laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מזמורי רקוויאם

מזמורי רקוויאם היא יצירה מאת המלחין הרוסי איגור סטרווינסקי, המתבססת על קטעים מתוך הרקוויאם הקתולי. יצירה זו נכתבה בשנים 1965–1966, בתקופה המאוחרת של סטרווינסקי, וכמו היצירות מתקופה זו היא קצרה ונוקשה, אולם בניגוד לרוב היצירות שכתב בתקופה זו, שנכתבו בסגנון סריאלי, במזמורי הרקוויאם יש עירוב סגנונות. היצירה הוזמנה מסטרווינסקי על ידי סטנלי סיגר לזכר אמו, הלן ביקונן סיגר, בשנת 1965. הלן סיגר תרמה בצוואתה כסף רב לאוניברסיטת פרינסטון, ומחלקת המוזיקה של האוניברסיטה הייתה אחת הנהנות העיקריות מסכום זה. בנה ביקש שחלק מן הכסף יוקדש ל"אנדרטה מוזיקלית" לזכרה, ולכן פנה לסטרווינסקי. סטרווינסקי השלים את העבודה על היצירה בשנת 1966, וקונצרט הבכורה נערך באוניברסיטת פרינסטון ב-8 באוקטובר, בניצוחו של רוברט קרפט. היצירה בוצעה גם בהלווייתו של סטרווינסקי בשנת 1971. היצירה מורכבת מתשעה פרקים, שישה פרקים ווקאלים ושלושה אינסטרומנטליים, המסודרים באופן סימטרי: פרק אינסטרומנטלי ראשון (Prelude), שלושה פרקים ווקאלים (Exaudi ,Dies Irae, Tuba mirum), פרק אינסטרומנטלי אמצעי (Interlude), שלושה פרקים ווקאלים (Rex tremendae, Lacrimosa, Libera me) ופרק אינסטרומנטלי אחרון (Postlude). כל אחד משלושת הפרקים האינסטרומנטליים מדגיש סוג אחר של כלי נגינה: הראשון - כלי קשת, האמצעי - כלי נשיפה מעץ והאחרון - כלי הקשה. בכך יש ביצירה רציפות בין הפרקים. הטקסט של הפרקים הווקאלים מורכב מקטעים מתוך הרקוויאם הקתולי, הExaudi הוא מתוך הפתיחה "רקוויאם", ארבעת הקטעים הווקאלים הבאים הם מתוך ה"דיאס אירה, והקטע האחרון הוא המזמור "ליברה מה" כמעט בשלמותו. היצירה משתמשת רק בחלק קטן מהטקסט השלם של הרקוויאם. בחירת הקטעים מתוך הרקוויאם נעשתה על ידי רוברט קרפט, שגם ניצח על הבכורה של היצירה. המוזיקה של היצירה איננה סריאלית, כמו יצירות אחרות של סטרווינסקי מאותה התקופה, אך היא משתמשת במוטיבים א-טונאליים בהם סטרווינסקי הרבה להשתמש כמו שיטת שנים-עשר הטונים. היצירה הולחנה לשני סולנים: אלט ובס, מקהלה מעורבת ולתזמורת הכוללת: 3 חלילים (השלישי מוכפל בפיקולו), חליל אלט, 2 בסונים, 4 קרנות, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, טימפני (עם שני נגנים), שני נגני כלי הקשה המנגנים על: קסילופון, ויברפון ופעמונים צינוריים, נבל, פסנתר, צ'לסטה ומחלקת כלי קשת. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-15 דקות (פרקי היצירה קצרים מאוד). Prelude Exaudi Dies Irae Tuba mirum Interlude Rex tremendae Lacrimosa Libera me Postlude
פלאוט

פלאוט (באנגלית: Plaut) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... גונתר פלאוט – ממנהיגי היהדות הרפורמית בצפון אמריקה יונתן פלאוט (אנ') – רב רפורמי, בנו של גונתר פלאוט סטיבן פלאוט – כלכלן, פובליציסט ופעיל ציבור ישראלי
פרנץ קסאבר פיבר

פרנץ קסָאבר פִיבֶּר (בגרמנית: Franz Xaver Fieber‏; 1 במרץ 1807 - 22 בפברואר 1872) היה בוטנאי ואנטומולוג גרמני, אחד האנטומולוגים המפורסמים של המאה ה-19. תרם רבות לסיווג הראשוני של סוגי הפשפשאים וחגבאים באזור הים התיכון. נולד לפרנץ אנטון פיבר ומריה אנה הנסל. בין השנים 1824-1828 למד כלכלה, מדעים ושפות באוניברסיטה הטכנית של צ'כיה בפראג. החל לעבוד ככלכלן עבור הממשל ולאחר מכן שופט (magistrate) בצ'רודים שבבוהמיה. בתחילת דרכו העדיף פיבר לעסוק בבוטניקה ואיורים של עבודות פאוניסטיות. ב-1832 החל להעמיק את מחקריו בתחום האנטמולוגיה, בעיקר של פשפשאים וחגבאים. עבודתו החשובה ביותר היא על הפשפשאים שפורסמה בחלקים בין שנים 1860 ל-1870, בעבודה זו תיאר כ-200 מינים חדשים למדע והציג את הבסיס למיון סוגים באזור הים התיכון. לאחר מותו אוסף החרקים שלו נרכש על ידי Lethierry, Lucien François ולאחר מותו של טיירי נרכש על ידי Noualhier, Martial Jean Maurice. נולהיר נהג לסחור רבות עם המינים שרכש, במיוחד עם Jean Baptiste Auguste Puton. בסופו של דבר רוב הטייפים שתיאר למדע הגיעו למוזיאון MNHN בפריז. הוא היה פעיל גם בתחום חקר הצמחים. בשנת 1836 הוא פרסם ביחד עם פיליף מקסימיליאן אופיץ ובוטנאים נוספים ספר שמתאר את הצמחים של בוהמיה. Synopsis der europäischen Orthopteren ‏ (1854) Die europäischen Hemiptera ‏ (1860) מדיה וקבצים בנושא פרנץ קסאבר פיבר בוויקישיתוף
גדי ירקוני (ראש מועצה אזורית)

גד משה "גדי" ירקוני (נולד ב-4 באוגוסט 1967) הוא חבר קיבוץ נירים, ראש מועצה אזורית אשכול. ירקוני נולד בקיבוץ נירים בשנת 1967 לעמליה, מורה להיסטוריה ומקרא, וצבי, נהג משאית. לירקוני תואר הנדסאי תעשייה וניהול מהמרכז האקדמי רופין והוא בוגר קורס במנהל עסקים. דירקטור בחברות "נירלט" ו"ניראל יזמות חקלאית". ירקוני היה רכז המשק של נירים. בירי פצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר קיבוצו ב-26 באוגוסט 2014, כשעה לפני תום מבצע צוק איתן, נפצע ירקוני קשה ואיבד את שתי רגליו (מהירי נהרגו שניים מחברי הקיבוץ). בינואר 2015 העיד בפני צוות הבדיקה של האו"ם בנושא עימות ישראל-עזה 2014 על נסיבות פציעתו. בעקבות בחירתו לכנסת של חיים ילין, ראש מועצה אזורית אשכול, נערכו ביוני 2015 בחירות לראשות המועצה, בהן ניצח ירקוני את אורי נעמתי ורן גויטע לאחר שזכה ב-51% מקולות הבוחרים. בבחירות 2018 לראשות המועצה ניצח את אפי מישוב ממושב אוהד, ברוב של 55.77%. ירקוני טען במאי 2023 שתוכנית ההתנתקות לא הייתה טעות. לאחר מתקפת הפתע על ישראל (2023) ב-7 באוקטובר 2023, בראיון לערוץ 12 אמר שחמאס לא יכול להיות לצדנו. בעקבות מתקפת הפתע נדרש להתמודד עם התרוקנות המועצה האזורית מרבים תושביה, שפונו ממנה מחמת הירי המתמשך לעברה. עקב מלחמת חרבות ברזל לא נערכו במועצה האזורית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024, וירקוני ממשיך בתפקידו. לאור התמשכות המלחמה, הבחירות למועצה האזורית אשכול נדחו על ידי הכנסת ל-19 בנובמבר 2024. גדי ירקוני לא הגיש את טפסי מועמדותו לראשות המועצה. מחליפתו היא מיכל עוזיהו פלג ממושב עין הבשור מאחר שהיא הייתה המועמדת היחידה שהגישה את טפסי המועמדות לבחירות לראשות המועצה. ירקוני נשוי לשהם ואב לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא גדי ירקוני בוויקישיתוף ענת מידן, ‏"הקיבוץ שלי, כמוני, צריך לרוץ קדימה, עם הקביים ועם התותבות", באתר "ידיעות אחרונות", 19 בספטמבר 2014 (הקישור אינו פעיל) יניר יגנה‏, גדי ירקוני, שנפצע קשה ב"צוק איתן", נבחר לראש מועצת אשכול, באתר וואלה, 3 ביוני 2015 מתן צורי, אילנה קוריאל ואחיה ראב"ד, פחות משנה אחרי שאיבד את רגליו ב"צוק איתן": גדי ירקוני נבחר לראש מועצת אשכול, באתר ynet, 3 ביוני 2015 אייל לוי, ‏גדי ירקוני איבד את רגליו בצוק "איתן", עכשיו הוא מפריח את עוטף עזה, באתר מעריב אונליין, 25 באוגוסט 2017 מיכל יעקב יצחקי, ראש מועצת אשכול: "מרגישים כמו ברווזים במטווח", באתר ישראל היום, 20 במאי 2021 אייל לוי, "אם רוצים שנחיה כאן, צריך לגלח 2-3 ק"מ מעבר לגבול. ואם מישהו ייכנס לשם - הוא ימות": גדי ירקוני נלחם עבור תושבי העוטף, באתר ישראל היום, 26 באוקטובר 2023 להיות פליט במולדת שלך, פודקאסט "המנגנון" עם גדי ירקוני, 26 באוקטובר 2023 שחר אילן, "גם בגיהינום צריך למצוא את חצי הכוס המלאה", באתר כלכליסט, 26 בספטמבר 2024 גילי כהן, שירלי סיידלר, ג'קי חורי, כשעה לפני הפסקת האש: שני הרוגים ופצוע קשה מפגיעת פצמ"ר באשכול, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2014 אור הלר, ‏קטוע הרגליים מנירים העיד בוועדת שאבאס: "מקווה שהצלחנו לשנות משהו", באתר מעריב אונליין, 15 בינואר 2015 מתן צורי, אילנה קוריאל ואחיה ראב"ד, פחות משנה אחרי שאיבד את רגליו ב"צוק איתן": גדי ירקוני נבחר לראש מועצת אשכול, באתר ynet, 3 ביולי 2015 גדי ירקוני, ראש המועצה האזורית אשכול: "ההתנתקות לא הייתה טעות, זה היה הדבר הנכון", עכשיו 14, 14 במאי 2023 "לא מעניין אותי בית חולים": גדי ירקוני כפי שמעולם לא שמעתם, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2023
מזמרה

מזמרה היא סוג של מספריים המיועדים לשימוש על צמחים. הם חזקים מספיק לצורך גיזום של עצים ושיחים. המזמרה משמשת לחקלאות, גינון, סידור פרחים ועוד. המזמרה כוללת זוג ידיות, ציר ולסתות. במזמרות הדומות למספריים, שני הלהבים חולפים האחד ליד משנהו וגוזרים את הגבעול/ענף. היא עדיפה לשימוש בגזם טרי. במזמרה מסוג "סדן" בניגוד למזמרת המספריים, לסתות המזמרה אינן אחידות: האחת חדה כסכין, והשנייה מהווה סדן שטוח. מזמרה זו עדיפה לעבודה עם גזם יבש. הקפיץ שמחבר בין שתי הידיות גורם למזמרה להיפתח כאשר אינה בשימוש. ניתן לסגור את הידיות על ידי לחיצה מתמשכת או על ידי לולאה או סוגר בטיחות שמצמידים אותן יחדיו. ישנן מזמרות המיועדות לאנשים בעלי יד ימין דומיננטית ואחרות המיועדות לאנשים בעלי יד שמאל דומיננטית. פלייר
פייבר

האם התכוונתם ל... Fiverr (פָיְיבֶר) - זירת מסחר גלובלית מקוונת סיבים תזונתיים סיב אופטי אישים: מישל פייבר (סופר) (אנ')‏ (Faber) – סופר סקוטי יליד הולנד מישל פייבר (סופרת) (Paver) – סופרת בריטית פרנץ קסאבר פיבר – בוטנאי ואנטומולוג גרמני פייב פאבר
דב פישר

דברה ("דב") סטרובל פישר (באנגלית: Debra Strobel "Deb" Fischer ; נולדה ב-1 במרץ 1951) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הרפובליקנית. פישר מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת נברסקה. פישר נולדה וגדלה בלינקולן שבנברסקה, בתם של פלורנס וג'רי סטרובל. סיימה תואר ראשון בחינוך באוניברסיטת נברסקה-לינקולן. ב-2004 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של נברסקה וכיהנה בו עד 2013. בנובמבר 2012 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, היא הביסה את יריבה מהמפלגה הדמוקרטית וגרפה 58% מקולות הבוחרים. היא הייתה בכך הרפובליקנית היחידה שהצליחה לזכות במושב שהיה בשליטת המפלגה הדמוקרטית. בינואר 2013 החלה לכהן בסנאט. היא חברה בוועדת הכוחות המזוינים, בועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בועדת החקלאות, התזונה והיערנות ובוועדת העסקים הקטנים והיזמות. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה שנייה. פישר בעלת עמדות שמרניות, היא מתנגדת להפלות מלאכותיות ומהמובילות בקונגרס להסרת המימון הפדרלי לפדרציה האמריקאית להורות מתוכננת. פישר נשואה ואם לשלושה בנים. מדיה וקבצים בנושא דב פישר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דב פישר דב פישר, ברשת החברתית פייסבוק דב פישר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דב פישר, ברשת החברתית אינסטגרם דב פישר, סרטונים בערוץ היוטיוב דב פישר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דב פישר באתר הסנאט דב פישר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Nebraska’s Deb Fischer hooked Senate seat with heartland values, אתר thehill.com, ‏4 במרץ 2013 Meet the three GOP women leading the charge to defund Planned Parenthood, וושינגטון פוסט, 30 ביולי 2015
הרמן פון ויסמן

הרמן וילהלם לאופולד לודוויג ויסמן (בגרמנית: Hermann Wilhelm Leopold Ludwig Wissmann; ‏4 בספטמבר 1853, פרנקפורט על האודר – 15 ביוני 1905, שטיריה) היה חוקר ואיש צבא גרמני. שירת בצבא, אולם פרש ממנו לטובת חיי הרפתקנות. בשנת 1880 חקר את קונגו בשירות לאופולד השני, מלך הבלגים. בשנת 1888 פרץ במזרח אפריקה, מקום שם ניסו הגרמנים להקים מושבה, התקוממות גדולה של ערבים וסווהילים. הקנצלר אוטו פון ביסמרק מינה את ויסמן לרייכסקומיסר, ובשל היכרותו את האזור ציווה עליו לדכא את המרד. המורדים היו ערבים ממורמרים שהיוו את העילית באזור וחששו מפגיעה בפרנסתם (סחר עבדים ושנהב), וילידים סווהילים, אותם הנהיג ערבי למחצה בשם אבושירי אבן סאלם אל חארטי. ויסמן גייס שכירי חרב מקומיים רבים (אסקרי) ומינה עליהם קצינים גרמניים (מה שהיווה את הבסיס ליצירת השוצטרופה). הוא דיכא את המרד בשיטתיות, תוך כדי שהוא שורף כפרים וטובח בתושבים. ב-16 בדצמבר 1889 נלכד אל חארטי והוצא להורג, ולשאר המורדים העניק ויסמן חנינה. ויסמן חזר לגרמניה כגיבור. הוא מונה למושל מזרח אפריקה הגרמנית, אולם בשל בריאות לקויה חזר לגרמניה שם כתב ספרים ונתן הרצאות. הוא מת בתאונת ציד ב-1905. מדיה וקבצים בנושא הרמן פון ויסמן בוויקישיתוף הרמן פון ויסמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מ-1890 נקרא פון ויסמן
טביתא באביט

טביתא באביט (באנגלית: Tabitha Babbitt;‏ 9 בדצמבר 1779, הארדוויק, מסצ'וסטס, ארצות הברית - 1853) הייתה ממציאה ועושת-כלים אמריקאית שהשתייכה לכת השייקרים. בין המצאותיה היו המסור הסובב, שיפורים לראש גלגל הטוויה, ושיפורים לשיניים תותבות. לגבי המסור הסובב, לא ברור אם ההמצאה שלה או של שייקר אחר בסביבתה. היא השתייכה לקהילת השייקרים של הרווארד במדינת מסצ'וסטס. שרה (טביתא) באביט נולדה בהארדוויק אשר במדינת מסצ'וסטס. ב-12 באוגוסט 1793 הצטרפה לקהילת השייקרים בעיירה הרווארד. לבאביט מיוחסת התובנה שלהב עגול יהא יעיל יותר מלהב ישר, והמצאת המסור הסובב הראשון, אשר שימש במנסרה החל משנת 1813. המסור היה מחובר למנוע שהופעל בכוח מים, כדי להקל על ניסור עצים. ככל הנראה, צפתה באביט בגברים מנסרים עץ, ועלה בדעתה שמחצית התנועה שלהם מבוזבזת. המסור הסובב הראשון שייצרה מצוי באולבני במדינת ניו יורק. בהיותה שייקרית, לא ניסתה לרשום פטנט על אף אחת מהמצאותיה. שלוש שנים לאחר המצאת המסור הסובב, רשמו שני צרפתים פטנט על ההמצאה, עליה למדו מקריאת עיתונות שייקרית. ההיסטוריון מ' סטיבן מילר גורס שבאביט לא הייתה הממציאה הראשונה של המסור הסובב, לפי מועד הצטרפותה לשייקרים. לדבריו, המסור הסובב הומצא בכפר השייקרים מאונט לבנון, בידי איימוס בישופ או בנג'מין ברוס, בשנת 1793, או לחלופין שלא היה המצאה שייקרית כלל. כמו כן מיוחסת לבאביט המצאה לייצור שיניים תותבות, וראש גלגל טווייה משופר. בנוסף היא חולקת את המצאת המסמרים החתוכים עם איליי וויטני. מ' סטיבן מילר, Inspired Innovations: A Celebration of Shaker Ingenuity, הוצאת UPNE, ‏2010, מסת"ב 9781584658504, עמ' 184. סטיבן ג' פייטרוויץ, Historical Dictionary of the Shakers, הוצאת Scarecrow,‏ 2008, מסת"ב 9780810862555, עמ' 104. כריסטיאן בקסוורט, The Shaker Legacy: Perspectives on an Enduring Furniture Style, הוצאת Taunton,‏ 2000, מסת"ב 9781561583577, עמ' 12. קלרה אנדיקוט סירז, Gleanings from Old Shaker Journals, הוצאת הוטון מיפלין, 1916, עמ' 275. מילר, שם, עמ' 184. מילר, שם, עמ' 181. אוטם סטנלי, Mothers and Daughters of Invention, הוצאת Scarecrow,‏ 1993. עמ' 259, 472, 500.
המצור על אנטיוכיה

האם התכוונתם ל... המצור על אנטיוכיה (253) – מצור פרסי על אנטיוכיה המצור על אנטיוכימיה (540) – מצור פרסי נוסף על אנטיוכיה המצור על אנטיוכיה (968 - 969) – מצור ביזנטי על אנטיוכיה המצור על אנטיוכיה (1097–1098) – מצור על אנטיוכיה במהלך מסע הצלב הראשון המצור על אנטיוכיה (1268) – המצור הממלוכי על אנטיוכיה
מריה קנטוול

מריה איליין קנטוול (באנגלית: Maria Elaine Cantwell; נולדה ב-13 באוקטובר 1958) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית. קנטוול מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וושינגטון, מאז שנת 2001. היא האישה השנייה המכהנת בסנאט מטעם מדינת וושינגטון, לאחר בחירתה של פטי מארי. קנטוול נולדה וגדלה באינדיאנפוליס, אינדיאנה. היא גדלה בשכונה שברובה מאוכלסת על ידי אירית-אמריקאית בצד הדרומי של העיר. מוצאה הוא אירי וגרמני. סיימה תואר ראשון בממשל ציבורי באוניברסיטת מיאמי שבעייר אוקספורד באוהיו. ב-1983 עברה לסיאטל, וושינגטון על מנת להשתתף בקמפיין הלא-מוצלח של הסנאטור הדמוקרטי אלן קרנסטון מקליפורניה, למועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-1984. לאחר מכן השתקעה בפרבר של סיאטל הואיל והוא הזכיר לה את העיר בה גדלה, אינדיאנפוליס. בשנת 1986 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של מדינת וושינגטון, וכיהנה בו עד 1993, עד נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הראשון של וושינגטון. כהונתה שם ארכה שנתיים עד 1995, לאחר הפסדה בבחירות הראשונות שלה כחברת בית הנבחרים. לאחר מכן עזבה את הפוליטיקה ועברה לעסוק בשוק הפרטי. הוצא לו משרה כסגן הנשיא לשיווק עבור חברת המחשבים "RealNetworks". בשנת 2000 הפכה קנטוול למולטי-מיליונרית נוכח מניותה בחברה. בשנת 2000 החליטה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית, והיא הביסה את יריבה מהמפלגה הרפובליקנית לאחר בחירות צמודות. ב-2006 נבחרה מחדש (בין היתר ניצחה את אהרון דיקסון) וכן ב-2012 וב-2018. הייתה חברה בוועדת העסקים הקטנים והיזמות בשנים 2014–2015. מדיה וקבצים בנושא מריה קנטוול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריה קנטוול (באנגלית) מריה קנטוול, ברשת החברתית פייסבוק מריה קנטוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מריה קנטוול, ברשת החברתית אינסטגרם מריה קנטוול, סרטונים בערוץ היוטיוב מריה קנטוול, באתר פליקר מריה קנטוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מריה קנטוול, אתר הסנאט הרשמי מריה קנטוול, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "MUR 5198". Federal Election Commission. 2004-02-23. אורכב מ-המקור ב-2006-11-04. נבדק ב-2006-11-07.
חובה זוטרת

חובה זוטרת או חובה הודית (שם מדעי: Sypheotides indicus) היא מין עוף בינוני במשפחת החובתיים והמין היחיד בסוג Sypheotides. המין הקרוב ביותר אליה היא חובה בנגלית שחיה באותו אזור ודומה לה במראה. החובה אנדמית לתת-היבשת ההודית שם היא חיה בעיקר בערבות עשב בעלי עשבים גבוהים מאוד. החובה מפורסמת עקב מנהגו של הזכר לקפוץ באוויר כמה מטרים ואז לנחות בכנפיים אסופות, במצג ראוותני שמבליט את צווארו וחזהו השחורים והציצה הארוכה שמאחורי ראשו (מתרחש בדרך כלל בזירה). החלק הקדמי של הגוף חום בהיר מפוספס מעט, תחילת הכנפיים לבנה והרגליים צהובות. הנקבות לעומתם חומות ומוסוות יותר וגם קטנות יותר. חובה זוטרת היא אחת ממיני החובתיים הקטנים יותר: אורכה 46–51 ס"מ בלבד. היא נפוצה בחלק המרכזי והערבי של הודו, אך מתפרשת ברחבי תת היבשת במהלך החורף הגשום. החובה מצויה בסכנת הכחדה והיא מתמעטת באזורים רבים בהם הייתה נפוצה בעבר, כגון פקיסטן. חובתיים חובה גדולה חובה בנגלית מדיה וקבצים בנושא חובה זוטרת בוויקישיתוף חובה זוטרת, באתר ITIS (באנגלית) חובה זוטרת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובה זוטרת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חובה זוטרת, באתר GBIF (באנגלית) חובה זוטרת באתר הרשימה האדומה של IUCN
חובה בנגלית

חובה בנגלית (שם מדעי: Houbaropsis bengalensis) היא עוף טרופי בינונית ממשפחת החובתיים והיא המין היחיד בסוג Houbaropsis, היא מזכירה מעט את החובה הזוטרת החיה באותם אזורים, אך היא גדולה יותר וגם שחורה יותר בגוף ובכנפיים ואינה מבצעת מצגי חיזור בין עשבים. החובה קשורה לתת-היבשת ההודית שם היא חיה בעיקר בערבות עשב בעלי עשבים גבוהים מאוד. נשארו מעט מאוד חובות כאלה בטבע ומספרם מידלדל מאוד. נותרו פחות מ-1,000 פרטים בוגרים בטבע. אורכם 66-68 ס"מ וגובהם 55 ס"מ בממוצע. משקלם 1.2-1.5 ק"ג אצל הזכרים ו-1.7-1.9 ק"ג אצל הנקבות, שבניגוד למיני חובתיים רבים גדולים מהזכרים. נוצות הזכר שחורות מראשו ועד זנבו ובצוואר ציצת זיפי-נוצות ארוכה. מאחורי הראש ישנה ציצה קטנה ושחורה. הכנפיים חומות בתחילתם ולבנות בקצוות והרגליים צהובות. הם נפוצים בעיקר בהודו, מאוטר פרדש במערב, דרך נפאל ואסאם עד לארונאצ'ל פרדש ועד לבנגלאדש. נוסף קיימות מספר אוכלוסיות בקמבודיה ובווייטנאם. מדיה וקבצים בנושא חובה בנגלית בוויקישיתוף חובה בנגלית, באתר ITIS (באנגלית) חובה בנגלית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חובה בנגלית, באתר GBIF (באנגלית) חובה בנגלית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אבי מרגלית

אבי (אברהם) מרגלית (1939–1979) היה מאייר ספרי ילדים, סופר ילדים עברי וגרפיקאי. מרגלית נולד וגדל בתל אביב ובצעירותו הצטרף לתנועת השומר הצעיר. אמו נפטרה בצעירותו ואביו, שהיה מגיה בעיתון "על המשמר", שלחו לתיכון בקיבוץ עין החורש. הוא שירת במסגרת הנח"ל המוצנח ובתום שירותו למד והשתלם בציור, איור ספרים וגרפיקה. איוריו של אבי מרגלית, מלאי הדמיון והצבע, התחבבו מאוד על הקוראים הצעירים ועל מחברי ספרי הילדים העבריים. הוא אייר את ספריהם של: יוסי גמזו, מיכל סנונית, מירה מאיר, אוריאל אופק, ע. הלל, תקוה שריג, רבקה גורפיין-אוכמני, חנן שדמי, תרצה אתר, דבורה עומר, אברהם חלפי ואלי נצר. כן כתב ואייר בעצמו כמה ספרי ילדים. מרגלית אייר את ספרו של קורניי צ'וקובסקי, הטלפון, בתרגומו של בנימין הרשב (הרושובסקי) (ה. בנימין). וכן את ההגדה של פסח, שיצאה בהוצאת מסדה, 1972. מרגלית נפטר בקיבוץ מלכיה, בפסח שנת 1979 צבע בא לעולם, צייר וסיפר אבי מרגלית, תמוז, 1976. מאלף עד תו, צייר וכתב אבי מרגלית, תל אביב, הוצאת א. לוין אפשטיין, 1965. שעשועון הדבקות אלף בית, תל אביב, 1975. אבי מרגלית, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלהאטין דמירטאש

סלהאטין דמירטאש (Selahattin Demirtaş; נולד ב-10 באפריל 1973), פוליטיקאי כורדי בטורקיה. הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת אנקרה, עבד כעורך דין פרילנסר יחד עם אחיו אייגול דמירטה במשך תקופה מסוימת. דובר את שפות הבזזאקי, אנגלית וכורדית, נשוי למורה Başak Demirtaş[דרוש תעתוק] ואב לשניים. יחד עם פיגן יוקסקדה (אנ'), הוא מנהיג את מפלגת העמים הדמוקרטית (HDP), אשר נכנסה לראשונה לפרלמנט הטורקי בבחירות של יוני 2015, לאחר שהצליחה לעבור את אחוז החסימה (הגבוה בעולם) של 10%. ב-4 בנובמבר 2016 הוא נעצר יחד עם פיגן יוקסקדה וחברי HDP אחרים. מדיה וקבצים בנושא סלהאטין דמירטאש בוויקישיתוף סלהאטין דמירטאש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סלהאטין דמירטאש, ברשת החברתית אינסטגרם סלהאטין דמירטאש, ברשת החברתית Goodreads Doğum Yeri, Selahattin Demirtaş Biyografisi, HABERLER.COM ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא כורדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסיטת ג'ג'יאנג

אוניברסיטת גֶ'גִ'יאַנְג (בסינית: 浙江大学 פין-ין: Zhèjiāng; באנגלית: Zhejiang University; בראשי תיבות: ZJU או Zheda), נקראת לפעמים ז'דה (Zheda) היא אוניברסיטה בין-לאומית בסין. היא נוסדה בשנת 1897 ונחשבת מהוותיקות והיוקרתיות שבמוסדות ההשכלה הגבוהה בסין. הקמפוס המרכזי ממוקם בהאנגג'ואו, כ-180 קילומטרים דרומית לשאנגחאי. מערך הספרייה של האוניברסיטה (אנ') מכיל כ-7 מיליון כרכים. האוניברסיטה חברה בליגת C9, חברה בברית אוניברסיטאות דלתא של יאנגצה (אנ'), חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי. הדיסציפלינות האקדמיות באוניברסיטה מחולקות לשבע פקולטות, שלכל אחת יש בתי ספר שונים: הפקולטה לאמנויות ומדעי הרוח הפקולטה למדעי החברה הפקולטה למדעים הפקולטה להנדסה הפקולטה למידענות הפקולטה מדעי החקלאות, החיים והסביבה הפקולטה לרפואה דירוג שאנגחאי: מקום 33 (2023) Times Higher Education: מקום 55= (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 47= (2024) Times Higher Education: מקום 9 (2023) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 6 (2024) אוניברסיטת ג'ג'יאנג מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת ג'ג'יאנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת ג'ג'יאנג ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ווזנסנסק

ווזנסנסק (אוקראינית: Вознесенськ) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה. העיר יושבת על נהר הבוג הדרומי. העיר הוקמה ב-1795 בצו שניתן על ידי יקטרינה הגדולה, במקום שהתקיים לפני כן יישוב של קוזאקים בשם "סוקולי". לאחר שכאן התחיל לעבור קו רכבת אודסה–בכמץ' זה תרם רבות להתפתחותה הכלכלית והעיר החלה לצמוח בקצב מהיר. ב-1933 העיר חוברה לרשת חשמל ורדיו, וב-1936 העיר חוברה לרשת העברת המים. ב-7 באוגוסט 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-24 במרץ 1944. מדיה וקבצים בנושא ווזנסנסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ווזנסנסק מנהלת הסטטיסטיקה של מחוז מיקולייב ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טירת שלושת הכתרים

טירת שלושת הכתרים (בשוודית: slottet Tre Kronor) הייתה טירה היסטורית ששכנה בלב העיר העתיקה בסטוקהולם. הטירה הוקמה במאה ה-13, וסביבה קמה העיר סטוקהולם. השם "שלושת הכתרים" ניתן לטירה לראשונה בשנת 1588, כאשר שלושה כתרי-זהב הוצבו בראש המגדל הראשי. ב-7 במאי 1697 נשרפה הטירה כליל, ובמקומה נבנה ארמון המלוכה השוודי (בו ממוקם היום "מוזיאון שלושת הכתרים"). מדיה וקבצים בנושא טירת שלושת הכתרים בוויקישיתוף טירת שלושת הכתרים, אתר בית המלוכה השוודי, (באנגלית). טירת שלושת הכתרים, אתר "העיר העתיקה של סטוקהולם", (בשוודית ובאנגלית). יוסף לפיד, מדריך לפיד לצפון אירופה,ירושלים. הוצאת כתר, 2000; עמוד 276. ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודיה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רות שפירא-סמילן

רות (רותי) שפירא-סְמילן (17 ביולי 1922 – 15 בנובמבר 1965) הייתה אשת רדיו ישראלית, עורכת, מגישה, קריינית ומנהלת, חברת סגל "קול ירושלים" ו"קול ישראל". רות שפירא נולדה בצפת, אחת משתי בנותיהם של חיה ויהודה שפירא, אנשי העלייה השלישית. אמה, רופאת שיניים, ואביה, מהנדס, הכירו בגדוד העבודה והתגוררו בטבריה. ב-1929 עברה המשפחה לירושלים. רות למדה בילדותה בבית הספר "להאציל פון למל". את לימודיה התיכוניים סיימה בגימנסיה העברית ברחביה. במהלך לימודיה גויסה לתחנת "קול ירושלים" המנדטורית להגיש יחד עם כמה מחבריה לספסל הלימודים (לאה פורת-גור, שמואל קצנלסון תמיר, גרא בן ענת ואחרים) תסכיתים לנוער בשעת השידור בעברית. בתום לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטה העברית מקרא ופילוסופיה. במהלך לימודיה המשיכה לעבוד ברדיו. ב-1944 נישאה לשמעיה סמילן (סמילנסקי). לאחר קום המדינה הגישה תוכניות שונות, כולל את התוכנית "פינת הנוער", בתחילת שנות החמישים הגישה את התוכנית "שירים כבקשתך" ששודרה מידי שבת בצהריים. ב-1956 יצאה בעקבות בעלה שמעיה סמילן, איש משרד החוץ, לשליחות בהאג ובמילאנו. בהיותה באירופה שימשה ככתבת של "קול ישראל" ושל העיתונים: "דבר" ו"למרחב". בין שאר תפקידיה, קיבלה על עצמה לארגן את חידוני התנ"ך הבינלאומיים, שהתקיימו מטעם "קול ישראל". ב-1965 התמנתה למנהלת המחלקה לקשרי חוץ של "קול ישראל", אך במקביל המשיכה להגיש תוכניות ברדיו. במהלך השנים הדריכה קריינים רבים בראשית דרכם ברדיו כמו: משה חובב, ראומה אלדר, אריה אורגד, ירון לונדון ורבים אחרים. רות שפירא סמילן דיברה שפות רבות, אנגלית, איטלקית, גרמנית, צרפתית ורוסית. היא ניחנה בכישרון מוזיקלי וכישרון משחק. היא נפטרה ב-15 בנובמבר 1965 עקב מחלה קשה. במותה הניחה בעל, בן ובת. על שמה נקרא רחוב בבאר שבע. מדיה וקבצים בנושא רות שפירא-סמילן בוויקישיתוף אלי אלון, סיפורה של רות שפירא מראשוני קול ישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בדצמבר 2020 הודעה על הולדת בנה, דבר, 17 באפריל 1952; רות שפירא, דבר, מודעת אבל, 17 בנובמבר 1965; טלילה בן-זכאי, מפגשים מהסוג האישי | יהודה שפירא: שכונה שהיא בית, מעריב, 20 במאי 1983.