laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרי הקווקז

הרי הקווקז הם רכס הרים הקובע את הגבול בין אירופה ואסיה המשתרע בין הים השחור לים הכספי באזור קווקז. רכס ההרים עובר דרך רוסיה (המחוז הפדרלי של צפון קווקז), גאורגיה, אזרבייג'ן, ארמניה, דרום אוסטיה, נגורנו קרבאך ואבחזיה. הקווקז הוא חלק משרשרת ההרים הגדולה שייצר "הקימוט האלפיני", הכוללת גם את ההימלאיה והאלפים. הרי הקווקז נחלקים לשני אזורים שונים: רכס הרי הקווקז הגדול – נמצאים בצפון גאורגיה, לאורך הגבול הרוסי. רכס הרי הקווקז הקטן – נמצאים בחלקה הדרומי של גאורגיה, לאורך הגבול הטורקי. רכס הרי הקווקז הגדול משתרע לאורך השטח מאזור העיר סוצ'י השוכנת על גדותיו המזרחיים של הים השחור ופונה דרום-מזרחה, כמעט עד העיר באקו השוכנת על חופי הים הכספי. אורכו מגיע עד כמעט 1,200 קילומטרים. דרומה ממנו, משתרע במקביל לו רכס הרי הקווקז הקטן שמגיע לאורך של 600 קילומטרים. את שני הרכסים מאחד רכס ההרים המשותף ליחי, שגם מפריד בין חבל הארץ הגיאורגי קולכיס לבין שפלת קורה. בחלק הדרום מזרחי של הרי הקווקז נמצאים שרשרת הרי הטליש, אשר חלק מפסגותיהם מגיע לגובה של 3,000 מטרים. לחלק הרמתי שמעבר לרכס הרי הקווקז הקטן קוראים גם "הרמה הטרנס-קווקזית", היות שהוא מפריד בין אירופה לאסיה. פסגתו של הר אלברוס שממוקם ברכס ההרים הגדול, היא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הקווקז והיא מגיעה לגובה של 5,642 מטר מעל פני הים. רכס ההרים נוצר לפני בערך 23.8–28.49 מיליון שנה, בעקבות התנגשות טקטונית שבין הלוח הערבי שזז צפונה, ללוח האירואסיתי. האזור כולו, במיוחד רכס הרי הקווקז הגדול נתון לרעידות אדמה תכופות בשל הפעילות הטקטונית הענפה שבו. אזור רכס ההרים הקטן מתאפיין גם בפני שטח וולקניים ובשטחו עוברת הרמה הוולקנית ג'וואחטי שנמצאת בגיאורגיה. באזור מצויים גרניט, גנייס ונפט (בכמות של 200 מיליארד חביות לערך) כמו גם מצבורי גז טבעי. הטמפרטורה במקומות השונים בהרי הקווקז או בקרבתם תלויה בגובהם הנקודתי כמו גם במיקום על קו הרוחב. הטמפרטורה בדרך-כלל צונחת כאשר המיקום גבוה יותר. בסוחומי בירת אבחזיה ששוכנת בקרבת הרי הקווקז ועל חופי הים השחור, הייתה הטמפרטורה השנתית הממוצעת כ-15 מעלות צלזיוס ואילו בהר קזבק (המתנשא לגובה 5,000 מטרים), הייתה הטמפרטורה הממוצעת בגבוה 3,700 מטרים 6.1- מעלות צלזיוס. המדרונות הצפוניים ברכס הרי הקווקז מתאפיינים בטמפרטורה הנמוכה בשלוש מעלות מהמדרונות הדרומיים ואילו הרמות ברכס הרי הקווקז הקטן, הנמצאים בגאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן, מתאפיינים בהבדלי טמפרטורה חדים בין החורף לקיץ כיוון שהאקלים ברכס הקטן הוא יותר יבשתי ופחות גבוה. החגורה האלפידית מדיה וקבצים בנושא הרי הקווקז בוויקישיתוף ד"ר דליה נבות-מינצר וצפריר מינצר, ‏טרק בקווקז סביב הר אלברוס, באתר GoTravel ביל דונהיו, וושינגטון פוסט, למות, או לכבוש את הקווקז, באתר nrg‏, 11 באפריל 2014
ידיים רושמות

"ידיים רושמות" (1948) הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מאת האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר. היצירה מציגה דף נייר לבן המתואר במבט על. שתי ידיים מתוארות כיוצאות מתוך דף הנייר. כל יד אוחזת בעיפרון ומשרטטת את קווי המתאר של היד הנגדית. הידיים יוצרות פרדוקס - כיצד יכולה יד לשרטט את עצמה? או בניסוח שונה: כיצד הן מתקיימות במעגל סגור אותו הן יצרו בעצמן? לולאה מוזרה התייחסות עצמית מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ענבה

עֲנָבָה (באנגלית: Berry; בלטינית: Bacca) היא סוג של פרי, שנוצר משחלה של פרח יחיד ובדרך כלל מכיל זרעים רבים. הענבה היא לרוב בשרנית ולחה. הענבה נבדלת מפירות בעלי תצורה של בית גלעין, בכך ששכבת האנדוקרפ במעטפת, מסביב לזרע, היא דקה ואינה קשיחה. כך למשל, האפרסק אינו ענבה, משום שבמהלך התפתחותו שכבת האנדוקרפ נהיית נוקשה ועבה; מנגד, האבוקדו נחשב לענבה, כיוון ששכבת האנדוקרפ של האבוקדו היא דקה ולעיתים אינה ניתנת להבחנה משכבת המזוקרפ העסיסית שמקיפה אותה. דוגמאות נוספות לענבה הם פרי העגבנייה, עינב, אוכמנית ובננה. לפי חלק מההגדרות, קריטריון נוסף להגדרת פרי כענבה "קלאסית" הוא קיום של קליפה חיצונית דקה, שאינה תומכת בעצמה כאשר מסירים אותה מהפרי. פירות הדלועיים, כמו האבטיח, המלפפון והדלעת, הם ענבות שמכוסות בשכבה חיצונית קשה, ובלועזית הם נקראים "pepo", על מנת להבדילן מענבות רגילות. פירות הדר הם ענבות שמתפתחת להן קליפה עבה ומחיצות פנימיות. כדי להבדילם מענבות בעלות קליפה דקה, פירות כאלה מכונים "הספרידות" (hesperidium, או ברבים hesperidia; על שם ההספרידות במיתולוגיה היוונית). השם העברי נקבע בשנת 1939. לפני כן שימשה המילה ענבה בלשון חכמים כגרסה נקבית של "עינב" או לתיאור גרגיר בודד של פירות רבים אחרים. על פי מילון המונחים בביולוגיה של האקדמיה ללשון העברית משנת 2009, פירות כמו תפוח ואגס (באנגלית: pomes), שבהם חלק מבשר הפרי לא נוצר מהשחלה, אלא מרקמה סמוכה לה, נקראים בעברית "ענבה דמויה". אולם, פירות אלה אינם נחשבים לענבות. המונח האנגלי הוא berry, על אף שרבים מהפירות שבשפת היומיום מכילים את המילה "ברי" בשמם, כמו תות שדה (strawberry) ופטל (raspberry, blackberry), אינם ענבות על פי ההגדרה הבוטנית. מדיה וקבצים בנושא ענבה בוויקישיתוף ענבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) W. B. Storey, "What Kind of Fruit is the Avocado?", University of California Agriculture and Natural Resources Berry, A Dictionary of Biology (8 ed.), Oxford University Press, 2019 Classification of Fruit Types רוביק רוזנטל, "הזירה הלשונית: לא חברים", nrg,‏ 11 בפברואר 2010 ענבה דמויה, מונחי האקדמיה ללשון העברית, מילון מונחים בביולוגיה, 2009
ינקו מטושקה

ינקו מטושקה (בסלובקית: Janko Matúška; ‏10 בינואר 1821 – 11 בינואר 1877) היה משורר סלובקי רומנטי, מחבר השיר "ישנו ברק מעבר לטאטרה" (סלובקית Nad Tatrou sa blýska) אשר שני בתיו הראשונים מהווים את המנון סלובקיה. מטושקה נולד בדולני קובין שבצפון סלובקיה, על נהר האורבה, ולמד בגימנסיה בכפר גֶמֶר (Gemer). בין השנים 1839–1844 למד בליצאום הלותרני בברטיסלאבה, שהיה מרכז חשוב לתנועה הלאומית הסלובקית. בשנות לימודיו החל לכתוב שירים, פואמות אפיות, בלדות ופזמונים, שנשאו אופי לאומי ופטריוטי. כתיבתו הושפעה מהפולקלור בארצו ומהשירה הרומנטית. בברטיסלאבה נעשה מטושקה לאחד מחסידיו ותלמידיו של ליודוביט שטור, מנהיג התנועה הלאומית הסלובקית, שלימד שם במסגרת המכון לשפה וספרות צ'כית-סלובקית. שטור ועמיתיו עסקו בקודיפיקציה ויצירת נוסח סטנדרטי לשפה הסלובקית. מטושקה השתלב בתנועה שקמה סביב שטור (Štúrovci), ותרם מפרי עטו לספר הראשון שהתפרסם בסלובקית הספרותית החדשה ("Almanach Nitra",‏ 1844). בסוף שנת 1843 השעו השלטונות ההונגרים את שטור בשל פעילותו הסלובקית-לאומית. בעקבות המהלך קמה מחאה מצד הסטודנטים הסלובקים, ו-22 מתוכם עזבו את הלימודים בברטיסלאבה במחאה, בהם מטושקה. במסגרת המחאה הוא כתב את השיר "ישנו ברק מעבר לטאטרה", ככל הנראה בינואר או פברואר 1844. שיר זה היה מן היצירות הראשונות בסלובקית הספרותית, וצבר פופולריות גדולה במהלך אביב העמים. הופעתו הראשונה של השיר בדפוס הייתה באופן אנונימי, תחת השם Dobrovolňícka ("שיר המתנדב"), וזהות מחברו התבררה רק לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1846 כתב את המחזה Siroty ("יתומים"), שהביע הזדהות עם הפולנים הרבים שהיגרו מארצם לאחר כישלונו של מרד נובמבר. ב-1848 פרסם גם ספר פרוזה. בשנים אלו עבד גם כמורה פרטי. במהלך מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית היה מטושקה ממארגניו של המרד הסלובקי של 1848-49 (אנ') כנגד ההונגרים באזור מגוריו באורבה (ראו Árva County). באביב 1849 נאלץ להתחבא מפני הצבא ההונגרי. לאחר אביב העמים חזר לדולני קובין ולא כתב עוד. בשנת 1851 הוא החל לעבוד בשרות המדינה, עד 1861 בטרסטנה (Trstená), ומ-1870 עד 1875 בדולני קובין, שבה נפטר. במולדתו הונצח בשמה של גימנסיה, באנדרטה לזכרו בעיירה בה חי, ואף בבול דואר ובמטבע 10 יורו לאספנים במלאת 200 שנה להיוולדו. ליודוביט שטור המנון סלובקיה מהפכת 1848 בהונגריה מדיה וקבצים בנושא ינקו מטושקה בוויקישיתוף מטושקה ינקו, באתר של דולני קובין (באנגלית) טקסטים מלאים של יצירותיו של מטושקה (בסלובקית) ינקו מטושקה, באתר Discogs (באנגלית) Peter Petro, History of Slovak Literature, McGill-Queen's University Press, 1997, עמ' 67, 84 Janko Matuška - Dobrovoľnícka (בסלובקית) John Neubauer et al, "1848", in Marcel Cornis-Pope and John Neubauer (eds.), History of the Literary Cultures of East-Central Europe, John Benjamins, 2004, עמ' 274-275 Csaba G. Kiss, The Anthems of East-Central Europe: Reflections on the History of a National Symbol, Routledge, 2023, עמ' 51 Csaba G. Kiss, The Anthems of East-Central Europe: Reflections on the History of a National Symbol, Routledge, 2023, עמ' 59-60, 82 Alexander Maxwell, Everyday Nationalism in Hungary: 1789 – 1867, Berlin/Boston: de Gruyter, 2019, עמ' 10 והערת שוליים Gymnázium Janka Matúšku Galanta (בסלובקית) Commemorative Postmark: Janko Matúška - author of the Slovak anthem 2021 slovak €10 – 200 years since the birth of Janko MATUSKA, numismag 200th anniversary of the birth of Janko Matúška, הבנק הלאומי של סלובקיה (Národná Banka Slovenska), ‏2021
אנלוג של סובסטרט

אנלוג של סובסטרט (או אנלוג למצב מעבר) הוא מרכיב כימיקלי-סינתטי או טבעי אשר מדמה התרחשות טבעית של סובסטרט האנזים במבנה או בתפקוד. כלומר, אנלוג של סובסטרט היא מולקולה בעלת דמיון רב לסובסטרט של אנזים מסוים ועל כן, יכולה להקשר או להיות מזוהה על ידי האנזים הספציפי. השפעת האנזים על האנלוג שונה מהשפעתו על הסובסטרט הטבעי שלו. מסיבה זו, אנלוגים לסובסטרט יכולים להוות מעכבים יעילים של תהליך קטליטי מסוים ויכולים להוות מקור להבנת המחקר של פעילות מולקולות ביולוגיות ומקור להבנת המכניזם של פעילות האנזים. ערך מורחב – אנזים אנזים הוא מולקולה הנקשרת לסובסטרט ספציפי ומזרז קצב ריאקציה שבה הסובסטרט (מגיב) הופך לתוצר. כל הסובסטרטים חייבים לעבור דרך מצב מעבר שהיא קונפורמציה בעלת אנרגיה גבוהה, וזהו השלב אשר קובע את קצב הריאקציה. אנזימים מייצבים את מצב המעבר ועל ידי כך גורמים להנמכת האנרגיה החופשית הדרושה לצורך הפיכת הסובסטרט למצב המעבר. אנרגיה זו נקראת אנרגיית שפעול (אנרגיית אקטיבציה). הקטנת אנרגיית האקטיבציה על ידי האנזים גורמת להגברת קצב הריאקציה. מכיוון שהשלב הראשון בקטליזה אנזימטית הוא קישור בין האנזים לסובסטרט, מולקולות הדומות מבחינה כימית ומבנית לסובסטרט, עשויות להיקשר לאנזים במקום הסובסטרט ולעכב אותו. בעוד שמספר גדול של מולקולות, שאינן מוגדרות כסובסטרטים טבעיים של האנזים, יכולות להיכנס לאתר הפעיל של אנזימים, רק מספר קטן מאוד של אנלוגים יהיו בעלי זיקה ויוכלו להיקשר לאתר הפעיל. המנגנון הספציפי משתנה מאנלוג אחד לשני אך היכולת הכללית עבור אנלוגים אנזימטיים, לעשות זאת, נובעת מהדמיון המבני והדמיון הכימי הגבוהים לסובסטרט או למצב המעבר של סובסטרט האנזים. לדוגמה האנלוג N-(Phosphonacetyl)-L-aspartate (בקיצור: PALA) שונה ממצב המעבר של הסובסטרט הטבעי בכמה קבוצות פונקציונליות בודדות. חיקוי מצב המעבר אינו דבר של מה בכך, מאחר שהקישור בין אנזים לסובסטרט או למצב המעבר מורכב ממספר אינטראקציות כימיות ספציפיות באוריאנטציה מרחבית מסוימת. לאנלוג של סובסטרט יכולים להיות מגוון שימושים אקדמיים ורפואיים. חקר מבני וביוכימי של החלבונים והאנזימים, ובפרט של האתר הפעיל. אנלוגים רבים משמשים כתרופות. המפורסם שבהם הוא הפניצילין.
נערמר

נערמר היה מלך מצרים ששלט, ככל הנראה, בסוף המאה ה-32 לפנה"ס. נחשב בעיני רבים מהאגיפטולוגים למאחד מצרים העליונה ומצרים התחתונה לממלכה אחת. סביב שנת 3300 לפנה"ס היו ערי המדינה במצרים מחולקות לשתי ממלכות: מצרים העליונה, שמלכה חבש את הכתר הלבן, ומצרים התחתונה, שמלכה חבש את הכתר האדום. האגיפטולוגים שמיחסים לנערמר את איחוד מצרים, מזהים אותו עם השליט מנס, שמופיע כמלך הראשון של מצרים ברשימת המלכים של מנתון מהתקופה ההלניסטית. בפלטת נערמר שהתגלתה בנחן (היירקונפוליס) בשנת 1898, מופיע נערמר כמלך מצרים העליונה והתחתונה, בכך שהוא חובש את שני הכתרים. עדות נוספת היא רשימות המלכים שנמצאו בקברי המלכים דן וקע, שמשתייכים לשושלת הראשונה, שם מופיע נערמר כמיסד השושלת. חלק מהאגיפטולוגים סבורים שנערמר לא איחד את מצרים, אלא רק החל בתהליך האיחוד, כאשר המלך המאחד הוא יורשו שנקרא חור אחע. בעיניהם נערמר הוא המלך האחרון של שושלת 0. חלק מהחוקרים משערים שהוא ירש את המלך עקרב השני או המלך קע, מלכים ששלטו במצרים העליונה בתקופה הקדם-שושלתית. ישנם חוקרים שמזהים אותו עם עקרב השני. נערמר שלט מעיר הבירה שלו טיניס שליד אבידוס. אשתו נקראה ניתחותפ, שהייתה נסיכה ממצרים התחתונה, והיא כנראה גם הייתה אמו של יורשו חור אחע. קברו של נערמר בנוי משני תאים, והוא נמצא באום אל-געאב שבאזור אבידוס. הסרך של נערמר (שעליו מופיע שפמנון (נר) ואיזמל (מר), מעל לחזית של מקדש), נמצא על שברי חרסים בתל ערד, תל עירני ואתר עין בשור. בדיקה שנעשתה לחרס מעין הבשור גילתה שהחרס הוא של קנקן יין שיוצר במצרים. יגאל ידין סבר על בסיס הסרך, ועל בסיס ניתוח של פלטת נערמר, ששם הוא זיהה שירטוט של עפיפון מדבר, שנערמר כבש ושלט בדרום ארץ ישראל. ישנם חוקרים שסבורים שמקור הסרך בארץ ישראל הוא בסחר שהתנהל בין מצרים וארץ ישראל. היסטוריה של מצרים העתיקה פרעוני מצרים פלטת נערמר מדיה וקבצים בנושא נערמר בוויקישיתוף נערמר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נערמר, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
המפלגה העממית-מהפכנית האתיופית

המפלגה העממית-מהפכנית האתיופית (אמהרית: የኢትዮጵያ ሕዝባዊ አብዮታዊ ፓርቲ מילולית: יאיתיופיה הזבאווי אביוטאווי פארטי או בקיצור יחאפה) הייתה ארגון מרקסיסטי בולט באתיופיה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. ארגון זה וארגון המאיסון היו תומכים נלהבים של המהפכה הקומוניסטית שהפילה את שלטונו של הקיסר היילה סלאסי ושמה קץ למונרכיה האתיופית. ארגון יחאפה אומנם תמך במהפכה שהפילה את הקיסר, אך הסתכסך עם חונטת הדרג בגלל מחלוקת על האידאולוגיה של המשטר החדש. היחאפה הוקם ב-1972 על ידי סטודנטים ואנשי צבא שדגלו באידאולוגיה מרקסיסטית-לניניסטית. אחרי הדחתו של הקיסר היילה סלאסי ב-1974 פרץ סכסוך אידאולוגי-פוליטי בין היחאפה לבין יריבו המרקסיסטי העיקרי המאיסון. המאיסון תמך בדרג ובמנגיסטו, ואילו היחאפה התנגד לו וטען שהדרג רחוק מיצירת "רפובליקה עממית", שהוא גוף פשיסטי ולמעשה חטף את המהפכה לידיו. הסכסוך הפוליטי-אידאולוגי הגיע לסכסוך אלים, היחאפה הקים זרוע צבאית בשם "הצבא העממי-מהפכני האתיופי", שיא האלימות בין שתי הקבוצות התרחש ב-1976 כאשר היחאפה החל לבצע התקפות כנגד מבני ציבור ופקידי דרג בכירים. בתגובה לכך הדרג האשים את היחאפה בטרור לבן נגדו והחל הטרור האדום נגד היחאפה וארגוני גרילה אחרים. הטרור האדום היה פעולה אכזרית להשמדת כל תומכי המפלגה, בתחילה עם עזרה מהמאיסון ופקידי ממשלה מקומיים. לאחר הטרור האדום המפלגה לא יכלה להתאושש למרות שהצליחה לבצע התקפות קטנות ולא משמעותיות. חלק מן הזרוע הצבאית של היחאפה פרש ממנה והקים את התנועה העממית-דמוקרטית האתיופית בשנת 1980 ופעל יחד עם הוויאנה, ושאר המפלגה פעלה יחד עם היריבה המאיסון, שהפנתה עורף לדרג. היחאפה הוא חלק ממפלגת כוחות האיחוד הדמוקרטי-אתיופי (אנ'). מדיה וקבצים בנושא המפלגה העממית-מהפכנית האתיופית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה העממית-מהפכנית האתיופית
ח'ופו

ח'וּפוּ (או ביוונית: חיאופס, Χέωψ) הוא פרעה מצרים העתיקה, בן השושלת הרביעית של הממלכה הקדומה במצרים, אשר שלט בין 2589 לפנה"ס ל־2566 לפנה"ס. שמו המלא הוא ח'נום־ח'ופו, שמשמעותו "האל ח'נום מגן עליי". ח'ופו נולד לפרעה סנפרו והטפרס הראשונה, ובניגוד לאביו נזכר כפרעה אכזר ושנוא על ההמונים, כפי שתואר בידי הרודוטוס. ימיו היו ימי שגשוג שטרם נראו בממלכה, בעיקר הודות לאביו. המלך כנראה הנהיג את הצבא המצרי לתוך לוב, נוביה וסיני. ח'ופו בנה את הפירמידה הגדולה של גיזה, הראשונה בפירמידות של גיזה, ואחת משבעת פלאי תבל. ג'דפרע, אחד מבניו, ירש את כסאו לאחר מותו. העדויות לשלטונו הן: הפירמידה, הספינה של ח'ופו, הספינה שנמצאה בבור חתום בפירמידה של גיזה מיוחסת לפרעה ח'ופו. הספינה עשויה לוחות ארז שהוא בנה כדי להפליג בה אל ארץ המתים, ומוצגת במוזיאון מיוחד שנבנה עבורה בקהיר, פסל שנהב מיניאטורי שנמצא באבידוס, וכיום מוצג במוזיאון קהיר. אותר סרקופג השייך לו, אך מומייתו לא נמצאה עד היום. יש טוענים[דרושה הבהרה] כי ח'ופו לא היה מלך כלל, אלא אות אל השמש המצרי, וכי לכבוד אל זה נבנתה הפירמידה. שתי סברות עיקריות הועלו לגבי בניין הפירמידה. הראשונה גורסת כי ח'ופו העביד עבדים רבים עד תום בניית הפירמידה, בעוד שהאחרת טוענת כי העבודה נעשתה בידי צוות בונים מיומן, שקיבל שכר על עבודתו. באוגוסט 2004 טענו שני ארכאולוגים חובבים צרפתיים כי גילו מסדרון סודי בתוך הפירמידה, שכנראה מוביל לחדר קבורת המלך. השניים לא קיבלו אישור ממועצת העתיקות המצרית לערוך את החקירה הנדרשת. קיימת השערה שנפרת־יאבת היא בתו. מדיה וקבצים בנושא ח'ופו בוויקישיתוף ח'ופו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ח'ופו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ח'ופו (2589-2566 לפנה"ס), מלך מצרים, דף שער בספרייה הלאומית
קאסם

האם התכוונתם ל... יחיא קאסם – כתב חדשות דרוזי כרים קאסם – שחקן קולנוע וטלוויזיה מצרי מוג'יב קאסם – כדורגלן אתיופי נעים קאסם – ממנהיגי חזבאללה עבד אל-כרים קאסם – מדינאי עיראקי, היה ראש ממשלת עיראק עבד א-סתאר קאסם – פרופסור פלסטיני למדעי המדינה קייסי קאסם – איש רדיו אמריקאי קסאם אל קאסם
שלשה קטליטית

שלשה קטליטית (catalytic triad) הוא מונח בביוכימיה המתייחס לרוב לשלוש חומצות אמינו הנמצאות באתר הפעיל של פרוטאזות וחיוניות לפעילותן. לדוגמה, שלוש חומצות האמינו סרין, אספרטט והיסטידין הן השלשה הקטליטית במשפחת הסרין פרוטאזות. שלושתן פועלות יחד בביקוע קשרים פפטידיים בחלבונים. השלשה הקטליטית של ציסטאין פרוטאזות שונה רק בחומצה אמינית אחת מהשלשה של סרין פרוטאזות: החומצה האמינית ציסטאין מחליפה את סרין וממלאת תפקיד דומה לה. לעיתים המושג שלשה קטליטית מתייחס גם לשלשות חומצות אמינו אחרות הפועלות יחד ומקטלזות תגובות אחרות. השלשה הקטליטית נמצאת באתר הפעיל של אנזימים. על אף ששלוש חומצות האמינו בדרך כלל רחוקות אחת מהשנייה מבחינת רצף החלבון (המבנה הראשוני), בעקבות קיפולו ומבנהו התלת-ממדי (המבנה השלישוני) של החלבון נוצרת קרבה מרחבית בין חומצות האמינו ופעילותן כשלשה מתאפשרת. כימוטריפסין הוא אנזים המבקע קשרים פפטידיים בעזרת שלשה קטליטית המורכבת מסרין-195, היסטדין-57 ואספרטט-102. שלוש חומצות האמינו פועלות יחד ומבקעות את הקשר הפפטידי. מנגנון פעולה זה מתרחש במספר שלבים: יצירת נוקלאופיל: עצם קישור הסובסטרט לאתר הפעיל גורם לשינויי קונפורמציה קטנים, שיוצרים עדיפות להעברת פרוטון מסרין להיסטדין. ההיסטדין שפועלת כבסיס מקבלת את הפרוטון והחומצה האמינית סרין הופכת לבסיס (נוקלאופיל). סרין פועלת כנוקלאופיל ותוקפת את הפחמן בקצה הקרבוקסילי של הסובסטרט. מתקבל תוצר ביניים טטרהדראלי לא יציב, בעל מטען שלילי המיוצב על ידי קשרי מימן עם חור האוקסיאניון. הוצאה של השרשרת המפורקת: תוצר הביניים מתפרק כך שהפחמן והחמצן הקרבונילי נשארים קשורים לכימוטרפסין, בזמן שהחומצה האמינית היסטדין פועלת כחומצה ומוסרת פרוטון לאמין של הקשר הפפטידי ובכך שוברת אותו. עם הגעת מולקולת מים, החומצה האמינית היסטדין קוטפת ממנה פרוטון ויוצרת הידרוקסיל. ההידרוקסיל פועל כנוקלאופיל ותוקף את הפחמן שנותר קשור לכימוטרפסין. שוב נוצר מצב ביניים טטרהדראלי עם אנרגיה גבוהה אשר מיוצב על ידי חור האוקסיאניון. היסטדין מחזירה לסרין את הפרוטון ועוזרת בכך לנתק את הפחמן הקרבונילי. נוצר קצה קרבוקסילי חדש והשרשרת החלבונית מתנתקת מהכימוטרפסין. סרין פרוטאז ציסטאין פרוטאז קטליזה אנזימטית מדיה וקבצים בנושא שלשה קטליטית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביוחקר

ביוחקר היא עבודת חקר מסוג מדע מאשר שמבצעים תלמידי בית ספר תיכון הנבחנים בבחינת הבגרות בביולוגיה ברמה של חמש יחידות לימוד. משקל העבודה הוא 30% מציון הבגרות של התלמידים. במהלך העבודה: התלמידים מתנסים בפעילות חקר על כל שלביה. מעמיקים בנושא ביולוגי המעניין אותם. מיישמים בעבודתם מיומנויות שרכשו בלימודיהם: מיומנויות חקר, מיומנויות טכניות של עבודה במעבדה, חיפוש במאגרי מידע ומיומנויות דיווח וכתיבה. התלמידים אחראים לביצוע העבודה וללמידה ויתפקדו כלומדים עצמאיים. התלמידים מתנסים בעבודת צוות תוך שהם מתוודעים ליתרונותיה ולקשייה. בשונה מעבודת ביוטופ שהייתה נהוגה בעבר ונעשתה ב"שדה", עבודת ביוחקר נעשית באופן מבוקר במעבדה, תוך ביצוע של ניסוי מבוקר במדע מאשר. משרד החינוך וארגון "קדימה מדע" מפעילים את תוכנית "ביוחקר ברשת", בתוכנית התלמידים לוקחים חלק בלמידה מקוונת משותפת עם קבוצות חקר שונות באותו בית ספר, עם קבוצות מבתי ספר אחרים ואף עם קבוצות מחו"ל וחוקרים במסגרות תעשייתיות. הפעילות נערכת בזוגות תוך בחירה של נושא משותף. בין היתר שיתופי פעולה אלה נערכים דרך שיחות וידאו מקוונות שמבצעים התלמידים, כגון בסקייפ. ביוטופ היא עבודת חקר שהייתה נהוגה בישראל בעבר ונחשבה ליחידת לימוד בבחינת הבגרות בביולוגיה. העבודה התבצעה בקבוצות כעבודה עצמית מודרכת, במהלכה אספו התלמידים נתונים על בית גידול טבעי לפי בחירתם וניתחו אותם על מנת לענות על שאלות מחקר בדבר השפעות הגומלין בין גורמים שונים, טבעיים ואחרים, בבית הגידול. לאחר מכן נבחנו התלמידים על עבודתם בפני בוחנים חיצוניים של משרד החינוך. בדרך זו זכו התלמידים להכיר מערכת ביולוגית אחת, על מרכיביה השונים, ולהתנסות בטכניקות של מחקרים אקולוגיים. בין המטרות הנוספות של עבודת החקר היה פיתוח של מיומנויות טכניות כגון שימוש במאגרי מידע, כתיבה מדעית ועבודה במעבדות. כמו כן במסגרת זו יכלו התלמידים לפתח כישורים כגון עצמאות ועבודת צוות. עירוטופ ביודע מידע על עבודת הביוחקר באתר הפיקוח על הוראת הביולוגיה של משרד החינוך ביוחקר ברשת, באתר קדימה מדע שכחו מכל מה שחשבתם שאתם יודעים על בית הספר, באתר מעריב, ‏2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סכוונינגן

סכוונינגן (בהולנדית: ‏Scheveningen‏Ⓘ‏) הוא רובע (stadsdeel) בעיר האג על חוף הים הצפוני, שהיה בעבר כפר עצמאי. כיום הוא מוכר בעיקר כאתר תיירות וקיט. סכוונינגן מחולק חלוקה מנהלית לתשע שכונות קטנות יותר. העדות המוקדמת ביותר לשמו של המקום (בגרסה הארכאית Sceveninghe) היא מסביבות שנת 1280. ייתכן שהתושבים הראשונים היו אנגלו-סקסונים; היסטוריונים אחרים סבורים כי מדובר בנורדים. מקור הפרנסה העיקרי בכפר היה דיג. דרך לעיר האג נסללה לראשונה בשנת 1663, וב-1904 נבנה לראשונה מעגן לסירות. עד לבניית המעגן נעשה שימוש רק בסירות בעלות תחתית שטוחה, שנמשכו אל החוף בתום הדיג; ב-1870 נמנו כ-150 סירות כאלו. ב-1818 בנה יזם בשם יאקוב פרונק מבנה עץ על דיונה ליד הים, בו היו ארבעה חדרים שבהם יכלו להתארח אנשים ולהתרחץ במי הים. הרחצה בים הפכה לאופנה, והמקום נודע מאז כמקום קיט שמשך תיירים מכל רחבי צפון אירופה. ב-1886 נפתח בסכוונינגן ה"קורהאוס" המפואר, מלון ובית מרגוע, ובו גם מסעדה וקזינו, כמקובל אז באתרי מרחצאות באירופה. במשך השנים הגיעו לסכוונינגן גם ציירים רבים, שנמשכו אל הנוף הימי, אל הסירות הציוריות ואל אנשי הכפר בעבודתם. במלחמת העולם השנייה שימש שם הכפר כסימן זיהוי, או שיבולת, לאנשי המחתרת ההולנדית שניסו ללכוד גרמנים שהתחזו להולנדים[דרוש מקור]. הם דרשו מהחשודים לומר את המילה "סכוונינגן" (Scheveningen), משום שהגייתה של מילה זו בגרמנית (שוונינגן) שונה מהגייתה בהולנדית. לשכת התיירות של סכוונינגן סכוונינגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סכוונינגן (הולנד), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיחוד הדמוקרטי-אתיופי

האיחוד הדמוקרטי-אתיופי היא מפלגה אתיופית, שידועה כמפלגה הוותיקה ביותר שהתנגדה לחונטה הצבאית האתיופית ששלטה באתיופיה בשנים 1974–1997. המפלגה ידועה באתיופיה בשמות אידו וטארנפית. בעקבות המהפכה האתיופית, שהפילה את שלטון הקיסר היילה סלאסי בספטמבר 1974, עלתה לשלטון החונטה הצבאית שהייתה אחראית למהפכה והחלה להנהיג במדינה שלטון סוציאליסטי חילוני, פעולות אלו קוממו את האצילים ובעלי האמצעים באתיופיה שהתקוממו כנגד שינוי המדיניות כמו כן הרגיזה מדיניותה הפייסנית של הממשלה כלפי תנועות העצמאות באריתריאה את הצבא. על רקע זה קם "האיחוד". הארגון הוקם על ידי הראס התגרי ונינו של הקיסר יוהנס הרביעי, מנגשה סיום. באיחוד הדמוקרטי-אתיופי היו חברים מקבוצות שונות באוכלוסייה, כגון בעלי קרקעות שהתנגדו להלאמת אדמותיהם, תומכי מלוכה, קציני צבא בכירים שהסתייגו מההפיכה כנגד הקיסר ואישים שמרניים שהתנגדו לאידאולוגיה הקומוניסטית. מאמצע 1976 ועד 1977 הפעיל הארגון תחנת רדיו ששידרה מסודאן לאתיופיה על מנת לעורר את תושבי אתיופיה להתקוממות כנגד החונטה הצבאית. הארגון שיגר קמפיינים צבאיים בבאגמדיר אשר כמעט כבשו את גונדר. אף על פי שעקרונות דמוקרטיים בוטאו על ידי המפלגה וקידמו מונרכיה חוקתית, המצע הפוליטי של הארגון לא היה ברור ובגלל חילוקי הדעות הפוליטיים הוא החל להתפרק, נוצר מתח בין התגרים שהקימו את הארגון לבין הלא-תגרים שהיו חלק מהארגון. האיחוד הדמוקרטי-אתיופי החל לדעוך צבאית כאשר ארגוני הגרילה וויאנה והיחאפה החלו להילחם כנגדו במחוז בגמדיר, זאת בנוסף ל"טרור האדום" שהופעל נגדו. בשנת 1978 התפרקה הנהגת הארגון בעיקר בשל כישלונותיה הצבאיים, אך היא זכתה לתמיכה בפזורה האתיופית במיוחד באירופה ובסודאן. לאחר הפלת משטר הדרג על ידי ארגון האיחדג, גיבשה המפלגה את עצמה מחדש באדיס אבבה ומאוחר יותר התאחדה עם המפלגה הדמוקרטית האתיופית, ושניהם יחד יצרו את מפלגת האיחוד הדמוקרטי אתיופי. לאחר מכן התמזגה מפלגה זו עם קבוצות נוספות ויחד הם ייצרו את המפלגה כוחות האיחוד הדמוקרטי-אתיופי, אחת ממפלגות האופוזיציה הגדולות באתיופיה. אתר האינטרנט הרשמי של האיחוד הדמוקרטי-אתיופי
ריצוף חלבונים בשיטת אדמן

ריצוף חלבונים בשיטת אדמן (באנגלית: Edman degradation) הוא שיטה בביוכימיה לקביעת רצף חומצות האמינו בחלבון. השיטה פותחה על ידי פהר ויקטור אדמן בשנת 1950. בשיטת אדמן לא ניתן להשתמש עם פפטידים בעלי למעלה מ-50 חומצות אמיניות, מכיוון שכל מחזור מגדיל את כמות הפפטידים שלא עברו את כל הריאקציות בצורה מושלמת, ואיכות הריצוף הולכת וקטנה עם מספר המחזורים. לכן, יש לחתוך את השרשרת הפוליפפטידית לפפטידים קצרים המכילים עד 20 חומצות אמיניות. את הפפטידים הקצרים מפרידים בכרומטוגרפיה על מחליפי יונים או אלקטרופורזה ואז ניתן לרצף אותם בשיטת אדמן. החיתוכים מתבצעים על ידי חומרים שונים (שיטות כימיות או אנזימטיות) ובלבד שיהיו ספציפיים (שוברים קשרים רק אחרי חומצות אמיניות מסוימות). למשל האנזים טריפסין מבצע הידרוליזה רק לקשרים פפטידיים אחרי ליזין או ארגינין. חומצת האמינו הראשונה בפפטיד (הממוקמת בקצה האמיני) מסומנת על ידי קישור קוולנטי של הריאגנט פנילאיזותיוציאנט (Phenylisothiocyanate) המגיב עם קבוצות אלפא אמיניות. בחשיפה לתנאים חומציים מתונים, משתחררת נגזרת מעגלית של החומצה האמינית הראשונה (נגזרת של phenylthiohydantoin), בעוד שאר הקשרים הפפטידיים נשארים שלמים. הנגזרת המעגלית מופרדת ומזוהה על ידי כרומטוגרפיה או אלקטרופורזה. מחזור הפעולות מבוצע שוב על הפפטיד ה"מקוצר". בדרך זו, של הסרה עוקבת וזיהוי של החומצה האמינית בקצה האמיני, אפשר לקבוע את הרצף השלם של הפפטיד. לאחר שנקבע רצף כל אחד מהפפטידים, נותר לקבוע את סדר הפפטידים הקצרים שיתן את רצף השרשרת הפוליפפטידית המקורית. הדרך היא שילוב המידע שנאסף על רצפי מספר סדרות של פפטידים קצרים שהוכנו מאותה שרשרת בשיטות ביקוע שונות, הנבדלות זו מזו באתרי החיתוך הספציפיים. בעזרת איתור רצפים חופפים מתאפשר פענוח הסידור הרציף בשרשרת הפוליפפטידית המקורית. לדוגמה (בהפשטה), הרצף AAHCCAKK חופף בסופו לרצף CAKKGGEE ולכן ניתן לקבוע כי הרצף השלם הוא AAHCCAKKGGEE. ריצוף DNA מדיה וקבצים בנושא ריצוף חלבונים בשיטת אדמן בוויקישיתוף