laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – מיקרונזיה

יחסי ארצות הברית–מיקרונזיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה. השגרירות האמריקאית במיקרונזיה ממוקמת בעיירה קולוניה שבאי פונפיי. השגרירה האמריקאית במיקרונזיה היא כרמן ג. קנטור. על פי ההסכם בין המדינות, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה להגנה על מיקרונזיה. ניתן לשנות או לבטל את סמכות בהסכם הדדי. במסגרת ההסכם תושבי מיקרונזיה רשאים לחיות, לעבוד וללמוד בארצות הברית ללא צורך בויזה. כמות המיקרונזים המתנדבים לשרת בצבא ארצות הברית ביחס לנפש גדולה כפליים מהאמריקאים. כמו כן, אמריקאים מורשים לחיות ולעבוד בחופשיות במיקרונזיה ללא צורך באשרה. ארצות הברית הודיעה כי תשקיע כ-100 מיליון דולר בשנה לסיוע למיקרונזיה במהלך 20 השנים הקרובות. ועדת הניהול הכלכלי (JEMCO) המורכבת מנציגי שתי המדינות אחראית להבטיח כי הכסף ישומש ביעילות, במטרה לטפח ממשל תקין וביטחון כלכלי. ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מיקרונזיה. יחסי החוץ של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – מיקרונזיה בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות-הברית–מיקרונזיה שגרירות ארצות הברית למדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה "The Federated States of Micronesia". CIA World Factbook. U.S. Central Intelligence Agency. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite web}}: (עזרה)
יה הצל יונה

יָהּ הַצֵּל יוֹנָה מְחַכָּה הוא פיוט לחנוכה שזהות מחברו אינה ידועה, השם יהודה חתום באקרוסטיכון בראשי הטורים וייתכן שזהו שם מחברו. הפיוט נפוץ בעיקר בקרב יוצאי יהדות בבל (השרים אותו במקאם שיגא), במאה ה-20 רחמים עמר הלחין לפיוט מנגינה חדשה שנפוצה בקרב קהילות הספרדים. המשורר פותח בבקשת הצלה ל'כנסת ישראל' (כינוי לעם ישראל) המשולה ליונה שנתונה בעצב, ודמעותיה זורמות מבכי על מצבה בגלות, ועל הגאולה שטרם הגיעה. המשורר קורא להודות ולשמוח על הטובות שכבר גמל האל, מתוך ציפייה שיחדש ימינו כקדם. כל בית בפיוט נחתם במילים "וְתִשְׂמַח בָּךְ אַתָּה מַלְכָּהּ בִּשְׁמוֹנַת יְמֵי חֲנֻכָּה", המשורר מתאר את השמחה הגדולה שכנסת ישראל רוצה לשמוח ותשמח במלכה בשמונת ימי החנוכה כשם ששמחו בחנוכה לאחר חידוש העבודה בבית המקדש, בבחינת בימים ההם בזמן הזה. הפיוט "יָהּ הַצֵּל יוֹנָה מְחַכָּה" באתר הפיוט והתפילה של הספרייה הלאומית בלפור חקק, דמעת היונה, אתר הפיוט והתפילה. אלי שטרן, יה הצל יונה - פיוט לחנוכה של יהודי בבל - גרסה לא מוכרת, באתר "נוטריקון". מידע על יה הצל יונה בקטלוג הספרייה הלאומית
שניאור זלמן סלונים

