laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליעזר ראוכברגר

אליעזר (לייזר) ראוכברגר (נולד בכ"ט טבת ה'תשכ"ג, 24 בינואר 1963) הוא איש ציבור ועיתונאי חרדי. משמש כממלא מקום וסגן ראש העיר ירושלים, יו"ר הועדה המקומית לתכנון ובניה ויו"ר מפלגת דגל התורה בעיר. ראוכברגר נולד בחיפה לרב משה וללאה לבית סגל, נינת הסבא מנובהרדוק. אימו נהרגה בתאונת דרכים כשהיה בגיל שנה וחצי. בצעירותו למד בישיבת חברון בשכונת גבעת מרדכי בירושלים. בשנת 1988 היה שותף בהקמת מפלגת דגל התורה ובבחירות לכנסת באותה שנה שימש כמנהל המטה הארצי של המפלגה. בשנים 1990–1992 שימש כדובר סיעת דגל התורה בכנסת. בשנת 1991 החל לעבוד כעיתונאי בביטאון החרדי-ליטאי יתד נאמן ככתב לענייני ירושלים וככתב פוליטי. במשך שנים רבות כתב את הטור "פוליטיקה". בשנת 1996 נבחר כיושב ראש תא הכתבים של הכנסת, ובשנת 2000 נבחר לקדנציה נוספת בתפקיד בו כיהן עד שנת 2004. בשנת 1995 התמנה על ידי שר הפנים, אהוד ברק, לחבר במועצה הממונה של העיר אלעד. ראוכברגר כיהן כחבר מועצה בעיר בשנים 1995–1996. בשנת 2002 נבחר לחבר הנהלת המינהל הקהילתי בשכונת הר-נוף בירושלים ומונה למחזיק תיק הכספים וכוח אדם במינהל הקהילתי. בהמשך נבחר ליושב ראש המינהל הקהילתי. פרש מראשות המינהל הקהילתי עם בחירתו למועצת עיריית ירושלים. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 התמודד למועצת העיר ירושלים מטעם דגל התורה במסגרת סיעת יהדות התורה. ראוכברגר נבחר למועצת העירייה והתמנה ליושב ראש ועדת המכרזים, ומחזיק תיקי נכסים ומבני ציבור. בנוסף, כיהן ראוכברגר כיושב ראש סיעת יהדות התורה, שמנתה שמונה חברים והייתה הסיעה הגדולה ביותר במועצת העיר. בשנת 2013 מונה על ידי מנהיגי הציבור החרדי-ליטאי לאחראי מטעם מפלגת דגל התורה על נושא בחירת רבנים ודיינים. בתפקידו זה הביא לבחירתו של הרב דוד לאו לתפקיד הרב הראשי לישראל, וכן היה מעורב במינוי עשרות דיינים על ידי הוועדה למינוי דיינים. בנוסף, כיהן כדירקטור ברשות לפיתוח ירושלים, בצוות אב לתחבורה האמונה על תכנון מערכת התחבורה ומערכת הסעת המונים בירושלים וסביבותיה, ובראשם פרויקט הרכבת הקלה. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2018, התמודדה דגל התורה בנפרד מסיעת אגודת ישראל. ראוכברגר הוצב בראש הרשימה ונבחר בשנית למועצת העירייה. ראוכברגר הוביל את מפלגתו להישג בלתי רגיל כשמפלגת דגל התורה בראשותו קיבלה 6 מנדטים והפכה לסיעה הגדולה ביותר בקואליציה העירונית. ראוכברגר התמנה לסגן וממלא מקום ראש העיר, מחזיק תיק תכנון ובניה ויושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ובניה. כמו כן התמנה לממלא מקום יושב ראש דירקטוריון חברת מוריה, חברת בת של עיריית ירושלים המבצעת את כלל עבודות התשתית והפיתוח של העיר, וממלא מקום יושב ראש דירקטוריון חברת עדן, האמונה על פיתוחה הכלכלי של ירושלים. בתפקידו כיושב ראש הוועדה המקומית קבע שיא ארצי חדש בועדות סטטוטוריות עירוניות ומחוזיות, כאשר כינס את הוועדה המקומית לתכנון ובניה לישיבה במשך 15 וחצי שעות. ראוכברגר נשוי לתיקי, אב לחמישה ילדים ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. אביו, הרב משה, (נפטר באוקטובר 2020), היה מרבני העיר חיפה, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל במשך 14 שנה ויושב ראש ועד רבני השכונות בישראל. עיריית ירושלים, כרטיס חברות במועצת העירייה ה-15, באתר עיריית ירושלים מיכאל טוכפלד, המרוץ לרבנות: שקיעת ש"ס ועליית העסקנים, באתר מקור ראשון, ‏20 ביולי 2013 עיריית ירושלים, כרטיס חברות במועצת העירייה ה-16, באתר עיריית ירושלים ארי קלמן, ראוכברגר ישב 11 שעות ודן בכ-400 תיקי בנייה, באתר בחדרי חרדים, ‏9 בינואר 2019 משה אברהמי, נשבר שיא: ישיבת הוועדה נמשכה 15 וחצי שעות, באתר כל זמן, ‏27 בפברואר 2019
פסטל

פַּסְטֵל (באנגלית: Pastel) הוא מקלון צבע נוקשה למחצה המורכב מפיגמנט וחומר מעבה, ולעיתים תוספים אחרים. קיימים מגוון של פסטלים שנבדלים זה מזה בסוג החומר המעבה, כמו גם בתוספים השונים. קיימים סוגים שונים של פסטלים, חלקם בעלי פופולריות גבוהה ואחרים נדירים יחסית. החלוקה המקובלת כיום היא לשלוש קטגוריות: פסטלים קשים, הקרויים גם גירי פסטל, ומורכבים משעווה, גיר ופיגמנט. פסטלים רכים, המורכבים משעווה, מים, חומר מאגד רך (בדרך כלל גומי ערבי) ופיגמנט. פסטלי שמן (מכונים בעברית "צבעי פנדה" על שם מותג בשם זה), המורכבים משעווה, שמן ופיגמנט. בתוך כל קטגוריה קיימות תתי-קטגוריות, בהתאם למינונים השונים של המרכיבים והשפעתם על אופי הציור. היות שהמרכיב העיקרי בפסטלים כולם הוא הפיגמנט הטהור, היחס שלו לשאר המרכיבים יקבע באופן כמעט ישיר את איכותו. נהוג לחלק את הפסטלים מכל הסוגים לשלוש דרגות איכות: לימוד, סטודנט ואמן, כאשר ההבדל העיקרי הוא מטען הפיגמנט בפסטל - ככל שהוא גבוה יותר, כך הפסטל איכותי יותר וגוונו חד וברור. שמם של פסטלי הצבע נובע מהמילה האיטלקית פסטלו (Pastello) שמשמעותה גליל לחם קטן. באופן דומה, השם פסטלים "משודך" גם למתאבנים קטנים, שלהם צורת גליל. צבעי פסטל מצויים בשימוש כבר מהמאה החמש עשרה, וכאשר הפיגמנט עצמו יציב (כלומר, לא נוטה להתכהות או להתבהר עם הזמן) ציור בצבעי פסטל עמיד לאורך זמן, וציורים בני מאות שנים יראו רעננים כביום בו צוירו. ציורי פסטל מבוצעים באמצעות העברת המקלונים על פני משטח נייר או בד, שאינו חלק לחלוטין, כך שמעט מן הצבע במקלון הפסטל נותר על פניו. כאשר משטח הציור מכוסה כולו בצבע, הוא נקרא ציור פסטל. כאשר רק חלקים מסוימים מכוסים, הוא נקרא רישום או סקיצה. הפסטל אוזכר לראשונה ככלי אמנותי על ידי הצייר האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י, בשנת 1495. ציור בצבעי פסטל הפך אופנתי במאה השמונה עשרה בציורי דיוקן, לעיתים קרובות תוך שילוב עם ציור בצבעי גואש. יש חוקרים הסוברים שהציירת הוונציאנית רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה היא זו שהפיצה אופנה זו. ציירים כמו ז'ורז' דה לה טור וז'אן-אטיין ליוטאר עשו בו שימוש, וידועים במיוחד איורי הפסטל של אנטואן ואטו. במאה התשע עשרה עשה אדגר דגה שימוש רב בציור בצבעי פסטל, כמוהו כבת חסותו מרי קאסאט. איתן גילור מילר, הקשר בין ציור בצבעי פסטל בחדר הטיפולים לבין מחקר אקדמי שבדק את קצב הלב, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2018 רישום פסטל, דף שער בספרייה הלאומית
דן רונן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דן רונן (קצין משטרה) דן רונן (במאי) דן רונן (פדגוג ומומחה לריקודי עם) – מחבר הספרים "החינוך בישראל - תשמ"א: ערכים, פערים ואתגרים", "ריקודי-עם בישראל" ועוד. עבד שנים רבות במשרד החינוך
הנינג לארסן

הנינג לארסן (בדנית: Henning Larsen;‏ 20 באוגוסט 1925, אופסונד – 22 ביוני 2013 קופנהגן) היה אדריכל דני, שבנה מספר בניינים בדנמרק ומחוץ לגבולותיה. הנינג לארסן למד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות וסיים אותה בשנת 1952. לאחר מכך הוא למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. עם חזרתו לדנמרק הוא פתח משרד אדריכלות. החל משנת 1968 הוא היה מלמד באקדמיה בה למד. בשנת 1985 הוא פתח גלריה לאדריכלות והחל להוציא ירחון שעסק בתחום. בין הבניינים הבולטים שהנינג לארסן תכנון ניתן למנות שגרירות דנמרק בריאד (1979), בניין משרד החוץ בריאד (1982 - 1984), ספריית העיר מאלמה (1994 - 1999), בית האופרה בקופנהגן (2004), בניין באוניברסיטת קופנהגן (2004). מדליית אקסברג - 1965. מדליית האנסן - 1985. מדליית נסיך אאוגן - 1986. חבר כבוד במכון המלכותי לאדריכלים בריטים - 1987. פרמיום אימפריאלה - 2012. מדיה וקבצים בנושא הנינג לארסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנינג לארסן הנינג לארסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדם המפוצל

אדם המפוצל (באנגלית: Splitting Adam) הוא סרט טלוויזיוני אמריקאי-קנדי של ערוץ ניקלודיאון משנת 2015 מסוגת מדע בדיוני וקומדיה. הסרט בוים על ידי סקוט מקאבוי, ונכתב על ידי ויליאם ס. ווקר וג'ון ה. דיוור. הסרט מספר על אדם בייקר, נער עסוק מאוד שדרך מכונת שיבוט הוא יצר לעצמו כפילים, דבר שמסבך אותו בצרות. רוב השחקנים שמככבים בסרט הם שחקנים מסדרות של ערוץ ניקלודיאון, ביניהם ג'ייס נורמן (מתוך "הסוכן הנרי"), ג'ק גריפו (מתוך "משפחת רעם"), איזבלה מרסד (מתוך "100 דברים להספיק לפני התיכון") וטוני קבאלרו (מתוך הסדרה "רוק בבית הספר"). הסרט שודר לראשונה בערוץ ניקלודיאון האמריקאי ב-16 בפברואר 2015. בישראל הסרט שודר לראשונה בערוץ ניקלודיאון ישראל עם כתוביות בעברית ב-25 במאי 2015‏. אורך הסרט הוא כ-93 דקות, ושפתו היא אנגלית. הסרט מספר על נער בשם אדם בייקר, נער עסוק במיוחד. יום אחד אדם גילה מוכנת שיבוט מסתורית, בעזרתה הוא חשב שהוא יוכל לייצר כפילים ולכבוש את ליבה של נערת חלומותיו. לצערו של אדם, העניינים מסתבכים, ויש השלכות רבות עקב מעשיו. ג'ייס נורמן - אדם בייקר וכל הכפילים שלו איזבלה מרסד - לורי קולינס ג'ק גריפו - ואנס הנסום עמאר מ' ווטן - שלדון סת' אייזק ג'ונסון - דני טייט צ'פמן - ג'יליאן בייקר טוני קבאלרו - מג'יק מיטש הסרט זכה בפרס ליאו בקטגוריה "הסרט הטוב ביותר" (2016). במאי הסרט, סקוט מקאבוי, זכה בפרס ליאו בקטגוריה "הבמאי הטוב ביותר בסרט ילדים" (2016). אתר האינטרנט הרשמי של אדם המפוצל "אדם המפוצל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אדם המפוצל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אדם המפוצל", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "אדם המפוצל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חדש בטלוויזיה - יום שני, 25 במאי 2015, שי שגב
האדי ניי

האדי ניי (בנורווגית: Haddy Njie; נולדה ב-25 ביוני 1979) היא זמרת ועיתונאית נורווגית. ניי נולדה באוסלו כאחת מחמישה ילדים לאם נורווגית ואב מגמביה. היא עבדה ככתבת עבור "Dagsrevyen", מהדורת חדשות הערב של תאגיד השידור הנורווגי וככותבת טורים ב-Dagbladet, אחד העיתונים הנקראים בנורווגיה. ב-2005 הוציאה אלבום כזמרת, לאחר מכן הקליטה שני אלבומים נוספים. מ-2009 ועד 2011 וב-2013 לקחה חלק בהנחיית "TV-aksjonen", אירוע צדקה שנתי שמארגן ערוץ NRK1 היא הייתה בין שלושת המנחים של אירוויזיון 2010. ב-2011 הנחתה את "Idrettsgallaen", טקס פרסי הספורט הנורווגי. היא הנחתה את הקונצרט לזכר נפגעי מתקפת הטרור בנורווגיה (2011). היא הייתה חברה בצוות הקומדיה "Queendom" המכיל מספר נורווגיות ממוצא אפריקאי, איתם יצאה גם לסיבוב הופעות. ב-2014 נישאה לפוליטיקאי טרונד גיסקה, ב-2016 ילדה בת. האדי ניי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) האדי ניי, באתר MusicBrainz (באנגלית) האדי ניי, באתר Discogs (באנגלית) האדי ניי, באתר Songkick (באנגלית) Hilde Lundgaard, Legen ville gi henne antidepressiva. Haddy Njie nektet å ta imot: – Det var ikke det at jeg ville dø. Jeg orket bare ikke leve., Aftenposten Afro-europe, AFRO-EUROPE: Haddy Jatou N'jie will co-host the Eurovision Song Contest in Norway, AFRO-EUROPE, ‏2010-05-27 Hege Bakken Riise, Slik blir minnekonserten 22. juli, NRK, ‏2012-06-12 (ב־) Haddy N'jie: The African face of Norwegian TV, www.cnn.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואיך שלא

"ואיך שלא" הוא שיר שנכתב הולחן ובוצע על ידי אריאל זילבר, ונכלל באלבומו, "בה-דה-די-דיאה", שיצא בשנת 1989. בשנת 2001 ביצע מוש בן ארי גרסת כיסוי לשיר ובשנת 2011 ביצע אריאל זילבר גרסת כיסוי לשיר של עצמו. השיר בוצע על ידי אריאל זילבר ונכלל באלבומו "בה-דה-די-דיאה" אשר יצא בשנת 1989. בשנת 2001 הקליט מוש בן ארי את השיר, שנכלל כרצועת בונוס באלבום הבכורה שלו "עד אלי". הזמר ליאור פרחי הקליט אף הוא גרסת כיסוי לשיר עבור אלבומו "ישראלי מילדות - חלק א", שכלל ביצועים חדשים שלו לשירים ישראלים ישנים. על אף סברות שעלו כי זילבר כתב את השיר כשיר אהבה לכלבתו, הכחיש זילבר את הטענה וטען שהשיר נכתב כשיר אהבה לאשתו. בשנת 2010 הגיש זילבר תביעה משפטית נגד להקת הדג נחש, בשל טענתו כי הלהקה השתמשה ללא רשותו בלחן של "ואיך שלא" לשירה "מה נעשה" שהוקלט בשנת 2004. בפסק בוררות קבע השופט בדימוס תיאודור אור כי על "הדג נחש" לשלם לזילבר 100,000 שקלים, וכן נאסר על הלהקה לעשות כל שימוש בשיר "מה נעשה". בתוך 60 ימים הוצאו כל עותקי האלבום "חומר מקומי" מהחנויות. ב-12 בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הוציא הזמר הישראלי עומר אדם גרסת כיסוי לשיר. מאז מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 ומלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבותיה, החל אדם להופיע לחיילי צה"ל ושילב בהופעותיו את "איך שלא". לאחר שפורסם סרטון שלו מבצע את השיר באחת ההופעות ברשתות החברתיות ובעקבות תגובות חיוביות מהקהל, החליט אדם להקליט את השיר ולהוציאו באופן רשמי. לדברי אדם, הוציא את השיר על מנת "לעשות טוב, לשמח ולעודד" את הקהל בתקופת המלחמה. סרטון השיר "ואיך שלא" באתר יוטיוב מילות השיר "ואיך שלא" באתר שירונט תוכיחו!, באתר וואלה!, 4 בנובמבר 2005; אריאל זילבר - ואיך שלא (חי באולפן גלגלצ), 11 במרץ 2016 אסף נבו, ‏השופט אור מחייב את הדג נחש לשלם 100 אלף ש"ח לאריאל זילבר, באתר ‏מאקו‏, 15 במרץ 2011 המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, ‏20 בנובמבר 2023 מאיה כהן, צפו: המחווה של עומר אדם לאריאל זילבר, באתר ישראל היום, 12 בדצמבר 2023 עומר אדם בקאבר מיוחד למצב: "67 יום של מציאות הזויה", באתר אייס, 12 בדצמבר 2023 המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏24 בדצמבר 2023 היטליסט – מצעד המוזיקה הרשמי של ישראל, באתר מאקו, ‏26 בדצמבר 2023
דניפרו-1

מועדון הכדורגל דניפרו-1 (באוקראינית: ФК Днiпро-1, ברוסית: Футбольний клуб Днепр-1) מהעיר דניפרו שבדרום מזרח אוקראינה הוא מועדון כדורגל מקצועני שהוקם בשנת 2017. המועדון הוקם ביוזמת יורי בריוזה ובניהולם של מקסים ביריוזה והנאדי פולונסקי. יורי ביריוזה, אביו של מיכאיל, עמד בראש יחידת הימ"מ של משטרת דניפרו, "דניפרו-1" ומכאן שם המועדון ואף סמל המועדון דומה מאוד לסמל היחידה. המועדון נוסד ב-10 במרץ 2017 ביוזמת הכדורגלן רומן זוזולי ששיחק בעבר בדניפרו והפוליטיקאי האוקראיני יורי בריוזה. ב-21 ביוני הקבוצה החלה להתמודד בליגה האוקראינית השנייה כשעל הקווים ניצב דמיטרי מיכאילנקו, מאמן דניפרו לשעבר. המועדון החדש התבסס על צוות האימון של דניפרו (שהתדרדרה עד לליגה השנייה). ב-9 ביולי 2017 נערך משחק הבכורה של הקבוצה בשלבים המוקדמים של הגביע האוקראיני, בו כבר בעונת הבכורה הקבוצה העפילה עד לשלב חצי הגמר. שנה לאחר מכן ב-9 ביוני 2018 הקבוצה הפסידה במשחק על אליפות הליגה וסיימה במקום השני ובכל זאת הצליחה להבטיח את העפלתה לליגה האוקראינית הראשונה. בעונת 2018/2019 הקבוצה שחזרה את ההישג הקודם שלה והעפילה עד לשלב חצי גמר הגביע עונה שנייה ברציפות ובאותה זכתה גם באליפות ליגת המשנה האוקראינית כשהיא מבטיחה את העפלתה לליגת העל האוקראינית בכדורגל, לראשונה בתולדותיה. נכון ל-26 ביוני 2024 הקבוצה מארחת את משחקיה בדניפרו ארנה. אצטדיון כדורגל שנחנך בשנת 2008 ובעל תכולה של 31,003 מושבים. הקבוצה חולקת מתקן אימונים עם קבוצת דניפרו. אתר האינטרנט הרשמי של דניפרו-1 (באוקראינית) דניפרו-1, ברשת החברתית פייסבוק דניפרו-1, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניפרו-1, ביישום טלגרם דניפרו-1, ברשת החברתית אינסטגרם דניפרו-1, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu СК Дніпро-1 вже є у Єдиному реєстрі
מזקרסטש

מזקרסטש (בהונגרית: Mezőkeresztes) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון־מזרח הונגריה. בשנת 1950 התאחדה העיירה עם כפר נוסף בשם קרסטשפישפקי (Keresztespüspöki). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בעיירה התקיימה קהילה יהודית אורתודוקסית וברשותה היו בית כנסת ובית ספר עממי בו למדו כ-30 ילדים. ידוע כי בשנת 1880 הייתה הקהילה כפופה לקהילת ביקאבראן ומשנת 1930 נעשתה קהילה עצמאית. בשנת 1940 נשללו מיהודי מזקרסטש רישיונות בתי המרזח ונאסרה מכירת טבק. בשנת 1942 הובאו למזקרסטש עובדי כפייה יהודים והועסקו בעבודות בינוי בתחנת הרכבת המקומית. כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מרץ 1944) נמנו בכפר 190 יהודים. מ-17 במאי רוכזו יהודי מזקרסטש במעין גטו במחסן עצים שהיה בבעלות נשיא הקהילה ועמם יהודים נוספים שהובאו מכפרי הסביבה. משם רובם הועברו בתחילת חודש יוני לגטו מישקולץ ומיעוטם לגטו דיושג'ר. מ-12 ביוני עד 15 ביוני שולחו כל יושבי הגטאות למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לעיירה כמה יהודים ששרדו, חידשו את חיי הקהילה והקימו אנדרטה לזכר הנספים בשואה. כעבור כמה שנים החלו היהודים לעזוב את המקום, רובם עלו לישראל. פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 346 מאזו-קאראסטאש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 208. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא מזקרסטש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזקרסטש (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מזוקרסטש (Mezőkeresztes), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קהילת מזקרסטש, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018 דף הקהילה מתוך מפקד קהילות הונגריה מזוקרסטש (Mezőkeresztes), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
לואיס הנקין

לואיס הנקין (באנגלית: Louis Henkin; ‏11 בנובמבר 1917 – 14 באוקטובר 2010) היה משפטן יהודי-אמריקאי. נחשב לאחד המלומדים המשפיעים ביותר בתחום של משפט בינלאומי ועל מדיניות החוץ של ארצות הברית, הוא היה הנשיא של האגודה האמריקאית למשפט בינלאומי (אנ') ושל החברה האמריקאית לפילוסופיה פוליטית ומשפטית, וכיהן כפרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה. הוא כיהן גם כיו"ר של המרכז לחקר זכויות האדם באוניברסיטת קולומביה. נולד בסמוליאני ברוסיה (כיום ביילרוסיה). אביו היה הרב יוסף אליהו הנקין, רב ברוסיה ולימים מחשובי הרבנים בארצות הברית. למד ב"ישיבה קולג'" - המכינה של הישיבה אוניברסיטה במנהטן. החל משנת 1948 הנקין עבד במחלקת המדינה של ארצות הברית באגף האומות המאוחדות. הוא היה אחד האחראים לאמנה בדבר מעמדם של פליטים מ-1951. מסמך זה הגדיר בצורה בינלאומית מי נחשב פליט והגדיר את הדרישות לפיהן מדינות יעניקו מקלט לפליטים. בשנת 1956 הנקין עזב את מחלקת המדינה ולימד במשך שנה אחת באוניברסית קולומביה בנושא פרוז גרעיני, בנושא זה עסק גם ספרו משנת 1958 "Arms Control and Inspection in American Law". הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה החל משנת 1958, והמשיך את ספרו The Berlin Crisis and the United Nations שפרסם בשנת 1959, ואת Disarmament: The Lawyer's Interests שפורסם ב-1964. קורות חיים באתר בית הספר למשפטים של קולומביה Grimes, William. "Louis Henkin, 92, Leader in Field of Human Rights Law", The New York Times, October 16, 2010. Accessed October 16, 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשת הגיבור

אשת הגיבור הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1963 בבימויו של פיטר פריי עם בתיה לנצט, שמואל אומני וגדעון שמר בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי בתיה לנצט ויוסף נצר והוא מבוסס על סיפור מאת מרגוט קלאוזנר. פרט לשלושת השחקנים הראשיים השתתפו בסרט עשרות חברים מהקיבוצים שער הגולן, אלומות, אפיקים, אשדות יעקב, בית זרע, דגניה א' ומסדה. את המוזיקה חיבר מל קלר ובסרט מושמע השיר "ביתי אל מול גולן" מאת חיים ברקני ויוסף נצר בביצוע יפה ירקוני. הסרט קיבל ביקורות שליליות ולא הצליח מבחינה כלכלית. כעבור שנתיים ערך שוב פריי את הסרט וקיצר אותו. רחל (בתיה לנצט) היא ניצולת שואה החיה בקיבוץ. חבר הקיבוץ, אליעזר, פגש אותה במחנה עקורים, התאהב בה, הביא אותה לקיבוץ והם נישאו. אליעזר נהרג במלחמת העצמאות בהגנה על הקיבוץ ורחל נשארה אלמנה צעירה בקיבוץ. יוסף, (גדעון שמר) שהיה חברו הקרוב של אליעזר, מנסה להתקרב אליה אך היא לא מגיבה, מסתובבת הרבה בחופי הכנרת וליד קברו של בעלה. חברי הקיבוץ, דובי (ברוך קלס) ואשתו רבקה (לילי קלס) מנסים לקרב בין רחל ליוסף אך ללא הועיל. חלפו 15 שנה מאז מות בעלה ורחל עדיין בודדה. היא ממונה על ידי הקיבוץ לנהל אולפן ללימוד עברית למתנדבים יהודים מארצות שונות. בין התלמידים מתבלט בחור צעיר בשם ג'רי (שמואל אומני) שעזב אישה וילד במקסיקו כדי לראות עולם. ג'רי הוא בחור שרירי ונאה. הוא מנסה להתקרב לרחל המבוגרת ממנו אך היא מנסה להתחמק ממנו אף על פי שהיא נמשכת אליו פיזית. ג'רי פורק כל עול, גונב ג'יפ, מארגן מסיבה עם שתיית אלכוהול ומתקוטט עם חבר קיבוץ. הוא אינדיבידואליסט המעדיף את "אני" על "אנחנו". באספת החברים מועלית הצעה לגרשו עוד לפני סיום האולפן אך רחל מתערבת לטובתו ומציעה שיישאר עד לסיום האולפן והיא תערוב להתנהגותו. הסורים מפגיזים את הקיבוץ ודליקה גדולה ניצתת ומאיימת להדליק חביות דלק. ג'רי נחלץ לעזרה, מסכן את עצמו ומצליח להרחיק את החביות מהאש. ברגע אחד הוא הופך ממנודה לגיבור ורחל כעת מסכימה להתמסר אליו ללילה אחד. הסרט מסתיים כאשר ג'רי נושק לרחל ועולה לאוטובוס המסיע את תלמידי האולפן מהקיבוץ. "אשת הגיבור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אשת הגיבור", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אשת הגיבור", באתר אידיבי "אשת הגיבור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בכורת הסרט הישראלי "אשת הגיבור" בקיבוץ בית זרע, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1963 אלי אלון - נא להכיר, אשת הגיבור, באתר דה מרקר jerry tune של מל קלר מתוך אשר הגיבור, באתר יוטיוב ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 89–90. Liat Steir-Livny, “The Hero's Wife: The Depiction of Female Holocaust Survivors in Israeli Cinema Before the Eichmann Trial and in its aftermath”, Polish Political Science Yearbook, Volume 47, Issue 2, 2018, pp. 406–413
ולדמר לגיין

ולדמר לגיין (בפולנית: Waldemar Legień; נולד ב-28 באוגוסט 1963) הוא ג'ודוקא עבר פולני אשר התחרה בקטגוריית המשקל הבינונית. לגיין השתתף פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 1988 ו-1992. בסיאול 1988, הוא זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את מוחמד וולידאבדל חלים המצרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את דריו גרסיה הארגנטינאי וברבע הגמר הוא ניצח את קווין דוהרטי הקנדי. בחצי הגמר לגיין גבר על באשיר ורייב הרוסי ובגמר גבר באיפון על פרנק וינקה הגרמני. באולימפיאדת ברצלונה 1992, לגיין היה נושא הדגל של המשלחת הפולנית בטקס הפתיחה. הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 86 ק"ג וזכה שוב במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את מייקל אודור הקנייתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את ניקולה פיליפוב הבולגרי וברבע הגמר הוא ניצח את יאנג ג'ונג-אוק הדרום-קוריאני. בחצי הגמר לגיין ניצח את ניקולה ז'יל הקנדי ובגמר גבר על פסקל טאיו הצרפתי. לגיין מחזיק בשלוש מדליות ארד מאליפות העולם (1987, 1989 ו-1991). באליפויות אירופה הוא זכה בשלוש מדליות; מדליית זהב (1990), מדליית כסף (1985) ומדליית ארד (1986). במהלך הקריירה לגיין זכה במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו וסיאול היוקרתיים. כמו כן, הוא זכה שמונה פעמים באליפות פולין. מדיה וקבצים בנושא ולדמר לגיין בוויקישיתוף ולדמר לגיין, באתר olympedia.org ולדמר לגיין, באתר איגוד הג'ודו העולמי ולדמר לגיין, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
משק אחיה

משק אחיה היא חברה העוסקת בייצור ושיווק מוצרי שמן זית ויינות שונים. החברה פועלת באזור התעשייה של היישוב שילה שבבנימין. שטחי הגידול של המשק מכיל אלפי עצי זית ומאות דונמים של כרמי יין.. המשק הוקם בשנת ה'תשס"ד (2004) על ידי הרב יוסף שוקר שיזם את פיתוח החקלאות העברית באזור השומרון. יוסף נטע מאות עצי זית במספר מטעים באזור שילה. בשנים הראשונות, היה מוביל יוסף את זיתי המסיק לבתי בד שונים. משעה שמסק כמות זיתים משמעותית, החליט לייבא מאיטליה מכונות ולהקים בית בד עצמאי. בעקבות החלטתו זו, הוקם בית הבד העברי הראשון בבנימין. שוקר הקים את בית-הבד ביישוב אחיה שהיה מייסדו. לחברה שייסד קרא על שם היישוב "משק אחיה". במהלך ניקוי המכונות, אחרי העצירה הראשונה, נפל יוסף לאחת המכונות של בית הבד, נפצע בצורה אנושה, ולאחר כמה שנים נפטר. לאחר שנתיים בית הבד הועבר לאזור התעשייה של גוש שילה. מאז, המשק פרח וגדל, וכיום ברשות המשק 350 דונם של עצי זית ו-350 דונם של גפנים. במאי 2021, הורה בג"ץ למינהל האזרחי לפנות עד אוקטובר 170 דונם, אותם מעבד משק אחיה בעמק שילה. זאת לאחר 13 שנים של התדיינות משפטית, שהחלה בעקבות עתירות שהגישו פלסטינים הטוענים בעלות על הקרקע. בספטמבר, כחודש לפני תאריך הביצוע, הסכימה המדינה לפשרה לפיה פינוי השטח יידחה לפברואר 2023. העצים לא יעקרו לחלוטין, אלא יועברו לקרקע חלופית שתספק המדינה. השמן של משק אחיה זכה במהלך השנים במדליות ובתחרויות בין לאומיות ונודע באיכותו הגבוהה, בין השאר זכה המשק: בתחרות טרא אוליבו – שמן הזית הטוב ביותר לשנת 2015 ובמדליית Grand Prestige Gold שמן הזית בלנד הטוב ביותר בישראל לשנת 2017 ציון לשבח בתחרות שמן זית ישראלי 2018–2019 מדיה וקבצים בנושא משק אחיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משק אחיה משק אחיה, ברשת החברתית פייסבוק שני מוזס, ‏נס פך השמן: למה רק רשת אושר עד תיהנה משמן זית מוזל, באתר גלובס, 2 בינואר 2019 עבודה עברית: מתנחלים במסיק זיתים, באתר ynet, 3 בנובמבר 2006 הגר שיזף, אחרי 13 שנות דיונים: בג"ץ הורה לפנות 170 דונם שמעובדים על ידי מתנחלים בגדה, באתר הארץ, 23 במאי 2021 כרמל דנגור, ההסכם בין גנץ למתנחלים: כרמים ומטעי זיתים יועתקו לקרקע חלופית, ולא יהרסו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 בספטמבר 2021 כרמל דנגור ואמוץ שפירא, בג"ץ קיבל את הפשרה בעניין משק אחיה, שפורסמה בכאן חדשות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 באוקטובר 2021 משק אחיה זכה בתחרות שמן הזית הטוב בישראל, באתר ערוץ 7 שף איריס לוי, טרה אוליבו 2017: בלנד של משק אחיה הוא שמן הזית הישראלי הטוב ביותר, באתר אכול ושאטו, ‏2017-07-15 אסנת גואטה, ‏לאכול מחוץ לתל אביב: נס ציונה עולה על המפה הקולינרית, באתר מעריב אונליין, 18 ביולי 2017
האנדרטה לחברי הרייכסטאג שנרצחו

האנדרטה לחברי הרייכסטאג שנרצחו היא אנדרטה שממוקמת לצד בניין הרייכסטאג בעיר ברלין, בירת גרמניה. היא מוקדשת לזכרם של 96 חברי הרייכסטאג, שנרדפו ונרצחו על ידי המשטר הנאצי לאחר עלייתו לשלטון. האנדרטה ניצבת ברחבה שלפני בניין הרייכסטאג. היא עשויה מלוחות ברזל יצוק שמספרם כמספר האישים המונצחים. הלוחות, בעלי צורות לא סדירות, ניצבים במקביל זה ליד זה. על שפת כל לוח נקבעו ביציקה פרטי אחד האישים - שם, שנות לידה ומוות, האתר שבו נרצח ושיוכו המפלגתי. מול אחד מצידי האנדרטה מוצב לוח הנושא דברי הסבר אודותיה בגרמנית ובאנגלית. הרעיון להקמת האנדרטה הועלה בשנות השמונים והיא נחנכה בספטמבר 1992. מעצבי האנדרטה היו דיטר אפלט (Dieter Appelt), קלאוס אייזנלוהר (Klaus W. Eisenlohr), יוסטוס מולר (Justus Müller) וכריסטיאן צווירנר (Christian Zwirner). חברי הרייכסטאג המונצחים - 90 גברים ושש נשים - היו חלק מ-558 חברי הבית. הם השתייכו לתשע מפלגות שונות, ורובם היו חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (43 ו-41, בהתאמה). הם נרדפו על ידי הנאצים בשל שיוכם הפוליטי במסגרת הדיכוי הכללי של מתנגדי הנאציזם. רובם הומתו במתקני מעצר בגרמניה ומחוץ לה, בעיקר במחנות ריכוז בגרמניה - בוכנוואלד, ברגן בלזן, דכאו, זקסנהאוזן, ראוונסבריק. המבוגר שבהם היה בן 80 במותו והצעיר - בן 26. הם נרצחו בין 1933 ל-1945 (אחד ב-1948). 27 נרצחו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא האנדרטה לחברי הרייכסטאג שנרצחו בוויקישיתוף