laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנתוני אוליפנט

סר אנתוני אוליפנט (באנגלית: Anthony Oliphant‏; 17 בנובמבר 1793 – 1859), היה עורך דין, שופט מטעם ממשלת בריטניה ונשיא בית המשפט העליון בציילון. אנתוני אוליפנט נולד בסקוטלנד לאבנעזר אוליפנט ולמרי סטירלינג, השלישי משישה אחים. משפחתו היגרה לקייפטאון ושם אוליפנט למד משפטים והיה לעורך דין מצליח ואמיד. אחיו הבכור, לורנס אוליפנט (1791-1862) היה חבר פרלמנט. אחים נוספים היו ג'יימס אוליפנט (1796-1881), יו"ר בחברת הודו המזרחית הבריטית בין השנים 1844 ועד 1857 ותומאס אוליפנט. אוליפנט התחתן עם מריה קמפבל, בתו של קולונל רונלד קמפבל שהיה לקוחו. כעבור שנה נולד בנם היחיד לורנס אוליפנט. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית שמעון סטיליטס

כנסיית שמעון סטיליטס (ערבית كنيسة مار سمعان العمودي - "כניסת מר סמעאן אל-עמודי") היא כנסייה ביזנטית הרוסה בחלקה, אשר הוקדשה לקדוש הנוצרי שמעון סטיליטס (אנ'). שרידי הכנסייה שוכנים בקלעאת סמעאן (قلعة سمعان - מצודת שמעון), אחד מהכפרים המתים בצפון-מערב סוריה, כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לחלב. הכנסייה הוקמה באתר בו לפי המסורת ניצב העמוד שעליו התגורר הקדוש שמעון סטיליטס משך 33 שנים. המבנה נחשב לכנסייה הביזנטית העתיקה ביותר ששרדה, והוא השפיע על האדריכל אנטוניו ברלוצי עת תכנן את כנסיית ההשתנות על הר תבור. שמעון סטיליטס נולד בשנת 386 בהרי נור (טורקית Nur Dağları - "הרי האור") שבנפת האטיי בטורקיה (ההרים כונו ביוונית בשם אמאנוס (Ἁμανός)). הוא היה לנזיר מתבודד, אך במקום לחיות במערה, קבע את מגוריו על משטח מוקף מעקה בשטח של פחות מארבעה מ"ר, ואשר ניצב על עמוד בגובה של יותר מ-13 מטרים. הוא זכה לפרסום, ונהג להטיף בפני קהל מאמיניו פעמיים ביום. הוא מת בשנת 459 לאחר שחי על העמוד משך 37 שנים, ונקבר במערה באנטיוכיה (כיום אנטקיה). האתר בו ניצב העמוד כמו גם המערה בה נקבר הנזיר, היו לאתרי עלייה לרגל. בשנת 475 לערך, הורה זנון, קיסר האימפריה הביזנטית, על הקמת כנסייה לזכרו של הקדוש, וזו הושלמה בשנת 491. במאה ה-9 בוצר המתחם, וזכה לכינוי "קלעאת סמעאן", היינו "מצודת שמעון". הכנסייה הענקית משתרעת על-פני שטח של 5,000 מ"ר, והיא הוקמה על גבעה צחיחה סביב העמוד שעליו חי הנזיר. למבנה צורת מתומן שממנו קורנות ארבע בזיליקות הפונות אל ארבע רוחות השמיים. אורכה של כל אחת מהבזיליקות הוא 37 מטרים ורוחבה 24 מטרים. במרכז המתומן ניצב העמוד, אך כיום נותר ממנו בסיס וחלקו התחתון שהתבלה במהלך מאות שנות שימוש. גובה הבסיס ושארית העמוד הוא כשני מטרים בלבד. הבזיליקה הפונה מזרחה הייתה החשובה בין הארבע, והיא ארוכה מעט משלוש האחרות. בצידה המזרחי נקבע אפסיס. הכניסה אל המתחם הייתה דרך שלוש קשתות נושאות גמלונים בבזיליקה הדרומית, ומאחוריהן השתרע הנרתקס. הכנסייה נחשבה לאחד המבנים הנוצרים המונומנטליים החשובים בזמנה. סביב הכנסייה קמו מנזר, שתי קפלות ומספר בתי הארחה לצליינים, והמתחם כולו הוקף בחומה במאה ה-9. המנזר ואחת הקפלות צמודים לבזיליקה המזרחית בצידה הדרומי. מאוחר יותר הוקמו בפטיסטריום וקפלה נוספת במרחק של כ-200 מטרים מדרום לכנסייה, ודרך תהלוכות באורך של כקילומטר אשר נסללה מפינתה המערבית, הוליכה אל הכפר הסמוך דיר סמעאן. חזית הבזיליקה הדרומית האפסיס בבזיליקה המזרחית העמוד של שמעון סטיליטס חזית כנסיית ההשתנות על הר תבור כנסיית ההשתנות מדיה וקבצים בנושא כנסיית שמעון סטיליטס בוויקישיתוף כנסיית שמעון סטיליטס, באתר sacred destinations
נמל התעופה קטניה-פונטנרוסה

