laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יימס קירקווד ג'וניור

ג'יימס קירקווד ג 'וניור (באנגלית: James Kirkwood, Jr.‏; 22 באוגוסט 1924 – 21 באפריל 1989) היה מחזאי, סופר ושחקן אמריקאי. זוכה פרס טוני ופרס פוליצר. קירקווד נולד ב-22 באוגוסט 1924 בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשני הורים שחקנים. אביו, סר ג'יימס קירקווד, היה שחקן ובמאי. אמו הייתה השחקנית לילה לי. קירקווד הלך בדרכם וכבר בגיל 14 החל להופיע בהצגות. במהלך חייו הוא שיחק בעשרות הצגות וסרטים, עם הפסקה של שלוש שנים בהן עבד כמציל במשמר החופים של ארצות הברית. לאחר גירושי הוריו, הוא בילה את רוב זמנו עם המשפחה של אמו באליריה, אוהיו, שם הוא סיים את לימודיו בתיכון. עד גיל 42, קירקווד היה ידוע בעיקר בשל התפקידים שביצע על מסך הטלוויזיה והקולנוע, אך בשנת 1966 זכה לפרסום בשל עליית ההפקה הראשונה של מחזהו "Unhealthy to Be Unpleasant" ("לא בריא להיות לא נחמד") בברודוויי. בשנת 1975 עלתה הפקת "נ.ב החתול שלך מת" בברודוויי והמשיכה להיות מוצגת כשלוש שנים לאחר מכן. באותה שנה עלתה בברודוויי ההצגה "שורת המקהלה", הצגה שהפכה ללהיט והמשיכה להיות מוצגת במשך כ-15 שנה (עד 1990). ההפקה המקורית בברודוויי רצה במשך 6,137 הופעות, שיא ההופעות הארוך ביותר בהיסטוריה של ברודוויי עד אז. הצלחתו של המחזמר הולידה הפקות מוצלחות רבות ברחבי העולם. בשנת 1976 זכה קירקווד במספר פרסים חשובים על המחזמר "שורת המקהלה", אותו כתב בשיתוף פעולה עם ניקולס דנטה. הוא זכה בפרס פוליצר לדרמה, בפרס טוני לטקסט הטוב ביותר למחזמר, בפרס "דסק הדרמה" למחזמר הטוב ביותר ובפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק. עוד הצגה אשר זכתה להצלחה גדולה בארצות הברית היא "Legends!" (אגדות!), על פי מחזהו של קירקווד ובכיכובן של מארי מרטין וקרול צ'אנינג, אשר זכה להצלחה ברחבי ארצות הברית. סמוך למותו פרסם ספר קומי בשם "Diary of a Mad Playwright" (בתרגום חופשי לעברית: "יומנו של מחזאי מטורף"), שעוסק בהרפתקאותיו בשנים 1986–1987 בדרכים עם מארי מרטין וקרול צ'נינג והחוויות שהיו להם בסיבוב ההופעות של מחזהו "אגדות". ההפקה הייתה בעייתית, בעיקר כי למארי מרטין היה קושי עצום בזכירת הטקסטים והיא נאלצה לשים מכשיר אלחוטי כדי שהלחשן יוכל לתת לה את השורות שלה אם תזדקק לכך. הספר מגולל את החוויות של קירקווד ומציע הצצה לאישיות שלו ושל שתי השחקניות. קירקווד היה חבר באגודת שחקני הטלוויזיה והקולנוע, באיגוד השחקנים האמריקאי וכן בגילדת הטרמטורגים והגילדה האמריקאית לאמנות רב-תחומית. קירקווד נפטר כתוצאה מסרטן בעמוד השדרה בשנת 1989, בדירתו אשר במנהטן. חבריו ומעריציו של קירקווד הקימו לזכרו את "פרס ג'יימס קירקווד לספרות" במטרה לעודד סופרי מדע בדיוני צעירים. ג'יימס קירקווד ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס קירקווד ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יימס קירקווד ג'וניור, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס קירקווד ג'וניור, בארכיון הבימה ג'יימס קירקווד ג'וניור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וירגיל סוליס

