laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סופי ז'רמן

סופי ז'רמן (בצרפתית: Sophie Germain; 1 באפריל 1776 – 27 ביוני 1831) הייתה מתמטיקאית ופיזיקאית צרפתייה. ז'רמן נולדה בפריז למשפחה מהמעמד הבינוני, בת של סוחר משי מוצלח. בנעוריה, כאשר שמעה את הסיפור אודות מות ארכימדס, אשר נכתב בספרו של ז'אן אטיין מונטוקלה, "ההיסטוריה של המתמטיקה", החלה להתעניין במתמטיקה, והדבר עורר חרדה בלב הוריה, שפעלו בלא הצלחה להניאה מכך. בשל העובדה שהייתה אישה לא קיבלה אישור ללימודים גבוהים, לכן היא נרשמה ללימודים גבוהים במכון הפוליטכני בפריז בשם בדוי "מסיה לה בלאן", כשמו של אחד הסטודנטים שלמדו בו בעבר. ז'וזף לואי לגראנז', מרצהו של מסיה לה בלאן בתורת המספרים הכיר אותו כתלמיד גרוע, והופתע לגלות שלאחר שפרש מלימודיו, חזר עם ידע רחב הרבה יותר ועם יצירתיות מיוחדת לפתרון בעיות מסובכות. על כן, ביקש להיפגש איתו. ז'רמן לא יכלה לסרב להצעתו של מרצה והופתעה לגלות כי לגראנז' אינו מתנגד כלל להיותה אישה מתמטיקאית. לאחר תקופה מסוימת בה לימד לגראנז' את תלמידתו האהובה ז'רמן, הצהיר כי אין הוא יכול ללמד אותה עוד כיוון שרמתה הגבוהה משתווה לשלו והציע לה להכיר מתמטיקאי גדול עוד יותר ממנו - קרל פרידריך גאוס. על מכתביה לגאוס בנושאים מתורת המספרים חתמה בשם "מסיה לה-בלאן", עקב חששה שמכתב מאישה לא יזכה ליחס רציני. לאחר כיבוש נפוליאון, שלחה ז'רמן מכתב לגנרל צרפתי ובו מתוארת בקשה לא לפגוע בגאוס כאשר הצבא הצרפתי יפלוש לפרוסיה. רק לאחר שלוש שנות התכתבות, הגיע הגנרל לגאוס, ואמר לו כי אישה צרפתית ביקשה לא לפגוע בו. גאוס הבין כי למעשה מסיה לה בלאן הוא אישה ולהפתעתה של ז'רמן, תגובתו של גאוס תמכה בהיותה אישה מתמטיקאית. עבודתה הוצגה בפני האקדמיה הצרפתית למדעים על ידי לז'נדר, משום שהאקדמיה מנעה מנשים להופיע בפניה. בין הענפים להם תרמה נמנים תורת המספרים, בה הוכיחה את המשפט האחרון של פרמה עבור ראשוני ז'רמן והגתה שיטה חדשה להוכחת המשפט האחרון של פרמה בעבור מספרים מסוימים, ותורת האלסטיות. עבודתה על האלסטיות של חומרים איפשרה את בנייתו של מגדל אייפל. קובעי השלט עם רשימת התורמים לבניית המגדל לא ציינו את שמה של ז'רמן. בהמלצתו של גאוס (אותו מעולם לא פגשה), תכננה אוניברסיטת גטינגן להעניק לז'רמן תואר של כבוד, אך לפני שהספיקה לקבלו מתה ממחלת סרטן השד, בגיל 55. בתעודת פטירתה, נכתב עליה: "אישה רווקה חסרת מקצוע" (rentiere annitant). סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000, עמ. 139 - 148 מדיה וקבצים בנושא סופי ז'רמן בוויקישיתוף סופי ז'רמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה סופי ז'רמן, באתר MacTutor (באנגלית) אריאלה דאור, סופי ז'רמיין, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, מתוך כתב העת "נגה", 1992 רן לוי, ‏סופי ז'רמן - הגיבורה האלמונית של צרפת, באתר "הידען", ‏16 בנובמבר 2008 לירן זיידמן, ‏סופי ז'רמן – המתמטיקאית שסירבה לפרס – פסל זהב במשקל קילוגרם, באתר "הידען", ‏23 באוגוסט 2009 סופי ז'רמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סופי ז'רמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000, עמ' 148
נבחרת גביע הפדרציה של רוסיה

נבחרת גביע הפדרציה של רוסיה (ברוסית: Сборная России по теннису в Кубке Федерации) היא נבחרת הטניס הלאומית של רוסיה המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות ביותר שלה. הנבחרת מנוהלת על ידי פדרציית הטניס הרוסית. מאז שנת 2014 קפטן הקבוצה היא אנסטסיה מיסקינה. הנבחרת מתחרה בבית העליון ונחשבת לאחת הטובות בעולם. הדירוג הנוכחי של נבחרת רוסיה בדירוג נבחרות הנשים של גביע הפדרציה, הוא המקום ה-98 בעולם, נכון ל-15 באפריל 2024, עלייה של 60 מקומות לעומת דירוג קודם. נכון לנובמבר 2021: הנבחרת היא יורשת נבחרת טניס הנשים של ברית המועצות ומתחרה בטורניר מאז 1968, ומאז 1997 הנבחרת מתמודדת בבית העליון בגביע הפדרציה. הנבחרת שיחקה 133 משחקים וניצחה 91 מתוכם. הנבחרת זכתה בגביע הפדרציה ב-2004, 2005, 2007 וב-2008 והעפילה לגמר ב-1988 (כנבחרת ברית המועצות), ב-1990 (כנבחרת חבר המדינות), ב-1999, ב-2001 ב-2011, 2013 וב-2015. בנובמבר 2021 זכתה בגביע בילי ג'ין קינג, במה שהיה לתואר הקבוצתי החמישי בתולדותיה. נבחרת גביע דייוויס של רוסיה מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע הפדרציה של רוסיה בוויקישיתוף פרופיל הנבחרת באתר גביע הפדרציה דירוג נבחרות הנשים של גביע הפדרציה באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס https://matchtv.ru/tennis/matchtvnews_NI1432844_Vpervyje_za_13_let_my_vyigrali_na_glavnom_zhenskom_komandnom_turnire_Kto_eti_geroini_kotoryje_prinesli_nam_pobedu ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טינטין באמריקה

טינטין באמריקה (בצרפתית: Tintin en Amérique) הוא הספר השלישי בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והצייר הבלגי הרז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1932 בשחור לבן. ב-1946 פורסמה מהדורה חדשה של הספר בצבע. הספר לא תורגם לעברית. עלילת הספר מתרחשת בשנת 1931, וממשיכה את עלילת הספר הקודם בסדרה, "טינטין בקונגו", בו טינטין נתקל בכנופיית גנגסטרים. הפעם טינטין נשלח לשיקגו כדי לסכל את מזימתם של הפושעים בשיקגו, ונתקל בגנגסטרים מהספר הקודם מספר פעמים, ונתפס על ידם, אך תמיד מצליח לחמוק מהם. טינטין לבסוף מצליח להגיע למנהיגם, אל קפונה, ולתפוס אותו. טינטין קורא לשוטר, אך השוטר, שלא מאמין לסיפורו, מתחיל לרדוף אחר טינטין, וקפונה מצליח לברוח (כשהרז'ה כתב את הספר, קפונה היה חופשי). הרפתקאותיו של טינטין מובילות אותו לבובי סמיילס, יריב של קפונה וראש כנופיה, שאותו הוא מנסה לתפוס ללא הצלחה. טינטין רודף אחרי סמיילס לעיר אינדינית, ונתפס על ידי השבט שמתגורר שם (שבט כף-רגל שחורה), לאחר שסמיילס שכנע אותם שטינטין מנסה להרע להם. טינטין בטעות מוצא נפט בשטחם של האינדיאנים, דבר שגורם לאנשי עסקים חסרי מצפון לגרש את האינדיאנים משטחם, ולא לשתף אותם ברווחים שהם מפיקים מהנפט. לבסוף טינטין תופס את סמיילס, ושולח אותו לשיקגו. כלבו של טינטין, שלגי, נחטף על ידי גנגסטר אחר, וטינטין מצליח לתפוס את כל אנשי הארגון שלו. הגנגסטר האלמוני מצליח לגרום לטינטין להגיע למפעל שימורים, שם הוא נדחף לתוך מטחנה, אך מכיוון שלא פעלה טינטין ניצל. לבסוף הוא מצליח לתפוס את הגנגסטר האלמוני. בעקבות הצלחתו בתפיסת הפושעים, טינטין מוזמן למשתה לכבודו, שם הוא נחטף על ידי גנגסטרים משיקגו, שהחליטו לנקום בו על כל מה שעשה. הגנגסטרים קושרים את שלגי וטינטין לחתיכת עץ כבדה, וזורקים אותם לימת מישיגן, אך מכיוון שחתיכת העץ צפה השניים לא טובעים, והם נמשים על ידי שוטר שעובר באזור. טינטין מגלה שהשוטר ועוזריו הם בעצם גנגסטרים שמתכננים לרצוח אותו. טינטין משתלט עליהם, מסגיר אותם וגנגסטרים אחרים למשטרה, ועקב כך העיר עורכת לכבודו מצעד. לאחר המצעד טינטין חוזר לביתו שבאירופה. טינטין הרז'ה האתר הרשמי של טינטין * Tintin drawing by Hergé sells at auction for record £1.9m, The Guardian, 11 Feb 2023
אדוארד וינוקורוב

אדוארד טאודורוביץ' וינוקורוב (ברוסית: Эдуард Теодорович Винокуров; ‏30 באוקטובר 1942 – 10 באוקטובר 2010) היה סיף ומאמן סובייטי ממוצא יהודי. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות מהן 2 זהב בחרב וכן אלוף עולם 6 פעמים במסגרת נבחרת ברית המועצות. וינוקורוב נולד בעיירה קטנה בשם בז'אנסי, במחוז דרום קזחסטן שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (כיום קזחסטן). הוא החל להתאמן בסיף בשנת 1956. הוא התאמן בקבוצת הספורט של הכוחות הצבאיים של לנינגרד. בשנת 1966 זכה וינוקורוב באליפות ברית המועצות בחרב אישי. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה וינוקורוב במדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה הונגריה. שותף לזכייה היה הסיף היהודי מארק רקיטה. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה וינוקורוב במדליית כסף בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית זהב זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה הונגריה. שותף למדליה היה רקיטה. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה וינוקורוב במדליית זהב פעם שנייה בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה רומניה. לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד וינוקורוב כמאמן סיף בסנקט פטרבורג. בשנת 2010 נפטר וינוקורוב בסנקט פטרבורג. וינוקורוב זכה 6 פעמים באליפות העולם בסיף ופעמיים סגן אלוף העולם בסיף, כחבר בנבחרת ברית המועצות בתחרות הקבוצתית בחרב. אלוף עולם בשנים: 1967, 1969, 1970, 1971, 1974 ו-1975. סגן אלוף עולם בשנים: 1966 ו-1973. וינוקורוב זכה 5 פעמים ברציפות בגביע אירופה בסיף כחבר בנבחרת ברית המועצות בתחרות הקבוצתית בחרב בשנים 1967 - 1971. באליפות ברית המועצות בחרב אישי זכה וינוקורוב פעם אחת במדליית זהב בשנת 1966, 3 פעמים במדליית כסף בשנים 1969, 1972 ו-1973 ו-3 פעמים במדליית ארד בשנים 1968, 1970 ו-1976. ב-2007 הונצח וינוקורוב ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. אדוארד וינוקורוב, באתר olympedia.org אדוארד וינוקורוב היכל התהילה של הספורט היהודי. אדוארד וינוקורוב האתר יהודים בספורט.
מארק רקיטה

מארק סמנוביץ' רקיטה (ברוסית: Марк Семенович Ракита; ‏22 ביולי 1938) הוא סייף עבר יהודי-סובייטי. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 זהב בחרב ואלוף עולם בעל 10 מדליות מהן 6 זהב. רקיטה נולד במוסקבה. הוא החל להתאמן בסייף בגיל 14. הוא התאמן כל יום במשך 3–6 שעות ביום בהדרכתו של דוד טישלר. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רקיטה במדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה פולין. שותף לזכייה היה הסייף היהודי יעקב רילסקי. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות בחרב אישי. בסיבוב השלישי הוא הפסיד לטיבור פז'ה מהונגריה (6 - 10) שלבסוף זכה במדליית הזהב. באליפות העולם בסיף שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 1967 זכה רקיטה בשתי מדליות זהב בתחרות בחרב אישי ובתחרות בחרב קבוצתי. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה רקיטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה הונגריה. שותף לזכייה היה הסייף היהודי אדוארד וינוקורוב. מדליית כסף בתחרות חרב אישי. במדליית זהב זכה יז'י פבלובסקי מפולין ובמדליית ארד זכה האלוף היוצא טיבור פז'ה. באליפות העולם בסיף שנערכה באנקרה, טורקיה בשנת 1970 זכה רקיטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי ומדליית כסף בתחרות בחרב אישי. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רקיטה במדליית כסף בתחרות בחרב קבוצתי. במדליית זהב זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה הונגריה. שותף למדליה היה וינוקורוב. לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד רקיטה כמאמן סייף במשך 17 שנים. 4 מחניכיו זכו במדליות אולימפיות. ב-1988 הונצח רקיטה ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. מארק רקיטה היה גם מאמן מוצלח. בהדרכתו זכה ויקטור קרובופוסקוב ב-4 מדליות זהב אולימפיות. מארק רקיטה, באתר olympedia.org מארק רקיטה היכל התהילה של הספורט היהודי. מארק רקיטה האתר יהודים בספורט.
מכוש

מכוש הוא כלי עבודה עם ראש קשיח המחובר בניצב לידית. המכוש משמש לשבירת משטחים סלעיים או משטחים קשים אחרים כמו בטון או אדמה קשה. התנע הגבוה של המכוש הכבד, בשילוב עם אזור מגע קטן עם המשטח הופך אותו ליעיל מאוד למטרה זו. ראשו של המכוש יכול להיות מחודד משני צידיו, או שטוח בצידו השני. ראש המכוש עשוי בדרך כלל ממתכת, והידית עשויה לרוב מעץ, מתכת, או פיברגלס. חודו של המכוש מעוגל מעט, ולעיתים קרובות הוא בעל משקל מנוגד כדי לשפר את השימוש בו. ככל שחודו של המכוש חזק יותר, כך הוא יכול לחדור את המשטח בצורה יעילה יותר. קצהו השטוח, אם קיים, יכול לשמש כאזמל או למטרות שונות כגון חיתוך שורשים. המכוש שימש במקור ככלי חקלאי בתרבויות פרהיסטוריות למגוון משימות מכרייה ועד לוחמה. משם המכוש התפתח גם לכלים אחרים כגון מעדר ומחרשה. המכוש יכול לשמש גם ככלי נשק ומספר נשקי מוט עוצבו עם ראש קרב דמוי מכוש. מדיה וקבצים בנושא מכוש בוויקישיתוף
מהפכת הצבעונים

מהפכת הצבעונים היא הפיכה בקירגיזסטן שפרצה במרץ 2005 והביאה לסילוקו של נשיא הרפובליקה, אסקר אקייב והחלפתו בראש האופוזיציה, קורמאנבק באקייב. האופוזיציה הקירגיזית מעולם לא הייתה מאורגנת והורכבה מקבוצות ומנהיגים פוליטיים שונים, שהפסידו במערכות הבחירות השונות מאז 1990. בבחירות הפרלמנטריות זכתה מפלגת השלטון בתמיכת הנשיא אסקר אקייב ואנשי האופוזיציה טענו לזיופים. חוסר הודאתו של השלטון בזיופים הביאו לקריאות חוזרות ונשנות של האופוזיציה שדרשה בחירות חוזרות והמפגינים יצאו לרחובות. ב-24 במרץ 2005 הסתערו מפגינים על הבית הלבן בבישקק, ארמון הנשיאות בעיר הבירה בישקק והשתלטו עליו. לאחר התנגשות עם היחידה לפיזור מהומות של המשטרה קירגיזית ושירות הביטחון הלאומי במהלך הפגנות גדולות של האופוזיציה בהן הועלו טענות על מרמה בבחירות. תומכי האופוזיציה השתלטו אף על ערי מפתח בדרום הארץ, ודרשו את התפטרותו המיידית של הנשיא אקייב, בטענה כי זייף את תוצאות הבחירות בצורה בוטה. באותו היום עזב אקייב את הארץ עם משפחתו במסוק, לקזחסטן. הפרלמנט מינה את מנהיג האופוזיציה אישנבאי קאדירבקוב לממלא מקום נשיא המדינה. מקזחסטן הגיע אקייב לרוסיה, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק לו מקלט ברוסיה. ב-4 באפריל 2005 נפגש אקייב ברוסיה עם מנהיגי הפרלמנט הקירגיזי, ומסר להם את התפטרותו. כעבור זמן קצר מונה ראש האופוזיציה קורמנבק בקייב לנשיא המדינה. ההפיכה העממית בקירגיזסטן (2010) מהפכת הצבעונים בקירגיזסטן הושלמה: מנהיג המרד נגד הנשיא המודח נבחר לנשיאות
נמק

נֶמֶק (בלועזית: גַּנְגְּרֵנָה, Gangrene. בשלב החמור יותר והמסוכן, הוא מכונה בעברית מַק), הוא מוות נרחב של רקמות בגוף כתוצאה מזיהום או חוסר חמצן. נמקים שכיחים בקצוות הגוף, ובעיקר בגפיים. נמק יכול להיגרם כתוצאה: זיהום קשה הנגרם על ידי חיידקים סוכרת טראומה גופנית (פציעה), עקב הרס כלי דם קריש דם, החוסם מעבר דם אל הרקמות נמק עלול להוות סכנת חיים. תאי הגוף מקבלים באופן שגרתי אותות מתאים סמוכים ברקמה, אותות המעודדים אותם להמשיך במחזור התא ובפעילות המטבולית השוטפת. כשתאים רבים מתים הם מפסיקים לשלוח אותות לתאים הסמוכים, וכך מתפשט הנמק - לעיתים במהירות רבה. עד לאחרונה לא ניתן היה לטפל בנמקים. הפתרון ההכרחי היה (ועדיין, במרבית המקרים) להיפטר מהרקמה הנמקה. דבר זה מתבצע באמצעות: הטריה - קילוף הרקמה הנמקה. תהליך זה מבוצע בדרך-כלל בנמקים שטחיים על-פני העור נשירה טבעית של הרקמה קטיעת האיבר הנמק במקרה של זיהום חיידקים, טיפול מסיבי באנטיביוטיקה יכול לשפר את המצב. שיטות חדשות לטיפול בנמקים מתמקדות בשחזור כירורגי-פלסטי של האיבר הפגוע, ובמיוחד בשחזור כלי הדם שנהרסו. חיידקים מסוימים, במיוחד מינים מסוימים בסוגים Streptococcus ו-Staphylococcus, המכונים לעיתים "חיידקים טורפים", מסוגלים לגרום לזיהומים נרחבים הגורמים לנמק. זיהומים אלו ידועים בהתפשטותם המהירה, המגיעה ל-3 ס"מ בשעה. שיעור התמותה עומד על כ-20%. כשהזיהום לא מטופל, המוות ודאי (שיעור תמותה של 100%). נמק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מירה פרידמן

מירה פרידמן (נולדה בשנת 1952) היא מאיירת ואמנית קומיקס ישראלית. מירה פרידמן נולדה בירושלים. בין השנים 1972–1976 למדה במחלקה לעיצוב גרפי באקדמיה בבצלאל. עם תום לימודיה עסקה באיור עיתונות והפכה לאחת ממאיירות העיתונות החשובות בארץ. עבודותיה נדפסו בין היתר בעיתונים וכתבי העת הבאים: ידיעות אחרונות, מעריב, הארץ, העיר, "את", מוניטין, מחשבות ועוד. עבודתה המוקדמת הושפעה ממאיירי שנות השבעים כגון Nicole Claveloux והתאפיינה בשימוש בקו רישומי וכן הייתה סטייליסטית וכתבת אופנה. היום מלמדת במכללת ויצו בחיפה, בשנקר, במכללת הגליל המערבי ובבצלאל. עבודת קומיקס שלה נכללת בטקסטים לקריאת חובה בחוג לספרות של אוניברסיטת קונטיקט, ועבודה אחרת נכללת במקראת החובה של החוג ללימודי מגדר של אוניברסיטת קלגנפורט באוסטריה. בשנת 1995 הצטרפה לקבוצת הקומיקס העצמאית אקטוס טרגיקוס. 2004 - ציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן יצחק, על איוריה לספר היה הייתה צפרדע (יחד עם קבוצת אקטוס טרגיקוס). 2010 - פרס העיצוב מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2010. 2012 ציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן יצחק על איוריה לספר חתול בא הביתה – מדריך לילדים לגידול חתולים, שכתבה תמי שם-טוב, הוצעת עם עובד, 2011. 2016 - פרס עיפרון הזהב. אילולי בעולם החלומות, תמר אדר, הוצאת יסוד, 1998 מכתבים מגבעת הזבל, לבנה מושון, הוצאת כתר, 2008 חתול בא הביתה, תמי שם-טוב, הוצאת עם עובד, 2011 אוליבר טוויסט, תרגמו שהם סמיט ואמנון כץ, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2010 החצוצרה של לואי, א"ב וייט, תרגמה הגר ינאי, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2013 הקפריזה והזוגוש, נולי עומק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009 הסדרה הקטנה, אקטוס טרגיקוס, 1996 סידרת הכסף, אקטוס טרגיקוס, 1997 סידרת הוויקטורים, אקטוס טרגיקוס, 1998 ג'טלג, סיפורים מאת אתגר קרת, אקטוס טרגיקוס, 1999 פליפר 1 ו-2, אקטוס טרגיקוס, 2000 Actus' Box, אקטוס טרגיקוס, 2001 (גרסה אנגלית וגרסה צרפתית) ויקטור, הוצאת מודן, 2001 Happy End, אקטוס טרגיקוס, 2002 הפי אנד (גרסה עברית), הוצאת מודן, 2002 היה הייתה צפרדע (לילדים), הוצאת מודן, 2003 Dead Herring Comics, אקטוס טרגיקוס, 2004 How to Love, אקטוס טרגיקוס, 2007 איך לאהוב, הוצאת מודן, 2009 תל אביב-ברלין, ספר מסע, Avant Verlag, 2010 (גרסה עברית וגרסה גרמנית) ספר המאיירים הגדול - זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספרי ילדים על שם בן יצחק בשנים 1978-2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005 מירה פרידמן, אקטוס, מתוך התערוכה איך לאהו, סרטון באתר יוטיוב איורים של מירה פרידמן בוואלה מירה פרידמן, דף שער בספרייה הלאומית דפנה לוי, קומיקס? זה לא מצחיק, באתר הארץ, 5 ביוני 2002. יובל סער, הוכרזו הזוכים בפרס העיצוב לשנת 2010, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2010. [1]
היפרפוספטמיה

היפרפוספטמיה זהו מצב שבו רמת הזרחן בדם גבוהה והוא נפוץ בקרב מטופלי דיאליזה הסובלים ממחלת כליה בשלב מתקדם של המחלה. היפרפוספטמיה היא אחת התופעות הנלוות למחלת כליה כרונית; הזרחן מצטבר כתוצאה מתפקוד לקוי של הכליות. רמת זרחן גבוהה בדם עלולה להוביל למצבים של הסתיידות כלי דם, לעצמות רכות, לעליה ברמת הPTH שמובילה להתפתחות מחלת עצמות ולעיתים אף למוות. להיפרפוספטמיה לרוב אין סימפטומים נראים לעין. בחולים מסוימים הוא מתבטא בגרד אולם האבחון מתבצע על ידי בדיקת דם שמצביעה על רמת הזרחן. מטרת הטיפול בהיפרפוספטמיה היא הורדת רמת הזרחן בדם ושליטה בהן. תזונה: דיאטה דלת-זרחן. מאחר שהזרחן מצוי במזונות רבים, דיאטה דלת זרחן עלולה להיות מאתגרת עבור חולים רבים שסובלים מהיפרפוספטמיה. לכן הקפדה על הנחיות התזונה, חשובה מאוד ומסייעת להפחתת עומס הזרחן המגיע מן המזון. דיאליזה: מחליפה את עבודתן של כליות חולות ומסלקת חומרי פסולת כגון עודפי זרחן, מלח ונוזלים. לרוב, דיאליזה בלבד אינה יכולה לסלק את כל עודפי הזרחן מגופו של חולה הכליה. טיפול תרופתי: סידן: גלולות סידן יעילות בהורדת הזרחן, אולם גורמות להצטברות של סידן בגוף, בעצמות ובכלי דם. הצטברות שכבות סידן אלו, קרויה הסתיידות. ההסתיידויות מובילות להתקשות של האיברים והרקמות שם הן שוקעות. תרופות קושרות זרחן: בשנים האחרונות פותחו תרופות ללא סידן, הקושרות את הזרחן המצוי במזון לפני שהוא נספג במערכת העיכול, ומסלקות אותו מהגוף דרך הצואה. הטיפול ניתן בכדורים. חברת SHIRE פיתחה את התכשיר פוסרנול, כדור שניתן ללעיסה ולכתישה, שניתן בדרך כלל 3 פעמים ביום, כדור אחד בכל פעם. חברת ג'נזיים פיתחה את הרנג'ל, אותו נותנים במינון התחלתי של 6 כדורים ביום. מדיה וקבצים בנושא היפרפוספטמיה בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סדרת הגביעים

בקלפי טארוט, סדרת הגביעים היא אחת מארבע סדרות הקלפים הבונות את הארקנה הקטנה. המוטיב החוזר בסדרה זו הוא גביעים ומאפיינה הוא הרגש. יסוד הגביעים המופיע בסדרה מקביל ליסוד המים, ובאסטרולוגיה, כל אחד מקלפי החצר בסדרה זו מייצג מזל ממזלות המים: מזל סרטן, מזל עקרב ומזל דגים. זהו יסוד נקבי מופנם, ועל כן הוא מגלם את הרגש - פעילות סבילה הפונה כלפי פנים. הסדרה שהתפתחה מסדרת הגביעים בקלפי המשחק היא סדרת הלב. סדרת המטות מדיה וקבצים בנושא סדרת הגביעים בוויקישיתוף המשמעויות עשויות להשתנות ממפרש אחד למשנהו. ההתאמות המובאות הן של ד"ר יואב בן דב, ראה דף מאת ד"ר יואב בן דב על קלפי החצר וההתאמות האסטרולוגיות לקלפי החצר בחבילת הריידר מאת אורי רז
אדריאן רוצ'ט

אדריאן רוצ'ט (נולד ב-26 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. רוצ׳ט הוא שיאן ההופעות של עירוני קריית שמונה בכל המסגרות. אדריאן רוצ'ט נולד בקיבוץ סער, להורים ממוצא ארגנטינאי, אלברטו ומוניקה , וגדל בקיבוץ נאות מרדכי. רוצ'ט החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה ועלה לבוגרים בעונת 2006/2007, בה שיחק כמה משחקים בליגה הלאומית. בעונת 2008/2009 הושאל להפועל נצרת עילית לעונה אחת על מנת לצבור ניסיון, ובעונת 2009/2010 חזר לקריית שמונה והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ואף עלה איתה לליגת העל. בעונת 2010/2011 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. בעונת 2011/2012 מונה רוצ'ט לקפטן עירוני קריית שמונה על ידי המאמן רן בן שמעון, וזכה עמה באליפות הראשונה בתולדותיה, וכן בגביע הטוטו בפעם השנייה ברציפות. בעונת 2012/2013 השתתף במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ובסוף העונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה. לקראת עונת 2013/2014 החליט מאמן הקבוצה, ברק בכר, על מינויו של שיר צדק לקפטן במקומו של רוצ'ט. בתום העונה הניפו השניים במשותף את גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על מכבי נתניה. רוצ'ט פתח במשחק, אך הוחלף במחצית. לקראת עונת 2014/2015, לאחר עזיבתו של צדק, מונה רוצ'ט מחדש לקפטן הקבוצה. ב-2 בספטמבר 2015 חתם רוצ'ט בהפועל חיפה, במדיה שיחק עונה אחת. ב-15 באוגוסט 2016 חתם רוצ'ט בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש 7 שערים ב-35 הופעות בליגה, ואף סייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בקיץ 2017 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. ב-24 בינואר 2018 חתם רוצ'ט בהפועל אשקלון, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-23 ביוני 2018 חתם בהפועל עפולה, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה 11 שערים ב-37 הופעות בליגה הלאומית. ב-13 בספטמבר 2019 חתם רוצ'ט לשנתיים בהפועל כפר סבא, העולה החדשה לליגת העל. ב-14 ביולי 2020 חזר רוצ'ט לקבוצת נעוריו עירוני קריית שמונה וחתם לעונה אחת. ב-10 ביוני 2022 הודיע רוצ׳ט על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו עירוני קריית שמונה. ב-22 בפברואר 2012 זומן רוצ'ט לראשונה לסגל נבחרת ישראל לקראת משחק הידידות נגד אוקראינה, אך בסופו של דבר לא זכה לשחק במדים הלאומיים. רוצ'ט מתגורר בקיבוץ נאות מרדכי עם אשתו גלית לה נישא ב-2011, ושלושת ילדיהם. הוא שירות צבאי מלא של שלוש שנים בבסיס "גיבור" בקריית שמונה. עירוני קריית שמונה אליפות: 2011/2012 גביע המדינה: 2013/2014 אלוף האלופים: 2015/2016 גביע הטוטו (ליגת העל): 2010/2011, 2011/2012 גביע הטוטו (לאומית): 2006/2007, 2009/2010 אדריאן רוצ'ט, ברשת החברתית אינסטגרם אדריאן רוצ'ט, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אדריאן רוצ'ט, באתר Transfermarkt אדריאן רוצ'ט, באתר Soccerway אדריאן רוצ'ט, באתר WorldFootball.net אדריאן רוצ'ט, באתר FootballDatabase.eu יגאל גולדשטיין, ‏"לא ניתן לחיפה לחגוג אליפות בבית שלנו", באתר ערוץ הספורט, 26 במאי 2021 שלום אלבז, ‏אדריאן רוצ'ט: לא חשבנו שנהיה במקום הראשון, באתר ONE‏, 14 באוקטובר 2010 אייל לוי ואלברט מנחם, רוצ'ט ואלישע: על איזו אליפות אתה מדבר?, באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2010 http://www.neot.org.il/אדריאן-רוצט-כדורגלן-מקצועי-מנאות-מרדכ-2/ שלום אלבז, ‏חוזר הביתה: רוצ'ט חתם לעונה בקרית שמונה, באתר ONE‏, 14 ביולי 2020 שלמה וייס, ‏‏אדריאן רוצ'ט פרש מכדורגל ומונה לעוזר המאמן בקרית שמונה, באתר ספורט1, 10 ביוני 2022 Instagram, www.instagram.com Instagram, www.instagram.com
הדוב הרוסי

הדוב הרוסי (ברוסית: Русский медведь) הוא האנשה (האנשת מדינות) של רוסיה (ובעבר ברית המועצות והאימפריה הרוסית). השימוש הראשון בדוב הרוסי כהאנשה למדינה הרוסית נעשה עוד ב-1539, כסמל לא-רשמי לנסיכות מוסקבה. הדוב הרוסי נולד מן המיתוס שהיה נפוץ באירופה בשלהי המאה ה-16 ולפיו דובים מסתובבים חופשי ברחובות מוסקבה – מיתוס שנולד מרישומיו של זיגיסמונד פון הרברשטיין (Sigismund von Herberstein) בספרו "רישומי מוסקבה" (לטינית: Rerum Moscoviticarum Commentarii) מ-1549. הרברשטיין, דיפלומט אוסטרי ששירת שנים רבות בנסיכות מוסקבה, כתב על המבנה האתנוגרפי של רוסיה ושם תיאר את החורף הקשה של שנת 1526, שהביא לכך כי דובים רבים פלשו לכפרים. המאורעות החריגים הללו פורשו על ידי המערב כמאורעות נפוצים ברחובות ערי רוסיה. ההשוואה בין המדינה הרוסית לדוב הייתה נפוצה מאוד במדינות המערב ובעיקר על ידי בריטניה, כשההשוואה נועדה לתאר את רוסיה כ"מדינה ענקית, מסורבלת וחזקה". הרוסים עצמם עשו שימוש בדב הרוסי כדימוי למדינה מתחילת המאה ה-20, והדוב מופיע רבות באגדות עם ובשירי פולקלור. כך למשל סמל אולימפיאדת מוסקבה (1980) היה מישקה הדב. לאחר התפרקות ברית המועצות, הונחה הצעה בפני הבית העליון בפרלמנט, הסובייט העליון של רוסיה, להפוך את הדוב לסמל רוסיה, כיוון שרוסיה מעלה בקרב מדינות העולם אסוציאציות לדוב החום, אך ההצעה לא זכתה לתמיכה רבה ולבסוף התקבל העיט הדו-ראשי ה"צארי" כסמל המדינה. מאוחר יותר הפך הדוב לסמלה של המפלגה הגדולה ביותר ברוסיה - רוסיה המאוחדת. כמה רפובליקות של רוסיה ומחוזות אף אימצו את הדוב כסמלן הרשמי. אוהדי נבחרת רוסיה בכדורגל מניפים לא פעם בעת משחקים גדולים את דגל רוסיה ובמרכזו ראש דוב חום, שהפך לסמל הנבחרת. הדב הרוסי אף עמד במרכז הדיונים לביצוע רפורמה ומודרניזציה ברוסיה כדי להפוך את הדימוי של רוסיה למושך יותר ותוקפני פחות. כיום משמש הדוב כסמלן של מספר מחוזות ברוסיה וכן כסמל מפלגת שלטון, סמל ליגת העל הרוסית בכדורגל, סמל פדרציית הרוגבי הרוסית ועוד. קריקטורה מימי המשחק הגדול המתארת את הדוב הרוסי יושב על זנב החתול הפרסי ומתריס כנגד האריה הבריטי קריקטורה משנת 1900 המתארת את מדינות אסיה ואירופה עם דמויות ההאנשה שלהן הדוב הרוסי על גבי דגל רוסיה; מונף בדרך כלל על ידי אוהדי הנבחרת הרוסית דגל רוסיה שהוצע לפרלמנט הרוסי ונדחה ב-1991 סמל רוסיה המאוחדת - המפלגה הגדולה ביותר ברוסיה כיום (מאז 2003) דגל רוסיה המאוחדת בעבר (2001–2003) סמל צ'וקוטקה קרליה מארי אל מחוז חברובסק מחוז פרם. מחוז נובגורוד מחוז ירוסלבל המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ מדיה וקבצים בנושא הדוב הרוסי בוויקישיתוף ראו למשל: מדבדב: על הדוב הרוסי להפוך לאטרקטיבי יותר, באתר ynet, 26 ביולי 2009.