הרב שניאור זלמן סלונים (בכתיב יידי סלאנים; תרכ"ב - י"א בתמוז תרצ"ו) היה ראש ישיבת "מגן אבות" בחברון ומרבניה הראשונים של תל אביב-יפו. שניאור זלמן נולד בחברון לרב מרדכי דובער סלונים, מבניה של הרבנית מנוחה רחל סלונים. למד אצל ראב"ד עדת האשכנזים בחברון הרב שמעון מנשה חייקין והיה תלמידו המובהק, כן למד אצל רבי אליהו מני, אחר כך גם הוסמך על ידם לרבנות. התחתן עם מושקא, בת דודו הרב לוי יצחק סלונים. בשנת תרמ"ה נסע ללובביץ' לאדמו"ר שלום דובער שניאורסון, שם שהה תקופה ארוכה כ"יושב". להיותו בן משפחה האדמו"ר קירבו מאוד. בתקופה ההיא שימש כמלמד של יוסף יצחק שניאורסון. בערך בשנת תרמ"ח חזר לארץ ישראל, לחברון. בשנת תרמ"ט הקים בה את ישיבת מגן אבות יחד עם הרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב והרב מענדל נאה. עם הקמתה מונה לראש הישיבה. בשנת תרנ"ג נפטרה רעייתו מושקא, והוא נשא אשה בזיווג שני את חנה מינה בת שניאור שלמה זלמן סלונים, גם היא נפטרה בחייו בשנת תרע"ט. בשנת תר"ס ציווה עליו הרב שניאור זלמן פרדקין לקבל על עצמו את הרבנות של חסידי חב"ד בעיר יפו. מינויו לרב גרם לאחת המריבות בין החסידים (משפחת שמרלינג) לפרושים (משפחת רוקח) בעיר יפו. עם הגיעו ליפו נערכה לו קבלת פנים מפוארת בהשתתפות רבנים, אישי ציבור ובני קהילת החסידים ביפו. בשבת שלאחר מכן, התאספו יחדיו לכבודו ראשי האגודות ונכבדי העיר יפו, ובמשך שעות חגגו לכבוד הרב החדש. לעומת החוגגים, דעתם של הפרושים לא הייתה נוחה מהמינוי החדש, בעיקר בשל העובדה שבאותה תקופה שימש כרב הרב נפתלי הרץ הלוי, אבל ראשי היישוב החב"די ביפו תמכו בו ופרסמו בעיתונות מודעות תמיכה. במקביל נתמך גם על ידי האדמו"ר שלום דובער שניאורסון שכתב לו אגרות עידוד. העימות בין החסידים לפרושים לא נמשך, בגלל שהרב נפתלי הרץ הלוי נפטר בסמיכות למינוי בשנת תרס"ב, והרב החדש מטעם הפרושים היה הרב אברהם יצחק קוק שהגיע ליפו בשנת תרס"ד. הרב קוק פישר בין הצדדים, וקיים יחסים טובים עם הקהילה החב"דית ובראשה הרב שניאור זלמן סלונים. עבודתו הראשונה ביפו הייתה לבנות מקוה לנשים בשכונת נוה שלום, כי עד אז היו זקוקים למקוה שנמצאה רחוק מהישוב היהודי ביפו העתיקה, במעמקי האדמה, ודבר זה היה כרוך בסכנות. הוא ארגן את השחיטה החסידית, ופתח בבניית בית הכנסת אוהל יצחק לחסידי חב"ד בשכונת נוה שלום. ושם היה חוזר מאמרי חסידות בכל שבת לפני חסידי חב"ד. השתתף ביסוד ועד הקהילה המאוחדת וכיהן 37 שנה כחבר הרבנות של קהילת יפו ותל אביב, עד סוף ימיו. באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובניו מתואר הרב סלונים: "הצטיין בייחוד במשפטי בוררות בענייני מסחר, ואנשי המסחר היו סומכים על תבונתו והכרעותיו הצודקות. היה מחונן בחוש מיוחד להבחין בין אמת לשקר ובתפיסה מהירה ונזהר מאד להימנע מדחיות במשפטים ובבירורים לבל יגיעו לידי עינוי הדין. אהב לסדר קידושין ושנא להשתתף בסידור גיטין. פעמים רבות הצליח להשלים בין זוגות שבאו אל הרבנות להתגרש, וכשהיה הכרח לסדר גט נמנע מהשתתף בו". נפטר בי"א בתמוז תרצ"ו ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בתו היא סימה סלונים, בנו הוא הרב יעקב יוסף סלונים רבה של חברון, נכדו הוא אליעזר דן סלונים מחברון, ונכדתו רבקה הייתה נשואה ליוסף בורג. דוד תדהר (עורך), "שניאור זלמן סלונים", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 207 אשכול אודותיו בפורום אוצר החכמה כך בזיכרונותיו וביומניו הפרטיים, - נדפסו בספר התולדות אדמו"ר מהוריי"צ ח"א הצבי, 22 בפברואר 1900 כתב הפשרה של הרב קוק נדפס בעיתון מוריה, 21 במרץ 1011, עמודים 2-3
קורקוס

קורקוס הוא שם משפחה יהודי הקיים בקרב יהודי ספרד. האם התכוונתם ל... יוסף קורקוס – רב מיהדות מצרים שמוצאו במגורשי ספרד. מרדכי קורקוס – אב בית הדין של העיר מרקש. אביתר קורקוס – זמר ישראלי, זוכה העונה הראשונה של "הכוכב הבא".
KSU Gazal-1