וירגיל סוֹליס ( לעיתים וירגיליוס סוליס; בגרמנית: Virgil Solis;‏ 1514 – 1 באוגוסט 1562) היה חרט אמן, שרטט ואמן הדפסים ותחריטי עץ, שפעל בעיר הולדתו נירנברג במאה ה-16. הדפסיו של וירגיל סוליס נמכרו בנפרד, ואף עיטרו ספרים רבים. הדפסים רבים שנשארו עם חתימתו, נוצרו ככל הנראה בידי עובדי הסדנה שלו. לאחר מותו המשיכה אלמנתו להפעיל את הסדנה והיא התקיימה גם בראשית המאה ה-17. איוריו, בחיתוך עץ, לספרי אובידיוס, הקנו לו את שמו וזכו לפרסום עצום, אף שחלקם מבוססים על איורי האמן הצרפתי ברנאר סלומון (אנ') שקדם לו. הם הודפסו במהדורות רבות והועתקו גם בספרים אחרים ובתרגומים לשפות רבות. אמן תחריטי העץ השווייצרי-גרמני יוסט אמאן היה עוזרו של סוליס לפני שפתח סדנה משלו. מדיה וקבצים בנושא וירגיל סוליס בוויקישיתוף 183 איורי סוליס לאובידיוס, פרנקפורט 1581 (בגרמנית) אדוארד פון יוביץ', וירגיל סוליס וחיתוכי העץ שלו לתנ"ך, 1889 (בגרמנית)
קורט וליניוס

קורט מארטי וליניוס (בפינית: Kurt Martti Wallenius;‏ 25 ביולי 1893 – 5 במאי 1984) היה איש צבא פיני. וליניוס נולד בקואופיו שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד). הוא למד באוניברסיטת הלסינקי, אולם הצטרף כמו צעירים פינים רבים לצבא הקיסרות הגרמנית. בתקווה לגרש מארצו את הכובש הרוסי השנוא, הוא לחם בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 חזר לפינלנד והצטרף אל תנועת "המשמרות הלבנים", ולקח חלק במלחמת האזרחים הפינית. לאחריה הצטרף וליניוס לצבא פינלנד הטרי, ובשנת 1920 נישא לאנני יואנסו. באותה שנה מונה לנספח הצבאי של שגרירות פינלנד בגרמניה. בשנת 1930 הועלה לדרגת אלוף, אולם שמו הוכפש בשל חברותו בתנועת לפואה. הייתה זו תנועה ימנית קיצונית שהתנגדה לקומוניזם ופעלה למען הוצאתו מהחוק בפינלנד. הוא הואשם בשותפות בניסיון לחטוף את הנשיא לשעבר קרלו סטאלברג ואשתו, אולם זוכה מחוסר ראיות ברורות, אם כי סולק מהצבא. סילוקו אפשר לו להקדיש את כל כולו לתנועת לפואה, והוא היה אחד המנהיגים של מרד מטסאלה שהנהיגה התנועה, המרד נכשל לבסוף וליניוס נכנע עוד לפני כן ובתמורה לא נעצר. עם פרוץ מלחמת החורף התקבל חזרה לצבא למרות עברו הפלילי. הוא קיבל פיקוד על קורפוס שהוצב מול הארמייה הארבע עשרה הרוסית באזור לפלנד. אולם מאוחר יותר הועבר הקורפוס שלו לחזית קרליה שם ריכזו הרוסים ארבעים דיוויזיות. שיטתו של וליניוס בקרבות הייתה לרוב הפצצה בזמן שבו הרוסים אכלו, ומטחי אש כאשר הדליקו מדורות. "אנחנו לא נותנים להם לנוח, אנחנו לא נותנים להם לישון. זוהי מלחמה של מספרים נגד מוחות" הוא התבטא. הוא לקח חלק שולי למדי במלחמת ההמשך, ומאז התפרנס מפנסיה וכתיבת ספרים. הוא מת בהלסינקי ב-1984 בגיל 90. מדיה וקבצים בנושא קורט וליניוס בוויקישיתוף אל"ם (מיל') בני מיכלסון, ‏70 שנה למלחמת החורף - גוליית ניצח אבל בקושי, מערכות 430, 2010 מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 212. מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 214. אנדרו רוברטס, סערת המלחמה: היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה, הוצאת דביר, עמ' 80.
קיילין ויטני

