laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג' באב

ג' באב הוא היום השלישי בחודש האחד עשר בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלישי בחודש החמישי למניין החודשים מניסן. ג' באב לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שלישי, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא גהז". על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בג' אב היא פרשת דברים. ימי בין המצרים והיום השלישי של תשעת הימים שלפני תשעה באב, בימים אלה נהוג שלא לאכול בשר ולא לשתות יין כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש לפי מגילת המקדש, יום זה הוא מועד היין בו מקריבים את ביכורי התירוש, השלישי מארבעת מועדי הביכורים בלוח השנה במגילות קומראן. ה'תש"ז – גירוש אניית המעפילים יציאת אירופה (אקסודוס) על ידי הבריטים, מחופי ארץ ישראל חזרה לגרמניה ה'תרנ"ו – מרדכי ארדון, מגדולי ציירי ישראל (נפטר ב-ה'תשנ"ב) ה'תרפ"ד – ליאון יוריס, סופר (נפטר ב-ה'תשס"ג) ה'תרצ"ז – הרב עדין שטיינזלץ, רב חסידי, חוקר ומבאר תלמוד ה'תשי"ב – אפי איתם, איש צבא, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל ה'תשי"ט – מנשה נוי, שחקן, תסריטאי, קומיקאי ובמאי קולנוע ישראלי ה'תשי"ט – ערן בן זאב, שחקן ישראלי ה'תש"ך – הרב נריה גוטל, ראש מכללת אורות ישראל ה'ת"ח – רבי שמשון מאוסטרופולי, נהרג בגזרות ת"ח ות"ט. (נולד בה'ש"ס לערך) ה'תק"ץ – תמר'ל ברגסון, אשת עסקים ונדבנית יהודיה-פולנית, מגדולי פטרוני תנועת החסידות. ה'תרצ"ז – ג'ורג' גרשווין, מלחין. (נולד בה'תרנ"ט) ה'תש"א – רבי יצחק מסקווירא, אדמו"ר מחסידות סקווירא, ומייסד חסידות סקווירא-בורו פארק. ב' באב – ד' באב אב
האצטדיון האולימפי (אתונה)

האצטדיון האולימפי (נקרא גם האצטדיון האולימפי של אתונה; ביוונית: Ολυμπιακό Στάδιο) הוא אצטדיון הנמצא באתונה בירת יוון, והוא מהווה חלק ממתחם הספורט האולימפי אתונה. האצטדיון מכונה גם אצטדיון ספירידון לואיס, על שם הזוכה בתחרות ריצת המרתון שנערכה באולימפיאדת אתונה ב-1896. בשנת 2004 שימש האצטדיון כאצטדיון העיקרי של אולימפיאדת אתונה, ונערכו בו טקסי הפתיחה והסיום וכן גמר משחקי הכדורגל. בטקסי הפתיחה נכחו באצטדיון 74,473 צופים וזאת על אף שהיו בו 71,030 מושבים. האצטדיון תוכנן בשנת 1979, בנייתו החלה בשנת 1980 והסתיימה בשנת 1982 עבור אליפות אירופה באתלטיקה. האצטדיון נחנך ב-8 בספטמבר 1982 בנוכחות נשיא יוון קונסטנטינוס קרמנליס. בשנת 1991 נערכו באצטדיון חלק מתחרויות משחקי הים התיכון. האצטדיון אירח את גמר גביע אירופה לאלופות 1983 בו ניצחה המבורג את יובנטוס בתוצאה 0–1, וכן את גמר ליגת האלופות 1994 בו ניצחה מילאן את ברצלונה בתוצאה 0–4. האצטדיון עבר שיפוץ נרחב לקראת אירועי אולימפיאדת 2004, במסגרתו נוסף לאצטדיון גג בתכנונו של סנטיאגו קלטרווה. האצטדיון המחודש נפתח רשמית ב-30 ביולי 2004. מאז אירח האצטדיון תחרויות וטקסי פתיחה וסיום של אולימפיאדת אתונה (2004) והמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), וכן את גמר ליגת האלופות 2007 בו ניצחה מילאן את ליברפול בתוצאה 1–2. משנת 2003 הוא משמש כאצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל א.א.ק. אתונה, והחל משנת 2018 הוא משמש גם כאצטדיונה של פנאתינאיקוס. האצטדיון מארח גם משחקים של נבחרת יוון. אתר האינטרנט הרשמי של האצטדיון האולימפי האצטדיון ב-Stadium Guide האצטדיון ב-worldstadiums.com ההיסטוריה של האצטדיון ותמונות רבות האצטדיון האולימפי של אתונה, אתר ONE ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
י"ד בניסן

י"ד בניסן הוא היום הארבעה עשר בחודש השביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הארבעה עשר בחודש הראשון למניין החודשים מניסן. י"ד בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה". פרשת בר המצוה של ילד שנולד י"ד בניסן היא ברוב מהשנים הפשוטות חול המועד פסח ויהיו שידחו את בר המצווה לשבת שאחרי הפסח בה קוראים בשנים פשוטות את פרשת שמיני, בשנים פשוטות מקביעות (השא, זחא) פרשת בר המצוה תהיה פרשת צו. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה תהיה חול המועד פסח ויהיו שידחו את בר המצווה לשבת שאחרי פסח בה קוראים בשנים מעוברות את פרשת אחרי מות או פרשת קדושים, בשנים מקביעות (החא) פרשת בר המצווה תהיה פרשת אחרי מות ערב פסח: בדיקת חמץ מתקיימת בלילה תענית בכורות ביעור חמץ מתבצע בשעות הבוקר בתקופת בית המקדש היו מקריבים את קורבן הפסח בשעות אחר הצהריים ב'תמ"ח – הקריבו בני ישראל את קרבן פסח במצרים. ב'תפ"ח – הקריבו בני ישראל בגלגל את קרבן הפסח הראשון בארץ ישראל. היום הראשון משלושת ימי התענית שהכריז מרדכי היהודי לביטול גזירת המן האגגי. צליבת ישו ה'תש"ג (19 באפריל 1943) – החל מרד גטו ורשה, וכוחות הגרמנים נכנסו לגטו ורשה במטרה לחסלו סופית. ד'תתצ"ה – לפי גרסאות מסוימות, רבי משה בן מימון (הרמב"ם), "הנשר הגדול", שנחשב לגדול הפוסקים וההוגים היהודיים (נפטר בד'תתקס"ה) ה'תקנ"ו – אדולף כרמיה, מדינאי צרפתי יהודי (נפטר בה'תר"ם) ה'תרמ"ו – הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב הראשי לישראל לשעבר (נפטר בה'תשל"ו) ה'תרפ"ג – שושנה דמארי, זמרת ושחקנית ישראלית, כונתה "מלכת הזמר העברי" (נפטרה בה'תשס"ו) ה'תשל"ב – מנדי ג'רופי, זמר חסידי המשתייך לחסידות חב"ד ה'תשמ"ח – טוטו תמוז, כדורגלן ישראלי ה'תשמ"ח – מנדי גרוזמן, עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי, חסיד חב"ד ה'תש"ן – נפתלי קמפה, מוזיקאי חסידי ישראלי ה'תש"ן – תם אהרון, סטנדאפיסט, תסריטאי וסאטיריקן ישראלי ה'תר"ה – רבי אשר ישעיה רובין, האדמו"ר השני מרופשיץ ה'תש"ל – הרב אברהם יפהן, ראש ישיבת בית יוסף נוברדוק (חתן הסבא מנוברדוק) ה'תשל"ג – אישטוון קרטס, מנצח הונגרי יהודי (נולד ב-ה'תקנ"ו) ה'תש"ף – יהודה לייב גרונר, חסיד חב"ד ומזכירו של רבי מנחם מנדל שניאורסון (נולד בה'תרצ"א) י"ג בניסן – ט"ו בניסן ניסן
האגודה הבין-לאומית למינרלוגיה

האגודה הבין-לאומית למינרלוגיה (באנגלית: International Mineralogical Association; בראשי תיבות: IMA) היא אגודה בינלאומית שהוקמה בשנת 1958 והיא איגוד של 38 ארגונים לאומיים. מטרתה היא לקדם את מדע המינרלוגיה ולתקנן את המינוחים של מעל ל-4,000 סוגי מינרלים ידועים. האגודה הבינלאומית למינרלוגיה מסונפת לאיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה (International Union of Geological Sciences או בקיצור ה-IUGS). הוועדה הפעילה ביותר באגודה הבינלאומית למינרלוגיה היא "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים" (Commission on New Minerals and Mineral Names או בקיצור CNMMN). הוועדה הוקמה ב-1959 על מנת לתאם את הקצאת השמות למינרלים חדשים, בחינה מחדש של שמות קיימים וביטול שמות שגויים. בין הארגונים החברים ב–IMA נמצאים הארגונים הבאים: החברה הגיאולוגית הישראלית Österreichische Mineralogische Gesellschaft Sociedade Brasileira de Geologia Mineralogical Association of Canada Société Française de Minéralogie et de Cristallographie Deutsche Mineralogische Gesellschaft Società Italiana di Mineralogia e Petrologia Mineralogical Society of Japan Mineralogical Society of Russia Mineralogical Association of South Africa The Swedish Mineralogical Society Schweizerische Mineral. und Petrographische Gesellschaft Mineralogical Society of Great Britain and Ireland Mineralogical Society of America אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הבין-לאומית למינרלוגיה האגודה הבין-לאומית למינרלוגיה, ברשת החברתית פייסבוק "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים" היסטוריה של "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים"
ה' באב

ה' באב הוא היום החמישי בחודש האחד עשר בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישי בחודש החמישי למניין החודשים מניסן. ה' באב לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז" ואף פעם אין בו קריאת התורה. על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בה' אב היא, ברוב השנים, פרשת דברים. אולם אם בר המצוה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הם ביום חמישי (שנים מקביעויות זשה, בחה, בשה וגכה), פרשת בר המצווה היא פרשת ואתחנן. יום קורבן עצים של בני פרעוש בן יהודה ימי בין המצרים והיום החמישי של תשעת הימים שלפני תשעה באב, בימים אלה נהוג שלא לאכול בשר ולא לשתות יין כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש תענית ציבור בקהילת פוזנא, לזכר פוגרום שאירע בה בשנת ה'תע"ו ה'תרמ"ז – אליעזר זמנהוף מפרסם לראשונה את השפה הבינלאומית אספרנטו בספרו Lingvo internacia ה'תרע"ד – מלחמת העולם הראשונה מתחילה: האימפריה האוסטרו הונגרית מכריזה מלחמה על סרביה לאחר שזו לא עמדה בתנאי האולטימטום שהוגש לה לאחר רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד על ידי מתנקש סרבי ה'תרפ"ט – הוקמה הסוכנות היהודית ה'תש"ה – ניצולי שואה מבוכנוואלד מגיעים לארץ ישראל ה'תשכ"ט – מלחמת ההתשה: פשיטה של צה"ל על האי גרין ה'תש"ל – מסתיימת מלחמת ההתשה ה'תשמ"א – מנחם בגין מציג את ממשלתו השנייה (התשע עשרה במנין הממשלות) בפני הכנסת ה'תשס"ו – במהלך מלחמת לבנון השנייה קורס בניין מגורים בכפר קאנא בדרום לבנון ונהרגים עשרות אזרחים. ה'תשע"ד – "יום שישי השחור" ברפיח, במהלך מבצע צוק איתן, בו נהרגים שלושה חיילי צה"ל ואחד מהם נחטף, 42 מחבלים ועשרות אזרחים ה'תרפ"ד – יואל דה-מלאך חוקר חקלאות ובוטנאי ישראלי, חתן פרס ישראל (נפטר ב-ה'תשס"ו) ה'תרפ"ו – סטף ורטהיימר, תעשיין, כלכלן ופוליטיקאי ישראלי ה'תש"ח – שלמה כץ (ראש ישיבה), ראש ישיבת חברון בירושלים ה'תש"ם – דייוויד בלו, כדורסלן אמריקאי יהודי ה'של"ב – רבי יצחק לוריא – ידוע בכינויו האר"י הקדוש, מגדולי המקובלים (נולד ב-ה'רצ"ד) ה'תק"י – רבי גדליה חיון, מייסד ישיבת המקובלים בית אל, שד"ר ומקובל ה'ת"ש – רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבה של וילנא קודם השואה ה'תשנ"ט – מאיר אריאל, משורר וזמר עברי (נולד ב- ה'תש"ב) ה'תשס"ט – עודד בורלא, סופר, משורר מאייר וצייר ישראלי (נולד ב- ה'תרע"ה) ד' באב – ו' באב אב
ו' באב

ו' באב הוא היום השישי בחודש האחד עשר בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השישי בחודש החמישי למניין החודשים מניסן. ו' באב לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו". על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בו' באב היא, ברוב השנים, פרשת דברים. אולם אם בר המצוה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הם ביום חמישי (שנים מקביעויות זשה, בחה, בשה וגכה), פרשת בר המצווה היא פרשת ואתחנן. ימי בין המצרים והיום השישי של תשעת הימים שמסתיימים במוצאי תשעה באב. בימים אלה נהוג שלא לאכול בשר כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש ה'תשכ"ט – נחיתת האדם הראשון על הירח במסגרת אפולו 11 ה'תרס"ד – הרצל ברגר, חבר הכנסת ועיתונאי (נפטר ב-ה'תשכ"ב) ה'תר"ף – אייזק שטרן, כנר (נפטר ב-ה'תשס"ב) ה'תרצ"ט – גילה אלמגור, שחקנית ישראלית ה'תשמ"ה – נוה דרומי, עיתונאית ישראלית ה'תקנ"ו – רבי נתן מז, ראש ישיבה, דיין, וממלא מקום המרא דאתרא בפרנקפורט. ה'תר"ן – רבי אלעזר משה הורוויץ, מגדולי רבני יהדות ליטא, רבה של פינסק, מחבר הספר "אהל משה" (נולד ב-ה'תקע"ח) ה'תרפ"ו – הרב שלמה זלמן בּרוֹיֶאר, רב בפאפה, ורבה החרדי של פרנקפורט. ממנהיגי היהדות האורתודוקסית במערב אירופה, חתנו וממשיך דרכו של רש"ר הירש ואבי משפחת ברויאר, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל (נולד ב-ה'תר"י) ה'תשכ"ט – הרב יהושע גרינוולד, ראב"ד אונגוור ורבה האחרון של חוסט (נולד ב-ה'תרס"ט) ה'תשס"ח – רלף קליין, כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי מצליח, נפטר מסרטן המעי הגס (נולד ב-ה'תרצ"א) ה'תשע"ו – הרב אריה פינקל ראש ישיבת מיר מודיעין עילית וחבר מועצת גדולי התורה (נולד ב-ה'תרצ"א) ה'תשפ"א – הרב יואל כהן, ה"חוזר" הראשי של רבי מנחם מנדל שניאורסון ומגדולי המשפיעים והבקיאים בתורות בחסידות חב"ד. ה' באב – ז' באב אב
טיניאן

טיניאן (אנגלית: Tinian) הוא אחד משלושת האיים העיקריים באיי מריאנה הצפוניים באוקיינוס השקט. הכפר הגדול ביותר באי הוא סן-חוזה. האי ממוקם 8 ק"מ דרומית מערבית לאי סאיפאן (Saipan) ושטחו הוא 101 קמ"ר. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010 חיים בטיניאן 3,136 בני אדם. ביחד עם האי השלישי (שאינו מיושב), אגויאן (Aguijan), מהווים שני האיים את "מחוז טיניאן" - אחד מארבעת מחוזות הבחירה של איי מריאנה הצפוניים. האי שהיה מיושב בדלילות נשמר על ידי חיל מצב יפני גדול במהלך מלחמת העולם השנייה. לפני שהפך האי לפרוטקטוראט יפני (לאחר מלחמת העולם הראשונה), הוא נשלט על ידי ספרד ולאחר מכן על ידי גרמניה. תחת הממשל היפני שימש האי בעיקר לגידול סוכר. טיניאן נכבש על ידי ארצות הברית בקרב על טיניאן ביולי 1944 והפך לנמל התעופה הצבאי העמוס ביותר במלחמה. באי נבנו שני שדות תעופה צבאיים למטוסי B-29 שבהם שישה מסלולי המראה באורך של 2,700 מטר. היפנים סללו, אמנם, שלושה מסלולים עבור מטוסי קרב, אך אלו לא היו מתאימים לשימוש המפציצים האמריקאים הכבדים. ארצות הברית הפכה את האי לבסיס צבאי גדול ממדים שבו שירתו למעלה מ-40,000 אנשי צבא ואזרחים. מהנדסים אמריקאים תכננו את הבסיס על פי תוכנית מתאר עירונית, בדומה למנהטן, ושמות הרחובות ניתנו בהתאם. מתחם שדה התעופה המערבי כונה "הווילג'" (על שם המתחם המקביל במנהטן, גריניץ' וילג') והמתחם המרכזי שבין שדות התעופה נקרא "סנטרל פארק" ומוקמו בו בתי החולים של הבסיס. מבסיסי חיל האוויר האמריקאי בטיניאן המריאו המפציצים שנשאו את פצצות האטום "ילד קטן" ו"איש שמן" להפציץ את הירושימה ונגסאקי, אולם בשנות ה-2000, בסיסים אלו נטושים. העדות היחידה שנותרה במקום היא מצבת זיכרון שנבנתה בבור ההטענה של הפצצות (הפצצות היו גדולות מדי מכדי להטעינן למטוסים באופן רגיל ולכן נחפרו בורות הטענה תת-קרקעיים, שהמפציץ הוסע מעליהם כך שתא הפצצות יהיה ישירות מעל הבור). בורות אלו שנאטמו לאחר המלחמה מטעמי בטיחות, נפתחו מחדש ביום השנה ה-60 לציון הקרבות בטיניאן וסאיפאן. בכפר סן-חוזה ניתן למצוא מלון יחיד הבנוי ממכולות, מספר מסעדות ופאב. בסמוך לחופי טאגה וצ'ונגה הוקם בעבר מתחם יוקרתי של קזינו, בית מלון, חנויות ומסעדות, אך בשנת 2013 המתחם נסגר עקב פשיטת רגל של החברה המפעילה ומאז המבנה עומד ריק. בתחילת 2019 נרכש המתחם על ידי משקיע מהונג קונג ונכון לחודש יולי 2019 מתקיימים בו עבודות שיפוץ לקראת פתיחה עתידית מחודשת. לשדה התעופה הקטן הפועל באי מגיעות טיסות של חברת התעופה סטאר מריאנאס אייר, אשר הנהלתה ממוקמת באי גם כן. כמו כן ישנה מעבורת המפליגה מפעם לפעם מטיניאן לאי הסמוך, סאיפאן. שדה התעופה הצפוני ממנו המריאו המפציצים האמריקאים שנשאו את פצצות האטום (במתחם השדה ניתן למצוא גם מערכי ביצורים יפניים). בקצהו הדרומי של האי נמצא "צוק המתאבדים", ממנו קפצו חיילים ואזרחים יפנים אל מותם בעת הפלישה האמריקאית. באתר ישנם מספר מקדשים ואתרי זיכרון והוא מהווה נקודת תצפית טובה על האוקיינוס. מקדש השינטו השלם היחיד באיי מריאנה הצפוניים. חורבות בית המלך טאגה, אחד מהשליטים של איי מריאנה לפני הכיבוש הספרדי. זהו מבנה גדול הבנוי מאבני גיר באורך של שבעה מטרים. בטיניאן קיימת מערכת ביולוגית מגוונת, כמו גם מערות וצוקי אבן גיר. סביב האי ישנן שוניות אלמוגים והמים החמים והצלולים אידיאלים לצלילה ולדיג ספורטיבי. כלכלת האי מבוססת על תיירות ושני המעסיקים הגדולים ביותר הם הממשלה וחברת התעופה סטאר מריאנאס אייר. במרץ 2006 אושרה תוכנית להקמת ארבעה בתי קזינו נוספים, אך מאז לא נמצאו משקיעים והאי נותר ללא בתי קזינו פעילים כלל. אנולה גיי מדיה וקבצים בנושא טיניאן בוויקישיתוף טיניאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ז' באב

ז' באב הוא היום השביעי בחודש האחד עשר בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השביעי בחודש החמישי למניין החודשים מניסן. ז' באב לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז". על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בז' באב היא פרשת דברים, אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת או יום ראשון (שנים מקביעויות זחא, בשז, גכז, הכז, החא והשא), ופרשת ואתחנן אם פסח חל בשנת בר המצווה ביום שלישי או ביום חמישי. יום קורבן עצים של בני יונדב בן רכב ימי בין המצרים והיום השביעי של תשעת הימים שלפני תשעה באב, בימים אלה נהוג שלא לאכול בשר ולא לשתות יין כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש צום החמישי, בשבעה בחודש החמישי, חודש אב, על חורבן בית ראשון, לפי מנהג היהודים הקראים ג'של"ח – (לפי המקרא והמסורת היהודית) החל ההרס של בית המקדש הראשון על ידי הבבלים ה'קנ"א – גזירות קנ"א: פרעות ביהודי ולנסיה שבספרד, הרוב אולצו להתנצר ורבים נהרגו על קידוש השם. בית הכנסת הפך לכנסייה. ה'תר"ף – נוסדה קרן היסוד ה'תשט"ו – הבחירות לכנסת השלישית, בה זכתה מפא"י בראשות דוד בן-גוריון ה'תשנ"ג – צה"ל פתח במבצע דין וחשבון כנגד החזבאללה ה'תשס"ב – פיגוע התאבדות באוטובוס דן מספר 189 בקו מבני ברק לעמנואל, 9 הרוגים. ה'תר"ע – הרב משה גרינוולד, רב בחוסט שבהונגריה, אבי שושלת חסידות פאפא ומחבר "ערוגת הבושם" (נולד ב-י"א שבט ה'תרי"ג) ה'תרפ"ו – הרב שמחה בונים עהרנפלד, רב במטרסדורף מחבר הספר "מענה שמחה" ה'תש"ג – רבי אלעזר רוזנפלד, אדמו"ר באושפיצין משושלת קמינקא (נולד ב-ה'תרכ"ב) ה'תש"ן – ברונו קרייסקי, קנצלר אוסטריה (נולד ב-ה'תרע"א) ה'תשנ"ט – הרב שמואל ינקוביץ', רב קריית קאליב בראשון לציון ה'תש"ס – רבי שלום נח ברזובסקי (הנתיבות שלום), האדמו"ר של חסידות סלונים (נולד ב-ה'תרע"א) ה'תשס"ז – הרב דב מאיר קרויזר, ראש ישיבות פרשבורג בירושלים וסקווירא בניו יורק ומחבר פירוש "דבר המלך" על משנה תורה לרמב"ם (נולד ב-ה'תרפ"ב) ו' באב – ח' באב אב
נס חיל האוויר המלכותי

נס חיל האוויר המלכותי הוא הדגל הרשמי של חיל האוויר המלכותי של הממלכה המאוחדת. מאז ייסוד חיל האוויר המלכותי בשנת 1918, מועצת האווירייה (The Air Council) רצתה בדגל שיונף בבסיסי חיל האוויר המלכותי, אך לאדמירליות (Admiralty) הייתה הסמכות להטיל וטו על כל דגל שיוצב בתחומי האימפריה הבריטית באופן רשמי או על גבי כלי שיט של הממלכה המאוחדת. לאחר לחץ רב שהופעל על ידי מועצת האווירייה הסכים משרד הימיה לדגל עבור חיל האוויר, ובלבד שמדובר יהיה בנס שבקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) יהיה היוניון ג'ק. מועצת האווירייה רצתה להשתמש בנס לבן שעליו לא יופיע צלב ג'ורג' הקדוש, אולם משרד הימיה התנגד לעיצוב זה בטענה שהנס הלבן נועד לשימוש של הצי המלכותי בלבד. מועצת האווירייה הציע דגל המבוסס על היוניון ג'ק שסביבו משטח לבן, אולם משרד הימיה דחה הצעה זו בטענה שדגל זה הוא בעל משמעות באיתות ימי, ומשתמשות בו ספינות המסמנות לנווט שלהן. מועצת האווירייה שבה והציעה את ההצעה המקורית, ומשרד הימיה שב והטיל וטו על הצעה זו. המחלוקת הובאה להכרעה בפני מלך הממלכה המאוחדת - ג'ורג' החמישי אשר הפנה את השאלה לממשלת בריטניה על מנת שזו תדון בסוגיה באופן רשמי. הממשלה בחרה שלא לדון בשאלה והוויכוח החל להפוך לעניין ציבורי. לבסוף זכתה הצעתו של סר ג'ון סאלמונד, מארשל האווירייה הבכיר, להסכמתה של מועצת האווירייה. הצעה זו כללה דגל בצבע תכלת שבקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק ובמרכז הדגל מופיע הרונדל של חיל האוויר. הצעה זו הובאה למלך אשר אישר אותה. לאחר אישור המלך הסכים גם משרד הימיה לאישור הדגל בשנת 1920, וב-24 במרץ 1921 חתם המלך על צו רשמי המאשר את השימוש בדגל. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הונף נס חיל האוויר המלכותי על כלי שיט שהשיטו אנשי צוות של חיל האוויר. שימוש זה היה בהתאם לצו המלך משנת 1921 אבל משרד הימיה טען כי הצו סתר את חוק הסחר הימי המתיר רק למשרד הימיה לקבוע אילו דגלים יונפו על כלי שיט. בעקבות מחלוקת זו, בשנת 1947 עצרה אוניית משמר החופים והמכס המלכותי אונייה של חיל האוויר המלכותי והשתלטה עליה בטענה כי הנס המונף בו הוא בלתי חוקי. בעקבות אירוע זה הוסדר השימוש בנס לכלי שיט של חיל האוויר המלכותי. הדגל מונף בשעות היום בכל בסיס מבסיסי חיל האוויר המלכותי. מפקד חיל האוויר המלכותי, וכן נספחי חיל האוויר המלכותי בשגרירויות שונות ובקונסוליות יכולים להניף את הדגל על מכוניתם. על פי הכללים של השימוש בדגל אין להשתמש בו בתהלוכות, להשתמש בו כקישוט או בלוויות. בלוויות של אנשי חיל האוויר המלכותי מונח על הארון היוניון ג'ק ולא דגל זה. אוסטרליה בנגלדש קולומביה מצרים גאנה הודו ירדן קניה ליטא מלזיה מיאנמר ניו זילנד עומאן פקיסטן קטאר דרום אפריקה סרי לנקה סודאן סוריה זמביה זימבבואה גלריית דגלי הממלכה המאוחדת נס אדום נס כחול נס לבן ניסים בריטיים דגל הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא נס חיל האוויר המלכותי בוויקישיתוף נס חיל האוויר המלכותי, באתר דגלי העולם (באנגלית) נס חיל האוויר המלכותי באתר חיל האוויר המלכותי
ישראל קושטא

ישראל קוֹשְׂטָא (1819; איטליה – 1897; ליבורנו, שבטוסקאנה) היה סופר עברי, רב, פרשן ומהדיר. ישראל קושטא נולד בליבורנו, גדל ולמד בה, ולימים גם נתמנה לרב הקהילה היהודית בעיר. הוא היה מתלמידיו המובהקים של הרב אברהם ברוך פפירנו, שהיה גם חוקר שירה עברית. בשנת 1864, בגיל 45, התמנה ישראל קושטא לרב הקהילה. הוא כיהן ברבנות ליבורנו עד פטירתו. הוא השתמש בעברית רהוטה, חיבר פירושים לתנ"ך, פיוטים ותפילות, כמו גם מחקרים בחכמת ישראל. נוסף על אלה היה גם מהדיר ומילונאי. הוא ההדיר מחזורי תפילות, והשתתף, יחד עם אחרים, בחיבור מילון איטלקי-עברי. ישראל קושטא התייחד גם בכתיבתו הראשונית לילדי ישראל באיטליה בעברית. קובץ הסיפורים "מקוה ישראל" שכתב ופרסם בליבורנו, בשנת 1851, הוא לא רק קובץ הסיפורים העברי הראשון לילדים באיטליה, אלא גם אחד הראשונים בספרות הילדים העברית בכלל. את שיריו הלחינו במנגינות לימוד נעימות, וילדי ישראל באיטליה היו שרים אותם בבתי הספר היהודיים עד מלחמת העולם השנייה. תנ"ך תהלים ליוורנו, תרכ"ו 1866. ויוצא לאור צלמות, תשובה לקונטרס מגלה עמוקות מני חשך, שחבר כה"ר אליהו אלמליח, ליוורנו 1878. סדר חמש תעניות, ותוספת צום גדליה ונחבר אליו דינים שלמות הלב ופי’ על הקינות מידי ישראל קושטא, ליוורנו תש"ח 1948. ידע מה בחשוכא, והוא פירוש והשגות לספר מגלה עמיקתא, ליוורנו תרל"ח 1878. ישיר ישראל, כולל איזה משלי מוסר ושירים אחרים, ליוורנו תרי"ג 1853. כי נער ישראל, כולל שירים שונים, ורובם מחוברים בימי הנעורים, ליוורנו תר"ן 1890. עם אברהם טולוסא, מגלות רות איכה ואסתר, עם שני פירושים מלוקטים האחד מצודת דוד השני מצודת ציון, ליוורנו תר"א 1841. מודע לבינה, ליוורנו תרמ"ו 1886. מנחה שלוחה, לשורר בשירים ולמנצח כמהר"ר שלמה סולציר, בק"ק ווין (וינה), ליוורנו תרכ"ו 1868. מקוה ישראל , ספורי מוסר לחנך את הנערים, ליוורנו תרי"א 1851. תפלה לישראל , מידי ישראל קושטא, ליוורנו תרמ"ב 1882. ורד טוהר, "של מי הסיפור הזה? הבניית אתוס לאומי באמצעות סיפור עממי במקראות ללימוד עברית", הד האולפן החדש 103 (תשע"ה), עמ' 120 – 129. אדמיאל קוסמן, מסכת שלום, ידיעות אחרונות 2014, עמ' 28-46. כתבי ישראל קושטא בפרויקט בן-יהודה ישראל קושטא, באתר "החכם היומי" ישראל בן עמנואל קושטא (1819-1897), דף שער בספרייה הלאומית ראו גם מיכאל פדידה - "מקוה ישראל" מאת ישראל קושטא - אנטומיה של מקראה
אלברט קטלבי

אלברט ויליאם קטלבי (באנגלית: Albert William Ketèlbey; ‏9 באוגוסט 1875 - 26 בנובמבר 1959) היה מלחין בריטי. קטלבי נולד בעיר ברמינגהאם. בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר ולהפגין כישרון מוזיקלי. בגיל 11 חיבר סונאטה לפסנתר וניגן אותה לפני אדוארד אלגר ששיבח את היצירה ואת מבצעה הצעיר. (בשנת 1998 נמכר כתב היד של הסונאטה במכירה פומבית על ידי חברת סותבי לעיריית ברמינגהאם). לאחר שסיים את לימודי המוזיקה בברמינגהאם התחרה קטלבי על מלגת לימודים לטריניטי קולג' בלונדון וזכה בה תוך שהוא גובר על המלחין גוסטב הולסט. קטלבי החל לחבר בהצלחה קטעים של מוזיקה קלאסית קלה. היצירות שלו מצטיינות במוזיקה המתארת אווירה מיוחדת. תקופה מסוימת השתמשו ביצירותיו כרקע מוזיקלי לסרטים אילמים. יצירותיו זכו להצלחה רבה. במשך מספר שנים היה המנהל המוזיקלי של חברת התקליטים קולומביה. מיצירותיו של קטלבי יש לציין את: פעמונים באחו (1921) - נעימה שקטה המדמה את מרחבי השדות בהם רועות פרות שעל צוואריהן פעמונים. בגן המנזר (1915) - ביצירה משתתפת מקהלת גברים השרה קיריה אלייסון. בשוק פרסי (1921) - היצירה המפורסמת ביותר של קטלבי והמזוהה ביותר אתו. גם כאן מופיעה מקהלת גברים המדמים קבצנים ושרים: בקשיש, בקשיש אללה. בגן המקדש הסיני. בארץ מצרים המסתורית. קטלבי היה דודו של הפסנתרן הבריטי קליפורד קרזון. מדיה וקבצים בנושא אלברט קטלבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלברט קטלבי אלברט קטלבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלברט קטלבי, באתר ספוטיפיי אלברט קטלבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלברט קטלבי, באתר Discogs (באנגלית) אלברט קטלבי, באתר DNCI אלברט קטלבי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מוד (תת-תרבות)

מוד (מלשון מודרניזציה) הייתה תת תרבות שהקיפה תחומים כמו אופנה, מוזיקה ואומנות (פופ ארט) בבריטניה בשנות ה-60 של המאה ה-20, תקופת "לונדון החוגגת". תרבות המוד התחילה בשנת 1958 בלונדון, כאשר קבוצות נערים ממעמד הביניים מרדו במשפחותיהם, החלו להתלבש באופנה איטלקית ולהאזין למוזיקת ג'אז ורית'ם אנד בלוז. תרבות המוד הייתה גם מיסודות הפאנק (Punk), כאשר חברים בקבוצות הללו נהגו להסתובב ברחובות במשך כל הלילה, כאשר הם צורכים אלכוהול ותרופות מסממות (כגון אמפטמין). גם יריביהם של המודים, הרוקרים, היו כאלה שנפלטו מהחברה הפופולרית, וגם הם היו שייכים למעמד הביניים. התרבות הפופולרית הייתה מושפעת מתרבות הרוק אנד רול האמריקנית, כך שהמודים התנגדו אליה. המונח "מוד" נובע מהכינוי למעריצי הג'אז המודרני, בניגוד לג'אז הקלאסי. המוד התבטא בעיקר במוזיקה, ובעוד שחברתית הייתה התנגשות בין ה"מודים" ל"רוקרים", במוזיקה להקות רבות שילבו בין המוד (אשר במוזיקה הוא ההתחלה של הפופ) לבין הרוק. להקות לדוגמה: הקינקס, המי, היארדבירדס, הפנים הקטנות ואף הביטלס. להקות אלה הצליחו ברמה בינלאומית עקב העובדה ששילבו גם רוק וסגנונות דומים עם המוד. להקות שנחשבו ללהקות מוד בלבד לא היו מוכרות מחוץ לאנגליה. אלבום בולט המדגיש את ההתנגשות בין מודים לרוקרים הוא Quadrophenia של המי. מדיה וקבצים בנושא מוד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלושת סימני הקיום

בבודהיזם, שלושת סימני הקיום (המכונים גם חותמות דהרמה), מייצגים את שלושת המאפיינים של כלל התופעות ביקום הפיזי: ארעיות (אניצ'ה), היעדר-סיפוק (או אי שביעות רצון, דוקהה), והיעדר-עצמי (אנאטה). לפי הבודהה, בורותם של בני האדם ביחס לסימני קיום אלו, או תפישתם באופן שגוי, מהווה את המקור לסבלותיהם בעולם הסמסרה. כאשר הם מתעוררים מאשליותיהם ורוכשים חוכמת אמת ביחס לטבע המציאות, סבלם מגיע לקיצו, כמתואר בארבע האמיתות הנאצלות. כל התופעות ארעיות ואינן קבועות. היקום כולו מצוי בתנועה, בתהליך של שינוי מתמיד. גם במה שנדמה כקבוע במבט שטחי, חלות תמורות לאורך זמן. דבר אינו נשאר לנצח. ביקום הפיזי צמחים גדלים וקמלים, אוקיינוסים הופכים למדבריות, ואפילו גופים אסטרונומיים עצומים בחלל מתגבשים ונמוגים ללא הרף. כמו כן, גם עולמם הפנימי של בני האדם מצוי בזרימה מתמדת. רגשות, מחשבות, תחושות, זיכרונות - כולם מופיעים ונעלמים בזה אחר זה מרגע הלידה ועד המוות. כל התופעות טבועות בריקות; אין להן מהות פנימית העומדת בפני עצמה. כל המשמעויות שניתנות למציאות הן השלכה של הדעת האנושית ("המיינד"). מכיוון שגם בני האדם הם חלק מעולם התופעות, הרי שגם הם תופעה ריקה, וחוויית ה"עצמי" שלהם היא אשליה בלבד. במציאות מתקיים מצרף של מרכיבים פיזיים ופסיכולוגיים אשר נמצא במצב תמידי של זרימה, ללא ליבה מרכזית שניתן לזהות כ"נשמה" או כ"אני". ההיאחזות באשליית ה"אני" היא מקור לסבל. כל התופעות שמזוהמות בבורות לגבי טבען האמיתי אינן משביעות-רצון, וגורמות לחוסר סיפוק. הבורות באה לידי ביטוי כאשר האדם תופש את מה שאיננו קבוע כקבוע (או משתוקק שיישאר קבוע), כאשר הוא מייחס ערך או מהות פנימית לתופעות הטבועות בריקות, וכאשר הוא משתוקק לדבר מה או נדחה מפניו. אף תופעה (כסף, רכוש, מראה חיצוני, עיסוק, חוויה וכדומה) אינה יכולה להבטיח אושר מתמשך. בחלק מהמסורות הבודהיסטיות נהוג להוסיף לצד שלושת סימני הקיום חותם נוסף: "נירוואנה היא שלוות אמת". גם בהינתן קיומם של מקורות הסבל בעולם הסמסרה, יכול האדם "להגיע אל הגדה השנייה", ולחוות שלווה, רוגע, איזון ושקט פנימי. הדרך המתומנת הנאצלת שהתווה הבודהה מתארת כיצד לעשות זאת.