laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי גואטמלה–שווייץ

יחסי גואטמלה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גואטמלה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין רפובליקת גואטמלה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גואטמלה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים ידידותיים הכוללים שיתופי פעולה בתחומי הכלכלה, הביטחון, הסחר, המדע וחילופי התרבות. אף על פי שגואטמלה קיבלה את עצמאותה בשנת 1821, המדינה לא הוקמה כעצמאית עד שנת 1839. שווייץ הכירה במדינה מיד לאחר שהכריזה על עצמאותה. קונסוליה שווייצרית פעלה בגואטמלה סיטי מאז שנת 1891 וזו שודרגה במעמדה למעמד של שגרירות בשנת 1962. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים באופן רשמי בשנת 1957. הסחר הבילטרלי שבין שווייץ לגואטמלה הוא קטן בסדר גודלו. בשנת 2018 שווייץ ייבאה טובין מגואטמלה - בעיקר מוצרים חקלאיים - בשווי של 50 מיליון פרנקים שווייצריים. באותה השנה, היא ייצאה לגואטמלה טובין בשווי של 32.5 פרנקים שווייצריים שכלל בעיקרו מכונות, כימיקלים, מוצרי רוקחות שונים ושעונים. הסכם הסחר בין איגוד הסחר החופשי האירופי לבין המדינות המרכז אמריקאיות קוסטה ריקה ופנמה נכנס לתוקפו בשנת 2014, גואטמלה נכנסה מאוחר יותר כשותפה בהסכם גם היא. בסוף שנת 2018, על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, התגוררו בגואטמלה אלף מאה וחמישה אזרחים שווייצרים. שווייץ מיוצגת בגואטמלה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בגואטמלה סיטי, בירת המדינה. גואטמלה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. גואטמלה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך. Bilateral relations Switzerland–Guatemala, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN GUATEMALA CITY, GUATEMALA EMBASSY OF GUATEMALA IN BERN, SWITZERLAND CONSULATE OF GUATEMALA IN ZURICH, SWITZERLAND
מכת שמש (סרט, 2014)

מכת שמש (ברוסית: Со́лнечный уда́р) הוא סרט עלילתי בבימויו של ניקיטה מיכלקוב, המבוסס על שתי יצירות של איוואן בונין - הסיפור "מכת שמש" (1925) ויומני 1918–1920 "ימים ארורים". הקרנת הבכורה העולמית התקיימה ב-3 באוקטובר 2014 בבלגרד (סרביה), ברוסיה הבכורה התקיימה ב-4 באוקטובר 2014, הסרט יצא בהפצה נרחבת ב-9 באוקטובר 2014. הסרט שודר בטלוויזיה ב-4 בנובמבר 2014 בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. בשנת 2015 הוקרנה הגרסה המורחבת כסדרה בת חמישה פרקים. הסרט היה מועמד מטעם רוסיה לפרס האוסקר בקטגוריה "הסרט הטוב ביותר בשפה זרה". הסרט מספר את ימיו האחרונים של רב החובל חסר הצבא של הצבא המובס של וראנגל במחנה הריכוז של האדומים בנובמבר 1920. מעת לעת מבקרים בו חזיונות של ניאוף ארוך שנים וחולף כשהיה סגן צעיר. עם זאת, הוא תוהה: "מי אשם במה שקרה לרוסיה?". רק העמסתו יחד עם כל שבויי המלחמה במחנה על דוברה מפסיקה את התייסרויותיו כאשר הוא מובל לאוצ'קוב. לאחר ההעמסה, האדומים, גוררים את הדוברה בספינה ישנה ומטביעים אותה. מרטינש קאליטה - פורוצ'יק ויקטוריה סולובייבה - אלמונית סרגיי קרפוב - יגורי אנסטסיה אימאמובה - טטיאנה סרגיי סרוב - באטיושקה קסניה פופוביץ' - אוליה אנדריי פופוביץ' - פטיה אלכסנדר אוסטיוגוב - קצין הצי ויטאלי קישצ'נקו - רוטמיסטר דניס ואסילייב - סטודנט אלכסנדר אדבאשיאן - צלם אדוארד ארטמייב - עוזר