laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלו דיארה

אלו דיארה (בצרפתית: Alou Diarra; נולד ב-15 ביולי 1981) הוא כדורגלן עבר צרפתי ממוצא מאלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, וכיום עוזר מאמן נוער בקבוצת לאנס. בעברו היה שחקן בנבחרת צרפת, בה ערך 44 הופעות. דיארה התחיל את הקריירה שלו בלוהאנס-קוז'ו שם שיחק רק 3 משחקים. בשנת 2000 עבר לגרמניה שם שיחק בבאיירן מינכן. לאחר שנה הושאל לפרייבורג. בקיץ 2002 עבר לליברפול האנגלית לשנתיים, במהלכם הושאל לעונת 2002/2003 לה האבר ולעונה לאחר מכן לבסטיה. לקראת 2004/2005 עבר ללאנס. בלאנס שיחק שנתיים בהם שותף כמעט בכל משחקי הקבוצה בהם הרשים מאוד מה שעניין את רומא, אך בסופו של דבר עבר לאולימפיק ליון כמחליפו של מחמדו דיארה. בליון במהרה מאוד דיארה לא הצליח להשתלב ונהיה ממורמר, אך בכל זאת זכה בעונת 2006/2007 עם הקבוצה באליפות צרפת. בכך זכה דיארה בתוארו הראשון בקריירת המועדונים שלו, ושני בסך הכל בקריירה. בקיץ 2007 עבר לבורדו תמורת 7.75 מיליון אירו. את שערו הראשון במדי בורדו כבש נגד מץ ב-29 באוגוסט 2007. בבורדו זכה דיארה באליפות צרפת ובגביע הליגה הצרפתי בעונת 2008/2009. ב-4 ביולי 2011 חתם דיארה על חוזה לשלוש שנים אצל סגנית אלופת צרפת, מרסיי. בקיץ 2012 חתם דיארה לשלוש שנים בווסטהאם יונייטד העולה החדשה לפרמיירליג, תמורת 2 מיליון ליש"ט. ב-31 בינואר 2013 הושאל לסטאד רן. לאחר חצי עונה בסטאד רן, חזר לווסטהאם בה שותף בשמונה משחקים. בסוף העונה עזב את הקבוצה. ב-23 בפברואר 2015 חתם בצ'רלטון אתלטיק מהצ'מפיונשיפ עד סוף העונה. דיארה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת ב-2004. בגמר מונדיאל 2006 נגד איטליה עלה כמחליף במקומו של פטריק ויירה. דיארה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ובסגל ליורו 2012 שנערך בפולין ואוקראינה. באיירן מינכן הגביע הביניבשתי: 2001 ליון הליגה הצרפתית הראשונה: 2007 בורדו הליגה הצרפתית הראשונה: 2009 גביע הליגה הצרפתית: 2009 הסופר קאפ הצרפתי: 2008, 2009 נבחרת צרפת מונדיאלים: מקום שני במונדיאל 2006 מדיה וקבצים בנושא אלו דיארה בוויקישיתוף אלו דיארה, באתר Transfermarkt אלו דיארה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אלו דיארה, באתר Soccerway אלו דיארה, באתר BDFutbol אלו דיארה, באתר WorldFootball.net אלו דיארה, באתר National Football Teams אלו דיארה, באתר FootballDatabase.eu אלו דיארה, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דף השחקן באתר Sitercl נשיא מארסיי: "ליון בכיינים", באתר וואלה, 16 באוקטובר 2006 אוריאל דסקל, ‏חמש ליגות, 2,230,000,000 אירו. החלון נסגר, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2007 העברות בעולם - 11.8, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2012
חבורת איינשטיין

האם התכוונתם ל... חבורת איינשטיין (פיזיקה) – חבורת הטרנספורמציות ההפיכות של החלל-זמן, שסימונה המתמטי   GL 4 ⁡ ( R ) {\displaystyle \ \operatorname {GL} _{4}(\mathbb {R} )} חבורת איינשטיין (סדרת אנימציה) – סדרת אנימציה
איון

האם התכוונתם ל... איוּן (פיזיקה) – אניהילציה, תהליך ביטול הדדי של חלקיק ואנטי-חלקיק המשחרר אנרגיה רבה אַיוֹן – משחק תפקידים המוני ברשת איוֹן (גאוגרפיה) – אי זערורי; באנגלית - Islet איון (קומיקס) – דמות בדיונית מחוברות הקומיקס "גרין לנטרן" של DC קומיקס איון (מחזה) – מחזה יווני עתיק שנכתב על ידי אוריפידס איון על ידי מושבעים – הליך משפטי איון מאת אפלטון איון בר – משורר, הוצאת פרדס הוציאה את ספר שיריו "זהויות" 2014 איון (אל) – אל מהמיתולוגיה היוונית (אנ') איון (אי) – אי בצפון-מזרח סיביר (בצ'וקוטקה), בים סיביר המזרחי איון של אלקטרון ופוזיטרון יון
