laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם אלישיב

הרב אברהם אלישיב (וכן: אלישוב; בכתיב יידי: עליאשאוו; תרל"ז, 1877 בערך - ד' בחשוון תש"ג, אוקטובר 1942) היה רבה של הומל שבבלארוס, ולאחר עלייתו לארץ ישראל מייסד ורב "תפארת בחורים" בירושלים. אביו של הרב יוסף שלום אלישיב. נולד בשאולאי, ליטא, בשם אברהם לוינסון, בנם של חנה ורבי משה לוינסון מהעיר אראן ("ר' משה אראנר") שנודע בצדיקותו. בצעירותו למד בישיבת ראדין הסמוכה לאראן, אצל החפץ חיים. כמו כן נחשב תלמידו של המגיד הרב אליקום גצל לויטן. בשנת תרנ"ג (1893) נשא את חיה מושא, בתו של המקובל הרב שלמה אלישיב. בשנת תרנ"ז (1897) הדפיס את ספרו "ביכורי אברהם". בראש חודש ניסן תר"ע (1910), שבע עשרה שנה לאחר נישואיהם, נולד בנם היחיד יוסף שלום. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו ועם חותנו משאוול להומל. כיהן כרב העיר, ועל שמה כונה "דער האמלער רב" ("הרב של הומל"). בשנת תרע"ד (1914) הוציא את הספר "הלכות בית הכנסת ובית המדרש". בשנת תרפ"ד (1924), עלה עם משפחתו ועם חותנו לארץ ישראל והמשפחה התגוררה בשכונת מאה שערים בירושלים. לצורך העלייה שינה את שם משפחתו מלוינסון לאלישיב, כשם חותנו. שינוי השם נעשה בעצת החפץ חיים, ולשם השגת הסרטיפיקט נעזרה המשפחה ברב קוק. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא כרך נוסף בספרו "ביכורי אברהם". הרב אלישיב ייסד את חברת "תפארת בחורים", עבור צעירים ירושלמים שעבדו לפרנסתם. היה מוסר להם שיעורי תורה יומיים וכן שיעורים ודרשות מדי שבת. עסק בהוצאת ספריו של חותנו "לשם שבו ואחלמה". נקבר בבית הקברות הר הזיתים, לצד חמיו. בנו, הרב יוסף שלום אלישיב, מונה כממלא מקומו ב"תפארת בחורים". אחותו דינה הייתה אשת הרב ניסן בן ציון שמושקוביץ, שכיהן כרב בכמה קהילות בליטא ולאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת תרצ"ה שימש רב בחיפה. בנם הוא הרב מנחם מאיר ציוני, אב"ד בתל אביב (אביו של הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה). כרטיס הקבר של אברהם אלישיב, באתר הר הזיתים אברהם בן משה אלישוב (נפטר 1942), דף שער בספרייה הלאומית ירחון "תבונה", חשוון תש"ג: "והוא כבן שישים וחמש שנים במותו". יש אומרים ששם משפחתו היה פופקא. השקדן, עמ' 19. לפי גרסה אחרת, הוא נישא בשנת תרנ"ט, 1899. ולפי זה בנם יוסף שלום נולד לאחר אחת עשרה שנות נישואים. כמו כן, לפי זה הוא חיבר את ספרו "ביכורי אברהם" לפני נישואיו. - אתר "תולדות ושורשים". מודעה שבה מופיע הרב בשם "הרב מהאמלע".
גוסטב בוקי

גוסטב בוקי (בגרמנית: Gustav Bucky, ‏3 בספטמבר 1880, לייפציג - 19 בפברואר 1963, ניו יורק) היה רדיולוג, פיזיקאי, מדען גרמני-אמריקאי וממציא עדשת הבוקי במכשירי רנטגן, הקרויה על שמו. אחרי קבלת תעודת הבגרות בלייפציג בשנת 1901 הוא למד פיזיקה באוניברסיטת ז'נבה. לאחר מכן למד גם רפואה בלייפציג וסיים את ההסמכה לרפואה בשנת 1906. באותה שנה הוא התחתן עם פרידה לבית זרזון מהמבורג, משוררת ומלחינה. בשנת 1910 הוא פתח מעבדה עצמאית בברלין, שם הוא פיתח את ההמצאות שפרסמו אותו בעולם. בשנת 1923 היגרה המשפחה לניו יורק. הוא חזר לברלין בשנת 1930, אך כעבור פחות משלוש שנים עלו הנאצים לשלטון, והוא חזר לארצות הברית. בוקי היה חבר קרוב של אלברט איינשטיין ורופאו האישי. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמנים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארן סילקווד

קארן גיי סילקווד (Karen Gay Silkwood; ‏19 בפברואר 1946 – 13 בנובמבר 1974) הייתה טכנאית גרעין ופעילת איגוד מקצועי, שהתפרסמה לאחר מותה, עם חשיפת ליקויי בטיחות בתעשיית הגרעין האמריקאית, כולל "יצוא" פלוטניום ללא פיקוח הרשויות. קרן גיי סילקווד נולדה בלונגוויו, טקסס, בתם של מרל (לבית ביגס; 1926–2014), וויליאם סילקווד (1924–2004), וגדלה בנדרלנד, טקסס. היו לה שתי אחיות, לינדה ורוזמרין. היא למדה באוניברסיטת למאר בביומונט, טקסס. בשנת 1965 נישאה לוויליאם מדוס, עובד צינור נפט, ויחד הביאו לעולם שלושה ילדים. בעקבות פשיטת רגל של בני הזוג עקב הוצאות יתר, ולנוכח סירובו של מדוס לסיים רומן מחוץ לנישואין, סילקווד עזבה אותו בשנת 1972 ועברה לאוקלהומה סיטי, שם עבדה זמן קצר כפקידת בית חולים. סילקווד למדה טכנאות כימיה ועבדה לאחר מכן במפעל להכנת פלוטוניום של חברת קר מקגי (Kerr Mcgee) באוקלהומה. היא התקבלה לעבודה בשנת 1972 כטכנאי מעבדה במפעל תמורת ארבעה דולרים לשעה. עבודתה כללה ליטוש מוטות דלק עמוסיםב פלוטוניום ובדיקת המוטות לבטיחות ובקרת איכות, אך לא היה לה רקע בענף זה והחברה סיפקה הכשרה מינימלית בלבד. בהמשך אמרה סילקווד כי רק באוקטובר 1974, לאחר שנתיים בתפקיד, הבינה שקרינת פלוטוניום עלולה לגרום לסרטן. במהלך עבודתה שמה לב לכך שהמפעל מפר את הוראות הבטיחות להן הוא מחויב על פי החוק, וחושף את העובדים לחומרים רדיואקטיביים. כמו כן סיפק המפעל תוצרים פגומים. סילקווד אספה מסמכים המעידים על טענותיה ויצרה קשר עם עיתונאי הניו יורק טיימס ועם ראשי האיגוד המקצועי. שבועות אחדים לאחר שהציעה את עדותה, סילקווד נדהמה כשגופה הפעיל את גלאי הקרינה, המתריע על זיהום פלוטוניום, כשעזבה את המתקן בתום משמרת העבודה וכך גם בימים הבאים, ברמות גבוהות אף יותר. ומחקירה עולה כי ביתה היה מזוהם ברדיואקטיביות גבוהה. היא אמרה שהיא מאמינה שהיא מזוהמת במתכוון עקב עדותה ופעילותה באיגוד. בדרך לפגישה באוקלהומה סיטי, שבה התכוונה למסור את המסמכים, היא נהרגה בתאונת דרכים. דו"ח המשטרה הרשמי ציין שהסיבה לתאונה הייתה עייפות יתר, ואחד השוטרים ציין שברכב נמצאו כדורי שינה ומריחואנה. הקלסר שהכיל את המסמכים שאספה נעלם מהרכב שסימני פגיעה "טריה" מאחור, מחזקים את החשד בהתנגשות מכוונת, אף שסברה זו לא הוכחה. בנוסף לליקויי בטיחות חמורים, כנדרש במפעל עתיר סיכוני קרינה, התגלה בתחקיר חוסר של 20 ק"ג פלוטוניום מועשר, שייתכן והוברח, בידיעת רשויות הפיקוח, לסוכנויות ה-CIA, ה-MI5 הבריטי, המוסד הישראלי, וקבוצה עלומה מאיראן. עוד דווח בהקשר זה לרשויות ארצות הברית על הברחת כ-18 ק"ג פלוטוניום ממפעל קר-מקגי, שאותר בהמשך על ידי ה-NSA על ספינה שכורה שנצפתה בדרכה לישראל. מותה של קארן סילקווד עורר תשומת לב גדולה מאוד. בשנה שלאחר מכן החליט קר מקגי לסגור את המפעל. אביה של קארן, ביל סילקווד, קיבל ממק-גי פיצויים בגובה 1.3 מיליון דולר בהליך בוררות משפטי ממושך. הסרט "הסינדרום הסיני" משנת 1979 מבוסס על חייה ועל ליקויי הבטיחות שחשפה. בשנת 1983 יצא הסרט "סילקווד", המבוסס אף הוא על סיפורה של קארן סילקווד, בכיכובה של מריל סטריפ. חושף שחיתות קארן סילקווד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קארן סילקווד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קארן סילקווד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Merle Silkwood Obituary (2014) - Nederland, TX - The Beaumont Enterprise, www.legacy.com (באנגלית) Bill Maurice Silkwood (1924-2004) - Find A Grave..., www.findagrave.com (באנגלית) TSHA | Silkwood, Karen Gay, www.tshaonline.org Environmental activists, Westport, Conn. : Greenwood Press, 2001, ISBN 978-0-313-30884-0 NNDB, Karen Silkwood
הלן וילס

הלן נאינגטון וילס (מודי) רוארק (באנגלית: Helen Newington Wills (Moody) Roark,‏ 6 באוקטובר 1905 – 1 בינואר 1998) הייתה טניסאית אמריקאית מהטובות ביותר בהיסטוריה, שהחלה להשתתף בתחרויות בשנות ה-20 של המאה ה-20. היא דורגה במקום הראשון בעולם והייתה האישה האמריקנית הראשונה שנודעה כספורטאית ידוענית. היא זכתה ב-31 תוארי גראנד סלאם, מהם 19 ביחידות רביעית אחרי מרגרט קורט (24), סרינה ויליאמס (23) ושטפי גראף (22). דורגה 9 פעמים במקום הראשון בעולם בסוף השנה (1933-1927, 1935, 1938). אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב (פריז 1924). נולדה בפרימונט, קליפורניה ולמדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1922 והיא בת 17, השתתפה לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ונוצחה על ידי מולה מלורי בגמר. בשנה שלאחר מכן ניצחה את מלורי בגמר ופתחה שרשרת זכיות רצופות בטורניר זה עד 1932 (למעט 1926, בה לא השתתפה מסיבות רפואיות), ב-1933 הגיעה לגמר הטורניר אך נוצחה על ידי הלן הל ג'ייקוב. ב-1924 הגיעה לראשונה לאליפות וימבלדון והפסידה בגמר לקייתלין מקיין הבריטית בשלוש מערכות 6–4, 4–6, 4–6. באותה שנה זכתה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת פריז, שהייתה האולימפיאדה האחרונה בה היה הטניס ענף אולימפי עד אולימפיאדת סיאול (1988). ב-16 בפברואר 1926 נפגשה וילס בת העשרים עם סוזן לנגלן בת העשרים-ושבע, אלופת וימבלדון בשנים 1919-1925 במועדון קרלטון בעיר קאן שבריביירה הצרפתית. המשחק סחף התעניינות בינלאומית נרחבת באופן יוצא-דופן לטניס נשים עד אותה עת המשחק היה צמוד ומותח ובסופו ניצחה לנגלן 6–3, 8–6 כשהיא קרובה לאפיסת כוחות. היה זה משחקה האחרון של לנגלן וסימן את חילופי הדורות בטניס הנשים, שהפך לענף פופולרי. על המגרש הופיעה וילס לרוב עם תלבושת בדוגמת חליפת מלחים לבנה וחצאית באורך הברך. בניגוד ליריבתה סוזן לנגלן המוחצנת, לא נטתה וילס להבעת רגשות על המגרש או מחוצה לו וזכתה לכינוי "Little Miss Poker Face" (עלמת פני-פוקר הקטנה). ב-1928 ניצחה לראשונה באליפות צרפת הפתוחה, בה ניצחה שלוש פעמים נוספות (1929, 1930, 1932). בשנת 1929 נישאה לפרדריק מודי (Frederick Moody) וצירפה את שמו לשמה בהמשך, עד לגירושיה ממנו בשנת 1937. ביולי 1926‏ ויולי 1929‏ הופיעה על שער טיים מגזין. בין השנים 1927 ל-1935 (למעט בשנים 1931 ו-1934) ניצחה בכל אליפויות וימבלדון כמעט מבלי להפסיד מערכה, משחקה האחרון בטורניר זה נערך ב-1938. ב-1937 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה Fifteen-Thirty: The Story of a Tennis Player. באותה שנה גם התגרשה ממודי ונישאה לשחקן הפולו אדיאן רוארק. Helen Wills, Fifteen-Thirty: The Story of a Tennis Player, Charles Scribner's Sons, 1937 Larry Engelmann, The Goddess and the American Girl: The Story of Suzanne Lenglen and Helen Wills, Oxford University Press, 1988 ISBN 978-0195043631 מדיה וקבצים בנושא הלן וילס בוויקישיתוף הלן וילס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הלן וילס, באתר olympedia.org הלן וילס, באתר ה-ITF הלן וילס, באתר היכל התהילה של הטניס מאמר אודות מותה, הניו יורק טיימס, 3 בינואר 1998 ביוגרפיה באתר bio.com אמיר ענבר, סוזן לנגלן נגד הלן ווילס: המפגש שהצית את דמיונם של חובבי הטניס, באתר הארץ, 19 בפברואר 2016 הלן וילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הלן וילס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) * מאמר אודות מותה, הניו יורק טיימס, 3 בינואר 1998 Tennis Everyone?, ספורטס אילוסטרייטד, 16 באוקטובר 1991 My Match against Mlle Lenglen, by Helen Wills מתוך תיאור הספר The Goddess and the American Girl עטיפת טיים מגזין 26 ביולי 1926 עטיפת טיים מגזין 1 ביולי 1929
פסטיבל הסרטים של לונדון

פסטיבל הסרטים של לונדון (אנגלית: BFI London Film Festival) הוא האירוע הקולנועי הגדול ביותר בבריטניה בו מקרינים למעלה מ-300 סרטים ביניהם תיעודיים, קצרים ואחרים, מכמעט 50 מדינות. הפסטיבל שנוסד בשנת 1953 נערך מדי שנה במחצית השנייה של חודש אוקטובר תחת חסותו של מכון הסרטים הבריטי. הפסטיבל מספק גם תוכנית מקיפה על אירועים בתעשייה, פורומים ציבוריים, אירועי חינוך, הרצאות, כיתות אמן ושאלות ותשובות עם יוצרי קולנוע ואנשי מקצוע בתחום. בשנת 1953, קבוצה של מבקרי קולנוע, ביניהם דיליס פאוול מהסאנדיי טיימס, העלתה את הרעיון של הקמת פסטיבל סרטים בלונדון. הם סברו שאם לקאן ולוונציה יש פסטיבלים משלהם, אין ספק שגם לונדון צריכה אחד. מטרתם, בין השאר, הייתה ליצור במה ציבורית לסרטים שמסתבר שלא היו מופיעים בקולנוע הבריטי. במקור הייתה המטרה להיות "פסטיבל הפסטיבלים", היא התמקדה בהקרנת מבחר כותרים חזקים מפסטיבלים אחרים באירופה, ביניהם סרטים מפסטיבל הקולנוע בקאן ופסטיבל הסרטים של ונציה. פסטיבל לונדון הראשון נוצר על ידי מנהל מכון הסרטים הבריטי דאז, גיימס קווין, ונערך ב-BFI סאות'בנק בין 15–20 באוקטובר. הפסטיבל הושק יום אחרי השקתו של האתר במיקום החדש שלו תחת גשר ווטרלו. בפסטיבל זה הוקרנו כ-20 סרטים. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הסרטים של לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים של לונדון אתר הפסטיבל פסטיבל הסרטים של לונדון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פסטיבל לונדון

האם התכוונתם ל... פסטיבל הסרטים של לונדון פסטיבל הג'אז של לונדון פסטיבל העיצוב של לונדון
סקוץ' (להקה)

סקוץ' (באנגלית: Scooch) היא להקת יורודאנס בריטית בה חברים נטלי פאוורס, קרוליין בארנס, דייוויד דוקאס וראס ספנסר. בין 1997-1998 ערכו מפיקי המוזיקה מייק סטוק ומאט אייטקן מבחנים לגיבוש הלהקה, וארבעת החברים נבחרו בסוף 1998. ב-1999 הוחתמו על ידי אקולייד, לייבל הפופ של EMI ובאותה שנה זכו בתחרות של תוכנית הבוקר "Live & Kicking" בערוץ BBC One. הסינגל הראשון של הלהקה, "When My Baby", נכנס לטופ-40 הבריטי. לאחר מכן השתתפה כלהקת חימום במופעים של B*Witched והוציאה את הסינגל המצליח ביותר שלה, "More Than I Needed to Know", שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי ולמקום הראשון במצעד היפני. הסינגל השלישי של הלהקה, "The Best Is Yet To Come" הגיע למקום ה-12 במצעד הבריטי. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "Welcome To The Planet Pop", לשוק היפני. לאחר מכן הוציאה את הסינגל הרביעי "For Sure" ובעקבותיו את הגרסה הבריטית של אלבומה הראשון, תחת השם "Four Sure". הסינגל לא נכנס לטופ-40. בהמשך הלהקה התפרקה. בפברואר 2007 התאחדה הלהקה כדי להתחרות בקדם אירוויזיון הבריטי וזכתה בתחרות ב-17 במרץ עם השיר "Flying the Flag". במהלך ההכרזה על הזוכה בתחרות חל בלבול וכל אחד מהמנחים הכריז על זוכה אחר, אך כעבור שניות אחדות הסתבר שסקוץ' זכתה בתחרות. הלהקה ייצגה את הממלכה המאוחדת בתחרות אירוויזיון 2007 שנערכה בהלסינקי שבפינלנד והגיעה למקום ה-23 מבין 24. במצעד הבריטי הגיע השיר למקום החמישי. מדיה וקבצים בנושא סקוץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקוץ' סקוץ', ברשת החברתית פייסבוק סקוץ', באתר AllMusic (באנגלית) סקוץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) סקוץ', באתר Discogs (באנגלית) סקוץ', באתר Songkick (באנגלית)
אולסקו

אולסקו (באוקראינית: Олесько, בפולנית: Olesko, ביידיש ולעיתים גם בספרות העברית: אלעסק) היא עיירה סמוכה לבלז, במחוז לבוב שבמערב אוקראינה. העיירה נמצאת כיום באוקראינה סמוך למשולש גבולות עם ליטא, בלארוס ופולין. קהילה יהודית קטנה אך בולטת הייתה בעיירה, כולל בית דפוס חסידי וחצר חסידית - חסידות אלעסק הסמוכה לחצר בלז. העיירה היא מראשוני היישובים שנוסדו ונשלטו בידי נסיכי ווהלין, ומ-1340 בידי בית הרוזנים של ליטא. ב-1366 סופחה העיירה לפולין בידי קאזימיר הגדול. בפאתי העיירה טירה גדולה, ששימשה מבצר גבול, במלחמות בין פולין וליטא. תקופה מסוימת העיירה נשלטה בידי שתי נשים. יאן סובייסקי מלך פולין נולד בעיירה זו בשנת 1629. בשנת 1772 אוכלוסיית העיר מנתה 2,623 תושבים בעיקר רותנים, גרמנים גולים ופולנים. המשורר הפולני אלכס זלצקי הוא יליד עיירה זו. בשנת ה'תכ"ח (1668) היו רשומים 12 בתים ובניינים בבעלות יהודית. ועד ברצלאו - אחד מוועד ארבע ארצות, התכנס כאן. בשנת ה'תקכ"ה (1765) נרשמו 771 יהודים משלמי מיסים בעיירה וגרורותיה. בכ"ד בסיון ה'תר"ן (12 ביוני 1890) פרצה שרפה שכילתה 50 בתים והזיקה לבתים נוספים, והותירה 70 משפחות יהודיות ללא קורת גג. רב מפורסם בעיירה זו היה ה"לב שמח" - רבי חנוך העניך דב מאייר מאלעסק. ערב מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, נמנו 832 בתי אב יהודים בעיירה, כ-20% מן האוכלוסייה, אך מספר זה ירד במהלך המלחמה לכדי 636 בשנת 1920. בית ספר של חברת כי"ח נפתח לאחר מאבק קשה עם מנהיגי החסידים, וכן קהילת המתנגדים ובראשם הרב זאב וולף בן שמואל, מחבר הספר חידושי הרז"ה. בספטמבר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, העיירה נכבשה בידי הצבא האדום. ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים יחד עם כל מחוז לבוב. בעיירה נותרו 472 יהודים, מתוך כ-600 לפני הכיבוש. בסוף אוגוסט 1942 הועברו רוב יהודי העיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. מחנה עבודה לגברים שהיה בתחום העיירה חוסל בסוף יוני 1943. אחד מניצולי העיירה העיד על משפחת חסידי אומות העולם מעיירה סמוכה, אשר ביתה נשרף עליה בידי שכניהם. מדיה וקבצים בנושא אולסקו בוויקישיתוף על מצב בתי הקברות באזור (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) "אולסקו", באתר השטעטל הווירטואלי "אולסקו", באתר JewishGen (באנגלית) אולסקו באתר מורשת יהדות פולין קטגור וסנגור, קול מחזיקי הדת, 19 ביוני 1890 רבי חנוך העניך מאייר מאלעסק - בעל הלב שמח באתר "צדיקים" בספר לובומיל - ספר זיכרון לעיירה שנכחדה נכתב על הגברים היהודים ממחנה העבודה מישיב, שנלקחו כולם לאלעסק בסוכות תש"ג ונורו שם למוות בידי גרמנים ואוקראינים שסייעו להם. פלגאיה ויטרוק ומשפחתה - חסידי אומות עולם באתר יד ושם. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז אומן

מרכז אומן או אֹמֶן הוא יישוב קהילתי באזור צפון ישראל בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע. היישוב הוקם בשנת 1958 כמרכז כפרי למושבים ניר יפה, מלאה וגדיש. שמו של היישוב לקוח מעולם החקלאות, ומשמעו שורה של קמה אשר הקוצר קוצר. מדיה וקבצים בנושא מרכז אומן בוויקישיתוף מרכז אומן באתר הרשות לפיתוח הגליל מרכז-אומן, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת

סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת היא מקרה פרטי של הסדרה ההנדסית, בו מנת הסדרה q {\displaystyle q} מקיימת | q | < 1 {\displaystyle |q|<1} . סדרה הנדסית שלא מקיימת תנאי זה היא סדרה מתבדרת. נניח כי נתונה הסדרה ההנדסית האינסופית המתכנסת { a n } n = 1 ∞ = a 1 , a 2 , a 3 , a 4 , … {\displaystyle \{a_{n}\}_{n=1}^{\infty }=a_{1},a_{2},a_{3},a_{4},\ldots } . על פי הגדרת הסדרה ההנדסית המתכנסת, מנת הסדרה מקיימת | q | < 1 {\displaystyle |q|<1} ולכן lim n → ∞ q n = 0 {\displaystyle \lim _{n\to \infty }q^{n}=0} . את סכום הסדרה ההנדסית המתכנסת מסמנים S {\displaystyle S} או לעיתים S ∞ {\displaystyle S_{\infty }} . ניתן לחשב את הסכום החלקי של סדרה הנדסית עם הנוסחה: S n = a 1 q n − 1 q − 1 {\displaystyle S_{n}=a_{1}{\frac {q^{n}-1}{q-1}}} . משמעות העובדה שסכום הסדרה מתכנס היא שהגבול של הביטוי לסכום קיים. בניסוח אחר: lim n → ∞ S n = lim n → ∞ a 1 q n − 1 q − 1 = a 1 lim n → ∞ ( q n − 1 ) lim n → ∞ ( q − 1 ) = a 1 0 − 1 q − 1 = a 1 1 − q {\displaystyle \lim _{n\to \infty }S_{n}=\lim _{n\to \infty }a_{1}{\frac {q^{n}-1}{q-1}}=a_{1}{\frac {\lim \limits _{n\to \infty }(q^{n}-1)}{\lim \limits _{n\to \infty }(q-1)}}=a_{1}{\frac {0-1}{q-1}}={\frac {a_{1}}{1-q}}} ניתן לראות זאת גם בדוגמה מספרית. סכום הסדרה המקיימת a 1 = 1 , q = 0.5 {\displaystyle a_{1}=1,q=0.5} מתכנס ל-2 לפי החישוב הבא: S = 1 1 − 0.5 = 1 0.5 = 2 {\displaystyle S={\frac {1}{1-0.5}}={\frac {1}{0.5}}=2} . סדרה הנדסית טור הנדסי גדי אלכסנדרוביץ', מהו גבול? (של סדרה), באתר "לא מדויק", 3 באוקטובר 2010
אדירים

אַדִּירִים הוא מושב חקלאי ישראלי בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע. ממוקם כשישה קילומטר מדרום לעפולה. אדירים נוסד ב-20 בפברואר 1956, ח' באדר ה'תשט"ז, ראשון למושבי גוש "חבר" על ידי עולים ממרוקו, מהרי האטלס, במסגרת מבצע יישוב חבל תענך. תושבי המושב מסורתיים דתיים ובמקום הוקם בית ספר דתי. המושב שוכן ליד הקו הירוק וסבל מחבלות בידי מסתננים. בינואר 1959 חובר המושב לרשת החשמל הארצית. כשמם של הרבה מיישובי חבל תענך, שמו של היישוב לקוח מפסוק בשירת דבורה. "אז ירד שריד לאדירים עם". רבותינו דרשו: "אדירים - אילו ישראל, שנאמר: "ואדירי כל חפצם בם". שם זה נבחר על מנת לסמל כוח ועוצמה. בני מושב אדירים מוצאם מאזור איית בולי שבהרי האטלס פירושו עמק רועים (ait bououlli) מהכפרים אסמר, איית איברהים, תיזנית וטריסל. מדיה וקבצים בנושא אדירים בוויקישיתוף אדירים, באתר הרשות לפיתוח הגליל אריה אבנרי, מהרי האטלס לעמק יזרעאל, דבר, 4 באפריל 1972 אדירים, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אזור איית בולי בהרי האטלס - https://www.youtube.com/watch?v=E42Jsa44BMU יהודי הרי האטלס בארכיון המדינה - https://www.youtube.com/watch?v=TarnykO-sWI סרטון ביוטיוב עם השילוט הרשמי ait bououlli - https://www.youtube.com/watch?v=QJ075yB2q_M עזריאל קמון - מי קולט את מי? נתיבים בהתיישבות חבל תענך בשנות החמישים - https://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Kamon_low_res.pdf אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 לבטי התערות בישובי תענך, הצופה, 21 בנובמבר 1957 המושבים אדירים ברק, דבר, 13 בינואר 1959 שמות עבריים ליישובי תענך, דבר, 28 בנובמבר 1955 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדי סלימאן

הֶדי סלימאן (נהגה אדי; בצרפתית: Hedi Slimane; נולד ב-5 ביולי 1968) הוא צלם ומעצב אופנה. ידוע בעיקר בשל שינויו את הצללית הגברית המקובלת בעולם האופנה ויצירת גזרה צרה, נערית ואנדרוגיניתבעת עבודתו ב"דיור אום", קו הגברים של בית האופנה כריסטיאן דיור. סלימאן נולד ב-1968 בפריז לאם איטלקייה ואב תוניסאי. בנעוריו התעניין בצילום, ובגיל 16 החל להכין את בגדיו בעצמו. הוא למד היסטוריה של האמנות וב-1992 החל לעבוד עם יועצת האופנה ג'ין-ג'אק פיקארט בפרויקט המאה של בית האופנה לואי ויטון. בשנת 1995 סיים את עבודתו שם ומונה למנהל קו הגברים בבית האופנה איב סן-לורן. כשנה לאחר מכן מונה למנהל האומנותי של הקו. לאחר תצוגת סתיו- חורף 2000, בה הציג את הצללית הגברית השחורה המפורסמת שלו, עזב סלימאן את איב סן-לורן. סלימאן סירב להצעת עבודה בבית האופנה ז'יל סאנדר עקב עזיבת המעצב המייסד וקיבל על עצמו את תפקיד המנהל הקריאייטיבי ב"דיור הום". סלימאן התיידד עם מספר מוזיקאים בעת שעיצב להם תלבושות להופעה על במה, ועודד אותם ליצור קטעים מוזיקליים לתצוגות האופנה שלו. באותן השנים העמיק את התעניינותו בצילום, והוציא מספר ספרים: אודות סצנת המועדונים בברלין, תחיית מוזיקת הרוק ואודות המוזיקאי האלמוני עד אז פיט דוהרטי. בשנת 2006 עלה לאינטרנט הבלוג שלו, בו תועדו תצלומים של צעירים כמו גם מוזיקאים מהגדולים בעולם. בקיץ של אותה השנה, החליט שלא לחדש את חוזה העבודה שלו בדיור הום וסירב למספר הצעות עבודה מבית האופנה. עם השעייתו של ג'ון גליאנו מבית האופנה דיור, נקשר שמו כמועמד להחליפו. ב-2012 מונה סלימאן רשמית למנהל קריאייטיבי באיב סן-לורן וחולל מספר שינויים, ביניהם העברת סטודיו העיצוב מפריז ללוס אנג'לס ושינוי את שם המותג ל"סאן לורן פריז". משנת 2018, עובד סלימאן כמנהל האמנותי והיצירתי של המותג סלין. מדיה וקבצים בנושא הדי סלימאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדי סלימאן הדי סלימאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לורן מיליגן, Who's Who Hedi Slimane, באתר ווג בריטניה הדי סלימאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נראות מגדרית או ביטוי מגדרי המשלבים מאפיינים גבריים ונשיים או מטשטשים מאפיינים כאלה. הבלוג של סלימאן Hedi Slimane Named Artistic, Creative and Image Director of Céline, www.businesswire.com, ‏2018-01-21 (באנגלית)
פרידל דיקר ברנדייס

פרידל דיקר ברנדייס (גרמנית: Friedl Dicker-Brandeis;‏ 30 ביולי 1898 - 9 באוקטובר 1944) הייתה אמנית ממוצא יהודי גרמני הידועה כציירת וכאמנית באוהאוס מחוננת, אשר בתקופת השואה, בגטו טרזין, עסקה בטיפול באמנות. דיקר ברנדייס נולדה בווינה למשפחה יהודית ענייה. אמה מתה בילדותה. מות האם היה אירוע משברי משמעותי בחייה. ברנדייס ידועה כציירת וכאמנית באוהאוס מחוננת, אשר בתקופת השואה, בגטו טרזין, עסקה בתרפיה באמנות והפכה לדמות נשית משמעותית ביותר עבור הנערות בגטו. היא פיתחה את השיטות החינוכיות הטיפוליות באמצעות אמנות כמורה בגרמניה. בגטו, יזמה חוגי ציור, כאשר בד בבד עם לימוד תולדות האמנות עודדה את הנערות לתת לרגשותיהן ביטוי באמצעות ציורים וסייעה להן להתגבר על בעיות נפשיות שחוו בשואה. היא הסתייעה בעבודתה בגטו בפסיכולוגים על מנת לסייע לנערות שביטאו בציוריהן מצוקות שונות. דיקר ברנדייס ובעלה הגיעו לגטו טרזין בדצמבר 1942. במהלך שהותה בגטו קיימה שיעורי אמנות והרצאות. היא סייעה בארגון כיתות לימוד בסתר לילדי הגטו. בין תלמידותיה הייתה ניצולת השואה דיטה קראוס, "הספרנית מאוושוויץ" שציוריה שרדו. ב-1944 נשלח בעלה לאושוויץ. היא הצטרפה אליו במשלוח הבא. ברנדייס מצאה את מותה במחנה בירקנאו ב-9 באוקטובר 1944. בעלה פבל שרד את השואה. לאחר מותה נמצאו מעל חמשת אלפים ציורים שצוירו בשיעורים שהעבירה. רובם נמצאים כיום במוזיאון היהודי בפראג. נילי קרן, "נשים בטרזיינשטאט - בלוק הנערות הצ'כיות, בשביל הזיכרון, 16, אוקטובר 1996. מקרובה, לנה. פרידל דיקר-ברנדיס ותלמידיה. בשביל הזיכרון 24 (תשנז) 25-34. Art, music, and education as strategies for survival : Theresienstadt, 1941-45 . Jerusalem, Yad From Bauhaus to Terezin : Friedl Dicker-Brandeis and her pupils. Jerusalem, Yad Vashem 1990. The arts as strategies for survival : Theresienstadt, 1941-45 : 10 February-5 March 2000, Payne Gallery of Moravian College : Priscilla Payne Hurd Center for Music and Art, Church Street Campus, historic Bethlehem, PA. Fireflies in the Dark: The Story of Friedl Dicker-Brandeis and the children of Terezin *פרידל דיקר ברנדייס מאת ילנה מקרוב רומן ביוגרפי מבוסס מחקרית-טיפול באמנות, הוצאת פרדס 2024 מדיה וקבצים בנושא פרידל דיקר ברנדייס בוויקישיתוף הערך אודותיה באנציקלופדיה לנשים יהודיות על פרידל דיקר ברנדייס באתר יד ושם (באנגלית) פרידל דיקר-ברנדס (1898-1944), דף שער בספרייה הלאומית בשביל הזיכרון 16, עמ' 13 JEWISH WOMEN ARCIVE
מרחביה (מושב)

מֶרְחַבְיָה (מוֹשָׁב) הוא מושב בעמק יזרעאל הנמצא 3 ק"מ מזרחית לעפולה, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. שם היישוב לקוח מפסוק בספר תהילים: ”מִן הַמֵּצַר קָרָאתִי יָּהּ עָנָנִי בַמֶּרְחָב יָהּ”. בשנת 1924 הפכה המושבה מרחביה, אשר הוקמה בשנת 1911 בסמוך לקואופרציה במרחביה, למושב עובדים תוך תגבורה בעולים מפולין ותושבים מתל אביב אשר רצו לעסוק בחקלאות כאיכרים. לאחר שנים של בעיות בהספקת מים בקיץ, הושלם מכון להספקת מים למושב בתחילת 1929. בשנת 1929 הוקם קיבוץ מרחביה בסמוך למושב. כלכלת המושב הייתה מבוססת במשך שנים רבות על חקלאות. כיום קיימים במושב גם עסקים קטנים בתחום התיירות הכפרית ועוד, ורבים מהתושבים עובדים מחוץ ליישוב. בשנות ה-90 הוקמה במושב מרחביה הרחבה קהילתית של תושבים שאינם בעלי נחלות חקלאיות. הקואופרציה במרחביה קיבוץ מרחביה בית בלומנפלד (מרחביה) מרחביה סיפורו של מושב, תל אביב: הוצאת מלוא בע"מ, 1979. מדיה וקבצים בנושא מרחביה בוויקישיתוף האתר הרשמי של מושב מרחביה מרחביה אתר אינטראקטיבי מקיף בנושא ההתיישבות מושב מרחביה באתר הרשות לפיתוח הגליל מזג האוויר במושב מרחביה האתר מציג נתונים אודות מזג האוויר במושב מרחביה, כולל ארכיון, ממוצעים ושיאים. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ספר תהילים, פרק קי"ח, פסוק ה' בעמק - מרחביה, דואר היום, 9 בינואר 1929 מזכירות המושב מרפאת קופת חולים במרחביה רחוב למעלה במרחביה אנדרטה לנופלים במרחביה