טיפול ושיקום נוספות בכל יחידות המחוז, תוך הקפדה על ביטחון המתקנים והתנהלות נחושה אל מול האסירים הביטחוניים. ביולי 2019 סיים את שירותו בשב"ס ופרש לגמלאות לאחר 36 שנות שירות. טאפש נשוי ואב לחמישה. מתגורר בבית ג'ן. מדיה וקבצים בנושא מקבל טאפש בוויקישיתוף טל ימין-וולבוביץ, "ברגותי שבר שביתת הרעב", מעריב, 18 באוגוסט 2004. רענן בן צור, שביתת הרעב: האסירים ישנו; הסוהרים הציגו ציוד שהבריחו, באתר ynet, 15 באוגוסט 2004 מוטי אקסמיט, הענקת דרגות ומינויים חדשים בשב"ס, באתר News1 מחלקה ראשונה, ‏7 בינואר 2007 רענן בן צור, לראשונה בשב"ס: אשה בדרגת גונדר, באתר ynet, 6 ביוני 2011 גיא פלג, ‏תיעוד בלעדי: קרב היריות בבית הסוהר רימונים, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2015 גיא פלג, ‏מיוחד | הרוצח ירון סנקר חודש לפני בריחתו בשיחות עם כתבנו: "ניסו להרעיל אותי", באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2015 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקבל טאפש".
שנדר

האם התכוונתם ל... יצחק שנדר – מראשוני אבן יהודה וממקימי אל על נעמה שנדר – שחקנית ואמנית ישראלית ערן שנדר – משפטן ישראלי, בעבר פרקליט המדינה שניידר
רייצ'ל מוואנזה

רייצ'ל מוואנזה (באנגלית: Rachel Mwanza, נולדה בשנת 1997) היא שחקנית מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. דמותה הידועה ביותר היא קומונה, מהסרט "מכשפת מלחמה" (אנ') שיצא בשנת 2012. לפני שהשתתפה בסרט, היא הייתה חסר בית וגרה ברחובות העיר קינשאסה. רייצ'ל מוואנזה נולדה בשנת 1997 בעיר מבוג'י-מאיי שנמצאת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. היא האחות השלישית מבין ששת אחיה, והיא בילתה את רוב ילדותה במחוז קאסאיי (אנ'). עקב בעיה כלכלית, אביה שלח את אמה ואחיה לקינשאסה כשהייתה בת שמונה, והבטיח לחזור אליהם מאוחר יותר. בקינשאסה, הילדים כבר לא למדו בבית ספר. מוואנזה הואשמה בכישוף על ידי נביא שקר, שהאשים אותה בדברים הרעים שקראו למשפחתה, בנוסף הוא אמר שהיא צריכה לעבור גירוש שדים. בסופו של דבר, נזרקה מוואנזה לרחוב. מוואנזה בילתה כמה שנים ברחוב עד שהשתתפה בסרט "מכשפת מלחמה". לאחר מכן, היא עברה למונטריאול, שם היא למדה בבית ספר "אקול לוסיין-פאגה" (École Lucien-Pagé) וחייה עם משפחתו של אן מארי גלינאס, מפיק הסרט "מכשפת מלחמה". מוואנזה לוהקה לסרט "מכשפת מלחמה" לאחר שהבמאי קים נגוין (אנ') והמפיקים פייר אבן (אנ') ומארי-קלוד פולן ראו אותה בסרט דוקומנטרי על ילדי הרחוב של קינשאסה. עקב חוסר החינוך שלה, היא לא ידעה איך לקרוא ולכתוב שהיא השתתפה בסרט. בזכות ההשתתפות שלה בסרט, היא הרוויחה כסף ללימודים ולמגורים. בפברואר 2013, היא השתתפה באוסקר, עבור הסרט הטוב ביותר בשפה זרה. במהלך הביקור שלה בארצות הברית היא קודמה בעבודה. במהלך הקריירה, מוואנזה זכתה במספר פרסים: השחקנית הטובה ביותר מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הסרטים טרייבקה ומעגל המבקרים בוונקובר (אנ'). מאוחר יותר, כתבה מוואנזה ספר בשם "Survivre pour voir ce jour" (בתרגום חופשי לעברית "תשרוד בשביל לראות את היום הזה"), המתאר את ילדותה וחוויותיה בתקווה שזה יעורר השראה לצעירים, ובנוסף יביא תשומת לב ל-20,000 הילדים שחיים הרחובות של קינשאסה. רייצ'ל מוואנזה, "Survivre pour voir ce jour" (בתרגום חופשי לעברית "תשרוד בשביל לראות את היום הזה"), ינואר 2014 מדיה וקבצים בנושא רייצ'ל מוואנזה בוויקישיתוף רייצ'ל מוואנזה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רייצ'ל מוואנזה, באתר AllMovie (באנגלית) רייצ'ל מוואנזה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Rachel Mwanza, une survivante à Kinshasa, ‏ Marie Auffret-Pericone, ‏ 18 במרץ 2014 Rachel Mwanza : "Je reviens du petit enfer de Kinshasa", ‏ 16 בינואר 2016 Rachel Mwanza, the incredible destiny of a street child, ‏ 29 בפברואר 2012 Rachel Mwanza, vedette du film Rebelle, de passage à l'école des Pionniers de Trois-Rivières, ‏ 20 באפריל 2015 de Oscars 2013: Rebelle’s African teen star trying to get visa to attend awards, ‏ CASSANDRA SZKLARSKI, ‏ 30 בינואר 2013 Oscars 2013: Congolese War Witch hopeful gets US visa, ‏ 21 בפברואר 2013 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רייצ'ל מוואנזה".
פורטנוי

