אנאם (פרוטקטורט צרפתי)

אנאם (בכתב סיני: 安南; איות חלופי: Anam), או Trung Kỳ‏ (中圻), הייתה מדינת חסות צרפתית המקיפה את שטחה של אימפריית דאי נאם במרכז וייטנאם. לפני הקמת הפרוטקטורט, השם אנאם שימש במערב כדי להתייחס לווייטנאם כולה; אנשים וייטנאמים כונו אנאמיטים. הפרוטקטורט של אנאם הפכה לחלק מהודו-סין הצרפתית ב-1887, יחד עם שני אזורים וייטנאמים נוספים, קוצ'ינצ'ינה (בווייטנאמית: Nam Kỳ) בדרום וטונקין (Bắc Kỳ) בצפון. באזור הייתה מערכת כפולה של ממשל צרפתי ווייטנאמי. ממשלת שושלת נווין עדיין שלטה באופן נומינלי באנאם ובטונקין כאימפריית דאי נאם, כאשר הקיסר מתגורר בהואה. ב-1948 אוחדה מדינת החסות בממשלה המרכזית הזמנית של וייטנאם, שהוחלפה בשנה שלאחר מכן במדינת וייטנאם שזה עתה הוקמה. הצרפתים שמרו באופן חוקי על מדינת החסות עד שחתמו רשמית על הריבונות ל-Bảo Đại ולממשלת מדינת וייטנאם ב-1950 לאחר חתימת הסכמי אליזה ב-1949. האזור חולק בין צפון וייטנאם הקומוניסטית לדרום וייטנאם האנטי-קומוניסטית תחת תנאי הסכם ז'נבה משנת 1954. אנאם פירושו "דרום שקט" בסינית-וייטנאמית, הטופוניום נגזר מאנאם הסינית (אנ') (בסינית: 安南; פין-יין: Ānnán). בהיסטוריה של וייטנאם, הייעוד הוא אחד מכמה שניתנו על ידי הסינים לטונקין, טריטוריית הליבה של וייטנאם של ימינו המקיפה את העיר האנוי, שכללה את השטח ממפרץ טונקין ועד להרים המקיפים את המישורים של הנהר האדום. השם הוחל גם על הרי אנאמיט (בצרפתית: la Chaîne Annamitique), רכס הרים לאורך 1,100 ק"מ שגובהו נע עד 2,958 מטר שמפריד בין וייטנאם ולאוס. השפה הווייטנאמית או הדיאלקטים המרכזיים שלה נקראו "אנאמית", כמו במילון המכונן "Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum". השימוש בשם אנאם נחשב בדרך כלל משפיל פוגעני לאנשים וייטנאמים, ובדרך כלל נעשה בו שימוש באופן סרקסטי. Trung Kỳ (אוית גם Trung Kì) משמש במקום זאת בהקשרים פורמליים. לפחות מילון אחד תרגם את Annamiticum כ-Việt. לקראת סוף המאה ה-18 מרד הפיל את אדוני נווין, אך אחד מהאדונים, ג'יה לונג, בסיוע כוח צרפתי, רכש בשנת 1801 שליטה על כל וייטנאם של ימינו (אנאם, טונגקינג וקוצ'ינצ'ינה). כוח זה נרכש עבורו על ידי המונסיניור פייר פיניו דה באן, הבישוף הטיטולרי של אדראן. המונסיניור ראה במצבה הפוליטי של אנאם אמצעי לביסוס השפעה צרפתית בהודו-סין ולאזן את הכוח הבריטי בהודו. לפני כן, בשנת 1787, ג'יה לונג חתם על הסכם עם לואי השישה עשר, מלך צרפת, לפיו בתמורה להבטחה לסיוע הוא הסגיר את טוראן ופולו-קונדור לצרפתים. הסכם זה מסמן את תחילת ההשפעה הצרפתית בהודו-סין. לאחר כיבוש קוצ'ינצ'ינה בשנים 1858–1862, חידשו הצרפתים ב-1883 את התפשטותם בדרום אסיה. הסכם הפרוטקטורט הראשון נחתם ב-1883, אם כי הוא הוחלף בשנה שלאחר מכן באמנה מעט מתונה יותר. עם הסכם טיינטסין, סין הכירה במדינת החסות