laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שהזאדה מהמט

שהזאדה מהמט (בטורקית: Şehzade Mehmed; ‏31 באוקטובר 1522 – 7 בנובמבר 1543) היה בנם הראשון של הסולטאן סולימאן המפואר והורם סולטן. הוא נשלח לשלוט בעיר מניסה לאחר שאחיו שהזאדה מוסטפא נשלח משם לאמסיה. שהזאדה מהמט נולד ב-31 באוקטובר 1522 בארמון העתיק במהלך מסעו של סולימאן לרודוס. לידתו נחגגה במחנה עם קורבנות וחלוקת נדבות. מהמט נימול יחד עם אחיו שהזאדה מוסטפא ושהזאדה סילים (העתיד להיות סולטאן סלים השני) ב-27 ביוני 1530. בחודש פברואר 1534, מוסטפא התמנה למושל מניסה. מהמט לעומת זאת נשאר בבירה, ובשנת 1537 הצטרף לאביו במסעו לקורפו. בשנת 1541, הוא ואחיו הצעירים, שהזאדה סלים ושהזאדה בייזיד, ליוו את אביהם למסעו לבודה. סולימאן העדיף את מהמט, שהיה בנה של אשתו המועדפת הורם, ויעד אותו להיות יורשו בניגוד למסורת המקובלת, למנות כיורש את הבן הבכור. זמן קצר לאחר שובם מקורפו באוקטובר 1542, מינה סולימאן את מהמט בהשפעת הורם למושל מניסה ואת בנו הנוסף סלים מינה למושל קרמאן. לפני המינוי נשלח שהזאדה מוסטפא לאמאסיה ב-16 ביוני 1541. מהמט החל את תפקידו רשמית כמושל זמן קצר לאחר הגענו למניסה ב-12 בנומבר 1542. אביליה צ'אליבי מתאר את מהמט כ"נסיך בעל תכונות מעודנות יותר אפילו ממוסטפא. היה לו אינטלקט נוקב ושיקול דעת עדין" היסטוריונים מעריכים כי שהזאדה מהמט היה דומה מאוד לאחיו למחצה הבכור, שהזאדה מוסטפא והחשיב אותו למודל לחיקוי. ישנן גרסאות שונות למותו של מהמט. לדברי מספר היסטוריונים, הוא מת מאבעבועות שחורות. על פי דעה אחרת, הוא מת מוות טבעי. יש האומרים כי הוא נרצח תחת פיקודה של מאהידווראן באש קדין, שראתה בו איום עצום שיהפוך לסולטאן אחרי אביו ולא בנה מוסטפא. לאחר מות בנו, ציווה סולימאן המפואר לאדריכל הקיסרי מימר סינאן לבנות את מסגד שהזאדה באיסטנבול כדי להנציח את זכרו. למהמט הייתה בת אחת בשם הומשאה סולטאן, שנולדה לו ולפילגשו, אסמהאן באהרנז סולטאן. שהזאדה מהמט חלה במניסה ביום רביעי, 31 באוקטובר 1543. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן ביום רביעי בלילה, 7 בנובמבר, כנראה מאבעבועות השחורות, למחרת לקחו לאלה פאשה ודפטרדר איברהים צ'לבי את גופתו לאיסטנבול. לאחר מותו אחיו הצעיר סלים החליף אותו כמושל מניסה. אחרי מותו של שהזאדה מהמט, סולימאן היה האדריכל הקיסרי של בניית המסגד באיסטנבול להנצחת מהמט. כמו כן, סולימאן הלחין אלגיה עבור מהמט וסיים את השיר בשורה "הנכבדים מבין הנסיכים, הסולטאן מהמט שלי." בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטן", מגולם שהזאדה מהמט על ידי השחקן הטורקי גורביי אילרי.
גלתיאה

האם התכוונתם ל... גלתיאה (מיתולוגיה) – נימפת ים מהמיתולוגיה היוונית. גלתיאה (ירח) – ירח של כוכב הלכת נפטון. גלתיאה (אסטרואיד) – אסטרואיד.
מיהרימה סולטאן

מיהרימה סולטאן (בטורקית: Mihrimah Sultan; ‏21 במרץ 1522, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית – 25 בינואר 1578, קונסטנטינופול) הייתה בתם של הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון ואשתו הורם סולטאן. פירוש השם "מיהר-י-מה" הוא "שמש (פשוטו כמשמעו: חנינה, חמלה, חיבה) וירח". מיהרימה נולדה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, בתקופה המכונה בהיסטוריוגרפיה של האימפריה "סולטנות הנשים", אשר נמשכה במהלך המאות ה-16 וה-17. בתקופה זו זכו נשות החצר לעוצמה פוליטית גדולה, ובחלק מהמקרים אף ניהלו בפועל את ענייני האימפריה. תקופה זו מאוזכרת כאחד משלביו המרכזיים של תהליך נסיגתה של האימפריה. ב-1539, בגיל 17, חיתנו את מיהרימה עם רוסטם פאשה. הנישואים התקיימו מתוך מניעים פוליטיים. בהמשך כיהן רוסטאם פאשה כווזיר הגדול בממשלו של הסולטאן, ולזוג נולדו שלושה ילדים, בת ושני בנים. הנישואין חיזקו את מעמדה של מיהרימה בחצרו של הסולטאן. היא הייתה מקורבת מאוד לאביה וצברה הון רב בשל מעמדה. ביוזמתה ובמימונה נבנו בקונסטנטינופול שני מסגדים אשר נשאו את שמה. לאחר מותו של סולימאן, תמכה כלכלית ופוליטית ביורשו סלים השני. חולשתו השלטונית של סלים, בשילוב ההון הרב שצברה מיהרימה, הובילו לחיזוק משמעותי של מעמדה הפוליטי בבירה העות'מאנית. בינואר 1578 הלכה מיהרימה סולטאן לעולמה באיסטנבול והיא בת 55. נקברה במתחם מסגד סולימאנייה באיסטנבול, בסמוך לקברי הוריה. בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן" מגולמת מיהרימה סולטאן על ידי השחקנית הטורקיה פלין קרהאן. מדיה וקבצים בנושא מיהרימה סולטאן בוויקישיתוף ירון בן נאה, היהודים בממלכת הסולטנים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 2006, עמודים 16, 19. יובל אלעזרי, אורן נהרי, רן שפירא, נירית איטינגון, לקסיקון מפה: אישים: החשובים, המעניינים, המשפיעים, הוצאת מפה, 2009, עמוד 314.
גלתיאה (ירח)

גלתיאה, הידוע גם כ-נפטון VI, הוא הירח הרביעי הקרוב ביותר לנפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. גלתיאה התגלה בשנת 1989, ונקרא על שמה של נימפת הים גלתיאה במיתולוגיה היוונית. גלתיאה התגלה על ידי צילומים שביצעה גשושית המחקר וויאג'ר 2 בחודש יולי 1989 בשעה שזו ביצעה מעוף באזור של נפטון. הגילוי הוכרז ב-2 באוגוסט 1989 והתייחס אל "עשרה פריימים אשר צולמו במהלך חמישה ימים", כך שתאריך הגילוי הוא ה-28 ביולי. עם גילויו קיבל הירח את שמו הזמני S/1989 N 4. שמו הרשמי גלתיאה ניתן לירח רק ב-16 בספטמבר 1991, על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAUC 5347), הסמכות העליונה בקביעת שמות לגופי שמים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא גלתיאה בוויקישיתוף פרופיל של גלתיאה באתר של נאס"א גלתיאה, ירח של נפטון, באתר "במבט במערכת השמש"
ריצ'רד קיילי

ריצ'רד פול קיילי (באנגלית: Richard Paul Kiley;‏ 31 במרץ 1922 – 5 במרץ 1999) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. קיילי זכה במהלך הקריירה הענפה שלו בשני פרסי טוני על עבודתו כשחקן תיאטרון, בשני פרסי גלובוס זהב ובשלושה פרסי אמי על תפקידיו במיני סדרות "ציפורים מתות בסתר", "שנה בחייך" ובסדרת הדרמה "סודות העיר". קיילי נולד בשיקגו, אילינוי וגדל במשפחה נוצרית קתולית. לאחר שנה אחת ב"אוניברסיטת לויולה" המקומית הוא עזב את הלימודים הכלליים למען לימודי משחק ב"בית הספר שיקגו ברנום". הוא שירת בצי האמריקאי בתקופת מלחמת העולם ה-2 ולאחר שחזר לשיקגו עבד כשדר ברדיו. קיילי החל את הקריירה שלו על במות ברודוויי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. קיילי זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד מוזיקלי בשנת 1959 על הופעתו במחזמר "אדמונית". קיילי זכה בפרס טוני בשנת 1966 על הופעתו בתפקיד דון קישוט במחזמר "אש למנשה". הוא הועמד בקריירה שלו לשני פרסי טוני נוספים על משחקו בהצגות "כולם היו בניי" ו"No Strings". לקיילי הייתה קריירה ענפה ומוצלחת למדי בתור כוכב טלוויזיה. הוא זכה בשנת 1983 בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה על תפקידו בתור פאדי אביה של מגי קלירי (רייצ'ל וורד) במיני סדרה המבוססת על הרומן הספרותי "ציפורים מתות בסתר". בשנת 1986 שיחק קיילי בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המוערכת "שנה בחייך", על תפקידו בתור יצרן הפלסטיק ג'ו גרנדר זכה קיילי בשנת 1987 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי. בשנת 1994 זכה קיילי בפרס אמי שלישי על תפקיד אורח שעשה בסדרת הדרמה "סודות העיר". קיילי החל את דרכו בקולנוע בשנות ה-50 בגילום דמויות משנה בדרמות "זרע הפורענות" של ריצ'רד ברוקס בתפקיד ג'ושוע אדוארדס, "איסוף ברחוב המערבי" של סמואל פולר ו"סיפורה של פניקס סיטי". בשנות ה-70 שיחק קיילי בעיבוד הקולנועי של סטנלי דונן לספר "הנסיך הקטן" בתפקיד הטייס ובדרמה "מחפשת את מר גודבר" בתפקיד מר דאן. ב-1981 השתתף קיילי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבה אין סופית" (אנ') בתפקיד ארתור אקסלרוד. ב-1996 הופיע קיילי בדרמה "פנומן" בתפקיד ד"ר ווילין המומחה למוח. קיילי היה אב לשישה ילדים מאשתו הראשונה מרי בל ווד. היה נשוי לאשתו השנייה פטרישיה פרייר עד למותו. קייל מת ממחלת מח עצם ב-15 במרץ 1999 בעיירה וורוויק שבניו יורק. בן 76 היה במותו. לזכרו של קיילי התקיים טקס כיבוי אורות מיוחד בבימות ברודוויי. שמונה אנשי ברזל (1971) איסוף ברחוב המערבי (1953) סיפורה של פניקס סיטי (1955) זרע הפורענות (1955) הנסיך הקטן (1974) מחפשת את מר גודבאר (1977) אהבת בוסר (1981) הווארד - גיבור מגזע אחר (1986) - דיבוב פארק היורה (1993) התנ"ך הוויזואלי: מתי (1993) פנומן (1996) פאץ' אדמאס (1998) ציפורים מתות בסתר (1983) את זוכרת אהבה (1985) הימור כפול (1986) שנה בחייך (1986–1988) זרים מוחלטים (1991) סודות העיר (1992–1994) מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד קיילי בוויקישיתוף ריצ'רד קיילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד קיילי, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד קיילי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריצ'רד קיילי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד קיילי, באתר Discogs (באנגלית) ריצ'רד קיילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דניס ג'ון לייסטר

דניס ג'ון לייסטר (באנגלית: Dennis John Leister ;‏ 1922–1990) היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה. דניס ג'ון לייסטר נולד בלונדון בשנת 1922 כבנו של בנקאי ממוצא גרמני. מגיל שמונה גדל בבית סבו וסבתו שהיו דוברי גרמנית ולכן שלט בשפה זו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" (Peace Pledge Union‏) אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, התנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית. לייסטר עבר לאי ג'רזי שבאיי התעלה, ככל הנראה במטרה להימנע מגיוס לצבא. באי פגש לייסטר את אריק פלזנטס, אף הוא איש האיגוד. ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי גרז'י נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה. בעת הכיבוש שהה לייסטר באי ויחד עם חברו פלזנטס עסק גם בביזה של בתים נטושים באי. הם נתפסו, נשלח למחנה מעצר בצרפת ולבסוף נשלחו שניהם לגרמניה. בגרמניה הצטרפו לייסטר ופלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים. בפברואר 1945, לקראת סיום המלחמה, הוצב לייסטר לאחת מיחידות החיל, בה פגש בחורה בריטית שהייתה בזמנה חברתו לספסל הלימודים ועתה שירתה ביחידה כפקידה. הם התחתנו באפריל אותה שנה ולייסטר נשלח לחזית איטליה. הוא הגיע לעיר מילאנו וממנה נמלט עקב התקפת הפרטיזנים האיטלקים לגבעות ונשבה על ידי האמריקאים. בדצמבר 1945 הועמד לייסטר לדין בפני בית משפט בלונדון, ביחד עם ארבעה חברים נוספים בחיל הבריטי החופשי, באשמת סיוע לאויב. הנאשם העיקרי במשפט היה ג'ון אמרי, בוגד בריטי ששירת בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת המלחמה, שנדון למוות והוצא להורג. לייסטר עצמו הורשע ונדון ב 20 בפברואר 1946 לשלוש שנות מאסר. לא נודע על מעשיו לאחר מכן, ידוע רק כי נפטר בשנת 1990. The PPU and the Jersey Connection בבלוג "TONY'S MUSINGS". ידיעה בעיתון מ-3.1.1946 על משפטו באתר העיתונות Trove. ראו כאן
אוטונומיזם יהודי

אוטונומיזם יהודי הוא אידאולוגיה המבקשת לקיים אוטונומיה לאומית-יהודית (כלומר לא בהכרח על בסיס דת ועל פי תפיסות מסוימות בניגוד אליה) במדינות מושבם של היהודים. האוטונומיזם שואף לא רק למתן אמנציפציה ליהודים כפרטים, אלא להכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי. תפיסה זו נשענה על העובדה שברוסיה התקיימו זה לצד זה 194 קבוצות לאום למיניהן. בהקשר היהודי התפיסה האוטונומיסטית נוסחה לראשונה על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב. השקפתו של דובנוב הייתה שהיהודים הם "עם שכל העולם הוא מקומו" - ולכן פתרון הבעיה היהודית הוא הענקת אוטונומיה ליהודים בגולה. דובנוב ראה את הגולה כמציאות ההיסטורית וסבר שהיהודים התפתחו לעם ללא-טריטוריה; עדות לכך היא המרכזים היהודיים הגדולים בארצות הגולה, ובהם המרכז הרוחני בבבל (בין המאה ה-4 והמאה ה-11), המרכז בספרד (מן המאה ה-11 ועד גירוש ספרד ב-1492) ועוד. באותה מידה, סבר דובנוב כי לאף עם אחר אין זכויות לאומיות בלעדיות על טריטוריה כלשהי. בהשפעתו של דובנוב הוקמה באימפריה הרוסית המפלגה העממית, הפאלקס-פארטיי. מפלגה יהודית אחרת - מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת, קיבלה אף היא עיקרון זה ודרשה להקים פרלמנטים יהודיים שאינם מוגבלים טריטוריאלית ולהם תהיה סמכות החלטה בעניינים מדיניים וכלכליים הנוגעים ללאום היהודי. מאידך, פרלמנטים אלו יעסקו גם בחינוך וריכוז נושא ההגירה היהודית לטריטוריה לאומית יהודית עתידית, אם וכאשר זו תקום. היות שזו הייתה השקפה דו-שלבית שבסופה הקמת ישות מדינית-טריטוריאלית יהודית, היא לא עמדה בסתירה לציונות ועל כן גם התקבלה על ידי חלק מהארגונים הציוניים כמו פועלי ציון. הצעות אוטונומיסטיות הוגשו לועידת הלסינגפורס לאחר מלחמת העולם הראשונה. אוטונומיה על בסיס פרסונלי (כלומר הגדרתו העצמית של יהודי ככזה) הוקמה באוקראינה העצמאית ב-1918, שבה מונה גם שר לענייני היהודים, אך זה לא מנע את הפרעות הקשות ביהודים, והאוטונומיה נגוזה עם נפילת הרפובליקה. ב-1924 הוקמה אוטונומיה דומה בליטא, עם שר לענייני יהודים ומועצה לאומית יהודית (נאציונלראט), אף היא בוטלה כעבור זמן קצר. גישת מתנגדי האוטונומיזם, הנקראת טריטוריאליזם, שאפה להשיג טריטוריה ליהודים, לאו דווקא בארץ ישראל (כפי שדורשת הציונות) וסברה שלא ייתכן קיום אוטונומי יהודי אמיתי ללא טריטוריה. ככלל נטו האוטונומיסטים לכיוון הסוציאליסטי, ומפלגות יהודיות-סוציאליסטיות שפעלו ברחבי רוסיה ופולין (לפני עצמאותה וגם אחריה), נחלקו ביניהן לגבי שלוש שאלות: "אופיו הכל-עולמי של העם היהודי, סמכותה של האוטונומיה היהודית ושאלת ההגירה". אוטונומיה לאומית פרסונלית - הגישה הכללית, הלא-יהודית הגדרה באתר "הרצל והציונות" שמעון דובנוב, באתר "האבות המייסדים של הציונות" – ערך מקיף הדן בסוגיות במשנתו של דובנוב, ועשיר במקורות וציטוטים מכתביו הלזנר ישראל, מתיה קם, שמעון דובנוב, באתר "תרבות•il" ס"א סמית', המהפכה ברוסיה, תל אביב 2009, עמ' 38 יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 293 יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 334.
קרן אור

האם התכוונתם ל... אור – קרינה אלקטרומגנטית באורך גל שבין 700-400 ננומטר. באופטיקה הגאומטרית מתייחסים אל האור כאל קרן - תנועה בקו ישר. קרן אור (השקעות) קרן אור (שחקנית) – שחקנית ישראלית
אורי מכלוף

אורי מכלוף (נולד ב-16 במרץ 1960) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב, כיהן כראש חטיבת חקירות באגף החקירות והמודיעין. מכלוף גדל באשקלון, הוא בנו של שושן מכלוף ששירת כשוטר עד פרישתו בשל פגיעה בתאונת דרכים. החל את שירותו במשטרת ישראל כשוטר סיור וחוקר בתחנת המשטרה באשקלון. לאחר קורס קצינים מונה לראש לשכת החקירות בתחנה, בתקופה זו קיבל הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות. שירת באגף החקירות של מרחב לכיש, פיקד על תחנת המשטרה בקריית מלאכי, שימש סגן מפקד מרחב אילת וקצין אגף החקירות של מרחב הנגב. בדצמבר 2006 מונה לראש זרוע ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית וב-2010 מונה לקצין אגף חקירות ומודיעין במחוז הדרום. באוגוסט 2013 מונה לראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין והועלה לדרגת תת-ניצב. הוא סיים את שירותו במשטרה ב-2017. לאחר שחרורו הקים חברת חקירות פוליגרף פרטית. אמיר זוהר, צלו של חוקר, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008 אבי אשכנזי, שוטרים יחרימו את טקס החילופים של מפקדם, באתר nrg‏, 17 ביולי 2013 קרן-אור אזולאי, התחנות בחייו, מגזין סקופ החוקר מספר 1: תנ"צ בדימוס אורי מכלוף מסכם קריירה בת 40 שנה, כאן אשקלון, 14.9.2018 אביו של מפקד משטרת קרית מלאכי נדרס למוות, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2000 עוזי ברוך, אהרונוביץ' אישר סבב מינויים נרחב במשטרה, באתר ערוץ 7, 8 בפברואר 2010 סבב מינויים בצמרת משטרת ישראל, אתר המשרד לביטחון הפנים החברה המרכזית לפוליגרף חקירות וביטחון
מנדלברוט

מנדלברוט הוא שם משפחה אשכנזי וגם עוגייה במטבח היהודי-אשכנזי. האם התכוונתם ל... בנואה מנדלברוט – מתמטיקאי יהודי צרפתי-אמריקאי יליד פולין, הוגה רעיון הפרקטלים קבוצת מנדלברוט – קבוצה של מספרים מרוכבים, תוארה לראשונה על ידי בנואה מנדלברוט וקרויה על שמו שולם מנדלברוט – מתמטיקאי יהודי-צרפתי יליד פולין, עסק בעיקר באנליזה מתמטית
בורל

בורל (Burrell) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אמיל בורל – מדינאי ומתמטיקאי צרפתי ז'וזפ בורל – פוליטיקאי ספרדי-קטלוני טיי בארל – שחקן וקומיקאי אמריקני לירוי בורל – אתלט ואצן אמריקני פדריקו בורל - חייל רפובליקני ספרדי, שמותו הונצח בתמונתו המפורסמת של רוברט קאפה ממלחמת האזרחים בספרד "מותו של חייל לויאליסט" קני בורל – מוזיקאי מוערך בתחום הג'אז בורל (אלבניה) (אנ') – עיר באלבניה
אוטונומיזם מרקסיסטי

אוטונומיזם מרקסיסטי (או בקיצור: אוטונומיזם) היא קבוצה של תאוריות ותנועות פוליטיות אנטי-סמכותניות ואנטי-קפיטליסטיות מהשמאל הרדיקלי. בניגוד לצורות אחרות של מרקסיזם, האוטונומיזם מדגיש את היכולת של מעמד הפועלים לכפות שינויים במערכות הקפיטליסטיות ללא מעורבות המדינה, האיגודים המקצועיים מסורתיים או מפלגות פוליטיות. האוטונומיסטים מודאגים פחות עם מהתארגנות פוליטית מאשר מרקסיסטים אחרים, ומתמקדים בפעולה עצמית מאורגנת מחוץ למבנים הארגוניים המסורתיים. האוטונומיסטיזם הוא אפוא תאוריה "מלמטה למעלה": הוא ממקד תשומת לב לפעילויות העצמאיות היום-יומיות בהן מביע הפרולטריון התנגדות לקפיטליזם, כמו היעדרות, שביתה איטלקית, סוציאליזציה במקום העבודה, סבוטאז', ופעילויות חתרניות אחרות. כמו מרקסיסטים אחרים, האוטונומיסטים רואים במלחמת מעמדות כמרכז התפיסה שלהם. עם זאת, יש לאוטונומיסטים רבים הגדרה רחבה יותר של מעמד הפועלים מאשר למרקסיסטים אחרים: כמו עובדים המשתכרים שכר (הן הצווארון הלבן והן הצווארון הכחול), האוטונומיסטים גם כוללים בקטגוריה זו לא מועסקים (סטודנטים, מובטלים,עקרות בית, וכו'), אשר באופן מסורתי לא מיוצגים בשום איגוד. תאורטיקנים מוקדמים (כמו מריו טרונטי, אנטוניו ניגרים, סרג'יו בולוניה, ופאולו וירנו) פתחו את המושג "עבודה חברתית" כהרחבה של התפיסה המרקסיסטית לגבי "מעמד הפועלים" לכל החברה. הם טוענים כי העושר של החברה המודרנית הופק על ידי מכלול העבודה הקולקטיבית בה, וכי רק חלק קטן ממנו חולק מחדש לעובדים בצורה של שכר. האוטונומיסטים מדגישים את החשיבות של הפמיניזם ואת ערך העבודה הנשית שלא תוגמלה באופן מספק, לטענתם, בחברה הקפיטליסטית. הרעיונות האוטומניסטים החלו להופיע לראשונה באיטליה ב-שנות השישים של המאה ה-20 בקרב חוגים קומוניסטים, והתחזקה במקביל להחלשות התנועות הפרו-סובייטיות האיטלקיות בשנות השבעים של המאה ה-20. כיום יש קבוצות המזוהות עם התפיסה האוטונומיסטית המרקסיסטית באיטליה, צרפת, גרמניה, הולנד ובמידה פחותה בארצות דוברות אנגלית. התפיסה החברתית של אלה אשר מגדירים עצמם אוטונומיסטים נעה לרוב בין מרקסיסזם לאנרכיזם בהקשר של מעורבות המדינה בחיי הפרט. סוציאליזם ליברטריאני ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוסט

גוסט (באנגלית: Gossett) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... גוסט (אנ') – להקה שוודית אד גוסט (אנ') – פוליטיקאי אמריקאי טקסני לואיס גוסט ג'וניור – שחקן קולנוע אמריקאי פיליפ גוסט – מוזיקולוג והיסטוריון אמריקאי צ'ארלס גוסט – פוליטיקאי אמריקאי ממדינת איידהו
קיילי

קיילי (באנגלית: Kiley) הוא שם פרטי ושם משפחה. האם התכוונתם ל... ארתור קיילי – מתמטיקאי בריטי פורה, על שמו גרף קיילי ואלגברת קיילי דן קיילי (אנ') – אדריכל נוף אמריקאי מפורסם ריצ'רד קיילי – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי קייל אישים ששמם הפרטי הוא קיילי
חזני

חזני הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... יהודה חזני – מראשי גוש אמונים מיכאל חזני (קנטרוביץ) - שר וחבר הכנסת, מראשי המפד"ל מנורה חזני – במאית קולנוע ישראלית נצר חזני (גוש קטיף) – מושב חקלאי בעל אופי דתי ציוני שהוקם בצפון גוש קטיף, ושפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות נצר חזני – יישוב במועצה אזורית נחל שורק על שם היישוב שהיה בגוש קטיף
גבעת חיים

גבעת חיים היה קיבוץ, כחמישה ק"מ מדרום לחדרה, שהוקם בשנת 1932 על ידי חברי "קיבוץ ג'" שפרשו ממנו על רקע אידאולוגי. לאחר רצח ארלוזורוב נקרא הקיבוץ על שם חיים ארלוזורוב. בסוף שנות ה-30 הוקם בקיבוץ תיאטרון הבובות "הבובטרון של הונזו". ההצגה הראשונה שהועלתה הייתה "המלך בור" והתיאטרון יצא להופעות ברחבי היישוב. ב-25 בנובמבר 1945 כותר הקיבוץ על ידי כוחות בריטיים. שמונה מפגינים יהודים שבאו לעזרת הקיבוץ הנצור נהרגו, ו-42 נפצעו. בשנת 1952, בעקבות הפילוג בתנועה הקיבוצית, התפלג לשני קיבוצים: גבעת חיים מאוחד, שנותר במקום הישן של הקיבוץ ונותר בקיבוץ המאוחד. גבעת חיים איחוד, שהוקם בקרבת מקום והצטרף לאיחוד הקבוצות והקיבוצים. המצור על גבעת חיים מדיה וקבצים בנושא גבעת חיים בוויקישיתוף שחזור ההתקפה הבריטית על גבעת חיים מנובמבר 1945. יומני כרמל, דצמבר 1948 (התחלה 1:34) שלי קלינג, "איך זה יכול להיות? ההורים שלנו היו מטורפים": הסיפור על קיבוץ גבעת חיים שהתפצל לשניים וקרע משפחות, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2023 גבעת חיים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית
מורטוב

מוּרַטוֹב (ברוסית: Муратов; לנקבה: מורטובה) הוא שם משפחה רוסי. האם התכוונתם ל... ולנטין מורטוב – מתעמל סובייטי רדנר מורטוב (אנ') – שחקן רוסי ממוצא טטרי רוסלן מורטוב – מלחין רוסי דמיטרי מוראטוב – עיתונאי רוסי, עורך העיתון נובאיה גאזטה וחתן פרס נובל לשלום
ויטנברג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ויטנברג – עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, על נהר אלבה אוניברסיטת האלה-ויטנברג – אוניברסיטה ציבורית למחקר בעלת קמפוסים בערים האלה וויטנברג אישים ג'ונתן ויטנברג – רב קונסרבטיבי בריטי הנרי ויטנברג – קצין במשטרת ניו יורק ומתאבק יהודי אמריקאי ורוניקה ויטנברג – מתעמלת אמנותית ישראלית ילידת בלארוס יצחק ויטנברג – ראש המחתרת בגטו וילנה בתקופת השואה משה ויטנברג – פילנתרופ, חסיד חב"ד מוויטבסק, שלאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1882 הקדיש את הונו לרכישת קרקעות ומבנים בירושלים בית ויטנברג – מתחם יהודי הנמצא בירושלים העתיקה ברחוב הגיא המוביל משער שכם לכותל המערבי, שימש כביתו של משה ויטנברג בתי ויטנברג – שכונה חרדית קטנה בשולי מאה שערים, סמוך לכיכר השבת, בין רחוב 'חיי אדם' לרחוב 'אבן יהושע'. נוסדה בשנת 1885 בתרומת הפילנתרופ משה ויטנברג באדן-וירטמברג
החברה האקונומטרית

החברה האקונומטרית (Econometric Society) היא אגודה מדעית בין-לאומית העוסקת באקונומטריקה. זהו ארגון בלתי-תלוי ללא שייכות לארגונים העוסקים במתמטיקה או בסטטיסטיקה. הארגון נוסד ב-29 בדצמבר 1930 בקליבלנד, אוהיו. נכון ל-2014 חברים בארגון כ-700 מומחים בתחום, כך שהארגון הוא מהגדולים בתחומו. בין החברים המייסדים של הארגון ניתן למנות את: ג'וזף שומפטר, קרל מנגר, אייסטיין אור, נורברט וינר ואחרים. בארגון חברים אנשי אקדמיה רבים מישראל, רובם המוחלט מהאוניברסיטאות תל אביב והעברית. החברה היא המוציאה לאור של כתב העת המדעי "Econometrica". פרופ' צחי גלבוע מאוניברסיטת תל אביב משמש כסגן עורך בכתב עת זה. החברה מעניקה מספר אותות ומדליות לעוסקים בתחום: מדליית פריש, על-שם רגנר פריש, המוענקת אחת לשנתיים על מחקר תאורטי או אמפירי שפורסם בחמשת השנים האחרונות בכתב-העת "Econometrica". הרצאת פישר-שולץ, על-שם אירווינג פישר והנרי שולץ, הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן לא-אירופאי באספה האירופאית (או בשנים בהם מתקיים קונגרס עולמי - בקונגרס העולמי). הרצאת וולרס-באולי, הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן לא מצפון אמריקה, באספת הקיץ בצפון אמריקה (או בשנים בהם מתקיים קונגרס עולמי - בקונגרס העולמי). הרצאת ג'ייקוב מרשק, המתקיימת כל שנה במיקום אחר מחוץ לצפון-אמריקה ואירופה אתר האינטרנט הרשמי של החברה האקונומטרית (באנגלית) החברה האקונומטרית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רשימת חברי הארגון באתר החברה
פריגת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... "פריגת" - מותג של חברת עיבוד הירקות והפירות גת גבעת חיים אישים אליעזר פריגת – איש חיל האוויר הישראלי ברי פריגת – סופר ישראלי
האקט

האקט (באנגלית: Hackett) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... ג'ואן האקט – שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית גרנט האקט – שחיין עבר אוסטרלי סטיב האקט – מוזיקאי אנגלי, כותב שירים וזמר
קונורס

קונורס (באנגלית: Connors) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... ג'ימי קונורס – טניסאי עבר אמריקאי מייק קונורס – שחקן אמריקאי שונות 13700 Connors – אסטרואיד
Mythodea (אלבום)

Mythodea (בתרגום חופשי: מיתודיאה) הוא אלבום מוזיקה קלאסית ואלקטרונית מאת המלחין היווני ואנגליס. האלבום נכתב עוד בשנת 1993, אך יצא לאור רק בשנת 2003. נאס"א השתמשה במוזיקה של האלבום כמוזיקת נושא בשביל משימת החלל שלה במאדים. בהלחנת האלבום השתתפה תזמורת כלי הקשה שכללה 20 מתופפים ומקהלה בת 120 אנשים. מידע על האלבום Mythodea באתר MusicBrainz האלבום Mythodea באתר Discogs
הקאדר הירוק

הקָאדֶר הירוק (בסרבו-קרואטית: Zeleni kadar, בגרמנית: Grüner Kader) היה כינוי שניתן לקבוצה גדולה של חיילים ממוצא קרואטי שערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי, בעיקר בשלהי מלחמת העולם הראשונה. כינויים ניתן להם בשל צבע מדיהם ומאפייני פעולתם דמו לאלו של הפרייקור. עם התמשכות הלחימה בחזיתות השונות והחמרת מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי בעיקר בתחום האספקה, ערקו אלפי חיילים ממוצא קרואטי מצבא האימפריה, הסתתרו ביערות באזורי וויבודינה וקרואטיה והוגדרו כפורעי חוק. עריקים אלו זכו ליחס אוהד ולאספקת מזון מחלק מבני האוכלוסייה המקומית, אך ביצעו מעשי ביזה בעיקר בקרב יישובים קטנים יחסית ובמהלכם נרצחו תושבים מקומיים אשר סירבו לשתף פעולה. במרבית המקרים היו בני הקהילות היהודיות הנפגעים הראשונים מההתקפות של העריקים הקרואטים. תועדו פרעות בקהילות היהודיות באילוק ובדָארוּבָאר וכפרי הסביבה. בווירוביטיצה, בפאקראץ ובסלאבונסקה פוז'גה בוצעו מעשי שוד רבים ובכלל זה של תשמישי קדושה. נגרם נזק כבד לרכוש אך לא היו אבדות בנפש. הפגיעה הקשה ביותר הייתה ביהודים שהתגוררו במחוז סרם אשר בוויבודינה. יהודים מכפרים ועיירות קטנות במחוז ברחו לנובי סאד ורובם לא שבו לבתיהם לאחר המלחמה. בפברואר 1918, הורה הפיקוד האוסטרו-הונגרי לגנרל סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן להתערב בנעשה ולהשליט סדר וזאת בשל התרבות מעשי הביזה, האנרכיה שהשליטו אנשי "הקאדר הירוק" תוך ששלטו בפועל באזורים מסוימים. לאחר קרב ויטוריו ונטו גדל מאוד מספר העריקים שנטשו את החזית. חלקם טענו מאוחר יותר שהם מילאו אחר פקודותיו של הגנרל סבטוזר בורוייביץ' ולכן לא נחשבו עריקים. עם סיום המלחמה וכינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הוקם ארגון "הוועדה הקרואטית" ששם לו למטרה להתנגד לכינון הממלכה ונסמך על כ-50,000 חמושי "הקאדר הירוק". טימוסלאב בוגדאנוביץ', Categories of Austro-Hungarian Army deserters in 1918, (so-called Green Cadres, as they hid in the woods) and their activities in Podravina and Prigorje, באתר hrcak.srce.hr, אוחזר ב-5 באוקטובר 2014 (בקרואטית) הקהילות היהודיות באילוק, דארובר, וירוביטיצה, נובי סאד, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 33, 88, 122, 183. Ivo Banac, ‏The National Question in Yugoslavia: Origins, History, Politics, הוצאת אוניברסיטת קורנל, 1988, עמוד 127, באתר גוגל ספרים, אוחזר ב-5 באוקטובר 2014 (באנגלית).