laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אינטרמצו עם אריק

אינטרמצו עם אריק הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית בנושאי מוזיקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בהנחיית המנצח והפסנתרן אריה ורדי אשר גם כתב את תסריטי התוכניות. זוהי הסדרה החמישית של הטלוויזיה החינוכית עם אריה ורדי. קדמו לה: "כיתת אמן", "פרקי בארוק", "שיחות מן המקלדת", "שיחה בעשר אצבעות" ו"צלילים מן ההיכל". אלה סדרות הטלוויזיה היחידות של מוזיקה קלאסית שנעשו עד כה בהפקה מקורית בישראל. התוכניות צולמו באולפני הטלוויזיה החינוכית הישראלית ברמת אביב. כל פרק בסדרה עוסק בנושא מוזיקלי אחד, ומתארחים בו הרכבים מוזיקליים או אמנים ישראלים ובינלאומיים בתחומי ההלחנה, הנגינה, השירה והמחול, ביניהם צעירים ואלמונים, ואחרים ותיקים ומפורסמים, המבצעים באולפן יצירות הקשורות לנושא הפרק. כמו כן משולבים בתוכנית קטעי ארכיון מתוך קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקונצרטים ואירועי מוזיקה מגוונים בארץ ובעולם. אות הפתיחה הנוכחי, קטע מתוך אינטרמצו אופ' 117 מס' 2 של ברהמס, מנוגן על ידי אריה ורדי עצמו. בעבר שימשו בתפקיד זה קטע מתוך "קרנבל" של רוברט שומאן וקטע מהפרק השלישי של סונטת הסערה של בטהובן. הסדרה שודרה החל משנת 2003, בימי שישי ב-16:00 (במסגרת שידורי החינוכית בערוץ הראשון), ושידור נוסף ביום חמישי ב-20:00 בערוץ 23. ב-29 באוקטובר 2006 חגגה הסדרה את פרק ה-100 במסיבה שנערכה באולם קלרמונט בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, בנוכחות שרת החינוך, חברת הכנסת הפרופסור יולי תמיר. במאי, עורך הסדרה ומעצב דמותה הטלוויזיונית מראשיתה ובמשך כ-350 תוכניות היה ז'קי ברקן, אשר עבד עם אריה ורדי בשיתוף פעולה מלא, גם בסדרות המוזיקה הקודמות, עד יומו האחרון ביוני 2014. מפיק אינטרמצו, מוסטפא אבו ראס, המשיך את דרכו כבמאי ומפיק הסדרה. בינואר 2016 הופקה התוכנית ה-400. הפקת התוכנית הופסקה עם סגירת הטלוויזיה החינוכית באוגוסט 2018. אחת התוכניות האחרונות שצולמו הייתה ריאיון בן שעה עם דניאל בארנבוים, שצולם באקדמיית ברנבוים-סעיד בברלין. התוכנית אירחה במשך השנים שמות בינלאומיים רבים, ובהם ניתן למנות בין השאר את קורט מאזור, זובין מהטה, מאריי פרחיה, יפים ברונפמן, אנדראש שיף, ג'סי נורמן ואחרים. מבין המקומיים ניתן למנות את פנינה זלצמן, אנדרה היידו, מנדי רודן, אבנר בירון, קרן הדר ועוד. פרקי הסדרה, באתר יוטיוב נעם בן זאב, תוכניות טלוויזיה, באתר הארץ, 5 ביולי 2006 חגי חיטרון, מאחורי הקלעים של "אינטרמצו עם אריק", באתר הארץ, 17 בנובמבר 2015 אמיר מנדל, "אני לא עובד אף פעם. רק מבלה", באתר הארץ, 12 במרץ 2017 דן כספי, אגם הבירבורים, באתר הארץ, 8 בפברואר 2016 זרקור, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2003 אמיר מנדל, המלצות קלאסיות 23.8–30.8: אינטרמצו עם אריק — דניאל בארנבוים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2018 חגי חיטרון, הגואל בכבלי מוות, באתר הארץ, 1 ביוני 2009 חגי חיטרון, אנדרש שיף מנגן באך: חוויה של פעם בחיים, באתר הארץ, 29 במאי 2019 חגי חיטרון, זמרת האופרה ג'סי נורמן שהתה בישראל לרגל קבלת פרס וולף, באתר הארץ, 6 ביוני 2016 חגי חיטרון, סקרלטי בלבוש הולם, באתר הארץ, 15 בינואר 2012 רפי לביא, עכבר העיר, המלצות השבוע של רפי לביא, באתר הארץ, 24 ביוני 2006
ריצ'רד מקמלן

ריצ'רד קאן מקמלן (באנגלית: Richard Cann McMullen;‏ 2 בינואר 1868 – 18 בפברואר 1944) היה תעשיין ופוליטיקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-59 בשנים 1937–1941. ריצ'רד מקמלן נולד בעייר פורטרס שבדלאוור, כבנם של ג'יימס ושרה בולדן מקמלן. הוא עבד כעוזר בחווה כדי לממן את לימודיו בקולג' המסחרי גולדי. ב-1895 הוא נשא לאישה את פלורנס האצ'ינסון, ולשניים נולדו שלושה ילדים. מקמלן למד בורסקאות והשתלב בעסקי תעשיית העור כאשר עבד במפעל העור מאלין ופירסון, שבהמשך הייתה לחברת העור המאוחדת. ב-1917 ייסדו הוא ושני שותפיו את חברת סטנדרד קיד. בהמשך הוא היה לסגן הנשיא שלה, ולאחר מכן המנהל הכללי של חברת אלייד קיד בווילמינגטון. חברות אלו היו החברות המובילות לייצור עור. כאיש עסקים בולט, שימש מקמלן שתי תקופות כהונה כחבר מועצת העיר וילמינגטון, והיה חבר הוועדה לתשתיות ציבוריות וביטוח האבטלה. הוא דחה הצעה להיבחר כראש העיר. לאחר שהסכים באי-רצון להתמודד על משרת מושל דלאוור, ניצח מקמלן ב-1936 את מועמד המפלגה הרפובליקנית הארי ל. קאנון, ואת אייזק ד. שורט, רפובליקני שהתמודד כמועמד עצמאי. מקמלן היה מושל דלאוור הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית לאחר 36 שנים, ובמשך כל תקופת כהונתו הוא היה מתוסכל על אי יכולתו להחליף את יריביו הפוליטיים בממשלת המדינה. בשל העובדה שתקופת כהונתו הייתה במהלך השלבים האחרונים של השפל הגדול, התנהלו מיזמי עבודות ציבוריות ברחבי דלאוור, כולל פתיחת מפרץ רוזוולט בעיר לואס, בניית גשר חדש על המפרץ של נהר אינדיאן, ובניית כמה תחנות חדשות של משטרת המדינה. בבחירות של 1940 נבחר מקמלן שוב כמועמד הדמוקרטים למשרת המושל, אך חודש לפני הבחירות הוא לקה בהתקף לב ופרש מהמרוץ. ריצ'רד מקמלן נפטר בווילמינגטון ב-18 בפברואר 1944. הוא נטמן בבית הקברות ריברוויו שבעיר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 241. ריצ'רד מקמלן באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ריצ'רד מקמלן באתר The Political Graveyard (באנגלית) ריצ'רד מקמלן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עונת 1989/1990 בגביע קוראץ'

עונת 1989/1990 בגביע קוראץ' הייתה המהדורה ה-19 של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל אירופיות, שנערכה בין 27 בספטמבר 1989 ל-28 במרץ 1990. חובנטוד בדאלונה מספרד ניצחה בגמר את סקאבוליני פזארו מאיטליה וזכתה בטורניר הפעם השנייה. שלב הבתים נערך בארבעה בתים בני ארבע קבוצות, והקבוצות בשני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לרבע הגמר. הפועל גליל עליון, הפועל תל אביב, הפועל חיפה והפועל חולון, שסיימו בסדר זה במקומות 2–5 בעונת 1988/1989 בליגה הלאומית בכדורסל, ייצגו את ישראל בתחרות. הפועל גליל עליון הודחה בסיבוב הראשון על ידי אולימפיה ליובליאנה לאחר שהפסידה 151–152 (הפסד 70–73 בכפר בלום וניצחון 81–79 בליובליאנה). הפועל תל אביב הוגרלה בסיבוב הראשון מול אפולון פטרס וניצחה 172–134 (79–75 בפטרס ו-93–59 בתל אביב), אך בסיבוב השני הודחה על ידי סקאבוליני פזארו לאחר שהפסידה 167–183 (ניצחון 79–78 בתל אביב והפסד 88–105 בפזארו). הפועל חיפה הודחה בסיבוב הראשון על ידי יובקזרטה באסקט לאחר שהפסידה 160–161 (הפסד 75–81 בחיפה וניצחון 85–80 בקזרטה). הפועל חולון הוגרלה בסיבוב הראשון מול פנאתינאיקוס וניצחה 152–151 (ניצחון 87–71 בחולון והפסד 65–80 באתונה), ובסיבוב השני הוגרלה מול קסטורס בריין וניצחה 180–167 (תיקו 93–93 בחולון וניצחון 87–74 בבריין-ל'אלוד). בשלב הבתים הודחה לאחר שסיימה במקום הרביעי בבית עם פאניוניוס (הפסדים 85–86 בבית ו-88–91 בחוץ), אפס פילזן (הפסד 79–81 בחוץ וניצחון 97–95 בבית) וסק"א אלמה-אטה (ניצחון 109–106 בבית והפסד 74–92 בחוץ). תוצאות, באתר פיב"א אירופה תוצאות, באתר Linguasport רפאל נאה, כשחולון כמעט נתקעה במוסקבה, באתר ynet, 28 במרץ 2021
דגן שקלובסקי

דגן שקלובסקי (נולד בשנת 1965) הוא פסל ישראלי. מרבית עבודותיו נמצאות בגן הפסלים "בזלטון" בעין כרמל. שקלובסקי נולד וגדל בקיבוץ מרחביה. לאחר השרות הצבאי עבד כחשמלאי בקיבוצו. הוא התחיל ללמוד מחשבים בטכניון. אך לארח שיצר את הפסל הראשון שלו, גולגולת אדם מאבן בזלת שמצא בקיבוץ, בחר להמשיך לפסל. הוא למד פיסול בהדרכתו של מרדכי כפרי. בהמשך הצטרך אליו אחיו הצעיר לעבודת הפיסול. ב-1994 המושב השכן מרחביה נתן להם שטח אדמה עבור הפסלים שיצרו והאחים עברו להתגורר במושב. ב-1995 הפסיקו האחים לעבוד ביחד. ב-1999 עבר להתגורר עם אשתו בקיבוץ עין כרמל שם הציג את פסליו ועבד גם כחשמלאי. לאחר מספר שנים עזב עם משפחתו ליישוב גדעונה. בשנת 2012 השתתף בפסטיבל פיסול באבן שנערך בשוהם ובו יצר את הפסל "שעון ללא מנגנון". בשנים האחרונות החל לפסל גם באבן גיר. הוא מבצע עבודות הנצחה באבן הכוללות ביצוע של אתרי הנצחה ואנדרטאות מאבן, בעיקר בזלת, וגם מעיצוב וביצוע של מצבות אומנותיות מכל סוגי האבן. שקלובסקי הקים את גן הפסלים "בזלטון" (הלחם של המילה "בזלת" חומר הגלם ממנו בנויים הפסלים ו"טון", משקל הגושים) בשנת 1992 במושב מרחביה. עם עזיבתו את הקיבוץ, לקח את פסליו והעמידם בכניסה לקיבוץ עין כרמל. בגן כ-30 פסלי ענק המסודרים במעגל. אנדרואיד - דמות אדם ומאחוריו אישה שרועה לצד נחש מפותל המשפחה - (אב, אם ובנותיה) אחת משמונה (אישה ומחלפות שיערה) השד פרצוף משופם חי-רב (בעל חיים עם ראש של רב חובש כיפה) החתול (הפסל השני שיצר) שבלול מאובן שבלול ימי ראש עם כובע שבלולי חילזון ביצות (עם פרצוף חתולי) ראש עם ציפור ספירלה שמש ציפור לילה כּוֹס הֶחֳרָבוֹת (טורף לילי קטן) תלתן (דיוקנה של בתו של דגן) אישה עם דולפין (דמותה של ענבר - אשתו של דגן) אישה יפה מגן ביצים - אבן גיר גלילית אנדרטה בגן שרון בעתלית - לזכרו של שרון מנחם אלמקיאס. בוצעה ב-2005 על ידי רפי פלד ודגן שקלובסקי, אדריכלות נוף על ידי לנר ואלחנתי, אדריכל-רפי גפני. אתר לזכרו של אורן ליפשיץ בקיבוץ גזית. שעון ללא מנגנון - ברחבת כניסה לבניין המועצה המקומית שוהם ספסל - גבעת הרקפות בקריית ביאליק לזכרה של לאה לנדמן שני עוגני אבן - לאורכו של שביל הים. עוגן הדרך בראש הנקרה ועוגן הדרך ליד מבצר עתלית גולגולת אדם ראש מאורי אישה עם דולפין מגן ביצים ציפור לילה עוגן דרך ראשון ליד ראש הנקרה מדיה וקבצים בנושא דגן שקלובסקי בוויקישיתוף פיסול בבזלת - דגן שקלובסקי, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:42) דגן שקלובסקי - סימפוזיון זמן באבן שוהם 2012, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:46) בזלטון-עין כרמל, מיכל קנדל-טיולי אתנחתא, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:34) ביקור בפארק הפסלים - בזלטון, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:03) גלעד - גן שרון, באתר יזכור עוגני הדרך
הדיוויזיה ה-554 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-554 (בגרמנית: 554. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הייתה פעילה במשך מספר חודשים בשנת 1940. דיוויזיית הרגלים ה-554 הוקמה ב-15 בפברואר 1940 במחוז הצבאי V לשירות בגזרת הריין העליון בגבול גרמניה–צרפת,  שם שימשה כדיוויזיה סטטית בתפקיד הגנתי על החומה המערבית (בלשון בעלות הברית: "קו זיגפריד").  מפקד הדיוויזיה לאורך כל תקופת שירותה היה אנטון פון הירשברג. בתחילה נמשך מטה הדיוויזיה מפיקוד הדיוויזיה לשירות מיוחד ה-441 והכיל שלושה רגימנטים חי"ר (621, 622, 623) וכן רגימנט ארטילריה, יחידת תצפית ויחידות דיוויזיוניות (כולם 554). רגימנט הרגלים ה-621 הוקם במחוז הצבאי XXI תוך שימוש בצוות מרגימנט הרגלים ה-532 של הדיוויזיה ה-246 וכן גדוד מקלענים 148 (בגלוגאו), רגימנט הרגלים ה-622 הוקם במחוז הצבאי VIII תוך שימוש באנשי רגימנט הרגלים ה-423 מהדיוויזיה ה-212 כמו גם אנשי רגימנט רובאי המולדת 2. /IX (בפרנקפורט), ורגימנט הרגלים ה-623 הוקם באזור פראג תוך שימוש באנשי רגימנט הרגלים ה-380 של הדיוויזיה ה-215.  הדיוויזיה נפרסה במאי וביוני 1940 כחלק מהפיקוד העליון XXXIII תחת הארמייה השביעית של קבוצת ארמיות C בגבול גרמניה עם צרפת,  יחד עם דיוויזיית הרגלים ה-556.  הגזרה של הדיוויזיה בחזית נותרה שקטה אפילו במהלך רוב המערכה על צרפת.  בעקבות הניצחון הגרמני במערכה על צרפת (שביתת הנשק ב-22 ביוני 1940), הפכו הדיוויזיות בקו זיגפריד למיותרות. דיוויזיית הרגלים ה-554 פורקה ב-13 באוגוסט 1940 בדונאושינגן, הגדודים I./621, II. /621, III. /621, I. /622, II./622, II. /623 ו-III. /623 הוגדרו מחדש כגדודי משמר המולדת אוטונומיים ונשלחו למחוז הצבאי VII, שם הפכו לגדודי רובאי המולדת 439 עד 445 ב-1 בינואר 1941.  הדיוויזיה ה-554 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Tessin, Georg (1975). Die Landstreitkräfte 501–630. Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939–1945 (בגרמנית). Vol. 11. Biblio. Nafziger, George F. (2000). The German Order of Battle: Infantry in World War II. London: Greenhill Books. ISBN 1853673935. Mitcham, Samuel W. (2007). "554th Infantry Division". German Order of Battle: 291st–999th Infantry Divisions, Named Infantry Divisions, and Special Divisions in World War II. Stackpole Books. ISBN 9780811734370. Schramm, Percy E., ed. (2005). Kriegstagebuch des OKW (בגרמנית). Vol. 1. Augsburg: Verlagsgruppe Weltbild GmbH. ISBN 3828905250. McCroden, William T.; Nutter, Thomas E. (2019). German Ground Forces of World War II: Complete Orders of Battle for Army Groups, Armies, Army Corps, and Other Commands of the Wehrmacht and Waffen SS, September 1, 1939 to May 8, 1945. Savas Beatie. ISBN 9781611211092. Mitcham, Samuel W. (1985). Hitler's Legions: The German Army Order of Battle, World War II. Stein and Days Publishing. ISBN 0812829921.
אמירה (סרט)

אמירה הוא סרט דרמה ערבי שיצא בשנת 2021 בבימויו של הבמאי המצרי מוחמד דיאב, והופק על ידי מוחמד חפזי. הסרט נקרא בשמה של נערה פלסטינית בת 17, אמירה, בתו של אסיר פלסטיני, המשוכנעת שנולדה מזרע שהבריח אביה אל מחוץ לכלא, אך מגלה במהלך הסרט כי אביה הביולוגי הוא קצין שב"ס. הסרט הוקרן לראשונה ב-3 בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה וזכה בפסטיבל בשני פרסים. הסרט היה מועמד מטעם ירדן לאוסקר בקטגוריית הסרט הבין-לאומי הטוב ביותר. הסרט הוא אחד הסרטים הראשונים שעוסקים בתופעת הברחות הזרע של אסירים פלסטינים. ובעקבות כך הוא הוליד מחאה וגרר ביקורות רבות מגורמים פלסטינים רבים, כולל מוסדות רשמיים של הרשות הפלסטינית, מארגוני אסירים ביטחוניים ומארגון חמאס הביקורות האשימו את היוצרים בביזוי של האסירים הביטחוניים. בתגובה הודיע הבמאי, מוחמד דיאב, הפסקת הקרנותיו של הסרט וירדן הודיעה כי לא תשלח את הסרט לאוסקר. "אמירה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמירה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נורית יוחנן נורית יוחנן, ירדן: סרט על הברחת זרע לא ייצג אותנו באוסקר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 9 בדצמבר 2021 Egypt’s ‘Amira’ receives two prestigious awards at the 2021 Venice International Film Festival, EgyptToday, ‏2021-09-12 אמיר בוגן, בגלל "זרע ישראלי": הפלסטינים מוחים נגד נציג ירדן לאוסקר, באתר ynet, 9 בדצמבר 2021 בגלל "פגיעה ברגשות האסירים הפלסטיניים": ירדן משכה את מועמדות הסרט "אמירה" מהאוסקר - וואלה תרבות, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2021
I Still Haven't Found What I'm Looking For

"I Still Haven't Found What I'm Looking For" (בתרגום חופשי לעברית: "עדיין לא מצאתי את מה שאני מחפש") הוא שיר של להקת הרוק האירית U2 מאלבומם "The Joshua Tree" מ-1987. השיר, אשר פורסם לראשונה כסינגל במאי 1987, הפך ללהיט והיה לסינגל השני של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני, והגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי. השיר התבסס על דמו של הלהקה בו המתופף לארי מולן ג'וניור ביצע מקצב ייחודי. בדומה לחלק גדול מיתר השירים באלבום "The Joshua Tree" גם שיר זה נוצר בהשראה העניין הרב של הלהקה במוזיקה אמריקאית. השיר כולל השפעות של מוזיקת גוספל ומוזיקת רוק ומילות השיר עוסקות בכמיהה רוחנית וחיפוש אחר משמעות והגשמה בחיים. השיר היה מועמד בשתי קטגוריות בטקס פרסי הגראמי של 1988 - בקטגוריית הקלטת השנה ובקטגוריית שיר השנה. השיר הפך לימים לאחד מהשירים הפופולריים ביותר של הלהקה אשר מבוצע במרבית סבבי ההופעות של הלהקה. השיר נכלל גם באלבומי האוסף של הלהקה ובתקליטורים של ההופעות החיות של הלהקה. בשנת 2010 מגזין הרולינג סטון דירג את השיר במקום ה-93 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. הווידאו קליפ של השיר צולם ברחוב פרמונט בלאס וגאס ב-12 באפריל 1987 לאחר ההופעה של הלהקה בעיר במסגרת סבב ההופעות של Joshua Tree Tour. בונו - שירה דה אדג' - גיטרות, שירת רקע אדם קלייטון - גיטרה בס לארי מולן ג'וניור – תופים, כלי הקשה מידע על היצירה "I Still Haven't Found What I'm Looking For" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "I Still Haven't Found What I'm Looking For" באתר יוטיוב
שמואל ברזילי

שמואל ברזילי (נולד ב-3 ביוני 1957) הוא חזן חרדי ישראלי, ומשנת 1992 החזן הראשי של קהילת יהודי וינה. נולד וגדל בירושלים, למשפחה המשתייכת לחסידות מודז'יץ, הוא נינו של החזן יעקב אייזנבאך, ברזילי גדל בבית מוזיקלי בו ספג חזנות ומוזיקה יהודית, למד בישיבת באר יעקב, ישיבת כפר חסידים וישיבת חברון, ובעל תואר ראשון ושני במדעי היהדות מאת הפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת וינה. בעת לימודיו בישיבת חברון שימש כחזן בתפילת מנחה ביום כיפור, לאחר נישואיו ביקשו ממנו מתפללי בית הכנסת בו התפלל בבני ברק לשמש כחזן, בעקבות כך החליט ללמוד חזנות, הוא למד במכון לחזנות ומוזיקה יהודית שעל ידי עיריית תל אביב של נפתלי הרשטיק, אצל אלי יפה, שמואל טאובה, משה שטרן ומרדכי סובול. לאחר סיום לימודי החזנות שימש כחזן בחגים בכפר ויתקין, רמת גן, רומניה (בתקופת צ'אושסקו), פלורידה, בשנת 1992 לאחר קונצרט חזנות בווינה יחד עם החזן משה שטרן הוצע לו לכהן כחזן הראשי של קהילת יהודי וינה. ביולי 2017 קיבל את מדליית הזהב של אוסטריה אשר הוענק לו על ידי שר התרבות של אוסטריה. בשנת 2000 הופיע שמואל ברזילי במופע הזיכרון במחנה ההשמדה "מטהאוזן" ביחד עם התזמורת הפילהרמונית של וינה ביצירה "א-ל מלא רחמים" בלחנו של החזן משה שטרן מול כ-8000 איש, ברזילי הצהיר לאחר מכן שזה היה רגע השיא בחיי החזנות שלו. ברזילי השתתף במופעים ופסטיבלים שונים, ובין היתר ביצע שיתופי פעולה עם תזמורת הסימפונית של רדיו וינה, תזמורת "ברוקנר" – אוסטריה ועוד. הוא בעל קול טנור מסוג ליריקו-ספינטו ברזילי הוציא תשעה אלבומים, חלקם עם מקהלת הילדים של נערי וינה, דיסק אחד עם תזמורת רדיו וינה, בניצוח אלי יפה. שני הדיסקים האחרונים הופקו על ידי ד"ר מרדכי סובול, ונקראים "צלילי תפילה" ו"רינה ותפילה". מדיה וקבצים בנושא שמואל ברזילי בוויקישיתוף שמואל ברזילי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל ברזילי, דף שער בספרייה הלאומית שמואל ברזילי באתר אפל מיוזיק שמואל ברזילי באתר דיזר קוביס, החזן שמואל ברזילי שר: יהי החודש הזה, באתר ערוץ 7, 9 באוגוסט 2021 שושי הלר, ‏חזן לשבת: שמואל ברזילי, באתר כיכר השבת, 15 ביולי 2011 אדון עולם...שר שמואל ברזילי החזן הראשי של וינה., סרטון בערוץ "Rachel Suranyi", באתר יוטיוב (אורך: 03:18) החזן שמואל ברזילי עם חנן בר סלע קלרינט בכלייזמרים בצפת, סרטון בערוץ "Rachel Suranyi", באתר יוטיוב (אורך: 03:20) המכונה ר' יענקל פעסטער שושי הלר, ‏חזן לשבת: שמואל ברזילי, באתר כיכר השבת, 15 ביולי 2011 פוסט של הסינפונייטה הישראלית באר שבע בפייסבוק דב הלר, ‏חזן לשבת: שמואל ברזילי מרגש עם "אלוקי", באתר כיכר השבת, 28 בינואר 2011 שהוא בעל חספוס ובעל עוצמה רבה יותר מזה של הטנור הלירי המלא. מעין סינתזה בין הטנור הלירי-המלא לטנור הדרמטי
מאור קיים

הרב מאור קיים (נולד בג' בכסלו ה'תשמ"א, 11 נובמבר 1980) הוא רב ישראלי המשמש ראש המכון התורני הר ברכה. בעבר שימש כר"מ בישיבת הר ברכה. נולד בניו יורק לאביבה, עובדת סוציאלית, וד"ר רפאל קיים, רופא, וגדל בניו רושל שבארצות הברית. סבו, הרב ד"ר אשר מורציאנו, נולד בטנג'יר שבמרוקו, למד אצל הרב רפאל ברוך טולידאנו והרב יוסף משאש, ולאחר מכן בישיבת מיר בארצות הברית ושימש ברבנות קהילה בשכונת קווינס במשך יותר משישים שנה. למד בבית הספר היהודי-אורתודוקסי-מודרני ס.ע.ר (S.A.R) בניו יורק. בשנת תשנ"ז (1996), בגיל 16, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתגורר בירושלים. משפחתו והוא היו ביחסי חברות קרובה עם רב ד"ר דוד אפלבום ומשפחתו. למד בתיכון הרטמן, תקופה קצרה במכינה קדם-צבאית בצפת, ולאחר מכן שנים רבות בישיבת הר ברכה. התגייס במסלול ההסדר ושירת בחיל שריון. נסמך לרבנות בידי הרבנות הראשית. שימש במשך כשלוש שנים ר"מ בישיבה. במקביל, לבקשת הרב אליעזר מלמד, החל לסייע בבירור סוגיות שונות במסגרת העיון לקראת כתיבת סדרת פניני הלכה. לאחר מכן החל לעמוד בראש מכון הר ברכה. במסגרת זו, בין השאר, עומד בראש צוות הכולל למעלה מעשרה רבנים, תלמידי חכמים וחוקרים, העוסקים בבירורים תורניים סביב כתיבת סדרת פניני הלכה במתכונת ייחודית. כמו כן משמש עורך אחראי למרבית ספרי ההוצאה. הרב קיים פרסם מאמרים הלכתיים בכתבי עת תורנים שונים דוגמת תחומין והמעין. פעיל ברשת החברתית פייסבוק ומביע עמדות תורניות וציבוריות בנושאים אקטואליים תורניים שונים. נשוי לאורית קיים, אחות במקצועה, ואב לשבע בנות. בין גיסיו הרב יוסף אות, רבו של בית הכנסת אוהל נחמה בירושלים, ופרופ' שלום צדיק מאוניברסיטת בן-גוריון וישיבת עתניאל. הרב קיים כתב את מרבית ספרי הרחבות לסדרת הספרים פניני הלכה של הרב אליעזר מלמד. סדרת ההרחבות מכילה מחקרים הלכתיים שלא נכנסו לסדרה עצמה. עד כה נדפסו הספרים: שמחת הבית וברכתו, כשרות, טהרת המשפחה, סוכות, מועדים, ימים נוראים. פודקאסטים הרב מאור קיים, יסודות ההלכה בין קבלה למחלוקת, פודקאסט "על המשמעות" הרב חיים נבון משוחח עם הרב מאור קיים על פסיקה ציונית דתית | אפשר לחשוב | 26#, סרטון בערוץ "המרכז לחרות ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 38:25) מאמרים הרב מאור קיים, מחקר תורני בכל ישיבה, באתר ערוץ 7, 21 ביוני 2018 תגובה למאמרו של הרב שמואל אריאל על כרך 'טהרת המשפחה', כ"א בתשרי תשפ"ב הרב מאור קיים, גיור, אהבה וכבוד הרב מאור קיים, תגובה למאמרו של הרב יגאל קמינצקי בנושא כשרות הרב מאור קיים והרב דוד שץ, הגיורים המקילים באמריקה פוסט ברשת החברתית פייסבוק, 8 במאי 2020 פוסט ברשת החברתית פייסבוק, 21 באוקטובר 2016 לדוגמה: פוסט ברשת החברתית פייסבוק, 27 באפריל 2020 על המחבר: הרב מאור קיים – הרחבות לפניני הלכה עיתון שבעי, 14\6\2019, שילה פריד, פרויקט השו"ת. "צורת הכתיבה והעבודה סביב ספרי פניני הלכה" – פוסט ברשת החברתית פייסבוק, 15 בנובמבר 2021
יוקו

יוקו (Yohkoh, קרן שמש, ידוע גם כ- ( Solar-A)) היה טלסקופ שפועל בתחום קרני רנטגן והיה טלסקופ חלל ששוגר כמשימה משותפת של יפן, ארצות הברית ובריטניה. המטרה הייתה להמשיך בחקר פעילות השמש. הלוויין פעל תוך העברת נתונים כ-10 שנים. הקשר איתו אבד במהלך ליקוי חמה. הוא נכנס לאטמוספירה ונשרף כעבור כמה שנים. הטלסקופ שוגר ב-30 באוגוסט 1991 ממרכז החלל אוצ'ינורה בעזרת משגר M-3C. הלוויין פעל בגובה של כ-550 ק"מ. על הלוויין הותקנו 4 מכשירים: Soft X-ray Telescope (SXT) שהפסיק לפעול בשנת 1992. Hard X-ray Telescope (HXT) רגיש בתחום kEv ‏ 14- ‏ eV ‏ 93. Bragg Crystal Spectrometer (BCS) - ספקטרומטר רגיש ב-4 תחומים: Fe XXVI, Fe XXV, Ca XIX,S XV. הוא היה בעל רגישות עד 0.125 שניות זוויתיות. Wide Band Spectrometer (WBS) רגיש בתחום MEv ‏ 100- ‏ kEv ‏ 3. פאנל סולארי שהותקן על הלוויין סיפק כ-200 ו"ט למערכות בקרה ותקשורת. היקף הנתונים המועברים היה כ-50 מגהבייט ביום. עיבוד הנתונים היה באחריות מדענים מיפן. נתונים שהתקבלו תרמו להעמקת הבנה של פעילות השמש והשפעתה של כדור הארץ. אתר האינטרנט הרשמי של יוקו (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של יוקו (ביפנית) מדיה וקבצים בנושא יוקו בוויקישיתוף תיאור פעילות נתונים מאתר נאס"א אנציקלופדיית בריטניקה
מעיין לאוב

מעיין לאוב (נולדה ב־1981) היא שחקנית ישראלית ואושיית רשת. לאוב נולדה בכפר סבא להורים שעלו כילדים ממרוקו. אמה הייתה ממקימי תנועת עודד (תנועה שפעלה בצרפת במטרה להעלות לארץ אינטלקטואלים יוצאי צפון אפריקה), ופעילה במפלגת ד"ש ובפנתרים השחורים. כנערה הייתה פעילה גם בנוער העובד והלומד וגם בנוער צומת. בתיכון למדה תיאטרון, וכבר במהלך השירות הצבאי בחיל המודיעין, החלה ללמוד במכינה של ניסן נתיב. לאוב היא בוגרת בית הספר למשחק סמינר הקיבוצים (2007) ובוגרת תואר ראשון בקרימינולוגיה, פסיכולוגיה וביטחון באוניברסיטת בר-אילן בהצטיינות (2024) וסטודנטית לתואר שני בקרימינולוגיה. ב-2009 השתתפה בקליפ של השיר "ורציתי שתדעי" של הזמרת שירי מימון בתור חברתה הטובה שמאוהבת בה. ב-2012 השתתפה בעונה השנייה של עספור, סדרה של חנן סביון וגיא עמיר בתור מאיה. ב-2015 השתתפה בעונה השלישית של "פולישוק" בתור אבישג, יועצת התקשורת של בולי בובעס, המקיימת אתו רומן, בסדרה "אטלנטיקה" של עודד דוידוף בתור מאיה ובסדרה של סייד קשוע "התסריטאי". ב-2017 השתתפה בסדרה "החברים של נאור" של נאור ציון. ב־2020 השתתפה בסדרות "לעבור את הלילה" ו"טהרן". במקביל לקריירת המשחק עסקה גם בהפקת סאונד ובפרסומות. ב-2020 עם פרוץ הקורונה מצאה עבודה כרכזת פניות בחברת "עץ הדעת: המרכז לקנאביס רפואי" שמלווה אנשים בתהליך קבלת רישיון לקנאביס. החל בפברואר 2023 החלה להעלות סרטונים סאטיריים נגד ממשלת ישראל וראש הממשלה בנימין נתניהו, סרטונים שהתפרסמו מאד, לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל. בינואר 2024 החלה להנחות עם רן הר נבו את הפודקאסט "עם ישראל חי" מטעם יאללה תקווה. מעיין לאוב, ברשת החברתית פייסבוק מעיין לאוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מעיין לאוב, ברשת החברתית אינסטגרם מעיין לאוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מעיין לאוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מעיין לאוב בפייסבוק מעיין לאוב, 10 השמלות הבלתי נשכחות של האוסקר, באתר הארץ, 8 בפברואר 2017 נירית אנדרמן, "המרגליות שהממשלה הזאת מפיקה זה פרייסלס": מעין לאוב לא חוסכת מביבז. דווקא עכשיו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2023 נירית אנדרמן, "המרגליות שהממשלה הזאת מפיקה זה פרייסלס": מעין לאוב לא חוסכת מביבז. דווקא עכשיו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2023 דפנה ארד, ההצגה חייבת להימשך (בג'וב אחר): שחקניות שעשו הסבה בגלל הקורונה, באתר Xnet‏, 28 ביולי 2020 tomroshko, ראיון מיוחד עם שירי מימון | מגזין את, באתר ראיון מיוחד עם שירי מימון | מגזין את, ‏2009-02-01 רני שחר, עם ישראל חי, באתר פודקאסטים, ‏2024-02-04
טרביזונדה ואלה

טרביזונדה "אונדינה" ואלה (באיטלקית: Trebisonda "Ondina" Valla; ‏20 במאי 1916 – 16 באוקטובר 2006) הייתה אתלטית איטלקייה, אלופה אולימפית (ברלין 1936) ושיאנית עולם (1936–1939) בריצת 80 מטר משוכות ובכך הייתה לאישה האיטלקייה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית. אלופת המשחקי הסטודנטים הבינלאומיים (טורינו 1933) בריצת 100 מטר, בריצת 80 מטר משוכות, בקפיצה לגובה ובריצת שליחות 4x100 מטר. ואלה נולדה וגדלה בבולוניה, אחרי ארבעה אחים. שמה הייחודי ניתן לה על ידי אביה על שם העיר טרבזון בטורקיה, הנקראת באיטלקית טרביזונדה, שנחשבה בעיניו כאחת מהערים היפות בעולם. הכינוי שלה "אונדינה" פירושו גל קטן. היא התאמנה בספורט עם יריבתה הגדולה קלאודיה טסטוני, אלופת אירופה ושיאנית עולם. במשחקי הסטודנטים הבינלאומיים (אוניברסיאדה) שנערכו בטורינו בשנת 1933 היא זכתה ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (12.9 שניות), בריצת 80 מטר משוכות (12.2 שניות), בקפיצה לגובה (1.45 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר. באולימפיאדת ברלין זכתה במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בריצה צמודה ביותר ובשיא אולימפי חדש של 11.7 שניות, לפני אנני שטוייר מגרמניה, בטי טיילור מקנדה וקלאודיה טסטוני מאיטליה. לכל ארבע האצניות נקבעה תוצאה זהה של 11.7 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 11.6 שניות, שיפור לשיא בן 4 השנים של אוולין הול ובייב דידריקסון (11.7 שניות), שתיהן מארצות הברית. שיאה זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי בת ארצה קלאודיה טסטוני (11.3 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 48.7 שניות. לאחר המשחקים האולימפיים היא הפחיתה באימונים ובתחרויות בגלל בעיות בגב, אך המשיכה להתחרות בשנות ה-40. במהלך הקריירה שלה היא זכתה ב-16 תוארי אליפות איטליה אישים: פעם אחת בריצת 60 מטר: 1932 פעמיים בריצת 100 מטר: 1933 ו-1936 6 פעמים בריצת 80 מטר משוכות: 1930, 1931, 1932, 1933, 1934 ו-1937 5 פעמים בקפיצה לגובה: 1930, 1931, 1933, 1937 ו-1940 פעם אחת בקפיצה לגובה מהמקום: 1930 פעם אחת בקרב חמש: 1935 ריצת 80 מטר משוכות: 11.6 שניות (1936), שיא עולם בעבר ריצת 100 מטר: 12.5 שניות (1935) קפיצה לגובה: 1.56 מטר (1936), שיא איטליה בעבר. שיא זה החזיק מעמד 18 שנים קפיצה לרוחק: 5.39 מטר (1935), שיא איטליה בעבר מדיה וקבצים בנושא טרביזונדה ואלה בוויקישיתוף טרביזונדה ואלה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי טרביזונדה ואלה, באתר olympedia.org טרביזונדה ואלה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית טרביזונדה ואלה, באתר Track and Field (נשים) טרביזונדה ואלה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)