laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוניברסיטת טורקו

אוניברסיטת טורקו (בפינית: Turun yliopisto; בשוודית: Åbo universitet; באנגלית: University of Turku) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר טורקו, שבדרום-מערב פינלנד. אוניברסיטת טורקו היא האוניברסיטה השנייה בגודלה בפינלנד על פי מספר הסטודנטים, אחרי אוניברסיטת הלסינקי. באוניברסיטה לומדים כ-22,287 סטודנטים, כ-2,004 מהם סטודנטים לתואר שלישי. האוניברסיטה הראשונה שהוקמה בטורקו הייתה אקדמיית אובו (נוסדה 1640), שהועברה לבירה החדשה הלסינקי בשנת 1828 ונקראת כיום "אוניברסיטת הלסינקי". לאחר שפינלנד זכתה בעצמאות בשנת 1917, משכילים פינים היו מעוניינים בהקמת אוניברסיטה ששפת ההוראה בה תהיה פינית ולא שוודית. במבצע גיוס הכספים שנערך למטרה זו התקבלו תרומות של 22,040 אנשים. העצמאות החדשה וגיוס התרומות משתקפים במוטו של האוניברסיטה, "מתנה מעם חופשי למדע החופשי". לכבודם של התורמים העניקה האוניברסיטה את השם "22,040" לליקר המיוחד המיוצר בה, שפותח על ידי כימאי המזון של האוניברסיטה. אוניברסיטת טורקו הוקמה בשנת 1920. משכנה הראשון של האוניברסיטה היה במרכז העיר, ליד כיכר השוק. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נבנה הקמפוס החדש על "הגבעה הרוסית" (Ryssänmäki), המכונה גם "גבעת האוניברסיטה". בשנות ה־60 החלה האוניברסיטה להתרחב במהירות, תהליך הנמשך גם כיום. החל משנת 1995, האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה, רשת של אוניברסיטאות אירופאיות. בינואר 2010, בית הספר לכלכלה של טורקו התמזג עם אוניברסיטת טורקו, ויצר את הפקולטה השביעית של האוניברסיטה. בשנת 2021 הוקמה הפקולטה לטכנולוגיה כפקולטה השמינית של האוניברסיטה. באוניברסיטת טורקו שמונה פקולטות: הפקולטה לחינוך הפקולטה לרפואה הפקולטה למדעי הרוח הפקולטה למשפטים הפקולטה למדעי החברה הפקולטה למדעים בית הספר לכלכלה של טורקו הפקולטה לטכנולוגיה נוסף על כך יש באוניברסיטה יחידות מיוחדות שאינן משויכות לפקולטה מסוימת: ספרייה ראשית מרכז שפות מרכז לחקר הסביבה מרכז לתוכניות לימודים מיוחדות מרכז ללימודים ימיים מרכז לחקר ופיתוח מזון מצפה הכוכבים טואורלה (Tuorla) מרכז לביוטכנולוגיה מרכז PET (שיטת דימות רפואי) מרכז למדעי המחשב קמפוס האוניברסיטה משותף לאוניברסיטת טורקו, האוניברסיטה האקדמית של אובו, בית הספר לכלכלה של טורקו ופארק המדע של טורקו. הקמפוס כולל גם את מעונות הסטודנטים וכן את בית החולים האוניברסיטאי של טורקו. בניין המנהלה והמתחם שסביבו נבנו בשנות ה-50, באתר המכונה "גבעת האוניברסיטה". הקמפוס מתרחב בהתמדה. בין התוספות האחרונות לקמפוס אפשר למנות את בניין הפקולטה לחינוך, בניין הפקולטה למדעי החברה, בניין הפקולטה למדעי המחשב שהושלם לאחרונה, וכן כמה קסרקטינים צבאיים מהמאה ה-19 שהאוניברסיטה רכשה. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת טורקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת טורקו (בפינית ובאנגלית) אוניברסיטת טורקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת טורקו, ברשת החברתית אינסטגרם
המראה