הצלם מקסים ביטיוקוב - טריגורין מרים סחון - רוזליה זמליאצ'קה סרגיי בצ'ורסקי - בלה קון כריסטינה קירילובה - ליזונקה אלכסיי דיאקין - גאורגי סרגייביץ' נינה סיזובה - נאדנקה מילוש ביקוביץ' - קוקה אתר האינטרנט הרשמי של מכת שמש "מכת שמש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מכת שמש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עופרה עופר אורן, "מכת שמש": אויבו של אויבי הוא בהכרח – חברי?, בבלוג "סופרת ספרים", 19 באוגוסט 2021 Сергей Сычёв (31 באוקטובר 2014). ""«СОЛНЕЧНЫЙ УДАР» НИКИТЫ МИХАЛКОВА ПОКАЖУТ НА КАНАЛЕ «РОССИЯ 1»"". Filmpro.ru. נבדק ב-17 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Фильм Михалкова «Солнечный удар» выдвинут от России на премию «Оскар» ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסיט חום

מסיט חום (שם מדעי: Mesitornis unicolor) הוא מין של עוף קרקעי ממשפחת המסיטיים החי רק באי מדגסקר. מין זה הוא מבין העופות המעטים שאינו נצפה מעופף מעולם, כך שייתכן שהוא לא מסוגל לעוף, או שהוא רק לא נוטה לעוף. המסיט הוא עוף שאורכו 30 סנטימטרים, והוא דומה מעט לרלית במראהו ובעבר נחשב לקרוב משפחתה. הוא בעל נוצות חומות-אדמדמות, חזה צהוב-בהיר וראש קטן עם מקור דק, ישר ואפור. העיניים גדולות עם טבעת סביבם, ולאורך הצוואר ישנו פס לבן. לעוף זה רגליים ארוכות והוא מסוגל לרוץ ביעילות. המסיט חי לאורך החופים של מזרח מדגסקר מהפארק הלאומי מרוג'ג'י עד להר הגעש Tôlanaro בדרום. תפוצתו היא ביערות גשם טרופיים ויערות נשירים עד גובה 1,200 מטר. הוא בעל הסוואה טובה ביער וכך הוא יכול לחפש בשקט חסרי חוליות למאכל. מין זה חי בבדידות והוא נפגש עם בני זוג בעונת הרבייה. הנקבה מכינה קן קרקעי עשוי מזרדים ומסיבים מהחי והצומח. בתוך הקן היא מטילה מביצה אחת ועד שלוש ביצים. האפרוחים עוזבים את הקן זמן קצר לאחר הבקיעה. המסיט מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר כתוצאה מציד וטריפה בידי מינים פולשים כמו כלבים, חולדות ועוד וכן כתוצאה מכריתת יערות ומחקלאות אינטנסיבית. מצב השימור שלו כיום הוא פגיע (VU). מדיה וקבצים בנושא מסיט חום בוויקישיתוף מסיט חום, באתר ITIS (באנגלית) מסיט חום, באתר NCBI (באנגלית) מסיט חום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מסיט חום, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מסיט חום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מסיט חום, באתר GBIF (באנגלית) מסיט חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'וליה גרדינר טיילר

ג'וליה גרדינר טיילר (באנגלית: Julia Gardiner Tyler‏; 23 ביולי 1820 – 10 ביולי 1889) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית ג'ון טיילר והגברת הראשונה של ארצות הברית בין 26 ביוני 1844 ועד 4 במרץ 1845. ג'וליה גרדינר נולדה בעיר ניו יורק לבני הזוג ג'וליאן מקלכלן (Juliana McLachlan) ודייוויד גרדינר (David Gardiner), שניהם צאצאי משפחות החברה הגבוהה בניו יורק. בשנת 1842 הגיעה משפחת גרדינר לוושינגטון הבירה על מנת לפגוש את החברה הגבוהה בעיר, וג'וליה הקסימה את כל מי שפגשה, ובהם את נשיא ארצות הברית האלמן. ג'וליה, אחותה מרגרט ואביה הצטרפו לנשיא בהפלגתו בפריגטת הצי "פרינסטון" בשנת 1843 - הפלגה בה נפגע אביה של ג'וליה בתאונה בשל פיצוץ בתותח הספינה. הנשיא ניחם את ג'וליה על מות אביה ובהמשך שכנעה להתארס לו. טיילר היה הנשיא הראשון שנישא בהיותו בתפקיד. הזוג נישא בכנסיית העלייה לשמים בעיר ניו יורק ב-26 ביוני 1844 - נישואים שעוררו עניין ציבורי רב בשל הפרש הגילאים (30 שנה) בין בני הזוג. ג'וליה שימשה כגברת הראשונה במשך שמונה החודשים שנותרו לכהונתו של בעלה. לאחר פרישתו של טיילר עברו בני הזוג לגור במטע שרווד פורסט שבוירג'יניה ונולדו להם שבעה ילדים (לטיילר היו שמונה ילדים נוספים מאשתו הראשונה לטישה). טיילר נפטר ב-18 בינואר 1862 ואשתו נמלטה לניו יורק בשל מלחמת האזרחים האמריקנית שם הביעה את תמיכתה במדינות הקונפדרציה של אמריקה. בתום המלחמה הגיעה ג'וליה על סף פשיטת רגל, אולם לאחר שבשנת 1870 קבע הקונגרס כי אלמנתו של לינקולן, מרי, זכאית לפנסיה (רק בשנת 1958 נקבע בחוק פדרלי שכל אשת נשיא זכאית לפנסיה), פנתה לקונגרס. בדצמבר 1880, לאחר הרצחו של הנשיא ג'יימס גרפילד, נקבע בחוק של הקונגרס כי לוקרישיה גרפילד, מרי טוד לינקולן שרה צ'יילדרס פולק וג'וליה טיילר זכאיות לפנסיה שנתית של 5,000 דולרים. ג'וליה חיה את שנות חייה האחרונות בנוחות בריצ'מונד שבוירג'יניה ונפטרה שם ב-10 ביולי 1889. היא נקברה לצד בעלה בבית הקברות הוליווד של ריצ'מונד. מדיה וקבצים בנושא ג'וליה גרדינר טיילר בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן. ביוגרפיה - אתר ספריית הגברת הראשונה הלאומית ג'וליה גרדינר טיילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וליה גרדינר טיילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יחסי ניקרגואה–שווייץ

יחסי ניקרגואה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים המבוססים על ניסיונותיה של שווייץ לסייע לניקרגואה בהאצת הפיתוח שלה. שווייץ מחזיקה משרד במנגואה, בירת ניקרגואה שמטרתו לסייע בפיתוח של המדינה. למשרד יש דרג דיפלומטי. ניקרגואה זכתה בעצמאותה מספרד בשנת 1821, הרפובליקה של ניקרגואה נוצרה לראשונה בשנת 1838. שווייץ הכירה בעצמאותה של ניקרגואה מיד לאחר שזו הוקמה. בשנת 1936, מועצת הברית של שווייץ פתחה קונסוליית כבוד בניקרגואה. היחסים הדיפלומטיים שבין ניקרגואה לשווייץ כוננו לראשונה בשנת 1957 ובין 1968 ל-1976, שווייץ הפעילה שגרירות בבירה מנגואה. הסוכנות השווייצרית לפיתוח החלה לפעול בניקרגואה לאחר מפלתו של הדיקטטור אנסטסיו סומוסה דביילה ב-1979. מספר שווייצרים הצטרפו לבריגדות בניקרגואה על מנת לעזור לבניית המדינה מחדש. מאז 1990 פועל המשרד בעל הדרג הדיפלומטי של הסוכנות במנגואה, בירת ניקרגואה. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בניקרגואה מאתיים חמישים וארבעה אזרחים שווייצרים. ניקרגואה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. ניקרגואה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: ז'נבה, ולוגאנו. שווייץ אינה מיוצגת בניקרגואה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ מיוצגת בניקרגואה באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה במנגואה, בירת המדינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ניקרגואה–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Nicaragua, אתר משרד החוץ של שווייץ CONSULATE GENERAL OF NICARAGUA IN GENEVA, SWITZERLAND CONSULATE OF NICARAGUA IN LUGANO, SWITZERLAND REPRESENTATIVE OFFICE OF SWITZERLAND IN MANAGUA, NICARAGUA
האסלאם השחור

האסלאם השחור הוא כינוי למגוון של תנועת מחאה כנגד האפליה ששררה בארצות הברית ביחס לאפרו אמריקנים. התנועה הראשונה המזוהה עם השם, קמה ב-1930 בדטרויט, בין השאר על רקע השפל הכלכלי הגדול ששרר בארצות הברית באותה עת והאפליה הגזעית. מטרתה הסופית של התנועה הייתה הקמת מדינה שחורה נפרדת על אדמת ארצות הברית. השאיפה להתנתק מהתרבות של הלבנים הביאה לאימוץ הערבית כשפה הרשמית של מאמיני התנועה ותומכיה. התנועה פעלה, מאותה מטרה, להגברת ההפרדה הגזעית, בין היתר באמצעות איסור נישואי תערובת וצמצום פעילויות משותפות למינימום האפשרי. בשנת 1938 רכשה קבוצה של מוסלמים ממוצא אפריקני חלקת אדמה שזכתה לכינוי, "הגבעה הערבית" במטרה להפוך אותה כמקום עיקרי בארצות הברית לאכיפת חוקי השריעה. הקבוצה מינתה מטעמה מושל אשר היה אמור לפקח ולהשגיח על הקהילה המוסלמית. הקבוצה שאפה גם לקבץ את המוסלמים האפריקאיים מכל ארצות הברית כאשר הכריזה על החובה הדתית להגר לאותו שטח כדי לעודד את המוסלמים להצטרף לקהילה החדשה התומכים בתנועה נמנו בדרך כלל על המעמד הנמוך ביותר בקרב האפרו אמריקנים, אלו שנואשו מכל תקווה למצוא את מקומם בקרב החברה הלבנה. לאחר מלחמת העולם השנייה, עת עבר המשק האמריקני לפסים של צמיחה ושגשוג, נחלש מאוד כוחה של התנועה. זאת גם בשל האפשרויות התעסוקתיות הרבות שנוצרו לאפרו אמריקנים ברחבי המדינה, מה שהפחית את האטרקטיביות של האסטרטגיה המתבדלת שהציעה התנועה. robert dabin, "the greatet migration?", in yvonne hadad & jan smith (editor), muslim minority in the west, walnutgreek:altamira press' 2000, p. 62 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אומץ תחת אש

אומץ תחת אש (באנגלית: Courage Under Fire) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 1996, בכיכובם של דנזל וושינגטון, מג ראיין, שון אסטין, לו דיאמונד פיליפס, סקוט גלן, סת' גיליאם, מאט דיימון, מייקל מוריארטי. הסרט מבוסס על ספר שכתב פטריק שיין דאנקן. על קולונל נאט סרלינג (דנזל וושינגטון), קצין ריינג'רס ושריון בצבא ארצות הברית אשר פיקד על גדוד טנקים במלחמת המפרץ, הוטל לחקור את נסיבות מותה של קפטן קרן ואלדן (מג ראיין), טייסת מסוקים במלחמת המפרץ. ואלדן וצוותה נשלחו לחלץ כוח חיילים שהותקף. המסוק התרסק וואלדן וצוותה נדרשו להדוף את חיילי הצבא העיראקי עד שחולצו. במהלך החילוץ נהרגה ואלדן. מפקדה המליץ עליה למדליית הכבוד, אך כדי שהמלצה זו תאושר סרלינג חייב לגלות את האמת שמסתירים חייליה ששרדו את הקרב. אם יתברר שאכן פעלה בגבורה יוענק לה, לאחר מותה, העיטור. סרלינג עצמו רדוף בשל תקרית בשדה הקרב, במהלכה הורה לפתוח באש על כוח שריון לא מזוהה. לאחר מעשה התברר שירה על אנשיו, וחלקם נהרגו. בהמשך התעשת סרלינג ופיקד באומץ על אנשיו עד להשלמת המשימה. על מעשיו עוטר בכוכב הכסף. "אומץ תחת אש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אומץ תחת אש", באתר נטפליקס "אומץ תחת אש", באתר AllMovie (באנגלית) "אומץ תחת אש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אומץ תחת אש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אומץ תחת אש", באתר Metacritic (באנגלית) "אומץ תחת אש", באתר אידיבי "אומץ תחת אש", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "אומץ תחת אש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, המלצת השבוע בטלוויזיה – אומץ תחת אש, באתר הארץ, 10 ביולי 2002 מרב יודילוביץ', אדוארד זוויק יבקר בישראל, באתר ynet, 28 בדצמבר 2008. הספר "אומץ תחת אש", באתר "סימניה".
גא"ז 3110 וולגה

גא"ז 3110 וולגה (ברוסית: ГАЗ-3110 Волга, קרוי גם: ГАЗ-3110, באנגלית: GAZ-3110 Volga, קרוי גם: GAZ-3110) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) אשר יוצרה בין השנים 1996 – 2004 ברוסיה. דגם סטיישן יוצר בין השנים 1997 – 2010 והיה קרוי GAZ-310221. 4 דלתות. 5 מושבים. מנועי בנזין ודיזל בפוזיציה אורכית. סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2. מנוע קירור מים. תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.5 שניות (מנוע בנזין 2,287 סמ"ק). דגמי "גא"ז 3110 וולגה" שירתו ברוסיה גם כמוניות. דגמי "גא"ז 3110 וולגה" שירתו בהמשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה. 4 דלתות - סלון. 5 דלתות - סטיישן. "גא"ז 3110 וולגה" "גא"ז 3110 וולגה" בשירות המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה "גא"ז 3110 וולגה" "גא"ז 3110 וולגה" "גא"ז 3110 וולגה" "גא"ז 3110 וולגה" - מונית "גא"ז 3110 וולגה" - מונית "גא"ז 3110 וולגה" - מונית במוסקבה גא"ז 14 גא"ז 31029 וולגה גא"ז 3111 וולגה מדיה וקבצים בנושא גא"ז 3110 וולגה בוויקישיתוף גא"ז 3110 וולגה, סרטון באתר יוטיוב "גא"ז 3110 וולגה" מנוע 2.3 ליטר - מפרט carfolio.com/specifications/models/car "גא"ז 3110 וולגה" autoreview.ru/arcap/cars ראו "גא"ז 3110 וולגה" tesla-blatna.cz/en/gaz-3110-volga דגם מוקטן של GAZ-3110-Volga-Taxi-USSR ebay.com/itm/GAZ-3110-Volga-Taxi-USSR
מיכה אנקורי

מיכה אנקורי (נולד ב-1938) הוא פסיכולוג קליני מומחה ישראלי ומחבר ספרים על היבטים פסיכולוגיים של הקבלה ותנועת החסידות. מיכה אנקורי נולד בכפר ויתקין ב-1938. למד פיזיקה ומתמטיקה בפקולטה לפיזיקה ובפקולטה למתמטיקה בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן למד פסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט עשה בהדרכת פרופ' אפרים פישביין על השפעה מעכבת של לימוד החשבון בשנים הראשונות של בית הספר היסודי על התפתחות החשיבה המתמטית. בשנת 1986 יזם והקים יחד עם רעייתו עדית ואחרים את בית הספר הדמוקרטי בחדרה, שהוא כיום אחד מבתי הספר המובילים בין בתי הספר הדמוקרטיים בארץ ובעולם[דרוש מקור]. במקביל לימד במכללת בית-ברל. אנקורי מוסמך כפסיכולוג קליני, וחבר ב"חברה היונגיאנית החדשה", שהוא נמנה עם מייסדיה (הוקמה בשנת 2000). מכהן כיועץ אקדמי של התוכנית הצפונית לפסיכותרפיה יונגיאנית במכללת אורנים שעברה למכללת רופין. בנוסף עוסק בחקר המיסטיקה היהודית ובגילוי היבטים פסיכולוגיים באגדות חז"ל ובתורת הקבלה, ופרסם מספר מאמרים וספרים בתחום. יועץ אקדמי לתוכנית הצפונית לפסיכותרפיה יונגיאנית (אורכב 07.02.2016 בארכיון Wayback Machine). וזה היער אין לו סוף - מיסטיקה יהודית ופסיכולוגיה אנליטית, הוצאת רמות, 1991. הלב והמעיין - חסידות ופסיכולוגיה אנליטית, הוצאת רמות, 1991. מרומי רקיעים ותחתיות שאול - מסע הנפש של רבי נחמן מברסלב, הוצאת רמות, 1994. הפסיכולוגיה של החלום, הוצאת פרולוג, 1999. בסוד לויתן - מחשבת ישראל במבט מיתולוגי-פסיכולוגי (יחד עם אוהד אזרחי), הוצאת מודן, 1994. דברי חלומות - היחיד והחלום, המיתוס והשבט, הוצאת דופן, 2008. מיכה אנקורי, לארץ-ישראל: מסע נפש – משאת נפש, "דימוי", 19, תשס"א 2001. מיכה אנקורי, פרטי, לאומי ואוניברסלי בחלומו של רבי נחמן, "דבר", אוקטובר 1982. מדיה וקבצים בנושא מיכה אנקורי בוויקישיתוף מיכה אנקורי (אורכב 09.12.2015 בארכיון Wayback Machine), ביוגרפיה ומאמרים, באתר החברה היונגיאנית החדשה רשימת המאמרים של מיכה אנקורי באתר רמב"י מיכה אנקורי, דף שער בספרייה הלאומית מס' רישיון 27-404
שרית אבישי-אלינר

שרית אבישי-אלינר (נולדה ב-1956) היא רופאה ישראלית, מומחית ברפואת ילדים ובמנהל רפואי שכיהנה כמנהלת המרכזים הרפואיים קפלן והרצפלד. אבישי-אלינר סיימה לימודי רפואה בטכניון והיא בעלת תואר שני במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. את התמחותה עשתה ברפואת ילדים ותת התמחות בטיפול נמרץ ילדים בבית החולים לילדים של לוס אנג'לס. כמו כן היא בעלת התמחות במנהל רפואי. היא שימשה רופאת ילדים בקהילה במרכז רפואי קפלן ובתל השומר ורופאת ילדים וטיפול נמרץ במרכז רפואי קפלן ובבית החולים לילדים של לוס אנג'לס. כיהנה כמנהלת רפואית של מחוז ירושלים בשירותי בריאות כללית. ב-2016 מונתה לסגנית מנהלת מרכז רפואי קפלן וב-2018 מונתה גם למנהלת המרכזים הרפואיים קפלן והרצפלד. בינואר 2021 פוטרה מתפקידה בשני בתי החולים. מרצה בבית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית והדסה, ירושלים. היא נשואה ואם לשני בנים. שרית אבישי-אלינר באתר שירותי בריאות כללית בשיא משבר הקרונה: מנהלת קפלן פוטרה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנק אגודת הטמפלרים

בנק אגודת הטמפלרים (בגרמנית: Bank der Tempelgesellschaft) היה בנק ארצישראלי שהקימה אגודת הטמפלרים, ופעל בין השנים 1924 ל-1939. הטמפלרים הגרמנים שהגיעו לארץ ישראל, החל מ-1868, נזקקו לבנק. בתחילה הם השתמשו בשירותי הבנק של יוהנס פרוטיגר, בנקאי ממוצא שווייצרי, בירושלים, אך זה פשט את הרגל ב-1896. הבנק של פרוטיגר היה גלגול של בנק של המסיון על שם סנט כרישונה. אחרי התמוטטות הבנק פתח את שעריו דויטשה פלשתינה בנק בתמיכת משרד החוץ הגרמני, במטרה לעזור לנתינים גרמנים כטמפלרים, וגם כמשקל נגד בנק קרדי ליונה הצרפתי. בנק זה פורק אחרי מלחמת העולם הראשונה, כרכוש אויב. "אגודת הטמפלרים (ההיכל)" הקימה את הבנק שלה ב-11 ביולי 1924. הסניף הראשי היה ביפו, ונפתחו סניפים ברחוב השוק בחיפה ובירושלים. הבנק העסיק עשרות עובדים גרמנים, אך גם ערבים ויהודים. מנהלי הבנק היו כריסטוף וו. הופמן עד 1932, ותימוטאוס וורסט עד סגירת הבנק. הבנק עסק במימון הפעילות הטמפלרית בשטחי החקלאות (כגון יצוא תפוזים משרונה), התעשייה והמסחר. הבנק השתלב גם בעשייה הציונית שגדלה מאוד בעלייה החמישית. ב-1933 מונה הבנק כנציגו של הדויטשה רייכבנק. איסור על עסקאות עם יהודים אחרי ליל הבדולח, בנובמבר 1938, הביא את בנק אגודת הטמפלרים לכדי כמעט פשיטת רגל. על מנת להחלץ מפשיטת הרגל הוצע על ידי חברת העברה לרכוש, בעזרת הבנק, אדמות באזור שרונה. מאחר שחברת העברה עבדה "באישור" השלטון הנאצי, היה זה ניסיון לעבור על האיסור ולהמשיך בזרימת ההון של הבנק. פרוץ מלחמת העולם השנייה סיכל את המכירה באיבה. הממשל הבריטי סיים את ההתיישבות הטמפלרית בארץ ישראל, והבנק נסגר בידי משרד הכונס הרשמי, ב-12 בספטמבר 1939. סגירתו הסופית של הבנק הייתה עם הקמת מדינת ישראל. דוד קרויאנקר, ירושלים שכונות ובתים - תקופות וסגנונות, הוצאת כתר, 1996, עמ' 17-18 דויטשה פלשתינה בנק מתוך האוסף של צבי ויהודה ברלב, משרד ברלב ושות', רואי חשבון יובל אליצור, הבנקאים, סיפורה של הרפתקאה, הוצאת דומינו, 1984, עמ' 34 הכרזות - פרוק העסקים של הבנק החקלאי הקיסרי העותומני בפלשתינה (א"י), דואר היום, 24 במאי 1921 האגודות השיתופיות לאשראי והמוסדות הבנקאים 1903-1939, יחידת המחקר - המפקח על הבנקים ספר המסחר והתעשייה, חיפה, 1937 הבנקאות בחיפה - בנקים עם אוריינטציה גרמנית ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא" Bank der Tempelgesellschaft in 1936, פלסטיין פוסט, 21 באפריל 1937 א' פ' מיכאליס, מאה שנה בנקאות ומטבע בארץ-ישראל, רבעון לבנקאות, כסלו תשמ"ה, דצמבר 1984 ידיעות כלכליות, דבר, 20 באוגוסט 1928 haifa-guide-1934-banks "הטמפלרים" בארץ ומקומם בחברה המקומית, הספרייה הלאומית א.פ.מיכאליס, מאה שנה בנקאות ומטבע בארץ-ישראל, רבעון לבנקאות, כסלו תשמ"ה, עמ' 80 גבריאל אלכסנדר, עסקות-מקרקעין בחיפה בין גרמנים לבין הקרן הקיימת לישראל 1936–1937, קתדרה, 48 (תמוז תשמ"ח), עמ' 164 -168
יוז'ף שוראני

יוז'ף שוראני (במקור שוורץ, בהונגרית: Surányi József; פשט, 12 בדצמבר 1861 – בודפשט, 17 ביולי 1918) היה עיתונאי יהודי-הונגרי. הבעלים, העורך והמו"ל של העיתון פשטי נפלו (Pesti Napló), כלומר "היומן של פשט", שהיה יומון פוליטי חשוב בהונגריה, שיצא לאור בין מרץ 1850 לבין אוקטובר 1939. יוז'ף שוורץ נולד במשפחה יהודית כבנם של קלמן שוורץ (יליד 1835) ושל קרולינה קראוס. אֶחיו: בלה ומיקולוש, יחד איתו שינו שלושתם את שמם לשוראני; אחותם רגינה נישאה לדיולה אגר ונשאה את שם בעלה. לאחר שיוז'ף סיים את לימודיו בתיכון, עבר ללמוד באקדמיה למסחר בפשט. בשנת 1881 יצא לסיור לימודי עסקים וכלכלה של שלוש שנים מחוץ להונגריה. בשנת 1887 הקים חברת סחר (יצוא-יבוא) בשם יוז'ף שוורץ ושות' והיה לו חלק גם במפעל הגומי ובסחר שהיה מוכר בשם ארנה שוטולה. כמו אחיו, הוא היה אחד מבעלי המניות של "טחנת הקמח גיזלה בע"מ". בנוסף לפעילותו הכלכלית והיזמית עסק שוראני גם בספרות ובעיתונות. הוא כתב מאמרים ל"עיתון הלאומי" (Nemzeti Ujság) ולכמה עיתונים וכתבי עת אחרים. תחת השם הבדוי הנס הארדינג הוא פרסם בגרמנית קובץ שירים (לייפציג, 1888). בשנת 1901 השתלט על היומון הוותיק פשטי נפלו, הפך לעורך הראשי של העיתון ולנשיא המנהל של חברת פשטי נפלו בע"מ. הוא הפך את העיתון מהסגנון הישן לעיתון מודרני עם שירות חדשות טוב. בפשטי נפלו פרץ בשנת 1911 שביתת העיתונאים הראשונה והיחידה לזמן רב שהסתיימה בהצלחת העיתונאים: שוראני הסכים להעלאת השכר המבוקשת. שנה קודם לכן פיטר יוז'ף שוראני את אנדור מיקלוש, ראש הדסק הכלכלי בעיתון. מיקלוש הקים עיתון משלו, האשט, ויצר את המתחרה לפשטי נפלו. לאחר הפיטורים החלה התדיינות משפטית בין שני הבעלים, אך חשיפת סודות מסחריים לא היה באינטרס של אף צד. בספטמבר 1912 משך אנדור מיקלוש את התביעה, והצדדים הביעו בפומבי "חרטה הכנה" על ההאשמות ההדדיות. במהלך מלחמת העולם הראשונה ההוצאה לאור של העיתונים זכתה להצלחה כלכלית גדולה, אולם בשנת 1917 נפרד יוז'ף שוראני מהעיתון מכיוון שקיבל הצעה אטרקטיבית באופן בלתי צפוי מלאיוש הטווני. למחלת הלב הייתה חלק מכריע בהחלטה שלו וכן העובדה שבנו נפל בחזית. את השנה האחרונה לחייו בילה בפרישה לגמלאות. Aus jungen Tagen, Gedichte. לייפציג, 1888. (בשם הבדוי "האנס הרדינג". מעטפה: בודפשט, 1888) נתונים עבור אזור המכס האוטונומי. פרסום ב"פשטי נפלו". בודפשט (1905) חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XIII. (Steiner–Télfy) 1909 לקסיקון ביוגרפי הונגרי Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969 לקסיקון יהודי הונגרי. יוז'ף שוראני Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 820. o. טייקוני עיתונות הונגרים Lengyel Géza. Magyar újságmágnások. Lengyel Géza. Magyar újságmágnások. Irodalomtörténeti füzetek 41. szám חברת מניות משפחתית בתחילת המאה ה-19 Klement Judit (2000). Egy családi részvénytársaság a századelőn – Gizella Gőzmalom Rt. 1905-1917 "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 897/1861. folyószáma alatt". Lengyel Géza i. m. 40., 62. oldal. Klement Judit i. m. 68. oldal.
Johnny Remember Me

"Johnny Remember Me" (בעברית: "ג'וני זכור אותי") הוא שיר, שהגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי בביצוע ג'ון לייטון ובליווי להקת The Outlaws. זה היה הלהיט הראשון של המפיק ג'ו מיק. השיר מתאר צעיר המקונן על מות אהובתו, והוא אחד השירים הבולטים בסגנון שנקרא 'death ditties' (שירי מוות של צעירים), שהיו פופולריים בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. ייחודו של השיר הוא בצליל המצמרר והמהדהד שבו (סימן היכר בסגנון ההפקה של מיק), ובקולות הרקע הנשיים של הזמרת ליזה גריי. את העיבוד עשה צ'ארלס בלקוול. על אף השינוי שנערך בשיר והחלפת השורה "הנערה שאהבתי ומתה לפני שנה" ל"הנערה שאהבתי ואיבדתי לפני שנה", השיר נאסר לשידור ב-BBC, יחד עם "שירי מוות" אחרים שהיו פופולריים באותה תקופה. את השיר כתב והלחין ג'ף גודארד, שהתעורר משינה ושר אותו ישירות לתוך רשמקול, שהיה מונח ליד מיטתו. באותה עת ג'ון לייטון גילם תפקיד של כוכב רוק בשם ג'וני סיינט-סיר בסדרת הטלוויזיה "Harpers West One". בפרק בו מושמע השיר, נראה סיינט-סיר מבצע את השיר, כשהוא מוקף נשים מעריצות. החשיפה הטלוויזיונית הביאה לפרסום מידי של השיר. אחרי שיצא לאור עלה הסינגל במהירות לראש המצעד. ב-1963 יצאה גרסת כיסוי בצרפתית בביצוע Les Chats Sauvages (עם הסולן מייק שנון) בשם "Johnny Rapelle-Toi". בפינית הוקלט השיר בביצועים רבים, בהם טאפיו ראוטבאארה (1962), אולבי וירטה (1962), טופי סורסקוסקי (1985) וקארי טאפיו (1986). ב-1983 הקליט הזמר ג'ון ספנסר את השיר בהולנדית בשם "Johnny, vergeet me niet". ב-1985 הקליטה את השיר להקת ברונסקי ביט יחד עם מארק אלמונד, בשילוב השירים "I Feel Love" ו-"Love to Love You Baby". הסינגל הגיע למקום השלישי במצעד. הוא נמכר ביותר מ-300,000 עותקים וזכה למעמד של תקליט פלטינה. את השיר ביצעו גם זמר הרוק השוודי Little Gerhard ולהקת Showaddywaddy. ב-1983 יצא לאור גרסת כיסוי של השיר בביצוע הלהקה הבריטית The Meteors באלבומם "Wrecking Crew". יצירת השיר והצלחתו תוארו בסרט "Telstar: The Joe Meek Story" משנת 2009, בו מגלם טום ברק את דמותו של גודארד, וקאלום דיקסון את לייטון. ב-2018 הוציא פרדי דילבי גרסה של השיר באלבומו "Teenager's Heartbreak", בהפקת Family Spree Recordings. מידע על היצירה "Johnny Remember Me" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Johnny Remember Me" באתר מיוזיק בריינז "16 songs banned by the BBC". BBC. British Broadcasting Corporation. נבדק ב-2014-08-09. Gordon Thompson (2008), Please Please Me, p. 78, ISBN 978-0-19-533318-3 Arena, The Strange Story of Joe Meek, BBC, 1991. Rice, Jo (1982). The Guinness Book of 500 Number One Hits (1st ed.). Enfield, Middlesex: Guinness Superlatives Ltd. p. 60. ISBN 0-85112-250-7. Äänitearkisto: Hakutulos kappaleelle Johnny mua muistathan (אורכב 14.06.2018 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 14 June 2018 Discogs: John Spencer – Johnny, Vergeet Me Niet Johnny Remember Me, בביצוע TopPop performance of John Spencer's Johnny, vergeet me niet, סרטון באתר יוטיוב Obituary - Geoff Goddard, 25 May 2000, The Guardian. Retrieved on 16 June 2009. "Johnny Remember Me, by Freddie Dilevi". Freddie Dilevi. נבדק ב-15 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)