הצרפתית על אנאם וטונקין וזנחה באופן מרומז את טענותיה שלה לריבונות על וייטנאם. אנאם וטונקין הפכו לחלק מהודו-סין הצרפתית ב-1887. ב-9 במאי 1889, הם חולקו לשני Residences supérieures, כל אחד כפוף למושל הכללי של הודו-סין הצרפתית. שושלת נווין עדיין שלטה באופן נומינלי על שתי מדינות החסות. טונקין נשלט דה פקטו ישירות על ידי הצרפתים, בעוד שהממשלה האימפריאלית שמרה על מידה מסוימת של סמכות על אנאם. ב-27 בספטמבר 1897 הוחלפה המועצה האימפריאלית הווייטנאמית באנאם במועצת שרים, שהייתה דה יורה בראשות הנציג הצרפתי. אנאם כללה רצועה מתפתלת של טריטוריה שאורכה בין 750 ל-800 ק"מ באורך, עם שטח משוער של 52,000 מילים רבועים (130,000 קילומטרים רבועים). הייתה לה אדמה עשירה ומשופעת היטב, המניבה יבולים טרופיים, והייתה עשירה במינרלים טבעיים. המדינה הייתה מורכבת בעיקר ממגוון רמות והרים מיוערים, העוברים צפונה ודרומה ומשתפלים לעבר החוף לרצועה צרה של מישורים ברוחב בין 12 ל-50 ק"מ. ההרים בותרו לרוחב על ידי עמקים צרים קצרים, שדרכם עברו נהרות, שרובם יבשים בקיץ ושוצפים בחורף. הסונג מא והסונג קה בצפון, והסונג בא, דון נאי וסה בנג חאן בדרום, הם הנהרות היחידים בכל גודל באזור. הנמל הראשי הוא זה שמציע מפרץ טוראן במרכז קו החוף. מדרום לנקודה זו, החוף מתעקל כלפי חוץ ונשבר על ידי חצאי איים ושקעים; מצפון הוא קעור וגובל במקומות רבים בדיונות ולגונות. באנאם, העונה הגשומה מתחילה במהלך ספטמבר ונמשכת שלושה או ארבעה חודשים, בהתאם למונסון הצפון מזרחי וגם לתקופת טייפון. במהלך הגשמים הטמפרטורה משתנה בין 15 מעלות צלזיוס (או אפילו נמוך יותר) ל-24 מעלות צלזיוס. יוני, יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר, המדחום מגיע לרוב ל-29 ואף ל-30 מעלות צלזיוס או יותר, אם כי חום היום מפוצה במידה מסוימת על ידי רעננות הלילות. המונסון הדרום מערבי שמביא גשם בקוצ'ינצ'ינה חופף לעונה היבשה באנאם, הסיבה היא כנראה שההרים והרמות הגבוהות המפרידות בין שתי המדינות שומרים על המשקעים. בתקופה הצרפתית הייתה תעשייה מועטה. הכלכלה הייתה חקלאית המבוססת על: גידול האורז, הגדל בעיקר בדלתות הקטנות שלאורך החוף ובחלק מהמחוזות נותן שני יבולים בשנה. דיג, המלחת דגים והכנת רוטב דגים. טוויה ואריגה של משי בוצעו במה שהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה כינתה "קווים עתיקים... תולעי משי [מגודלות] בצורה עדינה". גידולים אחרים היו תה, טבק, כותנה, קינמון, עצים יקרים וגומי. קפה, פלפל, קנה סוכר ויוטה גודלו גם הם במידה מינורית. הייצוא כלל תה, משי גולמי וכמויות קטנות של כותנה, אורז וקנה סוכר. היבוא כלל אורז, מוצרי ברזל, קמח, יין, אופיום ומוצרי כותנה. היו מכרות פחם בנונג סון, ליד דה נאנג, וכן כרייה של זהב, כסף, עופרת, ברזל ומתכות אחרות המתרחשות בהרים. סחר בבני אדם בנשים וילדים אנאמיטים לסין התרחש משנות ה-1870 עד שנות ה-1940. הסחר, שנשלט על ידי הסינים, התבצע ברובו על הים, כאשר הנמלים העיקריים היו דה נאנג ו-Qui Nhơn, הפתוחים למסחר אירופי. אנאם נשלטה בתיאוריה על ידי הקיסר שלה (ממשפחת Nguyễn Phúc, שהייתה גם השושלת השלטת של המדינה הווייטנאמית הקודמת באזור), בסיוע ה-"comat" או המועצה החשאית. מועצה זו הורכבה מראשי שש המחלקות המיניסטריאליות שמונו על ידי הקיסר, כלומר פנים, כספים, מלחמה, טקסים, צדק ועבודות ציבוריות. באופן רשמי ארבעת מדינות החסות של הודו-סין הצרפתית נשלטו על ידי המלכים בהתאמה, אך למעשה מדינות החסות היו כולן בשליטה הדוקה של הנציבים הבכירים של צרפת. כפי שהמושל הכללי של הודו-סין הצרפתית, פייר פאסקייה, הצהיר: "המלך מולך אבל הנציב העליון שולט". הכוח היעיל במדינת החסות היה בידיו של הנציב העליון כאשר הן המלך והן הפקידים הגבוהים המקומיים מילאו תפקיד כפוף למשרדו. ה-Resident Superior, שהוצב בהואה, היה נציגה של צרפת והשליט הווירטואלי של המדינה. הוא עמד בראש מועצה (Conseil de Protectorat) שהורכבה מראשי השירותים הצרפתיים באנאם, יחד עם שני חברי "comat"; גוף זה דן בשאלות מיסוי המשפיעות על תקציב אנאם ובעבודות ציבוריות מקומיות. מושל יליד (Tong Doc או Tuan Phu), בסיוע צוות ילידים, ניהל כל אחד מהמחוזות שאליהם חולקה המדינה, ופקידים ילידים בדרגה נמוכה יותר שלטו באזורים שאליהם חולקו מחוזות אלו. המושלים קיבלו את פקודותיהם מהממשלה האימפריאלית, אך הם היו תחת עיניהם של הנציב העליון של צרפת. פקידים ילידים מונו על ידי בית המלוכה, אך לנציב העליון היה סמכות לבטל מינוי. המנדרינים או המעמד הרשמי גויסו מכל דרגות האנשים בבחינה תחרותית. במחוז טוראן (דה נאנג), בית משפט צרפתי לבדו הפעיל את סמכות השיפוט, אך הוא ניהל את חוק הילידים בכל הנוגע לילידים. מחוץ לשטח זה שרדו בתי הדין של הילידים. החל מ-1 בינואר 1898, הצרפתים השתלטו ישירות על הזכות לגבות את כל המיסים בחסות אנאם ולהקצות משכורות לקיסר של שושלת נווין והמנדרינות שלה. בהודעה מיום 24 באוגוסט 1898 כתב הנציב הממונה של אנאם: "מעתה ואילך, בממלכת אנאם אין עוד שתי ממשלות, אלא רק אחת" (כלומר שממשלת צרפת השתלטה לחלוטין על הממשל). במהלך התקופה הצרפתית מערכת החינוך בעלת האוריינטציה הקונפוציאנית הוחלפה אט אט בגרסה מקומית של מערכת החינוך הצרפתית. לפני השליטה הצרפתית מורים קיבלו הערכה רבה במערכת הקונפוציאנית וככזה אחד הערכים המסורתיים של העם הווייטנאמי הוא קידום למידה וכבוד רב למחנכים. בשיטה הישנה הזו המורים נחשבו "רק נמוכים מהמלך" (הקיסר) על פי דו"ח משנת 2010 של הבנק העולמי. כדי להפוך למורה בווייטנאם הקיסרית, המנדרינים יבקשו מאלה שהגישו בקשה להיות מורים כבר לקבל ציונים גבוהים בבחינות תחרותיות בסגנון קונפוציאני, כמו גם הישגי למידה קודמים מצוינים. הדו"ח של הבנק העולמי מ-2010 ציין גם כי באופן היסטורי בווייטנאם מורים היו מוזמנים להתגורר יחד עם כפריים אמידים כדי שיוכלו להדריך את ילדי המשפחות העשירות הללו כמו גם ילדים אחרים שחיו בכפרים. מיד לאחר הקמת המושבה קוצ'ינצ'ינה הצרפתית הקימו הצרפתים בתי ספר ללמד את הווייטנאמים צרפתית ווייטנאמים צרפתיים על מנת להכשיר מתורגמנים לצבא. בקוצ'ינצ'ינה החלו הצרפתים מיד להחליף את המנגנון הממשלתי של שושלת נווין במנגנון הממשלתי הצרפתי והחינוך היווה חלק חשוב בתהליך זה. מערכת חינוך והכשרה זו שהוקמה בקוצ'ינצ'ינה הצרפתית עמדה בתחילה בשתי המטרות הבסיסיות שהציבו הצרפתים בסיוע להכשיר הן מתורגמנים והן מזכירים עבור הממשל הצבאי והקולוניאלי הצרפתי, תוך ארגון חינוך חדש עבור האוכלוסייה הילידית שהפכה מילים צרפתיות לפופולריות וערכה רומניזציה את השפות המקומיות, זה האחרון נעשה כדי להחליף בהדרגה את התווים הסיניים. למרות מאמציהם, מילים צרפתיות לא אומצו בקלות והכתב הסיני נמשך מכיוון שהמטרות הללו מצאו הצלחה מוגבלת רק בקוצ'ינצ'ינה הצרפתית. בעקבות הקמת שתי מדינות חסות על שושלת נווין הרחיבו הצרפתים את מערכת החינוך שהקימו בקוצ'ינצ'ינה לשאר וייטנאם. מערכת החינוך החדשה המבוססת על המערכת הצרפתית הוקמה בתקווה להכשיר אנשים ילידים שיוכלו לשרת את האינטרסים הצרפתיים במערכת הקולוניאלית. במהלך התקופה הקולוניאלית הצרפתים בנו בתי ספר יסודיים, בתי ספר יסודיים, מכללות יסודיות, בתי ספר תיכוניים ושלוש אוניברסיטאות ברחבי וייטנאם, בכל מקומות החינוך הללו הייתה השפה הצרפתית כשפה העיקרית ששימשה להוראה. החינוך בתקופת החסות הצרפתית החל ברמת בית הספר היסודי (Tiểu học / 小學) מכיוון שחינוך לגיל הרך יהפוך לדאגה בחברה הווייטנאמית רק לאחר ביטול שושלת נווין בשנת 1945. במהלך רוב תקופת החסות הצרפתית, כמו קודם לכן, חינוך לגיל הרך לא נחשב למשימה חברתית, ולכן לא הייתה קיימת צורה של מערכת חינוך פורמלית ותוכנית לימודים לילדי הגן בתקופה זו. בשנת 1906, צרפת חוקקה את הרפורמה החינוכית הראשונה שלה בהודו-סין הצרפתית כדי להרחיב את השפעתה על האוכלוסיות המקומיות. רפורמות אלו נועדו לשלוט בחייהם הרוחניים של האנשים ולהגביל את השפעת המנדרינים הקונפוציאניים. המנדרינים המסורתיים נתפסו כאיום על ההשפעה הצרפתית שכן השתמשו בקונפוציאניזם כדי לקדם את הלאומיות הווייטנאמית. הרפורמות של 1906 יישמו את הצרפתית בכל רמה. בשנת 1906 המקצועות הבסיסיים לבנים היו קריאה וכתיבה, מתמטיקה, היסטוריה, גאוגרפיה, מוסר וחשבונאות, בעוד שהמקצועות הבסיסיים לבנות היו קריאה וכתיבה, מתמטיקה, מוסר, היגיינה ועבודות בית. חינוך מקצועי הוקם גם כדי להכשיר את האוכלוסייה הילידית לעבוד עבור בעלי הון צרפתים כפועלים מיומנים. מכיוון שרק מספר קטן של בתי ספר נבנו ברחבי וייטנאם, הגישה לבתי ספר אלה הייתה מוגבלת ביותר ועד 95% מהאוכלוסייה הווייטנאמית נשארו אנאלפביתים במהלך רוב תקופת השליטה הצרפתית, מה שמראה על חוסר היעילות של מערכת החינוך. בשנת 1917 נקבעו קווים מנחים חינוכיים ברורים עבור הודו-סין הצרפתית, וברמת בית הספר היסודי ניתנו שיעורים בווייטנאמית עם הוראות שנכתבו ב-Chữ Quốc Ngữ להחלפת תווים סיניים. האלפבית Quốc Ngữ שימש כדי להפוך את הווייטנאמית ל"כלי המשמש להובלת אידאולוגיה ואינטרסים צרפתיים בהודו-סין". בעוד שתומכי המשטר הקולוניאלי הצרפתי יטענו שהשלטון הצרפתי הוביל לשיפורים עצומים במערכת החינוך הווייטנאמית. הנתונים הסטטיסטיים הרשמיים שנאספו ונשמרו על ידי השלטונות הצרפתיים בהודו-סין מטילים ספק בקביעות מסוג זה. בשנת 1939 לא יותר מ-15% מכלל הילדים בגיל בית הספר קיבלו חינוך כלשהו, בעוד ש-80% מכלל האוכלוסייה הווייטנאמית נותרו אנאלפביתים. זה היה בניגוד לתקופות הפרה-קולוניאליות שבהן רוב העם הווייטנאמי היה ברשותו לפחות מידה מסוימת של אוריינות. מדיה וקבצים בנושא אנאם בוויקישיתוף "Vietnam: What's in a Name?". Asia Society. נבדק ב-9 במאי 2024. {{cite web}}: (עזרה) Lessard, Micheline (2015). Human Trafficking in Colonial Vietnam. Abingdon, UK: Routledge. ISBN 9781138848184. Claire Thi Liên Trân (11 בינואר 2022). "Indochina (Version 1.0)" (באנגלית). 1914-1918-online - International Encyclopedie of the First World War (Free University of Berlin, Bavarian State Library, and Deutsch-Französische Gymnasium, among others). נבדק ב-17 באוגוסט 2022. {{cite web}}: (עזרה) Edwards, Penny: Cambodia. The Cultivation of a Nation 1860-1945, Honolulu (2007), p. 86. Thu Nhuần (tổng hợp) (28 ביולי 2016). "Nhà Nguyễn và những tháng 7 biến động. – Phải chăng tháng 7 với triều Nguyễn là một sự trùng hợp, khi Pháp mở đầu cuộc tấn công 1/9/1885 (nhằm vào 24/7/1858 âm lịch) và trận chiến đấu cuối cùng dưới sự lãnh đạo của triều đình nhà Nguyễn cũng diễn ra vào 5/7/1885" (בוייטנאמית). Bảo tàng Lịch sử Quốc gia. נבדק ב-7 באוגוסט 2021. Trong một thông tri ngày 24/8/1898, Khâm sứ Trung kỳ đã viết “Từ nay, trên vương quốc An Nam không còn tồn tại hai chính quyền nữa mà chỉ tồn tại một chính quyền thôi” (tức chính quyền Pháp). {{cite web}}: (עזרה) Kathryn Lattman (2011). "History of Education § Educational Roots: Feudal Period (Up to the late 19th century)" (באנגלית). Middlebury Institute of International Studies at Monterey. נבדק ב-30 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) World Bank (World Bank Group) – “Education in Vietnam”. Published: 2010. "Vietnam – Effects of French colonial rule.". Encyclopædia Britannica (באנגלית). 2021. נבדק ב-31 במאי 2021. {{cite encyclopedia}}: (עזרה)