האם התכוונתם ל... המראה (פיזיקה) – מעבר של חומר ממוצק לגז המראה (תעופה) – מעבר של כלי טיס ממשטח קרקעי או אחר לאוויר המראה (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית בהנחייתה של אורנה דץ המראה (סרט, 1975) – סרטו של הבמאי הרוסי אנדריי טרקובסקי המראה (סרט, 1997) – סרטו של הבמאי האיראני ג'פאר פאנאהי המראה (אלבום) – אלבום מוזיקלי מאת צביקה פיק משנת 1980 מראה (פירושונים)
דגל טרנסניסטריה

דגל טרנסניסטריה הוא הדגל הלאומי של הרפובליקה המולדובנית של פרידנסטרוביה, מדינה ללא הכרה בינלאומית, אשר מולדובה טוענת לריבונות עליה. הדגל הוא גרסה של דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה. לאחר אימוץ דגל מולדובה ב-27 באפריל 1990, הודיעו הערים טירספול ודובסרי כי הן מסרבות להשתמש בדגל החדש, וכי ימשיכו להציג את דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, צעד שהחל את התגבשות טרנסניסטריה. הדגל הנוכחי אומץ לפי חוק סמלי המדינה ב-25 ביולי 2000. דגל טרנסניסטריה היא הדגל הרשמי האחרון בו נעשה שימוש בדגל ברית המועצות ובפטיש ומגל. על אף שהמדינה אינה סוציאליסטית באופן רשמי, היא משתמשת בסמל הפטיש והמגל הקומוניסטי. הפטיש והמגל מופיעים רק על צידו האחד של הדגל, ועל פי החוק מותר להציג את הדגל ללא סמל הפטיש והמגל כלל אך בשימוש ממשלתי מותר הדגל המלא בלבד. ב-2009 אישרה מועצה העליונה של טרנסניסטריה הצעה להחליף את הדגל הלאומי בטריקולור בעל שלושה צבעים - לבן כחול ואדום, באופן זהה כמעט לחלוטין לדגל רוסיה, פרט ליחס הדגל (1:2 לעומת 2:3 בדגל רוסיה). לפי ההצעה, לדגל הקודם ניתן מעמד של 'דגל מדיני'. ב-2017 אישרה המועצה העליונה של טרנסניסטריה את הפיכת הדגל הנוסף לדגל שני של הרפובליקה, לצד הדגל הוותיק. סמל טרנסניסטריה מדיה וקבצים בנושא דגל טרנסניסטריה בוויקישיתוף דגל טרנסניסטריה, באתר דגלי העולם (באנגלית) Dniestr Republic (Moldova), www.fotw.info, (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טרנסניסטריה ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריאליזם (אמנות)

ריאליזם הוא זרם באמנות, בספרות ובתיאטרון אשר צמח במאה ה-19 ומנסה לתאר את החיים כפי שהם. הריאליסטים בחרו את תיאור המעמדות הנמוכים כנושא מרכזי ביצירותיהם, בעלי אופי חברתי וביקורתי. נושאי ההתייחסות אינם אצילים ורוזנים ושאר מפורסמים אלא פשוטי העם. אין בריאליזם ייפוי של המציאות ולא כיעורה, אלא הצגתה כפי שהיא. מקור השם ריאליזם הוא בביקורת הצרפתית על ציוריו של גוסטב קורבה, שהעורכים האומנותיים דחו את ציוריו בטענה כי הם ריאליסטיים מדי. כפי שקרה פעמים רבות בתולדות האומנות כינוי הגנאי אומץ על ידי הצייר והפך לתואר חיובי. עקרונותיו של הזרם הריאליסטי תועד במניפסט הריאליסטי אשר נכתב על ידי קורבה. מבחינה אידאולוגית התנגדו הריאליסטים לרעיון ולהלך המחשבה של הזרם הרומנטי. הם שאפו לחקות את המציאות בדרכים שונות, לעסוק באומנות קונקרטית המציגה תמונה אמיתית ואובייקטיבית המבוססת על התבוננות מדויקת בחיי התקופה. במניפסט שלו טען קורבה שרומנטיקה היא דימוי מושלם של הדברים וריאליזם לעומת זאת, הוא הדבר עצמו. הריאליזם התפתח בין השאר בעקבות המצאת הצילום אשר אפשר לתפוס רגע מסוים בחיים האמיתיים. מן הבולטים בציירים הריאליסטיים הוא הצייר הצרפתי אדגר דגה. בתיאטרון התפתח זרם זה במקביל וכמו באומנות הפלסטית שאף להציג מחזה כתשקיף של המציאות על פי עקרונות של המחזה העשוי היטב. התיאטרון הריאליסטי ישאף ליצור אצל הצופים אשליית מציאות והזדהות וישמור על