laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
W.I.T.C.H

W.I.T.C.H (מ.כ.ש.פ.ה) הייתה קבוצה של תאים פמיניסטיים קשורים אך בלתי תלויים שפעלו בארצות הברית בשנים 1968–1969, והיו לאבן דרך בהתפתחות הפמיניזם הסוציאליסטי. ראשי התיבות W.I.T.C.H שימשו שמות שונים בידי תאים שונים, והמוכר בהם הוא "Women's International Terrorist Conspiracy from Hell" (בתרגום חופשי: הקונספירציה הבינלאומית של נשים טרוריסטיות מהגהנום). חלק מפעילות הקבוצה המשיכו מאוחר יותר לפעול בארגוני שמאל רדיקליים אחרים, ביניהם מחתרת מזג האוויר. בשנות השישים המאוחרות הייתה מחלוקת בתוך התנועה הפמיניסטית בין פמיניסטיות סוציאליסטיות שייחסו את דיכויין של נשים לקפיטליזם ושאפו ליצור בריתות פוליטיות עם קבוצות שמאל נוספות, כמו השמאל החדש, תנועת הכח השחור, תנועת הסטודנטים, התנועה האנטי מלחמתית ואחרות, מתוך רצון לחבור לקואליציה שתביא לשינוי מהפכני. מנגד, עמדו פמיניסטיות רדיקליות שראו את דיכוי האישה כסוגיה נפרדת שיש להשאירה בלתי תלויה בתנועות השמאל. נשות W.I.T.C.H היו ברובן פמיניסטיות סוציאליסטיות, שחלקו על מקומן המרכזי של הקבוצות להעלאת המודעות שהיו פופולריות באותה תקופה בתנועה הפמיניסטית, ותיעדפו פעולה חברתית-פוליטית על פני פעולה אישית. בין מייסדות W.I.T.C.H אפשר למנות את רובין מורגן, פלוריקה רמטייר, פגי דובינס ואחרות. W.I.T.C.H הוקמה בעיר ניו יורק בערב ליל כל הקדושים בשנת 1968 תחת השם "הקונספירציה הבינלאומית של נשים טרוריסטיות מהגהנום". שמה של הקבוצה השתנה תכופות לפי מטרות פעולותיה, אך תמיד שמר על ראשי התיבות W.I.T.C.H. מרבית פעולות הקבוצה כללו תיאטרות רחוב ומיצגים במסגרתם היו חברות הקבוצה לבושות כמכשפות. בליל כל הקדושים, 1968, התלבשו נשות W.I.T.C.H כמכשפות וצעדו לאורך רחוב וול סטריט במטרה להטיל "קללה" על האזור המסחרי בעיר ניו-יורק. רובין מורגן ציינה מאוחר יותר שמדד דאו ג'ונס צנח בחדות ביום שלאחר מכן. באחת מפעולותיהן נכנסו נשות W.I.T.C.H למסעדה המפורסמת "קנזס סיטי של מקס", חילקו לבאי המקום שיני שום וקלפים עליהם נכתב המוטו "אנחנו מ.כ.ש.פ.ה, אנחנו נשים, אנחנו שחרור, אנחנו עצמנו" וקראו "תשעה מיליון נשים נשרפו כמכשפות". בינואר 1969 אורגנה בידי ארגונים פמיניסטיים רבים הפגנה בוושינגטון די. סי. אל מול טקס ההשבעה של ריצ'רד ניקסון לנשיא ארצות הברית. נשות W.I.T.C.H הגיעו להפגנה כשהן נושאות באנרים עליהם נכתב "מכשפה". הן תכננו להפריע לנאום של שולמית פיירסטון מתוך התנגדות לביקורת שלה למה שכינתה "השמאל הגברי". אחרי ההפגנה, שלחה הקבוצה מכתב פומבי לשבועון הקומוניסטי הגרדיאן, בו מחו נגד קריאותיה של פיירסטון לתנועה לשחרור האישה להתנתק מקבוצות השמאל הפועלות בארצות הברית. במכתבן, הן תיארו את התנועה לשחרור האישה כ"חלק ממאבק כללי; אנו חיוניות למאבק בדיוק כפי שהמאבק חיוני עבורנו". בנוסף, המכתב יצא נגד התקפותיה של פיירסטון כנגד הגברים בשמאל בטענה ש"כיוונה של המחאה שלנו כנגד גברים רק מחזק את הדפוס הדכאני לפיו נשים מגדירות עצמן באמצעות גברים". בפברואר 1969, נשות W.I.T.C.H ארגנו מיצג מחאה אל מול "יריד הנישואין" במדיסון סקוור גארדן, במסגרתו לבשו הינומות שחורות ושרו "here comes the slaves/off to their graves" וחילקו סטיקרים עליהם נכתב "התעמתו עם יוצרי הזונות", פרפרזה על סיסמת השמאל שהייתה בשימוש באותה התקופה "התעמתו עם יוצרי המלחמה". לינדה נפיקוסקי, פוליטיקוס במילון "היסטוריה נשית". למה W.I.T.C.H צריכות לחזור לפעול? 1 בפברואר 2016. אליס אקולס, להעיז להיות רעות: פמיניזם רדיקלי באמריקה, 1967-1975., 1989, עמוד 119. סטיקר שחולק בידי W.I.T.C.H ביריד הנישואין, מתוך האתר של הצלמת הפמיניסטית ג'ו פרימן.
איי זובייר

איי זובייר (בערבית: مجموعة جزر الزبير; "קבוצת איי זובייר"; תעתיק מדויק: מג'מועת ג'זר אלזביר; או בפשטות: جزر الزبير; "איי זובייר"; תעתיק מדויק: ג'זר אלזביר) הם קבוצה של עשרה איים געשיים עיקריים, איונים וגושי סלעים הממוקמים על חרוט מגן הנמצא בים האדום, מכסים שטח של כ-258 קמ"ר ומגיעים לגובה 191 מטרים בנקודה הגבוהה ביותר. איים אלה משתייכים לתימן ושוכנים כ-74 ק"מ צפונית-מערבית מחופה. הגדול באיי הקבוצה ואחד הצעירים שבהם מבחינה גאולוגית הוא האי זובייר. איים צעירים אחרים הם סנטר פיק (Centre Peak), סאבא (Saba), הייקוק (Haycock) וסאדל (Saddle), כאשר האחרון ידוע בפעילותו הגעשית במהלך ההיסטוריה. האיים בנויים על בקע בכיוון צפון-צפון-מערב-דרום-דרום-מזרח שהחל בתקופה של התפרצויות געשיות, תקופת שקט בה התרחשה בליה חופית ולאחריהן תקופת התפרצויות מחודשת וזרימת לבה אשר יצרה את קבוצת האיים החשופים הקיימת בימינו. התפרצות געשית בינונית (VEI2) עם רמה נמוכה של פעילות ארעה ב-1824 באי סאדל. התפרצות נוספת ולא מאומתת ארעה באותו אי ב-14 באוגוסט 1846. ב-19 בדצמבר 2011 ארעה התפרצות געשית מקרקעית הים. תצלום לוויין הראה ענן עשן באזור שבין האיים ראגד (Rugged) והייקוק, כאשר דייגים מקומיים דיווחו על מזרקת לבה בגובה 30 מטרים מעל פני הים. ההתפרצות התת-ימית יצרה אי חדש כחצי קילומטר צפון-צפון-מזרחית מהאי ראגד ומים שחדרו לסדקים הביאו להתפרצות סירטסיינית אשר התבטאה בפליטת קיטור ועשן. ב-12 בינואר 2012 גדל האי החדש לסביבות 530 על 710 מטרים וזרימת הלבה המשיכה. האי כונה "פרינסיפאטו די סן ברנרדינו" (Principato di San Bernardino). תצלומי לוויין מה-15 בינואר 2012 הראו שהפעילות הגעשית פסקה והותירה במקומו את האי החדש. ב-28 בספטמבר 2013 החלה התפרצות געשית תת-ימית חדשה דרומית מערבית מאזור ההתפרצות ב-2011 שהתבטאה בשינוי צבע המים ובענני עשן וקיטור. מדענים העריכו כי ההתפרצות החלה בעומק של פחות מ-100 מטרים מתחת לפני הים כאשר ישנה אפשרות להתפרצות סירטסיינית חדשה. הפעילות באתר החדש נמשכה לתוך אוקטובר וענני העשן הגדולים תועדו הן בתצלומי לוויין והן על ידי התושבים המקומיים. בסוף אוקטובר הופיע אי חדש נוסף מתוך הים. האי החדש נקרא ג'אדיד, כאשר האי שנוצר לפניו ב-2011 נקרא שולאן (Sholan). צלילה, שיט, ותצפיות על הרי הגעש הן פעילויות פופולריות לתיירים ומבקרים. האיים עצמם אינם מיושבים. Wenbin Xu, Joël Ruch, Sigurjón Jónsson. (26 May 2015) Birth of two volcanic islands in the southern Red Sea. Nature Communications 6, Article number: 7104 Global Volcanism Program "Volcanic Activity in the Red Sea". December 28, 2011. NASA Earth Observatory "Earth's Newest Island, Burped from a Volcano, Is a Keeper". January 10, 2012. Live Science "Another new island formed during underwater volcano eruption in Red Sea". November 3, 2013. The Watchers — Watching the world evolve and transform "Surtseyan eruption along the coast of Yemen forms a new island - January 15 new ALI satellite image". January 17, 2012. Earthquake-Report.com "Volcanic activity worldwide 29 Sep 2013: Sakurajima, Jebel Zubair, Etna". September 29, 2013. Volcano Discovery.com "Jebel Zubair (Red Sea, Jemen): new island, current volcanic activity unknown". November 03, 2013. Volcano Discovery.com "Red Sea Parts for 2 New Islands". May 30, 2015. SCIENTIFIC AMERICAN "Diving in Al Zubair group of islands". Yementourism.com
כמיל אבו רוקון

כַּמִיל אַבּוּ רוּקוּן (בערבית: كميل ابو ركن, תעתיק מדויק: כמיל אבו רכן; נולד בשנת 1959) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף. כיהן כמתאם פעולות הממשלה בשטחים. אבו רוקון נולד וגדל בעספיא, בן למשפחה דרוזית-ישראלית. בנעוריו למד בבית ספר בזק לטכנאי אלקטרוניקה ותקשורת. בנובמבר 1977 התגייס לצה"ל ושירת ביחידת טלגרפיה. סיים קורס קציני אג"ם והוכשר כקצין ממשל צבאי. שירת במנהל האזרחי ביהודה ושומרון, ושימש סגן המושל הצבאי בג'נין ובטולכרם. לאחר הסכם עזה ויריחו מונה להקים את מערך הסיורים המשותפים ברצועת עזה עם כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית. בתפקידו הבא שירת כמושל הצבאי של טולכרם. בשנת 1998 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש מנהלת התיאום והקישור במנהל האזרחי באזור עזה. במהלך תפקידו הוקם אזור התעשייה במעבר קרני, נפתח מעבר רפיח לתנועת אזרחים ונפתח שדה התעופה בדהנייה. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה הועלה לדרגת תא"ל ומונה לסגן מתאם הפעולות בשטחים. באוגוסט 2005 מונה לראש המנהל האזרחי, תפקיד בו שירת עד ינואר 2007. לאחר מכן השתחרר. לאחר שחרורו בשנת 2007, מונה לסגן מנהל "מינהלת השלום" במשרד החוץ. במהלך מבצע עופרת יצוקה מונה שוב לסגן מתאם הפעולות בשטחים באופן זמני. בשנת 2009 מונה לראש מנהלת המעברים היבשתיים במשרד הביטחון ולאחר מכן לראש רשות מעברים יבשתיים. ב-29 במרץ 2018 הועלה לדרגת אלוף וב-1 במאי נכנס לתפקידו כמתאם פעולות הממשלה בשטחים, בכך היה לקצין הדרוזי השני בדרגת אלוף בצה"ל, קדם לו יוסף מישלב, שהיה מפקד פיקוד העורף ומאוחר יותר מתאם פעולות הממשלה בשטחים. ב-6 באפריל 2021 סיים את תפקידו ואת שירותו בצה"ל והוחלף על ידי רסאן עליאן, דרוזי אף הוא. אבו רוקון הוא חבר תנועת הביטחוניסטים. אבו רוקון מתגורר בעספיא, נשוי ואב לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. מדיה וקבצים בנושא כמיל אבו רוקון בוויקישיתוף ניר דבורי, ‏שר הביטחון החליט: זה המתאם החדש לפעולות הממשלה בשטחים, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2017 יואב לימור, אלוף כמיל אבו רוקון: "חמאס רוצה מדינה אסלאמית ביו"ש ועלול לזכות בבחירות ברשות", באתר ישראל היום, 11 במרץ 2021 גל ברגר, האלוף כמיל אבו רוקון: "אבו מאזן פרטנר, היינו צריכים להתנהל בצורה שונה מולו", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 באפריל 2021 עמוס הראל, משלב התמנה לאלוף פיקוד העורף, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2001 המתאם מגלה: אילן פז היה עויין למתנחלים, באתר ערוץ 7, 26 בינואר 2007 עמוס הראל, כך הפך עמוס גלעד לאיש החזק בצמרת קבלת ההחלטות, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2008 עמוס הראל, שיתוק בצמרת תיאום פעולות הממשלה בשטחים, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009 אריק בנדר, ‏כמיל אבו-רוקון ימונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים, באתר מעריב אונליין, 17 בדצמבר 2017 מערכת אתר צה"ל, אלוף רסאן עליאן נכנס לתפקידו כמתאם פעולות הממשלה בשטחים, באתר צה"ל, 6 באפריל 2021 אלוף (מיל') כמיל אבו רוקון - הביטחוניסטים, באתר הביטחוניסטים, ‏6 במרץ 2022
הסכמה שבשתיקה

הסכמה שבשתיקה היא טענה שאדם או גוף הסכימו לאמירה או פעולה מסוימת שנאמרה או נעשתה על ידי אחר, בכך שידעו עליה ולא מחו נגדה. הטענה עולה במקומות בהם נטען שהאדם או הגוף השותק אחראים לפעולה של אחר, או במקום שבו נטען שהם הסכימו לה ועתה אינם יכולים לחזור בהם. הסכמה שבשתיקה עולה פעמים רבות ביחסים בין מדינות, כאשר בגלל אילוצים שונים מבית ומחוץ מדינה אינה יכולה להצהיר על הסכמה למעשה מסוים, אך היא נמנעת מלפעול נגדו. במשפט המקובל, כאשר צד אחד פועל או מצהיר על זכות מסוימת והצד השני נמנע מלתקוף זכות זאת תוך זמן מסוים, הצד השני מאבד מזכותו מכיוון שרואים אותו כמי שוויתר על הזכות והוא מנוע אחר כך מלהעלות טענה נגדית. "הסכמה שבשתיקה" שונה מ"שיהוי" בכך שהסכמה שבשתיקה נחשבת לוויתור מדעת, בעוד השיהוי יכול לנבוע ממחדל של אי עשייה. מקרה מפורסם של הפעלת עקרון ההסכמה שבשתיקה נפסק בשנת 1990 כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שמדינת ג'ורג'יה ויתרה לדרום קרוליינה על אי בנהר סוואנה, שנקבע שישתייך אליה בחוזה משנת 1789, מאחר שהיא עמדה מנגד כאשר דרום קרוליינה ספחה את האי לשטחה וגבתה מתושביו מס רכוש. בית המשפט קבע ששתיקתה של ג'ורג'יה הייתה הסכמה שבשתיקה שהיא אינה יכולה לחזור בה ממנה. בישראל, מכירים בתי המשפט בזכות של מסיג גבול להשתמש במקרקעין, הנובעת משתיקה מתמשכת של בעל המקרקעין. הזכות אינה מקנה למסיג הגבול זכות להמשיך להחזיק בנכס ובעל המקרקעין רשאי לדרוש את פינויו, אולם בתי המשפט הקנו למסיג הגבול ארכה לפנות את הנכס וכן פיצוי על השקעה במקרקעין. גם במשפט העברי יש מקרים בהם מתקבלת הטענה שאדם שהביע הסכמה בשתיקה שוב אינו יכול למחות נגד אותה פעולה. הנימוק הוא שהאדם הסביר לא היה שותק על מעשה כזה אילולא הסכים לו. מקרה פרטי של הסכמה שבשתיקה הוא על פי הכלל שתיקה כהודאה הקובע שמי שאינו מצהיר מפורשות על התנגדות להאשמות נגדו בכתב תביעה, מסכים לאמיתות הטענות. יש חברות השולחות ללקוחות דו"חות תוך ציון שאם לא יתקבל מחאה על הדו"ח ייחשב הדבר להודאה בנכונותו. ערך מורחב – אשרור לעיתים נקבע הליך אישור של הסכם באופן שבו הסכמה שבשתיקה נחשבת להסכמה. למשל, באירלנד ובהולנד הליך אשרור אמנות בינלאומיות קובע שהממשלה מניחה את האמנה בפני הפרלמנט להליך אשרור ואם הפרלמנט לא מתנגד לאמנה באופן אקטיבי, האמנה מאושררת. בהלכה, אישה יכולה להסכים בשתיקה לקידושין והקידושין חלים. ככלל, בחוק הישראלי, אין לראות בהסכמה שבשתיקה משום הרשאה או אשרור לביצוע עוולה נזיקית. עם זאת, היו מקרים שבהם בית המשפט ראה בהסכמה שבשתיקה משום היתר לביצוע עוולה וזאת בהתקיים נסיבות מיוחדות שהצדיקו הטלת אחריות מוגברת על המזמין. פרופ' נחום רקובר, ההגנה על צנעת הפרט, הסכמה שבשתיקה לפגיעה בפרטיות, 282. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשס"ו-2006. Georgia v. South Carolina - 497 U.S. 376 (1990) נינה זלצמן, "רשות־חינם" במקרקעין כ"השאלת מקרקעין"—גישת הסיווג והלכות ה"רישיון במקרקעין", עיוני משפט לה, תשע"ג, הערת שוליים 2 יהודית גלילי, ‏תפקיד הפרלמנט באישור אמנות והסכמים בינלאומיים, סקירה השוואתית, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 15 במאי 2002, עמ' 8 רע"א 2059/16 א.א. קליניקות כרמל בע"מ ואחרים נ' מור כהן ואחרים, ניתן ב־28 ביולי 2016, סעיף 11
נתן זוכובסקי

הרב נתן צבי זוכובסקי (נולד בכ"ח בכסלו תרצ"ח, 2 בדצמבר 1937) הוא ראש ישיבות גאון יעקב וחכמה ודעת, יו"ר ועדת הרבנים של דגל התורה ורב העיתון החרדי יתד נאמן. נולד בבית החולים בקובנה (התגוררו בסלבודקה) לרב דב זוכובסקי שכיהן כמשגיח בישיבת סלובודקה (קובנה) ובישיבת לומז'ה בפתח תקווה ולרבקה בתו של הרב פסח פרוסקין, רבה של קוברין. בהיותו ילד עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בעיר פתח תקווה. בגיל 12 נכנס ללמוד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא בראשות הרב אהרן לייב שטינמן שהכין עמו את דרשת בר המצווה לאחר שאביו חלה במחלה קשה עד לפטירתו. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ונכנס ללמוד בכולל חזון איש. לאחר מכן נקרא על ידי הרב משה שמואל שפירא לשמש כר"מ בישיבת באר יעקב. כשהוקמה ישיבת גאון יעקב בבני ברק מונה לר"מ בישיבה. בשנת תשס"ב (2002) מונה לשמש כראש ישיבה בישיבת חכמה ודעת ברחובות ומאז מכונה גם "ראש ישיבת גאון יעקב". בשנות ה-90 מונה לרב קהילת חניכי ישיבת חברון בבני ברק. נשוי לחנה, בתו של הרב יוסף צבי גורביץ, אב לחמישה ילדים. חתנו, הרב שלמה כץ ראש ישיבה קטנה בבני ברק. בתו, צפורה רוטלוי היא סמנכלי"ת השיווק ביתד נאמן. בתחילת דרכו היה הרב זוכובסקי חבר סיעת צעירי אגודת ישראל שהייתה קרובה לרב שך ולרב יעקב ישראל קניבסקי. בעת הקמת העיתון יתד נאמן בשנת תשמ"ה מונה לחבר הוועדה הרוחנית של העיתון, בנוסף להיותו חבר העמותה הראשונה של העיתון. בשנת תשמ"ט בימים שלפני הקמת תנועת דגל התורה הורה לו הרב שך לכנס עשרות ראשי ישיבות וכוללים גדולים בעזרת נשים של ישיבת פוניבז' לגולל בפניהם את הדין ודברים מול אגודת ישראל, באספה זו נאם הרב שך בפני ראשי הישיבות וביקש את תמיכתם בהקמת מפלגה חדשה לציבור הליטאי. כשהוקמה מפלגת דגל התורה מונה הרב זוכובסקי לשמש כחבר ועדת הרבנים של התנועה לצד הרבנים יוסף חיים קופשיץ, שלמה זלמן אולמן וברוך שמואל דויטש. מטבע הדברים, עובדת היותו של זוכובסקי בוגר ישיבת כפר סבא, והיותו נושא משרה בישיבת גאון יעקב, קירבה אותו לרב שטינמן ולאורך שנות פעילותו ביתד נאמן ובדגל התורה שמר לו אמונים במקרים שרבני דגל התורה צידדו בדעות שונות. לאחר הדחתם של הרבנים שמואל דויטש וצבי פרידמן מהנהגת דגל התורה, משמש היום זוכובסקי כשריד אחרון לחברי ועדת הרבנים שמונתה בידי הרב שך להנחות את פעילות התנועה. הרב זוכובסקי חיבר מספר חיבורים תורניים, בהם ביאורים וחידושים על מסכתות בש"ס, שיעורים שמסר בישיבות ודברי אגדה, על ספרו דביר הקודש זכה ב"פרס בני ברק לספרות תורנית". בנוסף, פורסמו רשימות תורניות שלו בקובצי "הנאמן" - ביטאון חניכי הישיבות שהיה יוצא לאור בשנות התש"כ, וכן בגיליון "הבאר" - שיצא לאור על ידי ישיבת באר יעקב שפרסם חיבורים תורניים של צוות הישיבה בשנות השמונים. דביר הקודש - על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא. דביר הקודש- על מסכתות נדרים, סוטה דביר הקודש - על מסכת זבחים. דביר הקודש - ביאורי אגדה בענייני תפילה. שיעורים על מסכת קידושין מישיבת גאון יעקב. שיעורי רבי פסח מקוברין - ב' חלקים. נתן צבי בן חיים דב זוכובסקי (1937-), דף שער בספרייה הלאומית עליו ראו: הרה"ג ר' דוד (בטעות) זוכובסקי זצ"ל - שבעה לפטירתו, שערים, 23 באוגוסט 1960.
ג'יהאד קבלאן

ג'יהאד קבלאן הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, שירת כמפקד מרחב מג"ב ירושלים. קבלאן גדל בעספיא, בנו של איסמעיל קבלאן, הקצין הדרוזי הראשון בצה"ל וממקימי יחידת המיעוטים. בצה"ל שירת כלוחם, מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד חרב וקצין מבצעים בחטיבת הערבה. לאחר שירותו הצבאי עבר לשרת במשמר הגבול ושימש מפקד פלוגה. הוא יצא ללימודי תואר ראשון ובפברואר 1994 שימש מחליף למפקד פלוגת משמר הגבול בחברון. באותה עת אירע טבח מערת המכפלה ולאחריה נשאר קבלאן בשירות במרחב במשך שנתיים. בהמשך שירותו שימש מפקד מג"ב חברון ומפקד יחידת אבטחת מתקנים במחוז הצפון. ב-2001 מונה למפקד מג"ב צפון וב-2004 מונה למפקד מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב. השתחרר ב-2005. קבלאן נשוי ואב לארבעה. בנו הוא נווט הקרב הדרוזי הראשון בחיל האוויר. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי. ״קצין כפול״ - סיפורו של איסמעיל קבלאן בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
M98

M98 (נקראת גם NGC 4192) היא גלקסיה ספירלית הנמצאת במרחק של כ-50 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה ונמצאת בחלקו הצפוני, שגולש לתחומי הקבוצה השכנה – שערות ברניקי. M98 התגלתה ב-15 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, שבאותו לילה גילה גם את M99 ואת M100 הסמוכות. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בהן ב-13 באפריל וצירף אותן לקטלוג מסיה. M98 תוארה על ידיו כ"ערפילית ללא כוכבים, שאורה חלש מאוד, מעל הכנף הצפונית של הבתולה ליד הכוכב 6 בשערות ברניקי".ויליאם הרשל צפה ב-M98 ב-30 בדצמבר 1783 וציין שבניגוד לתיאור של מסיה, הערפילית גדולה ומאורכת מאוד, יש לה גרעין בהיר וניתן להבחין בתוכה במספר כוכבים. בשנת 1826 צפה בה גם ג'ון הרשל וציין שהיא בהירה, מאוד מאורכת – כ-10 דקות קשת בכיוון דרום-מזרח – צפון-מערב, ושמרכזה בהיר יותר משוליה. M98 נמצאת בחלקו הצפון-מערבי של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 10.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים וקל לאתרה כחצי מעלה ממערב לכוכב 6 בשערות ברניקי, שבהירותו הנראית היא מדרגה 5, וכ-6 מעלות ממזרח לכוכב הבולט דנבולה. M99 נמצאת כ-1.3 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לה, M100 כ-2.4 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה ו-NGC 4350 כ-3 מעלות מצפון-מזרח לה. כ-3.9 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4293 וכ-4.3 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאות M85 ו-NGC 4394 הסמוכות זו לזו. כ-3.5 מעלות מדרום-מזרח ל-M98 נמצאות זוג הגלקסיות M84 ו-M86 ובאותו הכיוון במרחק של כ-4.8 מעלות נמצאת M87, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה. מישור הדיסקה של M98 נטוי רק ב-16 מעלות ביחס לקו הראייה אליה כך שהיא נראית מאוד אליפטית עם רוחב זוויתי של כ-3 דקות קשת ואורך זוויתי של כמעט 10 דקות קשת, השקול לקוטר של כ-140,000 שנות אור. מכיוון שהיא מפנה את צידה לכיוון כדור הארץ, ניתן למדוד בקלות את מהירות הסיבוב של החומר בקצה הגלקסיה שעומדת על 245 קילומטר לשנייה, ומשילוב מהירות הסיבוב ורדיוס הסיבוב ניתן לקבל את מסת הגלקסיה שמוערכת בכ-‎3×1011‎ מסות שמש (כמחצית ממסת שביל החלב). מתוך מסה זו מהווים הכוכבים כרבע (‎7.6×1010‎ מסות שמש). זרועותיה של הגלקסיה הדוקות למדי וניתן להבחין בתוכן באזורים של אבק בין כוכבי וכן באזורים של יצירת כוכבים חדשים. M98 נעה במהירות של כ-142 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש בעוד שצביר הבתולה נע במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה בכיוון ההפוך, כך שהיא למעשה נעה במהירות של כ-1,250 קילומטר בשנייה ביחס לצביר שאליו היא שייכת, ככל הנראה בהשפעת המסה העצומה של הצביר. M99 שנראית סמוכה ל-M98 מתרחקת ממערכת השמש במהירות של כ-2,400 קילומטר בשנייה כך שהפרש המהירויות ביניהן הוא למעלה מ-2,500 קילומטר בשנייה. מדיה וקבצים בנושא M98 בוויקישיתוף M98 בדפי מסיה של SEDS M98, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים SIMBAD: M98 NED: M98 B. Vollmer, M. Soida, R. Beck, A. Chung, M. Urbanik ,K.T.Chyzy, K. Otmianowska-Mazur & J. D. P. Kenney: Large-scale radio continuum properties of 19 Virgo cluster galaxies, Astronomy & Astrophysics 553, A116, p. 4 (2013) J. I. Davies, S. Bianchi, L. Cortese, R. Auld, M. Baes, G. J. Bendo, A. Boselli, L. Ciesla, M. Clemens, E. Corbelli, I. De Looze, S. di Serego Alighieri, J. Fritz, G. Gavazzi, C. Pappalardo, M. Grossi, L. K. Hunt, S. Madden, L. Magrini, M. Pohlen, M. W. L. Smith, J. Verstappen & C. Vlahakis: The Herschel Virgo Cluster Survey VIII: The Bright Galaxy Sample, p. 16
ולדמר לנלה

ולדמר לנלה (בשוודית: Valdemar Langlet;‏ 1872, לרבו (Lerbo), שוודיה – 1960, סטוקהולם) היה מוציא לאור, מפעילי הפצת שפת האספרנטו, דיפלומט וחסיד אומות העולם משוודיה. לנלה למד באוניברסיטאות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. הוא עבד בתור מהנדס, עיתונאי ועורך במספר עיתונים בשוודיה. הוא כתב מספר ספרים על נושאי אקטואליה וכן על מסעותיו ברוסיה ובהונגריה. בשנת 1890 למד אספרנטו והיה ממייסדי מועדון האספרנטו של אופסלה ב-1891, שהיה מועדון האספרנטו השני בעולם. שנים רבות היה לנלה נשיאו של המועדון. בשנת 1906 נוסדה פדרציית האספרנטו השוודית, ולנלה היה נשיאה עד 1909. בשנת 1899 נישא לנלה לסיניה בלומבר (Signe Blomberg), אספרנטיסטית מטורקו שבפינלנד. היא הלכה לעולמה ב-1921. לנלה הכיר את נינה בורובקו (Nina Borovko), בתו של אספרנטיסט מרוסיה, ונישא לה ב-1925. משנת 1932 היה לנלה מרצה לשוודית באוניברסיטה בבודפשט. באותה תקופה עבד בתור נספח לענייני תרבות בשגרירות שוודיה בבודפשט. בתקופת מלחמת העולם השנייה פעל לנלה למען נרדפים יהודים ולא יהודים של המשטר הפשיסטי בהונגריה. לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944 מונה לנלה לתפקיד יושב ראש סניף הצלב האדום השוודי בהונגריה. בתפקידו זה העניק ליהודים רבים תעודות חסות שוודיות בהן נקבע כי יהודים אלה מועמדים לקבלת אזרחות שוודית. כך ניצלו יהודים אלה מגורלם של רבים מיהודי בודפשט, שנורו או גורשו בצעדות מוות לכיוון גבול אוסטריה. לנלה קיבל לידיו בתים מאזרחים שעזבו את בודפשט עקב המלחמה, ופעל להכרה בבתים אלה בתור בתים הנמצאים תחת חסות השגרירות השוודית. כך היו היהודים ששיכן בבתים אלה מוגנים מפני גירוש. בנוסף לפעילותו זו של לנלה, סייע לו עוזרו אנטל לוקאץ' (Lukács) לפרוש את חסות הצלב האדום על יהודים רבים וכך להציל את חייהם. לוקאץ', שפעל בעיקר ברובע אויפשט, הוכר לימים גם הוא בתור חסיד אומות העולם. בשנת 1945 שבו בני הזוג לנלה לשוודיה. הם התפרנסו מכתיבתו העיתונאית של ולדמר ומשיעורי נגינה בפסנתר שנתנה נינה. ב-1955 עברו השניים לסטוקהולם. בשנת 1946 קיבל לנלה מדליית הוקרה מהצלב האדום השוודי. כמו כן קיבל את אות מסדר כוכב הקוטב (אנ'). בשנת 1965 הכיר יד ושם בוולדמר לנלה בתור חסיד אומות העולם. ציור דיוקנו של לנלה תלוי בטירת גריפסהולם. מדיה וקבצים בנושא ולדמר לנלה בוויקישיתוף פעילותו של לנלה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנסט-אנטון פון קרוסיג

ארנסט-אנטון פון קרוסיג (בגרמנית: Ernst-Anton von Krosigk;‏ 5 במרץ 1898 – 16 במרץ 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון קרוסיג נולד ב-5 במרץ 1898 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס פון קרוסיג לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד היגר של המשמר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון קרוסיג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1936 הועלה פון קרוסיג לדרגת מיור, וב-6 באוקטובר 1936 מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-28 בברסלאו. ב-1 באוגוסט 1938 מונה פון קרוסיג כמדריך באקדמיה הצבאית, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לקצין אג"ם של המחוז הצבאי השמיני בברסלאו. ב-10 בספטמבר 1939 מונה פון קרוסיג לקצין אג"ם פלגת הארמייה A, שהייתה מוצבת בחזית המערבית, ולאחר פירוקה של פלגת הארמייה ב-25 באוקטובר 1939 כקצין אג"ם פיקוד הדרום בקרקוב. וב-1 בדצמבר 1939, מונה לקצין אג"ם של הקורפוס הממונע ה-22, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת. ב-16 במרץ 1941 מונה פון קרוסיג לראש מטה אזור האבטחה האחורי ה-103, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברסט. ב-26 בדצמבר 1941 מונה לראש מטה הקורפוס ה-1, וב-9 באוגוסט 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-10 בפברואר 1943 מונה פון קרוסיג למפקד הדיוויזיה ה-24, שהייתה חלק מהקורפוס ה-50 במסגרת הארמייה ה-18, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, שהייתה חלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה ה-18. ב-1 בספטמבר 1943 הועלה פון קרוסיג לדרגת גנרל מיור, וב-12 בפברואר 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ופעלה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-54. ב-1 במאי 1944 הועלה פון קרוסיג לדרגת גנרל לוטננט, וב-17 בדצמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-16, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-30 בינואר 1945 הועלה פון קרוסיג לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-10 במרץ 1945 מונה למפקד הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות קורלנד. ב-16 במרץ 1945 נהרג פון קרוסיג בקרב על יד קאנדן, ולאחר מותו קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ארנסט-אנטון פון קרוסיג באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
המדינה החופשית אולדנבורג

המדינה החופשית אולדנבורג (בגרמנית: Freistaat Oldenburg) הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. בירתה של המדינה הייתה העיר אולדנבורג. ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה. בחוקת המדינה נקבע כי היא מהווה חלק עצמאי של הרייך הגרמני, כל אזרחיה שווים על פי החוק, אין שום מגבלה על חופש ההתאגדות, נכסי האזרחים ניתנים לביטול או להגבלה רק לטובת הכלל על פי חוק נגד פיצוי הוגן, ולכל התושבים יש חופש מלא של אמונה ומצפון. לאחר מלחמת העולם השנייה מוזג החבל המרכזי של אולדנבורג במדינת סקסוניה התחתונה, ואילו המובלעות שלה צורפו לשלזוויג-הולשטיין ולריינלנד-פאלץ. מדיה וקבצים בנושא המדינה החופשית אולדנבורג בוויקישיתוף המדינה החופשית אולדנבורג (בגרמנית) חוקת המדינה החופשית אולדנבורג. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.