laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עדני סימקין

עדני סימקין (נולד ב-2 במרץ 1937) הוא איש עסקים ישראלי, מנהל הנציגות הישראלית של חברת הספנות MSC. נולד בתל אביב ליהודית ויואל סימקין, גם הם ילידי ישראל, ארבעת סביו נמנים עם מייסדי פתח תקווה, אביו היה חבר בהגנה, חבר מועצה בעיריית פתח תקווה וחבר ברוטרי, אמו הייתה מורה ויש לו שלוש אחיות. הוא למד בבית הספר עממי פיק"א ובתיכון גימנסיה הרצליה. סימקין התגייס לגולני והשתתף במלחמת סיני. השתחרר מצה"ל כקצין בשנת 1958. לאחר סיום שירותו החל ללמוד מדע המדינה וסוציולוגיה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בה בעת החל לעבוד בחברת ספנות בשם פרדס סינדיקט. לאחר גמר לימודיו באוניברסיטה שימש מנהל המשרד של חברת הספנות של האחים עופר בתל אביב. לאחר מכן התמזגה החברה עם חברת צים. שימש כנציג צים במדינות שונות במשך כ-12 שנים, עבד בצים בתפקידים שונים במשך 30 שנה, החל מאיש שיווק ומכירות ועד לתפקיד מספר 2 בחברה, ראש מנהל הספנות, האחראי לתפעולן של כל ספינות החברה. בשנת 1996 עזב את צים לטובת פתיחת נציגות של חברת הספנות גרימאלדי. בשנת 1998 הקים בארץ סוכנות שייצגה את חברת הספנות הגדולה בעולם, חברת מארסק הדנית, וניהל אותה במשך שש שנים. לאחר מכן התמנה כנציג של חברת הספנות MSC בישראל. במרץ 2009 השיקה חברת MSC את ספינת המטען הגדולה ביותר בעולם, "MSC Danit". הספינה נקראה על שמה של דנית, בתו של סימקין, כאות הוקרה לפעילותו בחברה. בשנת 2015 זכה סימקין, דרך חברת TIL ההולנדית, חברת בת של MSC, במכרז להקמת נמל הדרום באשדוד. בשנת 2013 הוענק לו אות הוקרה מעיריית חיפה על פועלו ותרומתו להגברת הסחר, הכלכלה והתיירות בעיר. סימקין נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר בתל אביב, אחותו חיה התחתנה עם מיכה רם, אחות נוספת נאווה התחתנה עם האגרונום עידו אהרונסון (נכדו של צבי אהרנסון)[1]. אבי בר-אלי, המסלול של סימקין: מצים - למתחרה הגדולה שלה, באתר TheMarker‏, 8 בנובמבר 2012 ליאור ברון, ‏מנכ"ל ענקית הספנות MSC בישראל: "אני מכיר את סמי עופר, הוא לא יתן לצים ליפול", באתר גלובס, 28 באוגוסט 2009 אבי בר-אלי, האיש שיתחרה באלון חסן: נהיה יותר חכמים ויעילים, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2015 חזי שטרנליכט, חברת הספנות השנייה בגודלה בעולם תפקוד את נמל חיפה, באתר ישראל היום, ‏14 בספטמבר 2012 חברת MSC משיקה שירות ישיר חדש: הודו-ארה״ב דרך נמל חיפה, באתר port2port.co.il, ‏10 בדצמבר 2014 MSC DANIT the world largest containership was launched in Korea, port2port.com, ‏6 באפריל 2015 (ארכיון) אבי בר-אלי, האיש שיתחרה באלון חסן: נהיה יותר חכמים ויעילים, באתר Themarker, ‏28 באפריל 2009 חיפה לעדני סימקין: "אתה האתוס הציוני האמיתי", באתר port2port.co.il, ‏16 במאי 2013
הדד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הדד – אל הסער במיתולוגיות הארמיות והאמוריות הדד בן בדד (אנ') – הרביעי משמונת מלכי אדום לפי המקרא הדר (אנ') – המלך האחרון משמונת מלכי אדום במקרא, נקרא בספר דברי הימים הדד. הדד האדומי – אדומי מתקופת מלכות שלמה בן הדד – שמם של שלושה ממלכי ארם דמשק חדאד – שם משפחה
תוצר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כלכלה: תוצר – מונח המבטא את שוויָם של כלל המוצרים (הסחורות והשירותים) שיש להם ערך כספי, שמופקים במשק מסוים תוצר מקומי גולמי – שיטה למדידת התוצר של משק מסוים על ידי אמידת התוצר של כלל אזרחי המשק תוצר לאומי גולמי – שיטה למדידת התוצר של משק מסוים על ידי אמידת אמידת התוצר שנוצר בתחומיו הגאוגרפיים של המשק כימיה: תוצר (כימיה) – חומר הנוצר בתגובה כימית תוצר ביניים – בכימיה, חומר ביניים הוא חומר העשוי ממולקולות קצרות חיים ופעילות מאוד תוצרת הארץ
בועז גולדברג

בועז גולדברג (נולד ב-1963) הוא קצין משטרה בדרגת ניצב וכיהן כראש אגף משאבי אנוש. גולדברג התגייס למשטרת ישראל ב-1988. שירת בימ"מ, ב-1990 השתתף בפעולה לחיסול חוליית מחבלים חמושה, שחדרה לצורך ביצוע פיגוע הרג בגבול הדרום. על ביצוע הפעולה זכה עם שלושה מעמיתיו בעיטור האומץ של משטרת ישראל. בהמשך שירותו במשטרה שימש סגן מפקד תחנת זבולון, מפקד משטרת התנועה במרחב חוף, מפקד משטרת חדרה, סגן מפקד מרחב חוף, שימש מפקד מנהלת תיאום פעילות אכיפה דיני מקרקעין והשתתף ב-2012 בפינוי מאחז מגרון. בספטמבר 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף התנועה. בינואר 2021 קודם לדרגת ניצב ומונה לראש אגף משאבי אנוש. ביולי 2024 פרש מהמשטרה. בעל תואר ראשון במדע המדינה, תואר שני במדעי הרוח והחברה מהמכללה לביטחון לאומי. אב לארבעה בנים, ששלושה מהם משרתים במשטרה. מדיה וקבצים בנושא בועז גולדברג בוויקישיתוף בועז גולדברג, באתר הגבורה סבב מינויים בסגל הפיקוד הבכיר של משטרת ישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי, 18 בינואר 2021 מאיר תורג'מן, 4 שוטרים במשפחה אחת: "לא פשוט להיחשף למבצעים ולדעת שהילדים שם", באתר ynet, 30 במאי 2023
דוד שלמה גרודזנסקי

רבי דוד שלמה גרודזנסקי (ה'תקפ"א, 1821 - י' בתמוז ה'תרס"ד, 23 ביוני 1904) היה רב ליטאי, רבה של העיירה היהודית איוויה שבפלך וילנה במשך קרוב לחמישים שנה. נולד לרבי משה אריה גרודזנסקי, שכיהן אז כרבה של איוויה והיה נצר לשושלת רבני המקום מזה מאה שנים. הוא למד בתחילה מפי אביו והתפרסם בילדותו כעילוי. בבחרותו נסע לקובנה ולמד אצל רבי ישראל מסלנט בכולל נבייזר, הוא שמר כל חייו על קשריו עם תלמידי רבי ישראל האחרים מאותה תקופה, מי שלימים עמדו בחזית תנועת המוסר: רבי נפתלי אמסטרדם, רבי יצחק בלאזר ורבי שמחה זיסל זיו מקלם. לאחר תקופה עבר ללמוד בוולקוביסק ושם נישא לרבקה עלקה בת ר' חיים עוזר איינהורן (אחיינו של הרב זאב וולף איינהורן). הוא התפרנס בידי חותנו והצטרף לחבורת לומדים מקומית שעליה נמנו גם רבי יחיאל הלר ורבי ברוך מרדכי ליבשיץ מחבר "ברית יעקב". עם פטירת אביו בערב יום הכיפורים של שנת ה'תרי"ח (1857), התמנה במקומו כרבה של איוויה מולדתו. בתקופתו התקיימה בעיירה ישיבה גדולה וחשובה שבראשה עמד הרב אלכסנדר זיסקינד יעקב כ"ץ, מחבר "שפתי יעקב" (וילנה תרס"ו), הישיבה פעלה תחת פיקוחו ותלמידיה סרו לביתו לקבל מפיו מתורתה של תנועת המוסר. כאיש תנועת המוסר, עסק רבות בהוראת ועידוד העיסוק במצוות שבין אדם לחברו. הוא אף שכנע את הרב משה יצחק דרשן, "המגיד מקלם", להפסיק לכלול בהרצאותיו עיונים פילוסופיים ולמקד את הדברים ביחסי אנוש מעולים ובמשפט צדק לכל. מכתביו בהלכה שרדו דברים אחדים, חלקם נדפסו בעיתון "הלבנון" בכמה הזדמנויות, ואחרים בספרו של בנו השלישי, הרב חיים עוזר גרודזנסקי. הרב גרודזנסקי נפטר ביום חמישי י' בתמוז ה'תרס"ד, 23 ביוני 1904. במקומו כיהן כרבה של איוויה, חתנו הרב יצחק קוסובסקי. חיה שרה אשת יהודה לייב מוסטקוב הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי - ר"מ במשך עשרות שנים בישיבת רמיילס שבווילנה. הרב חיים עוזר גרודזנסקי - מגדולי התורה בליטא בתקופה שקדמה לשואה, פוסק בולט בתקופתו ונשיא מועצת גדולי התורה. הרב משה אריה ליב גרודזנסקי - רב בעיירות שונות בליטא יעקב שמואל גרודזנסקי וייבע זלצמן - נספתה בשואה רישה אשת אליעזר מאיר גוסקינד אליהו איסר גרודזנסקי שאול גרודזנסקי - שניהם סוחרים שחיו בווילנה (נפטרו שניהם ב-1924) פייגה לאה - נישאה לרב יצחק קוסובסקי. שנה לאחר מינוי בעלה כרבה של איוויה במקום אביה, ילדה בן שנקרא על שם אביה, אך נפטרה ימים בודדים לאחר הלידה, בעת ברית המילה הגאון רבי דוד שלמה גראדזענסקי זצ"ל, בתוך: תולדות רבינו זצ"ל, נספח למהדורת תשנ"ו של ספר "אחיעזר" חלק ד בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' דוד שלמה גראדזענסקי, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמוד 13, באתר היברובוקס זכר צדיק לברכה, ידיעה על פטירתו בירחון הפלס, אב תרס"ד, באתר היברובוקס הרב יצחק קוסובסקי, דברים על חותנו, הערה בראש ספרו "שבת ומועד", א, ירושלים תש"ו, באתר היברובוקס
שוער הלילה

שוער הלילה (אנגלית: The Night Porter, איטלקית: Il portiere di notte) הוא סרט דרמה ארוטי-פסיכולוגי איטלקי בבימויה של ליליאנה קוואני שגם השתתפה בכתיבת התסריט, עם דירק בוגרד ושרלוט רמפלינג בתפקידים הראשיים. בסרט יש תכנים של יחסי מין סאדו מזוכיסטיים, והומוסקסואליים ותסמונת סטוקהולם בין המעונה למענה. הקישור בין השואה וסטיות המין במחנות גרר ביקורות קשות על הסרט שחלק מהמבקרים כינו אותו "שערורייתי". חלק מהמבקרים שיבחו אותו והוא הפך במספר מדינות לסרט פולחן. בוגרד השתתף בשחרור מחנה ברגן-בלזן וחווה שם מראות קשים. במשך שנים סירב להשתתף בתפקיד של גרמני עד להצעתה של קוואני. הסרט מתרחש בווינה ב-1957 ובו נפגש איש אס אס לשעבר עם אסירה שאותה עינה והשפיל במחנה ריכוז ובמקום שתברח ממנו או תסגיר אותו, היא מתמסרת אליו להשפלות נוספות. החלטת המועצה לביקורת סרטי קולנוע בישראל שלא לאפשר את הקרנת הסרט מן הסיבה שהוא עלול לפגוע ברגשות ניצולי השואה, נהפכה על ידי בג"ץ. מקס (דירק בוגרד) הוא שוער לילה (פקיד קבלה) בבית המלון "אופר" בווינה. הוא ממלא את תפקידו ביעילות, רושם את המבקרים, מביא משקאות לחדרים ואף מספק שירותי מין לרוזנת מזדקנת. איש אינו יודע כי מאחורי הדמות שלו מסתתר איש אס אס סדיסטי שעינה אסירים ובעיקר אסירות במחנה הריכוז בו שירת במלחמת העולם השנייה. יום אחד מגיעה למלון לוצ'יה (שרלוט רמפלינג) שהייתה אסירה במחנה ריכוז ועברה התעללות נפשית ומינית על ידי מקס. כעת היא נשואה למנצח תזמורת אמריקאי המגיע לווינה לנצח על האופרה חליל הקסם. מבטיהם הנדהמים נפגשים אך הם אינם מוציאים מילה. מקס הולך להופעה באופרה ויושב בסמוך ללוצ'יה ותוך כדי שירת האופרה הם מתבוננים זה בזו ומופיעים פלשבקים על מחנה הריכוז: מקס מקבל קבוצת אסירים שחלקם עונדים טלאי צהוב. לאחר מכן הוא מסתובב ומצלם אותם עירומים. לשאלותיו מי הם, אחד מזדהה כקתולי, השני כלותרני והשלישי כיהודי. הוא מתקרב ללוצ'יה העירומה ומצלם אותה מקרוב. לאחר מכן הוא מפחיד אותה כשהוא יורה לעברה והיא עירומה מולו. לוצ'יה רוקדת חשופת חזה לפני קציני האס אס ובראשם מקס ושרה שיר גרמני בסגנון קברטי. מקס נהנה ומדמה אותה לשלומית בת הורדוס ומגיש לה לבסוף פרס בדמות ראש ערוף של אסיר כדימוי לראשו של יוחנן המטביל. לוצ'יה מודיעה לבעלה כי היא רוצה להישאר מספר ימים למנוחה בווינה. היא נשארת במלון ובעלה ממשיך במסע ההופעות שלו. מקס מופתע מהחלטה ומכה אותה בגלל זה אך היא נצמדת אליו והם מקיימים מין סוער. במלון מתאספת קבוצת אנשי אס אס לשעבר שמטרתם להשמיד ראיות על פשעי האס אס. בראשם עומד הנס (גבריאלה פרצטי) ובחבורה נמצא גם קלאוס (פיליפ לירוי) איתו יש למקס יחסים הומוסקסואלים עוד מימי המלחמה. הם מגלים את לוצ'יה העלולה לסכן אותם ודורשים ממקס לחסל אותה. מקס לא יכול לעשות זאת כי התאהב בה. הוא מתפטר מעבודתו במלון ומביא את לוצ'יה לדירתו. הנס ואנשיו צרים עליהם, מזונם אוזל והם סובלים חרפת רעב. לבסוף הם מנסים לחמוק מהבית עם עלות השחר אך אנשי הנס עוקבים אחריהם ומחסלים אותם. מדיה וקבצים בנושא שוער הלילה בוויקישיתוף "שוער הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שוער הלילה", באתר AllMovie (באנגלית) "שוער הלילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שוער הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שוער הלילה, באתר TCM קדימון לסרט שוער הלילה, באתר יוטיוב ליליאנה קוואני על שוער הלילה, באתר יוטיוב מרים סמט, ‏זיכרון ומיניות בסרט שוער הלילה, סליל, כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, אביב 2008 זאב רב נוף, הטנגו האחרון בוינה, דבר, 10 באוקטובר 1975, המשך, המשך בג"ץ 549/75 חברת סרטי נח בע"מ נ'המועצה לבקורת סרטי קולנוע, פ"ד ל' (1) 757.
אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק

אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Αλεξάνδρα της Ελλάδας; ‏30 באוגוסט 1870 - 24 בספטמבר 1891) הייתה נסיכה יוונית, בתו של מלך יוון גאורגיוס הראשון, ונכדתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק (וצאצא לשושלת האצולה הגרמנית-דנית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג). אלכסנדרה נולדה בקורפו ב-30 באוגוסט 1870, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. משפחת המלוכה היוונית לא הייתה אמידה בקנה מידה של משפחות המלוכה, והם חיו בפשטות. אביה המלך גאורגיוס היה אדם שתקן, אבל בניגוד לגישה הכללית של התקופה, הוא האמין שילדים צריכים להיות רעשניים ושמחים. המסדרונות הארוכים של בית המלוכה באתונה שמשו את אלכסנדרה ואחותה ברכיבה על אופניים, רולרבליידס, סקייטבורד, ולפעמים אף רכבו יחד עם אביהם. אלכסנדרה ואחיה גודלו על ידי מטפלות בריטיות, ואנגלית הייתה השפה הראשונה שלמדו, אבל הם דברו יוונית בינם לבין עצמם, ובנוסף למדו גרמנית וצרפתית. אלכסנדרה שכונתה "אלין" בתוך משפחתה, או אליקס היוונית, כדי להבדיל בינה לבין דודתה, אלכסנדרה, נסיכת ויילס, הייתה בחורה בעלת אופי שמח והייתה אהובה ביותר על ידי משפחתה. אלכסנדרה ואחיה ניקולאס ואחותה מריה בילו חופשות רבות בדנמרק אצל הסבא והסבתא מצד אביה ונפגשו שם עם בני הדודים הרוסים והבריטיים שלהם בכינוסים משפחתיים גדולים. ב-17 ביוני 1889 התחתנה אלכסנדרה עם פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אחיו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, אותו הכירה מביקוריו התכופים ביוון בעקבות מחלתו התכופה בדרכי הנשימה, ונולדו לה ממנו שני ילדים. בהיות אלכסנדרה בחודש השביעי בהריון של בנה השני, טיילה עם חברותיה על גדות נהר מוסקבה. אלכסנדרה קפצה לסירה שעגנה בנהר, אולם התהפכה ונפלה למים. למחרת התמוטטה אלכסנדרה, ילדה את בנה דמיטרי, ולאחר מכן שקעה בתרדמת, וכעבור 6 ימים ב-24 בספטמבר 1891 מתה. אלכסנדרה נקברה בסנקט פטרבורג, והיה צורך לרסן את בעלה שלא יקפוץ לתוך הקבר. לאחר מכן התחתן בעלה בנישואים מורגנטיים עם אולגה קארנוביץ', ובנה