laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פליקס מוטל

פליקס יוזף פון מוטל (גרמנית: Felix Josef von Mottl‏; 24 באוגוסט 1856 - 2 ביולי 1911) היה מנצח ומלחין אוסטרי. פליקס מוטל נולד סמוך לווינה וטיפח קריירה מוצלחת בקונסרבטוריון הווינאי. הוא עשה לו שם כמנצח מחונן למוזיקה של וגנר ובשנת 1886 עמד בראש הצגת "טריסטן ואיזולדה" בפסטיבל ביירוית. בין השנים 1881 ל-1903 היה מנצח האופרה של קרלסרוהה ופעילותו שם פרסמה את שמו ברבים, בעיקר הודות להפקת יצירותיהם של וגנר ושל ברליוז. בשנים הבאות ביקר בלונדון ובניו יורק, שם היה מנצח אורח במטרופוליטן אופרה בשנת 1903. בשנת 1904 התמנה למנהל האקדמיה למוזיקה בברלין. פליקס מוטל נפטר ב-2 ביולי 1911, 11 ימים לאחר שלקה בהתקף לב בשעה שניצח על הצגה של "טריסטן". המנצח יוזף קיילברת התמוטט בדיוק באותו מקום, בשעת ניצוח על אותה אופרה עצמה, ומת בשנת 1968. מוטל נחשב לאחד המנצחים המבריקים ביותר בתקופתו. הוא חיבר כמה אופרות, שהמצליחה ביותר בהן הייתה "אגנס ברנהאואר" (ויימאר 1881), ומספר רב של שירים וקטעי מוזיקה אחרים. מדיה וקבצים בנושא פליקס מוטל בוויקישיתוף פליקס מוטל, באתר MusicBrainz (באנגלית) פליקס מוטל, באתר Discogs (באנגלית) פליקס מוטל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Mottl, Felix מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
יוזף קיילברת

יוזף קיילברת (גרמנית: Joseph Keilberth‏; 19 באפריל 1908 – 20 ביולי 1968) היה מנצח גרמני. את הקריירה שלו החל בתיאטרון הממלכתי בעיר הולדתו, קרלסרוהה. בשנת 1940 היה למנהל הפילהרמונית הגרמנית של פראג. סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה התמנה למנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. בשנת 1949 היה למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של במברג, שהורכבה בעיקר מגרמנים שגורשו מצ'כוסלובקיה שלאחר המלחמה, לפי צו של הנשיא בנש. קיילברת מת לאחר שהתמוטט בשעת ניצוח על האופרה "טריסטן ואיזולדה" של וגנר, בדיוק באותו מקום כמו פליקס מוטל, שאותו דבר עצמו קרה לו בשנת 1911. קיילברת מת במינכן ב-1968. מדיה וקבצים בנושא יוזף קיילברת בוויקישיתוף יוזף קיילברת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוזף קיילברת, באתר ספוטיפיי יוזף קיילברת, באתר AllMusic (באנגלית) יוזף קיילברת, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוזף קיילברת, באתר Discogs (באנגלית)
לוסט הורייזון (להקה)

לוסט הורייזון (אנגלית: Lost Horizon, "אופק אבוד") היא להקת פאוור מטאל שהוקמה ב-1990 בגוטנבורג, שוודיה תחת השם Highlander. הלהקה הייתה פעילה בין השנים 1990–1994 לפני שהופסקה הפעילות בה. היא חזרה לפעילות בסוף שנות התשעים, אך שינתה את שמה ל- Lost Horizon. הלהקה הוקמה בשנת 1990, על ידי שלושת חבריה המקוריים שנותרו בלהקה עד היום: ווג'אק ליסיצקי (במקור מפולין) הגיטריסט, מרטין פורנגן שפעל כבסיסט וכריסטיאן ניקוויסט שהיה למתופף הלהקה. הלהקה פעלה תחת השם Highlander (כינוי הניתן לתושבי האזור ההררי של סקוטלנד ובנוסף שם של סדרת סרטים וטלוויזיה). בתחילת שנות התשעים התפרקה הלהקה, ובשנת 1998 הוקמה מחדש וחבריה שינו את שמה ללוסט הורייזון. הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון 'Awakening The World' בשנת 2001. האלבום זכה לביקורות משבחות, וגם אלבומה המלא השני 'A Flame To The Ground Beneath', שיצא בשנת 2003, זכה לתשבחות רבות. מאז הלהקה ממעטת להופיע וליצור חומר חדש. בתחילה הופצו שמועות על פירוקה של הלהקה, אך הן הופרכו לאחר שחבריה טענו שהם מאטים מעט את הקצב שבו הלהקה מתקדמת, היות שהלהקה מחפשת סולן חדש, לאחר שהסולן המקורי (שהיה חבר בלהקה עוד מהקמתה בשנת 1998), דניאל היימן, עזב אותה. הלהקה נחשבת ללהקה מלודית מאוד. האלמנטים המלודיים של הפאוור מטאל ניכרים בשירה, ויש דגש על עבודת קלידים משולבת עם נגינת הגיטרה. הסולן האחרון (בינתיים) של הלהקה, דניאל היימן, שר בקול גבוה ומלודי. חברי הלהקה פרסמו לא פעם את אמונתם הפילוסופית, שדוגלת בכוחו של הרצון החופשי ועזרה לאלה שחיים בספק ובפחד. הם נוהגים לכתוב רבות על אמונתם בשירי הלהקה. חברי הלהקה העניקו לעצמם כינויים שלפיהם משקפים את דעותיהם, ידיעתם ואמונתם הפילוסופית: ווג'אק ליסיצקי כונה Transcendental Protagonist, מרטין פורנגן מכנה עצמו Cosmic Antagonist, כריסטיאן ניקוויסט מכונה Preternatural Transmogrifier והקלידן אטילה פובליק מכנה עצמו Perspicacious Protector. חברי הלהקה נוהגים להופיע כאשר הם לבושים בבגדים ארכאיים, יחד עם סימנים וקווים שמצוירים לאורך גופם ועל פניהם. Transcendental Protagonist (ווג'אק ליסיצקי) - גיטרה Cosmic Antagonist (מרטין פורנגן) - באס Preternatural Transmogrifier (כריסטיאן ניקוויסט) - תופים Perspicacious Protector (אטילה פובליק) - קלידים Etherial Mangnanimus (דניאל היימן) - סולן Equilibrian Epicurius (פרדריק אולסן) - גיטרה לתקופה קצרה 2001: Awakening the World 2003: A Flame to the Ground Beneath אתר האינטרנט הרשמי של לוסט הורייזון לוסט הורייזון, ברשת החברתית פייסבוק לוסט הורייזון, באתר ספוטיפיי לוסט הורייזון, באתר Last.fm (באנגלית) לוסט הורייזון, באתר AllMusic (באנגלית) לוסט הורייזון, באתר MusicBrainz (באנגלית) לוסט הורייזון, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) לוסט הורייזון, באתר דיזר לוסט הורייזון, באתר Discogs (באנגלית) לוסט הורייזון, באתר Songkick (באנגלית)
קריסטיאנסנד

קריסטיאנסנד (בנורווגית: Kristiansand) היא עיר נמל ובירת חבל מערב אגדר בנורווגיה. העיר מדורגת כחמישית בגודלה במדינה: אוכלוסייתה 82,562 תושבים, נכון לאפריל 2011. את העיר הקים כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק בשנת 1641 כעיירת מסחר. היא נועדה להיות מרכז כלכלי שיתמוך בנוכחות הצבאית ובמאמצי בניית הביצורים באזור. הביצורים נועדו להגן על המעבר הימי במצר סקאגרק שבין האוקיינוס האטלנטי הצפוני והים הבלטי, ומכאן גם חשיבותו האסטרטגית. חשיבות אסטרטגית זו הוכרה גם בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר שכבשה גרמניה הנאצית את דנמרק ונורווגיה, ביקשה גרמניה להקשות על מעבר אוניות בעלות הברית במצר, וכן לחסום עורק ימי חשוב לברית המועצות. כיוון שכך, התקינה ארבעה תותחים כבדים (380 מ"מ) בכל אחד משני צדי המצר, שנועדו ליירוט אוניות, וכיסו טווח של 55 ק"מ מכל קו חוף. כיום מהווה העיר מרכז נופש קיצי עבור הנורווגים, ותיירים זרים עוברים בה בדרכם לערים הגדולות בנורווגיה, כשהם מגיעים למדינה במעבורות מדנמרק. מרכז העיר נקרא "קוואדרטורן" (Kvadraturen) על שם הרשת המרובעת של רחובות מקבילים החוצים את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו. אתרים מרכזיים בעלי עניין בעיר הם מבצר כריסטיאנהולם שנבנה בין 1662 ל-1672, הקתדרלה של קריסטיאנסנד, שנבנתה ב-1884 בסגנון נאו-גותי והיא הכנסייה הגדולה בנורווגיה ורובע פוסביין, על בתי העץ המסורתיים והציוריים של רובע העיר הישנה. מבצר העיר בן כ-200 שנה. מראה העיר מהמבצר. ניתן להבחין שהשער נקרא על שם פרדריק, נסיך דנמרק (התואר. אין מדובר בנסיך הנוכחי של 2024) מכיוון שהמבצר נבנה בתקופה שבה דנמרק ונורווגיה היו ממלכה אחת. תמונה נוספת של העיר מהמבצר. ניתן לראות ברקע תותחים עתיקים אשר שימשו את המבצר מדיה וקבצים בנושא קריסטיאנסנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קריסטיאנסנד (בנורווגית ספרותית) (בנורווגית) קריסטיאנסנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קריסטיאנסנד באתר נורווגיה קריסטיאנסנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שרלוטה קנובלוך

שָׁרְלוֹטֶה קְנוֹבְּלוֹךְ (בגרמנית: Charlotte Knobloch; נולדה ב-29 באוקטובר 1932 כשָׂרְלוֹטֶה נוֹיִלַנְד) היא מנהיגת ציבור יהודייה-גרמנית. היא הייתה נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2010–2006; סגנית-נשיא הקונגרס היהודי האירופאי מאז 2003; וסגנית-נשיא הקונגרס היהודי העולמי מאז 2005. קנובלוך הייתה ממנהיגי הקהילה היהודית של מינכן במשך שנים רבות, וכן שימשה כנשיאת הקהילה היהודית של מינכן ובוואריה עילית משנת 1985. מלבד זאת, חברה קנובלוך בארגון הנשים הציוני הבינלאומי (ויצו) ובהתאחדות הנשים היהודיות של גרמניה (Jüdischer Frauenbund). שרלוטה קנובלוך נולדה ב-29 באוקטובר 1932 במינכן למשפחת עורכי דין יהודית אמידה. אביה, פְרִיץ נוֹיְלָנד, היה עורך דין ידוע במינכן וחבר בפרלמנט הבווארי, ואילו אמה, מרגרטה הייתה נוצרייה במקורה אך התגיירה בעקבות נישואיה לנוילנד. הוריה התגרשו בשנת 1936, בהיותה בת ארבע. לאחר הגירושים, גדלה קנובלוך אצל סבתה אלברטינה נוילנד. קנובלוך היא ניצולת שואה: לאחר עליית הנאצים לשלטון, גורשה סבתה, אלברטינה, ביולי 1942 למחנה הריכוז טרזיינשטט. היא מתה שם בינואר 1944. בקיץ 1942, לקחה עוזרת הבית של הדוד של קנובלוך, קרסנטיה הומל, את קנובלוך לבית הוריה בחווה בפרנקוניה והצהירה עליה כבתה מחוץ לנישואים. על פועלה זכתה הומל להכרה כחסידת אומות העולם ב-2017. בתום המלחמה, באביב 1945, חזרה עם אביה ששרד את השואה למינכן, ובשנת 1951 התחתנה עם שמואל קנובלוך, ניצול שואה מגטו קרקוב. בתחילה חשבו השניים על הגירה לארצות הברית, אך לידת ילדיהם הביאה לירידת התוכנית מהפרק. לזוג נולדו בן ושתי בנות. בשנת 1985 מונתה לנשיאת הקהילה היהודית של מינכן ובוואריה עילית. אחד מהישגיה הגדולים קודם למינויה לנשיאת מועצת יהודי גרמניה הוא חנוכת המרכז היהודי (Jüdisches Zentrum) במינכן, שהתלוותה לפתיחת בית כנסת ומוזיאון המוקדש ליהדות. קנובלוך קיבלה אזרחות כבוד במינכן בשנת 2005. היא נתמנתה לנשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה עם פטירתו של קודמה בתפקיד, פאול שפיגל. בתפקידה זה פעלה בין השאר נגד האנטישמיות שהתחזקה במזרח אירופה. בקונגרס היהודי העולמי פעלה למען קידום קהילות היהודים דוברות הגרמנית וחיבור ביניהן לבין קהילות יהודיות בארצות אחרות. מדיה וקבצים בנושא שרלוטה קנובלוך בוויקישיתוף רויטרס, לראשונה: מונתה נשיאה למועצת יהודי גרמניה, באתר ynet, 8 ביוני 2006 עופר אדרת, מנהיגה יהודית בגרמניה: אני לא בטוחה שאנחנו רצויים כאן, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2012 שרלוטה קנובלוך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרלוטה קנובלוך, באתר MusicBrainz (באנגלית) היהודים בגרמניה: מרגישים "כמו בשנות ה-30", באתר ynet, 18 באוקטובר 2006
47 (מספר)

47 (במילים בלשון זכר: ארבעים ושבעה; בלשון נקבה: ארבעים ושבע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 46 ולפני 48. 47 הוא מספר ראשוני וגם ראשוני בטוח וראשוני סופר-סינגולרי. המספר 47 הוא גם מספר לוקאס, מספר קית', מספר ת'ביט ומספר קרול. 47 הוא המספר האטומי של היסוד הכימי, כסף. 47 הוא קידומת החיוג הבינלאומי של נורווגיה. מדיה וקבצים בנושא 47 בוויקישיתוף
גראנטראק

גראנטראק (באנגלית: Gruntruck - "משאית הנחירות") היא להקת גראנג' מסיאטל, וושינגטון. הלהקה נוסדה בשנת 1989 על ידי בן מק'מילאן וסקוט מק'קולום, שניהם חברים לשעבר בלהקת סקין יארד, אליהם הצטרפו לאחר מכן טום נימייר וטים פול. סגנון הלהקה היה גראנג', אך הם התמקדו בצד היותר כבד ומטאלי של הסגנון. הלהקה זכתה לתשומת לב כאשר היא חברה לעמיתתם המצליחה לז'אנר אליס אין צ'יינס, לסיבוב הופעות בסתיו 1992. הלהקות התחבבו מאוד אחת על השנייה וחברי אליס אין צ'יינס גילו כלפיהם חיבה רבה. למרות הכול הלהקה זכתה להצלחה מסחרית מצומצמת בלבד, וכאשר הפופולריות של ז'אנר הגראנג' דעכה באמצע שנות התשעים, הלהקה דעכה יחד איתו. הלהקה התפרקה ב-1993, שבה לפעילות ב-1996, והתפרקה שוב ב-2002. ב-2017 חזרה הלהקה לפעילות בפעם השלישית. Inside Yours - 1990 Push - 1992 Shot - 1996 Gruntruck - 2017 טום נימייר - גיטרה (1989–2002, 2017–כיום) טים פול - בס (1989–1993, 1997–2002, 2017–כיום) נורמן סקוט - תופים (1989–1993, 1997–2002, 2017–כיום) בן מק'מילאן - שירה, גיטרה (1989–2002, נפטר) אלכס סיבאל - בס (1993–1996) ג'ון סידר - תופים (1993–1996) סקוט מק'קולום - תופים (1989–1993) גראנטראק, באתר Last.fm (באנגלית) גראנטראק, באתר AllMusic (באנגלית) גראנטראק, באתר MusicBrainz (באנגלית) גראנטראק, באתר Discogs (באנגלית) גראנטראק, באתר Songkick (באנגלית)
אדרנלין

אדרנלין (Adrenaline; קרוי גם אפינפרין, Epinephrine) הוא הורמון הנוצר ומופרש על ידי ליבת בלוטת יותרת הכליה. האדרנלין הוא נגזרת של חומצות האמינו טירוזין ופנילאלנין, ומשתייך למשפחת הקטכולאמינים. הוא מכיל טבעת בנזן ארומטית ושלוש קבוצות הידרוקסיל (OH). אפינפרין משמש גם מוליך עצבי מעורר במערכת העצבים. כמוליך עצבי הוא נקלט באותם קולטנים כמו נוראפינפרין, ממנו הוא נגזר. היות שאדרנלין מופרש (בין היתר), במצבי לחץ ומצוקה, משמש המושג אדרנלין בהשאלה לציון מצבים אלו; לדוגמה: "הוא מכור לאדרנלין", כשהכוונה היא "הוא נהנה ממצבי לחץ". האפינפרין התגלה בפולין בשנת 1895 בידי החוקר נפוליאון ציבולסקי, והיה ההורמון הראשון שהתגלה. ב-1901 התגלה ההורמון גם ביפן (מבלי לדעת שהוא התגלה שש שנים לפני כן), שם כונה אדרנלין. הפרשת ההורמון למספר תופעות פיזיולוגיות הקשורות לתגובת הילחם או ברח - מנגנונים פיזיולוגיים להתמודדות עם איום או סכנה מיידית, בהם: הגברת קצב פעימות הלב (הדופק), אשר מובילה לדפיקת לב מהירה וחזקה. עליית לחץ הדם - בזמן פעולת האדרנלין נדחף הדם בעיקר דרך השרירים והמוח, ולא דרך העור והקרביים. עלייה ברמת הסוכר בדם - על ידי שחרור הגליקוגן שנאצר בכבד. הרחבת כלי דם המובילים דם אל שרירים מסוימים. התכווצות כלי הדם של העור והמעיים. עצירת הפעילות של הקיבה והמעיים. התרחבות של מעברי האוויר בריאות. הרחבת האישונים. הסתמרות שערות. הזעה מרובה. דחיית עייפותם של השרירים. המרצת מערכת העצבים הסימפתטית (פעולה זו גורמת בעקיפין לחלק מהתופעות שלעיל). השינויים הפיזיולוגיים המתרחשים בעקבות הפרשת האדרנלין, נגרמים גם על ידי מערכת העצבים הסימפתטית. עם זאת, בעוד שהעצבים הסימפתטיים גורמים לתוצאות אלה במהירות במשך זמן קצר, האדרנלין מעורר אותן ביתר איטיות ובמשך תקופות ארוכות יותר. באופן זה הליבה של יותרת הכליות, שממנה מופרש האדרנלין לדם, מהווה תוספת לפעילותם של העצבים הסימפתטיים. אדרנלין ונוראדרנלין פועלים באמצעות קולטנים הקרויים "קולטנים אדרנרגיים": קולטני אלפא (α receptors) קולטני אלפא-1 (α1 receptors) - פועלים על שרירים חלקים. גורמים לכיווץ כלי דם בעיקר בעור ובמערכת העיכול, ולהרפיית מערכת העיכול. כיווץ כלי הדם בפריפריה מעלה את לחץ הדם בעורקים הגדולים וכך מגביר את הזרימה בכלי הדם הכליליים ובמח. לכן הפעלת קולטנים אלו משמעותית בהחייאה. קולטני אלפא-2 (α2 receptors) - פועלים על הסינפסות במערכת העצבים הסימפתטית. קולטני בטא (β receptors) קולטני בטא-1 (β1 receptors) - הגברת קצב הלב ותפוקת הלב ושיפור ההולכה החשמלית בלב, הגברת שחרור האנזים דמוי-ההורמון רנין מהכליות - המעלה את לחץ הדם. קולטני בטא-2 (β2 receptors) - הרחבת סמפונות בריאות, הרפיית שריר חלק, הרפיית הרחם, עידוד הפרשת גלוקגון. קולטני בטא-3 (β3 receptors) - פירוק שומנים מרקמות השומן. אדרנלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נשתמש בשמות "אדרנלין" ו"אפינפרין" לחלופין רוברט ס. וודוורת (1965). פסיכולוגיה. תל אביב: מסדה.
הפיבי הקדוש

הפּיבי הקדוש (The Holy Piby) - תנ"ך האדם השחור - הוא אחד מספרי הבסיס של תנועת הראסטפארי. את הספר חיבר רוברט רוג'רס מאנגווילה בשנים 1913 – 1917 ועם השנים חוברו גרסאות שונות על ידי אנשי דת שונים ברחבי העולם. לג'מייקה הגיע הפיבי הקדוש על ידי הזוג גאריסון וגודרידג' שהגיעו מדרום אפריקה. בשנת 1925 הקימו הזוג כנסייה אפרו-איטלקית. הם נתקלו בהתנגדויות מצד כנסיות אדוקות יותר לנצרות באי וברחו למזרח ג'מייקה למחוז סנט תומאס. שם בעצם הוקמה תנועת הראסטאפרי בג'מייקה ושם גם החלו בקריאת הפיבי הקדוש - הוא הגרסה הקרובה ביותר לתנ"ך הראשון, שעל פי האמונה הראסטאפרית נכתב באמהרית, שהייתה השפה הראשונה בה דיבר האדם. קריאת התנ"ך באמהרית הייתה אסורה אז בג'מייקה. גודרידג' וגאריסון טענו שאנשי הדת הנוצריים הראשונים הסתירו את האמת כשכתבו שאלוהים והנביאים הראשונים בתנ"ך היו לבנים, כאשר בעצם היו שחורים. בפרקי הפיבי הקדוש ישנו פרק הנקרא "מפת החיים של האדם השחור", שמתאר את גורל חייו הקשה אך בהחלט מפואר של האדם השחור מבריאתו ועד לסופו ומעבר לכך. הטקסט המלא (באנגלית)
דגל ויסקונסין

דגל מדינת ויסקונסין (באנגלית: Flag of Wisconsin) מורכב מרקע כחול כהה שבמרכזו סמל המדינה, מעליו שם המדינה "Wisconsin" ומתחתיו שנת ייסוד המדינה - 1848. דגלה הראשון של ויסקונסין עוצב בשנת 1863 עבור חיילי ויסקונסין שלחמו במלחמת האזרחים האמריקנית. מאז, עבר הדגל מספר גלגולים עד שהגיע למצבו הנוכחי, למעט הכיתוב, בשנת 1913. הכיתוב מעל ומתחת לסמל הוספו רק בשנת 1979 על מנת למנוע בלבול בינו ובין דגל מדינת ניו יורק. סמל ויסקונסין מציג מלח וכורה המחזיקים שלט צהוב שעליו מחרשה המייצגת את החקלאות, מכוש ואת המייצגים את הכרייה, יד המחזיקה בפטיש המייצג את החרושת ועוגן המייצג את הספנות. באמצע השלט נראים הפסים והכוכבים של דגל ארצות הברית. מעל לשלט מוצגת המוטו של המדינה "קדימה". מדיה וקבצים בנושא דגל ויסקונסין בוויקישיתוף דגל ויסקונסין, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ויסקונסין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צפון תימן

צפון תימן הוא כינוי לישות המדינית הרפובליקה הערבית התימנית (בערבית: الجمهورية العربية اليمنية) שהתקיימה בין השנים 1962–1990 וזו שקדמה לה - "הממלכה המותוואכלית התימנית" (ערבית: المملكة المتوكلية اليمنية), שהתקיימה בין השנים 1918–1962. שתיהן היו טריטוריה ריבונית במערב תימן המודרנית, בחלקו הדרומי-מערבי של חצי האי ערב. אף מדינה מעולם לא כונתה בשם "צפון תימן". את המונח טבעו ב-1967, עת הפדרציה של דרום חצי האי ערב זכתה בעצמאות מהרפובליקה העממית של תימן. עד אז, שתי המדינות כונו בשם "תימן". העובדה שתימן הייתה מחולקת לשתי ישויות מדיניות נפרדות העלתה את הצורך להפריד בין חלקה הדרומי של תימן (דרום תימן), שנקרא גם "תימן – עדן" לבין חלקה הצפוני (צפון תימן) שנקרא גם "תימן – צנעא", על שם ערי הבירה של השתיים. תימן נכבשה על ידי כוחות האסלאם במאה השביעית, והשתייכה לח'ליפות ראשידון ולאחר מכן לח'ליפות אומיה. עם התפוררות בית עבאס והתמוטטות השלטון המרכזי בח'ליפות, השתלטו על האזור אימאמים מזרם הזיידים, ובנו מערכת שלטונית שהחזיקה מעמד עד ימי העות'מאנים, שכבשו אותה לתקופה קצרה במאה ה-16, ומאוחר יותר שוב, במאה ה-19. החל מהמאה ה-11, נשלטה הטריטוריה בצפון תימן על ידי ח'ליפים סונים ממצרים. האימפריה העות'מאנית היא ששלטה בצפון תימן במשך רובה של המאה ה-19, בעוד דרום תימן נשלטה על ידי הבריטים מ-1832. מאוחר יותר כרתו הבריטים בריתות הגנה בינם לבין שליטים המקומיים. בעקבות תבוסתה של האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה, זכתה ב-1918 צפון תימן (אז "הממלכה המותווכלית של תימן") בעצמאות ללא אלימות. האימאם מוחמד אל-בדר, מלך צפון תימן, הודח בהפיכה צבאית ב-26 בספטמבר 1962 (שנחשב כחג לאומי בתימן ונקרא "יום המהפכה") על ידי מורדים מקומיים שנעזרו לשם כך בצבא המצרי, שנשאר באזור עד פינויו ב-1967. נסיונותיהם של המלוכנים לחזור ולתפוס את השלטון עלו בתוהו. ב-22 במאי 1990, לאחר כ-20 שנות עוינות, אוחדו שתי המדינות. צפון תימן, שהייתה רפובליקה, התאחדה עם דרום תימן, ששלטונה הושתת על עקרונות הקומוניזם לכדי רפובליקה ערבית מאוחדת – תימן. תימן דרום תימן ערב הסעודית עומאן יהודי צפון תימן מדיה וקבצים בנושא צפון תימן בוויקישיתוף
Plans

Plans הוא האלבום החמישי של הלהקה Death Cab for Cutie, שיצא ב-30 באוגוסט בשנת 2005. האלבום היה מועמד לפרס גראמי כאלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר, בטקס חלוקת פרס גראמי השנתי ה-48, שהתקיים ב-8 בפברואר 2006. כל השירים נכתבו על ידי בן גיבארד, אלא אם כן מצוין אחרת. "Marching Bands of Manhattan" – 4:12 "Soul Meets Body" – 3:50 "Summer Skin" (גיבארד/מקגר/וואלה) – 3:14 "Different Names for the Same Thing" – 5:08 "I Will Follow You Into the Dark" – 3:09 "Your Heart is an Empty Room" – 3:39 "Someday You Will Be Loved" (גיבארד/וואלה) – 3:11 "Crooked Teeth" (גיבארד/וואלה) – 3:23 "What Sarah Said" (גיבארד/וואלה) – 6:20 "Brothers on a Hotel Bed" (גיבארד/וואלה) – 4:31 "Stable Song" –‏ 3:42 מידע על האלבום Plans באתר MusicBrainz מידע על האלבום Plans באתר AllMusic האלבום Plans באתר Discogs האלבום Plans באתר ספוטיפיי ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הורדוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הורדוס – מלך יהודה, מייסד שושלת בית הורדוס, מכונה גם: "הורדוס הגדול". שניים מבניו: הורדוס (בן הורדוס הגדול) – בנו של המלך הורדוס מאשתו מרים בת הכהן הגדול. הורדוס אנטיפס – בנו של המלך הורדוס מאשתו מלתקי השומרונית. הורדוס (מלך כלקיס) – מלך כלקיס, נכדו של "הורדוס הגדול". הורדוס מלך רודף ורדוף – ספרם של אריה כשר ואליעזר ויצטום בהוצאת כתר הרודס
המכשפות - האוסף הכפול

המכשפות - האוסף הכפול הוא אלבומה האחרון של להקת הרוק הישראלית "המכשפות". אלבום זה מורכב בחלקו הראשון מאוסף שירי הלהקה שהופיעו כולם בשלושת אלבומיה הקודמים שיצאו בין השנים 1994–1996, וכן שתי רצועות וידאו קליפ שצולמו בשנת 1995 ו-1999. חלקו השני של האלבום מכיל שירים שהוקלטו במהלך הופעות הלהקה באשדוד, הוד השרון, חיפה ותל אביב, וכן רצועת וידאו קליפ. האלבום שיצא לאחר מותה של סולנית הלהקה ענבל פרלמוטר, היווה למעשה את אקורד הסיום של להקת "המכשפות". בחוברת האלבום מצורפים טקסטים על הלהקה וחשיבותה מאת יואב קוטנר, נגה טל-דואניס, יעל כהן וליליאן שוץ. פחד אמיתי המכשפות הלילות הקסומים ביער זמנים מוזרים Dingo עד העונג הבא נסיעה מהירה ריקוד האלים להתעורר בבוקר ולשנוא את עצמך קסם על ים כנרת פארנויה זמנית חיה בתוך קופסה - בהשתתפות קורין אלאל Shivers - בהשתתפות ניק קייב אלמנה עוד מעט ציפור וידאו קליפ: Dingo וידאו קליפ: Shivers להתעורר בבוקר ולשנוא את עצמך זמנים מוזרים נסיעה מהירה מתח מיני קסם על ים כנרת - בהשתתפות דנה ברגר הולכת בשקט Consolation זן נדיר - בהשתתפות קורין אלאל המכשפות עד העונג הבא Sweet Dreams (Are Made of This) - בהשתתפות קורין אלאל ודנה ברגר קוצים של פחד עד העונג הבא - בהשתתפות דנה ברגר, אסי לוי ורונה קינן וידאו קליפ: Sweet Dreams (Are Made of This)
זיכרי

הזִיכְּרִי (בערבית: ذكري), הם חברי זרם באסלאם שמתגוררים במחוז מקראן שבבלוצ'יסטן. הזרם קם במהלך המאה ה-15 כאשר מייסו הכריז את עצמו כמהדי. הזרם הזיכרי הוא זרם משני באסלאם בכלל ובכת ספציפי זה בפרט. מרבית מאמיניו מרוכזים בדרום מחוז בלוצ'יסטן, וחלקם בפקיסטן ובאיראן. מקור השם זיכרי באה מהמילה הערבית "דִ'קְר" (ערבית: ذكر, או "זיקר" בפרסית) שהיא מילה לתיאור האל בקוראן, ומשמש בין היתר ככינוי לזרם הסופי באסלאם. האמונה מבוססת על משנתו של המהדי בן המאה ה-15 - סעיד מוחמד ג'אנפורי. הזיכרים נוהגים להתפלל, בדומה למרבית המוסלמים, חמישה פעמים ביום. התפילה מתקיימת בקבוצות ובעת התפילה פניהם מכוונים למכה. תוכן התפילה, הנקרא "זיקר", שונה במקצת מתוכנה של התפילה הנפוצה. הזרם הזיכרי קרוב מאוד לאסלאם הסוני ודבק בקוראן לפי מצוות המהדי. מאמיני הזרם הזיכרי אינם מקיימים את מצוות החאג' בדומה לאחיהם המוסלמים. במקום זאת הם מבצעים סוג של צלינות הנקרא זיארה. המקום הקדוש להם, שם הם מבצעים את הזיארה, הוא מקדש זיכרי שנקרא "קוה-א-מוראד" (בפרסית: كوه مراد. פירוש השם הוא "הר התשוקה"), ונמצא בעיר טורבאט שבפקיסטן. המצווה מתקיימת אחת לשנה, בלילה ה-27 לצום הרמדאן. מרבית האוכלוסייה הזיכרית בעולם מרוכזת במחוז בלוצ'יסטן. הם מהווים את רוב האוכלוסייה בחבל הארץ גוואדר, וישנן קהילות זיכריות גדולות במחוז הפקיסטני סינד', בעיר קראצ'י ובמזרח איראן. לאחר מהומות של שנת 2014 זיכרים רבים עזבו את האזור. אתר קרן זיכרי Muhammad Akbar Notezai, Who are the Zikris?, The Friday Times - Naya Daur, ‏2016-09-29 (באנגלית אמריקאית)
על גבול האור

על גבול האור הוא אלבום האולפן ה-25 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי מיקי גבריאלוב, שיצא בנובמבר 1987. זהו שיתוף הפעולה החמישי והאחרון של איינשטיין וגבריאלוב, לאחר האלבומים ”בדשא אצל אביגדור“, ”סע לאט“, ”חמוש במשקפיים“ ושנה לאחר האלבום ”אוהב להיות בבית“. כל שירי האלבום הולחנו ועובדו על ידי גבריאלוב, למעט ”שיר השיירה“ בעל הלחן העממי, והרצועה ההומוריסטית ”בין שתיים לארבע“ שהולחנה על ידי שם טוב לוי. איינשטיין כתב חמישה משירי האלבום. את השאר כתבו לאה גולדברג נתן אלתרמן ועלי מוהר. בין השירים הבולטים באלבום: ”עוּף גוזל“, ”שיר השיירה“ ו”עיתונאי קטן“. השיר ”האוהבים על שפת הים“ (המוכר בשורתו ”בואי כלה“) התפרסם כעבור כמה שנים בלחן מחודש של אחינועם ניני (שגם שרה את השיר) וגיל דור וניתן לו השם הוא (בואי כלה). השיר ”שירי סוף הדרך“ הולחן קודם לכן על ידי שם טוב לוי והושר על ידו, וכן על ידי גידי גוב. בצילום שעל העטיפה נראה איינשטיין, בצעירותו, קופץ לגובה באצטדיון המכביה על רקע תחנת הכוח רדינג. ברקע התמונה עוד ארבעה גברים, ביניהם האדריכל זלמן ברחנא. התקליט הוקדש לזכרו של משה איש כסית, חברו הטוב של איינשטיין, שנפטר באותה שנה. באופן חריג מתחת לשם האלבום נכתב 'למוישלה', כפי שקראו לו חבריו. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מיקי גבריאלוב (למעט היכן שמצוין אחרת). אריק איינשטיין: שירה מיקי גבריאלוב: גיטרות, קולות רקע מיכה מיכאלי: גיטרה בס יצחק קלפטר: גיטרות מאיר ישראל: תופים, כלי הקשה, קולות רקע יוני רכטר: קלידים, סינתיסייזר יהודה פוליקר: בוזוקי, בגלמה מירל רזניק: כינור עלי מוהר: קולות רקע מיכאל תפוח: מפיק מנחם רגב: עיצוב עטיפה יעקב מורנו: טכנאי הקלטה, קולות רקע רפי פרסקי: עוזר טכנאי הקלטה שחר צרפתי: עוזר טכנאי הקלטה אמיר קרטס: עוזר טכנאי הקלטה ירון בכר: עיבוד תמונה באמצעות מערכת סייטקס (פיוניר לגלופות 1976) מידע על האלבום על גבול האור באתר MusicBrainz
משתנה

במתמטיקה ויישומיה, משתנה הוא סמל המסמן כמות, איבר של קבוצה, או ערך לוגי, העשויים להשתנות. בדרך כלל ערכו של המשתנה אינו ידוע, או שאינו קבוע. יחד עם המשתנה עשויים להופיע בביטוי גם קבועים, שערכם נתון, ופרמטרים, שערכם קבוע אך אינו מתואר במפורש. לעיתים קרובות מסומן משתנה באות לטינית קטנה, a , b , … , z {\displaystyle a,b,\dots ,z} , ובעיקר ב- y {\displaystyle y} , x {\displaystyle x} ו- z {\displaystyle z} . כאשר מופיע אותו שם משתנה כמה פעמים בביטוי (אריתמטי או לוגי), מתכוונים לכך שבכל ההופעות שלו הוא מקבל את אותו ערך. משתנים מופיעים, למשל, בהגדרת פונקציות כדוגמת f ( x ) = x 2 {\displaystyle f(x)=x^{2}} (כאן x {\displaystyle x} הוא המשתנה). למשתנים המופיעים במשוואות, בהן מבקשים למצוא את הערך שהצבתו תתן למשוואה ערך אמת, קוראים נעלמים. ההבחנה בין משתנה לפרמטר אינה מהותית, והיא תלויה בנקודת המבט ובמטרות. ביישומים, משתנה עשוי לייצג גודל מדיד, כגון תוצאה של ניסוי מדעי, או (בסטטיסטיקה) ערך של דגימה מתוך התפלגות. מבחינים ביו כמה סוגים של משתנים, על-פי סוג הערכים שהם יכולים לקבל: משתנה רציף הוא משתנה העשוי לקבל ערכים בקטע ממשי; המונח משתנה מנתי מתייחס למשתנה כזה, שבו יש משמעות ליחס בין ערכים שונים (כגון סכום כסף), להבדיל ממשתנים שבהם אין ליחַס משמעות מובהקת. משתנה בדיד הוא משתנה העשוי לקבל ערכים שלמים (או בקבוצה בת מנייה אחרת), כגון מספר הילדים במשפחה. במתמטיקה, הסימון הנפוץ ביותר למשתנה הוא x {\displaystyle x} . מקור השימוש בסימון התפתח לאורך השנים. תחילה, מהמתמטיקה הערבית. בערבית, כדי לציין דבר מה בלתי מוגדר, משתמשים במילה "شي" (מבוטא: שַי), שמשמעותה "דבר". בספרדית עתיקה הגיית האות x הייתה /ʃ/ (צליל האות ש'), וכך נפוץ השימוש באות זו לביטוי משתנה. משתנה, באתר MathWorld (באנגלית) משתנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)