פלורידה (BB-30)

אוניית המערכה פלורידה (BB-30) הייתה האונייה המובילה של סדרת פלורידה, אוניות מערכה מסוג דרדנוט של צי ארצות הברית. הייתה לה אונייה אחות אחת, יוטה. פלורידה הונחה במספנת הצי של ניו יורק במרץ 1909, הושקה במאי 1910 ונכנסה לשירות בצי האמריקני בספטמבר 1911. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) בחמישה צריחי תותחים תאומים, והייתה דומה מאוד בעיצוב לאוניות המערכה מסדרת דלאוור. פלורידה הייתה אחת האוניות הראשונות שהגיעו במהלך כיבוש וראקרוס על ידי ארצות הברית בתחילת 1914, וחלק מצוותה הצטרף לפלוגת הנחיתה שכבשה את העיר. היא שובצה בפלגת אוניות המערכה התשיעית של ארצות הברית לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917; הפלגה נשלחה לאירופה כדי לתגבר את הצי הגדול הבריטי. במהלך המלחמה, פלורידה ושאר יחידתה, שהוגדרה מחדש כשייטת אוניות המערכה השישית של הצי הגדול, ערכו סיורים בים הצפוני וליוו שיירות לנורווגיה. עם זאת, היא לא ראתה שום פעולה נגד צי הים הפתוח הגרמני. פלורידה חזרה לתפקידים רגילים בזמן שלום ב-1919. היא עברה מודרניזציה רבה בשנים 1924–1926, כולל שיפוץ מוחלט של מערכת ההנעה שלה. היא נשארה בשירות עד 1930, אז נחתם הסכם הצי של לונדון. על פי תנאי האמנה, פלורידה ויוטה הוצאו משירות פעיל. לפיכך, פלורידה הושבתה ב-1931 ונגרטה בשנה הבאה בפילדלפיה. האורך הכולל של פלורידה היה 521 רגל 6 אינץ' (158.95 מטר), רוחבה היה 88 רגל 3 אינץ' (26.90 מטר) והיה לה שוקע של 28 רגל 6 אינץ' (8.69 מטר). הדחק האונייה היה 21,825 טון ארוך (22,175 טון) בתפוסה סטנדרטית ועד 23,033 טון ארוך (23,403 טון) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי טורבינות קיטור של פארסונס בעלות ארבעה גלי הנע שדורגו ב-28,000 כוחות סוס (20,880 קילוואט) ושנים עשר דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי פחם, המייצרים מהירות מרבית של 20.75 קשרים (38.43 קמ"ש). לאונייה היה טווח שיוט של 5,776 מיילים ימיים (10,700 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). היה לה צוות של 1,001 קצינים ומלחים. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 12 אינץ'/45 Mark 5 בחמישה צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על קדימה. שלושת הצריחים האחרים הוצבו מאחורי המבנה. הסוללה המשנית כללה 16 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן גוף האונייה. כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה זוג צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב. חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מ"מ), בעוד הסיפון המשוריין היה בעובי 1.5 אינץ' (38 מ"מ). בצריחי התותחים היו מגני תותחים בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ) ומגדל הניווט היה מוגן עם דפנות בעובי 11.5 אינץ' (292 מ"מ). פלורידה הונחה במספנת הצי של ניו יורק ב-9 במרץ 1909. היא הושקה ב-12 במאי 1910, ונכנסה לשירות בצי האמריקני ב-15 בספטמבר 1911. היא בילתה את החודשים הבאים בהפלגות אימונים באיים הקריביים ומחוץ למיין, ולאחר מכן עברה להמפטון רודס כדי להצטרף לצי האטלנטי. היא הגיעה ב-29 במרץ 1912, והפכה לאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה הראשונה. במשך השנתיים הבאות, היא השתתפה בשגרה הרגילה של תרגילים בזמן שלום עם הפלגה והשייטת שלה ועם כל הצי האטלנטי. היא גם ערכה אימונים נרחבים בתותחנים ולקחה צוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית להפלגות אימון תותחים. בתחילת 1914 במהלך המהפכה המקסיקנית, ארצות הברית התערבה בלחימה וכבשה את וראקרוס. פלורידה ואחותה יוטה היו אוניות הראשה הראשונות שהגיעו לווראקרוס, ב-16 בפברואר. שתי האוניות הללו ופריירי הנחיתו קבוצה כוללת של למעלה מאלף נחתים וחולצות כחולים כדי להתחיל את כיבוש העיר ב-21 באפריל. במהלך שלושת הימים הבאים נאבקו הנחתים במגנים מקסיקנים בעיר וספגו 94 נפגעים (19 הרוגים), תוך שהם הרגו בתמורה מאות מקסיקנים. 25 גברים מהצוות של פלורידה קיבלו את מדליית הכבוד על מעשיהם במהלך הקרב. ביולי, פלורידה עזבה את מימי מקסיקו כדי לחזור לפעילות רגילה של הצי, ובאוקטובר היא שובצה בפלגת אוניות המערכה השנייה. ב-6 באפריל 1917, ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה בשל מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת שלה. פלורידה השתתפה בתרגילי מוכנות בזמן מלחמה ב-1917, לפני שחצתה את האוקיינוס האטלנטי עם פלגת אוניות המערכה התשיעית. הפלגה, שהורכבה מפלורידה, ניו יורק, ויומינג ודלאוור, עזבה את ארצות הברית ב-25 בנובמבר. הפלגה נשלחה למימי אירופה כדי לתגבר את הצי הגדול הבריטי בים הצפוני. לאחר הגעתם לסקפה פלו, פלגת אוניות המערכה התשיעית הפכה לשייטת אוניות המערכה השישית של הצי הגדול. החל מסוף 1917, החלו הגרמנים להשתמש בפושטות שטח כדי לתקוף את השיירות הבריטיות לסקנדינביה; הדבר אילץ את הבריטים לשלוח שייטות מהצי הגדול ללוות את השיירות. ב-6 בפברואר 1918, שייטת אוניות המערכה השישית ושמונה משחתות בריטיות ליוו שיירה של ספינות סוחר לנורווגיה. בזמן המבצע, התצפיתנים של פלורידה דיווחו שהבחינו בצוללת, אם כי מפקד ויומינג טען מאוחר יותר שהדיווח הזה ודיווחים אחרים שהוציאו שאר השייטת היו דיווחים כוזבים. השייטת חזרה לסקפה פלו ב-10 בפברואר; דלאוור ליוותה עוד שתי שיירות כאלה במרץ ואפריל. במהלך שיירת מרץ, פלורידה, ויומינג, טקסס וארבע משחתות נפרדו מהשיירה בערפל כבד, והעבירו אותה רק למחרת בבוקר כשהערפל התפוגג. השייטת חזרה לסקפה פלו ב-13 במרץ. ב-22–24 באפריל, צי הים הפתוח הגרמני התייצב ליירט אחת מהשיירות בתקווה לנתק ולהשמיד את שייטת אוניות המערכה המלוות. פלורידה ושאר הצי הגדול עזבו את סקפה פלו ב-24 באפריל בניסיון ליירט את הגרמנים, אך צי הים הפתוח כבר ביטל את הפעולה והיה בדרכו חזרה לנמל. ב-30 ביוני הפליגה השייטת השישית בים הצפוני לתמיכה במבצע הנחת מוקשים; בזמן סיור, פלורידה ומספר ספינות אחרות ירו על מה שלדעתם בטעות האמינו כי הם צוללות גרמניות. בתחילת נובמבר, מגפת השפעת הספרדית התפשטה לצי הגדול; פלורידה הייתה האונייה היחידה של הפלגה האמריקאית שלא הייתה בהסגר בגלל הנגיף. ב-20 בנובמבר, פלורידה ושאר הצי הגדול נפגשו עם צי הים הפתוח, שנכלא אז אסיר בסקפה פלו, בעקבות שביתת הנשק עם גרמניה שסיימה את המלחמה. זמן קצר לאחר מכן, פלורידה הוחלפה בנבדה שנכנסה לשירות לאחרונה. פלורידה ליוותה את האונייה ג'ורג' וושינגטון ב-12 בדצמבר, שהובילה את הנשיא וודרו וילסון לברסט, צרפת. הספינות הגיעו לברסט, צרפת ב-13 בדצמבר, ולאחר מכן שבה פלורידה לארצות הברית. היא נכחה במהלך סקירת הצי לרגל הניצחון בנהר הצפוני בניו יורק בסוף דצמבר. פלורידה חזרה לתפקידים רגילים בזמן שלום בינואר 1919, כשהגיעה לנורפוק ב-4 בינואר. היא יצאה לאזור האיים האזוריים כדי לבצע תצפיות מזג אוויר עבור מטוסים ימיים של הצי שהיו אמורים לחצות את האוקיינוס האטלנטי. באוגוסט 1920, פלורידה נכחה במהלך יום השנה ה-300 לנחיתה של האבות העולים בפרובינסטאון, מסצ'וסטס. בדצמבר 1920, היא ביצעה שייט של רצון טוב לאמריקה הדרומית עם מזכיר המדינה האמריקני ביינברידג' קולבי, ובמהלך שלוש השנים הבאות ערכה אימוני מבצע אמפיביים עם חיל הנחתים בקריביים. פלורידה השתתפה גם בשגרה הרגילה של תרגילים והפלגות ביניים. במהלך תקופה זו, היא הפכה לאוניית הדגל של המפקד, כוח השליטה, הצי האמריקאי. בתחילת 1924, פלורידה השתתפה בתמרוני בעיית הצי III, שם היא ואחותה יוטה פעלו כניצבים עבור אוניות המערכה מסדרת קולורדו. ביוני 1924, פלורידה הוצאה משירות לצורך מודרניזציה במספנת הצי בבוסטון, שנמשכה בין 1 באפריל 1925 ל-1 בנובמבר 1926. במהלך השיפוץ, שריון הסיפון שלה חוזק והותקנו בליטות נגד טורפדו כדי להגביר את עמידותה בפני נזקים תת-מימיים. הסוללה המשנית שלה סודרה מחדש כדי לשפר את יעילותה, וארבעה מתותחי ה-5 אינץ' שלה, שהיו מורכבים בספונסונים, הוסרו. החליפה את הדוודים הפחמיים שלה בדגמים חדשים המבוססים על נפט שנלקחו מאוניות המערכה ומסיירות המערכה שבוטלו כתוצאה מהסכם הצי של וושינגטון. הטורבינות של פארסונס שלה הוחלפו בטורבינות חדשות עם גיר של קרטיס ושתי הארובות שלה אוחדו לארובה אחת. תורן הסריג האחורי הוחלף בתורן מוט, שהוזז עוד יותר מאחור. גם שני צינורות הטורפדו השקועים שלה הוסרו. פלורידה נשארה בשירות כמה שנים בצורתה המודרנית, והשתתפה בתרגילי הגנה משותפים של הצבא והצי ביוני 1928. על פי תנאי הסכם הצי של לונדון משנת 1930, שצמצם את ציי הקרב של המדינות החתומות, היא הייתה אמורה להיגרט. לפיכך, היא הוצאה משירות ב-16 בפברואר 1931 במספנת הצי בפילדלפיה, נמחקה מרשימות הצי ב-6 באפריל, ופורקה בפילדלפיה מאוחר יותר באותה שנה. עבודות הגריטה הסתיימו עד 30 בספטמבר 1932. פעמון הספינה במשקל טון אחד נשמר והועבר לאוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל, שם הוא הותקן לראשונה בשעון על גבי בניין כיתת לימוד. השעון הוסר בתחילת שנות ה-50 והפעמון הוכנס למחסן. בשנת 1960, הוא הותקן על גבי היציעים באזור הקצה הצפוני בפלורידה פילד, שם הוא הופעל באופן מסורתי על ידי מעודדות או אוהדים בסיום ניצחון של קבוצת הכדורגל פלורידה גאטור. כשהאצטדיון עבר הרחבות ושיפוצים רצופים, הפעמון הועבר למיקום מתחת למתחם הקצה הצפוני ולאחר מכן הוסר מהאצטדיון ב-1992. הוא שוחזר והוא שוכן כעת בלובי של המוזיאון להיסטוריה של פלורידה. מדיה וקבצים בנושא פלורידה בוויקישיתוף