laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מישל טראמה

מישל אלן טראמה (בצרפתית: Michel Alain Trama; נולד ב-31 בינואר 1947) הוא שף צרפתי. מישל טראמה נולד בקונסטנטין (Constantine), אלג'יריה וגדל בבית יתומים. למד פסיכולוגיה בוושינגטון די. סי. בשנים 1964–1967, למד בבית הספר הגבוה לאמנויות העיצוב בפריז במונפרנס, פריז. עבד כמלצר וכמנהל של ביסטרו פריזאי ובאחד הימים כשהטבח הגיע שיכור למסעדה, טראמה החליף אותו ומאז הוא דבק במקצוע, התלמד במסעדת "לה קוט ד'אור" של ברנאר לואזו. פתח ביחד עם אשתו מאריז את ביסטרו Sur le Pouce ברחוב מופטארד בפריז, והיה בעליו בשנים 1974–1978. ב-1979 פתח את מסעדת "ל'אוברגאד" (L'AUBERGADE) בכפר פואימירול, השוכן על הגבעה, ליד העיר אז'ן. בדרך שבין טולוז לבורדו. בשנת 1981 זכה בכוכב הראשון במדריך מישלן האדום, בשנת 1983 זכה בכוכב השני במישלן, בשנים 1987 ו-1991 זכה בתואר שף השנה של מדריך הגו מיו, בשנת 1991 זכה בניקוד המקסימלי דאז של 19.5/20 נקודות בגו מיו. ב-1993 זכה בתואר אביר מסדר ההצטיינות הלאומי (Chevalier de l'Ordre du Merite National). בשנת 2004 זכה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן ונבחר על ידי המדריך כשף הטוב ביותר של השנה. במסעדה מקום ל-60 סועדים ובה עובדים 25 אנשי צוות. המסעדה חברה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם". עד לשנת 2010 החזיקה המסעדה בשלושה כוכבי מישלן, במדריך מישלן לשנת 2011 היא הורדה לשני כוכבים. לצד המסעדה פתח מלון בוטיק מפואר שבני הזוג טראמה שיפצו, בעזרת מעצב הפנים ז'אק גרסיה. המלון נמצא במבנה מהמאה ה-13 ששימש בית קיט של ריימונד השביעי, דוכס טולוז. במלון 9 חדרים וסוויטה אחת, ובו בריכת שחייה וגן. המלון שייך לרשת רלה א שאטו. La cuisine en liberté. édition ORBAN, 1997 La cuisine au micro onde. Édition Taillandier, 1989 אביטל ענבר, התענוגות של צרפת, א. ניר, תל אביב, 1997. עמ' 27, 96, 333-329, 394, 395. אביטל ענבר, התענוגות של דרום מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005. עמ' 15, 136, 144-139, 160. מסעדת ל'אוברגאד באתר Dininginfrance אתר המסעדה ביוגרפיה של מישל טראמה, באתר restaurant-ranking.com מסעדת ל'אוברגאד במדריך השולחנות הגדולים בעולם
שמואל קליין

שמואל קליין (17 בנובמבר 1886, תרמ"ז – 21 באפריל 1940, י"ד בניסן ת"ש) היה רב, היסטוריון וחוקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל. נולד בהונגריה לאידל הערצפעלד ולאברהם צבי קליין, רבה של סילאש באלהאש. קיבל חינוך מסורתי, ולאחר מכן השכלה כללית. למד בבית המדרש לרבנים בברלין, והוסמך לרבנות. כמו כן למד באוניברסיטאות של ברלין ושל היידלברג. בשנת 1909 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. כיהן כרב העיר טוזלה (1909–1913) ובהמשך עבר לכהן כרב העיירה נובה זמקי (1913–1928).[דרושה הבהרה] נשא את יהודית (אדית) לבית הרשקוביץ, ולזוג לא נולדו ילדים. כשהיה בן 40 נפטר חמיו, והוא אימץ את גיסו הצעיר יהודה אליצור, שהיה אז בן 15, והפך לתלמידו המובהק. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, ומיד עם עלייתו ארצה החל לכהן כפרופסור לחקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. פרסם ספרים ומחקרים רבים בתחום זה, בעברית ובגרמנית. היה חבר ועד הלשון העברית, וחבר בוועדות המקצועיות של הוועד למונחי גאוגרפיה וארכאולוגיה. קליין נפטר בביתו בשכונת הבוכרים בירושלים בערב פסח ת"ש (1940), בן 53 במותו. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. על מצבת קברו נכתב: ”מאבות האוניברסיטה העברית בירושלים; חוקר ארץ ישראל באהבה; אב לתלמידיו; עושה צדקה וחסד בכל עת”. גיסו, פרופ' יהודה אליצור, ערך ועיבד מתוך עזבונו של פרופ' קליין את הספר "ארץ הגליל", והוא יצא שש שנים לאחר מותו, בשנת 1946. עבר הירדן היהודי: מזמן בית שני עד המאה האחרונה של ימי הביניים, 1925 תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל: מחתימת התלמוד עד תנועת ישוב ארץ ישראל, 1935. לשאלת דברי התורה בפי הנביאים, תרצ"ז. קובץ סרוק בוויקישיתוף תולדות חקירת ארץ ישראל בספרות העברית והכללית, 1937 ספר היישוב: אוצר הידיעות והרשומות, הכתובות והזכרונות, שנשתמרו בישראל ובעמים בלשון העברית ובשאר לשונות על יישוב ארץ ישראל, 1939 ארץ יהודה: מימי העלייה מבבל עד חתימת התלמוד, 1939. ארץ הגליל: מימי העלייה מבבל עד חתימת התלמוד, 1946. מדיה וקבצים בנושא שמואל קליין בוויקישיתוף כתבי שמואל קליין בפרויקט בן-יהודה רשימת הפרסומים של שמואל קליין, בקטלוג הספרייה הלאומית שמואל קליין בספרייה הלאומית של גרמניה הספרים של שמואל קליין, באתר "סימניה" דוד תדהר (עורך), "פרופ' שמואל קליין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3782 פרופ' שמואל קליין, דבר, 23 באפריל 1940 (עם פטירתו) ב"צ לוריא, פרופ' שמואל קליין ז"ל, דבר, 2 במאי 1940 אזכרות ביום השלושים לפטירת פרופ' שמואל קליין, דבר, 27 במאי 1940 פרופסור הרב שמואל קליין (בסלובקית) שמואל קליין, באתר האקדמיה ללשון העברית שמואל קליין, לשאלת דברי התורה בפי הנביאים (בודפשט, דפוס האחים געווירץ, תרצ"ז) בוויקישיתוף. יוסף ברסלבי, הרב ד"ר ש. קליין - לבואו לכהן באוניברסיטה העברית בירושלים, הארץ, 5 בינואר 1925 שמואל קליין (1886-1940), דף שער בספרייה הלאומית מיכאל אבי-יונה, פרופ. ש. קליין ז"ל כטופוגראף, ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ז’, no. ג’/ד’, 1940, pp. 128–31, באתר JSTOR הקהילה היהודית בטוזלה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 160. שמואל קליין, באתר האקדמיה ללשון העברית. ביקורת: ב"צ לוריא, לתולדות הישוב בארץ, דבר, 22 בנובמבר 1935. עמנואל בן-גריון, עם קריאה ראשונה: פרופ' שמואל קליין, ארץ יהודה, דבר, 8 בדצמבר 1939. א"ל, מאצטבת הספרים: "ארץ הגליל" לש. קליין, דבר, 8 בפברואר 1946.
יהדות היילברון

לקהילה היהודית בהיילברון היסטוריה ארוכת שנים. יישוב יהודי בהיילברון מוזכר כבר במאה ה-11. בשנת 1357 נבנה בית הכנסת הראשון בעיר. לאחר גירושם מהעיר במאה ה-15, שבו והתיישבו בה יהודים תחת "כתב חסות", עד שזכו לזכויות שוויוניות בשנת 1828. הקהילה מנתה מעל 600 איש כשנחנך בה בשנת 1877 בית כנסת חדש. בתקופת השלטון הנאצי נרצחו כ-240 מיהודי היילברון. מסמכים שהתגלו מתעדים יישוב יהודי משמעותי בהיילברון בשנת 1050, אך אין בידינו מידע מפורט על גורל הקהילה הקדומה, שיהודיה הגיעו ככל הנראה מספרד. בסביבות שנת 1298 נטבחו כ-143 מיהודי היילברון בפרעות רינדפלייש. חלק משמות הנרצחים הונצחו בספר הזיכרון של קהילת זונטהיים: "יום א' י"ב מרחשון נ"ח לאלף הששי בהיילברון נהרגו ב' מאות נפשות. הרב ר' יוחנן בן הרב ר' אליקום ואשתו מרת ליפפיט, בנו ר' פרא, ובנו אלעזר. ר' אשר הפרנס ואשתו דבורה ור' אברהם הנקדן ובנו החבר. המורה יצחק ותלמידי החכמים משולם בן משה, יהודה ונתן בן שמעון". הקהילה שוקמה על ידי המעטים ששרדו, ובעשור השני של המאה ה-14 מוזכרים כבר מסי יהודים בסכומים ניכרים. בעת גזירות המגפה השחורה נטבחו רוב יהודי העיר, ובתיהם ובית הכנסת הובערו באש. הקהילה שוקמה בשנית, ובשנת 1357 נבנו בה בית כנסת חדש, ומאוחר יותר גם בית עלמין. יהודי היילברון גורשו מהעיר באמצע המאה ה-15, למרות ניסיונות המגורשים בגיבויו של קארל החמישי לשנות את החלטת מועצת העיר. המאבק לשינוי ההחלטה נמשך עד שנת 1861 בה הוכרז על אמנציפציה ליהודי וירטמברג, ולמעט משפחות אחדות של סוחרים לא ניתנה דריסת רגל ליהודים במשך כשלש מאות שנה. בשנת 1871, עם תחילת הבנייה של בית כנסת, התלקחה מחלוקת בקהילה, לאחר שהמיעוט החרדי שהתנגד להכנסת עוגב לבית כנסת, הקים לעצמו קהילה נפרדת. עם זאת, הקהילה הקטנה לא החזיקה מעמד זמן רב. בשנת 1914 מונה כרב מחוז היילברון הרב מקס ברמן (1873–1935). ברמן פעל רבות להרחבת ההשכלה התורנית של בני קהילתו, הוא ארגן שיעורים תורניים קבועים, ויזם את האוניברסיטה העממית בהיילברון. כמו כן הרבה ברמן לכתוב בגנות האנטישמיות והתפלמס בעיתונות עם מאמרי שטנה בביטאון נאצי בהם נטען שהכינוי התלמודי עכו"ם מופנה לנוצרים. ברמן זכה בתביעה משפטית שהגיש נגד מחבר המאמרים בגין השמצת דת ישראל והפרת טוהר המידות העיתונאי. בשנת 1907 הוקם בעיר בית האבות היילברון, בית אבות יהודי ששימש את כלל יהודי באדן-וירטמברג. בית האבות הוחרב בליל הבדולח, ויושביו נספו במהלך מלחמת העולם השנייה.
ג'וספה אילואילו

ראטו ג'וזפה אילואילו (Josefa Iloilo; ‏29 בדצמבר 1920 - 6 בפברואר 2011) היה נשיא פיג'י בין השנים 2000 ל-2009. הוא הודח מתפקידו בדצמבר 2006 בניסיון הפיכה צבאית על ידי ראשי הצבא במדינה, אך הושב אליו בינואר 2007. במקור מורה, אילואילו נבחר לבית הנבחרים של פיג'י וכיהן כסנאטור, ראש הסנאט ולאחר מכן כסגן נשיא פיג'י בין 1999 ל-2000 תחת קאמיסיס מארה. בחייו הפרטיים היה אילואילו מטיף מתודיסטי במשך שנים רבות. פרש מתפקידו כנשיא מסיבות לא ברורות בקיץ 2009, אך אמצעי התקשורת המקומיים העריכו כי גילו המופלג (88) הוא הסיבה העיקרית לפרישה. בזמן כהונתו חלה בפרקינסון ונזקק לטיפול רפואי קבוע באוסטרליה. נפטר ב-6 בפברואר 2011, בגיל 90. מדיה וקבצים בנושא ג'וספה אילואילו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאהן

קאהן (לעיתים כהאן או כאהן) הוא שם משפחה. משמש יהודים כגרסה של השם כהן ומהווה אחד משמות משפחות כהן וכשם משפחה גרמני שמשמעותו סירה קטנה. האם התכוונתם ל... רבי אברהם יצחק קאהן - האדמו"ר הראשון של חסידות תולדות אהרן אברהם קאהאן – סופר, עורך, עיתונאי ומנהיג פועלים יהודי-אמריקאי אוטו קאהן – בנקאי, פילנתרופ ומצנט יהודי-אמריקאי ממוצא גרמני ארנסט כאהן – חבר המחתרת ההולנדית בזמן מלחמת העולם השנייה בנטה קאהאן – מוזיקאית, זמרת ושחקנית יהודיה-נורווגית ג'יזלה קאהן גרסר – שחמטאית יהודיה-אמריקאית ג'ודית אלן קאהאן (אנ') – שחקנית ותסריטאית אמריקאית רבי דוד קאהן - מאדמו"רי חסידות תולדות אהרן דומיניק סטראוס-קאהן – כלכלן ופוליטיקאי צרפתי-יהודי ויקטור קאהן – שחמטאי יהודי רוסי-צרפתי יעקב כהאן – משורר, מחזאי, מתרגם, סופר ובלשן עברי, חתן פרס ישראל יצחק כהן (נשיא בית המשפט העליון) – הנשיא השישי של בית המשפט העליון יששכר דוב קאהן – רב הונגרי ופוסק הלכה. רבה של ארדה-סנזשארץ פלורנס קאהן – האשה היהודיה הראשונה שכיהנה כחברת בית הנבחרים האמריקאי קלוד כאהן – מזרחן צרפתי רוברט קאהן (מלחין) – מלחין ופסנתרן יהודי-גרמני ומורה למוזיקה ריצ'רד קאהן – כלכלן בריטי הרב שמואל יעקב קאהן - מאדמו"רי חסידות תולדות אברהם יצחק שרה קאהאן – סופרת ומשוררת יידית סובייטית לואי קאהן – אדריכל אמריקאי חשוב אקדמיית קהאן – ארגון אמריקאי ללא כוונת רווח העוסק בהוראה מקוונת הרב יואל כהן - ה"חוזר" של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד שאו קאהן – דמות ממשחקי מורטל קומבט קאן (פירושונים) חאן קן (פירושונים)
קנומן

קנומן (באנגלית Cenomanian) הוא גיל בתחילתו של תת-התור הקרטיקון עליון, תקופתו נמשכה מלפני 99.6 מיליון שנה ועד 93.6. שמו של גיל זה נגזר משמה הלטיני של העיר לה מאן בחבל פיי דה לה לואר שבצרפת. סלעים מגיל זה נמצאים בישראל ביהודה ושומרון, בצפון הנגב, בים המלח ובהרי אילת, ברובם סלעי משקע ימיים כגון גיר ודולומיט הנוצרים על ידי שקיעתם של קונכיות ושלדים של בעלי חיים ימיים, המעידים על כך שהים כיסה אז את האזור. מדיה וקבצים בנושא קנומן בוויקישיתוף קנומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כור

האם התכוונתם ל... כור תעשיות – קונצרן ישראלי כור גרעיני – מתקן להפקת אנרגיה באמצעות שימוש בתהליכי ביקוע כור היתוך – ביטוי מטאפורי לתהליך סוציולוגי של היטמעות מהגרים בחברה ותיקה כור (נפת טולכרם) – כפר פלסטיני בשומרון כור (עיר) – עיר בשווייץ כור (אל) – אל שמי קדום כור (יחידת מידה) – מידת נפח בתנ"ך וספרות חז"ל כור המצרף (פורגטוריום) - על פי הנצרות הקתולית, מקום או מצב שבו מתמרקת נשמתו של מי שלא חטא חטאי מוות כור היתוך (כלי התכה) – תנור או כלי המשמש להתכת מתכות
מזחלות (ספורט חורף)

מזחלות (Bobsleigh) הוא ספורט חורף שבו קבוצה של 2 או 4 אנשים גולשים באופן מתוזמן על מזחלת המונעת על ידי כח הכבידה במסלול פתלתל, צר ומשופע במורד נתיב קרח. מהירות המזחלת יכולה להגיע ל-150 קמ"ש. המסלולים מתחילים עם קבוצת אנשים שדוחפים את המזחלת לאורך 50 מטרים לפני עליית המשתתפים עליה. התחרות היוקרתית ביותר של ספורט המזחלות מתקיימת במשחקי החורף האולימפיים אחת לארבע שנים. התחרות הרשמית הראשונה נערכה בשאמוני, צרפת. בשנת 1923 נוסדה הפדרציה הבינלאומית למזחלות ובשנת 1924 נכלל ספורט המזחלות בין ענפי הספורט של אולימפיאדת החורף. אף שנסיעה במזחלת על שלג או קרח הייתה פופולרית בהרבה מדינות צפוניות בעבר, בובסלי הוא ספורט מודרני יחסית. מקור הספורט הוא בעיירת הנופש היוקרתית סנט מוריץ שבשווייץ, בסוף המאה ה-19. נופשים מאנגליה המציאו את הספורט לראשונה, כאשר שני אנשים ישבו על מתקן אשר החליק במורד קפוא, ואחד מהם "נהג" במתקן ניווט. מקור השם המקורי באנגלית, bobsleigh, הוא הלחם בסיסים של המילים: bob שמשמעותו התנדנדות ו-sleigh שמשמעותו מזחלת. מזחלות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוטובוס נמוך-רצפה

אוטובוס נמוך-רצפה, הוא אוטובוס בעל רצפה נמוכה וללא מדרגות הקרובה למפלס המדרכה ודלתות רחבות המצוידות ברמפות. אוטובוס זה עוצב כדי להיות נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים. אוטובוסים נמוכי רצפה נוחים גם למי שדוחף עגלת תינוק ולמי שמתקשה בטיפוס מדרגות ואינו משתמש בכיסא גלגלים (פעוטות, זקנים ואנשים עם לקות תנועה או גמדות). דרכים אחרות להנגיש אוטובוס לאוכלוסיית יעד זו הן שימוש במעלון ובמערכת קפיצים הידראולית לאוטובוס, שמאפשרת לו להוריד את מפלס הרצפה (בדומה למכוניות סיטרואן). אולם, הן מבחינה מכנית והן מבחינה בטיחותית, אפשרויות אלה מסורבלות יותר משימוש ברמפה ובאוטובוס בעל רצפה קבועה ונמוכה. נכון לשנת 2010, ישנם מספר רב של דגמי אוטובוסים. הדגם הראשון יוצר בגרמניה בשנת 1992. החל מ-1999 כולל האוטובוס אפשרות להטיית האוטובוס כלפי המדרכה, לעליית נכים ואנשים בעלי צרכים מיוחדים. אוטובוס נמוך רצפה יכול לשרת נוסעים בשביל נסיעות עירוניות או בין עירוניות. קיימים שני סוגים של אוטובוסים נמוכי רצפה: אוטובוס נמוך רצפה בעל רצפה נמוכה במלואה הנפוץ בבריטניה ואירופה, ואוטובוס נמוך כניסה שבו רק חלק מהרצפה (למשל רצפת הכניסה) נמוכה, ושאר הרצפה גבוהה, שנפוץ בארצות הברית וקנדה. אוטובוסים אלה עוצבו בעקבות חוקי שוויון זכויות לאנשים עם לקויות שחוקקו במקומות שונים בעולם החל מאמצע שנות השמונים של המאה העשרים (כגון ADA of 1990 בארצות הברית). אולם, הם נמכרו גם במדינות בהם טרם נחקקו חוקים כאלה והם הפכו לנפוצים בעולם. בישראל הופיע האוטובוס נמוך-הרצפה הראשון בשנת 1994, והוא נרכש על ידי חברת דן מדגם MAN NL 202 (העומד בתקן יורו1). בנובמבר 1999 נרכשו על ידי חברת דן כ-150 אוטובוסים מוגמרים מדגם MAN NL 263 (יורו 2), מיד לאחר מכן נרכשו על ידי אגד כמות דומה של אוטובוסים מדגם MAN NL 313, בשלב מאוחר יותר הורכבו הדגמים בישראל. ביוני 2007 עבר ה MAN NL 313 בישראל מתיחת פנים באוטובוסי החברות אגד וויאוליה ובספטמבר חודש גם צי האוטובוסים של דן לאוטובוס מדגם זה (שעמדו בתקן יורו 4). בסוף 2009 נרכשו דגמי MAN NL 323 (יורו 5). בשנים 2007–2010 רכשה חברת "אגד" אוטובוסים נמוכי רצפה של חברת "סקאניה" הדגם הראשון: K270LE (יורו 4) נרכש ב 2007 ממנו נרכשו כמה עשרות. הדגם השני, N280UB (יורו 5) נרכש בשנת 2010 וממנו נרכשו כמה מאות. בארצות הברית וקנדה נעשה שימוש באוטובוסים נמוכי כניסה שבהם, רק רצפת הכניסה והיציאה נמוכה, בעוד שאר רצפת האוטובוס גבוהה. בישראל מופעל אוטובוס כזה בחלק מהחברות, מתוצרת מרכבים והארגז.
ק. ר. נאראיאנאן

קוצ'ריל ראמאן נאראיאנאן (במלאיאלאם: കോച്ചേരില്‍ രാമന്‍ നാരായണന്‍;‏ 27 באוקטובר 1920 – 9 בנובמבר 2005) היה נשיא הודו, הראשון מהקסטות הנמוכות שמילא משרה זו. נאראיאנאן נולד בטראבאנקורה שבטרוונקור ב-27 באוקטובר 1920, קיבל תואר ראשון ושני בספרות אנגלית מאוניברסיטת טרוונקור. לאחר מכן עבד כעיתונאי עבור ההינדו (1944–1945) ו"טיימס אוף אינדיה" (ב-1945). עד מהרה זכה במלגה נוספת ועזב את הודו ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם זכה בהצטיינות אקדמית מהשורה הראשונה. ב-1948 שב נאראיאנאן להודו, וב-1949 הצטרף לשירות החוץ ההודי. במהלך עבודתו בשירות החוץ, הוצב נאראיאנאן בראנגון, טוקיו, לונדון, קנברה והאנוי. שימש כשגריר הודו בתאילנד (1967–1969), שגריר הודו בטורקיה (1973–1975) ובסין (1976-1978). ב-1978 פרש משירות החוץ, אך שב וכיהן כשגריר הודו בארצות הברית מ-1980 ועד 1984. ב-1984 נבחר נאראיאנאן ללוק סבהה כמייצג מחוז בחירה בקרלה, ושב ונבחר שלושה פעמים. נאריאינאן כיהן כשר בממשלות רג'יב גנדי מ-1985 ועד שמפלגת הקונגרס הלאומי ההודי אבדה את השלטון ב-1989. למרות שהמפלגה חזרה לשלטון ב-1991, נאראיאן לא שב לשולחן הממשלה. נאראיאנאן כיהן כסגן נשיא הודו בשנים 1992–1997 במקביל לנשיאותו של שנקר דיאל שרמה וכנשיא הודו בשנים 1997–2002. נפטר בשנת 2005 בגיל 85 בעקבות דלקת ריאות. מדיה וקבצים בנושא ק. ר. נאראיאנאן בוויקישיתוף ק. ר. נאראיאנאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ק. ר. נאראיאנאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, Kocheril Raman Narayanan, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאן SG

MAN SG הוא דגם אוטובוס מפרקי שיוצר על ידי חברת מאן בגרמניה בשנת 1973, שכונה אז SG 192. בתחילת שנות השמונים הוגדל נפח המנוע ל-240 כ"ס ונקרא SG 240. בישראל נרכשו לראשונה על ידי חברת דן בשנת 1985 עשרה אוטובוסים מוגמרים מדגם SG 240, וב-1987 רכשה החברה כ-30 שלדות שיועדו להרכבה ב-מדינת ישראל על ידי מרכבים והארגז. בין השנים 1990–1994, רכשה חברת דן 217 שלדות של SG 292. דגם זה היה ארוך מעט מקודמו עם נפח מנוע בן 240 כ"ס, ניתן לזהות דגם זה בפנסיו הקדמיים המרובעים בניגוד לקודמו (שהיו עגולים). מאן NG272 מאן (2)NG272 מדיה וקבצים בנושא מאן SG בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבות הדרכים

רבות הדרכים הוא אלבומו השני של היוצר והפסנתרן דניאל סלומון. האלבום יצא בשנת 2005 וכולל 10 שירים. האלבום זכה להצלחה, הגיע בספטמבר 2006 למעמד של אלבום זהב והפך את דניאל סלומון לדמות מוכרת בתעשיית המוזיקה הישראלית. את המילים ואת הלחנים כולם כתב סלומון עצמו וכן גם אחראי על העיבודים. לקראת צאת האלבום ב-2005 הופץ הסינגל "אהבה" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו והטלוויזיה, ואף היה לאחר כמה שנים שיר נושא בקמפיין של החברה הסלולרית סלקום. עם השיר יצא קליפ לערוץ המוזיקה. קרוב לצאת האלבום יצא לרדיו הסינגל "רבות הדרכים", בו שר סלומון יחד עם דנה עדיני, שגרף הצלחה במצעדי השירים של גלי צה"ל ורשת ג', ויחד איתו יצא גם קליפ לשיר זה. שני סינגלים נוספים, "אין כמו האהבה שלך", ו"מיתר קרוע" (שנכתב לזכרה של ענבל פרלמוטר), זכו להשמעות מועטות. אהבה ספרי לי אין לך הגנה עשן בעיני רבות הדרכים (עם דנה עדיני) מיתר קרוע אין כמו האהבה שלך פעם אחרת מה את נושאת מידע על האלבום רבות הדרכים באתר MusicBrainz
תסמונת פירוק הגידול

תסמונת פירוק הגידול היא קבוצה של סיבוכים מטבוליים שיכולה להופיע לאחר טיפול בסרטן, בדרך כלל מסוג לימפומה ולוקמיה ולעיתים אפילו שלא בעקבות טיפול. הסיבוכים נובעים מרכיביהם המפורקים של תאי הגידול הסרטני וכוללים היפרקלמיה, היפרפוספטמיה (עודף זרחן), היפראוריצימיה (עודף חומצה אורית), היפוקלצמיה ובעיות נלוות בכליות. התסמונת קרויה באנגלית Tumor Lysis Syndrome, ובראשי תיבות: TLS. מצב זה מאופיין על ידי היפראוריצמיה (יתר חומצה אורית בדם), היפרקלמיה (יתר אשלגן בדם), היפרפוספטמיה (יתר זרחן בדם) והיפוקלצמיה (תת-סידן בדם). תסמונת זו נובעת כתוצאה מהרס נרחב של תאים סרטניים אשר נמצאים בתהליך גידולם. לעיתים יכול להתפתח מצב של חמצת (אצידוזיס), ואף אי ספיקת כליות חריפה. תסמונת זו מקושרת בעיקר לאחר טיפול בסוגי סרטן מסוימים ובמיוחד סרטן מסוג לימפומה או לוקמיה בהם תהליך ההאצה של חלוקת התאים הסרטניים גבוה. עם זאת, תסמונת זו עלולה להופיע גם במצבים של לויקמיה מסוג לימפוציטים כרונית, בעיקר לאחר מתן טיפול ב- fludarabine. תסמונת זו נצפתה גם כאשר ניתנו תרופות אחרות לחולי סרטן- כגון מתן טיפול בסטרואידים, הורמונים כגון טמוקסיפן ולטרוזול, וכן נוגדנים מונוקלונאליים כגון ריטוקסימאב ו- gemtuzumab. TLS מתרחשת לרוב 1-5 ימים לאחר מתן טיפול כימותרפי (או תוך כדי מתן הטיפול). הטיפול הכימותרפי כשלעצמו הורג תאים סרטניים ומביא לעליה ברמות חומצה אורית בדם כתוצאה מהתפרקותם של אותם תאים וחומצות גרעין. כתוצאה מכך שהסביבה נהיית חומצית יותר, חומצה אורית יכולה להתגבש לחלקיקים גדולים יותר ולשקוע באזורים שונים בכליה ובכך להביא לאי ספיקת כליות. חמצת לקטית והתייבשות יכולים לתרום גם הם לשקיעת חומצה אורית בכליות. מציאת קריסטלים של חומצה אורית בשתן מהווה עדות חזרה לכך שיש בעיה כלייתית (נפרופתיה כלייתית) כתוצאה מהצטברות חומצה אורית בכליה, ואצל חולים אלו היחס שבין רמות חומצה אורית בשתן ביחס לרמות קריאטינין בשתן יהיה גדול מ-1. תהליך נוסף המתרחש ב- TLS הוא שחרור של זרחן תוך תאי מתאי הסרטן אל זרם הדם, כתוצאה מפירוק תאים אלו. יתר זרחן דם מביא לירידה ברמת הסידן בדם, אשר מביאה בתורה לתופעות קליניות המקושרות לרמת סידן בדם כגון בעיות נוירו-מוסקולריות והתכווצויות טטניות. גם כאן, הצטברות של גבישי קלציום-פוספט (סידן זרחן) בכליה עלולה להביא לאי ספיקת כליות. אשלגן הוא יון עיקרי תוך תאי, ועל כן הרס של תאי סרטן יביא לשחרור אשלגן לזרם הדם ולעליה ברמת האשלגן (היפרקלמיה). יתר אשלגן בדם, יחד עם אי ספיקת כליות, עלול להביא למצב מסכן חיים אשר יכול להתפתח לכדי אריתמיות חדריות (בעיות קצב לבביות) ומוות פתאומי. הסיכוי לפתח TLS אצל חולים עם לימפומה מסוג בורקיט קשור בין היתר למידת התפקוד הכלייתי ולמידת הגידול עצמו. חולים שאצלם רמות החלבון לקטט דהידרוגנז גבוהות מאוד וכן חולים שרמות החומצה האורית בדמם גבוהות מאוד, הם חולים אשר נמצאים ברמות סיכון גבוהות יותר לפתח TLS. על כן, אצל חולים אלו יש לבצע הערכה מקדימה הכוללת ספירת דם מלאה, בדיקות כימיה ושתן מלאות, ואצל חולים בהם תפקודי הכליות מתחת לנורמה, יש לבצע הערכה נוספת על ידי ביצוע אולטרא סאונד לכליות. הטיפול ב- TLS, לאחר ביצוע האבחנה עצמה, כולל מתן אלופורינול- allopurinol, הבססת השתן, ומתן הידרציה מסיבית (נוזלים).
סידני לוב

סידני לוב (לאוב) (באנגלית: Sidney Loeb; ‏1917 - 11 בדצמבר 2008) היה מדען ישראלי, מחלוצי החוקרים בתחום של התפלה והפקת אנרגיה באמצעות שיטת אוסמוזה הפוכה. פרופסור להנדסת כימית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נולד בארצות הברית. בוגר לימודי הנדסה כימית באוניברסיטת אילינוי, ובעל תואר שני ושלישי באוניברסיטת UCLA. עם שותפו סריניווסה סורירג'אן, היה הראשון בעולם שיישם את רעיונו של פרופ' ריד מפלורידה, להתפלת מים בעזרת אוסמוזה הפוכה, בהקמת מכון מסחרי להתפלת מים בשנת 1965 בקואלינגה שבקליפורניה. בשנת 1967, הגיע לבאר שבע בשליחות אונסק"ו, על-מנת להקים מפעל התפלה בקיבוץ יטבתה וללמד את טכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה בישראל. בשנת 1968 הקים עם אנשי המכון ביוטבתה את המתקן השני בעולם להתפלה בשיטת האוסמוזה ההפוכה. לאחר שלוש שנים עלה רשמית לישראל והצטרף למכון לחקר הנגב. מאוחר יותר קיבל משרה כפרופסור להנדסה כימית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם גם הגה, בשנת 1973 בעקבות עליית מחיר הנפט, את הרעיון של הפקת אנרגיה כחולה באמצעות תהליך הפוך להתפלת מים באוסמוזה הפוכה. הוא פרש לגמלאות בשנת 1986. בשלושים השנים האחרונות לחייו התגורר ביישוב עומר שבנגב. נפטר ב-11 בדצמבר 2008. ג'ודי ואריה מלמד-כץ, אנרגיה כחולה, מגזין גליליאו ד"ר רחלי עינב, טבע הדברים, התפלה: פתרון חכם עם תג מחיר לא קטן, באתר ynet, 20 בנובמבר 2009 דויד חסון, גיליון מיוחד לזכרו של סידני לוב, כתב העת התפלה, 31 באוקטובר 2010
אתבסקה (משפחת שפות)

אתבסקה (אנגלית Athabascan) היא משפחת שפות בצפון אמריקה השייכת לשפות נה-דנה, שבעבר הייתה מדוברת ברוב אזורי מערב קנדה. כיום ישנם כ-180,000 דוברי אתבסקה, והיא הקבוצה השנייה בגודלה אחרי היוטו-אצטקים, בעיקר בצפון מערב קנדה, אלסקה וכן בדרום-מערב ארצות הברית. נהוג לחלק משפחה זו לשלוש קבוצות: צפון אתבסקה - באלסקה, ובקנדה (בטריטוריות הצפון-מערביות, אלברטה, מניטובה וקולומביה הבריטית,) - סך הכל כשלושים דיאלקטים. החוף הפסיפי - באורגון ובצפון קליפורניה הכוללת כשבעה דיאלקטים, בהם הופה[דרוש מקור]. דרום אתבסקה - קבוצה זו כוללת שש שפות, בהן אפאצ'י, נאוואחו, חיקרילה וצ'יריקוואה, והיא הגדולה והידועה ביותר עם כ-150,000 דוברים באריזונה ובניו מקסיקו, בין בסיסי הצבא, העוסקים בנשק גרעיני, בלוס אלמוס לפיניקס. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאו הראשון

האם התכוונתם ל... לאו הראשון (אפיפיור) (440-461) לאו הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (457-474)
הילריוס

האפיפיור הילריוס הקדוש (בלטינית: Hilarius; מת ב-29 בפברואר 468) כיהן כאפיפיור בין 19 בנובמבר 461 ועד מותו. לאחר מכן הוכרז כקדוש נוצרי. הילריוס או הילרוס נולד בסרדיניה ונבחר לכהונת האפיפיור ב-17 בנובמבר. טקס הקדשתו נערך ב-19 בנובמבר 461. הילריוס כיהן כארכידיאקון תחת האפיפיור לאו הראשון ונאבק יחד עמו להגברת ההשפעה של האפיפיור הרומאי. במצוות לאו נכח הילריוס בוועידת אפסוס השנייה בשנת 449 והתנגד למינויו של פלביאנוס מקונסטנטינופול. בשל התנגדות זו נאלץ להימלט מהוועידה על מנת לבשר ללאו על תוצאותיה. במהלך כהונתו כאפיפיור המשיך לבסס את מעמד האפיפיורות, המשיך במאבקו של לאו בהילריוס מארל. חלק ניכר מכהונתו הוקדשו לשמירה על המשמעת הכנסייתית, וביישוב סכסוכים בין הבישופים של גאליה וספרד. כאשר בנרבון מונה הארכידיאקון הרמס לתפקיד בישוף ביוזמת קודמו, ובלא הסכמה של האפיפיור, כינס הילריוס ועידה בשנת 462 וביטל את סמכויותיו של הרמס. ברומא פעל הילריוס לבטל את הצו הסובלני של הקיסר שהוצא בשנת 467 ובעת ביקור של הקיסר אנתמיוס בבזיליקת פטרוס הקדוש ציווה הילריוס על הקיסר למנוע אסיפות בהן מושמעות דעות פלגניות. הילריוס בנה ברומא מספר כנסיות ומבנים. הילריוס נקבר בבזיליקת סן לורנזו שמחוץ לחומות. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו הוא 17 בנובמבר או 28 בנובמבר. מדיה וקבצים בנושא הילריוס בוויקישיתוף הנרי וייס, מילון וביוגרפיה של ספרים ואישים נוצריים עד סוף המאה השישית (באנגלית) הילריוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תואר בהיררכיה הכנסייתית. בעל מעמד דתי בכיר מכומר אבל זוטר מבישוף.
סימפליקיוס

סימפליקיוס (בלטינית: Simplicius; מת ב-2 או 10 במרץ 483) כיהן כאפיפיור משלהי חודש נובמבר או ראשית דצמבר 468 ועד מותו ב-483. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי. סימפליקיוס נולד בטיבולי שבאיטליה והיה בנו של קסטינוס. הוא נבחר לתפקיד האפיפיור ב-25 בפברואר 468, עשרה ימים לאחר מותו של האפיפיור הקודם, הילריוס. סימפליקיוס השתתף בוועידת כלקדון במסגרתה התנגד לדוקטרינה המונופיזיטית ולטענה לפיה מעמד הפטריארכים המזרחיים והאפיפיור (בישוף רומא) זהה. בתקופת כהונתו כאפיפיור נפלה האימפריה הרומית המערבית ושכירי חרב ההרולים הדיחו את רומולוס אוגוסטולוס, אחרון קיסרי האימפריה, והכריזו על אודואקר כמלך ממלכת איטליה בשנת 476. סימפליקיוס המשיך לכהן בתקופת אי-יציבות זו בניסיון לבסס את מעמד האפיפיור כראש הכנסייה במערב אירופה. ברומא עצמה יזם רפורמות שלטוניות והקים את כנסיית סנטה ביביאנה. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו הוא 10 במרץ. מדיה וקבצים בנושא סימפליקיוס בוויקישיתוף סימפליקיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אני – מושג במודל הנפש הפרוידיאני אני, מלך מזרח אנגליה – מלך ממלכת מזרח אנגליה בראשית המאה השביעית אני, קיסר יפן – אחד מקיסרי יפן האגדתיים, שמלך בין 549 לפנה"ס - 511 לפנה"ס אני – שיר של רחל המשוררת אני (אתר ארכאולוגי) – אתר ארכאולוגי ארמני במזרחה של טורקיה, בירת ארמניה ההיסטורית בימי שושלת הבגרטים