KSU Gazal-1 (בערבית: غزال 1) הוא רכב מהודר, מסוג Sport utility vehicle, אשר תוכנן ונבנה בערב הסעודית על ידי סטודנטים מאוניברסיטת המלך סעוד והיה תוכנן לייוצר בעזרת צוות טכני מחברת הרכב האוסטרית, גראץ Magna Steyr (שם מלא: "Magna Steyr AG & Co KG") מיוני 2010. דגם ה"KSU Gazal-1" התבסס על דגם מרצדס-בנץ G-קלאס של יצרן הרכב הגרמני מרצדס בנץ. את המיזם ניהלו: Dr. Abdul Rahman Alahmari, Dr. Saed Darweesh, Dr. Khalid Alsaleh. פרויקט ייצור הרכב "KSU Gazal-1" יצא לדרך, בברכתו של עבדאללה, מלך ערב הסעודית. דגם "KSU Gazal-1" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 2010 דגם ה-"KSU Gazal-1" היא המכונית הערבית הרביעית מתוצרת בית, לאחר דגמי הרמססים המצריים, שיוצרו על ידי נסר (יצרן רכב מצרי), לרקי שיוצר במרוקו, (על ידי "לראקי", דגם: לראקי פולגורה, דגם: לראקי בוראק ודגם: לראקי אפיטומה) והדגם הלובי אל-ג'מהירי ("Saroukh el-Jamahiriya") הנעה כפולה 4x4 מנוע V8 5 דלתות תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא - 6.1 שניות Sport utility vehicle דגם "KSU Gazal-1" (topgear.com/car-news/saudi-arabia) דגם "KSU Gazal-1" תוכנן על ידי סטודנטים מערב הסעודית (archive) דגם "KSU Gazal-1" לייצור (motorward.com/2010/06/saudi-arabias-gazal1-goes-into-production) KSU Gazal-1, סרטון באתר יוטיוב KSU Gazal-1, סרטון באתר יוטיוב (בערבית) צוות תכנון פרויקט דגם "KSU Gazal-1" מאוניברסיטת המלך סעודstudiotorino.com/en/auto/gazal/progetto דגם "KSU Gazal-1"autobild.de/artikel/gazal-1-aus-saudi-arabien דגם "KSU Gazal-1"boitierrouge.com/2014/06/04/ksu-gazal-1 דגם "KSU Gazal-1"omniauto.it/magazine/11528/ksu-gazal-1
מוזיאון הרכב של מיאמי

מוזיאון הרכב של מיאמי (באנגלית: Miami Auto Museum at the Dezer Collection) הוא מוזיאון רכב בצפון מיאמי המציג רכבים שונים מהאוסף הפרטי של מיכאל דזר. המוזיאון מורכב משני מבנים גדולים. האחד לטובת האוסף ההוליוודי והשני לטובת האוסף הקלאסי. באוסף ההוליוודי נמצאות מכוניות שהופיעו בסרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה או שהיו בשימוש הכוכבים. במוזיאון נמצאות מגוון מכוניות מסדרת סרטי ג'יימס בונד ובאטמן. באוסף הקלאסי נמצאות מכוניות מארצות הברית, מאירופה, רכבים צבאיים, אופנועים, קטנועים, אופניים ומזכרות שונות הקשורות לעולם הרכב. שטח התצוגה מתפרש על פני למעלה מ-23,000 מטר מרובע בהם נמצאים כ-1,000 מוצגים. במוזיאון ניתן למצוא פורד מודל 1948 מהסרט גריז, קאדילק מודל 1959 מהסרט מכסחי השדים (רפליקה), דלוריאן מודל 1981 מהסרט בחזרה לעתיד, באטמוביל, לנד רובר מהסרט סקייפול וטנק T 55 מהסרט גולדן איי. המוזיאון נפתח בשנת 2012 על ידי מיכאל דזר, יזם נדל"ן ישראלי-אמריקאי ואספן מכוניות. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הרכב של מיאמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הרכב של מיאמי The Dezer Collection Museum Motors in, Oceandrive.com, 23 January 2012 מבונד ועד באטמן: המכוניות המדהימות של טייקון הנדל"ן, פורבס, 25 במאי 2013
השירות הפדרלי למלחמה בסמים (ארגנטינה)

השירות הפדרלי למלחמה בסמים (בספרדית Servicio Federal de Lucha contra el Narcotráfico‏, Sefeconar בראשי תיבות) הוא סוכנות ביון ואכיפת חוק ארגנטינאית בעלת סמכויות שיטור, שהוקם על פי הדגם האמריקאי של המנהל לאכיפת הסמים. השירות הוקם בצו מנהלי מספר 717 מה-18 באפריל 1991. הסוכנות כפופה לתוכנית Sedronar (מזכירות התוכנית למניעת התמכרות לסמים ומאבק נגד סחר בסמים, שכפופה לנשיא ארגנטינה). למעט העובדה שזהו גוף ללוחמה בסמים מעט מאוד ידוע על אופי פעילותו, תקציבו והאנשים העומדים בראשו והוא מהווה ארגון חשאי ואחד המסווגים בקהילת המודיעין הארגנטינאית. קהילת המודיעין של ארגנטינה השירות הפדרלי למלחמה בסמים של רוסיה Global Secret and Intelligence Services I: Hidden Systems that deliver מאת Heinz Duthel מידע כללי באתר פדרציית המדענים של ארצות הברית (באנגלית) המודיעין הארגנטינאי בתחום הסמים(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) Justiniano.Com - מידע כללי (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשרד הלאומי למלחמה בסמים (ונצואלה)

המשרד הלאומי למלחמה בסמים (בספרדית: Oficina Nacional Antidrogas‏, ONA בקיצור) הוא גוף אכיפת חוק בוונצואלה הכפוף לרשות המבצעת ואחראי לניסוח מדיניות המדינה בנושא המאבק בסמים, הסדרה משפטית, בקרה וניטור המאבק בסחר בסמים וחומרים מסממים. זהו הגוף העיקרי במדינה האחראי למאבק בתחום זה ומהווה גוף אכיפת-חוק רב עוצמה במדינה. הגוף הוקם בצו מספר 4220, מ-23 בינואר 2006, שנחתם על ידי נשיא ונצואלה. ב-25 באפריל 2013, פורסם צו נשיאותי מספר 25, שהכפיף את המשרד למלחמה בסמים ללשכתו של סגן נשיא ונצואלה. הגוף אחראי לניהול התחום האסטרטגי הנוגע לביטחון המדינה במאבק בהפקה, הפצה, סחר וצריכה של סמים בלתי חוקיים ומאבק בעבירות הלבנות הון מהכנסות בתחום זה. המינהל האמריקאי למלחמה בסמים FSKN, המקבילה הרוסית אתר האינטרנט הרשמי של המשרד הלאומי למלחמה בסמים המשרד הלאומי למלחמה בסמים, ברשת החברתית פייסבוק המשרד הלאומי למלחמה בסמים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המשרד הלאומי למלחמה בסמים, ברשת החברתית אינסטגרם המשרד הלאומי למלחמה בסמים, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המשרד הלאומי למלחמה בסמים (ונצואלה)".
יחסי ארצות הברית – פפואה גינאה החדשה

יחסי ארצות הברית–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין המדינה העצמאית של פפואה גינאה החדשה. ארצות הברית ופפואה גינאה החדשה ייסדו יחסים דיפלומטיים מיד עם עצמאותה ב-16 בספטמבר 1975. שתי המדינות שייכות למגוון של ארגונים אזוריים, ביניהם הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט (APEC); הפורום האזורי של ASEAN; מזכירות קהילת האוקיינוס השקט (SPC); והתוכנית האזורית של דרום מזרח האוקיינוס השקט (SPREP). אחד המאמצים המוצלחים ביותר של שיתוף פעולה רב-צדדי בין ארצות הברית ופפואה גינאה החדשה הוא הסכם הדיג הרב-צדדי של ארצות הברית באוקיינוס השקט, לפיו ארצות הברית מעניקה 18 מיליון דולר בשנה לסיעות האי באוקיינוס השקט, והאחרונים מספקים גישה לאניות הדיג של ארצות הברית. ארצות הברית סיפקה סיוע הומניטרי משמעותי לפפואה גינאה החדשה ותרמה לשיקום בוגנוויל. הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי מממנת 1.5 מיליון דולר בשנה לכל פרויקט HIV / AIDS בפפואה גינאה החדשה. ארצות הברית תומכת במאמציה של פפואה גינאה להגן על המגוון הביולוגי. ממשלת ארצות הברית תומכת ביוזמת שונית האלמוגים הבינלאומית שמטרתה להגן על שוניות במדינות טרופיות כגון פפואה גינאה החדשה. כוחות צבא ארצות הברית, באמצעות הפיקוד הפסיפי (PACOM) בהונולולו, הוואי, מספקים הכשרה לכוחות ההגנה של פפואה גינאה החדשה (PNGDF) וערכו תרגילי אימון משותפים בהיקף קטן. ארצות הברית מספקת קורסי הכשרת משטרות והכשרות אחרות לגורמי הביטחון הלאומי. ארצות הברית גם מעניקה חסות למספר קטן של פקידי PNG ואזרחים פרטיים כדי להיפגש עם עמיתיהם המקצועיים ולחוות את ארצות הברית ממקור ראשון באמצעות תוכנית מנהיגות מבקרים בינלאומית (IVLP). חיל השלום האמריקאי הפסיק את פעילותו בפפואה גינאה החדשה ב-2001 בשל חששות ביטחוניים. כ-2000 אזרחים אמריקאים חיים בפפואה גינאה החדשה, עם ריכוזים גדולים במפקדת משלחת השבטים החדשים ומכון הקיץ ללימודי הבלשנות, שניהם ממוקמים באגן המזרחי של המחוז ההררי. ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בפורט מורסבי, פפואה גינאה החדשה. פפואה גינאה החדשה מחזיקה בשגרירות הממוקמת בוושינגטון די. סי., בירת המדינה. ראש הממשלה פיטר אונייל עם הילרי קלינטון. יחסי החוץ של ארצות הברית יחסי אוסטרליה–ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – פפואה גינאה החדשה בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות-הברית–פפואה גינאה החדשה השגרירות של פפואה גינאה החדשה של אמריקה בוושינגטון די.סי. "Embassy of Papua New Guinea to the Americas". נבדק ב-15 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה)
יחסי ארצות הברית – מלטה

יחסי ארצות הברית–מלטה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מלטה.  על פי סקר קהילתי אמריקאי שנערך בשנת 2010, ישנם בערך 35,103 אמריקאים-מלטזים המתגוררים בארצות הברית. לפי נתוני דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012. 21% מהתושבים המלטזים מאשרים את הנהגת ארצות הברית, 15% מתנגדים ו-64% אינם בטוחים. שגרירות ארצות הברית במלטה ממוקמת בכפר טא' אלי , אשר נבנה לאחרונה על מנת להחליף את שגרירות ארצות הברית לשעבר, שנמצאה בפלוריאנה. מלטה וארצות הברית הקימו יחסים דיפלומטיים מלאים עם עצמאותה של מלטה ב-1964; היחסים הכלליים בין המדינות חיוביים. ארצות הברית תומכת במסע הפרסום של מלטה על מנת למשוך השקעות פרטיות, וכמה חברות הפועלות במלטה כבר בעלות השקעה פרטית מארצות הברית. אלה כוללים, בין היתר, בתי מלון מרכזיים, מתקני ייצור ותיקון, ומשרדים מסוימים המספקים שירותים מקומיים ואזוריים. מלטה נמצאת ברשימת תוכנית ויתור הוויזה בארצות הברית. אזרחים מלטזים המחזיקים בדרכון ביומטרי מלטזי אינם דורשים אשרת כניסה על מנת להיכנס לשטח ארצות הברית. יחסי החוץ של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – מלטה בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות-הברית–מלטה U.S. Global Leadership Project Report - 2012, גאלופ "United States Map". Tuesday, January 10, 2017
יחסי ארצות הברית – מקדוניה הצפונית

יחסי ארצות הברית–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מקדוניה הצפונית. ארצות הברית ומקדוניה הצפונית נהנות מיחסים דו-צדדיים מצוינים. על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 44% מקדונים תומכים בהנהגת ארצות הברית, עם 23% שהסתייגו ו-33% לא היו בטוחים. ארצות הברית הכירה רשמית במקדוניה כמדינה ב-8 בפברואר 1994, ושתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-13 בספטמבר 1995. משרד הקישור האמריקני שודרג לשגרירות בפברואר 1996, והשגריר האמריקני הראשון לסקופיה הגיע ביולי 1996. התפתחות היחסים הפוליטיים בין ארצות הברית ומקדוניה הובילה למגוון שלם של מגעים נוספים בין שתי המדינות. ארצות הברית, יחד עם בנות בריתה האירופיות, גינו בחריפות את יוזמי ההתקוממות של מקדוניה ב-2001 ותמכה באופן הדוק במאמצים המוצלחים של הממשלה ושל המפלגות הגדולות לגבש פתרון שלום, פוליטי, למשבר באמצעות במסגרת הסכם אוחריד. בשותפות עם האיחוד האירופי ועם ארגונים בינלאומיים אחרים הפועלים במקדוניה, ארצות הברית מקדמת את יישום הסכם מקדוניה של ממשלת מקדוניה, ומטפחת שלום ויציבות ארוכי טווח במדינה. מקדוניה ממשיכה לתרום תרומה חשובה ליציבות האזורית על ידי סיוע באספקה הלוגיסטית של כוחות השלום של נאט"ו (כולל ארצות הברית) בקוסובו. כיום מקדוניה הצפונית וארצות הברית נהנות ממערכת יחסים משותפת במגוון רחב של נושאים פוליטיים, כלכליים, תרבותיים, צבאיים וחברתיים. ארצות הברית תומכת בשאיפותיה של מקדוניה לבנות חברה דמוקרטית בטוחה, ותרמה כמויות גדולות של סיוע זר לדמוקרטיה ולרפורמות כלכליות, רפורמות ביטחוניות ופרויקטים לחיזוק שלטון החוק ושיפור החינוך. סיוע דו צדדי שהוקצב למקדוניה במסגרת חוק התמיכה הכלכלית באירופה (SEED) הסתכם ב-320 מיליון דולר בשנים 1990–2004, כולל תמיכה תקציבית וסיוע נוסף לסיוע למקדוניה להתאושש מהמשבר ב-2001. מקדוניה קיבלה כ-37 מיליון דולר במסגרת פעולת הסיוע של SEED בשנת 2005. הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) מחזיקה בתוכניות לקידום צמיחה מואצת במקדוניה, תמיכה במוסדות דמוקרטיים חזקים, ולסייע לחנך מקדונים לכלכלה מודרנית. USAID מתמקדת בבניית יכולות עבור פקידי ממשל מקומיים, אשר יזכו ליותר סמכות ואחריות מהממשלה המרכזית. השגריר המקדוני הנוכחי בארצות הברית הוא וסקו נאומובסקי. בשנת 2008 חתמה ממשלת הרפובליקה של מקדוניה על הסכם מנהליים לשותפות אסטרטגית ושיתוף פעולה הדדי. ההסכם נחתם על ידי מזכירת המדינה קונדוליזה רייס ושר החוץ של מקדוניה אנטוניו מילוסוסקי. בעלי התפקידים בשגרירות האמריקאית כוללים את: השגריר - פול די. ווהלרס סגן ראש המשלחת - טום נברטיל עניינים פוליטיים - דייוויד בורגר עניינים כלכליים/מסחריים - דארן לאת'ם קונסולי - קימברלי מקדונלד עניינים ניהוליים - ברוס וילסון יחסי ציבור - ראיין רולנדס נספח ההגנה - קולונל כריסטופר בניה שגרירות ארצות הברית במקדוניה הצפונית ממוקמת בסקופיה. יחסי החוץ של ארצות הברית יחסי ארצות הברית–קוסובו יחסי אלבניה–ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – מקדוניה הצפונית בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות-הברית–מקדוניה Makfax Agency United States of America congratulate President Ivanov on his inauguration and are looking forward to continuing of the excellent relations with Macedonia U.S. Global Leadership Project Report - 2012 Gallup
יחסי ארצות הברית – קוסובו

יחסי ארצות הברית–קוסובו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של קוסובו. ארצות הברית הכירה רשמית ברפובליקה של קוסובו כמדינה למחרת היום בו הכריזה על עצמאות מסרביה ב-17 בפברואר 2008. נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש קבע ב-19 בפברואר 2008, כי הכרה בקוסובו כאומה עצמאית "תביא שלום לאזור המצולק ממלחמה". על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 87% מאזרחי קוסובו מאשרים ותומכים בהנהגת ארצות הברית, הדירוג הגבוה ביותר עבור כל סקר באירופה. על פי דו"ח גאלופ משנת 2006, 85% מהתושבים תומכים בהנהגת ארצות הברית. ארצות הברית סייעה לאלבנים להילחם ביוגוסלביה במהלך מלחמת קוסובו על ידי פריסת כוחות צבאיים ומטוסים. תושבי קוסובו הביעו את הכרת התודה לארצות הברית בכך שצעדו ברחובות עם דגלי ארצות הברית והודו לארצות הברית על תמיכתם במלחמה. מקומות מסוימים בפרישטינה אף נקראים על שמות מנהיגי ארצות הברית, כמו ביל קלינטון, וג'ורג' ווקר בוש. ארצות הברית הקימה יחסים דיפלומטיים מלאים ברמת השגריר עם הרפובליקה של קוסובו. קוסובו רואה בארצות הברית את שותפתה הגדולה ביותר לזכות בהכרה משאר העולם, ודעה זו באה לידי ביטוי גם אצל פקידים אמריקנים. ארצות הברית וקוסובו הקימו יחסים דיפלומטיים ב-18 בפברואר 2008. הקשרים הדו-צדדיים בין ארצות הברית לקוסובו נשמרים באמצעות שגרירות ארצות הברית בפריסטינה, שנפתחה ב-8 באפריל 2008 על ידי טינה קאידאנו. לפני הכרזת העצמאות, החזיקה ארצות הברית במשרד אמריקאי שבפריסטינה (USOP), בראשות ראש המשלחת. ארצות הברית ממשיכה גם לתרום כוחות וחיילים לכוח קוסובו (KFOR), ותספק צוות למשלחות ICO ו-EULEX. במהלך הוועידה התורמת הבינלאומית של הנציבות האירופית, שהתקיימה ב-11 ביולי 2008, התחייבה ארצות הברית לגייס סכום של 400 מיליון דולר לשנים 2008–2009, כדי לתמוך, בין היתר, בהפיכת החוב לקוסובו. הסיוע האמריקני בקוסובו ממשיך לתמוך בממשל באמצעות חיזוק החברה האזרחית ותהליכים פוליטיים, במיוחד עבור קהילות מיעוטים, ומטרתו לחזק את המוסדות הכלכליים ולסייע לגידול ביוזמה הפרטית. שגריר ארצות הברית הרביעי בקוסובו הוא גרג דלאווי, כאשר השגרירים שקדמו לו הם טרייסי אן יעקובסון, כריסטופר ויליאם דל וטינה קאידאנו. השגרירה הנוכחית מקוסובו לארצות הברית היא ולורה צ'יטאקו. בנוסף, קוסובו מחזיקה בשגרירות בארצות הברית, אשר ממוקמת בוושינגטון די. סי, בירת המדינה. יחסי החוץ של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – קוסובו בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות-הברית–קוסובו רועי סמיוני, טראמפ קיווה לעסקת מאה בבלקן. מדיניות החוץ שלו עשויה להכשיל אותה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2020 U.S. recognizes independent Kosovo U.S., Britain, France back Kosovo and in the world U.S. Global Leadership Project Report - 2012 Gallup U.S. Gallup Report - 2016 Gallup "Albanian Street Named After George W. Bush :: Balkan Insight". www.balkaninsight.com. נבדק ב-2017-01-23. "Kosovo shops celebrate Hillary Clinton and her style". www.aljazeera.com. נבדק ב-2017-01-23. "Word On The Street Is That Kosovo Has A Love Affair With Americans". RadioFreeEurope/RadioLiberty. נבדק ב-2017-01-23. "US Embassy Pristina". נבדק ב-2008-04-17.
יחסי ארצות הברית – בוסניה והרצגובינה

יחסי ארצות הברית–בוסניה והרצגובינה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין בוסניה והרצגובינה. המלחמה בשנים 95–1992 בבוסניה והרצגובינה הסתיימה בסיוע של ארצות הברית ובתיווכה בהסכם דייטון בשנת 1995. כמו כן, ארצות הברית מקיימת את מפקדת נאט"ו בסרייבו. ארצות הברית תרמה מאות מיליוני דולרים לסיוע בתשתיות, בסיוע הומניטארי, בפיתוח כלכלי ובשיקום צבאי בהרצגובינה ובבוסניה. הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) והתמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה (SEED) מילאה תפקיד גדול בבוסניה והרצגובינה שלאחר המלחמה, כולל תוכניות לפיתוח כלכלי, רפורמה דמוקרטית (תקשורת, בחירות), פיתוח תשתיות, ותוכניות הכשרה עבור אנשי מקצוע בוסנים, בין היתר. גם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) והסוכנות לתמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה מילאו תפקיד חשוב אחרי מלחמת בוסניה והרצגובינה, כולל תוכניות הפיתוח הכלכלי רפורמה, רפורמה דמוקרטית (תקשורת, בחירות), תשתיות פיתוח, תוכניות הכשרה עבור בוסניה אנשי מקצוע, בין השאר. בנוסף, ישנם ארגונים לא ממשלתיים רבים אשר לקחו חלק בתפקידים משמעותיים בשיקום. על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 33% מאנשי בוסניה והרצגובינה מאשרים ותומכים בהנהגת ארצות הברית, 49% מתנגדים ו-18% אינם בטוחים. שגרירות ארצות הברית בבוסניה והרצגובינה ממוקמת בסרייבו, בזמן שהשגרירות הבוסנית בארצות הברית נמצאת בוושינגטון די. סי. השגרירה האמריקאית לבוסניה והרצגובינה היא מאורין קורמאק. יחסי החוץ של ארצות הברית יחסי אלבניה–ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – בוסניה והרצגובינה בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות-הברית–בוסניה והרצגובינה https://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/2868.htm#relations U.S. Global Leadership Project Report - 2012 Gallup "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2009-09-04. נבדק ב-2010-03-01. {{cite web}}: (עזרה)
אמריקאים מלטזים

אמריקאים מלטזים הם אמריקאים ממוצא אתני במלטה. המהגרים הראשונים ממלטה לארצות הברית הגיעו באמצע המאה ה-18 לעיר ניו אורלינס, שבלואיזיאנה הצרפתית. אמריקנים רבים הניחו שמלטה היא חלק מאיטליה. במקרים מסוימים המשפט "נולד במלטה, איטליה" נחקק על מצבות של מלטזים בעקבות הבלבול. בתקופה זו ובמאה התשע-עשרה היו המלטזים שהיגרו לארצות-הברית עדיין נדירים. למעשה, בשנות השישים של המאה ה-19, רק בין 5 ל-10 מלטזים היגרו לארצות הברית מדי שנה. רובם היו פועלים חקלאיים, ובמקרה של ניו אורלינס, גננים בשוק וסוחרי ירקות. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ברבעון הראשון של 1920 היגרו לארצות הברית יותר מ-1,300 מלטזים. מקומות העבודה בתעשיית הרכב אשר בדטרויט, מישיגן, משכו את חלקם הגדול ביותר של מהגרים. אחוז ניכר מהמהגרים המלטזים הראשונים התכוון להישאר רק באופן זמני לעבודה, אך רבים התיישבו בארצות הברית לצמיתות. בנוסף לדטרויט, ערים תעשייתיות אחרות כגון ניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, קליפורניה, משכו את המהגרים המלטזים. לאחר מלחמת העולם השנייה התחייבה הממשלת המלטזית לשלם את עלויות המעבר למלטזים שרצו להגר ולחיות לפחות שנתיים בחו"ל. תוכנית זו הובילה להגירה גוברת על ידי אנשי האי וגרמה לכ-8,000 מלטזים להגיע לארצות הברית בין השנים 1947 ו-1977 ממשלת מלטה קידמה הגירה מלטזית משום שמלטה הייתה מאוכלסת יתר על המידה. רוב המהגרים המלטזים הגיעו במחצית הראשונה של המאה העשרים, והתיישבו בערים כמו דטרויט, ניו יורק, סן פרנסיסקו, יוסטון ושיקגו. רוב האמריקאים ממוצא מלטזי מתגוררים כיום בחמש הערים הללו, ובמיוחד בדטרויט (כ-44,000 מלטזים) וניו יורק (יותר מ-20,000 מלטזים), שבסופו של דבר, רוב התושבים המלטזים מרוכזים בשכונת אסטוריה, שבקווינס. קהילה מלטזית משגשגת ממוקמת בסאן פדרו ובלונג ביץ'. סקר הקהילה האמריקאית 2010 העריך כי ישנם במדינה 35,103 אמריקאים ממוצא מלטזי. מבין אלה, ל-24,202, המוצא הראשון הוא מלטזי. הנתון כולל עולים מלטזים לארצות הברית, צאצאיהם אשר נולדו באמריקה, וכן עולים רבים ממדינות אחרות ממוצא מלטזי. כמו בארץ המוצא שלהם, האמריקאים המלטזים מציגים בעיקר את הקתוליות הרומית כדתם. יחסי ארצות הברית-מלטה אמריקאים ממוקפים Every Culture Page http://factfinder2.census.gov/faces/tableservices/jsf/pages/productview.xhtml?pid=ACS_10_1YR_B04001&prodType=table
לראקי

לראקי (באנגלית: Laraki Automobiles SA) היא חברה ליבוא מכוניות מאירופה ואסיה למרוקו, משנת 1973. בשנת 1999 הקימה מחלקה לייצור מכוניות-על ומכוניות ספורט. משרדי ומפעל החברה בקזבלנקה. מייסד החברה הוא מוחמד לראקי, המנהל והבעלים הוא בנו עבד־אלסלים לראקי. מכונית העל הראשונה מבית לראקי היא "Laraki Fulgura". הדגם הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומיות בז'נבה בשנת 2002. מבין דגמי החברה ניתן למנות את לראקי פולגורה, לראקי בוראק ולראקי אפיטומה. אתר האינטרנט הרשמי של לראקי מדיה וקבצים בנושא לראקי בוויקישיתוף אתר "laraki-motors"(הקישור אינו פעיל) יצרן הרכב "Laraki Automobiles SA"afkinsider.com/110000/eight-african-car-manufacturers דגמי "Laraki Fulgura"schweizerdesign.com/projekte/laraki דגם "Laraki Borac" - מפרט טכניsupercars.net/blog/2005-laraki-borac דגם "Laraki Epitome" דגם "Laraki Epitome"motorauthority.com/news/1086339_laraki-returns-with-new-epitome-supercar