laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חצי האי סטרשר

חצי האי סטרשר (באנגלית: Stresher Peninsula; בבולגרית: полуостров Стрешер) הוא חצי האי, המכוסה בעיקר בקרח, היוצא לכיוון צפון מערב מארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה. לחצי האי צורה מלבנית. אורו של חצי האי סטרשר 24 קילומטרים; רוחבו של חצי האי סטרשר 30 קילומטרים. חצי האי גובל במפרץ הולטדאל שמצפון מזרח לו; במפרץ אוור שמצפון-מערב לו; ובמפרץ דארבל שמדרום-מערב לו. במפרץ דארבל ממוקמים סלעי וורקמן. הקצה המערבי ביותר של חצי האי הוא כף בלו, המפרידה בין חוף גרהאם שמצפון מזרח לכף, לבין חוף לובה, שמדרום- מערב לכף. בחצי האי נמצאת פסגת לוסון (הממוקמת 6 קילומטרים דרומית-מזרחית לכף אוונסן) וכן פסגת וודן, ופסגת אאולסהד. חצי האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976. חצי האי נקרא על שם פסגת סטרשר המצוייה בהרי הבלקן שבבולגריה. השם אומץ רשמית ב-4 ביולי 2013. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) חצי האי סטרשר בגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה חצי האי סטרשר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR באתר של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור חצי האי, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי הגאזט האנטארקטי הבולגרי
ג'רג'י מרקוביץ'

ג'רג'י מרקוביץ, (בהונגרית: Markovits Györgyi; שארבוגארד, 22 בנובמבר 1919 – בודפשט, 7 במרץ 1985) הייתה היסטוריונית ספרות יהודייה-הונגרייה, דוקטור לספרות (1972), אחותם של מיקלוש מרקוש (1924–2000), במאי קולנוע, תסריטאי, ושל פאל מרקוביץ' (1917–2010), וטרינר, חוקר. ג'רג'י מרקוביץ' נולדה במשפחה יהודית כצאצא השני (אחרי אחיה הגדול פאל) של אהרון מרקוביץ' (1885–1944) וארז'בט דויטש (1891–1944). הם היו שלושה אחים. היא סיימה את לימודיה ב"בית הספר לנשים ארז'בט" בבודפשט (1936), לאחר מכן למדה תפירה וסיימה בית ספר מקצועי לקוסמטיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה נישאה לפאל ליבליך, שנעצר על ידי הגסטפו ב-1944 ולא נראה עוד. הוריה גורשו לאושוויץ בקיץ 1944, ממנה לא שבו. היא התגוררה בטימישוארה מ-1945 עד 1946 ולאחר מכן עבדה כמנהלת בחברת תעשיית הנפט ההונגרית-סובייטית עד 1949. בשנת 1947 התחתנה עם המהנדס יאנוש קוציהה, שהיה מזכיר המפלגה בספרייה הלאומית על שם סצ'ני (OSZK). בין השנים 1949–1957 הייתה הספרנית של ה-OSZK ובין 1957 עד 1983 הייתה ראש "מאגר הפרסומים הנעולים". בשנת 1952, קיבלה תעודת הוראה בהונגרית-צרפתית בפקולטה לבלשנות וספרות של אוניברסיטת אטווש לוראנד. בשנת 1972, בתזה שלה "הפרקים על תולדות הצנזורה בהונגריה, המאבק של העיתונות והספרות המתקדמת למען חופש העיתונות 1919–1944" היא קיבלה את התואר דוקטור בספרות. ילדיה הם מורים: ז'וז'אנה קוציהה (1955–) ומיקלוש קוציהה (1957–). גיהנום הונגרי: בראי הפרסומים האסורים והנרדפים של הטרור הלבן בהונגריה (עורך, בודפשט, 1964) שירה נרדפת. כרכים אסורים, מוחרמים, נתבעים, פרוזה ושירה בעידן מיקלוש הורטי (בודפשט, 1964) בצל הצנזורה. אוסף מסמכים (עם ארון טוביאס, בודפשט, 1966) "אני אוסר על הפצתו!". (העיתונות הנרדפת של התקופה שבין שתי מלחמות העולם) (בודפשט, 1970) "המילים נשארות". ביבליוגרפיה של הספרות על תנועות התנגדות אירופיות (אגר, 1975) טקסטים ששחזרו הביתה. כתבים אנטי-פשיסטים של מהגרים הונגרים. 1919-1945 (בודפשט, 1975) "כל עוד לבנו פועם" מבחר מהספרות הסוציאליסטית 1932–1944 (בודפשט, 1975) מאבקם של סופרים הונגרים נגד הצנזורה (1919-1944) (בודפשט 1985) מסדר הצטיינות דרגת זהב (1979) למען תרבות סוציאליסטית (1983) Somogyi Pálné. "Markovits Györgyi" (PDF). Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. Kozák Péter. "Markovits Györgyi". nevpont.hu. "Visszaemlékezés - Markovits Pál" (centropa.org). "Gyászjelentése (1985)". Iskolai értesítők, Budapest - Magy. kir. állami Erzsébet nőiskola, Budapest, 1936 Művelődési közlöny, 1979. december 15. (23. évfolyam, 24. szám) Művelődési közlöny, 1983. október 5. (27. évfolyam, 19. szám)
דיוויזיית המשמר הראשונה (האימפריה היפנית)

דיוויזיית המשמר הראשונה (ביפנית: 近衛第1師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה. ב-1939 החליט המטה הכללי הקיסרי לפרק את המשמר הקיסרי היפני לשתי בריגדות נפרדות: ה-1 וה-2. הבריגדה ה-1 הועברה לדרום סין ונודעה בכינוי הבריגדה המעורבת של המשמר, הבריגדה ה-2 נשלחה גם היא לסין, וביוני 1941 תוגברה ברגימנט נוסף (ה-5). אי לכך, שמה של הבריגדה שונה לדיוויזיית המשמר הקיסרי. הבריגדה המעורבת של המשמר השתתפה בפלישה להודו-סין, ובאפריל 1941 הוחזרה לטוקיו. במאי 1943 הפכה הבריגדה המעורבת של המשמר לדיוויזיית המשמר הראשונה, ודיוויזיית המשמר הקיסרי הפכה לדיוויזיית המשמר השנייה. הדיוויזיה נותרה בטוקיו עד סוף המלחמה. היא כללה את רגימנט הפרשים הראשון של המשמר, רגימנט ארטילריה, רגימנט הנדסה רגימנט תובלה ויחידות תמיכה נוספות. Madej, W. Victor, Japanese Armed Forces Order of Battle, 1937-1945 [2 vols] Allentown, PA: 1981
חוות בולוטין

חוות בּוֹלוֹטִין היא מקלט שימור לחיות בר ומקום אירוח הנמצא בצפון הנגב, צפון-מערבית למושב רנן. המקום נפתח בשנת 1998. בשנת 1998, החלו דנדן ולילך בולוטין, זוג וממקימי החווה, בהקמת מקלט לחיות בר כדי שיספק מקום לחיות הבר שלהם מתל אביב: 22 חמוסים ושני שועלים. עם הזמן, הגיעו עוד חיות בר, ודן ולילך שתלו קובו, זית, בוסתן עם עצי פרי, עצים וצמחים נוספים. לאחר זמן מה, החליטה לילך על הקמת מבנה אירוח בחווה על מנת שיגיעו מבקרים לשמוע הרצאות ולהכיר את המקלט לחיות הבר. במקלט לחיות הבר שהוקם בחווה נמצאים בעלי חיים נדירים, פצועים או בסכנת הכחדה. חלק מבעלי חיים אלו ניצלו מצייד, ננטשו על ידי אימהותיהם כשהיו גורים, נפלטו נגני חיות או שהם חיות בר פצועות שנמצאו בשטח. במקלט שוהות מאות חיות בר, רובן חיות בר ארץ-ישראליות וחלקן זנים בסכנת הכחדה. אחת מהמטרות של המקלט היא ליצור גרעין רבייה לחיות בר שנמצאות בסכנת הכחדה. בשנה 2013, בשיתוף רשות הטבע והגנים, שוחררו לטבע 4 צבאים שגודלו בחווה. השחרור הוכרז כמוצלח, ומאז אחת לשנה כשהעונה מגיעה משיבים לטבע צבאים נוספים. כמו כן, בין בעלי החיים הנמצאים באופן קבוע בחווה נמנים: אייל נקוד, אוח, קרקל, פנק, חוטמן אדום, תן זהוב, למורים ועוד. דנדן בולוטין, אחד ממקימי החווה עופות שונים בחווה נוף מהחווה חוטמנים אדומים בחווה דורבן מצוי בחווה למען חיות הבר אתר האינטרנט הרשמי של חוות בולוטין דנדן הקים בצפון הנגב בית מחסה לחיות בר פצועות | דוקותיים. יוטיוב. ערן סויסה, האיש ששרד הכל: דנדן בולוטין בלי מעצורים, באתר ישראל היום, 24 בפברואר 2022
דיוויזיית המשמר השנייה (האימפריה היפנית)

