laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מברשת

מברשת היא כלי בעל מאחז (מקל או ידית) שבראשו סיבים, בעל גרסאות רבות, לשימושי ניקיון, לשימושים אמנותיים ועוד. מברשות הן פריט יומיומי ונפוץ, המשרתות מטרות רבות. כיום רובן עשויות מחומרים סינתטיים ועיצוביהן לרוב פונקציונליים אולם בעבר היו עשויות במגוון עיצובים, החל מיוקרתיים וכלה בהומוריסטיים, וממגוון חומרי גלם, החל מעץ וכלה בחומרי מותרות כגון שנהב, שריון צב ואף מתכות יקרות כגון כסף וזהב בשיבוץ אבני חן. את המילה מברשת חידש אליעזר בן-יהודה. המילה נגזרה ממילים זרות (brush האנגלית, Bürste הגרמנית וכדומה), וממנה נוצר השורש ב־ר־שׁ. בגלגולה הראשון נהגתה המילה "מברשה". מכחולים – מברשות לאמנות מברשות לצביעת קירות מברשות לניקיון הבית, ביניהן מברשת אסלה, מברשת נוצות לניקוי אבק מברשת לניקוי בגדים, מברשת נעליים – לשימוש עם משחת נעליים מברשת שיער – להברשת השיער מברשת גילוח – למריחת קצף גילוח לפני הגילוח מברשות לניקיון הגוף – מברשת לציפורניים, מברשת לקרצוף בעת הרחצה, מברשת שיניים מברשות לטיפוח בעלי חיים, בעיקר לסוסים ולכלבים מברשות למוצרי-מזון, למשל להברשת ביצה על בצק. מברשות לתיפוף מנקה מקטרות – מברשת לניקוי מקטרות בעבר היו משתמשים במברשות גם לכתיבה – את הכתב הסיני היו מציירים במברשת. מברשות וסבונים מברשות תיפוף מברשת המשמשת כוורנים מברשות שיניים מברשות כתיבה סיניות הצד הזוהר של המטאטא, באתר הארץ, 22 ביוני 2006 השפה העברית – אליעזר בן־יהודה ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוטב מורניי

רוטב מורניי (בצרפתית: Sauce Mornay) הוא רוטב בשאמל שנוספה לו גבינה מגוררת, כמו פרמזן או גרוייר או שילוב של גבינות כמו גרוייר, אמנטל וצ'דר. הרוטב משמש לתיבול מאכלי ים וירקות. הרוטב קרוי על שם הדיפלומט הצרפתי פיליפ דה מורניי, מושל סומיר. כאשר רוטב זה הומצא הוא התבסס על הוספת גבינה לרוטב ולוטה (שכן באותה עת טרם הומצא רוטב הבשאמל). הרוטב הפך פופולרי לאחר שהוגש במסעדת לה גראן ופור שבפאלה רויאל בפריז במאה ה-19. מנת עוף דיוואן מוגשת עם רוטב זה. מדיה וקבצים בנושא רוטב מורניי בוויקישיתוף Joël Robuchon, Le grand Larousse gastronomique, 2, Larousse, 2007, עמ' 783, ISBN 2035823609. (בצרפתית)
נובו-אוגריובו

נובו-אוגריובו (ברוסית: Ново-Огарёво) היא אחוזה באזור רובליובקה שבנפת אודינצובו, מחוז מוסקבה מערבית למוסקבה, הנחשבת למעון המגורים הרשמי ואחד מהמעונות הרשמיים של נשיא רוסיה. הבניין המקורי נבנה במאה ה-19 לפי הנחיות סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, שהיה בעליו. המבנה נבנה בסגנון אנגלי, והיה מוקף בגן רחב-ידיים. המשכן הנשיאותי שבנובו-אוגריובו נבנה בשנות ה־50 על בסיס אחוזה מהמאה ה־19, על פי הזמנה של גאורגי מלנקוב בהנחיית בתו, שהייתה אדריכלית. אך ב־1955 הודח מלנקוב מתפקידו, ומאז משמש האזור כמשכנם של האליטות של ברית המועצות ורוסיה ושל המנהיגים הסובייטים. מאז 1991 היה האזור למשכן לחברי ממשלה, אף על פי שכמעט ולא השתמשו בו. בשנת 2000 הפך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את נובו-אוגריובו למעון נשיאותי רשמי עם בריכת שחייה וחומה בגובה 6 מטרים שמקיפה אותו. המעון שופץ, ומאז הוא נוהג לבלות שם את חלק מחופשותיו ולארח במשכן מדינאים זרים. במקביל, האזור הפך לאזור יוקרה עם רמת אבטחה גבוהה, ופקידים בכירים נוהגים לגור שם. גם כאשר ולדימיר פוטין כיהן כראש הממשלה, הוא המשיך להתגורר במשכן. משנת 2012 שוב הפך למעון מגורים נשיאותי. מרחק קצר מנובו-אוגריובו שוכן פטרובו-דלנֶיֶה, כפר שבו התגורר חרושצ'וב עד מותו. משכן נשיאותי נוסף נמצא בזבידובו. בוריס ילצין וביל קלינטון בנובו-אוגריובו, 1994. ולדימיר פוטין וטוני בלייר בנובו-אוגריובו, 2005. פוטין ובוש במעון, מאי 2002. פוטין ואנגלה מרקל, מרץ 2008. פוטין ואובמה, יולי 2009. פוטין וכלבתו קוני, בחצר האחוזה. מדיה וקבצים בנושא נובו-אוגריובו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממל

האם התכוונתם ל... ממל – האבן העליונה הסובבת על הים במפרכת, מתקן המשמש לשבירה וריסוק הזיתים בתהליך הפקת השמן. ממל – עיר נמל בפרוסיה המזרחית הידועה כיום בשם קלייפדה ומצויה בליטא. ממל (נהר) – שמו הגרמני של נהר הניימן שמקורו בבלארוס והזורם דרך ליטא לפני שנשפך לים הבלטי. בליטאית נקרא "נמונאס" (Nemunas).
ציתר

צִיתָר (גרמנית: Zither) הוא כלי מיתר קורדופוני אשר שימושו העיקרי הוא במוזיקת העם של ארצות דוברות גרמנית באירופה האלפית. לציתר שתי גרסות עיקריות: ציתר בעל סריגים ציתר ללא סריגים מקורו המשוער של השם ציתר הוא במילה היוונית קיתרה (κιθάρα), כלי נגינה בעת העתיקה אשר נוגן גם בארצות ערב (قيثارة). המילה גיטרה אף היא מאותו מקור. לרוב, הציתר מכוון לסולם גדול או פנטטוני, בהתאם למספר המיתרים ולסגנון המוזיקה. כל מיתר יכוון לתו ספציפי לפי הסולם הרצוי. בתחום הבידור, מוכר הציתר בעיקר בזכות פסקול סרט הפילם נואר הקלסי "האדם השלישי". לציתר תפקיד סולו בולט באחד מהוולסים הידועים ביותר של המלחין יוהאן שטראוס הבן - "סיפורים מיערות וינה". המילה ציתר משמשת גם כמונח כולל למשפחה גדולה של כלי נגינה בהם המיתרים אינם מתמשכים מעבר לתיבת התהודה. במשפחה זו הקאנון, הסנטור, הקנטלה, הדולצימר ועוד כלים רבים. ישנו סוג של ציתר מאפריקה שנקרא ציתר אדמה. הכנתו פשוטה ביותר: חופרים בור גדול באדמה ומותחים בין שני קצוות הבור מיתר, חלל הבור משמש כתיבת תהודה. אתר מעמיק בנושא ציתר ללא סריגים אתר נוסף על ציתר ללא סריגים ברדלי פיש, נגן ציתר ירושלמי art/long-zither ציתר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ע"פ מילון מוזיקה (תשט"ו, 1955) של האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאורין

טאורין (Taurine) היא חומצה אורגנית שנוסחתה C2H7NO3S, המהווה מרכיב של מלחי מרה ומתפקדת גם כמוליך עצבי במערכת העצבים המרכזית. בטאורין נעשה שימוש במספר ״משקאות אנרגיה״. הטאורין התגלתה לראשונה בשנת 1827 על ידי המדענים האוסטרים פרידריך טידמן (אנ') ולאופולד גמלין, שבודדו אותה מכבד של שור. מקור השם "טאורין", במילה הלטינית "טאורוס", שמשמעותה "שור". הטאורין נמצא בגוף באופן טבעי ברמה של 0.1% והוא משמש במספר תפקידים ותהליכים ביולוגיים ופיזיולוגיים, כולל נטייה של חומצות מרה, אנטי-חמצון, וייצוב קרום. כמו כן הוא משמש באפנון של איתות סידן, חיוני לתפקוד לב, כלי דם, וכן להתפתחות והתפקוד של שרירי שלד, הרשתית, ומערכת העצבים. נבדקת ההשערה שטאורין ממלאת תפקיד בהאטת תהליכי הזדקנות ונכון לעתה אין אישוש מחקרי להשערה זו. אין המלצה לנטילת טאורין כתוסף תזונה. הטאורין, המוכרת גם בשמה "חומצה דו-אמינואתנסולפונית", היא חומצה ממקור אורגני, הנמצאת ברקמות של בעלי חיים ובמיני בקטריות. מזון שמקורו בצומח אינו מכיל טאורין, כך שתזונה ללא מזון מן החי אינה מספקת טאורין. מדיה וקבצים בנושא טאורין בוויקישיתוף התרופה להזדקנות? נמצא החומר שעשוי להאריך את החיים שלנו, סרטון באתר יוטיוב, בערוץ ה-YouTube הרשמי של תאגיד השידור הישראלי גדעון לב, ניסויים מצביעים על מולקולה שמאריכה חיים ומאטה הזדקנות, באתר הארץ, 9 ביוני 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה צ'וצ'ארה (סרט)

לה צ'וצ'ארה (באיטלקית: La ciociara) הוא סרטו של הבמאי ויטוריו דה סיקה משנת 1960, בכיכובה של סופיה לורן, המתבסס על הרומן "שתי נשים" מאת הסופר האיטלקי אלברטו מורביה. הרקע לסרט הוא האירוע ההיסטורי המכונה ההשתוללות במונטה קאסינו. בשנת 1988 הופק גם סרט טלוויזיה בשם זה. עלילת הסרט נפתחת בשנת 1944 ברומא. העיר תחת הפצצות בעלות הברית. ברחובות מסתובבות שמועות על שביתת נשק קרובה. ברקע, שומעים אווירונים טסים בשמים, רעש של הפצצות וענני אבק עולים מהמקומות שנפגעו. נפגעת גם החנות של האלמנה צ'זירה (סופיה לורן). (בהמשך תגלה שגם דירתה נפגעה). יחד עימה בחנות נמצאת בתה, בת ה-13- רוזטה (אליאונורה בראון). הבת נבהלת מאוד מרעש ההפצצות והאמא מחליטה לברוח אל עיר מולדתה פונדי (Fondi) באזור צ'וצ'אריה. צ'זירה מתייעצת על כך עם ג'ובאני שהיה חבר של בעלה, ומבקשת ממנו לשמור על החנות שלה בהיעדרה מרומא. באותה הזדמנות לוחץ עליה ג'ובאני הנשוי שתשכב עימו, וצ'זירה שתמיד נמשכה אליו מתפתה ונעתרת לו כשכל בקשתה היא שלא יספר על כך לבתה. האם והבת בורחות מרומא ונוסעות ברכבת עמוסה חיילים גרמנים. כשהן ברכבת לנאפולי, מסילת הברזל נהרסת והן ממשיכות ברגל עד הגיען ליעדן, אזור הילדות של צ'זירה. בכפר הן פוגשות במיקלה (ז'אן-פול בלמונדו), צעיר משכיל ואידיאליסט. רוזטה מתאהבת במיקלה ואילו מיקלה מתאהב בצ'זירה. קרוב לתם הקרבות מיקלה מתעתד לעזוב את הכפר אך הוא נלקח בכח על ידי קבוצת חיילים גרמנים נסוגים כדי שיראה להם את הדרך. לאחר כיבוש האזור בידי בעלות הברית, מחליטות צ'זירה ובתה לצאת חזרה לרומא. בדרך הן נכנסות ללון בכנסייה נטושה. אל המבנה מגיעים חיילי גוּמיֶה, חיילים מרוקאים מצבא צרפת, ומכים ואונסים אותן, מול הציור על הקיר של "הבתולה הקדושה". רוזטה מאבדת את שפיותה, ומפתחת אפתיה קיצונית שמדאיגה את אמה מאוד. היא מסרבת לדבר עם אמה ומונעת ממנה לגעת בה אך יוצאת לבילוי לילי בחברת צעיר מקומי. האם מכה אותה בכעס אך נשברת ומספרת לבתה שמיקלה נירצח על ידי הגרמנים. רוזטה נשברת ופורצת בבכי והסרט מסתיים כששתי הנשים מתחבקות ובוכות, אות לכך שרוזטה יצאה מן האדישות ושבה לעצמה, ושתיהן יחד יתמודדו עם הכאב. הספר הנושא שם זה, "לה צ'וצ'ארה" (בתרגום לעברית שמו "שתי נשים"), מדגיש את האופי של בת הכפר. מורביה קרא כך ליצירתו כדי להדגיש את מוצאה הפשוט של הגיבורה. תושבי אזור צ'וצ'אריה ידועים בבורותם ובהליכות החיים הפשוטות. תושביהם היו רועי צאן וחייהם היו חיי עוני עם אחוז אנאלפביתים גבוה. הכינוי לה צ'וצ'ארה - בת כפר מאותו מרחב - אינו מבטא רק בחורה שנולדה במקום זה אלא גם את האופי הסטריאוטיפי המיוחס לה. גיבורת הספר היא אישה פשוטה אבל יש לה ערכים של מוסר שהסופר ביקש להדגיש. בספר מתואר מה קרה ברומא אחרי מות בעלה ומה התרחש במפגש שלה עם אירועי המלחמה, והסוף הטוב, הבחור מהכפר המצליח להוציא את הנערה מהמסלול שהיה צפוי לה. הסרט זכה בארבעה פרסים בינלאומיים, שניים מהם בפסטיבל קאן (1961). הסרט זכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הייתה זו הפעם הראשונה ששחקנית, סופיה לורן, זוכה בפרס בסרט שאינו דובר אנגלית. מדיה וקבצים בנושא לה צ'וצ'ארה בוויקישיתוף "לה צ'וצ'ארה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לה צ'וצ'ארה", באתר נטפליקס "לה צ'וצ'ארה", באתר AllMovie (באנגלית) "לה צ'וצ'ארה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לה צ'וצ'ארה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לה צ'וצ'ארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שלוש הדקות הקשות של הסרט, You Tube הקישור לעיל ואזכור(הקישור אינו פעיל)- אמצעי תקשורת צרפתי
ריטה דאב

ריטה פראנסס דאב (אנגלית: Rita Frances Dove; ‏נולדה ב־28 באוגוסט 1952) היא משוררת אפרו-אמריקאית. ריטה דאב נולדה בעיר עקרון שבמדינת אוהיו, בארצות הברית. היא בת למשפחה של כימאים שחורים, שעבדו בתעשיית הצמיגים. הייתה תלמידה מצטיינת בתחומי הלשון האנגלית וספרותה, וזכתה למלגות חשובות במהלך לימודיה. את התואר הראשון השלימה באוניברסיטת מיאמי באוהיו. אחר כך יצאה להמשך לימודיה באוניברסיטת איווה. היא זכתה במלגה על שם פולברייט, יצאה לגרמניה ללימודיה ונישאה שם לבעלה הגרמני, הסופר פרד וייבן. לזוג יש שתי בנות. מאז שנת 1989 ריטה דאב מרצה ומלמדת שירה ואנגלית באוניברסיטת וירג'יניה, שבעיר שארלוטסוויל. שירתה, שנדפסה בשבעה קובצי שירה, הקנתה לה פרסום נרחב ואוהדים רבים מאוד. מגוון נושאי שירתה ובחירת המילים שלה המאפשרת דייקנות בתיאור רגשות מורכבים יוצרת סגנון שירתי מקורי, זוהר וייחודי. ריטה דאב זכתה בכיבודים רבים על הישגיה השיריים. ובהם "שרת השירה" האמריקאית, בשנים 1993 עד 1995. ובשנים 2004 עד 2006 הייתה גם שרת השירה של מדינת וירג'יניה. וכן התמנתה ליועצת שירה לספרית הקונגרס. ריטה דאב היא גם כלת פרס פוליצר 1987. היא המשוררת השחורה השנייה שזכתה לכבוד הזה. היא פרסמה שבעה קובצי שירה, ובהם הקובץ המפורסם "תומאס ובעולה", שבשלו זכתה בפרס פוליצר. שירתה תורגמה לכמה לשונות, ובהן גם העברית. שירים בודדים משלה נדפסו בכתבי עת ספרותיים בארץ, וספרה "ארוחת בוקר של אלופים" תורגם בידי המשורר והמתרגם משה דור, ויצא בהוצאת "קשב לשירה". בשנת 1979 ביקרה בישראל בחברת בעלה, והשיר המובא כאן הוא מרשמי ביקורה. השכם בבוקר בכביש חיפה-תל אביב תרגם מאנגלית משה דור. הַחוֹף יָרֹק כִּכְרוּב וְרֵיחוֹ נוֹדֵף. בִּצָּה שֶׁנֻּקְּזָה מַצְמִיחָה הֲדָרִים וַאֲשָׁלִים, מַן לַקַּדְמוֹנִים שֶׁנַּפְשָׁם כָּלְתָה לְנִסִּים. עַכְשָׁו בֵּית-חֲרשֶׁת לִנְיָר וּ"צְמִיגֵי אַלְיַאנְס" מְעָרִים אֶת סוֹדוֹתֵיהֶם הַרְחֵק יוֹתֵר לַיָּם. בְּצַד הַכְּבִישׁ שְׁנֵי נְעָרִים עַרְבִיִּים גּוֹרְרִים שַׁחַף בִּכְנָפָיו וְהָלְאָה מִשָּׁם סוּס שָׂרוּעַ בַּשָּׂדֶה וּבִטְנוֹ כְּלַפֵּי מַעְלָה. גִּלְשׁוֹן צוֹלֵל מֵעָלֵינוּ, דּוּמָם, וּמִתְנוֹצֵץ בְּהִסְתּוֹבְבוֹ. צְרִיכִים הָיִינוּ לַעֲצֹר אַךְ אֲנַחְנוּ מַמְשִׁיכִים לִנְסֹעַ. 1979 ארוחת בוקר של אלופים, שירים, מאנגלית משה דור, קשב לשירה תל אביב 2001. מדיה וקבצים בנושא ריטה דאב בוויקישיתוף ריטה דאב, ברשת החברתית Goodreads המשורר עודד פלד על תרגום שיריה של ריטה דאב לעברית, באתר nrg מידע על ריטה דאב בקטלוג הספרייה הלאומית ריטה דאב, שירים: אחרי קריאת "במטבח הלילה" בפעם השלישית לפני השינה; כנרית; סוד הגן הנעלם; שחר - ביקור מחדש, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, אפריל 2019 ריטה דאב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קתדרלת נואיון

קתדרלת נואיון (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame de Noyon) היא כנסייה קתולית בעיר נואיון שבצפון צרפת, שהייתה קתדרלה עד 1801 כשהדיוקסיה שלה אוחדה עם דיוקסיה שכנה. הקתדרלה הייתה אחת מהראשונות שנבנו בסגנון גותי ודוגמה לסגנון הגותי המוקדם. הקתדרלה הרומנסקית נשרפה ב-1131 והקתדרלה הגותית הנוכחית נבנתה בין השנים 1145-1235. הקתדרלה ניזוקה במהלך המהפכה הצרפתית (בין השאר פסלי הבישוף נופצו) ובמהלך מלחמת העולם הראשונה, דבר שהצריך כ-20 שנות תיקונים. חזית הקתדרלה משלבת בין הסגנונות הגותי והרומנסקי. ישנה מבואה מקורה מהמאה ה-14 לפני הנרתקס ובה שלושה שערים. שני המגדלים המערביים הם מהמאה ה-13 ומעולם לא הושלמו. שני קצוות בית הרוחב, כמו כן בית המקהלה, מסתיימים באפסיסים חצי-עגולים, דבר המקנה לקתדרלה מבנה תלתני. הספינה הראשית בת שלושת האגפים משתרעת לאורך 102 מטר ומתנשאת לגובה 21.5 מטר. כמו לקתדרלות הבנויות בסגנון גותי מוקדם, גם לקתדרלה זו קמרונות סקספרטיט בעלי 6 צלעות (שנבנו מחדש ב-1293 אחרי שרפה) ומבנה קיר בעל 4 אזורים (שניתן לראותו כאן(הקישור אינו פעיל)): קומת קשתות, גלריה, טריפוריום וקומת תאורה. הקיר התומך באזור הגלריה מוגבה, דבר שאיפשר להגביה את המבנה ולהציב את התמיכות הדואות, שהיו אז קונספט חדשני, יותר גבוה. התמיכות הדואות שוחזרו במאה ה-19 בסגנון המאה ה-12. במאה ה-14 נוספו קפלות צידיות בצד הצפוני ובמאה ה-15 בצד הדרומי. העיטורים הפיסוליים בקתדרלת נואיון אחידים, לעומת האינדיבידואליות של העיטורים הרומנסקיים. מטרת האיחוד היא ליצור מכונה בה הפרט משרת את הכלל ונותן תנופה למבנה. כיום עיטורים ופסלים רבים הושחתו ונהרסו במהלך השנים ובמיוחד במהלך המהפכה הצרפתית. מצפון לקתדרלה ישנו קלויסטר יפה מ-1230 ולידו בית מועצת הקתדרלה (Chapter House), גם הוא מסביבות 1230. תוכנית הקתדרלה החזית המערבית מזרח הקתדרלה, מבט מצפון ריצוף בבית המקהלה אדריכלות גותית קתדרלת סנס (1142) קתדרלת שארטר (חזית: 1145) קתדרלת לאן (1160) קתדרלת נוטרדאם דה פארי (1163) מדיה וקבצים בנושא קתדרלת נואיון בוויקישיתוף מידע ותמונות על קתדרלת נואיון, באתר Structurae.de תמונות מהקתדרלה והקלויסטר שלצידה תמונות של הקתדרלה
רחיים

אבני רחיים הן זוג אבנים המשמשות לטחינת גרעינים, בעיקר גרעיני דגנים, לקמח. האבן העליונה, הנקראת "רכב", נעה על פני האבן התחתונה - ה"שכב", והגרעינים נטחנים ביניהן. בימי קדם, ההנעה בוצעה בידי אדם או בהמה, או על ידי טורבינה שנעה בכוח הרוח או המים. בייצור תעשייתי בטחנות קמח, הסיבוב מבוצע באמצעות מנוע. רחיים פשוטות, הנקראות גם רחיים דמויות אוכף, עשויות מאבן שכב שטוחה ואבן רכב צרה ומוארכת שחלקה התחתון שטוח וחלקה העליון מעוגל. הטוחן היה מחזיק את הרכב בשני קצותיו ומזיז אותו קדימה ואחורה על השכב. אלו הרחיים היחידות שנמצא עדות לשימוש בהם בארץ ישראל עד לתקופה הפרסית. החוקרים מניחים היום שאלו הרחיים המוזכרות בתנ"ך ובכתבי הומרוס. רחיים אולינטיות, הנקראות גם רחיים מסגרת או רחיים של דחף, מורכבות מאבן שכב מלבנית ואבן רכב מלבני בעל חריץ להכנסת הגרעינים לטחינה, ושתי מגרעות תואמות במסגרתו לחיבור ידית הנעה. בצד אחד הידית עוגנה לקיר או לשולחן ובצד השני היה מוארך ופעל כמנוף. הטוחן הזיז את המנוף הלוך ושוב בקשת. הרחיים העתיקות ביותר מסוג זה שנמצאו, הן מהמאה החמישית לפני הספירה, ביוון. הן הגיעו לארץ ישראל בסוף התקופה הפרסית והיה סוג הרחיים העיקרי בארץ ישראל בתקופה ההלניסטית והרומית. לעומת זאת הן לא עברו מערבה לצפון צרפת, ספרד, אנגליה וגרמניה, ככל הנראה בגלל שהיה בארצות אלו רחיים סיבוביות. רוב החוקרים סוברים שה"רחיים של יד" המוזכרים במקורות חז"ל, למשל תוספתא, זבים, ד, ב, הם רחיים אולינטיות. רחיים סיבוביות של יד היו עשויות משתי אבנים עגולות. אבן הרכב סובב על אבן השכב. במרכז אבן הרכב יש חור שדרכו הוכנסו הגרעינים והקמח המיוצר נשפך בהיקף. בתקופה הרומית היו נהוגות רחיים בהן השכב מעוצבת כקונוס, אצטרוביל בלשון חז"ל, והאבן העליונה כעין קונוס חלול כפול, קלת בלשון חז"ל. הגרעינים נטחנו בין הקונוס התחתון של הקלת לבין האצטרובל ואילו הקונוס העליון של הקלת שימש כמשפך להכנסת הגרעינים. רחיים אלה הונעו בידי אדם או בכוח בהמה. לפסח, יש מיעוט המקפידים שכל התהליך של המצות יהיה עבודת אדם, ובכלל זה טחינת הקמח ב"ריחיים של יד". רפאל פרנקל, ‏ריחיים ומתקני טחינה בספרות התלמודית – בחינתם מחדש לאור הממצא הארכאולוגי, קתדרה 110, טבת תשס"ד רחיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רפאל פרנקל, ‏ריחיים ומתקני טחינה בספרות התלמודית – בחינתם מחדש לאור הממצא הארכאולוגי, קתדרה 110, טבת תשס"ד, עמוד 44 רפאל פרנקל, ‏ריחיים ומתקני טחינה בספרות התלמודית – בחינתם מחדש לאור הממצא הארכאולוגי, קתדרה 110, טבת תשס"ד, עמוד 45
בגט

בגט (מצרפתית: Baguette, "מקל קטן", מכונה גם לחם צרפתי) הוא לחם צר וארוך בעל קרום פריך מאוד. בגט סטנדרטי הוא ברוחב 5–6 ס"מ, בגובה 3–4 ס"מ ואילו אורכו עשוי להגיע עד כדי מטר שלם. בישראל נמכרים בגטים במרבית המרכולים והמאפיות. בגטים קצרים משמשים להכנת כריכים. בישראל מכנים אותם לפעמים "חצי בגט" והם נמכרים בדוכני מזון מהיר עם מילויים שונים. בצרפת מורחים על פרוסות בגט פטה או גבינות. בארוחת בוקר קונטיננטלית בצרפת מורחים ריבה על פרוסות בגט ומטבילים אותן בקערת קפה או שוקו חם. פרוסות בגט חתוכות באלכסון משמשות, בשל צורתן היפה וגודלן הקומפקטי, כבסיס למתאבנים של כריכונים פתוחים מעוצבים. פרוסות בגט משמשות גם לקליית צנימים, למשל כליווי לסלט ירוק או מרק בצל. הבגט הוא תולדה של לחם שפותח בווינה באמצע המאה ה-19, כאשר הוכנסו לראשונה לשימוש תנורי הקיטור, שאיפשרו את אפיית הקרום הפריך עם התוך הלבן המחורר, המאפיינים את הבגט גם כיום. החל מאוקטובר 1920 נמנע מהאופים הוינאים על פי חוק לעבוד לפני 4:00 בבוקר, כך שלא היה להם מספיק זמן לאפות את הלחם המסורתי, העגול לעיתים, עד שעת ארוחת הבוקר. הבגט הצנום פתר את הבעיה, בהיותו מהיר יותר להכנה ולאפייה. אגדה אורבנית (שהופרכה) לגבי מקור הבגט מייחסת את המצאתו לצבא נפוליאון במהלך מלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812. ייתכן שהאגדה נוצרה בתעשיית הפרסום הניו יורקית. לפי אגדה זו, החיילים הצטוו לקחת עמם בגדים נוספים בשל הקור הרוסי וכך נשאר פחות מקום לכיכרות לחם, ולכן אפו לחם ארוך שניתן לאחסנו בשרוולי מכנסיהם. האגדה מופרכת בין השאר משום שידוע שלצבא נפוליאון היו יחידות אפייה ניידות, כך שלא סביר שכל חייל היה צריך לדאוג ללחם עבור עצמו. בנוסף, מראה מדי החיילים, בעלי המכנסיים הצרים ששוליהם טמונים במגפיים, די בו כדי להפריך את האגדה אודות מקום פנוי להטמנת בגט. בשנת 2022 הכיר ארגון אונסק"ו בידע להכנת הבגט כמורשת תרבותית בלתי מוחשית. הבגט מזוהה עם צרפתים פעמים רבות, לעיתים כסטריאוטיפ. באגט שום, מאתר "על השולחן" בגט אפוי בחמאת שום וזיתים - אוכל - ynet / חנוך בר-שלום, באתר ynet בגט צרפתי - הסבר מפורט על הכנתו מלווה בצילומים רבים, מפורום "גורמה וגסטרונומיה" בתפוז אנשים שרון היינריך, והבגט הטוב ביותר לשנת 2015 הוא..., באתר הארץ, 29 באפריל 2015 דב אלפון, הבגט המסורתי - 280 גרם של אושר, באתר הארץ, 30 במרץ 2016 The perfect French baguette - מאתר ה-BBC אמנון דירקטור, איך כבש אופה מסרי לנקה את המקום הראשון בתחרות הבאגט הכי טוב בפריז?, באתר הארץ, 18 במאי 2023 Baguette, Food Timeline Website אונסק"ו הכריז: הבגט ייכנס לרשימת המורשת התרבותית העולמית של הארגון, באתר ynet, 30 בנובמבר 2022
אמן (שיר של ליאורה)

"אָמֵן" הוא פזמון שייצג את ישראל באירוויזיון 1995. את הפזמון כתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ. הוא בוצע על ידי ליאורה סימון, שהייתה אלמונית עד לקדם האירוויזיון של אותה השנה. הפזמון הוא מעין תפילה לאלוהים להגנה ולשלום, ומקור שמו במילה "אמן" החוזרת פעמים רבות במהלך תפילות, ומהווה הסכמה לנאמר קודם לכן. הפזמון זכה במקום ה-8 מתוך 23 באירוויזיון ובמקום השמיני במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. מידע על היצירה "אמן" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר, באתר שירונט השיר "אמן" באתר היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארוחת בוקר קונטיננטלית

ארוחת בוקר קונטיננטלית היא ארוחת בוקר נפוצה בעיקר בבתי מלון באירופה אך גם בצפון אמריקה ובמקומות נוספים בעולם. שמה נובע מהתפיסה האנגלית של אירופה כיבשת ("קונטיננט") בניגוד לאי הבריטי, ואת הארוחה האירופאית כאנטיתיזה לארוחת הבוקר האנגלית. הארוחה הקונטיננטלית היא ארוחה קלה, הכוללת קפה (לרוב בחלב), שוקו או מיץ, דברי מאפה כגון קלי, קרואסון או בריוש, לעיתים עם ממרח מתוק כמו ריבה או קרם שוקולד. מדיה וקבצים בנושא ארוחת בוקר קונטיננטלית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצר מלאקה

מצר מלאקה הוא מצר ים בין חצי האי המלאי לבין האי סומטרה שבאינדונזיה, והוא מחבר את ים אנדמן שבאוקיינוס ההודי אל ים סין הדרומי שבאוקיינוס השקט. אורך המצר כ-800 קילומטרים, ורוחבו בנקודה הצרה ביותר (מערבית לסינגפור) כ-2.8 קילומטר. מצר מלאקה הוא נתיב השיט העיקרי בין האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט ולו חשיבות כלכלית ואסטרטגית. דרכו עוברת, בין השאר, התעבורה הימית בין שלוש מהמדינות המאוכלסות ביותר בעולם: הודו, אינדונזיה וסין. המעבר במצר מקצר את הדרך בין האוקיינוסים בכ-1,600 קילומטר (כשלושה ימי הפלגה) לעומת ההפלגה דרומה אל מצר לומבוק ושיט לאורך חופם הדרומי של ג'אווה וסומטרה או הפלגה דרומה אל מצר סונדה, שאינו מתאים לחלק מכלי השיט, ושיט לאורך סומטרה. במצר עוברים מדי שנה כ-50,000 כלי שיט, בנפח מטען המהווה כרבע מהתעבורה הימית העולמית (יותר מכפול מהתעבורה הימית בתעלת סואץ). כמעט כל יבוא הנפט והגז הטבעי לסין וליפן עובר דרך מצר מלאקה. מדי כמה שנים עולה יוזמה מצד שלטונות תאילנד לבדיקת היתכנות כריית תעלה בתחומה, שתהווה נתיב שיט חליפי למצר מלאקה. המיזם שנוי במחלוקת, בעיקר בשל עלותו. גורמים אלה הפכו את מצר מלאקה ליעד מועדף לשוד ימי ולנתיב רגיש לפעילות טרור. בתחילת המאה ה-21 גברו מעשי השוד הימי במצר, מכ-25 פעולות ב-1994 לכ-220 פעולות בשנת 2000. תקיפות שודדי ים במצר מלאקה במהלך שנת 2003 היוו כשליש מכלל הפעולות הפיראטיות הימיות בעולם. חלקן מבוצעות נגד יאכטות, ומקורן בעיקר מכיוון חופי סומטרה. עם התגברות תקיפות השוד הימי במחצית הראשונה של 2004 ועליית הטרור הבינלאומי לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין סינגפור, מלזיה ואינדונזיה, ומאמצע 2004 מתקיימים סיורים ימיים משותפים במימי המצר. המאמצים נשאו פרי, ולקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 חלה ירידה משמעותית במספר ניסיונות השוד הימי. מדיה וקבצים בנושא מצר מלאקה בוויקישיתוף U.S. Energy Information Administration, World Oil Transit Chokepoints, Updated 10 November 2014 מצר מלאקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בליינד מלון

בליינד מלון (cאנגלית: Blind Melon) היא להקת רוק אשר הוקמה בתחילת שנות ה-90 כאשר החל עידן הגראנג'. בליינד מלון הוקמה על ידי שאנון הון, סולן הלהקה, כשהיה בן 20, בשנת 1989 בלוס אנג'לס, קליפורניה. שאר חבריה היו מאינדיאנה, מיסיסיפי ופנסילבניה. בשנת 1991 חתמה הלהקה בלייבל "Capitol Records" והקליטה Demo, אשר בסופו של דבר לא יצא לאור. תקליטם הראשון הנקרא על שם הלהקה יצא בשנת 1992. בשל הקשר ההדוק בין סולן הלהקה ובין סולן להקת Guns N' Roses, אקסל רוז, הצליחה הלהקה לפרוץ לתודעה האמריקאית, עם שחרור הסינגל "No Rain". אלבומה השני של הלהקה, "Soup", יצא בשנת 1995 אך לא הצליח במכירות למרות הביקורות הטובות. סופה של הלהקה הגיע במהלך סיבוב הופעות בארצות הברית כאשר סולן הלהקה נמצא מת, בשל מנת יתר של קוקאין באוקטובר 1995. הלהקה המשיכה לפעול רשמית עד 1999 ללא הון והוציאה עוד תקליט ב-1996 בשם "Nico". בשנת 2008 הצטרף ללהקה טראוויס וורן כסולן, והלהקה הוציאה את האלבום For My Friends. Blind Melon ‏ (1992) Soup ‏ (1995) Nico ‏ (1996) For My Friends ‏ (2008) Classic Masters: Blind Melon ‏ (2002) The Best of Blind Melon ‏ (2005) Live at the Palace ‏ (2006) אתר האינטרנט הרשמי של בליינד מלון אתר האינטרנט הרשמי של בליינד מלון (באנגלית) בליינד מלון, ברשת החברתית פייסבוק בליינד מלון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בליינד מלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בליינד מלון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בליינד מלון, באתר ספוטיפיי בליינד מלון, באתר Last.fm (באנגלית) בליינד מלון, באתר AllMusic (באנגלית) בליינד מלון, באתר MusicBrainz (באנגלית) בליינד מלון, באתר דיזר בליינד מלון, באתר Discogs (באנגלית) בליינד מלון, באתר Songkick (באנגלית) בליינד מלון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) בליינד מלון, באתר בילבורד (באנגלית)
מנואל בלום

מנואל בלום (בספרדית: Manuel Blum; נולד ב-26 באפריל 1938) הוא מדען מחשב יהודי-אמריקאי, זוכה פרס טיורינג לשנת 1995 על תרומתו הרבה ליסודות של תורת הסיבוכיות החישובית ויישומיה לקריפטוגרפיה ובדיקת תוכניות. בלום נולד בקראקס, ונצואלה להורים יהודים. בלום למד ב-MIT לקראת תואר ראשון ושני במדעי המחשב והנדסת חשמל, אותם סיים ב-1961. לאחר מכן עבר להתמקד במתמטיקה, וסיים דוקטורט בתחום תחת הנחייתו של מרווין מינסקי ב-1964. במהלך הקריירה שלו היה שייך לסגל המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואף עמד בראש המחלקה. הוא שהה בברקלי עד 1999. לאחר מכן עבר בלום ללמד באוניברסיטת קרנגי מלון, תפקיד בו כיהן עד 2018. אשתו לנור ובנו איברים אף הם פרופסורים למדעי המחשב באותה המחלקה. בין תלמידיו נמנו לאונרד אדלמן, שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי, שאף הם זכו בפרס טיורינג, מוני נאור, מהמחלקה למדעי המחשב במכון ויצמן ורונית רובינפלד מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. אחד מתלמידיו של בלום, פרופסור לואיס פון אהן (שאיתו טבע את המונח CAPTCHA), הוא ממייסדי פלטפורמת דואולינגו ללימוד שפות. מדיה וקבצים בנושא מנואל בלום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנואל בלום (באנגלית) מנואל בלום, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מנואל בלום, באתר dblp מנואל בלום, באתר ResearchGate מנואל בלום באתר פרס טיורינג (באנגלית) מנואל בלום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)