laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד ואליאמס

דייוויד אדווארד ואליאמס (באנגלית: David Edward Walliams; נולד ב-20 באוגוסט 1971) הוא שחקן קולנוע, קומיקאי, תסריטאי וסופר אנגלי. ואליאמס הוא יוצר ושחקן בקומדיית המערכונים הבריטית "הממלכה הקטנה" ביחד עם שותפו מאט לוקאס, בסדרה שקדמה לה "פרופיל רוק" ולאחר מכן בסדרה "ותודה שטסתם". ואליאמס גם השתתף בפאנל השופטים בתוכנית "Britain's Got Talent" החל מעונתה השישית. ואליאמס נולד ברובע מֶרְטוֹן של העיר לונדון. אביו פיטר ויליאמס הוא מהנדס תחבורה ואימו קת'לין ויליאמס היא טכנאית מעבדה. הוריו הופיעו בתוכנית הטלוויזיה הבריטית פרויקט שישי בערב כשהוא הופיע שם בתור כוכב אורח. ואליאמס גדל בבנסטיד, סארי. הוא התחנך בבית ספר לבנים קולינווד. ואליאמס למד דרמה באוניברסיטת בריסטול בין השנים 1989 ל-1992, שנה מתחת לשחקן הבריטי המפורסם סיימון פג. השתתף בתיאטרון הנעורים הלאומי, שם פגש את מאט לוקאס. כשהצטרף ל British Actors' Equity Association - ארגון השחקנים הבריטי, הוא שינה את שמו מוויליאמס לוואליאמס לאחר שגילה שכבר יש שם שחקן בשם דייוויד ויליאמס. לאחר מכן חבר לקומיקאי מאט לוקאס כדי ליצור את הסדרה הקומו-מוזיקלית "פרופיל רוק", בה גם שיחק בתפקיד הראשי לצד לוקאס. בשנת 2019 נתן את קולו לסרט האנימציה "מיסטר לינק". בשנת 2021 לוהק לסרט הבריטי-ישראלי "סוף טוב" של הבמאים הישראלים שרון מימון וטל גרניט אשר מבוסס על המחזה באותו שם מאת ענת גוב. ערך מורחב – הממלכה הקטנה (סדרת טלוויזיה, 2003) את עבודתו המצליחה ביותר יצר ואליאמס ביחד עם מאט לוקאס בשנת 2002 - קומדיית המערכונים "הממלכה הקטנה". הסדרה כוללת מערכונים הבנויים מפארודיות פרועות ומוגזמות על תושבי בריטניה מכל תחומי החיים המוכרים להם. התוכנית מבקרת נושאים שונים כמו גזענות, תרבות בית המלוכה הבריטי, הומוסקסואליות, ספורט, תעשיית הבידור, פוליטיקה ועוד. ואליאמס הופיע בסדרה בתפקיד הראשי במשך שלוש עונות וזכה בשלושה פרסי באפט"א על עבודתו כשחקן וכיוצר ביחד עם לוקאס. לסדרה יצאה תוכנית המשך בשם "הממלכה הקטנה באמריקה", שהיוותה את גרסתה האמריקאית, בתוכנית הופיעו גם כן לוקאס וויליאמס. ב-25 בדצמבר 2010 עלתה לשידור סדרה חדשה מאת מאט לוקאס וואליאמס, בשם "ותודה שטסתם". הסדרה מתרחשת בשדה תעופה, ובדומה ל"הממלכה הקטנה", מציגה דמויות שונות המגולמות על ידי הצוות ומורכבת ממערכונים חוזרים. ספרי ילדים של ואליאמס שתורגמו לעברית: מיני מיליארדר, כנרת זמורה דביר, 2013 שדת השיניים, כנרת זמורה דביר, 2018 המורים הכי גרועים, ידיעות ספרים, 2022 ג'רונימו - הפינגווין שחשב שהוא יכול לעוף, ידיעות ספרים, 2022 ההיפופוטם הראשון על הירח, ידיעות ספרים, 2022 מדיה וקבצים בנושא דייוויד ואליאמס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד ואליאמס דייוויד ואליאמס, ברשת החברתית פייסבוק דייוויד ואליאמס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייוויד ואליאמס, ברשת החברתית אינסטגרם דייוויד ואליאמס, ברשת החברתית VK דייוויד ואליאמס, ברשת החברתית Goodreads דייוויד ואליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד ואליאמס, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד ואליאמס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דייוויד ואליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד ואליאמס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד ואליאמס, באתר Discogs (באנגלית) דייוויד ואליאמס, באתר Songkick (באנגלית) דייוויד ואליאמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עופרה רודנר, "המורים הכי גרועים בעולם": סאטירה לילדים שלא מגיבה למציאות, באתר הארץ, 4 בינואר 2023
רוברט מילס

רוברט מילס (באנגלית: Robert Mills; ‏12 באוגוסט 1781 – 3 במרץ 1855) היה ארכיטקט, מפורסם בזכות תכנון אנדרטת וושינגטון. נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. מילס היה תלמידו של ג'יימס הובן, מי שהיה מתכננו של הבית הלבן. מקובל לומר כי מילס היה הארכיטקט יליד אמריקה הראשון, אולם למעשה צ'ארלס בולפינץ קדם לו. מילס עבר לפילדלפיה בשנת 1802, שם הוא הפך לעמית ותלמיד של בנג'מין הנרי לטרוב בוגר הקולג' בצ'ארלסטון, הוא הפך בהדרגה לידוע בזכות עצמו. כמה מבנייני פילדלפיה שתוכננו על ידו הם אולם וושינגטון, הכנסייה הבפטיסטית ברחוב סאמסון, והכנסייה המתומנת של הכנסייה האוניברסיאלית יונטריאנית הראשונה של פילדלפיה. הוא תכנן גם את כיסוי גשר המעבורת העליון. הוא גם תכנן ובנה את הכנסייה הפרסביטריאנית המקורית הראשונה באוגוסטה בשנת 1802. כנסייה זו הייתה מאוחר יותר ביתו של וודרו וילסון, שגדל בכנסייה, בעוד אביו, ג'וזף ר. וילסון שימש כומר. בשנת 1808 הוא שרטט שרטוטים לכלא המחוזי בברלינגטון, ניו ג'רזי (משמש בימינו כמוזיאון). בשנת 1812 תכנן מילס את הכנסייה המונומנטלית בריצ'מונד, וירג'יניה, שנבנתה לזכר מוות 72 אנשים בתיאטרון בעיר. אירוע זה הצית בו את העניין בבניה בטיחותית מפני דליקות. מילס עבר להתגורר בבולטימור, ותכנן את כנסיית סנט ג'ון האפיסקופלית, בית המלאכה מרילנד, ומועדון מרילנד. הוא התפרסם בזכות תכנון אנדרטת וושינגטון שבבולטימור, שהחלה להיבנות בשנת 1815. ב-1818 תכנן מילס את הבית הלבן של הקונפדרציה, שהיה המעון הרשמי של נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה, ג'פרסון דייוויס בריצ'מונד, וירג'יניה. בשנת 1820 מונה מילס כחבר ועדה במועצה לעבודות ציבוריות בדרום קרוליינה. בשנת 1823 שימש מילס כמפקח על מבני ציבור, ובשנים הבאות תכנן בניינים רבים בדרום קרוליינה, כולל בתי משפט, קמפוס האוניברסיטה של דרום קרוליינה, בתי כלא, ובניין חסין אש בצ'ארלסטון. בשנת 1825 חיבר מילס אטלס של מדינת דרום קרוליינה, ושנה לאחר מכן פרסם קובץ סטטיסטיקות של דרום קרוליינה. ככל הנראה תכנן גם את בית המשפט הישן של מחוז אולד הורי בדרום קרוליינה. ב-1836 ניצח מילס בתחרות על תכנון אנדרטת וושינגטון, שהפכה למפורסמת שביצירותיו. מילס תכנן גם את בניין מחלקת האוצר של ארצות הברית, יחד עם בניינים נוספים בוושינגטון די. סי. (בין השאר בניין רשם הפטנטים הישן שעוצב בדוגמת הפרתנון). בדרום קרוליינה הוא תכנן בתי משפט בלפחות 18 מחוזות, כמו כן כמה מבניני הציבור בקולומביה, תוכננו על ידו, וכן כמה בתים פרטיים. הוא מת בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית הקברות של הקונגרס. מדיה וקבצים בנושא רוברט מילס בוויקישיתוף רוברט מילס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רוברט מילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנטרפרייז (אונייה, 1799)

אנטרפרייז (באנגלית: USS Enterprise) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג סקונר של הצי האמריקני, נושאת 12 תותחים. האונייה, שנבנתה בבולטימור והושקה ב-1799, השתתפה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה נגד הקורסארים הברברים של צפון אפריקה, במלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה ובמלחמה הברברית השנייה. לאחר מכן הועסקה בהגנה על הספנות המסחרית בים הקריבי מפני פירטים, בהדברת הסחר הימי בעבדים ובתפיסת מבריחים. ב-1823 עלתה על שרטון וטבעה. אנשי צוותה נצלו. מדיה וקבצים בנושא אנטרפרייז בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק הנהיגה הספורטיבית

חוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו-2005 הוא חוק שמסדיר את תחום הנהיגה הספורטיבית בישראל. החוק נחקק בכנסת השש עשרה ביוזמתם של חברי מפלגת שינוי אהוד רצאבי ואברהם פורז. תחילת המעשה הגשת בג"ץ כנגד המדינה על ידי אגוד נהגי המרוצים בראשותו של דני לוי יו"ר האיגוד ונהג מרוצים פעיל. העתירה הוגשה בשנת 2001. דני לוי התנדב ונרתם להעברת החוק אם בעבודה במשרד הספורט, בוועדות הכנסת, עד כאמור לחקיקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בעקבות החוק הוקמו מוסדות והתאחדויות והתקנות יצאו לדרך בשנת 2012. הוקמה הרשות לנהיגה ספורטיבית במשרד הספורט. בכך הצטרפה מדינת ישראל לחלק ממערך הספורט המוטורי בעולם. חוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו-2005, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק הנהיגה הספורטיבית, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ג'יימס הובן

ג'יימס הובן (James Hoban; נולד 1755 – נפטר ב-8 בדצמבר 1831), היה ארכיטקט אירי-אמריקאי. מפורסם בעיקר עבור תכנון הבית הלבן בוושינגטון די. סי. תלמידו היה רוברט מילס, מעצב אנדרטת וושינגטון. הובן נולד בכפר קטן במחוז קילקני שבלנסטר, אירלנד. בגיל 20 עבר ללמוד בבית ספר לרישום בדבלין. אחרי שסיים את לימודיו בהצלחה, עבד תקופה אצל הארכיטקט האירי תומאס איוורי (אנ'). לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, היגר לארצות הברית, והחל לעבוד בשנת 1785 כארכיטקט בפילדלפיה. באפריל 1787, נסע הובן לדרום קרוליינה על מנת לתכנן ולעצב כמה מבנים, ביניהם בניין בית המשפט המחוזי של צ'ארלסטון (אנ'). ג'ורג' וושינגטון שביקר באותה תקופה בדרום התפעל מעבודותיו של הובן והזמין אותו לעבוד עבור הממשל הפדרלי (שבאותה תקופה שכן בפילדלפיה, כבירה הזמנית של ארצות הברית). ב-1792 נבחר הובן לתכנן את בנין הבית הלבן, שנבנה לבסוף על פי תוכניתו בשינויים קלים, בהשפעת וושינגטון. הובן היה גם המפקח על בניית הקפיטול, בתכנונו של הארכיטקט ויליאם ת'ורנטון (אנ'). הובן, כקתולי, היה מעורב במספר מוסדות קתוליים בוושינגטון די.סי במשך ימי חייו, ביניהם: אוניברסיטת ג'ורג'טאון (שם למד בנו, שהיה חבר במסדר הישועים), כנסיית סנט פטריק בעיר, ועוד. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס הובן בוויקישיתוף ג'יימס הובן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס הובן מתכנן הבית הלבן, גלובס, 14.03.2011
הר זבול

הר זְבוּל הוא הר בגליל העליון והוא חלק מהיישוב הדרוזי חורפיש. ההר מהווה חלק מגוש הר מירון אך מופרד ממנו טופוגרפית על ידי אפיק חלקו העליון של נחל כזיב. על ההר שוכן מקום קדוש לעדה הדרוזית – נבי סבלאן – מערה שהייתה מקום תפילה לנביא סבלאן. פסגת ההר מתנשאת לגובה של 814 מ' מעל גובה פני הים. ההר מכוסה בחורש ים-תיכוני, המורכב ברובו מאלון מצוי, אלון תולע, קטלב ושיחים שונים. על פסגת ההר, במתחם נבי סבלאן, יש תצפית פנורמית אל הרי הצפון. מסלול טיול בהר סבלן - ואדי חביז (נחל כזיב) באתר תנועת הצופים ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באסי

האם התכוונתם ל... בליק באסי – מוזיקאי ממוצא קמרוני ג'אקומו באסי – חסיד אומות העולם איטלקי לאורה באסי – מדענית איטלקייה מארק אי. באסי – הוא זמר-יוצר אמריקאי קלווין באסי – כדורגלן ניגרי שירלי באסי – זמרת ולשית בס (פירושונים)
לטרון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לטרון – רכס בעמק איילון מנזר לטרון – מנזר השתקנים לטרון – אוניית מעפילים מחנה המעצר בלטרון – מחנה מעצר שהקימה ממשלת המנדט משטרת לטרון – תחנת משטרה בריטית בלטרון, המשמשת כאתר ההנצחה "יד לשריון" קרבות לטרון – במלחמת העצמאות בין ה-25 במאי ועד ה-18 ביולי 1948 לטרון (ספר) – ספרו של רם אורן העוסק בקרבות לטרון
29075 1950 DA

29075 1950 DA הוא מאסטרואידי אפולו. מבין האסטרואידים בעלי קוטר של מעל ק"מ אחד, הוא בעל הסבירות הגבוהה ביותר הידועה כיום, לפגיעה חזיתית בכדור הארץ. לאסטרואיד, שמסתו כ-2 מיליארד טון, יש סיכוי של 0.012% לפגוע בכדור הארץ בשנת 2880. בשל העובדה שהאירוע צפוי להיות בעוד יותר מ-100 שנים, הוא לא קיבל דרגה בסולם טורינו. האסטרואיד נצפה לראשונה ב-23 בפברואר 1950, וב-21 במרץ 2001 עבר במרחק של 7,789,950 קילומטר מכדור הארץ. קוטרו של האסטרואיד 1.1 ק"מ והוא מקיף את השמש כל 2.21 שנים. מדיה וקבצים בנושא (29075) 1950 DA בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאוריית הקרבה הבין-אישית

תאוריית הקרבה הבין-אישית (באנגלית: proxemics) עוסקת במחקר על השפעת המרחק הפיזי בין בני-אדם על התנהגותם והרגשתם. תורת הקרבה הבין אישית היא חלק ממחקר התקשורת הבלתי-מילולית. האנתרופולוג אדוורד הול טבע את המושג בשנת 1963 וחקר את הנושא. הוא הדגיש את חשיבותו היישומית של חקר תחום זה, הן בהקשר ליחסים בינאישיים והן בתכנון מרחבי בבתים ובניינים, ואף בתכנון עירוני רחב היקף. הול השתמש כבסיס לעבודתו במחקריו של הזואולוג השווייצרי הייני הדיגר (Heini Hediger), שעסקו במרחקים בעולם החי. הדיגר הבחין בין מרחק בריחה של חיות, מרחק קריטי (מרחק התקפה), מרחק אישי (בין חיות ממינים שונים ללא מגע ביניהן), ומרחק חברתי (בין חיות מאותו מין). הול ראיין במחקריו מאות אנשים, כדי לקבוע סיווגים דומים לכך בקרב בני האדם וקריטריונים להבחנה ביניהם. על פי הול, ניתן לחלק את המרחקים בין שני אנשים באופן הבא: מרחק אינטימי: עד 45 ס"מ מרחק אישי: 45 עד 120 ס"מ מרחק חברתי: 120 עד 360 ס"מ מרחק ציבורי: יותר מ-360 ס"מ המידות הללו משתנות מתרבות לתרבות. כמו כן יש משמעות למעמד החברתי: לאדם בעל מעמד חברתי גבוה מהשני קל יותר לחדור מהמרחק החברתי לאישי. תורת הקרבה הבין אישית עוסקת במספר נושאים בבחינת הקרבה הפיזית בין אנשים: כיוון: קשר עין וכיוון הגוף בזמן שיחה מגע: בידיים, בזרועות, בכתף, בגב או בראש חום גוף: מידת חום הגוף הנקלטת מהשני ריח: איזה ריח נקלט מהשני עוצמת הקול: המרחק יכול להימדד גם על ידי מדידת עוצמת הקול, כי גם דרך הקול אפשר לחדור למרחב אישי ואף אינטימי. כמו כן עוסקת תורת הקרבה הבין אישית בתחומי החלל: תחום ציבורי תחום אינטראקטיבי תחום ביתי תחום הגוף שפת גוף מחווה גופנית מדיה וקבצים בנושא תאוריית הקרבה הבין-אישית בוויקישיתוף מרחק בין אישי בפרסום – או חבר, אתה חודר..., באתר TheMarker‏, (מאורכב בוייבאק מאשין) אורי שני, המורה כשחקנית והשיעור כהצגה, בלוג מורים באתר מסד, פורסם בהד החינוך Hall, Edward T. (October 1963). "A System for the Notation of Proxemic Behavior". American Anthropologist 65 (5): 1003–1026.
רות אריון

רות אַריוֹן (17 ביוני 1912 – 15 בנובמבר 1998) הייתה ציירת ישראלית ויוצרת באמייל, ממייסדי כפר האמנים עין הוד. עבודותיה משקפות את ההתרחשויות שחוותה בנדודיה בארץ ישראל משנות השלושים של המאה העשרים ועד סוף שנות התשעים. אריון נולדה כאוולינה גרינטל בברסלאו שבגרמניה (כיום בפולין), בשנת 1912. אביה, ליאו גרינטל, היה מעצב אופנה ובעליו של בית אופנה בעיר. ב-1931 למדה אמנות באוניברסיטה בעירה, במקביל ללימודי רפואה. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל, בגיל 22. תחילה התגוררה בחיפה, שם למדה אצל הקרמיקאית הדוויג גרוסמן והפסל רודי להמן. לאחר מכן הצטרפה לקיבוץ גשר, ומשם עברה לקיבוץ משמר העמק, ואחר-כך לחיפה ולירושלים. בשנים 1938–1948 השלימה את לימודי האמנות שלה באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים, שם למדה אצל לודוויג יונס, יעקב שטיינהרט ומרדכי ארדון. כמו כן למדה בירושלים אצל הצייר אדוארד מטושק. החל מסוף שנות הארבעים התגוררה ביפו. ב-1948 למדה רישום אצל מרסל ינקו. בהשראת תפיסתו, לפיה אמנות צריכה להיות משולבת גם במלאכת האמנות, החלה ללמוד עבודה באמייל והייתה הראשונה בארץ לצייר ציורים אבסטרקטיים באמייל. עבודות האמייל שלה עיטרו מוסדות חינוך ברחבי הארץ. אריון הייתה נשואה לעיתונאי והעורך חובב האמנות משה דגן (1909–1973) עד מותו. בשנת 1958 הצטרפה לקבוצת האמנים בראשות מרסל ינקו שהקימה את כפר האמנים עין הוד, שם גרה עד יום מותה. ב-1960 השתלמה בעבודה תעשייתית עם אמייל במפעל גוסטבסברג שבשוודיה. ב-1970 נבחרה על ידי משרד החינוך להתארח ב-Cite Internationale des arts בפריז, שם למדה קליגרפיה וציור בשיטת סומי אצל האמן הקוריאני אונג-נו-לי. אריון הציגה לאורך השנים בתערוכות יחיד רבות בישראל ומספר תערוכות ברחבי העולם. נפטרה בעין הוד ב-1998, בגיל 86. 1946 - גלריה יונס, ירושלים 1950 - גלריה כץ, תל אביב 1961 - בית העיתונאים (בית סוקולוב) תל אביב (תערוכת האמייל הראשונה בישראל) 1963 - גלריה וודסטוק, לונדון, אנגליה (אמייל ושמן) 1964 - גלריה רודין, קייפטאון, דרום אפריקה 1969 - גלריה סגה מולין, הלהגרדן, שוודיה (צבעי מים) 1970 - גלריה נורה, ירושלים 1971 - גלריה יפו העתיקה, יפו 1973 - בית רוטשילד, חיפה (אמייל) 1974 - סיטה אינטרנציונאלה דה ארטס, פריז, צרפת 1981 - מוזיאון רמת גן 1987 - ווילה קלמנטיין, וויסבאדן, גרמניה 1988 - גלריה וולדרסדורף, טרייר, גרמניה 1990 - גלריית אמני עין-הוד 1991 - בית האמנים, תל אביב 1996 - מוזיאון ינקו-דאדא, עין הוד 1999 - גלריית אמני עין הוד 1954 - בית האמנים, ירושלים 1958 - בית האמנים, חיפה 1962 - מוזיאון תל אביב 1975 - אמנים ישראלים, פרנקפורט, גרמניה 1976 - תערוכה בינלאומית, סן דייגו, ארצות הברית 1978 - הביאנלה לאמייל, לימוז', צרפת 1978 - הטריאנלה לאמייל, טוקיו, יפן 'רות אריון', בתוך: רות מרקוס (עורכת), נשים יוצרות בישראל, 1920–1970, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 83. דורית קדר, רות אריון : עבודות חיים ואמנות, תל אביב-יפו: סבינסקי, 1995. רות אריון, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל רות אריון, באתר כפר האמנים עין הוד חלום ילדות, דבר, 1 באפריל 1960 מ. מ. רנדל, תערוכת תמונות של רות אביון בגלרית כץ, חרות, 13 באוקטובר 1950 קליר לכמן, בביתן-האמנים בחיפה, דבר, 31 בינואר 1958 חוה נובק, ציור באמאיל – ביטוי אמנותי חדש, דבר, 23 בינואר 1963 ציורי האמאיל של רות אריון ביפו, דבר, 6 במאי 1971 אמאילים של רות אריון, דבר, 14 ביוני 1973
ירוסלב באקו

ירוסלב באקו (בפולנית: Jarosław Bako; נולד ב-12 באוגוסט 1963) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער. באקו גדל באולשטין שבפולין והחל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית בתחילת שנות השמונים. באקו עבר במספר קבוצות בפולין, ביניהן ל.ק.ס. לודז' ולגיה ורשה. בשנת 1989 עבר לקבוצת זגלביה לובלין ועמה זכה באליפות בעונתו השנייה במועדון. בעקבות הצלחתו בליגה הפולנית, מייד לאחר הזכייה באליפות הוחתם באקו בקבוצת הפאר הטורקית בשיקטש, עמה זכה באליפות בשנת 1992. לאחר שנתיים בטורקיה חזר באקו לפולין, וחתם באלופה דאז, לך פוזנן, שם שיחק עונה אחת. בינואר 1994 הגיע באקו לישראל, כשהוחתם בהפועל תל אביב על ידי המאמן משה סיני, וכבר באותה עונה הגיע עם הקבוצה עד גמר גביע המדינה. באקו היה אחד הזרים הראשונים בתולדות הפועל תל אביב, והוא שיחק בקבוצה יחד עם שני שחקנים פולנים נוספים - הבלם דמיאן לוקאשיק והקשר קז'ימיש מוסקאל. בתחילת עונת 1995/1996 היה שותף באקו למשחקיה הראשונים של הפועל תל אביב אי פעם בגביע אופ"א. לאחר שנתיים וחצי בקבוצה הוחלף באקו על ידי שביט אלימלך שהגיע מעירוני ראשון לציון, ועבר לשחק בהפועל ירושלים למשך עונה אחת. בשנת 1997 חזר באקו לפולין, ושיחק שלוש שנים נוספות בקבוצת נעוריו מאולשטין. באקו פרש בשנת 2000, אך לאחר שלוש שנים שיחק עונה נוספת בקבוצת חובבים בפולין. באקו הוא שחקנה לשעבר של נבחרת פולין. ב-1 ביוני 1988 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות. בסך הכל רשם במהלך הקריירה 35 הופעות במדי הנבחרת. ב-13 באוקטובר 1993 רשם את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת נורווגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. לאחר שפרש שימש באקו כמאמן שוערים בקבוצת פולוניה ורשה. בשנת 2012 מונה לעוזר המאמן בקבוצה. זגלביה לובלין אליפות פולין: 1990/1991 בשיקטש אליפות טורקיה: 1991/1992 סופר קאפ: 1992 מדיה וקבצים בנושא ירוסלב באקו בוויקישיתוף ירוסלב באקו, באתר Transfermarkt ירוסלב באקו, באתר WorldFootball.net ירוסלב באקו, באתר National Football Teams ירוסלב באקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt בעז גורן, ‏באקו: פולין לא גדולה על דבאלשווילי וברוכיאן, באתר ONE‏, 13 בינואר 2012
אמנדה רנטגן-מאייר

אמנדה מאייר-רנטגן (בגרמנית: Amanda Röntgen-Maier‏; 19 בפברואר 1853 – 15 ביולי 1894) הייתה כנרת ומלחינה שוודית. היא הייתה האישה הראשונה שסיימה תואר בלימודי ניהול מוזיקלי מן הקולג' המלכותי למוזיקה של סטוקהולם, בשנת 1869. אמנדה מאייר נולדה לבית מוזיקלי בלנדסקרונה וגילתה כישרון מוזיקלי מגיל צעיר. ראשית הכשרתה בכינור ובפסנתר הייתה אצל אביה. בגיל שש-עשרה החלה מאייר ללמוד בבית הספר המלכותי למוזיקה בסטוקהולם, שם למדה כינור, עוגב, פסנתר, צ'לו, הלחנה והרמוניה. מאייר הופיעה בנגינת קונצ'רטי לכינור הן בשוודיה והן מחוצה לה. היא המשיכה ללמוד הלחנה אצל קרל ריינקה והאופטמן ריכטר בקונסרבטוריון של לייפציג וכינור אצל אנגלברט רנטגן, קונצרטמייסטר בתזמורת הגוונדהאוס באותה עיר. בתקופה זו חיברה סונאטה לכינור, שלישיית פסנתר וקונצ'רטו לכינור ותזמורת. הקונצ'רטו שלה לכינור בוצע לראשונה ב-1875, עם מאייר כסולנית, וקיבל ביקורות חיוביות. בלייפציג פגשה את הפסנתרן והמלחין הגרמני-הולנדי יוליוס רנטגן, בנו של המורה לכינור של מאייר, אנגלברט רנטגן. אחרי מות אביו, נישא הזוג בשנת 1880 בלנדסקרונה ועבר לאמסטרדם. הנישואים שמו קץ להופעותיה הפומביות של אמנדה, אבל הזוג המשיך לארגן סלונים מוזיקליים והופעות מוזיקליות באירופה של אנטון רובינשטיין, יוזף יואכים ויוהנס ברהמס. בשנת 1887 חלתה רנטגן-מאייר בשחפת. בתקופת מחלתה, שהה הזוג בניס ובדאבוס. יצירתה האחרונה הייתה רביעיית פסנתר, שחוברה במהלך נסיעה לנורווגיה בשנת 1891. היא מתה ב-1894 באמסטרדם. סונאטה בסי מינור לכינור ופסנתר, הוצאת Musikaliska Konstföreningen סטוקהולם 1878 שישה קטעים לפסנתר וכינור, הוצאת ברייטקופף והרטל, לייפציג 1879 "דיאלוגים: קטעי פסנתר קטנים" (עם יוליוס רנטגן), הוצאת ברייטקופף והרטל, לייפציג 1882 מדיה וקבצים בנושא אמנדה רנטגן-מאייר בוויקישיתוף אמנדה רנטגן-מאייר, באתר ספוטיפיי אמנדה רנטגן-מאייר, באתר AllMusic (באנגלית) אמנדה רנטגן-מאייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמנדה רנטגן-מאייר, באתר Discogs (באנגלית) Amanda Maier - Violin Sonata 1874 First movement. Amanda Maier - Violin Sonata 1874 Second movement. Amanda Maier - Violin Sonata 1874 Third movement אהרון כהן, האנציקלופדיה הבינלאומית של מלחינות, כרך 2, 1987
מסך (תיאטרון)

בתיאטרון, מסך הוא חוצץ עשוי בד בדרך כלל, המפריד בין הבמה לבין אולם הצופים. לפני תחילת ההצגה המסך סגור, והוא נסגר בין המערכות ובסוף ההצגה. יש להבדיל בין מסך במובן זה לבין קוליסות המהוות חלקי תפאורה, שלעיתים עשויות בדים. ביוון העתיקה לא היה מסך בתיאטרון, הוא הופיע לראשונה במאה הראשונה לפני הספירה בתיאטרון הרומי. בתיאטרון בימי הביניים לא היה מסך ראשי, אבל השתמשו במסכים קטנים להסתרה של חלקים מהבמה. המסך החל לכבוש את הבמות בתחילת המאה ה-16 מאיטליה. גם בתיאטרון היפני המסורתי יש מסך ראשי. כיום אין הרבה תיאטרות בהם נמצא מסך, את הסתרת הבמה בזמן ההצגה מבצע התאורן על ידי החשכת התאורה שמעל הבמה, והקהל נחשף לתפאורה עם כניסתו לאולם ההצגה. בסוף ההצגה נסגר המסך ונפתח שוב לשם השתחוויות השחקנים ומחיאות הכפיים של הקהל. מספר הפעמים שבהם המסך נסגר ונפתח לשם כך, הוא מדד להצלחת ההצגה. מסך ברזל מדיה וקבצים בנושא מסך בוויקישיתוף
אה"מ פרוליק (1806)

אוניית הוד־מלכותו "פְרוֹלִיק" (באנגלית: HMS Frolic) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג בריג-סלופ (18 תותחים) של הצי המלכותי הבריטי. היא נבנתה על ידי בּוּל מברידפורט, והושקה ב-9 בפברואר 1806. ב-8 באוקטובר 1812 הוכנעה לאחר קרב עז על ידי הסלופ האמריקני "ווספ". "פרוליק" נלקחה שלל, אך עוד באותו יום חילצו אותה הבריטים משבייה ולכדו את "ווספ". היא הוצאה מן השירות ונגרטה ב-1813. מדיה וקבצים בנושא אה"מ פרוליק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דדי יאנקי

רמון לואיז איילה רודריגז (נולד ב-3 בפברואר 1976), הידוע בכינויו "דדי יאנקי" (לעיתים דאדי יאנקי), הוא זמר מפוארטו ריקו המזוהה עם סגנון הרגאטון. מפורסם כהיוצר של "Gasolina", בין שיריו הידועים השיר "Despacito" של לואיס פונסי, שבו התארח, "Limbo" שזכה להצלחה עולמית, שיתוף הפעולה "We Wanna" שהיה ביחד עם אלכסנדרה סטאן, הלהיט "Andas en Mi Cabeza", השירים "Otra Cosa", ו-"Buena Vida" עם נאטי נטשה, וכולי. בין היתר, כתב את "Justicia" ביחד עם נטשה וסילבסטרה דנגונד. הוא אף היה לאחד מכותבי הלהיט "Sin Pijama". 1995: No Mercy 2002: El Cangri.com 2004: Barrio Fino 2007: El Cartel: The Big Boss 2010: Mundial 2012: Prestige 2022: Legendaddy 2005: Ahora le Toca al Cangri! Live 2005: Barrio Fino en Directo 1997: El Cartel de Yankee 2001: El Cartel II: Los Cangris 2003: Los Homerun-Es De Yankee 2008: Talento de Barrio 2013: King Daddy 2020: 2K20 מדיה וקבצים בנושא דדי יאנקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דדי יאנקי דדי יאנקי, ברשת החברתית פייסבוק דדי יאנקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דדי יאנקי, ברשת החברתית אינסטגרם דדי יאנקי, ברשת החברתית טיקטוק דדי יאנקי, סרטונים בערוץ היוטיוב דדי יאנקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דדי יאנקי, באתר AllMovie (באנגלית) דדי יאנקי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דדי יאנקי, באתר ספוטיפיי דדי יאנקי, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) דדי יאנקי, באתר Last.fm (באנגלית) דדי יאנקי, באתר AllMusic (באנגלית) דדי יאנקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) דדי יאנקי, באתר דיזר דדי יאנקי, באתר Yandex.Music (ברוסית) דדי יאנקי, באתר Discogs (באנגלית) דדי יאנקי, באתר Songkick (באנגלית) דדי יאנקי, באתר Genius דדי יאנקי, באתר SecondHandSongs דדי יאנקי, באתר בילבורד (באנגלית) דדי יאנקי, באתר טיידל (באנגלית) אסף נבו, שוגר דדי, באתר ישראל היום, 22 ביוני 2017 שגיא ומיקה בן נון‏, ראיתי את "דספסיטו" בהופעה, וסופסוף הבת שלי חושבת שאני קול, באתר וואלה, 30 ביוני 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוד נגיע

"עוד נגיע" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי שהשתתף בתחרות קדם אירוויזיון 1985 והגיע למקום השלישי. לימים חודש בגרסת רמיקס בשנת 2007 וזכה להצלחה. בשנת 1983 השתתפה ירדנה ארזי בתחרות קדם אירוויזיון והגיעה למקום השני על חודה של נקודה. את השיר הזוכה, "חי", כתבו אהוד מנור ואבי טולדנו והציעו אותו לארזי, אך היא העדיפה על פניו את שירם של שמרית אור והנרי ברטר "שירו שיר אמן". בשנת 1985 חברו מנור וטולדנו פעם נוספת לכתיבת שיר לירדנה ארזי אשר ישתתף בתחרות הקדם אירוויזיון. השיר סומן כמועמד מוביל לניצחון, בעיקר לאור העובדה שרשות השידור הציעה לארזי להשתתף באירוויזיון ללא תחרות שנה קודם לכן, והשתתפותה בוטלה כיוון שהתחרות עצמה נערכה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. עם זמרי הליווי בשיר נמנים אורנה דץ, אהרון פררה ודרור משולם. בסיום התחרות זכה השיר ב-61 נקודות, לעומת 69 נקודות בהן זכה השיר "עולה עולה" בביצוע יזהר כהן ו-62 נקודות בהן זכה השיר "כמו צועני" בביצוע יגאל בשן. 12 שבועות שהה השיר במצעדי הפזמונים ומהם שבוע אחד בראש המצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי 1985 הגיע השיר למקום הרביעי והיה השיר הגבוה ביותר של ארזי במצעד. ארזי נבחרה כזמרת השנה בפעם השנייה ברציפות. מצעד הגאווה 2006 בירושלים עורר סערה ציבורית והצועדים נדרשו להישאר במתחם סגור. אמן הדראג טל קלאי (טלולה בונט) ביצע את השיר "עוד נגיע" בפני הקהל הרב והביצוע שודר במהדורות החדשות השונות. באותה תקופה החלה ארזי ועמה יועצה האמנותי גברי מזור ואיש יחסי הציבור אורן בראל לבחון אפשרות להוציא גרסת רמיקס לאחד משיריה. ארזי צפתה באותו הערב באירוע בטלוויזיה, ובעקבותיו החליטה לבחור ב"עוד נגיע" ועל גרסת הרמיקס הופקד המוזיקאי ואיש הרדיו דור דקל. ב-25 ביולי 2007 יצא השיר לתחנות הרדיו וזכה להצלחה גדולה מן היום הראשון. למשך חודשיים עמד בראש מצעד השירים המושמעים ברדיו של מדיה פורסט ושהה בפלייליסט גלגלצ וארבעה שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג'. בעקבות הצלחתו הפיק דקל גרסת רמיקס גם לשיר "שוב בתמונה" שיצאה לרדיו בשנת 2011. שלוש פעמים בוצע השיר במסגרת התוכנית "כוכב נולד". בעונה השלישית ביצע אותו רועי חיים זינר, בעונה השביעית ביצע אותו לירן דנינו בשלב חצי הגמר ובעונה העשירית ביצעה אותו אניטה גסין בתוכנית הגמר. גרסאות כיסוי נוספות לשיר הקליטו אבי טולדנו, מסקי שיברו, בנות פסיה ואחרים. בשנת 2023, הוציאה הזמרת ליהי טולדנו גרסת כיסוי שהוקדשה לאירועי מצעד הגאווה של אותה השנה. קליפ, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube