laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליהו צ'ריקובר

אליהו צ'ריקובר (1881 פולטבה - 1943 ניו יורק) היה היסטוריון יהודי, עסק בתולדות יהדות מזרח אירופה, היה אחד ממקימי מכון ייווא. הוא נולד בפולטבה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) לחיים וחיה ריזה, משפחתו הייתה חרדית ועסקה במסחר. ב-1898 הוא עבר לאודסה, שם ב-1904 הוא סיים לימודים בבית ספר לציור. לאחר אודסה הוא המשיך ללימודים באוניברסיטה בסנקט-פטרבורג, שם היה פעיל בתנועות סוציאליסטיות מהפכניות. בזמן מהפכת 1905 הוא נעצר במפגשם של המנשביקים, הוא העביר במעצר שנה. לאחר מהפכת 1905 הוא היה פעיל למען השגת זכויות ליהודי רוסיה. לראשונה צ'ריקובר פרסם מאמר ב-1905 בכתב עת ייברייסקיה ז'יזן (החיים היהודים), במאמר הוא ניתח את יצירתו של מנדלה מוכר ספרים. ב-1909 הוא נענה להזמנתו של דוד גינצבורג לעבוד במערכת של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית, הוא כתב כ-60 ערכים בשביל האנציקלופדיה, בעיקר על תולדות יהודי רוסיה ותרבותם. בין 1911–1914 צ'ריקובר היה עורכו של ידיעון של תנועת מפיצי השכלה, ב-1913 הוא הוציא לאור כרך ראשון של עבודותיו המוקדש לחמישים שנות פעילות של מפיצי ההשכלה. עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה הוא עזב לארצות הברית ובקיץ 1915 הוא הגיע לניו יורק. בניו-יורק, בהשפעת דב בר בורוכוב הוא החל לכתוב ביידיש בשביל עיתונים וכתבי-עת יידישאיים. זמן קצר לאחר מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה, שם הוא היה שותף לתנועות ציוניות סוציאליסטיות. כששמע על כך שברפובליקה העממית של אוקראינה תינתן אוטונומיה תרבותית ליהודים הוא עבר לבירתה, קייב ב-1918. לאחר שהחלו רציחות של יהודי אוקראינה צ'ריקובר התחיל לתעד את האירועים. את תיעוד האירועים הוא הביא איתו ב-1921 לברלין. צ'ריקובר היה אחד המייסדים של ייווא. עם עליית הנאציזם בגרמניה הוא עבר לפריז. בפריז הוא פרסמם מספר עבודות על יהדות צרפת. ב-1940 הוא הצליח להגיע לניו-יורק. אחיינו של צ'ריקובר היה ההיסטוריון אביגדור צ'ריקובר. אליהו טשעריקאווער, די אוקראינער פאגראמען אין יאר 1919, ייווא, 1965. אליהו צ'ריקובר, יהודים בעתות מהפכה, עם עובד, 1957. Karlip, Joshua M. (2008). "Between martyrology and historiography: Elias Tcherikower and the making of a pogrom historian." East European Jewish Affairs, 38(3), p. 257-280. אליהו צ'ריקובר, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) קנת' ב. מוס, אליהו צ'ריקובר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) אוספו הפרטי של אליהו צ'ריקובר, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי. אליהו בן חיים צ'ריקובר (1881-1943), דף שער בספרייה הלאומית קנת' ב. מוס, אליהו צ'ריקובר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) Karlip, p.260. אליהו צ'ריקובר, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) Karlip, p.261.
יאקימה

יאקימה (באנגלית: Yakima) היא בירת מחוז יאקימה במדינת וושינגטון בארצות הברית. העיר נמצאת במקום בו נהר נצ'יז (Naches) נשפך לנהר יאקימה, במרחק של כ-100 קילומטרים דרום-מזרחית להר ריינייר. בעיר מתגוררים 91,067 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין של העיר מתגוררים 243,231 תושבים (נכון ל-2010). במקום בו נמצאת העיר היום ישב שבט היאקמה, אשר שמו המעוות, יאקימה, הפך לשם האזור. אנשים התחילו להתיישב באזור מתחילת המאה ה-19. בהדרגה נוצרו חיכוכים בין המתיישבים והילידים שהגיעו לשיא במלחמת יאקימה שפרצה ב-1855. ארצות הברית ניצחה במלחמה והיאקמה נדחקו דרומה, ל"שמורת האינדיאנים יאקמה" (Yakama Indian Reservation). ב-1865 הוקם באזור מחוז יאקימה. כעבור 20 שנה החלה בנייתה של מסילת רכבת באזור. במהלך העבודות הוקמה ההתיישבות "נורת' יאקימה", אשר נוסדה באופן רשמי ב-27 בינואר 1886 והפכה לבירת המחוז. ב-1918 שמה שונה ל"יאקימה" בלבד. כלכלת העיר מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול כשותנית, פירות שונים כמו תפוחים ואפרסקים, פלפלת, תירס ושעועית. כמו כן יש ביאקימה תעשיית ייצור יין מתפתחת. בעיר נמצאת אוניברסיטת מדעי הבריאות של אזור הפסיפיק נורת' ווסט. בעיר עובר כביש בין-מדינתי 82, המקשר בין מדינת אורגון והעיר הקטנה אלנסבורג צפונית ליאקימה. יפן איטאיאנגי, יפן רוסיה דרבנט, רוסיה טאיוואן ג'ילונג, טאיוואן מדיה וקבצים בנושא יאקימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאקימה (באנגלית) יאקימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
גביע (פרס)

בתחרויות, גביע הוא הפרס שמקבלים היחיד או הקבוצה שזכו בתחרות. אף שהחפץ עצמו, שצורתו על פי רוב היא של כוס גדולה ולעיתים צלחת או מדליה, עשוי במקרים רבים ממתכת יקרה ובעל ערך בזכות עצמו, הרי שהכבוד שבזכייה בתחרות יוקרתית, כמו גם הפרס הכספי הנלווה אליו, עולה בדרך כלל על ערך הגביע עצמו. שורש המנהג הוא ביוון העתיקה, שם היה נהוג להעניק למנצח בתחרויות ספורט גביע או אמפורה מלאים בשמן מקודש. בהשאלה, ניתן השם "גביע" גם לתחרות כולה שבה מוענק הגביע למנצח. למשל: גביע ה-FA (טורניר הגביע הוותיק ביותר בעולם, המשוחק באנגליה) או גביע העולם בכדורגל. שיטת גביע היא האופן שבו מאורגנות רבות מתחרויות אלו, אך לא כולן. לרוב המדינות ישנו מפעל גביע המדינה, בהרבה מתחומי הספורט. בנוסף לליגה הרגילה שבסופה הקבוצה בעלת ההישגים הטובים ביותר, זוכה באליפות. ישנה את תחרות הגביע. התחרות שונה שהיא אינה מבוססת על ליגה אלא על שיטת גביע כך שתאורטית גם קבוצה נחותה יותר יכולה לזכות בגביע. בנוסף תחרות הגביע מערבת קבוצות מליגות שונות מה שתורם לאפקט ההפתעה שישנו בגביע. בישראל ישנו את גביע המדינה בכדורגל ואת גביע המדינה בכדורסל במשחקי הגמר במפעלים אלו נוהג נשיא המדינה לבוא ולהעניק את הגביע למנצחת. גם בכדורעף ובכדוריד ובעוד תחומים ישנם מפעלי גביע. בספרד הטורניר נקרא בשם גביע המלך הספרדי בגרמניה הגביע הגרמני ובאנגליה גביע ה-FA. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כוח מיוחד (סדרת טלוויזיה)

כוח מיוחד (באנגלית: Special Ops Force או 'Soldier of Fortune, Inc) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית ששודרה ברשת ITV מ-27 בספטמבר 1997 ועד 22 במאי 1999. הסדרה גוללה את קורותיהם של קבוצת שכירי חרב אמריקנים, יוצאי היחידות המיוחדות וארגוני המודיעין, אשר מבצעים עבור הממשל האמריקני פעולות חשאיות ברחבי העולם. על הצוות מפקד מייג'ור בדימוס מאתיו "מאט" שפרד (אותו גילם בראד ג'ונסון), יוצא הדיוויזיה המוטסת ה-82 וכוח דלתא, אשר הודח ממן השירות בצבא ארצות הברית לאחר שסירב פקודה במבצע מיוחד בקוסובו. חברו של מאט מן השירות, הקולנל בדימוס קסווייר טראוט (אותו גילם דייוויד שלבי), מגייס אותו לבצע עבור הממשל פעולות מיוחדות. בצוות חברים גם הצלף בני-ריי רידל, יוצא סיירת חיל הנחתים, מרגו וינסנט (אותה גילמה מלינדה קלרק), אשר בעברה שימשה כסוכנת חשאית ב-CIA, וטייס המסוקים דיקון "דיק" ריינולדס (אותו גילם דניס רודמן). "כוח מיוחד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כוח מיוחד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאת יואש פלדש, איש האפקטים יכול לנוח, באתר הארץ, 21 ביוני 2001 נועם שגב, "צוות לעניין" חוזרים לערוץ AXN, באתר ynet, 7 ביוני 2001
ויטור פבראני

ויטור פבראני (בפורטוגזית: Viítor Faverani; נולד ב-5 במאי 1988) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בעמדת הסנטר. פבראני נולד בפורטו אלגרה שבברזיל. בנעוריו עבר לספרד והחל בקריירה מקצוענית בגיל 17 בקבוצת אוניקאחה מאלגה. בין השנים 2006 ל-2009 שיחק מספר משחקים בקבוצה הבוגרת, והושאל לקבוצות הליגה השנייה גיפוזאקוה סן סבסטיאן, סרגוסה באסקט ואשרקיאה. ב-2009 עבר למורסיה, שיחק בקבוצה שנה בליגת העל הספרדית ושנה בליגה השנייה. ב-2011 עבר למועדון הכדורסל ולנסיה. בעונת 2011/2012 רשם ממוצע של 7.9 נקודות ו-3.7 ריבאונדים למשחק ובעונת 2012/2013 רשם ממוצע של 9.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק. פבראני הוזמן לסגל הרחב של נבחרת ברזיל בכדורסל לקראת אליפות אמריקה ב-2013, אך לא נכלל בסגל הסופי. ביולי 2013 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. את הופעת הבכורה שלו רשם ב-30 באוקטובר 2013 מול טורונטו ראפטורס, הוא קלע 13 נקודות ב-26 דקות בהן שותף. למחרת קלע 12 נקודות, לקח 18 ריבאונדים ורשם 6 חסימות במשחק מול מילווקי באקס. לאחר שישה משחקים איבד את מקומו בהרכב ולא שב להציג יכולת טובה בבוסטון. הוא נשלח לליגת הפיתוח של ה-NBA, בפברואר 2014 נפצע במהלך משחק בברכו, הוא עבר ארתרוסקופיה והושבת ממשחק פעיל עד תום העונה. בתחילת מחנה האימונים של העונה הבאה, נאלץ לפרוש ועבר ניתוח נוסף בברכו. הוא לא חזר לשחק בשורות הסלטיקס ושוחרר מהקבוצה בדצמבר 2014. ביולי 2015 חתם על חוזה לשנה עם אופציה לעונה נוספת במכבי תל אביב, אך בנובמבר שוחרר מהקבוצה. בתחילת 2016 חזר לשחק במורסיה הספרדית וב-18 משחקי ליגה השיג ממוצע של 10.2 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. ב-2017 חתם בברצלונה ולאחר חמישה חודשים חזר למורסיה. מדיה וקבצים בנושא ויטור פבראני בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) ויטור פבראני באתר ליגת העל הספרדית ויטור פבראני באתר basketball-reference.com אלעד זאבי, ויטור פבראני הוא ההימור הגדול של מכבי תל אביב, באתר הארץ, 12 ביולי 2015 יעל שחרור, סנטר חדש למכבי ת"א: ויטור פבראני חתם לעונה, באתר ynet, 10 ביולי 2015 יגאל רז, חידה צהובה: מכבי ת"א מהמרת על ויטור פבראני, באתר nrg MAGNANO CONVOCA SELEÇÃO BRASILEIRA ADULTA PARA A COPA AMÉRICA DA VENEZUELA, אתר התאחדות הכדורסל של ברזיל, יולי 2013 ורד כהן‏, מכבי תל אביב: ויטור פבראני חתם לעונה עם אופציה לעונה נוספת, באתר וואלה, 10 ביולי 2015. יעל שחרור וברק חקלאי, סוף ידוע מראש: פבראני שוחרר ממכבי ת"א, באתר ynet, 21 בנובמבר 2015.
דברו אמת

דברו אמת (באנגלית: Dabru Emet) הוא מניפסט לא-רשמי של קבוצת רבנים ואישי ציבור יהודים, המתייחס למערכת היחסים בין הנצרות ליהדות. המסמך נתקל בהתנגדות הן בצד היהודי והן בצד הנוצרי. המניפסט נוסח על רקע ניסיונות הכנסייה הקתולית לגשר בוועידת הוותיקן השנייה על פערים שנפערו והתחזקו בין היהדות והנצרות, בעקבות התנהלות הכנסייה בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה ואחריהן. חתמו עליו למעלה מ-200 רבנים והוגים מכלל זרמי היהדות, אך הודגש כי מדובר ביוזמה של יחידים וכי אין החותמים מייצגים בחתימתם את הארגונים והזרמים אליהם הם משתייכים. אישים בולטים בין החותמים: יחיאל אקשטיין, יוג'ין בורוביץ, דייוויד בלומנטל, נינה בת' קרדין (אנ'), רוברט חזן (אנ'), אליוט דורף, יוסף ארנקרנץ (אנ'), ברי פרונדל (אנ'), רוברט גיבס, דניאל גורדיס (אנ') ויצחק גרינברג. המניפסט "דברו אמת" פורסם לראשונה ב-10 בספטמבר 2000 בניו יורק טיימס, ובעקרונותיו נעשה מאז שימוש בחלק מתוכניות לימוד הדת היהודית ברחבי ארצות הברית. המסמך שם דגש על המשותף בין הדתות; על לגיטימיות הנצרות לאלו שאינם יהודים, מנקודת מבט יהודית; ועל הכרה בהבדלים התאולוגיים בין שתי הדתות תוך הסכמה שאין להכריע מי מהדתות צודקת. פורטו בו שמונה נושאים עיקריים: יהודים ונוצרים סוגדים לאותו האל יהודים ונוצרים מחפשים אחר הסמכות דרך אותו הספר נוצרים יכולים לכבד את תביעתם של היהודים על ארץ ישראל יהודים ונוצרים שניהם מקבלים את עקרונות המוסר של התורה (חמישה חומשי תורה) הנאציזם אינו תופעה נוצרית בהתייחס לנאציזם ושואה המסמך טען כי הנאציזם אינו תופעה נוצרית. אך כי ללא ההיסטוריה הנוצרית של האנטי-יהדות והאלימות הנוצרית נגד היהודים, האידאולוגיה הנאצית לא הייתה יכולה לתפוס אחיזה ולצאת אל הפועל. שכן יותר מידי נוצרים פעלו או היו סימפתים לזוועות הנאציות נגד היהודים, ונוצרים אחרים לא מחו מספיק נגד זוועות אלו. אך הנאציזם כשלעצמו אינו תוצאת הנצרות. המחלוקת בין היהודים לנוצרים לא תתיישב עד שאלוהים יגאל את העולם כולו, כפי שהובטח בכתבי קודש, ואין לדחוק באף אחד להאמין באמונת האחר מערכת יחסים חדשה בין היהודים לנוצרים לא תחליש את הפרקטיקה היהודית על יהודים ונוצרים לעבוד יחד למען צדק ושלום "דברו אמת", ‏נוסח המאמר בעברית HEINZ, HANSPETER, Dabru Emet: A German Perspective (באנגלית) Herbert Schlossberg, DABRU EMET: A JEWISH STATEMENT ON CHRISTIANS AND CHRISTIANITY, ‏November 2000 Helena Miller, Lisa D. Grant, Alex Pomson. 2011. International Handbook of Jewish Education. Springer Science & Business Media. Mary C. Boys, Sara S. Lee, Dorothy C. Bass. 2008. Christians and Jews in Dialogue: Learning in the Presence of the Other. SkyLight Paths Publishing. p. 201-205.
חסן

חַסָּן (حسن) היא מילה ערבית שמשמעה "טוב". גרסה נוספת היא חסאן (حسان). האם התכוונתם ל... אישים ששם משפחתם חסן: אלון חסן – יו"ר ועד העובדים בנמל אשדוד דוד חיים שמואל חסאן – רב, דיין, שד"ר וראש ישיבה בן המאה ה-18 יהושע חסן – ראש השרים הראשון של גיברלטר יקותיאל אבן חסאן – נדיב יהודי, איש הגות ומדע ובעל משרה בחצר המלוכה בספרד המוסלמית במאה ה-11 מנור חסן – כדורגלן עבר ישראלי עימאד חסן – קצין משטרה ישראלי רועי חסן – משורר ישראלי אישים ששמם הפרטי חסן: חסן בן עלי – נכדו הבכור של הנביא מוחמד, אשר נחשב על ידי מרבית המוסלמים השיעים לאימאם השיעי השני חסן אל-עסכרי – האימאם השיעי האחד-עשר, ועל פי האמונה, אביו של מוחמד אל-מהדי, גואל העולם חסן בן משיח – חכם קראי שחי בבגדאד במאה העשירית חסן-י סבאח – מייסד ומנהיג תנועת החשישיון, תנועת מתנקשים שהחזיקו באמונה באסלאם שיעי מהזרם הניזארי אוזון חסן ח'אן, שאה וסולטאן, ששלט בשנים 1453–1478 על אזורי מערב איראן, עיראק, חלק גדול מטורקיה של היום, אזרבייג'ן וארמניה הנסיך חסן בן טלאל – אחיו של חוסיין מלך ירדן, ויורש העצר בשנים 1965–1999 חסן השני – מלך מרוקו בשנים 1961–1999 מולאי חסן, נסיך מרוקו – יורש העצר לכס המלוכה המרוקאי; בנו של המלך מוחמד השישי ונכדו של המלך חסן השני חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי – הסולטאן הנוכחי של ברוניי אחר: אבו חסן – חומוסייה פופולרית וותיקה ביפו בני חסן אבו אל-חסן אישים ששמם הפרטי הוא חסן אישים ששמם הפרטי הוא חסאן
אל-חסן

האם התכוונתם ל... ויסאם אל-חסן – בריגדיר גנרל, איש מודיעין וביטחון וראש אגף המודיעין של כוחות ביטחון הפנים של לבנון, ודמות מפתח במחנה ה-14 במרץ ח'אלד אל-חסן – ממייסדי הפת"ח עזה אל-חסן – אמנית ובמאית קולנוע פלסטינית אבו אל-חסן חסן
האימאם שאמיל

האימאם שאמיל (באווארית: Шейх Шамил; ‏ 26 ביוני 1797 – 4 בפברואר 1871) היה איש דת מוסלמי ומנהיג צבאי בצפון קווקז, אימאם דאגסטן וצ'צ'ניה בין 1834 ל-1859. הנהיג את ההתקוממות נגד הרוסים במלחמת הקווקז. האימאם שאמיל נולד ב-1797 בכפר קטן בחבל דאגסטן. בלידתו נקרא עלי ונחשב בינקותו לחולני. שמו שונה לשאמיל מתוך אמונה ששינוי השם ישנה את מזלו והוא יבריא. הוא אכן החלים והתחזק. שאמיל הצטיין בגובהו יוצא הדופן ונחשב לחזק ואתלטי. משפחתו האווארית השתייכה לאליטה המקומית ושאמיל זכה לחינוך מקיף ובין השאר למד ערבית, אסלאם, תרבות ערבית, ולוגיקה. שאמיל הצטרף לזרם הסופי הנקשבנדי באסלאם, וקנה לו מעמד בחברה המוסלמית בקווקז. ב-1828 הוא ביצע לראשונה את החג', העלייה לרגל למכה, שם פגש את עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, מנהיג אלג'ירי שהיה אחד ממנהיגי ההתקוממות נגד השלטון הצרפתי באלג'יריה, ממנו למד טכניקות לוחמת גרילה וטקטיקות לחימה מחתרתית. שאמיל נולד בזמן שהאימפריה הרוסית הרחיבה את שטחיה אל תוך שטחיהן של האימפריה העות'מאנית ופרס (ראו המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) ומלחמת רוסיה–פרס (1804–1813)). בתמיכת השאה הפרסי, התמרדו שבטים קווקזים רבים כנגד הכיבוש הרוסי וביצעו פעולות גרילה הידועות גם כמלחמת קווקז. מנהיגי המרד הקודמים, לפני שאמיל, היו שייח' מנסור והאימאם האזימוחמד (אנ'). שאמיל היה ידיד ילדות של האזימוחמד, ונעשה לתלמיד שלו. ב-1834 מת האזימוחמד בקרב על גמירי, ושאמיל תפס את תפקידו כמנהיג ההתנגדות הקווקזית. שאמיל היה מנהיג אקטיבי ותוקפני הרבה יותר מהאזימוחמד, והוא עשה שימוש יעיל במלחמת גרילה וטקטיקות מתוחכמות. המרי תחת הנהגתו, שהוגדר על ידו כמלחמת קודש, המשיך עד לדיכויו ב-1859. ב-25 באוגוסט 1859 נכנעו שאמיל ומשפחתו לכוחות הרוסיים ונכלאו בכפר קטן בדאגסטן. אחרי שנלכד, נשלח שאמיל למוסקבה לפגישה עם הצאר אלכסנדר השני, ועונשו היה הגליה לקלוגה, עיר קטנה במרכז רוסיה, קרוב למוסקבה. ב-1868 ניתנה לשאמיל הרשות לעבור לקייב, וב-1869 הורשה לו לסיים את חייו כמוסלמי בעיר הקדושה מכה. בדרכו למכה הוא עבר באיסטנבול, והתארח בה כאורחו של הסולטן. הוא מת במדינה ב-1871 בעת ביקור בעיר, והובא לקבורה בג'אנט אל באקי, בית קברות מפורסם במדינה, שם קבורים אנשים חשובים רבים מהעולם הערבי-מוסלמי. שני ילדיו לא הלכו בדרכו, ונעשו קצינים בצבא רוסיה. לאחר הכנעתו והתפרקות מאבק המורדים, החלה האימפריה הרוסית לבצע בקווקז 'התאמה' למחיה של נוצרים אורתודוקסים. ההתאמה כללה הפצה של הנצרות, והקמת מערכת מדינית-דתית בשליטה נוצרית. שאמיל עודנו מוערץ על ידי אנשים רבים בקווקז בשל התנגדותו לרוסיה, והיווה מודל לחיקוי לאנשים רבים שראו את עצמם כממשיכי דרכו. הטרוריסט הצ'צ'ני שאמיל באסייב נקרא על שמו. גם העיר שאמילקלה (עד 1991, "סבטוגורסק") שבדגסטאן נקראה לזכרו. בחסידות חב"ד מקובל כי שאמיל הלחין ניגון בעת מאסרו הידוע בשם ניגון שאמיל אותו לימד האדמו"ר מלובביץ', רבי מנחם מנדל שניאורסון. מלחמת קווקז הנקין, יגיל. ננצח או שניעלם : תולדות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, 1994-1996. ת"א: מערכות, 2007. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא האימאם שאמיל בוויקישיתוף תמר זיגמן, לוחם החופש הסופי שהיה השראה לרבי מליובאוויטש, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 27 ביוני 2017 האימאם שאמיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gammer, Moshe, Muslim resistance to the Tsar : Shamil and the conquest of Chechnia and Daghestan, Abingdon: Frank Cass, 2004 Caucasus and Central Asia Newsletter (עמ' 10-11) (ארכיון) סיפורו של האימאם המוסלמי שהלחין ניגון חסידי, באתר Snir's Spots, ‏2020-06-08
סמינר עטרת רחל

סמינר עטרת רחל או סמינר אורט עטרת רחל בבני ברק, הוא תיכון חרדי ומכללת המשך במגמות עיצוב מדיה ואדריכלות. הסמינר החל כסמינר בית יעקב ייעודי לבנות ספרדיות, הנכלל במוסדות "ישיבת כיסא רחמים". הסמינר הוקם בשנת ה'תשנ"ו (1996), ביוזמת הרב צמח מאזוז, ובהדרכת אחיו הרב מאיר מאזוז. הוא מנציח את שמה של הרבנית רחל מאזוז, אמו של אביהם הרב מצליח מאזוז. מנהלת הסמינר היא צביה בוכריס. הסמינר נפתח במבנה יביל, עם ארבע תלמידות. במשך השנים הוא התרחב, ובשנת ה'תשע"א השתכן במבנה חדש ברחוב אהרונוביץ 33 בעיר, שנבנה בידי עיריית בני ברק בסיוע מפעל הפיס. נכון לשנת 2023, הסמינר הוא חלק מרשת אורט. בסמינר לימודים תיכוניים, ושנתיים משלימות לאחר שנות התיכון (כיתות י"ג-י"ד) בהן משולבות מגמות להכשרה מקצועית[דרוש מקור]. הסמינר חרת על דגלו את השתייכותו העדתית-ספרדית, והתקנון שלו מעמיד את פסיקתם של הרב עובדיה יוסף והרב מאיר מאזוז כבסיס להתנהלותו[דרוש מקור]. אתר האינטרנט הרשמי של סמינר עטרת רחל "סמינר עטרת רחל", באתר הכל אודות מוסדות החינוך שגריר ארצות הברית דן שפירו בביקור בבית הספר הרב תחומי עטרת רחל בבני ברק(הקישור אינו פעיל) ישראל כהן, ‏ב"ב: מנהלת סמינר "עטרת רחל" נעצרה בחשד להונאה, באתר כיכר השבת, 26 בנובמבר 2013 ללמוד אצלנו, באתר ateretrachel.ort.org.il אבני דרך למוסדות ישיבת "כיסא רחמים" בית ספר סמינר עטרת רחל, בני ברק על בית הספר, באתר ateretrachel.ort.org.il
אלרן מוראש

אלרן מוראש הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש מפקד מרכז הכשרות היסוד בפיקוד ההכשרות והאימונים וראש מטה הפיקוד. קודם לכן שימש מפקד חטיבת ביסלמ"ח, קצין אג"ם של פיקוד הצפון ומפקד עוצבת חירם. מוראש התגייס לצה"ל, והחל את שירותו בקורס טיס. לאחר שנשר מהקורס התנדב לצנחנים ושובץ בפלס"ר צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד צוות בפלנ"ט צנחנים. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדס"ר צנחנים. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה מבצעית בגדוד 202. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 202. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח צנחנים. בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שמשון, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בהמשך שירת כראש ענף לחימה אורבנית במל"י בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת האש, ושימש בתפקיד בין השנים 2013–2015. ב-12 ביולי 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חירם, ושירת בתפקיד זה עד 20 באפריל 2017. במאי 2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון, תפקיד אותו מילא עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו יצא ללימודים בחו"ל. ב-25 באוגוסט 2020 מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח, ושימש בתפקיד עד יוני 2022. בשנת 2022 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד מרכז הכשרות היסוד בפיקוד ההכשרות והאימונים. מדיה וקבצים בנושא אלרן מוראש בוויקישיתוף קובי פינקלר, נתכונן, נעבוד קשה ונהיה מוכנים לכל אתגר, באתר ערוץ 7, 12 ביולי 2015 עמרי אסנהיים, אלוהים ישמור, Nrg, 4 במרץ 2005 "זזים", במחנה, 19 בפברואר 2010 מפקד עוצבת "חירם" היוצא: "לא נירתע ולא נורתע מהאויב המשתנה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 12 ביולי 2015 טקס החלפת מפקד 828 התקיים בביסלמ"ח, באתר צה"ל, 26 באוגוסט 2020 רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 12 ביולי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנושה

קנושה (באנגלית: Kenosha) היא בירת מחוז קנושה במדינת ויסקונסין בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות ימת מישיגן בדרום-מזרח ויסקונסין, בקרבת הגבול עם אילינוי. בעיר מתגוררים 99,986 תושבים (נכון ל-2020), והיא העיר הרביעית מבחינת גודל אוכלוסייתה הן בין ערי ויסקונסין (אחרי גרין ביי, מדיסון ומילווקי) והן בין הערים השוכנות על גדות ימת מישיגן (אחרי גרין ביי, מילווקי ושיקגו). במקום בו נמצאת העיר כיום ישבו שבטים אינדיאנים שונים, בהם הפוטאוואטומי (Potawatomi) והאוג'יבווה (Ojibwe). המתיישבים הראשונים ממוצא אירופי הגיעו לאזור בסביבות 1830. ההתיישבות גדלה וב-1835 הוקמה העיירה "פייק קריק" (Pike Creek). תוך זמן קצר הוקם נמל בעיירה שהפך לנמל חשוב באזור הימות הגדולות וכבר ב-1837 שם העיירה שונה ל"סאות'פורט" (Southport, "נמל דרומי"). ב-1850 השם שונה פעם נוספת, הפעם ל"קנושה", אינגלוז של השם האינדיאני של המקום. מתחילת המאה ה-20 בעיר היו מפעלים לייצור כלי רכב שעברו בהדרגה לשליטת אמריקן מוטורס. מפעלים אלו נסגרו עם מכירת החברה לקרייזלר בשנות ה-80 של המאה ה-20. מהעשורים האחרונים של המאה ה-20 קנושה מתפקדת כעיר שינה בעקבות הנגישות הגדולה שלה למילווקי בצפון ושיקגו בדרום. עם זאת ישנה כלכלה מקומית משמעותית המתבססת על ייצור ותיירות. בעיר ובקרבתה נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, כמו אוניברסיטת ויסקונסין-פארקסייד בעיירה סאמרס. בעיר עובר כביש בין-מדינתי 94, המקשר בין בילינגס במונטנה למדינת מישיגן. בקנושה נמצאת תחנה של רכבת הפרברים של שיקגו, היחידה בוויסקונסין. בעיר פועלת מערכת של חשמליות. איטליה קוזנצה, איטליה צרפת דואה (אנ'), צרפת הפיליפינים קזון סיטי, הפיליפינים גרמניה וולפנביטל, גרמניה אתר האינטרנט הרשמי של קנושה (באנגלית) קנושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קנושה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנושה, ברשת החברתית אינסטגרם אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
כריסטיאן

כְּרִיסְטִיַאן (Christian) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בלטינית ומשמעותו נוצרי. האם התכוונתם ל... כריסטיאן רוזריה – כדורגלנית ברזילאית כריסטיאן הראשון – ממלכי דנמרק כריסטיאן השני – ממלכי דנמרק כריסטיאן השביעי – ממלכי דנמרק כריסטיאן התשיעי – ממלכי דנמרק כריסטיאן העשירי – ממלכי דנמרק צ'ארלי כריסטיאן – מוזיקאי אמריקאי קלאודיה כריסטיאן – שחקנית ומוזיקאית אמריקאית כריסטיאן קייג' – מתאבק קנדי שהופיע בשם הבמה כריסטיאן ראו גם כריסטיאן הראשון כריסטיאן השני כריסטיאן השלישי כריסטיאן הרביעי
ג'ון קבט-זין

ג'ון קָבָּט-זִין (נולד קָבָּט ב-5 ביוני 1944, אנגלית: Jon Kabat-Zinn) הוא פרופסור אמריטוס לרפואה ומקימה של הקליניקה להפחתת מתח והמרכז לקְשיבוּת (mindfulness) ברפואה, מקצועות הבריאות, והחברה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת מסצ'וסטס.. קבט-זין למד אצל מורים בודהיסטים כמו טיך נהאט האן ומאסטר הזן סאונג-סאן; והוא חבר מייסד במרכז הזן של קיימברידג'. הממשק שלו עם יוגה ועם מוריו הבודהיסטים הביא אותו לשלב בין אלה ובין המדע. הוא מלמד קשיבות, שלדידו עשויה לסייע לאנשים להתמודד עם לחץ, חרדה, כאב וחולי. התוכנית להפחתת המתח של קבט-זין קרויה הפחתת מתח מבוססת קשיבות (MBSR), והיא מוצעת במרכזים רפואיים, בתי חולים ובארגוני שמירה על בריאות. קבט-זין נולד בעיר ניו יורק ב-1944 לאלווין קבט, מדען ביו-רפואי, ולסאלי קבט, ציירת. הוא סיים את לימודיו במכללת האברפורד והחל לעבוד על דוקטורט בביולוגיה מולקולרית ב-MIT ב-1971 תחת סלבדור לוריה, חתן פרס נובל לרפואה. קבט-זין נולד למשפחה יהודית, ואולם תיאר את אמונותיו כשילוב של מדע ואמנות. על אף קרבתו לבודהיזם ואימוניו בתחום, הוא אינו מגדיר עצמו כבודהיסט, אלא מעדיף את זהותו כמדען. קבט-זין נחשף למדיטציה לראשונה על ידי פיליפ קפלאו, מיסיונר זן שבא לשאת דברים ב-MIT בעת שהיה סטודנט במוסד. הוא המשיך ללמוד מדיטציה עם מורים בודהיסטים אחרים כגון טיך נהאט האן וסאונג-סאן. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קבט-זין בוויקישיתוף ג'ון קבט-זין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון קבט-זין, ברשת החברתית Goodreads אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון קבט-זין Wilson, Jeff (2014). Mindful America: The Mutual Transformation of Buddhist Meditation and American Culture. Oxford University Press. p. 35. Cochran, Tracy (6 בדצמבר 2004). "Mindful Writing: Jon Kabat-Zinn asks us to come to our senses". נבדק ב-4 באוגוסט 2014. {{cite web}}: (עזרה) Horstman, Judith (2010). The Scientific American Brave New Brain. San Francisco, Calif.: John Wiley & Sons. p. 33. ISBN 0470376244. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המוזיאון הטכני בשפייר

המוזיאון הטכני בשפייר (בגרמנית: Technik-Museum Speyer) הוא מוזיאון המוקדש לטכנולוגיה בעיר שפייר, מדינת ריינלנד-פפאלץ, גרמניה. המוזיאון נחנך בשנת 1991 כמוזיאון משנה למוזיאון הרכב והטכנולוגיה בזינסהיים, אשר מרוחק ממנו כ-40 קילומטרים, ושני המוזיאונים מנוהלים על ידי אותו גוף מפעיל. במוזיאון בשפייר כ- 2000 מוצגים על שטח תצוגה של כ- 150,000 מטרים רבועים. במוזיאון מבקרים מדי שנה למעלה מחצי מיליון איש. בנוסף לשטחי התצוגה קיים במוזיאון אולם IMAX מקורה ענק. בין המוצגים הבולטים במוזיאון: מטוס בואינג 747-200, אשר נתרם למוזיאון על ידי חברת לופטהאנזה בשנת 2002 לאחר שסיים את שירותו, והוא נגיש במלואו למבקרים. אחד מדגמי מעבורת החלל בוראן אשר יוצר בשנת 1984 ושימש לניסויים. המעבורת מוצבת החל משנת 2008 במוזיאון וגם היא נגישה למבקרים. סירה ששימשה כבית מגורים והייתה בבעלות משפחת קלי. צוללת גרמנית מדגם U9. זולת אלה, כולל המוזיאון אוסף מטוסים, קטרים, מכוניות עתיקות, הליקופטרים, עוגבים, חפצים מתחום הימאות, אוסף דגמי מיניאטורה ועוד. בואינג 747-200 בתצוגה צוללת U9 מעבורת החלל בוראן על גבי דוברה, בדרכה לתצוגת הקבע במוזיאון מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הטכני בשפייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הטכני בשפייר (בשפות מרובות)