דימיטרי היה מעורב ברצח גריגורי רספוטין. בשנת 1939 השיג אחיינה גאורגיוס השני, מלך יוון אישור מיוסיף סטלין, והעביר את גופתה לקבורה ביוון. מאוחר יותר הקים אחיינה פבלוס, מלך יוון את "בית החולים אלכסנדרה ליולדות" שנקרא על שמה. ב-17 ביוני 1889 התחתנה אלכסנדרה עם פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ממנו נולדו לה שני ילדים: מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1890–1958) דמיטרי פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1891–1942) מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק בוויקישיתוף אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה

אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה, הניצבת במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר שבבריטניה, מנציחה את תרומתם ואת קורבנם של אנשי הכוחות המזוינים הפולנים במלחמה זו, בפולין ובחזיתות המלחמה האחרות. היא האנדרטה השנייה בגודלה במשתלה (אחרי אנדרטת הכוחות המזוינים). האנדרטה, המצופה שיש אפור, ניצבת על גבי משטח עגול בקוטר של 18 מטרים בליבה של רחבת דשא ועצים. בהיקפו של המשטח העגול ניצבים ארבעה כותלי שיש קשתיים, שפתחים נקבעו ביניהם, ולמרגלותיהם ספסלי ישיבה. במרכז המשטח ניצב כן מרובע ועליו ארבע דמויות הפונות לארבע פאות הכן: טייס, חייל, מלח ואשת מחתרת פולנים. מעל ארבע הדמויות מתנשא עיט הפורש את כנפיו - סמלה של פולין. בנוסף להיותה אתר זיכרון משמשת האנדרטה כמכשיר חינוכי אודות תרומת פולין במלחמה: על גבי הכתלים בהיקפו של משטח האנדרטה חרותים 16 טקסטים המספרים על עוצבות וארגונים פולנים שהשתתפו במלחמה ועל אירועים פולנים מרכזיים בה: המערכה בפולין המדינה הפולנית במחתרת מרד ורשה פיצוח קוד מכונת האניגמה חטיבת הצנחנים הפולנית העצמאית ה-1 סוכני המבצעים המיוחדים הפולנים הנשים הפולניות במלחמה הצבא הפולני בחזית המזרחית הגיס הפולני הראשון הגיס הפולני השני הצי הפולני חיל האוויר הפולני הדיוויזיה המשוריינת הפולנית הראשונה שירות המודיעין הפולני הפולנים במערכה בנורווגיה ובמערכה על צרפת חטיבת הרובאים הפולנית הקרפטית האנדרטה נבנתה על פי עיצוב מאת הפסל הפולני רוברט סובוצ'ינסקי (Robert Sobociński). היא נחנכה ב-19 בספטמבר 2009, זמן קצר לאחר יום השנה ה-70 לפרוץ מלחמת העולם השנייה. אנדרטת הטייסים הפולנים בלונדון מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה בוויקישיתוף אתר האנדרטה
הסופר קאפ הקולומביאני

הסופר-קאפ הקולומביאני (בספרדית: Copa SuperLiga) הוא טורניר כדורגל קדם-עונתי הנערך בדרך כלל כשבוע לפני פתיחת הליגה ומאורגן על ידי הדימיור בין אלופת טורניר האפרטורה לאלופת טורניר הפינליססיון. הטורניר הוא צמד משחקים בו כל אחת מהקבוצות מארחת בביתה והמנצחת בסיכום שני המשחקים היא זו שזוכה בתואר. הטורניר שוחק לראשונה בשנת 2012, ונכון לשנת 2017 מחזיקת הגביע היא אינדפנדיינטה סנטה פה, שהיא גם שיאנית הזכיות. בשנת 2014 הייתה זו הפעם היחידה, שבה הזוכה בסופרליגה גם קיבלה מקום להשתתף בטורניר הקופה סודאמריקנה, אך בעקבות השינויים שהטורניר עבר, תקבל הזוכה בסופרליגה פרס כספי נאה במקום ההשתתפות בסודאמריקנה. בכל תחילת שנה קלנדרית, בדרך כלל לקראת סוף חודש ינואר, מתמודדות אלופת טורניר האפרטורה ואלופת טורניר הפינליססיון של השנה הקודמת בצמד משחקים של בית וחוץ, כאשר הקבוצה שסיימה עם מירב הנקודות בטבלה המשוקללת, היא זו שזוכה לארח את משחק הגומלין. הקבוצה שמנצחת בסיכום הכללי של שני המשחקים, היא זו שזוכה בתואר. במקרה של שוויון בתוצאה, יוכרע המפגש בבעיטות הכרעה. בקולומביה אין חשיבות לחוק שערי חוץ. אם אותה קבוצה זוכה הן באליפות האפרטורה והן באליפות הפינליססיון, יריבתה בסופרליגה תהיה הקבוצה שסיימה עם מירב הנקודות בטבלה המשוקללת של העונה הקודמת. צורת הגביע השתנתה בהתאם לנותן החסות של הליגה. משנת ההקמה ב-2012 ועד שנת 2015 נותנת החסות הייתה חברת המשקאות הקולומביאנית פוסטובון, והטורניר היה נקרא סופרליגה פוסטובון. החל משנת 2016 נותנת החסות היא יצרנית הבירה בווריה, והטורניר קיבל את שמו סופרליגה אגילה. סופרליגה פוסטובון (2012 - 2015) סופרליגה אגילה (2016 - ) אתר האינטרנט הרשמי של הסופר קאפ הקולומביאני
רומניזציה

רומניזציה היא המדיניות של הממשל הרומני עם איחוד הרגאט ("רומניה הישנה") והפרובינציה. עם סיפוח השטחים הנ"ל בין שתי מלחמות עולם, נוצרה בעיית מיעוטים. אמנם בלחץ בין-לאומי המיעוטים מקבלים שוויון אזרחי ודתי, אך עם זאת ישנה התנכרות למיעוטים, במיוחד ליהודים. המיעוטים הרבים מחזקים ברומניה את הרגשות הלאומניות דבר אשר לא פוסח על קובעי המדיניות ברומניה אשר מיישמים חוקים כנגד הזרים והמיעוטים ובעד ניסיון ליצור אחידות. אחרי מלחמת העולם הראשונה קיבלה פולין עצמאות והתחילה להצר את צעדי האוכלוסייה היהודית וכתוצאה מכך החל גל הגירה גדול של יהודים. חלק מהמהגרים היהודים יצאו אל אמריקה, חלק אל ארץ ישראל וחלק פנו אל המדינות השכנות ובמיוחד אל רומניה שאת גבולה היה קל לעבור והבירוקרטיה שלה הייתה נוחה לשיחוד. היהודים, שהגיעו לרומניה מפולין, לא ידעו רומנית, דיברו יידיש התלבשו בצורה שונה מהאוכלוסייה המקומית ונהגו מנהגים שונים מהאוכלוסייה המקומית. חריגותם הבולטת מהנורמה יצרה תחושה כאילו מדובר בגל הרבה יותר גדול מכפי שבאמת היה ויצר תחושת איום על הרומנים. הלאמת הרכוש במדינה. העמקת חינוך ותרבות הרומנית: טיפוח גיבורים לאומיים וכו'. שלילת אזרחות רומנית מרבבות יהודים ורצון לטיהור המדינה מיהודיה. דחיקת יהודים מעמדות כלכליות ושלילת רישיונות עבודה מבעלי מקצועות חופשיים. בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית הפעילו הלגיונרים לחצים אלימים מאוד על בעלי רכוש יהודים, כדי להעביר את רכושם לתנועה הלגיונרית או ליד אישים שנבחרו על ידם. בתקופה זו נהגו הלגיונרים להחתים יהודים על חוזים בלבן, שתוכנם מכתב לאחר החתימה. משרד ההגנה הלאומית של רומניה סילק מהצבא הרומני את כל הקצינים, הנגדים והמומחים היהודים ששירתו בו בצבא קבע. אותו משרד הגנה החרים 126 אוניות וכלי שיט שונים שהיו רכוש של יהודים או של חברות יהודיות. כל המורים והתלמידים היהודים סולקו מבתי הספר הרומניים. התיאטראות הולאמו כדי לעלות בהם רק תרבות רומנית. הרופאים היהודים סולקו מאגודת הרופאים והותר להם לטפל רק בחולים יהודים וגם נאסר על יהודים לחכור בתי מרקחת. נכסי דלא ניידי של היהודים בכפרים ובערי השדה הועברו לבעלות המדינה. כל המפעלים המסחריים והתעשייתיים של היהודים הועמדו תחת פיקוח המדינה. נאסר על היהודים להקים מפעלים חדשים או להרחיב מפעלים קיימים. סולקו העיתונאים היהודים מהעיתונות הרומנית ונסגרו העיתונים היהודים. נאסרה השתתפותם של אנשי רוח יהודים בחיי התרבות הרומניים כולל ספרות, חינוך, הוצאה לאור, קולנוע, עריכה, תיאטרון וספורט. לפי הוראה של שר התעמולה, מיכאי אנטונסקו, הושמדו כל תבניות היציקה של התקליטים בהם מוקלטות יצירות של מלחינים ו/או נגנים יהודים. ד"ר מאיר אבנר, החרמת רכושם של היהודים ברומניה, דבר, 7 באפריל 1941 ליאה בנימין, "המצב המשפטי של היהודים וההשפעות היום-יומיות של החקיקה האנטי-יהודית 1940–1944 (ברומנית) תהליך הדרת היהודים מהחברה הרומנית בתקופת ממשלות יון אנטונסקו עם ובלי הלגיונרים (ברומנית)
הגביע הקולומביאני

הגביע הקולומביאני (בספרדית: Copa Colombia) הוא תחרות הגביע השנתית של הכדורגל הקולומביאני. הטורניר שוחק לראשונה בשנת 1950, אולם שוחק שנים מעטות ולא רציפות ובהפרשי זמן גדולים. בשנת 2008 החליטה הנהלת הדימיור לארגן מחדש את טורניר הגביע המשוחק עד היום. קבוצת אתלטיקו נאסיונל היא בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר במפעל עם ארבע זכיות בסך הכל. הדימיור ייסדה את טורניר הגביע ב-1950 והקבוצה הראשונה לזכות בו הייתה בוקה ג'וניורס דה קאלי. מכאן החל אי הסדר בטורניר עצמו ובסתירות במקורות השונים לגבי המשך הטורניר. בעוד שחלק מהמקורות טוענים שבוקה ג'וניורס דה קאלי זכתה גם בעונה שלאחר מכן בגביע אחרי ניצחון על מיונאריוס, מקורות אחרים טוענים שמיונאריוס הייתה זו שניצחה אבל בעונת 1952-53. כלומר, שהטורניר המדובר ב-1951-52 כלל לא התקיים. אגב, גם באתר הרשמי של קבוצת מיונאריוס, אין כל התייחסות לזכייה של הקבוצה בתואר בשנה זו. ב-1956 שוב חודש הטורניר, אך הופסק במהלכו. עוד גרסה של הגביע שוחקה ב-1963 ולפי הרישומים הייתה זו מיונאריוס שגברה בגמר על דפורטיבו קאלי בטורניר שנקרא אז קופה ממורטיבה. גרסה אחרת טוענת שהגביע ניתן למיונאריוס בעקבות זכייתה באליפות קולומביה שלוש פעמים ברציפות. תואר זה אינו נחשב לתואר רשמי מבחינת הדימיור. טורניר הגביע חזר ב-1981 לאחר הפסקה ארוכה מאוד ושולב ביחד עם משחקי הליגה. למעשה מחזיקת הגביע הבטיחה את השתתפותה בשלב הפלייאוף של הליגה בעונה שלאחר מכן. בגמר גברה אינדפנדיינטה מדיין על דפורטיבו קאלי. הטורניר שוב הופסק וחזר ב-1989, עוד פעם כחלק מהליגה כאשר הפעם ארבע הקבוצות שהגיעו לחצי גמר הגביע זכו בנקודות שהצטברו להם בליגה. במשחק הגמר ניצחה אינדפנדיינטה סנטה פה את אוניון מגדלנה. ב-2008 החליטה הנהלת הדימיור להחזיר את טורניר הגביע באופן מסודר אחרי שנים רבות של הפסקה. הטורניר עצמו נקרא קופה קולומביה או בשמו המסחרי, תלוי מי נותנת החסות. מ-2010 ועד 2015 נקרא קופה פוסטובון והחל מ-2016 נקרא קופה אגילה. בטורניר לוקחות חלק כל 36 הקבוצות שמרכיבות את הליגה הראשונה והשנייה בקולומביה. מ-2008 ועד 2016 חולקו 36 הקבוצות לשישה בתים של שש קבוצות בכל בית. כל קבוצה שיחקה 10 משחקים בשיטת ליגה של בית וחוץ שבסיומם העפילו לשמינית הגמר שתי הראשונות בכל בית ובנוסף ארבע קבוצות מהמקום השלישי עם המאזן הטוב ביותר. החל משלב השמינית ועד לסיום, הטורניר משוחק בשיטת נוקאאוט של בית וחוץ. במקרה של שיויון בסיכום המשחקים, העולה תקבע בבעיטות הכרעה. החל מ-2017 השיטה שונתה. 32 קבוצות מחולקות לשמונה בתים של ארבע קבוצות בכל בית. כל קבוצה משחקת שישה משחקים בשיטת ליגה של בית וחוץ ולשמינית הגמר מעפילות כל מנצחות הבתים ובנוף ארבע הסגניות בעלות המאזן הטוב ביותר. אליהן מצטרפות בשמינית מחזיקת הגביע האחרונה, אלופת טורניר הקלאוסורה, אלופת טורניר הפינליססיון והקבוצה עם מירב הנקודות בטבלה השנתית המשוקללת שאינה אלופה. הזוכה בגביע מקבלת כרטיס לקופה ליברטדורס. אליאנסה פטרולרה אתלטיקו פוטבול קלוב אמריקה קאלי ברנקייה פוטבול קלוב אתלטיקו בוקרמנגה בוגוטה פוטבול קלוב אתלטיקו וילה בויאקה צ'יקו אתלטיקו נאסיונל קוקוטה דפורטיבו טיגרס פוטבול קלוב דפורטס קינדיו דפורטיבו טולואה דפורטיבו פריירה דפורטס טולימה פורטלסה דפורטיבו קאלי לאונס אורבה דפורטיבו פאסטו קלוב ינרוס אנביגאדו אורסומרסו ספורטיבו קלוב אינדפנדיינטה מדיין ריאל קרטחנה חגוארס קורדובה ריאל סנטנדר ג'וניור ברנקייה אוניון מגדלנה לה אקידד אוניברסיטריו פופיין מיונאריוס ויידופר פוטבול קלוב אונסה קלדס פטריוטאס בויאקה אגילס דוראדס אינדפנדיינטה סנטה פה אתר האינטרנט הרשמי של הגביע הקולומביאני
מרכז מורשת יהדות בבל

מרכז מורשת יהדות בבל הוא מוזיאון ומרכז מחקר באור יהודה. נוסד בשנת 1973 כמוסד ללא כוונת רווח במטרה לאסוף, לשמר, להנציח את מורשת יהדות בבל. למטרה זו מפעיל "המרכז" מכון מחקר, הוצאה לאור, ספרייה וארכיונים. במסגרת המכון נערכים כנסים אקדמיים, מחקרים שחוקר אספקטים של שירה, פרוזה, מוזיקה, ריקוד ומחזאות, לבוש שהם חלק ממורשת יהדות בבל. המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988, ומציג תערוכות קבועות ומתחלפות. האגף ההיסטורי מספר את תולדותיה של יהדות בבל. האגף האתנוגרפי מציג את אורח חייהם של היהודים, מנהגים ההווי והתרבות החומרית. אגף זה עוסק אף באיסוף חפצים ופרטי לבוש של יהדות עיראק לצורכי שימור ותיעוד. הגלריה לאומנות פלסטית מציגה תערוכות מתחלפות המתכתבות עם המורשת והתרבות של יהודי בבל. במסדרונות המרכז מוצגים ציורים של שלמה כדורי המתארים את יהדות בבל. המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988. במוזיאון מוצגים ממצאים שונים, החל מתמונות ועד חפצים היסטוריים של עולי עיראק. במוזיאון מוצגים למבקרים פרקים מתולדות יהודי בבל לדורותיהם במשך למעלה מ-2600 שנה. באמצעות תערוכות הקבע, מוצגות תרומתן של ההנהגה הרוחנית של הישיבות הגדולות וההנהגה הגשמית של ראשות הגולה לקיומו של העם היהודי, כמו גם יחסי הקהילה עם השלטון והחברה הסובבת בתקופות השונות. התערוכות במוזיאון מפנות זרקור לעבר הקהילות השונות המרכיבות את יהדות בבל ולתמורות שחלו בהן במאות השנים האחרונות, כמו גם לעבר המוסדות העצמאיים שהקימו. במוזיאון תערוכות מיוחדות המוקדשות למאורעות המרכזיים בחייהם של יהודי עיראק במאה ה-20, הפרהוד (פרעות חג השבועות 1941), הקמת התנועה הציונית בגלוי ובמחתרת העלייה ההמונית וההשתלבות במדינת ישראל. המוזיאון מארגן גם חוגים לבני נוער בנושא שירה וריקוד ממורשת יהדות בבל במטרה להנחיל לדור הצעיר את ערכי המורשת. מבנה המוזיאון עוצב סביב מוטיב הבית היהודי המסורתי בעיראק, כשבלבו החצר הפנימית. כמו כן, שוחזרו סמטה ברובע היהודי ובית הכנסת הגדול בבגדאד. ב-25 באפריל 2013, ביקר נשיא המדינה שמעון פרס במרכז. את ביקורו סיכם במילים הבאות: ”אי אפשר שלא להתפעל מהמפעל התרבותי והמחקרי הנפלא, המוצא את ביטויו המיוחד במרכז מורשת יהדות בבל... חובה מוסרית ולאומית היא לחקור, לאסוף, לתעד ולשמר את כל נתיביה ושכיותיה של הקהילה הזאת ... גם הפזורה של יהודי עיראק בחו"ל שרישומה הטוב ניכר בארצות העולם, רתומה למשימה הזאת ושותפה למפעל הזה”. התשמ"ט– 1989 פרס יושב ראש הכנסת על העמקת הידע והתודעה של העם היהודי לעדותיו מדיה וקבצים בנושא מרכז מורשת יהדות בבל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז מורשת יהדות בבל (בעברית ובאנגלית) מרכז מורשת יהדות בבל, ברשת החברתית פייסבוק מרכז מורשת יהדות בבל, סרטונים בערוץ היוטיוב מרכז ומוזיאון מורשת יהדות בבל (אור יהודה), דף שער בספרייה הלאומית כנסת ישראל, מקבלי הפרסים של קרן פרס יושב ראש הכנסת לאיכות החיים (עמ' 4)