תרנגול סרי לנקה

תרנגול סרי לנקה או תרנגול ציילון (שם מדעי: Gallus lafayetii) הוא עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים. תרנגול זה הוא מין אנדמי המצוי בסרי לנקה בלבד. תרנגול זה דומה מאוד במראהו לתרנגול מבוית. אורכו של הזכר כ-70 ס"מ, נוצות גופו אדומות-כתומות, נוצות הזנב שחורות עם גוון מטאלי ירוק וכרבולתו אדומה. הנקבה קטנה בהרבה. אורכה כ-35 ס"מ, וצבעה חום. התרנגול שוכן ביערות, וניזון מדגנים ומעלים אך גם מבעלי חיים קטנים כמו תולעים וצרצרים. תרנגול סרי לנקה הוא הציפור הלאומית של סרי לנקה. מין זה מתרבה בשיטת הפוליאנדריה: קבוצק קטנה של תרנגולים, לרוב אחים, מחזרת אחר נקבה אחת. הנקבה בוחרת את זכר האלפא מתוך הקבוצה ומזדווגת אתו. לאחר מכן, בזמן הדגירה, זכר האלפא שומר על הדוגרת במרחק קטן ממנה ואילו זכרי הבטא שומרים על הטריטוריה באופן היקפי. מדיה וקבצים בנושא תרנגול סרי לנקה בוויקישיתוף תרנגול סרי לנקה, באתר ITIS (באנגלית) תרנגול סרי לנקה, באתר NCBI (באנגלית) תרנגול סרי לנקה, באתר GBIF (באנגלית) Grouw, Hein van, Dekkers, Wim & Rookmaaker, Kees (2017). On Temminck’s tailless Ceylon Junglefowl, and how Darwin denied their existence. Bulletin of the British Ornithologists’ Club (London), 137 (4), 261-271. ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. תרנגול סרי לנקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נתן אקסלרוד

נתן אקסלרוד (7 באפריל 1905 – 6 באוקטובר 1987) היה מאבות תעשיית הקולנוע בארץ ישראל. נתן אקסלרוד נולד בשנת 1905 בעיירה דוברובנה שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית וכיום בבלארוס, למשפחת מהפכנים יהודים. בפרוץ הפוגרומים ברחה המשפחה לפולטבה שבאוקראינה. ברוסיה היה פעיל ציוני ואסיר ציון. עלה לארץ ישראל בשנת 1926. החל להפיק סרטים עבור שלטונות המנדט וכן עבור הסוכנות היהודית. בסוף שנות העשרים עבד בחברת סרטים בשם "סרטי מולדת" של ירושלים סגל. החברה הפיקה כותרות בעברית לסרטים אילמים, פרסומת ותיעוד על אירועים חשובים בחיי היישוב. במסגרת זו ניסה אקסלרוד ליצור סרט עלילתי ("החלוץ", במאי: אלכסנדר פן, מפיק: ירושלים סגל, צלם: נתן אקסלרוד) ונכשל. כנגד זה יש חשיבות לסרטי הפרסומת שכמה מהם היו בעלי סיפור, גיבור ועלילה (כנראה שביים אותם ירושלים סגל). בשנת 1932 צילם אקסלרוד את הסרט "ויהי בימי" – קומדיה קצרה על רקע חגיגות העדלאידע, בבימויו והפקתו של חיים הלחמי ובעיצובו האמנותי של צבי גולדין. זה היה הסרט העלילתי הקצר הראשון שהופק בארץ ישראל, במימון פרטי ובכוח אדם מקומי, לקהל של קוני כרטיסים. בשנת 1933 צילם את הסרט "עודד הנודד", גם הוא בבימויו והפקתו של הלחמי ועיצובו האמנותי של גולדין, שהיה הסרט העלילתי הראשון באורך מלא בארץ ישראל. הסרט זכה להצלחה קופתית. בשנת 1935 יסד אקסלרוד חברה בשם "סרטי כרמל" שהפיקה את יומן כרמל, שהיה יומן חדשות שבועי אילם. בשנת 1936 הפך היומן למדבר. היומן תיעד את כל המתרחש ביישוב וצילומיו מהווים מקור רב ערך לתולדות היישוב. בשנת 1936 הפיק וצילם את הסרט "מעל החורבות". אקסלרוד היה היחיד שצילם במצלמת קולנוע את טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ביום 14 במאי 1948. בתקופה שלאחר קום המדינה המשיך אקסלרוד בהפקת היומן וכן הפיק סרטי קולנוע שלא זכו להצלחה גדולה, כדוגמת הסרט "דן וסעדיה". כן הפיק את הסרט "הבו בנות לאילת" (1964). הפקת יומן כרמל נפסקה שנים אחדות לאחר קום המדינה, לאחר שלא יכול היה לעמוד בתחרות עם יומני גבע שנוסדו באותה עת. בשנת 1984 זכה בתואר עמית כבוד של המחלקה לקולנוע בבית צבי. היה אח באחים נאמנים ובבונים החופשיים. אקסלרוד היה נשוי לעורכת הסרטים ילידת ברזיל, לאה לבית וקסלר (1913–2011). לשניים נולדו ארבעה בנים. לאה שימשה כעורכת הראשית באולפני הרצליה. במסגרת פסטיבל דוקאביב הוקרן סרטו התיעודי של אבי וייסבלאי, "האישה עם מצלמת הקולנוע", העוסק בלאה אקסלרוד. היה חבר בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשים בארץ ישראל. נתן אקסלרוד נפטר בשנת 1987. על שמו רחוב בעיר תל אביב. 