laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלגלת נקבים

גלגלת נקבים או גלגלת שלושה נקבים (באנגלית: Deadeye) היא אביזר למתיחת חבלים במערכת החִיבֵּל הנייח של אוניות מפרשים גדולות. זוהי דיסקה עבה עשויה עץ קשה, על פי רוב ליגנום ויטה, ששלושה חורים קדוחים בה. צורת הגלגלת מזכירה את חורי העיניים והאף של גולגולת מת, ומכאן שמה באנגלית ובשפות אירופיות נוספות. גלגלות הנקבים שימשו בעיקר למתיחת הרכסות, חבלי החיזוק הרוחביים של התרנים. המתיחה הושגה על ידי השחלה ומתיחה של שרוך חבל קצר (lanyard) דרך חורי שתי דסקאות, העליונה שחוברה בחבל אל הרכסה והתחתונה שחוברה בחבל או בחבק ברזל אל גוף האונייה. גלגלת בעלת חור יחיד נקראת "גלגלת עין", באנגלית: bull's eye, ושימשה להולכת חבלים ולשינוי הכיוון שלהם. William Burney (editor). Falconer's New Universal Dictionary of the Marine. London, 1815. Facsimile edition: London, Chatham Publishing, 2006. Graham Blackburn. The Illustrated Dictionary of Nautical Terms. Newton Abbot and London, David & Charles, 1982. מדיה וקבצים בנושא גלגלת נקבים בוויקישיתוף "Dead-Eye" in: Falconer's Dictionary of the Marine
פשעו של לורד ארתור סאביל

פשעו של לורד ארתור סאביל (באנגלית: Lord Arthur Saville's Crime) הוא סיפור קצר מאת המחזאי והסופר האירי אוסקר ויילד. הסיפור התפרסם בעברית בתוך קובץ הסיפורים "אוסקר ויילד סיפורים" בתרגומה של טלה בר בשנת 1983. "פשעו של לורד ארתור סאביל" מתאר את סיפורו של לורד ארתור סאביל שלאחר קריאת כף ידו על ידי כירומנטיסט (אדם העוסק בקריאת כף יד) מתבשר שבעתיד יהיה עליו לבצע רצח. בנוסף מתבשר לורד ארתור סאביל כי בן משפחה רחוק ימות בזמן הקרוב. מדברים אלו מסיק לורד ארתור כי יהיה עליו לרצוח את אחד מקרובי משפחתו. באותם ימים, היה לורד ארתור אמור להתחתן עם אהובת לבו, אך החליט שעליו לדחות את הנישואים עד שיבצע את המעשה שכן זהו הדבר ההוגן והמוסרי לעשות. הקורבן הראשון אותו מבקש לורד ארתור לרצוח הוא ליידי קלמנטינה בושאפ, דודנית משנה מצד אמו, אשר סובלת מצרבת כרונית. הוא נותן לה גלולת רעל במסווה של תרופה לצרבת, ומבקש ממנה לנטול אותה רק כאשר היא חווה התקף צרבת. בינתיים נוסע לורד ארתור אל אחיו בוונציה, שם מקבל את הידיעה כי ליידי קלמנטינה נמצאה מתה בדירתה. לורד ארתור חוזר ללונדון שמח וטוב לבב ומגלה שהיא הורישה לו חלק מרכושה. בביקור בדירת הדודנית מוצאת אשתו לעתיד, סיביל מורטון, את גלולת הרעל, וכך מבין לורד ארתור שהדודנית מתה מוות טבעי ולא הוא זה שגרם למותה. לורד ארתור מוצא לו קורבן חדש והוא דודו, הדיקן של צ'יצ'סטר. הוא מחליט לחסל אותו באמצעות שעון נפץ. הוא פנה לעזרתו של חבר אנרכיסט וזה שולח את שעון הנפץ לבית דודו. השעון אכן מתפוצץ, אך הפיצוץ לא מסב כל נזק לדוד. כך יורד לטמיון ניסיונו השני והאחרון של לורד ארתור. מיואש, מסתובב לורד ארתור ברחובות לונדון, עד שהוא מגיע לאחד הגשרים שמעל נהר התמזה. שם, להפתעתו הוא רואה את הכירומנטיסט, מר פודג'רס, נשען על מעקה הגשר. בהחלטה מהירה הוא ניגש אל מר פודג'רס ומשליך אותו אל המים, אל מותו. מותו של מר פודג'רס מוכרז כהתאבדות, ובכך מתאפשרת חתונתם של הזוג. חטאו של לורד ארתור סביל וסיפורים אחרים, תרגום בידי סיגל אדלר, ירושלים, תשס"ו, 2006
R136a1

R136a1 הוא הכוכב המסיבי ביותר שנצפה ומסתו מוערכת ב-265 מסות שמש. הוא גם הכוכב בעל עוצמת ההארה הגדולה ביותר, פי 8,700,000 מעוצמת ההארה של השמש. הכוכב הוא מטיפוס נדיר מאוד, הדומה לכוכבי וולף-ראייה אך בניגוד להם הוא כוכב צעיר שעדיין מתיך מימן בליבתו. R136a1 נמצא בענן המגלני הגדול, בקבוצת כוכבים דג זהב. הוא חלק מצביר כוכבים R136 המכיל כוכבים מסיביים ביותר וצעירים, בני כמה מיליוני שנים בלבד. כמו כוכבים היפר מסיביים אחרים, לR136a1 אין צורה מוגדרת, ועם שינויי קונבקציה בחלקו הפנימי נפלטות שלוחות גדולות של מעטפת, שלאחר מכן חוזרות ושוקעות. כמו כוכבים מסיביים אחרים הקרובים לבהירות אדינגטון, גם R136a1 איבד חלק ניכר ממסתו הראשונית בקרינה וברוח השמש. מעריכים כי מסתו הראשונית הייתה כ-320 מסות שמש והוא איבד כ-50 מסות שמש במיליון השנים האחרונות. עם זאת, תאוריות חדשות טוענות כי אף כוכב אינו יכול להיווצר במסה של מעל 150 מסות שמש ועל כן מעריכים שכוכבים היפר-מסיביים כמו R136a1 נוצרו ממיזוג של כמה כוכבי ענק. צביר הכוכבים R136 נחשב בעבר לעצם מסיבי יחיד שמסתו הוערכה בין 1,000 ל-3,000 מסות שמש. טבעו של הצביר נחשף על ידי אינטרפרומטריית כתם (Speckle imaging) כצביר כוכבים צפוף המכיל מספר כוכבים בעלי טמפרטורת שטח פנים הגבוהה מ-40,000 מעלות קלווין שהם יותר מפי 7 מהשמש, כמו כן כוכבים אלו בהירים פי כמה מיליונים מהשמש שלנו. לפחות ל-3 מכוכבים אלו מסה הגבוהה מ-150 מסות שמש. R136a1 צפוי לסיים את חייו בהיפרנובה, התפוצצות עצומה החזקה פי 100 מסופרנובה. זו תהיה היפרנובה אנרגטית במיוחד שבפיצוצה תשתחרר אנרגיה בכמות של ‎1046 ג'ול‎. ייתכן ויסיים את חייו מוקדם יותר בתהליך אי יציבות זוגית. ליבת הכוכב צפויה לקרוס לחור שחור. מדיה וקבצים בנושא R136a1 בוויקישיתוף R136a1, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
הישר של סורגנפריי

בטופולוגיה, הישר של סוֹרְגֵנְפְרֵיי (באנגלית: Sorgenfrey Line) הוא מרחב טופולוגי שמוגדר על קבוצת הממשיים R {\displaystyle \mathbb {R} } , כך שקבוצה פתוחה במרחב היא איחוד של קטעים חצי-פתוחים בממשיים, מהצורה [ a , b ) {\displaystyle [a,b)} . המרחב קרוי על שמו של רוברט סורגנפריי ומסומן לעיתים כ- R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }} . פורמלית, טופולוגיית הישר של סורגנפריי מוגדרת באמצעות הבסיס B ℓ = { [ a , b ) ∣ − ∞ < a < b < ∞ } {\displaystyle {\mathcal {B}}_{\ell }=\{[a,b)\mid -\infty <a<b<\infty \}} , והיא מכונה גם לעיתים טופולוגיית הגבול התחתון. טופולוגיה זו מכילה ממש את הטופולוגיה הסטנדרטית על הממשיים. כלומר, כל קבוצה פתוחה לפי המטריקה הסטנדרטית, פתוחה גם לפי הישר של סורגנפריי, ויש קבוצות נוספות שאינן פתוחות בישר הסטנדרטי, כמו כל קטע חצי פתוח [ a , b ) {\displaystyle [a,b)} . ההתכנסות בטופולוגיה זו שונה מההתכנסות בממשיים. כך למשל, בעוד שהסדרה { 1 n } n ∈ N {\displaystyle \left\{{\frac {1}{n}}\right\}_{n\in \mathbb {N} }} מתכנסת לאפס, הסדרה { − 1 n } n ∈ N {\displaystyle \left\{-{\frac {1}{n}}\right\}_{n\in \mathbb {N} }} לא מתכנסת לאפס. כל קטע מהצורה [ a , b ) {\displaystyle [a,b)} או מהצורה ( − ∞ , a ) {\displaystyle (-\infty ,a)} הוא קבוצה סגורה ופתוחה. לכן, לטופולוגיה זו ממד אפס. המרחב הוא בלתי קשיר לחלוטין. המרחב מקיים את אקסיומת המנייה הראשונה, אך איננו מקיים את אקסיומת המנייה השנייה. כמסקנה מהתכונה האחרונה, המרחב הוא מרחב פרשה-אוריסון, כלומר מרחב בו הסגור הסדרתי מתלכד עם הסגור הרגיל. המרחב ספרבילי, למשל הרציונליים צפופים בו. המרחב לא מטריזבילי, מפני שכל מרחב מטריזבילי וספרבילי גם מקיים את תכונת מנייה שנייה. המרחב מקיים את אקסיומת ההפרדה T 6 {\displaystyle {T}_{6}} . המרחב הוא מרחב בייר אשר אינו מקיים את משפט הקטגוריה של בייר. על ידי הכפלת מרחב זה בעצמו, ניתן לקבל מרחב מכפלה, ששומר על חלק מהתכונות של המרחב המקורי, אך חלקן גם אובדות או נחלשות. בפרט, אם מכפילים פעמיים, מקבלים את המישור של סורגנפריי. המרחב שמתקבל הוא ספרבילי (כמכפלת שני מרחבים ספרביליים), ומהווה דוגמה למרחב בו ספרביליות לא עוברת בירושה לתתי מרחבים: האלכסון L = { ( x , − x ) ∣ x ∈ R } {\displaystyle L=\{(x,-x)\mid x\in \mathbb {R} \}} הוא תת-מרחב לא ספרבילי. מכאן שספרביליות אינה תכונה תורשתית. מרחב המכפלה R ℓ × R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }\times \mathbb {R} _{\ell }} הוא רגולרי, אבל לא נורמלי. זוהי דוגמה לכך שמכפלה סופית של מרחבים נורמליים אינה בהכרח נורמלית (למרות שמכפלה סופית של מרחבים רגולריים היא רגולרית). מכאן נוכל לספק הסבר חלופי להסבר שניתן לעיל באשר לכך ש- R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }} איננו מרחב מטרי: אילו היה מרחב מטרי, אז גם R ℓ × R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }\times \mathbb {R} _{\ell }} היה מטרי ולכן נורמלי, בסתירה.
שיטת הקול הנייד

שיטת הקול הנייד (באנגלית: Single Transferable Vote, ובקיצור: STV) היא שיטת הצבעה, המיועדת לבחירת מספר נציגים לפרלמנט באותו אזור בחירה, תוך שקלול העדפות הבוחרים, הראשונות והמשניות. השיטה הוצעה לראשונה בשנת 1821 על ידי תומאס רייט היל, מתמטיקאי ומנהל בית ספר אנגלי, ונעשה בה שימוש לראשונה בשנת 1855 בבחירות בדנמרק. כיום השיטה נהוגה באוסטרליה, באירלנד ובמלטה. קארל כריסטופר גאורג אנדרה פיתח שיטה דומה שנתיים קודם לכן. הבוחר מסמן את המועמד שהוא בוחר בעדיפות ראשונה, והוא רשאי לסמן גם את המועמדים שהוא בוחר בעדיפות שנייה, שלישית וכן הלאה. הבוחר רושם את הספרה 1 ליד שם המועמד העדיף עליו ביותר, 2 ליד המועמד השני בעדיפותו, וכן הלאה. חישוב הקולות מתבצע בתהליך הבא: קובעים את מכסת הקולות הנדרשת לכהונה בפרלמנט, לפי החישוב הבא: (סך הקולות הכשרים באזור-הבחירה / (מספר המושבים המוקצים לאזור הבחירה בפרלמנט + 1)) + 1. מועמד שבוחרים דירגו אותו בעדיפות ראשונה כמספר הפעמים שנקבע במכסה, או יותר ממספר זה – יכהן בפרלמנט. אם מועמד קיבל יותר קולות מהמכסה הדרושה, זוקפים את הקולות העודפים לטובת המועמדים שדורגו בעדיפות הבאה בפתקי ההצבעה של בוחריו, באופן יחסי. למשל: אם המכסה היא 100 ומועמד א' זכה ב-120 קולות, כאשר ההעדפות השניות של מצביעיו התחלקו ביחס של 1:3 בין מועמדים ב' ו-ג', אזי מועמד ב' יזכה ל-15 קולות נוספים, ו-ג' ל-5 קולות נוספים. בודקים שוב אם מישהו עבר את המכסה בעקבות ביצוע השלב הקודם. אם כן, חוזרים לשלב 3. וחוזר חלילה. אם אוישו כל המושבים, הספירה מסתיימת. אם לאחר ביצוע השלבים הקודמים אין די מועמדים שעברו את המכסה, ונותרו מושבים פנויים, בודקים מי המועמד שדירגו הבוחרים בעדיפות ראשונה הכי מעט פעמים, מסירים את שמו מרשימת המועמדים, וזוקפים את קולות מצביעיו בעדיפות ראשונה – לטובת המועמדים שדורגו בעדיפות הבאה בפתקי ההצבעה שלו, כמפורט בשלב 3. חוזרים על שלב 4. אם עדיין אין די מועמדים שעוברים את המכסה הדרושה, ונותרים מושבים פנויים, חוזרים לשלב 5 – על המועמד הבא שזכה למספר הקולות המועט ביותר בעדיפות ראשונה, לאחר ההסרה הקודמת. וחוזר חלילה. תהליך זה יחזור על עצמו, עד שמספר המועמדים שנותרו יהיה שווה למספר מושבי הפרלמנט שטרם אוישו, והמועמדים שנותרו יכהנו בפרלמנט, על אף שלא קיבלו את מספר הקולות שנקבע במכסה. פונקציית רווחה חברתית משפט ארו שיטת שולצה מדיה וקבצים בנושא שיטת הקול הנייד בוויקישיתוף שיטת הקול הנייד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חתול הסית'

חתול הסית' הוא יצור מהמיתולוגיה הקלטית. נאמר כי הוא דומה לחתול שחור גדול עם כתם לבן על חזהו. האגדה מספרת, שרוח הרפאים של חתול הסית', רודפת את ההיילנדס הסקוטיים. לכן, האגדות סביב יצור זה נפוצות יותר בתרבות הסקוטית, אף על פי שחלקן ידועות גם באירלנד. כפי שהוצע על ידי הקריפטוזאולוג הבריטי קארל שוקר, בספרו "חתולים מסתוריים בעולם" (1989), סביר להניח כי האגדות על חתול הסית' נוצרו בהשראת חתול הקלאס (kellas cat) שנחשב כנראה ליצור בן כלאיים שנע בין חתול בר לחתול בית וחי רק בסקוטלנד. חתול הקלאס טיפוסי דומה לחתול בר גדול, אבל עם מאפיינים ייחודיים שמזכירים גם חתול בית, וכנראה חי בסקוטלנד לאורך מאות שנים. אחרים מאמינים שהאגדות על חתול הסית' נוצרו בהשראת חתולי הבר בלבד. חתול הסית' הוא שחור כולו מלבד כתם לבן על חזהו, והוא מתואר כיצור גדול כמו כלב שנוהג ללכת עם זיפים סמורים וגב קמור. בסיפור פולקלור בריטי הקרוי "מלך החתולים", אדם חוזר לביתו ומספר לאשתו ולחתולו, טום הזקן, שהוא ראה תשעה חתולים שחורים עם כתם לבן על חזיהם מרימים ארון מתים עם כתר מעליו, ואחד החתולים אמר לאדם "תודיע לטום טילדרום שטים טולדרום מת". בתגובה התלהם טום הזקן ואמר "מה?! טים הזקן מת! אז אני מלך החתולים!", לאחר מכן טום הזקן ברח מהארובה, ולא נראה שוב. התושבים של ההיילנדס הסקוטיים לא בטחו בחתול הסית'. הם האמינו שהוא יכול לגנוב את נשמתו של המת לפני שהיא נלקחת על ידי האלים עצמם, אם רק יצליח לעבור מעליו לפני קבורתו; לכן מונו לגופות שטרם נקברו אנשים ששמרו עליהן מפני חתול הסית'. שומרים אלה נקראו Feill Fadalach (הערים בשעות המאוחרות). שיטות שונות של הסחת דעת שימשו את השומרים: משחקי משיכה, קטניפ, חידות ומוזיקה, ואלה הרחיקו את חתול הסית' מחדר הגופות שטרם נקברו. בנוסף, נמנעו מהדלקת אש ליד הגופות, מכיוון שהאמינו כי חתול הסית' נמשך לחום הבערה. פסטיבל הסאמהיין הוא פסטיבל גאלי שמסמל את סוף עונת הקציר ואת תחילת החורף. בקרב הגאלים רווחה האמונה שבתקופה זו חתול הסית' יברך את כל מי שישאיר לו קערית חלב מחוץ לבית, ומי שלא יעשה זאת יקולל, וחלב הפרות שלו ייבש. אנשים מסוימים האמינו כי חתול הסית' היה למעשה מכשפה שיכולה לשנות את צורתה לצורת חתול תשע פעמים. אם אחת מהמכשפות בחרה בפעם התשיעית לחזור לצורת החתול, הייתה נשארת בצורה זו למשך שארית חייה. רבים סבורים כי רעיון תשע הנשמות של החתולים התפתח מאגדות אלה. MacGillivray, Deborah. "The Cait Sidhe". Retrieved 14 September 2012. Shuker, Karl P.N. (1989). Mystery Cats of the World. Robert Hale Ltd. ISBN 0-7090-3706-6. Matthews, John; Caitlín Matthews (2005). The Element Encyclopedia of Magical Creatures. HarperElement. p. 91. ISBN 978-1-4351-1086-1. Grimassi, Raven (2000). Encyclopedia of Wicca and Witchcraft. St. Paul: Llewellyn. p. 76. ISBN 1-56718-257-7. Jacobs, Joseph (1894). "The King o' the Cats". More English Fairy Tales
מדלן דה סקודרי

מדלן דה סקודרי (בצרפתית: Madeleine de Scudéry)‏ (15 בנובמבר 1607 - 2 ביוני 1701) הייתה סופרת צרפתייה. מדלן נולדה בעיר הנמל לה - הבר שבנורמנדיה. אביה, שהיה רב החובל של הנמל, נפטר כשהייתה בת שבע שנים בלבד. היא עברה להתגורר בעיר רואן אצל דודה שהייתה לו ספרייה גדולה. שם קראה תרגומים של דבריי חכמי העולם העתיק, ויצירות של מחברי נובלות מודרניים. אחיה, ג'ורג' דה סקודרי, היה חייל, אך ב-1630 עזב את הצבא, הפך למחזאי בפריז והוזמן להשתתף בחוג הספרותי שהתקיים בביתה של קתרין דה ראמבוייה. ב-1635, אחרי מות אמה, עברה מדלן דה סקודרי להתגורר אצל אחיה בפריז, והצטרפה לחוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה, שהיה ראשון מסוגו בצרפת. ב-1641 הופיעה הנובלה "איברהים, או באסה המפורסם", ובשנה שלאחריה "נשים מפורסמות, או דרשות נועזות" בשמו של ג'ורג' דה סקודרי. מ-1644 עד 1647 מדלן דה סקודרי ואחיה התגוררו בעיר מרסיי, שבה מילא תפקיד של מפקד מבצר. כשחזרו לפריז ניסתה לקבל משרה כמורה פרטית של בנות דודו של הקרדינל מזראן, אך ללא הצלחה. בין השנים 1649 ו-1653 התחולל בפריז מרד הפרונד נגד בית המלוכה הצרפתי, ורבים מחברי החוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה נכלאו או נמלטו מן העיר. ג'ורג' דה סקודרי, שנבחר לאקדמיה הצרפתית ב-1650, נמלט גם הוא מפריז. אך באותן שנים (1649 - 1653) הופיעה הנובלה "ארטמן, או כורש הגדול", גם היא בשמו של ג'ורג', אם כי היה ברור לכל כי המחברת הייתה מדלן. בנובלה זו, הארוכה ביותר בספרות הצרפתית (10 כרכים), הסופרת שמה בפיה של סַפְפו, גיבורת העלילה, דברים נגד הנישואין: "אני חפצה במאהב... שירכוש את לבי ויאהב אותי עד מותי" ו"כדי לאהוב תמיד, אסור להינשא". מדלן דה סקודרי נשארה נאמנה לדעתה זו ולא נישאה עד מותה. ב-1652 ייסדה בפריז חוג ספרותי משלה, "החוג של שבת", שבו השתתפו פייר קורניי, מאדאם דה סבינייה, מאדאם דה לה פאייט, פרנסואה דה לה רושפוקו ורבים אחרים, שניהלו ביניהם שיחות שנונות ומנומסות שנסובו בעיקר על נושא אופיו של האדם. בין השנים 1654 ו-1661 הופיע "קְלֵלִי, סיפור רומי". מדלן דה סקודרי הפכה לסופרת המפורסמת ביותר של דורה, ורבים קראו את הרומנים שלה, שהדמויות שבהם תיארו אנשים מפורסמים של התקופה בשמות בדויים. הייתה לה השפעה על ז'אן דה לה פונטן ועל מולייר, שבמחזה "הענוגות הנלעגות" עשה שימוש בשם "מדלון" ונטען שזה היה כחיקוי לשמה של מדלן (אך בפועל זה היה באופן מקרי שמה של השחקנית מדלן בז'ארט), ובמחזה "הנשים החכמות" התכוון למדלן ולנשים אחרות שהשתתפו בחוגים הספרותיים של פריז. מדלן דה סקודרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נורית שלו

נורית (נוריה) אמיר-שלו, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחי הפרפר. שלו גדלה בקיבוץ נוה איתן והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ בהדרכת אבי בן חורין. בעלת תואר בהוראת חינוך גופני מסמינר הקיבוצים, בעלת תואר ראשון בחינוך גופני מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית ותואר שני M.A בתקשורת מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית. באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכתה שלו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:33.2 דקות, אחרי חנה מרון מברית מכבים עתיד (1:31.8 דקות) ולפני קורין מהפועל אפיקים (1:33.6 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:16.2 דקות, אחרי חנה מרון (6:06.6 דקות) ורבקה קרטין ממכבי חיפה (6:08.9 דקות). בתחרויות השחייה של כינוס הפועל השביעי שנערכו בבת גלים במאי 1961, זכתה שלו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.4 דקות, אחרי גלי להב שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:22.8 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1962 זכתה שלו במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לנערות של 1:23.8 דקות. נוסף לכך, שחתה מחוץ לתחרות הרשמית וקבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 34.4 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש נוסף (שיא יסוד) של 3:15.9 דקות. בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1963 זכתה שלו במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:21.4 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי איבונה טוביס (1:15.3 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר קבעה שלו במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 3:07.3 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי ניצה בלזר (3:03.0 דקות). שלושה ימים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה בריכה היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:22.5 דקות. באליפות ישראל בקרב-רב שנערכה בבריכת כפר המכבי באוקטובר 1964 זכתה שלו במדליית זהב בתוצאה של 3062 נק', לפני דליה יפה (2965 נק') ונאוה בן אלקנה (2877 נק'). שלו-אמיר ניהלה מתנ"סים ברמת השרון, ניהלה את סניף החברה להגנת הטבע, את המוזיאון הגאולוגי, ואת בית הראשונים ברמת השרון. נורית (נוריה) שלו, זן אולימפי, אופיר ביכורים, 2015 ). נוריה אמיר, התעמלות לזוגות במיטה - המתנה הכי חמה, טורקיז מבית אחיאסף, 2001. נורית שלו-אמיר, רציתי שתדעו, טפר הוצאה לאור, 1998 שיאי ישראל בשחיה, מעריב, 24 ביולי 1964 שיאי ישראל בשחיה, מעריב, 28 בספטמבר 1966 אורי ירון, הגל החדש בשחייה, מעריב, 23 ביולי 1974 "הכל בחיים זה בחירות", עיתון קול ברמה, 25 בדצמבר 2015 נוריה אמיר, דף שער בספרייה הלאומית שלמה מוזר, שחייני הפועל גוש-זבולון זכו באליפות ישראל, דבר, 16 באוקטובר 1960 אנאטאו רץ 100 מ' ב-10.3 שניות, סוף מעמוד א', על המשמר, 3 במאי 1961 אברהם פז, אליפות השחיה הפכה לחג ספורטיבי, מעריב, 14 באוקטובר 1962 שיא ישראלי הוצב ב-1500 מטר חתירה, דבר, 15 באוקטובר 1962 מ. מאור, לאחר קרבות מרתקים באתונה: נצחון ישראלי, מעריב, 29 ביולי 1963 צבי גור-אריה, טוביש - 2 שיאים בשחיה, מעריב, 30 במאי 1965 חזר הכדורגלן שמולביץ, מעריב, 2 באוקטובר 1963 יעקב ברוש, משה גרטל בכושר שיא, מעריב, 7 באוקטובר 1966 יהודה גורן, השחייניות "ניצחו" השחיינים בשבירת שיאים, מעריב, 6 באוקטובר 1963 י. גורן, גרטל שחה 100 מ' ב-57.8 שנ'!, מעריב, 18 באוקטובר 1964 "הכל בחיים זה בחירות", עיתון קול ברמה, 25 בדצמבר 2015
קים בודניה

קים בּוֹדְנִיָה (בדנית: Kim Bodnia;‏ נולד ב-12 באפריל 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-דני. קים בודניה גדל באספרגרדה שבדנמרק, במשפחה יהודית (מפולין ומרוסיה). בנעוריו הלחין מנגינות, כתב שירים והיה חלק מצמד מוזיקלי, עם חברו הנריק פליג. בשנים 1987–1991 למד בבית הספר הלאומי לתיאטרון בקופנהגן. בשנת 1994 שיחק במותחן הדני "Nattevagten" לצד השחקן ניקולאי קוסטר-ולדאו בתפקידו הקולנועי הראשון. בודניה מפורסם בעיקר בשל גילום דמותו של מרטין רודה בסדרת הדרמה המשטרתית הסקנדינבית "הגשר". הוא פרש מהסדרה בתום העונה השנייה והסביר את פרישתו בחילוקי דעות לגבי הדמות, אך ציין כסיבה לעזיבתו גם את האנטישמיות במאלמה, שם צולמו רבים מפרקי הסדרה. בנוסף, הוא גילם את פרנק בסרט Pusher, ויעקב בפרק 4 בסדרה Those Who Kill. בשנת 2014 שיחק בדרמה הפוליטית האמריקאית "רוזווטר", לצדם של גאל גרסיה ברנאל וקלייר פוי. בשנת 2016 הופיע בודניה בסדרה הישראלית "בני ערובה". בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "מכתב למלך" בשירות הסטרימינג של נטפליקס. בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "אישה צעירה והים" בתור הנרי, אביה של השחיינית גרטרוד אדרלה. מדיה וקבצים בנושא קים בודניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קים בודניה (באנגלית) קים בודניה, ברשת החברתית פייסבוק קים בודניה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קים בודניה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קים בודניה, באתר AllMovie (באנגלית) קים בודניה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קים בודניה, באתר MusicBrainz (באנגלית) קים בודניה, באתר Discogs (באנגלית) רותה קופפר, גשר קר מאוד, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2012 טלי קיים‏, קים בודניה בריאיון באולפן וואלה! NEWS: "לא נוח להיות יהודי בסקנדינביה", באתר וואלה, 9 בפברואר 2016 The Bridge's Kim Bodnia: 'Darkness, misery, evil – we do them best' | Television & radio | The Guardian טלי קיים‏, קים בודניה בריאיון באולפן וואלה! NEWS: "לא נוח להיות יהודי בסקנדינביה", באתר וואלה, 9 בפברואר 2016
רותם פלג

רותם פלג (נולד בשנת 1972) הוא מנכ"ל חטיבת "תשתית" של קבוצת תעבורה ולשעבר מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. פלג נולד וגדל בקיבוץ נחשון. בשנים 1991–1994 שירת בחיל האוויר. בשנת 2000 סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בכלכלה ומנהל עסקים. בשנים 2000–2003 עבד בתפקיד ראש ענף במשרד הבינוי והשיכון והמרכז למיפוי ישראל. בשנת 2003 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית בהתמחות במימון ושיווק. בשנים 2003–2006 עבד כרכז תחום ממשל ומנהל באגף התקציבים במשרד האוצר, בשנים 2006–2008 כרכז תחום ביטחון באגף התקציבים במשרד האוצר ובשנים 2008–2011 עבד באגף התקציבים של משרד האוצר בתפקיד סגן הממונה על התקציבים לענייני ביטחון, ביטחון פנים ומשרדים מנהליים. ב-1 באפריל 2012 מונה כמנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. במרץ 2017 עזב את תפקידו, והחל לעבוד בקבוצת תעבורה כמנכ"ל "תשתית", יבואנית משאיות DAF. פלג מתגורר ברמת השרון, נשוי ואב לשלושה. רותם פלג - מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, באתר המשרד לביטחון הפנים טל לוי, רותם פלג מונה לסגן הממונה על התקציבים בפועל לענייני ביטחון, ביטחון פנים ומשרדי ממשל ומינהל, באתר הארץ, 9 במרץ 2008 הממשלה אישרה מינוי רותם פלג למנכ"ל המשרד לביטחון פנים, באתר ynet, 1 באפריל 2012
מוצב גלגלית

מוצב גלגלית, או בשמו הקודם מוצב גבעון, היה מוצב של צה"ל בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בלבנון, בפאתי הכפר דיר מימאס ומעל ברך נהר הליטני. צפונית למוצב שכן מוצב הבופור. מוצב גלגלית היה ממוקם מצפון מערב לכפר כילא ולמוצב חממה של צה"ל וממזרח לכפרים יוחמור ודיר סיריאן. באזור הקרוב לגלגלית לא היו מוצבים של צבא דרום לבנון. מוצב גלגלית נועד לשמור על הציר שהוביל ממוצב נרקיס, שהיה ממוקם על הגבול, אל מוצב הבופור ואל מוצב דלעת. חזבאללה ניסה לפגוע בתנועה על הציר, וחוליות של הארגון ששהו באזור הליטני הניחו מוקשים על הדרך לבופור וירו פצצות מרגמה לעברו. גלגלית היה בדרך כלל מוצב מחלקתי, בשל קרבתו לגבול. המחלקה שאיישה את המוצב הייתה מחלקה מפלוגת מסלול ולא מפלוגה ותיקה. את המחלקה תגבר טנק, צוות של מודיעין, צוות לוחמה אלקטרונית, גשש ואיש קבע של הנדסה קרבית שהיה מנהל עבודות מיגון. לצוות הטנק ששהה במוצב היו שני תפקידים עיקריים: חיפוי לכניסת מסוקים לגזרה, בעת החלפת לוחמים בבופור או במהלך פינוי רפואי, וביצוע מארבים וסריקה של אזור ברך הליטני, כלומר המורדות הדרום-מזרחיים של מוצב הבופור והכפר יוחמור בגדה הצפונית של הליטני, והחלק הצפוני והמזרחי של טייבה (הכפר והמוצב) בגדה הדרומית של הליטני. ביולי 1994 נהרג במוצב קצין הצנחנים סגן שי וולשטיין מירי טיל סאגר. ב-31 בינואר 2000 נהרגו שלושה חיילי צה"ל מפגיעת טילים ששיגר החזבאללה שפגעו בעמדת התצפית במוצב: רס"ן תדהר טמפלהוף, סמ"ר צחי מלכה גרינברג וסמ"ר ליאור ניב. באותו אירוע נפצע חייל נוסף באורח אנוש ושלושה נפצעו קל. ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון, ניטש המוצב ופוצץ. הלחימה בדרום לבנון (1985–2000) משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969 מדיה וקבצים בנושא מוצב גלגלית בוויקישיתוף מוצב גלגלית, באתר "מפת סיפור מוצבי אזור הביטחון בלבנון" יואב לימור ואבי אשכנזי, פגיעה מדויקת וכואבת: שלושה חיילי צה"ל נהרגו אתמול במוצב גלגלית בהתקפת טילים של החזבאללה, באתר nrg מעריב, 1 בפברואר 2000. דף לזכרו של שי וולשטיין הי"ד באתר מכינת בני דוד עמוס הראל, לחנך את צ'יקו, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2005.
גליציה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גליציה (בפולנית: "Galicja"; באוקראינית: "Галичина"; בגרמנית: "Galizien"; ברוסית: "Галиция"; ביידיש: "גאליציע") במרכז ובמזרח אירופה: גליציה – חבל ארץ היסטורי מצפון להרי הקרפטים שנחלק כיום בין אוקראינה לפולין (לחצו לצפייה במפה ) גליציה המזרחית (הידועה בעבר כרותניה האדומה) – חבל ארץ במערב אוקראינה של ימינו שהשתייך לאחר מלחמת העולם השנייה לברית המועצות (כחלק מהרפובליקה הסובייטית של אוקראינה) ובין שתי מלחמות העולם לפולין (לרפובליקה הפולנית השנייה). בעבר הרחוק שכנה בו נסיכות גאליץ'-וולין גליציה המערבית – (או "גליציה החדשה"; בגרמנית: "Neu-Galizien" או "West-Galizien") – חבל ארץ בדרום-מזרח פולין של ימינו. אזור אדמיניסטרטיבי של המונרכיה ההבסבורגית, שנוצר בעקבות החלוקה השלישית של פולין ב-1795; מוזג ב-1803 לתוך "ממלכת גליציה ולודומריה" אך ב-1809, בעקבות הסכם שנברון, עבר בחזרה לידי פולין (דוכסות ורשה ולאחר מכן פולין הקונגרסאית) ממלכת גליציה ולודומריה (בגרמנית: "Königreich Galizien und Lodomerien") (אנ') – ארץ הכתר ("Kronland") בצפון-מזרח המונרכיה ההבסבורגית, שבירתה למברג; נוצרה בעקבות החלוקה הראשונה של פולין ב-1772 והתקיימה עד ל-1918 מחוז גליציה (בגרמנית: "Distrikt Galizien") – המחוז החמישי (הוקם ב-1 בספטמבר 1941) של הגנרלגוּבֶרנֶמַן ("הממשל הכללי") בתקופת מלחמת העולם השנייה שבירתו לֶמְבֶּרְג (לבוב) (לחצו לצפייה במפה ) נסיכות גאליץ'-וולין (נסיכות גליציה-ווהלין) – נסיכות רוסית שנוסדה במאה ה-13; שכנה בשטחי אוקראינה של ימינו האליץ' (באוקראינית: Галич; בהגייה רוסית: גאליץ') – עיר היסטורית על גדות נהר הדניסטר שבאוקראינה (במחוז איוואנו-פרנקיבסק), שעל שמה קרויה נסיכות גאליץ'-וולין גליסיה (בספרדית: "Galicia"; בגליסית: "Galicia" / "Galiza") בדרום-מערב אירופה, בחצי האי האיברי: גליסיה – קהילה אוטונומית בקצה הצפון-מערבי של ספרד שבירתה סנטיאגו דה קומפוסטלה (לחצו לצפייה במפה ) ממלכת גליסיה (ספרדית: "Reino de Galicia") – ממלכה בימי הביניים בספרד הממלכה הסואבית של גליסיה וגם גָלָייקִיָה (בלטינית: "Gallaecia") – פרובינקיה רומית שמקבילה פחות או יותר לשטחי גליסיה, צפון פורטוגל של היום והממלכה הסואבית של גליסיה לשעבר. הרומאים קראו כך לחלקו הצפון-מערבי של חצי האי האיברי על שם ה"גלייקים" (בלטינית: "Gallaeci") – העם הקלטי שישב במקום גליציאני – משתייך ליהדות גליציה כל הערכים המכילים את "גליציה" בשמם