laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שון בראדלי

שון פול בראדלי (באנגלית: Shawn Paul Bradley; נולד ב-22 במרץ 1972 בלנדשטול, גרמניה המערבית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-גרמני אשר שיחק בליגת ה-NBA. בראדלי, המיתמר לגובה של 2.29 מטרים (7.6 רגל), שיחק בליגה בשלוש קבוצות במשך 12 עונות. בראדלי למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג שם שיחק במדי קבוצת הכדורסל. בעונת ה"פרשמן" שלו רשם בראדלי ממוצעים של 14.8 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק, והיה החוסם המצטיין של ליגת המכללות הבכירה עם 177 חסימות. הוא הוליך את קבוצתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל ורשם שם שיא של 14 חסימות (אשר נשבר בעונה העוקבת בידי שאקיל אוניל) בסיבוב הראשון מול אוניברסיטת וירג'יניה. לאחר עונת הפרשמן שלו, בילה בראדלי בשליחות מיסיונרית מטעם הכנסייה המורמונית באוסטרליה במשך שנתיים בטרם העמיד את עצמו לבחירה בדראפט. בראדלי התמודד בדראפט 1993, ונבחר על ידי קבוצת פילדלפיה 76' בבחירה השנייה של הסיבוב הראשון. בעונת הרוקי שלו רשם בראדלי ממוצעים של 10.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.0 חסימות, אשר הקנו לו מקום בחמישיית הרוקיז השנייה. הוא שיחק בפילדלפיה במשך שתי עונות וחצי בטרם עבר לניו ג'רזי נטס בה שיחק במשך שנתיים נוספות. בפברואר 1997 עבר בראדלי לדאלאס מאבריקס בה שיחק בשארית הקריירה שלו, עד שנת 2005. בראדלי ביסס את עצמו במהלך הקריירה כאחד מחוסמי הזריקות הטובים בליגה, עם 2,119 חסימות במהלך 12 שנותיו ב-NBA. הוא רשם בעונת 2001/2002 ממוצע חריג לשחקן המשחק בעמדת הסנטר של 92.2% מקו העונשין, ובשנת 1998 רשם משחק שיא של 22 נקודות, 22 ריבאונדים, 13 חסימות ועשר קליעות מעשרה ניסיונות מהקו. בראדלי שיחק גם בנבחרת גרמניה, וביחד עם חברו לקבוצה בדאלאס, דירק נוביצקי, עזר לנבחרת הלאומית לסיים במקום הרביעי באליפות אירופה בכדורסל לשנת 2001, שנערכה בטורקיה. על מנת שיוכל לשחק במדיה של נבחרת גרמניה, ניצל בראדלי את היותו יליד גרמניה על מנת שיוכל לקבל אזרחות במדינה. מדיה וקבצים בנושא שון בראדלי בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA דף השחקן באתר השחקנים ההיסטוריים של ה-NBA. Shawn Bradley באתר basketball-reference.com מילווקי פיטרה את פורטר, שון בראדלי פורש באתר nrg Center Bradley eingebürgert berlinonline.de (בגרמנית)
אנדרומדה (סדרת טלוויזיה)

אנדרומדה (באנגלית: Andromeda), היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית מסוגת מדע בדיוני המתבססת על חומר שלא נוצל על ידי יוצר "מסע בין כוכבים" ג'ין רודנברי, אשר כתב את העלילה אך לא הוציאה לפועל כסדרה. חומר זה פותח על ידי רוברט יואיט וולף והופק על ידי אלמנתו של ג'ין רודנברי, מייג'ל רודנברי. בתפקיד הראשי שיחק קווין סורבו, המוכר בעיקר מתפקידו כהרקולס בסדרת ההרפתקאות המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים". הסדרה צולמה ושודרה מה-2 באוקטובר 2000 ועד ה-13 במאי 2005. בישראל הסדרה שודרה בערוץ AXN. קווין סורבו בתפקיד קפטן דילן האנט (עונות 1–5) ליסה ריידר בתפקיד קפטנית המשנה בקה וולנטיין (עונות 1–5) קית' המילטון קוב בתפקיד קצין החימוש טיר אנאסאזי (עונות 1–4) לורה ברטרם בתפקיד דוקטור טראנס ג'מיני (עונות 1–5) ברנט סטייט בתפקיד קצין המחקר בם (עונות 1–2, עונה 3 - פרק 15 ועונה 4 - פרק 15) גורדון מיכאל וולבט בתפקיד מהנדס הספינה שיימוס זלייני הארפר (עונות 1–5) לקסה דויג בתפקיד התגלמות הספינה הראשית האנדרואידית אנדרומדה (עונות 1–5) ברנדי לדפורד בתפקיד התגלמות הספינה המשנית האנדרואידית דויל (עונה 5) סטיב בקיק בתפקיד קצין הנשקייה טלמאכוס ראדה (עונות 4–5) "אנדרומדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנדרומדה", באתר AllMovie (באנגלית) "אנדרומדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנדרומדה", באתר Metacritic (באנגלית) "אנדרומדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1933 בגרמניה