דיוויזיית המשמר השנייה (ביפנית: 近衛第2師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה. ב-1939 החליט המטה הכללי הקיסרי לפרק את המשמר הקיסרי היפני לשתי בריגדות נפרדות: ה-1 וה-2. הבריגדה ה-1 הועברה לדרום סין ונודעה בכינוי הבריגדה המעורבת של המשמר, הבריגדה ה-2 נשלחה גם היא לסין, וביוני 1941 תוגברה ברגימנט נוסף (ה-5). אי לכך, שמה של הבריגדה שונה לדיוויזיית המשמר הקיסרי. הדיוויזיה השתתפה בקרב מלאיה וקרב סינגפור. במאי 1943 הפכה הבריגדה המעורבת של המשמר לדיוויזיית המשמר הראשונה, ודיוויזיית המשמר הקיסרי הפכה לדיוויזיית המשמר השנייה. הדיוויזיה כללה הרגימנטים ה-3, ה-4 וה-5 וכן רגימנט סיור, רגימנט ארטילריה ורגימנט הנדסה. היא נותרה במלאיה עד סיום המלחמה, ופורקה יחד עם שאר הצבא הקיסרי. Madej, W. Victor, Japanese Armed Forces Order of Battle, 1937-1945 [2 vols] Allentown, PA: 1981
דיוויזיית המשמר השלישית (האימפריה היפנית)

דיוויזיית המשמר השלישית (ביפנית: 近衛第3師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1944 במטרה לתגבר את המשמר הקיסרי היפני לקראת פלישת בעלות הברית. היא כללה את הרגימנטים ה-8 ה-9 וה-10, ופורקה עם סיום המלחמה. Madej, W. Victor, Japanese Armed Forces Order of Battle, 1937-1945 [2 vols] Allentown, PA: 1981
הדיוויזיה הראשונה (יפן)

הדיוויזיה הראשונה (ביפנית: 第1師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בטוקיו. הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 על בסיס הקורפוס המחוזי הראשון של עתודת המשטרה הלאומית (גוף שקדם לצבא יפן המודרני). כיום, הדיוויזיה כוללת 6,300 חיילים, והיא חלק מארמיית המזרח. הדיוויזיה אמונה על הגנת המחוזות צ'יבה, איבראקי, קנאגאווה, סאיטאמה, שיזואוקה ויאמאנאשי. בסיס הדיוויזיה נמצא במחנה נרימה שבטוקיו. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה הראשונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדיוויזיה הראשונה האתר הרשמי של הדיוויזיה
ארמיית המזרח (יפן)

ארמיית המזרח (ביפנית: 東部方面隊) היא אחת מחמש הארמיות הסדירות של צבא יפן. הארמייה הוקמה ב-14 בינואר 1960, והיא אמונה על הגנת קאנטו וצ'ובו. מטה הארמייה נמצא במחנה אסאקה, שבשכונת נרימה שבטוקיו, והיא כוללת את הדיוויזיה הראשונה ואת הבריגדה ה-12 לצד יחידות נוספות קטנות יותר, הכפופות ישירות למפקדת הארמייה. מפקד הארמייה הנוכחי הוא לוטננט גנרל נאוטאדה מוריאמה. מדיה וקבצים בנושא ארמיית המזרח בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמיית המזרח האתר הרשמי של הארמייה
יוסף אלמאליח

רבי יוסף אלמלאליח (נפטר בי"א אלול ה'תקפ"ג), היה אב בית דין וראש ישיבה בעיר רבאט שבמרוקו ורבה של גיברלטר, מחבר שו"ת "תקפו של יוסף". רבי יוסף אלמאליח נולד בעיר רבאט שבמרוקו לאביו רבי עיוש, מדייני המקום ולאמו בתו של הדיין רבי שמואל קארו. נישא לנכדת רבי אליעזר די אבילה. לפני שנת ה'תקמ"ח מונה לדיין ברבאט ובהמשך כיהן במשרת אב בית דין. נחשב לפוסק הלכה גם של בני העיר סלא הסמוכה לרבאט. במקביל כיהן כראש ישיבה בעיר. כשביקר רבי מוסא בן דוד וחיון בישיבתו, כינה אותו 'סיני' הודות לבקיאותו. לעת זקנותו עבר לגיברלטר וכיהן כרב המקום. מתלמידיו בגיברלטר היה רבי ישראל בן ישעיה שכיהן אחריו ברבנות המקום. רבי יוסף נפטר ונקבר בגיברלטר בי"א באלול שנת ה'תקפ"ג (1823). ספרו "תקפו של יוסף" מכיל שאלות ותשובות בנושאים שונים ובעיקר בנושאי חושן משפט. עבור רבני ודייני מרוקו נחשב הספר לאבן יסוד בפסיקה ההלכתית. הספר נדפס בליבורנו בשני כרכים: הכרך הראשון נדפס בשנת ה'תקפ"ג והשני נדפס בשנת ה'תרט"ו. בנו רבי עמרם היה קונסול איטליה בעיר אסואירה שבמרוקו, הניח בן בשם יוסף שכיהן כדיין בעיר. בתו נישאה לרבי אהרן אלמאליח מהעיר דמנאת, ברבות הימים מילא רבי אהרן את מקומו של רבי יוסף ברבנות רבאט, בנם רבי יוסף כיהן גם הוא בתפקיד. יהדות גיברלטר שלמה דיין, תוקפו של יוסף א, מבוא, ירושלים, תשס"ד. אליעזר בשן, "קהילת גיברלטר - חכמיה, יצירותיהם וקשריהם עם חכמי מרוקו" בתוך: סיני, כרך קכג - קכד, עמ' פב, מוסד הרב קוק, תש"ס. יוסף אלמאליח, תקפו של יוסף כרך א ו-ב, ליבורנו, תקפ"ג - תרט"ו, באתר היברובוקס רבי יוסף אלמאליח, באתר "החכם היומי" יוסף בן עיוש אלמליח (נפטר 1823), דף שער בספרייה הלאומית ראו: לדוד ללמד עמ' פ, בתוך ספר לדוד ברוך.
הלמוט אבט

הלמוט אבט (באנגלית: Helmut Arthur Abt;‏ נולד ב-26 במאי 1925) הוא אסטרונום אמריקאי שהתמחה באסטרופיזיקה. הלמוט אבט נולד בשנת 1925 בגרמניה ומשפחתו היגרה לארצות הברית כאשר הוא היה בן שנתיים. בשנת 1946 הוא סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן ותוך שנתיים השלים באותה אוניברסיטה לימודי תואר שני בפיזיקה. בשנת 1952 הוא סיים עבודת דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה. אבט עבד כשנה במצפה הכוכבים ליק ועבר לאוניברסיטת שיקגו בה היה פרופסור בשנים 1953–1959. בשנת 1960 אבט החל לעבוד במצפה כוכבים באריזונה ועבד בו עד לשנת 2000. בשנים 1966–1968 הוא היה נשיא "ארגון האסטרונומי של הפסיפיק". בשנים 1971–1999 אט היה עורך ירחון מקצועי Astrophysical Journal. הלמוט אבט התמחה בחקר התפתחות הכוכבים, כוכבים כפולים ונושאים נוספים. במהלך חייו הוא פרסם מעל ל-300 מאמרים. על פעילותו רבת שנים לאבט הוענק פרס על שם ג'ורג' ואן ביאסנרואק בשנת 1997. בשנת 1996 התגלה אסטרואיד 9423 שנקרא על שמו. בשנת 2003 פורסם ספר עם אוסף מאמרים של מדענים שונים. הספר הוקדש לאבט. מדיה וקבצים בנושא הלמוט אבט בוויקישיתוף קורות חיים נתונים אישיים דף מדען באתר איגוד האסטרונומי הבינלאומי חקר כוכב 66 באנדרומדה רשימת מאמרים של אבט
אלכסיי מיזגיריוב

אלכסיי יורייביץ' מיזגיריוב (נולד ב־1 ביולי 1974, מיסקי, מחוז קמרובו, רטביב הסובייטית, ברית המועצות) הוא במאי קולנוע רוסי ותסריטאי. אלכסיי מיזגיריוב סיים את לימודיו בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת טומסק ב-1998, ובשנת 2004 — ממחלקת הבימוי של מכון VGIK. בעודו סטודנט, הוא צילם כמה סרטים קצרים, איתם השתתף בהצלחה בפסטיבלי סרטי סטודנטים. בשנת 2003 עבד מיזגיריוב כבמאי מתלמד בסרט "סופות מגנטיות" מאת ואדים אבדרשיטוב. בשנת 2005, סרטו הקצר "פיטורים" השתתף בתוכנית התחרות של "קינוטאבר". בשנת 2007, צילם את הסרט הראשון באורך מלא שלו "קרמן". הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע לאומיים ובינלאומיים. הסרט הבא, טמבורין, תוף (2009), אישר את הבמאי כאחד מיוצרי הקולנוע הרוסים המובהקים ביותר . הסרט "בובן, תוף" זכה אף הוא בפרסים, ביניהם פרס חבר השופטים המיוחד של פסטיבל לוקרנו ה־62 "נמר כסף" ופרס הבמאי הטוב ביותר נטליה נגודה, שחזרה לקולנוע לאחר הפסקה ארוכה וגילמה את התפקיד הראשי בסרט זה, קיבלה את פרס נשר הזהב לשחקנית הטובה ביותר ואת פרס הפיל הלבן של גילדת מבקרי הקולנוע של רוסיה בשנת 2009. סרטו "השיירה" (2012) השתתף בתוכנית הלא תחרותית "פנורמה" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה־62 בברלין. בשנת 2013 העלה אלכסיי מיזגיריוב על במת מרכז גוגול את ההצגה "אחים", כגרסה מחודשת לסרטו של לוקינו ויסקונטי 'רוקו ואחיו'. בשנת 2016 יצא לאקרנים סרטו "דואליסט" שהוקרן לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו אך זכה לביקורות מעורבות. בשנת 2021 החל לעבוד על הפקת סרט פוסט-אפוקליפטי בשם "חולדות" ("Крысолов") בהפקה משותפת עם חברת Art Pictures Studios של פיודור בונדרצ'וק ובהפקת רובן דישדישיאן, שעלילתו מתרחשת בשנת 2032 ומספרת על אנשים שעברו שינוי בדנ"א שאינם מפחדים ממחלות. דברי מיזגריוב, "אם נדבר לגבי הרעיון של הסרט, הוא מבוסס על החוויה שאנו עוברים – מגפה, בידוד וסגרים. המחשבה שלנו הרחיקה לכת, חשבנו שהתגלו תגליות מדעיות רציניות, והן היוו את הבסיס לסרט, אלו הישגים אמיתיים, זו עבודה על מודיפיקציה, ביולוגיה של הדנ"א, שבעזרתה מוגבר הדנ"א האנושי, בעיקר כדי להילחם מחלות. ההתנגשות של הסרט טמונה במה שקורה בעולם עם אדם שחסין ממחלה, אבל פתאום הוא הופך להיות מסוכן בעצמו." לצורך ההפקה יפותח עולם אומנותי שלם: מוסקבה החדשה שוממה, מקומות מוצפים, לאחר סכסוך בין אנשים בעלי דנ"א מחודש שנקראים חולדות לבין אלו שתופסים אותם, הנקראים בפי העם לוכדי חולדות. אלכסיי מיזגיריוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסיי מיזגיריוב, באתר AllMovie (באנגלית) אלכסיי מיזגיריוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Фильм «Бубен, барабан» Алексея Мизгирёва на сайте Энциклопедия отечественного кино". אורכב מ-המקור ב-2012-01-11. נבדק ב-2012-01-19. Россиянин завоевал «Серебряного леопарда» на кинофестивале в Швейцарии, Вести.ru, 15.08.2009 "Национальная премия кинокритики и кинопрессы «Белый Слон»: Номинанты и призёры (2009)". נבדק ב-2014-02-12. «Конвой» поедет на Берлинский кинофестиваль, Радио Культура, 16.01.2012 "Кинорежиссер Алексей Мизгирев: «У нас получился странный мюзикл с мордобитием»". Театрал. נבדק ב-2014-04-11.
איש מכירות

איש מכירות (או מוכרן) הוא אדם העוסק במכירה של מוצרים או שירותים ללקוחות וללקוחות פוטנציאליים. מקצוע זה נהיה חיוני ככל שהתפתחה כלכלת השוק הן במישור הארצי והן בזה הגלובלי. סימנים להופעתו של מקצוע זה ניתן למצוא כבר בשלהי ימי הביניים, כאשר נציגי חברות יבוא ויצוא, כמו גם יצרני מזון וחומרי גלם, פעלו בנמלים שהתנהלה בהם פעילות מסחרית משמעותית. עם התפשטות מוצרי המכונות פרי המהפכה התעשייתית של המאה ה-19, הפך מקצוע זה לחיוני לטובת שיווקם של מוצרים. בתקופות ובמקומות מסוימים מקצוע זה היווה תנאי הכרחי, ועד המצאת שיטות שיווק ממוכנות (באמצעות העיתונות, הדואר, שירותי שליחים וכדומה), לתנאי שאין בלתו. יהודים, בדומה ל'עמי תיווך' אחרים, תפסו מקום נכבד במקצוע זה, כהמשך למיקומם בכלכלת שלהי ימי הביניים ותחילת העת החדשה. עם הגירתם מערבה לארצות מפותחות כלכלית, בראשן ארצות הברית, בלטו יהודים במקצוע זה. בהתאם לסוג המוצר או השירות, המכירה נעשית לעיתים במקום עבודתו של איש המכירות, ולעיתים במקום עבודתו של הלקוח. דוגמאות: איש מכירות שתפקידו למכור דירות בבניין חדש מבצע את עבודתו בבניין או בסמוך לו, כדי שיוכל להראות את האתר ללקוחות פוטנציאליים. מוכרן בחנות מוכר את מוצרי החנות לקונים המגיעים אליה. סוכן נוסע הוא איש מכירות העובר בין לקוחות פוטנציאליים ברחבי אזור פעולתו, ומציע להם את סחורתו. מכירה נעשית במפגש פנים אל פנים בין איש המכירות ללקוח, או בקשר לא ישיר, כגון מכירה באמצעות טלפון או דואר אלקטרוני. שיטת מכירה נוספת, המוכתבת על ידי הלקוח, היא מענה למכרז, שלפיו מחליט הלקוח על הספק הזוכה מבין כל הספקים שענו למכרז. מרכיב מרכזי בעבודתו של איש המכירות הוא שכנוע הלקוח הפוטנציאלי להסכים למכירה המוצעת לו. כאשר מדובר במכירה של מוצר מורכב מתלווה אל איש המכירות מומחה טכני, המוסיף מידע טכני על המידע השיווקי. תהליך המכירה כולל לעיתים הדגמה של המוצר הנמכר (למשל נסיעת מבחן בתהליך המכירה של מכונית). איש מכירות הוא בדרך כלל עובד של הארגון שאת סחורתו הוא מוכר, אך ישנם גם אנשי מכירות הפועלים בנפרד מהארגון שאת סחורתו הם מוכרים. סוכן ביטוח הוא למעשה איש מכירות של חברות הביטוח שהוא מייצג. מתווך נדל"ן הוא למעשה איש מכירות המייצג את בעלי הדירות העומדות למכירה. כתמריץ להגברת המכירות שכרו של איש מכירות שכיר מכיל בדרך כלל מרכיב של עמלות המחושב בהתאם למכירותיו. התמורה לאנשי מכירות עצמאיים היא בדרך כלל בשיעור מסוים ממכירותיהם. את פעילותו של איש המכירות מקדימה ומלווה פעילות שיווק, שמטרתה להביא את המוצר הנמכר לידיעתם של הלקוחות הפוטנציאליים, למשל באמצעות פרסומת. לידים מספקים לאיש המכירות פרטים של לקוחות פוטנציאליים, לשם יצירת קשר אתם. הכשרת אנשי מכירות נעשית בקורסים המוצעים על ידי גופים להכשרה מקצועית, שאליהם נלווית הכשרה תוך כדי עבודה. איך להיות איש שיווק טוב?, באתר "לימודים ישראל" 10 כללים לאנשי מכירות מעולים, באתר "ברק לעסקים" אנשי מכירות, דף שער בספרייה הלאומית מוֹכְרָן, באתר האקדמיה ללשון העברית
סרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סרה – כפר פלסטיני אישים: אריק סרה – מוזיקאי ומלחין צרפתי אריקה סרה – שחקנית קנדית ז'ורז'-פייר סרה – צייר צרפתי מייקל סרה – שחקן אמריקאי ריצ'רד סרה – אמן אמריקאי סר שרה
הדיוויזיה השנייה (יפן)

הדיוויזיה השנייה (ביפנית: 第2師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בטוקיו. הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 במטרה להגן על צפון-מערב הוקאידו. כיום, הדיוויזיה כוללת 8,100 חיילים, המחולקים לשלושה רגימנטים רגליים ורגימנט שריון אחד, והיא חלק מארמיית הצפון. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור. בסיס הדיוויזיה נמצא במחנה אסהיקאווה שבעיר אסהיקאווה. מדי שנה לוקחים חיילי הדיוויזיה חלק בפסטיבל חורף מקומי בעיר. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה השנייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדיוויזיה השנייה (ביפנית) האתר הרשמי של הדיוויזיה
ארתור מלוויל

ארתור מלוויל (באנגלית: Arthur Melville‏; 1855–1904) היה צייר סקוטי שלמד בצרפת, ונודע באהבתו לציור נופי המזרח בעקבות מסעותיו באזור בסוף המאה ה-19. ארתור מלוויל נולד באנגוס, סקוטלנד ב-10 באפריל 1855. המשפחה עברה לאיסט לינטון, בסביבות שנות ה-60. הוא החל לצייר בזמן שעבד כשוליה בחנות מכולת והשתתף בשיעורי אמנות בערב באדינבורו, אליהם הלך ברגל מספר קילומטרים. בשנת 1874 הועסק כמנהל חשבונות והפך לסטודנט במשרה מלאה בבית הספר המלכותי של האקדמיה הסקוטית בהדרכת ג'ון קמפבל נובל. הוא הושפע גם מג'ון רוברטסון ריד. ב-1877, בגיל 22, הוא צייר את "גן הכרובים", שהתקבל על ידי האקדמיה המלכותית. מלוויל מכר את הציור לג'יימס האנטר אנאנדייל, יצרן נייר. המכירה מימנה חלקית את לימודיו של האמן בפריז מ-1878 עד 1880. ב-1878 נסע לפריז ונרשם לאקדמיה ז'וליאן. כאן הוא החל ללמוד על המורכבויות של ציור בצבעי מים הוא פגש את האמן הסקוטי, רוברט וויר אלן, שהכיר לו את האימפרסיוניסטים.] לאחר מכן הוא בילה את קיץ 1879 במרכז צרפת במושבת האמנים גרז-סור-לואה. בגרז-סור-לואה התאספו מספר אמנים והם היו חסידי ציור באוויר הפתוח. הוא חיפש איכרים שידגמו עבורו בחוץ, והוא הלך בעקבות עבודתם של ציירי טבע הכפריים הצרפתיים. הוא חזר לאדינבורו מוקדם בקיץ 1880 וצייר בסטודיו בשנדוויק פלייס שאותו חלק עם אחיו ג'ורג', סטודנט לרפואה. הוא נשאר רק כמה חודשים כיוון שהתכוון לחזור לצרפת ולאחר מכן לנסוע למזרח התיכון. חוש הצבע שהוא מאפיין כל כך בולט של עבודתו התפתח במהלך מסעותיו בפרס, מצרים וטורקיה בין השנים 1880 ו-1882, שם נסע לפעמים לבדו במסעות ארוכים בפנים הארץ. כדי להעביר בציור את האור המזרח תיכוני החזק, הוא פיתח טכניקה של שימוש בצבעי מים על בסיס של נייר רטוב עם גואש. למלוויל, אף על פי שלא היה ידוע יחסית במהלך חייו, הייתה אחת ההשפעות החזקות ביותר באמנות של ימיו, במיוחד בטיפול שלו בצבעי מים, שהשפיעה על ציירי גלאזגו. הוא היה במיטבו בציור בצבעי מים את החיים במזרח, אבל הוא גם צייר כמה דיוקנאות בצבעי שמן וקומפוזיציה רבת עוצמה. חלק מתמונותיו נמצאות במוזיאונים שונים, במיוחד בסקוטלנד, אבל רבות נוספות נשארו אצל אספנים פרטיים. תערוכת זיכרון מקיפה של יצירותיו של מלוויל נערכה בגלריות המכון המלכותי בלונדון בשנת 1906. מדיה וקבצים בנושא ארתור מלוויל בוויקישיתוף Gale, Iain (1996). Arthur Melville. Edinburgh: Atelier Books. p. 20 Mackay, Agnes (1951). Arthur Melville R.W.S., A.R.S.A. Leigh-on-Sea: F. Lewis Publishers Limited. pp. 14, 20–21. Arthur Melville Adventures in Colour. Edinburgh: National Galleries of Scotland. 2015. pp. 12, 13, 31, 125 A Cabbage Garden, National Galleries of Scotland (באנגלית) Lachlan Goudie, The story of Scottish art, 2020, ISBN 978-0-500-23961-2. (בenglish) MacKay, Agnes (1951). Arthur Melville RWS ARSA 1855-1904. Leigh-on-Sea: F Lewis Publishers Limited. p. 25. Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Melville, Arthur". Encyclopædia Britannica. 18 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 102.
ארמיית הצפון (יפן)

ארמיית הצפון (ביפנית: 北部方面隊) היא אחת מחמש הארמיות הסדירות של צבא יפן. הארמייה הוקמה ב-15 באוקטובר 1952, והיא אמונה על הגנת האי הוקאידו. זו הארמייה הגדולה ביותר בצבא היפני, והיא כוללת גם את מרבית הטנקים מדגם Type 90 של צבא יפן. מטה הארמייה נמצא במחנה סאפורו, שבעיר סאפורו, והיא כוללת את הדיוויזיה השנייה, הדיוויזיה השביעית, הבריגדה ה-5, הבריגדה ה-11, בריגדת הארטילריה ה-1, בריגדת הנ"מ ה-1, בריגדת ההנדסה ה-3, בריגדת מפקדת הדיוויזיה, וכן יחידות נוספות קטנות יותר, הכפופות ישירות למפקדת הארמייה. מפקד הארמייה הנוכחי הוא לוטננט גנרל טושיאה אוקאבה. אתר האינטרנט הרשמי של ארמיית הצפון (ביפנית) מדיה וקבצים בנושא ארמיית הצפון בוויקישיתוף האתר הרשמי של הארמייה
הדיוויזיה השלישית (יפן)

הדיוויזיה השלישית (ביפנית: 第3師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בטוקיו. הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 והיא חלק מארמיית המרכז. הדיוויזיה אמונה על הגנת המחוזות היוגו, קיוטו, נארה, אוסקה, וקאיאמה ושיגה. בסיס הדיוויזיה נמצא בעיר איטאמי. פרט לתפקידים מגננתיים, חיילי הדיוויזיה מסייעים גם בטיפול באסונות טבע באזור. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה השלישית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדיוויזיה השלישית (ביפנית) האתר הרשמי של הדיוויזיה
ארמיית המרכז (יפן)

ארמיית המרכז (ביפנית: 中部方面隊) היא אחת מחמש הארמיות הסדירות של צבא יפן. הארמייה הוקמה ב-14 בינואר 1960, והיא אמונה על הגנת צ'וגוקו, קנסאי, שיקוקו והחצי הדרומי של אזור צ'ובו. מטה הארמייה נמצא בעיר איטאמי שבמחוז היוגו, והיא כוללת את הדיוויזיה השלישית, הדיוויזיה העשירית, הבריגדה ה-13, ה-14 ובריגדת ההנדסה ה-4. מפקד הארמייה הנוכחי הוא לוטננט גנרל ג'ונג'י סוזוקי. אתר האינטרנט הרשמי של ארמיית המרכז (ביפנית) מדיה וקבצים בנושא ארמיית המרכז בוויקישיתוף ארמיית המרכז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארמיית המרכז, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר הרשמי של הארמייה
הדיוויזיה הרביעית (יפן)

הדיוויזיה הרביעית (ביפנית: 第4師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בקאסוגה. הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוגוסט 1962 והיא אמונה על הגנת המחוזות פוקואוקה, נגסאקי, אויטה וסאגה. היא חלק מארמיית המערב. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור. בסיס הדיוויזיה נמצא בעיר קאסוגה שבמחוז פוקאוקה. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה הרביעית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדיוויזיה הרביעית (ביפנית) האתר הרשמי של הדיוויזיה
ארמיית המערב (יפן)

ארמיית המערב (ביפנית: 西部方面隊) היא אחת מחמש הארמיות הסדירות של צבא יפן. הארמייה הוקמה ב-1 בדצמבר 1955, והיא אמונה על הגנת האיים קיושו ואוקינאווה. מטה הארמייה נמצא במחנה קנגון בעיר קוממוטו שבקיושו, והיא כוללת את הדיוויזיה הרביעית, הדיוויזיה השמינית, הבריגדות ה-15 וה-14, בריגדת הנ"מ ה-2 ובריגדת ההנדסה ה-5. מפקד הארמייה הנוכחי הוא לוטננט גנרל ריוג'י טקימוטו. מדיה וקבצים בנושא ארמיית המערב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמיית המערב (ביפנית) האתר הרשמי של הארמייה
הדיוויזיה השישית (יפן)

הדיוויזיה השישית (ביפנית: 第6師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בהיגשין. הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוגוסט 1962 במטרה להגן על המחוזות פוקושימה, מיאגי ויאמאגטה. הדיוויזיה היא חלק מארמיית צפון-מזרח. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור. ב-2004 נשלחו 500 מחיילי הדיוויזיה לכוח שמירת השלום של האו"ם בעיראק (קבוצת השיקום והתמיכה היפנית בעיראק). בסיס הדיוויזיה נמצא במחנה ג'ימאשין שבעיר היגשין. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה השישית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדיוויזיה השישית (ביפנית) האתר הרשמי של הדיוויזיה
ארמיית צפון-מזרח (יפן)

ארמיית צפון-מזרח (ביפנית: 東北方面隊) היא אחת מחמש הארמיות הסדירות של צבא יפן. הארמייה הוקמה ב-14 בינואר 1960, והיא אמונה על הגנת טוהוקו. מטה הארמייה נמצא במחנה סנדאי בעיר סנדאי, והיא כוללת את הדיוויזיה השישית, הדיוויזיה התשיעית, בריגדת ההנדסה ה-2, וכן יחידות קטנות יותר הכפופות ישירות למטה הארמייה. מפקד הארמייה הנוכחי הוא לוטננט גנרל טומופוסה האראדה. מדיה וקבצים בנושא ארמיית צפון-מזרח בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמיית צפון-מזרח (ביפנית) האתר הרשמי של הארמייה
הדיוויזיה השביעית (יפן)

הדיוויזיה השביעית (ביפנית: 第7師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בצ'יטוסה. הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוגוסט 1962 במטרה להגן על צפון הוקאידו. הדיוויזיה היא חלק מארמיית הצפון. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור. הדיוויזיה כוללת שלושה רגימנטים משוריינים ורגימנט חיל רגלים ממוכן, ולפיכך היא דיוויזיית השריון היחידה של הצבא היפני. פרט לכך היא כוללת רגימנט ארטילריה, רגימנט נ"מ ורגימנט תמיכה לוגיסטית. בסיס הדיוויזיה נמצא במחנה היגשי שבעיר צ'יטוסה. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה השביעית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדיוויזיה השביעית (ביפנית) האתר הרשמי של הדיוויזיה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר. להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון. בשל היתרון בסיבוב, רוב שיאים העולם נקבעו בבריכות של 25 מטר. בוועידה של FINA שנערכה במסגרת אולימפיאדת מלבורן (1956), הוחלט שמה-1 במאי 1957, שיאי עולם יקבלו הכרה אך ורק כאלה שנקבעו בבריכה אולימפית של 50 מטר או בבריכת 55 יארד. תוך כדי המשחה ל-200 מטר חופשי