laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבחרת האנטילים ההולנדיים בכדורגל

נבחרת האנטילים ההולנדיים בכדורגל (בפפיאמנטו: Selekshon Antiano di Futbòl,באנגלית: Netherlands Antilles national football team, בהולנדית: Nederlands-Antilliaans voetbalelftal), הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת האנטילים ההולנדיים שפעלה בין השנים 1958 ו-2010. הגוף שפיקח על הנבחרת הלאומית ועל הכדורגל במדינה נקרא התאחדות הכדורגל של האנטילים ההולנדיים שהייתה חברה בפיפ"א ו-CONCACAF. משחקה הבינלאומי הראשון של הנבחרת היה בשנת 1934 תחת השם קוראסאו. בשנת 1948 שונה שם המדינה מהטריטוריה של קורסאו להאנטילים ההולנדיים, אך הנבחרת הלאומית המשיכה להשתמש בשם קורסאו עד 1958. בשנת 1968, נערכו דיונים בהצעה לצרף את הנבחרת כקבוצה לליגת המחוזות של התאחדות הכדורגל של אנגליה, אשר תשחק את משחקי הבית שלה בהולנד, אך הצעה זו מעולם לא הבשילה. בשנת 1986, פרשה ארובה מן המדינה ולפיכך לא יוצגה עוד על ידי ההתאחדות והקימה התאחדות משלה. בשנת 2010, עם פירוקה של המדינה לישויות מדיניות שונות חדלו ההתאחדות והנבחרת הלאומית של האנטילים ההולנדיים להתקיים. נבחרת קוראסאו בכדורגל ירשה אותה כחברה בפיפ"א ואילו סנט מארטן ובונייר הקימו התאחדויות ונבחרות לאומיות, אך טרם התקבלו כחברות בפיפ"א. 1930 עד 1954 - לא נכנסה 1958 עד 2010 - לא העפילה 1963 - מקום שלישי 1965 - מקום חמישי 1967 - לא העפילה 1969 - מקום שלישי 1971 - פרשה 1973 - מקום שישי 1977 - לא העפילה 1981 - לא העפילה 1985 - לא העפילה 1989 - לא העפילה 1991 - לא נכנסה 1993 - פרשה 1996 עד 2000 - לא העפילה 2002 - לא נכנסה 2003 - לא העפילה 2005 - פרשה 2007 עד 2009 - לא העפילה
קארל שורן

קארל שוֹרְן (בגרמנית: Karl (Carl) Schorn; 16 באוקטובר 1803 – 7 באוקטובר 1850) היה צייר ושחמטאי גרמני והיה אחד מהחברים של הפליאדות של ברלין. שורן, יליד דיסלדורף, למד באקדמיה של דיסלדורף, ובין השנים 1824–1827 בפריז, בין היתר בסטודיו של אנטואן-ז'אן גרו ושל ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר. בשנת 1832 עבר לברלין, שם צייר בין היתר את התמונה המופיעה משמאל. ב-1847 מונה כפרופסור באקדמיה לאמנויות. שורן התעניין בהבנה המדעית של משחק השחמט, והתמודד רבות עם בן דורו לודוויג בלדו שהיה מטובי השחמטאים בעולם בעת ההיא. מדיה וקבצים בנושא קארל שורן בוויקישיתוף קארל שורן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) על סגנון משחקו של שורן (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יימס השלישי

האם התכוונתם ל... ג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד (1451 - 11 ביוני 1488) ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט – הטוען לכתר בריטניה כ"ג'יימס השלישי, מלך אנגליה" (10 ביוני 1688 - 1 בינואר 1766)
אוניברסיטת גריגול רובכידזה

אוניברסיטת גריגוֹל-רוֹבָּכּידזֶה (בגאורגית: გრიგოლ რობაქიძის სახელობის უნივერსიტეტი) היא אוניברסיטה פרטית בטביליסי גאורגיה ללימודי מדעי הרוח, מדעי החברה, מנהל עסקים, משפטים, עיתונאות ומורשת ורפואה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1992 תחת השם אלמה מאטר[דרוש מקור], שנה לאחר שאושר החוק הקמתם של מוסדות חינוך פרטיים בגאורגיה. בשנת 1994 החלו מרצים מארצות הברית וגרמניה להעביר הרצאות באוניברסיטה. בשנת 1995 נוסד בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטה. באותה שנה שונה שמה לשמה הנוכחי של האוניברסיטה, על שמו של הסופר והפובליציסט הגאורגי, גריגול רובכידזה, שחי בין השנים 1931-1962 בגלות בגרמניה הנאצית. במרץ 2001, הכריז, פרויקט טמפוס TACIS‏ (Tempus TACIS Project), על ייסודו של מרכז לאבטחת איכות אקדמית באוניברסיטת גריגול רובכידזה ובאוניברסיטה הממלכתית של בתומי, והחל ביישום התוכנית באוניברסיטת גריגול רובכידזה. התוכנית הושלמה ביוני 2003. בתקופת התוכנית שימשו אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט (Nottingham Trent University) מאנגליה, אוניברסיטת לונד משוודיה והאוניברסיטה הממלכתית של בתומי, כשותפים ומלווים לתוכנית ואף מנהלי התוכנית היו מאותן אוניברסיטאות אירופאיות. יישום התוכנית השפיע בצורה משמעותית לא רק על אוניברסיטת רובכידזה אלא על כל מערכת ההשכלה הגבוה בגאורגיה. המערכת הגאורגית שהייתה מבוססת על מערכת החינוך הסובייטית עברה לחשוב במונחים מערביים עם סטנדרטים אירופאיים. הושם דגש מיוחד על השימוש באינטרנט והלימוד מרחוק באמצעותו. הוגברו חילופי הסטודנטים עם מערב אירופה ועוד. ב-19 במאי 2008 הכריזה האוניברסיטה על הצטרפותה לתוכנית האמריקאית ללימודים מרחוק.[דרוש מקור] האוניברסיטה מציעה התואר האקדמי בוגר אוניברסיטה (.B.A) במסלולים עתונאות טלוויזיה ורדיו, יחסי ציבור, מדעי השפה האנגלית, מדעי השפה הגרמנית, מדעי המשפט, מדעי החוק האירופאי, פיננסים, עסקים בינלאומיים, ניהול תיירות ומינהל ציבורי. כמו כן מציעה האוניברסיטה את התואר מוסמך אוניברסיטה (.M.A) במסלולים עיתונאות טלוויזיה ורדיו, מדעי השפה האנגלית, מינהל ציבורי, פילוסופיה פוליטית, מנהל עסקים ורופא שיניים מוסמך. אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת גריגול רובכידזה ריאיון עם ממוקה טווחלידזה, רקטור האוניברסיטה, 13.6.2006, (באנגלית) אוניברסיטת גריגול רובכידזה(הקישור אינו פעיל), באתר www.winne.com, (באנגלית) תוכנית לסיוע טכני לחבר המדינות ("TACIS" - "Technical Aid to the Commonwealth of Independent States")‏
בית הספר מנהטן למוזיקה

בית הספר מנהטן למוזיקה (באנגלית: Manhattan School of Music) הוא קונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק, המוסמך להעניק תוארי בוגר, מוסמך ודוקטור בביצוע ובהלחנה בתחומי המוזיקה הקלאסית והג'אז. בית הספר מונה 275 עובדים בסגל המורים ו-800 תלמידים מ-40 ארצות. ה-U.S. News & World Report מדרג אותו בין המחזיקים בשיעורי הקבלה הנמוכים ביותר בתוכניות המוזיקה לתואר ראשון בארצות הברית. נוסף לכך, מקיים בית הספר מחלקת קדם-קולג', המכשירה 500 תלמידים צעירים מחוננים במשך שנת הלימודים ובחופשת הקיץ. בית הספר מנהטן למוזיקה נוסד בשנת 1917 ושוכן בשדרת קלרמונט בשכונת מורנינגסייד הייטס בניו יורק, סמוך לקמפוס אוניברסיטת קולומביה, שם הוא יושב מאז 1969. רבים מן הסטודנטים מתגוררים בבניין המעונות של בית הספר, אנדרסן הול. נכון להיום, 75 אחוז מן הסטודנטים באים מחוץ למדינת ניו יורק ו-47 אחוז מהם באים מחוץ לארצות הברית. בית הספר נוסד בשנים 1917–1918 על ידי ד. שנק, פסנתרנית ונדבנית, כ"בית הספר השכונתי למוזיקה". המוסד שכן בבית מגורים באפר איסט סייד של ניו יורק. פבלו קזאלס והרולד באואר היו מן הראשונים בשורה ארוכה של אמנים ידועי-שם, שהציעו הדרכה לבית הספר. במשך הזמן יצאו לו מוניטין של מצוינות בתחומו באזור ניו יורק רבתי, ושמו שונה ל"בית הספר מנהטן למוזיקה". ב-1943 הביא הגידול האמנותי והאקדמי של בית הספר לחקיקה, שאפשרה הוצאת כתב זכויות למתן תואר בוגר במוזיקה. שתי חקיקות עוקבות הסמיכו את המוסד ב-1947 להעניק תואר מוסמך וב-1974, תואר דוקטור לאמנויות המוזיקה. ב-1956 פרשה ד"ר שנק וג'ון בראונלי, זמר בריטון נודע מן המטרופוליטן אופרה, התמנה למנהל, תואר ששונה בהמשך לנשיא. הנשיא בראונלי יזם את הרעיון להעביר את בית הספר אל שכונת מורנינגסייד הייטס; הוא מת חודשים ספורים לפני שמאמציו נשאו פרי. בשנת 1969 החליף ג'ורג' שיק, מנצח, מלווה ומדריך אופרה בעל שם במטרופוליטן אופרה, כנשיא והנהיג את העברת בית הספר אל מיקומו הנוכחי. הוא יצר תוכנית אופרה מעולה, ואילו את כל שאר תפקודיו הראשיים של בית הספר ניהל המנהל הבכיר סטנלי בדנאר. ג'ון א. קרוסבי, מייסד ומנהל כללי של האופרה של סנטה פה, התמנה לנשיא בשנת 1976. את מקומו תפס גדעון ו. ואלדרופ, שהתמנה ב-1986 ואחריו, ב-1989, פיטר ק. סימון. ב-1 ביולי 1992 התמנתה מרטה קזאלס איסטומין לנשיאה, משרה שבה החזיקה עד לפרישתה באוקטובר 2005. באוקטובר 2005, ד"ר רוברט סירוטה נהפך לנשיא בית הספר, לשעבר מנהל מכון פיבודי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. החל ממאי 2013, נשיא בית הספר הוא ג'יימס גנדר, לשעבר נשיא אוניברסיטת רוזוולט. מדיה וקבצים בנושא בית הספר מנהטן למוזיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר מנהטן למוזיקה (באנגלית) בית הספר מנהטן למוזיקה, ברשת החברתית פייסבוק בית הספר מנהטן למוזיקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית הספר מנהטן למוזיקה, ברשת החברתית אינסטגרם The Peter Jay Sharp Library
נסיכות ולדימיר

נסיכות ולדימיר (ברוסית: княжество Владимирское) הנסיכות הרוסית שלאחר התפרקות רוס של קייב הייתה הנסיכות החזקה ממחצית המאה ה-12 ועד למחצית השנייה של המאה ה-14. הנסיכות הייתה ממוקמת בצפון-מזרח רוסיה באזורי נהרות וולגה וקליאזמה. העיר הראשונה שהוקמה באזור הייתה רוסטוב. כבר בשנת 911 היא מוזכרת כעיר משמעותית שבשליטת אולג. בשולי המאה ה-9 השטח היה בשליטת נסיכות רוסטוב. לאחר הקמת העיר ולדימיר על ידי ולדימיר השני חשיבותה של עיר זו גדלה בהדרגה. לאחר התפרקות רוס של קייב, הנסיכות הפכה להיות נסיכות עצמאית. בשנת 1125 הנסיך יורי דולגורוקי העביר את בירת הנסיכות לסוזדל. בשנת 1155 בחר בנו אנדרי בוגולובסקי את ולדימיר כבירת הנסיכות. בשנת 1169 הוא כבש את קייב, אך לא עבר לעיר והשאיר את ולדימיר כבירתו. היסטוריונים של המאה ה-17–19 פירשו מהלך זה כהעברת השליטה המרכזית מקייב לוולדימיר. באופן מעשי היה הליך זה ממושך והסתיים סופית רק במחצית המאה ה-13. אנדרי בוגולובסקי אכן השקיע רבות בהרחבת העיר ובבניית כנסיות חדשות ומפוארות. בתקופתו החלה הנסיכות להיות המרכז של העם הרוסי וגרעין של המדינה העתידית. עם פטירתו היה מאבק ירושה שבסופו קיבל אחיו וסבולוד הקן הגדול את השליטה על הנסיכות ושלט בה תקופה ממושכת מאוד מ-1176 עד ל-1212. תקופה זו הייתה תקופת הזהר של הנסיכות. רוב נסיכי רוסיה הכירו בעליונותו. החל משנת 1231 עברה גם נובגורוד לשליטת נסיכי ולדימיר והם שלטו בה במשך כמאה שנים. לאחר מלחמות עם נסיכות קייב והדוכסות הגדולה של ליטא לקראת שנת מחצית המאה ה-13 גם נסיכות סמולנסק עברה להיות תחת השפעתם של נסיכי ולדימיר. בתחילת 1238 החלה פלישת המונגולים לרוסיה. אזור צפון מזרח רוסיה סבל קשה מפלישת המונגולים. במהלך זה נכבשו 14 ערים. כוחות הנסיכות נחלו תבוסה בקרב קולומנה ובכיבוש העיר ולדימיר משפחתו של הנסיך נהרגה. הוא עצמו נהרג זמן קצר לאחר מכך, ב-4 במרץ 1238 במהלך הקרב על נהר סיט. הנסיך החדש נסע לבירת אורדת הזהב ושם קיבל הכרה כנסיך הראשי של הרוסים. מעשית, זה היה הכרה בכך שנסיכות מהווה הנסיכות הראשית של רוסיה אך נמצאת תחת שליטת אורדת הזהב. החל ממועד זה כל נסיך ולדימיר קיבל אשרור למינויו מחאן אורדת הזהב וזאת טרם כניסתו לתפקיד. בשנת 1262 נהרגו גובי מיסים מטעם האורדה. הנסיך ולדימיר, אלכסנדר נבסקי הצליח למנוע פלישה חדשה, אך בדרך חזרה לנסיכות נפטר. עם פטירתו בנסיכות החל תהליך של התפרקות לכ-15 נסיכויות זוטרות (גליץ' גורודץ, דמיטרוב, קוסטרומה, מוסקבה, פריאסלאבל, רוסטוב, סטרודוב, סוזדל, טבר, אוגליץ', יורייב ויארוסלאבל). החאן של אורדת הזהב היה ממנה אחד מהנסיכים לנסיך ולדימיר, למרות שמעשית הוא לא ישב בעיר החל מתקופת הנסיך יארוסלאב השלישי. הנסיכים נלחמו אחד עם השני וגם פנו לחאן אורדת הזהב לקבלת עזרה ותמיכה. למרות שחשיבות עיר ולדימיר לקראת סוף המאה ה-13 הייתה בירידה, בשנת 1299 ראש הכנסייה הרוסית עבר לעיר זו. אומנם זה לא היה לזמן ארוך, כבר בשנת 1326 הוא עבר למוסקבה. זה יהיה אחד הסימנים לעלייה של חשיבות מוסקבה כמרכז רוסיה והעברה הדרגתית של סממני השלטון לעיר זו. בשנת 1363 דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה לקח על עצמו תואר נסיך ולדימיר ללא קבלת אישור מאורדת הזהב. החל ממועד זה עברה למעשה נסיכות ולדימיר לשליטת נסיכות מוסקבה. שליטי רוסיה האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל מדיה וקבצים בנושא נסיכות ולדימיר בוויקישיתוף
מקס דן

מקס דֶן (בגרמנית: Max Dehn; ‏ 13 בנובמבר 1878, גרמניה – 27 ביוני 1952, ארצות הברית) היה מתמטיקאי יהודי-גרמני, פתר את הבעיה השלישית של הילברט. תרם תרומה משמעותית לתורת הקשרים וניסח ב-1910 את בעיית המִלה, המגשרת בין תורת החבורות לבעיות יסודיות בחישוביות. דן היה גם אחד ממייסדי הטופולוגיה האלגברית. דן השלים דוקטורט באוניברסיטת גטינגן ב-1900, בהנחייתו של פרופסור דויד הילברט. בשנת 1922 מונה לפרופסור מן המניין (ordinarius, בטרמינולוגיה המדעית בגרמניה דאז) באוניברסיטת פרנקפורט. בשנת 1938 ברח עקב מגבלות ואימת הנאצים לנורווגיה, ומשם, ב-1940, לארצות הברית. מפאת גילו המתקדם לא הוצעה לדן משרה באף אחת מן האוניברסיטאות המובילות. הוא לימד תחילה באוניברסיטת איידהו, ואחר כך בכמה מוסדות אחרים, עד שב-1945 היה למתמטיקאי היחיד בקולג' של בלאק מאונטנס (Black Mountains), שפעל בצפון קרוליינה מ-1933 עד 1952. מדיה וקבצים בנושא מקס דן בוויקישיתוף מקס דן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מקס דן, באתר MacTutor (באנגלית) קורות חיים מקס דן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממרח זיתים

ממרח זיתים הוא ממרח העשוי זיתים, שכאשר מוסיפים לו צלפים הוא מכונה טַפֵּנָד (Tapenade, מפרובאנסלית tapenas, צלפים). הממרח לרוב ירוק (כאשר הוא עשוי מזיתים ירוקים) או שחור (מזיתים שחורים), אך קיימים גוונים נוספים בהתאם לסוג הזית ממנו עובד. לרוב מרקמו חלק וטעמו כטעם הזית הכבוש - חמצמץ וחזק. כמו כן הממרח מכיל כמות גדולה של שמן זית המהווה את רובו של הממרח. הטפנד היה נפוץ עוד בתקופת האימפריה העות'מאנית, בעיקר בקרב ארמון המלוכה של האימפריה בתבשילי הדגים - ובמיוחד בדגים המעושנים, והיה מסווג כממרח לעשירי הממלכה באשר הם. בתקופות מאוחרות יותר נכלל הטפנד, בצורה שונה, ברוב מרכיבי המאכלים הפופולריים שבהם כיכב שמן הזית - אז נהגו פשוט לרסק את הזיתים (ירוקים ושחורים יחדיו) לתוך צנצנת מלאה בשמן זית. בהמשך נהגו לכתוש את הזיתים שרוסקו בצורה אינטנסיבית יותר, לאחסן בצנצנות - ולמכור בשווקים. סלט זיתים מדיה וקבצים בנושא ממרח זיתים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיטת בייטס

שיטת בייטס היא שיטה של רפואה אלטרנטיבית מהמאה ה-19, שלפי התומכים בה יכולה להביא לשיפור הראייה ללא משקפיים. השיטה מעולם לא הוכחה כמשפרת את יכולת הראייה, ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה. השיטה פותחה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 על ידי הרופא ד"ר ויליאם בייטס. לאחר תצפיות רבות בילדים ומבוגרים, הגיע ד"ר בייטס למסקנה שהמצב הנפשי והגופני משפיעים על הראייה. מצבי לחץ יכולים ליצור בעיות ראייה או להחמיר בעיות כאלה; ופעמים רבות הם מובילים לאימוץ הרגלי ראייה לקויים. השיטה של בייטס מבוססת על ההנחה שהעיניים באופן טבעי יודעות כיצד לתפקד באופן אופטימלי, גם ללא משקפיים. בייטס מביא דוגמאות רבות לכך שאיכות הראייה משתנה בהתאם ליחסנו למידע שאנו קוראים או רואים, כך שייתכן שנראה במטושטש את הכתוב על הלוח בשיעור מתמטיקה, לדוגמה, ואילו בשיעור ספרות נראה בבירור את הכתוב, מאותו מרחק. מתן מנוחה לעיניים, והרפייתן מהווים מרכיב חשוב בשיטה. אחד התרגילים הבסיסיים הוא כיסוי העיניים: הנחת הידיים על העיניים למשך חמש דקות או יותר, מספר פעמים ביום. רופאי העיניים והאופטומטריסטים מתנגדים לשיטה זו, בין השאר כיוון שמצב העיניים משתנה מספר פעמים במהלך היום, ולכן ההסתמכות על מדידה בנקודת זמן אחת אינה מהימנה. טענה נוספת שעולה היא שלו הייתה שיטה כה יעילה, נגישה, זולה, פשוטה ואפשרית לתיקון הראייה, לא היה מספר רב כל-כך של אנשים לקויי ראייה הנזקקים לשירותיהם של רופאי העיניים והאופטומטריסטים. רפואה אלטרנטיבית רפואה אלטרנטיבית - מונחים ד"ר בייטס, שיטת ד"ר בייטס - ראיה משופרת ללא משקפיים (הוצאת אור-עם) יעקב שלחין, שיפור הראייה לפי שיטת בייטס - ספר הדרכה שימושי לשיפור ראייה לקויה (הוצאת אסטרולוג) גבריאלה בר כשרופאת העיניים מאבד משקפיים - ספר הדרכה לשיפור הראייה, ד"ר מאיר שניידר ריפוי עצמי בתנועה (הוצאת מודן) סימה מיכאלי לראות טוב יותר (הוצאת מילוא) הארי בנג'מין ראייה משופרת ללא משקפיים (הוצאת אור-עם) ד"ר מאיר שניידר מאיר עיניים עשרה צעדים טבעיים לשיפור ראייה מיטבי יצא ב 9/2018 (הוצאת פוקוס) מדיה וקבצים בנושא שיטת בייטס בוויקישיתוף תרגילי עיניים המבוססים על שיטת בייטס עדנה אברמסון, האיש שנולד עיוור ואימן את המוח שלו לראות, באתר ynet, 22 במאי 2011 אהוד מקסימוב, ‏מבעד לעדשה: המטפל שריפא את עצמו מעיוורון, בעיתון מקור ראשון, 15 בנובמבר 2018
יוסף קלינג

יוסף קלינג (בגרמנית: Josef Kling;‏ 19 במרץ 1811, מיינץ – 1 בדצמבר 1876, לונדון) היה שחמטאי גרמני ומחבר סיומים. יוסף קלינג החל את דרכו כמורה למוזיקה וכנגן בכנסייה. בשנת 1834 עבר לפריז והרוח למחייתו על ידי משחקי שחמט בקפה דה לה רז'אנס. בשנת 1837 עבר ללונדון. בשנת 1836 פרסם קלינג בביטאון Le Palamède ניתוח שהתפרסם מאוד על סיומי צריח ורץ מול צריח. בניתוח זה השתמש הווארד סטאונטון בספרו משנת 1847. בשנת 1849 פרסם קלינג את ספרו The Chess Euclid שבו ליקט כ-200 בעיות שחמט. בשנת 1851 כתב ספר סיומי שחמט ביחד עם ברנהרד הורביץ. בביקורת על הספר כתב טאסילו פון דר לאסה על ההבדלים בין בעיה לאטיוד: "העמדות באטיוד נבדלות מאלו של הבעיות בכך שהן טבעיות מאוד והגיוני להגיע אליהן בשלב הסיום של המשחק. בנוסף, יש לפעמים בעיה מאוד קשה שיש לפתור, והמטרה היא לאו דווקא להגיע למט אלא להגיע לעמדה עדיפה, או שקולה, ומספר המסעים איננו משנה כפי שהוא חשוב בפתרון בעיה." בין השנים 1851–1853 פרסם קלינג אטיודים נוספים בעיתון The Chess Player. ביוני 1852 ייסד בלונדון את בית הקפה בו שיחקו שחמט בשם Kling's Chess שאותו נהג גם לבקר ויליאם אוונס. קלינג נשאר קרוב לעולם השחמט עד מותו והיה חבר כבוד במועדון השחמט של לונדון. פורסם בעיתון Chess Weekly, 1849, הלבן מתחיל וזוכה. פתרון: 1. צא4 מה:א4 2. צח3+ המלך בוחר ערוגה בשורה הרביעית 3. צח4+ וזוכה במלכה אם 1...מהג8 2. צח3+ מה:ח3 3. צא3+ וזוכה במלכה. אטיוד משותף עם ברנהרד הורביץ משנת 1851, הלבן נוסע וזוכה. כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט. [Event "?"] [Site "?"] [Date "????.??.??"] [Round "?"] [White "New game"] [Black "?"] [Result "*"] [SetUp "1"] [FEN "8/2k5/2Pp3p/1P6/8/5K2/8/8 w - - 0 1"] [PlyCount "17"] 1. Kf4 Kb6 2. Kf5 Kc7 3. Kf6 Kb6 4. Ke6 Kc7 5. Kd5 h5 6. b6+ Kxb6 7. Kxd6 h4 8. c7 Kb7 9. Kd7 * מדיה וקבצים בנושא יוסף קלינג בוויקישיתוף מבחר מבין 500 יצירות שחיבר קלינג יוסף קלינג, באתר צ'סגיימס (באנגלית) J. Kling, The Chess Euclid: A Collection of Two Hundred Chess Problems and End-games, H. Hurst, 1849. (באנגלית) Joseph Kling and Bernhard Horwitz, Chess Studies; Or, Endings of Games, C. J. Skeet, 1851. (באנגלית) https://www.arves.org/arves/index.php/en/endgamestudies/studies-by-composer/324-kling-josef-1811-1876 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קים יונג'ין

קים יונג'ין (בקוריאנית: 김윤진/金允珍 ; נולדה ב-7 בנובמבר 1973) היא שחקנית אמריקאית-קוריאנית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור סון וו-קוון (אנ') בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בשנים 2004–2010. קים נולדה בסיאול, דרום קוריאה ב-7 בנובמבר 1973. היא היגרה לארצות הברית עם משפחתה כשהייתה בת תשע. הם גרו בסטטן איילנד, ניו יורק. היא הצטרפה למועדון הדרמה של חטיבת הביניים בכיתה ז' והופיעה במחזמר "גברתי הנאווה". היא למדה בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה (אנ') במנהטן. לאחר מכן היא המשיכה ללמוד דרמה באקדמיה לאמנויות הבמה של לונדון ולאחר מכן קיבלה תואר ראשון מהחוג לדרמה של אוניברסיטת בוסטון. בנוסף, למדה קים ריקוד ואמנויות לחימה. ב-1999, הופיעה קים לראשונה בקולנוע בסרט "שירי". על תפקידה בסרט זכתה במספר פרסים, בין היתר בפרס גרנד בל (המקבילה הקוריאנית לפרס אוסקר), בקטגוריית השחקנית החדשה הטובה ביותר. בשנת 2002 שיחקה בדרמה הרומנטית "Milea" וקיבלה מועמדות שנייה לפרס גרנד בל לשחקנית הטובה ביותר, אך הפעם לא זכתה. התפקיד המשמעותי ביותר שגילמה עד כה הוא דמותה של סאן בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים" בשנים 2010-2004, תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס סאטורן. בשנת 2007 שיחקה בסרט הקוריאני "שבעה ימים", עליו זכתה בפעם השנייה בפרס גרנד בל, הפעם בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. בשנת 2010 שיחקה בסרט הדרמה "הרמוניה", וקיבלה את המועמדות הרביעית שלה לפרס גרנד בל. בשנת 2015 קיבלה את המועמדות החמישית שלה לפרס גרנד בל על הסרט "Ode to My Father" שיצא בשנת 2014. בשנת 2021 לוהקה לסדרת הטלוויזיה הקוריאנית "בית הנייר: קוריאה" בסטרימינג של נטפליקס, המבוססת על הסדרה הספרדית בעלת אותו שם. היא מגלמת את המפקחת סון וו-ג'ין, המקבילה לתפקידה של המפקחת רקאל; הסדרה עלתה לסטרימינג בחודש יוני 2022. המגזין "מקסים" כינה אותה כ"ג'וליה רוברטס הקוריאנית". במרץ 2010 נישאה קים למנהלה לשעבר ג'יונג היוק פארק באואהו לאחר שצילמו את הסצנה האחרונה לסדרה "אבודים". מדיה וקבצים בנושא קים יונג'ין בוויקישיתוף קים יונג'ין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קים יונג'ין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קים יונג'ין, באתר AllMovie (באנגלית) קים יונג'ין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד

אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד (באנגלית: Alexander III, בגאלית סקוטית: אלאקסאנדייר מק אלאקסאנדייר - Alaxandair mac Alaxandair, בגאלית מודרנית: אלאסדייר מק אלאסדייר - Alasdair mac Alasdair;‏ 4 בספטמבר 1241 - 19 במרץ 1286) היה מלך סקוטלנד. אלכסנדר השלישי נולד ברוקסבורג והיה בנו היחיד של אלכסנדר השני ושל אשתו השנייה מארי דה קוסי. אביו של אלכסנדר השלישי נפטר ב-6 ביולי 1249 והוא הומלך בגיל שמונה, ב-13 ביולי 1249 על אבן הגורל שבמנזר סקון. בראשית תקופת שלטונו לחמו בפועל על השליטה בסקוטלנד שתי קבוצות של אצילים. האחת בהנהגת וולטר קומין, רוזן מנטית', והשנייה בהנהגת אלן דורוורד. בשנת 1262 הגיע אלכסנדר השלישי לגיל 21, והחל לשלוט בעצמו. אחד מצעדיו הראשונים היה לטעון לשליטה באיים המערביים של סקוטלנד (אשר נורווגיה טענה לשליטה בהם). הוקון הרביעי, מלך נורווגיה דחה את טענות אלכסנדר לשליטה באיים, ויצא בראש צבא לתקוף את סקוטלנד. בהגיעו לסקוטלנד החל בשיחות עם אלכסנדר, אולם אלכסנדר השתהה בשיחות עד אמצע הסתיו. האאקון, מחשש לסופות החורף שיתפסו את ספינותיו, תקף את אלכסנדר, אך סופה עזה שפרצה פגעה במרבית מספינותיו, ובקרב לארגס שהתרחש באוקטובר 1263 אף צד לא נחל הצלחה רבה. האאקון נאלץ לסגת בשל מספר אבדותיו הרב, אולם נפטר בדרכו חזרה, באורקני, ב-15 בדצמבר 1263 והאיים המערביים הפכו לחלק מסקוטלנד. בשנת 1266 נחתם הסכם פרת' במסגרתו הכיר יורשו של האאקון בשליטת סקוטלנד באיים המערביים וכן באי מאן. האיים היחידים שנותרו בשליטת נורווגיה היו איי אורקני ואיי שטלנד. בשנת 1284 העניק אלכסנדר השלישי את התואר לורד האיים לראש משפחת מקדונלד, אנגוס מקדונלד, אולם אנגוס ראה עצמו כמלך עצמאי של האיים וסירב לשלם מיסים לאלכסנדר השלישי. ב-26 בדצמבר 1251 נשא אלכסנדר לאישה את מרגרט מאנגליה, בתו של המלך הנרי השלישי ונולדו להם שלושה ילדים: מרגרט מסקוטלנד (28 בפברואר 1260 - 9 באפריל 1283), נישאה לאייריק השני, מלך נורווגיה. אלכסנדר מסקוטלנד (21 בינואר 1263 - 28 בינואר 1283). נפטר במנזר לינדורס ונקבר במנזר דנפרמליין. דייוויד (20 במרץ 1272 - יוני 1281). נפטר בטירת סטירלינג ונקבר במנזר דנפרמליין. בעקבות נישואיו של אלכסנדר השלישי למרגרט מאנגליה בשנת 1251, דרש אביה של מרגרט, הנרי השלישי מלך אנגליה שסקוטלנד תשלם מס לממלכת אנגליה, אולם אלכסנדר סירב. מרגרט נפטרה בשנת 1274. בעקבות מות בניו של אלכסנדר השלישי, ולאחר מות רעייתו התעוררה שאלת הירושה לכס המלוכה הסקוטי. בשנת 1284 התכנס הפרלמנט הסקוטי ביוזמת המלך, והכריז על מרגרט, נכדתו (בת מרגרט בתו), כיורשת, אולם ב-1 בנובמבר 1285 נשא לאישה את יולנד דה דרה בתקווה שיוולד לו בן יורש. אלכסנדר נהרג בנפילה מסוסו ב-19 במרץ 1286, עת שרכב לקינגהורן שבפיף במטרה לבקר את רעייתו השנייה. גופתו נמצאה למחרת. ככל הנראה איבד המלך את דרכו וסוסו הידרדר ממדרון. אלכסנדר השלישי נקבר במנזר דנפרמליין. בעת מותו של אלכסנדר הייתה יולנד בהיריון, אולם ההיריון הסתיים בהפלה בנובמבר 1286 ומרגרט, נכדתו של אלכסנדר הפכה ליורשת. מרגרט נפטרה בטרם הוכתרה, בדרכה לסקוטלנד בשנת 1290, והחלה תקופה בלא בית מלוכה שנמשכה כשש שנים, עד הכתרת ג'ון דה באליול כמלך ב-30 בנובמבר 1292. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד בוויקישיתוף אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
מודם

מודם (מאנגלית, קיצור של Modulator-Demodulator) הוא התקן המאפנן ומפענח מידע דיגיטלי על גל נושא בתווך כלשהו, וכך מאפשר שידור וקליטה של המידע. סוגי הגל הנושא: מתח חשמלי - להעברה בזוג תילי נחושת (קו טלפון או חיבור הכבלים למשל). קרן אור - מודמים אופטיים מאפננים מידע באמצעות דיודה פולטת אור או דיודת לייזר להעברה באוויר או בסיבים אופטיים. גלי רדיו - מודמי רדיו מאפננים מידע על גלי רדיו באוויר (למשל בטלפון סלולרי). השימוש במושג מודם בשפה לא מקצועית רווח בעיקר לתיאור מודמים המשמשים לתקשורת מחשבים על גבי רשת הטלפוניה או על גבי רשת הטלוויזיה בכבלים. קווי טלפון נוצרו לשם העברת אותות אנלוגיים - הקולות של האנשים המשוחחים בטלפון. המחשב, לעומת זאת, מפיק אותות דיגיטליים - רצף של סיביות. המודם נועד לעשות את ההמרה הנדרשת, מאותות דיגיטליים לאנלוגיים ובחזרה. מודם ממיר אותות קול אנלוגיים, המגיעים אליו מרשת הטלפון, אל אותות דיגיטליים - שפת המחשב, ולהפך. תהליך של העברת מידע (דיגיטלי או אנלוגי) לצורה הניתנת לשידור (כרגיל על גל נושא) נקרא אפנון. באפנון תדר שהשתמשו בו במודמים הראשונים את הסיביות 0 ו-1 ייצגו שני צלילים שונים. כמו כן ניתן להשתמש באפנון משרעת ואפנון מופע. בעזרת חיבור מספר סוגי אפנון שונים ניתן לבצע הגדלת כמות האינפורמציה הדיגיטלית. נהוג גם לדחוס דיגיטלית את המידע לפני המשלוח כדי לשפר את קצב ההעברה האפקטיבי. במודמים של מחשבים אישיים מקובל לחלק את המוצרים לשני סוגים: מודם פנימי - כרטיס שאותו מתקינים על לוח האם של המחשב. רובם המוחלט של המודמים הפנימיים משתמשים בטכנולוגיית ה־PCI (בה משתמשים רוב כרטיסי ההרחבה הפנימיים במחשבים אישיים); עד לתחילת שנות ה־90 השתמשו המודמים בטכנולוגיית ISA, אשר כמעט ואינה בשימוש עוד. מודם חיצוני: נמצא במארז נפרד ומתחבר אל המחשב באמצעות כבל תקשורת. מודם חיצוני מחובר בדרך כלל לאספקת חשמל חיצונית בנוסף לחיבור התקשורת למחשב. מודמים חיצוניים מתחברים למחשב PC דרך היציאה המקבילית, היציאה הטורית ובמודמים חדישים יותר גם ליציאת ה־USB. FXO יוסף פנחסי, "תקשורת ספרתית ומודמים", המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, 2008 (ISBN 978-965-7376-15-7) אבי וייס, איך בוחרים מודם, באתר ynet, 6 במרץ 2002 יוסי ביילין, ללמד את המחשב שפת טלפון, דבר, 1 באוקטובר 1972 מודם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)