laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קוואזר

קוואזר (באנגלית: Quasar, נקרא גם גוף מעין כוכבי Quasi-Stellar Object, או QSO כראשי תיבות) הוא גרם שמים אנרגטי במידה יוצאת דופן - בין האנרגטיים ביותר הקיימים ביקום. ההשערה המקובלת היא שקוואזרים נמצאים בליבן של גלקסיות צעירות שבמרכזן חור שחור גדול במיוחד - מסה של מיליארדי שמשות, להבדיל מגודלו של חור שחור בליבת רוב הגלקסיות, שמסתו בין עשרות אלפי שמשות לעשרות מיליוני שמשות. הסברה המקובלת היא שסביב החור השחור יש מסה גדולה של כוכבי ענק, גז ואבק. מסה זו נדחסת ומצטופפת בנפילה לתוך החור השחור, ופולטת קרינה בכמויות גדולות במיוחד. מאחר שלאחר פרק זמן שאורכו לכל היותר מיליארד שנה כמעט כל המסה הצפופה כבר נבלעה בחור השחור, ורמת הקרינה קטנה מאוד. מדובר בתהליך שראשיתו בקוואזר שרמת הקרינה שלו הולכת ופוחתת באורח מתון, עד לרמת גלקסיה בעלת ליבה פעילה, ובהמשך לרמת קרינה של ליבת גלקסיה מן השורה. הקוואזרים הראשונים (3C 48 ו-3C 273 (אנ')) התגלו בשנות ה-60 של המאה ה-20 הודות לתצפיות בטלסקופי-רדיו, ואף שמם נובע מהכינוי "מקור רדיו מעין כוכבי" (quasi-stellar radio source). הייחוד של גרמי שמיים אלה הוא בכך, שהם אומנם בסדר גודל של מערכת שמש, אך עוצמת האנרגיה שהם פולטים רבה, מסדר גודל של כל כוכבי גלקסיית שביל החלב יחדיו. מאפיין נוסף של הקוואזרים הוא ריחוקם הרב, ואי לכך הם מהגופים הקדומים ביותר ביקום הנצפה, ובעזרת הבנת אופן פעולתם ניתן לקבל תמונה על השלב הראשוני של היווצרות היקום. הקוואזר הקרוב ביותר לצופה מכדור הארץ הוא במרחק של למעלה ממיליארד שנות אור. בצפייה בקוואזרים הרחוקים ביותר, ניתן לראות קוואזר כפי שהיה בזמן של מיליארד שנה אחרי המפץ הגדול. מחקרים מתקדמים מנסים לאפיין את הגאומטריה של קוואזרים בודדים ושל כלל האוכלוסייה, בעזרת מדידת מהירויות סיבוב של ענני הגז סביב המקור המרכזי (תוך שימוש באפקט דופלר הנצפה בקווי הפליטה בספקטרום) ומדידת הפרשי הזמנים שבין שינויי העוצמה בקרינת המקור המרכזי (דיסקת הספיחה) ובקרינת קווי הפליטה. בשיטות אלו ניתן, עקרונית, גם להעריך את מסת החור השחור. מקובל להניח כי במרכזן של מרבית הגלקסיות ביקום ישנו חור שחור, וכי בתקופות מסוימות הוא הופך ל"פעיל", כלומר מתחיל לספוח גז ולקרון כקוואזר. כמו כן, נמצא קשר תצפיתי ברור בין בהירות הקוואזר לקצב יצירת כוכבים באזורים המרכזיים של הגלקסיה, ואף להתפלגות המהירויות של הכוכבים במרכז הגלקסיה (עקב המסה העצומה של החור השחור). מודלים וסימולציות ממוחשבים מצליחים באחרונה לשחזר את הקשרים הללו, תוך שמתבררת והולכת החשיבות העצומה שיש לפיזיקת הקוואזרים ביצירתן והתפתחותן של הגלקסיות. קוואזר אפוף אבק בלאזר גלקסיה חור שחור רן לוי, הקוואזרים – רחוק מאוד וחזק להחריד, הידען, 1 בנובמבר 2009 topic/quasi-stellar-object קוואזר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוואזרים, דף שער בספרייה הלאומית Black holes, quasars and active galaxies, אתר טלסקופ החלל האבל
מזלג (שחמט)