1933 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה 62 שנות לאום. ראש המדינה: פאול פון הינדנבורג (נשיא גרמניה) קאנצלר גרמניה: קורט פון שלייכר עד 28 בינואר, אדולף היטלר 30 בינואר – אדולף היטלר מושבע לקנצלר גרמניה 2 בפברואר – אדולף היטלר מפזר את הפרלמנט הגרמני 27 בפברואר – שריפת הרייכסטאג בברלין 28 בפברואר – אדולף היטלר מכריז על "צו החירום הנשיאותי" 5 במרץ – בבחירות שנערכו בגרמניה חודשיים לאחר עליית היטלר לשלטון וימים ספורים לאחר שריפת הרייכסטאג, זוכה המפלגה הנאצית ל-44% מהקולות 20 במרץ – בגרמניה מוקם מחנה הריכוז הראשון: דכאו 23 במרץ – הרייכסטאג מעביר את חוק ההסמכה, הנותן לאדולף היטלר כוח דיקטטורי על החקיקה הגרמנית 1 באפריל – גרמניה הנאצית - מוכרז יום החרם נגד בתי עסק בבעלות יהודים, במהלכו מנעו אנשי האס אה מאנשים להיכנס לבתי-עסק אלו, בזזו אותם והשמידו סחורה 7 באפריל – נחקק חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי - החוק האנטי-יהודי הראשון בגרמניה הנאצית - הגבלת שיעור הסטודנטים היהודים במוסדות להשכלה גבוהה (נומרוס קלאוזוס) וסילוק היהודים משירות המדינה 26 באפריל – נוסד הגסטאפו, המשטרה החשאית של גרמניה הנאצית 10 במאי – מתרחשת שריפת הספרים הפומבית בגרמניה הנאצית, שהונצחה במיצג ספרייה 14 ביולי – בגרמניה מוצאות מחוץ לחוק כל המפלגות חוץ מהמפלגה הנאצית 20 ביולי – חתימת קונקורדט הרייך: הסכם בין גרמניה הנאצית לכס הקדוש 19 באוקטובר – גרמניה פורשת מחבר הלאומים 12 בנובמבר – מסתיים תהליך "ההאחדה" בגרמניה הנאצית. העם הגרמני נקרא לבחירות כאשר רק המפלגה הנאצית עמדה לבחירה. 27 בפברואר: שריפת הרייכסטאג בברלין 21 במרץ: פאול פון הינדנבורג נפגש עם היטלר ביום פוטסדם 1 באפריל: חיילים נאצים תולים כרזה על חלון בית עסק בבעלות יהודים, ובה כתוב: "גרמני, הגן על עצמך. אל תקנה מיהודים". 10 במאי: מתרחשת שריפת הספרים 10 בספטמבר – קרל לגרפלד, מעצב אופנה גרמני ובעלי מותג האופנה שאנל (נפטר ב-2019) 4 בדצמבר – הורסט בוכהולץ, שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני (נפטר ב־2003) 5 בפברואר – פטר הרדה, היסטוריון גרמני 3 ביולי – מקסימיליאן, מרקיז באדן, בנו של ברטהולד, מרקיז באדן, וראש בית צרינגן משנת 1963 14 ביולי – פרנץ, דוכס בוואריה, ראש בית ויטלסבאך משנת 1996 29 במאי – הלמוט רילינג, מנצח, מוזיקולוג ומורה גרמני 3 בינואר – וילהלם קונו, פוליטיקאי גרמני שהיה קנצלר גרמניה 264 ימים בשנים 1922-1923. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל ערער

נַחַל עַרְעָר הוא נחל אכזב באורך 6.5 ק"מ, בהר חרמון. הנחל מתחיל במורדות הר שקד שבפסגות החרמון ויורד מערבית דרומית. וזורם בסופו לנחל שיאון. בשל התנאים הגאוגרפים הייחודים של הנחל, גדלים בו צמחים נדירים רבים והוא המקום היחיד בישראל שבו גדל האלון השסוע. מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול כרך 2 : החרמון, הגולן, עמק החולה - נחל ערער. נחל ערער באתר מט"ח ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סן אנטון

סן אנטון אם ארלברג (בגרמנית: St. Anton am Arlberg) היא עיירה במדינת טירול שבמערב אוסטריה. זהו גם שמו של אתר הסקי הצמוד לעיירה. סן אנטון נמצאת על גדות נהר רוזאנה (Rosanna), וכן על מסלול מסילת הרכבת הראשית, המקשרת בין אוסטריה ובין שווייץ. היא שוכנת בגובה של 1,340 מטרים מעל פני הים. אוכלוסייתה מונה כ-2,600 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2010). מועדון הסקי הראשון בסן אנטון, "ארלברג סקי קלאב" (Arlberg Ski Club), נוסד בשנת 1901, ובית הספר הראשון ללימוד גלישה הוקם בשנת 1921. סן אנטון נחשב לאחד מאתרי הסקי המפורסמים בעולם, והוא אירח את אליפות העולם בסקי אלפיני בשנת 2001. מרחב הגלישה של סן אנטון מחובר ישירות לאתרים סן כריסטוף (St. Christoph) ושטובן (Stuben), ובסקי פס המורחב כלולים גם האתרים לך (Lech) וצורס (Zurs). הנקודה הגבוהה ביותר באתר היא פסגת ואלוגה (Valluga)‏, אשר גובהה עומד על 2,811 מטרים מעל פני הים. אורך המסלול הארוך ביותר בו הוא 10.2 ק"מ (מפסגת ואלוגה לסן אנטון). בסך הכל, כולל מרחב הגלישה של ארלברג כ-460 קילומטרים של מסלולים לכל הרמות, ו-85 מעליות. 180 ק"מ מתוך המסלולים הללו מיועדים לגלישת פרירייד, על כן השלג בהם אינו מהודק. נוסף לכך, האזור סביב סן אנטון ידוע במרחבי האוף פיסט הרבים שבו, ובתוואי שטח מאתגר, אשר מהווה יעד אטרקטיבי בעיקר עבור גולשים מתקדמים. העיירה נמצאת בעמק הממוקם בין שני רכסים, ושלושה רכבלים מובילים ממנה את הגולשים לפסגות שונות: גמפן (Gampen), גלציג (Galzig) ורנדל (Rendl). האזור של רנדל כולל בעיקר מסלולים כחולים (מסלול כחול משמעותו שמבחינת קושי הגלישה הוא מתאים לאנשים ברמה של מתחילים עד בינוניים. המסלול רחב מספיק כדי שהגולש יוכל לגלוש לרוחב המסלול ולא בכיוון הירידה, דבר שמאט את מהירות הגלישה, כמו כן הזווית של המסלול לא מאוד חדה) אך יש ממנו גם מסלול אדום (משמעות מסלול אדום?[דרושה הבהרה]) ארוך במיוחד, המוביל חזרה לסן אנטון. יש ברנדל גם פארק שלג, הכולל שפע מתקנים לגולשי פריסטייל. לגולשים מתקדמים מומלץ להעפיל עם מדריך לפסגת הוולוגה ולחקור את מרחבי האוף פיסט בדרך לצורס. סן אנטון ידועה כעיירה תוססת עם תרבות אפרה סקי מפותחת. כבר משעות אחר הצהריים המוקדמות מתחילים הברים המקומיים להתמלא, ובעיירה יש גם מועדונים בהם המסיבות נמשכות לתוך השעות הקטנות של הלילה. שניים מהמוסדות המוכרים ביותר בסן אנטון הם ה-"Mooserwirt" וה-"Krazy Kangaroo", שני ברי אפרה סקי אשר ממוקמים זה מול זה, במסלול המוליך את הגולשים חזרה לעיירה. השתייה והריקודים בהם נמשכים מדי יום ביומו גם אחרי שקיעת החמה, ולאחריהם נאלצים הגולשים לגלוש בזהירות חזרה לעיירה. מדיה וקבצים בנושא סן אנטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן אנטון ליאת בן צור, ‏אתר הסקי סנט אנטון - גן עדן לגלישה אתגרית, באתר GoTravel הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באוסטריה
תנועה מוטעית

תנועה מוטעית (בגרמנית: Falsche Bewegung) הוא סרט קולנוע גרמני בבימויו של וים ונדרס. סרט זה הוא הסרט השני בטרילוגיית סרטי המסע של ונדרס, הכוללים את "אליס בערים" (1974) ואת "במהלך הזמן" (1976). בסרט מככבים רידיגר פוגלר, חנה שיגולה ונסטסיה קינסקי, ששיחקה תשע שנים לאחר מכן בתפקיד ראשי בסרטו עטור השבחים של ונדרס "פריז, טקסס" (1984), כמו גם בסרטו "כה רחוק, כה קרוב" (1993). הסרט הוא בעיקרו חסר עלילה, והוא מורכב משוטים ארוכים המאפיינים את ונדרס. הסרט עוקב אחר הרהורי מחשבותיו של סופר צעיר, וילהלם מייסטר (רידיגר פוֹגלר), שמתחיל את מסעו בעזיבת בית אמו המדכאת ועיר הולדתו, בטיילו במערב גרמניה, שם הוא פוגש ואוסף סביבו מספר חברים תמהוניים. מייסטר מוצא עצמו בסופו של דבר לבדו בהר צוגשפיצה. מחשבותיו של מייסטר מוצגות לעיתים בקריינות. הסרט צולם על ידי שותפו של ונדרס לעשייה הקולנועית, הצלם רובי מילר. אתר האינטרנט הרשמי של תנועה מוטעית (באנגלית) "תנועה מוטעית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תנועה מוטעית", באתר AllMovie (באנגלית) "תנועה מוטעית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תנועה מוטעית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארדי גארדי

הארדי גארדי (באנגלית: Hurdy gurdy) הוא כלי מיתר המפיק את צליליו על ידי גלגל מצופה שרף המסתובב ומתחכך במיתרים. הגלגל משמש בדומה ל"קשת" המנגנת בכינור, ותווים בודדים המנוגנים בכלי נשמעים דומים לנגינת כינור. המלודיות מנוגנות בכלי על ידי מערכת קלידים עשויים עץ, הנלחצים כנגד המיתרים וגורמים לשינוי הצליל. כמו יתר כלי המיתר ההארדי גארדי מצויד בתיבת תהודה המגבירה את צלילי רעידת המיתר. משערים כי ההארדי גארדי התפתח מכלי קשת באירופה המערבית או במזרח התיכון זמן מה לפני המאה ה-11 לספירה. גרסה מוקדמת של ההארדי גארדי היא האורגניסטרום, שהתפתח בצפון ספרד, ונוגן על ידי שני נגנים - האחד סובב את גלגל הכלי, והאחר ניגן על קלידיו, שהופעלו במשיכה כלפי מעלה ולכן אפשרו רק נגינה איטית יחסית. לאורגניסטרום היה מיתר מלודיה אחד ושני מיתרי ליווי. גרסה מאוחרת יותר של האורגניסטרום אפשרה נגינה של נגן אחד, והייתה נפוצה בספרד ובצרפת, אולם בשל גודלה היא הוחלפה עד מהרה ב"סימפוניה" - למעשה גרסת הארדי גארדי נישאת בעלת 3 מיתרים. בערך בעת המצאת הסימפוניה, פותחה גם מערכת קלידים חדשה, הנלחצת מלמטה למעלה שהחליפה את מקלדת המשיכה ואפשרה נגינה מהירה יותר על הכלי. למלודיה בימי הביניים היו גרסאות בעלות קלידי משיכה וגרסאות עם מערכת הקלידים החדשה. במהלך הרנסאנס המאוחר התפתחו שתי צורות הארדי גארדי - האחת בעלת מבנה של גיטרה, ואילו השנייה בעלת מבנה של לאוטה שהייתה נפוצה יותר בצרפת. ההארדי גארדי היה פופולרי בתקופת הרנסאנס לצד חמת החלילים. ברנסאנס הופיע בכלי גם "גשר הבאזז" (מכונה לעיתים "כלב") - פיסת עץ א-סימטרית, הממוקמת מתחת למיתר ליווי, שמאפשרת באופן סיבוב מסוים הפקת צליל זמזום. בתקופת הרוקוקו חל שינוי בטעם המוזיקלי הפופולרי, שינוי שדרש פוליפוניות גבוהה יותר מזו שיכול היה ההארדי גארדי להציע. בשל כך נדחק הכלי ממעמדו. ואולם הרוקוקו הצרפתי במאה ה-18 השיב את הכלי לתודעת המעמד העליון. בתקופה זו הלחינו כותבים מפורסמים יצירות לכלי כגון: ניקולא שדוויל. ההארדי גארדי נדד גם מזרחה, וגרסאות שלו, הקרויות בשמות שונים, נוצרו בארצות הסלאביות, בהונגריה ובארצות הדוברות גרמנית. נייקלהרפה הסבר על הכלי על ידי אנה מרפי מלהקת Eluveitie art/organistrum הארדי גארדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנטואן-לורן דה ז'יסייה

אנטואן-לורן דה ז'יסְיֶיה (בצרפתית: Antoine-Laurent de Jussieu;‏ 12 באפריל 1748 – 17 בספטמבר 1836) היה בוטנאי צרפתי, הזכור בעיקר בשל היותו הראשון שהציע חלוקה סיסטמטית טבעית של הצמחים בעלי הפרחים. חלק ניכר משיטתו עודה בשימוש כיום. הקיצור לשמו של דה ז'יסייה בבוטניקה הוא "Juss". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. דה ז'יסייה נולד בעיר ליון כאחיינם של הבוטנאים אנטואן, ברנאר וז'וזף דה ז'יסייה. הוא למד רפואה בפריז, והוסמך בשנת 1770. הוא כיהן כפרופסור לבוטניקה בגן הבוטני המפורסם של פריז, ז'רדן דה פלאנט, בשנים 1770–1826. בנו, אדריאן-אנרי, היה אף הוא לבוטנאי. היה חבר במסדר הבונים החופשיים. במחקרו על אודות הצמחים בעלי הפרחים, Genera plantarum ("סוגי הצמחים"), סיגל דה ז'יסייה שיטה המבוססת על מיון קבוצות צמחים על-פי תכונות מרובות – רעיון שהושפע מחוקר הטבע הצרפתי-סקוטי מישל אדנסון. שיטה זו מהווה שיפור ניכר בהשוואה למערכת המיון שהגה קארולוס ליניאוס, שמיין צמחים למחלקות וסדרות על-פי מספר אברי הפרח בלבד. לעומת זאת, שמר דה ז'יסייה על המערכת הדו-שמית של ליניאוס. הישגיו של דה ז'יסייה בולטים על רקע חלוקת עולם הצומח שהייתה מקובלת בזמנו – לעשבים ועצים. דה ז'יסייה הציע חלוקה של עולם הצומח לשלוש קבוצות עיקריות: מחוסרי פסיג (אצות, פטריות, טחבים ושרכים), חד-פסיגיים ודו-פסיגיים. במבט לאחור, תפיסתו של דה ז'יסייה היוותה קפיצת דרך מרשימה, אם כי הכללת כלל הצמחים הנחותים בקבוצה אחת הייתה גסה באופן יחסי, ומעידה על דלות הידיעות באותה תקופה על אודות הצמחים הנחותים. לעבודתו של דה ז'יסייה נודעת השפעה רבה, ורבות ממשפחות הצמחים של ימינו עדיין נסמכות על החלוקה שקבע. בספרו של מרטון 'היסטוריה של המחקר הבוטני' (1981) נמנו 76 משפחות שאיגד, שעדיין נמצאות בשימוש על-פי החלוקה המוכרת - זאת המפורסמת והמעודכנת על ידי ה-ICBN. לשם השוואה, מבין המשפחות שאיגד ליניאוס, 11 עדיין בשימוש. במהלך חייו פרסם כ-60 חיבורים, כולם בצרפתית או לטינית. מיכאל זהרי (1982). כל עולם הצמחים: מורפולוגיה, ביולוגיה, סיסטמטיקה ואבולוציה, תל אביב: עם עובד, תשמ"ב, עמ' 276. אנטואן-לורן דה ז'יסייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שלמה יעקבסון

שלמה יעקבסון (1 בינואר 1916, כ"ד בטבת תרע"ו, תל אביב – 29 ביולי 2005) היה אסיר ארגון ההגנה בכלא עכו, מראשוני המסתערבים, מתנדב לצי הבריטי במלחמת העולם השנייה, ומראשוני חיל הים. שלמה יעקבסון נולד בתל אביב ב-1 בינואר 1916, בימי מלחמת העולם הראשונה. אביו היה רב. מאוחר יותר ניהלו הוריו חנות לספרים וציוד משרדי, ונמנו עם מייסדי שכונת תל נורדאו. הציירת אהובה שולמן הייתה אחותו. היו לו שתי ילדים, בן ובת. יעקבסון למד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בעודו תלמיד, יצא עם חבר לטיול בדמשק, כשבחלק מן הדרך הם מחופשים לבדואים. בדרכם חזרה, הבריחו לארץ כעשרים עולים בלתי לגליים. בנובמבר 1934, בעת ששמר באדמות רמת יוחנן, התעמת יעקבסון עם מסיגי גבול ערבים, והרג אחד מהם. הוא נשפט לשבע וחצי שנות מאסר עם עבודת פרך, ישב בכלא עכו, ושוחרר ביוני 1938. מאוחר יותר רכש ניסיון ימי כשעבד בנמל תל אביב. בשנת 1941 גויס יעקבסון על ידי יגאל אלון למחלקה הסורית, שקדמה למחלקה הערבית של הפלמ"ח, והופעל במשך שנה כמסתערב בסוריה, כשהוא מתחזה לפועל ואף לאיש דת מוסלמי. אחרי שחזר לארץ ישראל התנדב לצי הבריטי, ושרת כמש"ק משמעת ושלישות בבסיס מורטה (H.M.S. Moreta) בחיפה. במלחמת העצמאות פיקד יעקבסון על בסיס הטירונים של חיל הים בסידנא עלי, ומאוחר יותר על בסיס חיל הים ביפו. המשיך בשרות קבע בחיל הים עד שנת 1953 ובתפקידו האחרון היה ראש מחלקת כח אדם של החיל. אחרי שחרורו מצה"ל עבד במשרד הביטחון עד פרישתו לגמלאות. בין השאר, עסק בהכנת הפריגטות "מבטח" ו"מזנק" למסירה לציילון, ובסיוע לארצות מתפתחות במסגרת היחידה לסיוע וקשרי חוץ. בשנות ה-70 היה מנהל מוזיאון ההגנה. נפטר ב-29 ביולי 2005. שלמה יעקבסון, בטלטלה (משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997). מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי מספנת חיל הים אסתר תומר, המחלקה הערבית של הפלמ"ח, מכאן ומשאם: כתב העת למורשת יהדות דמשק, גיליון 9, אפריל 2009. ירון בכר, המחלקה הסורית של הפלמ"ח; שמו של יעקבסון מופיע בעמוד 20 פסק דינו של שלמה יעקבזון אושר, דבר, 16 ביולי 1935. שוחררו ביום הולדת המלך, דבר, 9 ביוני 1938.
תמרור

תמרור הוא שלט רחוב, המוצב לצד הדרך ונותן הנחיות למשתמשים בדרך. הוריית התמרור היא בבחינת חובה חוקית ואילו אי-ציות לתמרור היא עבירת תנועה. מקור השם העברי "תמרור" לקוח מהתנ"ך: ”הציבי לך ציֻנים שִמי לך תמרורים”. הפרשנים מסבירים כי המילה תמרורים פירושה דקלים הניטעים כדי לסמן את הדרך. אבני מיל, שהן סוג של תמרור המציין את המרחק לעיר ראשית, היו בשימוש כבר בעת העתיקה. באימפריה הרומית, למשל, ציינו אבני מיל את המרחק לרומא. בימי הביניים הפכו לנפוצים שלטים בצמתים, המראים לאן מובילה כל דרך היוצאת מהצומת. בשנת 1686 נחקק לראשונה באירופה חוק להסדרת התנועה, בידי פדרו השני, מלך פורטוגל. בחוק זה נקבעה הנחת תמרורים טקסטואליים המציינים מתן זכות קדימה ברחובותיה הצרים של ליסבון. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 החל שימוש בתמרורי אזהרה, שנועדו להזהיר רוכבי אופניים מהסכנות האורבות להם בדרך, כגון גבעות תלולות. התפתחות המכונית הביאה לפיתוחם של תמרורים שאינם מבוססים על טקסט בלבד. מערכת תמרורים פותחה על ידי מועדון המכוניות האיטלקי בשנת 1895. בשנת 1900 נערך בפריז קונגרס שדן בסטנדרטיזציה של תמרורים, ותמרורים בעיצוב מודרני נקבעו בכנס שנערך בפריז בשנת 1908. התמרורים הם הדרך הנפוצה ביותר לשליטה על הכבישים בעולם. בארצות הברית לבדה מוצבים 55 מיליון[דרוש מקור] תמרורים בצידי הדרכים. תמרורים אלה מספקים מידע על הגבלת מהירויות ותנאי הכביש. תמרורים מכוונים בדרכים לדרכים מסוימות וליעדים ספציפיים. בעזרת התמרורים, הנהגים יודעים כיצד לנהוג בדרכים, למה לצפות ולאן לנסוע. לבד ממעמדו החוקי של התמרור, ההבדל בין תמרור לבין שלט הוא שברוב המקרים, חלק מהמסר של התמרור ניתן באופן גרפי ולא בכתב. היתרון של מסר גרפי הוא מהירות קליטתו והיכולת להבינו גם ללא הבנת השפה. בארצות הברית, שבה נהגים זרים צפויים לשלוט טוב יותר בשפה המקומית מאשר במקומות אחרים, יש יותר כתב ופחות מידע גרפי על התמרורים. המסרים הגרפיים בתמרורים ניתנים בעזרת צורת התמרור, צבעו, חצים ואיורים המקובלים בכל העולם לצורך זה. אחת מהגישות לחלוקה בין סוגי תמרורים עושה הפרדה בין תמרורים קונקרטיים ותמרורים אבסטרקטיים. הקונקרטיים מכילים ציור או סמל המובן לכולם בלי צורך בהסבר או לימוד קודם (תמונת ילד, אבן מידרדרת, יד בתמרור עצור) והאבסטרקטיים הם סמלים מופשטים מוסכמים, שאין להם משמעות כשלעצמם אלא בהקשר המסוים אליו הם מיועדים. לעיתים נוספת לתמרור הגרפי הסתייגות מילולית או הבהרה מילולית, כגון הגבלת התמרור לשעות מסוימות. תוספת כזו פוגעת באופיו האוניברסלי של התמרור, משום שהיא פונה רק לאלה השולטים בשפה שבה כתובה ההסתייגות. השוואה בין כמה דוגמאות של תמרורים בכמה מדינות: ארצות הברית גרמניה/אירופה/ועדת וינה תמרורים בישראל אידאוגרמה הכוונת תחבורה ועדת וינה לתקנון תמרורים לוח התמרורים בישראל, אתר משרד התחבורה, הודעת התעבורה (קביעת תמרורים) מעודכן על פי ק"ת התשע"ח עמ' 784, מס' 7924 מיום 8 בינואר 2018 קטלוג דיגיטלי של לוח התמרורים תנועה, תמרורים ורמזורים, דף שער בספרייה הלאומית ירמיה ל"א כ' רש"י וכן דוד אלטשולר ירמיה ל"א כ'
Origin (אלבום של אוונסנס)

Origin (בעברית: מָקוֹר) הוא אלבום הדמו הראשון של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס. האלבום יצא ב-4 בנובמבר 2000, והוא הופק על ידי חברת התקליטים ביג וויג אנטרפריזס. לאלבום הוקלטו רק 2,500 עותקים בשל חוסר תקציב, שנמכרו בהופעה חיה של הלהקה בליטל רוק, ארקנסו, ובאתר האינטרנט של חברת ההקלטות. לאלבום יצאו מספר גרסאות פיראטיות שנמכרות ביותר מ-300$ ב-eBay, ובכך הפכו את האלבום המקורי לקשה להשגה. Origin מכיל גרסאות מוקדמות יותר של השירים "My Immortal",‏ "Imaginary" ו-"Whisper", שירים שהוקלטו מאוחר יותר בגרסה חדשה לאלבום האולפן הראשון של הלהקה, Fallen. סגנון המוזיקה של האלבום שונה בצורה ניכרת משאר האלבומים של הלהקה. "Anywhere" (רצועה נסתרת) "Origin" "Whisper" "Imaginary" "My Immortal" "Where Will You Go" "Field of Innocence" "Even In Death" "Anywhere" "Lies" "Away From Me" "Eternal" בן מודי - גיטרות, תופים, קלידים, תכנות, כתיבה. איימי לי - פסנתר, קלידים, שירה, כתיבה. דייוויד הודג'ס - פסנתר, קלידים, שירה. ויליאם בויד - בס בשיר Away From Me. ברוס פיצהודג' וסטפני פירס - שירה בשיר Lies. סובי פטריאירבי, שרה מור, קתרין הריס וסמנתה סטרונג - קולות נשיים בלטינית בשיר- Field of Innocence. בגרסה המקורית של Origin ישנו שיר חבוי שנמצא בתחילת האלבום. השיר החבוי הוא גרסת אאוט-טייק (outtake) לשיר "Anywhere", אותו ניתן לשמוע על ידי לחיצה על הכפתור "השיר הקודם" כאשר נמצאים בשיר הראשון. באאוט-טייק ניתן לשמוע את דייוויד הודג'ס שר בקול גבוה. לאחר מכן הוא אומר לאדם שמקליט: "אתה לא שומר את זה". מיד אחר כך ניתן לשמוע את בן מודי אומר: "יש הרבה דעות קדומות נגד זומבים" [בתרגום חופשי], שורה שלקוחה מהסרט "My Boyfriend's Back". שני שירים נחתכו מהאלבום: "Listen to the Rain" (שנכתב על ידי איימי לי לסיום בית הספר שלה, בו מופיעה גם מקהלת בית הספר), והשיר "Demise" (קטע אינסטרומנטלי שנלקח מתוך השיר "Field of Innocence"). תחילה תוכנן שהשיר "Eternal" יהיה שיר מספר 11, "Listen to the Rain" שיר מספר 12 ו-"Demise" שיר מספר 13, אולם מאוחר יותר הוחלט למזג את "Eternal" עם "Demise". שני שירים נוספים שלא נכנסו לאלבום הם "Catherine", שנכתב על ידי איימי לי ובן מודי איתו הם הופיעו בבית קפה מול מספר מצומצם של אנשים, כמו גם השיר "Spanish". החלק הקדמי של עטיפת האלבום עוצב על ידי המתופף רוקי גריי. בעטיפה ניתן לראות רקע בצבעים אדום ושחור, עליו כתובה המילה Evanescence לאורך ולרוחב. ניתן גם להבחין בדמות של אישה ברקע. החלק האחורי של עטיפת האלבום הוא באותם צבעים, עליו יש שלוש תמונות שונות של הפסל "Angel of Grief", אותה תמונת פסל שמופיעה על עטיפת האלבום Evanescence EP. כמו כן, בחלק האחורי כתובות מילים מתוך השיר "My Immortal". כחלק מהאוסף, The Ultimate Collection, האלבום Origin ישוחרר מחדש בפורמט תקליט. מידע על האלבום Origin באתר MusicBrainz מידע על האלבום Origin באתר AllMusic האלבום Origin באתר Discogs
כדרורית

כַּדְרוּרִית (שם מדעי: Wolffia) היא סוג צמח במשפחת הלופיים. עם סוג זה נמנים צמחי מים צפים, זעירים וחסרי שורשים, הגדלים במקווי מים עומדים או בזרימה איטית. פרחיו זעירים, ומיני הצמח נחשבים לקטנים מבין צמחי הפרחים. שמו העברי של הצמח מרמז על צורתו העגולה. שמו המדעי הוא על שם הרופא והבוטנאי הגרמני יוהאן פרידריך וולף (Wolff;‏ 1778–1806). מיני סוג זה נבדלים מעדשת המים ואגמית, סוגים קרובים, במידותיהם. קוטרם הוא עד 1.2 מילימטר, בעוד אורכם של עלי עדשת המים אינו יורד משני מילימטר, ואורכו של צמח האגמית אינו יורד מ-1.5 מילימטר. הבדל נוסף בין הסוגים הוא בשורשים: לאגמית למעלה מ-2 שורשים, לעדשת המים שורש יחיד, ואילו לכדרורית אין שורשים כלל. שלושת הסוגים נחשבו בעבר כשייכים למשפחה נפרדת – משפחת עדשת המים (Lemnaceae) – ועם הרחבת משפחת הלופיים לאחר מחקרים גנטיים הם הועברו לתת-משפחת עדשת המים (Lemnaoideae) הכוללת 5 סוגים, מהם שלושה המיוצגים בצמחיית הבר של הארץ (והוזכרו בפסקה הקודמת). לעיתים קרובות, צמחי הכדרורית חולקים את בית-גידולם עם צמחי עדשת-המים, ויוצרים מעין שטיח צפוף של צמחים במפלס של מקווי-מים מתוקים. הסוג כולל כ-10 מינים בעלי תפוצה כלל-עולמית כמעט הם גדלים בכל יבשות העולם פרט לקטבים. בארץ ישראל גדל המין כדרורית המים (Wolffia arrhiza), אשר נכחד מהשרון אך עודו קיים ברמת הגולן. הצמחים עצמם מכילים כ-40 אחוז חלבון – כמות גבוהה, הדומה לכמות החלבון בפולי סויה. בכך, יש בהם פוטנציאל כמזון עבור האדם, והם אכן מלוקטים לצורך כך בחברות מסורתיות. נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 905. (הספר בקטלוג ULI) מיכאל זהרי (1982). כל עולם הצמחים: מורפולוגיה, ביולוגיה, סיסטמטיקה ואבולוציה, עמ' 595. תל אביב: עם עובד, תשמ"ב. מדיה וקבצים בנושא כדרורית בוויקישיתוף כדרורית, באתר ITIS (באנגלית) כדרורית, באתר NCBI (באנגלית) כדרורית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כדרורית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה כדרורית, באתר Tropicos (באנגלית) כדרורית, באתר GBIF (באנגלית) כדרורית, באתר IPNI (באנגלית)
במהלך הזמן

במהלך הזמן (בגרמנית: Im Lauf der Zeit) הוא סרט קולנוע גרמני משנת 1976 בבימויו של וים ונדרס. הסרט הוא השלישי בטרילוגיית סרטי המסע של הבמאי, הכוללת גם את "אליס בערים" (1974) ו-"תנועה מוטעית" (1975). הסרט זכה בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי במסגרת פסטיבל קאן של שנת 1976. הסרט מביא את סיפורם של מקרין הקולנוע בְּרוּנוֹ וִינְטֶר (רידיגר פוֹגלר) והטרמפיסט המלנכולי רוברט לנדר (האנס צישלר), שזה עתה נפרד מאשתו. השניים מטיילים יחדיו במערב גרמניה המזרחית בוואן לתיקונים, ומבקרים בבתי קולנוע הרוסים ומתפוררים. בין השנים מתפתחת ידידות יוצאת דופן שנשענת מבחינה קולנועית על מסורת אחוות הגברים המערבונית. גם המסע עצמו דרך הנוף החדגוני של הספר, יונק ממסורת המערבון האמריקאי, בעיקר מסרטי ג'ון פורד. הנסיעה על הגבול משולה בסרט למסע על גבולות הנפש. על מלאכת צילום הסרט הופקד שותפו של ונדרס לעשיית סרטים רובי מילר. הסרט צולם בשחור-לבן תוך כדי שימוש בסצינות ארוכות נעדרות דיאלוג ובקומפוזיציות מדויקות, האהובות על ונדרס. רידיגר פוֹגלר - ברונו וינטר האנס צישלר - רוברט לנדר ליסה קרויצר - פאולינה, קופאית רודולף שינדלר - אביו של רוברט "הפקה: 'מלכי הדרך'", בתוך: איתן גרין (עורך), במאים ואנשי קולנוע על הקולנוע. תל אביב: עם עובד, 1985. עמ' 46 - 55. תרגום של קטעים שעוסקים בהפקת הסרט, מתוך "סרטו של וים וונדרס" ("מלכי הדרך"). Filmver der Autoren,‏ 1976. מאנגלית: יהושע קנז. אתר האינטרנט הרשמי של במהלך הזמן "במהלך הזמן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "במהלך הזמן", באתר AllMovie (באנגלית) "במהלך הזמן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "במהלך הזמן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) במהלך הזמן | וים ונדרס, באתר סינמטק תל אביב ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
IEC

האם התכוונתם ל... הנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה – באנגלית: International Electrotechnical Commission, או בקיצור IEC חברת החשמל לישראל – באנגלית: Israel Electric Corporation, או בקיצור IEC