laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארכנופוביה

אָרַכְנוֹפוֹבְּיָה היא פוביה ספציפית (בעברית: בעת) מעכבישים או יצורים אחרים ממחלקת העכבישנים. זהו פחד מוגזם שגורם לבעתה בעת מגע עם עכבישים או אף ראייתם בלבד. בשל כך עשויים הלוקים בארכנופוביה לחוש אי נוחות רבה במקומות בהם הם מניחים שעלולים להופיע עכבישים, או להימנע כליל ממקומות כאלה. תגובותיהם הקיצוניות של הלוקים בארכנופוביה, עשויות להיראות לאנשים אחרים כבלתי-רציונליות. השם "ארכנופוביה" מורכב מהמילים היווניות "ארכנו" (עכביש) ו"פוביה" (פחד מוגזם). מקורו בסיפור מהמיתולוגיה היוונית, על תחרות אריגה שנערכה בין האלה אתנה, אלת החוכמה, לבין הנסיכה ארכנה, שהתפרסמה כאורגת המוכשרת ביותר ביוון. ארכנה טוותה אריג המספר על כל הדברים המבישים שעשו האלים בעוד שאתנה היללה את האלים, כשראתה אתנה את האריג של ארכנה האלה כעסה והפכה אותה לעכביש. ארכנופוביה מתפתחת לעיתים קרובות אצל אנשים שהיה להם בעבר ניסיון כואב או מפחיד בהיתקלות בעכבישים, בייחוד בתקופת הילדות. עם זאת, היא יכולה להתפתח גם ללא טראומה נפשית כלשהי. בדומה לפוביות ספציפיות כגון פוביה מנחשים או עכברים, נטען כי קיימים לכך מקורות אבולוציוניים, שעדיין אינם ברורים במלואם. פסיכולוגים אבולוציוניים מעריכים כי קיומם של זני עכבישים ארסיים, שמיעוטם נחשב קטלני לבני אדם, יצר התפתחות אבולוציונית של פחד מעכבישים, או קלות רבה יותר ברכישת פחד כזה. מכיוון שאנשים הלוקים בארכנופוביה יימנעו ככל האפשר מאזורים בהם הם עלולים להיתקל בעכבישים ארסיים, כדי להפחית את הסיכון להיפגע מהם - ניתן לטעון כי יש להם יתרון אבולוציוני הישרדותי מסוים על פני אנשים שלא מפחדים מעכבישים. המתנגדים לרעיון זה טוענים כי בניגוד לצפוי על פי הטיעון האבולוציוני, במהלך האבולוציה לא נרכשו פוביות מגירויים טבעיים אחרים שהם לא פחות מאיימים מעכבישים. נטען כי הסיכון של עכבישים הוא שולי וקטן מדי מכדי להשפיע על האבולוציה. במרכז וצפון אירופה, למשל, לא היו קיימים כלל זני עכבישים מקומיים שהם קטלניים, ובכל זאת תפוצת הארכנופוביה באזורים אלו היא לא מעטה, דבר המצביע על האפשרות של למידה תרבותית. בנוסף, תאורטיקנים ביהביוריסטים טענו כי ניתן ליצור באופן מלאכותי פוביה ספציפית לעכבישים, או לכל גירוי נייטרלי אחר, באמצעות התניה קלאסית פשוטה. ניתן לטפל בארכנופוביה בכל אחת מהשיטות המוצעות לטיפול בפוביות סצפציפיות. יעילותו של טיפול קוגניטיבי התנהגותי, שכולל חשיפה הדרגתית לעכבישים והקהיה שיטתית, נחשבת גבוהה יחסית. בטיפול זה נערך תחילה אימון בהרפיה, אחר כך בונים המטופל והמטפל היררכיה של מצבים מפחידים, מהקל (למשל דמיוּן העכביש) אל הקשה (חשיפה מלאה לעכביש), ובהמשך מתבצעת התניית נגד הדרגתית שבה מוכחד הפחד מהעכביש, בסיוע ההרפיה, בכל שלב בהיררכיה. טיפולים אפשריים אחרים הם טיפול תרופתי להרגעת החרדה; או טיפול פסיכואנליטי בו עוסקים בהעלאה למודעות של קונפליקטים לא מודעים שמהם נבעה הפוביה, והתמודדות עימם. ערך מורחב – ארכנופוביה (סרט) הארכנופוביה זכתה להכרה ופרסום, בין השאר, בעקבות סרט הקולנוע "ארכנופוביה", שיצא לאקרנים בשנת 1990. "ארכנופוביה" הוא סרט אימה אמריקאי, בכיכובם של ג'ף דניאלס וג'ון גודמן. הסרט מתאר רופא הלוקה בארכנופוביה, שנאבק בזן עכבישים קטלני המאיים על עיירה בקליפורניה. מידע על ארכנופוביה (באנגלית) מחקרים על ארכנופוביה ופחד מנחשים, ושורשיהם האבולוציוניים, אתר נשיונל ג'יאוגרפיק (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אן אסטין

אן מארי אסטין (Anne Marie Astin) היא ביוכימאית אוסטרלית ומומחית לזיהוי פלילי. נוספה למגילת הכבוד של ויקטוריה (אנ') ב-2010, וקיבלה את מדליית השירות הציבורי (אנ') (PSM) בשנת 2011. ראויה לציון עקב תרומתה לפיתוח מחלבות וחקיקת תקני בטיחות מזון. אסטין נולדה בדרהאם, וסיימה בהצטיינות תואר בוגר במדעים בכימיה ובביוכימיה בשנת 1973. את הדוקטורט בביוכימיה סיימה בהצטיינות ב-1976, כולם באוניברסיטת ליברפול. מאוחר יותר קיבלה הסמכה של אוניברסיטת גריפית' (אנ') עבור ניהול המגזר הציבורי. החלה את הקריירה שלה בתחום בעזרת תמיכתה של אמה, אשר דחפה אותה לאייש תפקידים שלא נתפסו כמתאימים לנשים בעיני החברה באותה התקופה. היא החלה ללמד באוניברסיטת מונאש. לאחר מכן, היא הפכה מומחית לזיהוי פלילי במשטרה, ומאוחר יותר הצטרפה לתעשיית החלב. בשנת 2013 היא התמנתה למנכ"לית הרשות לבטיחות מזון חלב ומוצריו, בסמכות ממשלת ויקטוריה. היא כיהנה בתפקיד זה עד שלנת 2016. בשנת 2020 היא התקבלה למסדר אוסטרליה. אסטין היא נשיאת המכון האוסטרלי למדע וטכנולוגיה של מזון מאוגד (אנ') (AIFST). תיאור פעילותה של אן אוסטין "Astin, Anne Marie". It's an Honour. אורכב מ-המקור ב-2015-11-21. נבדק ב-2016-12-04. "About, Dr Anne Astin, Chair & President". אורכב מ-המקור ב-2015-11-20. נבדק ב-2016-12-04. Bowling, Danielle (15 ביולי 2013). "Dairy leader named as new AIFST president". {{cite news}}: (עזרה) "Anne M. Astin's Biography". אורכב מ-המקור ב-2015-11-20. נבדק ב-2016-12-04. "Dairy leader to head food science institute". Austrialan Diary Farmer. 19 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "New board for Dairy Food Safety Victoria". HighBeam. Australasian Business Intelligence. 30 במרץ 2004. אורכב מ-המקור ב-2016-02-20. נבדק ב-2016-12-04. {{cite web}}: (עזרה) "Guidelines boost for food safety". HighBeam. Australasian Business Intelligence. 17 במאי 2006. אורכב מ-המקור ב-2016-02-20. נבדק ב-2016-12-04. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אן אסטין".
55 יום בפקינג

55 יום בפקינג (באנגלית: Days at Peking ‏55) הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי משנת 1963 בהפקתו של סמואל ברונסטון ובבימוי של ניקולאס ריי, עם דייוויד ניבן, אווה גרדנר וצ'רלטון הסטון בתפקידים הראשיים. הסרט מתאר את המצור שהוטל על רובע הצירות בבייג'ינג (אז, השם תועתק כפקינג) בעת מרד הבוקסרים בסין בשנת 1900 במשך 55 יום (20 ביוני 1900 - 14 באוגוסט 1900). הבמאי ניקולס ריי מופיע בתפקיד קטן של ציר ארצות הברית בפקינג. הסרט צולם בעיר לאס רוזאס ליד מדריד בשיטת טכניקולור ויש בו סצנות רבות של מלחמה, הרוגים, פצועים, פיצוצים, שריפות ופירוטכניקה. המלחין דימיטרי טיומקין היה מועמד לפרס אוסקר על המוזיקה לסרט ועל השיר המקורי "So Little Time" ,אך השיר "55 יום בפקין" בביצוע ארבעת האחים התפרסם יותר. ברובע הדיפלומטי בפקינג ב-1900 היו צירויות של 11 מדינות. כל צירות כללה את הציר ומשפחתו, אנשי הצירות וחיילי הגנה. סה"כ היו כאלף חיילים ואזרחים ברובע. הרובע היה מוקף בחומה ובשער. בכל בוקר הונפו דגלי המדינות בזה אחר זה כשתזמורת מנגנת את ההמנונים. בתחילת הסרט נכנס לרובע מייג'ור מאט לואיס (צ'רלטון הסטון) רכוב על סוסו בראש פלוגת חיילי מארינס. הוא נפגש עם הציר הבריטי סיר ארתור רובינסון (דייוויד ניבן) ועם ברונית רוסית יפהפייה אלמנה בשם נטליה איבנוב (אווה גרדנר). בין לואיס והברונית מתפתח קשר רומנטי ובנשף הכללי של הצירויות כולם מתבוננים בזוג החדש והיפה. כאשר הציר הגרמני נרצח על ידי הבוקסרים, מגיעים לואיס ורובינסון לארמון המלכותי בעיר האסורה ומתלוננים בפני הקיסרית האלמנה צה שי (פלורה רובסון) משושלת צ'ינג התומכת בחשאי בבוקסרים. היא מייעצת להם לפנות את הרובע בהקדם. בשובם נערכת הצבעה ורוב הצירים מצביעים על פינוי פרט לבריטי. לבסוף כולם "מתיישרים" ומחליטים להישאר ולהגן על המקום עד שיגיע צבאו הבינלאומי של גנרל סידני וישחרר אותם. הם מבצרים את הרובע ומתכוננים להתקפה. אלפי סינים חמושים ברובים ונשק קל תוקפים את הרובע אך מגיניו עושים בהם שמות בעזרת רובים, תותח מיושן ומכונת ירייה. הסינים מנסים לעלות על החומה בחבלים אך המגינים מעלים אותם באש. הברונית הופכת לאחות ועוזרת לרופא המטפל בפצועים הרבים. המצור מתארך בגלל קושי של הצבא לפרוץ את הדרך לפקינג. יש מחסור בתחמושת, אוכל וציוד רפואי. הברונית מצליחה לצאת מהרובע, למכור את הענק היקר שלה ובכסף לקנות את המצרכים החיוניים אך בכניסה לרובע היא נורית, נפצעת קשה ומתה. לואיס ורובינסון מיואשים. לואיס מציע לפשוט על מחסן התחמושת של הסינים. דרך תעלות הביוב הם מצליחים לצאת מהרובע להגיע למחסן ולפוצץ אותו. הפיצוץ נשמע בכל פקינג לחרדתם של הסינים והקיסרית. המצור וההתקפות נמשכים עד לבואו של צבאו של גנרל סידני ב-14 באוגוסט 1900 המסלק את התוקפים ומסיר את המצור. בסוף רואים את הארמון השומם ובו משוטטת הקיסרית ואומרת "השושלת גמורה". מדיה וקבצים בנושא 55 יום בפקינג בוויקישיתוף "55 יום בפקינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "55 יום בפקינג", באתר נטפליקס "55 יום בפקינג", באתר AllMovie (באנגלית) "55 יום בפקינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "55 יום בפקינג", באתר אידיבי "55 יום בפקינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) 55 יום בפקינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון לסרט 55 יום בפקינג, באתר יוטיוב השיר 55" יום בפקינג" בביצוע ארבעת האחים, באתר יוטיוב השיר "כל כך קצת זמן" מהסרט 55 יום בפקינג, בביצוע אנדי ויליאמס
נתן שולמן

הרב נתן צבי שולמן (י"ד בסיוון ה'תר"ץ, 10 ביוני 1930 - י"ח בחשוון ה'תשע"ז, 19 בנובמבר 2016) היה ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק. נולד בקובנה שבליטא לרב מרדכי שולמן, שהיה ר"מ בישיבת כנסת ישראל (סלובודקה) ולרבנית חיה מרים שהייתה בתו של ראש הישיבה שם הרב יצחק אייזיק שר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה אביו שהה בארצות הברית למטרת גיוס כספים לישיבה. אמו הייתה בגטו קובנה לבדה, איתו ועם שתי אחיותיו. במהלך שהותה בגטו נרצח אחיה הרב יוסף שר, ובתו עדינה (לימים הרבנית עדינה לנדו אשתו של הרב דוב לנדו) נוספה למשמרתה. היא החביאה את ארבעת הילדים במקומות שונים בגטו ובסופו של דבר מסרה את שתי הילדות הגדולות למנזר מקומי בו שהו עד סיום המלחמה ואת הילד נתן צבי עזרו לה להסתיר מקומיים ופרטיזנים. בסיום המלחמה בו בעת שהרבנית עסקה בפעולות הצלה לנשארים בגטו ביקשה מהרב מרדכי פוגרמנסקי ומהרב מרדכי צוקרמן שילמדו עם הנער משניות וגמרא כדי להשלים במעט את הפער שנוצר אצלו בשנות המלחמה. בחשון תש"ו 1946 התאחדה המשפחה ועלתה לארץ ישראל. לאחר עלייתם, נכנס ללמוד בישיבת כנסת ישראל בחברון. בשנת תש"ז, כשהקימו אביו וסבו את ישיבת סלבודקה בבני ברק, עבר ללמוד בה ונמנה עם שלושת תלמידיה הראשונים. החל משנת תש"י היה מתלמידיו הקרובים של החזון איש, ואף למד עמו בחברותא. בחשוון תשי"ד נשא לאשה את לאה, בתו של הרב יחיאל מיכל שלזינגר, ראש ישיבת קול תורה. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל שבישיבת מיר. בראשית שנות ה-60 התמנה לר"מ בישיבת סלובודקה, והתווה את דרכה בהתאם לדרכו של רבו החזון איש אשר מתאפיינת: א - בלימוד "סוגיות", (כלומר הלימוד הוא לפי נושאים נבחרים במסכת ולא לפי סדר הדפים), המקרבים את הלימוד הישיבתי לפסיקה בסוגיה. ב - בדקדוק הלכה לעשות כמו ה"לכתחילה" שבהלכה ולא רק את ה"בדיעבד". התוויה זו נשארה עד היום בישיבה, ומאפיינת את רוב בוגריה. לאחר פטירת אביו בה'תשמ"ב, התמנה לעמוד בראשות ישיבת סלובודקה לצד גיסיו: הרב עמרם יצחק זקס והרב משה הלל הירש. באמצע שנות ה-80 פרש מן הישיבה. הסיבה לפרישתו לא התפרסמה, היו שתלו זאת ברצונו למנוע חילוקי דעות עם גיסיו ראשי הישיבה האחרים והיו שתלו זאת בסיבות אישיות או בריאותיות. תחילה פתח ישיבה בבית וגן לתלמידיו הקרובים (ישיבת טיקטין, על שם עירו של אביו הרב מרדכי שולמן שהיה יליד טיקטין) ולאחר זמן קצר ירד מהארץ והתיישב בשטרסבורג שבמזרח צרפת, בקהילתו של הרב אליהו אביטבול. בשנת תשע"ה שב לבני ברק להיות לצד ילדיו בעת זקנתו. לרב שולמן חמישה בנים וארבע בנות, בנו הרב חיים יצחק משמש כראש כולל סלבודקה. נפטר בי"ח בחשוון ה'תשע"ז, 19 בנובמבר 2016. לקראת יום השנה הראשון לפטירתו יצא לאור ספר ברכת נתן המאגד חידושים מכתביו ומסיכומי שיעורים שמסר על סוגיות במסכתות שבת ויומא, כולל קונטרס ענייני מזוזה. הרב שולמן כילד בגטו קובנא, תצלומי תצוגת המוזיאון לתולדות השואה ביד ושם. משה ויסברג, בחדרי חרדים, אחרי 30 שנה: הר"מ האובד ישוב לישראל, באתר בחדרי חרדים, 2 ביוני 2014 משה ויסברג, אבל בסלבודקא: הגאון רבי נתן צבי שולמן זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 19 בנובמבר 2016
הרווי בורדוביץ

הרווי בורדוביץ (באנגלית: Harvey Bordowitz; נולד ב-6 ביוני 1947) הוא מנצח ישראלי. בורדוביץ נולד בניו יורק, שם סיים תואר ראשון בספרות, צרפתית ובתנ"ך ותואר שני בניצוח אצל קארוי קיפה ובמוזיקולוגיה. הוא המשיך בלימודי אופרה אצל פרנק קורסארו, בוריס גולדובסקי וסר רודולף בינג. עבד כמנצח ובמאי אופרות, מחזות ומחזות זמר, כולל הפקות בתיאטרון האופרה "רג'ינה" בניו יורק. היה עוזר למנהל האמנותי והמנצח על הפרמיירה העולמית של האופרה פנטאגלייז מאת רוברט סטארר. מגוון עבודתו כבמאי כולל יצירות מאת מולייר, לורקה ויונסקו, וניסיונו כמנצח אופרה כולל יצירות החל ממונטוורדי, דרך מוצרט, וכלה בורדי וקורט וייל. בשנת 1976 עלה לישראל, ומאז הוא פעיל בניצוח ובהוראת המוזיקה. בשנים 1977–1982 לימד בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין בגבעתיים, שם ניצח על הפקות מוזיקליות והדריך הרכבים קאמריים. בשנת 1981 הקים את התזמורת הקאמרית הרצליה, והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע עד לפרישתו בשנת 2012. עם פרישתו נסגרה התזמורת, וכעבור חודשים אחדים הודיעה העירייה על הקמתה של התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה, בניהולו המוזיקלי של המנצח גיל שוחט. קונצרטים בניצוחו משודרים בקול ישראל ובקול המוסיקה. היה מרצה-אורח בכיר ומנצח בטכניון חיפה, ביצע כיתות אמן לתזמורות סימפוניות, והוא מרצה מבוקש. כיהן כמנצח-אורח בארצות הברית, ברוסיה, בסלובקיה, בגרמניה, ברומניה, באנגליה, בוויילס, באוקראינה, בטורקיה, בהונגריה, בסין ובפולין. בורדוביץ נשוי ואב לשלושה, מתגורר במושב אביחיל. הרווי בורדוביץ, ברשת החברתית פייסבוק הרווי בורדוביץ, סרטונים בערוץ היוטיוב אייל טואג, הרווי בורדוביץ | מנצח, באתר הארץ, 14 בפברואר 2008 הרווי בורדוביץ באתר "הבמה"
רונאן ראפטרי

רונן ראפטרי (באנגלית: Ronan Raftery; נולד ב-9 בדצמבר 1990) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירי. נולד בדבלין, אירלנד ב-9 בדצמבר 1990.הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. רונאן ראפטרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רונאן ראפטרי, ברשת החברתית אינסטגרם רונאן ראפטרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רונאן ראפטרי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוד בוני

מוד רוז "לורס" בוני (באנגלית: Maude Rose "Lores" Bonney; ‏ 20 בנובמבר 1897 – 24 בפברואר 1994) הייתה הטייסת האוסטרלית והאישה הראשונה שטסה טיסת סולו מאוסטרליה לאנגליה, וכן האישה הראשונה אשר הקיפה את אוסטרליה בטיסה. בוני היא חברת מסדר האימפריה הבריטית, וחברת מסדר אוסטרליה. מוד רוז רובנס נולדה בפרטוריה שבדרום אפריקה. לימים אימצה את השם "לורס". משפחתה עברה קודם לאנגליה ולאחר מכן לאוסטרליה. התחנכה במלבורן, ולאחר מכן למדה בבית ספר לנימוסים והליכות בגרמניה, שם פגשה והתחתנה עם הארי ברינגטון בוני, יצרן מוצרי עור, בשנת 1917. לאחר נישואיהם הזוג עבר לבריסביין, שבקווינסלנד, אוסטרליה. בשנת 1928 פגשה בוני את ברט הינקלר, בן דודו של בעלה, הארי בוני, שהיה הטייס הראשון שטס טיסת סולו בין אנגליה ואוסטרליה. בוני, שהתלהבה מהישגיו של הינקלר החליטה ללמוד טיס. את שיעורי הטיסה הראשונים עשתה בסתר, אך לאחר שסיפרה עליהם לבעלה הוא קנה לה מטוס מדגם דה האבילנד DH.60 שכונה "עש צועני" עמו החלה בשבירת שיאי טיסות: פרוץ מלחמת העולם השנייה שם קץ לתוכניתה לטוס מסביב העולם, דרך יפן, אלסקה וארצות הברית. מטוסה נהרס בשריפה בשנת 1939, עת שחנה בהאנגר מטוסים, לאחר שעוקל על ידי ממשלת אוסטרליה לטובת המאמץ המלחמתי. בוני נפטרה בביתה במיאמי שבקווינסלנד ב-1994, בגיל 96. בשל טיסתה מאוסטרליה לאנגליה זכתה בוני בתואר חברת מסדר האימפריה הבריטית מאת המלך ג'ורג' החמישי. איגוד טייסות אוסטרליה יסד פרס על שמה של בוני. בוני התקבלה כחברה באיגוד "תשעים ותשע", האגודה האמריקנית של נשים טייסות שהיו חלוצות בתחום התעופה. ושמה של בוני מוצג על קיר הכבוד בקליפורניה, בקפלת הטייסים, לצד שמם של צ'ארלס לינדברג, צ'ארלס קינגספורד סמית', ואמיליה ארהארט. אוניברסיטת גריפית שבקווינסלנד, העניקה לבוני תואר דוקטור לשם כבוד בשל הישגיה בתחום התעופה. 1934 - חברה במסדר האימפריה הבריטית 1991 - חברה במסדר אוסטרליה בשנת 2019, גוגל עשתה דודל מיוחד לציון 122 שנה מהולדתה של מוד בוני יעל רום, הטייסת הראשונה שעברה קורס טיס צבאי מלא במסגרת חיל האוויר הישראלי מדיה וקבצים בנושא מוד בוני בוויקישיתוף הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-122 של מוד בוני, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) מוד בוני, באתר הספרייה הלאומית של אוסטרליה קורות חייה של מוד בוני
דוניס אבדייאי

דוניס ג'מה אבדייאי (באלבנית: Donis Xhemë Avdijaj, נולד ב-25 באוגוסט 1996 באוסנבריק, גרמניה) הוא כדורגלן המשחק בעמדת הקשר בקבוצת TSV הארטברג מהבונדסליגה האוסטרית. לאחר שהבקיע 78 שערים ב-77 משחקים במדי הקבוצות הצעירות של שאלקה 04 צורף אבדייאי לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-17 בספטמבר 2014 נכלל בסגל הקבוצה במשחק מול קבוצת צ'לסי במסגרת שלב הבתים של בליגת האלופות, אך לא שותף במשחק. הוא שותף במספר משחקים בקבוצת המילואים של הקבוצה, אך לא בקבוצה הבוגרת. בינואר 2015 הושאל לקבוצת שטורם גראץ האוסטרית ל-18 חודשים. ב-21 בפברואר ערך את הופעת הבכורה במשחק רשמי, כשעלה כמחליף בדקה ה-81 במשחק נגד קבוצת וינר נוישטט. שתי דקות לאחר שנכנס למשחק בישל שער, שהעלה את הקבוצה ליתרון זמני. חודש לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה במשחק נגד קבוצת אדמירה וואקר. בעונתו הראשונה תופקד בעיקר כשחקן באגף השמאלי. הוא השתתף ב-17 משחקים, בהם הבקיע 6 שערים. בעונת 2015/2016 המשיך לשחק בקבוצה האוסטרית ותופקד במרכז השדה. במהלך חודש אוקטובר סבל מפציעות בירך ובמותניים, פציעות שהשביתו אותו עד לתחילת חודש פברואר. עד לסיום העונה שותף ב-25 משחקים והבקיע שלושה שערים. לאחר סיום ההשאלה חזר אבדייאי לשאלקה. במהלך סיבוב משחקים שעשתה הקבוצה בסין כהכנה לעונה נפצע במניסקוס. בינואר 2018 הושאל אבדיאיי לרודה ההולנדית עד לתום עונת 2017/18. בקיץ 2018 סיים אבדיאיי את החוזה בשאלקה וחתם בוילם II מליגת העל ההולנדית. בסיום העונה חתם בקבוצת טרבזונספור על חוזה לעונה אחת. באוקטובר 2014 הודיע אבדייאי על סירובו לשחק בנבחרת הצעירה של גרמניה בשל רצונו לייצג את אלבניה. ב-10 בנובמבר 2016 הצטרף לסגל נבחרת קוסובו לקראת משחקה מול נבחרת טורקיה, עקב בעיות בהגשת המסמכים נמנעה ממנו ההשתתפות במשחק. ב-24 במרץ 2017 אבדייאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 לאיסלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. מדיה וקבצים בנושא דוניס אבדייאי בוויקישיתוף דוניס אבדייאי, באתר Transfermarkt דוניס אבדייאי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דוניס אבדייאי, באתר Soccerway דוניס אבדייאי, באתר WorldFootball.net דוניס אבדייאי, באתר National Football Teams דוניס אבדייאי, באתר FootballDatabase.eu Donis Avdijaj: Why Did Schalke Send €49 Million Talent to Sturm Graz?, Bleacherreport.com, 14 January 2015 turm Graz vs. Wiener Neustadt 3 - 3, 21 February 2015 Sturm Graz vs. Admira 3 - 1, 21 March 2015 Heidel: "Avdijaj kann hier nicht mehr trainieren", Kicker.de, 5 July 2016 (בגרמנית) Germany suffers huge blow as 18-year-old Schalke youth star chooses Albania, NBC Sport, 14 October 2014
פאבל פלווה

פאבל אדמוביץ' פלווה (ברוסית: Па́вел Ада́мович Пле́ве; 30 ביוני 1850 - 28 במרץ 1916) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על ארמיות במלחמת העולם הראשונה. פלווה נולד ב-30 ביוני 1850 בעיר מוסקבה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. בשנת 1868 התגייס לצבא האימפריה הרוסית הוא למד במכללת חיל הפרשים ובתום לימודיו ב-1870, והוצב ברגימנט האולאנים של המשמר. בשנת 1877 הוא סיים את האקדמיה לפיקוד ומטה, ונשלח עוד באותה שנה להילחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כקצין מטה בקורפוס ה-13. הוא חזר לרוסיה עם החתימה על חוזה השלום ב-1878, ונשלח לנסיכות בולגריה שזה עתה הוקמה, לסייע בארגונו של הצבא הבולגרי. הוא שירת בתפקידי מטה שונים בצבא הבולגרי, וב-1880 הוחזר לרוסיה. בשנת 1890 קיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12, וב-1893 הועבר למטכ"ל המחוזי בווילנה. ב-1895 מונה למפקד בית הספר לפרשים ניקולאי, וב-1899 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2. ב-7 במרץ 1905 מונה למפקד המבצר בוורשה, אבל ב-4 ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על הקורפוס ה-13. ב-1906 מונה לסגן מפקד חיל המצב של וילנה, וב-6 בדצמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. ב-17 במרץ 1909 מונה למושל המחוז הצבאי של מוסקבה. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה פלווה למפקד הארמייה החמישית. הארמייה שתחת פיקודו פלשה לגליציה שהייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. הארמייה לחמה בקרב גליציה ובכלל זה בקרב קרשניק, ובקרב קומרוב שבו ספגה אבדות כבדות, אולם לאחר מכן נחלה הצלחה גדולה בקרב רווה, והשתתפה בהדיפת הכוחות האוסטרים אל מעבר לנהר הסן. בהמשך השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה, ובקרב לודז', אשר במהלכו קיבל פלווה את הפיקוד על כל הכוחות הרוסיים בלודז' וסביבותיה. על חלקו בקרב גליציה קיבל את עיטור גאורגי הקדוש. בהמשך פיקד פלווה על הארמייה במסגרת הנסיגה הגדולה משטחי פולין וגליציה. ב-14 בינואר 1915 קיבל פיקוד על הארמייה ה-12 ולחם עמה בקרב השני על האגמים המזוריים. במהלך הקרב, ארגן פלווה מתקפת נגד מוצלחת אשר בלמה את המתקפה של צבא הקיסרות הגרמנית. ב-8 ביולי 1915 הוחזר לפקד על הארמייה החמישית עד 6 בדצמבר של אותה שנה עת הועבר לפקד על החזית הצפונית. בשל מצבו הבריאותי המעורער, שוחרר מהצבא ב-6 בפברואר 1916. פלווה מת בביתו שבמוסקבה ב-28 במרץ 1916, בגיל 65 ושרידיו קבורים בבית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה בעיר. פאבל פלווה (ברוסית)
קודי הול

קודי טיילור הול (באנגלית: Cody Taylor Hall; נולד ב-31 במאי 1991), הידוע יותר בשם הבמה שלו, קודי הול הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות היפני Pro Wrestling Noah. קודי החל להתאמן בין השנים 2010–2012 כמתאבק מקצועי במטרה להמשיך את צעדיו של אביו, סקוט הול, והוא אחד הגורמים שעזרו לו להתחיל להתאבק. הקרב הראשון של קודי נערך ב-14 ביולי 2012, כאשר הוא מנצח את ג'וש הס. במשך השנים הול התאבק בכמה ארגונים עצמאיים, לרוב בקרבות זוגות עם קווין נאש או שון וולטמן, שניהם חברים טובים של אביו. שנתיים לאחר מכן קודי זכה באליפות במשקל כבד של הארגון המקומי בג'ורג'יה בשם SFCW. בתחילת שנת 2015 קודי החל להתאבק בארגון היפני המוכר NJPW. קודי ערך את הופעת הבכורה שלו כ"טירון" בקבוצה Bullet Club. את הקרב הראשון שלו בזירה ערך חודש לאחר מכן בקרב המרכזי 5 על 5 עם חברי קבוצתו, קרב שאותו קבוצתו נחלה הפסד. את הקרבות הראשונים שלו בזירה הוא הפסיד כחלק מקרבות רבי משתתפים (עם חברי קבוצת ה-Bullet Club) כאשר בכל המקרים הוא זה שמוצמד. את הניצחון הראשון שלו השיג ב-24 אפריל בקרב זוגות, שהוא שוב בעצם לא הגורם המצמיד. במשך השנה הול שימש בעיקר כמאבטח של הצמד "יאנג באקס". את ניצחון הבכורה שלו בקרב יחידים השיג ב-2 באפריל 2016 כאשר הוא מכניע את היראי קוואטו. קודי נפצע יותר מאוחר אותו החודש ונשאר מחוץ לפעילות עד ינואר 2017, כשהפרופיל שלו נמחק מהאתר הרשמי של הארגון. ב-13 במרץ הארגון היפני Noah הודיע שהול יחל לעבוד עבורם ב-11 באפריל. בחודש זה הול חבר לרנדי ריין בטורניר גלובל טאג ליג, כשהם מסיימים במאזן של ארבעה ניצחונות ושלושה הפסדים וכושלים לעלות לשלבים הבאים. הול וריין קיבלו הזדמנות להילחם על אליפות הזוגות ב-4 ביוני, אך נוצחו על ידי טניגוצ'י ומרפוג'י. ב-1 באוקטובר איתגר את איליי דרייק לקרב על האליפות הגלובלית של GFW, אך לא הצליח לנצח אותו ולזכות בתואר. הודות לחברות הטובה בין אביו, קווין נאש ושון וולטמן, קודי מחשיב את האחרונים לדודים. קודי שירת בחיל האוויר של ארצות הברית ואף המשיך את שירות כשירות חובה עד שהחליט ללכת בדרך סקוט אביו, ולהיות מתאבק כמוהו. הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI PWI דירג אותו במקום ה-317 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018 מדיה וקבצים בנושא קודי הול בוויקישיתוף קודי הול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קודי הול, ברשת החברתית אינסטגרם קודי הול, באתר Online World of Wrestling
כמהם בן ברזילי

כִמְהָם (כִמְהָן) בן ברזילי הגלעדי מרוגלים הוא דמות מקראית. אביו ברזילי היה איש עשיר שכלכל את דוד ואת צבאו בעת מרד אבשלום. לאחר שדוכא המרד ודוד שב לירושלים הוצע לברזילי כאות תודה לשבת בירושלים ולקבל את כל משאלותיו ותאוותיו מאת המלך. אך ברזילי, שהיה אז כבר בן 80, סירב והציע שבנו כמהם יתוגמל במקומו. הכרת הטוב של שושלת המלוכה למשפחת ברזילי נמשכה גם לאחר מותו, ודוד הורה לשלמה לפני מותו כי בני ברזילי יהיו מאוכלי שולחנו. כתגמול ממלכות בית דוד, קיבל כמהם חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו. כארבע מאות שנים מאוחר יותר, מקום זה שימש אתר ההתכנסות של שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו לקראת הירידה למצרים. ספר שמואל ב', פרק י"ז ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוקים ל"ב–מ"א ספר ירמיה, פרק מ"א, פסוק י"ז ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנריקו בומביירי

אנריקו בומביירי (נולד ב-26 בנובמבר 1940 במילאנו, איטליה) הוא מתמטיקאי, ידוע בעבודתו בתורת המספרים האנליטית, גאומטריה אלגברית, פונקציות אוניולנטיות, אנליזה מרוכבת במספר משתנים, משוואות דיפרנציאליות חלקיות של משטחים מינימליים ותורת החבורות הסופיות. הוא זכה במדליית פילדס ב-1974. בומביירי פרסם את מאמרו המתמטי הראשון ב-1957, כשהיה בן 16. ב-1963, בגיל 22, קיבל תואר ראשון (Laurea) במתמטיקה מאוניברסיטת מילאנו תחת הנחייתו של ג׳ובני ריקי, ולאחר מכן למד ב-טריניטי קולג׳ (קיימברידג׳) עם הרולד דוונפורט. בומביירי היה פרופסור חבר (1963-1965) ולאחר מכן פרופסור מן המניין באוניברסיטת קליארי, באוניברסיטת פיזה ב-1966–1974 ובScuola Normale Superiore di Pisa ב-1974–1977. מפיזה היגר ב-1977 לארצות הברית ושם היה לפרופסור בבית הספר למתמטיקה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג׳רזי. ב-2011 היה לפרופסור אמריטוס. על מחקרו בתורת המספרים, גאומטריה אלגברית ואנליזה מתמטית, זכה בומביירי בפרסים בינלאומיים רבים - מדליית פילדס ב-1974 ופרס בלצן ב-1980. ב-2010 זכה בפרס המלך פייסל הבינלאומי (במשותף עם טרנס טאו). כמו כן היה דובר מליאה בקונגרס המתמטיקאים הבינלאומי ב-1974 בוונקובר. בומביירי הוא חבר, או חבר זר, בכמה אקדמיות נודעות, ביניהן האקדמיה הצרפתית למדעים (נבחר ב-1984), האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (נבחר ב-1996) וAccademia dei Lincei (נבחר ב-1976). ב-2002 נעשה Cavaliere di Gran Croce al Merito della Repubblica Italiana. משפט בומביירי וינוגרדוב הוא אחד השימושים העיקריים של שיטת הנפה הגדולה. מדיה וקבצים בנושא אנריקו בומביירי בוויקישיתוף אנריקו בומביירי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנריקו בומביירי, באתר MacTutor (באנגלית) אנריקו בומביירי, באתר dblp אנריקו בומביירי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)