'אכסלרוד, נתן', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 44. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא נתן אקסלרוד בוויקישיתוף נתן אקסלרוד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נתן אקסלרוד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נתן אקסלרוד, באתר ספר הקולנוע הישראלי נתן אקסלרוד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נתן אקסלרוד, דף שער בספרייה הלאומית נתן אקסלרוד, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים אוסף יומני כרמל - נתן אקסלרוד בערוץ YouTube של ארכיון המדינה/הסינמטק לאה אקסלרוד, רעיתו של נתן, סרטון באתר יוטיוב נתן אקסלרוד נואם. מתוך "מצלמה עברית" בהפקת הטלוויזיה החינוכית (התחלה 1:10 עד 1:31) נתן אקסלרוד בהשקת יומני כרמל הקוליים, 1936, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים נתן אקסלרוד (1905-1987), מתוך: נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי - פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל, באתר "סינמטק".
דניאל דיחס

דניאל דיחס גרסיה (בספרדית: Daniel Diges García;‏ נולד ב-17 בינואר 1981), הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון, זמר, מלחין, כותב ונגן פסנתר ספרדי. דיחס נולד בעיר אלקלה דה אנארס בקהילה האוטונומית מדריד בספרד. בנעוריו החל לשחק בהצגות בחברת התיאטרון “TELA”‏ ("Teatro Escuela Libre de Alcalá de Henares"), שבעיר הולדתו. במקביל להופעתו בתחילה בתיאטרון שבעיר הולדתו, כיכב במספר פרסומות. לאחר מכן, בשנים 1999-2000, עלה מעמדו כשחקן כאשר כיכב בדרמת הנעורים הספרדית "Nada es para siempre". במהלך ארבע השנים שלאחר מכן הנחה בספרד תוכניות ילדים: "Megatrix" בשנים 2001-2003, ו-"Max Clan" בשנים 2003-2004. במקביל המשיך להופיע בתפקידים משניים בסדרות טלוויזיה: בשנת 2002 בסדרה Hospital Central הנחשבת לפופולרית מאוד בספרד, בשנת 2003 בסדרה "Ana y los siete", בשנת 2005 שיחק בשני פרקים בסדרה Aquí no hay quien viva (שנחשבת לאחת הסדרות הפופולריות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית) ובשנים 2005-2006 בסדרה "Agitación +IVA". את הקריירה שלו בתיאטראות גדולים החל בשנת 2005. הוא שיחק במחזות הזמר: "En Tu Fiesta Me Colé" ו-"Hoy No Me Puedo Levantar". בשנים 2007-2008 שיחק בהפקה ספרדית למחזה: "We Will Rock You". בשנים 2008-2009 כיכב בהפקה הספרדית למחזה ולסרט האמריקאי "High School Musical". משנת 2009 הוא משחק בהפקה הספרדית למחזמר "מאמה-מיה", המבוסס על שיריה של להקת הפופ השוודית "אבבא". בשנת 2010 זכה עם השיר "Algo pequeñito" ("משהו קטנטן") בתחרות הלאומית בשם "Eurovisión: Destino Oslo" שערכה ספרד לבחירת נציגות לתחרות אירוויזיון 2010. כך ייצג את ספרד היישר בגמר תחרות האירוויזיון שנערך ב-29 במאי, מכיוון שספרד היא אחת המממנות העיקריות של התחרות ולכן אינה צריכה להשתתף קודם בשלב חצי הגמר שקיים בתחרות בשנים האחרונות. השיר סיים רק במקום ה-15 מתוך 25 שירים, עם 68 נקודות. אולם בתחרות הלאומית בספרד קיבל דיחס את מרב הקולות