laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מלון בוורלי הילס

מלון בוורלי הילס (באנגלית: The Beverly Hills Hotel) הוא מלון בשדרות סנסט, בוורלי הילס, קליפורניה. מלון בוורלי הילס נפתח ב-12 במאי 1912 בידי מרגרט אנדרסון ובנה סטנלי אנדרסון, שניהלו את מלון הוליווד. הבניין הראשי המקורי של מלון בוורלי הילס עוצב בידי האדריכל מפסדינה אלמר גריי. הגנים רחבי הידיים בשטח המלון תוכננו בידי אדריכל הנוף וילבור דייוויד קוק. היה זה הבניין הראשון בשטח הרחב, שקדם ליצירתה של העיר הסובבת אותו, ותכופות מתייחסת אליו האוכלוסייה המקומית (ואחרים כמו נהגי מוניות) פשוט כ"המלון" (The Hotel). מאז ראשיתה של העיר, היווה המלון מקום מפגש מרכזי למקומיים ולאוכלוסייה העסקית, במיוחד מתעשיית הסרטים של לוס אנג'לס ותעשיית הטלוויזיה. המלון שייך ומנוהל בידי דורצ'סטר קולקשן (Dorchester Collection) שבבעלותה שבעה מלונות יוקרה בבריטניה, ארצות הברית, צרפת ואיטליה והיא הוקמה ב-1996 על מנת לנהל את ענייני המלונאות של סוכנות ההשקעות של ברוניי (Brunei Investment Agency). Svend Petersen, מנהל הבריכה הדני-אמריקני במשך 42 שנים, נעשה שגריר המלון ב-2002. זכור במיוחד שהוא פתח את הבריכה בשעות שאחרי פעילותה עבור הביטלס ושלימד את פיי דאנאוויי לשחות בסגנון חתירה עבור הסרט Mommie Dearest. הוא גם ידוע על כך שהזהיר את מבקרים לדרום קליפורניה בשפה חריפה מפני סכנותיה של השמש הצורבת. המלון הוא גם משכנו של מגרש הפולו המפורסם, וחזית המלון הוצגה בעטיפת האלבום "מלון קליפורניה" של להקת האיגלס משנת 1976. הבעלים שלו מ-1954 ועד למותו ב-1979 היה בן סילברשטיין (Ben L. Silberstein), איל הון העוסק בנדל"ן מדטרויט, שרכש את המלון מידי הרננדו קרטרייט, מאוחר יותר בעליו של מלון בוורלי וילשייר. כמה מבעלי המלון היו ידוענים: אירן דון, לורטה יאנג וכעת (כפי שמצוין להלן) סולטאן ברוניי. בשנים 1928–1932 היה המלון בבעלות חברת Van Noy Railway News and Hotel Company. מרווין דייוויס רכש את המלון תמורת 54 מיליון דולר מידי ברט סלטקין, ואיוון בוסקי. חתניו של סילברשטיין. בסקי קנה 5% ממניות תמורת הון עצום והחליט למכור אותו, למרות רצונו של סלטקין לשמור את המלון. בתוך פחות משנה אחרי כן מכר דייוויס את המלון לסולטאן חסנאל בלקיה עבור 110 מיליון דולר. Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238 מדיה וקבצים בנושא מלון בוורלי הילס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון בוורלי הילס מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית פייסבוק מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית אינסטגרם מלון בוורלי הילס, ברשת החברתית LinkedIn The Pink Palace by Sandra Lee Stuart ISBN 0-8184-0246-6 1978
אברהם בלאט

