laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Berna 2VM

Berna 2VM היא משאית מתוצרת יצרנית המשאיות, הטרוליבוסים והאוטובוסים Berna (אנ') אשר יוצרה עבור צבא שווייץ בין השנים 1964–1976. משאיות "Berna 2VM" יוצרו במספר תצורות ושירתו בצבא שווייץ בין השנים 1964–1998. יוצרו 1,600 יחידות. מנוע דיזל. הנעה 4x4. 3 מושבים בקבינה: נהג + 2 אנשי צוות. מכל דלק: 160 ליטר. דגם "Berna 2VM" דגם "Berna 2VM", שנת 1967 - מבט לתא הנהג דגם "Berna 2VM" מדיה וקבצים בנושא Berna 2VM בוויקישיתוף Berna 2VM, סרטון באתר יוטיוב Berna 2VM, סרטון באתר יוטיוב דגם "Berna 2VM" - תמונה (flickr.com/photos) דגם "Berna 2VM" - מפרט militaerfahrzeuge.ch/unterkategorie דגמי "Berna 2VM" primeportal.net/trucks/gunther_neumahr/berna_2vm דגם "Berna 2VM", שנת 1968 - מפרט טכני muzeumgryf.pl/eksponaty/berna-2vm-1968 Kurt Sahli, Jo Wiedmer: Saurer. Nutzfahrzeuge damals und heute. Buri, Bern 1983, ISBN 3-7169-2101-7
FBW Dreiachskipper Type 80-N

FBW Dreiachskipper Type 80-N היא משאית מתוצרת יצרנית המשאיות, הטרוליבוסים ומנועי האוטובוסים השווייצרית Franz Brozincevic Wetzikon (אנ') (שם מלא: "(Franz Brozincevic & Cie (FBW)" אשר נבנתה בשנת 1976 בשווייץ. "Franz Brozincevic Wetzikon" צברה מוניטין מעולה עבור הנדסה ברמה העליונה, התמחתה בכלי רכב מותאמים אישית. החברה השתמשה רק ברכיבים יקרים מייצור עצמאי, מה שאפשר לחברה לייצר רק כמה מאות יחידות בשנה. בשנת 1982, "Franz Brozincevic Wetzikon" מוזגה עם המתחרה השווייצרי שלה, "Saurer" (אנ'), דיימלר-בנץ ("Daimler-Benz" (אנ')) החזיקה בנתח ניכר בחברה החדשה, ((Nutzfahrzeuggesellschaft Arbon & Wetzikon (NAW), הייצור של כמה סוגים של כלי רכב FBW הופסק, הוחלף על ידי הרכבים של מרצדס בנץ: משאיות ומשאיות כבדות. עם זאת, NAW המשיכה לייצר טרוליבוסים עד שנת 2003. יוצרה יחידה 1 בלבד עבור צבא שווייץ אשר שירתה בין השנים 1976 - 1990 דגם "FBW Dreiachskipper Type 80-N" לא הגיע לייצור המוני, עקב כך שצבא שווייץ בחר לרכוש 300 משאיות מיצרנית המשאיות השווייצרית "Saurer" (אנ') מדגם "D". 3 מושבים בקבינה: נהג + 2 אנשי צוות. מנוע דיזל מסוג "FBW E6A". הנעה: 4x6. מדיה וקבצים בנושא FBW Dreiachskipper Type 80-N בוויקישיתוף כלי רכב שבנה היצרן Franz Brozincevic Wetzikon / ראו: "FBW Dreiachskipper Type 80-N" howlingpixel.com/i-en/Franz_Brozincevic_Wetzikon דגם "FBW Dreiachskipper Type 80-N" wheelsandtracks.blogspot.com/2015
יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט

יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Johann II. Fürst von Anhalt-Zerbst; ‏ 1341 - 11 באפריל 1382) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-צרבסט. יוהאן היה בנם הצעיר של אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו השנייה ביאטריקס מסקסוניה-ויטנברג, בתו של רודולף הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה. בשנת 1359 מת אחיו הבכור אלברכט השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשל כך לאחר מות אביו בשנת 1362, ירש יוהאן את הנסיכות, ושלט במשותף עם דודו ולדמאר הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט עד מותו בשנת 1368, ולאחר כן שלט עם בן דודו ולדמאר השני, נסיך אנהלט-צרבסט, אשר מת בשנת 1371 ללא יורשים. לאחר מות בן דודו, שלט יוהאן לבדו באנהלט-צרבסט. ב-11 באפריל 1382 מת יוהאן, ובניו זיגיסמונד, אלברכט וולדמאר ירשו את נחלותיו במשותף. בשנת 1366 התחתן יוהאן עם אליזבת מהנברג-שלאוזינגן, בתו של יוהאן הראשון, רוזן מהנברג-שלאוזינגן, ממנה היו לו ארבעה ילדים: אגנס מאנהלט-צרבסט (מתה ב-1392), התחתנה עם בורכארד משארפלאו. זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו (1368–1405). אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן (מת ב-1423). ולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט (מת ב-1391).
לזאת שניצחה (שיר)

"לזאת שניצחה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, לזאת שניצחה (2017). הוא יצא לאור ב-12 בפברואר 2017, כסינגל המוביל מתוך האלבום, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט. השיר הגיע למקום החמישי במדיה פורסט, וה-14 ברדיו אמצע הדרך. השיר יצא יומיים לאחר שהתארסה. השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות ויעקב למאי. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, אשר מספרת בתוכה סיפור על זוגיות בין גבר לאישה שנפגעה בצורה בלתי הפיכה בעקבות בגידה מצידו של הגבר. בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל. הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-12 בפברואר 2017. בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן ואת בן הזוג שלה ישנים במיטה. בסמוך לכך, הטלפון שלה מצלצל וכאשר היא עונה היא מוזעקת לעבודה שלה. היא מתלבשת ויוצאת מתוך הבית תוך שהיא נפרדת מבן זוגה לשלום. לאחר מכן, היא נכנסת אל תוך המכונית שלה ומגלה כי שכחה את הארנק שלה בבית. היא מסמסת לבן הזוג שלה שהיא חוזרת לקחת את הארנק תוך שהיא מסמלת לנהג לנסוע אל הבית. בן הזוג שלה לא מספיק לקרוא את ההודעה וכאשר נכנסת בן זקן אל תוך הבית, היא מגלה כי הוא מתנשק עם מישהי. השניים מביטים בה, היא מפילה את הטלפון שלה ארצה ויוצאת בסערה מתוך הבית. נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-26 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מתוך הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב. סרטון השיר "לזאת שניצחה" באתר יוטיוב עדן בן זקן - לזאת שניצחה, באתר ‏מאקו‏, 12 בפברואר 2017 Media Forest, mediaforest.biz, ‏פברואר 2017 (ארכיון) רדיו 90FM - ארכיון המצעדים, באתר רדיו אמצע הדרך, ‏פברואר 2017 (ארכיון) עדן בן זקן - הערוץ הרשמי, עדן בן זקן - לזאת שניצחה, נבדק ב-2018-12-06 לזאת שניצחה, נבדק ב-2021-07-17 עדן בן זקן - לזאת שניצחה, באתר יוטיוב, ‏12 בפברואר 2017 הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב, באתר יוטיוב, ‏אוגוסט 2015 היטליסט – מצעד המוזיקה הרשמי של ישראל, באתר מאקו, ‏19 בדצמבר 2023
יעקב רכבי

יעקב רכבי (17 באוקטובר 1925 – 29 בינואר 2018) היה מהנדס, שהקים ועמד בראש האגף הטכנולוגי של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. רכבי סיים לימודי הנדסה בארצות הברית. בספטמבר 1968 גויס למוסד במטרה לרכז את התחום הטכנולוגי בארגון. תחת ניהולו הוקם ב-1973 האגף הטכנולוגי, והוא עמד בראשותו עד 1988. רכבי היה שותף לזכייה בשני פרסי ביטחון ישראל וכן לצל"ש מוועדת הפרס. רכבי נפטר ב-2018, הוא הותיר אחריו בן ובת. הובא למנוחות בבית הקברות בקריית שאול. עודד ב, הגיוס שהיה לצעד גדול למוסד, מבט מל"מ, גיליון 81, יולי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנהרד, רוזן אנהלט

ברנהרד, רוזן אנהלט, הידוע גם כברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה (בגרמנית: Bernhard, Herzog von Sachsen;‏ 1140 - 2 בפברואר 1212) היה רוזן אנהלט בין השנים 1170–1212 ודוכס סקסוניה בין השנים 1180–1212. ברנהרד נולד בשנת 1140, לאלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג וסופיה מוינצנבורג, בתו של הרמן הראשון, רוזן וירצנבורג. בשנת 1170 מת אביו, וברנהרד ירש את השטחים סביב טירת אנהלט, אשר הפכו מאוחר יותר לנסיכות אנהלט. בשנת 1172 מת אחיו הבכור אלברכט, רוזן באלנשטדט ללא יורשים, וברנהרד ירש אף את נחלותיו. בשנת 1180 פרץ במלוא עוזו הסכסוך בין הקיסר פרידריך ברברוסה לבין היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, מאחר שמסעו של ברברוסה אל תוך לומברדיה הסתיים בכישלון מוחץ, והוא נטר טינה להיינריך, אשר לא סייע לו. פרידריך ניצל את עוינותם של הנסיכים הגרמנים האחרים כלפי היינריך, אשר ביסס בהצלחה מדינה חזקה ובעלת רצף טריטוריאלי שכללה את סקסוניה, בוואריה ושטחים ניכרים בצפון ובמזרח גרמניה – ודאג בשנת 1180 כי יישפט שלא-בפניו על אי-ציות, בפני חבר שופטים שהורכב מבישופים ומנסיכים. בהצהירו כי החוק הקיסרי גובר על החוק הגרמני המסורתי, הפשיט בית המשפט את היינריך משטחיו והכריז עליו כעל פורע חוק. אז פלש פרידריך עם הצבא הקיסרי לסקסוניה, כדי להוריד את דודנו על ברכיו. בעלי-בריתו של היינריך נטשו אותו, והוא נאלץ לבסוף להיכנע, בנובמבר 1181, ברייכסטאג שבארפורט. בעקבות כך, קיבל ברנהרד את שטחי דוכסות סקסוניה, אם כי שטחי הדוכסות צומצמו מאוד, וניתנו אף לנסיכים אחרים. ברנהרד ניסה לאכוף את סמכותו בשטחים בין האלבה לים הבלטי, ובעקבות כך הסתכסך עם אדולף השלישי, רוזן הולשטיין, אך לא הצליח לכבוש את נחלותיו. בשנת 1183 מת אחיו דיטריך, רוזן וארבן, וברהרד ירש אף את נחלותיו. עד מהרה הסתכסך ברנהרד עם היינריך בורווין הראשון, הלורד של מקלנבורג ודודנו ניקולאוס הראשון, הלורד של מקלנבורג, אשר חברו אל בוגיסלאב הראשון, דוכס פומרניה נגד ברנהרד, ורק לאחר התערבות הדנים בראשות קנוט השישי, מלך דנמרק, נאלצו יריביו להיכנע לו, וליהפך לווסאלים שלו. כדוכס סקסוניה, הפך ברנהרד למרשל האימפריה הרומית הקדושה, אותו קיבל בשנת 1190 בהכתרת היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא קלקל את קשריו עם הקיסר בעקבות התנגדותו להפוך את הכתר הגרמני לתורשתי בבית הוהנשטאופן. בשנת 1198 הוא תמך בפיליפ משוואביה כקיסר, אולם לאחר מותו של פיליפ ב-21 ביוני 1208 בקרב עם אוטו מוויטלסבאך, תמך ברנהרד בבחירתו של אוטו מבראונשווייג לקיסר. ב-2 בפברואר 1212 מת ברנהרד, ובנו היינריך הראשון, נסיך אנהלט ירש את נסיכות אנהלט, בעוד בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה ירש את דוכסות סקסוניה. ברנהרד התחתן עם בריגיטה מדנמרק, בתו של קנוט החמישי, מלך דנמרק, ממנה נולדו לו 5 ילדים: היינריך הראשון, נסיך אנהלט (1170–1252) סופיה מסקסוניה (מתה ב-1244) אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה (1175–1260) מגנוס הדוויג (1175–1206), התחתנה עם אולריך הראשון, רוזן וטין לאחר מכן התחתן ברנהרד עם סופיה מתורינגיה, בתו של לודוויג השני, רוזן תורינגיה, ממנה נולד לו בן אחד: יוהאן מהלברשטדט (מת ב-1256) לאחר מכן התחתן ברנהרד עם יודיטה מפולין גדול, בתו של מיישקו השלישי הזקן, אך לא היו לו ילדים ממנה. מדיה וקבצים בנושא ברנהרד, רוזן אנהלט בוויקישיתוף
אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט

אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Albrecht II. Fürst von Anhalt-Zerbst; ‏1306 - 17 ביולי 1362) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-צרבסט. אלברכט נולד בשנת 1306, והיה בנם של אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ואגנס מברנדנבורג-שטנדאל, בתו של קונרד, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל. בשנת 1316 מת אביו, ואלברכט ואחיו הצעיר ולדמאר הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ירשו את נחלותיו, תוך שדודם ולדמאר, המרקיז של ברנדנבורג-שטנדאל שימש כעוצר עד לבגרותם. בבגרותם שני האחים שלטו במשותף, ללא חלוקה טריטוריאלית של ירושה שלהם, אבל עם מגורים מופרדים: ולדמאר חי בדסאו ואלברכט בצרבסט או קתן. יחד, שני האחים רכשו את מרקיזות לנדסברג, ואת הפלטין המחוזי של סקסוניה לאחר היכחדותה של שושלת אסקניה הברנדנבורגית, אבל מרקיזות ברנדנבורג נלקחה על ידי לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בשם בנו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1323, הוענק לאלברכט התואר "נסיך אסקניה". ב-17 ביולי 1362 מת אלברכט, ובנו יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט ירשו את נחלותיו. ב-2 בספטמבר 1324 התחתן אלברכט עם אגנס מריגן, בתו של ויטסלאב השלישי, נסיך ריגן, אולם לא היו להם ילדים. בשנת 1337 התחתן אלברכט בשנית עם ביביאטריקס מסקסוניה-ויטנברג, בתו של רודולף הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ממנה היו לו חמישה ילדים: בת (מתה ב-1353), התחתנה עם אלברכט השביעי, רוזן בארבי-מיהלינגן. יודית מאנהלט-צרבסט (מתה ב-1381), התחתנה עם בורכארד השנים עשר, רוזן העיר מגדבורג. אלברכט השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט (מת ב-1359). רודולף השני מאנהלט-צרבסט, בישוף שוורין (מת ב-1365). יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט (1341–1382).
אהרן חרמוני

אהרון חרמוני (12 במרץ 1884 – 28 ביוני 1960) היה סופר, עיתונאי, עורך ופובליציסט עברי. נולד בסווינצאן שבליטא, בשם אהרן גינצבורג, בנו של חנוך גינצבורג, מחובבי ציון שרכש אדמות בחדרה. בצעירותו כתב בעיתונים "המליץ" ו"הצפירה". בשנת 1898 נשלח על ידי אביו לארץ ישראל כדי לנהל את המשק בחדרה. הוא הגיע אל משה לייב ליליינבלום וזלמן אפשטיין באודסה, כדי שיתדרכו אותו בדרכים הבלתי-לגאליות לעלייה לארץ ישראל. כעבור שנה, על פי עצתם, הוא עלה לארץ ישראל כשהוא מחופש לצליין רוסי, אולם הפקיד העות'מאני בנמל יפו חשף את התרמית, ומנע ממנו את הכניסה לארץ. הוא נסע למצרים, ורק כעבור כמה שבועות הצליח להיכנס לארץ ישראל. למד בבית הספר מקוה ישראל. לאחר סיום לימודיו קיבל משרת הוראה בחדרה, במקומו של יוסף ויתקין. באותה תקופה הוא הקים עם חיים הררי מחתרת עברית. השתתף בשביתת תלמידים כנגד כי"ח, נגד עבודה ערבית. בשנת 1902 נסע ללמוד באוניברסיטאות ברן וז'נבה. ערך עבודה מדעית על ים המלח. בשנת 1908 סייע לנחום סוקולוב בעריכת "העולם" בקלן. בשנת 1910 ערך את השבועון "המבשר" בקושטא, ועסק שם בפעילות ציונית. תקופה מסוימת התגורר ופעל בצרפת ובגרמניה. פרסם מיצירותיו הספרותיות בעיתונים שונים ובהם "הצבי" ו"הצופה". לאחר מלחמת העולם השנייה שב לארץ ישראל, ומאז עסק בעבודה עיתונאית וספרותית. פרסם מונוגרפיות על משפחת רוטשילד ויוהאן אוגוסט סטרינדברג, מסות על סופרי צרפת. עבד בארכיון הכנסת. בשנת 1952 פרסם את ספר זיכרונותיו "בעקבות הבילויים". נפטר בתל אביב ב-27 ביוני 1960 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. חרמוני, אהרן בן חנוך / הרוטשילדים, תרצ"ו - אוצר החכמה, הקדמה מאת מאיר דיזנגוף א.(הרון) חרמוני, בעקבות הבילויים, הוצאת מס, ירושלים, 218 עמ' בשלהי המאה התשע־עשרה, מזכרונות א. חרמוני, תרנ"ט (1898–1899), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, חלק שני, פרק עד, עמ' 765–771. "איש המחתרת של חובבי ציון" הבקר, 29 ביולי 1949 יוחנן פוגרבינסקי, "בעקבות הבילויים", חרות, 4 באפריל 1952 שבועון ציוני בשפה העברית שנוסד על ידי 'ועדת העיתונות' ויצא לאור בקושטא בשנים 1910–1911. העורך האחראי היה שמואל הוכברג. העורכים בפועל היו אהרון חרמוני (ב-1910) וא' י' קרטשמאר (יזרעאלי) (ב-1911). השבועון היה מיועד לציבור קוראי עברית בטורקיה, אך רכש לעצמו קהל קוראים גם מחוץ לגבולותיה, ראו במכון ז'בוטינסקי. יוסי גולדשטיין, בין ציון לציונות: תולדות התנועה הציונית, 1881–4191, האוניברסיטה הפתוחה אהרן חרמוני באתר GRAVEZ
נישואים באמצעות שליח

נישואים באמצעות שליח הוא טקס נישואים שבו לפחות אחד מבני הזוג אינו נוכח, ואת מקומו או מקומה ממלאים שליחים. נישואים כאלה מתרחשים כאשר אחד מבני הזוג נעדר מסיבות שאינן תלויות בו כגון שירות צבאי, מאסר או גלות או כאשר נישואין בין שני בני זוג אלה אסורים מבחינה חוקית בטריטוריה בה אחד מהם או שניהם נמצאים. נישואים באמצעות שליח היו נפוצים בקרב האצולה הגבוהה ובתי המלוכה של אירופה החל מימי הביניים, כאשר אצילים נישאו בנישואים פוליטיים עם בעלי ברית מארצות מרוחקות, וביקשו לממש את חוזה הנישואים בהקדם אפשרי מבלי להגיע פיזית אל ארצה של הכלה. אמצעי התחבורה לא היו נוחים ובטוחים מספיק עבור תנועה בלתי הכרחית של מלך או אציל בכיר, ולעיתים הייתה אף סכנה בהיעדרותו מנחלתו בשל מרד העלול לפרוץ בהיעדרו. המנהג הפך לסמל סטטוס של אצולה גבוהה גם כאשר לא היה נחוץ למעשה, וכאשר בני הזוג נפגשו זמן קצר יחסית לאחר קיום הטקס. נישואים באמצעות שליח היו נוהג מקובל שגווע רק במחצית השנייה של המאה ה-19. נפוליאון בונפרטה נישא ב-1811 באמצעות שליח למארי לואיז, דוכסית פארמה (הטקס נערך ב-11 במרץ והשניים נפגשו ב-27 במרץ). ב-10 באוגוסט 2003 נשא הקוסמונאוט יורי מלנצ'נקו, ששהה אותה עת בתחנת החלל הבינלאומית, את יקטרינה דמיטרובה באמצעות שליח. ערך מורחב – קידושין באמצעות שליח הנישואים ביהדות מורכבים משני שלבים: קידושין ונישואין, שההפרש ביניהם כיום במסגרת טקס חופה וקידושין הוא דקות ספורות. ניתן לבצע קידושי כסף ושטר באמצעות שליח. האיש יכול למנות שליח לקדש, והאישה יכולה למנות שליח לקבל את הקידושין. (משנה, מסכת קידושין, פרק ב', משנה א'). כך שתאורטית שליחו של הבעל יכול לקדש את האישה באמצעות שלוחה, ללא נוכחות שני הצדדים. קידושין כאלו נדירים ביותר בימינו, שכן נהוג כיום להצמיד את הקידושין לנישואין, שבהם יש צורך בנוכחות החתן והכלה. מקרה מפורסם שבו נערכו קידושין בצורה זו היה בין יגאל עמיר ולריסה טרימבובלר, שאושרו כתקפים על ידי בית הדין הרבני בירושלים. לפי פסק דין של בג"ץ יש להכיר בנישואים של אזרחים ישראלים שנערכו כנישואים אזרחיים בחו"ל באמצעות מיופי כוח, ללא נוכחות בני הזוג, בתנאי שנישואים כאלה הם חוקיים ומוכרים במדינה בה בוצעו (למשל אל סלוודור). המדינות טקסס, קולורדו, קליפורניה ומונטנה הן המדינות היחידות בארצות הברית המתירות לקיים נישואים באמצעות שליח, כאשר רק מונטנה מאפשרת ששני בני הזוג לא יהיו נוכחים בטקס (ובלבד שאחד מהם הוא תושב המדינה או משרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית). לרוב מדובר בנישואים כאשר אחד מבני הזוג משרת בצבא, או חתונות של מהגרים. בראשית המאה ה-20 התקיים מנהג במסגרתו שלחו גברים מקליפורניה והוואי תמונות שלהם ליפן, על מנת להתחתן באמצעות שליח עם כלות מיועדות, ששלחו אף הן את תמונותיהן לארצות הברית. הדבר אפשר לאשת האיש ("Picture Bride") להגר לארצות הברית כאשה הנשואה לאזרח אמריקאי. מדיה וקבצים בנושא נישואים באמצעות שליח בוויקישיתוף History of Proxy Marriage(הקישור אינו פעיל) Ernest G. Lorenzen, "Marriage By Proxy and the Conflict of Laws" (1932) פסק דין היסטורי – נישואים אזרחיים באמצעות שליח, 10 ביולי 2011 נישואים באמצעות שליח בארצות הברית סעיף חוק מדינת מונטנה 40-1-301
צעצוע של סיפור: ההסתבכות

צעצוע של סיפור: ההסתבכות (באנגלית: !Toy Story of Terror, בתרגום חופשי: "צעצוע של סיפור האימה") הוא סרט טלוויזיה קצר שהופק על ידי פיקסאר והופץ על ידי חברת וולט דיסני. הסרט מתרחש לאחר אירועי צעצוע של סיפור 3. עלילת הסרט מתרחשת בליל כל הקדושים. בסרט, נוסעים חבורת הצעצועים במכונית ורואים סרט אימה. לפתע, המכונית מתקלקלת ובוני ואמה נאלצות לשכון במלון דרכים קטן באריזונה יחד עם הצעצועים, ובמלון הצעצועים נחטפו על ידי האיגואנה של מנהל המלון ורק ג'סי יכלה להציל אותם, בעזרתו של קומבט קארל היא הצליחה להציל את וודי ממכירה ולגרום לאמה של בוני לגלות את התוכנית האמיתית של מנהל המלון ולהחזיר את הצעצועים לבוני. ערך מורחב – צעצוע של סיפור - דמויות טום הנקס / דרור קרן - שריף וודי טים אלן / אלון נוימן - באז שנות-אור ג'ואן קיוזאק / נועה גורן - ג'סי קארל ות'רס / עודד מנסטר - קארל הקרבי וקארל הקרבי ג'וניור סטפן טובולוסקי / דודו ניב - רון המלונאי טימותי דלטון / אוהד שחר - מר קיפודי וואלאס שון / ליאור זוהר - רקס דון ריקלס / דב רייזר - מר ראש תפוד קריסטן שאל / לורן סביר - טריקסי קייט מקינון / עדי ארד - חתולת פז לורי אלן / חגית דסברג - אמא של בוני פיטר סון / שרון כהן - טרנזיטרון אמילי האן / בר סביר - בוני הספיישל קיבל ביקורות גבוהות, עם ציון של 93% מתוך Rotten Tomatoes המבוססות על 15 ביקורות, וציון של 79% מתוך Metacritic המבוססות על 8 ביקורות. אתר האינטרנט הרשמי של צעצוע של סיפור: ההסתבכות (באנגלית) "צעצוע של סיפור: ההסתבכות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צעצוע של סיפור: ההסתבכות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צעצוע של סיפור: ההסתבכות", באתר Metacritic (באנגלית) "צעצוע של סיפור: ההסתבכות", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "צעצוע של סיפור: ההסתבכות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צעצוע של סיפור: ההסתבכות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "Toy Story of Terror!". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2014-05-16. "Toy Story of Terror - Season 1 Reviews". Metacritic. נבדק ב-2014-01-26.
החוק האשורי

החוק האשורי מהמאה ה-12 לפני הספירה, נכתב באכדית. בעקרונותיו היה דומה לחוקי שומר ולחוקי בבל (אנ'), אף שעונשיו על עבירות היו חריפים יותר. העותק הראשון של החוקים שנחשף, מתוארך למלכותו של תגלת-פלאסר הראשון, התגלה במהלך החפירות של אגודת המזרח הגרמנית (אנ') (1903-1914) ופורסם בשנות ה-20 של המאה ה-20. מספר חרסים המכילים אסופות חוק אשוריות מקוטעות נמצאו ופיענוחם פורסם בשנות ה-30 של המאה ה-20. עונשים כמו חיתוך האוזניים והאף היו מקובלים, כפי שהיה גם בחוקי חמורבי שחוברו כמה מאות שנים לפני כן. רוצח נענש על ידי משפחת הנרצח שהייתה רשאית להחליט גם על עונש מוות עבורו. חרס A דן בנושאי נישואין ונשים, חרס B דן בנושאי קניין, חרס C ו-G דנים בנושאי עבדים, שיעבוד בעקבות חוב, משמורת וגנבה. חרס E דן בנושא בגידה, חרס M דן בחוק הימי, חרס N בהאשמות שווא וחרס O בנושאי ירושה. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משאבת סילוק שפכים

משאבת סילוק שפכים או משאבה ניקוזית (מופיעה בשמות מסחריים שונים: סילוקית, ניקוזית ועוד) היא כלי ממשפחת המשאבות הסניטריות, המותאמות לסילוק ניקוז שפכים ביתיים מבתי שימוש, מקלחות וכיורים, ומשמש פתרון למרתפים הנמצאים מתחת מפלס מערכת הביוב העירונית, וכן במקומות בהם לא נעשתה תשתית התחברות למערכת הביוב. משאבת סילוק השפכים עשויה מיכל פלסטי קומפקטי המותקן מאחורי אסלה, לצד האסלה או מתחת לכיור. המיכל אטום לנזילות וריחות, ובתוכו מורכבת משאבה טבולה, בעלת סכיני ריסוק טוחנים. למכשיר שלשה פתחי כניסה, האחד בעל קוטר רחב לחיבור האסלה על ידי שרוול, ושתיים בעלי קוטר קטן יותר משני צידי המיכל לחיבור כיור, מקלחת או אמבט. פתח סניקה עילי משמש לסילוק המים והשפכים המרוסקים למערכת הביוב הראשית. המכשיר מופעל אוטומטית כאשר הוא מתמלא מים על ידי מצוף פנימי, ופעולתה נפסקת בסיום פעולת הדחיסה במשאבה. בצנרת המכשיר מותקן שסתום אל-חוזר למניעת הצפות ומים חוזרים בזמן פירוקו. בסילוקית של יצרן אחר, מסלק השפכים מופעל על ידי חיישן גובה פנאומטי המפעיל את המשאבה רק כאשר מפלס המים עולה לגובה המכוון מראש וזאת לאחר פתיחת ברז, שימוש במקלחת או הדחת מיכל ההדחה. משאבות סילוקית מסוג מסוים יכולות לדחוף ולעלות את השפכים לגובה של 11 מטר ולמרחק אופקי של עד 100 מטר ללא שיפוע. בשימוש במכשיר כל שימוש במים בשירותים עלולה להפעיל משאבה חשמלית, על כן השימוש בה אסור על פי ההלכה בשבת. פתרון לכך מציע מכון צומת, בהתקנת מנגנון המשלב 'המשכת מצב', אשר בשבת (בלבד) מפעיל את המשאבה מדי 7 דקות (ניתן לשנות את מרווחי ההשעיה) למשך זמן קצרצר, ללא תלות במנגנון ההפעלה (פרסוסטט). אם אין צורך בפעולת המשאבה, היא תפסיק את פעולתה מיד. אם המיכל מלא ויש צורך בשאיבה - הפעולה תימשך עד שכל המים יעלו לצנרת הביוב ואז תיפסק מאליה. כך, שהאדם המשתמש בשירותים או בכיור אינו מפעיל את המשאבה, ואף לא גורם להפעלתה אלא תורם להמשיך את פעולתה המתרחשת ממילא בכל מחזור. לדברי אנשי המכון, פתרון זה כשר למהדרין, וללא צורך להיסתמך על היתר הגרמא אשר נועד רק למצבים המוגדרים בהלכה 'שעת הדחק'. Aaron Stickley, How Sewage Ejector Pumps Work. The Spruce.com. July 10, 2019 משאבת סילוק שפכים באתר מכון צומת ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "משאבת סילוק שפכים".
סינסינטי מאסטרס

סינסינטי מאסטרס (נקרא גם אליפות וסטרן & סאות'רן הפתוחה מטעמי חסות; באנגלית: Cincinnati Masters) הוא טורניר טניס שנערך כל שנה על מגרשים קשים בעיירה מייסון הקרובה לעיר סינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית. הטורניר נערך בפעם הראשונה בספטמבר 1899, והוא טורניר הטניס בעל הוותק הרב ביותר בארצות הברית שעדיין משוחק בעירו המקורית. הטורניר הוא השני בחשיבותו מבין טורנירי הקיץ האמריקאיים, לאחר אליפות ארצות הברית הפתוחה: טורניר הגברים הוא אחד מתשעת טורנירי המאסטרס 1000 של סבב ה-ATP, וטורניר הנשים הוא אחד מחמשת טורנירי הפרמייר 5 של סבב ה-WTA. לאורך השנים שינה הטורניר את שמו מספר פעמים. הטורניר הראשון נערך בשנת 1899 בשם אליפות סינסינטי הפתוחה (Cincinnati Open), שם שהוחלף שנתיים לאחר מכן לטורניר הטניס של הטריי-סטייט (Tri-State Tennis Tournaments). שם זה היה נותר בעינו עד שנת 1969, תחילת העידן הפתוח בטניס, אז שונה לאליפות הטניס המערבית (Western Tennis Championships). בשנת 1979 עבר הטורניר למיקומו הנוכחי במייסון, אוהיו, כ-40 קילומטר צפונית ממרכז סינסינטי, ושינה את שמו לאליפות ה-ATP (‏ATP Championships). בשנת 2000 שונה השם לסינסינטי מאסטרס (Tennis Masters Series Cincinnati), ובשנת 2002 קיבל את שמו הנוכחי לאחר הסכם חסות עם קבוצת וסטרן & סאות'רן, אליפות וסטרן & סאות'רן הפתוחה (Western & Southern Open). הטורניר החל את דרכו במועדון הספורט אוונדייל (Avondale Athletic Club) בעיר סינסינטי, מקום שכיום שייך לאוניברסיטת קסבייר (Xavier University). במהלך השנים המיקום בו הוא נערך התחלף תדיר למספר אתרים שחלקם אף אינם נמצאים בסינסינטי גופא, בין השאר כתוצאה משינויים בהנהלת הטורניר ובמשטח הטניס. במשך מרבית שנות קיומו של הטורניר שיחקו בו על משטח חימר, עד שנת 1979, ממנה והלאה עבר למשטח הקשה במגרשים במייסון. בשנת 1974 בוטל טורניר הנשים ולא חזר לסבב ה-WTA עד שנת 2004, פרט לפעם אחת ב-1988. ב-2008 הטורניר נרכש על ידי התאחדות הטניס האמריקאית (USTA), והיא הבעלים שלו נכון להיום (2018). הטורניר נערך במרכז הטניס על שם משפחת לינדנר במייסון, פרבר של העיר סינסינטי שבאוהיו. במתחם ישנם סך הכול 17 מגרשי טניס, מתוכם ארבעה אצטדיונים: המגרש המרכזי, מגרש גרנדסטנד (Grandstand Court), מגרש מס' 3 ומגרש מס' 10. הרשימה מתחילה באלוף הראשון בעידן הפתוח בטניס, ב-1969. מדיה וקבצים בנושא סינסינטי מאסטרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סינסינטי מאסטרס סינסינטי מאסטרס, ברשת החברתית פייסבוק סינסינטי מאסטרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סינסינטי מאסטרס, ברשת החברתית אינסטגרם פיליפ ס. סמית', From Club Court to Center Court, עמוד 3 פיליפ ס. סמית', From Club Court to Center Court, עמודים 6-41 פיליפ ס. סמית', From Club Court to Center Court, עמודים 42-43
אדוארד, נסיך אנהלט

אדוארד, נסיך אנהלט (בגרמנית: Eduard Prinz von Anhalt; ‏נולד ב-3 בדצמבר 1941) הוא ראש בית אסקניה, משפחה אשר שלטה בדוכסות אנהלט עד 1918. פרידריך נולד ב-3 בדצמבר 1941 בטירת באלנשטדט, ליואכים ארנסט, דוכס אנהלט ולאדה שרלוטה פון סטפני-מארוויץ. בשנת 1947 מת אביו במחנה ה-NKVD המיוחד מס' 2 (לשעבר מחנה הריכוז בוכנוואלד), בהיותו בשבי ברית המועצות, ואחיו פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט ירש את תאריו. אולם, דודו אויגן, נסיך אנהלט טען שהוא צריך לקבל את ראשות הבית, מכיוון שיואכים ארנסט התחתן בנישואים מורגנטיים. בשנת 1963 מת אחיו פרידריך במינכן, לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים, ואדוארד ירש את תאריו. אדוארד התגורר כמה שנים בארצות הברית, ועבד שם במספר משרות קמעונאיות, לפני שחזר לגרמניה בשנת 1967. הוא היה עיתונאי ובעל טור בעיתונים גרמניים רבים., ואף אירח תוכנית טלוויזיה. לאחר מכן, הפך לפרשן הטלוויזיה הגרמנית לאירועים המלכותיים. בשנת 1978 כתב אדוארד ספר על תולדות המשפחה. בשל מאסרו של אביו במחנה ריכוז מ-1938 עד 1944, אבהותו של אדוארד נחקרה מעת לעת. בשנת 1990 אחותו הבכורה הנסיכה מריה אנטוינטה כינתה אותו "אחיה למחצה" לעיתונות, וטענה כי אביו היה היינריך הימלר. אדוארד הגיב על כך שזוהי פשוט מחלוקת בין אחים, וכי היא רוצה להכפיש את שמו. בשנת 1980 מת דודו אויגן, נסיך אנהלט ללא בנים, ובעקבות כך נשאר אדוארד הטוען היחידי לראשות הבית. באפריל 1990 ניסה אדוארד לדרוש את נכסי המשפחה שהוחרמו על ידי שלטונות גרמניה המזרחית, אולם נכשל בתביעתו נגד העירייה, ורק בשנת 2002 הצליח לרכוש בחזרה את חלק מנכסי המשפחה. באוגוסט 2010 הכריז אדוארד על אירוסיהם הקרבים של הנסיך ויליאם מוויילס וקייט מידלטון, אף שדובר של משפחת המלוכה הבריטית הכחיש את טענתו של אדוארד, האירוסים אכן הוכרזו כמה חודשים לאחר מכן. באותה שנה הכריז אדוארד על ביטול החוק הסאלי בבית אסקניה, ומשום כך לאחר מותו תירש בתו יוליה קתרינה את ראשות הבית. ב-21 ביולי 1980 התחתן אדוארד עם קורין קרנליין, ממנה נולדו לו 3 בנות: יוליה קתרינה, נסיכת אנהלט (נולדה ב-1980), התחתנה עם מארק בראנט יוליה אייליקה, נסיכת אנהלט (נולדה ב-1985), התחתנה עם פביאן הארט יוליה פליציטס, נסיכת אנהלט (נולדה ב-1993) מדיה וקבצים בנושא אדוארד, נסיך אנהלט בוויקישיתוף אדוארד, נסיך אנהלט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Paul Theroff, An Online Gotha: Anhalt Montgomery-Massingberd, Hugh (1977). Burke's Royal Families of the World, 1st edition. London: Burke's Peerage. pp. 195–196. ISBN 0-85011-023-8. Genealogisches Handbuch des Adels: Furstliche Hauser Band III. C. A. Starke Verlag. 1955. p. 3.