laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סוציולוגיה של הידע המדעי

הסוציולוגיה של הידע המדעי (sociology of scientific knowledge - SSK) היא תחום קרוב לסוציולוגיה של המדע, הבוחן השפעות חברתיות על המדע. בין ההוגים העוסקים בתחום ניתן למנות את בארי ברנז (אנ'), דוד בלור, גאסטון בשלר, פול פייראבנד, אליהו מ. גרשון, תומאס קון, מארטין קוש, ברונו לאטור, סוזאן ליי סטאר, אנסלם שטראוס,לוסי סוכמן, הארי קולינז, סטיבן שייפין ואחרים. הוגים אלו (סוציולוגים, פילוסופים של המדע, היסטוריונים של המדע, אנתרופולוגים ומדעני מחשב) עוסקים במחלוקת סביב תפקידם של גורמים חברתיים בהתפתחות המדעית לעומת גורמים הגיוניים, אמפיריים ואחרים. באופן בסיסי מסתמך התחום של SSK על ההיסטוריה והסוציולוגיה של המדע, תוך התייחסות להתפתחותו של תחום מדעי וזיהוי נקודות של דו-משמעות או גמישות בפרשנות. לאחר שזיהה נקודות אלו שואף החוקר להסביר מדוע פרשנות אחת הצליחה על פני פרשנות אחרת. Baez, John: The Bogdanoff Affair [1] Bloor, David (1976) Knowledge and social imagery. London: Routledge. Bloor,David (1999) Anti-Latour. Studies In History and Philosophy of Science Part A Volume 30, Issue 1, March 1999, Pages 81–11)2. Collins, H.M. (1975) The seven sexes: A study in the sociology of a phenomenon, or the replication of experiments in physics, Sociology, 9, 205-24. Collins, H.M. (1985). Changing order: Replication and induction in scientific practice. London: Sage. Collins, Harry and Steven Yearley. (1992). Epistemological Chicken in Science as Practice and Culture, A. Pickering (ed.). Chicago: The University of Chicago Press, 301-326. Edwards, D., Ashmore, M. & Potter, J. (1995). Death and furniture: The rhetoric, politics, and theology of bottom line arguments against relativism. History of the Human Sciences, 8, 25-49. Gilbert, G. N. & Mulkay, M. (1984). Opening Pandora’s box: A sociological analysis of scientists’ discourse. Cambridge: Cambridge University Press. Latour, B. & Woolgar, S. (1986). Laboratory life: The construction of scientific facts. 2nd Edition. Princeton: Princeton University Press. (not an SSK-book, but has a similar approach to science studies) Latour, B. (1987). Science in action : how to follow scientists and engineers through society. Cambridge, MA: Harvard University Press. (not an SSK-book, but has a similar approach to science studies) Pickering, A. (1984). Constructing Quarks: A sociological history of particle physics. Chicago; University of Chicago Press. Shapin, S. & Schaffer, S. (1985). Leviathan and the Air-Pump. Princeton, NJ: Princeton University Press. Williams, R. & Edge, D. (1996). The Social Shaping of Technology. Research Policy, vol. 25, pp. 856–899[2] Willard, Charles Arthur. (1996). Liberalism and the Problem of Knowledge: A New Rhetoric for Modern Democracy, University of Chicago Press. Becker, Ernest (1968). The structure of evil; an essay on the unification of the science of man. New York: G. Braziller. Historical sociologist Simon Schaffer is interviewed on SSK*
התאחדות קבלני השיפוצים

התאחדות קבלני השיפוצים, או בשמה המלא - התאחדות קבלני השיפוצים לשיקום שימור ושדרוג מבנים בישראל, נוסדה בשנת 2002, על ידי ערן סיב, המשמש כיום כיו"ר ההתאחדות בהתנדבות. ההתאחדות הוקמה מתוך מטרה למסד את ענף השיפוצים בישראל, אשר בו עובדים על פי ההערכות כ-20 אלף שיפוצניקים וקבלני שיפוצים והוא מגלגל כ-15 מיליארד שקל בשנה, זאת על פי סקר שנערך בשנת 2012 על ידי דן אנד ברדסטריט וכן בסקר נוסף של BDI. בעקבות עתירה לבג"ץ שהוגשה בשנת 2002, הוכרה ההתאחדות כגוף היציג לענף השיפוצים בישראל, וכך למעשה הונחה אבן הפינה למיסוד הענף. למרות זאת, מרבית קבלני השיפוצים במדינת ישראל, עדיין פועלים היום בעל כורחם ללא רישיון, זאת בשל אי עמידה של המדינה בדרישות הבג"ץ, שחייב קיום בחינות הסמכה סדירות. ההתאחדות הצליחה להביא לשינוי חקיקה, אשר לפיו כיום כל קבלן שיפוצים הפועל בישראל, חייב להחזיק בתעודה של קבלן שיפוצים מוסמך, מטעם רשם הקבלנים שבמשרד הבינוי והשיכון - סיווג 131. סיווג 131 מאפשר עבודה בהיקף של 1.3 מיליון ש"ח לפרויקט, כמו כן הסדירה ההתאחדות סיווג 131ק לעבוד קטנות עד 350 אלף שקל. מאז אפריל 2009, בהתאם להוראת רשם הקבלנים, הורחבה פעילות סיווג 131, וקבלני שיפוצים יכולים לבצע עבודות גם בהיקפים נרחבים יותר - עד לסיווג ללא הגבלה, בכפוף לאישור הרשם. בשנת 2008 הצטרפה ההתאחדות כחטיבה עצמאית במסגרת התאחדות הקבלנים והיא אף יושבת במשרדי ההתאחדות. בשנת 2008 מונה יו"ר התאחדות קבלני השיפוצים ערן סיב, כחבר במועצת הבניה - הגוף המייעץ לשר הבינוי והשיכון בכל ענייני הענף וכולל נציגים של כל הגופים היציגים של ענף הבניה בישראל, וכן נציגי ציבור. הסכם עבודה קיבוצי וצו הרחבה בתאריך 21.1.2010, נחתם הסכם עבודה קיבוצים בענף השיפוצים, אשר מעגן בחוק את יחסי עובד/מעביד ושומר על האינטרסים של העובדים בענף. כן נוסף צו הרחבה המכליל את כל העוסקים בענף. פעילות התאחדות קבלני השיפוצים במגזר הערבי ההתאחדות פנתה במסגרת בג"ץ 5188-09, בדרישה לחייב את המדינה לקיים את בחינות ההסמכה לקבלני שיפוצים, גם בשפה הערבית. בעקבות הבג"ץ, חויבה המדינה לקיים את הבחינות גם בשפה הערבית, לטובת אלפי קבלני השיפוצים הפועלים במגזר. בשנת 2012, בעקבות מאבק של ההתאחדות, התירה המדינה לקבלני שיפוצים הרשומים בחוק, להעסיק עובדים פלסטינים דרך שירות התעסוקה, בפעם הראשונה. פעילויות לטובת הציבור ועדת בוררות: התאחדות קבלני השיפוצים מקיימת ועדת בוררות הפועלת בהתנדבות והחלטותיה מחייבות את קבלני השיפוצים החברים בהתאחדות. קו חם לטיפול בתלונות על קבלנים או שאלות מקצועיות בנושאי שיפוצים. הגדרת קוד אתי מקצועי לקבלני שיפוצים ופרסומו באמצעי התקשורת ההתאחדות עזרה בחקיקה להורדת שקי במלט מ 50 קג ל 25 קג . בעלי תפקידים בהתאחדות בבחירות שהתקיימו ביולי 2019 נבחרו בעלי התפקידים הבאים: ערן סיב - יו"ר נטלי ויינשטיין - מנכ"ל מ"מ יו"ר - שבי ונטורה מ״מ יו״ר - גבריאל אלון גזבר - אלי שושן וכן נבחרו מנהלי סניפים אזוריים אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות קבלני השיפוצים התאחדות קבלני השיפוצים, ברשת החברתית פייסבוק התאחדות קבלני השיפוצים, באתר "גיידסטאר ישראל" ביטאון התאחדות קבלני השיפוצים
טייסת 161

טייסת 161, שכינויה הנוכחי "הנחש השחור" (כונתה בעבר "טייסת המסק"ר השנייה", "טייסת הקוברות השנייה" וגם "טייסת הקוברות הצפונית") היא טייסת כלי טיס בלתי מאוישים בחיל האוויר הישראלי, שהפעילה בעבר מסוקי קרב והוסבה לטייסת כטב"מים שמפעילה כיום את ההרמס 450 ("זיק"). הטייסת פועלת מבסיס פלמחים. הטייסת הוקמה בשנת 1985, בבסיס פלמחים, כטייסת הקוברות השנייה בחיל האוויר הישראלי (אחרי טייסת 160), מפקדה הראשון היה אפרים סגולי. היא הפעילה מסוקי קרב מדגם AH-1 קוברה ("צפע"). מאז כונו הטייסות 160 ו-161 "טייסת הקוברות הדרומית" ו"טייסת הקוברות הצפונית" (בהתאמה) בגלל מיקומן היחסי בבסיס פלמחים. בשנת 2005 נסגרה הטייסת ומסוקיה פוזרו בין טייסת 160, טייסת 115 ובית הספר לטיסה. במרץ 2012 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת כלי טיס מאוישים מרחוק, והיא מפעילה כעת כטב"מים מסוג הרמס 450 ("זיק"). ביום העצמאות ה-65 למדינת ישראל, הוצג כטב"ם "הרמס 450" בבסיס תל נוף שנפתח לקהל הרחב, שעל גופו סמל הטייסת. בינואר 2021 הועברו במסגרת שינוי ארגוני ה"זיקים" של טייסת 166 לטייסת 161, והיא הפכה לטייסת יחידה בחיל שמפעילה אותם. בשבת ה-7 באוקטובר 2023 יום מתקפת הפתע של חמאס הייתה הטייסת בכוננות. בשעה 06:30 החלה המתקפה, לפי תחקיר של ידיעות אחרונות, זמן קצר לאחר מכן בשעה 06:37 הזניקה הטייסת שני כטמ"מים חמושים מסוג "זיק", בתגובה ללאזעקות "צבע אדום". עקב הפגיעה המסיבית ביכולת מודיעין מטרות, שליטה ובקרה של צה"ל על ידי פגיעה במפקדת האוגדה ומפקדות החטיבות בבסיס רעים, ובסיסים נוספים באזור, כמעט לא היו גורמי הכוונה שיוכלו לכוון את כלי הטיס. בשעות הראשונות של המתקפה נאלצו מפעילי הזיק לאלתר ולפעול עצמאית, להחליט בעצמם על יעדי תקיפה, כמעט ללא פקודות מסודרות, ומבלי שהם או הפיקוד המרכזי בחיל האוויר מבינים את התמונה המלאה. דרג הקצונה בשטח יזם צעדים בעצמו, בטייסת לא חיכו לפקודה מסודרת והורו לעוד שלושה זיקים חמושים להמריא ולהיכנס לקרב. בשעה 07:14 העבירה מפקדת אוגדת עזה הנצורה בקשה לתקוף את מעבר ארז. מפעילי הכטמ"מ נדהמו לראות כי מחבלים השתלטו על מעבר ארז ועוברים בו באין מפריע. עד סוף היום הראשון ביצעה הטייסת 110 תקיפות של כאלף מטרות, רובן בתוך ישראל. עקב הבלבול הרב שהיה באותו יום, בחלק מהמקרים היו כמעט אירועי ירי דו צדדי, לדוגמה בקרב ליד ניר עם זיהה בטעות קצין לוחמי צה"ל כמחבלים ותקיפתם נמנעה ברגע האחרון. הרמס 450 זיק מהדגם המשמש את טייסת 161 ״זיק״ במטס העברת המטוסים מטייסת 166 מסוקי ״צפע״ של טייסת 161 מדיה וקבצים בנושא טייסת 161 בוויקישיתוף גלעד ילון, המחבלים התכוננו לירות שוב על החיילים - וחוסלו | הצצה לפעילות הכטב"מים בלבנון, באתר ynet, 2 במרץ 2024 איה אינגל, ‏מהיום: כל מטוסי ה"זיק" תחת טייסת 161, באתר חיל האוויר הישראלי, 19 בינואר 2021 רונן ברגמן, יואב זיתון, השעות הראשונות של השבת השחורה, באתר ynet‏, 12 בינואר 2024
פינלס

האם התכוונתם ל... פינלס - שם משפחה יהודי אשכנזי (צבי מנחם) הירש מנדל פינלס – רב, איש עסקים וחוקר טקסטים עבריים, אביו של שמואל פינלס. שמואל פינלס – מנהיג ציוני ברומניה, בנו של מנדל פינלס מחוז פינלאס (Pinellas County) בפלורידה
הזמן הוורוד (סרט)

הזמן הוורוד (Gay Days) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2009 בבימויו של יאיר קדר. הוא מתעד את המהפכה הגאה של קהילת הלהט"ב בישראל בשנות השמונים והתשעים וסוקר אירועים מרכזיים דרך סיפורו האישי של הבמאי, שייסד בעברו את העיתון "הזמן הוורוד". בסרט משתתפים דמויות מרכזיות בקהילה הישראלית הגאה: גל אוחובסקי, איתן פוקס, שמעון שירזי, אליוט (שגם כתבה מוזיקה מקורית עבור הסרט), עמליה זיו, רמי הסמן, אילנה שירזי, אדיר שטיינר, עוזי אבן, עמית קמה, יוסי אבן קמה ואחרים. הסרט הופק בחברת נורמה הפקות בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וערוץ yes דוקו. הוא היה סרט הנעילה של פסטיבל דוקאביב במאי 2009, פתח את אירועי הגאווה של תל אביב ביוני 2009, והוקרן בסינמטק תל אביב. כמו כן, הסרט הוקרן בזכיינית קשת, בערוץ השני, באוגוסט 2009 וזכה לרייטינג של 8.7 אחוז. בפברואר 2010, הסרט הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת הפנורמה. כמו כן, הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם - ביניהם הפסטיבל הגאה של לונדון, הפסטיבל הגאה של טורינו, הפסטיבל היהודי של טורונטו, הפסטיבל היהודי של סן פרנסיסקו, פסטיבלים לזכויות האדם באירופה, הקרנות שונות באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירועים מיוחדים בספרד, שוודיה ועוד. פסטיבל ברלין, גרמניה, 2010 פסטיבל דוקאביב, ישראל 2009; הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה, ישראל 2009 London LGFF Torino GLBT Film Festival Toronto Jewish Film Festival Film IsReal - Israeli Film Festival - Amsterdam OutView Film Festival NewFest Frameline Outfest UKJFF image+nation.festival.cinema.lgbt.montreal Queersicht Tucson International Jewish Film Festival Atlanta Jewish Film Festival "הזמן הוורוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הזמן הוורוד", באתר AllMovie (באנגלית) "הזמן הוורוד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הזמן הוורוד", באתר אידיבי "הזמן הוורוד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים לצפייה בקדימון הסרט, אתר youtube שי רינגל, הזמן הוורוד: ראינו, הבנו, בואו נצא לחגוג, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2009 ירון פריד, דבר יפה בעולם מכוער, באתר הארץ, 2 ביולי 2009 עמית קוטלר, הזמן השחור, באתר ynet, 3 באוגוסט 2009
SRY

Sex-determining Region Y) SRY) הוא האזור בכרומוזום Y שקובע את מין העובר. SRY הוא גן חסר אינטרונים המקודד לגורם שעתוק מקבוצת HMG. החלבון שנוצר ממנו נקרא testis determining factor) TDF) או חלבון SRY, והוא המתחיל את תהליך התמיינות תאים זכריים. מוטציות בגן זה יכולות לגרום לנקבות XY חסרות שחלות (תסמונת סוויר); טרנסלוקציה של חלק מכרומוזום Y הכולל את SRY יכול לגרום לתסמונת זכר XX. מדיה וקבצים בנושא SRY בוויקישיתוף GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000184895 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000069036 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:". ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיז (מיתולוגיה)

זיז שָׂדי הוא יצור מיתולוגי מעופף המוזכר – לפי פרשנויות אחדות – בספר תהילים, ומתואר בהרחבה בספרות חז"ל, שם נאמר עליו כי הוא כה גדול עד שיכול היה לחסום את השמש עם כנפיו הפרושות. על פי המסורת היהודית הזיז הוא עוף טהור, ובשרו יוגש יחד עם הבהמות והלווייתן, בסעודת אחרית הימים. על פי פרשנים מימי הביניים מנהג הבאת הביצה בליל הסדר, הוא כנגד עוף זה. ייתכן שזיז דומה במידת מה לרוק. ישנו עוף-ענק אחר המוזכר על ידי חז"ל, הקרוי "בר-יוכני". חז"ל אף ראו בו את העוף המכונה בספר איוב: "כנף רננים". קצת קשה לדעת אם אכן אותו "בר יוכני" הוא גם ה"זיז" המוזכר בספר תהילים והוזכר בשני המקומות בשמות נפרדים. עוף-ענק זה מוזכר בתלמוד: "פעם אחת נפלה ביצת בר יוכני, וטבעה שישים כרכים, ושברה שלוש מאות ארזים". אף שמספרים אלו הם בדרך גוזמה, מכל מקום המשתמע מכך הוא שאותו "בר יוכני" היה אדיר ממדים. במשחקי הדור השלישי של סדרת פוקימון: פוקימון רובי וספיר וברקת וברימייק שלהם פוקימון אומגה רובי ואלפא ספיר הפוקימון האגדי 'רייקוואזה' מבוסס על הזיז. מדיה וקבצים בנושא זיז בוויקישיתוף מאיר בר-אילן, יצורים באגדה היהודית העתיקה, באתר דעת ספר תהילים, פרק נ', פסוק י"א; ספר תהילים, פרק פ', פסוק י"ד (אם כי יש פרשנים הסבורים שה"זיז" בתהילים הוא כינוי לשרצים כך למשל רש"י על שני הפסוקים בראשית רבה י"ט י"ד תיאודור-אלבק, עמ' 173; ויק"ר כב, י, מרגליות עמ' תקכג. באגדות רבה בר בר חנה (מסכת בבא בתרא, דף ע"ג, עמוד ב') הוא מתואר כעוף שרגליו בקרקע וראשו ברקיע בראשית רבה, פרשה י"ט, פסקה ד' מדרש תהלים י"ח, כ"ה תניא רבתי סימן מז. ודעת זקנים לבעלי התוספות שמות פרק י"ב פסוק ח'. תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף פ', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ה', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ז, עמוד ב'. ספר איוב, פרק ל"ט, פסוק י"ג. תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ז, עמוד ב'. ראו גם בין דברי המפרשים המסורתיים על הפסוק שייחסו את ה"כנף רננים" לעופות אחרים (אלשיך: בלעז 'פאוון' [בתרגום מטורקית (שפת מגוריו הראשונה של האלשיך): tavuskuşu=טווס]. מצודות דוד: טווס (כדברי האלשיך). מלבי"ם: יען), איך אין להקביל זאת לאותו "בר יוכני", שכן כפי הנראה בגמרא, רוחב פני ה"בר יוכני" היה רחב בהרבה משיעור טפח (ובפרט זה לא שייך לומר כי יש בו הגזמה, שכן הגמרא מוציאה מכך דין הלכתי). ראו גם: הרב אברהם קורמן, הטהור והמותר, הוצאת עמותת מקור נובע, 2000, פרק א': עופות טהורים וטמאים תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ז, עמוד ב'. ראו רש"י, מסכת שבת, דף צ', עמוד ב', ד"ה שיתין; תוספות, מסכת בבא קמא, דף צ"ב, עמוד ב', ד"ה שיתין; רשב"ם, מסכת פסחים, דף קי"ט, עמוד א', ד"ה משוי.
הרשקוביץ

הרשקוביץ הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי, שמשמעותו היא בן צבי או עופר. האם התכוונתם ל... איזה הרשקוביץ – מאיירת ספרי ילדים ויוצרת, מחלוצות האיור בארץ ישראל. בתו של דב הרשקוביץ אילן הרשקוביץ – תת-אלוף בצה"ל, מפקד להק האוויר למסוקים בשנים 2002 עד 2004 ומפקד בסיס פלמחים לשעבר ניתאי הרשקוביץ – פסנתרן ג'אז ישראלי, בנו של אילן הרשקוביץ אפרים פישל הרשקוביץ – אב"ד העיר האליין דב הרשקוביץ – אדריכל ארצישראלי ומהנדס העיר תל אביב בשנים 1924–1927 דניאל הרשקוביץ – נציב שירות המדינה ולשעבר שר המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת ויושב ראש מפלגת הבית היהודי לוסיאן-זאב הרשקוביץ – היסטוריון וספרן יהודי-רומני מאיר הרשקוביץ – רב, פרופסור, איש חינוך, חוקר-תפילה ויהדות פיליפ הרשקוביץ פיליפ הרשקוביץ – מלחין ותאורטיקן של מוזיקה פיליפ הרשקוביץ (זואולוג) – ממולוג (חוקר יונקים) אמריקאי שתרם רבות למיון עולם החי רלי הרשקוביץ – פרופ' במיילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי סורוקה שמואל הרשקוביץ – מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה והמשרד לביטחון הפנים
חיים הגר (תורת חיים)

רבי חיים הגר (ה'תקנ"ה - כ"ה באייר ה'תרי"ד; 1795- 1854) היה האדמו"ר השני בשושלת קוסוב. נולד בשנת ה'תקנ"ה לרבי מנחם מנדל מקוסוב. אשתו ציפורה, הייתה בתו של רבי יהודה מאיר משפיטובקה, נכדת רבי פנחס מקוריץ. בתחילה היה סמוך על שולחן חותנו, ולאחר פטירת אביו בט"ו בחשוון ה'תקפ"ו החל לשמש כאדמו"ר. בשונה מאביו שהנהיג את חסידיו באופן של חסד, הוא הנהיג את חסידיו בתקיפות ללא משא פנים. אחד מצאצאיו, רבי חיים מאיר הגר, אמר שאביו (של רבי חיים) רבי מנחם היה מדת חסד בעוד שבנו רבי חיים היה מדת גבורה. צדיקי דורו הפליגו בקדושתו, החוזה מלובלין אמר שהוא שומר הברית תואר המיועד ליחידי סגולה השומרים עצמם בקדושה. נפטר בכ"ה באייר ה'תרי"ד (1854). בצוואתו הורה לתת חלק מירושתו גם לבנות, שלא כהלכה הפשוטה בהיעדר צוואה מיוחדת. לאדמו"ר היו שלוש בנות ושלושה בנים: רבי יעקב שמשון הגר - אדמו"ר בקוסוב. רבי יוסף אלטר הגר - אדמו"ר בראדוביץ, עלה לארץ. רבי מנחם מנדל הגר - האדמו"ר הראשון מוויזניץ. יוכבד, אשת קרוב משפחתה רבי פנחס יוסף שפירא - דכנר מברמעט (בן נינו של רבי פנחס מקוריץ). העניא, אשת רבי ישראל מקרמניץ. שיינא רחל, אשת הרב יהושע אלעזר חודורוב מקולומיאה. תורת חיים - דרושים על התורה. נדפס על ידי נכדיו, ה'תרע"ז. נתן אליהו רוט, נזר החיים - תולדות חייו של רבי חיים מקאסוב, הוצאת מכון "נחלת צבי", בני ברק. חיים בן מנחם מנדל הגר (1795-1854), מקוסוב, דף שער בספרייה הלאומית בספר תולדותיו 'נזר החיים' מובא ששנת לידתו היא על פי דברי חסידים, מאידך יש מסורת מאחד מנכדיו של רבי חיים לפיה נולד לפני שנת התקנ"ד. באבן שתייה בערך רבי חיים מקאסוב. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך הגר

רבי ברוך הגר (סיוון ה'תר"ה 1845, קאסוב - כ' בכסלו ה'תרנ"ג 1892) היה האדמו"ר השני בחסידות ויז'ניץ והרביעי בשושלת קוסוב-ויז'ניץ. נולד לרבי מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ, ועל פי בקשת סבו רבי ישראל מרוז'ין הוא נקרא על שמו של רבי ברוך ממז'יבוז'. נישא לצפורה בתו של רבי אריה לייב מז'יטומיר בנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא נכדו של רבי פנחס מקוריץ. לאחר פטירת אביו בכ"ט בתשרי ה'תרמ"ה הוא החל לשמש כאדמו"ר, אך סירב לנהוג בגינונים כמנהג אביו. ככל בית קוסוב-ויז'ניץ, פיזר מכספו לצדקה, וכן היה נשיא כולל ויז'ניץ דרכו חילק סכומים גדולים לעניי ארץ ישראל. כאביו וכזקנו המשיך בפיקוח על מצב הדת באזור. הוא אסר את שחיטתו של שוחט מסיגט, דבר שגרם למחלוקת חריפה עם רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט שבהונגריה (כיום ברומניה), בעל ה"קדושת יום טוב" (אביו של רבי יואל טייטלבוים מחסידות סאטמר). לימינו של הרב מסיגט עמדו רבני הונגריה, ולימינו של הרבי מוויז'ניץ עמדו רבי יצחק אהרן איטינגא מלבוב, רבי יצחק שמלקיס מלבוב, רבי נפתלי צבי יהודה ברלין מוולוז'ין, רבי אברהם בנימין קלוגר מבראד ורבנים נוספים. אגב, אותו שוחט גרם למחלוקת נוספת בין בנו של ה"קדושת יום טוב", ובין בנו של רבי ברוך, רבי ישראל מוויז'ניץ. מחלוקת זו הונצחה בספרים מלחמת מצווה מצד רבה של סיגט, ואוהב משפט מצד ויז'ניץ. על שמו נקראו רחוב "אמרי ברוך" בקריית ויז'ניץ בבני ברק, וקהילת "אמרי ברוך" של חסידות ויז'ניץ באלעד. חתנו הרב מרדכי חודורוב קיבץ מאמרי תורתו בספר אמרי ברוך - ספר דרושים על פרשת השבוע, תנ"ך ומועדי ישראל. נדפס לראשונה בקולומיאה ה'תרע"ב. רוב חסידיו פנו אל בנו רבי ישראל אך חלקם פנו לשאר בניו, שכיהנו גם הם כאדמו"רים בבוקובינה וגליציה. רבי ישראל, ממלא מקום אביו בוויז'ניץ. רבי חיים, אדמו"ר באנטניא. רבי משה משאץ, האדמו"ר הראשון בחסידות שאץ ויז'ניץ. חתן רבי אברהם יהושע העשיל ממז'יבוז'. רבי שמואל אברהם אבא מהורודנקה. חתן רבי משה מרדכי ממקארוב. חוה אשת בן דודו של אביה, הרב שמואל דוב חודורוב, כיהן בפטריבה. רייזל אשת הרב מרדכי חודורוב בן הרב חיים מאיר מברדיצ'ב, האדמו"ר מטאלנא-ויז'ניץ. רבי יעקב יצחק דוד מסטורוז'ינץ, חתן רבי יששכר בער מדולינא. כיהן בסטרוז'ניץ ובטשודין. בנו - סופר היידיש ברוך הגר. רבי פנחס מבורשה, חתן דודו רבי שמואל מסקאהל. כיהן גם בוישווה ובסיגט. בנו רבי אלתר מנחם מנדל, חתן דודו רבי ישראל, מילא את מקומו. נרצח בגטו סעליש (לפי גרסה אחרת באושוויץ). רבי שרגא פייביש, אדמו"ר בזלישטשיק. שיינדיל - אשת הרב שלום יוסף פרידמן מצ'רנוביץ, בנו של רבי ישראל פרידמן מסדיגורה. רבי יחיאל מיכל מהורודונקה. מילא את מקום אחיו רבי שמואל אבא. היה חתנו של אחיו רבי חיים מאנטניא. רבי שלום מדמיטש. אמרי ברוך, באתר היברובוקס יצחק אלפסי תפארת שבמלכות: בית קוסוב - ויז’ניץ, תל אביב, תשכ"א קדוש וברוך - תולדותיו, נתן אליהו רוט, בני ברק, תשס"ב. מדיה וקבצים בנושא ברוך הגר בוויקישיתוף דוד הלחמי, רבי ברוך הגר מויז'ניץ, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' שמ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) ברוך בן מנחם מנדל הגר (1845-1892), דף שער בספרייה הלאומית מלחמת מצווה אוהב משפט
גוונים (הוצאה לאור)

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] הוצאת גוונים הייתה הוצאת ספרים ישראלית. הוציאה לאור ספרי פרוזה ושירה, מקור ותרגום, ספרי ילדים ונוער, ספרי עיון וספרי מתנה. ההוצאה הייתה שייכת להוצאת "טרקלין", אשר עד סגירתה, פרסמה ספרים גם תחת הוצאת "חלונות". בשנת 1958 הקימו מריצה רוסמן ואחיה המשורר איתמר יעוז-קסט את הוצאת "עקד", שעסקה בפרסום ספרי שירה. ב-1992 החלה רוסמן להוציא לאור, בשם "עקד-גוונים", אנתולוגיות מתורגמות, בעיקר של סיפורים קצרים. בשנת 1995 הפכה "גוונים" להוצאה עצמאית, בעריכת עודד פלד. עורכי ההוצאה לאחריו היו עמוס לויתן, גיל עמית, תומר קרמן, גלית גנדלמן, זיו עדאקי ויובל גלעד. העורכים האחרונים בהוצאה היו עמוס לויתן (עורך השירה) ושחר בוגנים (עורך הפרוזה). בסוף שנות התשעים ותחילת המאה ה-21 התחילה הוצאת גוונים להוציא לאור שתי סדרות עיקריות: הסדרה הלבנה - תרגומים של פרידריך דירנמאט, ג'ק קרואק, מארק טוויין, בוהומיל הראבאל, ליאו פרוץ, מיכאל ויוג ואנתולוגיות של סיפורי אהבה מספרות העולם. גוונים של שחור בעריכתה של לאה ששקו - ספרים של ניק קייב, ג'ים גרימסלי, ריצ'רד בראוטיגן, ג'.ג'. באלארד, לאופולד פון זאכר-מאזוך. הוצאת גוונים הוציאה לאור גם ספרי עדות של ניצולי השואה, כמו גם ספרי שירה ופרוזה, במימון המחברים. בספרי הפרוזה של ההוצאה נכללים ספריהם של סופרים ותיקים כמו יצחק אורפז, אלי שרייבר ("חתולי"), רות בונדי, פוצ'ו, ציפי שחרור, אוריאל זוהר, ואנתולוגיות של סיפורי אהבה עבריים, לצד ספריהם של יוצרים צעירים כמו יפתח אשכנזי, דן זמל, הילית מרחב, ענבר אשכנזי, אלי קרביץ, אילן הייטנר, חובב חת ורן יגיל. בספרי השירה של ההוצאה נכללים תרגומים של המשוררת הפולניה ויסלבה שימבורסקה ("סוף והתחלה" בתרגומו של רפי וייכרט), סדרת תור הכסף הרוסי בתרגומה של מירי ליטווק - תרגומים של מבחר משירתם של אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה, בוריס פסטרנק ומרינה צבטייבה, ספר השירים של היינריך היינה, יבגני אונייגין של פושקין ועוד, וספרי שירה של משוררים צעירים - יחזקאל נפשי, ליאור שטרנברג, גילי חיימוביץ', נוית בראל, גילית חומסקי, אליעז סגל, ועוד, לצד ספרי שירה של משוררים ותיקים כמו יעקב בסר, עמוס לויתן, נעים עריידי, ג'ניס רביבו. בנובמבר 2018 אחרי 60 שנות פעילות, כשמלאו למריצה רוסמן המייסדת 90 שנה, היא הודיעה על סגירת ההוצאה. ההוצאה הייתה חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. יצחק דנון, ההוצאה לאור טרקלין קרסה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בנובמבר 2018 7 לילות ידיעות אחרונות, אחרי שישים שנות פעילות, באתר צילום מסך מידיעה בידיעות שפורסמה ברשת חברתית, ‏23/11/2018
כריסטופורו מורו

כריסטופורו מורו (באיטלקית: Christoforo Moro;‏ 1390 - 10 בנובמבר 1471) היה הדוכס ה-67 של ונציה. מורו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1462, ועד פטירתו. מורו היה בן למשפחה שהתיישבה באזור ונציה באמצע המאה ה-12. אחד עשר מבני משפחה זו כיהנו כדוג'ים. לאחר סיום לימודיו האוניברסיטאיים, כיהן מורו במספר משרות ציבוריות ובהן, שגריר ונציה אל האפיפיורים אאוגניוס הרביעי וניקולאוס החמישי. הקדוש הנוצרי ברנארדינו מסיינה ניבה שמורו יהפוך לדוג'ה, ובעקבות זאת, לאחר עלייתו לשלטון, הורה מורה על הקמת כנסיית סן ג'ובה אשר הוקדשה לזכרו של ברנרדינו. בראשית כהונתו החלה מלחמה בין לה סרניסימה לאימפריה העות'מאנית. בשנת 1463 פנה האפיפיור פיוס השני למורו ושלח אליו חרב מקודשת במטרה שמורו יקבל את החרב ויצטרף לברית האנטי עות'מאנית. ונציה היססה מלהצטרף לברית (משיקולים מסחריים), אולם באפריל 1463, עשר שנים לאחר כיבוש קונסטנטינופוליס, כבשו כוחות עות'מאנים את המצודה הוונציאנית בארגוס שביוון. הפטריארך הלטיני יוהנס בסאריון הגיע לוונציה לשכנע את תושביה להצטרף ל"הגנה על האמונה", היינו להילחם בעות'מאנים, ובאותה שנה הוקמה ברית בין ונציה, הונגריה ואלבניה כנגד הסולטאן העות'מאני מהמט השני. ברית זו הצליחה להאט את התקדמות הכיבושים של הצבא העות'מאני לזמן מה, אולם לא שחררה שטחים שנכבשו על ידם. בשנת 1469 כבש הצי הוונציאני בפיקודו של ניקולו קאנאל את אינוס שבתראקיה, אולם כשל בניסיונו להגן על האי אאובויה מפני המתקפה הטורקית (האי שימש באותה עת מרכז גידול תבואה עבור ונציה). האי נכבש על ידי הטורקים, תוך הסבת אבדות כבדות לצי הוונציאני. בתקופת כהונתו של מורו נאבק ונציה בחזית נוספת - כנגד מלך צרפת לואי ה-11, אשר ניסה להרחיב את שטחי לומברדיה שבשליטתו על חשבון שטחים שבשליטת ונציה בצפונה של איטליה. מורו נפטר בלא צאצאים, והוריש את כל רכושו למוסדות צדקה שונים ולכנסיות. מורו נקבר בכנסיית סן ג'ובה אשר בנה. מדיה וקבצים בנושא כריסטופורו מורו בוויקישיתוף
פוסט-תאיזם

פוסט-תאיזם היא גרסה של הנונתאיזם שלא דוחה את התאיזם כמו שהיא עושה אותו מיושן מדי לזמננו, ואלוהים הוא שלב בהתפתחות האנושית שכבר עבר. הגישה הפוסט תאיסטית, היא גם הגישה המתנגדת לאנטיתאיזם, והיא גם יכולה להסכים עם חלק מהביקורות על האתאיזם. אין לבלבל בין פוסט-תאיזם לבין נאו-תאיזם, השקפה לפיה התאיזם בכללותו נכון, אך לא באופנים בהם הוא מוצג בדתות התאיסטיות, או שהקשר בין הדתות התאיסטיות לאלוהים הוא מועט אם בכלל קיים בחלק מהן. קרל מרקס פרידריך ניטשה זיגמונד פרויד אתאיזם 2.0
ניקולו טרון

ניקולו טרון (באיטלקית: Nicolò Tron ;‏ 1399 לערך - 1473) היה הדוכס ה-68 של ונציה. טרון כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1471, ועד פטירתו. טרון, אציל ונציאני וסוחר עשיר, נבחר לתפקיד הדוג'ה לאחר שכהן במספר משרות ציבוריות בממשלת לה סרניסימה ובהן כשגריר ונציה לאפיפיור פיוס השני. טרון היה נשוי לדאה מורוזוני. טרון נבחר בשנת 1471 לתפקיד, לאחר שהביס את פייטרו מוצ'ניגו ואנדריאה ונדראמין (לימים, שניהם נבחרו לתפקיד). בתקופת שלטונו הגבירה ונציה את אחיזתה בקפריסין ופחתו החיכוכים בינה לבין האימפריה העות'מאנית. כישוריו הפוליטיים של טרון הקלו על יצירות בריתות שונות, ושלטונו הייתה תקופה של שלום, ועליה במסחר. טרון הגדיל את צבא ונציה (הגדלה אשר הגדילה את החוב הציבורי של הרפובליקה). טרון שינה את השיטה המונטרית של העיר, והטביע מטבע חדש שנקרא על שמו "טרון". לאחר מותו בוטל המטבע. קברו של טרון הוזמן על ידי בנו, פיליפו טרון, ונבנה בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי. הקבר תוכנן ונבנה על ידי האדריכל אנטוניו ריצו - מטובי אדריכלי ונציה. מדיה וקבצים בנושא ניקולו טרון בוויקישיתוף