laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בולבול הקבולבול

בולבול הקבולבול היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית שעסקה בהעברת תוכני זהירות בדרכים לילדים. הסדרה הופקה על ידי שירות הסרטים הישראלי ב-1976, וכללה 15 פרקים בני 5 דקות, שצולמו בשחור-לבן. גיבור הסדרה היה ילד ושמו שמוליק, אשר כונה "בולבול הקבולבול" מפני שנהג לבצע פעולות באופן מבולבל ולא הגיוני. כך למשל: הסתרק עם מברשת שיניים, לבש בגדים חמים בקיץ, ערך מקלחת לקרפיון שקנתה אמו, ועוד. מראהו המגודל (את דמותו גילם שחקן בוגר, איציק וייס) בין הילדים הוסיף לנלעגותו. מחשש שמעשיו המוזרים יסכנו אותו בכביש, הכין לו אביו "פעמון אזעקה" לצוואר וכובע עם "פנס סכנה", שצלצלו והבהבו בכל פעם שעמד לעשות פעולה מסוכנת, כמו לחצות את הכביש מבלי להסתכל לצדדים. באופן זה ביקשו יוצרי הסדרה להעביר את המסר לפיו זהירות בדרכים היא נורמה שיש לנהוג לפיה, וכשם שאין מסתרקים עם מברשת שיניים, אין חוצים את הכביש מבלי להסתכל לצדדים. פרק טיפוסי בסדרה נפתח בסצנה בה נראה מספר סיפורים (בגילומו של יאיר רובין) מוקף בחבורת ילדים. המספר פתח במשפט "פעם היה ילד שקראו לו שמוליק, אבל אף אחד לא קרא לו שמוליק, כי כולם קראו לו...", והילדים ענו "בולבול הקבולבול". "למה?" שאל המספר, "כי הוא היה מבולבל", ענו הילדים. אז סיפר להם המספר את אחת מהאנקדוטות המשעשעות אודות בולבול הקבולבול, ולאחר מכן סיפור נוסף המעלה את סוגיית הזהירות בדרכים. "בולבול הקבולבול" באתר כאן חינוכית "בולבול הקבולבול", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הזום המלא - בולבול הקבולבול, שניים אוחזין, קבלן קולות - נוסטלגיה של סרטים, סדרות, מדבבים (ירעם נתניהו), באתר יוטיוב
תורגאו

תורגאו (בגרמנית: Thurgau) הוא קנטון הממוקם בצפון-מזרח שווייץ עם כ-260,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטחו הוא כ-991 קמ"ר. תורגאו גובל בחלקו הצפוני בימת קונסטנץ ובנהר הריין. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר היא פראונפלד (Frauenfeld) אולם היא עיר קטנה עם כ-23,000 תושבים וניתן לומר שבקנטון אין אף עיר גדולה. האזור היה מיושב עוד מתקופות פרהיסטוריות. בשנת 450 האזור היה מיושב על ידי אלמאנים. במאה ה-6 תורגאו הפכה לגאו באימפריה הפרנקית, ועברה לדוכסות שוואביה בתחילת המאה ה-10. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית היו מאבקים תרבותיים ואלימים רבים במקום, עד כאשר האוכלוסייה שינתה את דתה וקיבלה את הרפורמציה. בשנת 1798 תורגאו הצטרפה לרפובליקה ההלווטית ובשנת 1803 הצטרפה גורטאו כקנטון לשווייץ. החוקה המקומית התקבלה בשנת 1987. השפה המדוברת ביותר בקנטון היא גרמנית. הדת הנפוצה ביותר היא הנצרות הפרוטסטנטית (45% מהמאמינים), ולאחריה גם בנצרות הקתולית (36%). מבחינה כלכלית, הקנטון ידוע בתוצרתו החקלאית הכוללת ירקות ופירות רבים (במיוחד תפוחים ואגסים). בנוסף על כך, החקלאות המקומית מפיקה גם סיידר ויין. ישנה גם תעשייה בקנטון. התעשיות העיקריות הן דפוס, טקסטיל ועבודות יד. עסקים קטנים ובינוניים נתפשים כחשובים מאוד בכלכלה המקומית. הקנטון מחולק ל-8 מחוזות: פראונפלד (Frauenfeld). שטקבורן (Steckborn). קרויצלינגן (Kreuzlingen). ויינפלדן (Weinfelden). בישופסצל (Bischofszell). דיסנהופן (Diessenhofen). מינכווילן (Münchwilen). ארבון (Arbon). מדיה וקבצים בנושא תורגאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תורגאו (בגרמנית) תורגאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תורגאו, ברשת החברתית פייסבוק תורגאו, ברשת החברתית אינסטגרם תורגאו, ברשת החברתית LinkedIn תורגאו, סרטונים בערוץ היוטיוב