מוסכמת "הקיר הרביעי", קיר שקוף לכאורה המפריד בין השחקנים לקהל. זרם זה הוביל לנאטורליזם, שעניינו היה בתיאור הטבע כאמיתי, ריאליסטי ומדויק ביותר. בספרות ניתן לראות את אונורה דה בלזק כאמן ריאליסטי מובהק, הן במושאי יצירתו והן בדרך החדשנית בה הוא מתאר כל פרט ופרט, ולו גם הפרט הדוחה ביותר. כמו כן לב טולסטוי ופיודור דוסטויבסקי נחשבים מגדולי הסופרים הריאליסטים. בתיאטרון, מחזות בסגנון ריאליזם מציגים את המציאות כפי שהיא. הנריק איבסן, המחזאי הנורווגי, נחשב לחלוץ המחזאים הריאליסטיים. אחריו באו אוגוסט סטרידנברג ואנטון צ׳כוב. בקולנוע, מיוחסים לזרם הריאליסטי אישים כגון אנדרה באזאן, והוא מזוהה עם שימוש בעדשה רחבה, עומק שדה, ועריכה איטית תוך שמירה על שוטים ארוכים ומפורטים. כן הריאליזם שימש בהמשך כבסיס להתפתחות הנאו-ריאליזם האיטלקי. ריאליזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריאליזם באומנות, דף שער בספרייה הלאומית
האוניברסיטה האקדמית של אובו

האוניברסיטה האקדמית של אובו (בשוודית: Åbo Akademi) היא אוניברסיטה ציבורית שנוסדה בשנת 1918 בטורקו (בשוודית: Åbo) שבדרום-מערב פינלנד, שבה שפת הלימוד היא שוודית. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה. זו אחת משתי האוניברסיטאות של העיר טורקו, לצד אוניברסיטת טורקו. צוות האוניברסיטה מנה בשנת 2022, 1,200 איש, מתוכם 700 אנשי סגל העובדים בהוראה ובמחקר. למדו בה כ־5,900 סטודנטים לתואר ראשון בקמפוסים שבטורקו ובוואסה. בנוסף למדו 800 סטודנטים לתארים מתקדמים. הפקולטה הפדגוגית של האוניברסיטה נמצאת בוואסה. אין לטעות בין האוניברסיטה האקדמית של אובו לאקדמיה המלכותית של אובו, אשר נוסדה בשנת 1640, אך עברה להלסינקי לאחר השריפה הגדולה של טורקו ב־1827 והיום ידועה כאוניברסיטת הלסינקי. פקולטות האוניברסיטה האקדמית של אובו כוללות: הפקולטה לאמנות, פסיכולוגיה ותאולוגיה - בפקולטה מוצעות תוכניות בתחומים תרבות, היסטוריה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, תאולוגיה וספרות. הפקולטה למדעים והנדסה - בין המקצועות הנלמדים בפקולטה נכללים כימיה, גאולוגיה, ביולוגיה ימית, טכנולוגיות מידע, מתמטיקה, רוקחות ועוד. הפקולטה לחינוך ומדעי הרווחה - בפקולטה ניתן ללמוד ולחקור תחומים בחינוך, מדעי הבריאות, פסיכולוגיה התפתחותית ועוד. מוצעים גם מסלולים בינלאומיים בשפה האנגלית. הפקולטה למדעי החברה, עסקים וכלכלה - בין תחומי המחקר בפקולטה נכללים התנהגות צרכנים, זכויות אדם, מודלים עסקיים, שיווק, בחירות ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה האקדמית של אובו האוניברסיטה האקדמית של אובו, ברשת החברתית פייסבוק האוניברסיטה האקדמית של אובו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה האקדמית של אובו, ברשת החברתית אינסטגרם About Åbo Akademi University, אתר האוניברסיטה האקדמית של אובו (באנגלית)
גנימד

גָּנִימֶד הוא הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת צדק, והירח הגדול ביותר במערכת השמש. קוטרו הוא כ-5,268 ק"מ, גדול יותר מכוכב הלכת הקטן ביותר במערכת השמש, כוכב חמה, אך מסתו היא רק כמחצית ממסת כוכב חמה. גנימד התגלה בשנת 1610 על ידי גלילאו גליליי, ונקרא על שם הדמות מהמיתולוגיה היוונית גנימדס. תצפיות שנערכו על ידי הגשושית גלילאו מעלות את הסברה שגנימד מורכב משלוש שכבות: השכבה הפנימית ביותר, הגלעין, קטנה ומכילה ברזל או ברזל גופרתי. השכבה האמצעית, המעטפת, עוטפת את הגלעין מכילה סלע וסיליקטים. השכבה העליונה היא שכבת קרום סלעית העטופה בקרח. שכבה זו מורכבת ממספר לוחות, בדומה ללוחות הטקטונים של כדור הארץ; לוחות אלו יכולים לנוע ולקיים פעולות גומלין אחד עם השני וכך נוצרו רכסי ההרים והעמקים שעל-פני גנימד. גלעינו המתכתי של גנימד מעלה את האפשרות שבעבר היה הירח חם יותר, למעשה אפשרי שגנימד דומה לאיו, מתחת לשכבת הקרח העוטפת אותו. צפיפותו הנמוכה של גנימד עומדת על כ-1.936 גרם/סמ"ק ומבססת את ההערכה כי גלעינו משתרע עד כדי מחצית קוטרו. עדויות לאטמוספירת חמצן דלילה הדומה לזאת שנמצאה על ירחו הנוסף של צדק, אירופה, נתגלו על ידי טלסקופ החלל האבל. החמצן נוצר בהשפעת הקרינה של חלקיקים טעונים חשמלית שנכלאו בשדהו המגנטי של צדק; חלקיקים אלה נופלים על-פני שטחו של גנימד, וגורמים לפירוק מולקולות מים בקרח שעל פניו לחמצן ולמימן. המימן בורח מכוח המשיכה של גנימד אל החלל, עקב משקלו האטומי הנמוך, ואילו החמצן נשאר. כך נוצרה על-פני גנימד שכבת חמצן דקיקה, המהווה את אטמוספירתו. פני השטח של גנימד מצולקים במכתשים עקב פגיעות מטאוריטים, אך שונים מאלו של הירח והם שטוחים. בנוסף קיימים על-פני הירח הרים, עמקים ונהרות לבה עתיקים. מדיה וקבצים בנושא גנימד בוויקישיתוף אבי בליזובסקי, ‏גנימד על המפה, באתר "הידען", 17 בפברואר 2014 גנימד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הניו יורק טיימס, חללית של נאס"א שלחה תמונות מגנימד, באתר הארץ, 11 ביוני 2021
קהילת ציון אמריקאית

קהילת ציון אמריקאית (באנגלית: American Zion Commonwealth) היא חברה ציונית מיישבת שנטלה חלק חשוב בהתיישבות היהודית בארץ ישראל בתקופת טרום המדינה. החברה נוסדה בארצות הברית בשנת 1914 על ידי מסדר בני ציון של ציוני אמריקה, כשמטרתה לרכוש קרקעות להתיישבות יהודית בארץ ישראל. בימי מלחמת העולם הראשונה הושבתה פעילות החברה. עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים וכינון המנדט הבריטי חזרה החברה לפעילות מלאה. עיקר פעילותה הייתה בשנות העשרים. החברה רכשה בלב עמק יזרעאל המערבי את האדמות שעליהן הוקם בשנת 1922 המושב בלפוריה, על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור בעל הצהרת בלפור. בשנת 1924 רכשה החברה את אדמות הכפר איל פולה מידי פאודל ממשפחת סורסוק שישב בביירות והיה בעל אדמות הכפר. בשנת 1925 נוסדה על אדמות אלה העיר עפולה. עוד בטרם ייסוד עפולה רכשה החברה את האדמות עליהן הוקם כפר ילדים (כיום בתחומי העיר עפולה), שהיה כפר נוער ובעת מלחמת העולם השנייה שימש כבסיס אימונים של הנוטרים וכמועדון דאייה. עם קום המדינה הפך למחנה צבאי ושימש את צה"ל עד לשנות התשעים. במערב העמק רכשה החברה את אדמות הכפר ג'דה, שעליו הוקמה בשנת 1925 רמת ישי. בעמק זבולון רכשה החברה את אדמות הכפר הערבי כּוֹפְרִיתָא עבור אגודה דתית בוורשה בשם "עבודת ישראל", שהקימה עליו בשנת 1925 את קריית בנימין וכפר אתא, שהפכו לימים לקריית אתא. גולת הכותרת של פעילות החברה הייתה רכישת שטח אדמה מהכפרים אג'ליל ואל-חרם מצפון לתל אביב עליו הוקמה בשנת 1924 העיר הרצליה, על שמו של חוזה המדינה תיאודור הרצל – כיום מן הערים הגדולות במדינה. החברה מכרה את האדמות שרכשה ליהודים בארצות הברית ובפולין. רבים מרוכשי האדמות בפולין מימשו את רכישותיהם ובאו להתיישב עליהן. חלקם נספה בשואה, ואדמותיהם הן אדמות נעדרים. עם גל העלייה מחבר המדינות הגיעו גם צאצאים של רוכשים, שתבעו את זכותם בקרקע. יהודי ארצות הברית שרכשו אדמות מן החברה ראו בכך משהו שבין תרומה לבין השקעה לאחרית הימים. רבים מצאצאיהם מממשים כיום את ההשקעה. הייחוד של החברה היה בכך שהעבירה לרוכשים זכות בעלות מלאה בקרקע, להבדיל מהקרן הקיימת לישראל, שהעבירה לרוכשי אדמותיה זכות חכירה בלבד. במרוצת השנים הלכה פעילות החברה ופחתה, והיא עברה לניהולה של קרן היסוד. בשנת 1983 החל פירוק החברה בידי כונס הנכסים הרשמי. רוכשי קרקעות מן החברה או צאצאיהם שלא קיבלו עד אותה שנה את הבעלות באדמות שרכשו, הפכו לנושים של החברה. הואיל וחלק גדול מאותם רוכשים היה במעמד של נעדרים הועברו זכויות התביעה שלהם לאפוטרופוס הכללי. בזה תם התפקיד החשוב שמילאה החברה בהיסטוריה של ההתיישבות הציונית. באופן רשמי החברה עודה קיימת (נכון ל-2007), ונמצאת בסטטוס של פירוק ומימוש נכסים. בשתי הערים הגדולות שקמו ביוזמת החברה, עפולה והרצליה, ניתן למצוא רחובות בשם "קהילת ציון", שמנציחים את שמה. מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - 50 פרשיות בתולדות הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013, הפרק "'קהיליית ציון' מחליטה להקים מושבה", עמ' 13–16. קהיליית ציון, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים. סימול החטיבות: J110 (תל אביב), L65 (ניו יורק). לאה דוכן-לנדוי, ‏המשבר ב'קהיליית ציון האמריקנית' ואדמות מפרץ חיפה (1930-1925), קתדרה 41, אוקטובר 1986, עמ' 199-173
אפידרמיס

אפידרמיס ("אֶפִּי" ביוונית: ἐπί משמעו "מעל" ו"דֶרמָה" – δέρμα משמעו עור) או עילית העור היא שכבת התאים החיצונית ביותר ביצורים רב-תאיים. תפקידה הוא להגן על השכבות הפנימיות. האפידרמיס בצמחים הוא שכבת התאים החיצונית של העלה, בה נמצאות הפיוניות המשמשות לחילוף הגזים בצמח. בנוסף, דרך הפיוניות שבאפידרמיס מאבד הצמח מים (תופעה המכונה "דיוּת"). בבעלי חיים מפותחים האפידרמיס מורכב משכבה צפופה של תאי אפיתל. תאי העור המתים מתקלפים ונושרים מעורנו לעיתים שייכים לאפידרמיס. בשכבה זו אין כלי דם או עצבים. האפידרמיס מורכב מאפיתל קשקשי רב שכבתי עם קרטין, המכיל ארבעה סוגי תאים עיקריים: התא העיקרי, המהווה כ-90% מהתאים, הוא הקרטינוציט (keratinocyte), הקרוי על שם חלבון הקרטין שהוא מייצר. הקרטין מגן על העור מפני חדירת מים, אור, חום, חיידקים וכימיקלים רבים. הקרטינוציטים מחוברים זה לזה על ידי דזמוזומים. המלנוציטים (melanocytes) הם סוג התא השני (8%). הם בעלי שלוחות ארוכות העוברות בין הקרטינוציטים ומעבירות להם את פיגמנט המלנין שהם מייצרים. המלנין הוא פיגמנט חום-שחור התורם לצבע העור וסופג קרינת אולטרה סגול. כאשר המלנין מגיע לקרטינוציטים, הוא מצטבר מעל לגרעין, בצד הפונה לשטח פני העור, וכך מגן על החומר הגנטי מפני הקרינה האולטרה סגולה. תאי לנגרהאנס (Langerhans cells) הם הסוג השלישי. אלו תאים לבנים המשתתפים במערכת החיסונית. הסוג הרביעי של התאים הוא תאי מרקל (Merkel cells), המשתתפים בחישה של מגע. האפידרמיס מורכב ממספר שכבות. בעומק נמצאים תאים בעלי כושר חלוקה. הם מתחלקים ודוחפים את התאים הבוגרים יותר כלפי מעלה. במהלך התנועה כלפי מעלה מאבדים הקרטינוציטים את הגרעין, מתים ומצטמקים, עד שבשכבה העליונה מצויים תאים מתים שטוחים ומלאי קרטין. כל התהליך, מיצירת תא בשכבה הבסיסית ועד שהוא נושר, נמשך כשבועיים עד ארבעה שבועות. עילית העור מורכבת משתי שכבות, השכבה הקרנית ושכבת הנביטה: השכבה הקרנית (1 באיור משמאל, Stratum corneum בלעז) מורכבת משכבות רבות של תאים מתים המלאים בקרטין. שונה בעוביה במקומות שונים בגוף והיא עבה ביותר בכפות הידיים והרגליים. באזורים אלו, בהם העור עבה במיוחד, ניתן יהיה להבחין בתת-שכבה נוספת המכונה השכבה השקופה (stratum lucidum) שכבת הנביטה (2 באיור משמאל) נחלקת לשלושה אזורים משניים: השכבה הגרגרית: שכבה בה יש תאים שטוחים ועשירים בקרטו-היאלין (חומר קרני שקוף). השכבה הקוצית: שכבה בה יש תאים שקשורים זה לזה הנראים כמכוסי קוצים. השכבה הבסיסית (stratum basale): שכבה שיש בה תאים בצורת גליל, בעלי גרעין מוארך. בתוך שכבה זו מצויים מלנוציטים. לעיתים יימצאו בשכבה זו קצוות תאי עצב תחושתיים. השכבה הבסיסית היא היחידה המכילה תאים בעלי פוטנציאל חלוקה, המהווים עתודה לשאר תאי האפיתל. תאי גזע בשכבה הסיסית משמשים גם כמקור להיווצרות מבנים של שורש השיער (hair follicle) ובלוטות הזיעה. ישנם שני סוגים של בלוטות זיעה. אפידרמיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Hanukoglu I, Boggula VR, Vaknine H, Sharma S, Kleyman T, Hanukoglu A (בינואר 2017). "Expression of epithelial sodium channel (ENaC) and CFTR in the human epidermis and epidermal appendages". Histochemistry and Cell Biology. 147 (6): 733–748. doi:10.1007/s00418-016-1535-3. PMID 28130590. {{cite journal}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
בית הסופר

בית הסופר ע"ש שאול טשרניחובסקי, ברחוב קפלן מס' 6 בתל אביב-יפו, הוא מקום משכנה של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. ב-27 בינואר 1952 אישרה מועצת עיריית תל אביב-יפו את התוכנית להקמת בית הסופר על שם ש. טשרניחובסקי ובחודש ספטמבר 1956 הונחה אבן היסוד להקמתו. בית הסופר יועד לשמש מרכז לחיי הספרות העברית בישראל, בו ישוכנו משרדי אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, המכון הביבליוגרפי "גנזים" ע"ש אשר ברש, מערכת כתב העת "מאזניים", מערכת הספרייה המקורית וספריית "נפש". בנוסף יועד לשמש כסניף של האקדמיה ללשון העברית. ב-19 בדצמבר 1957 נחנך בית הסופר. בטקס חנוכת הבית ציין יהודה בורלא, יו"ר אגודת הסופרים, כי לבניין החדש יהיו ארבע מטרות: עידוד היצירה העברית והסופרים הצעירים, הפצת תורה שבעל פה בצורת כינוסים וועידות, הגנה על זכויות הסופר מפני קיפוח ואחדות של כל חוגי הסופרים. בית הסופר תוכנן על ידי האדריכל דב כרמי. הבניין כלל שתי קומות מעל קומת הקרקע וקומה וחצי חפורה. בשנת 1962 הוגשה על ידי כרמי לעיריית תל אביב-יפו תוכנית הרחבה לבניין, הכוללת הן תוספת קומה והן הוספת אולם בקומת הקרקע בחזית הבניין. בשנת 2013 רכשה קבוצת "העיר החדשה" את מתחם בית הסופר. במתחם, המשתרע על 1.5 דונם, מתוכנן להיבנות פרויקט יוקרה בשילוב של מגורים ותרבות. בשנת 2015 קנה יצחק תשובה את המבנה מקבוצת "העיר החדשה". במסגרת הפרויקט האמור ישופץ בית הסופר, הממוקם בחזית רחוב קפלן והוא בניין המיועד לשימור. בתום השיפוץ אמור בית הסופר להמשיך ולשמש בית לאגודת הסופרים, כשבמסגרתו יוקם גם מוזיאון לתולדות הספרות העברית. בעבר אירח חיים נחמן ביאליק, שהיה בין מקימי האגודה, את פעילותה בביתו שברחוב ביאליק בתל אביב. בבית שכן מכון "גנזים" ארכיון האגודה (שהועבר לספריית בית אריאלה), ובבית מתקיימות סדנאות כתיבה על כל ענפיה, וכן אירועים ספרותיים הפתוחים לקהל הרחב. כיום יושבים בו גם משרדיו של כתב העת הספרותי "מאזנים". הבית נקרא על שם המשורר שאול טשרניחובסקי. בית דומה נמצא בירושלים, וקרוי על שם הסופר חיים הזז. י. ג., מעט לעט: בית – לסופר, מעריב, 29 בנובמבר 1957 אלי אשד, מכון "גנזים" עובר בית? מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הסופר בתכנון אדריכל דב כרמי, באתר 'חלון אחורי', 9 ביולי 2016 הנחת אבן הפינה לבית הסופר בהרצליה, נובמבר 1949, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים אושרה התכנית להקמת בית הסופר ע"ש ש. טשרניחובסקי, דבר, 28 בינואר 1952 יוקם בית־הסופר ע"ש טשרביחובסקי, דבר, 26 בספטמבר 1956 "בית טשרניחובסקי" יושלם בקרוב, דבר, 20 ביוני 1957 היום חנוכת בית הסופר על־שם ש.טשרניחובסקי, דבר, 19 בדצמבר 1957 נחנך בית הסופר בתל־אביב, דבר, 20 בדצמבר 1957 גיא נרדי, ‏קבוצת רכישה בת"א מוכרת דירות-כשהפרוייקט עדיין לא אושר, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2017 דותן לוי, אגודת הסופרים מכרה את "בית הסופר" ב-30 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 13 באוגוסט 2013 הילה ציאון, תל-אביב: "בית הסופר" יהפוך לפרויקט יוקרה, באתר ynet, 13 באוגוסט 2013
טימותי דלטון

טימותי פיטר דלטון (באנגלית: Timothy Peter Dalton; נולד ב-21 במרץ 1946) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי. תפקידו הנודע ביותר הוא בסדרת סרטי ג'יימס בונד. טימותי דלטון נולד בוויילס, משפחתו עברה לדרבישייר אחרי הולדתו. מגיל צעיר התעניין במשחק, ב-1964 הצטרף ל-RADA ("האקדמיה הבריטית המלכותית לאמנויות"), לסיבוב הופעות בלהקת תיאטרון נוער. הוא הפסיק את לימודיו ב-RADA ב-1966, ועבר לשחק בתיאטרון בברמינגהאם. משם התחיל להופיע בטלוויזיה, בעיקר בדרמות תקופתיות של הBBC, סרט הקולנוע הראשון שלו היה "אריה בחורף" עם פיטר או'טול. בין השנים 1971 עד 1975, הופיע בעיקר על במות תיאטרון ברחבי העולם עם "רויאל שייקספיר קומפני" (RSC), והפקות נוספות בתפקידים שייקספירים. לדלטון הייתה מערכת-יחסים בת כמה שנים עם השחקנית ונסה רדגרייב. תפקיד ג'יימס בונד הוצע לדלטון כבר ב-1969, אך הוא דחה אותו בטענה שהוא צעיר מידי. בשנת 1986 אחרי פרישתו של רוג'ר מור מסרטי ג'יימס בונד, הוצע שוב התפקיד לדלטון. פירס ברוסנן שהיה אמור למלא את התפקיד, דחה אותו בגלל התחייבויותיו הטלוויזיוניות. דלטון התחייב לעשות שלושה סרטים, הראשון "007 באזור המסוכן" (The Living Daylights) הצליח למדי, אך הסרט השני "רישיון להרוג" לא היה הצלחה קופתית. גילומו את התפקיד היה קרוב יותר לדמות המתוארת בספרים, ולכן אפלה יותר, לעומת הגישה הקלילה לדמות של רוג'ר מור. המבקרים אהבו את ההתייחסות הרצינית יותר, אך צופי הקולנוע, שלא הכירו את הדמות הכתובה, קבלו אותה ברגשות מעורבים. הסרט השלישי שתוכנן נזנח בגלל תביעה משפטית על זכויות יוצרים. דלטון ויתר על התפקיד באופן רשמי ב-1994, ופירס ברוסנן קיבל הזדמנות שנייה לגלם את ג'יימס בונד. בין הדמויות הנוספות שגילם : הית'קליף בסרט "אנקת גבהים" לפי הרומן של אמילי ברונטה. מר רוצ'סטר בסדרת טלוויזיה "ג'יין אייר" לפי הרומן של שרלוט ברונטה. יוליוס קיסר בסרט "קלאופטרה". רט בטלר בסדרת הטלוויזיה "סקרלט", סדרת המשך ל"חלף עם הרוח". אלקסיי וולקוף (הארטלי ווינטרבוטום) אחת הדמויות בסדרת הטלוויזיה "צ'אק". מדיה וקבצים בנושא טימותי דלטון בוויקישיתוף טימותי דלטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טימותי דלטון, באתר AllMovie (באנגלית) טימותי דלטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טימותי דלטון, באתר Metacritic (באנגלית) טימותי דלטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טימותי דלטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) טימותי דלטון, באתר Songkick (באנגלית)
בורגתא

בּוּרְגְּתָה הוא מושב עובדים בשרון, על כביש נתניה - טולכרם (כביש 57). קרוי על שמו של היישוב בורגתה ששכן במקום בתקופת התלמוד. המושב נוסד ב-1949 על ידי משפחות שעלו מטורקיה וארבע משפחות ממרוקו. עם הזמן המושב התפתח וכיום מתגוררות בו מעל 250 משפחות. נכון להיום פועלות במקום מספר משפחות מצומצם העוסקות בחקלאות - משפחה בעלת רפת גדולה, ועוד ארבע משפחות העוסקות בגידול של תוצרת חקלאית ופרחים. יתר המשפחות עובדות מחוץ למושב. במקום יש גן פסלים של יגאל תומרקין. בצד המזרחי של היישוב לכיוון בארותיים קיימת טיילת לאורך נחל אלכסנדר. שם נבנה בית ספר קדם לשירות אוכלוסיית מזרח עמק חפר. בינתיים נפתח בית ספר לחינוך אקולוגי בבארותיים. בצד הדרומי הגובל עם כביש 57 קיים מבנה הקרוי חרבת בורגתה. לפי השערה זהו מקומה של בורגתה הקדומה. באתר בו שרידי מבנה צלבני דו-קומתי. במפת PEF משנת 1880 הוא מכונה "חרבת בוּרג' אל עטוּט" (Burj el Atut), שפרושה "המבוקעת". הערבים קראו לה "בורג' אל-אחמאר" ("המגדל האדום"), שם הנגזר מהצבע האדום של אדמת המקום - החמרה. בתקופת הצלבנים שימש המבנה מרכז מינהלי ואכסניה לשיירות שעברו מהמזרח לכיוון הים. על פי האקדמיה ללשון, בּוּרְגּתָה הוא שם היסטורי של יישוב שהיה במקום בתקופת התלמוד. העיר בורגתה נזכרת בתלמוד הירושלמי (עבודה זרה ה:ד, מד ע"ד). בתלמוד הבבלי המקום נקרא ברקתא. יש המזהים את היישוב הקדום עם בורג' אל-עתות הסמוכה ליישוב בן ימינו. את השם בורגתה יש הקושרים למילה הרומית burgus – 'מבצר', 'מגדל צופים קטן'. היישוב הוא חלק ממועצה אזורית עמק חפר. אתר האינטרנט הרשמי של בורגתא(הקישור אינו פעיל, 30 ביוני 2021) בורגתה באתר המועצה האזורית עמק חפר. מיכאל יעקובסון: סקירה על גן הפסלים של תומרקין בבורגתה, באתר 'חלון אחורי', 11-06-2013 ג. שרוני: "על כרעי תרנגולת, מעריב, 26 בינואר 1966. בּוּרְגְּתָה באתר האקדמיה ללשון העברית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
סמל טרנסניסטריה

סמל טרנסניסטריה הוא גרסה מחודשת לסמל הישן של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה. הסמלים דומים למדי וההבדל העיקרי ביניהם הוא הכיתוב בחזית הסמל. דגל טרנסניסטריה מדיה וקבצים בנושא סמל טרנסניסטריה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליסנקו

האם התכוונתם ל... דניל ליסנקו – אתלט רוסי טטיאנה ליסנקו (אתלטית) – אתלטית רוסיה טטיאנה ליסנקו (מתעמלת) – אלופה אולימפית אוקראינית. טרופים ליסנקו – ביולוג סובייטי מיקולה ליסנקו – מלחין אוקראיני