laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברווז הבליטה

ברווז הבליטה או ברווז הכרבולת (שם מדעי: Sarkidiornis melanotos) הוא מין ברווז החי באזורים הטרופיים של אפריקה, מדגסקר ודרום-מזרח אסיה והוא בעל כרבולת ממעל למקורו. המיון של ברווז הזה נתון במחלוקות. בהתחלה שויך לתת-משפחת Anatinae יחד עם הסוג ברווז, אך בהמשך הועבר לקבוצת Cairininae וכיום חושבים שהוא קשור לקבוצת ברווזי צדפות בה נמצאת גם הטדורנה. אורכו של הברווז 56-76 ס"מ, מוטת הכנפיים 116-145 ס"מ ומשקלו 1.03-2.9 ק"ג. הוא בעל גוף לבן עם כנפיים וזנב שחורים וראש מנומר באפור על לבן. קצה המקור השחור בעל כרבולת מעליו אצל הזכרים והנקבות, הקטנות יותר, חסרות אותו. צווארן גם פחות מנוקד מצוואר הזכרים. הברווזים הצעירים אפורים יותר ואפשר להתבלבל בינם לבין ברווזים כמו ברווז שורק פולווס (Dendrocygna bicolor). הם שתקנים יחסית ולא פולטים קריאות רועשות למעט במפגש בין שני זכרים יריבים. יש חוקרים הטוענים ששני התת-מינים צריכים להפוך למינים עצמאיים. הברווז חי באגמים ונהרות באזורים הטרופיים ברחבי העולם והוא חי בלהקות גדולות של עד 100 פרטים בעונה היבשה, אם כי ברטובה חי בבדידות יחסית. הם שוחים במים ומחפשים דגים קטנים, חסרי חוליות, זרעים וצמחי מים. הם גם עולים ללקט זרעים משדות ועלולים לגרום לנזקים כלכליים גדולים. הברווזים מצויים בירידה קלה במספרם אך היא לא משפיעה על האוכלוסייה העולמית. זהו מין מוגן בכל מדינות תפוצתו. הקינון חל בדרך כלל בעונת הגשמים אם היא מספיק רטובה. הקן נבנה בין חורי עצים או בעשב גבוה והוא מורכב מעשבים, בוץ, קני סוף ונוצות. הזכרים אינם מטפלים בגידול הצאצאים או הקן כלל. בעבר ברווז זה היה המין היחיד בסוג ברווז כרבולי אך תת-המין הדרום אמריקאי הפך למין עצמאי - ברווז בליטה אמריקני (Sarkidiornis sylvicola). מדיה וקבצים בנושא ברווז הבליטה בוויקישיתוף ברווז הבליטה, באתר ITIS (באנגלית) ברווז הבליטה, באתר NCBI (באנגלית) ברווז הבליטה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברווז הבליטה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ברווז הבליטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז הבליטה, באתר GBIF (באנגלית) ברווז הבליטה באתר הרשימה האדומה של IUCN
דסברג

האם התכוונתם ל... אורי דסברג – רב ועורך ישראלי חגית דסברג – שחקנית ישראלית לאה דסברג – היסטוריונית ישראלית-הולנדית שמעון דסברג – רב ישראלי
דיז'סטיף

דִּיזֶ'סְטִיף (בצרפתית: Digestif; בעברית: אֶפְטָר) הוא שם למשפחה של משקאות אלכוהוליים הנשתים בסוף הארוחה. חלקם בעלי טעם מר וחלקם בעלי טעם מתוק, ואחוז האלכוהול בהם משתנה ממשקה למשקה, אך לרוב הוא גבוה. מקור השם דיז'סטיף הוא במילה הלועזית "עיכול" (Digestion)[דרושה הבהרה]. ההגייה "דיז'סטיף" לקוחה מצרפתית: digestif. ב-2009 האקדמיה ללשון העברית קבעה לו את השם "אֶפְטָר". לרוב, אחוז האלכוהול במשקאות דיז'סטיף גבוה ממשקאות אפריטיף. לאחר הארוחה, המזון הנמצא בקיבה עוזר לספיגה איטית יותר של האלכוהול למערכת הדם, והחשש לשכרות הוא נמוך יותר. לרוב, סוף הארוחה הוא מפגש חברתי ואחוזי אלכוהול גבוהים משמשים ל"סיכוך חברתי". דיז'סטיף הוא משקה הנלגם בסוף הארוחה. הסיבה ללגימת המשקה יכולה להיות כדי לסייע למערכת העיכול או מנהג מקומי. ישנם דיז'סטיפים הנקראים "דיז'סטיפים פונקציונלים". המטרה המוצהרת של הדיז'סטיפים הללו היא לסייע לפעילות העיכול בתום הארוחה. חלק ניכר ממשקאות הדיז'סטיפים הפונקציונלים מכילים עשבי מרפא. ישנם דיז'סטיפים פונקציונלים כגון האונגו הגרמני שאינם מכילים אלכוהול כלל. אוניקום – ליקר מעשבי תיבול הונגרי, בעל 40 אחוזי אלכוהול יגרמייסטר – המקור בגרמניה, עשוי מעשבי תיבול פרנה ברנקה – ליקר איטלקי מריר מאוד אודנברג – ליקר גרמניה, עשוי מ-43 עשבי תיבול ומכיל כ-44 אחוזי אלכוהול. בחרובקה – ליקר מעשבי תיבול צ'כי, בעל 38 אחוזי אלכוהול Amaro – ליקר איטלקי מעשבי תיבול ישנם מקומות בעולם בו נוהגים לשתות משקאות מסוימים בסיום הארוחה. לעיתים קרובות, המשקאות הללו מקומיים. המשקאות הללו אינם מכילים בהכרח עשבי מרפא, ומטרתם אינה לסייע לעיכול. דוגמאות לדיז'סטיפים קלאסיים: אוזו – יוון גראפה – איטליה לימונצ'לו – ליקר לימונים איטלקי, בעל בין 20 ל-40 אחוזי אלכוהול ברנדי – צרפת שארטרז – ליקר צרפתי על בסיס עשבי תיבול סליבוביץ' – מדינות הבלקן ויסקי – סקוטלנד אפריטיף דיג'סטיף - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פסח – חג יהודי מקראי קורבן הפסח – קורבן שמביאים בערב חג הפסח פסח (נצרות) – חג הנחוג על ידי מיעוט כנסיות נוצריות אישים: איתי פסח – רופא ילדים, מנהל בית החולים לילדים בשיבא דן פסח – טייס וקצין בדרגת תא"ל בחיל האוויר הישראלי חיים פסח – מבקר ספרות ישראלי פסחא אישים ששמם הפרטי הוא פסח
לולאה

האם התכוונתם ל... לולאה (תעופה) – תמרון אווירי, שבמהלכו כלי טיס מוטס כלפי מעלה עד אשר מתהפך וחוזר למסלולו הקודם לולאה (ביוכימיה) – אלמנט מבני בחלבונים שמקשר בין מבנים שניוניים לולאה (תכנות) – מושג בתכנות מחשבים לולאה (מוזיקה) – שיטה במוזיקה אלקטרונית לולאה מוזרה – מונח מתחום הפרדוקסים לולאה חוזרת – מונח מתחום תקשורת הנתונים במתמטיקה: לולאה (טופולוגיה) – סוג של מסילה לולאה (מבנה אלגברי) – מגמה עם איבר יחידה והפיכות משתן לולאה – סוג של תרופה משתנת משחק לולאות – משחק ילדים המשוחק באמצעות ליפוף חבל או חוט סביב הידיים הלולאה – ספר מאת הסופר הבריטי ניקולס אוונס הלופ ("הלולאה") – אחד מ-77 תתי-האזורים של העיר שיקגו לופ
IEEE 802.1AE

802.1AE הוא תקן של IEEE שמגדיר את פרוטוקול האבטחה Media Access Control Security (ראשי תיבות: MACsec) הנועד לתת הגנה לחבילות Ethernet. IEEE 802.1AE התפרסם לראשונה ב-2006 עם הרחבות שהתווספו במשך השנים וגרסתו האחרונה פורסמה ב-2013. בשונה מפרוטוקול IPSec הנועד לחבילות IP בשכבת הרשת, MACsec נועד לחבילות Ethernet בשכבת הקו. בדומה ל-IPSec, הפרוטוקול נועד למנוע ניצול של חולשות הפרוטוקול על ידי הצפנת תוכן החבילה. ההתקפה העיקרית שאותה הפרוטוקול מונע הוא רחרוח חבילות אך גם מונע גנבת זהות והתקפת שליחה מחדש (Replay Attack). התקפות אלה יכולות להיות מושגות על ידי טכניקות כגון האזנת סתר, התקפת אדם באמצע או "התחזות" כתובת MAC. KAY (ראשי תיבות: "MAC Security Key Agreement Entity")- המפתח שמצפין את תוכן החבילה SC (ראשי תיבות: "Secure Channel")- הערוץ הווירטואלי שאליו משויכת החבילה. המספר המזהה של הערוץ נקרא SCI (ראשי תיבות: "Secure Channel Identifier") והוא מהווה שדה בפרוטוקול. SC משויך לשולח מסוים (מעל ה-MAC יכולים להיות מספר שולחים שונים). ה-SC הוא חד צדדי, כלומר שה-SCI שבו משתמש צד אחד לקבלת חבילה לא יכול להיות זהה ל-SCI של הצד השני. SA (ראשי תיבות: "Secure Association")- תת-ערוץ וירטואלי שאליו משויכת החבילה. SC יכול להכיל מספר מרובה של SA. מספר המזהה של התת-ערוץ נקרא AN (ראשי תיבות: "Association Number") והוא ייחודי בתוך ה-SC .ה-AN מהווה שדה בפרוטוקול. PN (ראשי תיבות: "packet number")- מספר סידורי עולה הייחודי עבור כל חבילה שנשלחה מתת-ערוץ מסוים. כל SA משויך ל-KAY מסוים. לכן בעזרת שילוב השדות AN ו-SCI יכול הצד המקבל לקבוע את המפתח שישמש אותו לפענוח החבילה. כאשר צד שולח רוצה לשלוח חבילות MACsec, הוא צריך ליידע את הצד המקבל על המפתח (KAY) בשביל לפענח את החבילות שנשלחו (במקרה של מפתח סימטרי מדובר באותו מפתח שמשמש להצפנה, אבל MACsec לא מוגבל להצפנה סימטרית ולכן יכול לשלוח גם מפתח ציבורי). משתמש יכול לקבוע את המפתח באופן ידני בצד המקבל או לשלוח אותו בעזרת פרוטוקולים המיועדים להחלפת מפתחות. המפתח נשלח יחד עם ה-SCI וה-AN התואמים. בשלב זה יכול הצד השולח לשלוח חבילות. שולח אחר יכול לשלוח חבילות עם SCI ו-AN ייחודיים עבורו לאותו צד מקבל. הצד המקבל יידע לפענח את החבילה עם המפתח המתאים על ידי שדות אלו. מטעמי אבטחה, יש מספר מוגבל של חבילות שיכולות להישלח עם מפתח זהה. לכן כאשר ה-PN מגיע לסף מסוים המסמן התקרבות להגבלה זאת, ה-SC צריך להתחיל ליצור SA ו-KAY חדשים וליידע את הצד המקבל עליהם. כך, הצד השולח יכול לשלוח חבילות בלי לשנות SC. למעשה, המטרה של התת-ערוץ היא להתמודד על החלפת המפתחות כך שכל שולח יוכל להישאר עם SCI קבוע. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ההופכים את עורפם לאומלאס

"ההופכים את עורפם לאומלאס" הוא סיפור משנת 1973 מאת אורסולה ק. לה גווין. הסיפור מסווג כסיפור קצר, אך הוא תיאורי ונטול עלילה - המספרת מתארת את פסטיבל הקיץ בעיר האוטופית אומלאס - בה האושר והעושר של תושביה תלויים באומללות של ילדה אחת יחידה.  "ההופכים את עורפם לאומלאס" היה מועמד לפרס לוקוס לסיפורת קצרה ב-1974, וזכה בפרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר באותה שנה. הסיפור פורסם לראשונה באנתולוגיית New Dimensions בעריכת רוברט סילברברג, באוקטובר 1973. הוא פורסם מחדש באוסף הסיפורים של לה גווין The Wind's Twelve Quarters ב-1975, ומאז נכלל באנתולוגיות רבות נוספות. הוא גם יצא לאור בהוצאה עצמאית בתור ספר קצר לנוער, בעל 31 עמודים, ב-1993. הסיפור תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם בשנת 2009. האלמנט הכרונולוגי היחיד בסיפור הוא ציון היום המתואר כיום הראשון של הקיץ באומלאס, עיר נוצצת של אושר ועונג יוצאים מן הכלל. באומלאס, היום הארוך ביותר של הקיץ נחגג בפסטיבל מרהיב, ותחרות של ילדים רכובים על סוסים. האווירה החגיגית, עם זאת, מתוארת כאווירה היומיומית של הקהילה המאושרת, אשר תושביה הם אנשים אינטליגנטיים ומתוחכמים, על אף הטכנולוגיה המוגבלת שלהם, אשר שמורה לשימוש ציבורי ולא פרטי. באומלאס אין מלכים, חיילים, כמרים או עבדים.  המספרת אומרת לקוראים שהיא לא יכולה לספק את פרטי הפרטים של העיר - ומזמינה את הקוראים לתאר את החדווה האישית שלהם, ומרמזת אפילו לכך שניתן לכלול אורגיות בדימוי המנטלי הזה.  כל מה שקשור באומלאס הוא כל כך מלא בחן ויופי, שהמספרת מחליטה שכנראה אין הקוראים מאמינים לה שזהו מקום אמיתי, ולכן היא משתפת את הפרט האחרון על העיר: הזוועה האחת שלה. כל השלווה וההוד וההדר של אומלאס תלויים בכך שילדה (במקור Child, המין של הקורבן אינו ידוע) אחת מסכנה תישמר בתנאים של טינופת, חושך, ואומללות. כשתושבי אומלאס מגיעים לגיל שמותר להם לדעת את העובדה הזאת, בהתחלה הם, ברובם, חווים תחושות של הלם וגועל. אך עם הזמן הם משלימים עם אי-הצדק האחד הזה, שמבטיח לכל השאר את אושרם. אבל אחרים, מעטים, צעירים וזקנים, עוזבים את העיר, ואין איש יודע לאן. הסיפור מסתיים ב"המקום אליו פניהם מועדות הוא מקום שנתקשה להעלותו בדמיוננו, עוד יותר מאשר את עיר האושר הזאת. איני יכולה לתאר אותו כלל וכלל. אפשר שאין הוא קיים. אבל דומה שהם יודעים לאן הם הולכים, ההופכים את עורפם לאומלאס." אורסולה ק. לה גווין: ההופכים את עורפם לאומלאס, עברית: עמנואל לוטם, אתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה Spivack, Charlotte, Ursula K. Le Guin, (Boston: Twayne Publishers, 1984), page 159. "Locus Awards Nominee List". The Locus Index to SF Awards. "1974 Hugo Awards". The Hugo Awards. Internet Speculative Fiction Database.
זרודור

זרודור (גרמנית: Zerodur,  סימול מסחרי: ®ZERODUR), סימן מסחר רשום על ידי היצרן, Schott AG, היא זכוכית-קרמית מסוג אלומינו-סיליקט המיוצרת על ידי Schott AG מאז 1968. זכוכית זרודור נמצאת בשימוש במגוון מראות טלסקופיות, כולל במצפה הכוכבים קק (קק אחד וקק שתיים), בפרויקט סופיה של נאס"א והמרכז הגרמני לחקר החלל ועוד. הודות למקדם ההתפשטות התרמית הנמוך במיוחד שלו, ניתן להשתמש בו לייצור מראות אשר שומרות על תכונותיהן גם בתנאי קור קיצוני כמו בחלל.  יש לו יתרונות ליישומים הדורשים מקדם התפשטות תרמית נמוך מזכוכית בורוסיליקט, אולם הוא יקר משמעותית יחסית אליו. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלעזר ויסבלום (רישא)

רבי אלעזר ויסבלום (רבי אלעזר ריישער, תקצ"ט, 1839 - ט"ו בתמוז תר"ע, 1910), היה אדמו"ר גליציאני צאצא של רבי אלימלך מליז'ענסק. בנו של רבי אלימלך מרודניק. בגיל 11 התייתם מהוריו. גדל אצל רבי דוד מדינוב. לאחר שנה נסע לצאנז והתחבב על רבי חיים מצאנז. נישא לבריינדל בתו של רבי דוד הלברשטאם מקשאנוב בנו של רבי חיים מצאנז. בשנת תרל"ו, לאחר פטירת חותנו היגר לבוקוואסק שם כיהן ברבנות העיר והחל לנהוג באדמו"רות. עם זמן התלקטו סביבו רבים מחסידי גליציה והונגריה, חלקם בעקבות מופתיו ורפואותיו. היה נוסע לרבי יחזקאל משינאווא. בהמשך כיהן תקופה קצרה בפשבורסק ובסוף ימיו התגורר בריישא. התאלמן ונישא בשנית לחיה בתו של הרב חיים יונה היילפרין אב"ד ריישא. נקבר בסוקולוב. חיבר ספר בשם "משנה למלך" על התורה. מסופר שהיה מנאץ את אמריקה אך עודד להגר אליה באמרו שיבוא יום ואנשים יבכו ליד הספינות שיתנו להם לנסוע לאמריקה. בתו היחידה קריינדל פינקל נולדה לו בגיל 60. נישאה לרבי שלמה בן רבי צבי הירש מרוזבדוב שמילא את מקומו. בתו, חתנו וארבעת נכדיו נרצחו בריישא בהושענה רבה שנת תש"ג. בשנות ה-2000 נפתחה "קרן תולדות אלעזר" לזכרו. הקרן מחזיקה שני כוללים בשם "תולדות אלעזר" בירושלים, וקופת צדקה שתומכת בצאצאי רבי אלימלך מליז'נסק. הרב יוסף נפתלי וגשל, י"ג אורות (חלק ב') - סיפורים מרבי יעקב לייזר מפשעווארסק, תשנ"ד. מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה. אשכול אודותיו בפורום האידי "אידישע וועלט פארומס". כתבה אודות קרן תולדות אלעזר, אתר JDN.
אוניקום

אוניקום (בהונגרית: Unicum) הוא ליקר עשבים מתוק-מריר שפותח לפני למעלה מ-200 שנה. הוא אפריטיף ודיז'סטיף ונחשב למשקה הלאומי של הונגריה מאז 1840, ובעבר היה המשקה הלאומי של האימפריה האוסטרו הונגרית. האוניקום מיוצר על ידי חברת צוואק (Zwack) לפי מתכון שנשמר בסוד אך ידוע שמכיל יותר מ-40 סוגי עשבים והוא מיושן חצי שנה בחביות מעץ אלון. אחד ממאפייניו המוכרים הוא צורת הבקבוק המיוחדת: בקבוק נמוך ופחוס שעל תוויתו צלב אדום-לבן. על פי האגדה, מקור השם אוניקום (שמשמעו "מיוחד במינו" בגרמנית) ביוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1790-1741) שחיפש משקה חדש לעיכול המזון בסעודות הפאר שערך. ב-1790 הכריז המלך על תחרות שבה השתתפו משקאות רבים. כשטעם מהאוניקום שיוצר על ידי הרופא המלכותי דאז (שהיה אחד מאבותיו של מייסד חברת צוואק), אמר "!das ist unikum" ("זה מיוחד במינו!") ומאז נקרא המשקה כך. מדיה וקבצים בנושא אוניקום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניקום אתר יצרנית המשקה ליבי שפרלינג, זה שורף בלב: דיז'סטיפים, סיפור אהבה מריר, באתר ynet, 5 בינואר 2012
מוריס לורה

מוריס לורה (20 באפריל 1917 - 2001) ידוע כממציא המע"מ בצרפת. מוריס לורה סיים אקול פוליטקניק ב-1936 בתפקיד מהנדס ועבד בשירות הדואר והטלפון של צרפת. גויס למלחמת העולם ה-2 ב-1939 ונשבה ב-1940. ב-1945 הצטרף למשרד האוצר. ב-1952 נעמד במחלקת המיסים שהיה שותף להקמתה. ב-1954 הוא יזם מס עקיף על צריכה שבהמשך נקרא בשם "מס על מחיר". תחילה הוא נוסה בשטח חוף השנהב שאז היה שייך לצרפת. הרעיון אומץ בהצלחה, כיוון שמשלמי המיסים חויבו לתעד ולערוך את הנהלת החשבונות שלהם בכל שלבי תהליך הייצור, וזאת במקום להטיל את מלוא כובד המס על הקמעונאים בלבד. ב-1958 הוא הוכנס למיסוי בצרפת האירופאית. בהמשך עבר לעבוד לשוק הפרטי ועמד בהנהלות סוסייטה ז'נרל ורשת קמעונאית "נובל גאלרי". שמו מקושר גם ל"מס לורה" שהוא המס המוטל על ייבוא מוצרים ממדינות שבהן יש עדיפות במשכורות ובתנאיי העבודה. העמותה הפיסקלית הבינלאומית הכריזה ב-2011 פרס על שמו בתחום חקר המיסוי העקיף.
רוני בארקר

רונלד ויליאם ג'ורג' בארקר, OBE (באנגלית: Ronald William George "Ronnie" Barker; ‏ 25 בספטמבר 1929 – 3 באוקטובר 2005) היה שחקן, בדרן ותסריטאי אנגלי. התפרסם בשל תוכניות בהן כיכב בטלוויזיה הבריטית ובעיקר The Two Ronnies, ‏Porridge ו-Open All Hours. בארקר נולד בבדפורד שבמזרח אנגליה וכשהיה בן ארבע עבר עם משפחתו לאוקספורד. הוא החל לשחק בתאטרונים ב-1948 בתחילה במשכורות זעומות אך עם הזמן צבר הצלחה והחל לגבש את סגנונו הקומי. ב-1956 החל להופיע בהזדמנויות שונות גם בתסכיתי רדיו וכעבור עשור נכנס גם לטלוויזיה. ב-1971 עלתה לראשונה ב-BBC התוכנית "The Two Ronnies" ("שני הרונים") בכיכובו של בארקר לצידו של רוני קורבט איתו עבד בהזדמנויות שונות עוד מ-1963. התוכנית הייתה שילוב של מערכונים לצד מונולוגים ושירים הומוריסטיים, התוכנית הייתה באוויר עד לשנת 1987 בה הכריז בארקר על פרישה. "The Two Ronnies" סיפקה לקהל הבריטי מספר מערכוני קאלט (כגון הכומר מק'פרליין מכנסיית "קין והבל הקדושים" הנושא דרשה שלמה בעגה קוקנית מתחרזת) שאת חלקם, כמו מרבית המערכונים בתוכנית, כתב בארקר עצמו כשהקרדיט ניתן לשם הבדוי ג'רלד ויילי. למרות הצלחת התוכנית, בארקר וקורבט לא הפכו לצמד, וכיון שצילומי "The Two Ronnies" נמשכו ארבעה חודשים בשנה בלבד, היה לשניים פנאי לעסוק בדברים נוספים במקביל. ב-1973 כתב וכיכב בתוכנית "Seven of One" שהחזיקה מעמד עונה אחת, אך אחד מפרקיה היווה את הבסיס לסדרה הקומית "Open All Hours" בה כיכב בארקר. בין 1974 ל-1977 שימש כשחקן מוביל בקומדיית המצבים "Porridge". ב-1987, כשהוא בגיל 58, הכריז בארקר על פרישה בשיא הצלחתו. הוא הופיע בטלוויזיה בכמה הזדמנויות, אך לא באופן קבוע, בין 1997 ל-2005. בארקר, שסבל מבעיות בלב נפטר ב-3 באוקטובר 2005 בגיל 76. בארקר היה נשוי לג'וי טוּבּ ולזוג נולדו שני בנים ובת. הבת ואחד הבנים הפכו לשחקנים גם הם. מדיה וקבצים בנושא רוני בארקר בוויקישיתוף רוני בארקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוני בארקר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוני בארקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוני בארקר, באתר Discogs (באנגלית) רוני בארקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
HRG

גירוסקופ מסוג HRG (ראשי תיבות של: Hemispherical Resonator Gyroscope תרגום: "גירוסקופ כיפת תהודה"), נקרא גם גירוסקופ כוס-יין או גירוסקופ פטרייה עושה שימוש בכיפה המיספרית חלולה היושבת על בסיס עבה. הכיפה מובאת לתהודת כפיפה על ידי כוחות חשמליים המיוצרים על ידי אלקטרודות על מבני קוורץ המקיפים את הכיפה. האפקט הגירוסקופי נוצר על ידי תכונה פנימית של גלי הכפיפה העומדים. לגירוסקופ HRG אין חלקים נעים כלל ולכן נחשב לאמין. רמת הדיוק של HRG טובה בערך בסדר גודל אחד יותר מטכנולוגיות מתחרות (RLG, FOG)[דרוש מקור] והוא זול יותר מהן. בנוסף, ה-HRG מאפשר כיול מדיד ללא ייחוס חיצוני. הרכיב העיקרי ב-HRG הוא כיפה, כיפה זו תהיה עשויה בדרך כלל מקוורץ באיכות גבוה ותעבור עיבוד כך שתהיה מאוזנת, כלומר סימטרית סביב הבסיס. הכיפה מצופה בחומר מוליך, ומשמשת למעשה כאנודה, קטודות שמוצבות מסביב לכיפה מבפנים ומבחוץ מרטיטות אותה, כך שנוצרות ארבע נקודות אפס, שלא רוטטות כלל. ארבע נקודות אלו נשארות במיקום קבוע על הכיפה כל עוד הכיפה לא מסתובבת, כאשר הכיפה מסתובבת מיקום נקודות האפס על הכיפה נע במהירות פורפוציונלית למהירות הזוויתית. את התנועה הזו של נקודות האפס חשות קטודות מסביב לכיפה, והגודל הנמדד מתורגם למהירות זוויתית. כמו בכל מכשיר מדידה פיזיקלי, גם ל-HRG יש שגיאות מדידה. למרות שאיננו יכולים לדעת את מודל השגיאה המדויק, אשר ייצג את השגיאה כהוויתה, מקובל להשתמש במודל שגיאה חלקי הכולל פולינום מסדר ראשון בתוספת רעש לבן על מנת לבטא את שגיאות המדידה המשמעותיות. שגיאת סחיפה (Drift) - שגיאה קבועה. שגיאת קנה מידה (Scale Factor) - שגיאה שתלויה בגודל המדידה. שגיאה זו לא בהכרח סימטרית, כלומר ייתכן הבדל בין שגיאה שמתפתחת כאשר המדידה חיובית לבין כאשר המדידה שלילית. רגישות לתנאי סביבה - שגיאה שמשתנה בהשפעת הטמפרטורה, הפרעות אלקטרומגנטיות או רעידות בסביבת המדיד רעש מודל השגיאה הפשוט הוא: ω ~ = d + S F ⋅ ω + n ( 0 , σ ) {\displaystyle {\tilde {\omega }}=d+SF\cdot {\omega }+n(0,\sigma )} Anthony Lawrence, Modern Inertial Technology, 2dn Edition ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצוות המלך

מצוות המלך הן שלוש מצוות לא תעשה ומצוות עשה אחת המוטלות על מלך ישראל בלבד. אסור לו להרבות בנשים, אסור לו להרבות בסוסים, אסור לו להרבות בממון, וחובה עליו לכתוב ספר תורה ולשאתו לכל מקום. מקור מצוות אלו בדברים, י"ז, ט"ז–כ'. על המלך יש איסור להרבות נשים, פירושו של דבר שאסור לו לשאת נשים רבות על מנת ש"לא יסור לבבו" מעבודת ה'. הרמב"ם פוסק שמעבר ל-18 נשים אסור למלך לשאת. נחלקו תנאי המשנה בשאלה כמה נשים מותר למלך לשאת. לפי תנא קמא מותר למלך לשאת עד 18 נשים, רבי יהודה סובר שההגבלה נאמרה רק בנשים שמסירות את ליבו, אבל בנשים צדיקות לא נאמר האיסור, רבי שמעון סובר שהאיסור נאמר רק בנשים צדיקות, אבל נשים המסירות את ליבו, אסור לשאת כלל. איסור נוסף על המלך הוא להרבות סוסים. ומסבירה הגמרא, שריבוי סוסים, הוא יותר מצורכי מרכבת המלך (הכוונה לא רק למרכבתו האישית, אלא לכל צורכי המדינה). לאחר האיסור מופיעות המילים "ולא ישיב את העם מצרימה", יש מפרשים אותם כאיסור נפרד על המלך, שלא להחזיר את העם למצרים, אך יש המפרשים את המילים הללו כטעם לאיסור הקודם, כלומר, "לא ירבה סוסים כדי שלא ישיב את העם מצרימה (שם היו סוסים משובחים)". האיסור השלישי המוטל על המלך הוא איסור להרבות בכסף וזהב (שלא לצורך). טעם האיסור אינו כתוב בפסוק, והמפרשים נחלקו בטעמו: לפי תרגום יונתן, התורה חוששת שהמלך יתגאה יתר על המדה וימרוד בה', ולפי פירוש האבן עזרא, מטרת האיסור היא למנוע מהמלך להטיל על הציבור מיסים שלא לצורך. וְהָיָה כְשִׁבְתּוֹ עַל כִּסֵּא מַמְלַכְתּוֹ וְכָתַב לוֹ אֶת מִשְׁנֵה הַתּוֹרָה הַזֹּאת עַל סֵפֶר מִלִּפְנֵי הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם. וְהָיְתָה עִמּוֹ וְקָרָא בוֹ כָּל יְמֵי חַיָּיו לְמַעַן יִלְמַד לְיִרְאָה אֶת ה' אֱלֹהָיו לִשְׁמֹר אֶת כָּל דִּבְרֵי הַתּוֹרָה הַזֹּאת וְאֶת הַחֻקִּים הָאֵלֶּה לַעֲשֹׂתָם. לְבִלְתִּי רוּם לְבָבוֹ מֵאֶחָיו וּלְבִלְתִּי סוּר מִן הַמִּצְוָה יָמִין וּשְׂמֹאול לְמַעַן יַאֲרִיךְ יָמִים עַל מַמְלַכְתּוֹ הוּא וּבָנָיו בְּקֶרֶב יִשְׂרָאֵל. — ספר דברים, פרק י"ז, פסוקים י"ח–כ' המלך מצווה לכתוב ספר תורה ולשאת אותו תמיד (בנוסף למצוות כתיבת ספר תורה החלה על כל יהודי). ציווי נוסף הקשור לכך הוא מצוות הקהל, שהיא ציווי לקיים במוצאי שמיטה מעמד, בו המלך קורא בתורה באוזני עמו. את הכתיבה אין הוא חייב לבצע בעצמו, אלא ניתן לו למנות לו שליח מטעמו שיכתוב. איסורי נישואים לכהן מצוות מינוי מלך מידע על מצוות המלך בקטלוג הספרייה הלאומית פירוש הרמב"ן על הפסוק. פירוש רש"י על הפסוק, ועוד.
משפט אושוויץ השני

משפט אושוויץ השני התקיים בפרנקפורט מ-1963 עד 1965 ובו נשפטו 22 קצינים וסמלים ב-אס-אס על פשעים שביצעו בתקופת השואה בעת ששרתו במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. המשפט ידוע בשם משפט אושוויץ השני הואיל ומשפט קודם, משפט אושוויץ הראשון התקיים בפולין ב 1947. בגרמניה עם זאת הוא מוכר גם כמשפט אושוויץ הראשון שהתקיים בגרמניה. רוב חברי הפיקוד הבכיר של מחנה אושוויץ הוסגרו לפולין בשנת 1947 והועמדו שם לדין במשפט אושוויץ הראשון. החל משנות ה-50 שררה בקרב חלק מאוכלוסיית גרמניה המערבית הגישה שפשעי גרמניה הנאצית שייכים לעבר, וזהו נושא סגור שאין לדוש בו. פריץ באואר שהיה התובע הכללי במדינת הסן שבגרמניה ושופט ממוצא יהודי, הגיש בפברואר 1959 בקשה לבית הדין הפדרלי להעביר את סמכות השיפוט על כל הפשעים שנעשו במחנה אושוויץ לבית הדין המחוזי בפרנקפורט. בנוסף פעל לביטול ההתיישנות על פשעים אלו (שחלקם עתידים היו להתיישן בשנת 1960). באואר היה אחראי על איתור הנאשמים, חקירתם והעמדתם לדין. במקביל פעל לאיתור מסמכים ועדויות שאפשרו לשחזר את המבנה הארגוני ודרך ההתנהלות של המחנות במתחם אושוויץ. בפרנקפורט התנהלו 22 משפטים בתקופה שבין דצמבר 1963 ואוגוסט 1965, ובהם הועמדו לדין מפקדים במתחם מחנות אושוויץ בדרג בינוני וזוטר ונשפטו על פי החוק הפלילי הגרמני. למשפט הועמדו רק מספר זניח של נאשמים ביחס לסך של אלפי אנשי מנהלה שהועסקו במחנות בתקופה השואה. וילהלם בוגר הורשע בחמישה מקרי רצח והשתתפות ברצח ונידון למאסר עולם ועוד 15 שנים, הוא מת בכלא ב-1977. גם הופמן, אוסוולד קדוק, סטפן ברצקי, בדנארק ויוזף קלר הורשעו ברצח ונידונו למאסר עולם. רוברט מולקה נידון ל-14 שנות מעצר. חלק גדול מהמורשעים לא ריצו את מלוא עונשם. טענתם העיקרית של הנאשמים, שהם רק ביצעו הוראות מגבוה ושלא ניתן היה לפעול אחרת, התקבלה בהבנה ובאהדה בקרב רוב הציבור הגרמני. בציבור בגרמניה המערבית ראו בסדרת המשפטים מעין הלקאה עצמית מיותרת, בעיקר נוכח הסבל הגרמני במלחמת העולם השנייה ולאחריה, לרבות גירוש גרמנים בתום המלחמה. המשפטים העלו לשיח הציבורי, בפעם הראשונה מאז המלחמה, את נושא השואה ואחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו הנאצים. עריכת המשפטים הייתה אבן בוחן ליצירתה של מודעות חוקית חדשה, דרישה מן הציבור הגרמני לאחר מלחמת העולם השנייה לעיסוק ולדיון בנושא השואה ובמידת אחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו במהלכה. מדיה וקבצים בנושא משפט אושוויץ השני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משפט אושוויץ השני (בגרמנית) אוסף הרשומות והמסמכים לעניין משפט אושוויץ בפרנקפורט בארכיבי מדינת הסן חקירות משפט אושוויץ בארכיבי מדינת הסן פסקי דין, ההתמודדות הפלילית עם פשעי הנאצים לפני משפט אושוויץ בפרנקפורט בארכיבי מדינת הסן נעמה שי"ק, משפטי אושוויץ, באתר יד ושם משפט אושוויץ, פרנקפורט דמיין, 1963-1965, דף שער בספרייה הלאומית קלאוס ויגרפה, המרדף שלא היה אחרי הפושעים הנאצים, 2014-10-10 באתר ישראל היום גתית גינת, חשבון הנפש שלא היה: הסרט "מבוך השקרים", 2015-06-29 באתר בית אבי חי אוסף הרשומות והמסמכים לעניין משפט אושוויץ הראשון בפרנקפורט, באתר Landesarchiv Hessen.de (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.