פורטנוי (מרוסית: портной) הוא שם משפחה שפירושו "חייט". האם התכוונתם ל... גבי פורטנוי – קצין צה"ל, מפקד חטיבת ההפעלה ועוצבת המודיעין החזותי באגף המודיעין גדי פורטנוי – במאי טלוויזיה ישראלי פורטנוי – הרכב מוזיקלי בריטי-ישראלי מייק פורטנוי – מתופף יהודי אמריקאי, הידוע בעיקר בשל חברותו בעבר בלהקת דרים ת'יאטר מה מעיק על פורטנוי (אנ') – רומן קומי משנת 1969 מאת הסופר פיליפ רות מה מעיק על פורטנוי – סרט קולנוע על פי ספרו של פיליפ רות
נמל טילברי

נמל טילברי (באנגלית: Port of Tilbury) הוא הנמל הימי העיקרי של מטרופולין לונדון רבתי. הנמל ממוקם על גדות נהר התמזה באסקס, 40 קילומטרים ממזרח לגשר לונדון. הנמל מופעל על ידי חברת Forth Ports. הנמל הוא נמל יבוא עיקרי של הממלכה המאוחדת לסחורות במכולות, תבואה בתפזורת, כלי רכב ומוצרי נייר. לשעבר חלק מנמל לונדון ההיסטורי. הנמל ממוקם על גדתו הצפונית של נהר התמזה, בנפתול שנוצר במקום בו הנהר עורך עיקול לדרום (Northfleet Hope), רוחבו כ-750 מטרים ועומקו כ-10 מטרים. סמוך לנמל ממוקמת העיירה טילברי. ערך מורחב – נמל לונדון נמל לונדון הוקם בשלבים לאורך התמזה מאזור מצודת לונדון ומזרחה, במהלך המאה ה-19 עד שהיה לנמל הגדול בעולם. ב-1882 התיר חוק של הפרלמנט הבריטי להקים נמל מים עמוקים סמוך יותר לשפך נהר התמזה, במורד הזרם מלונדון, באזור טילברי שייקרא רציפי טילברי (Tilbury Docks). הקמת הנמל דרשה ניקוז וכיסוי של 450 אקר של אדמות ביצה בנפתול של טילברי באזור אסקס. כלי השיט הראשון עגן בנמל ב-17 באפריל 1886. מיקומו היה מוצלח והתאים במיוחד לעידן ספינות הקיטור ולפיכך עבר עד מהרה למוביל ולמוצלח בין רציפי נמל לונדון. הרציפים כללו תא שיט גדול (213 מטרים ארכו ו-24 מטרים רחבו), לחיפוי על תנודות הגאות והשפל ממנו התפצלו שלושה רציפים עיקריים (מזרח, מרכז ומערב) ושני מבדוקים יבשים. ב-1909 נכלל נמל טילברי ברשות נמל לונדון (Port of London Authority ;PLA). מ-1916 החל הנמל לשרת גם אניות נוסעים והיה נמל קווי השיט היחיד בלונדון (ולפיכך, גם נקודת ההגירה הראשית לעיר, דרכו הגיעו אליה במהלך השנים גם פליטים, בהם ילדי הקינדר-טרנספורט, מהגרים מאוסטרליה ומאיי הקריביים). בין 1921 ל-1929 נערכו במקום שיפוצים, בהם הרחבת תא השיט לכדי 300 מטרים אורך ו-34 רוחב, חפירת תעלת קישור נוספת לתמזה והקמת מבדוק יבש גדול נוסף. בשנות הארבעים שימש הנמל את הצי הבריטי. בשנות השישים החלו רציפי נמל לונדון שבמעלה הזרם (קרוב יותר למרכז לונדון) להסגר. במקביל פיתחה רשות נמל לונדון את טילברי. בין 1963 ל-1966 הוקמה שלוחה רביעית באורך של כקילומטר וחצי, ב-1967 נפתח מסוף מכולות ענק (Tilbury Container Services