אנטוני ואן לוונהוק

אנטוני ואן לֵוֶונהוּק (בהולנדית: ‏Antonie van Leeuwenhoek‏Ⓘ‏‏; 24 באוקטובר 1632 – 26 באוגוסט 1723) היה סוחר ומדען הולנדי, נודע כאדם הראשון בהיסטוריה שראה חיידקים. לוונהוק נולד בדלפט בשנת 1632 לאב שהיה קולע סלים ואם שהייתה בת למשפחת מבשלי בירה. אביו נפטר בילדותו והוא גדל עם אמו ובעלה השני. הוא למד בבית ספר יסודי ובגיל 16 החל תקופת חניכות של שש שנים כשוליה בשוק הבגדים באמסטרדם, תקופה בה עבד בעיקר כקופאי. בגיל 22 שב לדלפט, פתח חנות משלו והתחתן. עסקיו הצליחו ולוונהוק רכש מעמד שהביא למינויו למגוון תפקידים עירוניים. בין השאר, כיהן כראש מועצת העיר, מפקח על מידות ומשקלות ומודד עבור בית המשפט. סוחרי הבדים נהגו באותה תקופה להשתמש בזכוכית מגדלת כדי לבחון את איכות האריג אשר רכשו. כך עשה גם לוונהוק, אך הוא לא הסתפק בעדשות פשוטות קנויות והחל ללטש עדשות משלו. בהמשך, החל בייצור מיקרוסקופים והסתכל על יצורים זעירים. לוונהוק שכלל את מיקרוסקופ האור ובעזרתו היה מהראשונים שהבחינו בתאים והראשון שתיעדם, לצד רוברט הוק באנגליה. בסביבות שנת 1672, שוכנע על ידי רגנייר דה גראף להעלות את תיאורי הדברים שראה על הכתב ודה גראף גם קישר בינו לבין החברה המלכותית הבריטית. מאז ניהל לוונהוק תכתובת ענפה עם החברה המלכותית עד מותו, שכללה מעל שלוש מאות מכתבים מלוונהוק לחברה המלכותית, בה תיאר לוונהוק את ממצאיו. החברה המלכותית סיפקה ללוונהוק תמיכה ועידוד להמשיך בעבודתו וכן הדריכה אותו לגבי כיוונים שכדאי לחקור. בשנת 1674 ראה לוונהוק יצורים חיים במי ביצה שראה במיקרוסקופ שלו ובשנת 1676 הוא שלח את המכתב השמיני שלו לחברה המלכותית בו תיאר את היצורים החיים שראה. בשנת 1680 זכה להתקבל כחבר בחברה המלכותית. את המיקרואורגניזמים שראה כינה בשם אנימלקולס animalcules ("חיות קטנות"). המיקרוסקופ שלו היה מורכב מעדשות המגדילות עצמים פי 250 (שאותן ליטש בעצמו) המשובצות בגלילי מתכת שהכין. לוונהוק גילה עולם של יצורים זעירים. הוא תיאר בין היתר תאי דם אדומים, נימי דם, חיידקים ותאי זרע. לוונהוק חקר את מחזור החיים של חרקים והראה כי הם נוצרים מביצים ולא מרבייה ספונטנית. תא תאוריית החיידקים כגורמי מחלות מדיה וקבצים בנושא אנטוני ואן לוונהוק בוויקישיתוף אודי לם, ‏אנתוני ואן לוונהוק, 1632 – 1723, באתר "הידען", 24 באוקטובר 2014 יוחאי וולף, היום לפני: המדען החובב שראה חד יותר מכולם, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 באוקטובר 2016 רני גרף, שלושה שימועים על קיומם של נחשים במחזור הדם האנושי, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 20 בינואר 2024 אנטוני ואן לוונהוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אנטוני ואן לוונהוק בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אנטוני ואן לוונהוק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטוני ון לובנהוק, דף שער בספרייה הלאומית Antony van Leeuwenhoek Ray Spangenburg, Diane K Moser, Diane K Moser, History Of Science, pages 117-118 Jeffrey C. Pommerville, I. Edward Alcamo, Alcamo's fundamentals of microbiology, page 6 ג'יימס אלן גרדנר, שלושה שימועים על קיומם של נחשים במחזור הדם האנושי, באתר מכון דוידסון, ‏20.1.24 Edward G. Ruestow, The Microscope in the Dutch Republic: The Shaping of Discovery, page 149 Jeffrey C. Pommerville, I. Edward Alcamo, Alcamo's fundamentals of microbiology, page 8
טברנון כנרתן

טברנון כנרתן (שם מדעי: Tristramella simonis) הוא דג ממשפחת האמנוניים והמין היחיד החי ששרד מהסוג טברנון. הוא חי במקווי מים מתוקים כמו אגמים ובעיקר בכנרת ונהר הירדן, בישראל וסוריה. תת-מין שלו, טברנון חולתי (Tristramella simonis intermedia) היה אנדמי לאגם החולה ונכחד לאחר ייבושו. מדיה וקבצים בנושא טברנון כנרתן בוויקישיתוף טברנון כנרתן, באתר ITIS (באנגלית) טברנון כנרתן, באתר NCBI (באנגלית) טברנון כנרתן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טברנון כנרתן, באתר FishBase (באנגלית) טברנון כנרתן, באתר GBIF (באנגלית) טברנון כנרתן באתר IUCN טברנון כנרתן באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חתך ארכאולוגי

חתך ארכאולוגי הוא חתך בתוך ריבוע חפירה בשכבות העפר המציג את שכבות העפר השונות ואת הפרטים האדריכליים ששכבות העפר מתייחסות אליהן, כולל התיאור הגרפי של שכבות אלה. בחפירה ארכאולוגית מזהים סוגים שונים של אלמנטים סטרטיגרפיים: אלמנטים אנכיים: קירות, בורות, מתקנים, עמודים. אלמנטים אופקיים: רצפות. בנוסף אפשר למצוא גם אלמנטים נוספים, כגון: אלמנטים אלכסוניים: לדוגמה "אשפת ירושלים" שהצטברה במהלך השנים היא אלכסונית. אלמנטים אקראיים שאין ביניהם כל קשר. אלמנטים שיש ביניהם קשר סביבתי מסוים בלי זיקה מסוימת. למשל: כלים במערות קברים אשר הצטברו בפרק זמן ארוך, אבל לא ניתן לדעת איזה כלים הוכנסו קודם למערה ואיזה בשלב מאוחר יותר, כלומר: לא ניתן לדעת "מה קדם למה". אי אפשר ליצור זיקה ביניהם בעזרת סטרטיגרפיה. החתך הארכאולוגי מאפשר להסיק מסקנות כרונולוגיות יחסיות בין האלמנטים השונים שנמצאו בריבוע החפירה. הניתוח נעשה בעזרת בדיקת הזיקות בין האלמנטים השונים. ניתן למצוא שלוש זיקות ביו האלמנטים השונים: רצפה ניגשת לקיר, קיר ניגש לרצפה, קיר ניגש אל קיר - חתך ארכאולוגי מבטא נקודה - הרצפה ניגשת לקיר בחתך מסוים. ניתן לראות ממבט על האם הרצפה ניגשת לקיר לכל אורכו. לעיתים הרצפה מרוחה על הקיר בעזרת סיד או טיח. גם קיר יכול לגשת לקיר אחר. קיר ניגש הוא קיר הדבוק/צמוד לקיר אחר. המשמעות הכרונולוגית של הזיקה הזאת היא: שני האלמנטים חיו פרק זמן מסוים ביחד באותה שכבה ארכאולוגית. קיר בנוי על קיר, קיר בנוי על רצפה, רצפה בנויה על רצפה, רצפה מעל קיר - אלמנט הנמצא מעל אלמנט כגון רצפה מעל קיר פירושו שהאלמנט העליון תיארוכו מאוחר לאלמנט התחתון. הרצפה נבנתה בתקופה מאוחרת יותר מאשר הקיר. הם חיו בתקופות ארכאולוגיות שונות. התיארוך המוחלט של הרצפה או הקיר בדוגמה תלויים בממצאים שנמצאו בעת החפירה בקיר או על הרצפה, שברי כלי חרס וממצאים אחרים העוזרים בקביעת התיארוך של השכבה בה נמצאו הקיר או הרצפה.. קיר חותך רצפה - מציאת קיר בחתך ארכאולוגי אשר על פי החתך יסודותיו חותכים רצפה הנמצאת בחתך גובה למשל באמצע אורך הקיר, פירושו שהקיר מאוחר לרצפה. בעת בניית הקיר הבונים חפרו בור לתוך רצפה קיימת והניחו את היסודות לקיר. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן וולקוב

אילן וולקוב (נולד בתל אביב ב-8 בספטמבר 1976) הוא מנצח ישראלי. וולקוב שימש כמנהל אמנותי של אנסמבל המאה ה-21 לצידו של דן יוהס. אביו, אלכסנדר וולקוב, היה פסנתרן קונצרטים וחבר האקדמיה למוזיקה. אמו, פרופסור שולמית וולקוב היא חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ופרופסור מן המניין בבית הספר להיסטוריה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. וולקוב התחיל לנגן על כינור ופסנתר בגיל שש ואת הכשרתו הראשונית כמנצח קיבל מהמנצח מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. בגיל 19 מונה כמנצח צעיר בתזמורת הקאמרית "Northern Sinfonia" באנגליה, ולאחר מכן כמנצח הראשי של "Young Sinfonia", תזמורת הנוער של ה-Northern Sinfonia. בשנת 1997 מונה וולקוב כמנצח ראשי של תזמורת הנוער הפילהרמונית של לונדון. בשנת 1999 מונה על ידי סייג'י אוזאווה, המנצח והמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, כעוזר מנצח בתזמורת זו. בינואר 2003 מונה כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, לאחר שכבר ניצח עליה שנים ספורות לפני כן. במינוי זה היה וולקוב לצעיר המנצחים שמונו אי פעם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בשנת 2004 נבחר וולקוב על ידי החברה הפילהרמונית המלכותית כמוזיקאי השנה, כהוקרה על פועלו במסגרת התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בספטמבר 2009 סיים וולקוב שתי קדנציות בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, ומונה כמנצח אורח ראשי לתקופה של 3 שנים נוספות. במהלך הקריירה התמחה וולקוב בניצוח והקלטת יצירות אשר לא הוקלטו זה מכבר, או שלא הוקלטו מעולם, של מלחינים אשר נשכחו או לא זכו להכרה מספקת. הוא העיד על עצמו כנמשך במיוחד ליצירות שנכתבו "בין 1909 לשנות ה-20 של המאה הקודמת". הוא הקליט מספר אלבומים בלייבל "היפריון" (Hyperion). בין השנים 2011 - 2014 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד. וולקוב הוא מיוזמי מועדון ההופעות "לבונטין 7" ומופקד במסגרת זו על הזמנתם של מוזיקאים מחו"ל להופעות בישראל. לוולקוב ובת זוגו, המוזיקאית מאיה דוניץ, נולדו שתי בנות (2007, 2012) ובן נוסף מזוגתו הנוכחית (2020) . אילן וולקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) אילן וולקוב, באתר Discogs (באנגלית) אילן וולקוב, באתר Songkick (באנגלית) אילן וולקוב, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו זרקור, לזכר אלכס וולקוב, באתר הארץ, 7 בפברואר 2006 Kenneth Walton (2003-01-27). "Taking the baton". The Scotsman. נבדק ב-2009-09-22. Dan Bye (2003-01-26). "Young conductor strives to bridge classical divide". The Times. נבדק ב-2007-02-24. Jessica Duchen (2004-11-08). "The young and the restless". The Independent. נבדק ב-2007-02-22. Michael Tumelty (2008-12-10). "Working with perfect harmony". The Herald. נבדק ב-2008-12-11. Charlotte Higgins (2004-02-10). "Be very afraid". The Guardian. נבדק ב-2007-02-15. Andrew Clements (2006-12-01). "Roslavets: Chamber Symphony; In the Hours of the New Moon". The Guardian. נבדק ב-2008-09-21. Andrew Clements (2008-08-29). "Classical review: Britten, Piano Concerto; Young Apollo; Diversions, Osborne/BBCSSO/Volkov". The Guardian. נבדק ב-2008-09-21. David Kaufman (2007-11-04). "Instant weekend ... Tel Aviv". The Observer. נבדק ב-2008-09-14. Tim Cornwell, "Top conductor to leave Scottish Symphony Orchestra" The Scotsman, 2007-09-18. Matthew Westphal (2007-10-01). "Homecoming: Donald Runnicles to Succeed Ilan Volkov at BBC Scottish Symphony Orchestra". Playbill Arts. נבדק ב-2008-09-14.
