laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורלה (פולין)

אורלה (בפולנית: Orla, בבלארוסית: Орля) היא עיירה במחוז ביילסק מדרום לביאליסטוק בפולין. אורלה מוזכרת בתיעוד משנת 1529. במהלך המאות ה-16 וה-17 הוזכרה העיירה במסמכי הנישואין והכלכלה של האצולה המקומית. בין השאר מוזכרים רישיונות מסחר ומלאכה שניתנו לתושבי המקום. ב-1622 ציווה נסיך מקומי על הקמת טירה וכנסייה קלוויניסטית בעיירה. ב-1663 היו בעיירה כ-800 תושבים, בהם כ-400 יהודים. בשנת 1702, בתקופת המלחמה הצפונית הגדולה בין השוודים והרוסים, הייתה אורלה זירת קרבות וסבלה פגיעות. בשנת 1794, עם חלוקת פולין, ישב מלך פולין האחרון סטניסלאב פוניאטובסקי תקופה קצרה באורלה, וממנה הודיע על התפטרותו. עם החלוקה שכנה אורלה בשטח הכיבוש הרוסי. באמצע המאה ה-19 הוקם בית קברות אורתודוקסי בעיירה. עקב המלחמה הפולנית-סובייטית עזבו את אורלה רבים מתושביה. מספר תושבי העיירה ב-1921 היה כ-1,500 בלבד, מהם כ-1,100 יהודים. לאחר הסכם ריגה שבו לעיירה רבים מהתושבים שעזבו אותה עקב הקרבות. בשנת 1938 פרצה בעיירה שרפה גדולה, בה נשרפו מאות בתים, בהם שני בתי כנסת. בשנת 1939 נכבשה אורלה בידי הגרמנים, אך כעבור מספר ימים הועברה לשליטת הצבא האדום, ואלו גירשו רבים מתושביה לסיביר, והחרימו רכוש רב מהכנסייה במקום. קהילה יהודית בעיירה נזכרת עוד באמצע המאה ה-17, ובשנת 1754 הוקם במקום בית כנסת. יהודי העיירה התפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וממלאכה. במשך שנים רבות היוו היהודים רוב בעיירה. ב-1867 היו בעיירה 1,375 תושבים, כ-90% מהם יהודים, ובשנת 1900 היו בעיירה כ-4,300 תושבים, מהם כ-3,600 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית מספר היהודים בעיירה פחת משמעותית. בין ילידי העיירה שעלו לארץ נמנים הרב חיים שלמה רוזנטל, אבי הרב אברהם דוד רוזנטל וסבו של הרב יעקב ניסן רוזנטל, "רב האסירים" הרב אריה לוין, הרב אלתר הלר ופעיל ההגנה שלמה זלוטניק. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באורלה כ-2,500 יהודים, כשלושה רבעים מסך תושבי העיירה. ב-26 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את אורלה מידי הצבא האדום, והחלו בהטלת גזרות על היהודים בה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וסימון הבתים, וחובת גילוח זקנים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט בן 12 חברים, שצווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה. באוגוסט 1942 הוקם באורלה גטו. בתחילת נובמבר 1942 כיתרו הגרמנים את הגטו, והובילו את כל יושביו בקרונות משא לביילסק פודלסקי. כ-200 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם הועברו לגטו המקומי, והיתר גורשו עם יהודים נוספים מהאזור למחנה ההשמדה טרבלינקה. רחל גרוסבאום-פסטרנק, "אורלה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 104–106. מדיה וקבצים בנושא אורלה בוויקישיתוף אורלה (Orla), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "אורלה", באתר השטעטל הווירטואלי "אורלה (פולין)", באתר JewishGen (באנגלית) בית העלמין היהודי באורלה (אורכב 24.09.2015 בארכיון Wayback Machine) מרטין דין ולאורה קרגו, אורלה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 929–931), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אורלה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית Population. Size and Structure by Territorial Division. As of June 30, 2015. Główny Urząd Statystyczny (GUS) (ZIP-Ordner mit XLS-Dateien; 7,82 MiB), abgerufen am 28. Mai 2016.
