laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גריסיני

גריסיני (באיטלקית: grissini) הם לחמים צרים יבשים וארוכים, בעלי צורת עיפרון המקובלים במטבח האיטלקי ומוגשים בראשית הארוחה כמתאבן. מקורם של לחמים אלה בעיר טורינו שבאיטליה, בה הם יוצרו, ככל הנראה, החל מהמאה ה-14. הגרסה המקורית, שנקראה grissino torinesi ("גריסינו טורינזי" - גריסיני מטורינו) עבה במעט מהגרסה המודרנית וארוכה יותר. הגרסה המקובלת כיום והנפוצה ברחבי העולם היא ה-grissino stirato - הגרסיני העומד. הגרסיני דומים ל"רוסקילטאס" (rosquilletas) שמספרד בצורתם ובטעמם. עם ההגירה האיטלקית במאות ה-19 וה-20 הפכו הגרסיני למאכל המוגש הן במסעדות איטלקיות והן בפיצריות האיטלקיות שנפוצו ברחבי העולם, ואחד מסימני ההיכר של המטבח האיטלקי (יחד עם הפיצה, הפסטה והצ'באטה). טורינו - מולדת השוקולטה והגריסיני מדיה וקבצים בנושא גריסיני בוויקישיתוף מתכון לגריסיני גבינה ורוזמרין באתר על השולחן מתכון לגרסיני צ'דר ושום באתר על השולחן מתכון לגריסיני עם מרווה באתר האיטלקי של ג'אקומו ההיסטוריה של הגריסיני (באנגלית)
קלוב אמריקה

קלוב אמריקה (בספרדית: Club América) הוא אחד ממועדוני הכדורגל העשירים והמצליחים ביותר במקסיקו ובאמריקה הלטינית. המועדון משחק באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי ולובש מדים בצבעים כחול וצהוב. למועדון 4 זכיות בליגה המקסיקנית החובבנית, 13 זכיות באליפות מקסיקו, 6 זכיות בגביע, 5 זכיות באלוף האלופים, 7 זכיות בגביע CONCACAF לאלופות ושתי זכיות בגביע אינטראמריקנה. כמו כן המועדון הגיע פעמיים לחצי גמר גביע הליברטדורס ופעם אחת לגמר גביע סודאמריקנה (2007). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בין שחקני העבר של המועדון ניתן למנות את שחקני נבחרת מקסיקו: לואיס פואנטה אורסיו קסרין קרלוס ארמוסיו הוגו סאנצ'ס כריסטובל אורטגה - שיאן ההופעות (711) אלפרדו טנה לואיס רוברטו אלבס (מלך השערים ההיסטורי) קוואוטמוק בלנקו לואיס גרסיה פוסטיגו לואיס רוברטו אלבס זגיניו חבייר אגירה אנריקה בורחה גיירמו אוצ'ואה פאבל פארדו ראול חימנס פרנסיסקו חאווייר רודריגס דייגו אנטוניו רייס פאול אגילאר אוריבה פראלטה כמו כן, שחקו במועדון בעבר מספר זרים ידועי שם כמו: ברזיל ואוה ברזיל דירסאו קמרון פרנסואה אומאם-ביאיק צ'ילה איבן זמוראנו זמביה קלושה בוואליה ארגנטינה קלאודיו לופס ארגנטינה אוסקר רוג'רי ארגנטינה דניאל בריילובסקי ארגנטינה דניאל מונטנגרו לקבוצה היו מאמנים מהשורה הראשונה כמו: הולנד לאו ביינהאקר ארגנטינה אלפיו בסילה ארגנטינה ריקרדו לה וולפה ארגנטינה אוסקר רוג'רי ארגנטינה חורחה סולארי מקסיקו מנואל לפואנטה עידן חובבני הליגה המקסיקנית החובבנית (4): 1924/25, 1925/26, 1926/27, 1927/28 הגביע המקסיקני (1): 1937/38 גביע צ'לנג'ר (1): 1927 עידן מקצועני ליגת העל המקסיקנית (13) (שיא): 1965/66, 1970/71, 1975/76, 1983/84, 1984/85, פרודה 1985, 1987/88, 1988/89, וראנו 2002, קלאוסורה 2005, קלאוסורה 2013, אפרטורה 2014, אפרטורה 2018. הגביע המקסיקני (6) (שיא): 1953/54, 1954/55, 1963/64, 1964/65, 1973/74, קלאוסורה 2019. אלוף האלופים (5): 1954/55, 1975/76, 1987/88, 1988/89, 2004/05. גביע CONCACAF לאלופות/ליגת האלופות של CONCACAF‏ (7) (שיא): 1977, 1987, 1990, 1992, 2006, 2014/15, 2015/16 גביע אינטראמריקנה (2): 1978, 1991 גביע ענקי ה-CONCACAF‏ (1): 2001 גביע סודאמריקנה: סגנות: 2007 מדיה וקבצים בנושא קלוב אמריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלוב אמריקה קלוב אמריקה, ברשת החברתית פייסבוק קלוב אמריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלוב אמריקה, ברשת החברתית אינסטגרם קלוב אמריקה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
ISO 216

ISO 216 מגדיר תקן עולמי לגודלי דפים. התקן נקבע על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) בשנת 1975, והוא מבוסס בעיקרו על התקן הגרמני DIN 476 משנת 1922. דפי A4 הם השימוש הנפוץ ביותר של התקן. לפי התקן, היחס בין אורך ורוחב הדפים הוא 1 : 2 {\displaystyle 1:{\sqrt {2}}} ומעוגל למילימטר הקרוב. אורכו של A1 הוא רוחבו של A0 והיחס קבוע. כך, שטחו של כל דף הוא בדיוק מחצית משטח הדף הקודם לו (דף A1 הוא חצי מדף A0, ודף B2 הוא חצי מדף B1...), ומידות האורך והרוחב קטנות ביחס קבוע של שורש 2. היחס שורש 2 בין האורך לרוחב, הוא זה שמבטיח שגם בחלוקה לשתיים במעבר למידה אחת קטנה יותר - היחס בין האורך לרוחב יישמר. התקן המקורי (ISO 216 מ-1975) מגדיר שתי סדרות של גדלים A ו-B. בהמשך נוספו שני תקנים משלימים: 1985, ISO 269: מגדיר את סדרה C עבור מעטפות. 1995, ISO 217: מגדיר את הסדרות RA ו-RSA לדפים לא גזורים. ערך מורחב – A4 האורך והרוחב של דף A0 נקבעו כך ששטח הדף הוא מטר רבוע אחד (גודל הדף הוא: 841×1189 מילימטר). בישראל נקרא גודל A0 "גיליון", A1 נקרא "חצי גיליון" ו-A2 נקרא "רבע גיליון". A4 (שגודלו 297×210 מילימטרים = 1/16 מטר רבוע) הוא הדף הנפוץ ביותר מסדרה זו למטרות ביתיות ומשרדיות, ומשמש למדפסות ביתיות ומשרדיות ומכונות צילום באיחוד האירופאי ובמדינות רבות נוספות, בהן ישראל. גודל זה מקביל, אך לא זהה בגודלו, לסטנדרט ה-"Letter", בו נעשה שימוש בארצות הברית וקנדה, שגודלו ½8 על 11 אינץ' (215.9 × 279.4 מילימטר). A5 הוא הגודל של דף מחברת סטנדרטי. הדפים מסדרה B גדולים פי 2 {\displaystyle {\sqrt {2}}} (שורש 2) מהדפים המקבילים בסדרה A. השטח של B0 הוא 2 ≈ 1.4142 {\displaystyle {\sqrt {2}}\approx 1.4142} מטרים רבועים. קיים גם תקן יפני (JIS) של סדרה B. תקן זה אינו תואם ל-ISO 216, ואורך הדפים שם הוא בערך פי 1.22 מהדפים המקבילים מסדרה A. הדפים מסדרה C גדולים פי 2 4 {\displaystyle {\sqrt[{4}]{2}}} מהדפים המקבילים בסדרה A. השטח של C0 הוא 2 4 ≈ 1.1892 {\displaystyle {\sqrt[{4}]{2}}\approx 1.1892} מטרים רבועים. סדרה זו נועדה עבור מעטפות, כך שדף מסדרה A מתאים למעטפה המקבילה מסדרה C. מותרת סטייה קלה בגודלי הדפים. כדי שדפים יתאימו לסטנדרט, רמת הדיוק הנדרשת היא בהתאם לגודל הדף: עד 150 מ"מ – גודל החריגה המקסימלי הוא 1.5 מ"מ מ-150 מ"מ ועד 600 מ"מ – גודל החריגה המקסימלי הוא 2 מ"מ מעל 600 מ"מ – גודל החריגה המקסימלי הוא 3 מ"מ מדיה וקבצים בנושא ISO 216 בוויקישיתוף International standard paper sizes: ISO 216 details and rationale ISO 216, אתר ISO
אורי ענבר

אורי ענבר (נולד ב-26 בספטמבר 1964) הוא מפיק, במאי ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה עבור סרט הטלוויזיה "שתיקת הצופרים". בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימש יו"ר איגוד במאי הקולנוע בישראל בשנים 1997-2000 וייסד את תל"י, חברת התמלוגים של יוצרי הקולנוע והטלוויזיה בישראל, יחד עם התסריטאי אבי שמש. ענבר הקים את מחלקות הפרומו של חברת הטלוויזיה HOT ורשת. שני מטר מהבית (1994) - תיעודי האח של דריקס (1994) - עם דורון צברי החצי השני, (1996) - סרט טלוויזיה כחול עמוק (סדרת טלוויזיה), (1997) בגין (מבוסס על דמותו של מנחם בגין), (1998) פסל הזהב (1998) - סרט תיעודי על המתרחש מאחורי הקלעים של תעשיית הקולנוע האמריקאית, עם דורון צברי האישה האחרת (סרט טלוויזיה), (2000) הקרב על האגרה - מפיק, תסריטאי בית"ר פרובנס (2002) - במאי - זוכה פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שרמן בחורף (2001) - במאי לנצח (נקרא גם "לנצח עם מיקי ברקוביץ'") (2003) - במאי שתיקת הצופרים (2003) - סרט טלוויזיה על האירועים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים והמחדל בזמן אמת (2004) דרמת טלוויזיה בשידור חי לנצח עם מיקי ברקוביץ' (2004) עם נוי גור ורמי הויברגר המדריך למהפכה (2010) - עם דורון צברי חלוצי תרבות (2005) - אפרים קישון (פרק תיעודי על קישון לסדרה בהפקת טלעד) אורי ענבר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי ענבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורי ענבר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אורי ענבר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי ענבר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים דורון חלוץ, המהפכה השקטה של אורי ענבר, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2010
חרדון מצוי

חרדון מצוי (שם מדעי: Stellagama stellio) הוא מין של לטאה ממשפחת החרדונים הנפוץ באזורים ים-תיכוניים ובאזורים מדבריים. אורכו לרוב עד כ-30 ס"מ. הראש רחב, שטוח ומשולש. גופו מוצק, מגושם ומחוספס בשל הקשקשים הגדולים והקוצניים שעליו, ובמיוחד על זנבו. צבעי גופו של החרדון המצוי מגוונים ומשתנים בהתאם לגורמים שונים כמו למשל אזור המחיה, גיל, זוויג, טמפרטורת סביבה. בשעות הבוקר הקרירות צבע גופו כהה יחסית על מנת לקלוט את חום השמש ביעילות, ובמשך היום הוא הולך ומתבהר עם ההתחממות. כמיני חרדונים רבים, החרדון המצוי משתמש בתנועות קידה לתקשורת תוך-מינית: להכרזה על טריטוריה ולחיזור אחר נקבות. מזונו של החרדון הוא בעיקר חרקים ופרוקי-רגליים שונים ולעיתים גם חלזונות, וכן מזון צמחי כפרחים ועלים. הזכרים שומרים על הטריטוריות שלהם ואינם נותנים לזכרים זרים להיכנס אליהן. סביב כל זכר ישנם 4-1 נקבות וצעירים אחדים. עונת ההטלה היא בסוף האביב עד תחילת הקיץ. הנקבה חופרת גומה באדמה לחה ומטילה בה 13-6 ביצים. הצעירים בוקעים אחרי חודשיים. החרדון המצוי הוא החרדון הכי נפוץ בישראל וניתן למצוא אותו בבתי הגידול הים-תיכוניים ובבתי הגידול המדבריים בארץ. חרדון מצוי צפוני חרדון מצוי דרומי חרדון מצוי בגן החיות התנ"כי בירושלים חרדון מצוי על קיר באצבע הגליל תגובת קיפאון בתנוחה מאיימת אצל חרדון מצוי, סמוך למושב בית אלעזרי אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 79-81 מדיה וקבצים בנושא חרדון מצוי בוויקישיתוף חרדון מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מיכל סמוני-בלנק ועמיר וינשטיין, ‏אדון חרדון, "טבע הדברים" (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט) חרדון מצוי - הבדלים בין אוכלוסיות צפוניות לדרומיות בישראל, עמותת מן השדה ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופלה

המונח "תפיחה" מפנה לכאן. לערך העוסק בהתפחת בצק, ראו התפחה. סוּפְלֶה (בצרפתית: soufflé, בעברית: תפיחה) הוא מאפה קל ואוורירי המכיל בעיקרו חלבוני ביצים מוקצפים. הסופלה מוגש הן כמנה עיקרית של הארוחה (כאשר היא מלוחה או חריפה) והן כקינוח מתוק. מקור שם המאכל בפועל הצרפתי souffler שמשמעו "להתנפח" או "להתפוצץ". הסופלה בנוי משני מרכיבים - בלילה או קרם הנותנים לסופלה את טעמו. הבלילה יכולה להיות מתוקה או מלוחה, ויכולה להכיל גם גבינה ותבלינים כאשר מדובר בסופלה מתובל, או שוקולד, לימון או וניל בתוספת סוכר כאשר מדובר בקינוח. קצף ביצים - הנותן לסופלה את אווריריותו ונפחו. הסופלה תופח בתנור במהלך אפייתו, ונשאר במצבו התפוח כ-20–30 דקות, אלא אם הוא נמצא בקרבת שינוי לחצים או שינוי טמפרטורות מהיר, הגורמים ל"נפילתו". עם צאתו מהתנור, הסופלה יחל לקרוס כבר בתוך כ-5–10 דקות. מסיבות אלו, מנות סופלה יוכנו לרוב "אה-לה-מינוט" (כלומר זמן קצר לפני הגשתן) ויוגשו מיידית לאחר אפייתן. הסופלה נאפה לרוב בתבניות אישיות עגולות, ובשל העובדה שהסופלה שברירי ואוורירי ביותר, הוא מוגש לרוב בתבנית בה נאפה. במסעדות רבות בישראל מכונה עוגת שוקולד מותך בטעות בשם "סופלה שוקולד". בניגוד לסופלה, המסה העיקרית של העוגה מכילה כמות גדולה של קמח ולכן היא יציבה יותר. לרוב, כאשר מאפה שוקולד תפוח מוגש מחוץ לכלי בו נאפה, מדובר בפונדנט ולא בסופלה. סופלה קר הוא מוס או פרפה שבעת הכנתם נוצקה התערובת שלהם לכלי שעל דפנותיו הולבש גליל נייר כסף כך שיבלוט מעל הדפנות. תערובת המוס נוצקת כך שתעבור את דפנות הכלי אך תישאר בתחומי הגליל וכך בזמן ההגשה, לאחר הסרת גליל נייר הכסף נראה המוס כמו סופלה שתפח מעל דפנות הכלי. בשל הקושי הרב בהכנתו ובעיקר בשל נטייתו להצטמק מהר מחוץ לתנור, הסופלה משמש לעיתים בתרבות הפופולרית כבדיחה על שבריריות האפייה. הטבח עמל במשך שעות על הסופלה המושלם, אך כל רעש קל, משב רוח או לחיצה הפוגעת בפאר יצירתו גורמת לה לשקוע ולאבד את ערכה.
הר ארדון

הר ארדון הוא הר הנמצא בחלקו המזרחי של מכתש רמון. גובהו 722 מטרים מעל פני הים. מקור שמו העברי של הר ארדון מהתנ"ך. בספר דברי הימים א', בפרק ב', פסוק 18, מצוין שמו של ארדון, שהיה בנו של כלב בן-חצרון: "...ואלה בניה, ישר ושובב וארדון". שמותיו הערביים של ההר הם "ראס א-רדידה" (راس الرديدة), או "ראס א-רדיחה". מראה ההר הוא כשל טרפז, המתנשא מעל "רצפת" המכתש ומהווה חלק מדפנו המזרחית. מדרונותיו תלולים ומשופעים. ההר נוצר בתהליך גאולוגי הנקרא "היפוך תבליט". לפני מיליוני שנים, הר ארדון היה סינקלינה (קער) הכלוא בין שתי שרשראות הרים. בשל תהליכי בלייה וסחף שהיוו חלק מהתהליך הנרחב של היווצרות המכתש, התבלו וכורסמו שרשראות ההרים, ושחיקה זו הייתה כה מסיבית, עד כדי כך שהרכסים הפכו לבקעות, והקער התנשא מעליהן. מההר ועד למצוק הצפוני משתרעת בקעת מחמל. בשנת 1980 הוכרז שמורת טבע מצוק הצינים, הכולל בתוכו את הר ארדון. פרופ' עקיבא פלכסר, "שיחות על הגאולוגיה של ישראל", משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1989 ערן דורון, יעקב עיני, "מטיילים בנגב", מדרשת שדה בוקר וטבע הדברים, 2004 ד"ר זאב וילנאי, "אנציקלופדיה אריאל לידיעת הארץ", עם עובד, 1978 מדיה וקבצים בנושא הר ארדון בוויקישיתוף הר ארדון באתר טבע ונופים בישראל הר ארדון באתר נאקב צבי אילן, שמורות טבע בנגב, דבר, 23 באוקטובר 1980
התחנה המרכזית של כרמיאל

תחנה מרכזית כרמיאל נמצאת בכניסה הראשית לעיר כרמיאל. היא מהווה חלק חשוב ממערך התחבורה הציבורית בצפון ישראל. לפני הקמת התחנה התחנה הראשית בעיר מוקמה בסמוך לקניון כיכר העיר. מיקומה היה לא נוח מבחינת תנועת האוטובוסים ומבחינת הנוסעים. היא לא כללה כל שירות למעט קופה ומודיעין, לא היו בה רציפים או ספסלים, והיא יכלה לאכלס רק אוטובוס אחד אשר חסם נתיב תנועה. כדי לייעל את השירות ולהגדיל את כמות האוטובוסים העוברים בעיר, הוחלט להקים מסוף בכניסה לעיר שימש כחניון חנה וסע. עם הקמת המסוף החדש הוקמו בתוכו 5 רציפים עירוניים ו-9 רציפים בינעירוניים. המסוף אפשר לאוטובוס מגיע להיכנס למסוף לאסוף במהרה נוסעים ולהמשיך בנסיעתו בזמן מינימלי ובלא צורך להיכנס אל עומק העיר. התחנה בכרמיאל היא תחנה חשובה בציר חיפה-עכו-צפת-קריית שמונה, אשר משמשת את כל הקווים הנוסעים מחיפה לעכו בדרכם לצפת, קריית שמונה, חצור הגלילית ושאר יישובי אצבע הגליל וכן בכיוון ההפוך. כמות הקווים העוברים בתחנה אינה גדולה באופן כללי וכמות הקווים אשר מתחילים את נסיעתם מכרמיאל מועטה. בין הקווים אשר מתחילים מכרמיאל ניתן למנות יעדים כגון: חיפה, עכו, נהריה, טבריה, ירושלים, תל אביב ונצרת. בצמוד לתחנה המרכזית הוקמה ב-20 בספטמבר 2017 תחנת הרכבת כרמיאל, אשר הגדילה את תעבורת הנוסעים בתחנה המרכזית. עם הקמתה רציפי האוטובוס העירוניים והבינעירוניים של התחנה המרכזית עברו לרציף גדול ומקורה הסמוך לתחנת הרכבת. מקרא סימנים: ♿ - אוטובוס עירוני נגיש 🔄 - קו סיבובי (מעגלי) ⁦⬅️⁩ - קו חד כיווני 🚆 - קו הזנה המותאם לזמני הרכבת 💺 - הזמנת מקום מראש 🌙 - קו לילה ישנם שבעה קווים פנימיים העוברים דרך המסוף ותחנת הרכבת. שניים מהם פועלים בסופי שבוע בלבד. מערך הקווים הפנימיים מופעל על ידי אגד. ישנו שירות בינעירוני רב בתחנה, אשר ברובו הוא מופעל על ידי חברת נתיב אקספרס, שאר הקווים מתחלקים בין אגד אשר מפעילה שירות לחיפה, תל אביב, ירושלים, באר שבע, טבריה וקריית שמונה, סופרבוס אשר מפעילה קו בודד לעפולה וחברת נסיעות ותיירות נצרת אשר מפעילה שירות לאזור הכפרים סחנין, עראבה ודיר חנא.
גשר הקונפדרציה

גשר הקונפדרציה הוא גשר המחבר בין הפרובינציה אי הנסיך אדוארד לבין ניו ברנזוויק בקנדה והוא מגשר על פני מצר נורת'מברלנד לאורך 12.9 ק"מ. זהו הגשר הארוך ביותר שמתוח על פני מים שקופאים בכל חורף. רובו של הגשר נמצא בגובה של 40 מ' מעל המים, אולם חלקו מוגבה לכדי 60 מטר במפתחים רחבים על מנת לאפשר מעבר ספינות. הגשר נשען על 62 עמודים, המרוחקים זה מזה עד 250 מטר. רוחבו של הגשר 11 מטר. אגרה נגבית בגשר, רק ביציאה מאי הנסיך אדוארד. להולכי רגל ואופניים אין מעבר על הגשר, לרשותם עומדת מעבורת. פתיחתו הרשמית של הגשר לתנועה נערכה ב-31 במאי 1997. מדיה וקבצים בנושא גשר הקונפדרציה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קנדה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התקופה האדוארדית

התקופה האדוארדית בבריטניה היא כינוי לתקופה החופפת בחלקה את תקופת שלטונו של אדוארד השביעי בין השנים 1901 ל-1910. יש המרחיבים את הגדרת התקופה אף עד תחילת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. התקופה האדוארדית היא התקופה האחרונה בהיסטוריה הבריטית הקרויה על שם המונרכים השולטים. תקופת שלטונם של ג'ורג' החמישי ושל ג'ורג' השישי אינה קרויה התקופה הג'ורג'יאנית, שם זה שמור לתקופתם של המלכים באותו שם במאה ה-18. גם התקופה האליזבתנית מתייחסת למלוכתה של המלכה אליזבת הראשונה, במאה ה-16, ולא לתקופתה של אליזבת השנייה, במאות ה-20 וה-21. סמואל היינס תיאר את התקופה בתור "עידן נינוח בו נשים חבשו כובעי תמונה ולא הצביעו, בו העשירים לא התביישו לחיות באופן מנקר עיניים, והשמש אכן לא שקעה לעולם מעל הדגל הבריטי". במהלך העידן האדוארדי התפתחה מערכת המעמדות הבריטית והגיעה לשיאה, אף על פי שבאופן פרדוקסלי עלה בתקופה זו העניין בסוציאליזם, תוך מתן יחס מקל לעניים ועליית המודעות למעמד האישה. הליברלים שבו לשלטון בשנת 1906, וקידמו רפורמות בנושאי רווחה. סוגיית זכות ההצבעה לנשים, ביחד עם הצמיחה העסקית כתוצאה מהתיעוש המהיר, הובילו לסביבה סובלנית יותר. המגזרים החלשים - משרתים, פועלים ונשים - התחזקו פוליטית. המעמד הגבוה פיתח עניין בספורט בשעות הפנאי, ובעקבות זאת חלה התפתחות מהירה בתחום האופנה. נשים העדיפו לעבור לסגנון לבוש גמיש ונוח. המחוך השתנה, ולבישתו היום יומית ננטשה בהדרגתיות. לתקופה האדוארדית קדמה התקופה הוויקטוריאנית, שתמה בפטירה של המלכה ויקטוריה. כאשר נפטרה, בנה ויורשה כבר היה ממוביליו של סגנון אמנות ואופנה שהגיע מיבשת אירופה. התקופה האדוארדית הקבילה בחלקה לתקופת "העידן היפה" בצרפת – ה-Belle Epoque. למרות שארכה זמן מועט, התקופה מאופיינת בסגנון אדריכלי, סגנון אופנתי וסגנון חיים ייחודיים. סגנון האר נובו היה בעל השפעה חזקה במיוחד. התיאטרון במהלך התקופה האדוארדית מאופיין בצמיחת הדרמה החדשה, ובמחזות של ברנרד שו והארלי גרנוויל ברקר. הובאו מאירופה מחזות, למשל מאת הנריק איבסן וגרארד הפטמן. השיטה של השחקן/מנהל, אשר הובלה על ידי סר הנרי אירבינג, סר ג'ורג' אלכסנדר וסר הרברט בירבוהם טרי, החלה לדעוך. במקומן התרבו הופעות מוזיקליות. הייתה זו תקופה בה פורסם מספר עצום של רומנים וסיפורים קצרים, והחלה הפרדה בין ספרות אינטלקטואלית וסיפורת פופולרית. כמה מהשמות הידועים בתחום הספרות קשורים לתקופה, ה. ג'. ולס, ג'ון גולסוורתי, ארנולד בנט, ג'וזף קונראד, א.מ. פורסטר, פ. ג. וודהאוס. בין העבודות המפורסמות ביותר הייתה "הטרגדיה השייקספירית" של א. ס. בראדלי ב-1904. 1902: סיום מלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה 1903: הטיסה הראשונה של האחים רייט 1908: המשחקים האולימפיים 1908 בלונדון 1909: לואי בלריו חוצה את תעלת למאנש בטיסה 1910: הקמת איחוד דרום אפריקה 1912: שקיעת הטיטאניק 1914: תחילת מלחמת העולם הראשונה 1915: קרב גליפולי 1916: הקרב על הסום 1916: מרד חג הפסחא 1917: ארצות הברית נכנסת למלחמת העולם הראשונה 1918: סיום מלחמת העולם הראשונה בריטניה, היסטוריה, 1901-1910, אדוארד VII, דף שער בספרייה הלאומית "Manor House. Edwardian Life | PBS". www.pbs.org. Roy Hattersley, The Edwardians (2004).
טבלניים

טבלניים (שם מדעי: Podicipedidae) היא משפחת עופות מים מסדרת הטבלנאים. הטבלנים בעלי דמיון לברווזים אך אין ביניהם כל קשר. הם צפים כמותם על המים וצוללים בחיפוש מזונם הכולל בעיקר דגים וחרקי מים. הקטן בטבלניים הוא טבלן גמד (Tachybaptus dominicus) ששוקל עד 120 גרם. הגדול ביותר הוא טבלן גדול (Podiceps major) ששוקל 1.7 ק"ג. סוג טבלן צפון-אמריקאי Aechmophorus טבלן קלארק Aechmophorus clarkii טבלן מערבי Aechmophorus occidentalis סוג טבלן Podiceps טבלן לבן-לחיים Podiceps auritus טבלן מצויץ Podiceps cristatus טבלן הכתר Podiceps gallardoi טבלן אפור-לחיים Podiceps grisegena טבלן גדול Podiceps major טבלן בינוני Podiceps nigricollis טבלן כסוף Podiceps occipitalis טבלן הפונה Podiceps taczanowskii סוג בעל מין יחיד טבלן עקוד-מקור Podilymbus podiceps סוג טבלן אוסטראלי Poliocephalus טבלן ניו זילנדי Poliocephalus rufopectus טבלן אוסטרלי אפור-ראש Poliocephalus poliocephalus סוג טבלן דרום-אמריקאי Rollandia טבלן דרום אמריקאי מצויץ Rollandia rolland טבלן טיטיקקה Rollandia microptera סוג Tachybaptus טבלן גמדי Tachybaptus ruficollis טבלן אוסטרלי Tachybaptus novaehollandiae טבלן מדגסקרי קטן Tachybaptus pelzelnii טבלן פחות Tachybaptus dominicus שלושה מינים במשפחה זו נכחדו במהלך המאה ה-20: טבלן ענק Podilymbus gigas, נכחד מהבר בשנת 1989. טבלן קולומביאני Podiceps andinus, נכחד מהבר בשנת 1994. טבלן אלאוטרה Tachybaptus rufolavatus, נצפה לאחרונה בשנת 1988, והוכרז רשמית שנכחד מהבר בשנת 2010. טבלן לבן-לחיים Podiceps major טבלן מערבי Tachybaptus novaehollandiae Poliocephalus poliocephalus מדיה וקבצים בנושא טבלניים בוויקישיתוף טבלניים, באתר ITIS (באנגלית) טבלניים, באתר NCBI (באנגלית) טבלניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טבלניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טבלניים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר האנחות

גשר האנחות (באיטלקית Ponte dei Sospiri) הוא גשר מקורה ידוע בוונציה המחבר בין ארמון הדוג'ה לבין בית הכלא העתיק של העיר ונמתח מעל תעלת פאלאצו (Rio di Palazzo (איט')). הגשר בן המאה ה-16 עשוי מאבן גיר לבנה ויוצר מסדרון סגור המחבר בין שני הבניינים. הגשר תוכנן על ידי אנטוניו דה פונטה (Antonio da Ponte), שתכנן גם את גשר הריאלטו. בקירות הגשר חלונות מכוסים בעיטורי אבן כבדים, המשמשים כסורגים. האסירים שנשפטו למאסר בארמון הדוג'ה היו מובלים על הגשר אל הכלא חסר החלונות. כינויו של הגשר הוענק לו במאה ה-19 על ידי לורד ביירון, שדמיין את אנחות הנידונים הזוכים להצצה אחרונה בעולם החיצון מבעד לחלונות המסורגים בדרכם לכלא. השם "גשר האנחות" הוענק לגשרים נוספים בעולם, בהם גשרים בבריטניה (Bridge of Sighs, Oxford)‏, (Bridge of Sighs, Cambridge)‏, (Bridge of Sighs, Chester), ספרד, גרמניה (Seufzerbrücke), הונגריה (Sóhajok Hídja), שוודיה (Långholmsbron) ופרו (ספ'). מדיה וקבצים בנושא גשר האנחות בוויקישיתוף אתר על גשר האנחות (באנגלית) גשר האנחות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שדרות בר-לב

שדרות בר לב (מכונה גם כביש 1 העירוני) הוא רחוב ראשי ועורק תנועה מרכזי בירושלים, המוביל מאזור מאה שערים לגבעה הצרפתית. הרחוב הוא חלק מציר ארוך יותר שמקשר את מרכז העיר ודרך חברון לשכונות הצפוניות של ירושלים, ומהווה יחד עם דרך חברון ורחובות נוספים חלק מכביש 60 שעובר בירושלים. הרחוב נסלל פחות או יותר לאורך תוואי הקו העירוני שהפריד בין חלקי העיר שבשליטת ישראל וירדן עד למלחמת ששת הימים, ונקרא על שם הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב. החל מחודש אוגוסט 2011, עוברת לכל אורך הרחוב הרכבת הקלה. לאורך השנים, מאז איחוד העיר, הוצעו תוכניות שונות לפיתוח סביבות הקו העירוני, כשאחת מהן הייתה סלילת עורק תחבורה ראשי מצפון העיר לדרומה. החשש שעמד מול מתכנני הכביש היה כי במקום לאחד את העיר, ישמש הכביש כמחסום בין השכונות הערביות הנמצאות ממזרח לו לשכונות היהודיות הנמצאות ממערב לו. במסמכי התכנון ובשיח הציבורי נקרא הכביש "כביש מספר אחת". הכביש נסלל בסופו של דבר והרחוב נחנך ב-1994. לאחר סלילתו החליף הרחוב את דרך שכם ההיסטורית כציר התנועה המרכזי אל עיר העתיקה מצפון. הרחוב נמתח, בכיוון צפון - דרום, בין כיכר פיקוד מרכז (מעבר מנדלבאום) בדרום לצומת הגבעה הצרפתית בצפון. הרחוב מהווה עורק מרכזי ורחב לתנועה ממונעת, ועל כן מעטים בו הרחובות החוצים והולכי הרגל. חלקו הצפוני של הרחוב מפריד בין השכונות החרדיות ושכונות הבריח לשכונות שייח' ג'ראח, המושבה האמריקאית ובאב א-זהארה הערביות. הכביש נמצא בתפר בין חלקים ואוכלוסיות שונות של העיר המתהלכות ונוסעות בו: חרדים, ערבים וחילונים, ובכך ייחודו. בחלקו הדרומי של הרחוב, באזור שער מנדלבאום לשעבר, נמצאת שורת בתי מלון גדולים, שהוקמו לקראת גל התיירים שהיה צפוי לפקוד את העיר בשנת 2000. בחלקו האמצעי של הכביש, על יד גבעת התחמושת, שוכנים קריית הממשלה על שם מנחם בגין ובניין המטה הארצי של משטרת ישראל. מלבד אזורים אלו משמשים הבניינים לאורך הכביש למגורים בלבד ורובם מרוחקים ממנו או מפנים אליו חזית אחורית. ברחוב ארבע תחנות של הרכבת הקלה: שבטי ישראל, שמעון הצדיק, גבעת התחמושת וגבעת המבתר. מדיה וקבצים בנושא שדרות בר-לב בוויקישיתוף דרך חיים בר-לב באתר עיריית ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מודפיניל

מודפיניל (Modafinil; שם מסחרי: פרוביג'יל) משמש להגברת הערנות בחולים הנוטים לישנוניות בשעות היום, בעיקר בשל הפרעת נרקולפסיה, הפרעות שינה עקב עבודה במשמרות (SWSD) וישנוניות-יתר יומית הנובעת מדום נשימה חסימתי בשינה (OSAHS). התרופה שייכת לקבוצת התרופות המעוררות הפועלות על מערכת העצבים המרכזית אך להבדיל מתרופות אחרות, התרופה נספגת דרך הדם לחלבוני הפלזמה ועוברת פרוק ב-90% על ידי הכבד ולכן לא נשארת בגוף כשייר לא רצוי. התרופה נהייתה נפוצה יותר ומומלצת בקרב רופאים עקב יעילותה מבלי שהיא גורמת להתמכרות או לתופעות לוואי, פרט למקרים נדירים ביותר. בעלת זמן מחצית חיים של 15 שעות. התרופה מקלה בצורה ניכרת על עייפות היתר, אולם אינה מרפאה את ההפרעות הפתולוגיות הגורמות לעייפות זו. כמו כן התרופה נמצאת בשימוש בקרב מאובחני ADHD וטיפול בעייפות עקב טרשת נפוצה. בשימוש עם תרופות מרגיעות כמו ואליום היא מפחיתה את השפעתן. כמו כן, אם נוטלים את התרופה עם קפאין אזי היא מגבירה את הערנות. צבאות שונים בעולם (כמו הצבא הבריטי והאמריקאי ולגיון הזרים הצרפתי) הצהירו על ניסויים או שימוש ממשי בתרופה בזמן משימות שדורשות חסך בשינה וערנות מתמשכת. אין לצרוך אלכוהול בזמן השימוש בתרופה שכן הכבד חדל מלפרקה והיא מצטברת בגוף. תופעות לוואי נפוצות: כאבי ראש, בחילה ותחושת אי נוחות בקיבה. תופעות לוואי נדירות: כאבים בחזה, טכיקרדיה, סחרחורת. מדיה וקבצים בנושא מודפיניל בוויקישיתוף אתר התרופה (אנגלית) איתי גל, לראשונה בישראל: אושרה תרופה לעייפות כרונית, באתר ynet, 23 באפריל 2008 עמית קלינג, ‏ער! ניסינו את הכדור שעוזר לעבוד בלי לישון, באתר "Time Out ישראל", 29 בנובמבר 2015 אראלה טהרלב בן-שחר, להיט באמריקה: התרופה שמחדדת את המוח ומשפרת הריכוז, באתר ynet, 3 ביוני 2016 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.