laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זרמים קטועים

זרמים קטועים הוא סרט דוקומנטרי ישראלי-שווייצרי משנת 2010, בוים על ידי גיא דוידי הישראלי ואלכסנדר גוצ'מאן השווייצרי. הסרט צולם משנת 2005 ועד 2008 בכפר בילעין, מערבית לרמאללה והוא מתעד את החיים בכפר הסובל מניתוקים תדירים מרשת המים. מסלולי חיים נפגשים בכפר אחד בשומרון. לאורך קווי צנרת המים השבורה נעים אנשי הכפר בילעין במסלוליהם לעבר עתיד לא ברור. ישראל, השולטת על מקורות המים, מספקת מעט מים לשתייה, וכאשר זרם המים אינו ודאי - דבר לא יכול להתפתח. השליטה על הלחץ בצינורות אינה רק שליטה באורח החיים, אלא גם בתודעה. היו ימים בהם בילעין (פירוש שמו: בלי מים) היה הכפר הראשון באזור שהתחבר לרשת המים. זו הייתה אפשרות לקדמה ולהתפתחות, אולם בעיני חלק מהתושבים היו מי הצינור - מים מרים. מי הצינור שימשו ככלי להשפעה על האנשים על מנת שישתפו פעולה עם השב"כ הישראלי והצבא. הקרע הפריד בין האנשים בכפר לשני מחנות. החזרה לטכניקה העתיקה של חפירת בארות לאיסוף מי גשמים היא ביטוי לעצמאות המתחדשת של התושבים אולם ספק אם היחסים בין האנשים בכפר יחלימו. לאחר שיצרו יחד מספר סרטים קצרים החליטו היוצרים גוצ'מאן ודוידי לגור במשך שלושה חודשים בכפר בילעין והתחילו לצלם את מה שיהווה הבסיס לסרט. הרעיון לסרט החל בעקבות שמו של הכפר בילעין שפירושו בלי מקור מים. המעבר לבילעין עורר תגובות מעורבות בכפר בגלל החשש לביקורת על הכפר על עצם שיתוף הפעולה עם ישראלים. זרמים קטועים הופק באופן עצמאי במימון פרטי בלבד, רוב הצילומים לסרט נעשו מסתו 2005 ועד אביב 2006. סצנת הסיום הוויזואלית של הסרט כללה צילומים תחת גשם ועל מנת להשלים אותה נדרשו שלוש שנים. הרעיון לשם הסרט הוא מטאפורה למספר הרב של הדמויות בסרט שגורלן נקטע בדרך כלשהי. זרמים קטועים השתתף בתחרות הקולנוע הדוקומנטרית של פסטיבל קולנוע דרום 2010 ובמסגרת התחרות הדוקומנטרית בפסטיבל הסרטים בירושלים 2010. הוא הוצג בעשרות פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם[דרוש מקור] וזכה בשנת 2011 בציון לשבח מצלמת דוד בקטגוריית הסרט התיעודי בפסטיבל הקולנוע היהודי בורשה. על אף העניין הרב בסרט שהיווה את הבסיס לסרטו השני של דוידי "חמש מצלמות שבורות" הסרט מעולם לא שודר בטלוויזיה בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של זרמים קטועים "זרמים קטועים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זרמים קטועים", באתר אידיבי דף הבית של הסרט דף סרט באתר סינמטק תל אביב דף סרט(הקישור אינו פעיל) באתר סינמטק ירושלים. תחרות קולנוע תיעודי-נסיוני לסרטי ביכורים באתר של פסטיבל קולנוע דרום 2010 אבנר שביט‏, פורסמו המועמדים בתחרות הסרט התיעודי הישראלי בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר וואלה, 6 ביוני 2010 פרס Documentary feature באתר פסטיבל הקולנוע היהודי בורשה
מערות חזן

מערות חזן הוא שמה של מערכת מסתור מתקופת מרד בר כוכבא, הממוקמת במערב בני דקלים והיא מורכבת ממערות קרסטיות, חללים חצובים, מתקנים חקלאיים ובורות מים המקושרים זה לזה במנהרות ומחילות תת-קרקעיות. אתר המערות התגלה על ידי חברי מושב אמציה ב-1979 בראשות הבן הבכור של המושב, אמציה אבודרם שנהרג בהיותו מפקד צוות בסיירת צנחנים. ב-2021 הוכרז כגן לאומי והחלו עבודות להנגשתו ובניית פארק לתושבי היישוב בני דקלים. שם המקום נגזר מן המלה הערבית ח'זאנה (ארון, אוצר), הוא השם בו כינו את האתר הכפריים הערבים באזור, שנשדד עוד בשלהי העת העתיקה של ידי שודדי עתיקות. האתר נחפר ב-1983 על ידי הארכאולוגים שלמה גודוביץ' וגדעון אבני. המערכת כוללת 35 חללים תת-קרקעיים, מחילות ומנהרות באורך כולל של כ-220 מטרים בשטח המשתרע על כ-650 מ"ר. מאז סוף ימי בית שני ועד תום מרד בר כוכבא וכן מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל ועד התקופה הערבית הקדומה התקיים במקום, מעל לפני הקרקע, יישוב, אשר עשה שימוש בחללים התת-קרקעיים לשימושים שונים כגון אחסון ומסתור. החללים התת-קרקעיים הורחבו, חוברו והותאמו לשהיה ממושכת בתקופת מרד בר-כוכבא, אז גם הותקנו מוקדי התעייה ושמירה, חדרי מסתור, פירי אוורור ומתקנים חקלאיים-תעשייתיים תת-קרקעיים כגון בית בד. כן הותקנו לאורך המחילות שקעים לנרות שמן. במרכז המערכת נמצאות שתי מערות פעמון ומערת קולומבריום, ששולבו באמצעות מחילות במערכת המערות שתחת בתי היישוב. ארבעה חללים תת-קרקעיים שימשו כמחסן לקנקנים, רצפת חדרי האחסון נחצבה בדוגמת שקעים עגולים (כ-150 שקעים בממוצע בחדר) ובאחד מהם נמצאו קנקני שמן שלמים. תחכום מקימי החדרים מתבטא בכך שנבנו בשיפוע מתון מאוד, כאשר בין השקעים מחברות תעלות קטנות המובילות לבור איגום, כך שאם נסדק קנקן, תוכנו היה זורם ונאגר ולא אובד. מערכות המסתור של בר כוכבא עמוס קלונר, יגאל טפר, מערכות המסתור בשפלת יהודה, הוצאת הקיבוץ המאוחד עמ' 115–127 - המערכת התת-קרקעית ב"אחוזת חזן" מדיה וקבצים בנושא מערות חזן בוויקישיתוף נילי פרידלנדר, אל מערות המסתור בחזן, מעריב, 20 בדצמבר 1985 מערות חזן (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית "מערות חזן" בחבל לכיש, אתר "הולכים ברגל" ב"גלגל ההיסטוריה", אתר מט"ח גן לאומי מערות חזן באתר מועצה אזורית לכיש לפי מחקרו של עמוס קלונר נילי פרידלנדר, אל מערות המסתור בחזן, מעריב, 20 בדצמבר 1985
כריס מסינה

כריסטופר "כריס" מסינה (באנגלית: Christopher "Chris" Messina; ‏נולד ב-11 באוגוסט 1974) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. הופיע בסרטים: "שטן", "רובי ספרקס", "ג'ולי וג'וליה", "ויקי כריסטינה ברצלונה" ו"ארגו". מסינה נולד בכפר בנורת'פורט (אנ'), ניו יורק בלונג איילנד למשפחה ממוצא איטלקי. הוא למד תיאטרון בתיכון, ולאחר מכן למד במכללת מרימאונט מנהטן (אנ') בניו יורק, אך נשר לאחר סמסטר אחד. הוא למד משחק באופן פרטי עם מורים ברחבי מנהטן, והתחיל את הקריירה שלו באוף ברודוויי. בשנת 2005 התגלה מסינה בדמותו של עורך הדין טד פיירוול בעונתה החמישית של סדרת הדרמה "עמוק באדמה" של רשת HBO. בשנת 2006 שיחק בדרמה העצמאית "אירה ואבי" בה שיחק לצידה של ג'ניפר וסטפלדט. בשנת 2008 שיחק בסרטו המצליח של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה" בתפקיד דאג הארוס של ויקי (רבקה הול) ושיחק בקומדיה "ארוס עליה" בתפקיד ד"ר דייב. בשנת 2010 שיחק מסינה בתפקיד הראשי במותחן האימה "שטן" בתור הבלש בוודן. שיחק גם בסרט הדרמה "גרינברג" בתור פיליפ, אחיו של רוג'ר גרינברג (בן סטילר) ושיחק בסרט הדרמה "סימן בלתי נראה" לצידה של ג'סיקה אלבה. בשנת 2011 הצטרף לעונה הרביעית של הסדרה "Damages" בתפקיד כריס סאנצ'ז. בשנת 2012 הופיע מסינה בדרמה הקומית המוערכת "רובי ספרקס" בתפקיד הארי, אחיו של הסופר קלווין (פול דנו), ובהמשך שיחק בדרמות "סלסט וג'סי לנצח", "האיש המכני הענק" לצידה של ג'נה פישר ובסרט המותחן עטור השבחים "ארגו" בהפקתם של בן אפלק וג'ורג' קלוני. בטלוויזיה השתתף מסינה בסדרת הדרמה הפוליטית של אהרון סורקין "חדר החדשות" בתפקיד ריס לנסינג, נשיא חברת החדשות ובסדרה הקומית "מינדי" בתור דני קסטלאנו. בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "חי את הלילה", לצד בן אפלק (שגם ביים), זואי סלדנה וסיינה מילר. בשנת 2020 הופיע בסרט הקומדיה מבית נטפליקס, "I Care a Lot", לצדה של רוזמונד פייק. באותה שנה לוהק לדמות משנית במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של סוכן ה-FBI אנג'לו לאנו. הסדרה עלתה לשידור ברשת Starz במהלך 2022. בשנת 2022 הוכרז כי מסינה לוהק לככב לצד קיילי קווקו במותחן הקומי של חברת הסטרימינג האמריקאית Peacock בשם "Based On a True Story". בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר". בשנים 1995–2006 היה נשוי לשחקנית רוזמרי דה ויט. מסינה מתגורר בלוס אנג'לס עם אשתו השנייה, מפיקת הקולנוע ג'ניפר טוד (אנ'), ולהם שני בנים משותפים, מילו וג'ובאני, שנולדו ב-2008 וב-2009. מדיה וקבצים בנושא כריס מסינה בוויקישיתוף כריס מסינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריס מסינה, באתר AllMovie (באנגלית) כריס מסינה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) כריס מסינה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריס מסינה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאיה פז‏, מישהו לרייר עליו: כריס מסינה הוא היורש של ג'ורג' קלוני, באתר וואלה, 20 בפברואר 2015 Nellie Andreeva, Nellie Andreeva, Chris Messina To Star In ‘Based On A True Story’ Peacock Comedic Thriller Series, Joining Kaley Cuoco, Deadline, ‏2022-10-07 (באנגלית אמריקאית)
אירינה רודנינה

אירינה רודנינה (ברוסית: Ирина Константиновна Роднина;‏ נולדה ב-12 בספטמבר 1949) היא מחליקה על הקרח סובייטית בעברה. אלופה אולימפית 3 פעמים ברציפות ו-10 פעמים ברציפות אלופת עולם. במהלך הקריירה היא החליפה את שותפה להופעות והייתה הראשונה בהחלקה אמנותית שזכתה במדליית זהב אולימפית עם שותפים שונים. אירינה רודנינה נולדה במוסקבה למשפחת קצין. היא הייתה ילדה חולנית והוריה החליטו לבוא איתה לחוג החלקה אמנותית. בשנת 1958 היא החלה להתאמן ובשנת 1962 עברה להחלקה אמנותית בזוגות. בשנת 1964 עברה רודנינה עברה להתאמן בהדרכת סטניסלב ז'וק שהציב אותה בצמד עם אלכסיי אולנוב. בשנת 1966 הם הופיעו לראשונה בתחרות ארצית וכבר בשנת 1968 הם זכו במקום השלישי באליפות ברית המועצות. בעקבות כך הזוג נשלח לאליפות אירופה אך הופעתם לא הייתה מוצלחת. בשנת 1969 הם זכו בפעם השנייה במקום השלישי באליפות ברית המועצות. באליפות אירופה, למרות שנסעו ללא מאמן הם זכו באליפות. גם באליפות העולם של אותה השנה הם זכו במקום הראשון. משנה זו רודנינה התחילה רצף ניצחונות באליפויות. בשנת 1972 הזוג זכה במדליית זהב באולימפיאדה, אך בהמשך של אותה שנה אלכסיי אולנוב התחתן עם מחליקה על הקרח אחרת (מהצמד המתחרה) והשותפות עם רודנינה נפסקה. במהלך אביב 1972 שקלה רודנינה לפרוש מספורט תחרותי, אך מאמנה ז'וק מצא לה שותף חדש, אלכסנדר זייצב שהשתתף בתחרויות לגברים. באליפות אירופה 1973 זכה הצמד במדליית זהב והקדים את הזוג אולנוב-סמירנובה. הזוג החדש המשיך לנצח באליפויות העולם בשנות ה-70. בשנת 1974 התגלעו חילוקי דעות עם המאמן והזוג רודנינה-זייצב החליט לעבור למאמנת אחרת, טטיאנה טרסובה. עם המאמנת החדשה הזוג המשיך ברצף הניצחונות. לאחר ניצחון באולימפיאדה השלישית, רודנינה עזבה את הספורט התחרותי. בשנת 1985 התגרשה רודנינה מזייצב, וכבר באותה שנה התחתנה עם איש עסקים ממוצא יהודי. לאחר סיום הקריירה הספורטיבית עבדה רודנינה כמאמנת. בשנת 1990 היגרה לקליפורניה שבארצות הברית עם משפחתה ובשנת 1992 התגרשה מבעלה השני. בהיותה בארצות הברית אימנה רודנינה, בין היתר, צמד צ'כי שזכו בשנת 1995 באליפות העולם. בשנת 2003 חזרה רודנינה לרוסיה. היא ניסתה מספר פעמים להיכנס לדומה אך הצליחה רק בשנת 2007 כחברה של סיעת רוסיה המאוחדת. לאולימפיאדת 1972 הגיע הצמד רודנינה-אולנוב כמועמדים לניצחון אך היה ברור שהקרב העיקרי יהיה נגד הצמד סמירנובה-סוראיקין. למרות טעויות שביצע אולנוב (במהלך תרגיל חובה) ורודנינה (במהלך תרגיל חופשי) הם הצליחו להגיע ליתרון קטן וזכו במדליית זהב. זמן קצר לאחר הזכייה אולנוב התחתן עם ליודמילה סמירנובה ורודנינה נותרה ללא בן זוג. לאולימפיאדת 1976 הגיעה רודנינה במסגרת הצמד רודנינה-זייצב ובהדרכת המאמנת החדשה. למרות מספר טעויות קטנות, העדיפות של הצמד הייתה ברורה וכל השופטים נתנו להם את המקום הראשון. לאולימפיאדת 1980 הצמד רודנינה-זייצב הגיע לאחר שבעונה הקודמת הם עשו הפסקה בעקבות לידת בנם. התוכנית הותאמה לחוקים החדשים והצמד ניצח בעדיפות ברורה על הצמד האמריקאי אשר הגיע למקום השני. רודנינה זכתה בכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י (2014), יחד עם ולדיסלב טרטיאק. מדיה וקבצים בנושא אירינה רודנינה בוויקישיתוף אירינה רודנינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אירינה רודנינה, ברשת החברתית אינסטגרם אירינה רודנינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אירינה רודנינה, באתר olympedia.org אירינה רודנינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מותאקס

מותאקס (ביוונית: μόθαξ, pl. μόθακες; בלטינית: mothax) היא מילה ביוונית דורית שפירושה אח מאומץ או חורג. המונח "מותאקס" שימש לציון מעמד סוציו-פוליטי בספרטה העתיקה, ובמיוחד בתקופת המלחמה הפלופונסית (431-404 לפנה"ס). המותאקים היו צאצאי אבות ספרטנים ואמהות הלוטיות או ילדיהם של ספרטנים עניים. אלה האחרונים, שלא יכלו בשל עוניים להשתתף במימון הסעודות המשותפות בתרומת מזון, לא השתייכו לחבר האזרחים (ה"ספרטיאטים" או ה"הומויאוי" – "השווים") אך הורשו להילחם בצבא הספרטני לצדם של הפריאויקים. המותאקים היו בני חורין והתחנכו עם הבנים הספרטנים כאילו היו אחיהם החורגים. את חינוכם והשתתפותם בסעודות מימנו משפחות ספרטניות עשירות. מותאקים אחדים, כמו גיליפוס וליסנדרוס, עלו לגדולה חרף מעמדם הנחות; אביו של גיליפוס הוגלה מספרטה באשמת בגידה ואילו ליסנדרוס היה בן למשפחה ענייה. Hodkinson, Stephen. Property and Wealth in Classical Sparta. The Classical Press of Wales, 2000. Pomeroy, Sarah B., et al. Ancient Greece. New York, Oxford University Press, 1999. p. 483. הערך Mothax באתר Livius.Org. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סובא

סֿוּבָּא (בערבית: صوبا, תעתיק מדויק: צובא) היה כפר ערבי בראש הר צובה ממערב לירושלים. סובא יושב לראשונה בתקופה הפרסית וההלניסטית. הצלבנים בנו בכפר מצודה, אשר נקראה בלמונט. המצודה נבנתה לפני שנת 1169. בתי הכפר הראשונים נמצאו בתוך חומות המבצר. תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מגידול דגנים ופירות. בשנת 1834 במהלך מרד הפלחים שימשו הכפר והמצודה כמעוז של תושבי אבו גוש נגד המצרים, כתוצאה מכך נהרסו הכפר והמצודה על ידי אבראהים פאשא. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת ירושלים. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בסובא (יחד עם דיר-עמאר, כיום שוכן במקומו בית חולים איתנים) 434 תושבים ו-100 בתים נושבים. בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945 בארץ ישראל, הוערך שטח הכפר ב-4,102 דונם עות'מאני, מתוכם 15 דונם בבעלות יהודית ו-5 דונם שטחים ציבוריים. מספר התושבים הוערך ב-620. מצודה קטנה בתחומי הכפר שימשה לשמירת הדרך לירושלים. במלחמת העצמאות שימש הכפר כבסיס לוחמים כנגד היישובים היהודים. הכפר שימש (בדומה לכפר אל-קסטל הסמוך) בסיס לכוחות הערבים שחסמו את הדרך שהובילה לירושלים. ההגנה תקפה את הכפר שלוש פעמים אך לא הצליחה לכבשו. לבסוף נכבש הכפר בלילה שבין 12 ל-13 ביולי 1948, על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני ותושביו ברחו או גורשו ממנו. על אדמות הכפר נבנה קיבוץ צובה. רבים מבתי הכפר עומדים כיום ללא גגות. בית הקברות של הכפר נמצא למרגלות ההר וביצורים שנחפרו על ידי ההגנה נראים בצדו הצפון-מזרחי של ההר. מדיה וקבצים בנושא סובא בוויקישיתוף נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול כרך 11 : הרי יהודה, הוצאת משרד הביטחון, 2001, עמ' 202 זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, צובה, עמ' 6216 הערבים נסוגו מהכפר סובא, דבר, 20 באפריל 1948 הכפר סובא נכבש על-ידי צבא ההגנה, דבר, 13 ביולי 1948 בני מוריס, "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" (באנגלית), עמ' 436. ניתן לצפייה בגוגל ספרים (קישור).
IOS 7

iOS 7 היא הגרסה השביעית של מערכת ההפעלה הניידת של אפל - iOS, והעוקבת ל-iOS 6. המערכת הוצגה בכנס המפתחים העולמי של אפל, ה-WWDC, ב-10 ביוני 2013, והגרסה הסופית שוחררה למכשירים התומכים ב-18 בספטמבר, לאחר 6 גרסאות בטא וגרסת GM אחת (Golden Master - גרסה ניסיונית ואחרונה לפני הגרסה שמשתחררת לקהל). השינויים העיקריים הם ממשק המשתמש החדש ומספר שיפורים לפונקציונליות של מערכת ההפעלה. העיצוב של האלמנטים החדשים של הגרסה הובל על ידי ג'ונתן אייב, סגן הנשיא של אפל לעיצוב. iOS 7 הוכרזה ב-10 ביוני 2013, ולאחר הנאום המרכזי ב-WWDC, שוחררה בטא 1 למפתחים. בטא 1 תמכה באייפוד טאצ' 5 ובאייפון 4 ומעלה. בטא 2 שוחררה ב-24 ביוני ותמכה בנוסף גם באייפד מיני ובאייפד 2 ומעלה. בטא 3 שוחררה ב-8 ביולי. עד בטא 3, אפל שחררה גרסת בטא כל שבועיים אבל בטא 4 שברה את הדפוס הזה בכך ששוחררה ב-29 ביולי, שלושה שבועות אחרי גרסת הבטא הקודמת. יש ספקולציות שחושבות שבטא 4 עוכבה בשבוע בגלל ניסיון פריצה לשרתי המפתחים של אפל שנערכו ארבעה ימים בלבד לפני מועד שחרורו הצפוי. גרסת הבטא האחרונה, בטא 6 שוחררה ב-15 באוגוסט, והוסיפה הבאת תיקונים ל-iTunes, לענן ושיפורי מהירות ויציבות. ב-10 בספטמבר 2013, באירוע ההכרזה של אפל, אפל הודיעה כי iOS 7 תשוחרר לציבור בגרסתה המלאה ב-18 בספטמבר. באותו יום השתחררה גרסת (Golden Master (GM למפתחים על-מנת להשלים בדיקות תוכנה אחרונות לפני השחרור המלא לציבור. iOS 7 קיבלה את הסלוגן - "השינוי הגדול ביותר ל-iOS מאז הצגת האייפון". השינוי הבולט ביותר הוא העיצוב. בסרטון תדמית תואר העדכון שהוא מדגיש סמלים חדשים, שקיפות, שכבות ועוד תכונות כחלק מהשינויים העיקריים בעיצוב. לפי הדיווחים, הסמלים עבור iOS 7 תוכננו על ידי צוות השיווק של אפל תוכננו סביב לוח הצבעים של אפל, סטייה מהעיצוב הרגיל של ה-iOS. יש המקשרים את הצבעים ללוגו המקורי של אפל משנת 1977. iOS 7 קיבל ביקורות חיוביות. הניו יורק טיימס שיבח וכתב שהמשתמשים יתרגלו לממשק שהשתנה באופן דרמטי ויהנו מהתכונות החדשות. הוא גם ציין כי iOS 7 הוא השינוי הגדול ביותר לכל מכשירי ה-iOS ולא רק האייפונים. אבל זמן קצר אחרי שהושקה ה-iOS 7 לבעלי האייפונים והאייפדים כבר נחשפה פרצת אבטחה במסך הנעילה שלה, הפרצה מאפשרת לכל אחד במספר לחיצות לעקוף את קוד הנעילה והפתיחה של המכשיר ולגשת למייל, לחשבונות הטוויטר, פייסבוק, הבעיה נפתרה בעדכון ה-7.0.2. iOS iOS 6 IOS 8 מדיה וקבצים בנושא IOS 7 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של IOS 7
ננו-נוזל

ננו-נוזל הוא נוזל המכיל חלקיקים בסדר גודל ננו-מטרי (מיליארדית המטר) הנקראים ננו-חלקיקים. ננו-חלקיקים הנמצאים בננו-נוזל עשויים בדרך כלל ממתכות, תחמוצות, קרביד, וננו-צינורות פחמן . ננו-נוזלים הם בעלי תכונות של קיבול והעברת חום ולכן הם בעלי פוטנציאל יישומי גבוה. הם גורמים לשיפור במוליכות התרמית ובמקדם העברת החום. הוספת ננו נוזלים בקולטי שמש משפרת את העברת החום וכך הופכת את עבודת קולט השמש ליעיל יותר. ננו-נוזלים בקולטי שמש ננוחלקיק מוליכות תרמית Dongsheng Wen and Yulong Ding (2004). "Effective Thermal Conductivity of Aqueous Suspensions of Carbon Nano tubes (Carbon Nanotube Nanofluids)". Journal of Thermophysics and Heat Transfer. 18: 481–485.
המופע של שביט ונטורה

המופע של שביט ונטורה היא קומדיה ישראלית אשר שודרה בערוץ דיסני. הסדרה עוסקת בשביט ונטורה, נערה אשר נבחרה להגיש תוכנית יומית בה היא מראיינת את אורחיה, לרוב אורחים מפורסמים, אשר בכל תוכנית במידה ומזמינים אדם מפורסם אשר ברגע האחרון המפורסם לא מגיע. בנוסף בכל תוכנית ורסנו מתאכזב מהתוכנית ששידר כיוון שהתוכנית לא הייתה מוצלחת ולא היו לה מספיק צפיות. מפיק ויוצר התוכנית הוא מני ורסנו, נער בן 14 אשר בחר בוונטורה באודישנים לתפקיד. יחד איתה ועם אחותו החורגת שילי (העוזרת שלו) מצלם ורסנו את התוכנית במחסן ביתו בפרק האחרון לסדרה מני מציע לשביט חברות וכך נגמרת הסדרה. שביט ונטורה (נואל ברקוביץ') -הנערה אשר נבחרה להנחות את התוכנית. נוהגת להגיד "שבבום". מני ורסנו (מעיין אלוני) - נער בן 14 שמפיק את התוכנית ממחסן ביתו. שי-לי קרופניק (נועה קאשי) - ילדה המשמשת כעוזרת מפיק. אחותו החורגת של מני. שמרית ייעגר חמיץ (דנה אברהם-סמו) - המטפלת של מני. כשאין אורחים בתוכנית היא נוהגת להתחפש לדמויות ולהיות האורחת. בכל פרק התארח בתוכנית אורח שונה, להלן הרשימה: שמרית יגער חמיץ - התחפשה לאנשים שונים כאשר היו חסרים אורחים, הדמויות שהתחפשה אליהן: מנשה הנינג'ה (פרק 2), מגדת עתידות (פרק 4), שף (פרק 15), שילה חיים (פרק 17), יו"ר המעריצים של שביט (פרק 9). שחר חסון - הופיע כדמות "יוסי אזיקים" שוטר אשר תפס הרבה פושעים. (פרק 3) עתי שולברג - ידיו בטעות נקשרו לאופניו של מני, ושביט התבלבלה בינו לקוסם שהבריז מהתוכנית. (פרק 6) שייקה לוי - יו"ר ועד הבית, רוצה להעיף את מני מהמחסן שלו (פרקים 8,12) טוטו תמוז - שחקן כדורגל אשר הגיע לאולפן עם אוהד מעריץ, שביט מתבלבלת בין טוטו לאוהד. (פרק 10) ירדן הראל- מגיעה לעשות כתבה על שביט בחדשות הבידור (פרק 13) נתן בשבקין - זוכה הריאליטי הישרדות. (פרק 14) ירון ברובינסקי - מפיק מהוליווד שרוצה לקנות את התוכנית. (פרק 16) המופע של שביט ונטורה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אטומיק בטי

אטומיק בטי (באנגלית: Atomic Betty) היא סדרה מצוירת לילדים אשר משודרת במקור בקנדה ובצרפת החל מ-29 באוגוסט 2004. הסדרה שודרה בישראל בין השנים 2004-2008 בערוץ הילדים. בטי בארט היא נערה מתבגרת טיפוסית שלומדת בבית ספר, ושרה בלהקה. היא גרה במוס ג'ו הייטס, חבריה ובני משפחתה לא יודעים זאת אך היא שוטרת גלקטית, שתפקידה לשמור על השלום בגלקסיה ולאכוף את החוק. בעזרת ספארקי העוזר שלה, ורובוט בשם X-5, היא נלחמת במקסימוס אדון רשע ומינימוס העוזר שלו, למרות היותה ילדה רגילה על פני כדור הארץ, אטומיק בטי היא גיבורה גדולה ברחבי הגלקסיה ואפילו יש לה מועדון המעריצים. בכל פרק, משבר מתרחש אי שם בגלקסיה, בדרך כלל תוך כדי שבטי נהנית מפעילות כלשהי עם חבריה. צמידה מתחיל לצפצף, והיא בורחת כדי להציל את הגלקסיה יחד עם צוותה בחללית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. השלמת הרשימה. אטומיק בטי (טליה ברקאי) - כוכבת הסדרה, נערה צעירה שנבחרה להציל את העולם. סובלת מהזנחה הורית, שכן אימה מעדיפה את החתול שלה על פניה. X-5 (עמי מנדלמן) - הרובוט העוזר של בטי. בעונה החמישית משמש כמורה של בטי בתור מסווה. ספארקי (דור צויגנבום) - חברה הטוב והעוזר של בטי. לומד בכיתה של בטי בעונה החמישית. אדמירל דגיל (מיכה אוזין סליאן) - המנהל של בטי, נותן לה משימות והוראות. בעונה החמישית, אחרי האירועים בסוף העונה הרביעית, העתיק את המפקדה לכדור הארץ. פנלופה (נעה קשפיצקי) - בריונית שנוהגת להתעמר בבטי בכל הזדמנות. חבורת חייזרים דמויי דבורים בחרה בה בתור השליטה שלהם, בהמשך יצרה שיבוט דמוי דבורה שלה. נוח (איל כהן) - חברה הטוב של בטי, שמאוהב בה סתר. לאחר שהוא מגלה את זהותה הסודית, הוא מצטרף לחבורה שלה. מקסימוס (יורם יוספסברג) - הנבל הראשי בסדרה. חפץ למצוא את כוכב הבית של בטי ולהשמיד אותו. דומה באופן חשוד לחתול של אמא של בטי, דבר המרמז על קנאתה העזה של בטי באותו חתול. בסוף העונה הרביעית גילה שבטי באה מכדור הארץ, ובתחילת העונה החמישית התקיף אותו, עד שבטי שקרה לו לגבי זה. מינימוס (גיורא קנת) - יד ימינו של מקסימוס. חייזר דמוי קוף בעל שני פרצופים: המרושע והפחדן. אתר האינטרנט הרשמי של אטומיק בטי (באנגלית) "אטומיק בטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אטומיק בטי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אטומיק בטי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אטומיק בטי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוגינאמי

סוגינאמי (ביפנית: 杉並区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן. נכון ל-2011 נאמדה אוכלוסיית הרובע ב-538,703 נפש וצפיפות האוכלוסייה הייתה 15,834 נפש לקמ"ר. שטח הרובע הוא 34.02 קמ"ר. הרובע נחשב כרובע המשמש בעיקרו למגורים. במקביל, יצא לו שם של מוקד של אקטיביזם חברתי. רובע סוגינאמי נמצא בקצה המערבי של חלק הרבעים המיוחדים בעיר טוקיו. בשכנות לרובע נמצאים הרבעים המיוחדים: שיבויה ונקאנו במזרח, נרימה בצפון ובדרום סטגאיה. ממערב נמצאות הערים מיטאקה ומוסאשינו. נהר קנדה, שאורכו 26 ק"מ, עובר בסוגינאמי. שני יובלי הקנדה, זפוקוג'י ומיושוג'י מקורם נמצא בשטחי הרובע: בפארק זנפוקוג'י הנמצא במערב סוגינאמי ובפארק מיושוג'י הנמצא מצפון לתחנת הרכבת אוגיקובו. השכונות החשובות ברובע נמצאות לאורך קו הרכבת צ'ואו החוצה את הרובע בכיוון מזרח-מערב ומחבר אותו עם רובעי המסחר המרכזיים של טוקיו. אוגיקובו - שכונה במרכז הרובע ובה תחנת הרכבת אוגיקובו. בעבר היה בה שוק פתוח ידוע. חלקה הדרומי של השכונה היה ידוע בעבר כמקום מגורים יוקרתי לבעלי חברות ואנשי ממשל, אך איבד את מעמדו זה. נכון ל-2006 סבלה השכונה מירידה בפעילות הכלכלית בשל עליית מחירי הקרקע. שיני אוגיקובו - שכונה ממערב לאוגיקובו בעבר הייתה ידועה כ"מובלעת היפית". כיום יש בה חנויות רבות לחפצי ערך עתיקים. אסגאיה - שכונה ממזרח לאוגיקובו נודעה בעבר בריכוז של סופרים שחיו בה. קואנג'י - שכונה ממזרח לאסגאיה. בעיקרה שכונת מגורים הנהנית ממיקומה הסמוך יחסית לרובע שינג'וקו. השם סוגינאמי מקורו בתקופת אדו המוקדמת והוא גרסה מקוצרת לשם סוגינאמיקי, או "שדרת ארזים". שם זה עלה לאחר שאציל בעל אחוזה מתקופה מוקדמת יותר, לורד טדאיושי אוקבה, נטע שדרת ארזים כדי לציין את גבולות אחוזתו. הרובע הוכרז כאחד מ-23 הרבעים המיוחדים של טוקיו ב-15 במרץ 1947. ב-1970 נחשפו סטודנטים מהרובע לערפיח ונדרש אשפוזם. אירוע זה משך תשומת לב ציבורית נרחבת והעלה את המודעות לסכנות שבזיהום אוויר. אתר האינטרנט הרשמי של סוגינאמי (באנגלית) סוגינאמי, ברשת החברתית פייסבוק סוגינאמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוגינאמי, סרטונים בערוץ היוטיוב Kit Nagamura, Getting animated in Suginami, באתר Japan Times, ‏7 באפריל 2006 סוגינאמי קוקאידו - משכנה של התזמורת הפילהרמונית של יפן פסטיבל ריקודי רחוב הנערך בקואנג'י תחנת הרכבת של אסגאיה בניין חברת "היולט פקארד יפן" בשכונת אוגיקובו
אלכסיי שצ'וסב

אלכסיי שצ'וסב (ברוסית: Алексей Викторович Щусев; ‏נולד ב-26 בספטמבר/8 באוקטובר 1873 – 24 במאי 1949) היה אדריכל רוסי וסובייטי. שצ'וסב נולד בקישינב (אז באימפריה הרוסית, כיום מולדובה), והיה בנו של אציל שעבד במערכת העזרה הסוציאלית. בשנת 1891 שצ'וסב התקבל ללימודים באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג. מוריו היו לאונטי בנואה ואיליה רפין. עבור עבודת גמר הוא קיבל מדליית זהב והוענק לו סיור לימודי. תחילה נסע שצ'וסב לאסיה המרכזית וסייר בסמרקנד וסביבתה. בשנים 1898–1899 נסע לתוניס, וינה, ונציה, פריז, לונדון וערים נוספות באירופה. בתחילת המאה ה-20 עבד בשיחזור מספר כנסיות ישנות מהמאה ה-12. על עבודה זו שנמשכה עד לשנת 1910 שצ'וסב קיבל תואר "אקדמיק". במקביל הוא עבד על תכנון בניינים חדשים - כנסיות ובתים לפי הזמנה פרטית. בנוסף לעבודות אלו זכה שצ'וסב בתחרויות להקמת כנסייה רוסית בסן רמו, איטליה ופרויקטים נוספים. בשנת 1911 זכה שצ'וסב בתחרות לפרויקט של הקמת תחנת רכבת "קזנסקי" במוסקבה. העבודות במתחם נמשכו כ-30 שנים החל משנת 1913. בפרויקט זה שצ'וסב שיתף פעולה עם המהנדס ולדימיר שוחוב. כמו כן בשנים 1912–1916 שצ'וסב תכנן מספר תחנות רכבת נוספות. לאחר מהפכת אוקטובר, היה בין האדריכלים המבוקשים. במשך 5 שנים 1918–1923 הוא עבד על פרויקט של תוכנית מתאר של מוסקבה. התכנון של שצ'וסב היה מבוסס על שמירת המרכז ההיסטורי של העיר, שימור מבנים היסטוריים ופיתוח מרכזים נוספים מחוץ למרכז ההיסטורי. על התוכנית נמתחה ביקורת קשה ורעיונותיו לא מצאו ביטוי בתוכנית שאושרה בשנת 1935. בשנת 1923 היה אדריכל ראשי של תערוכה כלל ארצית שנערכה במוסקבה. במסגרת זו נבנו ביתנים לנושאים שונים הקשורים עם התערוכה. אחד הפרויקטים הידועים של שצ'וסב הוא המאוזוליאום של לנין בכיכר האדומה. המבנה הזמני נבנה לפי תכנון של שצ'וסב כבר לקראת סוף ינואר 1924. בשנת 1930 ניצח בתחרות למבנה קבוע. בשנות ה-30 תכנן מספר רב של בניינים במוסקבה. אחד הפרויקטים הגדולים היה בית מלון "מוסקבה" שנבנה מול הכיכר האדומה והיה מבנה מרשים מאוד עד שנהרס בתחילת המאה ה-21. בשנת 1934 הוחלט על מעבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות. שצ'וסב תכנן מספר בניינים שרובם נבנו כבר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בשנת 1940 התבקש שצ'וסב, להכפיל את גודלו של בניין הלוביאנקה במוסקבה על ידי הוספת קומה והרחבת הבניין מאחור. תוכניתו של שצ'וסב הדגישה את סגנון הקלסיציזם הסטליניסטי של הבניין. אולם שצ'וסב הספיק, בשנות הארבעים, לשנות רק המחצית השמאלית בחזית הבניין. זאת, עקב פתיחת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ועיכובים נוספים. חזיתו הבלתי סימטרית של הבניין נותרה ללא שינוי עד לשנת 1983, כאשר תחת הנהגתו של יורי אנדרופוב הושלם שינוי המחצית הימנית בחזית והסימטריה הושבה לבניין, בהתאם לתוכניתו המקורית של שצ'וסב. לאחר מלחמת העולם השנייה הוביל תכנון בנייה מחדש של מספר ערים שנהרסו במהלך המלחמה. שצ'וסב נפטר ב-24 במאי 1949 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב במוסקבה נקרא על שמו. להלן דוגמאות של מבנים שבנה ונשמרו עד היום. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי שצ'וסב בוויקישיתוף תיאור עבודות של שצ'וסב (ברוסית)