צו נשיאותי (ספר)

צו נשיאותי (באנגלית: Executive Orders) הוא ספר מאת טום קלנסי, השביעי בסדרת הספרים אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA. הספר ממשיך ומתאר את קורותיו של ראיין בעקבות מתקפת הטרור כנגד ארצות הברית בסופו של הספר הקודם בסדרה, חוב של כבוד, אשר במהלכה נהרג נשיא ארצות הברית, מה שהוביל למינויו של ראיין למשרה הרמה, בה מעולם לא חשק. עלילת הספר נפתחת רגעים ספורים לאחר מתקפת הטרור על הקפיטול בוושינגטון בסופו של הספר הקודם בסדרה, ומינויו של ראיין כנשיא ארצות הברית. מיד לאחר מינויו לתפקיד נאלץ ראיין לפעול במהירות ובנחישות כדי לשקם את נזקיה הכבדים של מתקפת הטרור על אדמת ארצות הברית' ולשקם את יחסי ארצות הברית–יפן שהתערערו בעקבות הסכסוך, וזאת תוך כדי נסיונותיו להתרגל לתפקידו החדש, ולחובות שבאים איתו. גם ספר זה מתאר, נוסף לראיין עצמו, את קורותיהם של מספר דמויות נוספות, ביניהם מר קלארק, סוכן ה-CIA ושותפו דומינגו שאבז, דן מוראיי, איש ה-FBI, וכן ידידו הוותיק של ראיין, רובי ג'קסון. במהלך הספר נאלץ ראיין להתמודד למול מתקפות חיצוניות ופנימיות מצד אויביו, בארצות הברית ומחוצה לה. האויב הראשי בספר היא איראן, אשר בעקבות התנקשות מתוכננת בחייו של רודן עיראק, השתלטה על עיראק והקימה מדינה מאוחדת תחת השם "הרפובליקה האסלאמית המאוחדת" (רא"מ). במסגרת המאבק בין המדינות נאלץ ראיין להדוף מתקפה צבאית מצד הרא"מ כנגד הממלכה הסעודית, בעלת בריתה של ארצות הברית, וכן להתמודד למול מתקפה ביולוגית בהיקף חסר תקדים על אדמתה של ארצות הברית באמצעות נגיף האבולה. בד בבד נאלץ ראיין להתמודד כנגד ניסיונותיה של איראן, ושל גורמים אחרים, בארצות הברית ומחוצה לה, לערער על סמכותו של ראיין כנשיא ארצות הברית, ואף להתנקש בחייו ובחיי בני משפחתו. על ראיין לגייס את כל כוח רצונו, ואת עזרתם של ידידיו ברחבי העולם, כדי לעמוד בהצלחה למול האיומים, מבית ומחוץ. אתר האינטרנט הרשמי של צו נשיאותי הספר "צו נשיאותי", באתר "סימניה" דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית) אורן סנדרסון, פופאי והפואטיקה של הפוליטיקה, הארץ, 3 ביוני 1998, כפי שהועלה באתר "פרש". צו נשיאותי, באתר OCLC (באנגלית) שמו לא צוין בספר, אך כינויו "השפם" עשוי לרמז על סדאם חוסיין, רודן עיראק בעת יציאת הספר לאור אלגוריה נוספת לאיחודן של מצרים וסוריה בין השנים 1958–1961 תחת השם "הרפובליקה הערבית המאוחדת"
סופיה רון-מוריה

סופיה רון-מוריה (נולדה בשנת 1967) היא עורכת דין עיתונאית, כתבת פוליטית, פובליציסטית וסופרת ישראלית. נולדה בלנינגרד. בגיל שש עשרה התקרבה ליהדות והייתה פעילה במחתרת יהודית וציונית. בשנת 1988 עלתה ביחד עם אמה לארץ ונקלטה במרכז קליטה במבשרת ציון. לאחר מכן עברה לגור בקריית ארבע ובחברון. בשנות ה-90 החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת פוליטית בעיתון הדובר רוסית "וסטי". בשנת 1998 הוציאה את ספרה הראשון "נעבור את פרעה" בשפה הרוסית. השר לשעבר יוסי שריד הגיש תביעת דיבה נגדה עקב דמיון בינו לבין אחת הדמויות בספר המוצגת באור שלילי, אך לבסוף הסיר את תביעתו בטרם התמנותו לשר. באותה שנה היא נבחרה לאשת השנה בתחום התקשורת של העיתון "וסטי". לאחר מכן החלה לעבוד ככתבת פוליטית בעיתון "מקור ראשון". בשנת 2009 הוציאה לאור את ספרה הראשון בעברית "החתן העשירי". בשנים האחרונות החלה לכתוב מאמרים פובליציסטים באתר "nrg" ובעיתון "מעריב". ב-2 בדצמבר 2014, עם פתיחתה הלא-רשמית של מערכת הבחירות לכנסת העשרים הודיעה רון-מוריה על כוונתה להתמודד בפריימריז לרשימת הבית היהודי, אך לא הגיעה למקום ריאלי ולא שובצה ברשימה הסופית שהוגשה לוועדת הבחירות המרכזית. בתחילת 2019 יצא ספרה "להרוג את בת שבע" בהוצאת ספרי צמרת, העוסק בעורכת דין צעירה המתמודדת בפריימריז. רון-מוריה היא אם לשלושה בנים. היא הייתה נשואה ליוחאי רון ולאחר מכן ליעקב מוריה. יעקב נפטר ב-2008. ב-2014 נישאה בשלישית לבני לוין. תושבת ירושלים. רון-מוריה הייתה מועמדת לכנסת ה-24 מטעם מפלגת תקווה חדשה בה שובצה במקום ה-25. סופיה רון-מוריה, הטורים באתר nrg הילה רגב, בחירתה של סופיה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 28.10.09 לילי גלילי, בימין הקיצוני קוראים לסופרת ולכתבת הפוליטית של "מקור ראשון", סופיה רון-פוריה, שמאלנית, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2009 יצחק טסלר, שליפות עם סופיה רון-מוריה, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2009 סופיה רון-מוריה, דף שער בספרייה הלאומית סופיה רון-מוריה, ברשת החברתית פייסבוק סופיה רון מוריה הודיעה על כוונתה להתמודד בבחירות לבית היהודי, באתר "סרוגים", 2 בדצמבר 2014 בנצי רובין, אוריאל בארי, ‏רשמית: כך נראית רשימת תקווה חדשה לכנסת, באתר "סרוגים", 3 בפברואר 2021
כריסטין קווין

כריסטין סי. קווין (באנגלית: Christine C. Quinn; ‏נולדה ב-25 ביולי 1966) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית. יושבת ראש מועצת עיריית ניו יורק משנת 2006. היא הלסבית המוצהרת הראשונה והאישה הראשונה בתפקיד זה. קווין נולדה בגלן קוב שבניו יורק. בשנת 1991 ניהלה קווין את מסע הבחירות של תומאס דוויין, למועצת עיריית ניו יורק. לאחר שנבחר הייתה ראש הצוות שלו במשך 5 שנים. לאחר מכן עבדה כמנכ"לית מיזם נגד אלימות, בעיר ניו יורק בשנים 1998-1996 וכן התמנתה לחברה בקשרי הקהילה עם משטרת ניו יורק על ידי ראש העיר רודי ג'וליאני. בשנת 1999 נבחרה קווין לחברת מועצת העיר ניו יורק, ממחוז 3, לאחר שהחליפה בתפקיד את דווין, שנבחר לסנאט במדינת ניו יורק וכיהן בתפקיד עד שנת 2012. בינואר 2006 לאחר 7 שנים כחברת מועצת העיר לתפקיד היא נבחרה לתפקיד יושבת ראש מועצת עיריית ניו יורק. היא שימשה כיושבת ראש ועדת הבריאות של העיר. היא נבחרה שוב לחברת מועצה בשנת 2009 ונבחרה בשנית לתפקיד יושבת ראש מועצת העיר בשנת 2010. ב-10 במרץ 2013 הודיעה קווין על מועמדותה לתפקיד ראש עיריית ניו יורק, אלא שבפריימריס של המפלגה הדמוקרטית לקביעת מועמד/ת המפלגה לראשות העירייה נחלה תבוסה כשקיבלה רק כ-15.5 אחוז מקולות המצביעים. ב-19 במאי 2012 נישאה קווין לבת זוגה, עורכת הדין קים קטולו, באירוע מתוקשר. הזוג מתגורר בצ'לסי שבמנהטן. מדיה וקבצים בנושא כריסטין קווין בוויקישיתוף כריסטין קווין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יצחק בן-חורין, תעשה היסטוריה? לסבית רצה לראשות ניו יורק, באתר ynet, 11 במרץ 2013
טיבולי הול

טיבולי הול (סלובנית: Hala Tivoli) הוא שמו של מתחם המכיל שני אולמות ספורט רב תכליתיים הממוקם סמוך ל"פארק טיבולי" בעיר ליובליאנה, בירת סלובניה. האולם הגדול בקומפלקס מכיל 7,000 מקומות, שופץ לאחרונה בשנת 2000 ומשמש את קבוצת ההוקי קרח אולימפיה ליובליאנה. כשמשטח הקרח מוחלף במשטח פרקט תקני לכדורסל ההיכל מכיל 6,000 מקומות. האולם הקטן במתחם משמש לרוב כאולם כדורסל, שופץ לאחרונה ב־1995 ומכיל 4,500 מקומות. עד 2011 הוא שימש כביתה של קבוצת הכדורסל אולימפיה ליובליאנה שבאותה שנה עברה לשחק בסטוז'יצה ארנה. האולם הוותיק אירח אירועי ספורט בינלאומיים רבים בענפי כדורסל, הוקי קרח וענפי ספורט נוספים (למשל משחקים באליפות אירופה בכדוריד ב־2004), ומלבדם גם אירח מופעי מוזיקה רבים. שיא הצופים באירוע ספורט באולם היה כשאירח ב־1970 את אליפות העולם בכדורסל. במשחק שהתקיים ב־23 במאי בין נבחרות הכדורסל של ארצות הברית ויוגוסלביה (וסלובניה הייתה אז חלק מיוגוסלביה) נכחו כ־14,000 איש בקהל. יוגוסלביה הגיעה בגמר אותו טורניר למקום הראשון. האולם הגדול בקומפלקס אירח את משחקי בית א' בשלב הבתים הראשון של אליפות אירופה בכדורסל 2013. מדיה וקבצים בנושא טיבולי הול בוויקישיתוף
הדוב והדרקון

הדוב והדרקון (באנגלית: The Bear And The Dragon) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר, שהוא השמיני בסדרת הספרים אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA בעברו וכעת נשיא ארצות הברית, הוא האחרון בו ג'ק ראיין הוא הפרוטגוניסט. הספר הוא המשך ישיר לאירועי הספר הקודם בסדרה, צו נשיאותי, כאשר הספר עוסק למעשה בתקופת הקדנציה השנייה של ראיין כנשיא ארצות הברית (והראשונה בה הוא נבחר רשמית בבחירות לנשיאות ארצות הברית). עלילת הספר נפתחת בתיאור מתקפת טרור על אדמת מוסקבה, אשר תחילה לא ברורה מטרתה, וכן מי הם מבצעיה. תחילה עולה החשד כי מטרת המתקפה הייתה סרסור רוסי ואיש העולם התחתון, אשר נהרג במתקפה, עם זאת, ככל שעובר הזמן, מתגברים החשדות כי מטרתה האמיתית של המתקפה הייתה לא אחר מאשר סרגיי גולובקו, יו"ר שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, וידיד ותיק של נשיא ארצות הברית ראיין. ברקע לדברים מתגלה באזור סיביר מרבץ עצום של זהב, וחומרי גלם אחרים, אשר מהווים הלכה למעשה את חבל החילוץ של רוסיה ממשבריה הנוכחיים, ודרך להבטיח את יציבותה ושגשוגה לעתיד. גילויים אלו מביאים את המדינות השכנות לרוסיה, ובראשן סין, לחמוד משאבים האלו לעצמן. בד בבד, ממשיך הנשיא ראיין בכהונתו כנשיא ארצות הברית. חרף הסכמתו להתמודד בבחירות לנשיאות, בהן ניצח ברוב גדול, ראיין עודנו מרגיש אי נוחות רבה כלפי גינוני מוסד הנשיאות, וכן כלפי חובותיו הנובעים מהמשרה הרמה. נחמתו היחידה היא תמיכתם של אנשי הסגל, אשר לרבים מהם היכרות עם ראיין עוד מהתקופה טרם היה בה נשיא, והבולט בהם הוא רובי ג'קסון, ידידו הוותיק של ראיין, אשר מונה לסגן הנשיא, והוא השחור הראשון בתפקיד זה. ככל שעובר הזמן, הולך ומתחוור, בעזרת מקור מודיעיני סודי בתוך הממשלה הסינית עצמה, כי הממשלה הדיקטטורית הסינית איתנה בהחלטתה להשיג את אזורי המחצבים בסיביר לעצמה, אף אם משמעות הדבר מלחמה למול הפדרציה הרוסית. היחסים בין סין לארצות הברית מתדרדרים אף הם, בעקבות מותו של נציג הוותיקן בסין מידי איש משטרה סיני בתקרית אלימה, אשר מובילה לתרעומת כנגד הממשלה הסינית בקרב הציבור האמריקני. בסופו של דבר הסכסוך בין המדינות עולה מדרגה, והופך למלחמה גלויה, עם פלישתה של סין לסיביר במטרה להשתלט על אזור המשאבים הסיבירי. עם זאת, צבא רוסיה החלש משנות ניוון ארוכות אינו עומד כנגד האתגר לבדו, שכן ארצות הברית בהנהגת הנשיא ראיין נחלצת לעזרת רוסיה, ומסייעת לה במלחמה. ככל שעובר הזמן, השלטון הסיני חש מאוים יותר ויותר, עד שלבסוף ארצות הברית עצמה מותקפת על ידי סין בטיל בליסטי גרעיני, המכוון ישירות לוושינגטון, מקום מושבו של ראיין. כמנהיגה של ארצות הברית, על ראיין להוביל את ארצו למלחמה ולהבטיח את ניצחונה במערכה, כנגד כל הסיכויים. אתר האינטרנט הרשמי של הדוב והדרקון הספר "הדוב והדרקון", באתר "סימניה" דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית) הדוב והדרקון, באתר OCLC (באנגלית) פרוזה - תרגום, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2001. כאמור הספר יצא לאור בשנת 2000, טרם כהונתו של הנשיא ברק אובמה דורון צור, הנשר והדרקון, באתר TheMarker‏, 31 באוגוסט 2003.
The Next Day

The Next Day (היום שאחרי) הוא האלבום ה-24 של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי, שיצא בשנת 2013 לאחר עשר שנות הפסקה מפעילות. האלבום התקבל בהפתעה על ידי מעריציו של בואי, לאחר שב-2004 פרש בואי מהבמה ומהקלטות ומיעט להופיע בציבור. הקלטת האלבום נערכה במשך שנתיים תחת מעטה סודיות וביום הולדתו ה-66 פרסם בואי הודעה על הוצאת האלבום אותה ליווה קליפ לשיר "Where Are We Now?‎" מתוך האלבום. בנוסף, עלה מחדש האתר של בואי בעיצוב ובתכנים חדשים ועדכניים. האלבום התקבל בהתלהבות וזכה לביקורות חיוביות הן מצד מבקרי המוזיקה ומוזיקאים כמו נואל גלאגר. עם יציאתו של האלבום ב-8 במרץ 2013 הגיע למקום הראשון במצעדי המכירות ב-11 מתוך 12 המדינות בהן יצא באותו יום. רצועות בונוס: God Bless the Girl So She Plan I'll Take You There דייוויד בואי - שירה, קולות, גיטרה, קלידים, כלי הקשה, סקסופון אריל סליק - גיטרה דייוויד תורן - גיטרה גייל אן דורסי - קולות טוני ויסקונטי - בס, גיטרה, קלידים, קולות גארי לאונרד - גיטרה מידע על האלבום The Next Day באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Next Day באתר AllMusic האלבום The Next Day באתר Discogs האלבום The Next Day באתר ספוטיפיי האלבום The Next Day באתר דיזר האלבום The Next Day באתר אפל מיוזיק האלבום The Next Day באתר טיידל אילת יגיל, האלבום החדש של דיוויד בואי: יופי מטריד, באתר ynet, 2 במרץ 2013 עידן בן סימון, בואי נרקוד: החדש של דיוויד בואי הוא לא סתם אלבום קאמבק, באתר nrg‏, 3 במרץ 2013 עפר סקר‏, האלבום החדש של דיוויד בואי מחזיר אותו לכושר שיא, באתר וואלה, 5 במרץ 2013 שרון מולדאבי, ‏דיוויד בואי חוזר באלבומו החדש לעמדת החוצן, באתר ‏מאקו‏, 12 במרץ 2013 מיכאל יעקובסון, האיש שמכר את הכוכב שלו: בואי חוזר לתחייה ומוחק את עצמו, באתר Xnet‏, 12 במרץ 2013 משה קוטנר, החדש של דייוויד בואי: ריגוש עם עוקץ, באתר הארץ, 28 במרץ 2013
בורות לוץ

בורות לוֹץ הוא מקבץ של 17 בורות מים בהר הנגב המפוזרים על פני שטח של 2 קמ"ר, בקרבת הר רמון. ליד הבורות נמצא גם מערכת מאגורה. במטרה למנוע את סתימת הבורות בסחף נחצבו בורות שיקוע. כ-8 מהבורות עדיין מתמלאים במים בעונות החורף. באתר הבורות נמצאת גם אלה אטלנטית עתיקה. באזור פריחה רבה בחודשי החורף והאביב, בעיקר עקב הקרבה למקורות מים. הבורות היו אתר שלא הוביל אליו כביש עד תחילת שנות ה-80 והישראלים כמעט ולא הגיעו אליהם. האתר נבדק על ידי נלסון גליק בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1980, בעקבות הסכם השלום עם מצרים, התגברה ההתעניינות בנגב, נפרץ כביש 171 אל אתר הבורות והתקיימו במקום חפירות ארכאולוגיות ועבודות ניקיון ושחזור במסגרת המפעל ע"ש יוסי יפה של בני המושבים. עד חפירות אלו ההנחה הרווחת של יוחנן אהרוני הייתה שהבורות נחפרו בתקופת שלמה במאה ה-10 לפנה"ס ושהם היו פעילים עד גלות בבל. אולם בעקבות גילוי עתיקות מהתקופה הכנענית באתר, החלה להתגבש הסברה שהבורות עתיקים יותר. כיוון שהאזור הוא אחד המבודדים בישראל וכמות זיהום האור בו מזערית, הוא מהווה אתר פופולרי לתצפיות אסטרונומיית חובבים. באתר חניון מטיילים גדול הכולל משטח חנייה, מסתורים מהרוח, מי שתייה ובתי שימוש. [1] מדיה וקבצים בנושא בורות לוץ בוויקישיתוף צחי אבנור, בורות לוץ, תמונות בפליקר, פסח 2013 מכתש רמון המערבי, דבר, 1 במרץ 1963 נלסון גליק, מחקרים ארכיאולוגיים, מעריב, 14 בספטמבר 1958 אברהם יפה, האבא של הטיולים, מעריב, 26 במרץ 1980 צבי אילן, שרידי חקלאות קדומה נחשפו בבורות לוץ, דבר, 2 באפריל 1980 צבי אילן, נוער פורץ נתיבה במדבר, דבר, 2 באפריל 1980 מקומות חשוכים בישראל באתר אסטרונומיית חובבים
זלטורוג ארנה

היכל הספורט "זלטורוג ארנה" (בסלובנית: Dvorana Zlatorog), הוא אולם ספורט רב תכליתי הממוקם בשכונת "הודיניה" בעיר צליה בסלובניה. האולם נפתח בחודש דצמבר 2003 ומשמש לרוב כביתה של קבוצת הכדוריד של העיר. ב-2004 היה אחד מארבעת האולמות שאירחו את אליפות אירופה בכדוריד שנערכה בסלובניה אותה שנה. האולם מכיל 6,000 מקומות ישיבה ומלבד משחקי כדוריד אירח גם קונצרטים. האולם אירח את בית ג' של אליפות אירופה בכדורסל 2013.
מבצר ז'וליאן

מבצר ז'וליאן (באנגלית: Fort Julien או Jullien) היה מבצר במצרים, שנבנה במקור על ידי האימפריה העות'מאנית ונכבש על ידי צרפת במהלך מסעותיו של נפוליאון במצרים ובסוריה בין 1798 ל-1801. המבצר ניצב בגדה המערבית של הנילוס כמה קילומטרים צפון-מזרחית לראשיד (רוזטה) בחוף הצפוני של מצרים. המצודה הוקמה על ידי הסולטאן אל-אשרף סייף אל-דין קייטביי (1468-1496 לספירה) כחלק מהמעוזים הצפוניים שבנו הממלוכים המגנים על המדינה מפני פולשים, ושופצו בהמשך בתקופת שלטונו של הסולטאן קאנשו אל-גאורי ( 1501-1516 לספירה). המצודה נחנכה רשמית בשנת 1482 לספירה. יש לה צורה מלבנית, עם ארבעה מגדלים עגולים למחצה, אחד בכל פינה. המתחם כלל מבנה מבנה מרכזי ובו מקומות לבתים של חיילים, ומקומות ספציפיים לאחסון נשק, ומסגד. המצודה מורכבת מאלפי אבני אבן גיר, חלקן הגיעו ממבנים מצריים קדומים קודמים שהוחזקו בכתובות הירוגליפיות, כולל אבן רוזטה המפורסמת, שהתגלתה על ידי המשלחת הצרפתית למצרים. באמצע יולי 1799 חיילים צרפתים בפיקודו של לוטננט פייר-פרנסואה בושאר חשפו את אבן רוזטה המפורסמת במבצר בעת שחיזקו את ביצוריו. שנתיים לאחר מכן נכבש בידי כוח בריטי-טורקי משולב לאחר מצור קצר והפגזה של המבצר. Citadel of Qaitbay at Rashid, EG GATE Courrier de l'Égypte no. 37 (2 Fructidor year 7 / 1799) p. 3 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטיאן קראוק ואן אדריכם

כריסטיאן קרַאוּק ואן אַדריכֶם (בהולנדית: Christian Kruik van Adrichem; בלטינית: Christianus Crucius Adrichomius, אדריכומיוס;‏ 1533–1585) היה קרטוגרף ותאולוג. נולד בדלפט שבהולנד וחי רוב חייו בגרמניה. ספרו Theatrum Terrae Sanctae et Biblicarum Historiarum ("זירת ארץ הקודש וסיפורי התנ"ך"; ראה אור בקלן ב-1590) היה בתקופתו המחקר היסודי ביותר בגאוגרפיה של ארץ ישראל. הספר כלל מפה גדולה של ארץ ישראל, 10 מפות קטנות ואיורים רבים המתארים את נחלות שנים עשר שבטי ישראל, ערי המקלט וערי הלויים, העיר ירושלים, כיבושי יהושע בן נון, מסעות האבות ועוד. הספר כולל לקסיקון של כ-300 אתרים בירושלים וסביבתה, הקשורים לסיפורי המקרא וחיי ישו, יוחנן המטביל והשליחים וכרונולוגיה מאדם הראשון ועד ישו. ואן אדריכם היה בנו של איש דת קתולי שהוגלה מהולנד הפרוטסטנטית. את ידיעותיו שאב מלימוד מעמיק וקפדני של התנ"ך והברית החדשה, כתבי יוספוס פלביוס ועולי רגל קדומים לארץ ישראל. בין יתר ספריו חיבור אנטי-פרוטסטנטי חריף ("האנטיכריסט", נוסף כנספח לספרו הגדול) ו-Vita Jesu Christi ("חיי ישוע"; אנטוורפן, 1578). הרמן מ"צ מאייר, ארץ ישראל במפות עתיקות, ירושלים 1961, עמ' 26 מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן קראוק ואן אדריכם בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית שלוש מפות של ירושלים, סרטון באתר החינוך של הספרייה הלאומית מפת ארץ ישראל מספרו של אדריכם, 1590. אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית מפות נחלות השבטים, אדריכם, 1590, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית מפת ירושלים, 1584, 1590. מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית תיאור הספר הספר באתר מכירות בפילדלפיה
ז'ורז' דלרו

ז'ורז' דלרו (בצרפתית: Georges Delerue; ‏ 12 במרץ 1925 - 20 במרץ 1992) היה מלחין קולנוע צרפתי. חיבר מוזיקה ללמעלה מ-300 סרטים מז'יל וג'ים ועד פלאטון. זכה בפרס אוסקר עבור "A Little Romance" ‏(1980) ובמועמדויות עבור "אן של אלף הימים" (1969), עליו היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב, "יום הדולפין" (1973), גם עליו היה מועמד לגלובוס הזהב, "ג'וליה" (1977) ו-"סיפורה של אגנס" (1985) וכן ארבעה פרסי סזאר (שלושה מהם רצופים, האחרון עבור המטרו האחרון, 1981) ושני פרסי באפט"א. בנוסף למוזיקה לקולנוע כתב גם את המוזיקה לתשעה בלטים, שתי אופרות וכן מוזיקה תזמורתית ומוזיקה לתוכניות רדיו וטלוויזיה. העיתון "לה פיגארו" כינה אותו "מוצארט של הקולנוע". נולד ברוּבֶּה (Roubaix) שעל גבול בלגיה למשפחה מוזיקלית. בגיל 14 ניגן קלרינט בלהקה מקומית וזכה להשכלה קלאסית בקונסרבטוריון המקומי. לאחר מכן עבר לפסנתר ולאחר שלקה בעקמת עבר לקריירה של מלחין. ב-1945 עבר לפריז והחל ללמוד בקונסרבטואר של פריז. על מנת להתפרנס עבד כנגן ג'אז בבארים. מ-1947 הלחין עבור הקומדי פראנסז ותיאטראות נוספים, המוזיקה שלו זכתה בפרסים והוא היה לחברם של פייר בולז, מוריס ז'אר ובוריס ויאן. בשנות החמישים עבר להלחנה לסרטים קצרים ולאופרה-קומיק כתב מוזיקה לבלט, למחזות של בוריס ויאן ולתוכניות טלוויזיה. ב-1955 חיבר קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת ואופרה לפי שלגייה. ב-1959 חיבר את המוזיקה לסרט הראשון באורך מלא, Le bel âge. בהמשך עבד עם הבמאים האירופאים פרנסואה טריפו (ז'יל וג'ים, מי ירה בפסנתרן, לילה אמריקאי - בו הופיע בהופעת קמע, המטרו האחרון), ז'אן-לוק גודאר (הגוף והלב), אלן רנה, לואי מאל, ברנרדו ברטולוצ'י (הקונפורמיסט) ואחרים, במקביל לפיתוח קריירה בהוליווד. נפטר בלוס אנג'לס מהתקף לב בגיל 67. אדם לכל עת ויוה מריה! נשיא על הכוונת (אנ') נשים אוהבות הקונפורמיסט אהבה במנוסה רודפי הבצע טירונות תאומים עוברת אורח בסן סוסי מגנוליות מפלדה חרב גדעון פלאטון נוכלת ושמה סו עשירות ומפורסמות סיפורה של אגנס" מדיה וקבצים בנושא ז'ורז' דלרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'ורז' דלרו ז'ורז' דלרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'ורז' דלרו, באתר AllMovie (באנגלית) ז'ורז' דלרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'ורז' דלרו, באתר AllMusic (באנגלית) ז'ורז' דלרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'ורז' דלרו, באתר Discogs (באנגלית) נקרולוג, הניו יורק טיימס ז'ורז' דלרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ביוגרפיה
בוניפיקה הול

בוניפיקה הול הוא אחד ממתקני הספורט ברובע בוניפיקה הסמוך לחוף הים של עיר הנמל קופר בסלובניה ולרובע העתיק של העיר. ברובע בוניפיקה מתחם מלונות וטיילת חוף ולצידם קריית ספורט. קריית הספורט בקופר כוללת אצטדיון כדורגל קומפקטי שמכיל 4,047 מקומות, מרכז שחייה, מגרשי טניס והיכל ספורט רב תכליתי למשחקי כדורעף, כדוריד ועוד שלצידו גם חדרי סטודיו לאימונים ועוד. היכל הספורט של העיר נפתח ב-1999 והכיל בתחילה כ-4,500 מקומות לצופים (כולל מקומות עמידה) אך בהמשך נקבע מספר המקומות הקבועים בו ל-2,475 מקומות, חלקם ביציעים מתקפלים. במופעי מוזיקה האולם יכול לארח עד 6,000 איש. ב-2004 היה אחד מהאולמות בסלובניה בהם נערכה אליפות אירופה בכדוריד. במסגרת התוכנית לארח בקופר את אחד הבתים בשלב הראשון של אליפות אירופה בכדורסל 2013, תוכנן להיבנות בקריית הספורט בקופר היכל ספורט חדש בשם "ארנה בוניפיקה" שנועד להכיל 8,000 מקומות. אך בהמשך הוחלט להסתפק בהרחבת היכל הספורט הישן לכ-5,000 מקומות. במסגרת השיפוץ שנמשך כחודשיים הוחלפו המושבים באולם, שודרגה מערכת מיזוג האוויר באולם ונבנו יציעי עיתונות ומכובדים חדשים וגם היציעים המתקפלים סביב לפרקט הוחלפו במושבים קבועים. על פי התוכניות חלק מיציעי העיתונות נבנו למעשה מחוץ לאולם וחוברו במסכים לאולם. גם סביב לאולם נעשו עבודות גימור חיצוניות למבנה ולשטחים סביבו. מדיה וקבצים בנושא בוניפיקה הול בוויקישיתוף
מסדר ג'ון הקדוש

המסדר המכובד ביותר של בית החולים של ג'ון הקדוש מירושלים (באנגלית: The Most Venerable Order of the Hospital of Saint John of Jerusalem; בצרפתית: L'Ordre très vénérable de l'hôpital de Saint-Jean de Jérusalem), או בקצרה מסדר ג'ון הקדוש (באנגלית: Order of Saint John; בצרפתית: Très vénérable ordre de Saint-Jean), הוא מסדר של בריטניה הניתן לנתיני חבר העמים הבריטי, ארצות הברית והונג קונג. מטרתו הבינלאומית של המסדר היא "להקל ולמנוע חולי או פציעה, ולפעול להגברת הבריאות והרווחה של חולים ברחבי העולם". המסדר מורכב משש דרגות ובראשו המונרך של הממלכה המאוחדת, חברים במסדר לרוב אינם משתמשים בתוארי המסדר מחוץ אליו וכמו כן אינם נחשבים אבירים, לכן גם לא מקבלים את התואר סר (Sir) או דיים (Dame). המסדר כולל כ-25,000 עמיתים שרובם פרוטסטנטים והשאר מגיעים מזרמים אחרים בנצרות. מעבר להיותו מסדר, הוא כולל גם ארגון רפואה הפועל במספר ארצות דרך ארגונים קטנים יותר כמו ארגון אמבולנס ג'ון הקדוש (אנ') המתפקד כארגון צדקה וכחברה. המסדר גם מפעיל את בית החולים סנט ג'ון בירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של מסדר ג'ון הקדוש האתר הרשמי של המסדר (באנגלית) בלוג חדשות לא רשמי של המסדר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.