laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1393

שנת 1393 היא השנה ה-93 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. גיאורגי השביעי, מלך גאורגיה הופך להיות המלך היחיד של גאורגיה אחרי מות אביו בגרט החמישי הגדול. 28 בינואר - מסיבת הבוערים (אנ') - נשף מסיכות בארמונו של שארל השישי מסתיים בשריפתם למוות של כל המשתתפים למעט המלך 8 בפברואר – בלאנש מצרפת, דוכסית אורליאן (נולדה ב-1328) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1393‎ נפטרים ב-1393‎ מדיה וקבצים בנושא 1393 בוויקישיתוף
יעקב משולם אורנשטיין

רבי יעקב משולם אורנשטיין (ה'תקל"ה, 1775 - כ"ה באב ה'תקצ"ט, 1839) היה רב, פוסק, אב בית דין לבוב, ומגדולי רבני גליציה. מכונה הישועות יעקב על שם ספרו. נולד בסטנוב שבאוקראינה לרבי מרדכי זאב אורנשטיין, שהיה אחר כך רבה של לבוב. הוא היה צאצא לשושלת רבנים שהחזיקה במשרת הרב בלבוב במשך יותר מ-150 שנה. לאחר פטירת אביו, כשהוא עדיין ילד, גדל בירוסלב. שם נישא עם שרה, בתו של הגביר צבי הירש וואהל. שנים אחדות סיפק לו חותנו את צרכיו ביד נדיבה ואף פתח לו ישיבה במקום. בהמשך כיהן כרב בז'ולקווה. לאחר פטירת הרב צבי הירש רוזאניש בו' בכסלו תקס"ה (1804), התמנה כרב וראש ישיבה בלבוב על כיסא אביו, אך הוא בא ללבוב לממש את המינוי, רק ב-1805. בשנת ה'תקע"ו (1816) היה מעורב בפרשת החרם שהוטל על שני משכילים: רבי שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) ואברהם הירש נטקס (מקורות משכיליים מאוחרים העלו את המספר לארבעה). הרב אורנשטיין לא הטיל את החרם, שנראה שמקורו היה בחוגי החסידים, אך הואשם על ידי השלטונות בכך שלא דיווח עליו. עם זאת, הפקידים קבעו כי לא היה אויב לחינוך המודרני. בפקודת השלטונות, לאחר שהואשם על ידי המשכילים בקנאות חשוכה, נאלץ לקרוא דרשה בגרמנית שבה הוכרז כי לחרם לא היה תוקף. כתב את הספר "ישועות יעקב" על השולחן ערוך, שעל שמו זכה לכינויו. הספר ישועות יעקב כולל ארבעה כרכים על האורח חיים, שלושה כרכים על היורה דעה ושלושה כרכים על אבן העזר, בנוסף נדפס גם כרך שו"ת. בפירוש הישועות יעקב חלק קצר המסביר את השולחן ערוך וחלק ארוך יותר המביא את דעות קודמיו ודן בהן. ספר חידושיו על חמישה חומשי תורה נקרא גם הוא 'ישועות יעקב' ונדפס לראשונה בורשא בתרע"ב. על השתלשלות מינויו בצעירותו לרב בירוסלב, וסירובו לכתב המינוי ניתן לקרוא בהקדמה לספר המידות על פי המגיד מדובנא. בנו היחיד היה הרב מרדכי זאב אורנשטיין, נבחר לאב"ד פרעמישלא. אחיו היה הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין. אחייניו היו רבי יוסף שאול נתנזון ורבי מרדכי זאב איטינגא. חיים נתן דמביצר, כלילת יופי, ח"א, קראקא תרמ"ח, אות כא, דף ק"נ עמוד ב' ואילך "יעקב משולם אורנשטיין", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מאיר בלבן, שלשלת היחס של משפחת אורנשטיין-ברודא, באתר היברובוקס דוד הלחמי, רבי יעקב משולם אורינשטיין (בעל „ישועות יעקב”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רס"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) משה צינוביץ, חותמי תקופה - מאה שנה לפטירתו של הרב יעקב משולם אורנשטיין, הצופה, 1 בספטמבר 1939 הרב אלתר מאיר, הרב יעקב משולם אורנשטין ז"ל מלבוב, הארץ, 6 באוגוסט 1939 יעקב משלם בן מרדכי זאב אורנשטיין (1775-1839), דף שער בספרייה הלאומית רחל מנקין, "החרם בלמברג 1816 - רברבנות משכילית והיסטוריוגרפיה יהודית", ציון ע"ג. סיפור מינוי הרב אורנשטיין ודחייתו את הרבנות מופיע בהקדמת אברהם דב בער פלאם לספר המידות על פי המגיד מדובנא (באתר הספר העברי). תחילה הציעו את המינוי לדודו הזקן. לשמחתם זה סירב, והעבירו את המינוי לאורנשטיין. אלא שאשת הדוד ששמעה על מינוי הצעיר התקוממה על כך שבעלה יהיה פחות מאחיינו. זו שכנעה את הדוד הזקן לחזור בו מסירובו. הרב אורנשטיין שמע זאת ומיד ויתר על מעמדו. ועד העיר החליט בכל זאת לבוא ולפייסו על אבדן הרבנות בירוסלב. במקרה נקלע למקום המגיד מדובנא אשר הצליח למצוא הסבר יפה בכתובים, והרב אורנשטיין זכר זאת לטובה גם בערוב ימיו. (בספר הרב מוזכר מספר פעמים כ'רב א"ש' - ראשי תיבות אורן-שטיין, מתוך כוונה לשמר את זכויות היוצרים של המספר "פלאם" שמשמעות שמו ביידיש הוא 'אש'.) ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1301

שנת 1301 היא השנה הראשונה במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. בית דונאטי (גוולפים שחורים) גוברים על בית צ'רקי (גוולפים לבנים) בפירנצה, ומגרשים ממנה את הגוולפים הלבנים. בין מגורשים היה דנטה אליגיירי. ברתולומאו דלה סקלה נהפך ללורד של ורונה. על יהודי ירושלים מוטלות גזירות על הלבוש על ידי השליטים הממלוכים. 25 באוקטובר – שביט היילי מגיע לפריהליון. 7 באוקטובר – אלכסנדר מטבר, בנו של מיכאל מטבר (נפטר ב-1339) אנדרו השלישי – מלך הונגריה. אחרון משושלת ארפד. 14 בינואר – אנדראש השלישי, מלך הונגריה (נולד ב-1265) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1301‎ נפטרים ב-1301‎ מדיה וקבצים בנושא 1301 בוויקישיתוף
כביש 87

כביש 87 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של בקעת כינרות ומרכזה של רמת הגולן, מצומת כפר נחום במערב ועד לצומת בשן במזרח. אורכו של הכביש הוא 35 ק"מ. העבודות על הכביש החלו במחצית השנייה של שנת 1970 והכביש תוכנן להיות ציר הגישה המרכזי לגולן. ביולי 1972 נחנך גשר אריק על הירדן שנבנה במסגרת הכנת הכביש, אולם בסוף 1972 הוא היה עדיין ללא שימוש, למרות שכוסה אספלט, בגלל שקטע הכביש שממערב לירדן, עד כפר נחום לא נפרץ. במרץ 1973 הודיע דובר מע"ץ שהעבודות על הכביש יחלו בימים הקרובים. הכביש הושלם בתחילת 1979. על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל, צפוי כביש 87 לשנות את מספרו לכביש 900 בקטע שבין צומת יהודייה לצומת כפר נחום. כנסיית הלחם והדגים מנזר דומיני כפר נחום עין איוב המנזר היווני גשר אריק בקעת בית צידה ושמורת הטבע בית צידה שמורת יער יהודיה ונחל יהודיה אנדרטת חטיבה 7 חורבת חושניה ושמורת אירוס חושניה אנדרטת חטיבה 179 אנדרטת גדוד 71 הכנרת רמת הגולן כבישי ישראל יעקב ארז, דרכים בגולן, מעריב, 14 באוקטובר 1970 גשר אריק נחנך בצפון מזרח הכנרת, דבר, 21 ביולי 1972 נחום ברנע, הכביש שנגמר באמצע, דבר, 20 בדצמבר 1972 ייסלל כביש גישה חדש לרמת הגולן, דבר, 27 במרץ 1973 הושלם הכביש, דבר, 12 בפברואר 1979
צומת (רשת)

צומת (באנגלית: Vertice, Node) הוא כל ייצוג ברשת של גורם. הצומת יכול להיות מחובר לצמתים אחרים על ידי קשתות (הקשרים או החיבורים בין הצמתים). בגרפים, הצומת הוא ייצוג תאורטי בלבד. ברשתות, לצומת יכולות להיות תכונות והוא יכול לייצג ישות מהעולם האמיתי. צומת הוא כל רכיב המהווה חלק מרשת מחשבים ומסוגל לשלוח, לקבל ולהעביר חבילות מידע באותה הרשת. צמתים יכולים להיות מחשבים, מחשבי כף יד, טלפונים סלולריים או רכיבי רשת כמו גשרים, רכזות ונתבים. כמו כן, המונח צומת רשת מתייחס לקבוצה של מכשירים, לא בהכרח באותו מיקום גאוגרפי, שמספקים שירותים לרשת ומנוהלים כיחידה אחת. צמתים שמנתבים מידע וגם מקבלים ושולחים מידע נקראים צמתי על. לכל צומת ברשת חייבת להיות כתובת MAC. תורת הגרפים תורת הרשתות רשת חברתית ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה ובנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 99

כביש 99 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של אצבע הגליל וצפונה של רמת הגולן, מצומת המצודות במערב ועד לצומת מסעדה במזרח. החל מבניאס עוקב הכביש אחר תוואי הזרימה של נחל סער. אורכו של כביש 99 הוא 24 ק"מ. חורשת טל שמורת תל דן שמורת נחל שניר מוזיאון בית אוסישקין שמורת נחל חרמון בניאס מפלי סער מפל רסיסים יער אודם ברכת רם אצבע הגליל רמת הגולן כבישי ישראל
עוגת חתונה

עוגת חתונה היא עוגה מסורתית המצופה בדרך כלל בבצק סוכר ומוגשת לאחר טקס החתונה במהלך קבלת הפנים הנערכת לאורחים. בתרבות המערבית, עוגת החתונה היא עוגה גדולה המקושטת בעיטורי סוכר ומרציפן, ולרוב כוללת מספר קומות בגדלים ההולכים וקטנים, המונחות אחת על השנייה, לעיתים עם מרווחים ועמודים תומכים בין קומה לקומה. יש השמים דמויות של החתן והכלה בראש העוגה (ולעיתים הדמויות עשויות מחומרים הניתנים לאכילה). בתרבות המערבית נהוג שהכלה והחתן יחד פורסים את הפרוסה הראשונה של העוגה. מנהג זה מקורו במנהג הקדום בו הכלה פורסת את העוגה ומגישה אותה למשפחת החתן על מנת לסמל את כניסתה למשפחה זו. לפי מסורת אחרת, הכלה והחתן מאכילים זה את זו בפרוסה הראשונה על מנת לסמל את מחויבותם האחד לשני. ישנה אמונה לפיה אורחות החתונה הרווקות הלוקחות חלק מהעוגה וישנות כשהעוגה תחת ראשן, תחלומנה על הגבר עמו תינשאנה. לפי מנהג בריטי מקובל, חלק מעוגת החתונה נשמר בעקבות החתונה לטקס ההטבלה של הבן הראשון של בני הזוג. עוגות חתונה אלה הן עוגות פירות באלכוהול המסוגלות להישמר זמן רב. מקורה של עוגת החתונה במנהג מימי הביניים לפיו אורחי החתונה נהגו להביא לזוג הנישא עוגה במתנה. עוגות אלה נערמו בערימה יחד - ולמעשה שימשו הבסיס למטבחם של הזוג הנישא. גם קודם למנהג זה נהגו בחתונות לאכול עוגות, עוגיות ומגדנות אחרות. בחתונות רומיות נהגו לחלק לאורחים מיני מתיקה. מאחר שעד לתחילת המאה ה-20 לא היו אמצעי קירור, ומאחר והכנת עוגת החתונה ארכה זמן רב, נהגו להכין החל מימי הביניים סוג עוגות אשר יצליח לעמוד זמן רב מבלי להעלות עובש. עוגה זו הייתה עוגת פירות שהושרתה זמן רב באלכוהול (בדרך כלל בליקר), ולאחר מכן צופתה ציפוי סוכר ושומן אשר הגן על העוגה. ההשראה לעוגת הקומות בעת המודרנית הייתה צריח כנסיית סט מרי לה בו שבלונדון. המלך הנרי השמיני אף חוקק חוק שקבע את מרכיבי עוגת החתונה (וביחוד את כמות הסוכר בה) על מנת לקבע את המיסים על הסוכר. בתרבות המערבית נהוג לשים בראש עוגת החתונה פסלים של חתן וכלה בלבוש חתונה (הכלה בשמלת כלה לבנה, והחתן בחליפת שרד שחורה - לרוב בטוקסידו). מנהג זה הפך פחות פופולרי במשך השנים, וכיום נהוג ליצור עוגות חתונה עם עיטורים המתאימים לאישיות החתן והכלה (כך לדוגמה קיימות עוגות חתונה שבראשם שמים בובות אלביס פרסלי או מיקי מאוס ומיני מאוס). בחתונות חד-מיניות יש השמים בהתאם בראש עוגת החתונה שני חתנים או שתי כלות. בעבר נאפו גם בישראל עוגות חתונה בסגנון המערבי, ולעיתים במקומן או בנוסף להן - חלה קלועה גדולה. כיוון שמסיבת החתונה כללה לרוב ארוחה בשרית כשרה, העוגה הוכנה כפרווה. עוגות החתונה תופסות מקום של כבוד כחלק מרכזי וחשוב בחתונה. יש אף זוגות ישראלים המאמצים את המנהג של שמירת העוגה עד ליום הנישואים הראשון או עד ללידת הילד הבכור. בחתונות דתיות נהוגה עדיין חלה קלועה, וטעימה ממנה נחשבת כסגולה. קבלולי (לחם כלולות) - עוגת כלולות של יהדות גאורגיה, חלק מריקוד הקבלולי שלאחר החופה. קק לאפיס סראוואק - עוגת חתונה מאינדונזיה מדיה וקבצים בנושא עוגת חתונה בוויקישיתוף גלן קולינס, אין אין אין חתונה בלי עוגה, באתר הארץ, 27 ביולי 2014 תמונה של עוגת חתונה הומוסקסואלית.
ניאזוב

ניאזוב או ניאזוף (ברוסית: Ниязов; בבוכרית: Ниёзов ניוזוב; בטורקמנית: Nyýazow) הוא שם משפחה רוסי ומרכז אסייאתי הנפוץ באוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ובקרב יהודים בוכריים. מקור השם ניאזוב הוא מן השפות הפרסית, הבוכרית והרוסית. ניאז\נייאז פירושיו מפרסית או בוכרית הם: 1.מתנה, 2.משאלה או 3.מחילה. הסיומת הרוסית "וב" (ов) מציינת של או בן של. לשם קיימת הגרסה הנשית ניאזובה (Ниязова) המשמשת לרוב בארצות ברית המועצות לשעבר ועל ידי נשים בלבד. האם התכוונתם ל... ספרמורט ניאזוב – מדינאי טורקמני, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו. שלמה ניאזוב – מתאגרף ישראלי, התחרה בנבחרת ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מוראט ניאזוב – בנו של ספרמורט ניאזוב, בכיר בממשלת טורקמניסטן. ממוצא יהודי-טורקמני. יוסף ניאזוב (יוסי ניאזוב) - חזן, פייטן וזמר ישראלי-בוכרי. ישראל ניאזוף – רב. תמך ופעל רבות למען הצנעת הפרסומות בישראל, פעל רבות אף בלונדון למעמד יהודי העיר. נפטר בשנת 2007. ניאזי – שבט פתאני. נטלי ניאזוב-דוקטור פירוש שם המשפחה ניאזוב (ברוסית), UFOLOG.RU
חד-תאיים

חד-תאיים (Unicellular organism) הוא כינוי לאורגניזם העשוי מתא יחיד (בניגוד לרב-תאיים שעשויים משני תאים או יותר המתפקדים יחדיו), כשמינים חד-תאיים נחשבים לצורות החיים העתיקות ביותר שהתפתחו לפני 3.8 מיליארד שנים. יצורים אלה יכולים להיות פרוקריוטים, ארכאונים או אאוקריוטים. קבוצות אלה הן פוליפילטיות או פרפילטיות ואינם קרובות בצורותיהם, אם כי החלו מאב קדמון אחד בעל אותו מאפיין. בין הקבוצות החד-תאיות העיקריות ישנם: חיידקים, ארכאונים, פרוטוזואים ומספר קטן של אצות ושמרים. בניגוד לאורגניזמים רב תאיים, יצור חד-תאי הוא תא בודד המהווה את כל היצור, מבצע את כל פעולות החיים ואינו תלוי בתאים אחרים. אין לו התמחות ולכן יעילותו נמוכה. הוא מתקיים אך ורק בסביבה מימית. חילוף החומרים נעשה דרך קרום התא. מתרבה על ידי חלוקת התא לשניים. קצב ריבוי מהיר. לאחרונה התגלתה מושבה של יצורים חד תאיים הפועלים ביחד. תאים אלו שייכים למין חדש הנקרא כוֹאָנוֹאֶקָה פְלֵקְסָה ממשפחת הכוֹאַנוֹפְלַגֶלַאטִים ומסוגלים לשוט ביחד ומראים התנהגות התלויה במבנה המיוחד שהם יוצרים. החד-תאיים זעירים ביותר, ורק הגדולים ביותר מביניהם (כמה מינים של אמבה) נראים לעין הלא-מצוידת. מכאן השימוש בכינוי מיקרו-אורגניזמים עבור החד-תאיים, עם זאת ישנם גם מיקרו-אורגניזמים רב תאיים כגון רוב דובוני מים והנמטודות. קיומם של יצורים חד-תאיים נתגלה עם ראשית השימוש במיקרוסקופ במאה ה-17; ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק, חלוץ המיקרוסקופיה, תיאר רבים מהם. אך איש לא עמד על חשיבותם של היצורים הזעירים הללו ליצורים גדולים מהם, וביניהם האדם, לפני שהציג לואי פסטר את "ההשערה החיידקית" שלו, בשנות ה-60 של המאה ה-19. פסטר היה הראשון שעמד על התפקיד המרכזי שממלאים חד-תאיים במחלות אדם ובהמה, ובתהליכים ביולוגים וביוכימיים אחרים, כמו פירוק (ריקבון) ותסיסה. הגדול בחד-תאיים הוא המין Valonia ventricosa שלו קוטר של עד 4 סנטימטר. חד תאיים שמשתפים פעולה, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2019-11-13
כביש 91

כביש 91 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של עמק הירדן ומרכזה של רמת הגולן, מצומת מחניים במערב ועד לצומת זיוון הסמוכה לעין זיוון במזרח. אורכו של כביש 91 הוא 28 ק"מ. הכביש יצא במקור מצומת חצור, ועבר דרך קיבוץ מחניים, אולם בהמשך הוסט הכביש מעט צפונה משם, מצומת מחניים לכיוון רמת הגולן. אתר הנצחה למושבה משמר הירדן גשר בנות יעקב מצפה גדות בית המכס העליון אנדרטה לחללי אגד ארטילרי 212 נפח אנדרטת חטיבה 188 אנדרטת חטיבה 679 הר שיפון גן ראובן - גן לאומי עין צנובר (בסמוך לבסיס צבאי צנובר) עמק הירדן רמת הגולן כבישי ישראל גן לאומי עין צנובר באתר האינטרנט של טיולי: "יש למה לחכות: 11 הגנים הלאומיים שצפויים להפתח ולהתחדש ב-2021", 30 בדצמבר 2020 כביש 91: סרטון למטיילים, באתר הבלוג נעמוש / הרמה הסורית / מלחמת ששת הימים
הנרי (יחידת מידה)

הנרי (מסומלת באות H) היא יחידת מידה של השראות. אם סך השטף המגנטי במעגל שזורם בו זרם של 1 אמפר הוא 1 ובר, אז ההשראות של המעגל שווה 1 הנרי. ביחידות SI בסיסיות: H = W b A = V × s A = k g × m 2 s 2 × A 2 = Ω × s {\displaystyle H={\frac {Wb}{A}}={\frac {V\times s}{A}}={\frac {kg\times m^{2}}{s^{2}\times A^{2}}}=\Omega \times s} היחידה נקראת על שמו של הפיזיקאי האמריקני ג'וזף הנרי. יחידות מידה על שם אישים הנרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Rowlett, Russ, How Many? A Dictionary of Units of Measurement, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ‏28 ביולי 2000 (ארכיון)
כביש 46

כביש 46 הוא כביש אורך קצר במרכזה של ישראל. הכביש שאורכו 4 ק"מ בלבד, נסלל במטרה לחבר את כביש 1 ממחלף לוד עם כביש 444. כביש זה משרת בין היתר את הנוסעים אל איירפורט סיטי, מכיוון שבנסיעה לכיוון צפון בלבד מסתעף כביש כניסה למקום. כמו כן, בסמוך לכביש עתידה להיבנות תחנת הרכבת שוהם במסגרת התוכניות לחידוש המסילה המזרחית.  כביש 46 הנוכחי, שנמצא בין צומת אל על לצומת ברקת, צפוי להתבטל על ידי כביש 40 החדש שיחליף אותו ("עוקף התעשייה האווירית"). בכביש 46 החדש יהיו ארבעה מחלפים: מחלף הטייסים - בצומת הטייסים מתוכנן להיבנות מחלף חדש שיאפשר נסיעה מהירה בכביש 46, ממנו אל כביש 6. מחלף יהוד דרום - מחלף חדש שייבנה ליד צומת יהוד מערב. המחלף יאפשר נסיעה מהירה בכביש 46 וחיבור דרך רמזורים לצומת יהוד מערב ולשני הכבישים של הצומת, כביש 461 וכביש 412. ממזרח למחלף ייבנה גשר מעבר לכלי רכב מעל לכביש 46 לצורך גישה לבית העלמין של יהוד-מונוסון. מחלף אור יהודה דרום - מחלף חדש ליד הצומת של כביש 412 עם הכביש של רחוב יהדות קנדה באור יהודה, המחלף יאפשר נסיעה מהירה בכביש 46 ופנייה ללא רמזורים על ידי לולאה, מהכביש המהיר ישירות לכביש "עוקף אור יהודה" שייסלל מהמחלף לכיוון כביש 461, ממערב לאור יהודה. המחלף יאפשר פנייה מהכביש העוקף ואל הכביש העוקף, מכל כיווני הנסיעה ללא רמזורים. כמו כן ההמחלף יבטל גם את צומת צפריה וצומת חמד המרומזרים שנמצאים כעת בכביש 412. היוצאים מצפריה ומחמד ייסעו עד למחלף הסמוך הזה ודרכו יחצו את כביש 46 ללא הפרעה לתנועה. מחלף שפירים - המחלף ישודרג על ידי תוספת של לולאה חדשה מצפון למזרח (מכביש 46 לכביש 1) ותוספת של עקומה חדשה ממערב לצפון (מכביש 1 לכביש 46).   כבישי ישראל על-פי תוכנית מתאר ארצית לדרכים (תמ"א 3) - שינוי מס' 2, סעיף 2, סעיף קטן (5)
כביש 80

כביש 80 הוא כביש אורך בנגב, המוביל מצומת ערערה בנגב ועד ליישוב מצדות יהודה. אורך הכביש הוא 34 קילומטרים. הכביש מתוכנן להיות חלק מציר אורך מגבול מצרים, הנגב ולאורך מזרח יהודה ושומרון. מטרתו להוות כביש ראשי שיעקוף את אזור היישוב הצפוף של קו שכם-חברון ויאפשר מעבר מהיר בין אזורים אלו מבחינה תחבורתית. מבחינה מדינית הכביש אמור לקשר בין צפון ודרום יהודה ושומרון על-פי תוכנית אלון, וגם יאפשר, במסגרת הסדר מדיני, מעבר בטוח לסחר בין יהודה ושומרון למצרים. בהתאם להסכם וואי בשנת 1998, הוחלט לסלול את קטע כביש 80 החוצה את מדבר יהודה ולקשר את קטע הכביש הקיים בדרום עם כביש אלון בצפון, אך תוכנית זו לא התממשה. במסגרת תוכנית אב לתחבורה ביהודה ושומרון, המתוכננת להתחבר לתמ"א 1, פורסם ב-2020 כי כביש 80 ייכנס להליכי תכנון ככביש חלופי לכביש 60. בנוסף על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שפורסמה בסוף שנת 2018, צפוי כביש 80 לעבור שינוי במספור: למספר 314 תוכנית הכביש אושרה על ידי מועצת התוכנית העליונה להפקדה וכן קיימת החלטת ממשלה לחישוף תוואי הכביש ותפיסת חזקה לאורכו. הגן הלאומי תל ערד יער יתיר בסיס חיל אוויר נבטים כבישי ישראל י. אלון רומז, כי תוכניתו התקבלה בחלקה, על המשמר, 3 ביולי 1969 גדי גולן, ‏גופים ירוקים נגד סלילת כביש 80 במדבר-יהודה - בהתאם להסכם וואי, באתר גלובס, 3 במאי 1999 ענת ג'ורג'י, בונים מיגון - ולא רק אקוסטי - משרד התחבורה נאלץ לעדכן את תוכניות הסלילה בעקבות המצב הביטחוני, באתר הארץ, 17 באפריל 2001 מישל מחנין, אושרה תכנית אב לתחבורה ביו"ש – סמוטריץ': "צעד בהחלת הריבונות", באתר חדשות 0404‏, 12 בינואר 2020 אמיר אטינגר, ‏בשורה לתושבים: כביש 80 וכבישים חדשים ביהודה ושומרון, באתר "סרוגים", 8 בנובמבר 2020
כביש 73

כביש 73 הוא כביש רוחב בעמק יזרעאל בצפונה של ישראל. הכביש מוביל מצומת נהלל במערב אל צומת עדשים במזרח ואורכו 12 קילומטר. עם הקמת גבת ושריד והתיישבות באזור של קבוצת השרון וקבוצת עיינות (שהקימו אחר כך את רמת דוד) בשנת 1926, החלו נציגי היישובים לדרוש מהממשלה את סלילת הכביש שיחבר את היישובים החדשים לכביש עפולה נצרת ולכביש חיפה נצרת. קטע ראשון של הכביש, שחיבר את כביש 60 עם גניגר, נסלל ב-1930. עוד לפני שנסלל, שימש תוואי הכביש את הנוסעים מירושלים ומתל אביב לחיפה כדי לעקוף את נצרת. לקראת סוף 1934 הושגה הסכמה בין הממשלה והיישובים בסביבה על סלילת הכביש בין גניגר לנהלל, אולם ביולי 1935 הודיע מושל מחוז נצרת שהסלילה תתעכב מסיבות תקציביות. חיים גבתי העלה את ההשערה שאי סלילת הכביש נובעת מהרצון למנוע את הסטת התנועה לחיפה מלעבור דרך נצרת באופן שעלול לפגוע במסחר בעיר. עבודות מקדימות לסלילת הכביש החלו בתחילת 1936. עם פרוץ המרד הערבי הגדול גבר הלחץ מצד היישוב היהודי לסלילת הכביש, בגלל התקפות על כלי רכב של יהודים שעברו בנצרת ובאוגוסט 1936 פרסם הנציב העליון הודעה רשמית שהכביש הוגדר כפרויקט ציבורי לצורך הפקעת קרקעות. העבודה נמסרה לידי סולל בונה וסלילת הכביש החלה בספטמבר 1936. בסלילת הכביש השתתפו המתיישבים ביישובי הסביבה אשר לצורך כך רכשו משאית, שלימים נודעה הודות לשיר הילדים האוטו שלנו גדול וירוק שנכתב עליה. בנובמבר 1936 הופסקה העבודה בגלל הגשמים, והיא חודשה במרץ 1937 והכביש הושלם ביולי 1937. הכביש נסלל ברוחב של 5.5 מטר ובאורך של 11.6 קילומטר. במרץ 1938 נעשו תיקונים בכביש ליד קיבוץ שריד. בתחילה דובר על סלילת כביש ברוחב של 3 מטר בעלות של 3000 לא"י, ושהיישובים ישתתפו במחצית העלות. אולם בהמשך הוחלט על כביש ברוחב 5.5 מטר בעלות של 17,500 לא"י והממשלה דרשה שהיישובים ישתתפו ב-5000 לא"י. בעצתו של משה שרת היישובים הסכימו, כאשר חלק מהסכום הובטח על ידי יישובים אחרים באזור שנהנו גם הם מסלילת הכביש. במהלך תכנון הכביש דרשו אנשי גבת שהכביש יעבור מדרום לקיבוץ שלהם. אולם מטעמי עלות בקשתם נדחתה[דרוש מקור]. על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל, צפוי כביש 73 לעבור שינוי במספור: למספר 731 כבישי ישראל עמק יזרעאל צילום נסיעה בכביש 73 מצומת עדשים לצומת נהלל עדכון על הוזזת צומת ברוך קילומטר מזרחה. פתיחה דצמבר 2019 (אורכב 04.02.2019 בארכיון Wayback Machine) חיים גבתי, היסולל סוף סוף כביש נהלל - גניגר?, דבר, 14 בינואר 1935 נשלם מפעל הכבישים בעמק, דבר, 22 בינואר 1931 איה הבטחת הממשלה לסלול כביש גניגר - נהלל?, דבר, 27 בדצמבר 1934 חיים גבתי, קיר אטום, דבר, 19 באוגוסט 1935 יש עבודות אך לא לנו. עד מתי?, דבר, 6 בפברואר 1936 ירוחם, לאור המדורות, דבר, 6 במאי 1936 כביש גניגר - נהלל, דבר, 20 באוגוסט 1936 ברל רפטור, על פני חזית העבודה, דבר, 24 בינואר 1937 כביש נהלל - גניגר, דבר, 16 בנובמבר 1936 מרים אהרוני, סיפור סלילתו של כביש נהלל-גניגר בשנות ה-30, אתר קיבוץ יפעת, 2011 ש. אטינגר, כבישים חדשים בעמק יזרעאל, דבר, 2 ביולי 1937 מפה, דבר, 2 ביולי 1937 הממשלה סוללת כביש בסביבה יהודית, דבר, 10 במרץ 1938 משה שרת, יומן העבודה, 18-19 ביולי 1936
המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו

המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (באיטלקית: Centro di Documentazione Ebraico Contemporanea) או בקיצור CDEC, הוא מרכז עצמאי לתיעוד היסטורי הקיים משנת 1955. המכון מקדם את לימוד האירועים, התרבות ואת חיי היום-יום של היהודים, תוך שימת דגש על יהדות איטליה בת זמננו. מנהל המכון הוא גדי לוצאטו ווגרה (איט'), בנו של עמוס לוצאטו. חוקרת במכון היא ד"ר ליליאנה פיצ'יוטו (Liliana Picciotto), מחברת ספר הזיכרון לשואת יהדות איטליה, המביא פירוט שמי של הנספים, תולדות חייהם ונסיבות גירושם ומותם. המכון עוסק בתיעוד, חינוך ומאבק באנטישמיות. המרכז ממוקם במבנה שהיה בזמנו בית הספר העממי והתיכון של יהדות מילאנו ברחוב האופילי (Via Eupili 8). המכון הוקם בשנת 1955 ביוזמת "הפדרציה של הצעירים היהודיים באיטליה" (Federazione Giovanile Ebraica Italiana) במטרה לחקור ולאסוף מסמכים מכל סוג שהוא הקשורים לגזרות האנטישמיות באיטליה ולתרומה היהודית לתנועת ההתנגדות נגד הכיבוש הגרמני באיטליה בימי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1957 הוא הוכר כמרכז לימודי. בשנת 1986 הוא הוכר בתור "אונלוס" (ONLUS) - ארגון הפועל ללא כוונת רווח ומקיים פעילות חברתית, מעמד המאפשר לו לקבל תרומות, אשר חלקן מוכר בתור הוצאה לצורכי מס. המכון מספק ספרות, אמצעי הסברה וכן מסמכים לפעולות הסברה והדרכה לתלמידים ולחוקרים. בנוסף, הוא עורך תערוכות ניידות לפי הזמנה. במכון קיימות המחלקות הבאות: ספרייה אוסף קלטות וידאו ארכיב היסטורי ארכיב למידע על גזרות קדומות חומר לימודי על השואה המכון מקיים שיתוף פעולה עם יד ושם ומכונים דומים בעולם. IL LIBRO DELLA MEMORIA Gli ebrei deportati dall' Italia (1943-1945) ricerca di Liliana Picciotto Fargion, Edizione Gruppo Ugo Mursia Editore. Roberto Bassi, Ricordo di Massimo Adolfo Vitale. Dal Comitato Ricerche Deportati Ebrei al Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea, in "La rassegna mensile di Israel", v. XLV, n. 1-3 (gennaio-marzo 1979), pp. 8-21 Klaus Voigt, Das Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea in Mailand, in "Zibaldone. Zeitschrift fuer italienische Kultur der Gegenwart", n. 22, 1996, pp. 51-62 Michele Sarfatti, La Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea, in Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea, Funzioni dei Centri di storia e cultura ebraica nella società contemporanea. Atti del convegno - Milano, 3 febbraio 1997, a cura di Michele Sarfatti, Librificio-Proedi editore, Milano 1998, pp. 45-50 מדיה וקבצים בנושא המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (באיטלקית)
יצחק ימין

יצחק ימין (1938 - 21 במרץ 2020) היה צייר ופסל ישראלי. ימין נולד בעיראק, וב-1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. כעולה חדש התגורר עם הוריו ואחד-עשר אחיו ואחיותיו במעברה בקסטל. בגיל שש-עשרה עזב את ביתו לטובת יצירה ולימודי אמנות, ובשנת 1961 סיים את לימודיו כבוגר בית הספר לאמנות בצלאל. באמצע שנות השישים זכה יצחק ימין במלגה מקרן שרת לאמנים צעירים ולמד תחת הדרכתו של ארנסט פוקס מאסכולת וינה. במשך השנים התרכז בפיסול ובציור בטכניקות מגוונות; רישום פחם, אקוורל, ציורי טמפרה ושמן. כמו כן, התמקד בשנותיו האחרונות בפיסול ברונזה, עץ ואבן. במקביל עיצב שטיחי קיר גדולי ממדים: שטיח "ירושלים של מעלה" מוצג באוסף רקנאטי בבנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב, שטיח נוסף בחברת "ערים" בירושלים ואחר בחדר זיכרון של סיירת חרוב בבקעה. השירות הבולאי פרסם בול של הרב יצחק כדורי על פי תמונת שמן של האמן. שנים רבות עסק בהוראת האמנות בבתי ספר יסודיים, תיכוניים ובתי נוער, ובשנת 1970 פתח בחוגי לימוד פרטיים, והעמיד דור שלם של אמנים. בשנת 1980 עיצב את אנדרטת האבן לזכר כובשי הקסטל, האנדרטה מוצבת למרגלות מבצר הקסטל. בשנת 1990 הוזמן לעצב את חדר הזיכרון לחללי סיירת חרוב המוצב בבקעה ליד מושב פצאל. פסלי אבן נוספים הוצגו בחצר ביתו בירושלים. במהלך שנות היצירה, ערך יצחק ימין מספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. ציוריו ופסליו הוצגו באוספים פרטיים, מוסדות ציבור וגלריות ברחבי הארץ והעולם. בשנות היצירה צייר ציורי דיוקן שהוזמנו אצלו לדמויות ידועות, ביניהן הרב עובדיה יוסף, ראש הממשלה מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת. ימין יצר במגוון חומרים ובמקביל המשיך ללמד תלמידים, ביניהם אומנים שיצירות משלהם מוצגות ברבים. נפטר ב-21 במרץ 2020. פחם - דודתי אסתר עץ - הסתגרות שמן - עין כרם אקוורל - גגות שמן - בדואי מדיה וקבצים בנושא יצחק ימין בוויקישיתוף יצחק ימין, ברשת החברתית פייסבוק