גם מהציבור וגם מצוות השיפוט שהיוו יחד את ההצבעה. השיר זכה לביקורות חיוביות בציבור והגיע למקום ה-16 בטבלת מצעד השירים הרשמית של ספרד. השיר גם קיבל סיקור נרחב במספר אתרי אינטרנט על ההכנות, הכוריאוגרפיה ועל קליפים נוספים שהכין דיחס לשיר. בספרד התאגדה קבוצה גדולה של מעריצי האירוויזיון ומעריצים של הזמר, שהכינה קליפ משלה לשיר, כשהם רוקדים ברחובות העיר מדריד ובסוף הקליפ גם דיחס עצמו מופיע. בנוסף, בחירתו לאירוויזיון הביאה לכך שאחת מארבע חברות התקליטים הגדולות בעולם, "וורנר מיוזיק גרופ", הזמינה אותו להיות מיוצג אצלה, ובתאריך 18 במאי 2010 הוא הוציא תחת חסותה את האלבום "דניאל דיחס" על שמו, שבו כתב את מרבית השירים. האלבום כולל גם שתי גרסאות נוספות לשירו באירוויזיון וגרסאות כיסוי בספרדית לשירים הידועים: "Just the Way You Are" ("בדיוק כפי שאת") של בילי ג'ואל, "Everything" ("הכל") של מייקל בובלה ו-"Angels" ("מלאכים") של רובי ויליאמס. בשנת 2007 זכה ב-"פרס תיאטרון המחזמר" כשחקן פורץ הדרך הטוב ביותר בהפקה ""Hoy No Me Puedo Levantar", שהוצגה בספרד ובמקסיקו. בשנת 2010 זכה ב-"פרס התיאטרון הלאומי" כשחקן הטוב ביותר במחזות-זמר בספרד. מדיה וקבצים בנושא דניאל דיחס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דניאל דיחס דניאל דיחס, ברשת החברתית פייסבוק דניאל דיחס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאל דיחס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל דיחס, באתר ספוטיפיי דניאל דיחס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דניאל דיחס, באתר דיזר דניאל דיחס, באתר Yandex.Music (ברוסית) דניאל דיחס, באתר Discogs (באנגלית) דניאל דיחס, באתר Songkick (באנגלית) דניאל דיחס, באתר Genius
קורסיקאית

קורסיקאית (Lingua corsa ,Corsu) היא שפה מקבוצת השפות הרומאניות במשפחת השפות ההודו אירופיות. השפה קרובה במיוחד לאיטלקית וזוהי השפה המסורתית של תושבי האי קורסיקה, והייתה זמן רב השפה המדוברת היחידה באי עד שנקנה על ידי צרפת בשנת 1768. כיום רוב תושבי האי דוברים צרפתית כשפת אם, אך כמחציתם דוברים קורסיקאית ברמה כלשהי. סאסארזה מדיה וקבצים בנושא קורסיקאית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שריפה לונה

שרִיפה לונה (Sheryfa Luna; בשמה המקורי Chérifa Babouche, נולדה ב-25 בינואר 1989 ב-Évreux, צרפת) היא זמרת צרפתייה השרה בסגנון רית'ם אנד בלוז מודרני. היא זכתה במקום ראשון בעונה ה-4 של Popstars (הגרסה הצרפתית) באוקטובר 2007. אביה הוא אלג'יראי ממוצא בֶּרברי ואמה צרפתייה. ב-14 פברואר 2008 נולד בנה, ונוס ג'וניור. שריפה לונה הוציאה בנובמבר 2007 את אלבומה הראשון, "שריפה לונה", שנמכר בלמעלה מ-350,000 עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב. הסינגל הראשון מהאלבום נקרא: "Quelque part" (איפה-שהוא). הסינגל השני, "Il avait les mots" (היו לו את המילים) זכה להצלחה משמעותית (כמות צפיות גבוהה מ-100 מיליון ביוטיוב). הסינגל השלישי נקרא: "D'ici et d'Ailleurs" (מכאן וממקום אחר) שיצא במרץ 2008. באותה שנה היא הקליטה דואט: "Comme avant" (כמו קודם) עם הזמר הצרפתי Mathieu Edward. בגיל 19 הוציאה שריפה לונה את אלבומה השני, "ונוס" (על שם בנה הבכור) ובו 14 שירים. האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים. הסינגל הראשון מהאלבום נקרא: "Si tu n'étais plus là" (אם לא היית פה יותר). הסינגל השני נקרא: "Ce qu'ils aiment" (מה שהם אוהבים) והסינגל השלישי נקרא: "Je reviendrai" (אני אחזור). האלבום השלישי של שריפה נקרא: "Si tu me vois" (אם אתה רואה אותי) והסינגל הראשון מאלבום זה נקרא: "Tu me manques" (אתה חסר לי). האלבום ה-4 שלה: "Petite Fée De Soie" (משנת 2012) לא הצליח כמתוכנן ומכר כ-5,000 עותקים. בשנת 2013 הודיעה שריפה במפתיע שהיא מפסיקה את קריירת השירה שלה. "היום אנחנו לא מתפרנסים כמו שהתפרנסנו לפני. אני רוצה חידוש למשהו לגמרי אחר. אני מתרחקת מעולם התקשורת", אמרה שריפה בריאיון לאתר NRJ12. בשנת 2016, הודיעה שריפה בת ה-27 על חזרתה לעולם המוזיקה עם הסינגל "Wonder Human" שהופק על ידי T prod. השיר הוקדש לשני הבנים שלה: ונוס ג'וניור ואיברהים. בשנת 2023 הודיעה שתצא לסיבוב הופעות ברחבי צרפת, בראיון לאתר הצרפתי OUEST FRANCE (צר') היא ציינה: "אני הולכת לסיבוב הופעות בצרפת כדי לראות את הקהל שלי שוב. במקביל אהיה גם בסטודיו. אני מכינה שירים חדשים, אבל אני לא רוצה להבטיח אלבום כרגע, כדי לא להפעיל על עצמי שום לחץ". 2007: Sheryfa Luna 2008: Venus 2010: Si tu me vois 2012: Petite Fée De Soie 2007: Quelque part Il avait les mots 2008: D'ici et d'ailleurs Comme avant (דואט עם הזמר Mathieu Edward) Si tu n'étais plus là 2009: Ce qu'ils aiment (Say (À l'infini - דואט עם OneRepublic Je reviendrai 2010: Tu me manques Yemma (All Alone (Est-ce qu'un jour עם הזמר Quentin Mosimann 2011: Viens avec moi 2012: M'envoler Le temps court 2016: Wonder Human מדיה וקבצים בנושא שריפה לונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שריפה לונה (בצרפתית) שריפה לונה, ברשת החברתית פייסבוק שריפה לונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שריפה לונה, ברשת החברתית אינסטגרם שריפה לונה, סרטונים בערוץ היוטיוב שריפה לונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שריפה לונה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) שריפה לונה, באתר ספוטיפיי שריפה לונה, באתר AllMusic (באנגלית) שריפה לונה, באתר MusicBrainz (באנגלית) שריפה לונה, באתר דיזר שריפה לונה, באתר Yandex.Music (ברוסית) שריפה לונה, באתר Discogs (באנגלית) שריפה לונה, באתר Songkick (באנגלית) שריפה לונה, באתר Genius שריפה לונה, באתר בילבורד (באנגלית) שריפה לונה, באתר אמזון מיוזיק Ouest-France, Sheryfa Luna, ancienne gagnante de Pop stars, sera en concert samedi dans les Côtes-d’Armor, Ouest-France.fr, ‏2023-09-22 (בצרפתית)
תפילות לבובי

תפילות לבּוֹבִּי (באנגלית: Prayers for Bobby) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2009 בכיכובם של סיגורני ויבר וראיין קלי המבוסס על סיפור אמיתי - סיפורה של מרי גריפית', אמא לבן הומו שהתאבד בשל עקשנותה "לרפא" אותו. לאחר מות בנה הפכה מרי גריפית' לפעילה במאבק למען סובלנות כלפי הומואים, לסביות ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בארצות הברית. הסרט מבוסס על הספר Prayers for Bobby: A Mother's Coming to Terms with the Suicide of Her Gay Son מאת לירוי פ' ארונס (אנ'), שראה אור ב-1996 (ראה אור בתרגום לעברית ב-2011 בשם "תפילה לבובי"). הסרט היה מועמד לשני פרסי אמי בטקס ה-61 שהתקיים בשנת 2009, וסיגורני ויבר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בו. הסרט עצמו זכה בפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. מרי גריפית' (סיגורני ויבר) היא נוצרייה אדוקה שמגדלת את ילדיה על פי משנתה השמרנית של הכנסייה הפרסביטרית. כאשר בנה בובי (ראיין קלי) מגלה לאחיו הגדול שיש לו נטיות הומוסקסואליות, משתנים חיי המשפחה. מרי מאמינה שאלוהים יכול לעקור מבנה את יצרו הרע. היא פונה לעזרת הכנסייה ולפסיכיאטרית העוסקת בטיפולי המרה. בובי משתף בתחילה פעולה עם אמו על מנת לרַצותה, אך משהוא מגלה שמשיכתו