laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסון

בגאומטריה, אֲלַכְסוֹן (מיוונית λοξόν, נטוי) הוא קטע המחבר בין שני קודקודים של מצולע שאינם נמצאים על צלע אחת. במשולש אין אלכסונים כלל, במרובע יש שני אלכסונים, ובמחומש יש חמישה אלכסונים. כאשר במצולע יש n קודקודים, מכל קודקוד ניתן למתוח אלכסונים לכל הקודקודים, מלבד אל עצמו ואל שני הקודקודים הסמוכים אליו, ובסך הכול ניתן למתוח n − 3) × n) אלכסונים. בדרך זו ספרנו כל אלכסון פעמיים (מכיוון שאלכסון מחבר בין 2 קודקודים הוצאנו כל אלכסון פעמים, פעם אחת מכל קודקוד), ולכן יש לחלק את התוצאה בשניים. מספר האלכסונים במצולע הוא, אפוא: n ( n − 3 ) 2 {\displaystyle {\frac {n\left(n-3\right)}{2}}\,} , כאשר n הוא מספר הצלעות במצולע. לעיתים ישנם לאלכסונים תכונות נוספות, כמו בריבוע או מעוין, ששם הם גם חוצי זווית של הקודקודים מהם הם יוצאים וגם מאונכים זה לזה. במרובע ניתן לחשב את השטח באמצעות אורכי האלכסונים והזווית שביניהם על ידי הנוסחה: 1 2 K 1 K 2 sin ⁡ ( α ) {\displaystyle {\frac {1}{2}}K_{1}K_{2}\sin(\alpha )} במצולע קמור כל האלכסונים נמצאים בתוך המצולע, אך במצולע קעור ישנם אלכסונים גם מחוץ למצולע, כאשר לפחות אלכסון אחד עובר כולו מחוץ למצולע. אלכסון מוגדר גם בגאומטריה של המרחב, שם הוא ישר המחבר בין שני קודקודים לא סמוכים של פאון. בשפה שאיננה מתמטית, משמשת המילה "אלכסון" לתיאור דבר נטוי, שאינו אנכי או אופקי (קיר אלכסוני, לדוגמה). הערך "אלכסון", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה
וודי שו

וודי הרמן שוֹ השני (באנגלית: Woody Herman Shaw II;‏ 24 בדצמבר 1944 – 10 במאי 1989) היה חצוצרן ומלחין ג'אז אמריקאי. שו גדל בניוארק שבניו ג'רזי והחל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 11. בתחילת הקריירה שלו שו הושפע מהחצוצרנים דיזי גילספי, קליפורד בראון, לי מורגן, פאטס נבארו, פרדי האברד ובוקר ליטל. כמו כן נגני הסקסופון ג'ון קולטריין ואריק דולפי, עמו הוא גם ניגן והקליט בראשית שנות השישים, השפיעו בצורה משמעותית על פיתוח סגנונו הייחודי. בשנות השישים הוא ניגן עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי בתקופה שנחשבת לאחת התקופות הטובות בתוך שנות היובש של ההרכב. כמו כן הוא היה החצוצרן בהרכב של מקס רואץ' ושל הוראס סילבר. במתקופה זו ניגן באלבומים של אנדרו היל, ג'קי מקלין, מק'קוי טיינר, צ'יק קוריאה ואחרים. בראשית שנות השבעים הוא החל לנגן כמוביל בעצמו. הייתה זו תקופה חלשה עבור הג'אז ובעוד נגנים רבים החלו לעסוק בפיוז'ן שו המשיך בהארד בופ ולאחר מכן בפוסט-בופ. בעשור הזה, לאחר שעבר להקליט עבור קולומביה זכה להכרה, אך מבחינה מסחרית מעולם לא הצליח באופן משמעותי. אלבומו "United" מ-1974 היה מועמד לשני פרסי גראמי וזכה לתואר אלבום השנה בסקר הקוראים של העיתון דאון ביט. באותו סקר הגיע שו למקום הראשון ברשימת החצוצרנים הטובים ביותר ולמקום הרביעי ברשימת מוזיקאי הג'אז הטובים ביותר. במהלך שנות השמונים המשיך להוביל הרכבים בהצלחה נכבדת, וכן עבד בכמה פרויקטים משמעותיים עם הסקסופוניסטים דקסטר גורדון וקני גראנט, וכן עם החצוצרן פרדי האברד. ב-27 בפברואר 1989 שו נפגע בתאונה בתחנת רכבת תחתית בברוקלין לאחר שנפל במורד גרם מדרגות עד לפסים. הגורמים לתאונה נותרו לא ידועים, ידוע רק שלשו היו בעיות ראייה קשות, וכן שככל הנראה במשך שנים רבות הוא סבל מבעיות בריאותיות הקשורות בשימוש בסמים. ב-10 במאי באותה השנה נפטר שו מאי-ספיקת כליות. מדיה וקבצים בנושא וודי שו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וודי שו וודי שו, באתר AllMusic (באנגלית) וודי שו, באתר MusicBrainz (באנגלית) וודי שו, באתר Discogs (באנגלית) וודי שו, באתר Songkick (באנגלית)
טריו מיתרים אראטו

טריו מיתרים אראטו כולל את נטשה שר (כינור), יעל פטיש קומפורטי (ויולה) וצבי אורליאנסקי (צ'לו). הטריו הוקם בשנת 2004 על ידי מוזיקאים צעירים, שבחרו בהרכב של שלישיית מיתרים, על מנת להציג רפרטואר קלאסי לצד מוזיקה ישראלית ומוזיקה בת זמננו. הטריו נחל הצלחה בהופעותיו בסדרות הקאמריות החשובות בישראל, בהן: הסדרה למוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון שטריקר, הסדרה הקאמרית בעין-הוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון רמת גן, בחוג למוזיקה קאמרית-חיפה, במוזיאון תל אביב, במסגרת קונצרט אתנחתא בתיאטרון ירושלים. הטריו משתתף באופן קבוע בפסטיבלי מוזיקה קאמרית כדוגמת פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ופסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב. הופיע כהרכב סולני בליווי הקאמרטה הישראלית ירושלים ומרבה לחבור עם אמנים ומוזיקאים אחרים, לביצוע יצירות קאמריות הדורשות הרכב גדול יותר. חברי הטריו הם בוגרי האקדמיה למוזיקה ובתי ספר גבוהים למוזיקה בחוץ לארץ. לכולם ניסיון עשיר בנגינת מוזיקה קאמרית ותזמורתית, בפסטיבלים בישראל, ברחבי אירופה ובארצות הברית. נטשה שר היא כנרת ילידת ברית המועצות. עלתה לישראל בשנת 1990 ולמדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הפרופסורים מאיה גליזרובה ויורי גנדלסמן. היא נגנית מובילה בקאמרטה הישראלית ירושלים והופיעה כסולנית עם תזמורות בישראל ועם הרכבים קאמריים בקונצרטים ובפסטיבלים, בישראל ובחו"ל. בין השאר ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית. מחוץ לישראל הופיעה בלונדון, פריז, פרנקפורט, מילאנו ויפן. יעל פטיש היא ויולנית. היא למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל גד לברטוב ולילך לבנון והמשיכה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין, אצל טבאה צימרמן ואנדרה דרצינס. זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל והשתתפה בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ובאירועים תזמורתיים שונים באירופה. היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב ואנסמבל אנטיק, ומשמשת כנגנית מחליפה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקאמרטה הישראלית ירושלים, בתזמורת הבארוק ירושלים, באנסמבל המאה ה-21 וברביעייה הישראלית העכשווית. צבי אורליאנסקי הוא צ'לן, שסיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולמד בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי ולורנס לסר וכן השתלם בין השאר אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי. זכה בפרסים בתחרות פרס קלרמונט ובמלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל וקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. הוא הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית. הוא צ'לן ראשי בתזמורת חיפה.
קנטון (הרלדיקה)

קנטון (אנגלית: Canton) הוא מטען הרלדי המשובץ בפינה הימנית העליונה (upper dexter) של המגן (מצדו של לובש המגן) או של דגל (מצדו של ניצב הדגל). הקנטון מסווג על ידי רבים מכותבי ההרלדיקה כאחד מהצורות המכובדות ביותר. אך כהגדרה, זוהי למעשה הקטנה של רבע השדה, עקב היותו שני שלישים משטחה של הצורה. בתקופת שלטונו של הנרי השלישי, כמה וכמה שלטי אצולה החלו להציג רבע אשר תואר לאחר מכן בבלאזון כ"קנטון". הקנטון, כמו גם הרבע, הוא למעשה סימן כיוון ישן ולעולם יופיע בקווים ישרים. הצגה לא רגילה של "קנטון שמאלי מעוקל" ניתן לראות בסמל טייסת הניסוי ה-410 של חיל האוויר האמריקני [1]. הקטנה של הקנטון תניב את דוגמת המשבצת (הלקוחה מדוגמת לוח שחמט) אשר אינה יכולה להתקיים כמטען בפני עצמה. קנטון סיניסטר (Canton Sinister) הוא קנטון המונח בצד שמאל של המגן (מנקודת מבטו של נושא המגן – ראו: ימין ושמאל בהרלדיקה). קנטון ריק, ללא כל מטען (לעיתים נעשה שימוש בקנטון ריק שכזה) עשוי לשמש כ"סימן של הבדלה", לא סימן של כבוד כלשהו, אלא סימן של אדם בעל דם זר (הווה אומר: חתן), לא צאצא של משפחת הכלה, אשר הוסיף את שם משפחתה של כלתו לאחר הנישואין ומציג את שלט האצולה של אשתו בצירוף קנטון ריק. מדיה וקבצים בנושא קנטון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גומפרט אפולו

גומפרט אפולו (Gumpert Apollo) היא מכונית על גרמנית מתוצרת חברת גומפרט. זהו הרכב הראשון של החברה הממוקמת בעיר אלטנבורג בתורינגיה. המכונית החזיקה בשיא ההקפה המהירה ביותר של המסלול של טופ גיר, עם זמן הקפה של 1:17.1 דקות, עד ששיאה נשבר ב-2010 בידי בוגאטי ויירון סופר-ספורט שקבעה זמן של 1:16.8 דקות. האפולו היא מכונית מרוץ חוקית לכביש שניתן לנסוע בה גם בדרכים וכבישים רגילים. היא מונעת בהנעה אחורית ושוקלת כ-1,100 קילוגרם. היא בעלת שני מושבים ובנויה על שלדת פלדה 41xx עם לוחות גוף מפיברגלס או סיבי פחמן. תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מהירותה המרבית היא 360 קילומטר לשעה והיא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בשלוש שניות. מנוע המכונית מבוסס על מנוע אאודי V8 בנפח 4.2 ליטר. הוא מפיק 650 כוחות סוס ומומנט של 850 ניוטון-מטר. גרסה נוספת מפיקה 800 כ"ס. מנוע ה-V, המיוצר ממתכת קלה, מצויד במגדש טורבו כפול והשימון שלו מתבסס על עוקה יבשה. לראשי המנוע יש חמישה שסתומים המונעים בידי ארבעה גלי זיזים עיליים. שסתומי היניקה הם בעלי תזמון שסתומים משתנה ונעזרים בכוונון שסתומים הידראולי. תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מערכת הפליטה מבוססת שני צינורות ראשיים המנוטרים בידי ארבעה חיישני חמצן וממיר קטליטי המסייעים לקבוע את תערובת ההזנה הנכונה. מערכת ההצתה מבוססת על שמונה סלילים. הזרקת הדלק היא רב-נקודתית והמצערת מבוססת על הפעלה חשמלית, ללא קשר מכני בין הדוושה למצערת. כמו כן, לוח המחוונים כולל מערכת אבחון לפעולת המנוע. הדגם שמיוצר בתום ייצור ה"גומפרט אפולו", החל משנת 2019 הוא אפולו אינטנסה אמוזיונה. אורך: 4.460 מטר רוחב: 1.998 מטר גובה: 1.114 מטר בסיס גלגלים: 2.700 מטר משקל עצמי: 1,200-1,100 קילוגרם מדיה וקבצים בנושא גומפרט אפולו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גומפרט אפולו Gumpert Sportwagenmanufaktur סקירת הגומפרט אפולו על ידי מגזין הרכב טופ גיר, סרטון באתר יוטיוב "Top Gear Power Laps". נבדק ב-10 באוגוסט 2008. {{cite web}}: (עזרה)
חאטף-7

חאטף-7 באבור (אורדו: بابر) הוא טיל שיוט מתוצרת פקיסטן. לטיל טווח של 700 קילומטרים והוא טיל השיוט הראשון מתוצרת פקיסטן. על פי מקורות שונים, מדובר בגרסה עצמאית פקיסטנית של טיל הטומהוק האמריקאי שנפל לידי פקיסטן במהלך תקיפה אמריקאית באפגניסטן. הטיל ניתן לשיגור מהקרקע, מהים ומהאוויר וניתן לחמשו גם בראשי נפץ גרעיניים. פקיסטן ניסתה לפתח טיל שיוט עצמאי מאז 1995. ב-1998 נפל טיל טומהוק אמריקאי בשטח פקיסטני אחרי שארצות הברית שיגרה שישה טילים מסוג זה על בסיסי טליבאן באפגניסטן. ב-12 באוגוסט 2005 הודיעה פקיסטן באופן רשמי על ניסוי מוצלח בטיל. הניסוי התקבל בהפתעה ברחבי העולם שלא היה מודע ליכולות פקיסטן בתחום פיתוח וייצור טילי שיוט. מדיה וקבצים בנושא חאטף-7 בוויקישיתוף
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית

הכוחות המזוינים של ערב הסעודית (בערבית: القوات المسلحة السعودية, מילולית: "הכוחות המזוינים הסעודיים") מורכבים מחמש זרועות מרכזיות: הצבא הערבי הסעודי, חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל הים המלכותי הסעודי, זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית וחיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי. הרמטכ"ל הסעודי המכהן הוא עבד א-רחמן בן צאלח בן עבד אללה אלבניאן. הכוחות המזוינים של ערב הסעודית מונים כ-200,000 חיילים, ותקציב הביטחון של המדינה נאמד ב-88 מיליארד דולר (10% מהתל"ג). תקציב הביטחון של ערב הסעודית הוא הגדול מבין מדינות המזרח התיכון. עם תום מלחמת המפרץ השקיעה ערב הסעודית סכומי כסף גדולים ברכישת מערכות נשק מתקדמות, אימון מתקדם ושדרוג מערכות קיימות. מרבית מערכות הנשק נרכשו מארצות הברית ומבריטניה אם כי בשנים האחרונות בוחנת ערב הסעודית את האפשרות לרכוש מערכות נשק מתקדמות מתוצרת רוסיה כגון טנק T-90, מסוקי מיל Mi-35 ומיל Mi-17[דרוש מקור]. במאי 2017 חתמה סעודיה עם ארצות הברית ותעשיותיה הביטחוניות על עסקת נשק ענקית בשווי של כ-350 מיליארד דולר, הכוללת רכישת מערכות THAAD וסוללות פטריוט, 115 טנקים מסוג אברמס M1A2, ארבע ספינות מלחמה, 150 מסוקי בלאק הוק ועוד. סעודיה חתומה על אמנה לאי הפצת נשק להשמדה המונית, אך פועלת לקידום תוכנית הגרעין. זרוע היבשה של הכוחות הסעודים נקראת הצבא הערבי הסעודי. זרוע זו היא הגדולה בזרועות הכוחות המזוינים ומונה כ-175,000 חיילים (כ-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי של ערב הסעודית). בראש הזרוע עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה. מבין מערכות הנשק המתקדמות שמפעילה הזרוע היבשתית ניתן למנות את טנק הM1 אברמס ואת מסוק התקיפה AH-64 אפאצ'י. זרוע האוויר של הכוחות הסעודים נקראת חיל האוויר המלכותי הסעודי. זהו אחד מחילות האוויר הגדולים במזרח התיכון. מטוסי החיל נחשבים לבין המתקדמים מחילות האוויר במזרח התיכון וכוללים בין היתר את הF-15 איגל והטורנדו. החיל אמור לקלוט בתקופה הקרובה[דרושה הבהרה] 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים מבין המתקדמים בעולם[דרוש מקור]. זרוע הים של הכוחות הסעודים נקראת חיל הים המלכותי הסעודי. החיל מונה כ-12,000 חיילים, מתוכם כ-1,200 נחתים. החיל הוקם ב-1960 ומתפעל 7 פריגטות ו-13 קורבטות. זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית היא הזרוע הקטנה מבין ארבע זרועות הכוחות המזוינים הסעודים. נחשבה לחלק מחיל האוויר עד 1981. מדיה וקבצים בנושא הכוחות המזוינים של ערב הסעודית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית (בערבית ובאנגלית) הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריה חשביה, ‏ערב הסעודית - היבט צבאי, מערכות 282, 1982
הצבא הערבי הסעודי

הצבא הערבי הסעודי (בערבית: الجيش العربي السعودي) או צבא היבשה המלכותי הסעודי (בערבית:القوات البرية الملكية السعودية) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, והיא הגדולה מארבע זרועותיו. החיל מונה 175,000 חיילים כש-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי הסעודי. בראש החיל עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה. ראשיתו של הצבא הסעודי מתחיל ב-1902 אז כוח שמנה 63 לוחמים בהנהגתו של המלך אבן סעוד ובתמיכת הנסיך הכוויתי מובארק אל-סבאח כבש את ריאד. במהלך מלחמת העולם הראשונה נתמכו הלוחמים הערבים על ידי הבריטים במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית במה שכונה אז המרד הערבי. הכוחות הערבים הצליחו להשתלט על אזור חג'אז ב-1935 וכוננו את ערב הסעודית בגבולותיה הנוכחיים. עד 1945 נחשבה בריטניה ליצואנית הנשק העיקרית של ערב הסעודית אך עם גילוי הנפט באותה שנה, הפכה ארצות הברית לספקית הנשק העיקרית של הממלכה. כ-3,000 לוחמים מערב הסעודית השתתפו במהלך מלחמת העצמאות של ישראל. במהלך מלחמת ששת הימים שלחה ערב הסעודית 20,000 חיילים לירדן להשתתף בקרבות. שנתיים לאחר מכן ב-1969 הדפה ערב הסעודית פלישה תימנית. ב-1973 שלחה ערב הסעודית 3,000 חיילים לירדן כדי לאבטח את הגבול עם סוריה. המערכה המרכזית בה השתתפה ערב הסעודית הייתה בפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991. ערב הסעודית שימשה גם כמקום יציאתם של כוחות הקואליציה. בתום המלחמה, החלה ערב הסעודית בפיתוח צבאה והחלה לרכוש מערכות נשק מתקדמות. בנוסף לכך, הצבא בוחן אפשרות לרכוש טנקים מתקדמים נוספים ובוחן בין היתר את האברהמס האמריקאי, הT-90 הרוסי והאל-חאליד הסינו-פקיסטני. על פי ההערכות, ערב הסעודית תרכוש 150 טנקי T-90. AH-64 אפאצ'י-94 מטוסי קרב מסוג זה נמצאים בשירות הצבא הערבי הסעודי. מדיה וקבצים בנושא הצבא הערבי הסעודי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הצבא הערבי הסעודי (בערבית ובאנגלית) אריה חשביה, ‏ערב הסעודית - היבט צבאי, מערכות 282, 1982
זוגניים

זוגניים (שם מדעי: Zygophyllaceae) היא משפחה בסדרת הזוגנאיים (Zygophyllales), הכוללת כ-22 סוגים. מבין כ-293 מיני המשפחה, כ-21 מינים גדלים בארץ ישראל, בעיקר בחבלי הארץ המדבריים. משפחה זו מייצגת צורות חיים שונות, אך צורת חיים של בן-שיח, כלומר צמח נמוך ומעוצה בחלקו התחתון - היא הנפוצה במשפחה זו. מיני משפחה זו נפוצים הן בעולם החדש והן בעולם הישן, בעיקר באזורים מדבריים ומדבריים למחצה. העלים של חלק ממיני המשפחה הם עלים בשרניים. יש הגורסים, שבהשוואה ביוגאוגרפית, צמחי משפחה זו (יחד עם צמחים אחרים) מחליפה בעולם הישן את הקקטוסים של העולם החדש. כלומר, בעוד הקקטוסים נפוצים במיניהם הרבים באזורים שחונים למחצה ביבשת אמריקה, בעולם הישן המינים הרב-שנתיים השולטים מגיעים ממשפחות הסלקיים בעיקר, והזוגניים במידה פחותה. המשותף בין משפחות אלה למשפחת הקקטוסים הוא בשרניות ברוב המינים, התאמות נוספות ליובש, שליטה מספרית בבית הגידול ורב-שנתיות. הדוגמה הטובה ביותר לכך בארץ, הוא המין זוגן השיח. קיימות השקפות סיסטמיות שונות באשר למשפחה זו. בשל הבדלים מורפולוגיים ניכרים יש המחשיבים אותה כסדרה עצמאית. ערך זה עוסק במשפחה על-פי החלוקה המסורתית, אין לראות זאת קביעה מדעית אלא שיקול עריכה בלבד המתאים למקורות המידע העבריים הקיימים. כאמור, צורות החיים במשפחה זו מגוונת- שיחים, בני שיח, עצים ועשבים. סידור העלים על הגבעול של בני משפחה זו הוא מנוגד- כלומר, מכל מפרק יוצאים שני עלים. במינים רבים קיימים עלי לוואי. הפרחים לרוב נכונים- דהיינו, בעלי סימטריה רדיאלית מושלמת. הפרחים הם דו-מיניים לרוב, משמע שקיימים בהם איברים האופייניים לפרח נקבי וזכרי כאחד. איברי הפרח השונים- עלי גביע, עלי כותרת, עמודי העלי וכן הלאה- מספרם לרוב הוא 4–5 או כפולה שלהם. הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס הלקט או מפרדת. לעיתים רחוקות הפרי הוא עסיסי כמו בסוג זקום. כאמור, בצמחיית ארץ ישראל מיוצגים 22 מינים ממשפחה זו. הם נמנים עם 8 סוגים. פרט למין אחד, כל המינים מצויים בחבלי הארץ המדבריים כדוגמת הנגב ומדבר יהודה. מינים נוספים מופיעים גם בחבלי הצומח הים תיכוני בישראל, בצורה משנית. המינים הנפוצים ממשפחה זו הם זוגן השיח, מיני פגוניה שונים וקוטב מצוי. לעומתם, 10 מינים נחשבים לנדירים ו-5 מינים נחשבים למינים אדומים - כלומר צמחים הנמצאים בסכנת הכחדה חמורה בתחומי מדינת ישראל. מינים אלה הם: זצניה מזרחית, 2 מינים מהסוג קוטב, המין פגוניה צרת עלים והמין זוגן לבן. כמו כן המין זקום מצרי הוא נדיר ביותר, אך אינו נחשב למין בסכנת הכחדה כיוון שהוא מוגן במספר שמורות טבע. מובאים בסדר סיסטמטי שבר (צמח) (peganum) אבי-ארבע (tetradiclis) זצניה (seetzenia) פגוניה (fagonia) זוגן (zygophyllum) הכולל את המין זוגן השיח קוטב (צמח) (tribulus) זקום (balanites) הכולל את המין זקום מצרי אמוץ דפני; יואב ויזל; אבינעם דנין, (1983): החי והצומח של ארץ ישראל כרך 10, עמודים (194–198), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב. נעמי פַינְבְּרוּן-דותן ואבינעם דנין, (1991): המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (390–396). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא זוגניים בוויקישיתוף זוגניים, באתר ITIS (באנגלית) זוגניים, באתר NCBI (באנגלית) זוגניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זוגניים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה זוגניים, באתר Tropicos (באנגלית) זוגניים, באתר GBIF (באנגלית) זוגניים, באתר IPNI (באנגלית) זוגניים, באתר צמח השדה Zygophyllaceae R.Br., POWO plants of the World Online – Royal Botanic Gardens, Kew Zygophyllaceae R.Br., WFO Plant List – World Flora Online, ‏June 2024 זוגניים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
אלכסנדר פטרוב

אלכסנדר פטרוב (ברוסית: Александр Дмитриевич Петров;‏ 13 בפברואר 1799, ביסרובו – 22 באפריל 1867, ורשה) היה שחמטאי רוסי, מחבר בעיות שחמט וסופר. כונה גם פילידור הצפוני ולה בורדונה הרוסי. היה פרופסור למכונות באוניברסיטת סנקט פטרבורג עד לשנת 1840. אלכסנדר פטרוב נולד למשפחת אצילים וזכור בדרך כלל כראשון אמני השחמט הרוסי הגדולים. החל משנת 1804 הוא גר בסנקט פטרבורג. בשנת 1809 הוא ניצח את קופב וברנוב, השחמטאים המובילים בסנקט פטרבורג באותה עת, ובגיל 15 הפך לאלוף רוסיה בשחמט. פטרוב כתב את ספר השחמט הראשון ברוסית. בשנת 1824 פרסם את ספרו A Systemized Game of Chess together with the Games of Philidor and a Commentary on them, ספר הלימוד הסטנדרטי לשחמטאים רוסים במשך כמאה שנה. על קוראיו נמנו אלכסנדר פושקין ואיוואן טורגנייב. פטרוב ניתח בצוותא עם קארל יאניש את הפתיחה שידועה היום כהגנת פטרוב או הפתיחה הרוסית (C42). משנת 1840 פטרוב חי בורשה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית) והתמודד בהצלחה מול טובי האמנים כהירונים צ'רנובסקי ושמעון אברמוביץ וינוור. פטרוב ניצח בדו-קרבות את ברנוב 2–4 בשנת 1809, את קארל יאניש 1–2 בשנת 1844, את הנסיך אורוסוב 1–3 בשנת 1853 ו-13.5-7.5 בשנת 1859 ואת איליה סומוב 2–4 בשנת 1862. במהלך התקוממות ינואר (1863-64) עזב פטרוב את ורשה לטובת וינה ופריז, שם התמודד עם האמן פול גורנו ב-1863. פטרוב מת ב-1867 וקבור בבית הקברות של הכנסייה הרוסית אורתודוקסית בורשה. האטיוד הידוע ביותר של פטרוב מכונה "הנסיגה של נפוליאון הראשון ממוסקבה". תשומת לב למסע של המלך השחור (נפוליאון) מערוגה ב-1, דרך א7 ועד למט ב-ח8. הפרשים הלבנים מייצגים את חיל הפרשים הרוסי. הערוגה א1 מייצגת את מוסקבה, הערוגה ח8 את פריס, והאלכסון א1-ח8 מייצג את הנהר ברזינה שם ספג נפוליאון מפלה קשה בשנת 1812. [1] פתרון: 1. פד2+ מא2 2. פג3+ מא3 3. פדב1+ מב4 4. פא2+ מב5 5. פבג3+ מא6 6. פב4+ מא7 7. פב5+ מב8 8. פא6+ מג8 זו העמדה, כמה מסעים לפני המט 9. פא7+ מד7 10. פב8+ מה7 11. פג8+ מו8 12. פד7+ מז8 13. פה7+ מח8 14. מז2 מט. אלכסנדר הופמן - פטרוב, משחק זה מכונה פטרוב הנצחי פטרוב - קארל יאניש פטרוב - הנסיך אורוסוב פטרוב - הנסיך אורוסוב פטרוב - זימנסקי מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר פטרוב בוויקישיתוף אלכסנדר פטרוב, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אומדן מד הכושר של פטרוב מאמר על פטרוב (בספרדית) ומספר משחקים שלו אלכסנדר פטרוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לפי ראיות עדכניות מהכנסייה, פטרוב נולד ב-13 בפברואר 1799 ולא ב-12 בפברואר 1794.
ג'יימס מיל

ג'יימס מיל (באנגלית: James Mill; ‏6 באפריל 1773 – 23 ביוני 1836) היה פילוסוף, היסטוריון וכלכלן אנגלי. ידוע גם כאביו וכמחנכו של ג'ון סטיוארט מיל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מיל למד תאולוגיה, היסטוריה ופילוסופיה. בשנת 1802 החל לעסוק בעיתונאות וכתב מאמרים רבים גם לאנציקלופדיה בריטניקה. השקפותיו בענייני כלכלה, חינוך ופוליטיקה היו ליברליות וזכו לאהדה רבה. ספרו תולדות הודו הבריטית (1813) זכה גם הוא לתפוצה רבה, למרות הביקורת שמתח בו על הממשל הבריטי בהודו. הוא התמנה למשרה בכירה בחברת הודו המזרחית והשפיע רבות על מדיניותה. הוא סבר כי הסביבה ואירועים חיצוניים הם הקובעים את תוכני הרוח ולכן גם האמין בכוחם המכריע של תיקונים חברתיים לשפר את טבע האדם. An essay of the impolicy of a bounty on the exportation of grain, 1804. "Lord Lauderdale on Public Wealth", 1804, Literary Journal Vol. IV, No. 1 Commerce Defended, 1808. "Thomas Smith on Money and Exchange", 1808, Edinburgh Review no. XXV, pp. 35–68 The History of British India, 3 vols., 1817 (and many later editions) "Government", 1820, Encyclopædia Britannica Elements of Political Economy, 1821 "Liberty of the Press", 1825, Encyclopædia Britannica Essays on Government, Jurisprudence, Liberty of the Press, Education, and Prisons and Prison Discipline, 1823. Analysis of the Phenomena of the Human Mind, 2 vols., 1829. Revised edn, 2 vols, 1869. Essay on the Ballot and Fragment on Mackintosh , 1830. "Whether Political Economy is Useful", 1836, London Review, vol. II, pp. 553–572. The Principles of Toleration, 1837. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס מיל בוויקישיתוף ג'יימס מיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס מיל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי ג'יימס מיל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Sowell, Thomas (8 במרץ 2015). Say's Law: An Historical Analysis. Princeton University Press. p. 115. ISBN 978-1400871223. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite book}}: (עזרה) Henderson, John P.; Davis, John B. (6 בדצמבר 2012). The Life and Economics of David Ricardo. Springer Science & Business Media. p. 668. ISBN 978-1461561293. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite book}}: (עזרה) Analysis of the Phenomena of the Human Mind. Vol. 1. 1829. Analysis of the Phenomena of the Human Mind. Vol. 2. New York, A. M. Kelley. 1829. Analysis of the Phenomena of the Human Mind. Vol. 1. Longmans, Green, Reader , and Dyer. 1869. Analysis of the Phenomena of the Human Mind. Vol. 2. New York, A. M. Kelley. 1869. Essay on the Ballot. 1830. A Fragment on Mackintosh. 1835. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלוורסטראט

קלוורסטראט (בהולנדית: Kalverstraat) הוא רחוב קניות ועסקים במרכז אמסטרדם שבהולנד. הרחוב נקרא על שם ה"קלוורמארקט" (kalvermarkt) - שוק העגלים שעמד במקום זה עד המאה ה-17. השוק פעל במקום החל משנת 1486 כשוק בקר וצאן שנקרא Ossenmarkt (שוק השוורים) בהמשך, בשנת 1629 שונה שמו. אורכו של הרחוב כ-750 מטרים, ראשיתו בכיכר דאם, וסיומו במונטורן (מגדל המטבעה). על פי אמונה נוצרית מקומית, בשנת 1345 נערך במפגש הרחובות קלוורסטראט ורוקין נס, המוזכר עד ימינו בתהלוכה דתית שקטה (סטיל אומגאנג) הנערכת מדי שנה. בגרסת משחק המונופול ההולנדית, רחוב זה הוא הרחוב היקר ביותר במשחק. מדיה וקבצים בנושא קלוורסטראט בוויקישיתוף * אתר האינטרנט הרשמי של קלוורסטראט
הירונים צ'רנובסקי

הירונים צ'רנובסקי (בפולנית: Hieronim Ignacy Czarnowski;‏ ינואר 1834 – 28 בדצמבר 1902) היה שחמטאי פולני. צ'רנובסקי חי בוורשה (אז באימפריה הרוסית) שם שיחק, בין היתר, עם אלכסנדר פטרוב ושמעון אברמוביץ וינוור. לאחר הכישלון של התקוממות ינואר (1863-64) היגר לצרפת. בשנת 1867 הגיע למקום השמיני בתחרות פריז (המנצח: איגנץ קוליש) וניצח בתחרות קפה דה לה רז'אנס. צ'רנובסקי ניצח בדו-קרב את פרטי +3 -0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1880 הגיע צ'רנובסקי לקרקוב (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית) בתקופה של האוטונומיה של גליציה. הוא היה מייסד משותף ונשיא מועדון השחמט של קרקוב (Krakowski Klub Szachistów) שם ניצח בתחרות בשנת 1897. הירונים צ'רנובסקי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) Paris (Francia) 4 giugno - 11 luglio 1867 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לורד אקטון

ג'ון אמריך אדוארד דאלברג-אקטון, הברון הראשון מאקטון (באנגלית: John Emerich Edward Dalberg-Acton, 1st Baron Acton‏; 10 בינואר 1834 – 19 ביוני 1902), הידוע כלורד אקטון, היה היסטוריון ופוליטיקאי בריטי. הלורד אקטון נודע ככל הנראה יותר מכל בשל המימרה שטבע במכתב לבישוף האנגליקני מנדל קרייטון: "כוח נוטה להשחית, וכוח מוחלט משחית באופן מוחלט. אנשים גדולים הם כמעט תמיד אנשים רעים". נולד בנאפולי. בשל היותו קתולי לא יכול היה להתקבל ללימודים באוניברסיטת קיימברידג', לכן למד היסטוריה במינכן. בשנים 1859–1866 כיהן אקטון כחבר פרלמנט מטעם המפלגה הליברלית והיה מקורבו של ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון, שהעניק לו תואר אצולה. אקטון היה חסיד נלהב של החירות הפוליטית במדינה המודרנית. בשנת 1895 התמנה לפרופסור להיסטוריה בקיימברידג', מינוי שהתאפשר הודות לביטול המבחנים הדתיים באוניברסיטאות בשנת 1871. אף שכתביו מעטים למדי (חיבורו השאפתני ההיסטוריה של החירות לא הושלם מעולם), השפיעו השקפותיו הליברליות השפעה רבה על בני זמנו ועל חקר ההיסטוריה באנגליה. מדיה וקבצים בנושא לורד אקטון בוויקישיתוף לורד אקטון, ברשת החברתית Goodreads לורד אקטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי לורד אקטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) לורד אקטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.