Ltd ;TCS, שהחל לפעול רק ב-1970 עקב סכסוכי עבודה) וב-1969 הוקמה ממגורת תבואה גדולה, שהייתה בשעתה הגדולה באירופה וטרמינל הנוסעים נסגר. ב-1978 נחפרה גישה עמוקה לנמל עבור ספינות מכולה גדולות. בשנת 1981 נסגר נמל לונדון, כאשר החלק היחיד מתוכו שהמשיך לפעול ולהתפתח היה נמל טילברי. ב-1992 הופרט הנמל ונמכר לחברת Forth Ports. ב-1995 נפתח מחדש טרמינל הנוסעים (The London Cruise Terminal - Tilbury). ב-2017 הגישה חברת Forth Ports לרשויות התכנון בקשה לאשר את הקמת נמל טילברי2, שעתיד לקום על אתר תחנת הכוח טילברי הנטושה ולהכפיל את תפוסת הנמל הקיים. בנמל צולמו סצנות מן הסרטים אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון, באטמן מתחיל ואלפי. מדיה וקבצים בנושא נמל טילברי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל טילברי ההיסטוריה של רציפי טילברי 1886-1981 מפת הנמל פיתוח נמל טילברי2 נמל הנוסעים צים בוחנת פקידת נמל טילבורי כחלופה לפליקסטאו, פורט2פורט, 29 בנובמבר 2009
קופה אמריקה 1955

אליפות אמריקה הדרומית 1955 (1955 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-23 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בצ'ילה בין ה-27 בפברואר ל-30 במרץ 1955, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שש נבחרות החברות בהתאחדות. הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר, והשתתפו בו שש נבחרות שהתמודדו ביניהן בסיבוב אחד בן חמישה מחזורים. בוליביה, ברזיל וקולומביה בחרו שלא להשתתף בטורניר. ארגנטינה זכתה בטורניר בפעם העשירית בתולדותיה. היא ניצחה בארבעה מתוך חמשת משחקיה בטורניר, אותו סיימה ללא הפסד. היא הבטיחה את הזכייה לאחר ניצחון במחזור הנעילה על צ'ילה המארחת בתוצאה 1-0. המשחק נחשב היה למעין גמר הטורניר, שכן שתי הנבחרות הגיעו למחזור הנעילה עם מספר נקודות ופער שערים זהה. מארגני הטורניר מכרו את הכרטיסים למשחק באותו היום, והביקוש הגבוה לכרטיסים גרם למהומה רבה. אלפי אוהדים נמחצו בדרכם לכניסה לאצטדיון, מה שגרם למותם של שישה אוהדים ולפציעתם של כ-500 נוספים. בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת אמריקה הדרומית הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום חמישה מחזורים. עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר: הנבחרת בעלת פער השערים הטוב יותר הנבחרת בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר הנבחרת המנצחת במשחק בין השתיים הנבחרת שתנצח בהגרלה שתיערך ביניהן כל משחקי הגמר של הטורניר נערכו באצטדיון הלאומי שבסנטיאגו. תכולתו המקסימלית בעת הטורניר עמדה על כ-70 אלף מקומות.
מפרץ קוריאה המזרחי

מפרץ קוריאה המזרחי (בקוריאנית: 동조선만), הידוע גם בשמו הקוריאני דונג'וסאון-מאן (Dongjoseon-man), הוא מפרץ במזרח קוריאה הצפונית, המהווה חלק מים יפן. המפרץ ממוקם ממזרח למדינה, בין מחוז דרום האמגיונג למחוז קאנגוונדו. בעבר תושבי היישובים הסמוכים למפרץ נהגו לצוד לווייתנים במימיו, בעיקר לווייתנים מצויים. המפרץ היה ידוע בעבר גם בשמו האנגלי, מפרץ ברוגטון (Broughton). גאוגרפיה של קוריאה הצפונית חצי האי הקוריאני ים יפן Whalelove.com. 참고래 Balaenoptera physalus. Retrieved on August 26, 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא קוריאה הצפונית ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרי ראנגנים

רכס הרי ראנגנים (בקוריאנית: 낭림산맥) הוא רכס הרים בקוריאה הצפונית המשתרע מצפון לדרום המדינה. הרכס מהווה מקור לכמה מהנהרות המרכזיים החוצים את קוריאה הצפונית, ביניהם נהר טאדונג אשר ממשיך לכיוון פיונגיאנג ועד לעיר נאמפו, שם נשפך לים הצהוב. צידו המזרחי של הרכס מתאפיין בפסגות ההרים הגבוהות ביותר, כאשר ככל שמתקדמים לכיוון מערב, כך יורד בממוצע גובה הפסגות. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת ואגאלבונג (Wagalbong), בגובה של 2,260 מטר. מאחר שרכס ההרים משתרע מכיוון צפון לדרום, הדבר יוצר קושי בהתניידות בין חלקה המזרחי והמערבי של קוריאה הצפונית, עובדה שעודנה בעלת השפעה על הכלכלה, החברה, וחיי היום יום של תושבי האזור. בעוד שבקוריאה הצפונית רכס ההרים מכונה רכס ראנגנים (Rangnim), בקוריאה הדרומית הוא מכונה רכס נאנגנים (Nangnim). עם זאת, מדובר למעשה באותו השם, כאשר הבדלי ההגיה נובעים מהשוני בניב בין שתי המדינות. גאוגרפיה של קוריאה הצפונית הרי ראנגנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא קוריאה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון החצר הישנה עין שמר