לגברים אינה משתנה, הוא מתרחק מהמשפחה ומנסה למצוא מחסה אצל דודניתו. חוסר הקבלה של אמו והקונפליקט האמוני נוכח נטייתו המינית מביאים את בובי לשים קץ לחייו. לאחר מות בנה, מתחילה מרי להטל ספק בדברי הכנסייה. היא מגלה כי יש אנשים דתיים אשר סובלניים להומואים ולסביות, ויוצרת קשר עם ארגון הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים (PFLAG), המספק תמיכה להורים של הומואים ולסביות. מרי מכירה בכך שהתנהגותה החמירה את מצוקת בנה ותרמה להתאבדותו. היא הופכת לפעילה במאבק לסובלנות ולזכויות להט"ב. אתר האינטרנט הרשמי של תפילות לבובי (באנגלית) תפילות לבובי, ברשת החברתית פייסבוק "תפילות לבובי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תפילות לבובי", באתר נטפליקס "תפילות לבובי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תפילות לבובי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לירוי ארונס, תפילה לבובי: סיפורה של אם המנסה להשלים עם התאבדות בנה ההומוסקסואל (מאנגלית: דנה אלעזר-הלוי), ירושלים: כרמל, 2011. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אק ולוראן פורסל

ז'אק ולוראן פורסל (בצרפתית: Jacques et Laurent Pourcel ; נולדו ב-13 בספטמבר 1964) הם השפים והבעלים של מסעדת ז'ארדן דה סאנס (בצרפתית: Le Jardin des Sens (משמעות השם היא גן החושים)) היא מסעדה ורלה א שאטו בעיר מונפליה, בירת חבל לנגדוק, צרפת, שלה היו שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום בשנים 2006-1998. ז'אק ולוראן פורסל הם תאומים, בנים למשפחת כורמים. לוראן, שנמשך לבישול, עזב בגיל 16 את בית הספר התיכון והלך ללמוד בבית ספר למלונאות במונפליה, ז'אק הצטרף אליו כעבור שנה. ז'אק עבד שנתיים במסעדה מקומית בעלת כוכב במישלן, התלמד שנתיים במסעדתו של מישל טראמה, שנה אצל מארק מנו ולבסוף שהה שנתיים אצל פייר גאנייר במסעדתו הראשונה בסנט אטיין, השף שהשפיע עליו יותר מכל, שם התמחה בדגים וקינוחים. לוראן עבד ארבע שנים אצל מישל בראס שם התמחה בבשר, אחר כך התלמד אצל אלן שאפל ובכמה מסעדות קטנות בסביבה. ב-1988 הקימו בחורבה נטושה את המסעדה ועם מימון של בעל הון הקימו את המלון. באוקטובר 1997 הכתיר אותם מדריך הגו מיו כ"טבחי השנה" 1998 ונתן להם 18 נקודות. במרץ 1998, בהיותם בני 33, קיבלו שלושה כוכבים במדריך מישלן לשנת 1998. ב-2006 הוריד להם המישלן כוכב, מאז ועד היום (2011) מחזיקה המסעדה בשני כוכבים במישלן. ז'ארדן דה סאנס נבחרה למקום 30 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2002. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. ז'אק עוסק ביחסי הציבור ומנהל את המסעדה, לוראן מנהל את המטבח, את המנות הם יוצרים יחדיו. המסעדה מגישה מטבח עונתי, המדגיש את המוצרים, עם זיקה למתכוני ומנות האזור ובעל גישה יצירתית. ברלה א שאטו 12 חדרים ו-2 דירות. הם הקימו בפריז את מסעדת מזון בלאנש (Maison Blanche). בראשית העשור הראשון של המאה העשרים ואחת הם פתחו את מסעדת Sens & Bund בשאנגחאי. בשלהי העשור הראשון הם פתחו את מסעדת D'Sens בבנגקוק ובבעלותם גם מסעדה בטוקיו. Jacques et Laurent Pourcel, Cuisine en duo, Hachette Littérature, Paris, 2001. Jacques et Laurent Pourcel, Les calamars grillés à la plancha, Gerard Guy, coll. « La cuisine des poètes », 2001. Jacques et Laurent Pourcel, "Transparences en duo ",Editeur Solar ,octobre 2008 Jacques et Laurent Pourcel, À Table ! par Jean Follain, Fata Morgana, St-Clément-de-Rivière, 2009. Jacques et Laurent Pourcel, Une plume, deux toques, Glénat, 2010. ספרם שתורגם לאנגלית Pourcel Brothers Cookbook: Our Recipes from La Compagnie des Comptoirs, Hachette Illustrated UK (February 28, 2005). אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, 2000. עמ' 431-423. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 104. Rudolph Chelminski, 2005. The Perfectionist : Life and Death in Haute Cuisine (Gotham/Penguin), pp. 320, 321, 332. דף מסעדת ז'ארדן דה סאנס עם קישורים לכתבות באתר dininginfrance דף מסעדת Sens & Bund עם קישורים לכתבות באתר dininginfrance מסעדת מזון בלאנש האתר הרשמי של ז'ארדן דה סאנס מסעדת סנס אנד סבאור בטוקיו ז'ארדן דה סאנס במקום ה-30 בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2002 מסעדת ז'ארדן דה סאנס במדריך השולחנות הגדולים בעולם
בית סטוקלט

בית סטוקלט (בהולנדית: Stocletpaleis, בצרפתית: Palais Stoclet) היא אחוזה פרטית, אשר נבנתה בידי האדריכל האוסטרי יוזף הופמן בין השנים 1905 ל-1911 בבריסל שבבלגיה, עבר הבנקאי וחובב האמנות אדולף סטוקלט, ונחשבת ליצירת המופת של הופמן. בית סטוקלט נחשבת לאחת האחוזות הפרטיות המפוארות והמעודנות ביותר במאה ה-20. בשנת 1904 מינו אדולף סטוקלט ואשתו סוזאן את האדריכל האוסטרי יוזף הופמן ואת חברת "ויינר", כדי לתכנן, לבנות ולרהט את הבית והגן, הנחשבים כיחידה אחת. בית סטוקלט הוקם בשדרות דה-טרוורן בבריסל. המבנה א-סימטרי ומדגים בתוכניתו את סגנון הבניה המודרנית, דבר הבא לידי ביטוי בקירות החיצוניים הצבועים לבן ופינות הבית הצבועות בגוון ארד. המגדל שמעל גרם המדרגות הראשי נושא פנס ארד מעוטר, שפוסל על ידי פרנץ מצנר. פנים הבית עוצב בלוחות שיש ועבודות אמנות, הכוללות עיטורי פסיפס שנעשו בידי גוסטב קלימט. שילוב האדריכלות והאומנות הוא דוגמה לגזאמטקונסטוורק ולאר נובו. הסקיצה של המבנה שהוכנה על ידי קלימט, שמורה במוזאון האומנות בווינה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא ברור מהי המחלוקת המשפטית; ומה חשיבותה הנציקלופדית; וכיצה נפתרה; ובאיזה אופן זה קשור לקיטלוג הרהיטים. במשך מספר שנים היה הנכס מושא למחלוקת משפטית בין יורשי הבית לבין הרשויות בבריסל, ושוויו של הבית על תכולתו ההיסטורית, הוערך ביותר משלושים מיליון אירו. למרות התנגדות היורשים, קטלגו הרשויות בבריסל את כל הרהיטים בבית כדי לאפשר את הכנת תיק המועמדות במטרה להופכו לאתר מורשת עולמית. הקטלוג, שהיה הראשון מסוגו בבלגיה, הושלם בנובמבר 2006, וכלל מידע אודות 277 פריטים שונים. ב-27 ביוני 2009 הוכרז הבית כאתר מורשת עולמית. מדיה וקבצים בנושא בית סטוקלט בוויקישיתוף Palais Stoclet, the Total Work of Art Sharp, Dennis (2002). Twentieth Century Architecture (p. 44). Mulgrave: Images Publishing Group. תמונות של המבנה מתחילת המאה ה-20 ערך זה הוא קצרמר בנושא בלגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלון קרלטון (קאן)

האינטרקונטיננטל קרלטון בקאן (באנגלית: The InterContinental Carlton Cannes) הוא מלון יוקרה בן 338 חדרים שנבנה ב-1909, הממוקם ברחוב La Croisette 58 בקאן שבריביירה הצרפתית והוכרז בידי ממשלת צרפת כבניין היסטורי לאומי. כחלק מקבוצת המלונות אינטרקונטיננטל, קרלטון מפורסם בכך שהוא מארח את כוכבי תעשיית הסרטים מרחבי תבל במהלך פסטיבל הסרטים השנתי הנערך בקאן. המלון גם מוצג בווידאו קליפ הידוע של אלטון ג'ון משנת 1983 לסינגל "I'm Still Standing". וחזיתו ותוכו הופיעו בווידאו קליפ של ניו אורדר משנת 1993 לסינגל "World ‏(The Price of Love)". המלון גם שימש כאתר צילומים לסרטו של אלפרד היצ'קוק "לתפוס גנב" בכיכובם של גרייס קלי וקרי גראנט. בעת שהותה במלון קרלטון במהלך פסטיבל הסרטים בקאן של שנת 