אברהם יקותיאל בְּלָאט (1916 – 13 בינואר 2001) היה מבקר ספרות ומסאי ישראלי. שימש במשך עשרות שנים כמבקר הספרותי של "הצופה". בלאט נולד בשנת 1916 בכפר אייסצה שליד העיר בנדין בפולין (אז בשליטת האימפריה הרוסית, כעבור זמן קצר בתחומי המדינה הפולנית הצעירה), בן יחיד להוריו. אביו נפטר כשהיה כבן 4–5, ואמו נשאה בעול הפרנסה של המשפחה הקטנה. בילדותו למד בבית ספר "יסודי התורה" ו"המזרחי". ב-1935, בהיותו כבן 20, עלה עם אמו לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. עבד למחייתו כמנהל חשבונות. בשנת 1943 נישא לשרה לבית כהן, בת לוותיקי העיר. בנו של בלאט, קלמן, נפטר בשנת 1956 במהלך ניתוח, כשהיה כבן 13. בלאט היה אוטודידקט ואיש ספר. במשך כ-65 שנה, מאז עלותו לארץ ישראל ועד מותו, פרסם שירים, סיפורים ומסות ספרותיות בעיתונים, ומעל 50 שנה שימש כמבקרו הספרותי של העיתון "הצופה". פרסם ארבעה ספרי ביקורת ספרות, המשמשים גם כספרי עזר למורים ולתלמידים כאחד, ושלושה ספרי מונוגרפיות "דיוקן וקתדרה" במסגרת אוניברסיטת בר-אילן. בעל פרס שפירא למחשבת הציונות הדתית ולספרות יפה לשנת תשל"ט, פרס עמינח לשנת תשמ"ד ופרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשנ"א. בלאט נפטר בי"ח בטבת תשס"א, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. בנתיב סופרים, תל אביב: המנורה, תשכ"ז 1967. (קובץ מאמרים העוסקים ב"סופרים ומשוררים שחותם הייחוד האישי טבוע ביצירותיהם", מש"י עגנון ועד עמוס עוז) תחומים וחותם, תל אביב: סיגלית, תשל"ד 1975. (מסות ספרותיות) אורחות אמונים, תל אביב: מורשת, תשמ"ד. ("קוים לדיוקנאותיהם של סופרים ומשוררים דתיים") דיוקן וקתדרה: במחיצתם של אנשי הגות ומדע, 3 כרכים, ירושלים: ר' מס, תשנ"א 1991–תש"ס 2000. (כרך ג' יצא בהוצאת עקד) קו וגוונים: פרקי עיון ומסה בספרות, ירושלים: ב' בלאט, תשנ"ט 1999. רשימת המאמרים של אברהם בלאט באתר רמב"י מפרי עטו: שירת הבית הישן - זלדה, באתר "דעת" בבואות בראי, באתר "דעת" האחיזה והבריחה מגורם הזמן, הצופה, 27 באוגוסט 1993 אברהם בלאט, דף שער בספרייה הלאומית אברהם בלאט, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אברהם בלאט באתר GRAVEZ משה כהן, דבר, 14 במרץ 1966 (נקרולוג). איתמר לוי, מאחורי הקלעים של דף המידע: מאגר השמות הספרותי, דף מידע 109 (5 בינואר 2011), באתר חנות הספרים של איתמר. ביקורת: דוד תמר, ספרות יפה – באספקלריה דתית: "בנתיב סופרים" – בקורת של סופר מאמין, מעריב, 1 בספטמבר 1967; אדיר כהן, בנתיב סופרים, דבר, 1 במרץ 1968 יוסף פרידלנדר, "בנתיב סופרים", על המשמר, 16 באוגוסט 1968 ביקורת: נפתלי קראוס, ספרות תורנית: ספרות דתית – יש או אין?, מעריב, 19 באוקטובר 1984; יעקב אבן חן, 'בקרת ראשונה על ספרות דתית', מבוע יט (תשמ"ה), 83–86.
אסגארד

במיתולוגיה הנורדית, אסגארד (בנורדית עתיקה: Ásgarðr) הוא מקום מושבה של קבוצת האלים הידועה כאסיר, ומנובא שהוא יושמד במהלך הראגנארוק. אסגארד הוא כנראה אחד מתשעת העולמות ונמצא במקום הגבוה ביותר ביקום הנורדי. במקור היה אסגארד שמה של הטירה החשובה ביותר בעולם זה, ואילו העולם עצמו נקרא גודהיים (Godheim), אולם בעקבות בלבול בקרב החוקרים הראשונים, המונח "גודהיים" הוחלף ב"אסגארד" במרבית המקורות. המקום נשמר על ידי האל היימדאל ועל ידי טירה מרכזית מוקפת בחומות אימתניות. במרכז העולם נמצא מישור אידוול (נקרא גם מישור אידה), שבו נפגשים האלים במטרה לדון בענייניהם. האלים נאספים באולם גלאדסהיים ואילו האלות באולם וינגולף. פגישות נערכות גם ליד הבאר של אורד. בטירה המרכזית נמצא בין היתר גם אולם ולהאלה אליו זכאים להיכנס רק גיבורי מלחמה מתים, שם ישבו עם אודין וימתינו לראגנארוק בו יילחמו לצד האלים. כדי להגיע לאסגארד מעולם בני האדם (מידגארד) חייב הלוחם לחצות את ביפרוסט, גשר הקשת בענן המחבר את שני העולמות. בעקבות מלחמה בין שתי קבוצות האלים, האסיר והוואניר, נהרסה חומת הטירה והיה צריך לבנות חומה חדשה. האלים, למרות מיומנותם בבנית היכלות מפוארים, לא ששו לבצע מלאכה זו. זר, שהגיע דרך גשר ביפרוסט, הציע לבנות מחדש את החומה תוך שנה וחצי ודרש בתמורה את ידה של פריה, אלת הפריון, את השמש והירח. אודין לא הסכים לתנאים אלה ולוקי הציע פשרה לפיה המלאכה תסתיים תוך שישה חודשים. הזר הסכים בתנאי שסוסו הקסום הקרוי סוודילפרי יוכל לעזור לו והאלים נעתרו לדרישתו. העבודה התקדמה בקצב מהיר, שכן הסוס היה מסוגל להעביר מעמסות גדולים וכבדים מאוד. האלים חששו כי המלאכה תסתיים בזמן והם יהיו חייבים בתשלום שהבטיחו. כדי להיחלץ ממצב זה, שינה לוקי את צורתו לצורת סוסה ופיתה את הסוס הרחק ממקום העבודה. במשך הלילה, רדף הסוס אחר לוקי ובעליו רדף אחריו. הזר, אשר לא עמד בלוח הזמנים, זעם והתגלה כענק כפור והאל ת'ור הרגו. סוסו של הענק סוודילפרי הצליח לבסוף להשיג את לוקי וכך נולד סלייפניר, סוסו בעל שמונה הרגלים של אודין. ישנו חוסר ודאות לגבי שמו של הענק. יש הטוענים כי שמו היה הרימתורס (Hrimthurs). אולם אחרים מציינים כי השם הרימתורס מציין רק את השתייכותו השבטית לענקי הכפור (זאת משמעות השם - שילוב של h]rim] כפור ו-thurs ענק) ואילו שמו האמיתי לא ידוע. בתרבות הפופולרית מוכרת אסגארד בעיקר דרך חברת מארוול קומיקס. מארוול הוציאה ספרי קומיקס המבוססים על המיתולוגיה הנורדית עוד בשנות ה-50, ה-60 וה-70, עם דמויותיהם של ת'ור (אל הרעם), לוקי (האל הערמומי), אביהם אודין (האל הבכיר במיתולוגיה) וכן דמויות משניות כמו היימדאל (אחד מאלי האייסיר) המתגוררות באסגארד. עלילותיהם זכו לפרסום נרחב ומחודש החל מהעשור השני של המאה ה-21, במסגרת סרטי היקום הקולנועי של מארוול. אסגארד והדמויות הפועלות בה הוצגו לראשונה בסרט "ת'ור" משנת 2011, ואחר כך הוצגה אסגארד או הוזכרה גם בסרטים האחרים בהם השתתף ת'ור: "הנוקמים" (2012), "ת'ור: העולם האפל" (2013), "הנוקמים: עידן אולטרון" (2015), "ת'ור: ראגנארוק" (2017), המספר את סיפור ראגנארוק מהמיתולוגיה הנורדית ומסתיים בהשמדת אסגארד, "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), "הנוקמים: סוף המשחק" (2019), ו"ת'ור: אהבה ורעם" (2022). בעלילות היקום הקולנועי, ת'ור התגורר באסגארד כל חייו עד שנהרסה באירועי ראגנרוק, ואחריהן עבר להתגורר ב"אסגארד החדשה" על "מידגארד" (כדור הארץ, שבו "אסגארד החדשה" אינה אלא הכפר טונסברג שבנורווגיה). מדיה וקבצים בנושא אסגארד בוויקישיתוף תיאור הומוריסטי של אסגארד (באנגלית)
יוסף יהושע וייס

יוסף יהושע וייס (אנגלית: Joseph Joshua Weiss; ‏ 30 באוגוסט 1905 - 9 באפריל 1972) היה כימאי יהודי-אוסטרי ופרופסור באוניברסיטת ניוקאסל באנגליה. וייס נולד באוסטריה. הוא סיים תואר בבית הספר הטכני בווינה ובשנת 1928 החל לשמש כראש מחלקת הכימיה במכון הטקסטיל בסוראו. שנתיים לאחר מכן עזב את עבודתו והפך לעוזרו של פרופסור פריץ הבר. בשנת 1933 נמלט עמו מגרמניה הנאצית לקיימברידג' שבאנגליה. משנת 1972 מעניקה אגודת כימית הקרינה את "מדליית וייס" לכבודו. הוא היה מנחה הדוקטורט של פרופסור גבריאל שטיין. Professor J. J. Weiss, 1905-1972 The Weiss medal ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר נוביק

מאיר נוביק (15 במאי 1914 – 18 באוקטובר 2013) היה איש שירותי הביטחון במסגרת ההגנה, שירות הביטחון הכללי ומשטרת ישראל. בעל דרגת ניצב במשטרה. נוביק נולד ב-15 במאי 1914 בוורשה שבפולין ובשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בראשית דרכו בארץ עבד כמורה לחינוך גופני והיה מדריך במסגרת תנועת "הפועל". בשנת 1937 ייסד את סניף התנועה בנתניה ושם החל לפעול במסגרת "ההגנה". לאחר הכשרתו בקורסים לפיקוד ומודיעין התמנה למפקד "ההגנה" בעמק חפר. פעילותו נעשתה במחתרת, תוך התגייסותו למשטרת היישובים העבריים. בתקופה זו היה פעיל גם במוסד לעלייה ב' ומאוחר יותר התמנה לאחראי שירות ידיעות מאזור חיפה ועד רמת גן. בעקבות מאסרו בשבת השחורה התפטר משירותו במשטרה, אך המשיך לפעול במסגרת "ההגנה". בין השאר היה מפעילם מטעם הש"י של שני הסרג'נטים שנחטפו ונתלו על ידי האצ"ל. לאחר הקמת מדינת ישראל שירת בצה"ל והיה מראשוני שירות הביטחון הכללי. ב-1949 נשלח למשימות ריגול בארצות הברית. במהלך שנות החמישים עבר למשטרת ישראל, בה שימש ראש המחלקה לתפקידים מיוחדים בדרגת סגן ניצב. בסוף שנת 1958 הוא יצא לקורס קציני משטרה בכירים, ובסיום הקורס מונה לראש מחלקת הדרכה, בראשה עמד שנים ארוכות בדרגת ניצב משנה. במקביל לתפקידו במחלקת ההדרכה, בשנים 1964–1965 חזר למחלקה לתפקידים מיוחדים ועמד בראשה כממלא מקומו של אהרן שלוש בתקופת לימודיו. בהמשך שירותו שימש ראש אגף ארגון במשטרה. סיים שירותו בדרגת ניצב. לאחר שחרורו היה ממונה על ארגון ויחסי הציבור של מוזיאון ארץ ישראל. ב-1998 זכה לאות יקיר העיר רמת גן. בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתכנית חיונית לביטחון ישראל. בנו, ד"ר נמרוד נוביק, היה יועצו המדיני של שמעון פרס בין השנים 1984–1990. עופר אדרת, מת מאיר נוביק, ממייסדי קהילת המודיעין הישראלית, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2013 מאיר נוביק מדבר על פרשת הסרג'נטים, באתר YouTube אתר "Billiongraves" יוסי מלמן, בגילוייו האחרונים של המדליף אדוארד סנודן אין חידוש אמיתי, סופהשבוע, 27 בדצמבר 2013 חילופי תפקידים במשטרה, הַבֹּקֶר, 13 במרץ 1959 שר המשטרה העלה בדרגה 19 קצינים על פי המלצת המפקח הכללי י. נחמיאס, חרות, 9 בנובמבר 1959 אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
פרידלנדר

האם התכוונתם ל... איתן פרידלנדר – שייט ישראלי, אלוף העולם בנדיקט פרידלנדר – סקסולוג, סוציולוג, כלכלן, וולקנולוג ופיזיקאי יהודי-גרמני ברטולד פרידלנדר – נשיא מכללה אקדמית הדסה ירושלים גדעון עפרת (פרידלנדר) – מבקר אמנות והיסטוריון של האמנות הישראלית ג'ודה פרידלנדר – שחקן, קומיקאי, סופר ומפיק אמריקאי יהודי גינטר פרידלנדר – מייסד "טבע" דוד פרידלנדר – משכיל רדיקלי וממנהיגי יהודי ברלין, קרא לטמיעה מלאה בחברה הכללית יוסף פרידלנדר – רבה של דוכסות וסטפאליה ותומך ביהדות הרפורמית הנרי פרידלנדר – גרפיקאי וטיפוגרף, מעצב גופן "הדסה" וזוכה פרס יוהאן גוטנברג וולפגנג פרידלנדר – מנצח ישראלי חיים פרידלנדר – משגיח בישיבת פוניבז' יהודה פרידלנדר – פרופסור אמריטוס במחלקה לספרות עם ישראל ולספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן יהויכין פרידלנדר – שחקן ומדבב ישראלי ישראל פרידלנדר – חוקר המקרא, מזרחן ומרצה לשפות שמיות. לי פרידלנדר – צלם ואמן אמריקאי מיכאל פרידלנדר – תאולוג ומזרחן יהודי בריטי מרדכי פרידלנדר – ראש ישיבה וראש כולל אברכים בירושלים מריה פרידלנדר – חסידת אומות העולם מהולנד רבקה פרידלנדר – שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה שאול פרידלנדר – היסטוריון, מומחה לחקר ההיסטוריה של השואה שלמה יאודה אלגאזי המכונה פרידלנדר - כינויו של המוציא לאור של ירושלמי על סדר קדשים שרה פרידלנדר – ממייסדי ארכיון יד ושם פרידלנד
ZiS-30

ה-ZiS-30 היה משחית טנקים קל, אשר פותח ויוצר עבור הצבא האדום בשנת 1941. הכלי נבנה כהסבה של טרקטור משוריין מסוג "קומסומולץ" אשר שימש לגרירת תותחים נגררים. ZiS-30 נחשב למשחית טנקים מוצלח, אך יצורים הכלים הוגבל מאוד בגלל הזמינות הנמוכה של טרקטורי קומסומולץ ששימשו לייצורם. ZiS-30 היה אחד מהכלים המשוריינים אשר תוכננו ויוצרו בדחיפות על ידי התעשייה הסובייטית כתגובה לפלישה הגרמנית של 1941. הכלי נוצר על ידי משרד התכנון של וואסלי גרבין, על ידי הרכבת תותח נגד טנקים על מרכב של טרקטור משוריין קומסומולץ. השילוב הוכיח את עצמו מוצלח, אך עקב בעיות בזמינות המרכבים והתותחים, עמד ייצור הכלים על כמאה יחידות בלבד. הוא היה מיוצר במפעל בעיר גורקי ובסך הכול נבנו כ-100 יחידות. Steven J. Zaloga, James Grandsen, (1984), Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two, Arms and Armour Press, ISBN 0-8536-8606-8 מדיה וקבצים בנושא ZiS-30 בוויקישיתוף ה-ZiS-30 באתר "שדה הקרב הרוסי" (אורכב 09.07.2011 בארכיון Wayback Machine) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטה קתרינה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מנזר סנטה קתרינה – מנזר בחצי האי סיני סנטה קתרינה – עיירה מצרית הסמוכה למנזר סנטה קתרינה סנטה קתרינה מאלכסנדריה - קדושה בנצרות קתרינה מסיינה – הקדושה הפטרונית של אירופה ואיטליה ודוקטור של הכנסייה הקתולית סנטה קטרינה – מדינה בברזיל סנטה קטרינה (אנ') – מחוז בכף ורדה.
סופת רעמים

סופת רעמים (גם סופת ברקים או סופת רעמים וברקים) היא מזג אוויר סוער, המאופיין בברקים ורעמים הנלווים לסערה, הנוצרת בענני קומולונימבוס. הברק הוא תופעה אקלימית שבמהלכה נפרק חשמל סטטי הנמצא בעננים. הוא נראה לעין כפרץ אור עז ובעודו מחמם במהירות את האוויר סביבו, לטמפרטורה של למעלה מ-27,000 מעלות צלזיוס, הוא יוצר גל קול חזק המכונה רעם. הברק והרעם נוצרים יחדיו, אבל הרעם נע באוויר במהירות הקול שהיא קצת יותר מ-1,200 קילומטרים בשעה. הברק, לעומת זאת, הוא גל אור שנע במהירות הגבוהה ביותר בטבע – 300 אלף קילומטרים בשנייה! ההבדל הגדול שבין מהירות האור למהירות הקול, גורם לכך שהרעם מגיע אל הצופה זמן מה לאחר הופעת הברק. משך הזמן שבין הברק לרעם גדל ככל שהברק נוצר רחוק יותר מהצופה. סופת רעמים מתרחשת רק כאשר האוויר אינו יציב. בדרך כלל הן מלוות בגשם כבד ולעיתים גם ברוח, ברד וטורנדו חזקים. בחודשי החורף, ירידת שלג יכולה להתרחש בעת סופת רעמים. מדיה וקבצים בנושא סופת רעמים בוויקישיתוף "גליליאו צעיר", רעמים וברקים: פיסיקה בפעולה לנגד עינינו, באתר ynet, 18 בינואר 2010 צפריר רינת, מה מחולל סופות ברקים ואיך מתגוננים מפניהן?, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2019 סופת רעמים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחקן וטו

שחקן וטו (Veto Player) הוא שחקן במשחק בצורה קואליציונית כאשר שוויה של כל קואליציה שאינה מכילה אותו הוא אפס. שחקן i ∈ N {\displaystyle i\in N} הוא שחקן וטו במשחק בצורה קואליציונית ( N ; v ) {\displaystyle (N;v)\!} אם: ∀ S ⊆ N ∖ { i } : v ( S ) = 0 {\displaystyle \forall S\subseteq N\setminus \{i\}:v(S)=0} כלומר, השווי של כל הקואליציות שאינן מכילות את כל שחקני הווטו הוא אפס. • אם נרצה להציג משחק בצורה קואליציונית שבו חלק מהשחקנים חייבים להיכלל בכל קואליציה נבחרת, אזי שחקנים אלה הם שחקני וטו. • דוגמה למשחק עם שחקני וטו, היא קבלת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם. שכן, הצבעה של כל אחת מחמש המדינות בעלות זכות הווטו (ארצות הברית, רוסיה, בריטניה, צרפת וסין) נגד הצעת החלטה של המועצה, מונעת את קבלתה. • הליבה של משחק פשוט, המקיים v ( N ) = 1 {\displaystyle v(N)=1\!} מכילה את כל וקטורי התשלומים x {\displaystyle x\!} המקיימים x i = 0 {\displaystyle x_{i}=0\!} לכל שחקן i {\displaystyle i\!} שאינו שחקן וטו, ורק את הווקטורים הללו. • משחק פשוט נקרא נשלט וטו אם קיים בו שחקן וטו. נסתכל על המשחק הבא: v ( { 1 } ) = v ( { 2 } ) = 0 , v ( { 3 } ) = 1 v ( { 1 , 2 } ) = 0 , v ( { 1 , 3 } ) = 1 , v ( { 2 , 3 } ) = 1 v ( { 1 , 2 , 3 } ) = 2 {\displaystyle {\begin{aligned}v(\{1\})=v(\{2\})=0,v(\{3\})=1\\v(\{1,2\})=0,v(\{1,3\})=1,v(\{2,3\})=1\\v(\{1,2,3\})=2\end{aligned}}} במשחק זה שחקן 3 הוא שחקן וטו, מכיוון שהשווי של כל קואליציה שאינה מכילה אותו הוא 0. מונחים בתורת המשחקים שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
בני שנון

בני שנון (Benny Shanon, גם בן-ציון שנון; נולד ב-1948) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש בעבר כראש החוג לפסיכולוגיה. שנון, יליד תל אביב המתגורר בירושלים, למד פילוסופיה ובלשנות באוניברסיטת תל אביב והשלים דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2002 פרסם את ספרו "Antipodes of the Mind: Charting the Phenomenology of the Ayahuasca Experience" בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד אשר עוסק במחקר פנומנולוגי של חוויית השימוש בגפן הרוחות (Ayahuasca). בשנת 2008 עלה שמו של שנון לכותרות בעקבות פרסום התאוריה שלו, הגורסת כי הן בראותו את הסנה הבוער, והן במעמד הר סיני היה משה בהשפעת קוקטייל פסיכדלי הדומה לגפן הרוחות. שנון טען כי הטקסים הדתיים של בני ישראל כללו שימוש בשני צמחים פסיכואקטיביים שהיו מצויים במדבר סיני ובנגב, ומשה עצמו השתמש בצמחים אלה. Shanon, B. The Representational and the Presentational: An essay on cognition and the study of mind. London and New York: Harvester-Wheatsheaf/Prentice Hall, 1993. Shanon, B. The Antipodes of the Mind: Charting the phenomenology of the Ayahuasca experience. Oxford and New York: Oxford University Press, 2002. ארתור ס. ריבר, לקסיקון למונחי הפסיכולוגיה, אבי כצמן, יועץ מדעי:בני שנון. בני שנון - דף המרצה, באתר האוניברסיטה העברית (באנגלית). בני שנון, ברשת החברתית LinkedIn בני שנון, ברשת החברתית Goodreads יותם פלדמן, השכלה ברמה אחרת, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2005 יורם בילו, הנפש הקסומה, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2003 עפרי אילני, האם משה רבנו היה על "טריפ" במעמד הר סיני?, באתר הארץ, 4 במרץ 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטה דייכמן

אוטה דייכמן (בגרמנית: Ute Deichmann; ‏ נולדה ב-1951) היא היסטוריונית גרמניה של מדעי הביולוגיה והביוכימיה. משמשת כפרופסור חבר במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון וראש מרכז ג'ק לייב לפילוסופיה והיסטוריה של מדעי החיים באוניברסיטה. בנוסף היא משמשת כחוקרת במכון לגנטיקה באוניברסיטת קלן בגרמניה ובעבר חקרה במרכז ליאו בק בלונדון לחקר תרבות יהדות גרמניה. בין השנים 1970 ל-1975 סיימה לימודים המקבילים לתואר שני בביולוגיה באוניברסיטת בוכום בגרמניה. היא סיימה עבודת דוקטורט בשנת 1991 באוניברסיטת קלן בהדרכת פרופסור בנו מלר-היל (Benno Muller-Hill). נושא עבודתה, ההיסטוריה של הביולוגיה במשטר הנאצי, יצא כספר. בשנת 1995 הוענק לה פרס לאדיסלוס לסט באוניברסיטת בן-גוריון ובשנת 2005 הוענקה לה מדליית גמלין ביילשטיין מהחברה הגרמנית לכימיה. כמו כן דייכמן היא צ'לנית חובבת. Darwinism and Functional Biology, Other Sciences, and the Humanities (Journal for General Philosophy of Science, Special Issue 1), Dordrecht: Springer 2009. (with Ulrich Charpa and A. S. Travis) eds., "Philosophies in Modern Biology", History and Philosophy of the Life Sciences, vol. 30.1 (2008). (with Anthony S. Travis, eds.) Jews and Sciences in German Contexts. Case Studies from the 19th and 20th Centuries, Tübingen 2007: Mohr-Siebeck. (with Ulrich Charpa, eds.) Max Delbrück and Cologne. An Early Chapter of German Molecular Biology, New Jersey 2007: World Scientific. (with Simone Wenkel, eds.) Biologists under Hitler with Dunlap Thomas. דף אישי באתר אוניברסיטת בן-גוריון פרטים באתר מרכז ליאו בק(הקישור אינו פעיל) אתר קבוצת המחקר באתר אוניברסיטת קלן אוטה דייכמן, באתר ResearchGate אורן חסון, ‏מדע, גזע ופוליטיקה, באתר "הידען", 3 במאי 2004
יוזף הלמסברגר האב

יוזף הלמסברגר, האב (בגרמנית: Josef Hellmesberger ‏ 3 בנובמבר 1828 - 24 באוקטובר 1893) היה כנר, מנצח ומלחין אוסטרי. הלמסברגר נולד בווינה, בנו של המוזיקאי והפדגוג גאורג הלמסברגר (1800-1873). הוא למד נגינה בכינור אצל אביו בקונסרבטוריון של וינה. משפחת הלמסברגר מנתה דורות של מוזיקאים, שכללו את אחיו, גאורג הלמסברגר הבן (1830-1852) ובניו, יוזף הלמסברגר הבן (1855-1907) ופרדיננד הלמסברגר (1863-1940). בשנת 1851 התמנה הלמסברגר לפרופסור לכינור בקונסרבטוריון של וינה, למנהל אמנותי ומנצח הקונצרטים של "עמותת ידידי המוזיקה" ובמקביל, למנהל הקונסרבטוריון הווינאי. אחרי פיצול התפקידים ב-1859 המשיך להיות מנהל הקונסרבטוריון ואילו יוהאן הרבק היה למנצח הקונצרטים. הלמסברגר עבד בהוראה עד 1877, אך המשיך כמנהל עד מותו בווינה. ב-1860 היה לקונצרטמייסטר של תזמורת אופרת החצר ומילא משרות שונות בחיי המוזיקה של וינה. יוזף הלמסברגר ייסד את רביעיית הלמסברגר בשנת 1849. בשנת 1870 הצטרף בנו, יוזף, לרביעייה ככינור שני. בשנת 1887 העביר לבנו את הנהגת הרביעייה ואת תפקיד הכינור הראשון. בנו פרדיננד הצטרף לרביעייה בשנת 1888 כצ'לן. Josef Hellmesberger, Sr. biography at the Tribal Smile Music Encyclopedia Josef Hellmesberger, Sr. biography at aeiou Encyclopedia*Hellmesberger family biographies מדיה וקבצים בנושא יוזף הלמסברגר האב בוויקישיתוף יוזף הלמסברגר האב, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוזף הלמסברגר האב, באתר Discogs (באנגלית)
דיק

דיק (Dick) הוא שם משפחה אנגלי. כשם פרטי, הוא משמש כשם חיבה של השם "ריצ'רד". האם התכוונתם ל... בית דיק – אתר מורשת במושבה הגרמנית אייזיק מאיר דיק – משכיל וסופר יהודי ליטאי אמנון דיק – איש עסקים ישראלי אנדי דיק – קומיקאי אמריקני בריאן דיק – שחקן אנגלי ג'ון דיק – כדורגלן סקוטי פיליפ ק. דיק – סופר מדע בדיוני אמריקני שלמה דיק – אגרונום ישראלי אישים ששמם הפרטי הוא דיק דייק ואן דייק
הנרי ניר

הנרי ניר (1929 – 27 בנובמבר 2011) היה היסטוריון ישראלי ופרופסור אמריטוס בחוגים לתולדות עם ישראל וחינוך באוניברסיטת חיפה ומכללת אורנים. מחקריו מתמקדים בהיסטוריה של התנועה הקיבוצית והקיבוצים בארץ. הנרי ניר נולד בבריטניה והיה חבר בתנועת הנוער הציונית "הבונים". הוא עלה לישראל בשנת 1955 ומאז התגורר בקיבוץ בית העמק שבגליל המערבי. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת אוקספורד. ספרו הראשון, "הקיבוץ והחברה 1923–1933", אשר עוסק בעשור הראשון של התנועה הקיבוצית, ראה אור בשנת 1984. בשנות ה-90 הוציא ספר באנגלית בשני פרקים, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, על ההיסטוריה של הקיבוצים בישראל. בשנת 2008 יצאה גרסה מתורגמת וערוכה של הספרים, בתוספת פרק עדכון על שנות ה-90. הכרך הראשון זכה בשנת תשנ"ד בפרס מטעם הקרן על שם אהרן ויוסף בן-שמש. נפטר בשנת 2011, ונקבר בבית העלמין בקיבוצו בית העמק. רק שביל כבשו רגלי: תולדות התנועה הקיבוצית (תרגם מאנגלית: עמנואל לוטם), הוצאת מוסד ביאליק, הקיבוץ המאוחד ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2008 The Kibbutz Movement: A History - Volume 1: Origins and Growth, 1909-1939, Oxford University Press, 1992, 432 pp. The Kibbutz Movement: A History - Volume 2: Crisis and Achievement, 1939-1995, Oxford University Press, 1997 תנועות הנוער החלוציות והתנועה הקיבוצית: הרהורים היסטוריים, מאת הנרי ניר רוני עזתי, נפטר היסטוריון התנועה הקיבוצית הנרי ניר, באתר mynet‏ קיבוץ, 30 בנובמבר 2011 הנרי ניר, דף שער בספרייה הלאומית ביקורת: יחיעם ויץ, כמו לפני שנות אלף בקיבוץ, באתר הארץ, 28 באפריל 2009 ביקורת: יובל דרור, ‏מגמות ותמורות במחקר ההיסטורי, החברתי והחינוכי של הקיבוץ, קתדרה 77, אוקטובר 1995, עמ' 182-161 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין הקודקוד

עין הקודקוד הוא מעין "עין אמצעית", איבר חושי המצוי אצל בעלי חיים מסוימים ורגיש לשינויים בעוצמת האור. היצורים הקדומים ביותר הידועים שהיו בעלי עין קודקוד היו דגים ממחלקת בעלי שריון, שנכחדו. אחריהם היו דו-חיים מסדרת משורייני הראש, שגם הם נכחדו. כיום ניתן למצוא עין קודקוד אצל צפרדעים וזוחלים קדמוניים מן הלפידוזאוריה ששימרו איבר זה. אצל הטואטרה עין הקודקוד היא המפותחת ביותר בקרב הזוחלים החיים בימינו, הוכחה לקדמוניותה המופלגת של משפחה זו. עין הקודקוד היא אחת ההוכחות למוסכמה הכללית בקרב המדענים ששני מיני הטואטרה החיים בימינו קיימים כבר 250 מיליון שנה, והם הזוחלים הקדומים ביותר החיים כיום. עין הקודקוד מסייעת לטואטרה להיות פעילה בטמפרטורה של 6 מעלות צלזיוס ולחיות בקור של עד 0 מעלות צלזיוס, שיא השרידות בקרב זוחלים. עין קודקוד קיימת בלטאות חיות רבות, אבל דומה שאצל רובן תפקודן לא ידוע. רק אצל אחת מהן, דרקון קומודו, ידוע שהיא משמשת להבחנה בין אור וצל, דבר המסייע לה לבחור את מקום רביצתה הרצוי על מנת להתחמם בשמש או להתקרר בצל. כל לטאות כוח בעלות עין קודקוד, אך תפקודה אצל שאר מיני הכוח לא ידוע. גם אצל הכוח שמשה עין הקודקוד כהוכחה לטענה לקדמוניותם המופלגת. עד שנת 2009 נחשב דרקון קומודו על ידי כמחצית מן המדענים כקיים מאז אמצע העידן המזוזואי, ועין הקודקוד הזעירה והפעילה שלו שמשה להם הוכחה לכך. ב-2009 התברר ממאמר מדעי שמאובני הכח הענק שנמצאו באוסטרליה גילם למעלה מ-3.8 מיליון שנה וב-2005 באינדונזיה וכולם צעירים בהרבה מהעידן המזוזואי. עין הקודקוד נותרה רק כהוכחה למוצא הקדמוני של סדרת הכוחיים, אבל לא ביחס לסוג לטאות כוח ולא למיניו השונים. לקבוצות זוחלים אחרות הקיימות בימינו, צבים, תנינאים ונחשים אין עין קדקוד. החלק העליון של הגולגולת סגור אצלם לגמרי. גם אצל דינוזאורים לא התגלתה עין קודקוד. מדיה וקבצים בנושא עין הקודקוד בוויקישיתוף http://www.abc.net.au/news/2009-09-30/australia-was-hothouse-for-killer-lizards/1085036 https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2748693/ https://www.livescience.com/9726-origin-komodo-dragon-revealed.html ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.