קיילין ויטני (באנגלית: Kaylin Whitney; נולדה ב-9 במרץ 1998) היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4X400 מטר ווזוכת מדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר משולב. אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים בריצת 200 מטר ואלופת העולם לנוער בריצת 200 מטר. ויטני נולדה בקלרמונט שבפלורידה. בגיל 8 הייתה אלופת ארצות הברית בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק. בגיל 12 הצטרפה למועדון האתלטיקה בניהולם של בני הזוג דמו ודניס מיטשל, ספורטאים אולימפיים בעברם. ביולי 2012 שברה את שיאי הנערות (עד גיל 14) האמריקאים של סניה ריצ'רדס בריצת 100 מטר (11.59 שניות) ובריצת 200 מטר (23.41 שניות). ב-2014 שברה את שיאי העולם לנוער בריצת 100 מטר (11.10 שניות) ובריצת 200 מטר (22.49 שניות). היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער שהתקיימה באורגון בתוצאה של 22.82 שניות. בריצת 100 מטר סיימה שלישית בתוצאה של 11.45 שניות אחרי דינה אשר-סמית' הבריטית ואנג'לה טנאוריו מאקוודור. כמו כן זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בריצת השליחות 100X4 (אריאנה וושינגטון הייתה אצנית נוספת בקבוצה הזוכה). ביוני 2015 שברה את שיאה האישי בריצת 200 מטר כשקבעה תוצאה של 22.47 שניות בתחרות ביוג'ין. ביולי אותה שנה זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בטורונטו שבקנדה, בתוצאה של 22.65 שניות. במרץ 2015 הודיעה כי החליטה להפוך לאתלטית מקצוענית, לעזוב את התיכון ולא להתחרות במסגרת המכללות (NCAA). היא חתמה על חוזה אימוץ עם חברת נייק. באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר ובמדליית ארד עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחים מעורב 4X400 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2022 זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר, היא הייתה חלק מרביעיית הרצות שסיימה ראשונה במוקדמות, ולא השתתפה בריצת הגמר. ויטני היא לסבית. קיילין ויטני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיילין ויטני, ברשת החברתית אינסטגרם קיילין ויטני, באתר olympedia.org קיילין ויטני, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קיילין ויטני, באתר ליגת היהלום קיילין ויטני, באתר Track and Field (נשים) Teenager Kaylin Whitney hailed as America's next great sprinter, אתר Yahoo!, ‏23 ביוני 2015 Kaylin Whitney: The Story Of How The Speedster's Skillset Was Born Kaylin Whitney could be at prom, but she’s running for the U.S. at Penn Relays, וושינגטון פוסט, 24 באפריל 2015 Lake girl excels at Junior Olympics, אורלנדו סנטינל, 24 באוגוסט 2006 תוצאות התחרות באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית) How Running Helped Kaylin Whitney Embrace Her Sexuality, ‏shape.com, ‏15 ביוני 2018
יעקב רוסטובסקי

יעקב רוסטובסקי (28 בפברואר 1860 בולשוי טוקמאק - 28 ביולי 1936, תשעה באב תרצ"ו תל אביב) היה אגרונום ישראלי ואחד מחברי ביל"ו. נולד ב-1860 בעיר בולשוי-טוקמאק בחצי האי קרים שבאימפריה הרוסית, להוריו קראו יהודה ליב ושפרה. אביו היה רב שיותר מאוחר עלה לארץ ישראל ובנה בית כנסת בירושלים. הוא קיבל חינוך מסורתי ויותר מאוחר גם השכלה כללית במליטופול. הוא למד במכון לחקלאות ויעור בעיר פילבה יחד עם אברהם זוסמן ומנשה מאירוביץ', שלושתם היו האגרונומים היהודים הראשונים ברוסיה. שלושתם הצטרפו אל תנועת הביל"ו, רוסטובסקי עלה לארץ ב-1883 והתגורר בבית אנטון איוב ועבד במקווה ישראל, יותר מאוחר הוא עבר עם מספר בילו"יים לראשון-לציון, אך נאלץ לחזור למקווה ישראל. לאחר פיטוריו מבית הספר הוא חזר לרוסיה ועסק במסחר ביקטרינוסלב. ב-1914 הוא הוזמן להקים בית חרושת ללבני סיליקט בארץ והוא עלה ארצה שוב והשתקע בתל אביב. עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נדחתה פתיחתו של המפעל ל-1920, רוסטובסקי עבד בו עד 1923 ולאחר מכן חזר לעסוק במסחר. דוד תדהר (עורך), "יעקב רוסטובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 495. דוד תדהר (עורך), "יעקב רוסטובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 495 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוזדיוטיץ

אוזדיוטיץ (באוקראינית: Озютичі; בפולנית: Oździutycze) הוא כפר קטן במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, כ-25 ק"מ מזרחית מהעיר לודמיר. העיירה אוזדיוטיץ הייתה לפנים בנפת לודמיר, ובין שתי מלחמות העולם נכללה בנפת הורוכוב. במאה ה-16 הייתה יישוב זעיר בבעלות אצילים. במחצית השנייה של המאה ה-17, לאחר גזרות ת"ח ות"ט, היה בעיירה יישוב יהודי קטן. ברשימת מס גולגולת משנת 1700 הוטל על יהודי העיירה סכום קטן של 150 זהובים. לקראת סוף המאה ה-19 שנה גדל מספר יהודי המקום, והגיע ל-701 נפש. בשנת 1921 נמנו בעיירה 739 יהודים, מתוך אוכלוסייה כללית של 1,015 נפש. יהודי העיירה התפרנסו מסחר בבהמות ובתבואות, וכן מחנוונות, רוכלות ומלאכה. בעיירה היו בית כנסת עתיק ובית מדרש. משנת 1899 כיהן ברבנות הרב מרדכי נידרבארג. במלחמת העולם הראשונה הגיעו לאוזדיוטיץ כ-400 פליטים יהודים, וכדי לסייע להם הוקם ועד עזרה מקומי. בשנת 1927 נפתח בעיירה בית ספר מרשת תרבות, וכן פעלו בה תנועת נוער של ארגון הבונד ופעילים ציונים. ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואז החלו יהודי העיירה לסבול מגזרות הגרמנים ומפקידי הממשל והמשטרה האוקראיניים. בינואר 1942 הועברו יהודי העיירה לטורצ'ין, ובפברואר 1942 הושמו בגטו שבמקום. ביום 23 באוגוסט 1942 הובלו יהודי העיירה, יחד עם יתר יושבי גטו טורצ'ין, לבית העלמין המקומי, ושם נרצחו בבורות מוכנים. אוזדיוטיץ במרכז מורשת יהדות פולין אוזדיוטיץ באיגוד העולמי של יוצאי ווהלין בישראל Ozdziutycze באתר JewishGen מדיה וקבצים בנושא אוזדיוטיץ בוויקישיתוף "אוזדיוטיץ", באתר JewishGen (באנגלית)
סופר דוש

סופר דוֹש היא רשת מרכולים הפועלת בבת ים וחולון. הרשת הוקמה על ידי האחים דוש. המרכול הראשון של הרשת נפתח באוגוסט 1988 בשדרות העצמאות. בינואר 2004 נפתח מרכול גדול נוסף בקניון בת ים. בפברואר 2006 נפתח סניף שלישי בקניון בת-ימון. ב-2011 נפתח סניף מחודש והגדול ביותר של הרשת בקניון בת ים במקום הסניף הקודם. ב-2014 נפתח סניף למגזר החרדי שנקרא "סופר דוש מהדרין". ב-2005, לאחר אישור הממונה על ההגבלים העסקיים, נכנסו הרשתות הפרטיות "מחסני השוק", "מחסני להב", "סופר דוש", "ויקטורי", "ח. כהן סיטונאות מזון", "רמי לוי שיווק השיקמה" להסדר במסגרתו הקימו במשותף חברה בשם הרשת הרביעית בע״מ לשם הקמת מותג פרטי בשם "המותג" וזאת על מנת להתמודד מול המותגים הפרטיים של הרשתות הגדולות "שופרסל" ו"קואופ הריבוע הכחול" (כיום מגה). בפברואר 2013 נפסק במסגרת הסדר פשרה כי הרשת תשלם פיצויים בסכום של 850 אלף ש"ח לעשרות בני נוער שהועסקו אצל קבלני משלוחים עצמאים שנשכרו על ידה כשליחים ללא שכר. רשת "סופר דוש" ובעליה, עזרא דוש, הועמדו לדין והורשעו בעסקת טיעון בעבירה של הפרת אמונים לאחר שהואשמו במתן שוחד, בגין כספים שהלוו לראש עיריית בת ים, שלמה לחיאני. על רשת "סופר דוש" הוטל קנס של 75,000 ש"ח. ביולי 2015 נמכרה רשת "סופר דוש" לאחים שלומי ויוסי עמר, בעלי רשת "פרשמרקט". במהלך חודש אוגוסט בוטלה עסקת המכירה בהסכמה. ביולי 2019 הוסכם שוב על מכירת "סופר דוש" ל"פרשמרקט", תמורת 138 מיליון ש"ח. בשנת 2019 נפתח סניף ראשון של הרשת מחוץ לבת ים אשר ממוקם בשכונת קריית רבין בחולון. דף הפייסבוק של סופר דוש החלטה בדבר מתן פטור בתנאים מאישור הסדר כובל, באתר רשות ההגבלים העסקיים ניצחון לנערי "סופר דוש": פיצוי של 850 אלף שקלים, באתר ‏מאקו‏, 24 בפברואר 2013 ת"פ (ת"א) 8044-10-13 מדינת ישראל נגד עזרא דוש ואחרים, ניתן ב-18 במאי 2015 זוהר שחר לוי, פרשת שלומי לחיאני: חודשיים עבודות שירות לעזרא דוש על הפרת אמונים, באתר כלכליסט, 18 במאי 2015 עדי דברת-מזריץ, רשת הסופרמרקטים המצליחה סופר דוש נמכרה תמורת כ-180 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2015 נורית קדוש, פרשמרקט רכשה את סופר דוש ב-138 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 16 ביולי 2019
למורים צמריים