נמל התעופה קטניה - וינצ'נצו בליני (באיטלקית: Aeroporto di Catania-Fontanarossa Vincenzo Bellini), שוכן בסמוך לעיר קטניה, השנייה בגודלה באי האיטלקי סיציליה. נמל התעופה נקרא על שמו של מלחין האופרה וינצ'נצו בליני, שנולד בקטניה. נמל התעופה קטניה הוקם בשנת 1924. נמל זה שימש בתחילה את צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנות ה-40 המאוחרות היה ברור כי שדה התעופה עמוס ויש צורך להרחיבו. בשנת 1950 נפתח נמל התעופה קטניה גדול ומשופר יותר. לאחר 20 שנה של צמיחה בלתי צפויה במספר הנוסעים, בשנת 1981 היה שוב צורך לבנות מחדש את נמל התעופה כדי להתמודד עם הדרישה. ב-8 במאי 2007 נפתח הטרמינל החדש, המצויד ב-22 שערים ו-6 גשרים במקום הטרמינל הישן. נמל התעופה ממוקם ליד הכביש המהיר A19, המקשר את קטניה לפלרמו ולמרכז סיציליה. שירותי הסעות מבצעים נסיעות מהנמל אל מרכז העיר ולתחנת הרכבת המרכזית, בעוד שאוטובוסים שונים אחרים הנוסעים לחלקים אחרים באי זמינים גם כן ישירות מנמל התעופה. בנמל ישנם גם שירותי מוניות. נמל תעופה זה הוא העמוס בסיציליה והשישי באיטליה עם 6,794,063 נוסעים ב-2011, אולם, מבחינת תנועת המטוסים השדה דורג שלישי, אחרי נמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו ונמל התעופה מילאנו לינטה. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה קטאניה-פונטנרוסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה קטניה-פונטנרוסה
המנון אריתריאה

אריתריאה, אריתריאה, אריתריאה (בתיגרינית: ኤርትራ ኤርትራ ኤርትራ፡) הוא ההמנון הלאומי של אריתריאה. ההמנון אומץ ב־1993, זמן קצר לאחר שהמדינה הוכרזה כעצמאית. השיר נכתב על ידי סלומון צהייה ברקי, והולחן על ידי איסחק אברהם מהרג'זי ואהרון תקלה תספה-ציון. השפה התיגרינית נכתבת בכתב געז. דגל אריתריאה סמל אריתריאה מידע על היצירה "המנון אריתריאה" באתר מיוזיק בריינז תמונה של מילות ההמנון בתיגרינית (אורכב 05.07.2008 בארכיון Wayback Machine) – מיועד עבור מי שבדפדפנו כתב געז מוצג כג'יבריש.
פולינוירופתיה של מחלה קריטית

פולינוירופתיה של מחלה קריטית (באנגלית: CIP ,Critical Illness Polyneuropathy) וגם מיופתיה של מחלה קריטית (CIM ,Critical Illness Myipathy) הן תסמונות חופפות של חולשת שרירים מפושטת וליקויים נוירולוגים, אשר יכולות להתפתח בקרב חולים קריטיים בטיפול נמרץ. ל-CIP ו-CIM מאפיינים קלינים דומים, המובדלים לעיתים קרובות על בסיס מבחנים אלקטרופיזיולוגיים מיוחדים או על ידי ביופסיה לשריר ולעצב. הסיבות לתסמונות אינן ידועות. קורטיקוסטרואידים וחסמים נוירומסקולרים אשר ניתנים בטיפול נמרץ לעיתים קרובות, יכולים לתרום להתפתחות התסמונות, כמו גם עליה ברמת הסוכר בדם שגם כן מופיעה בקרב חולים קריטיים. מאמר מכתב עת: גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה לד (1) 2007 באתר מרכז הידע לחקר הזקנות האוכלוסייה בישראל Maramattom BV, Wijdicks EF (2006). "Acute neuromuscular weakness in the intensive care unit". Crit. Care Med. 34 (11): 2835–41. doi:10.1097/01.CCM.0000239436.63452.81. PMID 16932235. Visser LH (2006). "Critical illness polyneuropathy and myopathy: clinical features, risk factors and prognosis". Eur. J. Neurol. 13 (11): 1203–12. doi:10.1111/j.1468-1331.2006.01498.x. PMID 17038033. Schweickert WD, Hall J (2007). "ICU-acquired weakness". Chest. 131 (5): 1541–9. doi:10.1378/chest.06-2065. PMID 17494803. Hermans G; Wilmer A; Meersseman W; et al. (2007). "Impact of intensive insulin therapy on neuromuscular complications and ventilator dependency in the medical intensive care unit". Am. J. Respir. Crit. Care Med. 175 (5): 480–9. doi:10.1164/rccm.200605-665OC. PMID 17138955. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליאונרד אורנשטיין

ליאונרד סלומון אורנשטיין (באנגלית: Leonard Ornstein;‏ 12 בנובמבר 1880 – 20 במאי 1941) היה פיזיקאי תאורטי יהודי הולנדי שנודע בעיקר בזכות עבודתו בתחום המכניקה הסטטיסטית. נולד כבן יחיד לסוחר נתן לאונרד אורנשטיין ורעייתו סופיה מריה מנסון בניימכן. בשנת 1898 החל בלימודיו באוניברסיטת ליידן תחת הנחייתו של הנדריק לורנץ, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה התאמת הפורמליזם של גיבס למולקולות. משוואת אורנשטיין- זרניקה, אותה פיתח במשותף עם חתן פרס נובל פריץ זרניקה, מיושמת לחישוב פונקציות קורלציה בתאוריית הזורמים תחת הנחות קירוב שונות כדוגמת פוטנציאלי כדורים קשיחים, לנרד ג'נוס יוקאווה ופוטנציאלים נוספים. תהליך אורנשטיין-אולנבק מתאר את התנועה של חלקיק בראוני מאסיבי תחת השפעת כח חיכוך או כח מרכזי. ב-1914 מונה לתפקיד פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת אוטרכט שם היה ממשיך דרכו של פטר דביי. בין השנים 1918 ועד 1922 עמד בראש החברה הציונית ההולנדית (NZB). כשהוקמה המחלקה לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים אורנשטיין סייע למאמציו של חיים ויצמן במציאת פיזיקאי חוקר מהמעלה הראשונה שימונה לחבר סגל. ב-1921 במשותף עם גיליסט הולסט דחף להקמת האגודה הפיזיקלית ההולנדית ועמד בראשה מ-1939 עד נובמבר 1940. ב-1922 מונה למנהל המעבדה הפיזיקלית, שם הרחיב את תחום התעניינותו למחקר של עוצמות קווי פליטה ספקטרליים. לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה הוצע לאורנשטיין להגר עם משפחתו לארצות הברית אולם אורנשטיין סירב לעזוב את מעבדתו באוטרכט. בספטמבר 1940 סולק מן האוניברסיטה ונאסר עליו להיכנס למעבדתו ובנובמבר 1940 פוטר באופן רשמי. אורנשטיין ביטל את חברותו באגודה הפיזיקלית ההולנדית ב-29 בנובמבר 1940, בתקופה זו התרחק מן החיים הציבוריים והסתגר בביתו עד למותו במאי 1941. האוניברסיטה העברית ארגנה אזכרה לכבודו סמוך למותו, בה נאמו יהודה לייב מאגנס, נשיא האוניברסיטה ושמואל סמבורסקי, שעשה חלק מעבודת הדוקטורט במעבדה שלו באוטרכט. מדיה וקבצים בנושא ליאונרד אורנשטיין בוויקישיתוף ליאונרד אורנשטיין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פיתוח משוואת אורנשטיין-זרניקה מאמר משותף של אורנשטיין ואולנבק על התנועה הבראונית(הקישור אינו פעיל) The Genesis of Physics at the Hebrew University of Jerusalem http://www.springerlink.com/content/jy87n037k7eb1vx5/
לכנר

לכנר (Lachner) הוא שם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... אדן לכנר – אדריכל הונגרי איגנץ לכנר – מלחין ומנצח גרמני וינצנץ לכנר – מלחין ומנצח גרמני, אחיו של איגנץ לאונרד לכנר – מלחין גרמני משלהי תקופת הרנסאנס פרנץ לכנר – מלחין ומנצח גרמני, אחיו של איגנץ ווינצנץ לכנר (גלשן) – סוג גלשן ששימש בענף האולימפי גלישת רוח
מיזם GNOME

מיזם GNOME זו הקהילה העומדת מאחורי סביבת העבודה GNOME. אלו כוללים את מפתחי התוכנה והמשתמשים בה. ערך מורחב – קרן GNOME באוגוסט 2000 הוקמה קרן GNOME כדי לנהל את מיזם GNOME, להוציא הודעות מסודרות לתקשורת בנושא ולקשר בין חברות המעוניינות בפיתוח תוכנות GNOME. אמנם הקרן אינה מעורבת באופן ישיר בהחלטות הטכניות, אך היא מרכזת את גרסאות GNOME וקובעת אילו מיזמים יהיו חלק מסביבת העבודה. חברות בקרן פתוחה לכל מי שתורם תרומה לא פשוטה למיזם. חברי הקרן זכאים להיבחר למועצת המנהלים ולהצביע בבחירותיה. רק חברים בקרן יכולים להציע את מועמדותם למשרות בקרן. מיזם GNOME מחזיק תוכניות קהילתיות כמו אירועים וכנסים, המתאימים לרוב למשתמשים ולמפתחים מקומיים. הכינוס המרכזי של GNOME הוא כנס משתמשי ומפתחי קרן GNOME ‏ (GUADEC), הכנס השנתי בנושא קידום ופיתוח של GNOME. הרעיון של אירועי GUADEC מגיע מהמפגש הראשון של משתמשי ומפתחי הקרן בפריז, צרפת ומהמפגש הבא אחריו בקורוניה, ספרד. GNOME אף משתתפת בוועידת שולחנות העבודה, שהוא כנס משותף אשר אורגן על ידי קהילות GNOME ו־KDE, המתקיים מדי שנה באירופה. מיזם GNOME משתף פעולה באופן פעיל עם מיזמים נוספים של התוכנה החופשית. מאמצי שיתוף פעולה קודמים היו מאורגנים לרוב על בסיס מיזם למיזם. כדי להרחיב את שיתוף הפעולה, קיים freedesktop.org. אתר האינטרנט הרשמי של מיזם GNOME (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונקרס (ניו יורק)

יונקרס (באנגלית: Yonkers) היא עיר במחוז וסטצ'סטר הממוקמת צפונית לניו יורק ושייכת למטרופולין שלה. יונקרס היא העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה בניו יורק (אחרי ניו יורק ובאפלו) והעיר המאוכלסת ביותר במחוז וסטצ'סטר. נכון לשנת 2020 חיים בעיר כ-211,569 אלף תושבים. תחילתה של יונקרס בשנת 1646 כאשר אדריאן ואן דר דוק קיבל שטח מהולנד החדשה, בנה חווה וקרא לה "קולן דונק". בסוף המאה ה-17 השטח נרכש על ידי פרדריק פיליפס, מהגר הולנדי אמיד מאוד שהחזיק בבעלות על שטחים עצומים, אשר מהווים כיום חלק גדול משטח העיר. נכדו של פיליפס, פרדריק פיליפס השלישי, שירש את האדמות, היה מן התומכים הבולטים בכתר הבריטי, וברח לבריטניה בזמן המהפכה האמריקאית. האדמות שהיו בבעלותו הוחרמו ונמכרו, ובמקום הוקם כפר. הכפר החל לגדול רק במהלך המאה ה-18, בזכות התפתחות התעשייה והתפתחותה של ניו יורק. בשנת 1853 הציג אלישע אוטיס לראשונה את ההמצאה שלו, המעלית. זמן קצר לאחר מכן הוקמה חברת המעליות הראשונה בעולם, חברת מעליות אוטיס. היה זה אחד המפעלים הגדולים בעיר דאז. החלק הצפוני כיום של יונקרס הוכרז ככפר בשנת 1854 (אז חיו בה כ־12 אלף תושבים) וכעיר בשנת 1872. החלק הדרומי של יונקרס סופח לרובע הברונקס. באותה עת הוצע לתושבי העיר לספח את יונקרס לעיר ניו יורק אך הם סירבו. יונקרס משתרעת על שטח של 52.6 קמ"ר וגובלת ברובע הברונקס מדרום, במאונט ורנון ובנהר הברונקס ממזרח, בהסטינג-על-ההדסון מצפון ובנהר ההדסון ממערב. קרבתה למנהטן (כ־15 דקות נסיעה) הפכה אותה לעיר פופולרית למבקשים לחיות מחוץ לניו יורק הומת האדם ולמחפשי דירות במחירים נמוכים יותר. במפקד האוכלוסין שנערך בעיר בשנת 2010 נמנו בה 195,976 תושבים. אוכלוסיית העיר מגוונת מבחינת מעמדות חברתיים, עם אוכלוסייה מבוססת יותר בשכונות הצפוניות והשכונות הדרומיות, הגובלות בברונקס, עניות יותר. ישנה קהילה יהודית בחלק הדרומי-מערבי של העיר ושוכן בה בית חב"ד ואף בית קברות יהודי. החלק הדרומי של העיר מורכב בעיקר מבניינים רבי קומות כמו בשכונות רבות בניו יורק. החלק הצפוני של העיר הוא בעיקר בתים פרטיים, כמו בפרברים רבים ברחבי ארצות הברית. אתר האינטרנט הרשמי של יונקרס (באנגלית) יונקרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הרי נור

הרי נור (בטורקית: Nur Dağları) או הרי אמאנוס (ביוונית: Ἁμανός) הם רכס הרים בדרום טורקיה המשתרע בנפות האטיי ואוסמניה. בפי תושבי האזור קרוי הרכס בשם "הרי גאבור" (Gavur Dağları), היינו, "הרי הכופרים" שכן באזור ישבו בעבר נוצרים רבים. הרכס שייך למסיף הרי הטאורוס מהם הוא נשלח דרומה כאצבע שאורכה כ-150 ק"מ. ממערב גובלים הרי נור במישור צ'וקורובה ובמפרץ איסכנדרון ובדרום ובמזרח הוא תחום על ידי נהר עאסי ויובליו. הרי נור מגיעים לשיאם בהר בוז (Bozdağ - "הר הכסף", או Mıgır Tepe - "תל מיגיר"), המתנשא לגובה של 2,240 מטרים. שני מעברי ההרים החשובים לרוחבו של הרכס הם "מעבר בלן" (Belen Geçidi, בעבר "השערים הסורים") המחבר בין איסכנדרון וחלב; ו"מעבר בהצ'ה" (Bahçe Geçidi, בעבר "מעבר אמאנוס", לטינית "Amani Portae") שבו עובר כיום כביש מהיר O-52 ‏(E90) בין אדנה וגזיאנטפ. זיהויו כהר האמנה. יש הסוברים כי השם "אמנאוס" משמר את השם המקראי "אמנה", הר האמנה מוגדר במקורות רבים בתור הגבול הצפוני של ארץ ישראל השלמה, התלמוד הירושלמי במסכת שביעית אומר שכל מה שנמצא לפנים מהאמנה הוא ארץ ישראל, ומה שנמצא מחוץ לאמנה הוא חו"ל. מדיה וקבצים בנושא הרי נור בוויקישיתוף
אמנת ירושלים

אמנת ירושלים היא הצהרת אמונים של מדינת ישראל לעיר ירושלים שנחתמה ביום ירושלים, 31 במאי 1992, כ"ח באייר ה'תשנ"ב, במלאת 25 שנה לירושלים המאוחדת במשכן הנשיא בירושלים. בין החותמים על האמנה: נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק שמיר, הרמטכ"ל אהוד ברק, הרבנים הראשיים לישראל אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו, נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, יו"ר מפלגת העבודה יצחק רבין וראש העיר ירושלים טדי קולק. האמנה חוברה ביוזמת המשרד לענייני ירושלים על ידי השופט פרופ' מנחם אלון, ששיבץ בה פסוקים ומדרשים מהמקורות היהודים. בעיתון החרדי יתד נאמן נכתב נגד החתימה על האמנה. גם ראש עיריית ירושלים טדי קולק התנגד לאמנה מטעמים פוליטיים, אך לבסוף חתם על האמנה. ביום ירושלים 1993 נחתמה האמנה שוב בבית הנשיא עזר ויצמן עלי ידי נציגיהם של 1,300 קהילות יהודיות מ-70 מדינות מרחבי העולם. האמנה נחתמת מחדש באירועים שונים ומוצגת בטרקלין שאגאל אשר במשכן הכנסת, בסמוך למגילת העצמאות. מתוך האמנה: ירושלים השלום והשלווה ישרו בה שאלו שלום ירושלים ישליו אוהביך יהי שלום בחילך שלווה בארמנותיך וממנה בשורת השלום יצאה ותצא לבאי עולם וכתתו חרבותם לאיתים וחניתותיהם למזמרות לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה ואמרו חכמינו עליהם השלום אין הקדוש ברוך הוא עתיד לנחם את ירושלים אלא בשלום - ממקום זה הננו שבים וקוראים את השבועה "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי" ובכל זאת אנחנו כורתים אמנה וכותבים וארשנוך לנו לעולם וארשנוך באמונה בצדק ובמשפט בחסד וברחמים אליעזר ויסהוף יצר את העיטורים שבמגילת אמנה, ואשתו אריאלה עצבה את האותיות וכתבה את המגילה. אמנת ירושלים, באתר ויקיטקסט טרקלין שאגאל באתר הכנסת יצירות אומנות במשכן הכנסת ומידע על האמנה (הקישור אינו פעיל) באתר הכנסת מדליה ממלכתית לציון האמנה(הקישור אינו פעיל) של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות נח זבולוני, החרדים מצטרפים לטדי קולק: אמנת ירושלים מיותרת, דבר - חדשות 02/06/1992 נתן רועי ונח זבולוני, "לגבי ירושלים אין מחלוקת בעם, כי ירושלים אינה נושא למיקוח", דבר - חדשות 20/05/1993 עמיעד טאוב, לשמור על ירושלים, דתילי 02/12/2009
כרזת יום השואה

בעקבות כרזת יום העצמאות, החל משנת ה'תש"ע החל יד ושם תחרות עיצוב כרזה לזכר השואה. התחרות נקראת "מעצבים זיכרון". הכרזה נבחרת לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה. לרשות המתמודדים עומד אוסף החפצים והתמונות של יד ושם. על הכרזה מופיע דימוי חזותי המתקשר למושגי השואה, ובנוסף הכתובת "יום הזיכרון לשואה ולגבורה X" כאשר X היא השנה העברית וסמליל יד ושם ומשרד ההסברה. בסיום התחרות נקבעים גם מקומות שני ושלישי ולעיתים גם כאלו הראויות לשבח. כרזת יום השואה ה'תש"ע-2010 עיצוב: נמרוד בר - און כרזת יום השואה ה'תשע"א-2011 עיצוב: אדווה לוטטי כרזת יום השואה ה'תשע"ב-2012 עיצוב: דוריאל רימר כרזת יום השואה ה'תשע"ג-2013 עיצוב: דעה גלעדי כרזת יום השואה ה'תשע"ד-2014 כרזת יום השואה ה'תשע"ה-2015 כרזת יום השואה ה'תשע"ו-2016 כרזת יום השואה ה'תשע"ז-2017 כרזת יום השואה ה'תשע"ח-2018 כרזת יום השואה ה'תשע"ט-2019 כרזת יום השואה ה'תש"ף-2020 כרזת יום העצמאות אתר האינטרנט הרשמי של כרזת יום השואה
ורקלויטה

תנועת וֶרְקְלוֹיְטֶה (בגרמנית: Werkleute – אנשי המעש) הייתה תנועת נוער יהודית-גרמנית שנוסדה בשנת 1932 ופעלה בגרמניה ובארץ ישראל, עד להצטרפות חבריה לתנועת השומר הצעיר בשנת 1938. התנועה נוסדה בשנת 1932 בברלין כפלג הגדול מתנועת הנוער שהתפרקה, "קאמראדן" (בגרמנית: Kameraden - Deutsch-jüdischer Wanderbund - "קומראדים – ברית משוטטים גרמנית-יהודית"). לאחר המשבר הכלכלי שפקד את גרמניה בשנת 1929 נחלשה תנועת קאמראדן הליברלית והתפצלה לארבעה פלגים שהגדול מביניהם היה "ורקלויטה" בהנהגתו של מנחם גרזון. על אף שרבים מחבריה היו בני הבורגנות, הייתה התנועה בתחילה קרובה יותר לחוגים סוציאליסטיים ולחוגים קומוניסטיים והתנגדה לשלילת הגולה, וחבריה האמינו כי יהודים ימשיכו לחיות בגולה תמיד; באשר ליהודי גרמניה, סברו כי יש להעמיק במורשת היהודית, אך גם לפעול למען החברה הכללית. אולם בהמשך, בהשפעת מאורעות התקופה ועליית הנאצים לשלטון, נטתה התנועה יותר לכיוון ציוני חלוצי. יחד עם זאת גם נחלשה זיקתה הליברלית כלפי היהדות והתנועה אימצה גישה חילונית, בדומה לתנועות הציוניות. בשנת 1933 עלו לארץ ישראל שתי קבוצות בוגרים כדי לעבור הכשרה בגבעת חיים ובמשמר העמק. ב-1934 הקימו חברי התנועה את קיבוץ הזורע בארץ ישראל ובשנת 1936 הוקם קיבוץ משמר הדרום, שהתאחד בסופו של דבר עם "הזורע". בשנת 1938 הצטרפו שני קיבוצי התנועה בארץ ישראל לתנועת השומר הצעיר בעקבות היחסים הקרובים עם יעקב חזן, ובעקבותיהם גם יתר חברי התנועה בגרמניה. במרכז התנועה עמדו הערכים של חיי עדה, במובן שיתופי-קהילתי, ושיבה אל היהדות ברוח ההוגה מרטין בובר שפעל אז בגרמניה. את חיי העדה הגשימו חברי התנועה בקרב הפרולטריון היהודי בגרמניה ובחוגים בתוך התנועה הסוציאליסטית. כוונתם הייתה לעודד אחווה וקשרים בלתי-אמצעיים כתשתית למעשה פוליטי. הקיבוץ הארצי השומר הצעיר הזורע עדה ברודסקי שמיר (קיבוץ) תנועות נוער יהודיות בשואה משמר העמק גוט וינקל (חוות הכשרה) "וורקליטה" בתוך: אלי אברהמי, לקסיקון הקיבוץ, רמת אפעל : יד טבנקין, תשנ"ח 1998 (הספר בקטלוג ULI) על ורקלויטה באתר "מורשת" השומר הצעיר בארץ ובעולם, באתר קרן חבצלת (על השומר הצעיר) נדב מן, "ביתמונה", הפינוי משדות עמק יזרעאל, באתר ynet, 6 בינואר 2006 מכון לאו בק מאמר באנגלית על ורקלויטה
הנרייטה פימנטל

הנרייטֶה הנריקס פּימֶנטֶל (בהולנדית: Henriette Henriques Pimentel;‏ 1877[דרושה הבהרה]–1944) הייתה יהודייה הולנדית ממוצא ספרדי, שניהלה את בית הילדים ה"קרֶש" (De Creche - "הפעוטון") באמסטרדם עד למלחמת העולם השנייה ובתקופת השואה. הצילה יחד עם ולטר סוסקינד, יוהאן ואן הולסט ואחרים, כמה מאות ילדים יהודים ונרצחה באושוויץ עם יתר הילדים, שלא הצליחה למלט מהמוות. בית הילדים De Creche, שבאמסטרדם, נוסד ב-1906 על ידי "העמותה למעונות ליונקים ופעוטים" (Vereniging zuigelingeninrichting en kinderhuis), מכספי הנדוניה של יהודייה הולנדית בשם סופי רוזנטל (Sophie Rosenthal), כמעון יום לילדים ממשפחות יהודיות שחיו במצוקה כלכלית. פימנטל החלה לנהל אותו ב-1926 והמשיכה בכך 17 שנה עד סגירתו על ידי הנאצים. הילדים שחיו בו היו יהודים ולא יהודים כאחת וגם הצוות היה מעורב. ב-1941, כשנה לאחר כיבוש הולנד על ידי הנאצים במאי 1940, סולקו מבית הילדים כל אנשי הצוות הלא-יהודים. בערב ראש השנה תש"ד (29 בספטמבר 1943), החל גירוש יהודי הולנד למחנות ההשמדה. יהודי אמסטרדם וסביבתה רוכזו ב"תיאטרון ההולנדי" - Hollandsche Schouwburg, שהיה סמוך ל"קרש", כאשר ה"קרש" עצמו שימש גם הוא כתחנת מעבר לחלק מהילדים היהודים. פימנטל החלה להעביר את הילדים לסמינר הקלויניסטי למורים, הסמוך, שמנהלו יוהאן ואן הולסט שיתף עימה פעולה. הוא קיבל לימים אות חסיד אומות העולם בגין מעשיו. ואן הולסט שלח את הילדים לכפרים שונים מחוץ לאמסטרדם. הם נעזרו לשם כך גם באחד מאנשי היודנרט, ולטר סוסקינד, יהודי גרמני ממוצא הולנדי, ששימש כמנהל אותו מקום ריכוז יהודי בתיאטרון, וכן באנשי מחתרת הולנדים. על פעילותו של ולטר סוסקינד ומשפחתו, בהצלת יהודי הולנד, נעשה סרט הולנדי, בינואר 2012 - "סוסקינד". פימנטל לא הספיקה להציל את כל הילדים שהסתתרו ב"קרש" ונשארה עם אלה מהם שנותרו, כשסגרו הנאצים את ה"קרש" וגירשו גם את הילדים שהיו בו. חלק מהילדים גורשו בטרנספורטים מיוחדים למחנה וסטרבורק (Westerbork) בהולנד וחלקם הנותר למחנות אחרים מחוץ למדינה. פימנטל גורשה עם האחרונים, לאושוויץ, שם נרצחה גם היא, כמותם. פימנטל הייתה בת 67 בהירצחה. היא לא הייתה נשואה ולא השאירה אחריה צאצאים, למעט הילדים שהצילה. יהדות הולנד מרדכי פלדיאל, "Saving the Jews: Amazing Stories of Men and Women Who Defied the "Final Solution, הוצאת שרייבר, 2000, בעמ' 278 ואילך מדיה וקבצים בנושא הנרייטה פימנטל בוויקישיתוף הנרייטה הנריקז - פימנטל, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות נגה שביט-רז, השותפה הנשכחת של יאנוש קורצ'אק, באתר הארץ, 19 באפריל 2012 על הסרט "סוסקינד", באתר IMDb
דויד סולארי

המונח "דוד סולארי" מפנה לכאן. לערך העוסק בהתקן חימום מים באמצעות השמש, ראו דוד שמש. דויד אדוארדו סולארי פוג'ו (בספרדית: David Eduardo Solari Poggio; נולד ב-21 במרץ 1986 בברנקייה שבקולומביה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי, ששיחק בעברו גם בישראל. לפני שהגיע לישראל שיחק בשמונה מועדונים שונים: ונציה וקיוג'ה (איטליה), אספולי (אקוודור), אולימפו (ארגנטינה), דפורטיבו טאצ'ירה (ונצואלה), א.א.פ. פאפוס ואלקי לרנקה (קפריסין). בינואר 2012 הצטרף לקבוצת עירוני קריית שמונה. את שערו הראשון במדי קריית שמונה הבקיע סולארי מול הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע הטוטו, ובהמשך עונת 2011/2012 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. עונה לאחר מכן העפיל עם קבוצתו לגמר גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, אך קבוצתו נכנעה להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין. ב-25 ביוני 2013 חתם סולארי לשנתיים במועדון ספורט אשדוד. ב-3 בפברואר 2015 חתם במכבי פתח תקווה עד סוף העונה. ב-4 באוגוסט 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. בקיץ 2016 חזר לארגנטינה וחתם בקבוצת סנטראל קורדובה (רוסאריו) מליגת המשנה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מליגת המשנה בקפריסין, ובמדיה שיחק עונה אחת. דויד סולארי הוא אחיהם של הכדורגלנים סנטיאגו סולארי, ששיחק בעבר בריאל מדריד, ואסטבן סולארי, ואחותו היא השחקנית ליז סולארי. עירוני קריית שמונה אליפות ישראל: 2011/2012 גביע הטוטו: 2011/2012 דויד סולארי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דויד סולארי, באתר Transfermarkt דויד סולארי, באתר Soccerway דויד סולארי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטר גודב

פטר טודורוב גוּדֶב (בבולגרית: Петър Тодоров Гудев;‏ 13 ביולי 1862, גראדץ, מחוז סליבן, האימפריה העות'מאנית – 11 במאי 1932, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כשר הפנים וראש ממשלת נסיכות בולגריה. פטר גודב נולד בעיירה גראדץ, את השכלתו התיכונית רכש בסליבן ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש בפריז ובבריסל. גודב לחם במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885). הוא הצטרף למפלגת העם הליבראלית וב-1896 נבחר לפרלמנט הבולגרי. בין 1905 ל-1907 כיהן גודב כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית. לאחר רציחתו של דימיטר פטקוב בכדורי מתנקש וכינונה של ממשלת מעבר זמנית בראשות דימיטר סטאנצ'וב, כיהן למשך מספר חודשים כראש הממשלה ושר הפנים של בולגריה. כהונתו נקשרה לפרשיית שחיתות כלכלית במסגרתה הואשם בשימוש בכספי ציבור למטרותיו הפרטיות. גודב נאלץ להתפטר ופרש מהחיים הציבוריים. הוא הלך לעולמו ב-1932 בסופיה והוא בן 70 שנים. מדיה וקבצים בנושא פטר גודב בוויקישיתוף פטר גודב - ביוגרפיה, באתר liternet.bg (בבולגרית)
אדי חיל

אֵדווָרדוֹ (אֵדי) חיל (נולד ב-7 באוקטובר 1944) הוא איש עסקים, פוליטיקאי, וזמר פיליפיני שנמנע ממנו להתחרות בבחירות 2004 לנשיאות פיליפינים. בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנת 2001 אדי חיל זכה ב-0.05% מהקולות. בשנת 2004 הוא טען להיותו בנקאי בינלאומי ומיליארדר. במהלך מסע הבחירות הצהיר כי אם ייבחר יהפוך את כל הפיליפינים למיליונרים תוך מאה יום וישלם בעצמו את החוב הלאומי (שהוא מיליארדי פזות). ועדת הבחירות המרכזית של הפיליפינים (COMELEC) אישרה במקור את המועמדות. אולם אדי וילהנואבה (שהתמודד מולו) ערער על אישור המועמדות, תוך האשמתו בהיותו מטרד ציבורי, אי היכולת שלו לנהל קמפיין כלל ארצי ובשל החשש שלו מכך שמטרת ההתמודדות היא לגזול ממנו קולות בשל הדמיון בשמות. הערעור התקבל וחיל נפסל. לאחר פסילתו, הפך חיל לזמר ומפיק, מה שהגביר את הטענות כי התמודד בעיקר כדי להתפרסם. אדי חיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.