laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שליקה

שליקה היא שיטת בישול בחום: המזון אותו מבקשים לבשל מושם על פי רוב במים, בציר או ביין ומונח על הכיריים באש קטנה. הנוזל בעת הבישול נמצא בטמפרטורות 70-85° צלזיוס, כך שאינו מבעבע. שליקה מתאימה במיוחד למזון עדין מרקם כביצים, בשר עוף, דגים ופירות, הנוטה להתפרק בשיטות בישול בהן משתמשים באש חמה יותר או בשמן. ביצים שלוקות נעשות לרוב במים, דג ביין לבן, עוף בציר ופירות ביין אדום. ניתן להשתמש גם במיצי פירות ובחלב לשליקות שונות. בשליקה משתמר טעם המזון, ועל כן אין להרבות בזמן השליקה ובטמפרטורת השליקה. נוזל השליקה שמשמש את מסעדות השף מכונה court bouillon ומשמש לשיטות בישול נוספות, מרכיביו הם: חומצה (יין, מיץ לימון), מרכיב ארומטי: "בוקה גרני" (Bouquet Garni- צרור צמחי תבלין טריים הקשור בחוט), נוזל השליקה המרכזי ו"מירפואה" (mire poix- תערובת ירקות ארומטיים החתוכים בגסות). איתי להט‏, נזהרים מרותחין, באתר וואלה, 21 במרץ 2007
בקכוס

האם התכוונתם ל... בכחוס, שם נוסף לאל היווני דיוניסוס. בקכוס 2063 – אסטרואיד. בכחוס (קאראווג'ו) – ציור מאת הצייר האיטלקי קאראווג'ו.
הפארק הלאומי מאדידי

הפארק הלאומי מאדידי (בספרדית: Parque Nacional Madidi) הוא פארק בשטח של 18,958 קמ"ר באמזוניה הבוליביאנית. הפארק משתרע מהפסגות מכוסות הקרחונים של הרי האנדים עד ליערות הגשם של נהר הטואיצ'י, והוא כולל מגוון רחב של צמחייה ובעלי חיים. נקודת המוצא הפופולרית ביותר לביקור בפארק היא העיירה רורנבאקה. הפארק הוא אזור אנדמי לטפיל לישמניה ברזילינסי נכון ל-2003 הסטטיסטיקה מראה כי מבין הישראלים שמבקרים בפארק אחד מכל 360 יפתח כיבים בעור כתוצאה מהתפרצות המחלה. [1] מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי מאדידי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי מאדידי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של בוליביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארטרה אאוסטרל

קארטרה אאוסטרל (בספרדית: Carretera Austral; מילולית: "הדרך הדרומית") הוא כינויה של דרך מס' 7 הצ'יליאנית, המשתרכת לאורך 1,240 ק"מ בדרום המדינה, מפוארטו מונט ועד ויה אוהיגינס. הדרך נודעה בעבר בשם "דרך הנשיא פינושה". העיר הגדולה ביותר לאורכה, מלבד פוארטו מונט, היא קויאייקה. "הדרך הדרומית" עוברת בנוף בראשיתי של יערות-עד סבוכים, אגמים, פיורדים, קרחונים, תעלות מים ומצוקים תלולים. סלילת הדרך החלה על ידי צבא צ'ילי בשנת 1976, בהוראת הנשיא אוגוסטו פינושה, במטרה לחבר לרשת הכבישים כמה מהיישובים המבודדים שבמחוזות לוס לאגוס ואייסן. הדרך נפתחה לתנועה ב-1988, ובשנת 1996 הושלמה עד לפוארטו יונגאי. מאה הקילומטרים האחרונים המובילים לויה אוהיגינס נפתחו בשנת 2000. בשנת 2003 נחנכה דרך הפונה ליישוב קלטה טורטל. רוב הדרך עדיין אינה סלולה, והנסיעה לאורכה כרוכה בשיט ב-3 מעבורות, שתיים מהן בחלקה הצפוני, ואחת בחלקה הדרומי. אחת המעבורות הצפוניות פועלת רק בחודשים ינואר ופברואר, וביתר ימי השנה עדיין יש להשתמש בדרכים המקבילות בארגנטינה. ב-5 באוקטובר 2006 הכריזה הממשלה כי בכוונתה לסלול כביש שימנע את הצורך להשתמש במעבורת זו, בהשקעה של כ-100 מיליון דולרים. מדיה וקבצים בנושא קארטרה אאוסטרל בוויקישיתוף
בוקר

בוקר הוא החלק המוקדם של היום, בין השחר לצהריים. שעות הבוקר הן השעות שבין הזריחה (ששעתה משתנה מעונה לעונה ומאזור לאזור) לבין 12:00 - שעת אמצע היום, הצהריים. בוקר הוא הזמן בו רוב האנשים מתעוררים ומתחילים בשגרת יומם. הארוחה הראשונה של היום היא ארוחת בוקר. בעת מפגש בשעות הבוקר מקובל לברך: "בוקר טוב!". בתרבויות שונות מוקדשת פעילות רוחנית לקבלת היום החדש. ביהדות מתפללים בבוקר תפילת שחרית. יש המתחילים את היום בפעילויות כגון מדיטציה או טאי צ'י, לכניסה הדרגתית ורכה אל היום החדש. אחרים מעדיפים להתחיל את הבוקר בפעילות נמרצת יותר, כגון הליכה, ריצה או שחייה. בסין מקובלת התעמלות בוקר בחברותא מדי יום. בישראל הייתה נהוגה בעבר התעמלות בוקר בבתי הספר, במסגרת מסדר בוקר. גם בקול ישראל שודר משדר של התעמלות בוקר, בשעות הבוקר המוקדמות, שנפתח בברכת: "בוקר טוב לכל המאזינים, ולמתעמלים - היכון!". כיום משודרות בשעות הבוקר תוכניות טלוויזיה של אימון גופני בערוצי נישה של ספורט, סגנון חיים וילדים. בערוצים שונים של הרדיו והטלוויזיה משודרות תוכניות בוקר המותאמות לקהל היעד. תוכניות בוקר בטלוויזיה כוללות לרוב אקטואליה רכה וראיונות בנושאים שוליים יחסית, שכן מיועדות לאנשים המתארגנים לקראת צאתם לשגרת יומם, והקשב שלהם אינו ממוקד כולו בשידור. ברדיו תוכניות בוקר רבות כוללות דיווחי תנועה, לטובת הנהגים המקשיבים בדרכם לעבודה. ישנם עיתונים המוגדרים כעיתוני בוקר, ששעת הוצאתם מוקדמת מזו של עיתוני הערב. המושג בוקר משמש גם כמטפורה להתחלות חדשות ולאופטימיות. מילות השיר "החגיגה נגמרת" של נעמי שמר מדגימות זאת: "לקום מחר בבוקר ולהתחיל מבראשית. לקום מחר בבוקר עם שיר חדש בלב" — נעמי שמר בוקר טוב ולעיתים בוקר טוב אליהו - סוף סוף הבנת. בוקר אור - התשובה הנפוצה לברכה "בוקר טוב". בוקר טוב ומבורך - תשובה נוספת לברכת "בוקר טוב". יצחק בן-נר, התעמלות בוקר בבייג'ינג, באתר ynet, 14 בנובמבר 2000 הערך "בוקר", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מילות השיר "החגיגה נגמרת" באתר שירונט
לסינג

האם התכוונתם ל... גוטהולד אפרים לסינג – מחזאי, סופר ופילוסוף גרמני דוריס לסינג – סופרת בריטית תיאודור לסינג – פילוסוף יהודי ממוצא גרמני לסין
טיל בליסטי טקטי

טיל בליסטי טקטי (tactical ballistic missile TBM) הוא טיל בליסטי המיועד לטווחים קצרים, וללחימה פנים מול פנים בשדה קרב. לרוב המרחק אליו מיועד הטיל אינו עולה על 300 קילומטר. הטיל הבליסטי הטקטי הוא לרוב נייד, כדי להבטיח עמידות בשדה הקרב והתמקמות מהירה לצורך ביצוע ירי. בנוסף, מערכת הטיל נושאת עמה מספר ראשי נפץ המיועדים לפגיעה במבנים, ארטילריה, ועוד מטרות מעבר לקווי האויב. הטילים הבליסטים הטקטיים נותנים מענה בפער שבין ארטילריה רקטית לבין טילים בליסטיים לטווח קצר. טילים טקטיים עשויים להוות יתרון מכריע מעבר לקווי האויב ובשדה הקרב בכלל, עם עוצמה של טיל יבשה המשוגר ממתקן שיגור, וניידות של טילי ארטילריה רגילים. עקב הניידות שלהם, הטילים מוכנים יותר להתמודדות עם תרחישים שונים היכולים לקרות בשדה הקרב. לצבאות רבים בעולם משמש הטיל הטקטי כוח עיקרי ושיא הטכנולוגיה. הטילים מספקים נשק בעל יתרון עצום ובמחיר יחסית קטן, ובכך מאפשר למדינות רבות דלות אמצעים לקנות אותו, ולעמוד מול מתקפות של מדינות אחרות, החזקות יותר מבחינה טכנולוגית וצבאית. טילים בליסטיים עדיין קשים להתמודדות בשדה הקרב, מערכות קרקע-אוויר נעשו יותר מתוחכמות ומפותחות כדי לתת מענה לטילים אלו, אך עדיין, לא ניתן לספק הגנה מלאה מהטילים, עובדה זאת נותנת יתרון לבעל כמות מסוימת של טילים לאיים על השטח האווירי של האויב. פרהאר ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דליפה

דליפה היא תנועת חומר דרך פתחים או חורים בלתי מתוכננים ולפיכך בלתי רצויים במכל או מערכת אחרת המכילה זורמים. כאשר יש כניסה או יציאה של חומר דרך החור אומרים שהחומר (או המכל) דולפים. החומר הדולף יכול להיות גז, נוזל ואף מוצק צמיג או אבקה. תיתכן דליפה בין שתי מערכות המכילות נוזלים שונים, לעיתים בשני הכיוונים בו זמנית. הואיל וממדי הפתח שדרכו מתרחשת הדליפה משפיעים באופן לא אחיד על היקף הדליפה, מקובל למדוד את שיעור הדליפה במונחים של נפח ליחידת זמן או של מסה ליחידת זמן. דליפות מתוך או אל תוך מערכת יכולות להתפתח כתוצאה ממספר רב של גורמים. קורוזיה, פגמים בריתוך, סדקים או ניקוב הנובעים מפעולת כוח מכני, או בלאי של שסתומים הגורם להם לאבד את אטימותם. במקרים רבים ניתן לזהות את הדליפה בעין כאשר רואים חומר יוצא מהמערכת. במערכות מורכבות או שהגישה אליהן קשה ייתכנו מצבים של חשד לדליפה, שעל מנת לאמת אותו יש לבצע בדיקות שונות ולקבוע בדרך עקיפה את מיקום והיקף הדליפה. דליפה של גז דליק, כגון גז בישול, עלולה לגרום להצטברות של הגז שדלף ולהצתה לא מבוקרת שלו, הגורמת לפיצוץ או לשרפה שנזקם רב. נשימה של הגז שדלף עלולה לגרום לחנק. עקב סכנות אלה נהוג להוסיף לגז טבעי ולגז בישול חומר בעל ריח עז (כגון אתאנתיול או דיפוספין), שיאפשר לחוש בדליפת הגז בשלב מוקדם שלה. הדלפה היא שימוש מושאל במושג דליפה - בעוד דליפה מתייחסת לחומר פיזי, הדלפה היא דליפה של מידע. גם בהקשר הזה מדובר על יציאת מידע לא מתוכננת, שבדרך כלל לא הייתה אמורה להיחשף. במדעי המחשב המונח דליפה הושאל כביטוי לתיאור מצב בו תוכנה אינה משחררת משאב מערכת שהוקצה לה, כך שהמשאב דולף מהמערכת ללא בקרה. בפרט לדליפת זיכרון ולדליפת מצביעים חכמים. אתר האינטרנט הרשמי של דליפה ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שדה (סוציולוגיה)

בהגותו של פייר בורדייה, "שדה" הוא "מרחב מתובנת, זירה של כוח – יש בו שולטים ונשלטים, יש בו יחסים מתמידים, מתמשכים, של חוסר שוויון ששוררים בתוך המרחב הזה – שהוא גם שדה קרב לשימור או לשינוי יחסי הכוחות הללו" ("על הטלוויזיה", עמ' 45). כל גורם בשדה מוגדר ביחס למיקומם של הגורמים האחרים במרחב, ומתחרה בהם תוך שימוש בכוח היחסי שיש בידו, ואשר מגדיר את מעמדו בתוך השדה, וכפועל יוצא את האסטרטגיות שינקוט. "כל שדה", מוסיף בורדיה, "מגדיר את עצמו בין השאר באמצעות מושאי-מאבק ואינטרסים ייחודיים לו [...] כדי ששדה יפעל, צריך שיהיו בו מושאי-מאבק ואנשים המוכנים לשחק את המשחק ובעלי הביטוס, הכולל הן הכרה של כללי המשחק האימננטיים של מושאי-המאבק וכדומה, והן הכרה בתוקפם" ("על כמה מתכונות השדה" בתוך: שאלות בסוציולוגיה, עמ' 113–114). שדות אינם סטטיים – בכל שדה מתקיימים מאבקי כוח על השליטה והיוקרה, המביאים לשינויים במבנה שלהם. לשדות שונים יש חוקי תפקוד בלתי משתנים שהמשמעותיים שבהם הם: שדה מוגדר בין השאר באמצעות הגדרת הפרסים והאינטרסים הייחודיים, שלא ניתנים להמרה על ידי פרסים ואינטרסים של שדות אחרים. מבנה השדה הוא מצב יחס הכוחות בין הסוכנים או המוסדות המעורבים במאבק. הון ספציפי הוא הון בעל ערך רק ביחס לשדה מסוים. לכל שדה יש נטייה להציב ערך עליון שקובע את ההיררכיה בשדה – ערך שהוא אשליה. במצב מוגדר של יחס הכוחות, אלה שיש להם מונופול על ההון הספציפי לשדה נוטים לאסטרטגיות של שימור, ואלה שמצוידים בפחות הון – לאסטרטגיות של שינוי. אחד המאבקים העיקריים בתחום הוא הגדרת גבולות השדה, לגיטימציה להשתתפות במאבקים ("זו איננה שירה" "זו איננה ספרות"). לכל האנשים המעורבים בשדה מסוים יש במשותף מספר אינטרסים בסיסיים ההכרחיים לקיום השדה. אסטרטגיות הפעולה של המצטרפים החדשים מוגבלות לגבולות הזירה. כתוצאה מכך, המהפכות שהם יכולים לחולל הן מהפכות חלקיות בלבד. מהפכות שלא יסכנו את עצם הזירה, את האקסיומות שעליהן היא מושתתת ואת מסד האמונות האולטימטיביות. לפיכך, פעמים רבות תציג עצמה ההטרודוקסיה כשיבה אל המקורות, אל הראשית, אל רוח הדברים. באמצעות ההכרה המעשית של עקרונות המשחק, כל ההיסטוריה של המשחק, כל עברו, נוכחים בכל מערכה שלו. אחד הסממנים המובהקים לשדה הוא הופעת גוף של משמרי חיים (למשל: ביוגרפים) ומשמרי יצירות (למשל: פילולוגים). לא ניתן להבין יצירה מבלי להכיר את ההיסטוריה של שדה הייצור של היצירה – דבר המצדיק את קיומם של דרשנים, פרשנים, היסטוריונים, פילולוגים וכן הלאה. להיות פילוסוף פירושו לשלוט בכל מה שיש לשלוט בו בהיסטוריה של הפילוסופיה כדי לדעת איך לנהוג כפילוסוף בשדה פילוסופי. פיתוח תורת השדות של בורדייה הוא פרי השראתם הן של קרל מרקס והן של מקס ובר. ובר תפס את המציאות החברתית כמכלול של תת-ספירות – הספירה הכלכלית, הדתית וכולי. לכל ספירה יש אוטונומיה והיגיון פנימי משלה. בורדיה, שפיתח את תורת השדות, אומר בעצם אותו הדבר – במרחב החברתי יש שדות רבים; לכל שדה יש אוטונומיה, אך זו אינה טוטאלית מאחר שקיימים קשרים בין השדות – קשרים הניתנים לשינוי. קשרים אלו מתווכים בעיקר דרך "שדה הכוח", הקושר שדה זה למדינה (שלטון פוליטי) ולמבנה המעמדי שלה. הביטוס פייר בורדייה, על הטלוויזיה, תל אביב: בבל ומשכל, 2005 פייר בורדייה, שאלות בסוציולוגיה, תל אביב: רסלינג, 2005 הֶטֶרוֹדוֹקְס, באתר מילון אבניאון
ניקטינסטיה

ניקטינסטיה (nyctinasty) היא תנועת שינה של עלי צמחים בהתאם למקצב היממה. העלים, העלעלים או עלי הכותרת נפתחים ביום ופונים כלפי האור ונסגרים בלילה. בתגובה לקליטת אור חלים שינויים בלחץ טורגור בשני סוגי תאים בבסיס הפטוטרת בעלה: תאים מיישרים ותאים כופפים. גירוי של אור נראה באורך גל בתחום הכחול מעורר פתיחה של העלים, על ידי מעבר יוני כלור ואשלגן מהתאים הכופפים אל התאים המיישרים. עקב כך התאים המיישרים תופחים והתאים הכופפים מצטמקים. אור אדום ולאחריו חושך מפעילים מעבר יונים הפוך וכפיפה של העלים. נפוץ בקטניות כמו מימוזה ביישנית או אלביציה וכן בצמחים ממשפחת החמציציים. הסבר מפורט בנושא
1987 בטלוויזיה

ערך מורחב – 1987 בדף זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1987 ונוגעים לעולם הטלוויזיה. 23 במרץ, היפים והאמיצים ברשת הטלוויזיה האמריקנית CBS. 5 באפריל, נשואים פלוס ברשת הטלוויזיה האמריקנית FOX. 22 בספטמבר, צער גידול בנות ברשת הטלוויזיה האמריקנית ABC. 9 במרץ, באו וואו (Bow Wow) ראפר ושחקן אמריקני. 28 בספטמבר, הילרי דאף שחקנית וזמרת אמריקנית. 3 במרץ, דני קיי (Danny Kaye) (נולד ב-18 בינואר 1911), שחקן קולנוע וקומיקאי יהודי-אמריקני. 19 באוגוסט, היידן רורק (Hayden Rorke) (נולד: 23 באוקטובר 1910), שחקן אמריקני. מוכר בעיקר מסדרת הטלוויזיה אני חולם על ג'יני. 11 בספטמבר, לורן גרין (Lorne Greene) (נולד: 12 בפברואר 1915), שחקן קנדי. מוכר בעיקר מסדרת הטלוויזיה בוננזה. מדיה וקבצים בנושא 1987 בטלוויזיה בוויקישיתוף
רפאל פוארה

רפאל פוארה (בצרפתית: Raphaël Poirée; נולד ב-9 באוגוסט 1974) הוא ביאתלט עבר צרפתי. פוארה נחשב לאחד הביאתלטים הגדולים של שנות האלפיים, כשבאמתחתו ארבע זכיות בגביע העולם בביאתלון, שמונה מדליות זהב באליפויות העולם בביאתלון ושלוש מדליות באולימפיאדות החורף. במרץ 2007 פרש פוארה מפעילות ספורטיבית. פוארה נולד בעיר Rives שבצרפת. גובהו 1.74 מטר ומשקלו 70 ק"ג. הוא נשוי לביאתלטית עבר ליב גרט שיילברייד-פוארה מנורווגיה. לזוג נולדו שתי בנות: אמה (נולדה ב-27 בינואר 2003) ואנה (נולדה ב-10 בינואר 2007). נכון להיום (מרץ 2007), בני הזוג פוארה הם בני הזוג היחידים שזכו במדליות באותה אולימפיאדה כשהם ייצגו אומות שונות. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), רפאל מצרפת וליב מנורווגיה זכו במדליות כסף בתחרויות הביאתלון. פוארה זכה בארבעה תוארי גביע עולם (בעונות 1999-2000, 2000-01, 2001-02 ו- 2003-04), סיים פעם אחת במקום השני (בעונת 2005-06) ופעם אחת במקום השלישי (בעונת 2004-05). הוא סיים 103 פעמים על הפודיום בתחרויות גביע העולם, מתוכם 44 פעמים במקום הראשון, 39 פעמים במקום השני ו- 20 פעמים במקום השלישי. באולימפיאדות החורף, פוארה זכה במדליית כסף אחת ושתי מדליות ארד. באליפויות עולם לעומת זאת, פוארה צבר לא פחות משמונה מדליות זהב, שלוש מדליות כסף, ושבע מדליות ארד. התחרויות האהובות על רפאל פוארה הן התחרויות בזינוק המוני למרחק 15 ק"מ. בתחרויות האלה זכה פוארה 9 פעמים במקום הראשון, 4 פעמים במקום השני, ושלוש פעמים במקום השלישי בתחרויות גביע העולם. פוארה גם זכה ארבע פעמים מתוך שבע בתחרויות הזינוק ההמוני שנערכו במסגרת אליפויות העולם. לאחר זכייתו במדליית זהב במסגרת אליפות העולם שנערכה באנטהולץ שבאיטליה, הודיע פוארה כי יפרוש בסוף עונת 2006-07. פוארה החליט לפרוש אחרי המפגש שהתקיים בהומלקולן שבנורווגיה (והחליט לא להשתתף במפגש האחרון שהתקיים ברוסיה ובכך ויתר על סיכוייו לזכות בגביע עולמי נוסף). ב- 11 במרץ 2007, גלש פוארה את התחרות האחרונה שלו, כשסיים בתחרות הזינוק ההמוני במקום השני, אחרי הפסד בפוטו פיניש לאולה איינר ביורנדלן. מדיה וקבצים בנושא רפאל פוארה בוויקישיתוף רפאל פוארה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי רפאל פוארה, באתר olympedia.org
חוזה טיינג'ין

חוזה טְייֵנְגִ'ין (בסינית: 天津條約, נקרא גם חוזה טיאנצין) היה חוזה שנחתם ביוני 1858 והביא לסיום החלק הראשון של מלחמת האופיום השנייה בין בריטניה וסין. על החוזה שנחתם בטיינג'ין, סין, חתמו גם צרפת, ארצות הברית ורוסיה, אשר היו שותפות במלחמה. עיקרי החוזה: הבריטים, הצרפתים האמריקאים והרוסים יהיו רשאים להציב נציגים בבייג'ינג (עד אז הייתה העיר סגורה בפני מערביים). פתיחת 11 נמלים נוספים לסחר מערבי. אישור לכלי שיט וספינות מלחמה לשייט באופן חופשי בנהר היאנגצה. אישור לאזרחי המעצמות להיכנס אל תוך סין למטרות טיול, סחר או מיסיונריות. חיוב הסינים בתשלום קנס של 2 מיליון מטבעות כסף על הוצאות המלחמה של בריטניה, 2 מיליון מטבעות על הפסדי סוחרים נתיני בריטניה ו-2 מיליון מטבעות לצרפת. חצר הקיסרות הסינית סירבה בתחילה להכיר בהסכם, אך חויבה לכך מאוחר יותר במסגרת ועידת פקין ב-1860. נוסח חוזה טיינג'ין בין סין ובריטניה נוסח חוזה טיינג'ין בין סין וצרפת נוסח חוזה טיינג'ין בין סין וארצות הברית נוסח חוזה טיינג'ין בין סין ורוסיה
חוזה אייגון

חוזה אייגוּן נחתם בין האימפריה הרוסית לסין הקיסרית בהנהגת שושלת צ'ינג ב-28 במאי 1858 בעיר המנצ'ורית אייגוּן (Aigun). החותמים היו הרוזן הרוסי מורביוב-אמורסקי והפקיד הרשמי במאנצ'ו. מטרת החוזה הייתה להחזיר את הגבול בין שתי המדינות אל נהר האמור. לפי החוזה, קיבלה רוסיה חזרה לשטחה את השטח שמצפון לנהר, שטח אותו איבדה כתוצאה מהסכם נרצ'ינסק שנחתם ב-1689. חלק גדול נוסף של אדמות ממזרח לנהר אוסורי ניתן גם לרוסיה. הסכם אייגון הסתכם בשני מיליון מיילים של שטח חדש לרוסיה. בנוסף לטריטוריה, רוסיה השיגה שליטה רבה יותר על הסחר האזורי וכמעט בלעדיות בשימוש בנהרות אמור, אוסורי וסונגארי. כעבור שנתיים אושרו תנאי חוזה אגיון בהסכם בייג'ינג, שסימן את נהר אוסורי כגבול בין רוסיה לסין. חוזה אייגון, יחד עם הסכם פקינג, קבעו את הגבולות המודרניים של מזרח רוסיה. מדיה וקבצים בנושא חוזה אייגון בוויקישיתוף The Treaty of Aigun, harvard.edu ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה

בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה (אנגלית: Guildhall School of Music and Drama), נוסד בשנת 1880 בלונדון. בראשיתו שכן בית הספר גילדהול במחסן ישן באלדרמנברי, אבל עד מהרה היה המקום צר מדי לצרכיו. בניין חדש, מותאם לצורכי המוסד, נבנה ברחוב ג'ון קרפנטר, בתכנון אדריכל העיר סר הוראס ג'ונס, ונפתח בדצמבר 1886. בית הספר נמצא בבעלותה ופועל במימונה של עיריית לונדון ושמו לקוח ממקום מושבה ההיסטורי של העירייה, אם כי המוסד עצמו לא שכן שם מעולם. עד 1935 נודע כ"בית הספר גילדהול למוזיקה". מאז 1977 הוא נמצא סמוך למרכז האמנויות ברביקן המצוי בקומפלקס ברביקן, שנבנתה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-20. בית ספר גילדהול הוא מן המובילים בעולם בהוראת המקצועות הבאים: מוזיקה אופרה דרמה ניהול במה תיאטרון טכני לבית הספר יש חטיבה צעירה ופעילויות החוץ שלו זכו בפרס היובל של המלכה בשנת 2005. בהוראת ניהול במה ותיאטרון טכני שותפים אנשי מקצוע בתחום היצירה, והדבר נותן לסטודנטים הזדמנות ללמוד מאנשים העובדים באופן שוטף בתעשיית התיאטרון ויוצר בשבילם קשרים חשובים לקידום מהיר לאחר סיום לימודיהם. ב-2008 החלו עבודות בנייה במקום בו שכן מתחם מילטון קורט, הסמוך למבנה המרכזי של בית הספר ושבחלקו עשה בית הספר שימוש בשנים שלפני כן. בספטמבר 2013 נחנך באתר גורד השחקים, בן ה-36 קומות, "ההרון" (The Heron), שמומן על ידי עיריית לונדון ונבנה על ידי תאגיד הרון אינטרנשיונל. בבניין החדש מצויים: אולם קונצרטים ובו 625 מקומות, אולם תיאטרון ובו 225 מקומות ואולם תיאטרון-סטודיו ובו 90 מקומות, כמו גם אולפני רדיו וטלוויזיה וסטודיו ללימוד משחק ולחזרות. עלות בניית שלוחה זו של בית הספר נאמדת בכ-89 מיליון לירות שטרלינג. בין הבוגרים הידועים של בית הספר גילדהול: שחקנים קלייר בלום דניאל קרייג יואן מקגרגור אורלנדו בלום מרינה סירטיס (דיאנה טרוי ב"מסע בין כוכבים") מוזיקאים החלילן ג'יימס גולוויי פיליפ פיקט הויולן ויליאם פרימרוז ג'ורג' מרטין מפיק הביטלס זמר האופרה ברין טרוול זמרת האופרה אן סופי פון אוטר זמרת האופרה בת-שבע צייזלר זמר האופרה יניב ד'אור מדיה וקבצים בנושא בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה, ברשת החברתית אינסטגרם
הסכם בייג'ינג (1860)

הסכם בייג'ינג (באותה תקופה נקראה הסכם פקינג, בסינית: 北京條約) נחתם בסין ב-18 באוקטובר 1860,[דרושה הבהרה] והיווה את סיומה הרשמי של מלחמת האופיום השנייה. התוצאה המרכזית של ההסכם, שהשלטון בסין נאלץ לחתום עליו בעקבות תבוסתו במלחמה, הייתה העברת חלקו הדרומי של חצי האי קאולון והאי הונג קונג משליטת סין לשלטון בריטניה. בנוסף הוסכם בוועידה על: הכרה וקבלה רשמית מצד סין של עקרונות חוזה טיינג'ין. אישור לתושבי סין להגר אל מחוץ לגבולותיה למטרות עבודה. קנס גבוה שסין תשלם לבריטניה ולצרפת כפיצויים. מדיה וקבצים בנושא הסכם בייג'ינג בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיוון השעון

תנועה עם כיוון השעון היא תנועה מעגלית הנעשית מלמעלה לכיוון ימין וכאשר היא מגיעה למטה היא ממשיכה את תנועתה שמאלה עד הנקודה העליונה וחוזר חלילה. תנועה בכיוון ההפוך נקראת "נגד כיוון השעון". תנועתו של עצם הנראה למתבונן מסוים כנע עם כיוון השעון, תיראה למתבונן הנמצא מולו, מעברו השני של העצם, כתנועה נגד כיוון השעון. במתמטיקה, מקובל להתייחס לכיוון השעון ככיוון השלילי (ונגד כיוון השעון הוא הכיוון החיובי). ברגים, אומים, פקקי בקבוקים ומכסי צנצנות סטנדרטים מתברגים (מתהדקים) עם כיוון השעון ומשוחררים נגד כיוון השעון בהתאם לכלל יד ימין[דרושה הבהרה]. המונח "כיוון השעון" נובע מכיוון הסיבוב של מחוגי שעונים מכניים. "כיוון השעון" נובע מכיוון תנועת הצל בשעוני שמש שהיו בשימוש באירופה, הנמצאת בחצי הכדור הצפוני (כיוון שהתקדמות הצל בשעוני שמש בחצי הכדור הדרומי מנוגד לכיוון השעון). מנגד, סיבוב חפץ מעגלי שמאלה היה כינוי לסיבובו נגד כיוונם של מחוגי שעוני השמש העתיקים. עם התפתחות השעונים בעת החדשה נהפכו המושגים עם/נגד כיוון השעון לאומדן מקובל לסיבוב מעגל ימינה ושמאלה בהתאמה. מיקום לפי כיוון השעון אוריינטציה
ניקטופוביה

ניקטופוביה (מיוונית: הלחם המילים ניקס - אלת הלילה במיתולוגיה היוונית ופוביה) היא פחד לא רציונלי מהחושך. פחד זה שונה משאר הפוביות, בכך שהסובל מניקטופוביה אינו פוחד ישירות מגורם הפוביה (במקרה זה, החושך). עם זאת, זהו אחד הפחדים הנפוצים ביותר, בעיקר בקרב ילדים, אך נפוץ במידה מסוימת גם בקרב מבוגרים. לא ידוע מהו מקור הפחד, ומשערים כי הוא שריד מתקופת הפרהיסטוריה בה החושך היווה חיסרון בהתמודדות נגד טורפים. תמיכה בסברה זו היא העובדה שהסובלים מניקטופוביה פוחדים שיצור (בעל חיים או אצל ילדים מפלצת) יתקוף אותם בחושך. פחד זה מתבטא בשני סוגי מצבים, בהם תסמיניו שונים: כאשר הסובל מהניקטופוביה נמצא לבדו במקום חשוך, הוא עלול לחוש הרגשת רתיעה גדולה, המלווה בהזעה, שיתוק, ובמקרים קיצוניים גם צעקות. כל צליל הנשמע מרחוק מפתיע ומרתיע. המצב השני, כאשר האדם הולך לישון במקום חשוך. אחת מדרכי ההתמודדות הנפוצות ביותר היא שימוש במנורת לילה בעת השינה, כדי להעלים את החושך. עצות התמודדות לאדם החש לכוד בחושך הן עצימת עיניו, דבר המשמש להרגעות, והגדרת מצבו, על מנת לפוגג את הפחד האי רציונלי. מומלצת גם שריקה, המפוגגת את אשליית השקט, המשמש גם הוא גורם לפחד[דרושה הבהרה]. Achluophobia, מידע מפורט באתר rightdiagnosis (באנגלית) ד"ר איילת אביטל-מגן - פסיכיאטרית, שאלה - מהי ניקטופוביה?, באתר infomed ענת לוין-יעקבי, ‏למה ילדים כל כך פוחדים מהחושך?, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2012 יוצאים אל האור: משפטים לילדים שפוחדים מהחושך, באתר ‏מאקו‏, 22 בינואר 2012 Achluophobia – Fear of Darkness(הקישור אינו פעיל), באתר Phobia Source (באנגלית) Achluophobia – the morbid fear of darkness, באתר Healthizen (באנגלית) Nyctophobia Fear of the Dark באתר About.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בני אנדרסון

בני אנדרסון (בשוודית: Benny Andersson; נולד ב-16 בדצמבר 1946) הוא מוזיקאי שוודי, חבר בלהקת הפופ אבבא. יֶראן ברוּר בני אנדרסון (Göran Bror Benny Andersson) נולד בסטוקהולם. אביו וסבו היו נגנים חובבים באקורדיון. בגיל שש קיבל אנדרסון את כלי הנגינה הראשון, אקורדיון, והחל לנגן בו שירי עם שוודיים. בגיל 15 נשר אנדרסון מבית הספר, והחל להופיע במועדוני נוער בהרכבים מוזיקליים שונים. באותה עת הכיר את בת זוגו הראשונה, ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1965 החל אנדרסון לכתוב שירים, וכמו כן שימש כנגן הקלידים בהרכבים השונים, תפקיד אותו נשא גם בלהקת אבבא. בשנת 1969 הכיר אנדרסון את הזמרת אנני-פריד לינגסטד, ושותפו המוזיקלי באותה העת - ביורן אולבאוס הכיר את אנייטה פלטסקוג חודשיים לאחר מכן. הרביעייה הקימו את להקת אבבא בשנת 1972. אנדרסון היה מאורס ללינגסטד במשך 9 שנים, ורק בשנת 1978 נישאו השניים. נישואים אלו באו אל קיצם שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1981. שבוע לאחר גירושיו נשא אנדרסון לאשה את מנחת הטלוויזיה השוודית מונה נורקליט, ונולד להם בן לאחר שנה. לאחר שהיה חבר במספר להקות, ובראשן בלהקת הפופ אבבא שזכתה להצלחה בינלאומית, פנה אנדרסון יחד עם שותפו המוזיקלי אולבאוס, ליצירתם של מספר מחזות זמר מצליחים: "שח-מט" (1984), "כריסטינה פרוֹן דובמוֹלה" (1995) ו"מאמה מיה!" (2003) - המבוסס על שירי אבבא ושהוצג גם בישראל בשנת 2007. החל משנות ה-90 החל אנדרסון להופיע לצד הזמרת אורסה ספלמן כשאותם מלווה הלהקה אותה הקים "להקת בני אנדרסון", ויחדיו מנגנת הלהקה שירי עם שוודיים. מדיה וקבצים בנושא בני אנדרסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בני אנדרסון בני אנדרסון, ברשת החברתית פייסבוק בני אנדרסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בני אנדרסון, באתר AllMovie (באנגלית) בני אנדרסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בני אנדרסון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בני אנדרסון, באתר ספוטיפיי בני אנדרסון, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) בני אנדרסון, באתר Last.fm (באנגלית) בני אנדרסון, באתר AllMusic (באנגלית) בני אנדרסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) בני אנדרסון, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) בני אנדרסון, באתר Yandex.Music (ברוסית) בני אנדרסון, באתר Discogs (באנגלית) בני אנדרסון, באתר Songkick (באנגלית) בני אנדרסון, באתר Genius בני אנדרסון, באתר SecondHandSongs בני אנדרסון, באתר DNCI בני אנדרסון, באתר בילבורד (באנגלית) בני אנדרסון, בארכיון הבימה
גיבור (ספרות ואמנות)

גיבור הוא מושג שניתן למצוא לו מקורות במיתולוגיה ובפולקלור של העמים מאז העת העתיקה. בתרבות האנושית, המונח משלים בדרך כלל את ההגדרה לאדם שנחשב טוב במעשיו ולאדם אמיץ, אציל ובעל תושייה שניחן בתכונות אבירות. הנכונות להקריב את חייו למען מטרה נעלה אחרת כמו הצלת חיי אדם אחר היא המאפיין או ההגדרה של הגיבור. סוג נוסף של גיבור הוא אדם הנתפס בתודעת החברה כבעל אומץ לב. גבורה כזו מתוארת במיתוסים המספרים על הגיבור ועל כוחותיו יוצאי הדופן. באמרות חז"ל מופיעות התייחסויות אחדות לשאלה מיהו גיבור: במסכת אבות (ד' א'): איזה הוא גיבור? הכובש את יצרו, שנאמר "טוֹב אֶרֶךְ אַפַּיִם, מִגִּבּוֹר; וּמֹשֵׁל בְּרוּחוֹ, מִלֹּכֵד עִיר." (משלי טז, לב). באבות דרבי נתן: איזהו גיבור שבגיבורים – מי שעושה שונאו לאוהבו. אנטי גיבור גיבור-על גיבור תרבות גיבור לאומי גיליון המוקדש לנושא "גיבורים", משקפיים 22, אוקטובר 1994 זיוה קורט, גיבור ואנטי-גיבור באמנות - או הגיבור ושברו, בתוך: רב-גוניות ורב-תרבותיות בחברה הישראלית, תשנ"ט, עמ' 70–78 שלה הראל, גיבור, סופר-גיבור, אנטי-גיבור : 40 שנות ספרות ילדים בארץ - שלבים ומגמות, בתוך: באמת?!, 4-5, תשנ"א, עמ' 11–35 גיבור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Colin Stokes: How movies teach manhood(הקישור אינו פעיל, 2 בינואר 2024) – הרצאה מאתר TED על גיבורים גבריים ונשיים בקולנוע What makes a hero? - Matthew Winkler - סרטון הסבר של TED-Ed על המכנה המשותף של כל הגיבורים בתרבות (באנגלית) דורון קורן, ספרות בלי גיבורים, באתר ynet, 8 במאי 2011 איזהו הגיבור, יוהאן אטלן, בבלוג גיבורים.