laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ל' בסיוון

ל' בסיוון הוא היום השלושים בחודש התשיעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושים בחודש השלישי למניין החודשים מניסן. ל' בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו". א' דראש חודש תמוז לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה ה'תש"ו – השבת השחורה, יום מאסרם של מנהיגי היישוב והתנועה הציונית ה'תשכ"ד – הופעל לראשונה המוביל הארצי, פרויקט המים הלאומי של מדינת ישראל, אשר מזרים את מימי הכנרת עד לנגב ה'תרצ"ה – שמוליק קראוס, זמר ישראלי (נפטר בה'תשע"ג) ה'תש"ח – יצחק תשובה, מיליארדר ישראלי ה'תש"י – אלון אולארצ'יק, זמר ישראלי ה'תשל"ט – שיפי אלוני, שחקנית ישראלית ה'תשמ"א – סיון רהב-מאיר, עיתונאית, כתבת ומנחה ישראלית ה'תשנ"ד – רום שמיר, מנצח תזמורת צה"ל ה'תרכ"ז – רבי יחיאל יעקב הופשטיין מקוז'ניץ, האדמו"ר הרביעי בשושלת קוז'ניץ ה'תרכ"ט – הרב שלמה קלוגר, פוסק ודרשן, מגאוני דורו בפולין (נולד ב-ה'תקמ"ו) ה'תרס"ח – רבי מאיר רוזנבוים מקרעטשניף, האדמו"ר השלישי בשושלת נדבורנא ומייסד חסידות קרעטשניף (נולד ב-ה'תר"ח) ה'תרצ"ח –שלמה בן-יוסף, ראשון עולי הגרדום, נתלה בכלא עכו על ידי הבריטים ה'תש"ה – אליהו גולומב, ה"המפקד הבלתי מוכתר" של ההגנה (נולד ב-ה'תרנ"ג) ה'תשנ"ג – הרב שמואל ברוך ורנר, ראב"ד תל אביב (נולד ב-ה'תרע"א) ה'תשפ"ב – יהודה משי זהב ,עסקן חרדי, פעיל חברתי ישראלי, מייסד ארגון זק"א. כ"ט בסיוון – א' בתמוז סיוון
פירוקסיקאם

פירוקסיקאם הוא תכשיר לא סטרואידי בעל פעילות אנטי ראומטית ואנטי דלקתית המקל על כאבים במצבי דלקת שאינה זיהומית. משתמשים בתרופה זו בסוגים שונים של דלקות, כגון דלקת מפרקים שיגרונית, דלקת מפרקים ניוונית, דלקת חוליות מקשחת והתקף חד של שיגדון. לורנוקסיקאם מדיה וקבצים בנושא פירוקסיקאם בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כושן ארסי

כושן ארסי (שם מדעי: Poekilocerus bufonius) הוא מין של חגב מתת-משפחת החרוטניים, הנכללת בממשפחת החגביים. על אף שמו, הוא אינו ארסי, אלא רעיל. צבעו של הכושן הבוגר שחור (לעיתים נוטה לסגול כהה), ועליו פזורים כתמים בצבעי כתום-צהוב, צבעי אזהרה המעידים על רעילותו. לכושן הארסי בלוטות רעל הממוקמות בין שני פרקי הגוף הראשונים. בעת סכנה הוא נעמד על רגליו הקדמיות, מרים את פלג גופו העליון ומתיז את הריר הרעיל למרחק של כמה סנטימטרים. הרעל גורם לצריבה חיצונית ולפגיעה במערכת העצבים של הטורף. אורך גופו נע בין חמישים למאה מילימטרים. מבנה גופו מוארך, ראשו מחודד ועליו זוג מחושים קצרים. הכושן הארסי הוא בעל שלושה זוגות גפיים המתאימים לקפיצה, ושני זוגות כנפיים בצבעי כתום-ורוד, כאשר הכנפיים האחוריות מקופלות תחת הכנפיים הקדמיות. עיקר תנועתו מתבצעת בעזרת קפיצה וניתור. לכושן זוג עיניים מורכבות וגפי פה נושכות לועסות. הוא ניזון מצמחים ממשפחת האסקלפיים, כמו פתילת המדבר הגדולה. הפרטים הזכרים קטנים יותר מן הנקבות ונבדלים מהן בצורת הבטן. הרבייה מתרחשת בין החודשים אפריל ומאי. הנקבה מטילה ביצים בבור חפור באדמה שעומקו אינו עולה על 18 סנטימטרים. הביצים מוארכות ומאוגדות בפקעות המצופות בקצף המופרש על ידי הנקבה. בכל פקעת נמצאות 60 ביצים, ובסך הכול מטילה הנקבה כ-250 ביצים בכל תטולה. בקיעת הביצים מתרחשת לאחר הגשם הראשון. הכושן הארסי נפוץ באזורי מדבריות. בישראל ניתן למוצאו באזור דרום ים המלח, בערבה ובנגב. הבחנה בין ארס לרעל מדיה וקבצים בנושא כושן ארסי בוויקישיתוף כושן ארסי, באתר NCBI (באנגלית) כושן ארסי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כושן ארסי, באתר GBIF (באנגלית) עמיר וינשטיין, כושן ארסי - סקירה אקולוגית וביולוגית. עמיר וינשטיין, כושן ארסי - סקירת התגוננות ורעילות. James Wallace, Biochemical Interaction Between Plants and Insects 9 במרץ 2013, עמ' 115
דתות דהרמיות

דתות דְהַרמיות או דתות הודיות הן משפחה של דתות שמקורן בתת-היבשת ההודית. משפחה זו כוללת את ההינדואיזם ואת שלוש הדתות שצמחו ממנה: בודהיזם, ג'ייניזם וסיקהיזם. דתות הדהרמה הן אחת מתוך שתי האסכולות העיקריות של דת בעולם כיום, לצד דתות אברהמיות. התאולוגיה והפילוסופיה של הדתות הדהרמיות מתמקדות במושג הדהרמה (Dharma), מונח בסנסקריט המציין "צו קבוע, חובה, חוק", במיוחד במובן הרוחני של "חוק טבע, מציאות". רוב השפעתן של דתות אלו הוא בתת-היבשת ההודית, מזרח אסיה ודרום מזרח אסיה, והן בעלות השפעה גם בחלקים אחרים בעולם. דתות דהרמיות אלו קשורות זו בזו באופן הדוק. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. מקורן של הדתות הדהרמיות, ובעיקר ההינדואיזם, הוא בדת הוודית של ההינדו-איראנים, שייסדו את הציוויליזציה הוודית – אחת התרבויות העתיקות בהודו ובעולם. הציוויליזציה נקראת וודית על שם ארבע הוודות — רִיג ודה, יָאג'וּר ודה, סָאמָה ודה, ואַתְהַרְוָה ודה — שמרכיבות את הטקסט הקדוש להינדואיזם. שורשי המנהגים של הדת הוודית הם בדת ההינדו-איראנית אריאן, שממנה צמחה גם האמונה הזורואסטרית. המייסדים של כל הדתות הדהרמיות היו הינדים רבי השפעה שחקרו והתמקדו בהיבטים מסוימים של ההינדואיזם כדי ליצור מערך אמונות מובחן. מדיה וקבצים בנושא דתות דהרמיות בוויקישיתוף Frawley, David. From the River of Heaven: Hindu and Vedic Knowledge for the Modern Age. Berkeley, California: Book Passage Press, 1990. ISBN 1878423010. York, Michael.Pagan Theology: Paganism as a World Religion. New York: NYU Press, 2005. ISBN 0814797083. Share of global population by religion 2022, Statista (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תימידין קינאז

תימידין קינאז (אנגלית: Thymidine Kinase או TK) הוא אנזים המזרז את תגובת הזרחון של הנוקלואוזיד תימידין. שמו המלא מעיד על תפקידו כאנזים מזרחן - אנזים קינאז: 2'-דיאוקסיתימידין קינאז, ATP-תימידין-5'-פופספוטרנפראז. האנזים מצוי ברוב התאים החיים. בתאי יונקים הוא מופיע בשתי צורות, TKI וTKII. נגיפים מסוימים נושאים מידע גנטי הנחוץ לביטויו. תימידין קינאז מזרז את תגובת הזרחון: Thd + ATP = TMP + ADP, שבה Thd פירושו דיאוקסיתימידין, ATP הוא אדנוזין 5'-טריפוספט, TMP הוא דיאוקסיתימידין 5'-פוספט ו־ADP הוא אדנוזין 5'-דיפוספט. לתימידין קינאז תפקיד מפתח בייצור DNA וברבייה תאית, בהיותו חלק משרשרת תגובה שבה מוכנס דיאוקסיתימידין ל-DNA. דיאוקסיתימידין מצוי בנוזלי גוף כתוצאה מהתפרקות של DNA מהמזון ומתאים מתים. תימידין קינאז דרוש לפעולתן של תרופות אנטי־ויראליות רבות. הוא משמש לברירת שורות תאי היברידומה בייצור נוגדנים מונוקלונליים. תימין - הבסיס החנקני המרכיב את תימידין מדיה וקבצים בנושא תימידין קינאז בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לי הייזלווד

לי הייזלווד (באנגלית: Barton Lee Hazlewood‏; 9 ביולי 1929, מנפורד, אוקלהומה - 4 באוגוסט 2007, לאס וגאס, נבדה) היה יוצר אמריקאי, כותב מילים, מפיק תקליטים וזמר בסגנון קאנטרי. נודע בקול הבריטון העמוק שלו, שהגיע לשיאו בגרסתו עם ננסי סינטרה לשיר You've Lost That Lovin' Feelin' . הייזלווד גדל באוקלהומה, ארקנסו, קנזס ולואיזיאנה, מקומות בהם שהה אביו בגלל עסקי הנפט שלו. את נעוריו העביר בפורט נצ'ס (Port Neches) בטקסס, שם נחשף למסורת המוזיקלית העשירה של חוף מפרץ מקסיקו. הייזלווד למד רפואה ב"אוניברסיטה המתודיסטית הדרומית" ושירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה. לאחר שחרורו מהצבא, החל לעבוד כתקליטן ובמקביל התנסה בכתיבת שירים. בין להיטיו הראשונים היו "The Fool" שכתב לסנפורד קלרק. הייזלווד עבד גם עם הגיטריסט וחלוץ הרוקנרול אדי דווין ועם דין מרטין. שירו הידוע ביותר הוא "These Boots Are Made for Walkin'" אותו כתב בשנת 1963 לננסי סינטרה שאיתה הרבה לשתף פעולה. שיר זה הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים הבריטי והאמריקאי בשנת 1966. להיט ענק נוסף שלו הוא Summer Wine שניכתב בשנת 1966 וגם אותו שר יחד עם ננסי סינטרה וזכה להצלחה גדולה מאוד. שיר זה זכה לביצוע מחודש בשנת 2004 בערוץ 1 של הטלוויזיה הממלכתית של אירלנד על ידי הלהקה האירית The Corrs יחד עם סולן להקת U2 - בונו וזכה להצלחה גדולה מאוד. יצירותיו של הייזלווד בסצנת הרוק המחתרתי מוערכות מאוד, ובוצעו על ידי אמנים כמו לינדה לונץ', פריימל סקרים, ניק קייב, Einstürzende Neubauten ובויד רייס. בשיא הקריירה שלו בשנות ה-70 של המאה ה-20 הפתיע את מעריציו ועבר לגור בשוודיה, שם התגורר רוב העשור. על אף שהמשיך להקליט שם אלבומי סולו, כוכבו לא דרך מחדש. שיתוף הפעולה שלו עם ננסי סינטרה וכן אלבומי הסולו שלו משנות ה-60 וה-70 זכו להערכה רבה ונחשבים לחלק מקו מוזיקלי אישי ייחודי שכונה לעיתים "פסיכדליה של קאובויז'" או "מחתרת הסכרין". רבות נאמר על קול הבריטון הייחודי של הייזלווד, המעניק לשיריו נופך ייחודי. בק צוטט אומר ש"להייזלווד קול בעל שיעור קומה דומה לשל ג'וני קאש, המאפשר לו להיות כנה ולועג בו בעת, קול כביר המפגין ניסיון, שאינו מצפה מהאנושות לשום חסד, פרט לסיגריה" בישראל מוכר הייזלווד בזכות שירו "בבוקר של קטיפה" בביצועו של רמי פורטיס וסאלי לדרמן מהאלבום סיפורים מהקופסא, המבוסס על שירו מ-1968 בשם "Some Velvet Morning" של הייזלווד שתורגם על ידי סמי בירנבך. עוד מוכר בישראל הדואט שלו עם ננסי סינטרה "יין קיץ" (Summer Wine), שהרבו להשמיעו בתוכניות רדיו. בשנת 2006 אובחן אצלו סרטן בכליה. הוא בקש שגופתו תישרף והאפר יפוזר באי שוודי בו נהג לכתוב את יצירותיו. בתחילת שנת 2007 פרסם אלבום נוסף בשם "Death or Cake", וכמו כן נשא את חברתו מזה כמה שנים, ג'ין קלי, לאישה. מדיה וקבצים בנושא לי הייזלווד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לי הייזלווד דויד פרץ, בבוקר של קטיפה כה ריק, לי הייזלווד, מת לי הייזלווד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לי הייזלווד, באתר AllMovie (באנגלית) לי הייזלווד, באתר ספוטיפיי לי הייזלווד, באתר AllMusic (באנגלית) לי הייזלווד, באתר MusicBrainz (באנגלית) לי הייזלווד, באתר דיזר לי הייזלווד, באתר Yandex.Music (ברוסית) לי הייזלווד, באתר Discogs (באנגלית) לי הייזלווד, באתר Songkick (באנגלית) לי הייזלווד, באתר SecondHandSongs לי הייזלווד, באתר DNCI לי הייזלווד, באתר בנדקמפ לי הייזלווד, באתר בילבורד (באנגלית) לי הייזלווד, באתר טיידל (באנגלית)
ספרד (להקה)

ספרד (Sefarad) היא להקה טורקית ששיריה מבוססים על לחנים של שירים עתיקים בלאדינו. הקלרינט והדרבוקה מופיעים באופן בולט במה שהם מכנים כמוזיקה אתנית-יהודית. הם שרים בטורקית ולאדינו ומדגישים כי הם הלהקה הספרדית הצעירה ביותר שאי פעם הוקמה. עד כה הוציאה הלהקה שני אלבומים שזכו להצלחה גדולה בטורקיה. בשני האלבומים ניתן למצוא שירים רומנטיים בטורקית המבוססים על לחנים מקוריים של שירי לאדינו מוכרים, שגם אותם ניתן למצוא באלבומים. בין הסינגלים המוצלחים ביותר של הלהקה ניתן למצוא שירים כמו: "Seni ne çok sevdiğimi", "Osman ağa", "Ben seni severim" ו- "Vakti geldi". סמי לוי (Sami Levi) (סולן) - נולד באיסטנבול ב-13 באפריל 1981. ג'ם סטמאטי (Cem Stamati) (נגן גיטרת בס) - נולד באיסטנבול ב-21 בינואר 1981. ג'קי בנשושה (Ceki Benşuşe) (נגן גיטרה) - נולד באיסטנבול ב-19 ביולי 1980. (Sefarad (2003 (2005) Sefarad Volume II Evvel Zaman (2007)‎ ספרד, באתר MusicBrainz (באנגלית) ספרד, באתר Discogs (באנגלית)
קפלאוויק

קפלאוויק (‏Keflavík‏Ⓘ‏) היא עיירה באיסלנד בעלת אוכלוסייה של כ-14,000 נפש. העיירה שנוסדה בתחילת המאה ה-16 ככפר דייגים, ממוקמת בדרום מערב המדינה כ-35 ק"מ מדרום מזרח לבירה רייקיאוויק. בשנות ה-60 וה-70 יצאו מקפלאויק מוזיקאים רבים, ולכן נודעת העיר גם בשם "ביטלאברין" (עיירת הביטלס) על שם להקת החיפושיות. ערך מורחב – נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק בסמוך לעיירה שוכן נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק, אשר הוקם כבסיס צבאי על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הנמל שימש הן כנמל אזרחי והן כבסיס צבאי אשר שירת את כוחות נאט"ו מאז שנת 1951. איסלנדים בעלי תודעה לאומית ראו בבסיסים אלה בעיה מדינית וחברתית עבור איסלנד העצמאית. הכוחות הזרים, אם כי ידידותיים, הגנו על איסלנד חסרת הכח הצבאי אך גם נטלו ממנה ממד חשוב של ריבונות. דרישות לסגירת הבסיסים עלו מדי פעם ומהוות אבני דרך בהיסטוריה של איסלנד. בעיה נוספת הייתה שבבסיסים התגוררו חיילים אמריקנים בכמות שעלתה לעיתים על כמות הגברים הבוגרים במדינה כולה. לחיילים, שהביאו עמם תרבות זרה למנהגים השמרניים של האוכלוסייה המקומית, הייתה השפעה על מרקם היחסים בין המינים באזור דרום-מערב איסלנד ועל פער הדורות בין צעירים שנהו אחר חידושים כגון הדיסקוטקים של החיילים האמריקנים ובין דור הוריהם שראה בדבר התדרדרות רוחנית ואף סכנה קיומית עקב נישואין עם חיילים והגירה של צעירות רבות. לכן, במשך השנים הונהגו כללים מחמירים בשיתוף ממשלות איסלנד וארצות הברית שיצרו נתק בין החיילים המשרתים בבסיסים לבין האוכלוסייה האזרחית הרגילה. מאז 1951 הניבו שירותים שונים לבסיס קפלאוויק כ-10% מכלל הרווחים של הכלכלה האיסלנדית וקרוב ל-100% מכלכלתה של קפלאוויק. כ-1,000 עובדים איסלנדים (בין 1 ל-1.5 אחוז מכח העבודה) עבדו בבסיס בשנת 1994 והבסיס פירנס בשנה זו כ-2,000 משפחות באופן ישיר. בשנת 2006 נסגר הבסיס הצבאי באופן סופי. הצצה אל הווי החיים המושפעים מבסיסי קפלוויק בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניתן למצוא בספרו (שתורגם לעברית) של הלדור לכסנס (זוכה פרס נובל לספרות), "תחנת האטום". הלדור לכסנס, תחנת האטום, עם עובד 1973 מדיה וקבצים בנושא קפלאוויק בוויקישיתוף Jim Wesneski, "Keflavik NATO base" in Tony Perrottet (Ed.) Iceland p. 189
בודהיזם במערב

הנוכחות של הבודהיזם במערב מורכבת ממפגשים שונים בין הבודהיזם לבין תרבויות בציבליזציה המערבית שהתרחשו על פני תקופה של אלפי שנים, לרוב במדינות שכנות. בעקבות התחזקות תהליך הגלובליזציה במאות האחרונות ובעיקר בעשורים האחרונים, יש חיזוק והעמקה הן של זרימת רעיונות וזרמים בודהיסטים המגיעים למערב, והן של השפעות מערביות על הזרמים הבודהיסטים המסורתיים בארצות המזרח. המפגש המשמעותי ביותר בעבר היה כנראה זה שהחל בשנת 334 לפנה"ס כאשר אלכסנדר הגדול כבש את רוב מרכז אסיה. הסלאוקים ולאחריהם הממלכות הגרקו-בקטריות וההודי-יווניות ביססו השפעה הלניסטית חשובה באזור, אשר הייתה בקשרי גומלין עם הבודהיזם, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בצמיחה של האומנות הגרקו-בודהיסטית. במהלך המאות ה-18 עד ה-20 נפגשו נציגים שונים של התרבות המערבית עם הבודהיזם (ימאים, חיילים וחוקרים) את חלקם סקרנה התרבות הבודהיסטית והם החלו ללמוד אותה ועליה. כחלק מהמפגש החלו היסטוריונים, תאולוגים ואקדמאים אחרים לתרגם כתבים בודהיסטיים ולפרש אותם לעיניים מערביות. גלי הגירה, הן של סינים והודים לארצות הברית, הן של הודים לאפריקה והן של יפנים גרמו לאוכלוסיות נוספות לפגוש את התרבות הבודהיסטית ולגלות בה עניין, תוצאה של הסקרנות הייתה לעיתים החלטה על אימוץ נוהגים בודהיסטיים או אף על המרת דת. התופעה התעצמה אחרי כיבוש טיבט על ידי סין, והגירת עשרות כהני דת (לאמות) למערב, הן לעבר קהילות בודהיסטיות קיימות והן לעשיית נפשות אצל מערביים. כיום, יש מספר גדול של אנשים המתרגלים את הבודהיזם ביבשות אמריקה, אירופה ואוסטרליה, כמו גם המזרח התיכון כולל ישראל. ברובו, הבודהיזם המערבי זהה לבודהיזם במזרח אסיה, כשהוא שואל נהגים אסיאתים כמו סנגהה ומדיטציה, למרות שרוב הטקסים האסייתים לא עברו למערב. רוב המתרגלים המערביים לא רואים צורך ביצירה של הבחנה בין הסילה (קוד מוסר) או ההארה אליהם הם שואפים, לבין המטרות של הבודהיזם האסייתי. עם זאת, על הבודהיזם המערבי יש גם השפעה של מושגים המערביים של חופש המחשבה והומניזם חילוני. כך לדוגמה, סטיבן בצ'לור, מורה בודהיזם מערבי, מנסה להבין וללמד את הבודהיזם מנקודת מבט שאינה מכירה באמונות כמו גלגול נשמות או קארמה. יש הבדל בין הבודהיזם שהובא למערב על ידי מהגרים אסייתים, שיכולים להיות מזרם המהיינה או תערובת מזרח אסייתית, לבין הבודהיזם שמתורגל על ידי מערביים שאימצו את הבודהיזם, שהוא לעיתים קרובות זן-בודהיזם, ויפאסנה הודית, בודהיזם טיבטי או אף הארץ הטהורה. חלק מהבודהיסטים המערביים אינם דומיננטיים ומתרגלים טכניקות ממגוון של זרמים שונים, דבר שהוא נדיר יותר באסיה. "גלות רוחנית" בלוג של אסף פדרמן על בודהיזם, לשעבר חלק מפרויקט אתר רשימות בודהיזם ללא אמונות, באתר nrg תומר פריסקו מראיין את סטיבן בצ'לור, על בודהיזם חילוני. (מעריב, 2006) דונלד לופז, מאבן ועץ לבשר ודם: היסטוריה קצרה של הבודהה, פרפנצ'ה הוצאה לאור, 2021.
VDMSound

VDMSound היא תוכנה אשר מאפשרת הפעלת משחקי דוס במערכות NT, שנוצרה על ידי ולאד רומסקאנו. רוב משחקי הדוס אינם פועלים כראוי במערכות הפעלה אלו (למשל, צליל מקוטע או איטיות מוגזמת). התוכנה מבצעת אמולציה חלקית של דוס וחומרת צליל (בין היתר Adlib ו-MPU 401 שהוא סטנדרט General MIDI עבור דוס). פיתוח התוכנה הופסק באמצע, ומשחקים רבים עדיין לא עובדים או עובדים לאט מדי. משחקים עם מנגינה בפורמט MIDI (הניגון נעשה בזמן אמת בעזרת סינתיסייזר) עובדים מהר יותר ממשחקים עם מנגינה מוקלטת או מבוססת דגימות (פורמט השמור בדרך כלל לאמיגה). כיום DOSBox מבצעת עבודה דומה למדי לזו של VDM Sound, ולמרות שהאמולציה בה מלאה (לא רק חומרת צליל וסביבת עבודה), היא מהירה למדי ועובדת עם מספר רב יותר של תוכנות ומשחקים. למעשה דוס בוקס מכילה בתוכה חלקי קוד הנכתבו במקור עבור VDMS. עם זאת, VDMS עלולה להיות מהירה יותר בגלל האמולציה החלקית. גם תוכנות כגון Vdmware / Virtual PC טובות להפעלת משחקי דוס, אך הן דורשות מספר הכנות כגון התקנת מערכת הפעלה וירטואלית שלמה על המחשב. השימוש בהן נעשה הכרחי רק כאשר המשחק הספציפי אינו עובד כלל עם התוכנות הנ"ל. גרסת הבטא האחרונה 2.1 פורום התמיכה בתוכנה
מונאדה

המילה מונאדה, מקורה בשורש היווני ‏ μονάς (monás, בהטעמת מִלרַע) אשר פירושו 'אחד'/'יחיד'/'ייחודי'. המילה משמשת בתחומים שונים: האם התכוונתם ל... בפילוסופיה: ג'ורדאנו ברונו היה, כנראה, הראשון שכיוון לשימוש רוחני כלשהו ביחס ל"מונאס" [monás], להבדיל מן המשמעות הפיזיקאלית\חומרית של המושג [כיחידה\ אטום בודד]. מונאדה (לייבניץ) – אובייקט מופשט שתיאר גוטפריד וילהלם לייבניץ פרידריך אנגלס – השתמש מאוחר יותר (1845) במונח זה על מנת לתאר את אופי החוויה היומיומית, האנושית, הדחוסה של מעמד הפועלים בכרך המודרני. במדעים: ב מתמטיקה: מונדה (תורת הקטגוריות) - סוג של פונקטור בתורת הקטגוריות ב מדעי המחשב: מונדה (מדעי המחשב) - אובייקט אבסטרקטי, בשימוש בעיקר בתכנות פונקציונלי ובשפת התכנות Haskell
דראווה

דראווה (בגרמנית ובווארית: Drau; בקרואטית, סלובנית ואיטלקית: Drava; בהונגרית: Dráva) הוא נהר במרכז אירופה, החוצה את המדינות איטליה, אוסטריה, סלובניה וקרואטיה באורך של 749 קילומטר. הנהר מתחיל את דרכו באזור דרום טירול שבצפון איטליה, סמוך לעיירה טובלאך. סמוך לעיירה אינישן, נשפך לדראווה נחל זקסטן. משם הוא זורם מזרחה, ונכנס למדינת טירול שבאוסטריה, שם הוא חוצה את העיר ליינץ. לאחר מכן הוא נכנס למדינה האוסטרית קרינתיה, חוצה את הערים שפיטל אן דר דראו ופילאך, ונשפך לתוכו נהר גאיל. מקרינתיה הנהר נכנס אל תוך סלובניה, שם זורמים אליו הנהרות מיסליניה ודראויניה. בסלובניה הוא עובר דרך הערים מריבור ופטוי. משם הוא ממשיך לכיוון דרום-מזרח ויוצר גבול טבעי בין קרואטיה להונגריה. בקטע הגבול הוא חוצה את העיר ואראז'דין שבקרואטיה ונשפך אליו נהר מורה. לבסוף הוא סוטה מעט דרומה, וסמוך לעיר אוסייק הוא נשפך אל תוך הדנובה. place/Drava-valley דראווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שטח הפקר

שטח הפקר הוא כינוי לשטח אדמה שאין עליו שליטה בפועל, בדרך כלל עקב היותו נושא מחלוקת בין שני צדדים לוחמים. הביטוי משמש בדרך כלל לתיאור שטח שבין שתי חזיתות של כוחות הנמצאים בעימות זה עם זה בזמן מלחמה. הביטוי היה מקובל במיוחד במהלך מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה ושימש לתיאור השטח שבין שתי התעלות (חפירים) של הצדדים הלוחמים שהיה חשוף והכניסה אליו הייתה מסוכנת. מונח זה מתייחס גם לשטח שבין שני מעברי גבול של מדינות. בדרך כלל רוחבו של שטח כזה הוא כמה מטרים, אך ישנם כמה מקומות בעולם שבהם שטח זה משתרע על פני כמה קילומטרים, כגון האזור המפורז הקוריאני, המפריד בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית. שטח ההפקר שהשתרע בין קווי החפירות של הצדדים הלוחמים במלחמת העולם הראשונה הוא דוגמה מפורסמת לשימוש במושג. הלחימה בשטח ההפקר הייתה לעיתים קרובות חוויה קשה עבור החיילים. רוחבו הגיע לכמה מאות מטרים בחלק מהמקומות ועד לכ-15 מטרים במקומות הצרים. השטח היה מוגן על ידי מכונות ירייה, רובאים, ומכשולים דוגמת מוקשים וגדרות תיל שהקשו על פינוי פצועים וחללים ונסיגתם של חיילים לחפירותיהם. פגיעות הארטילריה יצרו מכתשים באדמה והביאו לכך שכמעט ולא נותרו מקומות מחסה. אש שנורתהּ מהתעלות שממול הקשתה על ההסתערות. המהלך שסיים את העימות הסטטי שהתפתח סביב שטח ההפקר במלחמת העולם הראשונה היה הכנסתם של הטנקים הראשונים לשדה הקרב. הטנקים הצליחו לחצות את השטח ולפגוע באויב בתעלותיו. במהלך המלחמה הקרה כונו השטחים בקרבת מסך הברזל "שטח הפקר". באופן רשמי היו השטחים שייכים למדינות הגוש המזרחי, אולם לאורך כל גבולותיהן עם המערב השתרעו רצועות לא מיושבות ברוחב של כמה מאות מטרים, אשר כללו מגדלי שמירה ומוקשים ונועדו למנוע מאנשים לעבור מהגוש המזרחי למערב. בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים הייתה קיימת באזור לטרון רצועת שטח מפורז ברוחב של כקילומטר עד שלושה קילומטרים, בין ישראל לבין הגדה המערבית אך למעשה היה זה שטח הפקר שלא היה בריבונות ישראלית ואף לא ירדנית. עם זאת, בעוד הצבא הירדני לא נכנס אל השטח, חקלאים פלסטינים מצידו הירדני של הגבול נכנסו אליו ועיבדו בו את האדמות. בשטח זה הוקמו, לאחר כיבושו בידי ישראל במלחמת ששת הימים, היישובים נוה שלום, מכבים, כפר רות, לפיד ושילת, ופארק "מיני ישראל". מעמדו של השטח נותר לא ברור מבחינה משפטית, אם הוא נחשב בגבולות הקו הירוק או לא. גם בירושלים החצויה הייתה רצועה צרה ברוחב של בין 80 ל-200 מטרים, שהייתה שטח הפקר ועברה בין היתר בסמוך לחומה המערבית והצפונית של העיר העתיקה. רוחבה נבע מרוחב עיפרון השעווה הירוק של עבדאללה א-תל, מפקד הכוחות הירדנים בעיר, שבו השתמש בשרטוט על המפה של קווי הפסקת האש מול המפקד של הכוחות הישראלים משה דיין. טרה נוליוס שקד אורבך, הקו המטושטש: איך קרה שאיש אינו יודע איפה בדיוק עובר הקו הירוק, באתר הארץ, 29 ביוני 2017
ג'ונתן מילר

סר ג'ונתן וולף מילר (באנגלית: Jonathan Wolfe Miller;‏ 21 ביולי 1934 – 27 בנובמבר 2019) היה יהודי-בריטי, רופא, במאי תיאטרון ומחזות אופרה, עורך ומגיש של תוכניות טלוויזיה בנושאי מדע, פילוסופיה, חברה ותרבות. ג'ונתן מילר התפרסם במיוחד בעקבות סדרת הטלוויזיה "גופו של עניין" (1978). סדרה זו עסקה בהיסטוריה של הרפואה ובפילוסופיה של המדע, והיא נוצרה במסגרת הרשת הציבורית הבריטית BBC. הסדרה עוּבּדה מאוחר יותר לספר. תוכנית אחרת שהפיק במסגרת זו הייתה בנושא תיאטרון ועסקה ב-12 מחזות מאת ויליאם שייקספיר. מילר ראה עצמו כאתאיסט והוא אף כתב והגיש סדרה בנושא זה - "אתאיזם - היסטוריה מקוצרת של חוסר-אמונה" ב-BBC‏ (2004). בשנת 1983 קיבל מילר תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), ובשנת 2002 קיבל תואר אבירות. ג'ונתן מילר נולד ב-1934 למשפחה יהודית מבוססת ברובע המפסטד בצפון לונדון. אביו, עמנואל מילר (1892–1970), היה פסיכיאטר שהתמחה בהתפתחות הילד. אמו, בטי מילר (שם נעורים: ספירו, 1910–1965), הייתה סופרת וביוגרפית. אחותו, שרה מילר, עבדה שנים רבות בטלוויזיה. מילר למד מדעי הטבע ורפואה באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לונדון. הוא סיים את לימודיו ב-1959 ועבד במשך שנתיים כרופא בבית חולים. במקביל ללימודיו הוא עסק בדרמה והיה חבר בפוטלייטס - המועדון הדרמטי של אוניברסיטת קיימברידג'. במועדון זה החלו את דרכם גם יוצרים ושחקנים בריטים מוכרים אחרים, למשל: דאגלס אדמס, ג'ון קליז, אמה תומפסון, סשה ברון כהן ועוד. ב-1960 הוא היה שותף בכתיבה ובהפקה של הרוויו (קברט) הסאטירי Beyond the Fringe, שהוצג תחילה במסגרת פסטיבל אדינבורו, ומאוחר יותר עבר לניו יורק. המחזה היה תחילת דרכם של שחקנים כמו אלן בנט, פיטר קוק ודאדלי מור. מילר עזב את צוות הקברט זמן-מה לאחר שעבר לניו יורק והחל לעבוד כמגיש ועורך של התוכנית "מוניטור" בבי-בי-סי. בין 1966 ל-1968 כתב וביים סרטים עבור בי-בי-סי, ביניהם עיבוד של אליס בארץ הפלאות ועוד. ב-1970 החל מילר לביים ולהפיק מחזות אופרה. ב-1978 הוא ביים גרסה של האופרה נישואי פיגארו לאופרה האנגלית הלאומית. במקביל הוא עסק בחקר ההיסטוריה של הרפואה באוניברסיטת לונדון, ושימש כסגן-נשיא של הארגון הבריטי למען זכויות הומוסקסואלים - Campaign for Homosexual Equality. נפטר ב-27 בנובמבר 2019. ג'ונתן מילר (עורך), מחשבות על מחשבות, תרגום: מאיר ויזלטיר, הוצאת עם עובד, 1986. מדיה וקבצים בנושא ג'ונתן מילר בוויקישיתוף ג'ונתן מילר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ונתן מילר, ברשת החברתית Goodreads biography/Jonathan-Wolfe-Miller ג'ונתן מילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Atheism - A Rough History of Disbelief הלונדון גאזט, מספר 49212, עמוד 8, 31 בדצמבר 1982 הלונדון גאזט, הודעה על חלוקת תוארי אבירות, 15 באוגוסט 2003
שיטים

שיטים (שִׁטִּים) (נח"ל שיטים) הוא יישוב קהילתי בדרום הנגב המשתייך למועצה אזורית חבל אילות, הצפוני ביותר מבין יישוביה. נמצא על כביש 40, 15 ק"מ צפונית לשיזפון, באזור מישור חיון. שיטים הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1984. במשך השנים עלו להיאחזות חיילים בסוף מסלול קרבי בחטיבת הנח"ל. גרעינים מתנועת הצופים היוו את הקו התומך בהיאחזות. בין המטלות הביטחוניות והחקלאיות בשיטים, עבדו החיילים גם במשק קיבוצים שכנים. עבודה זו כללה עבודה במפעל החלב ביטבתה, גדיד תמרים, גידול תותים ועבודה בלולי העופות של קיבוצים שכנים. בתחילת שנות התשעים, לאחר החזרת סיני ולקראת מהלכי אוסלו, נסגר בסיס השליטה הסמוך, והפיקוד על ההיאחזות הועבר לגדוד היאחזויות שרוב מעוזיו היו בשטחי יהודה ושומרון. מעבר פיקודי זה שינה מהותית את סדרי היום בהיאחזות ולפרקי זמן רוב חיילי ההיאחזות הלוחמים נלקחו למשימות ביטחון שוטף באזור יריחו וגבול ירדן. מהלך זה שיבש את התפעול החקלאי השוטף של ההיאחזות. נסגרה ההיאחזות ב-1997 נסגרה ההיאחזות, והחזקה על המקום הועברה מצה"ל לידי קיבוץ קטורה. ב-1997 נעשו ניסיונות לאזרח את ההיאחזות על ידי גרעין נח"ל אשר מנה חמישה חיילים, אך אלו כשלו בגלל אילוצי מערכת, וההיאחזות פורקה. אנשי קטורה ניסו להקים במקום בית הארחה ובית ספר לחינוך אקולוגי אך אלו כשלו גם כן. בשנים 2002–2020 הפעילה את המקום קהילה שנוסדה על ידי תלמידי האשרם של אושו בפונה ביניהם רפיק ידידיה, בשם "אשרם במדבר". המקום הוגדר כ"בית הארחה רוחני" ברוח אושו והעידן החדש והפעיל בית הארחה, סדנאות ומדיטציות, תוכנית WOMP עבודה כמדיטציה ופסטיבלים מגוונים. כיום מארח שיטים פסטיבלים, סדנאות, קהילות ומטיילים. המקום מופעל ומתוחזק על ידי קהילת עובדים המונה כ-30 איש. אתר האינטרנט הרשמי של שיטים אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022.