החצר הישנה הוא מוזיאון העוסק בתולדות ההתיישבות החלוצית בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל. המוזיאון ממוקם בקיבוץ עין שמר, בתחום של חצר ששימשה את המתיישבים הראשונים בשטח עליו קיים כיום הקיבוץ. המוזאון תוכנן בידי האדריכל יעקב (קובה) גבר. בשנת 1921 הגיעו לשטח עליו קיים כיום קיבוץ עין שמר קבוצה של אנשי ארגון השומר במטרה להקים במקום נקודת שמירה. בין אזור יהודה, עמק יזרעאל והגליל. בעקבות התנאים הקשים לא שרדו המתיישבים במקום. בשנת 1917 התיישבו במקום עשרה מחברי קבוצת "אחדות" שהתגוררו בשני צריפים ועסקו בחקלאות. ב-1921 נבנתה על ידי אנשי גדוד העבודה חצר מבוצרת ששטחה ארבעה דונם. החצר הוקפה בחומה בגובה של שני מטרים ובה חרכי ירייה, שער ברזל גדול ובית אבן בן שתי קומות. אנשי גדוד העבודה לא הצליחו להחזיק במקום והוא ננטש על ידם. בשנת 1927 התיישבו במקום אנשי השומר הצעיר ושנה זו נחשבת לשנת ייסודו של קיבוץ עין שמר. ב-1934 חוברה החצר לרשת החשמל ושנה לאחר מכן התגלו בה מים. החצר שוחזרה ובשנת 1983 נפתח במקום מוזיאון החצר הישנה. במוזיאון תצוגת טרקטורים ישנים ומופעלת "רכבת האלונים", קטע בין 1100 מטרים היוצא מן החצר ועובר בשטחי הקיבוץ. הרכבת נוסעת על קטע ששימש את הרכבת בזמן השלטון העות'מאני בארץ ישראל. הרכבת נקראת רכבת האלונים על שום עצי האלון שהוסעו בעבר ברכבת. דמויות ברוח התקופה מוצבות לצידי המסילה. במקום מתקיימות כיום פעילויות שונות לילדים בהתאם לחגים השונים ופעילויות אחרות כגון אפיית לחמניות, מסיק זיתים ופעילות בבית בד. ערך מורחב – רכבת האלונים ב"מוזיאון חצר ראשונים" בקיבוץ, קיים מסלול של רכבת האלונים החוצה את שדות הקיבוץ. הנסיעה בקרון הרכבת ליד מרעה הסוסים, הרפת ועל גשרון מעל נחל קטן, היא מעין סיור מודרך ברכבת הטורקית, מסילת הרכבת החיג'אזית. הקשר של עין שמר לרכבת החיג'אזית אשר שימשה את הטורקים בימי מלחמת העולם הראשונה הוא במיקום יער האלונים בסביבה, ששרידים ממנו אפשר למצוא עד היום בשמורת אלון. בשנות ה-90, ביוזמת רן חדוותי - חבר הקיבוץ, איש המועצה לשימור אתרי מורשת ומומחה עולמי לשיקום ושימור מיכון חקלאי היסטורי, הוקם מוזיאון טרקטורים היסטוריים וסדנת שועלי לשימור (על שם שמואל שועלי) לצידה של המוזיאון. במוזיאון קיימת תצוגה ייחודית של כ-30 טרקטורים וציוד חקלאי מראשית המאה העשרים. הטרקטורים ושאר הציוד החקלאי מהתצוגה שופץ, שוקם ושומר בסדנת שועלי. התצוגה נמצאת בתוך מבנה היסטורי - האנגר מיכאל. ההאנגר הוא מבנה קשתי מפח גלי הבנוי בסגנון ההאנגרים למוסכים ומיכון שניבנו בראשית המאה העשרים בישראל. תצוגת מכונות חקלאיות ילדים בפעילות בית בד בית האבן במוזיאון (חזית) בית האבן במוזיאון (עורף) מגדל השמירה פסיפס בבית העם מגדל המים דגם החצר מדיה וקבצים בנושא מוזיאון החצר הישנה עין שמר בוויקישיתוף עופר רגב, החצר הישנה בעין שמר, באתר מסע אחר אתר המוזיאון בעין שמר משחזרים את 'השורשים', מעריב, 22 באוגוסט 1982 עופר אדרת, הקיבוצניק ששומר על גלגלי ההיסטוריה, באתר הארץ, 15 באפריל 2013 האנגר הטרקטורים “מיכאל” באתר אינטרנט של מוזיאון חצר ראשונים
טקס פרסי אוסקר ה-44

טקס פרסי אוסקר ה-44 (באנגלית: 44th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1971 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-10 באפריל 1972. הנחו את הטקס השחקנים הלן הייז, אלן קינג, סמי דייוויס ג'וניור וג'ק למון. סרט הפשע "הקשר הצרפתי" זכה בפרס לסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. כמו כן בלטו הסרטים "כנר על הגג" (3 פרסים) ו"הצגת הקולנוע האחרונה" (2 פרסים) אשר כל אחד מהם היה מועמד ל-8 פרסים. סרטו של אפרים קישון "השוטר אזולאי" קיבל מועמדות לפרס הסרט הזר הטוב ביותר, ובכך היה הסרט הישראלי השני אי פעם שמועמד לפרס, אחרי "סאלח שבתי" (1964). כמו כן היה מועמד השחקן הישראלי חיים טופול לפרס השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "כנר על הגג". במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לצ'ארלי צ'פלין בשל "השפעתו על הפיכת הקולנוע לכלי האמנותי של מאה זו". בעת הענקת הפרס נעמד כל הקהל באולם ומחא כפיים במשך 12 דקות רצופות. אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אוסקר ה-44 אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האוסקר טקס פרסי אוסקר ה-44, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
לנגור שחור-כפות