רון קרטר

רונלד לוין "רון" קרטר (באנגלית: Ronald Levin "Ron" Carter; נולד ב-4 במאי 1937) הוא קונטרבסיסט וצ'לן המנגן בעיקר ג'אז. הוא התפרסם בשנות ה-60, כאשר ניגן עם החמישייה הגדולה השנייה של מיילס דייוויס, מאז השתתף בהקלטת מאות תקליטים ופעיל עד ימינו. קרטר נולד בעיר פרנדייל שבמדינת מישיגן בארצות הברית, הוא התחיל לנגן על צ'לו כשהיה בן 10, אולם כשעבר עם משפחתו לדטרויט נתקל בבעיות הנובעות מסטריאוטיפים גזעניים בנוגע לנגינה בצ'לו, ולכן החל לנגן על קונטרבס. קרטר עבר לניו יורק, שם עבד עם אריק דולפי, ת'לוניוס מונק, בובי טימונס ואחרים, ואף למד ב-Manhattan School of Music. ב-1963 הצטרף לחמישייה של מיילס דייוויס, פרט לויין שורטר בסקסופון בחטיבת הקצב ניגנו עם קרטר הרבי הנקוק וטוני ויליאמס, שלושת אלה יצרו חטיבת קצב אגדית בתחום הפרי ג'אז. רבים טוענים כי קרטר הוא למעשה הבסיסט המוקלט ביותר בז'אנר הג'אז ומעריכים כי השתתף בכ-2,220 הקלטות. מדיה וקבצים בנושא רון קרטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רון קרטר רון קרטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רון קרטר, באתר AllMovie (באנגלית) רון קרטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רון קרטר, באתר ספוטיפיי רון קרטר, באתר AllMusic (באנגלית) רון קרטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) רון קרטר, באתר Discogs (באנגלית) רון קרטר, באתר Songkick (באנגלית) אשר קשר, רביעיית רון קרטר בהופעות בארץ, באתר nrg‏, 29 באפריל 2008 בן שלו, רק לשם הנגינה, באתר הארץ, 4 במאי 2008
רבקה אליצור

רבקה אליצור (כ"ו בחשוון תרפ"א, 7 בנובמבר 1920 – כ"ו בתשרי תש"ם, 17 באוקטובר 1979) הייתה משוררת, סופרת ומחנכת ישראלית. אליצור נולדה בפרשבורג, עלתה לארץ עם הוריה בגיל 7 ומאז ועד מותה התגוררה בירושלים. היא נישאה לפרופ' יהודה אליצור, שהיה אחד ממוריה בסמינר למורות וגננות של תנועת המזרחי. אליצור עסקה בהוראה וחינכה דורות של תלמידים לאהבת התורה והארץ. אליצור ראתה בהקמת המדינה את התגשמות דברי התורה והנביאים, והדבר בא לידי ביטוי בספריה וחיבוריה. לאליצור חמישה ילדים: תמר בן-ארי, פרופ' שמואל אליצור (פיזיקאי), אורי אליצור (עורך העיתון "מקור ראשון"), פרופ' יואל אליצור (חוקר התנ"ך) ופרופ' ורד נעם (חוקרת תלמוד וכלת פרס ישראל בתחום חקר התלמוד. מלמדת באוניברסיטת תל אביב). אליצור חיברה ספרי ילדים רבים. רבים מסיפוריה ושיריה מסופרים מנקודת מבטם של ילדים, ומדברים על היום-יום ועל השבתות והחגים בהווי החיים היהודי. ספרים נוספים ("ענן במדבר" ו"על אבות לילדים") עוסקים במדרשים, וכתיבתם בשפה הנגישה לילדים, ובהם מוצגים אבות האומה כאנשים קרובים ואהובים. בנוסף, פרסמה אליצור טור קבוע בעיתון הצופה לילדים, כאשר חלק מהטורים נכנסו מאוחר יותר לספריה. לאחר מותה נמצא בכתביה גם סיפור לילדים בוגרים יותר, שהחלה בכתיבתו אך לא סיימה. בסוף שנות ה-90 הופיעה קלטת הוידאו שלום לך אורחת, הכוללת אחדים משיריה. בשנת תש"פ (ארבעים שנה אחרי מותה) יצא לאור הספר "אגדה שהיא אמת", העוסק בעיקר בסיפורים המתרחשים בימי הקמת המדינה. נעמה הנעימה (1946) – סיפור אגדי על ילדה המביאה מרפא לאמה. בלילה תחת המיטה (1947) – שירים. מועדים לילדים (1954) – סיפורים סביב מעגל השנה (הודפס מאוחר יותר בשם על מועדים לילדים). עלי עשור (1958) – שירים וסיפורים לשנת העשור. שלום לך, אורחת (1966) – סיפורים ושירים לשבת ולמועד. מתנת-חיים קטנה (1969) – סיפור על רקע מלחמת ששת הימים. נדפס בספר אגדה שהיא אמת. בלילה ההוא (1972) – מחזה בחרוזים על גיבורי מגילת אסתר. על אבות – לילדים (שני חלקים, 1972) – אגדות חז"ל בלבוש קל. סוד כמוס לדובי (1973) – שירים. נחמד מכל ימים (1976) – שירים וסיפורים לשבת ולחג. מעשה בקטן אברהם יצחק (1978) – סיפור על ילדותו של הרב קוק. נדפס בספר אגדה שהיא אמת. הארמון על ההר (1979) – חמישה סיפורי דמיון. ענן במדבר (1980) – סיפורים על נדודי בני ישראל בסינַי. טעם של שבת (1981, עם שרה רוזן) – חוברות והקלטות של סיפורים, משחקים ושירי שבת. יום העצמאות של יעל (2011) – פורסם כסיפור בספר שלום לך אורחת, יצא כחוברת עצמאית בהוצאת ספריית פיג'מה. אגדה שהיא אמת (2019) – אספת סיפורים שחלקם פורסמו בבמות שונות וחלקם טרם ראו אור. בעיקר סביב הקמת המדינה, העלייה לארץ והגאולה. אתר האינטרנט הרשמי של רבקה אליצור רבקה אליצור, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רבקה אליצור, דף שער בספרייה הלאומית רבקה אליצור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
מבוקש

האם התכוונתם ל... עבריין נמלט – אדם הדרוש לחקירה או מעצר בעקבות חשד שעבר עבירה פלילית. מבוקש (צבא וביטחון) – כינוי במערכת ביטחון כלשהי לאדם, לרוב מפגע, מחבל, רוצח וכדומה, אשר רשויות הביטחון תרות אחריו, ואשר שמו להן למטרה לפגוע בפעילותו לכשיימצא - באמצעות לכידתו או הריגתו. לרוב, יש למערכת ביטחון מסוימת "רשימת מבוקשים". מבוקש (2007) – סרט קולנוע מ-2007 בכיכובו של ריצ'רד גיר. מבוקש (2008) – סרט קולנוע מ-2008 בכיכובם של ג'יימס מק'אבוי ואנג'לינה ג'ולי. מבוקש – סדרת טלוויזיה אמריקאית.
אמיר ספאהיץ'

אמיר ספאהיץ' (בבוסנית: Emir Spahić; נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר בוסני ממוצא מוסלמי, ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו של ספאהיץ' 94 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה, שם הוא שימש כקפטן הנבחרת. קריירת הכדורגל של ספאהיץ' החלה בשנת 1998 בצ'ליק זניצה ולאחר שנה עבר לג.ו.ש.ק. דוברובניק. ב-2001 עבר ל-נ.ק. זאגרב הקרואטית, עימה זכה באליפות בשנת 2002. בשנת 2004 עבר לשחק בליגת העל הרוסית, שם שיחק בקבוצות שיניק ירוסלאבל, טורפדו מוסקבה ולבסוף – לוקומוטיב מוסקבה, עימה זכה בגביע הרוסי ב-2007. ב-2009 עבר ספאהיץ' למונפלייה מליגת העל הצרפתית. בעוד שבקבוצתיו הקודמות מיעט ספאהיץ' להבקיע, וכבש 11 שערים בלבד בשמונה שנים, ספאהיץ' החל להבקיע במדי מונפלייה כבר במשחקו הראשון, מול פריז סן-ז'רמן. בקיץ 2011 חתם בסביליה הספרדית תמורת 2 מיליון אירו עד ליולי 2014, ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית. ב-14 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וולגה ניז'ני נובגורוד. ב-28 ביוני 2013 חתם בבאייר לברקוזן לשנתיים. ב-12 באפריל 2015 שוחרר מהקבוצה, לאחר שהכה באיש ביטחון של המועדון אשר סירב להכניס את חבריו לחדר ההלבשה. ב-5 ביולי 2015 חתם בהמבורג לעונה אחת. בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה. ספאהיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-7 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד רומניה. מאז הופעת הבכורה שלו הפך ספאהיץ' לשחקן חשוב בנבחרת. ספאהיץ' היה קפטן החל מיורו 2008 ועד מונדיאל 2014. ספאהיץ' העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה ונכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישה מהנבחרת, אך חזר בו בהמשך והוא שיחק גם במוקדמות יורו 2016. אמיר ספאהיץ', באתר Transfermarkt אמיר ספאהיץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אמיר ספאהיץ', באתר Soccerway אמיר ספאהיץ', באתר WorldFootball.net אמיר ספאהיץ', באתר National Football Teams אמיר ספאהיץ', באתר FootballDatabase.eu
בית העלמין הדרום

בית העלמין הדרום, הידוע גם בשמות בית העלמין חולון ובית העלמין בת ים, הוא בית עלמין בדרום-מזרח העיר בת ים, בגבול עם חולון וראשון לציון. בית העלמין הדרום שוכן סמוך למחלף קוממיות בנתיבי איילון בדרום העיר בת ים ובגבול עם חולון וצפונית-מזרחית לשכונת נווה חוף בראשון לציון. ליד בית העלמין שוכן האצטדיון העירוני של בת ים ומסוף אוטובוסים. תחילה השתרע בית העלמין על שטח של 500 דונם, ומאוחר יותר הורחב בעוד 300 דונם. בבית העלמין פועל גם בית קברות צבאי. בית העלמין הוקם בשנת תשכ"ד (1964), לאחר שהשטח בבית הקברות נחלת יצחק ובית עלמין טרומפלדור החל לאזול. ראש עיריית בת ים, דוד בן ארי, התנגד להקמתו, משום שהעדיף שימושים אחרים לשטח שנלקח למטרה זו. בית העלמין יועד להיות בית עלמין האזורי הראשי של תל אביב, וכך היה במשך 15 שנים, עד לפתיחתו של בית העלמין ירקון. הוא תוכנן על ידי האדריכל ר"מ מאיר. את טקס הפתיחה ערך הרב הראשי של תל אביב איסר יהודה אונטרמן, בז' באדר תשכ"ד. בחודש אייר של אותה שנה נטמן בבית העלמין הנפטר הראשון. למרות היותו בתחום שיפוטה של בת ים, רבים מכנים אותו "בית העלמין חולון", וזאת מפני שעם פתיחתו הכניסה היחידה אליו הייתה מהשער המזרחי, מכיווּן חולון. רק לאחר מספר שנים נבנה השער הצפוני מכיווּן בת ים, שעם בנייתם של נתיבי איילון הפך לשער המרכזי. כמו ברוב בתי העלמין הגדולים בישראל, גם בבית העלמין הדרום ישנן מצבות רבות לזכרן של קהילות שנספו בשואה, ומתחת לחלקן אפר של הנספים. בבית העלמין קבורים כ-200,000 נפטרים, והוא מוגדר על ידי המוסד לביטוח לאומי כ"בית עלמין סגור". בבית העלמין מצויה חלקה להורים שכולים, חלקה לילדים וחלקות לקבוצות אוכלוסייה ייחודיות נוספות. מדיה וקבצים בנושא בית העלמין הדרום בוויקישיתוף בית העלמין הדרום, באתר חברה קדישא מתקדמות עבודות ההכשרה בבית העלמין החדש בבת־ים, מעריב, 2 בינואר 1964 קודש בית־עלמין חמישי באזור תל אביב–יפו, דבר, 21 בפברואר 1964 גבריאל בן-שמחון, בית העלמין החדש בחולון מחכה לסיפוח 300 דונאם, מעריב, 30 במרץ 1966 בית העלמין הדרום, באתר BillionGraves א. צבי, בת-ים אינה רוצה להפריש שטח בשביל בית קברות, מעריב, 19 בדצמבר 1961.
ויליאם בלקסטון

סר ויליאם בלקסטון (באנגלית: William Blackstone‏; 10 ביולי 1723 – 14 בפברואר 1780), משפטן אנגלי, המפורסם בעיקר בזכות ספרו "פירושים על דיני אנגליה". בלקסטון נולד ב־1723 בלונדון שבאנגליה. בשנת 1746 סיים את לימודיו באוקספורד וקיבל הסמכה כעורך דין. עקב אי הצלחתו בצד המעשי של עריכת דין, פנה לצדדים התאורטיים והלימודיים של המקצוע. בשנת 1758 נתמנה לפרופסור למשפט אנגלי בקתדרה על שם וינר באוקספורד, מינוי שהיה חדשני באופיו עקב העובדה שעד לתקופתו של בלקסטון המשפט לא נלמד כמקצוע מיוחד. בלקסטון שימש כמרצה עד שנת 1766, ובשנים אלה חיבר את היסוד ליצירת המופת שלו, "פירושים על דיני אנגליה", שיצאה לאור בין השנים 1765 ו-1769, והתבססה על הרצאותיו. בשנת 1766 התפטר בלקסטון ממשרתו ושב לעבוד כעורך דין מן השורה. בין השנים 1768 ו-1770 היה בלקסטון חבר הפרלמנט הבריטי ובשנת 1770 נתמנה למשרת שופט, משרה שהחזיק עד יום מותו בשנת 1780. יצירתו של בלקסטון, "הפירושים על דיני אנגליה", מהווה פירוש של עקרונות המשפט המקובל באנגליה, מבארת את הביטויים הטכניים של החוק ומסבירה את טעמי עקרונותיו. הספרים מאופיינים בריבוי משלים וסגנון ברור וקריא, דבר שהפך אותם לספר לימוד מועדף בעבר. הספר היה בעל השפעה מרובה באנגליה ובארצות הברית עד לסוף המאה ה-19, ומשמש עד היום כאבן דרך חשובה בהבנת התפתחותה של מערכת המשפט המערבית. פסקי דיניו של בלקסטון קובצו גם הם בספר שיצא לאור לאחר מותו בשנת 1781. בלקסטון היה איש משפט הטבע, וככזה האמין שהמשפט האנגלי אידיאלי ומושלם. חלקו עליו: ג'רמי בנת'ם, ג'ון סטיוארט מיל, וג'ון אוסטין. מדיה וקבצים בנושא ויליאם בלקסטון בוויקישיתוף ויליאם בלקסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ויליאם בלקסטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ויליאם בלקסטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שאול חייק

שאול חייק (נולד ב-9 באוגוסט 1948) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בשנות השישים והשבעים. חייק בילה את מרבית הקריירה בהפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל רמת גן, מכבי חיפה, הפועל יהוד ומכבי רמת עמידר. חייק התפרסם כחלוץ כובש שערים והתבלט בעיקר כנוגח מוכשר. חייק נולד בעיראק למשפחה מבוססת ובה חמישה ילדים (אחד מהם, אחיו הבוגר, יצחק חייק). אב המשפחה היה רופא. המשפחה עלתה לישראל ב-1951 והתיישבה במעברת אור יהודה. חייק גדל באור יהודה ושיחק במחלקת הנוער של קבוצת הפועל המקומית. כשהגיע לגיל נוער היה משחק בבקרים במדי קבוצת הנוער, ואחר הצהריים במדי הקבוצה הבוגרת. הפועל אור יהודה שיחקה באותן שנים בליגה א', אז הליגה השנייה, ומאמנה היה שמואל סגל, שחקן עבר בהפועל פתח תקווה. סגל המליץ לראשי הפועל פתח תקווה על חייק הצעיר, וביולי 1965, עוד לפני שמלאו לו 17, הוא הגיע למבחנים בקבוצה, התקבל, ומיד יצא איתה למסע ברחבי אירופה וארצות הברית. חייק, שנאלץ לעשות את הדרך מאור יהודה לפתח תקווה באוטובוסים עד שהקבוצה קנתה לו וספה, השתלב בקבוצה במהירות וכבר בעונתו הראשונה היה לשחקן הרכב ואף כבש שלושער לרשת מכבי יפו במחזור האחרון. בעונת 1966/1968 היה חייק הכובש המוביל של הפועל פתח תקווה עם 24 שערים (ב-60 מחזורים), והקבוצה סיימה במקום השני והגיעה לגמר הגביע. גם הפגרה שבאמצע אותה עונה הייתה מוצלחת מבחינתו, כשבקיץ 1967 לקח חלק בזכייה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. באותה עת גם עבד כצייר שלטים וסייע בפרנסת משפחתו. בעונת 1968/1969 נחלשה הקבוצה והידרדרה למרכז הטבלה, אך חייק המשיך להיות הכובש המוביל עם עשרה כיבושים. העונות הבאות של הקבוצה היו דלות מבחינת כיבוש שערים, עם ממוצע של פחות משער למשחק, אבל גם כך הוסיף חייק עשרים שערים לפני שעבר להפועל רמת גן מהליגה השנייה בקיץ 1973. חייק שיחק ברמת גן שלוש עונות, במהלכן היה הכובש המוביל של הקבוצה. לאחר מכן עבר למכבי חיפה ורשם הופעת בכורה מרשימה, בה כבש שלושער מול הפועל כפר סבא. בסיום העונה ירדה מכבי חיפה לליגה השנייה, וחייק החליט לפרוש מכדורגל. הוא חזר בו לאחר שאנשי מכבי רמת עמידר הצליחו לשכנע אותו להצטרף לקבוצתם, והוא סייע לה לעלות ליגה. עם סיום עונה זו פרש מכדורגל, הפעם באופן סופי. לאחר הפרישה פתח חייק חברה לייצור שלטים. מדיה וקבצים בנושא שאול חייק בוויקישיתוף דף השחקן באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה "ראש פז" יוצא לחופשה, מעריב, 2 באוגוסט 1972 צבי בר-שירה, הכח - בשערי הלאומית, מעריב, 8 בינואר 1979 אירית רותם, יצחק בעל החלומות, מעריב, 23 באוגוסט 1985 ברוך מאירי, שאול חייק פוטר מעבודתו, מעריב, 3 במאי 1967
לאונידס

האם התכוונתם ל... לאונידס הראשון לאונידס השני לאונידס מרודוס לאונידאס דה סילבה לאונידס (שוקולד)