laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עץ החיים

עץ החיים, על פי ספר בראשית (פרקים ב'-ג'), הוא עץ שהיה בתוך גן עדן, לצד עץ הדעת טוב ורע, אשר ממנו נאסר על האדם, לאכול שכן אכילה ממנו תגרום למוות. לאחר שהוא וחוה אשתו הפרו את האיסור ונענשו, הם גורשו מגן העדן על מנת שלא יאכלו גם מעץ החיים, אשר פירותיו היו גורמים להם לחיות לעולם. לאחר מכן הוצבה שמירה של הכרובים ולהט החרב המתהפכת על הדרך אל העץ על מנת למנוע את גישתם אליו. ”וַיְגָרֶשׁ, אֶת-הָאָדָם; וַיַּשְׁכֵּן מִקֶּדֶם לְגַן-עֵדֶן אֶת-הַכְּרֻבִים, וְאֵת לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת, לִשְׁמֹר, אֶת-דֶּרֶךְ עֵץ הַחַיִּים” (בראשית, ג', כ"ד). הביטוי "עץ חיים" מופיע בספר משלי במספר מקומות (ג', י"ח; י"א, ל'; י"ג, י"ב; ט"ו, ד'), כמטפורה לחכמה או לדבר מה המציל ומחיה את הנפש (מקביל לביטוי "מקור חיים", המופיע בהקשרים דומים). רמז לעץ החיים ניתן לראות בחזון אחרית הימים של יחזקאל, המתאר מעיין היוצא מבית המקדש ועל גדותיו עץ שעליו נאמר "והיו (קרי: וְהָיָה) פִרְיוֹ לְמַאֲכָל, וְעָלֵהוּ לִתְרוּפָה" (מ"ז, י"ב). במקרא נכתב שאם האדם היה לוקח מעץ החיים - "ואכל וחי לעולם", מה שנראה כהבטחה לחיי נצח. כמה פרשנים בני ימי הביניים (החל ברס"ג) סברו כי עץ החיים לא העניק חיי נצח, אלא רק אפשרות להירפא ממחלות ולחיות זמן ארוך. במדרש מכונה התורה כעץ החיים על פי הפסוק בספר משלי: "עֵץ חַיִּים הִיא, לַמַּחֲזִיקִים בָּהּ, וְתֹמְכֶיהָ מְאֻשָּׁר." (משלי, ג', י"ח). בקבלה ניתנת משמעות רבה לעץ החיים, והוא מפורש בפרשנות פרקטית, סמלית ואלגורית, אשר על טיבה המדויק נחלקו המקובלים. ישנם חוקרים [דרוש מקור] הסבורים כי פסקת הגירוש מגן העדן, שתכליתו למנוע מהאדם לאכול מעץ החיים ולזכות בחיי נצח, מבטאת נימה מיתולוגית בסיפור: האל חרד לכאורה לייחודו האלוהי עקב אכילת האדם מעץ הדעת, ומבקש למנוע פעולה שתוצאתה תהיה בלתי הפיכה מבחינתו. יש הסבורים [דרוש מקור] כי עץ החיים הוא תוספת מאוחרת לסיפור גן העדן המקראי, ולא הופיע במקור. הסיבה נעוצה בכך שהעץ נזכר רק בתחילת הסיפור ובסופו, ואילו גוף הסיפור עוסק בעץ הדעת בלבד. המקבילה הקרובה ביותר לעץ החיים נמצאה בעלילות גילגמש, המתארות מסע לחיפוש אחר חיי נצח. גילגמש מצליח להשיג "צמח חיים" שעשוי להגשים את משאלתו - אלא שזה נגנב ממנו על ידי נחש בעת שהוא עוצר לטבול בבאר. בספרות אכד ומצרים העתיקה ניתן למצוא "עץ חיים" ו"צמח חיים" שמהם ניזונים האלים על מנת להישאר בני אלמוות. בכתבים רבים, המגובים גם בממצאים ארכאולוגיים, עץ החיים מזוהה עם האלה אשרה. סמליות העץ מהווה השראה לעולם התרבות בהרבה תחומים. בסרט אווטאר ישנם שני עצים עץ הנשמות ועץ הקולות, החשובים ומקיימים את תושבי כוכב הלכת פנדורה. יש משחקי מחשב [דרוש מקור] בהם עץ חשוב, המזכיר את הרעיון של עץ החיים, ככזה שאסור לפגוע בו. דב ברקוביץ, דרך עץ החיים - עולם חדש ממשמש ובא, הוצאת כרמל ירושלים, 2021 . יונתן כהן, בין שני עצים, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2008 דוב ברקוביץ וליאור טל שדה, דרך עץ החיים (פודקאסט), קולות של רוח, גל"צ, יוני 2020 ספר בראשית, פרק ג', פסוק כ"ב אלת עץ החיים, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים אשרה: האלה האם של ארץ כנען, באתר כישופים: הקדרה המבעבעת, ‏14 באוגוסט 2004 רוחמה וייס ויונה ארזי, "לא התלוננתי": תוצאות המלחמה של אלוהים באשרה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2018
נפרדנו כך (שיר של לאה גולדברג)

"נפרדנו כך" הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג, ונכלל באסופת השירים שלה "מוקדם ומאוחר" שיצאה לאור ב-1959. הלחין את השיר מירון מינסטר, והוא הושר במקור על ידי נורית גלרון. השיר הופיע באלבומה השישי של גלרון "משהו בלבבה" שיצא בשנת 1986. לימים סיפרה גלרון ש"מינסטר חזר עם לחן פנומנלי. לא הייתי מתקנת בשיר הזה כלום". השיר מתאר פרידה כואבת המתרחשת ברחוב סואן. בשמיים ערפל שלרגע נדמה בעיני הדוברת כהינומה. בני הזוג שומרים על איפוק רגשי האופייני ל"דור הזה", וטיפה שחשה הדוברת על כף ידה מוסברת בעיניה כטיפת גשם. בהמשך השיר משתנה עמדתה, והיא מתארת תחושת שמחה מכך שאולי מקור הטיפה בדמעה בעקבות צער הפרידה. השיר בנוי במתכונת סונטה, אותה שינתה מעט גולדברג. הוא בנוי מ-13 טורים, הבית האחרון בן 2 טורים ולא 3, מבנה שנקרא סונטת אהב"ה. חריזת השיר אופיינית לסונטה: בית א: א-ב-א-ב בית ב': ב-ג-ג-ב בית ג': ב-ד-ב בית ד': ד-ב במקורו נקרא השיר "שיר אהב"ה", בהתאם למבנה הסונטה שלו. שמו שונה ל"נפרדנו כך" כיוון שבאלבום בו הופיע כבר נכלל שיר אחר בשם "שיר אהבה" (למילותיו של נתן זך). בשנת 2007 ביצעה הזמרת מרינה מקסימיליאן גרסת כיסוי של השיר במסגרת הגמר הגדול של התכנית כוכב נולד. בשנת 2011 ביצע הזמר דוד לביא. גרסת כיסוי של השיר במסגרת התכנית כוכב נולד. בשנת 2006 ביצעה גלרון את השיר יחד עם הזמר הראל סקעת במסגרת אלבומו הראשון של סקעת. ד"ר מימי חסקין על "נפרדנו כך" של לאה גולדברג, אתר יוטיוב, 19.6.2019 השיר בביצוע הראל סקעת ונורית גלרון, 2012 מילים לשיר נפרדנו כך - לאה גולדברג, באתר שירונט נפרדנו כך היטב היטב חרה לי הערפל בינינו, באתר הספרייה הלאומית עופרה עופר אורן, לאה גולדברג: על מי מאהוביה כתבה את השיר “נפרדנו כך”, באתר סופרת ספרים, ‏2015-12-22 "נפרדנו כך" מאת לאה גולדברג, באתר ממעמקים דעת, ‏2006
ציקדה (מערכת ניווט)

ציקדה (ברוסית:Цикада, חרק מתת-סידרה ציקדות) הייתה מערכת ניווט לוויינית שפותחה בברית המועצות והחלה לפעול בשנת 1979. המערכת הייתה גרסה אזרחית של מערכת ציקלון שהופעלה לצרכים צבאיים. המערכת נוצלה לצורכי צי הסוחר. היא פעלה במשך כמה עשרות שנים עד להפעלת מערכת גלונאס. לשימוש במערכת על אוניות הצי הותקנה מערכת קליטה/שידור. מערכת הייתה יכולה לתת מיקום האונייה בדיוק של כ-100 מ'. עקב מאפייני מסלול הלוויינים ציון מיקום היה ניתן לעדכן משך 5–6 דקות עם קבלת אפשרות לעדכון נוסף בעוד שעה-שעה וחצי. לווייני המערכת פעלו במסלול לווייני נמוך. כמו מערכת "ציקלון" המערכת התבססה תחילה על 4 לוויינים מדגם זה פעילים עם אורך חיים 18–24 חודשים. הלוויינים נבנו במשרד תכנון "מערכות המידע הלווייניות רשטניוב". בהמשך מספר לוויינים לשימוש המערכת גדל ל-6. חלק מהלוויינים היו בשימוש של שמערכת ציקלון בלבד. לוויינים סיפקו גם שירותי תקשורת. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. הלוויינים שוגרו תחת שם "קוסמוס". בשנת 1982 החל שימוש בלווייני "נדז'דה". הם נבנו באותו משרד אך אורך חיים הוגדל לשנתיים. מדגם זה שוגרו 10 לוויינים. הלוויין האחרון שוגר שנת 2002. כול השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תוך שימוש במשגר מדגם קוסמוס. על הלוויינים הותקנו מכשירים של מערכת הצלה בין לאומית COSPAS-SARSAT ולכן בנוסף לשם קוסמוס/נדז'דה הם קיבלו שם COSPAS עם מספר מתאים. תיאור המערכת (ברוסית) תיאור לווייני פארוס רישמת שיגורי לווייני פארוס תיאור לווייני נדז'דה
גרג

האם התכוונתם ל... קפה גרג – רשת בתי קפה בישראל אישים: ג'אד גרג – משפטן אמריקאי ג'ולי גרג (אנ') – שחקנית אמריקאית ג'ולי אן גרג (אנ') – רוכבת אופניים אמריקאית הארי גרג – כדורגלן צפון אירי טמזין גרג – שחקנית אנגלייה לאסלו גרג – עיתונאי יהודי-הונגרי ננסי קרי גרג – מהנדסת אמריקאית קלארק גרג – קולנוען אמריקאי גרגורי אישים ששמם הפרטי הוא גרג
KH-11 KENNEN

KH-11 KENNEN היא סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה החל בשנת 1976. הלוויינים היו הראשונים שניצלו אות דיגיטלי ולכן היה ניתן להעביר את הצילום באופן מיידי דרך תקשורת. בכך שימוש ביחידת נחיתה כפי שהיה בלווייני צילום קודמים התבטל. הלוויינים הגיעו לרזולוציה של 0.06 מ'. הם נבנו בלוקהיד קורפוריישן. הפרויקט התחיל באישור של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בשנת 1971. לפי השערות באפיון ותכנון ראשוני השתתף אדווין לנד. הלוויין מצויד במראה בקוטר 2.4 מ'. הנתונים מועברים ללווייני תמיכה מסדרה SDS ומשם לתחנת קרקע של משרד הסיור הלאומי בווירג'יניה. הלוויין מצויד במנוע שמאפשר לבצע עדכון מסלול במידת הצורך. חיישני CCD של הלוויין פותחו בווסטינגהאוס. הלוויינים פועלים במסלול מסונכרן-שמש. מערכת פעילה כוללת 4 יחידות. בעקבות ביטול חלק של תוכנית FIA הוזמנו לוויינים נוספים. בסך הכול שוגרו 19 לוויינים, כולל לוויין ששוגר בשנת 2022. הלוויינים מהדור הראשון פעלו כ-3 שנים. פיתוח הלוויינים הגדיל בין היתר את זמן פעילותם. לוויינים של הדור הרביעי ששוגרו לפני יותר מעשור פעילים גם בשנת 2023. לוויינים ראשונים היו במשקל כ-12,000 ק"ג. בהמשך משקלם גדל לכ-19,600 ק"ג. הגדלת המשקל חייבה לעבור למשגר מדגם דלתא 4. עלות שיגור בשנת 1990 הייתה כ-2.8–3.9 מיליארד דולר (במחירי 2022). מדיה וקבצים בנושא KH-11 KENNEN בוויקישיתוף תיאור הלוויינים, באתר Encyclopedia Astronautica נתוני שיגורים, באתר Gunter's Space Page Robert D. Reischauer, U.S. Costs of Verification and Compliance Under Pending Arms Treaties, CBO – Congressional Budget Office, ‏1 September 1990
שרה רפפורט

שרה 'ממינה' רפפורט (בגרמנית: Sara Rappeport,‏ 22 במארס 1890 – 7 בנובמבר 1980), הייתה פעילה ציונית אוסטרית, ממקימות קיבוץ בית אלפא. שרה נולדה בפרסבורג, אז חלק מאוסטרו-הונגריה (כיום בירת סלובקיה), לרות וליאופולד גלב, למשפחה אורתודוקסית, מצאצאי החת"ם סופר. למשפחה היו שמונה ילדים והיא חיה בצמצום; אחד מדודיה של שרה היה בין חברי ביל"ו שעלו לארץ וממנו שמעה על הרעיון הציוני. ב־1900 עברה המשפחה לווינה, היכן ששרה השלימה את לימודי התיכון והצטרפה לתנועת הנוער בלאו וייס. לאחר תקופה באוניברסיטת וינה, הכירה את אליהו רפפורט ונישאה לו ב־1912. הזוג התגורר בגטינגן ובבזל, בעת שאליהו למד באוניברסיטה. היא הייתה מחברי החוג הספרותי של לו אנדריאס-סלומה ושרה נהגה להתכתב עם ארתור שטדלר וליאופולד קרקואר. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת אליהו בצבא האוסטרי, בעוד שרה וילדיהם נותרו בווינה. לאחר שחררו של אליהו עקב פציעה ב־1916, הפך ביתם של הזוג למקום אירוח לצעירים ציונים מגליציה וחברי 'השומר הצעיר'. צעירים אלו העניקו לשרה את הכינוי 'ממינה' – אמא. באוקטובר 1921 עלתה שרה עם ילדיה לארץ והצטרפה לאליהו, שהיה בין חברי גדוד שומריה. המשפחה הייתה בין מקימי קיבוץ בית אלפא ושרה השתלבה שם בעבודה במטבח ובחינוך. במסגרת תפקידיה בקיבוץ עמדה בקשרים עם שכניו הערביים של הקיבוץ. עם עזיבת אליהו את הקיבוץ ב־1930 נותרה בו שרה עד לפיצול הפנימי ('הטרנספר') ב־1940, אז עזבה עם קבוצת החברים שעברה לרמת יוחנן ושם חיה עד מותה ב־1980. אליהו רפפורט היה ממשפחה יהודית-ליברלית, מה שעורר את התנגדות הורי הצדדים לשידוך. הוא היה לדמות בולטת בחוגים הציוניים בווינה ובארץ ישראל, ופרסם מגוון רחב של מאמרים, סיפורים ושירים. לזוג נולדו חמישה ילדים: בגטינגן נולדו אלעזר (1911) ואסתר (1913). בעת שהותם בווינה נולדו התאומים רפאל וראובן (1917); ראובן נפטר לפני יום הולדתו השני. בנם האחרון, גבריאל 'גברוש' נולד בבית אלפא ב־1924 ולימים היה אלוף-משנה בצה"ל. שרה כתבה כמה חיבורים בגרמנית, שלא ראו אור בחייה. אחד מהם הוא תסריט קצר בשם "Lot's Wife" (אשת לוט), שעוסק באישה בדואית המחפשת את בעלה, שנמצא בדמות של טייס יהודי מודרני המגלם את האידיאל הסוציאליסטי. השני, "Husseini und seine Frauen" (חוסייני ונשותיו), עוסק בחלוצה בשם דורה רוט מקיבוץ חירות (מכוון לעין חרוד) המתאהבת בבדואי בשם חוסייני, ומצטרפת אליו בחיפה לצד שלוש נשותיו. הספר עוסק בסוגיות כגון יחסי יהודים וערבים בארץ ישראל, כמו גם בשאלות של אהבה, משפחה ומעמד האישה בקיבוץ. בספר יש יסודות אוטוביוגרפיים ברורים, לצד ממד אוריינטליסטי המתבטא מהיקסמות היהודיה האירופית מן המזרח ומחייהם של ערביי הארץ. בשנת 2020, לאחר גילוי כתב היד בארכיונה האישי, פרסמו ההיסטוריונים משה סלוחובסקי ואנדראס קראס (Kraß) את הספר תחת השם "Die Jüdin von Cherut". * Sarah Rappeport / Die Jüdin von Cherut. Berlin: Hentrich & Hentrich, 2020. ארכיון אליהו ושרה רפפורט באתר מכון ליאו בק ירושלים מוקי צור, קהילתנו : הגות לבטים ומאווי חלוצים, יד בן-צבי, 1988, עמ' 93. "Lots Frau", בארכיון אליהו ושרה רפפורט, מכון ליאו בק ירושלים, LBIJER 923/103. עופר נורדהיימר נור, 'מה פירוש המילה "לסבית" בפלשתינה של שנת 1923?', באתר הארץ, 8 ביוני 2016.
איינר גלילאה

איינר גלילאה אסקטה (בספרדית: Einar Galilea Azaceta; נולד ב-22 באפריל 1994 בויטוריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית. גלילאה שיחק בקבוצות דפורטיבו אלאבס, נ.ק. רודש וסושו, והחל משנת 2019 משחק באיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית. מדיה וקבצים בנושא איינר גלילאה בוויקישיתוף איינר גלילאה, באתר Transfermarkt איינר גלילאה, באתר Soccerway איינר גלילאה, באתר BDFutbol איינר גלילאה, באתר WorldFootball.net איינר גלילאה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איינר גלילאה".
קזאנדיבי

קזאנדיבי (בטורקית: Kazandibi) הוא קינוח מסורתי ומתוק הנפוץ בטורקיה. הקינוח מורכב מחלב סוכר וקמח אורז שאותם מערבבים יחד ומרתיחים עד לקבלת מרקם דמוי פודינג, לאחר מכן יוצקים את התערובת למחבת רחבה ורדודה ומבשלים על אש נמוכה עד שהתחתית הופכת למקורמלת. נהוג להגיש את הקינוח כשהוא קר ובליווי קינמון טחון או פיסטוקים מרוסקים. למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גרסאות על בסיס שוקולד, בתוספת פירות, אגוזים ושקדים, וגרסה טבעונית. מדיה וקבצים בנושא קזאנדיבי בוויקישיתוף לא לבעלי לב חלש, הכנת קזאנדיבי, באתר Foodspy Rao, Tejal (2017-01-24). "Charred, Browned, Blackened: The Dark Lure of Burned Food". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-06-07. Ghillie Basan, Classic Turkish Cookery, Tauris Parke Books, 1997, ISBN 978-1-86064-011-7. (באנגלית) https://www.facebook.com/turkishstylecooking, Kazandibi Dessert Recipe | Turkish Style Cooking, Turkish Style Coolking, ‏2012-01-12 (באנגלית) Turkish Burned Milk Pudding (Kazandibi) Recipe, NYT Cooking (באנגלית אמריקאית) https://www.facebook.com/thespruceeats, Turkish Kazandibi: A Dessert from the Bottom of the Pan, The Spruce Eats (באנגלית)
פטריית הרעל (ספר תעמולה)

פטריית הרעל (בגרמנית: Der Giftpilz) הוא ספר תעמולה לילדים, שנועד לחנך אותם לפי האידאולוגיה הנאצית. בספר 64 עמודים והוא כולל 17 סיפורים מלווים באיורים. הוא נכתב על ידי ארנסט הימר ואויר על ידי פיליפ רופרכשט. הספר יצא לאור ב-1938 על ידי יוליוס שטרייכר, מראשי העיתונות האנטישמית, המקים והבעלים של עיתון התעמולה הנאצי "דר שטירמר". המחבר פונה אל הקורא בכינוי Pimpf שהוא סלנג גרמני ל"ילד", ובגרמניה הנאצית שימש ככינוי לילדי ה-Deutsches Jungvolk (אנ') לפני שהם מצטרפים לנוער ההיטלראי. הסיפור הראשון הוא הקדמה על הסכנה מפני היהודים. באיור נראים ילד ואימו מלקטים פטריות ביער, והאם מסבירה לבנה שיש להיזהר מפטריות רעילות. היא אומרת לו שיש פטריות טובות ויש פטרית רעות, "האנשים בעולם הם כמו הפטריות ביער הזה", היא אומרת, "כמו שיש פטריות רעות יש אנשים רעים, ואנחנו צריכים לעמוד על המשמר ולהיזהר מהאנשים הרעים כמו שאנחנו נזהרים מפטריות רעל". "האם אתה יודע מי הפטריות הרעות של האנושות?" היא שואלת. הילד עונה בגאווה "כמובן! אלה היהודים, המורה סיפר לנו עליהם הרבה פעמים". אחרי סיפור ההקדמה באים 15 סיפורים על הבטים שונים של "היהודים", כל סיפור מסתיים בשיר קטן שמסכם את הלקח ממנו. בסיפור השני מורה מלמד את תלמידיו כיצד לזהות יהודי, ושואל אותם אילו סימנים הם מכירים. התלמידים עונים שליהודים יש אף כפוך, רגליים עקומות, שיער שחור מקורזל, וריח מתקתק דוחה, "אפשר לזהות יהודי לפי העיניים, עיניים של אדם צבוע, נוכל". המורה שבע רצון מהתשובות ומלמד אותם שיר: "כשנשתחרר מהיהודים, שוב נהיה מאושרים, הילדים צריכים להילחם יחד, כדי להיפטר מהשטן היהודי". בספר גם סיפורים איך רופאים יהודים מנצלים מינית נערות גרמניות, ועורכי דין יהודים וסוחרים מרמים גרמנים, וכן פרק על התלמוד. באיורים היהודים מוצגים בדמות הקריקטורה האנטישמית האופיינית. אין באיורים נשים יהודיות וילדים יהודים. הסיפורים: 1. הפטרייה הרעילה 2. איך לזהות יהודי 3. איך היהודים באו אלינו 4. מהו "תלמוד" 5. מדוע היהודים עוברים טבילה לנצרות 6. איך איכר גרמני גורש מביתו ומחוותו 7. איך סוחרים יהודים מרמים 8. הפגישה של הנס אלזה עם אדם מוזר 9. הביקור של אינגה אצל רופא יהודי 10. איך יהודי מתייחס לעובדת משק הבית שלו 11. איך שתי נשים רומו על ידי עורכי דין יהודים 12. איך יהודים מתעללים בחיות 13. מה אמר ישו על היהודים 14. כסף הוא האלוהים של היהודים 15. הפועל הארטמן נעשה נאצי 16. האם יש יהודים הגונים? 