laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דושאן מאטוביץ'

דושאן מאטוביץ' (בסרבית: Душaн Maтoвић; נולד ב-8 ביולי 1983 בבלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי-ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום עוזר מאמן בהפועל תל אביב. מאטוביץ' החל את דרכו בקבוצה קטנה בסרביה, ולאחר מכן עבר לשחק בסלובקיה ובליטא. בקיץ 2011 הגיע לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, עמה זכה באליפות הראשונה בתולדות המועדון. עונה לאחר מכן העפיל עמה לגמר גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, אך קבוצתו נכנעה להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין. ב-30 בינואר 2014 חתם בבית"ר ירושלים. ב-15 בינואר 2015 כבש מאטוביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל אשקלון במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה, שהסתיים בתיקו 3-3. ב-17 ביוני 2015 סיכם מאטוביץ' על הארכת חוזהו בבית"ר ירושלים בעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. ב-19 בדצמבר, כבש מאטוביץ' שער הליגה הראשון שלו במדי בית"ר ירושלים, בניצחון 0–1 על מכבי נתניה. ב-15 ביוני 2016 מאטוביץ' חתם בהפועל כפר סבא לעונה אחת. בתום עונה זו האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת. בקיץ 2018 מאטוביץ' עזב את ישראל אחרי 7 שנים וחתם במינסק מליגת העל הבלארוסית. בינואר 2019 חזר לאחר 13 שנה לסרביה וחתם בווזדובאץ'. ב-19 בדצמבר 2019 חזר לאחר לישראל וחתם בבני לוד מהליגה הלאומית. בקיץ 2020 חתם בסקציה נס ציונה. ב-4 ביוני 2021 הודיעה מאטוביץ' על פרישה מכדורגל. בחודש ינואר 2024, קיבל מאטוביץ' אזרחות ישראלית.ב-2 ביולי 2024 חזר להפועל תל אביב בתור עוזר מאמן. עירוני קריית שמונה אליפות: 2011/2012 גביע הטוטו: 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא דושאן מאטוביץ' בוויקישיתוף דושאן מאטוביץ', ברשת החברתית אינסטגרם דושאן מאטוביץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דושאן מאטוביץ', באתר Transfermarkt דושאן מאטוביץ', באתר Soccerway דושאן מאטוביץ', באתר WorldFootball.net דושאן מאטוביץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דורון בן דור, ‏בחיפה נושמים לרווחה: מעמדו של מטוביץ' הוסדר, באתר ONE‏, 20 בינואר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רגעים (אלבום של אריק איינשטיין ופיטר רוט)

רגעים הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף פעולה עם פיטר רוט, שיצא בשנת 2006. פיטר רוט, ששיתוף הפעולה שלו עם איינשטיין החל ב-2002 כשניגן גיטרות באלבומו "שמש רטובה", הלחין כמחצית משירי האלבום, עיבד אותם יחד עם אלדד גואטה והפיק מוזיקלית. עוד נכללים באלבום לחניהם של מאור כהן, יהלי סובול, מאיר ישראל ושמוליק צ'יזיק, ששירו "אף אחד לא מזיל דמעה" זכה לגרסת כיסוי מפיו של איינשטיין. למילות השירים שבאלבום אחראים דן תורן, כהן, סובול, ישראל, צ'יזיק, יענקל'ה רוטבליט ואיינשטיין עצמו. הביקורות לאלבום היו מעורבות. השירים "טיול רגלי" ו"משהו טוב" יצאו כסינגלים עוד בשנת 2005. בשנה שבה יצא האלבום תועד איינשטיין מבצע באולפן ערוץ הספורט את השיר "אחד עשר מטר", כשאותו מלווים נגני האלבום, דבר שהוא מיעט לעשות באותה התקופה. השיר "אולי את לא יודעת" מתוך האלבום חודש על ידי איינשטיין ב-2011, הפעם כדואט בינו לבין כותב השיר, מאיר ישראל. גרסת הדואט הופיעה באלבומו של ישראל, "יש ימים". במרץ 2016, כ-10 שנים לאחר צאתו לאור, הגיע האלבום למעמד אלבום זהב. לכבוד האירוע, יצא בהוצאה מחודשת בחברת "פונוקול". ההוצאה המחודשת כוללת רימסטר (מאת פיני שפטר) וקטע בונוס: "משהו מן המלחמה" (שיר שאיינשטיין ורוט הקליטו במקור עבור פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל). אריק איינשטיין: שירה פיטר רוט: הפקה מוזיקלית, גיטרות, בס, כלי הקשה, קלידים, עיבודים וקולות אלדד גואטה: פסנתר עיבודים וקלידים רן שמעוני: תופים עמית יצחק: גיטרה סלייד (בשיר פרידה קצרה) יהלי סובול: גיטרה אקוסטית (בשיר פרידה קצרה) יהודה דרי: עיצוב עטיפה מידע על האלבום רגעים באתר MusicBrainz יעקב בר-און, פיטר רוט נפרד: איך זה לעבוד עם אריק איינשטיין, באתר דה פוסט, 3 בדצמבר 2013 גידי אביבי, אריק הוא אריה בחורף, באתר הארץ, 12 בינואר 2006 אמיר עמרמי, רגל פה רגל שם, באתר נענע 10, 8 בינואר 2006 אורן בר-אל, ביקורת דיסק: אריק איינשטיין, באתר הבמה, 31 בינואר 2006 עידו הררי‏, יד אחת עושה את זה, באתר וואלה, 22 בינואר 2006 הדיסקוגרפיה של אריק איינשטיין באתר MOOMA איינשטיין בהופעה נדירה באולפן האלופות, בערוץ הספורט באתר YouTube רז שכניק, אריה הזהב, באתר "ידיעות אחרונות", 29 במרץ 2016
Novembers Doom

Novembers Doom (בעברית: "אבדון נובמבר", תעתיק: "נובמברס דום") היא להקת דת'-דום מטאל משיקגו, אילינוי שבארצות הברית. הלהקה חתומה כעת בחברת Prophecy Productions. יחד עם Evoken ו-Rigor Sardonicous, היא אחת מלהקות הדת'-דום האמריקאיות המוקדמות שעדיין פעילות היום. Novembers Doom הוקמה ב-1989 בתור להקת דת' ות'ראש מטאל תחת השם Laceration. בהדרגה, הלהקה החלה לשנות את הצליל שלה לכיוון סגנון כבד ואיטי יותר, ובשלב זה אומץ השם Novembers Doom מכיוון שחברי הלהקה הרגישו שהוא מתאים יותר לכיוון הנוכחי שלהם. ב-1 בנובמבר 2017, נער במוסקבה, אנדריי אמיליאניקוב בן ה-18, ששיחק על פי הדיווחים במשחק "הלווייתן הכחול", רצח את המורה שלו, ולאחר מכן את עצמו עם מסור חשמלי, אבל לא לפני שפרסם תמונות של המורה המת יחד עם שיר של הלהקה Novembers Doom. חברי הלהקה פרסמו הצהרה המגנה את מעשיו של אמיליאניקוב, וביקשו מהמעריצים: ”אם אתה אדם שנאבק עם המחשבות שלך, פנה בבקשה לעזרה שאתה צריך לפני שתפנה לסוג זה של אלימות קיצונית וחסרת היגיון”. פול קהר (Paul Kuhr) - שירה (1992-היום) לארי רוברטס - גיטרה, שירה (1999-היום) ויטו מרצ'יז - גיטרה (2003-היום) מייק פלדמן - בס (2009-היום) גארי נייפלס - תופים (2011-היום) רון הולצנר - בס דייוויד סוויני - באס אמט הול - תופים ג'ים דובלסקי - תופים ג'ים ברסנהאן - גיטרה ג'רי קוזיאל - גיטרה (?-1995) מייק לגרוס - גיטרה ובס (2003-2004) אד "שרדי" בתישו - קלידים סטיב ניקולסון - באס וגיטרה (1989-1995) בריאן ויטד - באס (1995-1997) ג'ט הרננדס - תופים (1995) ג'ייסון ארמליוס - גיטרה (1995-1997) קאתי ג'ו היינה - זמרת (1995-1999) מרי ביליץ' (Mary M. Bielich) - באס (1997-2002) אריק ויין ברנלי - גיטרה (1997-2003) סשה הורן - תופים (1999, 2008-2011) אריק קיקה - (גיטרה 1999) ג'ו נונז - תופים (2000-2008) כריס ויסקו - באס (2007-2009) מדיה וקבצים בנושא Novembers Doom בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Novembers Doom Novembers Doom, ברשת החברתית פייסבוק Novembers Doom, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Novembers Doom, ברשת החברתית אינסטגרם Novembers Doom, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Novembers Doom, באתר ספוטיפיי Novembers Doom, באתר Last.fm (באנגלית) Novembers Doom, באתר AllMusic (באנגלית) Novembers Doom, באתר MusicBrainz (באנגלית) Novembers Doom, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Novembers Doom, באתר דיזר Novembers Doom, באתר Discogs (באנגלית) Novembers Doom, באתר Songkick (באנגלית) Novembers Doom, באתר Genius Novembers Doom, באתר בנדקמפ Novembers Doom, באתר טיידל (באנגלית) NovembersDoom1989 - דף הפייסבוק הרשמי של הלהקה Robert Pasbani, Moscow Teen Uses Novembers Doom Song In Depicting Murder/Suicide, Metal Injection, ‏2017-11-11 (באנגלית אמריקאית) Novembers Doom have posted a statement condemning the actions of Emelyannikov, Facebook
שממל

שְמֶמֶל היא להקת אוונגרד ישראלית, המשלבת סגנונות מוזיקליים שונים לרבות קברט, ג'אז, רוק, פופ, גרוב, סקא, פולק ומוזיקה חסידית - או כפי שסולן הלהקה, דרור ויידמן, הגדיר זאת, "פאנק יהודי במזרח התיכון". הלהקה הוקמה רשמית בשנת 2007, לאחר מספר שנות פעילות באתרי יצירה כגון יוטיוב ו"במה חדשה", לשם הועלו חומריה הראשונים וטיוטות של שירייה העתידיים (טיוטה לשיר מלחמה/נסלי, שיר המחק, סופרמן, גלגלצ ועוד). במהלך הופעותיה משלבת הלהקה שירים מקוריים, חלקם סאטירים ואף פוליטיים, יחד עם מערכונים קצרים והומוריסטים. בעשור השני של המאה ה-21 התפרסמה הלהקה בקרב הקהל הרחב בזכות מספר שירים חדשים אשר ליוו מהלכים חברתיים ופוליטיים מדוברים, כגון: "אל תגעו לנו בערק" (המתייחס להעלאה של מחירי המשקה במשק), "שיר אהבה חברתי" (שנכתב ובוצע בתקופת מחאת האוהלים בשנת 2012) וקאבר בשם "Talking about an arab revolution" (שמביע תמיכה במחאות האביב הערבי). שירים אלו התפרסמו בתפוצה רחבה, בין השאר בעקבות הקשרם האקטואלי-חברתי ושיתופי פעולה עם אמנים מוכרים בביצועם. ב-24 ביוני 2014 שחררה הלהקה את גרסת האודיו של שירה החדש "ישבני". מספר ימים לאחר מכן פרסמה הלהקה את הקליפ המלא לשיר זה, המבוסס על טכניקת הצילום וואן-שוט. ב-8 בספטמבר 2014 שחררה שממל קליפ נוסף בשם "ברלין", אשר מבקר את המצב הכלכלי ובעיית הדירות בארץ ומציין כי במצב כזה המעבר לחו"ל מפתה ואף הגיוני. הקליפ נכתב זמן רב לפני מבצע צוק איתן, אך יציאתו נדחתה בשל האירועים המדיניים והביטחוניים בארץ. הקליפ עורר דיון ציבורי והתבלט במיוחד על רקע מחאת המילקי. בשנת 2014 הם הוצאיו אלבום חדש בהפקה של מרקיסיו. EP הליום להמונים (פברואר 2008) EP מעשה בלביבות (דצמבר 2008) הליום להמונים (2011) 2011–2014 (2014) דרור ויידמן – שירה וסקסופון יניב רווה – גיטרה, יוקולילי ושירה שם חממי – גיטרה, בנג'ו ושירה אייל רווה – גיטרה באס יוגב גבאי – תופים אורי טבצ'ניק – סקסופון, בריטון ושירה ברק הנר – חצוצרה גל דהן - סקסופון וקלרינט מעיין מילוא – טרומבון ושירה מיכאל שוורץ, לשעבר[דרוש מקור] - קלידים זאת בנוסף לשלוש דמויות פיקטיביות המשמשות לקטעי הנונסנס והסאטירה של הלהקה: בלה ברטוק - ברווזת יד, חזירסקי חזירוביץ' - חזיר יד ותרצה שחורציאניטיס - תרנגולת גומי. מלבד כלי הנגינה המוצהרים של חברי הלהקה, חלק מחבריה יודעים לנגן גם על כלים נוספים (בין השאר חליל וסקסופון). למרות מספרם הרב של חבריי הלהקה, מרבית הופעותיה כוללות הרכב קבוע של 10 חברי להקה, אליו מצטרפים אמנים אורחים משתנים. בין האורחים שהופיעו עם הלהקה נמנים: דודו זר, גורי אלפי, לירון לב, תמר אייזנמן, קובי אוז, אפרים שמיר, תומש ואבי גרייניק. אתר האינטרנט הרשמי של שממל שממל, ברשת החברתית פייסבוק שממל, באתר MusicBrainz (באנגלית) שממל, באתר Discogs (באנגלית) שממל, באתר Songkick (באנגלית) תזיזו את הישבן: שממל בקליפ חדש, באתר ynet, 7 ביולי 2014 בכורה: שיר חדש לשממל, באתר וואלה, 24 ביוני 2014 עמי פרידמן, קבלו אלבום מלא וקליפ חדש של "שממל", באתר ynet, 11 בדצמבר 2014 יובל אראל, השקת אלבום שני, שממל להמונים, 17 בדצמבר 2014 מתוך תוכנית הרדיו "מדפי המוזיקה", שבתחנת קול הקמפוס אשר שכטר, "אני נפולת של נמושות גאה", באתר TheMarker‏, 24 בספטמבר 2014
ניילס אלדריג'

ניילס אלדריג' (באנגלית: Niles Eldredge; נולד ב-25 באוגוסט 1943) הוא ביולוג ופלאונטולוג אמריקאי. הוא וסטיבן ג'יי גולד הם מנסחיה העיקריים של תאוריית "שיווי המשקל המקוטע" של האבולוציה. אלדריג' למד לטינית באוניברסיטת קולומביה. לפני השלמת התואר עבר ללימודי אנתרופולוגיה תחת הדרכתו של נורמן ניואל (אנ'). בתקופה זו החל לעבוד במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. אלדריג' סיים בהצטיינות את לימודיו ובעודו עובד במוזיאון נרשם ללימודי דוקטורט. הוא השלים את לימודיו לתואר ב-1969. בשנת 1969 החל אלדריג' לעבוד כאוצר מחלקת חסרי החוליות במוזיאון, ולאחר מכן – כאוצר הפלאונטולוגיה של חסרי החוליות במחלקת הפלאונטולוגיה של המוזיאון, תפקיד ממנו פרש לאחרונה. הוא פרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק. התמחותו היא באבולוציה של טרילוביטים, קבוצה של פרוקי-רגליים נכחדים שחיה בעידן הפלאוזואיקון, לפני 543 עד 245 מיליון שנה. בשנת 1972 הציעו אלדריג' וסטיבן ג'יי גולד את תאוריית "שיווי המשקל המקוטע" של האבולוציה. "שיווי משקל מקוטע" הוא תיאור אפשרי של האופן בו מתרחשת לעיתים האבולוציה – בשינויים פנוטיפיים ניכרים ומהירים (מהירים בקנה מידה אבולוציוני, כלומר תוך עשרות אלפי שנים בלבד), המופרדים בתקופות ממושכות של יציבות פנוטיפית. אלדריג' פיתח תאוריה של אבולוציה של מערכות אקולוגיות במקביל להתעניינותו בהכחדת מינים. כלין מרגוליס מרבה גם אלדריג' להתייחס לחשיבות הסביבה בהסבר דפוסים של אבולוציה. אלדריג' הוא ממבקרי הגישה המתרכזת בגן כבסיסה של האבולוציה, גישה שריצ'רד דוקינס הוא ממייצגיה העיקריים. הוא פועל לניסוח הסברים חלופיים של ההתנהגות האנושית לפי הביולוגיה האבולוציונית. אלדריג' פרסם כ-160 מאמרים אקדמיים, ספרים ומאמרי ביקורת עמיתים בנושאי אבולוציה ודרוויניזם. מדיה וקבצים בנושא ניילס אלדריג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניילס אלדריג' ניילס אלדריג', אוצר במוזיאון להיסטוריה של הטבע בניו יורק, על תערוכה חדשה על דרווין, באתר הידען (2006) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שתי גיטרות בס תופים

שתי גיטרות בס תופים הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 2004. את האלבום הפיקו ברי סחרוף ופיטר רוט. את מילות השירים כתבו אברהם חלפי, לאה גולדברג, יהודה אופן, יענקל'ה רוטבליט ואיינשטיין עצמו. האלבום הוקלט במשך שנה באולפנו של יזהר אשדות. השירים "בואנס נוצ'ס" ו"מילים, מילים" מתוכו יצאו כסינגלים עוד בשנת 2003. לאחד השירים מהאלבום, "זה לא בדיוק געגוע", נוצר קליפ. את "פנסי העיר דולקים עדיין" (גרסת כיסוי לשירו של בני ברמן משנת 1960) שר איינשטיין בדואט עם הזמרת רוני אלטר. אריק איינשטיין - שירה ברי סחרוף - עיבודים (שירים 1, 2, 4, 7, 10) שלומי (כרובי) לביא - עיבודים (שירים 1, 2, 7) פיטר רוט - עיבודים (שירים 2, 3, 7, 8, 9, 10) יהודה פוליקר - עיבוד (שיר 5) יעקב גלעד - עיבוד (שיר 5) אלידע רמון - טכנאי הקלטה רונן הלל - מיקס יזהר אשדות - מאסטרינג ועריכה דיגיטלית פדות אניג'ר - ניהול הפקה יהודה דרי - עיצוב עטיפה ברי סחרוף - גיטרה, בס וקלידים פיטר רוט - גיטרה, בס, קלידים וטמבורין יהודה פוליקר - גיטרה, בס, קלידים ובוזוקי שלומי (כרובי) לביא - תופים וכלי הקשה שחר אבן-צור - תופים גילי רייכנטל - תופים רן שמעוני - תופים אלדד גואטה - קלידים והמונד טל שגב - קלידים עדי בוסיבא - חלילית אלידע רמון - שייקר מידע על האלבום שתי גיטרות בס תופים באתר MusicBrainz שגיא בן נון, אלבום חדש לאריק איינשטיין, באתר הארץ, 21 בינואר 2004 גידי אביבי, קבלו את אריק סינטרה, באתר הארץ, 29 בינואר 2004 גבע קרא עוז, אוהב להיות באולפן, באתר ynet, 29 בינואר 2004 אני גיטרה, יש למישהו לפרוט? (הקישור אינו פעיל, 29 בינואר 2023) הספד לאריק איינשטיין בעמוד הפייסבוק הרשמי של אשדות הדיסקוגרפיה של אריק איינשטיין באתר MOOMA עמי פרידמן, האוצרות הנסתרים של אריק איינשטיין, באתר ynet, 27 בנובמבר 2013 באלבום עצמו הקרדיט למילים ניתן לברמן, אך זוהי כנראה טעות. ראו למשל: בני ברמן, "שירי מלחים", הד ארצי 1961; בני ברמן, "גלגול שני", האחים ראובני 1988; בני ברמן, "הקלטות מקוריות", הד ארצי 1990. מילים לשיר פרידת מלח - יהודה אופן, באתר שירונט
החור הגדול

החור הגדול או מכרה קימברלי (באפריקאנס: Groot Gat) הוא מכרה יהלומים תת-קרקעי פתוח בקימברלי שבדרום אפריקה, ונטען כי הוא הבור הגדול ביותר שנחפר בידי אדם בעבודת ידיים. אתר המכרה היה במקור גבעה שטוחה. הכרייה במקום החלה בשנת 1871, ואותו מועד היה גם תחילת פיתוחה של קימברלי, שנקראה בתחילה New Rush. גילוי יהלומים במקום משך לשם זרם של מחפשים, ושנה לאחר מכן כבר התקיים במקום יישוב בן 50,000 נפש. החפירה במקום נעשתה באתים ובמכושים. המחפשים כרו 22 מיליון טון של אדמה וסלעים - ויהלומים במשקל של 2,720 קילוגרמים או 13,600,000 קרט. תנאי המחיה במקום היו קשים - חום לוהט, מחסור במים ותנאי תברואה ירודים. כורים רבים נהרגו בתאונות כרייה. ב-1888 הסכימו בעלי המכרות השונים שנפתחו במקום לאחד את מאמציהם, וכך קמה חברת הכרייה דה בירס. הכרייה בבור נפסקה ב-1914 לאחר שהפכה לבלתי רווחית ומסוכנת מדי. אז נחפר בסמוך פיר למכרה תת-קרקעי. אתר המכרה הפתוח נחפר עד לעומק של 240 מטרים. הבור שנוצר עקב כך הוא בקוטר של 463 מטרים ובשטח כולל של 170 דונמים. בהמשך מולא הבור חלקית וכיום מגיע עומקו ל-215 מטרים. בתחתיתו הצטברו מים בעומק של 40 מטרים, וכך נמצא מפלס פניהם 175 מטרים מתחת לפני הקרקע שסביב הבור. האתר מצוי כיום במרכזה של העיר קימברלי. כיום נעשים מאמצים להביא להכרזה על המקום כאתר מורשת עולמית. לאחר תום הכרייה בבור הוא הפך לאתר תיירות. בשנות השישים החלה הקמתו של מוזיאון לתולדות הכרייה במקום ולימיה המוקדמים של קימברלי. המוזיאון התפתח לכלל תצוגה תחת כיפת השמיים הכוללת גם דיורמות של העיר בימיה המוקדמים והצגה של אמצעי כרייה וטכנולוגיות כרייה. המוזיאון נפתח רשמית ב-1971, במסגרת חגיגות שנת המאה לייסוד העיר. בראשית שנות האלפיים השקיעה חברת דה בירס 50 מיליון ראנד בפיתוח החור הגדול כאתר תיירות. מדיה וקבצים בנושא החור הגדול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החור הגדול
רכבל ראש הנקרה

רכבל ראש הנקרה הוא רכבל תיירותי הפועל באתר ראש הנקרה על גבול ישראל - לבנון המאפשר גישה למערות של שמורת הטבע. תחנת הכניסה העליונה לרכבל נמצאת ליד חניון על כביש 4 כמה מטרים לפני הגבול ומעל מצוקי הגיר הלבנים בגובה 70 מטרים. התחנה התחתונה נמצאת במבנה הפונה לים עם קיר דמוי סלע לבן כדי להגן עליו מפני רסס הגלים. השיפוע של הרכבל הוא 60 מעלות. הרכבל נבנה על ידי חברת דופלמאייר האוסטרית בשנת 1987 בשיתוף הטכניון בחיפה, והקרוניות שמכילות 15 אנשים סופקו על ידי חברת Swoboda (נרכשה על ידי חברת דופלמאייר). הרכבל הוא מסוג "מסילה אווירית" (Aerial tramway), בעל כבל יחיד. הקרוניות מחוברות באופן קבוע לכבל עם ארבעה מהדקים כל אחד, צורה שאינה אופיינית מאחר שבהנעת רכבלים מקובל כבל אחד לתמיכת הקרונות וכבל נוסף הנקרא כבל משיכה. מערכות ההנעה והבקרה של הרכבל ממוקמות בתחנה העליונה. גלגלת סטיה ומשקולות המתח נמצאות בתחנה התחתונה. מזג אוויר סוער מאוד מאלץ השבתה של הרכבל בגלל מהירות הרוח הגבוהה וכדי להגן על הקרוניות מפני רסס הגלים, מה שקורה לפי אתר החברה יומיים או שלושה ימים בשנה. אחת משתי הקרוניות של הרכבל הקרוניות של הרכבל מדיה וקבצים בנושא רכבל ראש הנקרה בוויקישיתוף
מוזיאון הווטרנים נשר

מוזיאון הווטרנים על שם יורי שטרן, הוא מוזיאון בעיר נשר המנציח את מורשת הלוחמים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. המוזיאון שכן מאז הקמתו בשכונת בן דור ועבר באוגוסט 2022, לשכונת נשר הוותיקה ברחוב המגינים 26, במבנה לשימור ששוכן בו גם המוזיאון ההיסטורי של העיר נשר. בשנת 1993 הוקמה בעיר נשר "עמותת הווטרנים נשר", הפועלת במסגרת "העמותה למען הקשיש". עמותת הווטרנים הוקמה כדי לאגד את הלוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה אשר עלו לארץ ישראל ונקלטו בעיר. בינואר 2000, החליט מנהל העמותה הראשון, גרגורי דונאייבסקי, להקים את מוזיאון הווטרנים. דונאייבסקי היה פוליטרוק לשעבר בצבא האדום, אשר הגיע לברלין במלחמת העולם השנייה, עלה לישראל והתיישב בעיר נשר. ההנחה הייתה שלווטרנים רבים הגרים בנשר מזכרות רבות והם יהיו מוכנים לתרום אותן למוזיאון. דונאייבסקי פנה למנהל המוזיאון הנוכחי יוסף סיטניקוב בהצעה להקים ביחד את המוזיאון. סיטניקוב הוא צייר ופסל והקים מוזיאונים כאלה בברית המועצות (בערים רוסטוב על הדון ואזוב) וגם הביא איתו בעת עלייתו לישראל חלק מהמוצגים של המוזיאונים אותם הקים בברית המועצות. עיריית נשר העמידה לרשות העמותה מספר חדרים צמודים במתנ"ס המקומי וכן מימון להקמת התצוגות. מימון נוסף התקבל מהמשרד לקליטת העלייה. "מוזיאון הווטרנים - נשר" נחנך ב-10 במאי 2000. מטרת המוזיאון הייתה שימור מורשת הווטרנים - לוחמים יהודים שלחמו לצד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה כנגד הנאצים. הפריטים המוצגים במוזיאון נתרמו בעיקר על ידי וטרנים תושבי נשר, והם כוללים תמונות שצולמו על ידי הלוחמים תוך כדי לחימה, מדים של הלוחמים, עיטורי גיבור ברית המועצות ואותות הצטיינות שונים שקיבלו הווטרנים. אחד הפריטים החשובים במוזיאון הוא מכשיר טלפון מהבונקר של היטלר שנלקח משם על ידי דונאייבסקי. במוזיאון מוקדשת פינה ל-156 לוחמים יהודים אשר קיבלו את עיטור "גיבור ברית המועצות", שהוא האות הגבוה ביותר שניתן בזמנו. מאז פתיחתו ועד חודש פברואר 2010, גדל מספר המוצגים במוזיאון פי ארבעה, סיירו במוזיאון כ-22,000 איש בקבוצות של תלמידים, סטודנטים, חיילים, תיירים מרוסיה ואוקראינה וכן חברי כנסת וקונסולים של רוסיה. בטקס הפתיחה הביא הקונסול הרוסי סאשה מוסיינקו כשי בקבוק וודקה אשר עוצב כפגז. לאחר מותו של חבר הכנסת לשעבר יורי שטרן הוסב שם המוזיאון ל"מוזיאון הווטרנים על שם חבר הכנסת יורי שטרן". במרץ 2010, חלק מהמוצגים של המוזיאון נמצאו באחסון בגלל צפיפות בשטח המוזיאון והעדר שטח תצוגה מתאים. הפעילות במוזיאון כוללת גם מתן הרצאות לתלמידי בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכוניים על מורשת הווטרנים. בשנת 2008 זכתה עמותת הווטרנים המפעילה את המוזיאון בפרסים ואותות הצטיינות מטעם המשרד לקליטת עלייה והכנסת על תרומתה לקהילה. בשנת 2022 החליטה עיריית נשר להעביר את המוזיאון לרחוב המגינים 26 בנשר, בתוך מבנה שנמצא ברשימת השימור ומשמש גם את הארכיון ההיסטורי של העיר נשר. המטרה היא לפנות את החדר בו המוזיאון יושב לטובת כיתת לימוד של בית הספר הממלכתי דתי "כנפי נשרים" היושב באותו מבנה. העברה בוצעה ב-16 באוגוסט 2022. ב-5 בפברואר 2023 בסיוע של עיריית נשר, הסתיים ארגון המוזיאון וכל המוצגים נתלו על הקירות. מוזיאון הווטרנים אריאל מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הווטרנים בוויקישיתוף "מוזיאון הווטרנים נשר" במגינים 26 נשר, פתוח לביקורים בתאום מראש בטלפון 04–8299226 צולם ב-23/5/2023 בערוץ יו-טיוב הערך מבוסס על ריאיון עם מנהל המוזיאון, מנהל העמותה למען הקשיש, ביקור במוזיאון ומסמכים שהוצגו הודעת דובר עיריית נשר באתר העירייה
לינדזי וון

לינדזי קרולין קילדו-וון (באנגלית: Lindsey Caroline Kildow-Vonn; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא גולשת אלפינית אמריקאית, אלופה אולימפית, אלופת עולם ו-4 פעמיים זכתה בגביע העולם הכללי (2008, 2009, 2010 ו-2012) שנייה בכל הזמנים. וון זכתה ב-82 תחרויות בגביע העולמי (43 ירידה במורד, 28 ‏ סופר G ‏, 4 סלאלום ענק, 2 סלאלום, 5 משולב), זכתה ב-20 תארים בגביע העולם (גביע כדור בדולח), יותר מכל גולשת וגולש אחר בכל הזמנים, מהם 4 פעמים בגביע העולמי הכללי (2008 - 2010 ו-2012). היא זכתה 3 פעמים ב-3 תארים לעונה (2010, 2011, 2012), היא עלתה על דוכן המנצחות ב-137 תחרויות גביע העולמי והיא אחת משש גולשות בהיסטוריה שזכו בכל חמש תחרויות הגביע בעולמי. בשנת 2010 זכתה וון בתואר ספורטאית השנה בעולם ובשנים 2009 ו-2010 זכתה בתואר ספורטאית השנה בארצות הברית. וון נולדה בשם לינדזי קרולין קילדו בסיינט פול שבמינסוטה. היא החלה לגלוש בסקי כבר בהיותה בת שנתיים. אביה, אלן קילדו, שהיה אלוף ארצות הברית לנוער בגיל 17 בשנת 1970 עד לפציעה בברכו בגיל 18, דחף אותה להצלחה בענף זה. בהמשך, היא התאמנה בהדרכתו של אריך סיילר. בשנת 2007, נישאה וון לתומס וון, גולש סקי אולימפי (מקום 9 באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)), אך הזוג הודיע שהחליט להתגרש בנובמבר 2011 והתגרש סופית ב-9 בינואר 2013. ב-18 במרץ 2013 הודיעה וון שהיא יוצאת עם שחקן הגולף טייגר וודס, הזוג נפרד במאי 2015. מנובמבר 2016 עד נובמבר 2017 הייתה בזוגיות עם קנאן סמית', עוזר מאמן ב-NFL. מדיה וקבצים בנושא לינדזי וון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לינדזי וון (באנגלית) לינדזי וון, ברשת החברתית פייסבוק לינדזי וון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לינדזי וון, ברשת החברתית אינסטגרם לינדזי וון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לינדזי וון, באתר olympedia.org לינדזי וון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לינדזי וון, באתר הפדרציה הבינלאומית לסקי (באנגלית) נסיכת הקרח נשברת: הסיפור הטראגי והמוזר של האלופה האולימפית וסמל הסקס לינדזי וון, באתר Xnet‏, 18 בדצמבר 2012 אליסף דעואל, מלכת השלג / "מחוץ לרדאר", באתר ynet, 24 בינואר 2015 אמיר ענבר, "לא אכפת לי אם אהיה נכה": הגולשת המרוסקת מתעקשת לזכות בעוד מדליה אחת, באתר הארץ, 7 בפברואר 2019 Elizabeth Leonard, Lindsey Vonn and Boyfriend Kenan Smith Split After a Year of Dating, People, November 07, 2017 (באנגלית)
יוהנס הנס דניאל ינסן

יוהנס הנס דניאל ינסן (בגרמנית: Johannes Hans Daniel Jensen;‏ 25 ביוני 1907 - 11 בפברואר 1973) היה פיזיקאי גרעין וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1963 (ביחד עם מריה גופרט-מאייר). יוהנס ינסן נולד ב-25 ביוני 1907 בהמבורג לגרנר קארל ינסן. החל מ-1926 למד פיזיקה מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת המבורג והשיג שם את הדוקטורט שלו בשנת 1932. ב-1937 היה ינסן מרצה ללא שכר באוניברסיטת המבורג ובאותה תקופה החל לעבוד עם פול הרטק מנהל מחלקת כימיה פיזיקלית באוניברסיטת המבורג ויועץ לחימוש צבאי, ב-24 באפריל 1939 התקשרו השניים למשרד הרייך למלחמה כדי לספר להם על יישומים צבאיים אפשריים של תגובות שרשרת גרעינית. שליטה צבאית על פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית, הידוע גם בשם מועדון האורניום, החלה ב -1 בספטמבר 1939, היום שגרמניה הנאצית פלשה לפולין. אותו אחר הצהריים, אחד מהמנהלים, הביא את ינסן לתוך הפרויקט. עיקר ענינו של ינסן היה בצנטריפוגות כפולות להפרדת איזוטופים של אורניום, ינסן פיתח צנטריפוגות כפולות המבוססות על תהליך נדנדה כדי להקל על השפעת ההפרדה. ב-1941 ינסן היה פרופסור מן המניין לפיזיקה תאורטית במכון הטכנולוגי של הנובר (כיום אוניברסיטת הנובר), ובשנת 1946 הוא התמנה להיות פרופסור. ב-1949 הוא התמנה פרופסור באוניברסיטת קרל, מאז 1969 הוא היה פרופסור אמריטוס והוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון, אוניברסיטת אינדיאנה והמכון טכנולוגי של קליפורניה. בשנת 1963 קיבל ינסן פרס נובל לפיזיקה ביחד עם מריה גופרט-מאייר על בניית מודלים של גרעין האטום, ינסן נפטר ב-1973 בהיידלברג. מדיה וקבצים בנושא יוהנס הנס דניאל ינסן בוויקישיתוף יוהנס הנס דניאל ינסן, באתר פרס נובל (באנגלית) יוהנס הנס דניאל ינסן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יוהנס הנס דניאל ינסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הגשרים של מחוז מדיסון

הגשרים של מחוז מדיסון (אנגלית: The Bridges of Madison County) הוא ספר מאת רוברט ג'יימס וולר (Waller) משנת 1992, העוסק ברומן בין צלם-כתב ואשת איכר ממחוז מדיסון, איווה. הספר זכה להצלחה עצומה, עם למעלה מ-50 מיליון עותקים שנמכרו. בשנת 2002 פרסם את הספר אלף דרכים כפריות (אנ'). הספר פותח בהצגת מפגש אמיתי כביכול של הסופר עם ילדי גיבורת הסיפור, פרנצ'סקה ג'ונסון (Johnson), שבו הם מציגים בפניו את המסמכים המתעדים את אשר אירע. למרות הפתיחה הריאלית כביכול של הספר, הסיפור הוא פרי רוחו של הסופר, ולא מתעד מאורעות אמיתיים. צלם-סופר בשם רוברט קינקייד (Kincaid), נוסע למחוז מדיסון באיווה על מנת לסקר ולצלם את שבעת הגשרים המקורים שבמחוז עבור הנשיונל ג'יאוגרפיק. קינקייד עצמו מתגורר במדינת וושינגטון, והוא אדם בודד ללא בני משפחה. בדרכו הוא נעצר לבקש הכוונה מפרנצ'סקה ג'ונסון, אשה ממוצא איטלקי. בין השניים מתפתח רומן קצר, בן ארבעה ימים המסתיים בפרידה מתוך הבנה כי מחויבותה של פרנצ'סקה למשפחתה גוברת על אהבתה לרוברט. הספר מתעד את המשך אהבתם לאורך השנים של השניים למרות הניתוק הארוך, ומסתיים במותה של פרנצ'סקה וגילוי הרומן על ידי ילדיה. סרט בשם זהה משנת 1995 מבוסס על הספר, בכיכובם של מריל סטריפ וקלינט איסטווד. מחזמר המבוסס על הספר הוצג בברודוויי ב-2014. הגשרים של מחוז מדיסון, באתר OCLC (באנגלית) הרומן האסור שטרף את כל הקלפים: פרק מתוך "הגשרים של מחוז מדיסון", באתר ynet, 2 בנובמבר 2019 http://www.smh.com.au/entertainment/books/wellread-fictions-big-sensations-20140123-319pz.html אורית הראל, במילים פשוטות: אין כמו עורך טוב, באתר מעריב NRG, ‏12 באפריל 2002