למורים צמריים (שם מדעי: Cheirogaleidae) היא משפחת למורים קטנים אנדמית לאי מדגסקר הכוללת את המינים הקטנים ביותר של פרימטים בעולם. חלקם מגיעים רק למשקל של 60 גרם וגם הגדולים מביניהם לא שוקלים הרבה יותר. הלמורים הצמריים קטנים בהרבה מקרוביהם והם ליליים בעיקרם ויוצאים לחפש חרקים, צוף או פירות בלילה בין עצי היער המדגסקרי. הם אפורים ברובם כשחלקם חומים מעט, ולכולם פרווה גדולה שהעניקה להם את שמם. זנבם יכול להגיע לאורך חצי מהגוף והוא עבה מאוד ומסייע באיזונם. בנוסף יש להם רגליים גדולות וחלק מהמינים מקפצים בעזרתם בין העצים כשהם רודפים אחרי חרקים או נמלטים מאויביהם. ביום הם ישנים בין העצים. למור ננסי (Cheirogaleus) - בו 6 מינים למור עכברי (Microcebus) - בו קרוב ל-21 מינים למור עכברי גדול (Mirza) - בו 2 מינים סוג ומין יחיד למור ננסי שעיר אוזן (Allocebus trichotis) למור פאנר (Phaner) - בו 4 מינים למור עכברי אפור Mirza zaza Mirza coquereli למור עכברי רופוס Cheirogaleus medius מדיה וקבצים בנושא למורים צמריים בוויקישיתוף למורים צמריים, באתר ITIS (באנגלית) למורים צמריים, באתר NCBI (באנגלית) למורים צמריים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) למורים צמריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) למורים צמריים, באתר GBIF (באנגלית) למורים צמריים באתר ADW
מרגריט

האם התכוונתם ל... מרגריט - סוג של מינרל (אנדלוזיט) שם פרטי מרגריט מנווארה – מלכת נווארה וסופרת צרפתייה מרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה מרגריט, נסיכת לוקסמבורג שם משפחה ז'ואן מרגריט – משורר ואדריכל קטלאני מרגרט מרגריטה
דוקטור גורל

האם התכוונתם ל... דוקטור דסטיני – נבל ביקום DC דוקטור פיית – גיבור ביקום DC דוקטור דום – נבל ביקום מארוול דוקטור מוות
פמפלט

פָּמְפְלֶט (מאנגלית: Pamphlet) או קונְטְרֵס הוא חוברת דקה (בהיקף שבין דף יחיד ועד עשרות בודדות של דפים) שתכליתה לספק מידע לציבור, ואיננה כתב עת הרואה אור באופן סדיר. מקור המלה במחזה אנגלי קצר (כ-800 מלים) בשם 'פמפילוס - סיפור אהבה', שהופץ על דף אחד במאה ה-12, ובזכות הצלחתו הפך למושג נרדף לטקסט קצר בעל חשיבות ציבורית. בימינו מיוחס למושג 'פמפלט' משמעות של מסע פרסום או תעמולה ובימים שקדמו להתפתחות כלי תקשורת אלקטרוניים ואינטרנט, שימש כלי מרכזי בפולמוסים, כאשר כל אחד מהצדדים הפיץ בפמפלטים את עמדתו ותקף את העמדה הנגדית על מנת לשכנע את הציבור. עלות הפקתו הנמוכה וזמינות הפצתו המהירה, כמו גם האנונימיות שנלוותה אליו בדרך כלל ושלכן עקפה את חוקי הדיבה ועקרונות האתיקה העיתונאית, הביאו לכך כי פמפלטים הופצו לא פעם ללא עריכה של הטקסט, תוך שימוש בלשון חריפה, צעקנית, ציורית ובלתי מעודנת. כל אלו, בנוסף לרמת תוכן נמוכה יחסית ואיכות הפקה ירודה, הקנו למושג פמפלט הקשר של כינוי גנאי. עם זאת מופצים גם בימינו פמפלטים מוקפדים על ידי גורמים רשמיים לשם הסברה, לשם ביטחון הציבור ובריאותו כגון מאת פיקוד העורף, משרד הבריאות וכדומה או לצורכי תיירות, אך הם מוכרים יותר בכינוי 'עלוני הסברה'. בתולדות היהדות פורסמו קונטרסים בענייני הלכה, מנהגים ומוסר ובנושאים שנויים במחלוקת, שעלות הוצאתם זולה מהוצאת ספר וקרובה יותר לאירועים אקטואליים. חלק מהקונטרסים פורסמו בעילום שם, על מנת לחמוק מן הצנזורה. בהמשך קיבלה המילה "קונטרס" משמעות של מילה נרדפת ל"חוברת". מנשר מדיה וקבצים בנושא פמפלט בוויקישיתוף פמפלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מליאת הכנסת אישרה בקריאה טרומית את "חוק ישראל היום", 12 בנובמבר 2014: "...עלה יוזם החוק איתן כבל ואמר כי "ישראל היום הוא לא עיתון אלא פמפלט שכל מהותו פולחן אישיותו של נתניהו." ראש הלשכה נ’ יו"ר המחוז, 24 בנובמבר 2004: "...ביטאון המחוז איננו אלא פמפלט בחירות שהכינו יו"ר המחוז וחברי סיעתו"
אמיר לקנר

אמיר לקנר (נולד ב־21 באוקטובר 1987) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד ומנהל מוזיקלי ישראלי. לקנר נולד בתל אביב לברוריה (בן־שימול), עורכת דין, ולאילן, אדריכל. כילד השתתף בגרסה הישראלית של התוכנית "החברים של ברני", שם באחד הפרקים ניגן בצ'לו. עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" (במגמת המוזיקה) שירת בצה"ל בלהקת חיל החינוך. בהמשך סיים בהצטיינות תואר ראשון בקומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. לקנר מחבר מוזיקה מקורית ושימש מעבד, מלחין ונגן של עשרות הצגות ועשרות מחזות זמר ומופעים רבים בתיאטרון הקאמרי, בהבימה, בתיאטרון בית ליסין, באופרה הישראלית החדשה, בתיאטרון הארצי לילדים ולנוער ובתיאטרונים אחרים. כמו כן לקנר מתזמר ומעבד עבור תוכניות הטלוויזיה The Voice ו"X פקטור". לקנר גם מלחין שירים ופזמונים עבור תוכניות ילדים בערוץ הופ! ביניהם "רחוב סומסום", "כח הקצב", ושיר ימי השבוע ביניהם "היום יום חמישי". התזמורת הפילהרמונית הישראלית כללה בתוכניתה לשנת תשע"ו (2015–2016) את יצירתו של לקנר "סיפור על עזה וגדיים שבעה" בקונצרט מיוחד לילדים, בהשתתפות מקהלת "בת שיר" (של התזמורת הסימפונית חיפה). מאז 2020 לקנר מנהל, מפיק ומעבד את השירים בגרסה המחודשת של "זהו זה" המשודרת בכאן 11. בשנת 2020 הוא עיבד והפיק מוזיקלית את החידוש לשיר "יכול להיות שזה נגמר" בביצוע מיקי קם, חנה לסלאו, תיקי דיין ורבקה מיכאלי בתור חלק מהפרויקט "צו השעה". עיבוד זה נחשב לגרסה הנשית של שירי "זהו זה". לקנר זכה בפרס "היוצר המבטיח" בפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין ובפרס שרגא בר מטעם "הבימה". הוא משמש מורה למוזיקה בתיכון שבו למד וממלא את תפקידי המנהל המוזיקלי של מגמת התיאטרון. נוסף על כך הוא מלמד שיעורי מחזמר בקמפוס אריסון לאמנויות עם הכוריאוגרפית קורין מנדלסון. לקנר נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא אמיר לקנר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמיר לקנר אמיר לקנר, ברשת החברתית אינסטגרם אמיר לקנר, סרטונים בערוץ היוטיוב אמיר לקנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמיר לקנר, באתר Discogs (באנגלית) אמיר לקנר, בארכיון הבימה אמיר לקנר באתר תיאטרון בית לסין
וילי דומגראף-פסבנדר

וילי דומגראף-פסבנדר (בגרמנית: Willi Domgraf-Fassbaender ‏ 19 בפברואר 1897, אאכן - 13 בפברואר 1978, נירנברג) היה בריטון, זמר אופרה גרמני, שהופיע בעיקר בתפקידי מוצרט וורדי. הוא נחשב לאחד הבריטונים הליריים הטובים ביותר בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה והשנייה. דומגראף-פסבנדר למד תחילה בברלין, אצל ז'אק שטוקגולד ופאול ברונס, ואחר במילאנו אצל הטנור הדרמטי האיטלקי הנודע ג'וזפה בורגאטי, שלימד את הטנור האנגלי הדל נאש. הופעת הבכורה שלו על הבמה הייתה בשנת 1922 בעיר מולדתו אאכן, בתפקיד הרוזן אלמוויוה בנישואי פיגארו. דומגראף-פסבנדר שר בדויטשה אופר ברלין בשנים 1925-1923, בבית האופרה של דיסלדורף בשנים 1927-1925, בתיאטרון העירוני של שטוטגרט מ-1927 עד 1930 ולבסוף בהאופרה של ברלין מ-1930 עד 1948. דומגראף-פסבנדר הוזמן לשיר בפסטיבל גליינדבורן באנגליה משנת ייסודו ב-1934 ועד 1937, והופיע שם בתפקידי מוצרט. עוד הופיע בפסטיבל זלצבורג באוסטריה בשנת 1937, בתפקיד פפגנו בחליל הקסם. אחרי מלחמת העולם השנייה, הופיע בעיקר בווינה, מינכן, הנובר ונירנברג, שם היה מפיק הבית בבית האופרה העירוני מ-1953 עד 1962. בשנת 1954, החל ללמד בקונסרבטוריון למוזיקה של נירנברג, שם הדריך את בתו, זמרת המצו-סופרן בריגיטה פסבנדר. הוא היה נשוי לשחקנית סבין פטרס. דומגראף-פסבנדר התברך בקול יפהפה, שבו השתמש ברגישות מוזיקלית ובטכניקה מעולה. הוא היה גם זמר-שחקן מחונן, שהופיע בכמה סרטים מוזיקליים. דומגראף-פסבנדר הותיר אחריו מורשת נכבדה של הקלטות שמע, שרבות מהן הוצאו מחדש בתקליטורים. נישואי פיגארו (1949) מדיה וקבצים בנושא וילי דומגראף-פסבנדר בוויקישיתוף וילי דומגראף-פסבנדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וילי דומגראף-פסבנדר, באתר MusicBrainz (באנגלית) וילי דומגראף-פסבנדר, באתר Yandex.Music (ברוסית) וילי דומגראף-פסבנדר, באתר Discogs (באנגלית)
סולה אדומת-רגל

סולה אדומת-רגל (שם מדעי: Sula sula) היא מין של עוף ים ממשפחת הסולתיים. הסולה מצויה באזורים הסובטרופיים של דרום-מערב האוקיינוס ההודי, אזור האיים הקריביים, האוקיינוס הפסיפי והאוקיינוס האטלנטי. הסולות מבלות את רוב חייהן באוקיינוס, ונוחתות על היבשה רק כדי להתרבות. זהו מין הסולה הקטן ביותר - אורכו כ-64 עד 76 ס"מ, מוטת כנפיו כ-91 עד 101 ס"מ, ומשקלו 900-1,003 גרם; הנקבות גדולות מעט מהזכרים. כמשתמע משמה של הסולה, רגליה אדומות; מקורה כחול, ויש עליו ועל הגרון כתמים כחולים ואדומים. ישנן שתי "וריאציות" של צבע גוף הסולות: בפרטים מהווריאציה הלבנה, נוצות התעופה שחורות, ושאר הגוף לבן. אצל פרטים מהווריאציה החומה, כל הגוף חום. גופן של הסולות מותאם למעופים ארוכים, לשם חיפוש מזון. במהלך מעופים אלה הן עשויות לעבור מרחק של 150 ק"מ. הסולות ניזונות בעיקר מדגים קטנים ודיונונים. הן צוללות במהירות אל המים על מנת לתפוס את טרפן; בצלילתן הן מגיעות לעומק של כ-4 עד 10 מטרים מתחת לפני הים. מכיוון שמשקלן של הנקבות גדול משל הזכרים, הן צוללות עמוק יותר. לעיתים הסולות נצפות צדות בשיתוף פעולה עם מיני טורפים אחרים, כגון דולפינים או טונה, אשר מביאים להקות דגים קרוב אל פני המים. לסולות אין עונת רבייה קבועה, והן מתרבות לכל אורך השנה. הרבייה מתרחשת כל כ-15 חודשים, בהתחשב בכמות המזון הזמין. הסולות חברתיות ומקננות בלהקות, ויש להן תצוגות חיזור, במהלכן הן מציגות לראווה את הרגליים והכנפיים, וקופאות בתנוחות שונות. הנקבה מטילה ביצה יחידה. הדגירה נמשכת כ-41-45 ימים. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 91 עד 139 ימים, ומגיעים לבגרות מינית בגיל 2-3 שנים. מדיה וקבצים בנושא סולה אדומת-רגל בוויקישיתוף סולה אדומת-רגל, באתר ITIS (באנגלית) סולה אדומת-רגל, באתר NCBI (באנגלית) סולה אדומת-רגל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סולה אדומת-רגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סולה אדומת-רגל, באתר GBIF (באנגלית) סולה אדומת-רגל, באתר National Geographic סולה אדומת-רגל, באתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל סולה אדומת-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרסי בחירת הנוער 2004

'טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2004' התקיים ב-8 באוגוסט 2004 באמפיתיאטרון גיבסון שבקליפורניה, ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחו אישיות הטלוויזיה פריס הילטון וניקול ריצ'י ולאורכו הופיעו האומנים בלינק-182, ג'וג'ו, לני קרביץ ואשלי סימפסון. ספורטאית האקסטרים בת'אני המילטון הייתה היחידה לקבל את 'פרס האומץ' שהוענק פעם אחת בלבד במסגרת הטקס. מספר המועמדויות הרב ביותר: הסרט "ילדות רעות" - 14 מועמדויות מספר הזכיות הרב ביותר: הסרט "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" + השחקנית לינדזי לוהן + הזמר אשר - 4 זכיות כל אחד פרסי בחירת הנוער 2004, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מועמדויות וזכיות בפרסי בחירת הנוער 2004, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מגדל מרקורי סיטי

מגדל מרקורי (ברוסית: Башня Меркурий) הוא גורד שחקים בן 75 קומות במוסקבה, רוסיה. המגדל נמצא ב"מוסקבה סיטי", מרכז העסקים הבינלאומי של מוסקבה. בנייתו החלה בשנת 2009 והסתיימה ב-2013. גובהו מגיע ל-338.8 מטרים והוא החליף את מגדל השארד שבלונדון בתור גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה, עד ל-2015 כשנחנך המגדל הדרומי במתחם OKO במוסקבה. המגדל נמצא בבעלות Mercury Development וכחלק ממיתוג מחדש, היא שינתה את שמו ממגדל מרקורי סיטי למגדל מרקורי כפי שניתן לראות באתר הרשמי של המגדל. בקומה 1- נמצאות שלוש מסעדות של קבוצת Mercury Restaurants. בקומות 21 עד 26 ממוקם מטה חברת נורניקל. בקומות 33 עד 37 ממוקם מטה בורסת סנקט פטרבורג. מטה של חברת קמעונאות דיקסי ממוקם במגדל מרקורי. במאי 2011 הכריזו בוני המגדל שהוא הגיע לגובה 230 מטרים ומעל לחצי מקירותיו החיצוניים צופו בצבעי נחושת. ב-17 בינואר 2012 עבר המגדל את הגובה 301.6 מטרים, גובהו של מגדל מוסקבה במתחם ערי הבירה הסמוך. ב-25 ביולי 2012 הייתה הקומה האחרונה תחת בנייה. לפי חברת הבנייה, המגדל הגיע לגובהו המרבי ב-1 בנובמבר 2012. 28 במרץ 2010 10 בנובמבר 2010 3 ביולי 2012 20 באוקטובר 2012 7 ביולי 2013 4 באוגוסט 2014 מדיה וקבצים בנושא מגדל מרקורי סיטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל מרקורי סיטי מגדל מרקורי סיטי, ברשת החברתית פייסבוק מגדל מרקורי סיטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מגדל מרקורי סיטי, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת Mercury Restaurants
InfiniBand

אינפיניבנד (באנגלית: InfiniBand) הוא תקן לרשתות מחשבים שנעשה בו שימוש במחשבים בעלי ביצועים גבוהים וחוות שרתים. התקן מציע קצבי העברה גבוהים במיוחד וזמני השהייה נמוכים. חברות אנבידיה ואינטל מייצרות כרטיסי רשת ומתגים הפועלים בטכנולוגיה זו. החומרה של אנבידיה (הטכנולוגיה פותחה בחברת מלאנוקס הישראלית שנמכרה לאנבידיה בשנת 2020) נתמכת בסולאריס של אורקל, הפצות לינוקס רבות, Microsoft Windows, HP-UX ו-VMware ESX. היא מתוכננת להיות סקלבילית. אינפיניבנד זוכה לתמיכה של ארגון InfiniBand Trade Association. כתגובה להקמת התקן הוקם Ultra Ethernet Consortium שמפתח תקן מתחרה. מדיה וקבצים בנושא InfiniBand בוויקישיתוף LightReading, מלנוקס מאמינה באינפיניבנד, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2002 סקירת חומרה באתר חברת מלאנוקס.
Emotion

Emotion היא מילה באנגלית שפירושה רגש. האם התכוונתם ל... Emotion Emotion (אלבום של ברברה סטרייסנד) – אלבום של הזמרת ברברה סטרייסנד משנת 1984 Emotion (אלבום של מרטינה מק'ברייד) (אנ') – אלבום של הזמרת מרטינה מק'ברייד משנת 1999 Emotion (אלבום של קארלי ריי ג'פסן) – אלבום של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן משנת 2015 Emotions Emotions (אלבום של מריה קארי) – אלבום של הזמרת האמריקאית מריה קארי משנת 1991 Emotions (שיר) – הסינגל הראשון מהאלבום Emotions של מריה קארי Emotions (שיר של טוויסטה) (אנ') – הסינגל הראשון מהאלבום Adrenaline Rush של הזמר האמריקאי טוויסטה משנת 1997 Emotion (כתב עת) (אנ') – כתב עת מדעי המפרסם מאמרים העוסקים ברגשות, פועל משנת 2001 ומהווה אחד מפרסומי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה