טייג'ין קיופושו

טייג'ין קיופושו (ביפנית: 対人恐怖症, באנגלית: Taijin kyofusho symptoms או בראשי תיבות TKS) היא תסמונת ספציפית לתרבות (אנ') יפנית. המונח טייג'ין קיופושו מתורגם להפרעה (症, "שו") של פחד (恐怖, "קיופו") מיחסים בין אישיים (対人, "טייג'ין"). אלה הסובלים מטייג'ין קיופושו צפויים להיות נבוכים מאוד מעצמם או מפחדים לא לרצות אחרים בכל הנוגע לתפקודים של גופם או ההופעות החיצוניות שלהם. תפקודים גופניים והופעות חיצוניות אלה כוללים את פניהם, הריח, הפעולות או המראה שלהם. הם לא רוצים להביך אנשים אחרים בנוכחותם. תסמונת תרבותית זו היא פוביה חברתית המבוססת על פחד וחרדה.[דרוש מקור] התסמינים של הפרעה זו כוללים הימנעות מיציאות ופעילויות חברתיות, דפיקות לב מואצות, קוצר נשימה, התקפי פאניקה, רעד ותחושות אימה ופאניקה בסביבת אנשים. הגורמים להפרעה זו הם בעיקר מטראומה רגשית או מנגנון הגנה פסיכולוגי. הפרעה זו שכיחה יותר אצל גברים מאשר אצל נשים. שכיחות לכל החיים מוערכת ב-3%–13%. טייג'ין קיופושו מתוארת בדרך כלל כצורה של חרדה חברתית (פוביה חברתית), כאשר האדם מפחד ממגע חברתי ונמנע ממנו, וכתת-סוג של שינקיישיטסו (הפרעת חרדה ספציפית ליפן). עם זאת, במקום פחד להביך את עצמם או להישפט בחומרה על ידי אחרים בגלל חוסר היכולת החברתית שלהם, הסובלים מטייג'ין קיופושו מדווחים על חשש להעליב או לפגוע באנשים אחרים. ההתמקדות היא אפוא בהימנעות מפגיעה באחרים ולא בעצמו. במהדורה החמישית של המדריך האבחוני והסטטיסטי להפרעות נפשיות (DSM-5) היא נחשבת במקום זאת תת-קטגוריה של הקטגוריה "הפרעה טורדנית-כפייתית וקשורה אחרת" [300.3 (F42)], שבה גרסאות של טייג'ין קיופושו הם "שובו קיופו [...] הדומה להפרעה דיסמורפית בגוף ומאופיינת בפחד מוגזם מלהיות בעל עיוות גופני" ו"ג'יקושו-קיופו [...] המאופיינת בפחד מלהיות בעל ריח גוף פוגעני". מקור אחד אפילו מחלק את טייג'ין קיופושו לשני תת-סוגים שונים: נוירוטי ופוגעני. ניתן לחלק את תת-הסוג הראשון לשני חלקים שהם סוג קלאסי וסוג נמנע: הטיפוס הקלאסי החושש להישפט לשלילה בגלל סימנים פיזיים של חרדה ותחושת בושה בגלל חרדה, כאשר הסימנים הפיזיים שיכולים לגרום לפחד משיפוט כוללים הזעה ורעד. תת-הסוג השני עוסק באנשים שחושבים שמשהו בהם פוגעני, וכחלק מהפחדים שלהם נכללים ריח גוף, גזים, מגע עין מוגזם או לא מספיק, הסמקה וכו'. במערכת האבחון היפנית הרשמית, טייג'ין קיופושו מחולקת לקטגוריות הבאות: סקימן-קיופו (ביפנית: 赤面恐怖) – פוביה מהסמקה (אריתרופוביה) שובו-קיופו (ביפנית: 醜貌恐怖) – פוביה מגוף מעוות, בדומה להפרעת גוף דיסמורפית ג'יקושיסן-קיופו (ביפנית: 自己視線恐怖) – פוביה מקשר עין ג'יקושו-קיופו (ביפנית: 自己臭恐怖) – פוביה מריח גוף מסריח (המכונה גם תסמונת ייחוס ריח, אוסמופוביה או ברומידרוסיפוביה) פסיכולוגים יפניים מזהים גם סוגים נוספים של טייג'ין קיופושו על סמך החומרה: חולף: סוג זה של טייג'ין קיופושו הוא קצר מועד וחומרתו בינונית. הוא מופיע לרוב בקרב בני נוער, אך עשוי להתרחש בכל עת. הזייתי: זהו הסוג הנפוץ ביותר של טייג'ין קיופושו והוא הדומה ביותר לפוביה חברתית. הוא כרוני, מתחיל לרוב לפני גיל 30 ומשתנה בחומרתו מבינוני לחמור. פובי עם סכיזופרניה: זוהי הפרעה מסובכת יותר. במקרים כאלה, במקום פוביה, טייג'ין קיופושו היא ביטוי של תסמינים סכיזופרניים. אדם עשוי להיות מאובחן כסובל מטייג'ין קיופושו אם הוא מרגיש כאילו גישתו, התנהגותו ומאפייניו הפיזיים אינם מתאימים במצבים חברתיים. כתוצאה מתחושות אלו, הוא גם חווה סבל מתמשך בצורה של מצוקה רגשית באמצעות בושה, מבוכה, חרדה, פחד ורגשות מתוחים אחרים המתרחשים בהתמודדות עם נסיבות חברתיות. בנוסף, אנשים גם דואגים מחוסר יכולת לשמור על קשרים בריאים עם אחרים. כשזה מגיע ליצירת קשרים חברתיים, הסובלים מטייג'ין קיופושו נמנעים ממצבים חברתיים ובין-אישיים כואבים, ובמקביל נרתעים מלעשות זאת. לאלו הצפויים לפתח טייג'ין קיופושו יש מאפיין רגשני של היפוכונדריה. האיזון בין מופנמות למוחצנות ברגשנות היפוכונדרית מכוון יותר למופנמות. המופנמות גורמת לסובלים להתמקד בעצמם ובבעיות שיש להם, ועל ידי התקבעות בחולשות שלהם הם הופכים לחרדים ומדוכאים יותר. הטיפול היפני הסטנדרטי לטייג'ין קיופושו הוא טיפול מוריטה, שפותח על ידי שומה מוריטה בשנות ה-10 של המאה ה-20 כטיפול בהפרעות הנפש היפניות טייג'ין קיופושו ושינקיישיטסו (חרדה). המשטר המקורי כלל בידוד חולים, מנוחה כפויה במיטה, כתיבת יומן, עבודת כפיים והרצאות על החשיבות של קבלה עצמית ומאמץ חיובי. מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, הטיפול שונה כך שיכלול טיפולים קבוצתיים וטיפולי חוץ. גרסה שונה זו ידועה כטיפול נאו-מוריטה. גם תרופות מקובלות כאפשרות טיפולית בטייג'ין קיופושו. טיפולים אחרים כוללים הקהיה שיטתית, הכוללת חשיפה איטית לפחד ולמידת מיומנויות רגיעה, כדי לכבות פחד וחרדה. מילנציפרן, מקבוצת תרופות ה-SNRI, משמש בטיפול בטייג'ין קיופושו והוכח כיעיל להפרעת חרדה חברתית זו. ההיבט העיקרי בטיפול בהפרעה זו הוא לגרום למטופלים למקד את תשומת לבם בחלקי גופם ובתחושותיהם. בדרך כלל, מחלה זו מתבטאת בהיסטוריית ילדות של עיכוב חברתי וביישנות. ייתכן שהיא נובעת מחוויה טראומטית משפילה, או שהיא יכולה לנבוע מהתפרצות של המחלה לכל החיים שעולה לשטח רק לאחר זמן. נתונים קליניים מצביעים על כך שיותר גברים סובלים מהמצב מאשר נקבות, למרות העובדה שנשים קיבלו ציונים גבוהים יותר בסולם פוביה חברתית מגברים, ומדווחות על ציונים גבוהים יותר עבור נטייה לתחושות מבוכה. זה בשונה מהחברה המערבית שבה השכיחות של נשים עם פוביות חברתיות גבוהה במידה מסוימת מזו של גברים. בנוסף, מחקרים מצאו כי ההפרעה שכיחה בדורות מבוגרים יותר. שכיחות ההפרעה לכל החיים היא בין 3% ל-13% כאשר שינויים בחומרה מתרחשים לאורך כל חיי הסובלים ממנה. ההערכה היא שכ-17% מהאנשים הסובלים מטייג'ין קיופושו חוששים להיות בעלי ריח גוף מסריח. אף על פי שלפעמים הם אינם מאובחנים, תסמינים של טייג'ין קיופושו אינם נדירים ביפן. חרדה חברתית הפרעת אישיות נמנעת היקיקומורי צעירים שאינם לומדים ואינם עובדים הפרעה טורדנית-כפייתית Slayor, A. (2012, July 20). Taijin Kyofusho in Japan and South Korea. Retrieved June 19, 2013 from (אורכב 11.08.2015 בארכיון Wayback Machine) Jackson, Yo (2007-09-15). SAGE Reference – Culture-Bound Syndromes: Taijin Kyofusho. Knowledge.sagepub.com. doi:10.4135/9781412952668. ISBN 9781412909488. נבדק ב-2018-09-17. Saunders, Dustin. "Taijin Kyofusho: A Culture-Bound Syndrome". BrainPhysics.com. The Deep Health Network. אורכב מ-המקור ב-2013-04-25. נבדק ב-2013-04-22.] Tarumi, S.; Ichimiya, A; Yamada, S; Umesue, M; Kuroki, T (2004). "Taijin Kyofusho in University Students: Patterns of Fear and Predispositions to the Offensive Variant". Transcultural Psychiatry. 41 (4): 533–46. doi:10.1177/1363461504047933. PMID 15709650. Tanaka-Matsumi, J (1979). "Taijin Kyofusho: Diagnostic and cultural issues in Japanese psychiatry". Culture, Medicine and Psychiatry. 3 (3): 231–45. doi:10.1007/bf00114612. PMID 520018. Kawai, T., Minabe, Y., ori, N., Suzuki, K., Takei, N., (2003)., Is Taijin Kyofusho a Culture-Bound Syndrome?. http://ajp.psychiatryonline.org/article.aspx?articleID=176343 Diagnostic and statistical manual of mental disorders: DSM-5 (5th ed.). Arlington, VA: Amer. Psychiatric Pub. Incorporated. 2013. pp. 263–264, 837. ISBN 9780890425541. Sana Loue, Martha Sajatovic, Culture specific diagnoses, Encyclopedia of Immigrant health, ניו יורק: Springer, 2012, ISBN 978-1-4419-5659-0 Fritscher, L. (2013, April 01). Taijin Kyofusho. Retrieved from www.about.com. June 21, 2013. Maeda, F; Nathan, J. H. (1999). "Understanding taijin kyofusho through its treatment, Morita therapy". Journal of Psychosomatic Research. 46 (6): 525–30. doi:10.1016/S0022-3999(98)00113-5. PMID 10454167. Kora, T. (1965). "Morita Therapy". International Journal of Psychiatry. The ToDo Institute. 1 (4): 611–45. PMID 5840512. Nagata, Toshihiko; Wada, Akira; Yamada, Hisashi; Iketani, Toshiya; Kiriike, Obuo (2005). "Effect of milnacipran on insight and stress coping strategy in patients with Taijin Kyofusho". International Journal of Psychiatry in Clinical Practice. 9 (3): 193–198. doi:10.1080/13651500510029228. PMID 24937790. Ono, Yutaka; Yoshimura, Kimio; Yamauchi, Keita; Asai, Masahiro; Young, Jerome; Fujuhara, Shigeki; Kitamura, Toshinori (בדצמבר 2001). "Taijin Kyofusho in a Japanese Community Population". Transcultural Psychiatry. 38 (4): 506–514. doi:10.1177/136346150103800408. {{cite journal}}: (עזרה) Feusner, Jamie D.; Phillips, Katharine A.; Stein, Dan J. (2010). "Olfactory reference syndrome: Issues for DSM-V". Depression and Anxiety. 27 (6): 592–9. doi:10.1002/da.20688. PMC 4247225. PMID 20533369.