laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות

האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות היא ארגון חוץ-ממשלתי וללא מטרות רווח (IAA בולגרית: Международна Архитектурна Академия), בעל מעמד מיוחד במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות (ECOSOC UN), הממוקם בסופיה, בירת בולגריה. הארגון הוקם בשנת 1987. אנשי האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות מובילים ומנחים אנשי אקדמיה ופקולטות לאדריכלות מכל רחבי העולם. בבולגריה, שמו הבולגרי של הארגון משמש לצד השם באנגלית בכל המסמכים. שפות העבודה בארגון הן אנגלית, צרפתית, רוסית וספרדית. אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות האקדמיה הבין-לאומית לאדריכלות, ברשת החברתית פייסבוק
אוצר יהודי ספרד

אוצר יהודי ספרד היה כתב עת מדעי על יהדות חצי האי האיברי: ספרד ופורטוגל, ובכלל זה על תור הזהב בספרד ועל צאצאי המגורשים לאחר הגירושים והמרות הדת בספרד בשנת 1492 ובפורטוגל. הוא ראה אור בירושלים משנת תשי"ט 1959 עד שנת תש"ל 1970. שנים עשר גיליונות בצורת כרך ראו אור בכותר. גיליונות "אוצר יהודי ספרד" כללו את "דבר העורך", חלק ראשון ובו מאמרים היסטוריים בסוגה מחקרית-אקדמית, חלק שני "בשולי המחקר והספרות" - ביקורת מחקרים וספרים, ובחלקו האחרון תעודות, דברי זכרונות וספרות יפה. השתתפו בכתיבת מאמרים ב"אוצר יהודי ספרד": יצחק בן-צבי, אליעזר רפאל מלאכי, דוד צבי בנעט, נחמיה אלוני, אברהם מאיר הברמן, נתן ביסטריצקי, אברהם אלמליח, נפתלי בן מנחם, דניאל גולדשמידט, יהודה רצהבי, יצחק רפאל מולכו, אשר שימש כעורך, שמעון מרכוס, ב' ארדיטי, שמואל סעדי הלוי, ישראל לוין, משה אטיאש, שרגא אברמסון ודב ירדן. אוצר יהודי ספרד, גיליון ראשון, באתר אוצר החכמה באוצר קיימים 11 גיליונות
כימרה

במיתולוגיה היוונית, הכימרה או החימרה (ביוונית: Χιμαιρα; בלטינית: Chimæra) היא מפלצת בעלת ראש של אריה, גוף של עז וזנב מנחש. אובידיוס מתאר אותה כמי ש "שילחה לשונות להבה ממעיה, ראש לביאה למפלצת היה וזנב של נחש לה" תיאורים אחרים מתארים את הכימרה כבעלת שלושה ראשים: ראש של אריה, ראש של עז וראש של דרקון. אולם בכל התיאורים של המפלצת היא נשפה אש מאחד או יותר מראשיה. יש המשערים שמקור שמה עברי-כנעני, מהשורש חמ"ר. המונח "כימרה" הפך עם הזמן לשם כולל עבור יצורים בדיוניים שגופם מורכב מאיבריהם הטיפוסיים של מספר זנים שונים. הכימרה הייתה הצאצאית של טייפון ואכידנה, ואימם – ביחד עם אחיה הכלב הדו-ראשי אורתוס – של הספינקס ושל האריה מנמאה. עם זאת, סיפורי מיתולוגיה אחרים קובעים שהספינקס והאריה מנמאה היו הצאצאים של טיפון ואכידנה, ולא של כימרה ואורתוס. הכימרה נהרגה בסופו של דבר בידי הלוחם היווני בלרופון, שנעזר בפגסוס, הסוס המכונף. באיליאדה מסופר כי איאובוטס מלך ליקיה הטיל על בלורופון את המשימה כדי להביא למותו אך הגיבור עמד במשימה. גזר מיד עליו, וישחית ראשית כל את הכימרה, את האיומה. בת אלים ולא מבנות אדם הייתה, ראשה ראש לביאה, אחורי דרקון לה, ובאמצע היא עיזה, ולהב כי יצא מפיה, ואכל נוראות את סביבו. היכה הלז המפלצת, כי בטח במופתי האלים — הומרוס, איליאדה, ספר שישי 179–183, תרגום טשרניחובסקי גם בנושא מותה של הכימרה אין אחידות בין הסיפורים. לפי מספר גרסאות, בלרופון רק שיסע את הכימרה עם חניתו, אך לפי גרסאות אחרות, הוא התקין על חניתו גוש של עופרת, שהותך בשל נשימת האש של המפלצת, והביא לסתימת גרונה, לחניקתה ולמותה. הסיפורים על הכימרה מופיעים בכתבים קלאסיים רבים, כגון באפוס אינאיס מאת ורגיליוס, באיליאדה מאת הומרוס, במטמורפוזות מאת אובידיוס ובתיאוגוניה מאת הסיודוס. פסלי כימרה מופיעים בקתדרלת נוטרדאם שבפריז ב"גלריית הכימרות" שבחזית המערבית וסביב שני המגדלים המערביים. הכימרה הוזכרה בספר פרסי ג'קסון והאולימפיים הראשון (וגנב הברק), היא נראתה ככלב צ'יוואווה קטן אבל לאחר כמה זמן הוא גדל עד שהפך לכימרה. הכימרה מככבת באחד מפרקי הסדרה של הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם ששם היה לה במקום חלק קדמי של אריה, היה לה חלק קדמי של טיגריס . הכימרה מוזכרת בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה זאב צעיר שם יצרו כימרות באופן לא טבעי, הכימרות בזאב צעיר היו תוך סוג נוסף של DNA וככה יכלו לצור כימרות. הכימרות מוזכרות בסדרה בני לוריאן שנכתבה תחת השם הספרותי פיטקוס לור. הכימרות נועדו להגן על הנותרים מבני השבט שנרצח כולו על ידי המוגדוריאנים. הכימרות בסדרה הן חיות שיכולות לשנות צורה. הכימרה מוזכרת גם בסדרת האינמה "hunter x hunter". שם הכימרה מוזכרת כנמלת כימרה אשר מתרבות על ידי טריפת קורבנותיהם ובכך הדור הבא יקבל תכונות מעורבות של המינים הנאכלים. כימרה (אמבריולוגיה) מדיה וקבצים בנושא כימרה בוויקישיתוף כימרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אובידיוס, תרגום: שלמה דיקמן, מטמורפוזות, ספר תשיעי, 647, מוסד ביאליק נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, תש"ב, עמ' 131 (כתובת 114 - סיקיליה, שונים 1). על-פי סלושץ השם הוא מלשון חמירת המים (תהילים, מ"ו, ד').
ירמיהו (סרט)

ירמיהו (באנגלית: Jeremiah) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1998 בבימויו של הארי ווינר ובכיכובו של פטריק דמפסי המספר את סיפורו של הנביא ירמיהו. מהווה חלק מאוסף הביבליה. ירמיהו נולד למשפחה יהודית בכפר ענתות שבארץ בנימין על יד ירושלים, ירמיהו גדל והיה לנער עד שיום אחד התגלה לו אלוהים ואומר לו להזהיר את העם בירושלים שאם ימשיכו לעבוד אלילים תתקוף אותם בבל והם יפלו בפניהם, ירמיהו מפיץ את הדברים אך שכניו היהודים מקבלים את דבריו בזלזול רב והוא מתחיל להיות נרדף על ידם ורק ידידו ברוך בן נריה מאמין לו והוא נהיה תלמידו, בינתיים מתאהב ירמיהו בנערה מכפרו "יהודית" אך נאלץ להיפרד ממנה לאחר שנלקח לבית הסוהר בירושלים כעונש מן המלך צדקיהו על נבואותיו. בינתיים נראה כי בבל מתכוננים למלחמה נגד ממלכת יהודה ואט אט מתקבלים דבריו של ירמיהו על חלקים גדולים בעם, אך המלך צדקיהו אינו משתכנע ומקבל דווקא את עצתו של נביא השקר חנניה שאומר שבמקרה שבבל תתקוף אותם מצרים בוודאי תבוא לעזרת היהודים, לאחר זמן קצר עלו הבבלים על ירושלים ואחרי לחימה קצרה הכניעו אותה, הם מחריבים את ירושלים ושורפים את בית המקדש, צדקיהו המלך נלכד על ידם כשהוא מנסה לברוח מן העיר, ירמיהו עצמו שרד וגולה לבבל. הסרט צולם במרוקו. "ירמיהו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ירמיהו", באתר AllMovie (באנגלית) "ירמיהו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ירמיהו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ירמיהו - ביקורת מיוחדת באתר יקום ביקורת על הסרט, בלוג סרטי התנ"ך (באנגלית)
מוחמד אבראהים א-שעאר

מוחמד אבראהים א-שעאר (בערבית: محمد إبراهيم الشعار; תעתיק מדויק: מחמד אבראהים אלשעאר; 1950) הוא מנהיג צבאי סורי שלאחר מכן מונה לתפקיד שר הפנים. א-שעאר נולד במחוז לטקיה בשנת 1950. הוא התגייס לכוחות הביטחון הסוריים בשנת 1971 ושירת במספר תפקידי ביטחון, כולל מפקד משטרת חלב ומפקד כלא סידניא. הוא שימש כמפקד המשטרה בטרם מונה למשרת שר הפנים. הוא ניצל מספר פעמים מניסיונות חיסול שנעשו בעקבות מעורבותו בעינויים אלימים של אסירים ובאונס קבוצתי של מפגינות שנחטפו לתחנות המעצר. ב-9 במאי 2011, האיחוד האירופי הטיל סנקציות על א-שעאר ביחד עם עוד 12 אישים סורים אחרים. הנימוק לסנקציות היה מעורבותו בטיפול האלים כנגד מפגינים. הוא נשוי ויש לו 2 בנים ו-3 בנות. ב-18 ביולי 2012, הודיעה רשת הטלוויזיה הסורית שהוא נהרג בפיגוע התאבדות במהלך ישיבה במטה הביטחון הלאומי בדמשק, המשמש את שירותי המודיעין הסורי. מאוחר יותר התברר כי הוא שרד ורק נפצע. לא ידוע איפה הוא נמצא כיום. סמדר פרי, סופם של הרוצחים מדמשק, ידיעות אחרונות, 19 ביולי 2012
דניאל לפין

דניאל לַפִּין (נולד ב-25 באוקטובר 1959) הוא תסריטאי, מחזאי, מתרגם, במאי וסאטיריקן ישראלי. לפין נולד בטורונטו שבקנדה בשנת 1959 לפרופ' בן לפין ולעדה לבית אוירבך, בתו של המשורר והסופר אפרים אוירבך. בשנת 1970 עלתה משפחתו לישראל. למד בחוג לאמנות התיאטרון ובחוג לבלשנות באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1984 כתבו לפין ויוני להב את הקומדיה המוזיקלית "כולם היו בני חוץ מנעמי או חופי שווייצריה", אשר זכתה להצלחה ואף זכתה בפרס כינור דוד בשנת 1985. בין מחזותיו הנוספים של לפין: "הבית ברחוב שינקין" (1986) (עם יוני להב), "אני יודה ואחותו של הרמטכ"ל" (1992) (עם מיכאל גורביץ'), "המצליחים" (2006) (עם מיכאל גורביץ') ו"ארבע אימהות" (2021). לפין עיבד ותרגם מספר מחזות, ביניהם "השוטר אזולאי" של אפרים קישון ו"להציל את איש המערות" מאת רוב בקר. לפין היה תסריטאי בין היתר לתוכניות הטלוויזיה "יצפאן", "המופע של קושניר", "לילה גוב" ו"זהו זה!". לפין יצר וכתב סדרה המבוססת על חייו כתסריטאי, "החיים זה לא הכל" בכיכובם של אבי קושניר וענת וקסמן. הסדרה עוסקת בין היתר בחוסר פרגון של המבקרים והזלזול של האנשים להם התסריטאי כותב. הסדרה זכתה להצלחה רבה ולביקורות טובות ממבקרי הטלוויזיה ושודרה במשך 9 עונות בין השנים 2001–2011 והייתה בין הסדרות המצליחות בישראל. ב-2010 הגיש בגלי צה"ל את "ציפורי לילה מחפשות פואנטה" יחד עם רמי ורד. ב-2012 עיבד לישראל (יחד עם גאיה וילדמן) את הסדרה "משפחה לא בוחרים", קומדיית מצבים המשודרת בערוץ 2 רשת. בכיכובם של יובל ינאי, נועה קולר ושלמה בראבא. ב-2015 יצר, כתב וביים את הסדרה הקומית "פרודים" לזכיינית רשת בערוץ 2. בשנת 2019 עלה בתיאטרון הבימה המחזמר שלפין כתב, "גבעת חלפון אינה עונה", המבוסס על הסרט בכיכובם של הגשש החיוור שכתבו אסי דיין (שגם ביים את הסרט) ונפתלי אלטר. משנת 2020 משמש כתסריטאי ראשי בעונות האיחוד של "זהו זה!" בערוץ כאן 11. בשנת 2021 עלתה ההצגה פרי עטו "ארבע אמהות" בתיאטרון בית לסין בבימויו של אילן רונן. בשנת 2023 עלתה ההצגה פרי עטו, "בין קודש לחולון" בבית לסין. גם הצגה זו בבימויו של אילן רונן. לפין היה נשוי לבמאית התיאטרון והמרצה רימונה לפין. בתם, אביגיל לפין, בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון, שיחקה בסדרה "החיים זה לא הכל". לפין נשוי בשנית לתסריטאית והבמאית גאיה וילדמן. דניאל לפין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דניאל לפין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל לפין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דניאל לפין, דף שער בספרייה הלאומית דניאל לפין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דניאל לפין, בארכיון הבימה דניאל לפין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" נשאר בחיים מאתר nrg שירים של דניאל לפין מאתר שירונט שירלי מושיוף, בלעדיי יצפאן אילם, באתר ynet, 17 בינואר 2003 כתיבה זה כמו מוזיקה מאתר "אישים"
רפי דהן

רפי דהן (נולד ב-28 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. בשנת 2009 ערך דהן את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במדי הפועל פתח תקווה, ובעונתו השנייה בקבוצה הפך לשחקן הרכב. בשנת 2011, במהלך אימון הקבוצה, פגע דהן בחברו לקבוצה מוחמד קמיס. קמיס נפצע באחת מרצועות הברך ובמיניסקוס ונדרש לתקופת החלמה בת שנתיים בטרם שב לשחק כדורגל. לקראת עונת 2011/2012 עבר דהן למכבי תל אביב, שם שותף במשחקי הליגה ובמסגרת הליגה האירופית. בינואר 2013 הושאל לבני יהודה תל אביב. דהן תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, ולקראת עונת 2013/2014 האריכה בני יהודה את השאלתו בעונה נוספת. ב-9 במרץ 2014 במהלך משחק חוץ במסגרת המחזור ה-25 נגד מכבי חיפה נפצע בצורה קשה, בעקבות תיקול גס של רובן ראיוס. לדהן נגרמו קרעים ברצועה הקדמית והצידית, והוא נדרש לתקופת החלמה ארוכה. ב-5 במרץ 2015, כשנה לאחר הפציעה ממנה לא התאושש, הודיע דהן על פרישה ממשחק פעיל בגיל 25. באותה שנה הגיש תביעה על סך 21 מיליון ש"ח נגד ראיוס ומכבי חיפה. בדצמבר 2019 התקבלה תביעתו באופן חלקי ונפסק כי על ראיוס ומכבי חיפה לפצות את דהן ואת המוסד לביטוח לאומי ב-4.2 מיליון ש"ח. לאחר פרישתו מכדורגל, חזר בתשובה והפך לאברך וסופר סת"ם. רפי דהן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל רפי דהן, באתר Transfermarkt רפי דהן, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן במוזיאון בני יהודה אופיר סער‏, "אמא שלי מתה מצער על כך שהקריירה שלי נהרסה", באתר וואלה, 4 באוגוסט 2011 אופיר סער‏, "אני מתחנן בפני רפי דהן: עזור לי להאכיל את המשפחה שלי", באתר וואלה, 5 בינואר 2020 ענבל מנור‏, הכירו את רפי דהן, הבולדוג החדש בקישור, באתר וואלה, 27 ביוני 2015 רז אמיר, ‏קרע ברצועות לרפי דהן, ייעדר בין 6 ל-9 חודשים, באתר ONE‏, 10 במרץ 2014 דוד בן-שימול, רפי דהן פרש, תובע את ראיוס ומכבי חיפה, באתר ynet, 5 במרץ 2015 דהן: ראיוס גמר לי את הקריירה. רוצה להביא ילד ואין לי כסף לזה, באתר ערוץ הספורט, 4 בספטמבר 2014 עירד צפריר, רפי דהן: "שחקן גמר אצלם את הקריירה והם עושים דבר כזה?", באתר הארץ, 10 במרץ 2015 דניאל דולב‏, בית המשפט המחוזי פסק: רובן ראיוס ומכבי חיפה יפצו את רפי דהן ב-4 מיליון שקל, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2019 הכדורגלן שחזר בתשובה: "בורא עולם שלח לי את הישועה שלי כשנפצעתי", סרטון בערוץ "ערוץ 2000", באתר יוטיוב (אורך: 06:47) רפי דהן: "הסרתי את הקללה. בעזרת השם שחיפה תיקח אליפות", באתר ערוץ הספורט, 25 במרץ 2021 רפי דהן: "רובן ראיוס הוא מלאך השם. הכדורגל זה חיים של שקר", באתר ערוץ הספורט, 1 במרץ 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזט סקופיה

מ.ז.ט סקופיה (במקדונית: КK МЗТ Скопје) היא קבוצת כדורסל מקדונית משכונת "ארודרום" בעיר סקופיה, המתמודדת בליגת העל המקדונית והליגה האדריאטית. הקבוצה הוקמה בשנת 1966 והשתתפה בליגה היוגוסלבית עד שנת 1991. והחלה לשחק בליגה המקדונית הבכירה בעונת 1991/92. מאז הקמת הליגה, נחשבת "מזט סקופיה" לקבוצת צמרת מובילה. בעונת 1995/96 זכתה הקבוצה לראשונה בגביע המקדוני. בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה כשניצחה את קבוצת פני אינדוסטריס בסדרת הגמר 1-4. ובנוסף זכתה בגביע החמישי והשלימה דאבל היסטורי. בעונת 2012/13 ניצחה הקבוצה בגמר הפלייאוף 0-4 את קבוצת קוז'וב גבגליה ובגמר הגביע את קבוצת קומנובו 2009, בכך השלימה זכייה נוספת בדאבל. בעונת 2013/14 זכתה בדאבל השלישי ברציפות כאשר ניצחה בגמר הפלייאוף 3-1 את רבוטניצ'קי סקופיה, ובגמר הגביע את ליריה סקופיה. הקבוצה השתתפה בגביע קוראץ' בעונות 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2000/01. בעונות 1996/97 (שובצה בשלב הבתים עם הפועל גליל עליון, ריאל מדריד ורטיופארם אולם, והגיעה לשמינית הגמר ללא הפסד ביתי), 1997/98, 1998/99 השתתפה בגביע ספורטה. בעונת 2012/13 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת הליגה האדריאטית. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה גם במסגרת היורוקאפ. הקבוצה ידועה כבעלת קהל אוהדים חם ורועש הממלא את ההיכל בכל משחק. ארגון האוהדים של הקבוצה נקרא "פאמילי ארודרום". בחודש נובמבר 2012, הוכרז כי ההיכל הביתי הישן יאן סנדנסקי, שהכיל 2,000 מקומות ישיבה ייהרס לחלוטין, ובמקומו יוקם היכל כדורסל חדש שיכיל 6,500 מקומות. בתאריך 14 בפברואר 2013, הקבוצה קיימה אימון אחרון ב"אולם סנדנסקי" בנוכחות יותר מאלף אוהדים. למחרת האולם נסגר באופן רשמי. בחודש אוגוסט 2014 חנכה הקבוצה באופן רשמי את מרכז הספורט סנדנסקי המכיל 6,500 מקומות ישיבה. הליגה המקדונית: אליפות (11): 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2021, 2022, 2023, 2024 מקום שני: 1993, 1996, 1998, 1999, 2001, 2004, 2018 חצי גמר: 2003, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011 הגביע המקדוני: זכייה (12): 1996, 1997, 1999, 2000, 2012, 2013, 2014, 2016, 2018, 2021, 2023, 2024 גמר: 1994, 1995, 2003, 2011, 2022 חצי גמר: 2004 גלריית תמונות אוהדי הקבוצה "פאמלי אירודרום" מרכז הספורט יאן סנדנסקי שחקני הקבוצה עם הגביע של עונת 2011/12 מדיה וקבצים בנושא מזט סקופיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזט סקופיה מזט סקופיה, ברשת החברתית פייסבוק הפרויקט להקמת המרכז "יאן סנדנסקי" החדש באתר kajgana.com
בובה אמא

בובה אמא (באנגלית: Life-Size - בגודל טבעי) הוא סרט טלוויזיה של דיסני שיצא בשנת 2000 ושודר לראשונה בערוץ ABC, בכיכובן של לינדזי לוהן וטיירה בנקס. תחילה שודר הסרט כחלק מאוסף הסרטים של "עולמו המופלא של דיסני" ומ-2001 החל להיות משודר בערוץ דיסני. בשנת 2018 יצא לסרט המשך בשם "בובה אמא 2", כאשר בפברואר 2020 הוכרז שיצא סרט המשך שלישי. קייסי היא מתבגרת בת 13 יתומה מאם שחיה בביתה עם אביה בן. בניגוד לשאר חברותיה אשר מתעניינות בקניות, רכילויות, חברים ובגדים, קייסי מתעניינת בבייסבול ובמיסטיקה. יום אחד כאשר היא מדפדפת בספר כשפים שברשותה היא מוצאת לחש שיכול להחזיר את אמה לחיים בעזרת חפץ השייך לאמה. בחג המולד, נותנת דרו, חברתו של בן, לקייסי ברבי כמתנה לחג. דרו מסרקת עם המסרק של אמה של קייסי את הברבי ללא ידיעתה ובכך מעירה אותה לחיים באמצעות הקסם. הברבי, ששמה איב קמה לתחייה. בן, אביה של קייסי מתאהב באיב - מה שמכעיס את קייסי, אך בסוף קייסי משלימה עם איב והן נעשות חברות. איב מלמדת את קייסי להיות נשית יותר ובוגרת יותר ועוזרת ומעודדת אותה לפני משחק הבייסבול בו היא משתתפת. קייסי מנצחת במשחק הבייסבול, בעיקר בזכות העידוד והתמיכה הרבה של איב. לאחר המשחק, ולאחר שהשתיים נעשו חברות טובות עומדת איב בפני החלטה קשה - האם להישאר אישה או לחזור להיות בובה? איב מחליטה, לאחר התלבטות קשה והתייעצות עם קייסי כי תחזור להיות ברבי. הסרט מסתיים בריקוד צבעוני של כל השחקנים לצלילי השיר "תהיה כוכב". לינדזי לוהן - קייסי סטיוארט טיירה בנקס - הבובה איב ג'רי בורנס - בן סטיוארט אן מארי לודר - דרו מיטשל גרווין סנפורד - ריצ'י טום באטלר - פיל ג'יליאן פארג'י - אלן די ג'יי ג'קסון - מאמן פוטבול אתר האינטרנט הרשמי של בובה אמא "בובה אמא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בובה אמא", באתר נטפליקס "בובה אמא", באתר AllMovie (באנגלית) "בובה אמא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בובה אמא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
חופשי מריבועים

בתורת החוגים, איבר r {\displaystyle r} בתחום פריקות יחידה נקרא חופשי מריבועים או חסר ריבועים אם לא קיים ריבוע לא טריוויאלי המחלק את r {\displaystyle r} . באופן פורמלי, r {\displaystyle r} חופשי מריבועים אם כל s {\displaystyle s} המקיים s 2 ∣ r {\displaystyle s^{2}\mid r} הוא בהכרח איבר הפיך (ואז הריבוע מחלק כל איבר בחוג). בחוג השלמים, מספר חופשי מריבועים הוא מספר שבפירוק שלו לגורמים ראשוניים כל מספר ראשוני מופיע פעם אחת לכל היותר. לדוגמה, המספר 266 הוא חופשי מריבועים משום ש- 266 = 2 ⋅ 7 ⋅ 19 {\displaystyle 266=2\cdot 7\cdot 19} ואילו 20 אינו חופשי מריבועים משום ש-4 ( 2 2 ) {\displaystyle (2^{2})} מחלק אותו. שלם חופשי מריבועים שווה לרדיקל שלו. לכל מספר שלם יש הצגה יחידה כמכפלה של שלם חופשי מריבועים ומספר ריבועי (כש-1 נחשב גם חופשי מריבועים וגם ריבוע). יהי n = ∏ i = 1 m p i n i {\displaystyle n=\prod _{i=1}^{m}p_{i}^{n_{i}}} כאשר p 1 , . . . , p m {\displaystyle p_{1},...,p_{m}} שונים, ו n i {\displaystyle n_{i}} מייצג את מספר הפעמים ש p i {\displaystyle p_{i}} מופיע בהצגה של n {\displaystyle n} . נקבל: n = ( ∏ i = 1 m p i ⌊ n i 2 ⌋ ) 2 ⋅ ( ∏ i = 1 m p i n i mod 2 ) {\displaystyle n=\left(\prod _{i=1}^{m}p_{i}^{\left\lfloor {\frac {n_{i}}{2}}\right\rfloor }\right)^{2}\cdot \left(\prod _{i=1}^{m}p_{i}^{n_{i}\!\!\!\mod \!2}\right)} , מכפלה של מספר ריבועי ומספר חסר ריבועים.
כתובות דריווש הראשון בסואץ

כתובות דריווש הראשון בסואץ נכתבו בפרסית עתיקה, בעילמית, בבבלית ובמצרית קדומה על חמש אנדרטות בוואדי טֻמילאת, המנציחים את פתיחת תעלת הפרעונים בין הנילוס לבין האגמים המרים. האנדרטה שהשתמרה בצורה הטובה ביותר הייתה מצבת זיכרון מגרניט ורוד, שהתגלה על ידי שארל דה לספס, בנו של פרדיננד דה לספס, ב־1866, 130 קילומטרים מסואץ ליד כרבת במצרים. היא הוקמה על ידי דריווש הגדול, מלך של האימפריה הפרסית העתיקה, שמשל מ־522 לפנה"ס ועד 486 לפנה"ס. האנדרטה, הידועה גם כמצגת שאלוף, מתעדת את בניית תעלה הקודמת לתעלה סואץ המודרנית בידי הפרסים, תעלה דרך ואדי טמילאת, המחברת את ביבסטיס, ענף של הנילוס, עם אגם תמסח שהיה באותה תקופה ממחובר למפרץ סואץ בדרכים טבעיות. המטרה המצוינת של התעלה הייתה יצירת דרך משלוח סחורות דרך הנילוס ודרך הים האדום בין מצרים לבין פרס. מובא להלן תעתיק ותרגום חלקי של הטקסט: תעתיק הפרסית העתיקה xâmanišiya \ thâtiy \ Dârayavauš \ XŠ \ adam \ Pârsa \ amiy \ hacâ \ Pâ rsâ \ Mudrâyam \ agarbâyam \ adam \ niyaštâyam \ imâm \ yauviyâ m \ katanaiy \ hacâ \ Pirâva \ nâma \ rauta \ tya \ Mudrâyaiy \ danuvatiy \ ab iy \ draya \ tya \ hacâ \ Pârsâ \ aitiy \ pasâva \ iyam \ yauviyâ \ akaniya \ avathâ \ yathâ \ adam \ niyaštâyam \ utâ \ nâva \ âyatâ \ hacâ \ Mudrâ yâ \ tara \ imâm \ yauviyâm \ abiy \ Pârsam \ avathâ \ yathâ \ mâm \ kâma\ âha תרגום ״אומר המלך דריווש: אני פרסי; בצאתי מפרס כבשתי את מצרים. אני הזמנתי לחפור תעלה זו מהנהר שנקרא הנילוס וזורם במצרים, לים שמתחיל בפרס. לכן, כשתעלה זו נחפרה כפי שביקשתי, סירות יצאו ממצרים דרך תעלה זו לפרס, כפי שהתכוונתי.״ William Matthew Flinders Petrie, A History of Egypt. Volume 3: From the XIXth to the XXXth Dynasties, Adamant Media Corporation, ISBN 0-543-99326-4, p.366 Barbara Watterson (1997), The Egyptians, Blackwell Publishing, ISBN 0-631-21195-0, p.186 תורגם על ידי אור־אל ביילינסון
לילא חאתמי

לילא חאתמי (בפרסית: لیلا حاتمی Leylâ Hâtami) (נולדה ב־1 באוקטובר 1972) היא שחקנית קולנוע איראנית, בתו של הבמאי עלי חאתמי (אנ') ובתה של השחקנית זרי חושקאם. לאחר שסיימה את לימודיה עברה חתאמי ללוזאן, שווייץ והחלה את לימודיה בהנדסת חשמל בטכניון הפדרלי של לוזאן (אנ'). לאחר שנתיים היא החליפה את לימודיה בלימודי ספרות צרפתית. היא השלימה את לימודיה בצרפת תוך שנתיים, ולאחר מכן חזרה לאיראן. מלבד שפת אמה, פרסית, היא שולטת בצרפתית, אנגלית וגרמנית. לאחר הפסקה של כמה שנים שכללו את לימודיה בשווייץ היא שבה לעולם הקולנוע בסרט לילא (אנ') של דאריוש מהרג'וי (אנ'). תפקידה בסרט זה זכה לביקורות נלהבות של המבקרים והקהל. היא נישאה לשחקן עלי מצפא (אנ'), ולהם שני ילדים – בן בשם מָני שנולד בפברואר 2007 ובת בשם אסל שנולדה באוקטובר 2008. חאתמי הופיעה בכמה סצינות קצרות במהלך ילדותה, בין השאר בתפקידים בסדרת הטלוויזיה הזאר דסתאן ובסרט כמאל אלמלכ וכן גילמה נסיכה טורקית בסרט דלשדגאן. בסרט לילה היא הופיעה לראשונה בתפקיד מרכזי, לאחר ששיחקה במשך השנים תפקידים קטנים בסרטים של אביה. היא קיבלה תעודת כבוד לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פג'ר (אנ') ה־15. תפקידה בהתחנה המבודדת (2002) זיכה אותה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול. היא הופיעה בסרט הראשון שביים בעלה, דיוקן של אישה רחוקה ב־2005. בשנת 2011 שיחקה בסרטו של אסגאר פרהאדי "פרידה" אשר זכה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. מדיה וקבצים בנושא לילא חאתמי בוויקישיתוף לילא חאתמי, ברשת החברתית אינסטגרם לילא חאתמי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לילא חאתמי, באתר AllMovie (באנגלית) לילא חאתמי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורת | "פרידה": דמוקרטיה איראנית, באתר Haaretz הארץ
יוהאן מקלן

יוהאן מקלן (גרמנית: Johannes von Köln) הידוע גם כחואן מקולוניה, נולד ב-1410 בקלן ומת ב-3 באוגוסט 1481 בבורגוס, היה אדריכל גותי, שידוע בעיקר בזכות עבודתו על קתדרלת בורגוס. יוהאן מקלן נולד בקלן ושם למד את הסגנון הגותי הלוהב וצריחי התחרה הגרמניים. בסביבות 1440 זומן יוהאן על ידי Alfonso de Cartagena, הבישוף של בורגוס שבקסטיליה, לעבוד על הקתדרלה הגותית המפורסמת שבנייתה החלה ב-1221. בעבודה הוא שילב את הסגנון הגותי המאוחר בקתדרלה ובכך הביא אותו לקסטיליה. הוא נישא לאשה מקומית, מריה פרננדס. אחרי מותו, בנו סימון מקלן, ירש אותו בתפקיד המאסטר של הקתדרלה. סימון בנה את קפלת קונדסטייבל המפורסמת. את סימון ירש נכדו, פרנציסקוס מקלן. מדיה וקבצים בנושא יוהאן מקלן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימון מקלן

סימון מקלן (1450–1511) היה אדריכל ופסל גותי, בנו של יוהאן מקלן ויורשו כרב-הבנאים (מאסטר) של קתדרלת בורגוס. סימון היה אביו של פרנציסקוס מקלן, שירש אותו בעבודות על הקתדרלה. אחרי מותו של אביו, יוהאן מקלן, סימון תפס את מקומו של אביו כאדריכל הראשי של קתדרלת בורגוס. עבודתו המפורסמת ביותר היא קפלת קונדסטייבל המתומנת שלה 8 צריחונים ומזכירה את מגדל המצלב המתומן של הקתדרלה. מדיה וקבצים בנושא סימון מקלן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאשה

נאשה (בצרפתית: Nachet), בעבר נאשה ובנו (Nachet et fils), היא חברת מיקרוסקופים פריזאית שהחלה לפעול באמצע המאה ה-19. "נאשה" הייתה יצרנית מיקרוסקופים בולטת, ונמנתה עם יצרניות המיקרוסקופים המובילות של פריז בתקופתה, לצד שבלייה (Chevalier) ואוברהאוסר (Oberhauser). החברה החלה כעסק קטן שפתח קאמיל סבסטיאן נאשה (Camille Sebastien Nachet; 1799-1881), אופטיקאי פריזאי שעבד תחילה בייצור עדשות בעבור יצרנית המיקרוסקופים הידועה שבלייה. הסדנה שלו הייתה ברחוב רו סרפנט (Rue Serpente)‏ 16 בפריז. מכשירי המיקרוסקופ הראשונים שייצר התבססו על מודל קיים, מטיפוס תופי (drum-type), שאותו ייצרו כבר יצרנים אחרים לפניו. בשנת 1851 השתתף נאשה ב"תערוכה הגדולה" של לונדון, שבה הציג את מכשירי המיקרוסקופ שלו. בתחרות שנערכה בין יצרני המיקרוסקופ בתערוכה, זכה נאשה במדליית זהב לפי החלטת השופטים, בשל העיצוב המעולה של מכשיריו ושל עדשותיהם. בתחרות זו השתתפה גם יצרנית המיקרוסקופים שבלייה, שבה עבד קודם לכן, אשר זכתה רק לציון לשבח. על אף שהשתתף בתערוכה הגדולה ב-1851, אין מידע על מכשירי מיקרוסקופ מתוצרת נאשה, שנמכרו לציבור לפני 1856. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרף לעסקי המיקרוסקופ בנו של קאמיל סבסטיאן, ז'אן אלפרד נאשה (Jean Alfred Nachet; 1831-1908), שעבד לצד אביו. ב-1862 העביר נאשה את הסדנה שלו לרחוב רו סנט סוורין (Rue St. Séverin)‏ 17 בפריז, ובאותה שנה גם אימצה החברה את השם "נאשה ובנו". בשנת 1881 נפטר קאמיל סבסטיאן נאשה, ובנו אלפרד ירש אותו בניהול החברה, ושינה את שמה ל"א. נאשה" (A. Nachet). בשנת 1885 שינה אלפרד את המבנה של המיקרוסקופ, לפי מודל המתבסס על קפיץ חזק הנשלט על ידי מערכת ברגים. כאשר הצטרף בנו לעסק בסביבות שנת 1890, שינה אלפרד את שם החברה חזרה ל"נאשה ובנו". Albert Nachet, Collection Nachet. Instruments Scientifiques et Livres Anciens (Paris: Petit, 1929; reprint, Paris: Librairie Alain Brieux, 1976).‎ - קטלוג מדיה וקבצים בנושא נאשה בוויקישיתוף Ron Neumeyer, Camille Sebastien Nachet. 1799 - 1881., Microscopy UK People: Nachet et Fils (I)(הקישור אינו פעיל), Department of the History of Sciene, Harvard University Jeroen Meeusen, In memoriam: Alfred Nachet (1831-1908), Meeusen.com Ron Neumeyer, Camille Sebastien Nachet (1799 - 1881), Microscopy UK People: Nachet et Fils (I), Department of the History of Sciene, Harvard University