laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרולד ומוד

הרולד ומוד (באנגלית: Harold and Maude) הוא סרט קומדיה שחורה רומנטית אמריקאי משנת 1971. התסריטאי קולין היגינס כתב את התסריט כעבודת גמר בפקולטה לקולנוע ב-UCLA. הוא העביר את התסריט לחברת פרמאונט וביקש לביים את הסרט. פרמאונט בחרה בבמאי האל אשבי והיגינס הסתפק בתפקיד אחד המפיקים. לאחר זאת כתב קולין רומן ומחזה בשם זה. הוא מתאר קשר בלתי אפשרי בן הרולד, בחור צעיר הנמשך למוות ומנסה להתנתק מאמו השתלטנית ובין מוד, קשישה בת 79 המלמדת אותו לחיות חופשי. תחילה נכשל הסרט בקופות והפצתו הופסקה. הקהל לא קיבל בתחילה את ההומור השחור בסרט ואת קטעי ההתאבדויות של הרולד והסרט לא היה משופע בכוכבים מפורסמים. עם השנים הכירו בייחודו של הסרט והוא הפך לסרט פולחן בארצות הברית וב-1983 הוא הפך לרווחי. ב-1997 הוא נבחר לשימור על ידי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס. רות גורדון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. את המוזיקה והשירים בסרט חיבור קט סטיבנס שגם שר אותם. רות גורדון שרה את השיר "If you want to sing out, sing out...‎" שמשמעותו – עשה מה שאתה רוצה. המחזה הועלה בתיאטרון באר שבע בתחילת שנות ה-70 עם ג'טה לוקה ודורון תבורי בתפקידים הראשיים. ב-1995 הועלה בתיאטרון בית ליסין עם ליא קניג ודודו ניב. ב-2015 הוא הועלה שוב בתיאטרון באר שבע עם ליאת גורן ותום אבני. הרולד צ'ייסן (באד קורט) הוא בחור צעיר המתגורר עם אמו העשירה והשתלטנית המנסה לנתב לו את חייו. הוא נמשך למוות, אוהב ללכת להלוויות ולהתבונן במכוניות הקבורה. הוא מנסה להראות את התנגדותו לחיים הנכפים עליו על ידי ביום התאבדויות שונות: ביום תלייה, ירייה בראש, טביעה, שרפה, "קטיעת יד", חתכים בעור, חרקירי ועוד. את מכונית הפאר שקונה לו אמו ליום הולדתו הוא הופך למכונית קבורה. אמו מכירה את הפעולות שלו ואינה מתרגשת. היא מתעסקת רוב הזמן בבחירת כלות לבנה המופרע. המועמדות בורחות על נפשן לאחר שהרולד מדגים לפניהן את שיטות ההתאבדות שלו. היא מפגישה את הרולד עם פסיכיאטר ללא תועלת. היא מפגישה אותו עם דודו, גנרל גיבור קטוע יד שמנסה להשפיע על הרולד להתגייס ולשרת את מולדתו כמו נתן הייל, גם זה ללא תועלת. באחת ההלוויות נפגש הרולד עם מוד (רות גורדון) בת שבעים ותשע הגרה בקרון ישן ובו חפצים שאספה בימי חייה ומשמשת לעיתים כדוגמנית עירום. עם הזמן מסתבר שהיא פליטה מאירופה שמספר של מחנה ריכוז חקוק על ידה. היא מלמדת את הרולד לנגן בבנג'ו ועל הפסנתר היא מנגנת ושרה לו: "אם אתה רוצה לשיר, תשיר, אם אתה רוצה להיות חפשי, היה חפשי". מוד מסיעה את הרולד במכוניות גנובות ומתעמתת בהצלחה עם שוטרים שמנסים לעצור אותה. היא מלמדת את הרולד ליהנות מן החיים, לחיות את הכאן ועכשיו, והאהבה ביניהם פורחת. אט אט מתהדק הקשר בן הרולד ומוד והופך לרומנטי. הרולד מארגן למוד יום הולדת שמונים בקרוואן. בסיום החגיגה מודיעה לו מוד שהחליטה שזה יהיה יום ההולדת האחרון שלה וכי לקחה כבר כדורים להתאבדות. הרולד מפנה אותה לבית חולים אבל לשווא. בסצנה האחרונה של הסרט נראה הרולד נוהג במכוניתו לעבר צוק נישא מעל הים. המכונית מתרסקת אבל המצלמה עולה מתחתית הצוק למעלה ואז רואים את הרולד מנגן בבנג'ו את השיר שלימדה אותו מוד. "הרולד ומוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרולד ומוד", באתר נטפליקס "הרולד ומוד", באתר AllMovie (באנגלית) "הרולד ומוד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרולד ומוד", באתר אידיבי "הרולד ומוד", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הרולד ומוד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רות גורדון שרה: "אם תרצה לשיר, שיר" מתוך הרולד ומוד, באתר יוטיוב ביקורת על הצגת הרולד ומוד, באתר "הבמה"
קשלס

האם התכוונתם ל... אהרון קשלס – במאי ותסריטאי ישראלי חיים קשלס – היסטוריון ישראלי
לא מריר אבל משועמם

לא מריר אבל משועמם הוא אלבום הבכורה של להקת אולטראס. האלבום יצא בשנת 2008, ומתוכו יצאו שני סינגלים. יום הולדת לסופרמן איך אנחנו משתנים
עבדים ואדונים

עבדים ואדונים הוא אלבומה השני והאחרון של להקת אולטראס. האלבום יצא בשנת 2011, ויחד איתו יצאו גם ארבעה סינגלים: מסיבת פרידה, סימן קטן, אני שלי ועבדים ואדונים.
יוסף נסים

יוסף נסים (נולד ב-18 בדצמבר 1946) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת בצה"ל קרוב ל-20 שנה בתפקידי פיקוד. במלחמת יום הכיפורים לחם בקרבות הבלימה במסגרת חטיבה 188 (חטיבת ברק) ברמת הגולן ונפצע קשה במהלך כיבוש החרמון כשהוביל את הטור המשוריין שתיגבר את חטיבת גולני. על חלקו בקרבות עוטר בעיטור המופת. הוא נשוי לדינה, ואב לשלושה ילדים. יוסף נולד בתל אביב למשפחה שעלתה מיוון בשנת 1932. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, למד לתואר שני בניהול וכלכלה באוניברסיטה העברית. בהמשך סיים תואר שני בניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1985 סיים את שירותו הצבאי ופנה לעולם העסקים בו ביצע תפקידי שווק בחברת אלול טכנולוגיות. החל משנת 1990 שימש כמנכ"ל חברת סייפן מכשירי דיוק, אשר רכשה את חברת קרמירה אותה ניהל ביחד עם סייפן. בשנת 1996 הצטרף למכבי שירותי בריאות במסגרתה ביצע 6 תפקידי ניהול בכירים הכוללים ניהול מחוזות, הקמת וניהול אגף הרכש, ניהול אגף משאבי אנוש וראש מחוז השרון בתפקידו האחרון. במשך למעלה מעשר שנים שימש כיו"ר ועדת המכרזים בנוסף על תפקידיו הניהוליים. במלחמת יום הכיפורים היה סגן מפקד גדוד 74 בחטיבה 188. לחם עם החטיבה ברמת הגולן בקרבות הבלימה הקשים. ב-21 באוקטובר פיקד על כוח הטנקים שהשתתף במבצע קינוח, המבצע לכיבוש החרמון מידי הסורים. במהלך הפעולה נפצע קשה. על פועלו במלחמה קיבל את עיטור המופת. לאחר פציעתו הקשה במלחמת יום הכיפורים חזר לתפקידי מטה שונים במסגרת המטה הכללי וחיל השריון. שימש כנספח יבשה הראשון של צה"ל בשגרירות ישראל בוושינגטון ונטל חלק בצוות השיתוף פעולה אסטרטגי עם צבא ארצות הברית. במהלך שירותו במטכ"ל התמנה בין היתר כמפקד היחידה לשיתוף פעולה עם צבא ארצות הברית. במסגרת תפקידו ביצע תרגילים משותפים עם צבא ארצות הברית ושימש כמפקד מרכז ההתראה של צה"ל (כאיש מילואים) במלחמת המפרץ הראשונה. יו"ר העמותה לניהול ופיתוח משאבי אנוש חבר מועצת מכבי שירותי בריאות חבר הנהלת מכבי שירותי בריאות חבר הוועד המנהל של עמותת הידידים של בית החולים ״בית רבקה״ תיאור העיטור, באתר הגבורה "תחליף גלגל מהר, אחרת המלחמה תיגמר בשביל שנינו", באתר הגבורה
זדנק אורבנק

זדנק אורבנק (בצ'כית: Zdeněk Urbánek;‏ 1917, פראג – 2008, פראג), היה סופר, מסאי, מתרגם וחסיד אומות העולם מצ'כיה. אורבנק למד פילוסופיה באוניברסיטת קארל בפראג ולאחר מכן היה עורך בהוצאה לאור. הוא היה חבר בקבוצה ליברלית, חסידת ההשכלה, קבוצה שהתכנסה סביב המשורר קמיל בדנר (אנ') וכללה יהודים רבים. עם הקמת גטו טרזיינשטט בסוף 1941 נעצרו רבים מחבריו היהודים של אורבנק וגורשו לטרזיינשטט. אורבנק יזם משלוחי מזון לגטו. חבריו הלא-יהודים בפראג הסכימו לתרום ממכסות מזונם למטרה זו. אחד מחבריו שהיה בעל חווה, תרם מוצרי מזון אף הוא. אשתו של אורבנק, ורה, אפתה מאפים ליהודים אלה. בשנת 1942 החביא אורבנק זוג יהודים בביתו, עם בתם, למשך שלושה שבועות, עד שעברה המשפחה למסתור אחר. בינואר 1945 הוצעדו אסירי מחנה קורצבך מאזור הגנרלגוברנמן שבפולין למחנה הריכוז גרוס-רוזן בצעדת מוות. מספר נשים נמלטו מצעדה זו והגיעו לפראג. אחת מהן, אניטה פשמסלרובה (Přemslerová), נפגשה עם מכר שלה מגטו טרזיינשטט. חבריו, מחוג הסופרים שהתקבץ סביב בדנר, הציעו לה לפנות לאורבנק. אורבנק קיבל אותה לביתו ללא היסוס, הסתיר אותה אף על פי שעונש מוות הוכרז על כל מסתיר יהודים, והעניק לה מזון ותמיכה רגשית. פשמסלרובה נותרה בביתו עד השחרור. לאחר המלחמה הפך ביתו של אורבנק לתחנת מעבר עבור ניצולי שואה רבים שחיכו להזדמנות ולאישור מהרשויות לחזור לבתיהם. הוא שב לעבוד בתור עורך בהוצאה לאור ולאחר מכן עבד במשרד המידע הצ'כי, בחברת הסרטים הלאומית הצ'כית ובתור מזכיר בוועדת הדרמטורגיה הרשמית הצ'כית. אחרי 1957 היה מתרגם וכותב מאמרים עבור העיתונות הצ'כית בנושאי תיאטרון. אחרי 1968 נאסר עליו להמשיך לכתוב. הוא המשיך לפרסם, אך כתביו הופיעו כשחבריו חתומים עליהם בתור המחברים. הוא המשיך לפרסם בעיתוני סאמיזדאט ובעיתוני גולים. בשנת 1977 היה אורבנק מהחותמים על צ'רטר 77 (אנ'). בעבודתו כמתרגם תרגם בעיקר ספרות אנגלית קלאסית (בכלל זה יצירות של דיקנס, שייקספיר וג'יימס ג'ויס). אורבנק היה ידידו של ואצלב האוול. לאחר מהפכת הקטיפה התאפשר לאורבנק לפרסם בגלוי והוא מונה לרקטור באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. בשנת 1992 הכיר יד ושם באורבנק בתור חסיד אומות העולם. פעילותו של אורבנק, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זדנק אורבנק".
דיוואן (פירושונים)

דיוואן או דיואן (בערבית ופרסית: دیوان). האם התכוונתם ל... ספרות ושירה דיוואן – סגנון שירה שפותח בתרבות האסלאם של המזרח התיכון, צפון אפריקה, סיציליה, ודרום אסיה דיואן תימני – ספר שירים יהודי תימני, שמכיל בתוכו שירים ממחברים שונים דיוואן (אסופת שירים) – ברחבי המזרח התיכון, אסופת שירים מאת משורר יחיד דיוואן (נאסר ח'וסרו) (אנ') – אסופת שירים מאת נאסר ח'וסרו (המאה ה-11) דיוואן (שמס-י תבריזי) (אנ') – אסופת שירים מאת מולאנא ג'לאל א-דין רומי (המאה ה-13) דיואן אל-חמדי – אסופת שירים מתימן מהמאה ה-16 או ה-17 ממשל ומנהל דיוואן (ממשל) (אנ') – מועצת ממשל בכירה בארצות האסלאם המועצה האימפריאלית (האימפריה העות'מאנית) ("הדיואן הקיסרי") – מועצת ממשלה באימפריה העותמאנית דיוואן (הנסיכויות הרומניות) – מועצת הממשל בנסיכויות הרומניות במאות ה-19-18 שונות תזמורת דיוואן מזרח-מערב – תזמורת סימפונית שהוקמה על ידי דניאל בארנבוים ואדוארד סעיד עמרם בן דיוואן (1743–1782) – שד"ר יליד ירושלים דיוואן (אדריכלות) (אנ') – מבנה הדומה לארמון שהיה מקובל באדריכלות המוגולית דיוואן (קווינסלנד) (אנ') – אזור בפלך דאגלס (אנ'), קווינסלנד, אוסטרליה דיוואני (כתב) (אנ') – סוג של כתב קליגרפי בערבית דיוואן (כלי נגינה) (Divan sazı) – סוג של סאז
נימפית

נימפית (שם מדעי: Vanessa) הוא סוג פרפרים ממשפחת הנימפיתיים. הסוג מונה מיני פרפרים נפוצים כגון נימפית החורשף ("גבירה מצוירת") ונימפית הסרפד ("אדמירל אדום"), המתגוררים גם בארץ. נימפית הסרפד (Vanessa atalanta) נימפית החורשף (Vanessa cardui) Vanessa abyssinica Vanessa altissima Vanessa annabella Vanessa braziliensis Vanessa buana Vanessa carye Vanessa dejeanii Vanessa dilecta Vanessa dimorphica Vanessa gonerilla Vanessa hippomene Vanessa indica Vanessa itea Vanessa kershawi Vanessa myrinna Vanessa samani Vanessa tameamea Vanessa terpsichore Vanessa virginiensis Vanessa vulcania בספרות של ולדימיר נבוקוב "אש חיוורת" (1962) משוחח גיבור הספר על סוג הפרפרים נימפית, כדימוי לאשתו. מדיה וקבצים בנושא נימפית בוויקישיתוף נימפית, באתר ITIS (באנגלית) נימפית, באתר NCBI (באנגלית) נימפית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נימפית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נימפית, באתר GBIF (באנגלית) אסף רונאל, פרפרי נמפית מחקים את מראהו של פרפר אחר, באתר הארץ, 7 במרץ 2019
יאקובוס ואן 'ט הוף

יאקובוס הנריקוס ואן 'ט הוף (בהולנדית: Jacobus Henricus van 't Hoff‏; 30 באוגוסט 1852 – 1 במרץ 1911) היה כימאי פיזיקלי ואורגני הולנדי, הזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה (1901), "על גילוי חוקי הדינמיקה הכימית והלחץ האוסמוטי בתמיסות". ואן 'ט הוף נולד ברוטרדם, בנו של רופא. מגיל צעיר התעניין במדע וטבע. פתיחותו לפילוסופיה ונטייתו לשירה התגלו כבר בשנותיו הראשונות בבית הספר, ולורד ביירון היה דמות נערצת עליו. בניגוד לרצון אביו פנה ללימודי הכימיה, בתחילה במכון הפוליטכני של דלפט, ולאחר מכן באוניברסיטת ליידן, ואז לבון, גרמניה, ולפריז. לבסוף קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת אוטרכט ב-1874. כבר לפני קבלת הדוקטורט, פרסם ואן 'ט הוף את הראשונה מבין תרומותיו החשובות לכימיה האורגנית. הוא הסביר את תופעת הפעילות האופטית של מולקולות כיראליות בעזרת ההנחה שהקשרים הכימיים בין אטומי פחמן ושכניהם פונים לפינותיו של ארבעון רגיל. המבנה התלת-ממדי הזה הסביר באורח מושלם את האיזומרים השונים המצויים בטבע. הוא חולק את הקרדיט לרעיון זה עם הכימאי הצרפתי ז'וזף לה בל, שהגיע לאותה מסקנה באופן עצמאי. ואן 'ט הוף נהיה למרצה לכימיה ופיזיקה בקולג' הווטרינרי באוטרכט. בסופו של דבר עבר לתפקיד יושב-ראש מחלקת הכימיה באוניברסיטת אמסטרדם, וסיים את הקריירה שלו באוניברסיטת ברלין בין השנים 1896 ל-1911. ב-1901 קיבל את פרס נובל לכימיה הראשון, על עבודתו בתחום התמיסות. ניתן לומר בקצרה שתמיסות מהולות מאוד נוהגות לפי חוקים מתמטיים הקרובים מאוד לחוקים המתארים את התנהגות הגזים. ב-1885 התמנה לחבר באקדמיה ההולנדית המלכותית למדעים. בין תוארי הכבוד שלו – תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטאות ייל והרווארד ב-1901, אוניברסיטת ויקטוריה, מנצ'סטר ב-1903, אוניברסיטת היידלברג ב-1908, מדליית דייווי של החברה המלכותית ב-1893 (במשותף עם לה בל), מדליית הלמהולץ (על שם הרמן פון הלמהולץ) של האקדמיה הפרוסית למדעים ב-1911. כמו כן זכה לאות לגיון הכבוד ב-1894, וסנטור בחברת הקייזר וילהלם ב-1911. ואן 'ט הוף היה גם חבר כבוד בחברה הכימית הבריטית בלונדון, האקדמיה המלכותית למדעים בגוטינגן ב-1892, בחברה הכימית האמריקאית ב-1898 ובאקדמיה למדעים בפריז ב-1905. ואן 'ט הוף נפטר בגיל 58, ב-1 במרץ 1911, בשטגליץ הסמוכה לברלין כתוצאה ממחלת השחפת. משוואת ואן 'ט הוף יאקובוס ואן 'ט הוף, באתר פרס נובל (באנגלית) יאקובוס ואן 'ט הוף, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יאקובוס ואן 'ט הוף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יאקובוס ואן 'ט הוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי יאקובוס ואן 'ט הוף בפרויקט גוטנברג (באנגלית) יאקובוס ואן 'ט הוף באנציקלופדיה בריטניקה.
יוז'ף אנטל (האב)

יוז'ף אנטל (בהונגרית: Antall József;‏ 1896, אורוסי שבמערב הונגריה – 1974, בודפשט) היה עורך דין, פוליטיקאי וחסיד אומות העולם מהונגריה. אנטל הוא אביו של יוז'ף אנטל הבן, שהיה ראש ממשלת הונגריה הראשון לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במדינה. אנטל לחם בשורות צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה. יחידתו הוכתה קשות והוא ניצל משבי בזכות משפחה פולנית שהסתירה אותו. לאחר המלחמה חזר אנטל להונגריה. הוא למד משפטים ועבד במשרד הפנים ההונגרי. עם כיבוש פולין על ידי גרמניה בספטמבר 1939 ברחו אלפי פולנים להונגריה, בהם מאות יהודים. בשנים 1942 ו-1943 ברחו יהודים נוספים, בתקופה בה חוסלו גטאות פולין אך הונגריה עדיין הייתה בטוחה יחסית. אנטל היה אחראי על הפליטים מטעם משרד הפנים ההונגרי בין השנים 1939–1944. הוא היה בין האחראים להקמתה של ועדה אזרחית לסיוע לפליטים מפולין, בראשה עמדו הנריק סלביק ויאן קולטאי-שדניצקי (Jan Kołłątaj-Srzednicki) שהיה גם נציג ממשלת פולין הגולה. בניגוד לפקידים אחרים בוועדה זו, אנטל לא הפלה בין יהודים ונוצרים. כדי להציל את היהודים הסתירה הוועדה חלק מהם בזהות של לא יהודים. אנטל סייע בהסתרת זהותם של מספר יהודים, וכן סייע למחתרת הציונית בהונגריה. עם מעצרם של חברי מחתרת פעל אנטל לשחרורם ובחלק מהמקרים הצליח להביא לשחרורם. לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 נעצרו חברי הוועדה לסיוע לפליטים. חלקם, כמו קולטאי-שדניצקי, נרצחו מיד. חלקם, כגון סלביק, נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. אנטל נעצר גם הוא ביולי 1944 אך שוחרר מכיוון שחבריו לוועדה טענו בחקירתם על ידי הגסטפו שאנטל לא ידע דבר על פעילותם. לאחר המלחמה מונה אנטל לתפקידי שר השיקום ויושב ראש הצלב האדום ההונגרי. הוא היה ממייסדי מפלגת החקלאים והעצמאיים ההונגרית (אנ'). בנו, יוז'ף אנטל, היה ראש ממשלת הונגריה הראשון לאחר התקופה הקומוניסטית. בשנת 1989 הוכר אנטל בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. מדיה וקבצים בנושא יוז'ף אנטל בוויקישיתוף פעילותו של אנטל להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית)
פטריק ג'פרי

פטריק ס. ג'פרי (באנגלית: Patrick S. Jeffrey, נולד ב-25 ביוני 1965) הוא קופץ למים אמריקאי בעבר. בעל שתי מדליות ארד מהמשחקים הפאן-אמריקאיים ו-5 פעמים אלוף ארצות הברית, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר. הוא אחד מהספורטאים הבודדים שהיו הומואים מוצהרים במשחקים האולימפיים. ג'פרי בוגר אוניברסיטת המדינה של אוהיו. בשנת 1988 הפך ג'פרי לקופץ המים היחידי שזכה בתארים ב-NCAA בכל שלוש הקפיצות למים האפשריות (1 מטר, 3 מטר ופלטפורמה קשיחה מ-10 מטר) באולימפיאדת סיאול (1988) סיים ג'פרי במקום 12 בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 483.54 נקודות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 553.89 נקודות ועלה מהמקום השישי. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה בשנת 1991 זכה ג'פרי במדליית ארד בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1991 זכה ג'פרי במדליית ארד בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים ג'פרי במקום 9 בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 560.22 נקודות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 406.74 נקודות ועלה מהמקום החמישי. משנת 1999 מאמן ג'פרי קפיצות למים באוניברסיטת המדינה של פלורידה ובשנת 2014 החל לאמן כמאמן ראשי בקפיצה למים באוניברסיטת סטנפורד. נוסף לעבודתו הקבועה במכללות, הוא שימש בתפקיד מאמן ראשי בקפיצות למים של נבחרת ארצות הברית לאוניברסיאדה (קאזאן 2013) וחבר צוות המאמנים לאליפויות העולם (פוקואוקה 2001 ורומא 2009) ולאולימפיאדת סידני (2000). פטריק ג'פרי, באתר olympedia.org פטריק ג'פרי, באתר Gay Swimmers (באנגלית) FSU’s Patrick Jeffrey Hired as Head Diving Coach at Stanford, באתר .Swimming World Magazine (באנגלית) פטריק ג'פרי, באתר Gay Swimmers (באנגלית)
זולטן באי

זולטן באי (בהונגרית: Bay Zoltán;‏ 24 ביולי 1900, דיולה שבמזרח הונגריה – 4 באוקטובר 1992, וושינגטון הבירה) היה פיזיקאי גרעין וחסיד אומות העולם מהונגריה. באי היה המדען הראשי של מעבדות חברת נורות ליבון וחשמל מאוחדת ובשמו המסחרי "טונגסרם" (אנ'), יצרנית נורות חשמל וציוד חשמלי אחר. הוא היה מממציאי הגרסאות הראשונות של הדיודה פולטת האור ומממציאי טכנולוגיית המיקרוגל. בשנת 1938 הקים באי, בסיוע בעל המפעל היהודי ליפוט אשנר, את המרכז הראשון למחקר אטומי בהונגריה. משנת 1930 היה מרצה בכיר לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ובאוניברסיטת סגד. לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944 נעצר אשנר על ידי הגסטפו וגורש למחנה הריכוז מאוטהאוזן. באי מונה למנהל החברה ועשה כמיטב יכולתו כדי להגן על עובדי החברה היהודיים ועל בני משפחותיהם. הוא סייע ליהודים רבים מבין עובדיו לקבל מסמכים שהעידו על היותם מוגנים על ידי נציגי מדינות זרות, בתקווה שמסמכים אלה יגנו עליהם מפני גירוש. במעשה שהיה מנוגד לחוק, הוא שילם משכורות ליהודים שבין עובדיו. כשעמדו היהודים להיות מגורשים, אפשר להם באי לברוח מהמפעל ולרדת למחתרת. בנובמבר 1944, בתקופת שלטון אנשי צלב החץ, הובלו חלק מעובדיו של באי לתחנת הרכבת לשם גירוש. באי הלך לתחנת הרכבת ולמרות התנגדות השומרים, ותוך סיכון חייו, הצליח להוריד את פועליו מהרכבת ולמנוע את שילוחם לשטחי גרמניה. באי הפך לאחד מראשי הקהילה המדעית ההונגרית. רבים מהיהודים שהציל הגיעו אף הם לתפקידי מפתח בקהילה המדעית בהונגריה והפכו לחוקרים מצטיינים באוניברסיטאות בהונגריה ומחוצה לה. ב-1948 עזב באי את הונגריה והיגר לארצות הברית. הוא היה פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ומנהל המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה. בין יתר מחקריו סייע ללשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כשזו התכנסה בשנת 1983 לשם קביעת המידה הרשמית של המטר. הוא התקבל בתור חבר באקדמיה ההונגרית למדעים. באי הובא למנוחות בעיר הולדתו, גיולה. בשנת 1998 הוכר באי בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. מדיה וקבצים בנושא זולטן באי בוויקישיתוף פעילותו של באי להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים לטה

חיים (הרברט) לטה (23 בינואר 1902 - 5 בפברואר 1988) היה מתכנן גנים ישראלי, מעולי העלייה השלישית. בנה מספר גנים ברחבי הארץ ושאף ליישם בתכנון הגנים עקרונות אקולוגים המשלבים גידולי מזון ונוי. כמורה לגננות במספר בתי ספר הנחיל את תורתו לדורות של תלמידים. זוכה פרס אברהם קרוון לאדריכלות גנים ונוף. חיים לטה נולד בברלין כהרברט לטה, ליוסף לטה ומלכה לבית יעקובוס. סיים את בית הספר היסודי הקהילתי ה-8 בברלין. מאחר שהיה ילד חולני נשלח ב-1918 לתיכון ללימודי גננות בבית הספר "האלם" ליד הנובר, שם, קיוו הוריו, גם יבריא וגם ירכוש מקצוע. הבית בו גדל לטה היה בית ציוני, ולטה השתתף בייסוד סניף תנועת החלוץ בברלין. ב-22 במרץ 1923 עלה ארצה עם עוד קבוצת גננים בוגרי בית הספר לגננות, במסגרת העלייה השלישית. לאחר תקופה קצרה ביפו החל לטה לעבוד בחדרה, אולם לאחר שחלה במחלת הקדחת נשלח לירושלים. באביב 1925 עבר לגור במגדל שלחוף הכנרת, שם ניסה לשכנע את אוטו ורבורג שיאפשר לו לגדל בננות על שטחים שבבעלותו. ב-1927 נוסדה חברת גידולים וב-1928 ביקר אלפרד מונד (אחד המשקיעים) בארץ והשתתף בנטיעות הראשונות של מטעי החברה. לאחר סיום עבודתו במגדל עבד תקופה מסוימת בתל אביב עם יצחק וולקני-אלעזרי ועם ורבורג על הכנסת פירות חדשים לארץ. ב-1930 עזב את עמק הירדן ועבר לגור בפרדס חנה, שם עיבד חלקת אדמה שבבעלותו, סייע לתושבי המקום בתכנון גינותיהם ולימד גננות בבית הספר החקלאי שביישוב וכן בבית הספר החקלאי בנהלל ובפקולטה לאדריכלות נוף בטכניון. ב-1942 חזר לטה לגור בטבריה ועבד בעיר ויבישובי הסביבה. ב-1955 חזר לגור בפרדס חנה, שם גם נפטר ב-1988. בתקופת שהותו בירושלים תכנן גן שהקיף את האמפיתיאטרון הפתוח באוניברסיטה העברית, אותו תכנן ידידו פריץ קורנברג (תוכנית הגן לא יצאה לפועל בגלל מחסור בתקציב). 1927 - תכנון גן וילה מלצ'ט לחוף הכנרת בעזרת מימון מאלפרד מונד. 1940 - תכנון גני חמי טבריה. 1941 - תכנון גנים ציבוריים בטבריה. 1945 - תכנון הגנים בתיכון בית ירח (אותו תכנן ריכרד קאופמן). 1950 - תכנון הגינון במספר קיבוצים בעמק הירדן (דגניה א', דגניה ב', בית זרע, אפיקים, שער הגולן ועוד). 1954 - פיקוח על הקמת גני רמת הנדיב שתוכננו על ידי אוריאל שילר 1945-1987 - חבר מערכת גן ונוף ובעל טור קבוע בירחון. בשנים אלו פורסמו בירחון כ- 540 מאמרים מפרי עטו פרס אברהם קרוון לאדריכלות גנים ונוף, 1975 זיקתו של חיים לטה לגננות נבעה מהשקפתו על הצורך לאיזון בטבע. שנים רבות לפני פריחתן של תנועות איכות סביבה "ירוקות", ראה לטה את הגנים שהוא מתכנן כ"ריאות ירוקות" והתנגד לגידולים המנצלים את האדמה. ...התושב חייב להיות מחובר לארצו. ומי זה מוכן להתקשר לארץ מוזנחת, לארץ שחולבים ממנה לחם וכסף כאילו הייתה פרה. אנחנו חלק מהטבע. אם נקום להלחם בטבע יסתבר לנו מהר מאוד שהוא חזק מאיתנו. תחילה אנו מנצלים את האדמה לרעה. אחר כך אנחנו מנסים לפצותה בזבל כימי וריסוסים... פעם התנבאתי שנצטרך לרסס כל שבועיים וכיום יש המרססים כל יום... — ראיון בעיתון הארץ, 1975 חיים לטה נישא ב-1928 לבתיה לבית ברומברג. לזוג נולדו 3 ילדים: דן ידין, מיכה ידין וציפורה כהן. מיכאל אוהד, ריאות ירוקות, מוסף הארץ, 25 באפריל 1975 מדיה וקבצים בנושא חיים לטה בוויקישיתוף פרס אדריכלות גנים לאדריכל הנוף חיים לטה, על המשמר, 7 באפריל 1975 פרס קרוון לאדריכל הנוף חיים לטה, דבר, 10 באפריל 1975 בביקור זה החליט מונד לבנות את ביתו לחוף הכנרת תכנון הגנים, באתר "רמת הנדיב"
קוקי לבנה

קוקי לבנה היא להקת רוק ישראלית מרמת השרון. הלהקה הוקמה עלי ידי הסולן קובי מנדלבאום ופרצה בזכות השיר "כמה הייתי רוצה" שהוציאה ביוני 2011. אלבומה הראשון "כוסות מפלסטיק" יצא לאור במאי 2015 ואלבומה השני "1440" בשנת 2019. הלהקה נוסדה בשנת 2006 על ידי סולן הלהקה קובי מנדלבאום. מנדלבאום הוא היחיד שנותר מההרכב המקורי. במשך שנותיה הראשונות הלהקה הופיעה והקליטה, אך לא פרצה לתודעה הציבורית. בתחילת דרכה, הלהקה צברה קהל מעריצים בקרב בני נוער, בייחוד מאזור השרון. מפאת גילם הצעיר, מעריציה לא יכלו להגיע להופעות בפאבים ומועדונים, ולכן הגו חברי הלהקה קונספט ייחודי להופעות – הם יגיעו אל מעריציהם עד הבית ויופיעו בחינם. הופעות הסלון היוו את מרכז פעילות הלהקה בין 2006 ל-2011 והתפרסמו ברשתות החברתיות. ביוני 2010 מילאה לראשונה את מועדון הבארבי בתל אביב להופעה. באותה שנה, הופיעה כלהקת החימום של הלהקה "מוניקה סקס". ב-2011 זכו לראשונה לתשומת לב ברמה ארצית, כאשר הוציאה את השיר "כמה הייתי רוצה" ליוטיוב. באותה שנה זכו חברי הלהקה בתחרות השיר המקורי של עמותת "תו ראשון" עם השיר "משלים עוד סיבוב" כשהם גוברים על יותר מ-150 שירים מתחרים. ב-2012 החלו לקיים הופעות במועדונים, בעלות של 10 שקלים לכרטיס, כדי לכסות עלויות בלבד. חברי הלהקה פתחו פרויקט מימון המונים בהדסטארט וגייסו באמצעותו כספים למען הוצאת אלבום הבכורה שלהם. השירים באלבום הם: משלים עוד סיבוב, חולשה לנשים, עכשיו זה מאוחר מדי, אז ועכשיו, אחרי הסערה, אולי תלכי מפה כבר, תיראי כתבתי לך שיר, פוליסיה, בואי לרקוד, כשתבואי, אתמול בלילה, יושבים על הגג, כמה הייתי רוצה. מאז ועד שנת 2015, התמקדה הלהקה באיסוף חומרים, ובשנת 2015 הוציאה את אלבומה הראשון: "כוסות מפלסטיק". האלבום לא זכה להצלחה בתחנות הרדיו. בשנת 2019 יצא אלבומה השני, "1440", בהפקתו של יקיר בן טוב (7 שירים) ונעם עקרבי (שיר אחד). האלבום הציג בין היתר את השירים "גם אני" ו"שקט" שזכו להצלחה בתחנות הרדיו[דרוש מקור]. בשנים אלה הלהקה הופיעה בפסטיבלים הגדולים בישראל כמו "בום בוקס", "רייב עצמאות" וערי נוער, כמו כן מספר מופעים במועדוני זאפה. במהלך השנים הלהקה שיתפה פעולה השנים עם הלהקות: "מרסדס בנד", "התקווה 6" והזמרת אביה שושני מ"הכוכב הבא". זוהר ברזילי עומר הראל בראל עובד אלדר משה עומר הוטניק, גיטרה+קולות עמית סרפר, תופים וקולות עידן ברוטמן, בס שי שבתאי, תופים אליעד אטיאס, בס ניר אוטיס, מנהל הלהקה אדם מילינר - בס עומר הראל - גיטרות גל גולני - קלידים עידו מימון - סקסופון ליהי סעדי - חצוצרה רועי טל - ניהול וייצוג 2015: כוסות מפלסטיק 2019: 1440 2024: אקורד קוקי לבנה, ברשת החברתית פייסבוק קוקי לבנה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קוקי לבנה, באתר ספוטיפיי קוקי לבנה, באתר דיזר קוקי לבנה, באתר Discogs (באנגלית) קוקי לבנה, באתר Songkick (באנגלית) הדר גרינברג, להקת קוקי לבנה בראיון מיוחד לפרוגי, מאתר פרוגי 23 במרץ 2013 מערכת וואלה! NEWS‏, חברי קוקי לבנה שרים "בואי לרקוד". האזינו, באתר וואלה, 29 באפריל 2015 זכייה בתחרות השיר המקורי של עמותת "תו ראשון" עם השיר משלים עוד סיבוב. ג'ני אלעזרי, "קוקי לבנה": הלהקה שמגיעה עד אליכם לסלון, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 27 בדצמבר 2012 חברי הלהקה בגיוס כספים להוצאת אלבום והקלטתו.