laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חלוקה בניצב (הרלדיקה)

חלוקה בניצב היא שיטה הרלדית לשילובם של שני שלטי אצולה זה לצד זה על מגן אחד. החלוקה מתבצעת לאורך המגן, מראשו ועד לתחתיתו, כך ששני שלטי האצולה מסודרים בכל צד של החלוקה. חלוקה בניצב מסמלת בהרלדיקה איחוד. בדרך כלל זהו האיחוד בין בעל לאשתו: שלטו של הגבר משובץ בצד הדקסטרי (בצדו הימני של השלט, אך נראה לעין הצופה כצדו השמאלי), ושלט האישה מונח בצד הסיניסטרי (או הצד הימני). עם זאת, קיימים גם איחודים אחרים, כגון האיחוד שבין בישוף לדיוקסיה שלו. חלוקה לרבעים חלוקה לשדות מדיה וקבצים בנושא חלוקה בניצב בוויקישיתוף
ריו נגרו (נהר בארגנטינה)

ריו נגרו (בספרדית: Río Negro; מילולית: "הנהר השחור") הוא אחד הנהרות החשובים בפטגוניה הארגנטינאית. מקור שמו בשפתם של בני המפוצ'ה, בה הוא נקרא קורו לאובו (Curu Leuvu), ובעבר נקרא גם ריו דה לוס סאוסס (Río de los Sauces; מילולית: "נהר הערבות"), בשל הערבות הרבות שגדלות לאורכו. מוצאו של הנהר במפגש הנהרות נאוקן ולימאי, בסמוך לעיר נאוקן. הוא זורם לכיוון דרום-מערב, ונשפך לאוקיינוס האטלנטי כעבור 635 ק"מ. הנהר זורם כולו בפרובינציית ריו נגרו, לה הוא נותן את שמו. הקטע האחרון שלו מהווה גבול בין פרובינציה זו לבין פרובינציית בואנוס איירס. האזור שסביב הנהר פורה, והחקלאות בו כוללת, בין היתר, גידולי תפוחים, אגסים, אפרסקים ועגבניות. אזור זה הוא גם המאוכלס ביותר בפטגוניה, ועם הערים שלאורכו נמנות נאוקן, צ'יפולטי, חנרל רוקה, קרמן דה פטגונס ובירת פרובינציית ריו נגרו, ויידמה. מדיה וקבצים בנושא ריו נגרו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארגנטינה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיפולוגיה (פסיכולוגיה)

טיפולוגיה (באנגלית: Typology) היא תחום העוסק בחלוקה של אנשים לטיפוסי אישיות שונים. ברוב המקרים תיאוריות טיפולוגיות שכאלה הן פסאודו-מדעיות. דוגמאות לכך הן סיווגי האישיות של הפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג, סיווג מאיירס-בריגס, האניאגרם של האישיות ועוד. הפסיכולוגיה מתמודדת לעיתים עם השאלה מהו "סוג האישיות" של המטופל. בשונה מסיווג על פי תכונות, לפיו קיימות דרגות ורמות שונות של תכונות אצל אדם ולפיכך הוא עוסק בתיאור הבדלים כמותיים בין אנשים - מיון לפי טיפוס אישיות עוסק בתיאור ההבדלים האיכותיים בין אנשים שונים. כך, למשל, בסיווג לפי תכונות, יתוארו אנשים על פי מאפיין המופנמות - מוחצנות כממוקמים על פני רצף בעל דרגות שונות הנע בין מופנמות קיצונית למוחצנות קיצונית; לעומת זאת, בסיווג על פי טיפוסים, אדם מופנם ואדם מוחצן הם שני סוגים ברורים ונפרדים של טיפוסים. כדי לתת מענה ראוי לשאלה מהו סוג הטיפוס של אדם מסוים, נערך בתאוריות השונות מיפוי של סוגי האישיות השונים, ונוצרו תאוריות שמתארות, כל אחת על פי דרכה, את כל סוגי האישיות הקיימים. כך נוצרה הטיפולוגיה, שעוסקת בתאוריות השונות שנועדו לסיווג אנשים. השם "טיפולוגיה" הוא הלחם של המילים "טיפוס" (=סוג אישיות) ו"לוגיה" (=מדע). ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ריס – שער הצומח בקצה העפעף ריס (מידת אורך) – מידת אורך במערכת המידות והמשקלות התורניים הציקלופדיה של ריס (Rees's Cyclopaedia) – אנציקלופדיה שנערכה בין השנים 1743–1825 ריס – זמרת-יוצרת שוודית-אמריקאית אישים ששם משפחתם הוא ריס: אדי ריס – מאמן אמריקאי בריטני ריס – אתלטית אמריקאית ויליאם הורסט ריס – שמאי מקרקעין בריטי חשוב מרלין ריס – חבר פרלמנט בריטי מטעם מפלגת הלייבור (1963–1992) סוזאנה ריס-פאסר – פוליטיקאית אוסטרית מטעם מפלגת החופש האוסטרית (FPÖ) פול ריס – שחקן ולשי פרידיש ריס – מתמטיקאי יהודי-הונגרי צ'יפ ריס – שחקן פוקר אמריקאי רוג'ר ריס – שחקן ולשי-אמריקאי רייס ריסה
אלדברן

אַלְדֶּבַּרַן (בלועזית: Aldebaran) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים שור והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה. בשל מיקומו הבולט בראשו של השור, כונה הכוכב בעבר "עין השור". מקור שמו הנוכחי הוא מערבית "א-דַבַּראן" (الدبران) - "העוקב" מכיוון שהוא נראה כעוקב אחרי צביר הפליאדות. למרות שאלדברן נראה כאילו הוא נמצא בתוך צביר הכוכבים ההיאדות, הוא אינו חלק מהצביר ונמצא למעשה בפחות מחצי המרחק אליו. אלדברן מהווה את הקודקוד המערבי של משושה החורף. אלדברן הוא למעשה כוכב זוגי במרחק של כ-65 שנות אור, המורכב מענק כתום ומננס אדום המקיפים זה את זה במרחק של כ-607 יחידות אסטרונומיות. בנוסף ניתן לראות בסמוך להם זוג כוכבים נוסף - כוכב כתום וננס אדום, אך מערכת זוגית זו נמצאת במרחק גדול בהרבה ואינה קשורה למערכת של אלדברן. אלדברן A הוא ענק כתום עם מסה של כ-2.5 מסות שמש, רדיוס של כ-44 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה החזקה פי 350 מהשמש. בשלב זה הכוכב כילה את המימן שבליבתו ועבר להתיך הליום תוך כדי התנפחות והתקררות. בהירותו משתנה מעט - בכשתי עשיריות של דרגת בהירות באופן לא סדיר. בשל מסתו הנמוכה יחסית הוא צפוי לסיים את התפתחותו כננס לבן. מדידות של מהירותו הרדיאלית הראו תנודות בעלות מחזוריות ארוכה, שמרמזות על קיומו של בן לוויה קרוב - ייתכן שזהו כוכב לכת מסיבי דמוי צדק אך עם מסה פי 11 משל צדק שמקיף את הכוכב במרחק של כ-1.35 יחידות אסטרונומיות. עד כה לא התגלו עדויות ישירות לקיומו וייתכן שהשינויים במהירות לכאורה נובעים מהתנפחות והתכווצות של שכבותיו החיצוניות של הכוכב. אלדברן B הוא ננס אדום שמסתו כשביעית ממסת השמש ורדיוסו כשליש משל השמש. הוא עמום מאוד וניתן להבחין בו רק באמצעות טלסקופים גדולים. מדיה וקבצים בנושא אלדברן בוויקישיתוף אלדברן, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
באלצ'ה סאפו

דאג'אזמאץ' באלצ'ה סאפו (ידוע גם בכינוי באלצ'ה אבא נפסו 1863–1936) היה מושל וגנרל אתיופי, שנלחם במלחמה האתיו-איטלקית הראשונה והשנייה. הוא הגיע ממשפחה לא אריסטוקרטית. באלצ'ה היה בן לעם הגוראגה שנפל בשבי חיילי מנליק סורס והועבר לשרת בחצרו באדיס אבבה עלה לגדולה כגזבר והצטיין כאיש ארטילריה בקרב אדווה (1 במרץ 1896) נגד האיטלקים, ולאחר קרב זה הועלה לדרגת דאג'זמץ . לאחר מכן כיהן כמושל סידאמו ולאחר מות דאג'זמץ יאלמה מקונן היה מושל הרר בשנים 1908-1910. ב-1916 עזר להכות את ליג' ייאסו נכדו ויורשו של מנליק ויריבו של טפרי מקונן (מי שיהיה לימים הקיסר היילה סלאסי). מאוחר יותר דאג'זמץ באלצ'ה שהיה שמרן התנגד לרפורמות של טפרי מקונן וב-1928 נאלץ להיכנס למנזר . הוא נהרג ב-1935 בקרבות מול צבאות הפלישה הפאשיסטיים. באזור גוראגה. .Paul B. Henze, Layers of Time (New York: Palgrave, 2000), p. 190 n. 8 Haile Selassie I. My Life and Ethiopia's Progress. Vol. 2, 1999, page 32. לשם היו הולכים כל המפסידים בתחרותיות הפוליטית . Haile Selassie I. My Life and Ethiopia's Progress. Vol. 2, 1999, page 32.
יצחק קנפו

יצחק קנפו (1912, מוגדור, מרוקו – 1979, רמת הכובש) היה סופר, אמן, פעיל חברתי ואיש רוח ישראלי יליד מרוקו. יצחק כנפו הוא בנו של הרב דוד כנפו, שהיה אב בית הדין של מוגדור (אסואירה) ונכדו של המקובל ר' יוסף כנפו. בילדותו זכה לחינוך תורני וחינוך כללי. בגיל 13 נשלח לבית הספר הגבוה של אליאנס בפריז, למרות היותו בן של רב, מה שייתכן שהביא לכך שהיה לחילוני. כעבור שלוש שנים חזר יצחק קנפו למרוקו והחל לעסוק בהוראה. אולם עם הזמן נטש את ההוראה לטובת העיסוק בכתיבה ובעיתונאות. ספר השירה הראשון שלו התפרסם בשנת 1933. בשנת 1939 פרסם פמפלט אנטי נאצי בשם Les Hitleriques (ההיטלריסטים). בעקבות עליית משטר וישי הושמדו כל גליונות הפמפלט, רק בשנת 1992 נמצא גיליון בודד ממנו. בד בבד החל יצחק קנפו לעסוק בפעילות חברתית וציונית במוגדור. בזמן מלחמת העולם השנייה פתח יצחק קנפו במוגדור מועדון נוער יהודי. במועדון נערכה פעילות תרבותית, שכללה פעילות ציונית. נלמדו שירים עבריים ושירים ציוניים בצרפתית שבוצעו על ידי מקהלה שנקראה על שמו מקהלת יד"כ, או מקהלת מוגדור. המקהלה שרה באירועים שונים של הקהילה היהודית וכן בטקסי עונג שבת, שנערכו בבית הכנסת המרכזי של מוגדור, בית הכנסת צלאת אל קהל. בטקסים הונפו דגלי ישראל והם עודדו את הציונות בקרב צעירי מוגדור היהודיים. כחלק מהמועדון פעל תיאטרון, בו קנפו העלה וביים מחזות, חלקם קלאסיים וחלקם מחזות אותם כתב. כישרונו האומנותי של יצחק קנפו התבטא גם בעיצוב התלבושות וציור התפאורות. פעילותו של יצחק קנפו במוגדור נפסקה עם מעברו לקזבלנקה בשנת 1953. לפני עלייתו ארצה בשנת 1955. יצחק קנפו עלה לארץ ישראל בשנת 1955 והתיישב בקיבוץ רמת הכובש. שם הוא עבד כמורה לאמנות והמשיך את עבודתו האמנותית. בשנת 1976 החל להוציא חוברת בשם Lettre des lettres (מכתב המכתבים), שעסק רבות בשימור הזיכרון של יהודי מוגדור, כמו גם בנושאים ישראליים אקטואליים. מהחוברת, שהופצה בין מכריו של יצחק קנפו הופצו 14 כותרים כשהאחרונה בהן הוצאה אחרי מותו. בשנת 1979 נפטר יצחק קנפו ונקבר ברמת הכובש. יצחק קנפו היה אמן רב תחומי, סופר, מסאי, משורר, פסל, צייר, מחזאי ובמאי. הוא כתב אלפי סיפורים, מאמרים ושירים בצרפתית ובעברית. בשנת 1993, יצא קובץ ראשון של רשימותיו בשם Le Memorial de Mogador, שכלל את כל יצירתו של יצחק קנפו בנושא מוגדור. בשנת 1997 יצא קובץ נוסף L'Humour est Enfant de Poeme, שכלל את יצירתו הלירית של יצחק קנפו, כולל הדפסה חוזרת של Les Hitleriques. שני הספרים בעריכת אשר כנפו. בתחום האמנות הפלסטית עסק יצחק קנפו בציור בטכניקות שונות (כולל חיתוך עץ) ובפיסול. הוא בלט בשימור של מסורת מוגדוריאנית של ציור כתובות מאוירות. הכתובות של יצחק קנפו נודעו בסגנונן החדשני והמיוחד, שחרג ממסורת ציור הכתובות של גדול אמני הכתובות של מוגדור, ר' דוד אלקאים. בנו של יצחק קנפו, חי קנפו חי בניו יורק ועוסק בציור, בין השאר עבור וול סטריט ג'ורנל. Asher Knafo, Le poete Isaac D. Knafo representant des hommes de lettres de L'aliya marocaine des annees 50 : l'homme et l'oeuvre, Tel Aviv : Universite de Tel Aviv, 1998. רשימת הפרסומים של יצחק קנפו, בקטלוג הספרייה הלאומית L'Humour est Enfant de Poème - Isaac D. Knafo les Hitleriques (1939) - Pamphlets - Isaac D. Knafo
רוז'ינוי

רוֹזִ'ינוֹי (בבלארוסית: Ружаны, "רוּזַ'אנִי"; בפולנית: Różana, "רוּזַ'נַה"; ביידיש: ראָזשינאָי; מקובלים גם השמות Ражана, "רַזַ'נַה", וכן Ражаная, "רַזַ'נַיַה") היא עיירה קטנה השוכנת לגדות הנהר רוז'נקה, בנפת פרוז'ני שבמחוז ברסט שבמערב בלארוס. העיירה מרוחקת כ-140 ק"מ מברסט ליטובסק, ונמצאת כ-45 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה פרוז'ני, בנקודת המפגש של הדרך המחברת בין פרוז'ני וסלונים עם זו המחברת בין וולקוביסק וקוסוב פולסקי. האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1552. בעיירה שרידיו של ארמון מרשים; שתי כנסיות – כנסיית השילוש הקתולית (נבנתה ב-1617) וכנסיית פטרוס ופאולוס האורתודוקסית (נבנתה בין השנים 1762–1788); קפלה קטנה בבית הקברות המקומי; בית קברות גרמני; וכן בית קברות יהודי עתיק וחורבותיו של בית כנסת. בין רבניה של העיר היה הרב מרדכי גימפל יפה. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1659 (ראש השנה ה'ת"ך) הופצה בעיירה עלילת דם, שבעקבותיה הוצאו להורג מספר יהודים בה. על מאורע זה נכתבו מספר קינות, שנאספו יחד בספר "זיכרון קדושים". קבוצת איכרים יהודים מהכפר נובופבלובקה הסמוך לרוז'ינוי עלתה ארצה ב-1883 והייתה לגרעין המייסד של המושבה עקרון (מזכרת בתיה). בשנת 1919 ערכו חיילים פולנים פוגרום ביהודי העיירה, בו נרצחו 6 יהודים ונשדדו רבים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך פעילות של תלמוד תורה ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הלאמת המסחר הפרטי בעיירה. בתחילת מבצע ברברוסה, סוף יוני 1941, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. ביולי 1941 רצחו הגרמנים 15 יהודים מהעיירה, והטילו על הקהילה לשלם סכום כופר גבוה, תוך החרמת רכוש היהודים. בד בבד ערכו הגרמנים מספר מעשי התעללות והשפלה המוניים ביהודי העיירה. באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-2 בנובמבר 1942 הוצעדו כל יושבי הגטו למחנה הריכוז שכונה "מחנה הבונקרים" בוולקוביסק, תוך ירי בכ-500 יהודים בדרך, בהם ילדים רבים. מהמחנה שולחו יתר היהודים עד סוף החודש, לאחר שהוחזקו בו בתנאי צפיפות ורעב קשים, יחד עם כ-20,000 היהודים הנוספים במקום, בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. מכ-2,400 יהודי רוז'ינוי, שרדו את השואה שלושה אנשים. מאיר סוקולובסקי, רוז'ינוי: ספר זיכרון לקהילת רוז'ינוי והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי רוז'ינוי והסביבה, 1957. מדיה וקבצים בנושא רוז'ינוי בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת רוז'ינוי, בספריית העיר ניו יורק רוז'אנה באתר מרכז מורשת יהדות פולין רוז'נה (Różana), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רוז'נה", באתר השטעטל הווירטואלי דף העיירה, באתר ShtetLinks (באנגלית) רוז'ינוי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) תרגום חלקי לספר הזיכרון, באתר Jewishgen.org (באנגלית) תמונות מן העיירה לאורה קרגו ואלכסנדר קרוגלוב (רו')}, רוז'נה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 946–947), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רוז'ינוי (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית היסטוריה של מחוז ברסט - המאה ה-16 (באנגלית) תמונות מבית הקברות היהודי העתיק בעיירה רוז'ינוי בית הכנסת בעיירה רוז'ינוי זיכרון קדושים, לזכרם של יהודי רוז'ינוי בעלילת הדם, ספר גנאלוגיה, פטרבורג ה'תרנ"ז-1897, באתר היברובוקס
שניצל

שְׁנִיצֶל (מגרמנית: Schnitzel "פרוסה קטנה"; בעברית: כְּתִיתָה) הוא מאכל מהמטבח האוסטרי העשוי מבשר מטוגן או אפוי שמצפים אותו בפירורי לחם או קמח הדבוקים אליו בביצה ולעיתים משטחים אותו בעזרת פטיש שניצלים. השניצל על גרסותיו השונות (עגל, כבש, עוף, בקר, הודו, איל, חזיר) הפך למנה נפוצה במדינות רבות בעולם המערבי. במספר מדינות הוא נפוץ בשם "קוטולטה". לפי המסורת, המנה הובאה לממלכת אוסטרו-הונגריה מאיטליה על ידי הפילדמרשל רדצקי בשנת 1857. בשנת 1900 נטבע המונח שניצל וינאי על שם העיר האוסטרית, וינה. מנה קלאסית של שניצל וינאי, או ווינרשניצל (Wienerschnitzel) תהיה עשויה מבשר עגל, עטוף בפירורי לחם, מטוגן בחמאה או שומן חזיר, ומוגש בדרך כלל עם צ'יפס או מחית תפוחי אדמה ולעיתים עם רסק תפוחים חמוצים. הגרסה הישראלית לשניצל עשויה בדרך כלל מחזה עוף או הודו, ומהווה מאכל פופולרי. השניצל הגיע לישראל דרך יהודי אשכנז, ונחשב לחלק מהמטבח היהודי. בדוכני מזון מהיר נמכר גם שניצל בבגט או בפיתה, לרוב בליווי ירקות, צ'יפס וקטשופ. בישראל הושאל השם "שניצל" גם למאכלים נוספים המטוגנים בציפוי פירורי לחם, כמו שניצל דג ושניצל תירס. בגרסה הארגנטינאית של המאכל הוא מכונה מילנסה (Milanesa), ומבוסס על בשר בקר העשוי דק ומועט בשומן, אשר נאפה בתנור או מטוגן. גרסה נוספת בציפוי רוטב עגבניות וגבינת מוצרלה נקראת מילנסה נפוליטנה (Milanesa Napolitana). גרסה שווייצרית של שניצל היא קורדון בלו (Cordon-bleu, בצרפתית: "סרט כחול") - בין שני נתחי בשר נתון מילוי שינקן וגבינה, והבשר מצופה בציפוי השניצל ומטוגן. לשניצל יש גם מספר גרסאות צמחוניות וטבעוניות. גרסה תעשייתית נפוצה היא שניצל תירס – בלילה המכילה גרגרי תירס, מצופה בפירורי לחם ומטוגנת. מוצר זה הושק על ידי חברת טבעול בשנת 1993 והפך לשניצל המוכן הנמכר ביותר בישראל. גרסה טבעונית לגמרי המתאימה להכנה ביתית עשויה מפרוסות דקות של סייטן, ובמקום ביצה משתמשים בה בחלב סויה להדבקת פירורי הלחם. שניצל עם ביצת עין, בברלין כריך עם שניצל קורדון בלו מילנסה נפוליטנה ארגנטינאית - שניצל בקר מצופה בפירורי לחם ומטוגן, נאפה בתנור כשמעליו שלוש שכבות: שינקן, מוצרלה ורוטב עגבניות ישנו דיון הלכתי סביב ברכתו של השניצל, מאחר שהוא מורכב מבשר שברכתו שהכל, ומהציפוי שברכתו מזונות. התומכים בברכת מזונות נסמכים על העיקרון ההלכתי בהלכות ברכות שלפיו יש לברך מזונות על כל תערובת שיש בה מזונות אף שאינה עיקר המוצר. מנגד רוב הפוסקים סבורים שיש לברך שהכל, ונסמכים על העיקרון ההלכתי עיקר וטפל, ולטענתם עיקר השניצל הוא הבשר שבו, ואין להתחשב בציפוי. יש פוסקים שסוברים שזה תלוי בעובי הציפוי, בציפוי דק ברכתו שהכל, ובציפוי עבה ברכתו מזונות. ולדעת הרב אלישיב בציפוי עבה יש להפריד את הבשר מהציפוי ולברך את שתי הברכות. השניצל המושלם כתבה של גיא רובננקו באתר Xnet מתכון לשניצל בויקיספר-ספר מתכונים הילה אלפרט, עוטף אותך בפירורים, באתר ישראל היום, 16 בנובמבר 2012 אפרת ליכטנשטט, ‏ארוחה זהב: להכין את השניצל המושלם, בעיתון מקור ראשון, 8 באוקטובר 2018 Does this schnitzel define Vienna - מאתר ה-BBC אתר מוזיאון השניצל (בגרמנית) כאן סקרנים: איך נולד השניצל הישראלי? באתר: ׳יוטיוב׳. אורנה יפת, המותגים החלוצים: סללו את הדרך למתחרים, באתר ynet, 23 באפריל 2007 הרב בן-ציון אבא-שאול בספרו אור לציון חלק ב' סימן יד אות ט ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ג', הלכה ד'. למשל ראו שו"ת שבט הלוי חלק ד' סימן קס"א הרב יצחק יוסף בשם אביו הרב עובדיה יוסף, ספר "הלכה ברורה" ספר "וזאת הברכה"
המודל של בנג'מין גראהם

המודל של בנג'מין גראהם הוא מודל המשמש להערכת ערכה של חברה המבוטא בנוסחה שעוצבה על ידי בנג'מין גראהם. הנוסחה כפי שתוארה על ידו במהדורת 1962 של ספרו "ניתוח ניירות ערך", היא: V ∗ = E P S × ( 8.5 + 2 g ) {\displaystyle V*=EPS\times (8.5+2g)} כאשר: V {\displaystyle V} - ערך פנימי למניה (Intrinsic Value)‏. E P S {\displaystyle EPS} - רווח למניה ב-12 החודשים האחרונים. 8.5 {\displaystyle 8.5} - מכפיל רווח קבוע לחברה ללא צמיחה. G {\displaystyle G} - קצב צמיחה שנתית צפוי עבור 7 עד 10 השנים הבאות. נוסחה זו אינה מוצבת ביחס לשערי הריבית. הנוסחה נחשבת לפשטנית, ובעלת ערך מעשי מזערי לרוב המשקיעים [דרוש מקור]. למשל, חברה עם קצב צמיחה צפוי של 10% ברווח למניה יכול להיות במכפיל רווח של 28.5 כדאי לה להיות אפשרית לקניה. רוב משקיעי ערך היו דוחים את זה. לפחות חצי מהמניות ב-s&p 500 עומדות בקריטריונים הללו ורוב משקיעי ערך לא היה קונים אותם במכפיל של 28.5 או מכפיל קרוב לכך. מצד שני, אם החברה יכולה לגדול בהכנסות בשיעור כזה במשך 30 שנים, זאת תהיה מציאה. אף על פי כן, גראהם גם הטיף ללקיחת שוליים של ביטחון. לכן אם נקבל את הנוסחה הזאת ונגדיר של 50% שולי בטיחות נגיע למכפיל רווח של 14.25 בדוגמה הנ"ל. משקיעי ערך רבים היו חושבים בצורה רצינית לגבי קנית חברה עם מכפיל 14 וגידל בהכנסות ב-10% כל שנה. ואז, הוא תיקן את הנוסחה שלו ב-1974 (בנג'מין גראהם, "העשור 1965–1974: המשמעות שלו לאנליסטים כלכליים, התחיה של הערך") כדלהלן: גראהם הציע כלי מעשי ישיר לצורך הערכה של הערך הפנימי של המניה. המודל שלו מציג גישה להערכה מעשית שמתמקדת בנתונים העיקרים שקשורים לשוק ומשתנים ספציפיים לחברה. הנוסחה של גראהם מציעה לחשב את הערך הפנימי של החברה כך: V ∗ = E P S × ( 8.5 + 2 g ) × 4.4 Y {\displaystyle V*={\cfrac {EPS\times (8.5+2g)\times 4.4}{Y}}} כאשר: V: ערך פנימי של המניה. EPS: רווח למניה ל-12 החודשים העוקבים. 8.5 : הקבוע מייצג מכפיל רווח מתאים לחברה ללא צמיחה כפי המוצע על ידי גראהם. G: הערכת קצב הצמיחה של החברה בטווח של 5 השנים הבאות. 4.4: התשואה הממוצעת של אג"ח חברות בדרוג גבוה בשנת 1962, השנה בה פורסם מודל זה. Y: התשואה הנוכחית של אג"ח חברות המדורג AAA. כדי לישם את התאוריה הזו לכדי החלטת קנייה-מכירה, לכל חברה יש את ערך ה RGV שלה (ערך גרהאם מקורב). RGV נקבע על ידי חלוקת הערך הפנימי של המניה (V) על ידי המחיר הנוכחי שלה (P). ערך של פחות מ-1 מסמן על מניה יקרה מידי ולכן אין לקנות אותה, כאשר ערך RGV של יותר מ-1 מראה על מניה מוערכת מעט מידי ועל כן יש לקנות אותה. בגלל האומדנים בהם היא משתמשת, קשיים יכולים להיווצר בלהעריך מניות של חברות קטנות וחדשות באמצעות מודל הזה וכן כל מניה עם גידול של הכנסה לכל מניה לא עקבי. המודל יעיל ביותר בגלל פשטותו אבל זו גם המגבלה שלו, המודל אינו פועל טוב על כל מניה. לכן, החישוב סוביקטיבי כאשר הוא נשקל לבדו. ועל כן לעולם הוא לא צריך להיות בשימוש לבד; המשקיע חייב לקחת בחשבון גורמים אחרים כמו: ערך הנכסים נטו כדי לקבוע את יכולת הקיום הכספית של החברה המדוברת. ערך נכס נוכחי כדי לקבוע יכולת קיום כספית של הטווח הקצר של החברה. D/E חוב ליחס הון עצמי. איכותו של תיק הנכסים הנוכחים.
מנגשה יוהנס

ראס מנגשה יוהנס (1868–1906) היה בנו המאומץ של יוהנס קיסר אתיופיה, הראס של תיגראי, וכטוען לתואר קיסר אתיופיה לעיתים קרובות השתמש בתואר נסיך. הוא הוכרז כבנו ויורשו על ידי אביו יוהנס לאחר קרב מטמה (שבו הקיסר נפצע אנושות ומת). למרות ניסיון האצילים בהנהגת ראס אלולה לקדם את טענת ראס מנגשה יוהנס לכתר, לנוכח ההרס הרב שהמגננה מול האיטלקים ומול המהדייה המיטה על צפון אתיופיה הטיגראיני ולאחר שמחצית דוברי הטיגראינית - תושבי אריתריאה - נפלו תחת הכיבוש האיטלקי, הבצורת שהכתה בתקופה זו (קפו קאן) והמיטה אסון על בסיס התמיכה שלו ולאחר שרבים מקרוביו סירבו לקבלו כבנו של יוהנס מכיוון שהכירוהו זמן רב בתור אחיינו, לא הצליח ראס מנגשה לעמוד מול מתחרהו, הנגוס מנליק, שטען לכתר עוד בתקופת אביו והצליח להשיג את תמיכת רוב אצילי אתיופיה והוכתר כקיסר. תיגראי נכנסה לתוהו ובוהו ומרידות במנגשה. ראס מנגשה סירב להכיר במנליק כקיסר וניסה מאוחר יותר ליצור ברית עם השכנים האיטלקיים (האיטלקים כבשו את אריתריאה מהאתיופים וכוננו את קולוניית אריתריאה בשנת 1890) בתקווה שהם יתמכו במרד כנגד הקיסר מנליק. עם זאת, לאחר שהבין שהאיטלקים החלו לחדור לתחום שליטתו והעוינות הקודמת עם יוהנס אביו, הבין ראס מנגשה כי המטרה הסופית שלהם הייתה לכבוש אתיופיה כולה והוא הכיר לבסוף במנליק כקיסר על מנת לשלב כוחות עמו בקרבות כנגד האיטלקים. מנגשה היה נשוי לקפאי וולה, אחיינית של הקיסרית טאיטו בטול. הוא מרד שוב נגד מנליק כאשר נמנע ממנו לקבל את התואר "נגוס ציון" (הצאצאים שלו ייצאו מכילם עשרות שנים מאוחר יותר כאשר ראס מיכאל יקבל תואר זה על ידי בנו ליג' ייאסו). מנליק שם את ראס מנגשה במעצר בארמון המלכותי הישן שבאנקובר. בנו הבכור והלגיטימי של יוהנס, ראס אראייה סלאסיה ילד את ראס גוגסה אראייה בנו דג'אזמאץ' היילה סלאסיה גוגסה שלט במזרח תיגראי מ-1930 ואילך והיתחתן עם ביתו של היילה סלאסי הנסיכה זנבוורק היילה סלאסיה ב-1936 לאחר מות אשתו דג'אמאץ' היילה סלאסיה בגד במדינתו והיצטרף לאיטליה הפאשיסטית נגד אתיופיה. כאשר נפוצה השמועה על בגידתו אנשי מקלה בזזו את הבית שלו. בתקופת הכיבוש האיטלקי הוא הועלה לדרגת ראס על ידי "מלך איטליה באתיופיה" אולם לאחר שחרור אתיופיה ב-1941 הוא הושם במעצר בית וקיבל יחס של בוגד, הוא מת זמן קצר לאחר ששוחרר מהמעצר על ידי שלטון הדרג ב-1974. ראס מנגשה סיים את חיו במעצר בית בגלל מרידות חוזרות ונשנות במנליק השני. בנו של מנגשה, ראס סיום, היה בהתחלה שליט מערב תיגראי. אולם, בעקבות בגידת דודנו דג'אזמאץ' היילה סלאסיה, הוא נהפך לשליט כל תיגראי בשנת 1936. הוא פיקד וניהל קרבות נגד האיטלקים, אולם נכנע לבסוף לאיטלקים, וב-1937 הוא הוגלה יחד עם משפחתו לרומא. ביוני 1939 הוא הוחזר על ידי האיטלקים, שקיוו כי הוא יעזור להם להדוף את הצבא הבריטי, לאתיופיה. עם זאת, הוא צידד בבריטים וסייע להם לסיים את הכיבוש האיטלקי באתיופיה. ב-1941, לאחר תבוסת האיטלקים, הוכר ראס סיום כשליט הבלעדי של תיגראי. אף על פי כן, בשנים 1941–1947 הוא היה נתון במעין מעצר בית באדיס אבבה. מ-1947 עד מותו, באירועי ניסיון ההפיכה הכושל ב-1960, הוא שלט בתיגראי. בנו מנגשה סיום ירש את מקומו ושלט בתגראי עד עליית שלטון הדרג באתיופיה ב-1974. ראס מנגשה סיום הקים את הארגון האיחוד הדמוקרטי-אתיופי (EDU) כדי להילחם בשלטון הדרג וזוהי המפלגה הוותיקה ביותר באתיופיה. ראס מנגשה נישא לנסיכה אידה דסטה נכדתו של הקיסר היילה סלאסיה, והוא ראש הענף הטיגריני של השושלת הסולומונית. מדיה וקבצים בנושא מנגשה יוהנס בוויקישיתוף Seyum Mengesha (1887–1960), Dictionary of African Biography, Oxford University Press, 2011
יעל אביב

יעל אביב (נולדה ב-10 ביוני 1945) היא מלהקת שחקנים ושחקנית ישראלית. יעל אביב נולדה בלודז' בפולין בשם גיזה וידזר. היא עלתה לישראל בעליית גומולקה ולמדה בבית ספר אליאנס בתל אביב. בעקבות רצונה להתפרסם היא נהגה לברוח מבית הספר ולהגיעה לכסית שם פגשה את דוד אבידן ועידוא בן גריון. באותה תקופה העניק לה מנחם גולן את השם "אביב". אחד מחברי נעוריה היה הבמאי בועז דוידזון. עוד לפני שהייתה בת 18 החלה להשתתף בפרסומות, בסרטי קולנוע ובתיאטרון (תיאטרון חיפה, תיאטרון בימות והתיאטרון הקאמרי). בקיץ 1963 היא השתתפה בצילומי הסרט אולי תרדו שם ולקראת סוף 1963 לוהקה לתפקיד גלינה במשפחת שמחון. בשנים 1965–1969 למדה משחק בפריס. היא הגיעה לשיא הצלחתה ב-1971, כשהשתתפה בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק". היא הופיעה בהצגות שונות, שהאחרונה שבהן הייתה במחצית הראשונה של 1973, השפעת קרני גמא על ציפורני החתול. בעקבות הצטרפותה לקבוצת העין השלישית התנתקה מעולם הקולנוע ובספטמבר 1973 עזבה את ישראל עם בעלה, עורך הדין והסופר יצחק שני, ללונדון, שם נולדה בתם, הצלמת תאי שני. משם עברו לגואה שבהודו שם התגוררה כעשר שנים ועסקה בעיצוב אופנה. כשבתה הגיעה לגיל בית ספר עברה עם משפחתה לבלגיה כדי שהבת תוכל ללמוד בבית ספר בין לאומי שם. לאחר כשבע שנים בבלגיה נפרדה מבעלה, ובשנת 1994 חזרה אביב לישראל ושימשה עוזרת-במאי שלישית בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה". אחר כך עסקה בליהוק לפרסומות בערוץ 2 ובהדרגה הפכה למלהקת בכירה לסרטים ולסדרות טלוויזיה. אחת התגליות הגדולות הנזקפות לזכותה היא יעל בר זוהר, אותה ליהקה לפרסומת של בגדי ים, כשבר זוהר הייתה נערה בת 15. משפחת שמחון (1964) אולי תרדו שם (1964) רק לא בשבת (1965) מצור (1969) חלומות (1969) הרפתקאות ילדי החוף (1971) 7 פעמים ביום (1971) ז'אקו והיצאניות (1972) הגלולה (1972) האב - יוהאן אוגוסט סטרינדברג לילה במאי - א.ב. יהושע בשפל - מקסים גורקי חדווה ושלומיק (1971) צומת וולקן (1999) יוסי וג'אגר (2002) חצוצרה בוואדי (2002) איש החשמל (2003) ללכת על המים (2004) הכלה הסורית (2004) מחילות (2006) הבועה (2006) עץ לימון (2008) שלום ולהתראות (2008) משחק החיים (2003) מעורב ירושלמי (2003) פרנקו וספקטור (2003) מיכאלה (2004) טלנובלה בע"מ (2005) הבורר (2007, פרק 1) הכל דבש (2007) חשופים (2008/2009) חסמבה דור 3 משפחה טובה האלופה (2005) יעל אביב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יעל אביב, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב יעל אביב, באתר Discogs (באנגלית) חדשות בן עזר - 1498, באתר library.osu.edu דוד שליט, ‏עוברת מסך, באתר גלובס, 18 במרץ 2004 הסתיימו צילומי "אולי תרדו שם", חרות, 6 באוקטובר 1963 "אולי תרדו שם" - סרט ישראלי חדש, חרות, 18 באוגוסט 1963 זאב וין, הסתיימה הסרטת "מר שמחון", חרות, 2 בדצמבר 1963 יפות יפות, מעריב, 7 בינואר 1972 מדריך לאירועי השבוע, דבר, 25 במאי 1973 אריאלה וידזור לא שייכת, מעריב, 11 בדצמבר 1985 שירה ברויאר, אופטימיות נוסח יעל אביב, 3 באוקטובר 2013