לנגור שחור-כפות (שם מדעי: Semnopithecus hypoleucos) הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב. בעבר סווג כתת-מין של לנגור מצוי ולאחר מכן של לנגור המישורים הדרומיים הקרובים אליו. הוא מקורב גם למין לנגור נילגירי. כל אלו מצויים באזורים קרובים מאוד ובעלי הרגלים דומים. כיום הוא משויך למין עצמאי. הקוף אנדמי למישורים של דרום-מערב הודו בין גואה, קרנאטקה וקרלה אך גם בהרי גהט המערביים וכיום הוא מצוי בעיקר בטריטוריות שמורות. הוא מגיע לאורך 52-68 ס"מ בנקבות ו-73-109 ס"מ בזכרים. משקל הנקבות מגיע ל-10.9-12.2 ק"ג ושל הזכרים ל-13.6-15.3 ק"ג. הם בעלי פרווה אפורה בהירה עם בטן כהה מעט וראשים וכפות שחורים. כמו שאר בני הסוג הם בעלי ציצת שיער לראשם. קוף זה חי בצמרות העצים ביערות הטרופיים של דרום הודו ונע בלהקות קטנות, כמה מטרים מעל הקרקע. אם הוא לא רואה טורפים כמו נמר, פיתון או טיגריס הוא גם יירד לקרקע היער לחפש מזון שנפל. הוא ניזון בעיקר מעלי עצים בתוספת פירות. מדיה וקבצים בנושא לנגור שחור-כפות בוויקישיתוף לנגור שחור-כפות, באתר ITIS (באנגלית) לנגור שחור-כפות, באתר NCBI (באנגלית) לנגור שחור-כפות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לנגור שחור-כפות, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לנגור שחור-כפות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לנגור שחור-כפות, באתר GBIF (באנגלית) לנגור שחור-כפות באתר הרשימה האדומה של IUCN
לנגור מצויץ

לנגור מצויץ (שם מדעי: Semnopithecus priam) הוא מין לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב. הקוף מצוי בטבע ביערות טרופיים ויערות יבשים של דרום-מזרח הודו ושל מזרח סרי לנקה. אורכו של קוף בוגר מגיע ל-55-80 סנטימטר, אורך הזנב 75-90 ס"מ והמשקל הממוצע 11-20 ק"ג. הקוף בעל פרווה אפורה עם גב חום-בהיר, פנים כהות, ראש המעוטר בציצה ארוכה המזדקרת בצורה אנכית וזנב ארוך ומתפתל. הקופים חיים בחבורות גדולות, בהם זכרים מנהיגים הגדולים מהנקבות. הקוף הוא אוכל עלים כמעט מובהק, מגוון רק בכמה פירות ופרחים. הפירות האהובים עליו הם הלונגן, פיקוס השדרות וצמחי ה-Drypetes וה-Holoptelea. כמה קופים הצועדים לאורך בריכות יקטפו גם פרחי נלומבו (Nelumbo). בעוד הרבה מהעלים שהוא אוכל מכילים סטריכנין, הקוף ניזון מהגומי של העץ Sterculia urens, הגורם לקוף לשלשל את הצמחייה הרעילה. קופים אלה יכולים להימצא בקרבת ערים שונות, בהם הם יכולים לאכול פירות כמו פרי-הג'ק או מנגו. ביערות הם אוכלים לצד איילים נקודים העוזרים להם להישמר מטורפים מסוכנים כמו הנמר, הדול מצוי אך בעיקר מהטיגריס. אם האיילים רגועים הקופים יעזו לרדת מהעצים ולאכול פירות שונים שנפלו. הקוף כולל 2 תת-מינים: Semnopithecus priam priam - מצוי בהודו Semnopithecus priam thersites - מצוי בסרי לנקה מדיה וקבצים בנושא לנגור מצויץ בוויקישיתוף לנגור מצויץ, באתר ITIS (באנגלית) לנגור מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) לנגור מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לנגור מצויץ, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לנגור מצויץ, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לנגור מצויץ, באתר GBIF (באנגלית) לנגור מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN