laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בוני בדליה

בוני בדליה קולקין (באנגלית: Bonnie Bedelia Culkin; נולדה ב-25 במרץ 1948) היא שחקנית אמריקאית, מוכרת בזכות הופעותיה בסרטי הפעולה "מת לחיות" ו"מת לחיות 2". הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "לב כמו גלגל" (1983) ולשני פרסי אמי. בדליה נולדה בניו יורק סיטי לסופרת מריאן את'ל ולעיתונאי פיליפ הארלי קולקין. בדליה היא אחותו של שחקן התיאטרון קיט קולקין ודודתם של השחקנים המפורסמים מקולי קאלקין, קיראן קאלקין ורורי קאלקין. לבדליה שני ילדים מבעלה הראשון הבמאי קן לובר, כיום היא נשואה בפעם השלישית לשחקן מייקל מק'ריאה. התחילה את דרכה כשחקנית תיאטרון וזכתה להערכה על תפקידה במחזה "צ'ארלי שלי", תפקיד עליו זכתה בדליה בפרס התיאטרון העולמי. התפרסמה בקולנוע לראשונה ב-1969 בסרטו של סידני פולאק "הם יורים גם בסוסים" בתור רובי, אשתו ההרה של החוואי ג'יימס (ברוס דרן). ב-1970 שיחקה בקומדיה "מאהבים וזרים אחרים" וב-1979 בהפקת האימה הטלוויזיונית "צל הרשע" המבוססת על רומן האימה של סטיבן קינג. ב-1984 הייתה בדליה מועמדת ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד נהגת המרוצים שירלי מולדווני בדרמה הביוגרפית "לב כמו גלגל". ב-1988 זכתה בדליה לחשיפה גדולה בזכות התפקיד שלה בסרט הפעולה המוערך "מת לחיות", בתור הולי ג'נארו אשתו של הבלש ג'ון מק'ליין (ברוס ויליס). באותה השנה שיחקה גם בקומדיה העצמאית "נסיך קליפורניה" לצידם של קיאנו ריבס ואמי מאדיגן. ב-1990 שיחקה בסרט הפעולה "בחזקת חף מפשע" בתור ברברה אשתו של התובע המחוזי רסטי סביץ' (האריסון פורד) וגילמה פעם נוספת את תפקיד הולי ג'נארו מקליין בסרט "מת לחיות 2". התפרסמה בהמשך שנות ה-90 בעיבוד הקולנועי לרומן האימה "דברים שצריך", בקומדיה "ללא מילים" ובדרמה "בכל מקום אחר". ב-1994 הועמדה לפרס אמי על תפקיד אורח שעשתה בסדרה "מלאכים נופלים". מ-2001 שיחקה בדליה בעיקר בסדרות טלוויזיה, "המחלקה" במשך שלוש שנים בתפקיד הראשי של מפקדת משטרת סן פרנסיסקו קפטן קייט מק'פרטי ובסדרת הדרמה המשפחתית "הורים במשרה מלאה" בתפקיד קאמיל ברייברמן, אם המשפחה, במשך 6 עונות הסדרה. העשים הצוענים (1969) הם יורים גם בסוסים (1969) מאהבים וזרים אחרים (1970) התיקון הגדול (1986) הנער שידע לעוף (1986) הנסיך מפנסילבניה (1988) מת לחיות (1988) איש שמן וילד קטן (1989) מת לחיות 2 (1990) בחזקת חף מפשע (1990) מתנות מסוכנות (1993) ללא מילים (1994) ילד של אמא (1997) נימוסים רעים (1997) גלוריה (1999) בכל מקום אחר (1999) חיים מלוכלכים (2000) אחוות גברים (2003) ברקלי (2005) The Scent of Rain and Lightning‏ (2017) ויולט (2021) יומנה של נואל (2022) The Hill‏ (2023) לב כמו גלגל (1983) - סרט טלוויזיה Switched at Birth‏ (1991) - סרט טלוויזיה של NBC The Fire Next Time‏ (1993) - מיני-סדרה The Division‏ (2004-2001) חיים שפלים: הסדרה (2008) הורים במשרה מלאה (2015-2010) פאניקה (2021) מדיה וקבצים בנושא בוני בדליה בוויקישיתוף בוני בדליה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוני בדליה, באתר AllMovie (באנגלית) בוני בדליה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בוני בדליה, באתר MusicBrainz (באנגלית) בוני בדליה, באתר Discogs (באנגלית)
עופר גביש

עֹפר גביש (נולד ב-6 בספטמבר 1951) הוא חוקר זמר עברי. מנחה שירה בציבור, מגיש תוכניות רדיו ומרצה בתחומי היסטוריה של ארץ ישראל באמצעות שירים; ממפתחי "הטיול המזמר". גביש נולד וגדל בקיבוץ יפתח. מגיל 10 למד נגינה בכלים ומגיל 14 החל להלחין שירים. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר כנווט קרב. כצוער טיס ניצח על מקהלת ותזמורת בית הספר לטיסה. בהמשך למד פסנתר אצל הדסה ביריביס-עורי, תאוריה והרמוניה אצל ציפי פליישר והוראת מוזיקה בסמינר "אורנים". ב-1985 היה גביש שותף להקמת אחת ממגמות מוזיקה לבגרות הראשונות בארץ. ב-1987 הקים את להקת הנוער האזורית של הגליל העליון, "מציצים מהאצבע", אחת הראשונות מגל גדול של להקות נוער שהתפתח בארץ מאוחר יותר. משנת 1987 כותב בעיתונות בנושאי זמר עברי, תרבות וחברה. בין השאר, בכתב העת "מוזיקה", בעריכת חנוך רון, בשבועון הקיבוץ וברשת המקומונים "ידיעות תקשורת". כמה מתחקיריו שימשו להפקת סרטי תעודה טלוויזיוניים. בשנת 1997 המציא את הטיול באוטובוס המזמר, ופיתח אותו (ביחד עם אברהמי לנדסמן) לצורת בילוי פופולרית בקרב חובבי הזמר ברחבי הארץ. בשנת 1999 יזם הקמת להקת נוער ראשונה מסוגה, "איתי מלבנון", בה השתתפו זמרים מישראל ומדרום לבנון. בהקמת הלהקה שיתף פעולה עם המוזיקאי הערבי ג'ורג' יוסוף סמעאן. עם הלהקה שתפו פעולה בין השאר אהוד מנור, אריאל זילבר, יוני רועה, דויד ברוזה. בשנת 2004 פרסם יחד עם הצלמת עדי אדר את הספר "שיר לדרך" ובו 12 מסלולי טיול בעקבות שירים. החל משנת 2015 מוביל טיולים מזמרים לאירופה, בעקבות מקורות הזמר העברי והתרבות היהודית. בשנת 2016 הוציא לאור, יחד עם דובי טל, את הספר הכפול "בשביל השירים" (הוצאת "אלבטרוס"). בספר שירים וצילומי אוויר לאורך שביל ישראל. בשנת 2017 איתר לאחר מחקר מעמיק, את הבית בו נולד המלחין חתן פרס ישראל, נחום היימן, בעיר ריגה שבלטביה, ובמעמד שגרירת ישראל בלטביה, ערך טקס לציון יום השנה לפטירתו, וקבע שלט זיכרון במוזיאון היהודי בעיר. מגיש תוכניות סיפורי שיר בגלי צה"ל, במועדי ישראל ובתוכנית העונג השישי של שמעון פרנס, ברשת ב', כמומחה לזמר עברי, בפינה "הפסקול של המדינה" (בעריכת איזי מן) ובתחנות רדיו ללא הפסקה בצפון ובתל אביב. מוזיקה לשתי הצגות בתיאטרון הקיבוץ מוזיקה לשתי קלטות לילדים בהוצאת ספריית פועלים, עם להקת ברוש רעיון ותחקיר לסרט תיעודי "פונאר" (במאית רחל שוורץ) בהפקת הערוץ הראשון ספר "שיר לדרך" (הוצאת עם-עובד) יחד עם הצלמת עדי אדר ("ספר פלטינה" עבור מכירת 40.000 עותקים) תמליל ולחן לשיר "סיכוי לחלום", לזכר יצחק רבין, בביצוע להקת חיל חינוך ספר כפול "בשביל השירים - מסע זמר וצילום אוויר לאורך שביל ישראל" (יחד עם דובי טל ומוני הרמתי, הוצאת אלבטרוס) מדיה וקבצים בנושא עופר גביש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עופר גביש מילים לשירים של עופר גביש, באתר "שירונט" הסרט פונאר (הפקת הערוץ הראשון במאית רחלי שוורץ) עופר גביש, באתר שירונט עופר גביש, דף שער בספרייה הלאומית Tractates Sabbat and 'Eruvin, Berlin, Boston: DE GRUYTER, ISBN 978-3-11-028903-9
Scream (שיר של מייקל ג'קסון)

Scream (בעברית: צעקה) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן התשיעי, "HIStory: Past, Present and Future, Book I", של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא ב-31 במאי 1995. השיר הוא דואט עם אחותו הצעירה של מייקל וזמרת הרית'ם אנד בלוז-פופ, ג'נט ג'קסון. הוא כיוון לעיתונות הצהובה, איתה יש לג'קסון מערכת יחסים מורכבת. Scream הוא הסינגל הראשון בהיסטוריה של הבילבורד האמריקאי שנכנס בשבוע הראשון הישר למקום החמישי. בניגוד לווידאו קליפים בעבר, את הקונספט ל-Scream לא הגה ג'קסון אלא הבמאי מארק רומאנק. תקציב הקליפ עלה כ-7 מיליון דולר והוא הווידאו-קליפ היקר ביותר בהיסטוריה על פי ספר השיאים של גינס. הווידאו קליפ מציג את שיגרת חייהם של מייקל וג'נט על חללית עתידנית אשר טסה בחלל והוא צולם כולו בשחור לבן. הווידאו קליפ השפיע על וידאו קליפים אחרים כמו "No Scrubs" של "TLC"‏, "Shawty Get Loose" של Lil Mama ואחרים. בישראל, הקליפ שודר בבכורה מקומית בתוכנית הקומדי סטור ששודרה בערוץ 2. הווידאו קליפ זכה ב-3 פרסי הווידאו של MTV מתוך 11 מועמדויות אליהם היה מועמד. מקור: מידע על היצירה "Scream" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Scream" באתר Genius גרסאות נוספות ל"Scream" באתר SecondHandSongs סרטון השיר "Scream" באתר יוטיוב מידע על Scream במצעד הבריטי מידע על Scream, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Scream, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Scream, באתר המצעד הנורווגי מידע על Scream, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Scream, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Scream, באתר המצעד השוודי זוכי פרסי גראמי ה-38 – 1996
ראשיד נורגאלייב

ראשיד גוּמארוביץ' נורגאלייב (ברוסית: Рашид Гумарович Нургалиев; נולד ב-8 באוקטובר 1956, קזחסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. היה שר הפנים של רוסיה משנת 2004 ועד למאי 2012, המפקד על משטרת הפדרציה הרוסית. נורגאלייב נולד למשפחת שוטרים בקזחסטן. ב-1972 סיים את בית הספר התיכון בכפר נאדוביצה בקרליה, שם מאוחר יותר עבד כמורה לפיזיקה (1979 - 1981) ולמד באוניברסיטת פטרוזאבודסק עד 1979. ב-1981 התקבל כעובד מן המניין בקג"ב. בתחילת שנות ה-90 היה ראש המחלקה למלחמה בטרור של הפס"ק בקרליה. בשנים 1992–1994 עבד תחת ניקולאי פטרושב, שהיה שר הביטחון של קרליה ואחר כך מנהל הפס"ב. החל מ-1995 עבד נורגאלייב בשירות הביטחון הפדרלי והיה מפקח ראשי במינהל הפיקוח הארגוני והיה ראש מחלקה במינהל לביטחון פנים של הפס"ב. ב-1998 עבד במינהל הביקורת הראשי של סגל הקרמלין. ב-1999 חזר לפס"ב ועבד כראש המינהל למאבק בהברחות ובסמים של המחלקה לביטחון כלכלי בפס"ב (Управления по борьбе с контрабандой и незаконным оборотом наркотиков Департамента экономической безопасности ФСБ России). בשנת 2000 היה לראש מינהל הפיקוח וסגן מנהל הפס"ב. ב-2002 מונה לראש המשטרה הפלילית של אם.וה.דה ועבד כסגן שר הפנים. נורגאלייב פעל להקמת מחלקה למלחמה בטרור כחלק מהמינהל הראשי למאבק בפשע המאורגן של משרד הפנים. ב-2003 מונה לממלא מקום שר הפנים. ב-2004 היה לשר הפנים ולחבר בוועדה הלאומית למלחמה בטרור. במרץ 2011 נטל חלק ברפורמה המשטרתית הגדולה ביותר בתולדות רוסיה מאז 1917 עם הפיכת המיליציה למשטרת הפדרציה הרוסית. עם סיום תפקידו כשר הפנים הוא מונה לסגן מזכיר של המועצה לביטחון לאומי של רוסיה. הוא נשוי ויש לו שני בנים - שניהם קצינים במשטרה. ראשיד נורגאלייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דניאל שק

דניאל (דני) פסח שק (נולד ב-16 ביוני 1955) הוא דיפלומט ישראלי ששימש בשורת תפקידים בשירות החוץ הישראלי. בין השאר שימש שגריר ישראל בצרפת ובמונקו, קונסול כללי בסן פרנסיסקו, ודובר משרד החוץ. דניאל שק נולד בירושלים. הוריו, עליזה וזאב שק, ניצולי שואה מצ'כוסלובקיה, עלו לישראל בשנות הארבעים המאוחרות והשתקעו בתל אביב ולאחר מכן בירושלים. אביו היה ממייסדי שירות החוץ הישראלי ושימש בין השאר שגריר ישראל באוסטריה ובאיטליה. אמו, עליזה אהרמן-שק, היא ציירת. שק גדל בלונדון, בפריז ובווינה לסירוגין ורכש שליטה בארבע שפות (עברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית). ב-1974 סיים את לימודיו בתיכון על שם בויאר בירושלים והתגייס לחיל המודיעין. עם שחרורו מצה"ל נרשם לאוניברסיטה העברית והשלים בהצטיינות לימודי היסטוריה ושפה וספרות צרפתית. במקביל ללימודיו החל לעבוד בטלוויזיה הישראלית. ב-1981 נישא ונסע עם רעייתו לשנה לבלגיה, שם עבדו שניהם בשגרירות הישראלית. עם שובו לישראל עסק בתרגום וב-1984 התקבל לקורס הצוערים של משרד החוץ. תפקידיו הראשונים היו בתחום התקשורת, תחילה במחלקת העיתונות של המשרד, לאחר מכן בלשכתו של שר החוץ שמעון פרס ולבסוף כדובר השגרירות בפריז. בתקופת כהונתו בצרפת נערכה ועידת מדריד ושק נקרא להצטרף לצוות הדוברים של משלחת ישראל ובהמשך לצוות בשיחות הרב-צדדיות במוסקבה. ב-1994 מונה על ידי שר החוץ שמעון פרס לדובר משרד החוץ ומנהל מחלקת העיתונות. ב-1997 מונה לקונסול כללי בצפון-מערב ארצות הברית שמקום מושבו בסן פרנסיסקו. בנוסף לעבודה המדינית וההסברתית השוטפת ריכז שק מאמצים מיוחדים להידוק הקשרים עם קהילת ההייטק של עמק הסיליקון ולקידום התרבות הישראלית. בשנת 2000 מונה למנהל מחלקה באגף אירופה עם אחריות על שורה של מדינות, בהן צרפת וגרמניה. בשנת 2001 נקרא לעמוד בראש הצוות המדיני לטיפול במשבר עם בלגיה באשר לתביעה שהוגשה נגד ראש הממשלה אריאל שרון בגין פשעי מלחמה במהלך מלחמת לבנון הראשונה. בשנת 2004 יצא לבריטניה לעמוד בראש ארגון BICOM, ארגון הסברה ולובי פרו-ישראלי הפועל בלונדון מ-2002. בשלהי כהונתו שם פרצה מלחמת לבנון השנייה, ושק נרתם למאמצי ההסברה למען ישראל בתקשורת הבריטית. בספטמבר 2006 התמנה לשגריר בצרפת. הוא היה גם שגרירה הראשון של ישראל בנסיכות מונקו. ארבע שנות כהונתו עמדו בסימן שיפור ניכר במערכת היחסים של ישראל עם צרפת. שיאה של התקופה היה בשנת 2008, שנת ה-60 למדינת ישראל, שבמהלכה ערכו הנשיא שמעון פרס והנשיא ניקולא סרקוזי ביקורים ממלכתיים הדדיים. במהלך ארבע שנותיו בפריז עסק שק גם בהליך קבלתה של ישראל לארגון המדינות המפותחות OECD. חודשים ספורים אחרי כניסתו לתפקיד קיבלה ישראל הזמנה רשמית להצטרף לארגון, וסמוך לעזיבתו הושלם התהליך, ושק חתם בשמה של מדינת ישראל על הסכם ההצטרפות לארגון. ב-12 במאי 2011 הוענק לו עיטור "לגיון הכבוד" הצרפתי בדרגת קצין. ב-27 בנובמבר 2012, יום הקמת מפלגת התנועה, הודיע שק על הצטרפותו אליה. הוא הוצב במקום ה-18 ברשימת המפלגה לכנסת. אב לשני בנים מנישואיו הראשונים לאוצרת האמנות מיריי ממי. מתגורר בתל אביב עם אשתו השנייה, חברת הכנסת אמילי מואטי. אחותו היא המתרגמת רות שק-יסעור. דניאל שק, ‏שגריר ישראל בצרפת בדימוס מאמין בכוחה של הדמוקרטיה הצרפתית, באתר "Time Out ישראל", 19 בנובמבר 2015 עיטור לגיון הכבוד הוענק לשגריר ישראל בצרפת לשעבר דני שק - La France en Israël - Ambassade de France à Tel Aviv הודעת ציפי לבני על רשימת מועמדי התנועה, 6 בדצמבר 2012. כשגדעון ואמילי נפגשו, באתר אקסטרה, ינואר 2019
דניאל בן-חיים

דניאל בן חיים (נולד ב-8 ביולי 1987) הוא זמר ישראלי, השר מוזיקה מזרחית. נולד בעפולה וגדל במגדל העמק ובאזור המרכז. בנערותו למד בישיבה. בגיל 17 עבר לאילת ועבד שם כמלצר מזמר, לצד לימודיו. השתתף בעונה החמישית של כוכב נולד, והגיע לשלב חצי הגמר. לאחר התוכנית חתם בחברת ההפקות אבי גואטה וב-21 במרץ 2010 יצא אלבום הבכורה שלו, "מתפרפר", עליו עבד שנתיים וחצי. האלבום כולל 15 שירים, מתוכם יצאו לאור שבעה כסינגלים לפני צאת האלבום. הסינגל הראשון מתוך האלבום שיצא לאור הוא "תסתכלי עלינו", שהוציא במאי 2008, ואותו כתבו והלחינו טל שגב ויעקב למאי. הסינגל השני היה "קיץ משגע" והשלישי - "מתפרפר", אותו כתב יוסי גיספן והלחין עדי לאון. הרביעי - "אם תאמיני", החמישי - "חגיגה לעיניים" (מילים: דורון דוידסקו, לחן והפקה: אריק זנתי), השישי - "לא נגמל ממך", שאת הקליפ שלו ביים עוזי ג'ורג' והשביעי - "נסיכת חלומותיי" שכתב דוד זיגמן ללחן של יוסי בן דוד ועיבוד של יעקב למאי. ב-2014 פרש בן חיים מחברת ההפקות אבי גואטה. כיום מיוצג בחברת ההפקות תטה - Teta. בשנת 2019 התמודד בעונה השביעית של הכוכב הבא לאירוויזיון. עם זאת, לא נכנס לנבחרת. דניאל בן-חיים, סרטונים בערוץ היוטיוב דודו כהן, ‏איפה נמצא דניאל בן חיים?, באתר ‏מאקו‏, 25 במאי 2009 אסף נבו, ‏דניאל בן חיים הוריד את הכיפה וחוזר עם "אם תלכי", באתר ‏מאקו‏, 30 באפריל 2013 דודו כהן, ‏איפה נמצא דניאל בן חיים?, באתר ‏מאקו‏, 25 במאי 2009
המפתח של שרה

המפתח של שרה (בצרפתית: Elle s'appelait Sarah) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2010, המבוסס על ספרה של טטיאנה דה רונֶה הנושא את אותו השם (אנ'). הסרט מספר את סיפור חייה של שרה, ילדה יהודייה כבת 10 המגורשת עם משפחתה מביתה על ידי המשטרה הצרפתית בתקופת משטר וישי, במה שכונה בשם "מצוד ולודרום ד'היבר". לצד סיפור העלילה מתנהלת לסירוגין עלילה נוספת של סיפור מסעה של עיתונאית אמריקאית העורכת תחקיר מקיף אודות גירוש היהודים מפריז. ביולי 1942 פשטה משטרת צרפת על בתיהם של היהודים ברבעים המרכזיים של פריז וריכזה אותם בוולודרום הישן שבעיר לקראת גירושם למחנה ההשמדה אושוויץ. בעת פשיטת המשטרה על בית משפחת סטרז'ינסקי ניסתה שרה הילדה להציל את מישל, אחיה הקטן ונעלה אותו בארון הקיר שבחדרם וביקשה ממנו לשמור על דממה עד שהיא תבוא לחלצו. המשפחה עם שאר יהודי העיר נכלאו באצטדיון בתנאי דוחק קשים, ללא מזון ומים וללא תנאים סניטריים כלשהם. בחלוף מספר ימים כשהם מורעבים ותשושים, הועברו היהודים במשאיות למחנה הריכוז דראנסי, שם הופרדו זה מזה באכזריות ושוכנו בצריפים. כשהיא לבדה, קודחת מחום ומורעבת, שמרה שרה על מפתח הארון שבו נעלה את אחיה. לאחר תקופת מה במחנה, מוטרדת כל העת מחובתה לחלץ את אחיה הכלוא בארון, הצליחה שרה לברוח מתחת לגדר התיל שהקיפה את המחנה. היא מצאה מסתור בביתם של בני הזוג דופורס, חקלאים בכפר סמוך, ובעזרתם חזרה לדירת הוריה בפריז שהייתה כבר מאוכלסת בידי משפחה אחרת. שרה פרצה לדירה ופתחה את הארון הנעול במפתח שנשאה עמה כל העת, וגילתה לחרדתה את גופת אחיה המרקיבה. לאחר המלחמה המשיכה שרה להתגורר בביתם של זוג האיכרים לצד שני נכדיהם, שולבה כבת משפחה בעבודות המשק, אך נותרה מדוכאת ומופנמת. בהגיעה לגיל 18 הותירה להם שרה מכתב, כדי להודיעם שעברה לארצות הברית, בתקווה להשתחרר מזכרונות עברה. בהמשך ניתקה עמם את הקשר, נישאה שם וילדה את בנה וויליאם. בהגיע בנה לגיל 9, עדיין רדופת רגשי אשם על נסיבות מות אחיה, סטתה שרה עם מכוניתה והתנגשה במשאית שנסעה במסלול הנגדי. במקביל לסיפור העלילה מסופר סיפורה של ג'וליה (שמגלמת קריסטין סקוט-תומאס), כתבת עיתון אמריקאית שחיה בצרפת, המנהלת תחקיר מקיף על גירוש יהודי צרפת. ג'וליה מגלה להפתעתה שהדירה באחד הרבעים של פריז שנמסרת לה ולבעלה על ידי הוריו, היא אותה דירה שבה חיו בעבר בני משפחת סטרז'ינסקי, ושעברה למשפחת בעלה לאחר גירוש דייריה היהודים. גילוי זה עורר אצל ג'וליה סערת רגשות והיא החלה חוקרת בעניין את סיפורה הטראגי של משפחת סטרז'ינסקי ואת קורותיה של שרה. לאחר מסע גילתה ג'וליה ששרה התאבדה בשנת 1966 בתאונת הדרכים, ככל הנראה מבוימת, לאחר תקופות דיכאון חוזרות שמהן לא החלימה, ג'וליה איתרה את האיכר הקשיש שבביתו מצאה שרה מקלט, את בעלה שהתכחש או לא היה מודע לעברה, ואת בנה כבן חמישים שחי באיטליה, ורק במהלך פגישתם גילה שאימו הייתה יהודיה ניצולת השואה. "המפתח של שרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המפתח של שרה", באתר נטפליקס "המפתח של שרה", באתר AllMovie (באנגלית) "המפתח של שרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המפתח של שרה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המפתח של שרה", באתר Metacritic (באנגלית) "המפתח של שרה", באתר אידיבי "המפתח של שרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר הסרט (באנגלית) לירון סיני, "המפתח של שרה": שרה שרה שיר עצוב, באתר ynet, 29 באוגוסט 2011
ג'ונו 2

ג'ונו 2 (באנגלית: Juno II) היה משגר לוויינים שיוצר בארצות הברית ושימש לשיגור לוויינים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. המשגר היה נגזרת של משגר היופיטר, שהיווה את הבסיס לפיו פותח. המשגר ג'ונו 2 היה בעל שלושה או ארבעה שלבים. השלב הראשון היה מנוע של משגר יופיטר ומנועי הטיל MGM-29 Sergeant שימשו כשלבים עליונים: בשלב השני 11 מנועים, בשלב השלישי 3 מנועים ובשלב הרביעי מנוע אחד. בשיגורים למסלול לווייני נמוך השמיטו בדרך כלל את השלב הרביעי ושמו במקומו מטען של 9 ק"ג. הג'ונו 2 שימש לשיגור 10 לוויינים, מתוכם שישה נכשלו. המשגר שימש לשיגורם המוצלח של פיוניר 3, פיוניר 4, אקספלורר 7, אקספלורר 8 ואקספלורר 11 מנמל החלל קייפ קנוורל. מדיה וקבצים בנושא ג'ונו 2 בוויקישיתוף ג'ונו 2 באנציקלופדיה אסטרונאוטיקה
איגור אולשנסקי

איגור אולשנסקי (נולד ב-3 במאי 1982) הוא שחקן פוטבול לשעבר יהודי-אמריקאי ב-NFL ששיחק בקבוצות דאלאס קאובויס, סן דייגו צ'רג'רס ומיאמי דולפינס. אולשנסקי נולד בדניפרופטרובסק שבאוקראינה. אביו היה איש הצבא האדום בשנות המלחמה הקרה, אך למרות זאת סבל מאנטישמיות. לאחר שחרורו ניסה האב להתקבל למכללה ולעבודות שונות ונדחה בשל היותו יהודי. אמו הייתה רואת חשבון. מפאת מצבם הכלכלי הקשה החליטה משפחתו להגר לארצות הברית, שם למד ושיחק באוניברסיטת אורגון. ב-2004 נבחר בדראפט על ידי ה"סן דייגו צ'רג'רס" בסבב השני. אולשנסקי הוא השחקן הראשון מברית המועצות ששיחק ב-NFL וחלק מקומץ שחקנים יהודים ששיחקו בליגה. איגור אולשנסקי, באתר הליגה NFL.com אמיר בוגן, תהילים נגד פילים, באתר ynet, 25 בדצמבר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבות ובנים (מסגרת לימודית)

"אָבוֹת וּבָנִים" היא מסגרת שבועית קהילתית ללימוד תורה, שבה מתאספים יחד אבות ובנים לשעת לימוד שבועית. הפעילות מרוכזת על ידי מרכז "אבות ובנים" העולמי שהוקם בשנת 1999 (ה'תשנ"ט). כיום מונה התוכנית כ-60,000 ילדים הלומדים בכ-1,050 סניפים בישראל. כמו כן, קיימים בעולם מאות סניפים נוספים הפועלים תחת מטריית המרכז העולמי בירושלים. סניפי אבות ובנים מנוהלים על ידי רכזים מקומיים, כשהמרכז מספק לרכזים את חומרי הדרכה, שיווק ופרסים לעידוד התלמידים. מימון הפעילות הוא מתרומות וחסויות. הלימוד מתקיים בדרך כלל בסופי שבוע בבתי כנסת ונמשך כשעה. התוכן הנלמד נקבע לפי בחירה אישית, אם כי ישנן תוכניות מוצעות מטעם המרכז. ביוזמת "מרכז אבות ובנים העולמי" מתקיימים ימי לימוד גם במועדים מיוחדים כמו בחג הפורים ובמוצאי יום הכיפורים. הפעילות מחזקת את הקשרים בין האבות לבין בניהם במישור האנושי, הלימודי, החינוכי והתורני. מייסד המרכז העולמי והעומד בראשו הוא הרב נפתלי פאלק, בנו של הרב פסח אליהו פאלק וחתנו של הרב יוסף לוינשטיין. היערכות שיא לישיבות 'מרדכי הצדיק' של 'אבות ובנים' , באתר בחדרי חרדים 20 אלף מליצי יושר ב-60 דקות, באתר "אחינו" סניף חדש של 'אבות ובנים' נחנך במוסקבה אתר "טף יומי" הסדר איגוד בתי הכנסת בשיתוף ארגון אבות ובנים ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבק (להקה)

אבק היא להקת רוק מתקדם ישראלית שמנגנת מוזיקה מורכבת ודיסוננטית. הלהקה מזוהה עם תנועת Rock in Opposition. הלהקה הוקמה בגוש דן בראשית שנות האלפיים, דרך פורום באינטרנט. בתחילת הדרך נקראה ורדון, אך במהלך הזמן שינתה כיוון מוזיקלי ומשכך גם את שמה. החבר המוכר ביותר בלהקה הוא המתופף האמריקאי דייב קרמן שניגן בין השאר ב-5UU's וב-U Totem. בשנת 2004 יצא אלבום הבכורה שלהם, הקרוי על שמם בלייבל קיוניפורם (Cuneiform) בארצות הברית, המתמחה ברוק מתקדם ואוונגרד. ישי זומר – גיטרה בס רועי ירקוני – קלידים אודי ססר – קלידים וחלילים יהודה קוטון – גיטרות אודי קומראן – מחשב והקלטה דייב קרמן – תופים אבק, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אבק, באתר MusicBrainz (באנגלית) אבק, באתר Discogs (באנגלית) אבק, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) להקת אבק – חברת המוזיקה קיוניפורם בארצות הברית ביקורת בעברית על האלבום "אבק" ביקורת נוספת בעברית על האלבום "אבק"(הקישור אינו פעיל) מתוך המדור קוצר רוח(הקישור אינו פעיל)
וולטר דיקס

וולטר דיקס (באנגלית: Walter Dix ; נולד ב-31 בינואר 1986) הוא אתלט אמריקאי, סגן אלוף העולם בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר (טגו 2011), ובעל שתי מדליות ארד מאולימפיאדת בייג'ינג בריצות אלה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה דיקס בשתי מדליות ארד בריצת 100 מטר בשיא אישי של 9.91 שניות, אחרי יוסיין בולט מג'מייקה שקבע שיא עולם חדש של 9.69 שניות, וריצ'רד תומפסון מטרינידד וטובגו (9.89 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.98 שניות, אחרי בולט שקבע שיא עולם חדש של 19.30 שניות ובן ארצו שון קרופורד (19.96 שניות). באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכה דיקס בשתי מדליית כסף. בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.08 שניות, אחרי יוהאן בלייק מג'מייקה (9.92 שניות), ולפני קים קולינס מסנט קיטס ונוויס (10.09 שניות). המועמד לניצחון שיאן ואלוף העולם בולט פסל בזינוק. בריצה ל-200 מטר בתוצאה של 19.70 שניות, אחרי בולט שקבע את התוצאה הרביעית בהיסטוריה, 19.40 שניות ולפני כריסטוף למטרה מצרפת שקבע שיא צרפתי חדש של 19.80 שניות. בתחרות ליגת היהלום שנערכה בבריסל, בלגיה ב-16 בספטמבר 2011 קבע דיקס בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 19.53 שניות, שמציב אותו במקום הרביעי בהיסטוריה בריצה זו, אחרי בלייק שקבע את התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה, 19.26 שניות ולפני ניקל אשמיד אף הוא מג'מייקה (19.91 שניות). ריצת 55 מטר: 6.19 שניות ריצת 60 מטר: 6.58 שניות ריצת 100 מטר: 9.88 שניות ריצת 200 מטר: 19.53 שניות קפיצה לרוחק: 7.39 מטר ריצת 200 מטר: 20.27 שניות מדיה וקבצים בנושא וולטר דיקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וולטר דיקס (באנגלית) וולטר דיקס, באתר olympedia.org וולטר דיקס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית וולטר דיקס, באתר ליגת היהלום וולטר דיקס, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
מריה תרזה (שונית)

מריה תרזה היא שונית פנטום הנמצאת באוקיינוס השקט. שונית זו ידועה גם בשם "האי תבור" או "שונית תבור" במפות הצרפתיות. ב-16 בנובמבר 1843 דיווח קפטן אסף פ. טבר, שהיה על ספינת צייד לווייתנים בשם "מריה תרזה", שמקורה בניו בדפורד שבמסצ'וסטס, על שונית זו. הוא מיקם את השונית ב-37°00′S 151°13′W﻿ / ﻿37.000°S 151.217°W﻿ / -37.000; -151.217, אך ב-1957 לא נמצאה השונית. ב-1983 חושב מחדש המיקום ונקבע ל-36°50′S 136°39′W﻿ / ﻿36.833°S 136.650°W﻿ / -36.833; -136.650, מזרחה ביותר מ-1,000 ק"מ. מאז חיפשו אותה שוב ולא מצאו. קיומה מוטל בספק. עיתונאי רדיו חובבני של CQ פרסם ב-1966 תמונה ותיאור של דון מילר המשדר ממקום שטען שהוא השונית מריה תרזה. אך זאת התבררה כמתיחה. העיתון HMNZS Tui הניו זילנדי ערך חיפוש רציני של האזור בסביבות שנת 1970 ולא מצא זכר לשונית. עומקו של האזור בו, לכאורה, ממוקמת השונית הוא 5,000 מטר (2,734 פאתום). אחרים דיווחו על שוניות שונות אשר גם כן לא נמצא להם תיעוד: שונית ג'ופיטר (Jupiter Reef), שונית וושוסט (Wachusett Reef), שונית ארנסט לגוב (Ernest Legouve Reef), ושונית רנגיטיקי (Rangitiki Reef). העדויות ההיסטוריות של שוניות אלו היו כנראה בהשראת קיומה כביכול של השונית מריה תרזה. אפילו במאה ה-21 יש מספר מפות ואטלסים המדפיסים את קבוצת השוניות האלה. השונית מופיעה בספרים של ז'ול ורן: "ילדי רב החובל גרנט" ו"אי התעלומות". בספר "ילדי רב החובל גרנט" מסופר על הקפטן גרנט שיחד עם שני מלחים מוצא מחסה ב"סנטה תרזה". הוא שולח בקבוק ובו פתק על גורלו. באנגליה מצאו את הבקבוק, אך הכתב לא היה ברור. ילדיו עם הלורד גלֶנֶרבָאן ומספר אנשים נוספים יצאו למסע חיפוש על האניה דנקן. בסופו של דבר הם הגיעו לשונית, שם הם השאירו את הבוגד איירטון באי והבטיחו לקחת אותו בעוד מספר שנים. שם גם הם מוצאים לבסוף את רב החובל גרנט, ושני מלחיו. בספר "אי התעלומות" מסופר על קבוצת אנשים שהגיע לאי על ידי כדור פורח, הם מכנים את האי - אי לינקולן. במהלך שהותם שם הם מגלים את השונית "סנטה תרזה" ומוצאים שם את איירטון. איירטון מצטרף אליהם, ולומד להיות אדם טוב, בזכות טוב לבם של קבוצת אנשים זו. בסוף הספר, לורד גלֶנֶרבָאן מהספר ילדי רב החובל גרנט מגיע לאסוף אותו כפי שהבטיח, וכך כל קבוצת האנשים ואיירטון חוזרת הביתה. מאמר גרמני ומפה (בגרמנית)