laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספישסקה פודהרדייה

ספיסשקה פודהרדייה (סלובקית Spišské Podhradie - "(המקום ש)לרגלי הטירה בספיש"; גרמנית Kirchdrauf ובעבר Kirchdorf; הונגרית Szepesváralja; פולנית Spiskie Podgrodzie) היא עיירה השוכנת במחוז פרשוב במזרח מרכזה של סלובקיה. העיירה נוסדה במאה ה-11 לרגלי הטירה המבוצרת כיישוב שנסמך עליה. היא נזכרה לראשונה ב-1249 והתפתחה כיישוב סקסוני שרכש עד מהרה את עצמאותו. הכנסייה הראשונה במקום נזכרה ב-1174, היינו לפני אזכורו של האתר כמקום יישוב, אך היא חרבה בפלישת הטטרים ב-1241. הכנסייה הוקמה מחדש בסגנון רומנסקי בין השנים 1258–1273 והוקדשה לבתולה (Kostol Narodenia Panny Márie). ספישסקה פודהרדייה זכתה לזכויות של עיר ב-1321 וידוע כי ב-1327 שכן בה בית חולים. ב-1412 העניק זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את ספישסקה פודהרדייה, יחד עם 13 ערים וכפרים נוספים, למלך פולין, ובכך החלה תקופת הזוהר של העיירה. היא הייתה למרכז לייצור טקסטיל, וב-1456 קיבלה את הזכות לקיים יריד שבועי. באמצע המאה ה-15 שוב חרבה הכנסייה, הפעם מידיהם של ההוסיטים, אך הוקמה מחדש בין השנים 1462–1497, ואף בוצרה. בשנת 1583 פגעה שרפה בעיר, והיא נקלעה למשבר כלכלי לאחר הרפורמציה. העיר שבה והתאוששה במהלך המאה ה-18 ורבים מבתיה הוקמו בסגנון הבארוק. בין 1799 ל-1808 הוקמה בעיירה כנסייה אוונגליסטית (Evanjelický kostol), והכנסייה הראשית שופצה באופן מקיף בין השנים 1824–1829. העיירה נמצאת בגובה של 430 מטר, כ-200 מטר מתחת לטירת ספיש שממזרח לה, ומכאן שמה. בצמוד ממערב לעיירה, שוכנת ספישסקה קפיטולה, עיירה קטנה שמאז 1948 שייכת לספישסקה פודהרדייה, ושמשמעות שמה בסלובקית "חדר הדיונים של הקתדרלה בספיש". שם זה העניק לספישסקי פודהרדייה את שמה הגרמני שפירושו "כפר הכנסייה". בשנת 2004 התגוררו בספישסקי פודהרדייה 3,872 תושבים, והיא משתרעת על שטח של 24.94 קמ"ר. העיירה הוכרזה בשנת 1993, יחד עם טירת ספיש, ספישסקה קפיטולה והכפר ז'הרה, כאתר מורשת עולמית. בעיירה קיים בניין בית כנסת משופץ אך ללא שימוש. המבנה החשוב בעיר הוא הכנסייה המוקדשת לבתולה הברוכה מרייה. הכנסייה ניצבת במרכזה של הכיכר המרכזית, וממנה יוצאים רחובות העיר לכל הכיוונים, כשלאורכם שורות בתים הצמודים זה לזה. בסביבתה של הכנסייה שרדו מספר בתי אבן בני שתי קומות מהמאה ה-14, וסביבם נבנו לאחר מכן בתים בסגנון הבארוק והרנסאנס, בהם גם בית העירייה מ-1546. כיכר העיר קיבלה את ממדיה הנוכחיים במאה ה-15 והיא גובלת במבנה ששימש את מנזר מסדר אחיי הרחמים בצידה המערבי, ובמספר מבני מגורים ובבית ספר מ-1787, בצידה המזרחי. בכיכר שוכן גם עמוד מרייאני מ-1726, והכנסייה האוונגליסטית ניצבת דרומית-מזרחית לה. בחלקיה החדשים יותר של העיירה משתרעים הבתים שהוקמו במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19, ואלה בעיקרם בתים בני קומה אחת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ערך מורחב – קהילת יהודי ספישסקה פודהרדייה פולין גלוגוב מלופולסקי, פולין ארצות הברית פיינטופ-לייקסייד, אריזונה, ארצות הברית ארצות הברית שואו לואו, אריזונה, ארצות הברית סלובקיה ורבובה, סלובקיה מדיה וקבצים בנושא ספישסקה פודהרדייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספישסקה פודהרדייה אתר מקיף אודות העיר אודות העיירה מפת העיירה גירוש יהודים מהכפר ספיסק-פודרדי, סלובקיה, 1942 באתר בית התפוצות "ספישסקה פודהרדייה", באתר JewishGen (באנגלית) האתר הרשמי Slovak heritage
ספישסקה קפיטולה

ספישקה קפיטולה (סלובקית Spišská Kapitula; גרמנית Zipser Kapitel; הונגרית Szepeshely; פולנית Spiska Kapituła) היא עיירה קטנה השוכנת בנפת לבוצ'ה שבמחוז פרשוב במזרח מרכזה של סלובקיה. יחד עם ספישסקה פודהרדייה, טירת ספיש והכפר ז'הרה, הוכרז המקום בשנת 1993 כאתר מורשת עולמית. העיירה החלה כיישוב קטן ומבוצר במאה ה-11 או במאה ה-12 והייתה למקום מגוריו של מפקד טירת ספיש הסמוכה. במקום קם מנזר על שם מרטין הקדוש ששרד עד המאה ה-15 וקפלת הצליינים שלו שהייתה בנויה כרוטונדה ואשר הוקדשה לבתולה, שרדה עד המאה ה-18. בניית קתדרלת מרטין הקדוש החלה ב-1275, זמן קצר לאחר ההרס המוחלט שזרעו הטטרים במקום ב-1241. החל בתקופה זו רכשה ספישסקה קפיטולה את מעמדה כמרכז דתי אזורי. בין השנים 1662–1665 הוקמו ביצוריה הנוכחיים של העיירה ואלה היקנו לה את צורתה האליפטית. ב-1776 הייתה העיירה למקום מושבו של בישוף וב-1780 הוקם בה סמינר לכמרים. בתקופה זו פורקו הביצורים המוקדמים במקום, ורוב תושביה של העיר שמנו כ-250 עד 300 איש היו אנשי כנסייה ומשרתיהם. בתחילת המאה ה-19 קם בעיירה סמינר המורים הראשון ברחבי הונגריה. ב-1948 הייתה העיירה לחלק מספישסקה פודהרדייה הסמוכה, ושנתיים לאחר מכן הוכרה כמתחם עירוני שמור. היא זכתה לביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1995. האזור נקרא בעבר בשם "ספיש" (Spiš; גרמנית Zips; הונגרית Szepesség; פולנית Spisz) וזה מופיע בשמה של העיירה שמשמעותו היא "חדר הדיונים של הקתדרלה בספיש". העיירה בנויה סביב רחוב בודד המוביל מספישסקה פודהרדייה במזרח אל קתדרלת מרטין הקדוש (Katedrála sv. Martina) בצידה המערבי. במרכזה שוכן מגדל השעון (Hodinová veža) מ-1739, והיא מוקפת חומה שבה קבועים שני שערים. המבנה המרכזי בעיירה הוא זה של הקתדרלה אשר הוקמה כבניין בן שלוש ספינות ובו שני צריחים. היא נבנתה מחדש החל במחצית השנייה של המאה ה-14 ועיקרה בנוי בסגנון גותי עם מספר אלמנטים של אדריכלות רומנסקית. בקתדרלה שרדו, בין היתר, חמישה מ-11 מזבחים גותיים שהוצבו בה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא ידועה בפרסקו מ-1317 המתאר את המלכתו של קארוי רוברט, מלך הונגריה. קפלת הקבר של בני משפחת זפלסקי (Zápoľský) נוספה גם היא למבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא ידועה בפסל לבן של אריה ישוב המכונה "לאו אלבוס" (Leo Albus - "האריה הלבן"). ארמון הבישוף הסמוך נבנה בסגנון הבארוק ב-1652. מדיה וקבצים בנושא ספישסקה קפיטולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספישסקה קפיטולה אתר מקיף אודות העיירה אודות העיירה מפת סביבת העיירה SPIŠSKÁ KAPITULA
ז'הרה

ז'הרה (בסלובקית: Žehra; בהונגרית: Zsigra; בעבר בגרמנית: Schigra) הוא כפר קטן במחוז קושיצה במרכז מזרחה של סלובקיה, בו שוכנת כנסייה עתיקה בשם כנסיית רוח הקודש. הכפר שוכן בגובה של 426 מטר, דרומית-מזרחית לטירת ספיש, ומשתרע על שטח של 9.65 קמ"ר. הכפר היה שייך לטירה בימי הביניים ושכן בו בית מנוריאלי. בשנת 2005 התגוררו במקום 1,762 תושבים, רובם סלובקים וצוענים. בשנת 1993 הוכרז הכפר, יחד עם מספר אתרים סמוכים, כאתר מורשת עולמית וזאת בזכות כנסיית רוח הקודש (Kostol sv. Ducha) השוכנת על גבעה קטנה במרכזו. כנסיית רוח הקודש בז'הרה הוקמה לאחר שהרוזן יאן מז'הרה קיבל לכך רשות בשנת 1245. הכנסייה הוקמה לאחר שנת 1275 בסגנון מעבר רומנסקי-גותי, והיא שופצה ושונתה פעמים רבות במשך למעלה מ-700 שנות קיומה, עד שקיבלה את מראה הנוכחי. בשנת 1985 הוכרזה הכנסייה כאתר תרבותי לאומי, ושמונה שנים לאחר מכן הפכה גם לאתר מורשת עולמית. 93 מדרגות מאבן גיר מוליכות מבית הכומר אל הכנסייה, ומגיעות אליה מצידו של מגדל הפעמונים הנושא כיפת בצל. בכנסייה המקורית הייתה ספינה בודדת שבעבר נשאה תקרת עץ, אך היא נשרפה במחצית השנייה של המאה ה-15. ממבנה מקורי זה שרדה רק הקשת הרומנסקית שמעל למזבח, והמבנה עצמו הוקם מחדש והוא כולל כיום שתי ספינות. עיקר הריהוט הפנימי מעוצב בסגנון הבארוק, ועל המזבח תבליט מ-1656 המתאר את הביקור. בית המזבח הוקם ב-1510 וניצבים בו פסלים מהמאה ה-14, וסמוך לו שתי בימות מטיף שרק אחת מהן נמצאת בשימוש. הספסלים בכנסייה הותקנו בשנות ה-50 של המאה ה-20 והעוגב הוצב בה בשנים 1988–1989. אולם עיקר פרסומה וחשיבותה של הכנסייה הוא בפרסקאות שבה. אלה כוסו בצבע סיד במאה ה-17 לאחר מגפת דבר שפקדה את האזור, במטרה לחטא את הכנסייה. הפרסקאות נחשפו שוב רק בשנות ה-50 של המאה ה-20, והם ערוכים בחמש קבוצות בהתאם למועד יצירתם החל בסוף המאה ה-13 ועד לסוף המאה ה-15: הקבוצה הראשונה והמוקדמת ביותר כוללת 12 צלבים כנגד 12 השליחים, ומתוארכת למועד הקדשתה של הכנסייה. הקבוצה השנייה כוללת פרסקאות בטימפנון של דלת הכנסייה הדרומית המכונים "הגולגולתא". הקבוצה השלישית מהמחצית הראשונה של המאה ה-14 כוללת מספר פרסקאות ברחבי הכנסייה שניכרת בהם השפעה ביזנטית-איטלקית. על אלה נמנים "ישו המולך" והבתולה והילד על הקשתות; וכן הכתרת הבתולה, הסעודה האחרונה, הבשורה למרים, ישו לפני הורדוס, הצליבה, ההסרה מן הצלב ועוד על הקירות. הקבוצה הרביעית מהמחצית השנייה של המאה ה-14 כוללת את הפייטה ואת עץ החיים שתחתיו נראים בית כנסת המסמל את הברית הישנה וכנסייה המסמנת את הברית החדשה. הקבוצה החמישית מהמחצית השנייה של המאה ה-15 צוירה על הקיר הצפוני של ספינת הכנסייה לאחר השריפה שפקדה את המקום. על פרסקאות אלה נמנים מילת הצלוב, הערצת האמגושים ויום הדין. מדיה וקבצים בנושא ז'הרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'הרה אתר מקיף אודות הכפר אתר אודות הכפר
מזור בהיינה

הרב מזור בהיינה (נולד ב-12 בספטמבר 1973) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ה-17 מטעם מפלגת ש"ס. בהיינה נולד בכפר באזור ולקאית שבמחוז בגמדר שבאתיופיה. אביו נרצח בידי נוצרים באתיופיה. מזור עלה ארצה לבדו וחצה רגלית את הגבול לסודאן. לאחר תקופת המתנה של שנה וחצי לאישור עלייה לישראל, עלה בהיינה עם משפחתו בשנת 1982. תחילה התיישבו באור עקיבא ולאחר מכן בקריית גת. בהיינה למד בישיבת הדרום ברחובות והוא בוגר ישיבות "תורת חיים" בבני ברק ו"פורת יוסף" בירושלים, בהיינה רואה ברב עובדיה יוסף את רבו. במסגרת פעילותו המפלגתית מטעם ש"ס מרכז בהיינה פרויקטים שונים למען יהדות אתיופיה. בין פעילויותיו: מנהל המחלקה ליהודי אתיופיה ברשת החינוך "אל המעיין", רכז יהדות במרכזי קליטה ורכז קליטה רוחנית ליהודי אתיופיה במשרד הדתות. לאחר מכן מונה בהיינה לרב קהילת יהודי אתיופיה בבאר שבע ונבחר לחבר מועצת העיר. עמד בראש עמותת "ראו בנים" הפועלת להפצת מורשת יהודי אתיופיה ולגיורם הרשמי של בני קהילת פלאסמורה. בהיינה הועמד במקום ה-13 ברשימת ש"ס בבחירות לכנסת ה-17. הוא הושבע כחבר כנסת באפריל 2008, בעקבות הרשעתו בפלילים של חבר הכנסת שלמה בניזרי והשעייתו מחברותו בכנסת. ההחלטה על השבעתו לכנסת ארכה ימים ספורים עד להכרעת היועצת המשפטית של הכנסת על תקינות התמודדותו בבחירות, לאור היותו שכיר של המועצה הדתית בבאר שבע. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-12 ברשימת ש"ס לכנסת, אך נותר מחוץ לכנסת עם זכיית המפלגה ב-11 מושבים. לאחר פרישתו מהפוליטיקה חזר לשמש כרב העדה האתיופית בבאר שבע. בהיינה גר בבאר שבע. הוא נשוי ואב לשמונה ילדים. יצחק שתיל, "רבני באר שבע ומוליכי דרכה", ה'תשע"ב, עמ' 32. מזור בהיינה, באתר הכנסת מזור בהיינה, באתר כנסת פתוחה מעתה יקרא שמו - ח"כ הרב ביינה מזור(הקישור אינו פעיל), בפורטל יופי הכנסת ה-17 ויוצאי אתיופיה - כרוניקה של היעדרות, באתר אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה דני בלר, המסע מאתיופיה: יציאת מצרים של הרב מזור בהיינה, באתר nrg‏, 11 באפריל 2012 שמעון מירוני, נא להכיר: ח"כ הרב מזור בהיינה, באתר בחדרי חרדים, 27 באפריל 2008 צבי זרחיה, מבוכה בכנסת: מחליפו של בניזרי לא יכול להתמנות לח"כ, באתר הארץ, 28 באפריל 2008 יוסף כץ, אל תראוני שאני שחרחורת: ראיון עם שלושה מרבני הקהילה האתיופית, באתר הידברות, ‏2015-07-02 מיכל אריאלי, הרב מזור בהיינה: "מעדיף לפצח קושיות של המהרש"א ולא לעמוד מול הורים שלא קיבלו את הילד שלהם לבית הספר", באתר הידברות, ‏2016-07-26
פאול לאונהרדט

פאול לאונהרדט (בגרמנית: Paul Saladin Leonhardt; ‏13 בנובמבר 1877, פוזן – 14 בדצמבר 1934, קניגסברג), שחמטאי יהודי-גרמני. אף על פי שבשיאו היה לאונהרדט מסוגל לנצח את עילית השחמטאים בתקופתו, הוא היה שחקן עם פרופיל נמוך וללא ניצחונות בתחרויות רבות, ולכן נשכח מרוב הספרים. בין שחמטאי הצמרת שניצח בזכות סגנונו הפראי והתוקפני היו זיגברט טאראש, סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, אהרון נימצוביץ', גזה מארוצי וריכרד רטי . בין השנים 1905 ל-1920 זכה במספר פרסי יופי על משחקיו. במספר תחרויות חזקות סיים לאונהרדט במקומות גבוהים: בתחרות קופנהגן 1907 ניצח, לפני גזה מארוצי וקרל שלכטר וכך זכה בתואר אלוף ארצות הצפון. [1] באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות קרלסבד 1907, אחרי עקיבא רובינשטיין וגזה מארוצי. בתחרות גטבורג 1909 הגיע למקום השני, אחרי מילן וידמר. באותה שנה הגיע למקום השני אחרי רודולף שפילמן בתחרות סטוקהולם. בדו-קרבות סיים לאונהרדט בתיקו עם רודולף לומן +4 -4 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), ניצח את ג'יימס מורטימר +5 -0 =3 בשנת 1904 בלונדון, ניצח את הקטור שוסמית' +5 -0 =1 בשנת 1905 בלונדון, הפסיד לז'ק מיזס +1 -5 =1 בשנת 1905 בלונדון, הפסיד לרודולף שפילמן ששנת 1906 במינכן +4 -6 =5, הפסיד לפרנק מרשל +1 -2 =4 בשנת 1911 בהמבורג, הביס את אהרון נימצוביץ' +4 -0 =1 בשנת 1911 בהמבורג וניצח את משה לובצקי +5 -1 =1 בלייפציג בשנת 1913. כמומחה לשלב הפתיחה כתב לאונהרדט מונוגרפיה על הפתיחה הספרדית "Zur Spanische Partie" בשנת 1913. מספר רב של הסתעפויות בפתיחה מיוחסות אליו בפתיחה הספרדית, הסיציליאנית, פונציאני, גמביט אבנס וההגנה הסקנדינבית. מדיה וקבצים בנושא פאול לאונהרדט בוויקישיתוף פאול לאונהרדט, באתר צ'סגיימס (באנגלית) 487 משחקי שחמט של לאונהרדט,365chess.com מידע כללי פאול לאונהרדט מול חוסה ראול קפבלנקה, 28.2.1911, A Pawn is All I Need Leonhardt vs Capablanca San Sebastian (1911)
מאלה

מָאלֶה (בדיבהי: މާލެ) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר ברפובליקת המלדיביים. נכון לשנת 2014 מתגוררים בה 210,000 תושבים בערך, שהם כמעט חצי מתושבי האיים המאלדיבים. העיר ממוקמת על אטול מאלה, אי אלמוגים טבעתי שהיה אי המלכים בתקופת שושלת המלכים של המאלדיבים. העיר משמשת כמרכז לסחר באגוזי קוקוס, שטחי עצי דקל, קופרה וקונכיות. מאלה מחולקת לחמישה רבעים. הרובע החמישי לא נמצא באי אטול מאלה אלא באי וילינגילי (אנ') השכן אשר משמש בעיקר כאתר תיירותי ולא למגורים. שדה התעופה הבינלאומי של מאלה ממוקם על האי הסמוך הולולה (אנ'). העיר תופסת את כל שטחו של האי. בסוף שנת 2004 בעקבות רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי, נפגעה מאלה מגל צונאמי שהציף יותר משני שלישים מהעיר. המתיישבים הראשונים במלדיביים הגיעו מחופי תת-היבשת ההודית. מאלה עצמה החלה ככפר דייגים קטן. מאלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
س

האות סין (בערבית: سين) היא האות ה-12 באלפבית הערבי. לפניה באה האות זאי ואחריה שין. סין מייצגת את העיצור /s/ (כמו סמ"ך). בערבית סטנדרטית, סין המנוקדת בפתחה המתווספת לפעלים בהווה משנה אותם לזמן עתיד. תחילית זו היא קיצור של سوف (סַוופַ) מילית המציינת עתיד, כמו will (וויל) האנגלית. ברוב הניבים המדוברים אות אחרת משמשת לתכלית זו, כך למשל בערבית מצרית יכולות לעשות זאת חא או הא, כשהן מתחלפות ביניהן כמעט באופן אידיולקטי. בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז". סין אומנם מייצגת את הצליל של "סמך" הפיניקית, אבל היא התפתחה דווקא מ"שן". והאות שין, ش, עוצבה כגרסה של סין, س. באלפבית הערבי אין מקבילה ל"סמך" הפיניקית. המקבילות של סין באלפביתים שמיים מייצגות דווקא את העיצור /ʃ/ (כמו שי"ן ימנית), בהתאם לאות "שן" הפיניקית שממנה התפתחו. לעומת זאת, באלפבית היווני התרחש אותו תהליך שהתרחש באלפבית הערבי, שגרם לכך שהאות התפתחה מ"שן" בעוד צלילה הוא כשל "סמך", ולכן המקבילות של סין באלפביתים האירופיים זהות לה גם בצליל: אלפבית עברי – ס, שׂ (שין שמאלית) אלפבית לטיני – S,s אלפבית יווני – Σ,σ/ς אלפבית סורי – ܫ אלפבית קירילי - С,с נהוג לתעתק את האות س לעברית באות סמ"ך. מדיה וקבצים בנושא س בוויקישיתוף טבלת התעתיקים של סדרת מכתוב • שלח, באתר שלח, ‏2019-01-30 כללי התעתיק, באתר האקדמיה ללשון העברית
הבחירות לנשיאות ישראל (1968)

הבחירות השביעיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-26 במרץ 1968, בעקבות סיום תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של זלמן שזר. שזר התמודד שוב על הכהונה, ונגדו לא התייצב כל מועמד נוסף. לפיכך, ניתנה לחברי הכנסת האפשרות להצביע בעד בחירתו, או נגדה. שזר נבחר ללא מתנגדים, והושבע לכהונתו השנייה.
קשור ופתור

קשור ופתור, היא חידה שבה מופיעה טבלת משבצות שבחלקם יש מספרים, ועל הפותר לקשר ביניהם ולצבוע, וכך לחשוף תמונה חבויה. הקישורים נעשים על פי הכללים הבאים: כל משבצת עם מספר, מלבד 1, תקושר למשבצת עם מספר זהה הקישור יהיה באורך המספר (כולל משבצות התחלה וסיום) הקישור חייב להיות רציף, ולא באלכסון קישור לא יכול לעבור דרך משבצת עם מספר או קישור אחר המספר 1 מקושר לעצמו בצביעה, צובעים את המשבצות עם המספרים ואת המשבצות שדרכם עוברים קישורים. ישנן גם חידות "קשור ופתור" בצבע, שבהן כל מספר חייב להיות מקושר למספר באותו צבע, וגם הקישור נצבע בצבע הזה, וכך מתקבלת תמונה צבעונית. את הפתרון מתחילים מהקטעים הקצרים ביותר: 1, 2, וקטעים קצרים נוספים שיש רק דרך אחת להעביר אותם. אחר כך מסתכלים על מספרים גדולים יותר, ומחפשים את הדרך הכללית להעביר אותם, ובאמצעותה מעבירים גם את הקשרים הקטנים יותר. יש תמיד לחשוב על "חיסכון בשטח" משום שהוא בדרך כלל יהיה חיוני למעבר של קישור אחר. במקרה של כמה מספרים באותו גודל, בודקים איזה זוגות לחבר בעזרת השיקולים הבאים: המרחק ביניהם חייב להיות בזוגיות המתאימה, ושלא יעלה על המספרים. כמו כן, צריכה להיות ביניהם דרך "נוחה", שלא תפריע לחיבורים אחרים. שחור ופתור אתר עם הסברים וחידות "קשור ופתור" (באנגלית)
הגדה הימנית

הגדה הימנית (בצרפתית: La Rive Droite) הוא אזור בפריז הנמצא מצפון לנהר הסן החוצה את העיר (לפיכך, הכינוי "הגדה הימנית" הוא מנקודת מבטו של אדם השט בנהר עם כיוון זרימתו מערבה). הגדה הימנית מזוהה עם אזורים אלגנטיים ויוקרתיים ככיכר ונדום או פלס דה ווז', בניגוד לאזור הגדה השמאלית, שמזוהה כסטודנטיאלי ובוהמייני יותר. הרחוב המפורסם ביותר בגדה הימנית הוא השאנז אליזה, אך ישנם בו רחובות חשובים ומרכזיים נוספים, כרחוב ריבולי, רחוב דה לה פה, רחוב סנט אונורה ועוד. אוכלוסיית הגדה הימנית מורכבת, ויש בה שכונות עשירות ושופעות במערב (הרבעים השמיני, השישה עשר ודרום הרובע השבעה עשר) לצד שכונות פועלים ומהגרים עממיות ועניות יותר (הרבעים השמונה עשרה, התשעה עשר והעשרים בצפון-מזרח העיר. ההבדל הבולט כיום בין שתי הגדות אינו בין אזור מותרות מול אזור בוהמייני, אלא בין גדה ימנית קדחתנית, מסחרית, פונקציונלית ובעלת צפיפות אוכלוסין גדולה לבין גדה שמאלית שקטה, ירוקה והיסטורית יותר. בעוד שרוב החברות המובילות, הבנקים והפעילות העסקית מרוכזים בגדה הימנית, בגדה השמאלית מצויים מרבית המוסדות, כגון אוניברסיטאות, מכוני מחקר ובתי חולים. הגדה השמאלית רובעי פריז aquaportail.com, Définition de rive droite ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'יגמונד ברס

ז'יגמונד ברס (בהונגרית: Zsigmond Barász;‏ ינואר 1878 - 28 במאי 1935), שחמטאי הונגרי. ברס הגיע למקום השני בתחרות גיור 1906, שנחשבת לאליפות הראשונה של הונגריה, לאחר שהפסיד לזולטן פון באלה 2.5-0.5. הגיע למקום התשיעי בתחרות בודפשט 1906 (ניצח: ליאו פליישמן). בשנת 1907 חלק מקום ראשון-שני עם ליאו פליישמן באליפות השנייה של הונגריה והגיע למקום הרביעי בתחרות סקשפהרוואר בשנת 1907 (ניצח: ליאו פליישמן). ברס ניצח בתחרות בודפשט בשנת 1909, חלק מקום ראשון שני עם זולטן פון באלה באליפות השלישית של הונגריה שהתקיימה בבודפשט בשנת 1911, חלק מקום 13–14 בתחרות באד פיסטיאן בשנת 1912 (ניצח: עקיבא רובינשטיין), חלק מקום 8–11 בתחרות ברסלב 1912 (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס), חלק מקום 7–8 באליפות הרביעית של הונגריה שהתקיימה בטמסואר בשנת 1912 (ניצח: גיולה ברייר), הגיע למקום ה-11 בתחרות בודפשט 1913 (ניצח: רודולף שפילמן), הגיע למקום החמישי בתחרות דברצן בשנת 1913, האליפות החמישית של הונגריה (ניצח: לאיוש אסטאלוש), וחלק מקום 2–3 עם קארוי שטרק בתחרות בודפשט 1917 (ניצח: גיולה ברייר). בתחום תיאורית הפתיחות קידם ברס את גמביט בודפשט. ז'יגמונד ברס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי
סמל בורונדי

סמל בורונדי בנוי בצורת מגן כאשר במרכזו מצויר ראשו של אריה שואג. מאחורי המגן מוצבות 3 חניתות, ומתחתיו פרוסה כרזה עליה חרוט המוטו הלאומי של המדינה - "אחדות, עבודה, קידמה". דגל בורונדי המנון בורונדי מדיה וקבצים בנושא סמל בורונדי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צפיפות אופטית

צפיפות אופטית (באנגלית: Optical Density; בראשי תיבות: OD) הן היחידות בהן מבוטאת מידת הבליעה של גלים אלקטרומגנטים. לעיתים משתמשים במונח בליעה (Absorbance) ואז הסימון יהיה A. כאשר מעבירים דרך תמיסה המכילה חומר בולע - נבלעים רק אורכי הגל הגורמים לעירור החומר הבולע. כדי למצוא ריכוז של חומר מסוים הנמצא בתמיסה יש להקרין באורך גל מסוים הגורם לעירורו של החומר. השנוי שיחול בקרן בעקבות הבליעה נמדד בעזרת ספקטרופוטומטר. מתמטית, הצפיפות האופטית מוגדרת על ידי: O D λ = A = − log 10 ⁡ ( T ) {\displaystyle OD_{\lambda }=A=-\log _{10}\left({T}\right)} כאשר T {\displaystyle T} היא העברה ומוגדרת על ידי: T = ( I I 0 ) {\displaystyle T=({I \over I_{0}})} I {\displaystyle I} היא עוצמת הקרן הנמדדת לאחר מעבר בחומר, ו- I 0 {\displaystyle I_{0}} היא עוצמת הקרן הפוגעת בחומר. סה"כ ניתן לרשום כי O D λ = A = − log 10 ⁡ ( I I 0 ) {\displaystyle OD_{\lambda }=A=-\log _{10}({I \over I_{0}})} מידת השינוי בקרן (שיעור הבליעה) הוא ביחס ישר לריכוז החומר שבתמיסה C, לקבוע הבליעה של החומר, ε ולאורך תא המדידה l: O D = ϵ × l × c {\displaystyle OD=\epsilon \times l\times c}
שבע בקיר

שבע בקיר או שבע על הקיר הוא משחק ילדים המשוחק בשלבים, בעזרת כדור גומי פשוט. מטרת כל משתתף היא לבצע את כל השלבים בהצלחה בזה אחר זה. אם המשתתף נכשל בביצוע אחד השלבים, התור עובר אל משתתף אחר המנסה לעמוד במשימה. המשתתף הראשון שמבצע את כל השלבים ברצף הוא הזוכה. 7: זורקים את הכדור אל הקיר ותופסים. חוזרים על פעולה זו 7 פעמים. 6: זורקים את הכדור אל הקיר, מניחים לו ליפול על הרצפה פעם אחת ותופסים. חוזרים על פעולה זו 6 פעמים. 5: מכדררים את הכדור 5 פעמים. 4: זורקים את הכדור אל הקיר, מצליבים את הידיים על החזה ותופסים. חוזרים על פעולה זו 4 פעמים. 3: זורקים את הכדור אל הקיר, מוחאים כף מתחת הברך המורמת ותופסים. חוזרים על פעולה זו 3 פעמים. 2: זורקים את הכדור אל הקיר, מסתובבים סיבוב אחד, מניחים לכדור ליפול על הרצפה ותופסים. חוזרים על פעולה זו 2 פעמים. 1: זורקים את הכדור לאוויר, מוחאים כף מתחת לכדור, ושהכדור נוחת מוחאים כף מעליו, כשחוזר מהרצפה מוחאים כף מתחתיו, ותופסים. 7 עד 1, 6 עד 1, 5 עד 1 וכו', כאשר השלב 5 בשרשרת שמתחילה בשלב 7 נקרא: "5 של 7",השלב 3 בשרשרת שמתחילה בשלב 6 נקרא: "3 של 6" וכו'. לאחר מכן חוזרים על השלבים ב"דום" (בלי להזיז רגל אחת), ולאחר מכן בלי להזיז אף רגל, עם יד אחת, רגל אחת וכדומה. כשהכדור פוגע בקיר, עליו לפגוע בנקודה הגבוהה מגובה הראש.
בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים

בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים הוא המוזיאון המקומי של המושבה גדרה. הבית שונה משאר בתי המושבה בהיותו בעל קומתיים, חזית מעוטרת וגרם מדרגות בכניסה. בתי האיכרים, שנבנו באתה עת בסביבה היו חד קומתיים, בעלי כניסה אחורית, צנועים וללא ייחודיות, תוך הקפדה על אחידות. הבית נבנה בתקופת העלייה הרביעית, בשנת 1924, על ידי משה ורחל מינץ בקצה הרחוב הראשי של גדרה, רחוב הביל"ויים. למבנה שני חלקים: המערבי - בית מגורים, והמזרחי - היה בית העם - בו בוצעו חגיגות המושבה, הוצגו סרטים ושאר מופעים ציבוריים. הבית נתרם למושבה על ידי משה מינץ, שהיה לרופא ילדים לאחר שהיגר מהמושבה לארצות הברית בימיה הראשונים. בשנת 1986 שוחזר המבנה והיה למוזיאון המושבה. הבית הוא מבנה לשימור של המועצה לשימור אתרים. בכניסה לבית אוסף עתיקות שנמצאו במקום, ביניהם כתובת בעברית. בחלק הבית שהיה בית העם שוכן מוזאון אתנוגרפי, הכולל אוספי כלי עבודה ודמויות בעלי מקצוע מראשית ימיה של המושבה: הרופא, מסעד רופא השיניים, הנגר, הסנדלר ועוד. האוסף כולל כלי עבודה חקלאיים (בחצר יש אוסף נוסף של כלים כאלה). בחדר המרכזי יש אוסף של כלי בית לבישול, לאפיה, ללינה ושימושים נוספים. בקומה השנייה מוצגות תערוכות אמנות מתחלפות. צריף הביל"ויים נירה לרנר, בית מינץ - קורות הביל"ויי ששב לגדרה, בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי בתים: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 237–240 מדיה וקבצים בנושא בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים בוויקישיתוף המוזיאון באתר המועצה לשימור אתרים.
מחלף ראשון לציון

מחלף ראשון לציון הוא מחלף המחבר את כביש 4 עם כביש 441 במרכזה של ראשון לציון ומכאן שמו. הוא נפתח לתנועה בשנת 1969 והיה לאחד המחלפים הראשונים שהוקמו במדינת ישראל. בניית הגשר החלה בשנת 1967. לאחר השלמת הגשר על ידי מע"צ בתחילת 1969, ביצעה עיריית ראשון לציון את חיבורו של הגשר עם החלק המרכזי של ראשון לציון, דרך רחוב ז'בוטינסקי. החיבור נעשה בניגוד לעמדת מע"צ שדרשה מהעירייה שתשלם את חלקה בבניית הגשר, ואף חסמה את החיבור לראשון לציון לשם כך. בעקבות פתיחת הגשר בוטלו תחנות האוטובוס בצומת, בגלל הסכנה שבעצירה במקום. הגשר נקרא "גשר דקר" על שם הצוללת אח"י דקר. המחלף מורכב משני גשרים העוברים מעל כביש 4 בתוואי כביש 441 והתנועה מתנהלת באופן רציף ללא רמזורים בכביש 4 בלבד. המחלף בנוי במבנה משולב של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן. במקור היה במחלף גשר בודד, אך עם הגידול בנפח התנועה, הוא נהרס ובמקומו הוקמו החל מ-1996 שני הגשרים. במסגרת הרחבה זו נוספה גם רמפת פניה מכיוון צפון למערב במקום השימוש בלולאה הדרום מערבית המקורית. המחלף מהווה את סיומו של רחוב ז'בוטינסקי מהמזרח ומהווה את תחילתן של שדרות משה דיין למערב. גשר דו מישורי גדול נבנה בכביש ת"א אשדוד, מעריב, 23 בנובמבר 1967 ראשל"צ תחובר לגשר העילי על כביש החוף, דבר, 27 באפריל 1969 הורי בארי בראשון לציון ישביתו לימודי ילדיהם, מעריב, 7 בספטמבר 1969 מהאופי הפרטיזני של החיבור ניתן להתרשם מ: כביש חשמלי, מעריב, 1 ביולי 1969 הגשר בכביש החוף יובא לדיון בעירית ראשון לציון, מעריב, 28 ביולי 1969 הגשר העילי בראשון לציון גרם לניתוק יישובי גן רווה, דבר, 29 באוגוסט 1969 שכונת וילות תוקם בחולות ראשון לציון, דבר, 9 בנובמבר 1969 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.