laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קוויטל

המונח "קוויטל" מפנה לכאן. לערך העוסק במשחק קלפים שמקורו בגליציה, ראו קוויטלעך. קוויטל (או "פתקא") הוא פתק שעליו רשומים שמות אנשים יחד עם שמות אמותיהם, ולרוב כולל אף בקשות ומשאלות. הפתק מוגש על פי מנהג החסידים, לאדמו"ר, המעיין בו ומברך את המגיש. אין מקור ברור לדבר בספרי הראשונים, אך בספרי חסידות יש שמביאים מקור לדבר, מדברי הרמב"ן על התורה: ”ועוד כי הבא לפני אב הנביאים ואחיו קדוש ה' והוא נודע אליהם בשמו יהיה לו בדבר הזה זכות וחיים כי בא בסוד העם ובכתב בני ישראל וזכות הרבים במספרם וכן לכולם זכות במספר שימנו לפני משה ואהרן כי ישימו עליהם עינם לטובה יבקשו עליהם רחמים”. ערך מורחב – פדיון (חסידות) נהוג לצרף לקוויטל סכום כסף, לצורכי צדקה של האדמו"ר. סכום זה מכונה "פדיון נפש" ובדרך כלל בקיצור "פדיון" (בחסידות חב"ד מכונה גם הפתקא עצמה בשם זה ובקיצור: פ"נ). בחלק מן החצרות החסידיות מקובל שאחד מן הגבאים משמש בתפקיד "כותב הקוויטלעך" ונהוג לתת לו טיפ. חסידים מאמינים שביכולת האדמו"ר לקרוא בתוך הקוויטל את צורכיהם הגשמיים והרוחניים של המופיעים בו, ולהמשיך משמים את הברכה הנדרשת למבקש, בזכותו ובזכות אבותיו[דרוש מקור][מפני ש...]. סיפורים רבים מתהלכים בקרב חסידים אודות כוחו של הצדיק לפעול ישועות בדרך זו. על האדמו"ר מבעלז, רבי אהרן רוקח, מסופר שבשנותיו האחרונות, כאשר הראייה הייתה קשה עליו, היה הגבאי קורא את הקוויטלעך של המבקשים את ברכתו. לעיתים כאשר הקריא הגבאי את השם רמז האדמו"ר שמשהו איננו כשורה, אף כאשר לא הכיר את האנשים שבהם מדובר, ואכן התברר שהשם שנכתב היה חלקי או בלתי מדויק. הרבי מלובביץ היה נוהג לקרוא את הקוויטלך באוהל של חותנו רבי יוסף יצחק שניאורסון, לשם היה נוסע, מאז קבלת האדמו"רות, אחת לשבועיים. הטמנת פתקים בכותל המערבי שמירה (חסידות) מרדכי ציון, הלכות קוויטל - לימודים, הלכות, הנהגות והדרכות, ספריית חוה. אסיר מבקש ברכת אדמו"ר, מעריב, 16 ביולי 1954 ספר הלכות קוויטל, הרב מרדכי ציון מובא גם במאוצרנו הישן פרשת במדבר. במדבר, א, מה. יהושע אליקים גרינצווייג, קונטרס בקודש פנימה, בני ברק תשס"ז, עמוד לז ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוליקר

האם התכוונתם ל... יהודה פוליקר – זמר, מוזיקאי ויוצר ישראלי פופולרי יוני פוליקר – זמר, מוזיקאי ויוצר ישראלי, אחיינו של יהודה פוליקר
ארמיית הטנקים הרביעית (ברית המועצות)

ארמיית הטנקים הרביעית הייתה ארמיית טנקים של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בקרב סטלינגרד. לאחר הקמתה מחדש בקיץ 1943 השתתפה הארמייה בשורת מתקפות סובייטיות בחזית המזרחית, ובשלבי הסיום של המלחמה היא נטלה חלק בקרבות על ברלין ועל פראג. הארמייה הוקמה לראשונה ביולי 1942, ומפקדה הראשון היה גנרל קרוצ'נקין. עם הקמתה כללה הארמייה את קורפוסי הטנקים ה-22 וה-23 (האחרון סופח מאוחר יותר לארמיית הטנקים הראשונה), דיוויזיית חי"ר אחת ובריגדת טנקים עצמאית. הארמייה סופחה לחזית סטלינגרד והוטלה למערכה לפני שהסתיים תהליך הקמתה. במהלך נסיונותיה לבלום את התקדמות הארמייה השישית הגרמנית לכיוון סטלינגרד, ספגה הארמייה אבדות כבדות בטנקים בקרבות ממערב לעיקול הגדול של נהר הדון. בראשית אוגוסט הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית, השתתפה בקרבות המגננה על דרכי הגישה הדרומיות לסטלינגרד, במסגרת המאמץ לבלום את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית לכיוון העיר, וניהלה מספר התקפות נגד מוצלחות כנגד קורפוס הפאנצר ה-48. עקב האבדות הכבדות שספגה הארמייה החליט הפיקוד הסובייטי לפרק אותה, והקים על בסיסה את הארמייה ה-65 באוקטובר 1942. ארמיית הטנקים הרביעית הוקמה מחדש ב-15 ביולי 1943 על בסיס מפקדת קורפוס הפרשים ה-19, תחת פיקודו של ואסילי באדאנוב. היא כללה עם הקמתה 2 קורפוסי טנקים, קורפוס ממוכן ומספר יחידות נוספות. במסגרת החזית המערבית השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית על בליטת אוריול ביולי-אוגוסט 1943 (מבצע קוטוזוב) וספגה אבדות כבדות מאוד בטנקים. מאוחר יותר סופחה הארמייה לחזית האוקראינית הראשונה והשתתפה במתקפה הסובייטית בצפון אוקראינה בחורף 1943/44. בקיץ 1944 השתתפה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז' ובמסגרתו חדרה לשטח פולין והגיעה עד לנהר הוויסלה. במרץ 1945 קיבלה את תואר הכבוד "המשמר". בשלבי הסיום של המלחמה השתתפה הארמייה במבצע ויסלה-אודר ובקרב ברלין וסיימה את המלחמה בצ'כוסלובקיה. גנרל מאיור ואסילי קריוצ'נקין (1 באוגוסט - 14 באוקטובר 1942) גנרל לייטננט פאבל באטוב (14 -23 באוקטובר 1942) גנרל לייטננט ואסילי בדנוב (15 ביולי 1943 - 29 במרץ 1944) גנרל לייטננט דמיטרי לליושנקו (29 במרץ 1944 -עד סוף המלחמה) ארמיית טנקים הרביעית באתר samsv (ברוסית) ארמיית המשמר המשוריינת הרביעית באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצעד הסינגלים הבריטי (1952–1959)

ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים UK Singles Chart שנערכו משנת 1952 עד שנת 1959. מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, שמתבסס על נתוני מכירות סינגלים ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית.   ♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה   ♫  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בשנות ה-50     – הסינגל חלק את המקום הראשון במצעד עם שיר אחר במהלך שבוע אחד/מספר שבועות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מצעד הפזמונים של בילבורד (1950–1958) בילבורד הוט 100 (1958–1969)
סקורני

סקורני (מאוקראינית: Сокиряни - סוקיריאני, ברומנית: Târgu Secureni) היא עיירה השוכנת בחלק הצפון-מערבי של גבעות בסרביה באוקראינה. האזכור המוקדם ביותר של סקורני הוא משנת 1666. על מקור השם סקורני קיימת אגדה. כאשר בתחילת המאה ה-15 בתקופה העות'מאנית חיילים שנשבו בנסיכות מולדובה ובוקובינה וקבוצת איכרים, נמלטו מן הדיכוי הטורקי, אל תוך יער. הנמלטים בחרו מקום על גדות נחל בפאתי יערות עשירים בפטריות ופירות יער, מים צלולים, ואפילו מערות בהם יכלו הנמלטים להסתתר מפני חיות ואויבים. האנשים יצאו ליער עם גרזנים כדי להכשיר את הקרקע למגורים. סקורני קיבלה מעמד של עיר בשנת 1966. דגל העיר כולל את סמלי הכוכב והסהר, השאולים מהדגל העתיק של נסיכות מולדובה הרומנית, אליה השתייכה בעבר. סמל הגרזנים המוצלבים הוא חלק מסמל סרבי שמדגיש את נצחיות החיים, ונועד לאזכר את מי שנלחמו בעבר נגד הטורקים ונגד פולשים אחרים. הרקע הכחול מייצג את האצולה, והצבע הצהוב מסמל שגשוג ונדיבות של תושבי העיירה. ערך מורחב – גטו סקורני ב-1941 בוצע פוגרום ביהודי סקורני שכלל מעשי רצח, שוד ואונס. מדיה וקבצים בנושא סקורני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקורני (באוקראינית) האתר הרשמי של הממשל בסקורני עדות של דב שי באתר יד ושם על הגירוש מרומניה עם חניית ביניים בסקורני. דב שי, הגירוש מהבית, באתר יד ושם
אצטדיון האור (ליסבון)

אצטדיון האור (בפורטוגזית: Estádio da Luz), או בשמו הרשמי אצטדיון הספורט של בנפיקה ליסבון (Estádio do Sport Lisboa e Benfica), הוא אצטדיון כדורגל בליסבון, פורטוגל. הוא ידוע בתור "הקתדרלה" ("A Catedral") בפי אוהדי בנפיקה ליסבון. האצטדיון משמש לעיתים את נבחרת פורטוגל במשחקיה הביתיים. הקרקע עליה נבנה קרויה על שמה של "גבירתנו של האור" (Nossa Senhora De Luz), על שם הקהילה בליסבון ששם נמצא האצטדיון. "דה לוּשׁ", או "של האור", הוא מושג שכיח במסורת הקתולית הפורטוגזית – בתרגום חופשי פירוש הביטוי "בנוכחות אלוהים". האצטדיון אירח מספר משחקים, בהם משחק הגמר ביורו 2004. האצטדיון הישן, שמנה 120,000 מקומות והיה מהגדולים בעולם, נהרס בשנת 2002 לקראת היורו ועל הריסותיו נבנה החדש שמונה 65,647 מושבים. האדריכל שתכנן את האצטדיון בנה אותו כך שתהיה בו כמות מקסימלית של אור טבעי. בשנת 2014 אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות בו גברה ריאל מדריד על אתלטיקו מדריד בתוצאה 1–4 לאחר תוספת זמן. באוגוסט 2020 אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות בו גברה באיירן מינכן על פריז סן-ז'רמן בתוצאה 1-0. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון האור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון האור (בפורטוגזית) האצטדיון באתר הרשמי של בנפיקה ליסבון (בפורטוגזית) האצטדיון באתר World Stadiums (באנגלית) האצטדיון באתר Stadium Guide (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל פורטוגזי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טדאוש קונוויצקי

טַדֵאוּש קוֹנוִויצקי (גם תדיאוש; בפולנית: Tadeusz Konwicki;‏ נולד ב-22 ביוני 1926 – 7 בינואר 2015) היה סופר פולני חשוב, מראשוני הסופרים מתנגדי הקומוניזם הסובייטי בפולין. קונוויצקי נולד בליטא, בעיירה קטנה ליד עיר הבירה וילנה. בשנת 1944 בעת הכיבוש הנאצי, סיים את בית הספר המחתרתי הפולני, ויצא אל היערות להצטרף אל יחידת פרטיזנים פולנית. עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, החל את לימודיו באוניברסיטת קרקוב. הוא למד תרבות ולשון פולנית. קונוויצקי החל בכתיבתו הספרותית עוד בהיותו סטודנט, ובשנת 1950 יצא לאור ספרו הראשון "פִּרצה בשמיים". ספרו השני, "ספר החלומות של ימינו", יצא ב-1966 והפך לרב-מכר בפולין, חרף היותו מוחרם על ידי השלטון. וכן תורגם ללשונות זרות רבות. זוהי סאטירה חריפה על המשטר הקומוניסטי בפולין הכפוף לשלטון הסובייטי. קונוויצקי עסק גם בתסריטאות ובמחזאות, וכן היה במאי קולנוע ידוע. זכה בפרס ונציה, 1958, על סרטו "יום הקיץ האחרון". ספר החלומות של ימינו / תדיאוש קונויצקי (תורגם מפולנית בידי אליהו פורת), תל אביב: עם עובד (ספריה לעם, 103), תשכ"ז 1966. התסביך הפולני / טדאוש קונוויצקי, עברית: יצחק קומם, ירושלים: כתר, 1985. מדיה וקבצים בנושא טדאוש קונוויצקי בוויקישיתוף טדאוש קונוויצקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טדאוש קונוויצקי, באתר AllMovie (באנגלית) טדאוש קונוויצקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טדאוש קונוויצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טדאוש קונויצקי (1926-2015), דף שער בספרייה הלאומית טדאוש קונוויצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא פולנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1001 (מספר)

1001 (נכתב גם 1,001; במילים בלשון זכר: אלף ואחד; בלשון נקבה: אלף ואחת) הוא מספר טבעי, עוקב ל-1000 וקודם ל-1002. 1001 הוא מספר פריק שמחלקיו הם: 1, 7, 11, 13, 77, 91, 143, שסכומם יחד הוא 343, מספר הקטן מ-1001, ולכן 1001 הוא מספר חסר. 1001 הוא מספר מחומש ופלינדרומי. שרשור מספר תלת-ספרתי לעצמו שקול להכפלתו ב-1001. בתרבות הערבית, המספר מתאר אוסף של סיפורי עם ידועים הנקראים סיפורי אלף לילה ולילה, שהם אלף לילה, ועוד לילה אחד, קרי, 1001 לילות. בעברית ישראלית נעשה שימוש במונח זה כדי לתאר סיפורים מוגזמים שלא יכולים להתרחש. שמות סרטים רבים מתחילים ב-1001. בהם: "1001 שקרים על פיקאסו" "1001 סיפורי באגס באני" סדרת האנימציה "אלף ואחת אמריקות". מחזה בשם "1001" מאת Jason Grote. האלף ואחד הוא אלבום מוזיקה מאת ג'וני שועלי. מדיה וקבצים בנושא 1001 בוויקישיתוף סרט שוודי מ-1978. שם הסרט במקור הוא "Picassos Adventyr", ואינו קשור למספר 1001. המספר נוסף בתרגום שם הסרט לעברית
למור צווארון

למור צווארון (שם מדעי: Varecia) הוא סוג במשפחת הלמוריים. בסוג זה יש שני מינים: למור צווארון שחור לבן (Varecia variegata) למור צווארון אדום (Varecia rubra) כמו כל הלמורים, המינים אנדמיים למדגסקר כשתפוצת היא ביערות הגשם הלחים של צפון ומזרח מדגסקר. הלמורים שוקלים מ-3.5 עד 4 ק"ג. אורכם הוא כ-50 ס"מ, ואורך הזנב הוא כ-60 ס"מ. הנקבות גדולות במעט מהזכרים, ואורך חייהם הוא כ-20 שנה. כשמם, יש להם צווארון ופרווה בצבע שחור לבן. הרגליים, הבטן והראש שחורים ולבנים. יש להם נקודת עור שחורה בגב ובצוואר, ולעיתים גם ברגליים] ובפה. הלמורים חיים בקבוצות של 30 עד 50. הקבוצות מונהגות על ידי הנקבות שהם במעמד החברתי הגבוה מן הזכרים ואף מצטיינות בתקיפות ומגנות על שטחי מחיתם. ההיריון נמשך כשלושה חודשים לאחר מכן הנקבה ממליטה תאומים או שלישייה. ילידי מדגסקר - המלגשים מתייחסים אל למורי הצווארון כחיות קדושות אשר מתפללות אל השמש כמה פעמים ביום. שני המינים מצויים בסכנת הכחדה חמורה בגלל הרס בתי-גידול, ציד ומסחר לחיות מחמד, הנחשבים כאיומים העיקריים לקיומם. יצירת הפארק הלאומי מסואלה בשנת 1997 עזרה להגן על הלמורים, אך למורי צווארון רבים לא חיים בתוך גבולות הפארק, והם עדיין בסיכון גבוה. הלמורים יכולים להפיק קולות חזקים ורועשים כדי לתקשר. מדיה וקבצים בנושא למור צווארון בוויקישיתוף למור צווארון, באתר ITIS (באנגלית) למור צווארון, באתר NCBI (באנגלית) למור צווארון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) למור צווארון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) למור צווארון, באתר GBIF (באנגלית)
פיתוי (סרט)

פיתוי הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת המתח והדרמה משנת 2002, המבוסס על ספרו של רם אורן בעל אותו השם. דפנה (דפנה רכטר), בעלת חנות ספרים מרמת השרון הנשואה ליורם (גיא מרוז), עורך דין מצליח, לא יודעת מה לעשות בכסף הרב שהוריש לה אביה שנפטר. יום אחד מתאהבת דפנה בעמי (שרון אלכסנדר), אחד מלקוחותיו של בעלה הנמצא בתהליך גירושין מאשתו. עמי מבקש מדפנה שתחתום ערבות על הלוואה שלקח מהבנק לצורך עסקה גדולה שהוא רוצה לבצע בחו"ל. דפנה חותמת ועמי נעלם. מירב בנימיני (אורנה פיטוסי), חברתה של דפנה, יוצאת לנקום בעמי באותה שיטה שבה עמי בעצמו פעל. הסרט יועד במקור להיות סרט טלוויזיה, אך הוקרן בקולנוע ורק לאחר מכן שודר בטלוויזיה. לאחר שביים ב-1998 את סדרת הטלוויזיה שכתב רם אורן "סיבת המוות: רצח" ששודרה בערוץ 2 בכיכובו של משה איבגי, פנה ערן ריקליס למפיקים שונים בבקשה להפיק סרט ע"פ אחד מספריו של אורן. בריאיון לגלובס אמר ריקליס: "באתי למפיקים ואמרתי, הנה אדם עם רקורד של הצלחה, תשעה רבי-מכר, תבחרו. מסרטים ועד מיני-סדרות, מה שתרצו. היית מצפה שבגלל הישגיו המסחריים של רם אורן, מפיקים יחנקו זה את זה כדי להשיג אותו." בסופו של דבר ערוץ 2 לא הסכימו להפקה זו, ורק חברת ההפקה ICP הסכימה והשקיעה בסרט למעלה מחצי מיליון דולר. עלילת הסרט שונה למדי מהספר שעליו הוא מבוסס. קו העלילה המרכזי, שבמסגרתו גבר מוליך שולל אישה על מנת לסחוט ממנה כסף וחברתה יוצאת לנקום בו, אמנם דומה בשניהם, אך פרטים קטנים יותר, כעיסוקן של הדמויות, מספר ילדיה של דפנה ואף שמותם, שונו בסרט. כמו כן, הסרט מתמקד באופן כמעט בלעדי בקו עלילה זה, ועלילות משנה רבות שבספר, לצד הדמויות המרכיבות אותן, הושמטו כליל מתסריט הסרט. הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ורבים קבלו על כך שסרט שצולם עבור טלוויזיה - שודר בקולנוע. אורי קליין כתב על הסרט: "אין שום סיבה לראות את "פיתוי" על בד הקולנוע, וכדאי לחכות בסבלנות עד שהסרט ישודר על המרקע הטלוויזיוני, שלמענו נוצר... (חלקו השני של הסרט) שמתאר את תהליך הנקמה שמבוצעת באמצעים כלכליים בלתי מוגבלים לכאורה, מופרך לחלוטין מבחינה עלילתית". "פיתוי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פיתוי", באתר AllMovie (באנגלית) "פיתוי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פיתוי", באתר ספר הקולנוע הישראלי "פיתוי", באתר אידיבי "פיתוי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "פיתוי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "הקולנוע הוא אימפריאליסטי. אתה מצלם והולך", באתר גלובס, 3 באוקטובר 2002 נחום מוכיח, הפיתוי האחרון, באתר ynet, 9 באוקטובר 2002 "פיתוי", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג", 12 באוקטובר 2002 אורי קליין, מתיחה שנמתחה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2002 "הקולנוע הוא אימפריאליסטי. אתה מצלם והולך", באתר גלובס, 3 באוקטובר 2002
מצפה הכוכבים פאלומר

מצפה הכוכבים פאלומר הוא מצפה כוכבים הנמצא במחוז סן דייגו בארצות הברית. הוא שייך למכון הטכנולוגי של קליפורניה ומנוהל על ידו. המצפה כולל שלושה טלסקופים ראשיים. לגדול מביניהם, טלסקופ הייל, קוטר מראה מחזירה של כ-5.1 מטרים. המצפה היה מהראשונים שביצעו סקר שמים, עוד בשנת 1948. זמן שימוש בטלסקופ מוענק גם לשותפות אוניברסיטת קורנל והמעבדה להנעה סילונית של נאס"א. המצפה נוסד לאור חזונו של האסטרונום ג'ורג' אלרי הייל לבנות טלסקופים בעלי מראות מחזירות גדולות מאלו שהיו קיימות אז. הפרויקט השאפתני יצא לדרך בשנת 1928 ונעזר בתרומה של 6 מיליוני דולרים מקרן רוקפלר. בשנת 1949, כאשר הטלסקופ הראשי במצפה הופעל לראשונה, הוא היה הטלסקופ הגדול מסוגו בעולם. מעמד זה נלקח ממנו רק בשנת 1992 עם פתיחתו של מצפה קק. בשנת 1953, נערכו במצפה המדידות המדויקות ביותר עד אז למדידת המרחק של כדור הארץ מגלקסיית אנדרומדה, שהראו שהמרחק לגלקסיית אנדרומדה הוא למעשה יותר מכפול מין המרחק שהעריכו החוקרים עוד קודם. טלסקופ הייל - הטלסקופ הראשי במצפה, קרוי על שם מייסד המצפה, ג'ורג' אלרי הייל. טלסקופ משני בעל מראה מחזירה בקוטר של כ-1.5 מטרים. הוצב בשנת 1970 והיה הטלסקופ בו התגלה ננס חום לראשונה. טלסקופ סמואל אוסצ'ין - טלסקופ שלישי מסוג שמידט בעל מראה מחזירה בקוטר של כ-1.2 מטרים. טלסקופ מסוג שמידט בעל מראה מחזירה בקוטר של כ-40 ס"מ. זה היה הטלסקופ הפעיל הראשון במצפה, החל משנת 1936. בעזרתו התגלה השביט המפורסם שומייקר-לוי 9 וכמו כן מעל מאה סופרנובות על ידי פריץ צוויקי. אינטרפרומטר פאלומר - המשמש לבניית תמונות אסטרונומיות ברזולוציה גבוהה במיוחד. Zwicky Transient Facility המערכת הופעלה בשנת 2018 ובעזרתה כבר התגלו מספר גרמי שמיים לרבות כוכב שביט (C/2022 E3 (ZTF. Crawford, David Livingston (1966). The Construction of large telescopes. London, New York: Academic Press. OCLC 1093049 Mollise, Rod (2006). The Urban Astronomer's Guide: a Walking Tour of the Cosmos for City Sky Watchers. Berlin: Springer. ISBN 1846282179/ISBN 9781846282171; ISBN 1846282160/ISBN 9781846282164 OCLC 299995003 Watterson, T.V. (1941). Palomar Observatory. San Diego, California: Frye & Smith.OCLC 6327013 אתר האינטרנט הרשמי של מצפה הכוכבים פאלומר (באנגלית) תחזית לתנאי תצפית מצפה הכוכבים פאלומר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מצפה הכוכבים פאלומר, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארין סורסקו

מארין סורסקו (ברומנית: Marin Sorescu‏; 29 בפברואר 1936 בבולזשט שבמחוז דולז' – 8 בדצמבר 1996 בבוקרשט) היה סופר, משורר, מחזאי ומתרגם רומני. אוספו "פואמות מצונזרות", לא יכול היה להתפרסם עד נפילת משטרו של ניקולאה צ'אושסקו. סורסקו הוא חתן פרס האקדמיה הרומנית לשנים 1968 ו-1977. מדיה וקבצים בנושא מארין סורסקו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא רומנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התפשלות מעיים

התפשלות מעיים (באנגלית: intussusception) היא מצב רפואי אצל האדם, שבו חלק מהמעי עצמו "נכנס" לתוך לולאת מעי נוספת, בדומה לחלק של טלסקופ המתקפל פנימה. לרוב, התפשלות מעיים מביאה לחסימת מעיים. התפשלות מעיים היא גורם נפוץ לכאבי בטן חריפים אצל ילדים מתחת לגיל 5. זהו מצב רפואי המאפיין בעיקר תינוקות ופעוטות; כ-90% מן המקרים מתרחשים בין גיל שלושה חודשים לגיל 3. עם זאת, קיימים מקרים של התפשלות מעיים גם בגילאים צעירים יותר וכן בגילאים מבוגרים יותר. אצל מבוגרים התפשלות מעיים היא תופעה נדירה יותר, ובחלק מן המקרים נובעת מגידול שגרם לבעיה עצמה. סימנים קליניים ראשונים שיכולים לרמז על תהליך של התפשלות מעיים הם בחילות, הקאות (לעיתים בעלות תוכן מרתי), הבאת הרגליים לקדמת החזה, בכי פתאומי המתחיל ללא התראה מוקדמת ונפסק לאחר שכאב הבטן חולף. לאחר התקף הבכי הראשון הילד יכול להיראות במצב גופני טוב, אולם ככל שנוקף הזמן הילד עלול להיראות אפאתי עד כדי מצב של סכנת חיים והיווצרות שוק, ומכאן החשיבות שבגילוי מוקדם של התהליך עצמו. סימנים מאוחרים יותר יכולים לכלול דימום רקטלי (מפי הטבעת) כתוצאה מהתהליך האיסכמי של חסימת המעיים. באופן כללי, התפשלות מעיים אינה מלווה בחום, אולם במקרה שלולאת המעי עברה נמק, תיתכן פרפורציה (חור במעיים) ועליית חום כתוצאה מכך. בבדיקה גופנית ייתכנו הסימנים הבאים: אי שקט, בכי לסירוגין לתרגיה, אפתיה דמם רקטלי (currant jelly) לעיתים במישוש הבטן ניתן לחוש במסה דמוית נקניק. אבחון של התפשלות מעיים מבוסס בעיקר על אנמנזה ועל ממצאים בבדיקה גופנית. בדיקות הדמיה כוללות ביצוע בדיקת אולטרה סאונד רפואית וביצוע צילום בטן. באבחנה המבדלת קיימות מספר אפשרויות נוספות שיש לשקול, ביניהן גסטרואנטריטיס (דלקת של המעיים), דלקת התוספתן, בקע כלוא, ארגמנת על שם שונליין-הנוך ומצבים נוספים. מטפלים בהתפשלות מעיים באמצעות חוקן אוויר או חוקן בריום. החוקן מבוצע תוך כדי שיקוף, כדי שבמהלך הפעולה עצמה ניתן הן לאבחן האם קיימת התפשלות והן לטפל בהתפשלות עצמה על ידי החדרת בריום או אוויר בלחץ דרך הרקטום, על מנת לשחרר את החסימה. על פי ההנחיות הקיימות כיום, יש לבצע עד 3 ניסיונות לפתיחת החסימה באמצעות חוקן אוויר או חוקן בריום. אם הניסיונות לא צלחו יש לפנות לאופציה כירורגית שבה מתבצעת רדוקציה של החסימה. התפשלות מעיים יכולה להפוך למצב חירום רפואי אם אינה מטופלת בזמן, עד כדי מוות תוך ימים מספר, ולכן טיפול מהיר הוא הכרחי. מדיה וקבצים בנושא התפשלות מעיים בוויקישיתוף התפשלות מעיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מוזיקה קלטית

מוזיקה קלטית היא מוזיקה אופיינית לעמים הקלטים היושבים בעיקר באירלנד, ויילס, סקוטלנד, ברטאן וגליסיה, וכן צאצאי עמים אלה בתפוצותיהם (בעיקר בארצות הברית). המוזיקה הקלטית הבסיסית נשענת על חליל ייחודי, תוף, נבל קלטי, כינור וחמת חלילים. כמה מהשמות היותר מוכרים שאפשר לקשר למוזיקה הקלטית הם: לורינה מק'קניט, Ronan Hardiman (Lord of the dance), Bill Whelan (ריברדאנס), אניה, Hevia, Clanned, ו־Old Blind Dogs. מדיה וקבצים בנושא מוזיקה קלטית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחנה מקלף

מחנה מַקלֵף (לשעבר: מחנה גנים; מכונה: שלישות רמת גן, או: השלישות), הוא בסיס צבאי ברמת גן, בין הרחובות בן-גוריון וקריניצי. המחנה מאכלס את מפקדת חיל משאבי האנוש, ממר"ם, מצפ"ן, שחר, חלק מיחידת מפת"ח וחלק מיחידות אכ"א. עד לשנת 2022 שכנה בו יחידת בסמ"ח שעברה בהמשך לקריית התקשוב. האתר הוא אתר עתיקות מוכרז על ידי רשות העתיקות ונמצאו בו שרידי בית קברות שומרוני או יהודי מהתקופה הביזנטית, מהמאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה. כמו כן נחשפה במקום רצפת פסיפס, וארכאולוגי הרשות מניחים כי במקום שכן כפר קטן. הגילוי הארכאולוגי אירע באקראי בשנת 1939 כאשר בוצע חריש עמוק במגרשים ריקים כדי להכשירם לגידול ירקות לשעת חירום. רחוב בן-גוריון ברמת גן (לפני 1985 נקרא רחוב מודיעין) מסומן במפות מן המאה ה-19 כ"דרך המואזין". על הגבעה עליה שוכן המחנה ניצב בעבר בית קברות מוסלמי קטן וכן היו בו מערות ששימשו נוודים. במתחם שכנה מפקדת המטכ"ל מאז מאי 1949, לאחר שהתפנתה ממקומה הקודם בבית ההבראה "החלמה" שבגן אברהם הסמוך, ועד לפברואר 1955, אז פינתה את מחנה מקלף ושוכנה במחנה הקריה בתל אביב. את המחנה אכלסו השלישות הראשית ומנהל הסגל. עם הקמת חיל השלישות בשנת 1977 הוקמה במקום מפקדת החיל. בשנת 1958 הוקמו במחנה יחידת המחשב של צה"ל (ממר"ם) ויחידות נספחות, שהפכו במרוצת השנים ליחידות של אגף התקשוב. מדור ההדרכה של ממר"ם התפתח לבית הספר למקצועות המחשב. בשנת 1993, ביוזמתו של יצחק רבין, נקרא המחנה על שמו של רב-אלוף מרדכי מקלף, שכיהן בו כרמטכ"ל. על פי תוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב אמור היה צה"ל לפנות את הבסיס ולמסור את שטחו למינהל מקרקעי ישראל בין השנים 2018–2019. היחידות התקשוביות בבסיס יעברו לקריית התקשוב שבבאר שבע ויחידות השלישות בעיקר ללוד. במקום הבסיס צפויות לקום כ-1,200 יחידות דיור בעשרה מגדלים בני 25 קומות. ניר מן, תולדות מחנה מטכ"ל: תולדות מחנה המטה הכללי של צה"ל בשנים 1948–1955, מחלקת היסטוריה של צה"ל, 2006 מדיה וקבצים בנושא מחנה מקלף בוויקישיתוף מקומות בעיר באתר בית אברהם קריניצי ראה "מחנה מקלף" מפה של המחנה וסביבתו הכירו את ההיסטוריה של בסיס המטכ"ל, באתר צה"ל, 13 בדצמבר 2016 עידו אפרתי, הבסיס הוא ביתך: מה הפוטנציאל הנדל"ני של בסיסי צה"ל?, באתר nrg‏, 10 במרץ 2011 שלומית צור, ‏משרד הפנים מקדם 1,200 דירות במקום השלישות, באתר גלובס, 24 בפברואר 2013
שומרים (ארגון)

שומרים (באנגלית: Shomrim) הם ארגוני שיטור קהילתיים הפועלים בקהילות יהודיות רבות ברחבי העולם, במטרה להילחם בפשע ובאנטישמיות. הם עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם גורמי אכיפת החוק במדינה, שמנפיקות לחברי הארגון תעודות רשמיות. הארגונים פועלים גם כגורם מקשר בין המשטרה לבין הקהילה המקומית, והם מסייעים בין היתר באמצעות מתן עדויות או הבאת מתלוננים מתוך הקהילה אל בתי המשפט. אגודת השומרים הראשונה והידועה מביניהם הוקמה במשטרת ניו יורק בשנת 1924. סרן יעקב קמינסקי היה נשיאה הראשון. הארגון פרח במיוחד בתקופת השפל הגדול, כאשר עבודות השירות האזרחי שהציע סיפק אמצעי פרנסה לרבים בקהילה היהודית. בשנים 37–1935 נוספו לארגון 400 חברים, ובשנת 1939 ניסו להתקבל כ-33,000 אנשים, מתוכם עברו את המבדקים רק 1,440, כשליש מהם יהודים. רובם היו בוגרי אוניברסיטאות ובעלי מקצועות חופשיים. לאורך שנות קיומו החזיקו שוטרי הארגון במגוון דרגות במשטרת ניו יורק, חלקן בכירות מאוד. בחלק מהקהילות משמשים הארגונים כמעין תחליף למשטרה המקומית. מתנדבי הארגון מסיירים ברכבים מסומנים של הארגון, ונענים לקריאות חירום של אנשי הקהילה, שנמנעים לעיתים מליצור קשר עם המשטרה המקומית. ויליאמסבורג וברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית (נוסד בשנת 1981) בורו פארק, ניו יורק, ארצות הברית מונסי, ארצות הברית מידווד, ארצות הברית קראון הייטס, ניו יורק, ארצות הברית בלטימור, ארצות הברית לונדון, אנגליה מיאמי, ארצות הברית. ("Miami-Dade Shmira Patrol" - נוסד בשנת 2005 על ידי איזק רוזנברג) סטמפורד היל, לונדון, אנגליה ("Stamford Hill Safety & Rescue Patrol" - נוסד בשנת 2005) מלבורן, אוסטרליה ("Community Security Groups") אנגליה ("Community Security Trust") ירושלים בני ברק מדיה וקבצים בנושא שומרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שומרים (באנגלית) Police fear for Jewish patrol in Stamford Hill, באתר ה-BBC, ‏24 בינואר 2010 טקס ההשקה של היחידה הראשונה של ארגון "השומרים"
דרום ערבית

האם התכוונתם ל... חצי האי ערב שפות דרום-ערב העתיקות – קבוצת שפות בענף השפות השמיות הדרומיות שדוברו בדרום חצי האי ערב וככל הנראה כולן נכחדו. שפות דרום-ערב החדשות – קבוצת השפות השמיות הדרומיות-המזרחיות, בענף השפות השמיות הדרומיות, מדוברות בדרום חצי האי ערב, כולן חיות אך בסכנת הכחדה. כתב דרום-ערבי עתיק – מערכת כתב (אלפבית) מדרום חצי האי ערב, ששימש בין היתר לכתיבת שפות דרום-ערב העתיקות. ערבית – השפה הערבית על להגיה, העתיקים והמודרניים. הכתב הערבי – משמש לכתיבת השפה הערבית, ובסיס לכתבים אחרים.