בשחמט, מזלג (או לגיזה) היא טקטיקה שבה כלי מסוים מאיים על מספר כלים בו זמנית. כיוון שהצד השני אינו יכול לסגת עם כל הכלים באותו תור, הצד שביצע את המזלג זוכה באחד מהם. בדרך כלל יבחר הצד המותקף לנוע עם הכלי הטוב יותר. במקרה שאחד מהכלים המותקפים הוא המלך, חייב המותקף לנוע איתו ולהפסיד את הכלי השני. כל כלי יכול לבצע מזלג. הכלי הטוב ביותר לביצוע מזלג הוא הפרש, כיוון שהוא מסוגל לקפוץ מעל כלים אחרים, וכמו כן הוא נע בצורה אחרת משאר הכלים והוא יכול לאיים על מלכה לגמרי בלי שהמלכה תאיים עליו. גם מלכה היא כלי טוב במיוחד לביצוע איומי מזלג, שכן היא יכולה לאיים על רוב הכלים מרחוק בלי שיאיימו עליה, וגם כי אפשר להזיז אותה לשמונה כיוונים. מהמזלג אפשר להתגונן במספר דרכים: להכות את הכלי שמבצע את המזלג (למשל, בדיאגרמה מימין, הרץ השחור יכול להכות את המלכה) לנוע עם אחד הכלים, כך שיגן על השני (בדיאגרמה משמאל, הפרש נע ומגן על הצריח (זאת רק אם יש הגנה על הפרש במקומו החדש), או לחלופין הצריח נע ומגן על הפרש באותה שורה) להכניס כלי אחר בין אחד הכלים המותקפים לכלי התוקף תוך כדי איום שקול או חזק יותר על היריב. כמו כן ניתן לזוז עם אחד המותקפים ולתקוף כנ"ל. לרתק את הכלי המאיים. לאיים באמצעות אחד מהכלים המאוימים בשח, היות שאי אפשר מייד לאחר מכן להכות את הכלי השני כשהמלך מאוים, אפשר להציל אחר כך את הכלי השני.
ריתוק (שחמט)

בשחמט, ריתוק היא טקטיקה שבה כלי מאיים על כלי, כך שאם הכלי המאוים יזוז, הוא יחשוף את הכלי שמאחוריו להכאה, ומאחר שהכלי שמאחוריו חשוב יותר, הוא לרוב יעדיף לא לזוז. במקרה שהכלי שמאחוריו הוא מלך, הכלי איננו יכול לזוז כלל, או שהוא יכול לזוז רק לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק אותו. רק הכלים "ארוכי הטווח": מלכה, רץ וצריח מסוגלים לבצע ריתוק. ריתוק מוחלט - ריתוק למלך כך שאי אפשר להזיז את הכלי המרותק כלל, גם לא לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק; ריתוק של פרש למלך הוא תמיד ריתוק מוחלט. ריתוק חלקי - ריתוק למלך כך שאפשר להזיז את הכלי המרותק רק לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק או להכות באמצעותו את הכלי המרתק; ריתוק של מלכה תמיד יהיה חלקי ולא מוחלט מאחר שמלכה יכולה לזוז גם לאורך ציר ההתקפה של צריח וגם של רץ. ריתוק יחסי - ריתוק לכלי שאינו המלך שלא מונע לחלוטין את סטייתו של הכלי המרותק מציר ההתקפה של הכלי המרתק אלא רק הופך אותה ללא כדאית מאחר שמאחורי הכלי המרותק יש כלי חשוב יותר או חזק יותר (למשל מלכה) או כי אם הכלי המרותק יוזז זה יאפשר איום משמעותי (למשל מט). ריתוק לכאורה - לכאורה הזזת הכלי המרותק אינה כדאית כי מאחוריו יש כלי חזק יותר, אך דווקא אם הכלי המרותק יוזז והכלי שמאחוריו יוכה השחקן שהזיז את הכלי המרותק יזכה (ראו: מט לגל). ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וואר דיר

וְוַּאר דִּיְר (בצרפתית: Voir dire, "אמירת האמת"; תעתיק ב-IPA:‏ /ˈvwɑr ˌdiər/; במקור מלטינית verum dicere) הוא שמו של הליך משפטי בשיטה בה יש חבר מושבעים. הליך זה הוא הליך מקדמי לדיון, בו בוחרים את המושבעים על ידי בדיקה אם הם אובייקטיביים לדיון ואין להם דעות קדומות על המקרה. בארצות הברית, במשפטים המתנהלים מול חבר מושבעים המכריע את פסק הדין, נערך במהלך ההליך המקדמי שימוע לכל אחד מן המושבעים בו נשאלים המושבעים על חייהם, על עמדותיהם ואמונותיהם ואף על דעותיהם הפוליטיות. רק אם שני הצדדים (התובע והנתבע) מסכימים למושבע הוא נבחר לשרת בחבר המושבעים. באנגליה הליך אישור המושבעים פחות מורכב מאשר בארצות הברית, ונשאלת למעשה שאלה אחת: "האם אתה מוכן לתת שימוע נכון וצודק הן לכתר (לתביעה, שמייצגת את המדינה) והן להגנה?" המונח וואר דיר משמש בהרחבה לתיאור הליך "משפט בתוך משפט" שמתנהל שלא בפני חבר המושבעים, כגון ערעור על תקפות ראיות, על כישוריו של עד, או על קבילות של הודאה שמסר הנאשם. בית המשפט יכול לקבוע אם הראיות או ההודאה יוצגו למושבעים, או אם העד יישמע . הליך זה קרוב במהותו למשפט זוטא במשפט הישראלי. אתר לשכת עורכי הדין של ארצות הברית - סימולציית וואר דיר וואר דיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Admissibility of Confession, Health and Safety Executive ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ליד בקתת החוף

ליד בקתת החוף (בצרפתית: Autour d'une cabine) או בשמו המלא: Autour d'une cabine ou Mésaventures d’un copurchic aux bains de mer, הוא סרט מונפש קצר בבימויו של הממציא הצרפתי אמיל ריינו, שהגדירו כ"פנטומימה ב-3 דמויות". הסרט מורכב מ-636 תמונות שצוירו ביד במהלך 1893. הסרט הוקרן לראשונה באמצעות פרי המצאתו של ריינו, התיאטרון החזותי (théâtre optique) - מכשיר מהפכני שאיפשר הקרנה ידנית של סרט צבעוני בתקופה שלפני המצאת הסינמטוגרף. הסרט אילם ומלווה על ידי פסנתר בקטע שנכתב במיוחד לצורך כך על ידי המלחין גסטון פולן (Gaston Paulin) וכן באפקטים קוליים שיוצרו ידנית, למשל רעש הדלת של בקתת החוף. הסרט הוקרן באופן סדיר לציבור במוזיאון גרוון החל מדצמבר 1894 עד מרץ 1900. הסרט נעשה כולו באותה סצנה: חוף בו ניצבות שתי בקתות חוף וקרש קפיצה. שתי דמויות, גבר ואישה, משתעשעים בקפיצה למים מקרש הקפיצה, ולפתע מופיעות על החוף. האישה משחקת עם כלבה הקטן בזמן שהגבר מחליף לבגד ים, כאשר מופיע מאחורי הבקתה ג'נטלמן (corpuchic) המטריד אותה. היא נכנסת להחליף לבגד ים והוא מציץ לה בעניין רב, כאשר הגבר יוצא מהביתן, נוזף בג'נטלמן ומרחיק אותו מהאזור. אז האישה חוזרת בבגד ים, השניים נכנסים למים, משתכשכים מעט ושוחים שמאלה אל מחוץ לסצנה. ברגע שהזוג עוזב, נראה גבר מפליג בספינה החוצה את המסך, עוצר במרכז החוף וגולל את המפרש עליו כתוב "La représentation est terminée". במהלך השנים חולק הסרט ההיסטורי על ידי משפחת ריינו לגופים שונים. הסצנה האחרונה של הסרט (16 תמונות) ניתנה לסינמטק פראג בשנת 1926. שאר הסרט נמכר באוקטובר 1948 ל-CNC, הסינמטק הצרפתי, שם הוא עבר תהליכי שימור. עותק של 16 התמונות האחרונות הועברו חזרה מפראג בשנת 1996, וכך נותרו 2 עותקים מלאים: הראשון בגודל טבעי והשני ב-35 מ"מ. מדיה וקבצים בנושא ליד בקתת החוף בוויקישיתוף "ליד בקתת החוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ליד בקתת החוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Autour d’une cabine, YouTube, (שימו לב שקצב ההקרנה מהיר בהרבה מזה שהונהג במקור) Autour d’une cabine ou Mésaventures d’un copurchic aux bains de mer - Émile Reynaud (בצרפתית)
נורמנדי תחתית

נורמנדי תחתית או נורמנדיה תחתית (בצרפתית: Basse-Normandie, בנורמנית: Basse-Normaundie) היה אחד מ-27 חבלי צרפת עד סוף שנת 2015. החבל נוצר בשנת 1956 כאשר חבל נורמנדי חולק לנורמנדי עילית ונורמנדי תחתית, בשנת 2016 אוחדו שני החבלים. החבל כולל שלושה מחוזות: קלבדוס, מאנש ואורן. החבל מכסה שטח של 17,859 קמ"ר, המהווה 3.2 אחוזים מכלל שטח צרפת. במהלך התקופה הרומית חולק האזור למספר ערי מדינה. השטח נכבש על ידי הפרנקים במאה ה-5. לאחר מכן הייתה תקופת פריחה של מנזרים בנקדיטינים, שהגיעה לשיאה במאה ה-7 וה-8; הדוגמה הטובה והמרשימה ביותר למנזרים אלו היא מון סן מישל. באותה התקופה נורמנדי תחתית הייתה חלק מממלכת נויסטריה. הפלישות הנורמניות הרסו את האזור במאה ה-9 והנורמנים הפכו לשליטי החבל. ויליאם הממזר דוכס נורמנדי, שישב בעיר קן, כבש את אנגליה בשנת 1066 ונעשה מוכר בשם ויליאם הכובש. ב-1106 עברה נורמנדי לשליטת בית פלנטג'נט, ומאה שנים לאחר מכן סיפח פיליפ השני, מלך צרפת את החבל לממלכתו. במהלך מלחמת מאה השנים עבר האזור כולו שוב לשליטת אנגליה וחזר לצרפת מספר פעמים, עד שנשאר סופית בידיה בשנת 1468. אחת המערכות החשובות ביותר במלחמת העולם השנייה, הפלישה לנורמנדי, התרחשה על חופי נורמנדי תחתית. כוחות בעלות הברית נחתו בחופי קלבדוס ביוני 1944. במהלך המלחמה כולה נפגע האזור בצורה קשה מאוד, ורוב הערים והכפרים סבלו מהרס וחורבן בקרב על נורמנדי. כלכלת האזור מבוססת בעיקר על חקלאות, הכוללת גידול צאן ובקר, גידול פרות לייצור חלב, טקסטיל ופירות. ישנם גם מכרות ברזל ליד העיר קן. תיירות היא גורם משפיע ביותר בכלכלת האזור. החבל מקושר לאנגליה על ידי שירות מעברות היוצאות מנמלי שרבור וקן. נוסף על השפה הצרפתית, מדוברת בנורמנדי שפה נוספת הנקראת נורמנית. השפה בשימוש גם כיום ויש לה מספר ניבים. היא מדוברת גם באיי התעלה. סופרים צרפתיים רבים יצאו מנורמנדי תחתית, כמו גי דה מופסאן, מרסל פרוסט, גוסטב פלובר ועוד. הסופר השווייצרי בשפה הגרמנית אלכס קאפי נולד גם הוא במחוז. במחוז נולדו מספר אנשי רוח מפורסמים ובהם הפסנתרן והמלחין אריק סאטי, הצייר אז'ן בודן, פרנאן לז'ה ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של נורמנדי תחתית אתרי תיירות בנורמנדי תחתית נורמנדי תחתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כבישה

כבישה היא תהליך עיבוד מזון (ירקות או פירות) על ידי השרייתו זמן ארוך כשהוא מבודד לחלוטין מחמצן, לרוב כשהוא שקוע בתוך נוזל. הכבישה מתבצעת הן למטרות טעם והן למטרות שימור. נוזל הכבישה הוא תמלחת המכילה ריכוזים גבוהים של מלח בתוספת תבלינים שונים ואז מתבצעת תסיסה לאקטית או חומצת חומץ בתוספת תבלינים שונים. ב-2020 התגלה מול חופי חיפה אתר כלכוליתי ובו עדויות לכבישת זיתים לפני כ-6,600 שנה. הכבישה מתבצעת בדרך כלל בירקות ובבשרים. בין הנכבשים הנפוצים ניתן למנות: זיתים, מלפפונים (מלפפון חמוץ), כרוב, כרובית, מליח (דג מלוח) סרדינים, ביצים ובשר. נוזלי הכבישה הנפוצים הם: חומץ, מי מלח, ושמן, כשאליהם מוספים עשבי תיבול שונים, כשום, חרדל, קינמון, זעתר, שמיר ועוד.כבישה באמצעות חומר חומצי כגון חומץ או חומצת לימון נקראת החמצה, וכבישה במי-מלח היא למעשה תסיסה הומולקטית. לעיתים אין צורך בהוספת נוזלים בתהליך הכבישה בשל שימוש במים הטבעיים של המזון הנכבש. תרכובות שימור שונות משמידות חיידקים רבים במזון הנכבש וסביבתו, ובכך מאטות את רקבונו. ערך מורחב – כבוש כמבושל בהלכה פסקו כשיטתו של האמורא שמואל, לפיה מאכל שעבר תהליך כבישה מקבל מעמד של מאכל שבושל בתוך הנוזל שבו נכבש. כך שאם נכבש בשר או ירק בחומץ שנאסר מטעם יין נסך, הוא נאסר באכילה כאילו בושל בו. ישנה מחלוקת אם גם כלי ששהה בו נוזל אסור למשך זמן של יממה מעת לעת, נאסר מכח אותו נוזל כאילו בושל בו, וצריך לעבור הגעלה. החמצה מדיה וקבצים בנושא כבישה בוויקישיתוף אסף אביר, איך מבשלים במים קרים, באתר "מה הטעם", 9 בינואר 2019 אוניברסיטת חיפה, ‏נמצאה העדות הקדומה ביותר להפקת זיתים למאכל, באתר "הידען", 4 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגנה אישית

הגנה אישית (באנגלית: Man-to-man defense) היא טקטיקת הגנה במשחק הכדורסל, שבה כל שחקן שומר על שחקן התקפה אחד. לרוב השחקן שומר על המקביל שלו בקבוצה השנייה (סנטר שומר סנטר), למרות שבמקרים מסוימים שחקן יכול לשמור בעמדה אחרת. החלופה להגנה אישית היא הגנה אזורית. לפני שינוי החוקה בשנת 2001, הגנה אישית הייתה סוג ההגנה היחיד המותר בליגת ה-NBA. במהלך תקופה זו, שחקן הגנה שהגן על אזור מסוים במקום על שחקן התקפה ביצע עבירה. עם שינוי החוקה ב-2001 לשחקנים ניתן יותר חופש בהגנה, אולם אסור לשחקן הגנה להתרחק מהשחקן עליו הוא שומר למשך יותר מ-3 שניות. הגנה אישית היא טקטיקת ההגנה המרכזית ב-NBA ומאמנים מסוימים משתמשים רק בה. בכדורסל האירופי (פיב"א) אין הגבלות על טקטיקת ההגנה ומאמנים מחליפים בין הגנה אישית לאזורית אף במהלך אותו משחק. הגנה אישית יותר אגרסיבית מהגנה אזורית. הגנה אישית מאפשרת למגן הטוב ביותר של הקבוצה להיות צמוד במהלך כל התקפה לשחקן שיש למנוע ממנו לקבל כדור. במקרים מיוחדים, קבוצות יכולות לשחק הגנה של Box-and-one אשר תוכננה במיוחד לשמור שחקן התקפה יריב על ידי כך שהשומר לא יעזוב את השחקן כך שהוא לא יכול לקבל את הכדור. הגנה אישית לא מאפשרת לשחקן מהקבוצה היריבה לחדור מהאמצע גם אם שחקן מהקבוצה התוקפת יעבור את השחקן המגן שלו בהגנה אישית, הוא ייעצר על ידי שאר השומרים. או שיחטפו לו את הכדור, או ייאלצו להעביר מסירה גרועה. הגנה אישית לא רק מפעילה לחץ על הכדור אלא גם על שחקנים שאין להם את הכדור. ההתקפה תצטרך בדרך כלל לעשות פיק אנד רול על מנת להעביר את הכדור לשחקן הגבוה. אחד החסרונות הוא, שהגנה אישית מאפשרת לקבוצה התוקפת לעשות חסימות בצורה יעילה יותר מהגנה אזורית. מכיוון שהקבוצה בהגנה, שומרת כל אחד על השחקן שלו, ביצוע חסימה על שחקן מגן קלה מאוד לביצוע, ומאוד קשה לשבור אותה. במהלכי פיק אנד רול שעושה הקבוצה התוקפת נגד הגנה אישית, הקבוצה השומרת יכולה לקבל חילופים לא נוחים של שחקן נמוך ששומר על גבוה. קבוצות צריכות לדבר כל הזמן ביניהן כדי להפעיל הגנה יעילה. לדוגמה, כאשר השחקן עם הכדור חולף על פני השומר, השומר צריך לומר לקבוצתו ששחקן חלף על פניו כדי שיוכלו להגיע לעזרה ולעצור מהשחקן המכדרר להגיע לסל. כשההתקפה מבקשת חסימות ועושה פיק אנד רול, ההגנה צריכה לדבר אחד עם השני האם להישאר עם האיש שלה או להחליף. תקשורת יכולה להיות יתרון או חיסרון בהתאם למידת מיומנותם בה. מדריך אימון להגנה אישית (באנגלית)
אללילה אלכבירה

אללילה אלכבירה ("הלילה הגדול", בערבית الليلة الكبيرة) היא אופרטה מצרית המוצגת בתיאטרון בובות. את היצירה חיבר בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 המשורר סלאח גאהין, והלחין סיד מכאוי. היא זכתה לפופולריות רבה, ומוצגת במצרים עד היום. מילות האופרטה נכתבו בלהג המצרי של השפה הערבית. האופרטה מביאה תמונות מחגיגה עממית שנערכת על קברו של קדוש סוּפי. היא מתארת באופן חי, הומוריסטי וצבעוני את גיבוריה של חגיגה זו: העולים לרגל המבקרים בקבר השייח', מוכר החומוס, בעל בית הקפה, בעל הקרקס ומאלף האריות, צלם הרחוב, ה"ארגוז" (מופע בובות) ועוד.
אנדרו לאטימר

אֶנְדרוּ לָאטִימֵר (באנגלית: Andrew Latimer; נולד ב-17 במאי 1947, גילדפורד שבאנגליה) הוא מוזיקאי אנגלי וחבר להקת הרוק המתקדם קאמל. לאטימר משמש לרוב כגיטריסט וסולן הלהקה, אך משמש לעיתים גם כחלילן וקלידן. לאטימר הוא הנגן היחיד מבין חברי הלהקה שהיה שותף בה לכל אורך שנות פעילותה. לאטימר הקים חברת הפקות בשם "קאמל הפקות" אשר הפיצו את האלבומים המאוחרים יותר של הלהקה: Dust And Dreams (1991), Harbour of Tears (1996), Rajaz (1999) A Nod and a Wink (2002). לאטימר הוא הכותב והמלחין של רוב השירים של קאמל, והוא נחשב לאחד מהמלחינים המקוריים ביותר בסגנון הפרוגרסיב רוק. המוזיקה שלו מתאפיינת בנגינה ושירה מלאות רגש ובמהלכים הרמוניים מורכבים. במאי 2007 הודיעה אשתו של לאטימר, סוזן הובר, כי הוא סובל מהפרעת דם חמורה. בסוף שנת 2007 עבר לאטימר השתלת מח עצם ובספטמבר 2008 הוא שוחרר לביתו. אתר האינטרנט הרשמי של אנדרו לאטימר אנדרו לאטימר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדרו לאטימר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום ההנפשה הבין-לאומי

יום ההנפשה הבין-לאומי או יום האנימציה הבין-לאומי חל ב-28 באוקטובר ומציין את ההקרנה הפומבית הראשונה של סרטי הנפשה בשנת 1892 במוזיאון גרוון בפריז: פיירו המסכן (Pauvre Pierrot, צויר ב-1891), הליצן וכלביו (Clown et ses chiens, צויר ב-1890) ובירה טובה (Un bon bock, צויר ב-1888). ההקרנה הראשונה נערכה על ידי אמיל ריינו בזכות המצאתו שנקראה "תיאטרון חזותי" (Théâtre optique). אמנם בשנת 1895 האחים לומייר הציגו את הסינמטוגרף שהאפיל על התיאטרון החזותי של ריינו, ואף גרמו לו לפשיטת רגל, אך ההקרנה הראשונה של ריינו היא זו שנכנסה לדפי ההיסטוריה. היום הבינלאומי הוכרז לראשונה בשנת 2002 על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה, ומאז מצוין מדי שנה בעשרות מדינות ברחבי העולם, בפרט בישראל. מדיה וקבצים בנושא יום ההנפשה הבין-לאומי בוויקישיתוף יום ההנפשה הבינלאומי, אתר ASIFA. כפיר רם, יום האנימציה הבינ"ל: מתקדמים תוך כדי תנועה, באתר ynet, 28 באוקטובר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלום סעדיה גמליאל

הרב שלום סעדיה גמליאל (כונה בתימן: מארי סאלם סעיד אלג'מל; ז' בניסן ה'תרס"ז, 22 במרץ 1907 - ו' בתמוז ה'תשס"א 27 ביוני 2001) היה רב וסופר מיהודי תימן. נולד בצנעא בירת תימן. למד אצל סבו, הרב אברהם בדיחי, ואצל אחרים. למד לימודי קודש לצד לימודי חול בבית הספר המתוקן ("אלמכתב") בניהול הרב יחיא קאפח ובנו הרב דוד קאפח בעת שלטון האימפריה העות'מאנית בתימן, עד סגירתו עם חזרת האמאם לשלטון. בשנת 1928 הוסמך לרבנות ונבחר לרב בית הכנסת בשכונה הגדולה של צנעא. בשנת 1932 התמנה ליועץ לענייני יהודים של מלך תימן, המלך יחיא. כמו כן שימש כפרנס ("עאקל") הפלג הדרדעי בצנעא, שבין תפקידיו היה תפקיד גביית הג'זיה. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל והחל ללמד בישיבת הרש"ש בירושלים. כעבור שלוש שנים נבחר לראש הישיבה. ב-1950 מונה למנהל אזור ירושלים, חבל לכיש וחבל עדולם של שירותי הדת במשרד הדתות ושימש בתפקיד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1978. בשנת 1950 מונה לרב של מחנה העולים "גאולה" על יד עדן וסייע בעליית יהודי תימן לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים[דרושה הבהרה]. בשנת 1978 יצא הרב גמליאל לגמלאות וייסד את "מכון שלום לשבטי ישורון" בירושלים. פרסם ספרים מחקריים ותורניים. מרבית ספריו המחקריים מבוססים על מסמכים שהביא עמו מתימן. נפטר בגיל 94 ונטמן בהר המנוחות בירושלים, והותיר אחריו ארבע בנות ובן. אורחות תימן - שערים באורחות תימן, לשון, היסטוריה וחברה היהודים והמלך בתימן חכמי היהודים בתימן פעמי העלייה מתימן פקודי תימן - מס החסות בתימן מגילת הישועה מדיה וקבצים בנושא שלום סעדיה גמליאל בוויקישיתוף שלום בן סעדיה גמליאל (1907-2001), דף שער בספרייה הלאומית הרב שלום גמליאל מזקני תימן נפטר היום בירושלים בגיל 95, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2001
ז'אן דוז'רדן

ז'אן דוז'רדן (בצרפתית: Jean Dujardin‏; נולד ב-19 ביוני 1972) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי צרפתי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ופרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "הארטיסט" (2011). דוז'רדן נולד ברואי מלמזון (Rueil-Malmaison) שבצרפת והתפרסם לראשונה ב-1996 במופע כישרונות בטלוויזיה הצרפתית. בשנים 1999–2003 הופיע בסדרה קומית בטלוויזיה הצרפתית, "Un gars, une fille". בשנת 2005 שיחק לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, בסרט "Brice de Nice", בו גם השתתף בכתיבת התסריט. ב-2006 ו-2009 הופיע בתפקיד הראשי בסדרת סרטי פרודיה צרפתיים על הסוכן החשאי 117 (פרודיה על דמותו הבדיונית של הסוכן החשאי 007, ג'יימס בונד); על הופעתו קיבל מועמדות לפרס סזאר כשחקן הטוב ביותר (2007). בשנת 2011 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט האילם "הארטיסט", בתור שחקן הראינוע ג'ורג' ולנטין. בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של רומן פולנסקי "קצין ומרגל". הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם משנת 2014 ומגולל את פרשת דרייפוס מנקודת מבטו של ז'ורז' פיקאר, בגילומו של דוז'רדן. על תפקיד זה היה מועמד לפרס סזאר. בין השנים 2009 ל-2014 היה נשוי לשחקנית אלכסנדרה לאמי. 1999–2000: Nous C Nous 1999–2003: Bienvenue chez les Rozes 2004: Les Dalton 2006: סוכן חשאי 117: קהיר, רשת מרגלים 2007: Palizzi 2008: Cash 2009: A man and his dog 2009: לאקי לוק 2009: המרגל האבוד בריו דה ז'ניירו 2010: The Clink of Ice 2010: שקרים לבנים קטנים 2011: הארטיסט 2012: אמנות הבגידה 2013: פיתול מושלם 2013: ציידי האוצרות 2013: הזאב מוול סטריט 2014: הצרפתי 2016: להתאהב מעל לראש 2017: החיים שלנו 2018: שובו של הגיבור 2019: קצין ומרגל 2021: סוכן חשאי 117: התראה אדומה באפריקה השחורה 2022: חמישה ימים בנובמבר 2024: זורו מדיה וקבצים בנושא ז'אן דוז'רדן בוויקישיתוף ז'אן דוז'רדן, ברשת החברתית פייסבוק ז'אן דוז'רדן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'אן דוז'רדן, ברשת החברתית אינסטגרם ז'אן דוז'רדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן דוז'רדן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ז'אן דוז'רדן, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אן דוז'רדן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'אן דוז'רדן, באתר Metacritic (באנגלית) ז'אן דוז'רדן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אן דוז'רדן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן דוז'רדן, באתר דיזר ז'אן דוז'רדן, באתר Discogs (באנגלית) כתבות על ז'אן דוז'רדן, באתר Deadline (באנגלית) מריון ואן רנטרגם, לה מונד, השיפוצניק שהפך ארטיסט, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
איזבלה ביטון

איזבלה מרי ביטון (באנגלית: Isabella Mary Beeton;‏ 12 במרץ 1836 - 6 בפברואר 1865), הידועה בכינוי "גברת ביטון" (Mrs Beeton), הייתה מחברת ספרי בישול בריטית אשר נודעה בשל ספרה "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית". ביטון נולדה ברחוב מילק 24 באזור צ'יפסייד של העיר לונדון בירת אנגליה לבנג'מין מייסון ולאליזבת ג'רם. איזבלה הייתה הבכורה לארבעת ילדיהם של בני הזוג. אביה נפטר בצעירותה, ואמה נישאה להנרי דורלינג (אלמן לו ארבעה בנים מנישואים קודמים). לאחר נישואי אליזבת להנרי עברה המשפחה לאפסום שבסארי, שם עבד הנרי במסלול המרוצים המקומי. לאליזבת והנרי נולדו 13 ילדים נוספים ובסך הכל גידלו בני הזוג 21 ילדים. איזבלה נשלחה ללמוד בבית ספר בהיידלברג שבגרמניה, שם למדה שנתיים במסגרתן למדה בין היתר לנגן על פסנתר. איזבלה נישאה לסמיואל אורצ'רט ביטון, שנולד אף הוא ברחוב מילק שבצ'יפסייד, ואשר אימו שמרה על קשר עם אימה של אליזבת. אליזבת פגשה אותו בעת ביקור בלונדון. בעת פגישתם היה ביטון מוציא לאור של ספרים ומגזינים. בני הזוג נישאו ב-10 ביולי 1856 בכנסייה הקהילתית סנט מרטין באפסום, ולאחר נישואיהם עברו להתגורר בפרוור הץ' אנד של לונדון. בנם הראשון, סמיואל ארצ'ארט, נולד במאי 1857 אבל נפטר ממחלה באוגוסט באותה שנה. בספטמבר 1859 נולד בנם השני, שנקרא על שם הבן הראשון. לאחר נישואיה החלה איזבלה ביטון לכתוב מאמרים בנושא בישול ואחזקת הבית עבור כתבי העת שפרסם בעלה. בין השנים 1859–1861 כתבה מדי חודש מוסף שצורף לכתב העת "כתב העת הביתי לאישה האנגלית". ב-25 בדצמבר 1861 קובצו המוספים יחד ופורסמו בספר שנקרא "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית", שנועד עבור בעלת הבית, מנהלת משק הבית, המבשלת, עוזרת המטבח, המשרת הראשי, רכב, וכלל מידע על כל פרטי ניהול משק הבית הוויקטוריאני. בשנת 1861 ייסד סמיואל ביטון את כתב העת "מלכה" המיועד לנשים ויצא לאור מדי שבוע. כתב העת התמקד בפרסום רכילות ומידע אודות מפגשי החברה הגבוהה בלונדון. מאמרי כתב העת סקרו אירועים חברתיים, ספרות, ובילויים המיועדים לנשות החברה הגבוהה, ואיזבלה פרסמה מאמרים בכתב העת. בשנת 1862 נמכר כתב העת לוויליאם קוקס. בדצמבר 1861 חלה בנם של בני הזוג בעת שהותם בחופשה בברייטון ונפטר ב-31 בדצמבר באותה שנה. לבני הזוג נולדו שני בנים נוספים - אורצ'רט (נולד ב-1 בינואר 1863) ומייסון מוס (נולד בינואר 1865). איזבלה ביטון נפטרה זמן קצר לאחר הולדת בנה הרביעי מזיהום שלקתה בו במהלך הלידה. בעלה נפטר ביוני 1877 מדלקת ריאות. שני בני הזוג קבורים בבית הקברות מערב נורווד שבדרום לונדון. בשנת 2006 הפיקה רשת ה-BBC את סדרת הטלוויזיה הדרמטית "החיים הסודיים של הגברת ביטון", בו גילה אנה מאדליי את דמותה של איזבלה ביטון. בסדרה נרמז כי ביטון סבלה מעגבת שנדבקה בה מבעלה, ואשר, אם סברה זו נכונה, גרמה למות ילדיה ולבסוף למותה שלה. בסדרת תעודה ששודרה ברשת BBC2 ב-29 בספטמבר 2011 אודות חייה של ביטון נטען כי לא סביר שמותה בגיל 28 נגרם מעגבת. מדיה וקבצים בנושא איזבלה ביטון בוויקישיתוף קורות חיים (ארכיון האינטרנט) מהדורה אינטרנטית של ספרה של ביטון מהדורות אינטרנטיות של הספר במספר גרסאות על רקע המשבר: הארוחה הזולה בבריטניה - 44 אגורות, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2011 כתבי איזבלה ביטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) איזבלה ביטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)