17. בלי לפתור את הבעיה היהודית לא תהיה ישועה לאנושות. הספר הוצג במשפטי נירנברג כחלק מהעדות לתעמולה הנאצית שיוליוס שטרייכר היה מראשיה. שטרייכר נידון למוות והוצא להורג ב-1946. עותקים מקוריים של הספר שמורים במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די.סי.. פעילים נאו-נאצים ממשיכים להדפיס את הספר ולהפיץ אותו בגרמנית ובתרגומים לשפות שונות. הפרוטוקולים של זקני ציון "Der Giftpilz". German Propaganda Archive. Calvin University. נבדק ב-12 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) משפטי נירנברג, היום ה-31, 10 בינואר 1946, ישיבת אחר הצהריים "Cover of a German antisemitic children's book". US Holocaust Memorial Museum. נבדק ב-12 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) הפצת ספרי תעמולה נאצית אסורה בגרמניה, ‏פברואר 2020 הפצה של "דר גיפטפליץ" באסטונית, ‏יוני 2007
בית המוקד

בית המוקד היה מבנה בצדה הצפוני של העזרה, מזרחית לשער הקרבן, ששימש את הכהנים ששירתו בבית המקדש. בית המוקד היה בית גדול בעל גג דמוי כיפה עגולה, שחציו נחשב "חול" וחציו נחשב "קודש". על גג בית המוקד היה אחד ממוקדי השמירה של הכהנים במקדש. את החלוקה בין הקודש לחול, הסבירו מפרשי המשנה בדרכים שונות. לפי הרמב"ם, מבנה בית המוקד היה מחוץ לחומת העזרה, וחציו הפתוח לעזרה, נכלל בקדושתהּ. לפי התפארת ישראל, חציו של המבנה היה בתוך תחום העזרה עצמה, ומכך נבעה קדושתו. בית המוקד נקרא כך על שם מדורה גדולה שבערה בתוכו שבחומה התחממו הכהנים, שהיו הולכים יחפים על רצפת המקדש שעשויה משיש. סיבה נוספת לכך שהייתה מדורה היא שממנה הדליקו את אש המזבח מדי יום, מאחר שיש מצווה להביא אש מן ההדיוט. בחציו הצפוני של הבית, היו בנויים בקיר דרגשי אבן ששימשו את זקני בית האב לשינה, בעוד הכהנים הצעירים היו ישנים על הרצפה. במרכז הבית הייתה אחת מן המרצפות בלתי קבועה בקרקע, וניתנת להרמה על ידי טבעת שהייתה קבועה בה, ותחתיה היה שוער המקדש מניח בלילה את מפתחות העזרה, ומעליה היה ישן. בבית המוקד היו ארבע לשכות, אחת בכל פינה: בצדו הדרום מזרחי הייתה לשכת עושי לחם הפנים שבה לשו ואפו את לחם הפנים. בפינתו הדרומית מערבית הייתה לשכת הטלאים, שבה נשמרו הטלאים שעמדו להקרבה לאחר ביקורם ממום. שתי לשכות אלו היו בנויות בצידו הקדוש של בית המוקד. בצידו השני שהיה ב'חול': לשכת החותמות בצד צפון מזרח, שבה ישב הפקיד הממונה על החותמות (מעין תלושים שזיכו את האוחז בהם באפשרות לקבלת נסכים מהממונה על הנסכים), ובה גנזו בני חשמונאי את אבני המזבח. ובצד הצפוני מערבי לשכת בית המוקד שבה הייתה מדורה נוספת, שבחומה התחממו כהנים שנטמאו בקרי במהלך משמרתם בבית המקדש. כמו כן היו ממוקמים בה פתחים למסיבות - המחילות שהיו בנויות מתחת לבית המקדש ובהם היו המקוואות ובתי השימוש של בית המקדש. בית המוקד כיפה משנה, מסכת תמיד, פרק א', משנה א' המפרש במסכת תמיד כותב שמשמעות המשפט היא שהוא היה בנוי על כיפה עגולה, ולא שגגו היה עגול. וכך הוא כותב:”כלומר לשכת בית המוקד ע"ג לשכה של אבנים הייתה, ובשביל שהכהנים שומרים לשם, בנאוה ע"ג כיפה. דשמירתן צריך לעשותה ע"ג מקום גבוה” הדרומי
נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20

נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20 מייצגת את אורוגוואי בתחרויות כדורגל בין-לאומיות לנוער, בייחוד גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ואליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20. גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 זכייה (1): 2023 סגנות (2): 1997, 2013 מדליית ארד (1): 1979 אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 זכייה (8): 1954, 1958, 1964, 1975, 1977, 1979, 1981, 2017 סגנויות (7): 1971, 1974, 1983, 1992, 1999, 2011, 2023 מדליית ארד (6): 1991, 2007, 2009, 2013, 2015, 2019 נבחרת אורוגוואי בכדורגל מדיה וקבצים בנושא נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20
אנדרו וילסון (צייר)

אנדרו וילסון (באנגלית: Andrew Wilson;‏ 1780 – 27 בנובמבר 1848) היה צייר נוף סקוטי. נולד באדינבורו, למשפחה יעקובית ותיקה. אביו היה ארצ'יבלד וילסון, ואמו אליזבת שילדס. כשהיה צעיר למדי החל ללמוד אמנות אצל אלכסנדר נסמית', ולאחר מכן, בגיל שבע עשרה, נסע ללונדון, שם עבד זמן מה בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. הוא נסע לאיטליה בשנת 1800, וחזר לשם לסיורים נוספים, ולמד את המאסטרים הגדולים. הוא גם ערך סקיצות רבות, בעיקר של האדריכלות בשכונות רומא ונאפולי. וילסון חזר ללונדון ב-1803. הוא ראה את היתרון בייבוא תמונות מהמאסטרים הישנים, וחזר לאיטליה. הוא הגיע לג'נובה, שם השתקע בחסות הקונסול האמריקני ונבחר כחבר באקדמיה הליגורית. כחבר בחברה ההיא הוא נכח כשנפוליאון בונפרטה ביקר בתערוכתה, והתפעל מתמונתו של וילסון. ב-1805 חזר דרך גרמניה ללונדון עם התמונות (מעל חמישים במספר) שרכש. ביניהם היו "הנחש" של רובנס (בגלריה הלאומית של לונדון) והערצת המאגי (בגלריה הלאומית של סקוטלנד) של ג'קופו בסאנו. בשנת 1808 נשא לאישה את רייצ'ל קר, בתו של ויליאם קר, והייתה לו משפחה של ארבעה בנים ושלוש בנות. הבן הבכור היה צ'ארלס הית' וילסון. וילסון השתקע בלונדון, צייר הרבה בצבעי מים, היה אחד מהחברים המקוריים של אגודת הציירים (1808), ושימש לתקופה מסוימת בתפקיד המורה לציור בקולג' הצבאי המלכותי. הוא מונה ב-1818 למאסטר של האקדמיה לנאמנים, עבר לאדינבורו, שם תלמידיו כללו את רוברט סקוט לאודר, ויליאם סימסון ודייוויד אוקטביוס היל. בהיותו בלונדון תרם לאקדמיה המלכותית, ובאדינבורו תמך במוסד המלכותי, שהוא היה מנהלו וגם חבר שותף לאמן. בשנת 1826 הוא קיבל 100 ליש"ט מפיטר ספאלדינג דרך "קרן ספאלדינג", כאות הוקרה על כך שהוא עיצב מחדש את החלק של גני קווין סטריט באדינבורו מול ביתו של ספאלדינג כעשור קודם לכן. סכום זה שווה בסביבות 8,000 פאונד במונחים נוכחיים. עם הכסף הזה, בשנת 1826, הוא לקח את אשתו ומשפחתו לאיטליה. הוא נסע דרומה, ובמשך עשרים השנים שלאחר מכן חי ברומא, פירנצה וגנואה. במהלך תקופה זו ייעץ בענייני אמנות, אסף תמונות עבור לורד הופטון, לורד פמברוק, סר רוברט פיל ואחרים, והיה חלק חשוב בעבודות שסייעו מאוחר יותר בהקמת הגלריה הלאומית של סקוטלנד. הוא גם צייר הרבה בשמן ובצבעי מים. ב-1847, לאחר שעזב את משפחתו באיטליה, הוא ביקר שוב בסקוטלנד, אך ערב חזרתו, הוא מת באדינבורו ב-27 בנובמבר 1848. "Wilson, Andrew (1780-1848)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900. Lee, Sidney, ed. (1900). "Wilson, Andrew (1780-1848)". Dictionary of National Biography. Vol. 62. London: Smith, Elder & Co. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנדרו וילסון (צייר)".
יש חור בדלי (שיר)

"יש חור בדלי" הוא שיר ילדים ובו דיאלוג בין שתי דמויות על אודות דלי דולף. קיימות גרסאות שונות, שכולן מתארות מצב של דרך-ללא-מוצא: דמות אחת אומרת שהדלי דולף, אז השנייה אומרת שצריך לתקן אותו. כדי לתקן את הדלי הדולף צריך קש, אבל הקש ארוך מדי וצריך לקצוץ אותו. כדי לקצוץ את הקש צריך סכין (בגרסה העתיקה ביותר המוכרת וגם בגרסה העברית זה גרזן). אבל הסכין קהה וצריך להשחיז אותה. אז כדי להשחיז את הסכין צריך להרטיב את אבן המשחזת, בשביל להרטיב את אבן המשחזת צריך מים וכדי להביא מים צריך את הדלי. אבל בדלי יש חור. הגרסה המוקדמת ביותר הידועה של שיר זה נמצאת באוסף השירים הגרמני "Bergliederbüchlein, (בערך משנת 1700). במקורות גרמניים מאוחרים יותר השיר מופיע שוב תחת הכותרת "Heinrich und Liese" ומוכר כשיר שמקורו מהֶסֶן, אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה. במאה ה-19 הוא היה מוכר כשיר סטודנטים מסורתי (שיר קומרסיום (אנ')), סוג שירים שהיה נהוג לשיר במהלך חגיגות אקדמיות ונכלל גם בספר של תנועת הנוער הגרמנית ואנדרפוגל. ברל אייבס הקליט את השיר ב-1959 והארי בלפונטה הקליט אותו עם אודטה ב-1960. הביצוע הזה הגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי בספטמבר 1961. בספרו "Where Have All the Flowers Gone: A Singer's Songs, Stories, Seeds, Robberies" (1993), פיט סיגר מתייחס אליו כאל שיר גרמני במקור, "ליבר היינריך". הגרסאות הגרמניות-אמריקאיות הללו כוללות את הדמות הנרי בתור השואל הטיפש ואת ליסה כאשת השכל הישר. את הגרסה העברית של השיר כתב דן אלמגור והיא הוקלטה ב-1961 בביצוע של יוסי בנאי ויונה עטרי בתוכניתם יוסי חזקיונה. בגרסה זו הגבר הוא יוסי והאשה נקראת יונה (כשם הזמרים עצמם). השיר הופיע על תקליטון ישראפון ודורג במקום שני במצעד השירים העבריים בגלי צה"ל, בחודש מארס 1962. לכבוד השיר אנשים חוגגים את יום החור בדלי הלאומי ב-30 במאי מדי שנה מדיה וקבצים בנושא יש חור בדלי בוויקישיתוף Gerhard Heilfurth Manfred Heilfurth, Bergliederbüchlein, Georg Olms Verlag, ISBN 978-3-487-41576-5. (בגרמנית) "HARRY BELAFONTE | full Official Chart History | Official Charts Company". Officialcharts.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) Seeger, Pete (1993). Where Have All the Flowers Gone: A Singer's Songs, Stories, Seeds, Robberies. ISBN 9781881322016. יונה עטרי, יוסי בנאי, אבנר חזקיהו בתוכניתם החדשה יוסי חזקיונה, באתר הספרייה הלאומית יונה עטרי, יוסי בנאי, אבנר חזקיהו – יוסי-חזקי-יונה (1961), באתר סטריאו ומונו יוסי בנאי ויונה עטרי – החור בדלי, סרטון בערוץ "Israphon Music", באתר יוטיוב (אורך: 03:54) אורי חפר, ⁨חוזה לגמרי לא מוזיקלי ⁩, באתר הספריה הלאומית של ישראל | עיתון חרות, ‏13 באפריל 1962 "NATIONAL HOLE IN MY BUCKET DAY - May 30 - National Day Calendar". 30 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה)