laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחיאל דנציגר

רבי יחיאל דנציגר (תקפ"ח, 1828 - י"ד בשבט תרנ"ד, 21 בינואר 1894) היה האדמו"ר הראשון מאלכסנדר. מכונה "האדמו"ר הזקן". נולד לרבי שרגא פייבל מגריצא, שהנהיג את חסידי וורקא לאחר פטירת רבי ישראל יצחק מוורקא. לבקשתו של רבי יצחק, הרבי הזקן מוורקא, אביו שלחו לשהות אצלו. בגיל 13 התארס עם רויזא מינדל בת רבי דוד יוזפובסקי מפשיסחא מחסידי רבי שלמה לייב מלנטשנה. מסיבת האירוסין נערכה בבית רבי יצחק ורבי יצחק הובילו לחופה. לאחר נישואיו נשאר שנה בוורקא ולאחר מכן עבר בהוראת רבו לגור אצל חמיו בפשיסחה, ובהיותו בן שבע עשרה נתמנה לכהן כרב בעיר טורצ'ין. לאחר פטירת הרבי הזקן מוורקא באחרון של פסח תר"ח, נתמנה אביו רבי שרגא פייביל לאדמו"ר, אך לאחר חצי שנה נפטר, ורבי מנחם מנדל מוורקא, בנו הצעיר של רבי יצחק מוורקא, התמנה לכהן באדמו"רות וורקא. לאחר פטירתו קיבל עליו ביחד עם עדת חסידי וורקא את מרותו של רבי דוב בעריש מביאלה, והיה נוסע אליו הרבה עד לפטירתו בשנת תרל"ו (1876). כיהן ברבנות בטורצ'ין, בגריצא ופילץ. לאחר פטירת רבי בעריש מביאלה, בקשו החסידים להכתירו לאדמו"ר, אך הוא סירב, לאחר שראה שהחסידים מרבים לבוא אליו על אף התנגדותו, החליט לשאול את רבי ישראל יהושע טרונק מקוטנא בעל "ישועות ישראל" ולחתנו רבי חיים אלעזר וקס בעל "נפש חיה", והם כתבו לו 'אם יש אחד שראוי להורות דרך ה' לעם השם והוא אינו מקבל זאת על עצמו, הוא עון פלילי ח"ו', ומכתב זה שיכנע אותו לקבל את האדמו"רות. כעבור זמן עבר מפילץ לאלכסנדר לודז' בה כיהן גם ברבנות, והחל לנהל את חצרו. הוא כיהן באדמו"רות כ-18 שנה עד לפטירתו בשנת תרנ"ד, ונקבר באלכסנדר. נודע בקדושתו ובענוותנותו הגדולה. במכתב לאחים רבי אלעזר מנדל ורבי יצחק דוד בידרמן מללוב הוא כותב שהוא קורא על עצמו "אוי לו למי שהעולם מטעין בו" ושהוא צועק לחסידיו שיעזבוהו, ומבקש מהאחים שיתפללו עליו שיחזור בתשובה. נכדו רבי יהודה משה דנציגר מאלכסנדר כתב שסבו האמין שחסידי וורקא מינוהו לאדמו"ר רק בגלל שרצו אדם גרוע ביותר, שלא יחשוב שהוא בר מעלה. כדרך חסידות וורקא, בלט ופעל בנושא אהבת ישראל ושמחה. הוא אמר לחסידיו: "אל תלמדו ממני דבר כי אני הגרוע בכולם, רק זאת תלמדו, שאף שאני כל כך גרוע, אני תמיד שמח". לאחר פטירתו הוכתר בנו הבכור רבי ירחמיאל ישראל יצחק למלא את מקומו. אחריו כיהן בן נוסף, רבי שמואל צבי. בן נוסף היה רבי בצלאל יאיר שהיה גר בלודז' שחתנו רבי יהודה משה דנציגר מילא את מקומם לאחר השואה. מכתביו ודברי תורתו לא נשארו כי אם מעט מזעיר המובאים בתוך הספרים של בניו ונכדו, ועוד מעט בספר 'מאורן של ישראל' (שנדפס כהשלמה לספר ישמח ישראל). בנו רבי ירחמיאל ישראל יצחק הישמח ישראל בנו רבי שמואל צבי התפארת שמואל בנו רבי בצלאל יאיר, חותנו של האמונת משה חתנו הרב בצלאל דמבינסקי חתנו הרב אלעזר ליפשיץ, דומ"ץ בלודז' . חתנו רבי ישעיה'לה וועלטפרייד מראספשא פשדבורז' בקאליש. מעשה הגדולים החדש — סיפורים והנהגות טובות מצדיקים, ליקט וסידר ר' מתתיהו צבי סלאדווניק, פיטרקוב תרפ"ה. אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות חלק ד', על רבי שרגא פייבל דנציגר, רבי יחיאל דנציגר ורבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר. תשי"ד. אהרן פרלוב, כתבה בהמודיע לרגל 120 שנים לפטירתו. רבי יחיאל מאלכסנדר באתר "אהלי צדיקים". רשימותיו, הובאו במוסף שבת המודיע ט' בשבט תשע"ד. ראו גם "אמרי מנחם" ויצא, עמוד ר"ז. בנו רבי שרגא פייבל שלום כיהן באדמו"רות באנטוורפן. נפטר בט' בשבט תשי"ד. ראו עליו כאן. בנו של רבי פייבל, רבי יצחק, כיהן באדמו"רות במקוב. היה חתן דודו רבי בצלאל יאיר.
אדווין ארמסטרונג

אדווין הווארד ארמסטרונג (בשם מלא באנגלית: Edwin Howard Armstrong;‏ 18 בדצמבר 1890 – 31 בינואר 1954), היה מהנדס אלקטרוניקה וממציא אמריקאי, שכונה "הממציא הפורה ביותר בהיסטוריה של הרדיו". ארמסטרונג המציא את המעגלים הבסיסיים הנדרשים לקליטת אותות רדיו, וכן המציא את אפנון התדר (שידורי רדיו FM) המודרני. הוא החזיק ב-42 פטנטים וזכה במדליית ה-IEEE הראשונה. ב-31 בינואר 1954 קפץ ארמסטרונג אל מותו מהקומה ה-13, לאחר סכסוך ממושך עם חברת RCA ומנהלה, דייוויד סארנוף, על זכויות השימוש בהמצאותיו. מדיה וקבצים בנושא אדווין ארמסטרונג בוויקישיתוף אדווין ארמסטרונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדווין ארמסטרונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נפטר ד"ר ארוין ארמסטרונג, חרות, 3 בפברואר 1954 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מירוסלאבייץ

מירוסלאבייץ (בפולנית: Mirosławiec. נקרא: [mʲirɔˈswavʲɛt͡s]; בגרמנית: Märkisch Friedland, מרקיש-פרידלנד; בקשובית: Frédlądk), היא עיר במחוז וולץ' בגמינה (קהילה עירונית-כפרית) מירוסלאבייץ, שבחבל פומרניה המערבית, פולין. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ההתיישבות הידועה המוקדמת במירוסלאבייץ, היא התיישבות סלאבית בשלהי המאה ה-13, תחת שלטון שליטי ברנדנבורג. שמה של העיר מתקופה זו נזכר כ'נובה פרידלנד' או: פרידלנד החדשה. המתיישבים הראשונים היו ברובם תושבי מקלנבורג, דוברי גרמנית, והעיר התפתחה כצומת מסחר מרכזית על הציר ברלין - קלינינגרד. בהמשך הייתה מרקיש-פרידלנד לעיר נחלה פרטית של משפחת ברנדנבורג, ונהנתה מעצמאות מדינית מוחלטת. למרות השינויים הפוליטיים באזור שמרה פרידלנד, כשמה באותן שנים, על אופייה האתני הגרמני. אך מאז סוף המאה ה-16, גדל בהתמדה אחוז התושבים היהודים בה. במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 היוו היהודים מעל 50% מאוכלוסיית העיר, והקהילה היהודית המקומית הייתה לקהילה היהודית הגדולה יותר בפומרניה המערבית. ענף הייצוא המרכזי של 'מרקיש-פרידלנד' היה ייצור וסחר נוצות אווז לכתיבה, והוא נשלט בידי היהודים המקומיים. במהלך המאה ה-19 פקד תהליך הגירה מתמשך את יהודי העיר, ורבים מהם התיישבו בברלין. כתוצאה מתהליך זה, קרסה חשיבותה הכלכלית של העיר ולאחר מותו של היורש האחרון לבית ברנדנבורג ב-1836, איבדה מרקיש-פרידלנד את מעמדה כעיר פרטית, ונכנסה תחת שלטון פרוסיה. עם ההתאוששות הכלכלית והפיתוח המהיר של גרמניה לקראת סוף המאה ה-19, הוקמה בפרידלנד תחנת רכבת ונבנתה מסילת הברזל שקישרה אותה עם העיר קאליש. בשנת 1902 הוקם בנין בית המשפט העירוני, ובשנת 1918 כבר הוארה העיר באמצעות חשמל. חוזה ורסאי לא החזיר את העיר לשליטה פולנית, מאחר שבשנת 1912 היוותה האוכלוסייה הפולנית במחוז וולץ' כולו רק 0.6% מכלל האוכלוסייה. עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 ושואת יהודי אירופה שבעקבותיה, הביאו את הקץ על ההתיישבות היהודית בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה היה האזור למוקד לחימה קשה במטרה לשבור את אחיזת הצבא הגרמני בפומרניה המערבית, מה שגרם לנזקים חמורים לבנינים במרכז ההיסטורי של העיר. בראשית פברואר 1945 נכבשה העיר בידי כוחות צבא פולניים בחסות סובייטית, המנהל האזרחי שהוקם בעקבות כך יישב את העיר באוכלוסייה פולנית במקום התושבים המקוריים שנעקרו ממקומם. מאז הוחלף שם העיר לשמה הנוכחי הפולני מירוסלאבייץ. הרב עקיבא איגר (1761-1837), רב ופוסק מן האחרונים היינריך פון פרידברג (אנ')‏ (1813-1895), משפטן ומדינאי פיליפ פבוס (אנ')‏ (1804-1880), רופא ופרמקולוג גרמני נודע מדיה וקבצים בנושא מירוסלאבייץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מירוסלאבייץ מרקיש פרידלנד (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
בוגוריה

בוגוריה (בפולנית: Bogoria) הוא כפר בדרום פולין, כ-53 ק"מ מדרום-מזרח לבירת המחוז, קילצה, באזור ההיסטורי של פולין קטן. בכפר ניצבת כנסיית השילוש הקדוש בסגנון הבארוק מהמאה ה-18, כנסייה שהחליפה כנסיית עץ שעמדה במקום משנת 1620. במאה ה-16 השתייך הכפר למשפחת האצולה בוגוריוב (Bogoriów). הכפר זכה לזכויות עיר בשנת 1616 מידי המלך זיגיסמונד השלישי ואזה בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי, והמסחר והאומנויות ביישוב התפתחו בתקופה זו. בעת פלישת השוודים באמצע המאה ה-17 נשרף הכפר ואוכלוסייתו הצטמקה בשני שלישים. באמצע המאה ה-18 נשרף שוב הכפר, שבתיו היו עשויים מעץ. בשנת 1869, אחרי המרד הפולני של 1863 ופירוק פולין הקונגרסאית על ידי האימפריה הרוסית, הופקעו מהכפר זכויות העיר. מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את בוגוריה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה בוגוריה מרכז של צבא ההתנגדות הפולני, ארמייה קריובה. בתקופה זו הרסו הגרמנים כ-80% מבתי הכפר. בשנת 1789 נמנו בכפר 125 יהודים, שהתפרנסו מרוכלות. באותה תקופה נבנה ביישוב בית כנסת מעץ, שנודע בקישוטיו המפוארים. בין מלחמות העולם פעלה בכפר ספרייה יהודית, ששימשה כבית תרבות, ופעלו בו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, לצד סניף של אגודת ישראל. טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר כ-400 יהודים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נהרסו רבים מבתי היישוב כתוצאה מהפצצות הגרמנים, וצעירים יהודים רבים נמלטו מהיישוב מזרחה. עם הכיבוש הגרמני הוקם בכפר יודנרט, והועברו אליו 123 יהודים שגורשו מווינה. בשנת 1942 הוקם בכפר גטו, אליו הועברו עוד כ-200 יהודים מכפרי הסביבה. באוקטובר אותה השנה רוכזו כ-600 היהודים שבגטו, ונרצחו. מדיה וקבצים בנושא בוגוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוגוריה בּוֹגוֹרְיָה (Bogorja), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם בוגוריה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בוגוריה", באתר השטעטל הווירטואלי "בוגוריה", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, בוגוריה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 203–205), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מספר מקוצר

מספר מקוצר הוא פתרון תקשורת המאפשר חיוג מקוצר מסוגי טלפונים שונים. המספר המקוצר מחליף את מספר הטלפון הרגיל בו משתמש בית העסק לצורך יצירת קשר, והוא נועד להקל על המתקשר בהיותו קצר וקליט לעומת המספר הרגיל, בדרך כלל מטעמי שיווק ושרות ללקוחות. מבחינה טכנית המספר המקוצר אינו מספר טלפון "אמיתי" אלא קוד המזוהה על ידי המתג של חברות התקשורת. כאשר נכנסת שיחה אל המתג מתבצעת סדרה של פעולות זיהוי ביניהן גם בדיקת הקידומת ממנה יצאה השיחה. במידה והקידומת מזוהה ככוכבית, מופעל מנגנון תרגום והמתג מנתב את השיחה אל מספר הטלפון הרגיל של בית העסק. בנוסף על המספר המקוצר קיימים גם תחליפים אחרים למספר הרגיל, מספרי 1-800 ו-1-700 אולם אלו בעלי 10 ספרות וכרוכים בעלויות שיחה לבית העסק. החיוג למספר המקוצר אינו כרוך בעלות נוספת למתקשר, אך הוא מחויב בזמן אוויר על פי תוכנית התעריפים בחברת התקשורת עליה מנוי. בשנת 2003 החל שרות ארצי בישראל של מספר מקוצר לעסקים, הפעיל מטעם כל חברות התקשורת בישראל. המספר המקוצר הוא תבנית של כוכבית ולאחריה בדרך כלל ארבע ספרות. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. מספר מקוצר לעסקים - כוכבית ארבע ספרות, באתר משרד התקשורת
בוז'עד

בוז'עד (בערבית מרוקאית: بوجعد, בברברית: ⴱⵊⴰⵄⴷ) היא עיר בחלק המרכזי של המישורים המערביים של מרוקו, למרגלות הרי האטלס, צפונית לעיר בני מלאל. בוז'עד הוקמה בשנת 1008 להג'רה (1630) על ידי סידי מחמד שרקי. קברו וכן הזאווייה (בית מדרש) אשר הקים נמצאים עד היום בעיר ומהווים אתר עלייה לרגל. בוז'עד צמחה בהיותה תחנת מסחר עם הברברים שוכני ההרים ממזרח. בסוף המאה ה-19 מנתה העיירה 2000 תושבים. ב-1913 הקימו הכובשים הצרפתים עמדה צבאית במקום. בסקר שנערך ב-1970 החשיבו עצמם שליש מן התושבים כצאצאים של סידי מחמד שרקי. לפי מפקד אוכלוסין מ-2008, התגוררו בעיר כ-50,000 תושבים. בעיר נולדו הפוליטיקאים הישראלים שאול עמור (1940), יהודה לנקרי (1947), עמיר פרץ (1952) ואחותו פלורה שושן (1955). כמו כן שאול אלבז (1943) מנהל כפר הנוער מאיר שפיה. גם משפחתו של הרב ראובן אלבז הגיעה מהעיר. ראש הקהילה היהודית עד 1956 היה דוד פרץ, אביהם של עמיר ופלורה. באותה שנה עלו לישראל מרבית היהודים וביניהם משפחות פרץ ועמור. בעיר בוז'עד נמצא קברו של הרב והמקובל יוסף גבאי (בבא חזן) הידוע בין היתר בזכות הספרים הרבים שחיבר (ביניהם בגדי שש, תפילה ליוסף) וגם בזכות הישיבה שהקים בעיר. מדיה וקבצים בנושא בוז'עד בוויקישיתוף "RABBI YOSSEF GABBAY (Cimetière de Boujad)". solyanidjar.superforum.fr (בצרפתית). נבדק ב-2018-02-02.
בוסקו-זדרוי

בוסקו-זדרוי (בפולנית: Busko-Zdrój) היא עיר ספא בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה שבפולין. היישוב נוסד במאה ה-12, כשקבוצת רועים התיישבו באזור כנסייה ששכנה במקום עוד מ-1166. במאה ה-13 קיבל היישוב זכויות עיר. בתקופה זו קיבל המנזר המקומי מהמלך בולסלב החמישי (אנ') רשות להשתמש במי המלח של המעיינות המקומיים. זהו האזכור הראשון במקורות ההיסטוריים של מעיינות המרפא ביישוב. במאה ה-14 אישר המלך ולדיסלב השני יגיילו לבני העיר לקיים ירידים שנתיים. במאות ה-15 וה-16 שגשג בעיר המסחר בתוצרת לבוש. במאה ה-17 נפגעה העיר קשות מ"המוות השחור". במאה ה-18 הוקם בעיר מפעל מלח. ב-1815, לאחר קונגרס וינה, צורפה העיר לפולין הקונגרסאית. ב-1820 פרצה שרפה גדולה בעיר, אך ב-1828 נפתח בעיר מרכז נופש ומרחצאות, ולאחר שנים ספורות נפתח בעיר בית הבראה. בשנת 1869, אחרי המרד הפולני של 1863 ופירוק פולין הקונגרסאית על ידי האימפריה הרוסית, הופקעו מבוסקו-זדרוי זכויות העיר. אלה הושבו לעיר בשנת 1916. מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את בוסקו-זדרוי. העיר שוחררה ב-13 בינואר 1945 על ידי יחידה אוקראינית של הצבא האדום. יהודים החלו לשבת בעיר מהמחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. חלק מיהודי העיר התפרנסו מתעשיית הקיט המקומית, ואחד מהם, משה חיים רוזנברג, אף הקים בכפר סמוך מרחצאות פרטיים. בין מלחמות העולם פעלו בעיר מפלגות ציוניות, ובהן המזרחי והציונים הכלליים, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן החלוץ והשומר הצעיר. בשנת 1930 הוקם בעיר בית כנסת חדש, וכן פעלו בה חסידויות שונות. בינואר 1934 נרצח בעיר סוחר יהודי קשיש בעקבות ויכוח על זכויות מסחר עם פולנים, ולאחר מכן, צמצמו הרשויות את זכויות המסחר של יהודי העיר. לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בבוסקו-זדרוי כ-1,500 יהודים, מתוך כ-3,900 תושבים. עם כניסת הגרמנים לעיר בספטמבר 1939 הפכוה למרכז שלטונם במחוז סטופניצה. תוך ימים אחדים הוחרמו חנויות היהודים, והחלו מעשי ביזה של רכוש יהודי, וכן מעשי התעללות ואונס. בהמשך, הוקם בעיר יודנרט, בראשות יוסף טופיול, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה. באפריל 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הוכנסו עד נובמבר למעלה מ-1,700 יהודים, רבים מהם עובדי כפייה. יהודי הגטו צוו לענוד על זרועם סרט עם מגן דוד. בתקופה זו תמך ארגון יס"ס ביהודי הגטו, וראש הארגון, מיכאל וייכרט, אף ביקר במקום. באוקטובר 1942 כיתרו את הגטו גרמנים ואוקראינים, והצעידו את יושביו לעיירה פינצ'וב, וממנה לינדז'יוב, שם נערכה בהם סלקציה. קבוצת צעירים נשלחה למחנות עבודה, ויתר יהודי העיר שולחו ישירות למחנה ההשמדה טרבלינקה. במהלך האקציה רצחו הגרמנים את ראש היודנרט יוסף טופיול. זופיה בוצ'קובסקה הצילה ילדה יהודייה מהעיירה ובכך קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא בוסקו-זדרוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוסקו-זדרוי בּוּסְקוֹ (Busko-Zdrój), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם בוסקו-זדרוי באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בוסקו-זדרוי", באתר השטעטל הווירטואלי "בוסקו-זדרוי", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, בוסקו-זדרוי (בוסקו), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 205–207), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ארכיון חתושה

ארכיון חתושה הוא אוסף טקסטים שנתגלו במקום מושבת בירתה של האימפריה החתית, חתושה, הידועה גם בשמות "חתושש" ו"בוע'זקוי". בחפירות נמצאו כ-14 אלף לוחות בכתבי יתדות מן האלף השני לפנה"ס. זהו אחד הארכיונים הראשונים שהתגלו ויש בו את המידע המפורט ביותר עבור האימפריה ותושביה. הארכיון נתגלה על ידי הוגו וינקלר שקיבל מימון מהמוסד הגרמני לארכאולוגיה של המזרח לחפירותיו ב-1906 ודבר גילויו פורסם שנה לאחר מכן. עד אז המקור הגדול ביותר לחקר חתים היו מכתבי אל-עמארנה שנתגלו ב-1891 וכללו בין השאר התכתבויות שליטי החתים. הטקסטים שבכתבי היתדות נכתבו בשמונה שפות: חתית שבה נכתב רוב הארכיון; אכדית - שפת בבל ואשור (חתים קראו לה "בבלית"); לוּוית - שפה הקרובה לחתית, שנכתבה בכתב הירוגליפי או בכתב יתדות פאלאית (אנ') - שפה הודו אירופאית שמעט הידוע עליה הוא פולחן האלה ציפארבה; חאתית (אנ') - דברים הכתובים בשפה זו קודמו במילה hattili; חורית - חלקי האפוס עלילות גילגמש; שפה ארית שדוברה במיתני - מתועדת במספר גלוסות בטקסטים. הארכיון מפורסם החל משנת 1965 במסגרת פרויקט אקדמי לימודי הטקסטים של בואזקיי (אנ') והוא כולל ספרי השנים, כרוניקות, צוים מלכותיים, הסכמים ביניהם ורשימות שלהם, תכתובת דיפלומטית, מתנות, אוספי חוקים, רשמי בתי משפט, טקסטים דתיים ואגדות, נבואות, מילונים בין השפות השומרית, האכדית וחתית, מכתבים על גידול סוסים וכו'. רוב הכתבים שייכים לתקופה החתית החדשה (מאות ה-14 - ה-13 לפנה"ס) אך יש גם השייכים לאימפריה המוקדמת (מאות ה-17 - ה-16 לפנה"ס). חקר השפה שהתגלתה נהיה יותר מערכתי וב-1915 הוכח על ידי בדז'יך הרוזני כי השפה החתית שייכת למשפחה ההודו-אירופאית. הארכיון גם נהיה למקור חקר הספרות החתית והיחסים בין חתים לחורים. מכתבי אל-עמארנה ארכיון אבלה כתבי אוגרית תעודות מרי תעודות נוזי
וידאו אינטראקטיבי

וידאו אינטראקטיבי הוא מונח המתייחס לטכניקות המשלבות וידאו עם תכונות אינטראקטיביות, באופן שמאפשר לצופה להשפיע על מהלך הווידאו. כחלק ממגמת הצמיחה של עולם הווידאו ברשת האינטרנט, עלו רעיונות רבים בניסיון לשפר את חוויית הצפייה בתכנים שיווקיים המוצגים לגולשים ברשת, או לחלופין, לשדרג להם את חוויית הצפייה בקליפים מוזיקליים של האמנים השונים. אחד הרעיונות הוא רעיון ה"קליפ האינטראקטיבי", שבבסיסו העצמת חוויית המשתמש באמצעות מתן אפשרות לשליטה במתרחש בקליפ, על ידי הצופה, לפי רצונותיו, וכך מושגת אינטראקציה בין הצופה לווידאו הנצפה. מספר חברות סטארט אפ מימשו את הרעיון, ובהתבסס על טכנולוגיית HTML5 המיושמת כיום באתרי האינטרנט ומאפשרת הצגת וידאו ללא שימוש בפלאש, יצרו את הקליפים האינטראקטיביים. כיום ניתן למצוא ברשת דוגמאות רבות לקליפים אינטראקטיביים שנעשו על ידי חברות שונות. בישראל נודע הקליפ של חברת Interlude לזמר והיוצר יוני בלוך, עבור השיר "Like a Rolling Stone" של בוב דילן. בקליפ ניתן להחליט מה יהיה התוכן הנצפה בקליפ בזמן שהשיר מתנגן, וכך לנוע בין סגנונות שונים לפי רצונותיו של הצופה. כמו כן קיים קליפ באורך 24 שעות, המאפשר גם הוא ניווט בין תסריטים שונים לעלילה הניתנים לבחירה על ידי הצופה. השימוש בווידאו אינטראקטיבי בלמידה, עושה שימוש דומה לנעשה ב"קליפ האינטראקטיבי" ומוסיף עליו רובד נוסף של מאפייני למידה יחידנית כגון: התאמה לקצב הלומד, משוב ועוד. ברשת ישנם פתרונות רבים המאפשרים לייצר פעילויות וידאו אינטראקטיביות לצורכי למידה, אשר נחלקים לשני סוגים עיקריים: וידאו אינטראקטיבי ליניארי: פעילות המורכבות מרצועת וידאו אחת עליה שזורות אינטראקציות מסוגים שונים (לדוגמה, שאלת חד ברירה, שאלת התאמה וכיוצא בזה) שההתקדמות ברצועת הווידאו תלויה או לא תלויה בהפעלת הלומד באינטראקציה (מענה לשאלה, סימון על גבי תמונה וכיוצא בזה). וידאו אינטראקטיבי מסתעף: פעילויות המורכבות ממספר רצועות וידאו שונות, שהניווט ביניהן נעשה על ידי אינטראקציה מסוג שאלה המופיעה בתום הרצועה והמשוב הוא מעבר לרצועת וידאו הבאה. היתרון המשמעותי של פעילויות מסוג זו בלמידה, היא השליטה בסיטואציה אותנטית[דרושה הבהרה] המשתקפת בווידאו והתוצאה המיידית (המשוב). הקליפ האינטראקטיבי Like a Rolling Stone של בוב מרלי, Interlude EDU.טיוב, וידאו אינטראקטיבי בלמידה. המחלקה לטכנולוגיות למידה, מכון טכנולוגי חולון נטע אלכסנדר, איך הפך יוני בלוך את האבן המתגלגלת של דילן ללהיט רשת, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2013
מבצר גבעה

מבצר גבעה (באנגלית: Hill Fort) היא צורת ביצור קדומה אשר שימשה לרוב להגנה על התיישבות או לצרכים צבאיים ומזוהה במיוחד עם תקופת הברונזה והברזל. מבצרים אלו היו נפוצים בעיקר ברחבי אירופה בתקופה שקדמה לשלטון האימפריה הרומית, עם זאת רבים ממבצרים אלו המשיכו להתקיים גם בתקופה הרומית ואף לאחריה, בנוסף ישנן מספר דוגמאות לסגנון ביצורים זה גם מחוץ לאירופה. מבצרים אלו לרוב שימשו לצורכי התיישבות באזורי גבול או אזורים מסוכנים יותר, לעיתים מבצר גבעה שכזה שימש את היישוב המרכזי של שבט מסוים וכך גם את לוחמיו ואת ראש השבט. באופן זה, מבצרי גבעה הפכו למרכזים עירוניים חשובים בתקופה הטרום-רומית. לרוב כללו המבצרים מערך ביצורים בעל סוללות עפר ותעלות במספר טבעות סביב היישוב המרכזי, אשר לעיתים גם שילבו חומת עץ או אבן. מבצרי גבעה קטנים יותר היו עשויים לכלול רק סוללת עפר אחת, או חומה פשוטה מעץ. טירות ומבצרים רבים שנבנו מאוחר יותר נבנו על יסודות המבצרים הקדומים, בעיקר משום ערכם האסטרטגי (כך לדוגמה במקרה של מבצר ביסטון באנגליה). מתאר גבעה: הסוג הנפוץ של מבצרי גבעה אשר מוקמו על ראש אזור מוגבע השולט בשטח מסביב ולפי קווי המתאר שלו (לרוב בצורה מעוגלת). צוק: דומה למתאר גבעה, אך עושה שימוש בדופן מוגבעת בזווית יחסית ישרה (כגון צוק), כך שהביצורים מתרכזים רק בחלק המתון יותר. מבצר שפלה: מבצר אשר לא נבנה על ראש גבעה, אלא באזור יחסית שטוח, מבצרים אלו לרוב עשו שימוש בגופי מים או ביצות למגננה סביב המבצר. צוק ימי: מבצר אשר עשה שימוש בגבעה או צוק אשר היו צמודים לחוף ים ובכך הביצורים התרכזו רק לכיוון פנים היבשה. צורה נוספת של סוג זה הייתה שימוש באזור דמוי חצי אי אשר מוגן משלושה כיווני הים וגם כאן הביצורים התרכזו רק באזור הפונה לפנים היבשה. הרפורד ביקונס ('המחנה הבריטי'), הרפורדשייר, אנגליה. אוסווסטרי העתיקה, שרופשייר, אנגליה. קריג הוול, פוויס, ויילס. מבצר מאוור, פמברוקשייר, ויילס. טרר קיירי, חצי האי ל'ין, ויילס. קרנאווה, ליטא. מבצר גרינאן אלי, אירלנד. קר דרווין, ויילס. קראנוג - שיטת התיישבות מבוצרת מתקופת הברזל אטלס מבצרי גבעה - מיזם אקדמי הסוקר מאות מבצרי גבעה ברחבי האיים הבריטים. הגדרת מבצר גבעה באתר המוזיאון הבריטי. 'עשרת מבצרי הגבעה העיקריים של תקופת הבזל באנגליה' באתר 'הריטיג' דיילי'.
Any.do

Any.do - היא אפליקציה לניהול משימות ופרויקטים, ניהול יומן פגישות ואף מאפשרת למשתמש שיתוף משימות ויצירת תזכורות. Any.do תומכת בפלטפורמות רבות כולל iOS, אנדרואיד, Web, ווינדוס, גוגל כרום, Mac, ג'ימייל, אלקסה, גוגל אסיסטנט, Slack, וואטסאפ ועוד. בשנים 2012-2011 הייתה בין האפליקציות בעלות כמות ההורדות הרבה ביותר באנדרואיד. נכון לינואר 2020, מיליוני משתמשים פעילים באפליקציה מדי יום. לאפליקציה יש גרסה חינמיות ובנוסף חבילות שונות בתשלום: פרימיום: שעבורה משתמשים מקבלים יכולות נוספות כמו אינטגרציה עם WhatsApp, תגיות צבעוניות, מצב פוקוס ועוד (Any.do Premium) משפחות: שעבורה משתמשים מקבלים יכולות נוספות כמו ניהול פרויקטים משותפים, רשימת קניות משותפת, וכל מה שנכלל בפרימיום (Any.do for Families) צוותים: שעבורה משתמשים מקבלים יכולות נוספות כמו ניהול פרויקטים, תצוגות שונות, אוטמציות, פילטרים, צ׳ט ועוד (Any.do Workspace) בעבר, Any.do הוציאה אפליקציה חדשה בשם Cal המאפשרת סינכרון מלא ומאובטח עם התקנים חיצוניים כגון iCloud, יומן גוגל ושרת Exchange אך החליטה להסיר אותה מהחנויות והטמיעה את כל יכולותיה באפליקציה הראשית של החברה. Any.do הוקמה במדינת ישראל בשנת 2011 על ידי עומר פרצ'יק (מנכ"ל החברה), יוני לינדנפלד ואיתי כהנא, שלושתם יוצאי יחידות טכנולוגיות בצה"ל; עומר פרצ'יק יוצא יחידת ממר"ם ויוני לינדנפלד ואיתי כהנא יוצאי יחידת 8200 של חיל המודיעין. בחודש הראשון לאחר השקתה עברה את רף חצי מיליון ההורדות. בסוף שנת 2010 סיימה סבב גיוס כספים ראשון של מיליון דולר, בהובלת קרן ג'נסיס ו- Innovation Endeavors, קרן ההשקעות של אריק שמידט. נכון לשנת 2013 השלימה גיוס של 3.5 מיליון דולר בסבב הגיוס השלישי שלה. בשנת 2016 החברה שחררה את גרסה 4.0 של החברה, המשמעותית ביותר מהקמתה. גרסה זו כוללת אינטגרציה מלאה ליומן, כלי לתיאום פגישות וגולת הכותרת, עוזר אישי הנעזר באינטליגנציה מלאכותית, שמטרתו לעזור למשתמשים לסיים את משימותיהם. אפליקציית Any.do הפכה לאחר השקתה למובילה בקטגוריית ניהול מטלות הן לאנדרואיד והן ל-iOS עם רייטינג ממוצע של 4.5 כוכבים ואף זכתה בפרסים רבים. הגעה ל-Top10 של רשימת האפליקציות לאנדרואיד. זכייה בפרס[דרוש מקור] האפליקציה הטובה ביותר עבור אנדרואיד. בעיתון PC Magazine זכתה ל-Must Have Android App. הגעה נוספת ל-Top10 של רשימת האפליקציות עבור אנדרואיד. זכייה בתואר[דרוש מקור] "האפליקציה הטובה ביותר" [1] זכייה בפרס[דרוש מקור] האפליקציה הטובה ביותר עבור iOS. מדיה וקבצים בנושא Any.do בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Any.do אור הירשאוגה, לגייס כסף - צ'ק: Any.do גייסה 3.5 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2013 אריק שיינר, האפליקציה הישראלית Any. עודכנה לגרסה חדשה, באתר "אייפון ישראל", 5 באוגוסט 2013 אלון זליגמן, הכירו את אפליקציית לוח השנה של Any.do הישראלית באתר פידר, 16 ביולי 2013 טיפאני סטלמן, Israeli ‘to-do’ app voted best app of 2011, באתר ג'רוזלם פוסט, 17 בינואר 2012 (באנגלית) הראל עילם, חברת Any.do הישראלית גייסה מיליון דולר מג'נסיס, באתר ידע-טק, 29 בנובמבר 2010 Any.do, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
קניון וסט אנד

קניון וסט אנד (באנגלית: WestEnd City Center) הוא קומפלקס הכולל מרכז קניות ומשרדים הממוקם באזור פשט בעיר בודפשט שבהונגריה. הקניון נפתח ב-12 בנובמבר 1999, נבנה על ידי חברת TriGránit ונחשב לגדול בקניונים שבאירופה המזרחית. מציע גישה נוחה בסמוך לתחנת הרכבת ניוגטי של בודפשט. על פני 3 קומות פרוסות חנויות אופנה בינלאומיות, מסעדות, חנות אלקטרוניקה, משחקים, מוזיקה ומקושר ישירות למלון "הילטון וסט אנד". מעל הקומה העליונה של הקניון משתרעת גינת גג גדולה. מרכז הקניות משתרע על שטח של 540,000 מ"ר (שטח הבניה הכולל 2,000,000 מ"ר), מתוכם: 170,000 מ"ר - מלון מרשת המלונות הילטון. 225,000 מ"ר - משרדים. 240,000 מ"ר - גינה פתוחה על גג המבנה. 535,000 מ"ר - שטחי מסחר. הכניסה אל הקניון חלקו הפנימי של הקניון חנות של רשת C&A מפלי מים מדיה וקבצים בנושא קניון וסט אנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קניון וסט אנד האתר של קניון וסט אנד (באנגלית) TriGránit האתר הרשמי (באנגלית) הילטון וסט אנד(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)
איסטלייקס

איסטלייקס (באנגלית: Eastlakes) הוא פרוור בסידני, הממוקם 8 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור מנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay). איסטלייקס הוא פרוור שחציו פארק ציבורי, ונחצה מצפון מזרח לגרום מערב על ידי דרך הצלב הדרומי (Southern Cross Drive)(אנ'). השטח ממזרח לחלוקה הוא הפארק, המכיל מספר אגמים; השטח ממערב לחלוקה הוא אזור מגורים. הפרוור תחום מצפון על ידי דרך גרדנר, במערב על ידי רחוב מאלוני, ובדרום ובמזרח קו חיץ טבעי בתוך הפארק. הפרוורים הגובלים באיסטלייקס הם פייג'ווד ודייסיוויל ממזרח ודרום, רוסברי וקינגספורד בצפון ומסקוט במערב. האזור עליו ממוקם איסטלייקס היה ידוע בעבר כביצות בוטני. הביצות והאגמים היו מקור המים השלישי בחשיבותו למושבה האירופאית שהתבססה באזור שלימים יהיה סידני רבתי, והחל משנת 1859 מים נשאבו ממנו למאגר בפדינגטון. הביצות בסופו של דבר יובשו בחלקן הגדול כדי ליצור מגרשי גולף ולאפשר הרחבות לנמל התעופה של סידני בפרוור הסמוך. חלק מהפרוור המשמש היום למגורים בעבר שימש את מסלול מרוצי הסוסים של רוסברי, עד שנסגר ושטחו שינה יעוד בשנות השישים. בפארק הגדול של הפרוור מצויה אנדרטה לחיילים שהתאמנו באזור במהלך שתי מלחמות העולם. באיסטלייקס, נכון למפקד האוכלוסין של 2011, פחות מ-40% ילידי אוסטרליה. מרבית תושבי הפרוור הם מהגרי דור ראשון, ממדינות כגון בנגלדש, מלזיה, יוון וטורקיה. בפרוור בית-ספר יסודי שנוסד בשנת 1979. בפרוור שלוש כנסיות המשרתות קהילות מקומיות, ושני מגרשי גולף: מגרש הגולף איסטלייק הנחלק בין הפרוור לפייג'ווד הסמוך, ומגרש הגולף לייקס. מדיה וקבצים בנושא איסטלייקס בוויקישיתוף איסטלייקס באתר "Dictionary of Sydney" איסטלייקס באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 12.01.2014 בארכיון Wayback Machine)