1955, השחקנית זוכת פרס האוסקר גרייס קלי הצטלמה ונפגשה עם רנייה השלישי, נסיך מונקו, מה שהוביל לבסוף לנישואים בשנת 1956 ולהפיכתה לנסיכה גרייס. כיפותיו המיוחדות של קרלטון בשתי הפינות המביטות אל הים תוכננו כדי לדמות את שדיה של קרולינה אוטרו (Caroline Otero), לה בל אוטרו ("La Belle Otero"), הקורטיזנה של הריביירה הצרפתית במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה. הקומה השביעית המהודרת של קרלטון היא המסעדה הקרויה La Belle Otero לכבודה. בנוסף אליה יש זוג מסעדות פחות פורמליות לה קוט (La Côte) ולה בראסרי (La Brasserie), בקומת הקרקע. המלון התפרסם גם ב-1994, כשהתרחשה בו אחת הגנבות הגדולות בהיסטוריה. לפי הדיווח נגנבו תכשיטים בשווי של 43 מיליון דולר מחנות התכשיטים של המלון. גם הגנבים וגם התכשיטים לא נמצאו עד עצם היום הזה. מדיה וקבצים בנושא מלון קרלטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון קרלטון האתר הרשמי של אינטרקונטיננטל מלון קרלטון (בצרפתית)
מנוחה בקרמן

מנוחה בקרמן (נולדה בשנת 1954) היא סופרת ועורכת דין ישראלית חרדית. פרסמה סיפורים גם בשם העט ב. מנוחה. נולדה בישראל לרב דב צבי רוטשטיין ולדבורה שקול, בתו של הרב ישראל יצחק שקול. בהיותה בת תשע עברה להתגורר בחו"ל עם משפחתה למשך שש שנים. בשנת 1981 הוציאה לאור את ספרה הראשון, "ילדי שי מגלים תושיה", הספר הראשון בסדרת "ילדי שי". הספר היה יוצא דופן בספרות החרדית, שקהל קוראיה לא היה רגיל לסוגה הזאת, והפך לרב-מכר בציבור החרדי. מאז הוציאה עשרות ספרים לכל הגילאים. בקרמן כתבה גם ארבעה ספרים למבוגרים. בספריה היא נוגעת לעיתים גם בנושאים רגישים, בהם כאלה הנחשבים טאבו בעולם החרדי: גירושין, מוות, אימוץ, חזרה בתשובה, שידוכים, נישואי תערובת, סחר בנשים והתמכרות לסמים. בשנת 2007 התקבלה ללשכת עורכי הדין, ופתחה משרד עורכי דין עצמאי. ספרי ילדים הספרים לילדים כוללים מספר סדרות: הספרייה שלי – עולם של מידות וידע – כולל 30 ספרים לגילאי 3-7. שמות הגיבורים: דינה-די, שולי ומולי, ומיכאל. אלו ספרים אלבומיים, מעוטרים בציורים, כתובים בצורה קלה, בעלי מסר חינוכי. בסדרה נכלל גם הסיפור כפר העצבניה. מרגיש לי - 12 ספרים לגילאי 4-7. לילדי הגן, בכתב גדול וברור. חינוך עם חיוך – סדרה בת 15 ספרים לגילאי 4-8, כתובים בחרוזים ובהומור, עם מסר חינוכי, שלוה בחוה הוא אחד הספרים המפורסמים בסדרה זו. לב הזהב – 10 ספרים לגילאי 5-10. הספרייה הקטנה – 30 ספרים לגילאי 4-8, בפורמט קטן, המיועדים לילדים שזה עתה רכשו את מיומנות הקריאה. הספרייה לפעוטות – 6 ספרים קשיחים לתינוקות בגילאי 0-3. אוצר קטנטן – 12 ספרים קשיחים לתינוקות בגילאי 0-3. ספרים לנוער סדרת "ילדי שי" לבני הנוער מונה 12 ספרים. הסדרה נחשבת פופולרית בציבור החרדי ויצאה לאור בכמה מהדורות. ספרים למבוגרים במותה נתנה לי את חיי: התפרסם במקור בהמשכים במוסף "יתד נאמן" לנשים. תמצית העלילה: חני גרינברג, בתם הבכורה של משפחה חרדית ליטאית עומדת להתארס עם בחור ישיבה חרדי. מעט לפני האירוסים מגלה חני שאמה האמיתית היא אישה לא יהודייה מלונדון שילדה אותה מחוץ לנישואים והחליפה אותה, בשיתוף פעולה עם המיילדת, עם בתם של זוג חרדי שנפטרה בלידה, ללא ידיעת הזוג, מה שאומר שהיא גויה. השידוך מתבטל, והידיעה מכניסה את המשפחה למשבר. הספר מתאר את לבטיה של חני באשר לגיור והאם ברצונה לשמור תורה ומצוות. שולינקה – ילדה קטנה של אמא שולינקה – ילדה גדולה של אבא סיפורים קצרים אתר האינטרנט הרשמי של מנוחה בקרמן רשימת הפרסומים של מנוחה בקרמן, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של מנוחה בקרמן, בקטלוג הספרייה הלאומית (באנגלית) מנוחה בקרמן, דף שער בספרייה הלאומית