laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ממשלת ישראל השנייה

ממשלת ישראל השנייה בראשות דוד בן-גוריון הושבעה ב-1 בנובמבר 1950, בעת כהונתה של הכנסת הראשונה, וסיימה את כהונתה ב-8 באוקטובר 1951, לאחר הבחירות לכנסת השנייה. אחרי התפטרותו מממשלת ישראל הראשונה, דוד בן-גוריון ניסה ליצור קואליציה באמצעות שילוב של מפא"י ומפלגת ספרדים ועדות מזרח, אך בממשלה תמכו רק 52 חברי כנסת. הנשיא חיים ויצמן ביקש ממנהיג המפלגה הפרוגרסיבית, פנחס רוזן, ליצור ממשלה, והוא הצליח לבסוף להרכיב ממשלה עם אותם שותפי קואליציה כמו בממשלה הראשונה, אולם החזיר את המנדט לנשיא. בן-גוריון הציג את הממשלה כעבור כמה ימים על בסיס הממשלה שרוזן הרכיב. הממשלה השנייה הייתה דומה מאוד בהרכבה לממשלה הראשונה. זלמן שזר פרש ובמקומו מונה דוד רמז שהיה שר התחבורה לתפקיד שר החינוך, דב יוסף שהיה שר הקיצוב ושר החקלאות עבר לתפקיד שר התחבורה. משרד הקיצוב בוטל ופנחס לבון שלא היה שר בממשלה הראשונה מונה לשר החקלאות. משרד המסחר פוצל ממשרד האוצר ויעקב גרי מונה להיות שר המסחר, אף על פי שלא היה חבר כנסת. נמשכה מדיניות הקיצוב של הממשלה הקודמת. אולם בתקופת ממשלה זו תמיכת הציבור במדיניות נפגעה קשות, והשוק השחור פרח. המדיניות הייתה פורמלית בלבד, שכן כמעט כל האזרחים קנו ומכרו בשוק השחור. הגירעון הממשלתי העמיק, והמשק היה על סף משבר. הממשלה סיימה את דרכה עם התפטרותו של בן-גוריון ב-14 בפברואר 1951, פחות מארבעה חודשים לאחר הקמתה. הסיבה הפורמלית לפירוק הממשלה הייתה הוויכוח עם המפלגות הדתיות על סמכותה של ההסתדרות להקנות חינוך דתי לילדי העולים במסגרת "הפשט הדתי" כחלק משיטת הזרמים בחינוך, שנוסף על משקעים שנותרו בין המפלגות הדתיות למפא"י מהוויכוח על החינוך האחיד במחנות העולים. אחרי שהכנסת דחתה את הצעתו של דוד רמז בנוגע לשימור מעמדו של הפשט הדתי, ולאחר התפטרותו של השר יהודה לייב מימון מתפקידו, הכריז בן-גוריון שהוא רואה בצעד זה כהבעת אי אמון בממשלה ולכן התפטר בעצמו. הגורמים הבלתי פורמליים היו החלטתו של בן-גוריון להתפטר מבעוד מועד בעקבות מערכת הבחירות לרשויות המקומיות שנערכה בנובמבר 1950, אשר התוצאה שלה הייתה התחזקות משמעותית של מפלגת הציונים הכלליים ואילו מפא"י נחלשה. רבים בציבור סברו כי לאחר תוצאות הבחירות הללו הכנסת כבר לא מייצגת את העדפותיו של הציבור הישראלי, ומשה שרת כתב ביומנו שזאת הייתה הסיבה שבגללה התפטרה הממשלה. מספר הח"כים החברים בקואליציה: 73 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה השנייה (1 בנובמבר 1950 - 8 באוקטובר 1951). הממשלה מנתה 13 שרים עם השבעתה והייתה זהה בהרכבה לממשלת ישראל הראשונה למעט הצטרפותו של יעקב גרי. מספר השרים ירד ל-12 בעקבות פטירתו של דוד רמז. מזכיר הממשלה: זאב שרף ממשלת ישראל השנייה באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל השנייה באתר הכנסת
מוכיח

האם התכוונתם ל... אילן מוכיח – מוזיקאי ישראלי מרדכי מוכיח – משיח שקר נחום מוכיח – מבקר קולנוע ומוזיקה ישראלי רע מוכיח – מוזיקאי ישראלי, בנו של אילן מוכיח הוכחה
אלע אלע

שגיאות פרמטריות בתבנית:אלבום 'סוג: אלבום אולפן' אינו ערך חוקי אלע אלע (בעברית: כולם כולם) הוא אלבום הבכורה של הזמר החסידי מנדי וייס. האלבום הופק על ידי המעבד והמפיק המוזיקלי נפתלי משה שניצלר הבעלים של סטודיו שניצלר. באלבום לחנים של הרשי ויינברגר, פינקי ובר, מאיר אדלר, נפתלי משה שניצלר, הרשי רוטנברג, שרולי ליפשיץ ווייס עצמו. באלבום מתארחים לדואט המלחינים הרשי ויינברגר ופינקי ובר. כשעל העיבודים נפתלי שניצלר, משה לאופר, יואלי דיקמן ומאיר אדלר. את עטיפת האלבום צייר הצייר החסידי מענדי ירוסלבסקי. מנדי וייס הרשי ויינברגר פינקי ובר זושא שניצלר מקהלת ידידים - סיני ברמץ, גיל ישראלוב, יוסי ויינברגר, מיכאל ויינברגר, יעקב רוטבלט, שמוליק גולדשטיין, ישראל גולדפריינד מקהלת נרננה - יענקי רוזמרין, רובי טאוב, שמחה ויצמן, יחיאל זילברברג מקהלת שירה - יואלי הורביץ, יומי האס, ישראל מרדכי דרוממער, יואל גאנדל מקהלת חברים - יוסי ויינברגר, מיכאל וינברגר, אברהם יהודה עקשטיין, סיני ברמץ, יעקב רוטבלט, שמוליק גולדשטיין, ישראל גולדפריינד מקהלת שבח - יוסי גליק, מקהלת הילדים שיר ושבח - חיים מאיר פליגמאן תקציר האלבום אלע אלע, בביצוע מנדי וייס, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:17) דף האלבום באתר ג'ואיש מיוזיק. מידע על האלבום אלע אלע באתר MusicBrainz יוסף ארנפלד, אחרי 13 שנה: מענדי ווייס משיק את אלבום הבכורה שלו באתר 'חסידיניוז'. ציור העטיפה ידיעה בפורום האתר מכללת פרוג.
שער השומרון

שער שומרון היא התנחלות במעמד מועצה מקומית במערב השומרון, שהוכרזה בשנת 2022, התשפ"ב. היישוב נוצר על ידי איחוד היישובים עץ אפרים ושערי תקווה, שהשתיכו קודם לכן למועצה אזורית שומרון. ערך מורחב – שערי תקווה שערי תקווה היה היישוב הראשון ביהודה ושומרון שהוקם ביוזמה עסקית פרטית. הוא הוקם על ידי יערי רוזן ורחל רהט, באמצעות חברה בבעלותם בשם "יו"ש השקעות מקרקעין ופיתוח בע"מ". בשנת 1980 רכשו את הקרקעות שבתחום הכפר עזון עתמה שמאוחר יותר הוקמו עליהן היישובים שערי תקווה ועץ אפרים. עם רכישת הקרקעות הם החלו בקידום תוכנית בנין עיר וחלוקת השטח למגרשים לבניה פרטית. כמו כן החלו לשווק את הקרקעות באמצעות אסיפות ופגישות ברחבי המדינה, כדי לשכנע אנשים לרכוש מגרשים לבניית בתים פרטיים במחיר של בין 2,000 ל-4,000 דולר לדונם ועלות בנייה שהיא שליש מהעלות בתחומי הקו הירוק. לאחר שנתיים של שיווק, כל המגרשים נרכשו, ובינואר 1982 נערך טקס עליה לקרקע. ערך מורחב – עץ אפרים היישוב עץ אפרים הוקם בשנת 1984, גם הוא על ידי יערי רוזן ורחל רהט. במאי 2022 אלוף פיקוד מרכז יהודה פוקס חתם על הצו לאיחוד היישובים ובכך הושלם המהלך שנרקם כשבע שנים וקיבל את תמיכתם ואישורם של שרת הפנים איילת שקד ושר הביטחון בני גנץ. על פי נתוני הלמ"ס, ערב ההכרזה על האיחוד היו ביישוב שערי תקווה כ-6,100 תושבים, וביישוב עץ אפרים כ-2,600 תושבים. בסוף מאי 2022 מינתה שרת הפנים איילת שקד את אבי רואה ליו"ר המועצה המקומית שער השומרון. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בשער השומרון 9,021 תושבים (מקום 184 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.2%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 88.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה .. ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). אבי רואה (מינוי של שרת הפנים) 2022 - מכהן אתר האינטרנט הרשמי של שער השומרון אפרת פורשר, לאחר 24 שנים: מועצה מקומית חדשה בשומרון, באתר ישראל היום, 10 במאי 2022 כפי שנחשף בערוץ 7: מועצה מקומית חדשה - "שער השומרון", באתר ערוץ 7, 10 במאי 2022 איציק וולף, שערי תקווה ועץ אפרים יאוחדו למועצת שער השומרון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 במאי 2022 נעים להכיר: מועצה מקומית חדשה תקרא "שער השומרון", באתר כיפה אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 קלמן ליבסקינד, ‏על איילת שקד, על יוסי דגן, ועל המועצה המקומית החדשה בשומרון, באתר מעריב אונליין, 28 במאי 2022 אידיאולוגיה וכסף, מעריב, 14 בדצמבר 1982 יאיר קוטלר, למכירה:רוב אדמות יהודה ושומרון, מעריב, 15 באוקטובר 1982 שערי התקוה: בהלה לזהב, מעריב, 21 בינואר 1983 אריה יואלי, ‏שני הישובים בשומרון יאוחדו למועצה מקומית, באתר "סרוגים", 10 במאי 2022 אפרת פורשר, לאחר 24 שנים: מועצה מקומית חדשה בשומרון, באתר ישראל היום, 10 במאי 2022 התפקיד החדש של אבי רואה: יו"ר המועצה המקומית שער השומרון, באתר ערוץ 7, 31 במאי 2022 גיא עזרא, ‏נבחר יו"ר למועצה המקומית החדשה 'שער השומרון', באתר "סרוגים", 31 במאי 2022
פרארי בהתאמה אישית

מסוף שנות האלפיים מאפשרת פרארי ללקוחות לקנות דגם בהתאמה אישית המבוססת על מכונית קיימת של פרארי. הראשונה הוזמנה בשנת 2008 ונחשפה תחת השם פרארי SP1 ומבוססת על הפרארי F430. דגמים אלו נמכרים ללקוח שהזמין ואינם מיוצרת עוד, אך חלקם משמשים למודל לחיקוי לדגמים הבאים של פרארי שמיוצרים בייצור מוגבל או מלא. עד כה יוצרו 17 דגמים חד-פעמיים ללקוחות. פרארי מאפשרת התאמה אישית רק ללקוחות ותיקים של החברה אשר קנו בעבר דגמי פרארי מסוימים. אתר האינטרנט הרשמי של פרארי בהתאמה אישית (באנגלית) Neff, John (11 בדצמבר 2009). "Ferrari P540 Superfast Aperta revealed, second from Special Projects program". autoblog.com. ארכיון מ-14 בדצמבר 2014. נבדק ב-14 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Ferrari SP1". carbodydesign.com. 12 בנובמבר 2008. ארכיון מ-5 בדצמבר 2014. נבדק ב-13 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Ferrari SP Arya one-off in the works". carbodydesign.com. 28 באוגוסט 2012. ארכיון מ-14 בדצמבר 2014. נבדק ב-13 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)
מפעל פרארי במרנלו

מפעל פרארי במרנלו (באיטלקית: Stabilimento Ferrari di Maranello) הוא המפעל הראשי של פרארי והיחידי אשר הוקם על ידי אנצו פרארי עם הקמת החברה ב-1942. הוא ממוקם כ-20 ק"מ דרומית למודנה שבמחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. המפעל מהווה כמקום לייצור כלי רכב וגם למשרדי פרארי וסקודריה פרארי. ליד המפעל הוקם ב-1972 מסלול המרוצים פיוראנו המשמש לבדיקת דגמי החברה לאחר ייצורם, וב-1990 הוקם מול פתח הכניסה למפעל מוזיאון פרארי. במלחמת העולם השנייה המפעל הופצץ על ידי כוחות בעלות הברית ב-1943 ונבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1946. המפעל בנוי על שטח של 551,819 מ"ר, עם יותר מ-40 מבנים שתוכננו על ידי מספר אדריכלים. פרארי שכרה את ז'אן נובל לעצב את "אולם הכינוסים" של האתר בשנת 2017. במפעל מיוצרים כל דגמי פרארי מהדגם הראשון ועד הדגמים האחרונים. מדיה וקבצים בנושא מפעל פרארי במרנלו בוויקישיתוף מפעל פרארי במרנלו, סרטון באתר יוטיוב מפעל פרארי במרנלו, סרטון באתר יוטיוב Dave Bartosiak, Inside Ferrari's Nouvel-Designed Assembly Hall, The Drive, ‏2017-11-28 (באנגלית)
הדיוויזיה ה-255 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-255 (בגרמנית: 255. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. דיוויזיית הרגלים ה-255 הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, יום ההתגייסות הגרמנית, כחלק מגל הגיוס ה-4 ב- Döbeln במחוז הצבאי VI (דרזדן). המפקד הראשון של דיוויזיית הרגלים ה-255 היה וילהלם וצל. את החודשים הראשונים של המלחמה בילתה הדיוויזיה בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על צרפת באביב 1940. לאחר הניצחון הגרמני במערכה, דיוויזיית הרגלים ה-255 שירתה כחיל כיבוש בבלגיה ביוני, באזור נאנט בין יולי לאוגוסט, ובגזרת בורדו בין ספטמבר 1940 לפברואר 1941. במרץ 1941 הועברה דיוויזיית הרגלים ה-255 לפולין הכבושה לקראת מבצע ברברוסה. הדיוויזיה חצתה לברית המועצות ביוני ולאחר מכן לחמה בברסט, פינסק, גומל, סמולנסק וויאזמה. בסוף השנה סייעה הדיוויזיה בהגנה מפני מסע החורף הסובייטי של 1941–1942. ב-12 בינואר 1942 החליפה דיוויזיית הרגלים ה-255 מפקדים בפעם היחידה בתולדותיה, כאשר ולטר פופה החליף את וצל. פופה החזיק בתפקידו עד לפירוק הדיוויזיה. בתחילת 1942 לחמה הדיוויזיה בגזרת גז'צק לפני שהועברה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית לאחר התבוסה של גרמניה בפברואר 1943 בקרב סטלינגרד. היא נלחמה בקרב חרקוב השלישי ובמבצע מצודה. באוגוסט 1943, דיוויזיית הרגלים ה-255 קלטה את שרידי דיוויזיית הרגלים ה-332 המוכה. ב-2 בנובמבר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-255 הפכה לצוות קרב, שכונה קבוצת הדיוויזיה ה-255, כתוצאה מהאבידות הרבות שספגה. בפברואר 1944, קבוצת הדיוויזיה ה-255 נלכדה בכיס קורסון-צ'רקאסי והושמדה לאחר מכן. הדיוויזיה נודעה בכינוי דיוויזיית נקודה ירוקה בשל תג הדיוויזיה שלה. וילהלם וצל (26 באוגוסט 1939 – ינואר 1942) ולטר פופה (ינואר 1942 – פברואר 1944) אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Tessin, Georg (1973). "255". Die Landstreitkräfte 201–280. Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939-1945 (בגרמנית). Vol. 8. Osnabrück: Biblio Verlag. pp. 234–238. ISBN 3764808721. Mitcham, Samuel W. (2007). "255th Infantry Division". German Order of Battle. Volume One. 1st-290th Infantry Divisions in World War II. Stackpole Books. pp. 303–304. ISBN 9780811734165.
שניאור זלמן לבקובסקי

הרב שניאור זלמן הלוי לבקובסקי (נולד בח' בטבת תש"ו) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק. נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן לאיטה ולנחום לבקובסקי, כעבור שנה וחצי עברה משפחתו לברינואה שבצרפת, שם למד בישיבת תומכי תמימים המקומית. בשנת ה'תשכ"ט (1969) נישא לשרה בתו של העסקן החב"די נתן גוראריה והחל לשמש כר"מ בישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770. בשנת ה'תשמ"ח (1988) מונה לחבר בהנהלת הישיבה. בשנת תשנ"ב, לאחר פטירתו הרב ישראל יצחק פיקרסקי, מונה לבקובסקי לראש הישיבה תחתיו. שם מסר שיעור בגמרא פעמים בשבוע, בעברית ויידיש. מאז תשנ"ב הוא עומד בראש ראש מכון סמיכה לרבנות במסגרת הישיבה. מאז שנת תשמ"ח מארגן לבקובסקי כינוס תורה באסרו חג של שלוש רגלים ב-770 בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ואחרים. לרב לבקובסקי שבעה בנים וחמש בנות בהם; בנו, הרב חיים אליעזר, רב דיין ושליח חב"ד בבאפלו, ניו יורק בנו, הרב יוסף יצחק, רב ושליח חב"ד בקייפ קורל בנו, הרב נחום, יו"ר מכון חנה בקראון הייטס ומשפיע ורב בעת הכנסת ה"בינוני" בקראון הייטס בנו, הרב שמריהו, ר"מ ומשפיע בישיבת ליובאוויטש בטורונטו חתנו, הרב עקיבא גרשון וגנר, ראש ישיבת ליובאוויטש בטורונטו חתנו, הרב קלמן וינפלד, רב בית הכנסת 'אליעזר יצחק' בקראון הייטס ומראשי ארגון OK גיסו, הרב אליהו יוחנן גוראריה רב העיר חולון 770: תלמידי הישיבה קיבלו את תעודות ההסמכה לרבנות, באתר col, אייר תשע"ט הערב: "כינוס תורה" המסורתי של ישיבת תות"ל המרכזית 770, באתר col, ניסן תש"ף
שער קיפונוס

שער קיפונוס הוא שער כניסה להר הבית מצד מערב. שער זה נזכר במשנה, במסכת מידות א, ג: ”חמשה שערים היו להר-הבית... קיפונוס מן המערב משמש כניסה ויציאה”. במשנה מתואר הר הבית בטרם הרחבותיו של הורדוס; על פי החפירות הארכאולוגיות, בכותל המערבי של הר הבית בתקופת הורדוס היו לא שער אחד כי אם ארבעה: שער מעל קשת רובינסון, שער ברקלי, שער מעל קשת וילסון ושער וורן. לפי החוקר מאיר בן דב, שער קיפונוס המתואר במשנה לא יכול להתייחס לשער וורן או לקשת וילסון, משום ששניהם היו מיועדים לכהנים והובילו ישירות לתחום המקודש, ולא ייתכן שהשער היחיד המופיע במשנה הוא לא השער ששימש לכולם. לכן הסיק ש"שער קיפונוס" מהמשנה הוא השער שנתגלה בחפירות הר הבית מצדו המערבי ב-1852 על ידי ג'יימס טרנר ברקלי, ונקרא על שמו – "שער ברקלי". לעומתו, החוקר לין ריטמאיר משער שדווקא שער וורן הוא שער קיפונוס, כיוון שהוא מכוון כנגד הסלע שמתחת לכיפת הסלע, אשר משערים כי הוא מקום קודש הקודשים. לדעת ריטמאיר, שער וורן לא נפתח ישר לתחום המקודש, אלא לרחבת הר הבית, אל מול מערב המקדש. שער זה היה מיועד, ככל הנראה, לגויים ונכרים שרצו לראות את הר הבית בתקופת הורדוס ולהתרשם מיופיו. השער הוביל לאמצע רחבת הר הבית, לפני הכניסה למתחם המקודש, שהכניסה אליו הייתה אסורה לזרים ולנוכרים. לא ברור מקור השם של שער זה. יש אומרים שהשער נקרא קיפונוס על שם הבנאי שבנה אותו. תוספות יו"ט ותפארת ישראל פירשו את השם קיפונוס כצירוף המילים "עבודת הגן" ביוונית (המילה Κήπουρος פירושה "גנן") והסבירו שליד שער זה היו גני ורדים. ייתכן ושם השער רומז לצורתו או לקישוטים שהיו עליו, בדומה ל"שער שושן" שנקרא על שם צורתו או על שם ציור של שושן הבירה שהיה עליו (מסכת מידות א, ג). יש סברה כי שער קיפונוס קרוי למעשה על שמו של הנציב קופוניוס, הנציב הרומי הראשון ביהודה. על פי סברה אחרת ייתכן ששמו של השער קיפונוס, הוא שיבוש עברי של המילה היוונית קיפוס (κἥπος) שמשמעותה גן, או של המילה הנגזרת ממנה קיפאיה (κηπαια) = שער הגן. מאיר בן-דב, ביצורי ירושלים, זמורה ביתן מודן, 1983, עמ', 142–143. Leen Ritmeyer, The Quest, כרטא, 2006 פינברג, יהושע יוסף בן נחום דב, עזרת כהנים - א, עמוד קע"ח, ירושלים תשס"ב שלומית וקסלר-בדולח, תוואי האמה התחתונה מימי הבית השני ומקום כניסתה להר הבית, קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה חוברת 40, יד יצחק בן-צבי, 2011, עמוד 30, באתר JSTOR ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הציונות הדתית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הציונות הדתית – זרם דתי בתנועה הציונית הציונות הדתית (מפלגה) – השם שבו הציגה עצמה מפלגת האיחוד הלאומי–תקומה הציונות הדתית (סיעה) – סיעה בכנסת מפד"ל – הציונות הדתית – מיזוג בין למפגלת האיחוד הלאומי–תקומה למפלגת הבית היהודי
טימטי

טימור אילדרוביץ' יונוסוב (ברוסית: Тимур Ильдарович Юнусов; נולד ב-15 באוגוסט 1983, ידוע בשם הבמה שלו טימטי), הוא אמן היפ הופ רוסי, זמר, מפיק מוזיקלי, שחקן ואיש עסקים. טימטי נולד ב -15 באוגוסט 1983 במוסקבה במשפחה יהודית-טטרית. בשנת 2004 השתתף בפרויקט "מפעל הכוכבים-4". בשנת 2006, יצא אלבום הסולו הראשון של טימאטי Black Star. טימטי מקים את מרכז ההפקה Black Star Inc (רו') . מופיעה קולקציית בגדים "Black Star by TIMATI" המתמקדת ב-R'n'B ובנוער ההיפ-הופ. בתחילת פברואר 2013 התרחשו הצילומים של הסרטון לפסקול הסרט Odnoklassniki.ru בהשתתפות סנופ דוג. בשנת 2014 בטקס פרסי המוזיקה העולמית זכה טימטי בפרס "Best Russian Artist" ו"Best RnB Artist of Russia". לאורך הקריירה לטימטי יש וידאו קליפים עם אמנים כמו: סנופ דוג, פי דידי, טימבלנד, פלו ריידה, באסטה ריימס, קרייג דייוויד ואחרים. מדיה וקבצים בנושא טימטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טימטי (ברוסית) (ברוסית) טימטי, ברשת החברתית פייסבוק טימטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טימטי, ברשת החברתית אינסטגרם טימטי, ברשת החברתית טיקטוק טימטי, ברשת החברתית VK טימטי, סרטונים בערוץ היוטיוב טימטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טימטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טימטי, באתר ספוטיפיי טימטי, באתר Last.fm (באנגלית) טימטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) טימטי, באתר Yandex.Music (ברוסית) טימטי, באתר Discogs (באנגלית) טימטי, באתר Songkick (באנגלית) טימטי, באתר בילבורד (באנגלית) [https://www.youtube.com/watch?v=WToGGHh826g Григорий Лепс и Тимати - Лондон (World Music Awards 2014)] ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדגל האמזיע'י

הדגל האמזיע'י (בשפה הברברית: Akenyal Amaziɣ, ⴰⴾⴻⵏⵢⴰⵍ ⴰⵎⴰⵣⵉⵗ) או הדגל הברברי הוא דגל שאומץ על ידי אוכלוסיות ברבריות רבות, כולל מפגינים ופעילים תרבותיים ופוליטיים. הדגל משמש כיום על ידי פעילים וארגונים פוליטיים ותרבותיים ברברים ב-10 ממדינות אפריקה: מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מאוריטניה, מאלי, ניז'ר, בורקינה פאסו, מצרים והאיים הקנריים. הדגל נחנך בוואדיה (אנ'), עיירה בקביליה בצפון אלג'יריה. הדגל הוא טריקולור מאוזן, שצבעיו כחול (#0099CC), ירוק (#99CC33) וצהוב (#FFE513), והוא מוטען באות ⵣ (ז' בכתב תיפינע' (אנ')) אדומה. הממשלה הזמנית של השבטים והתנועה להגדרה עצמית של קביליה (אנ') דגל האישוויים (אנ') דגל הטוארג גרסה נוספת לדגל הקבילי דגל רפובליקת תומוג'עֿה, הוכרזה בשנת 2007 במהלך התקוממות הטוארג מדיה וקבצים בנושא הדגל האמזיע'י בוויקישיתוף דגל הברברים באתר דגלי העולם Yahia ARKAT (10 בינואר 2019). "Aux origines de l'emblème amazigh" (בצרפתית). {{cite web}}: (עזרה)
סוציולוגיה השוואתית

סוציולוגיה השוואתית היא תחום מחקרי בסוציולוגיה, העוסק בהשוואה של התהליכים החברתיים בין מדינות לאום, או בין סוגים שונים של חברות (למשל חברה קפיטליסטית מול חברה סוציאליסטית). ישנן שתי גישות עיקריות לסוציולוגיה השוואתית: חלקן מחפשות דמיון בין מדינות ותרבויות שונות בעוד שאחרות מחפשות שונות. לדוגמה, מרקסיסטים מבניים ניסו להשתמש בשיטות השוואתיות, כדי לגלות את התהליכים הכלליים העומדים בבסיס סדרים חברתיים שונים, לכאורה בחברות שונות. הסכנה של גישה זו היא ההתעלמות מההקשרים החברתיים השונים, בחיפוש אחר מבנים אוניברסליים כביכול. מקס ובר היה סוציולוג שהשתמש בשיטות השוואתיות להבנת השונות בחברה, שמחקריו ניסו להראות כיצד הבדלים בין תרבויות, מסבירים את הסדרים החברתיים השונים שהופיעו בהן (למשל בספרים "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם" (אנ') ו"הסוציולוגיה של הדת"). קיים ויכוח בתוך מדע הסוציולוגיה בשאלה האם התווית 'השוואתית' מתאימה. אמיל דורקהיים טען, ב"חוקי השיטה הסוציולוגית" (1895), שכל מחקר סוציולוגי הוא למעשה השוואתי, שכן תופעה חברתית נחשבת תמיד אופיינית, מייצגת או ייחודית, כל אלה מרמזים על איזושהי השוואה. במובן זה, כל ניתוח סוציולוגי הוא השוואתי והוצע כי מה שמכונה בדרך כלל מחקר השוואתי, עשוי להיקרא בצורה מתאימה יותר מחקר בין-לאומי. A dictionary of sociology. Scott, John, 1949- (Fourth ed.). Oxford: Oxford University Press. 2014. ISBN 9780191763052. OCLC 910157494.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: others (link)
שיחן

שיחן (שם מדעי: Stylophora) הוא סוג של אלמוגים ממשפחת השיחניים. אלמוגים אלה נקראים באנגלית אלמוגי כף רגל חתול או אלמוגי עופות מאחר שצורתם דומה לכפות הרגליים של חתוליים. תפוצתם של המינים בסוג היא בהאזור האינדו-פסיפי מים סוף עד לאיי פיטקרן. הצבע של המינים בסוג משנתה ונע בין כתום, ורוד, סגול לירוק וחום. שיחן שכיח (Stylophora pistillata) Stylophora madagascarensis Stylophora subseriata Stylophora wellsi Stylophora minuta Stylophora mamillata Stylophora lobata Stylophora kuehlmanni Stylophora granulata Stylophora gigas Stylophora flabellata Stylophora erythraea Stylophora danae Stylophora confusa מדיה וקבצים בנושא שיחן בוויקישיתוף שיחן, באתר ITIS (באנגלית) שיחן, באתר NCBI (באנגלית) שיחן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שיחן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שיחן, באתר GBIF (באנגלית) Sprung, Julian (1999). Corals: A quick reference guide. Ricordea Publishing. pp. 18–19. ISBN 1-883693-09-8. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיב הארלי

סטיב הארלי (באנגלית: Steve Harley,‏ Stephen Malcolm Ronald Nice;‏ 27 בפברואר 1951 – 17 במרץ 2024) היה זמר-יוצר בריטי, אשר נודע במיוחד כסולן של להקת הגלאם רוק סטיב הארלי וקוקני רבל (אנ'). הארלי נולד בשנת 1951 בלונדון. אמו הייתה זמרת ג'אז חצי-מקצועית. בשנת 1953 חלה בפוליו והיה מאושפז לתקופות ארוכות. החל מגיל 9 הוא לקח שיעורי מוזיקה ולמד לנגן בכינור. בשנת 1968, בגיל 17, הוא החל לעבוד בעתון Daily Express. בשנת 1971 הארלי החל לנגן במועדונים. בשנת 1972 הארלי הקים להקה, Cockney Rebel. חברי הלהקה שלחו הקלטות עם שירים בביצועם לחברות שונות. בסופו של דבר הם הוחתמו ב-EMI Records ל-3 אלבומים. הסינגל הראשון, Sebastian, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בבלגיה ולשני בהולנד אך נכשל בבריטניה. גם האלבום The Human Menagerie לא זכה להצלחה בבריטניה. האלבום השני, The Psychomodo, הגיע למקום השמיני בבריטניה. הארלי החליט לעזוב את הלהקה והחל לנגן עם מוזיקאים אחרים. בשנת 1975 הוא פרסם את השיר Make Me Smile (Come Up and See Me) שזכה להצלחה גדולה. הוא זכה למקום ראשון במצעד הפזמונים הבריטי. במהלך שנות ה-70 הארלי המשיך לפרסם שירים שהגיעו למצעדי הפזמונים באירופה. בשנת 1977 הארלי החליט להתחיל בקריירת סולו. הוא נסע לארצות הברית והתיישב בבוורלי הילס. אלבומו Hobo with a Grin משנת 1978 היה כישלון מסחרי. הארלי חזר ללונדון ובשנת 1979 הוציא אלבום סולו שני, The Candidate. במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 הארלי המשיך בכתיבת שירים. בתחילת שנות ה-90 הארלי ולהקתו ערכו סבב הופעות באירופה. בשנת 1999 הארלי הגיש תוכנית ב-BBC שהייתה מוקדשת למוזיקה של שנות ה-70. סטיב הארלי המשיך להופיע ולהוציא שירים גם במאה ה-21. נפטר ב-17 במרץ 2024. The Human Menagerie (1973) (as Cockney Rebel) The Psychomodo (1974) (as Cockney Rebel) The Best Years of Our Lives (1975) (as Steve Harley & Cockney Rebel) Timeless Flight (1976) (as Steve Harley & Cockney Rebel) Love's a Prima Donna (1976) (as Steve Harley & Cockney Rebel) Hobo with a Grin (1978) The Candidate (1979) Yes You Can (1992) Poetic Justice (1996) The Quality of Mercy (2005) (as Steve Harley & Cockney Rebel) Stranger Comes to Town (2010) Uncovered (2020) מדיה וקבצים בנושא סטיב הארלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיב הארלי (באנגלית) סטיב הארלי, ברשת החברתית פייסבוק סטיב הארלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיב הארלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיב הארלי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סטיב הארלי, באתר ספוטיפיי סטיב הארלי, באתר Last.fm (באנגלית) סטיב הארלי, באתר AllMusic (באנגלית) סטיב הארלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיב הארלי, באתר Discogs (באנגלית) סטיב הארלי, באתר Songkick (באנגלית) סטיב הארלי, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסה

האם התכוונתם ל... אלכסה (אתר אינטרנט) – תאגיד אינטרנט אלכסה – זמרת, רקדנית ושחקנית אמריקאית ממוצא דרום קוריאני אמזון אלכסה – שירות עוזרת אישית וירטואלית הסופה במזרח התיכון (2013) – סופה שהתרחשה ב-2013