laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמיליה מרקוש

אמיליה מרקוּש (בהונגרית: Márkus Emília;‏ 10 בספטמבר 1860 – 24 בדצמבר 1949) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע הונגריה. היא הייתה בת אצולה והפכה לדיווה של התיאטרון ההונגרי בשלהי המאה ה-19 ובשנים הראשונות של המאה ה-20. מרקוש זכתה בכינוי "הפלא הבלונדיני" ובקריירה בת 70 שנה על במת התיאטרון, שיחקה תפקידים מן הרפרטואר הקלאסי והמודרני וזכתה בשיאי הצלחה בקרב הקהל במיוחד הודות לגילום גיבורות של מלודרמות צרפתיות שוברות קופות, זוכה בתואר "חברה לנצח של התיאטרון הלאומי של בודפשט". מרקוש נולדה בשנת 1860 בסומבטהיי. אחיה יוז'ף מרקוש היה לימים ראש עיר הבירה בודפשט. בשנת 1882 התחתנה עם המוזיאולוג, מבקר האמנות והפוליטיקאי, קארוי פולסקי, בנו של הפוליטיקאי והמוזיאולוג פרנץ פולסקי. מאז נהגה לקרוא לעצמה "אמיליה פ. מרקוש". בשנת 1883 נולדה בתם הראשונה, טרזה ובשנת 1891 נולדה בתם השנייה, רומולה. רומולה נישאה לרקדן הבלט הרוסי ואצלב ניז'ינסקי. לאחר 17 שנות נישואין לפולסקי ואחרי שהואשם בניהול כושל של הוצאות הגלריה הלאומית לאמנויות שבניהולו ואובחן כחולה עגבת, נסע בעלה לאוסטרליה והתאבד שם ביריה בשנת 1899. בשנת 1903 נישאה שנית לאוסקר פארדאני אך שמרה את השם המסחרי "אמיליה פ. מרקוש". כבר בגיל 15 הופיעה על במת התיאטרון העירוני של בודפשט בתפקיד אדריאן במחזה של אלכסנדר דיומא הבן, "אדון אלפונס". בשנת 1878 סיימה את לימודיה באקדמיה לתיאטרון בבודפשט. ומיד התקבלה עם היתר מיוחד כחברה בלהקת התיאטרון הלאומי בבירת הונגריה שבו המשיכה לשחק עד מותה בשנת 1949. תפקידה הראשון של מרקוש בתיאטרון הלאומי ההונגרי היה התפקיד הראשי במחזה "רומיאו ויוליה". בהמשך שיחקה כאופליה בהמלט, כדסדמונה באותלו, גרטכן בפאוסט מאת גיתה, מריה במרי סטיוארט מאת שילר, מלינדה במחזה "באנק באן" מאת יוז'ף קטונה, מרגריט בהגברת עם הקמליות מאת דיומא הבן. בשנת 1901 שיחקה בסרט הראינוע ההונגרי הראשון. החל משנת 1929 לימדה באקדמיה לתיאטרון. היא פרשה לפנסיה בשנת 1932 אבל המשיכה לשחק בתיאטרון הלאומי ההונגרי עד שנת 1942, כשגילמה את הגננת בבכורת מחזה של לאיוש זילהי, "בסחרור הנישואים". בשנת 1946 הופיעה בתפקיד אלמנת היועץ הולם במחזה של המחבר הדני לוכר, "מרד ההורים". בשנת 1947, כשהיא בת 87, הופיעה על במת תיאטרון ויגסינהאז בעיר סגד בתוכנית "מה יהיה אם..." המבוססת על שיריו של המשורר אנדרה אדי. 1921 פרס גרגוש 1928 חברת כבוד של התיאטרון הלאומי ההונגרי 1930 העיטור הממלכתי קורבין A névtelen asszony ‏(1918) – (האישה האלמונית) סרט אילם הונגרי Aranyhajú Szfinksz‏ (1914) – (הספינקס זהוב השיער) סרט אילם הונגרי A táncz‏ (1901) – (הריקוד) סרט אילם הונגרי Három sárkány‏ (1936) – (שלשה דרקונים) - סרט קולנוע הונגרי אמיליה מרקוש בתפקיד "אסטרלה" במחזה "מרגיט קנדי" - רישום מאת טיוואדר דרה קברה בבית העלמין קרפשי בבודפשט, עבודת הפסלת יוליאנה טוט 1897 מדיה וקבצים בנושא אמיליה מרקוש בוויקישיתוף אמיליה מרקוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמיליה מרקוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Zarathustra's Sisters: Women's Autobiography and the Shaping of Cultural History by Susan Ingram" עמוד 111 ISBN 978-0-802-03690-2
פיטר האנט

פיטר ר. האנט (באנגלית: Peter R. Hunt;‏ 11 במרץ 1925 – 14 באוגוסט 2002) היה עורך סרטים, מפיק טלוויזיה ובמאי. האנט היה ידוע בשל עבודתו על סדרת סרטי "ג'יימס בונד" וסגנון העריכה החדשני שלו. פיטר רוג'ר האנט נולד בלונדון, אנגליה. דודו עבד בתעשיית הסרטים, ומצא עבורו עבודה בכמה מהם. האנט התחיל כעוזר עורך תחת אלכסנדר קורדה. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל 17 במטרה לעבוד ביחידת ההסרטה של הצבא הבריטי, אולם הפך לחייל רגלי שהשתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה ונלחם בקרב על מונטה קאסינו. הוא השתחרר מהצבא בדרגת סמל ראשון ב-1947, למד אמנות באוניברסיטת רומא ואז שב לאנגליה, שם הוא מצא עבודה בצוותי הסרטה (כ-clapper boy) באולפני דנהאם (Denham Studios). האנט היה עורך משנה בסרט "האיש שצפה ברכבות" (The Man Who Watched Trains Go By) ב-1952, ולאחר מכן החל לעבוד כעורך ב"זר מוונוס" (Stranger From Venus) ‏(1954). כעורך בסרטי "ג'יימס בונד" הראשונים, זכה להכרה בשל טכניקות עריכת הסרטים שלו, בהן השתמש בחיתוך מהיר, איפשר למצלמה לנוע במהלך הפעולה והכניס מרכיבים אחרים לתוך התמונה. האנט שימש בסרטים בתור במאי משנה או במאי קטעי פעולה עד לבימוי הבכורה שלו, בסרט בונד השישי, "בשירות הוד מלכותה". הוא גם עבד עם הארי זלצמן ואלברט ברוקולי בסרט "Call Me Bwana" של בוב הופ משנת 1963, הסרט היחיד של חברת ההפקה של סרטי בונד, "EON Productions", שאינו סרט בונד. כן עבד עם זלצמן וכמה יוצאי סרטי בונד במותחן "תיק איפקרס", שלא יצא בחברת EON. האנט גם ביים מספר פרקים בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המשכנעים" (1971), בה כיכבו טוני קרטיס וכן רוג'ר מור, שהיה כוכב בונד בהמשך. לאורך שנות ה-70 וה-80 ביים האנט מספר סרטי פעולה ומתח נוספים, בהם "זהב" (1974) ו-"Shout at the Devil" ‏(1976) בהם כיכב מור. ב-14 באוגוסט 2002 מת האנט כתוצאה מאי-ספיקת לב בביתו בסנטה מוניקה, קליפורניה, בגיל 77. בשירות הוד מלכותה (1969) זהב (1974) Shout at the Devil ‏ (1976) Death Hunt ‏ (1981) Wild Geese II ‏ (1985) Assassination ‏ (1987) זר מוונוס (1954) A Hill in Korea ‏ (1956) בדרך להונג קונג (1959) Sink the Bismarck ‏ (1960) The Greengage Summer ‏ (1961) On the Fiddle ‏ (1961) H.M.S. Defiant ‏ (1962) ד"ר נו (1962) Call Me Bwana ‏ (1963) מרוסיה באהבה (1963) גולדפינגר (1964) כדור הרעם (1965) תיק איפקרס (1965) אתה חי רק פעמיים (1967) (במאי משנה ועורך) מדיה וקבצים בנושא פיטר האנט בוויקישיתוף פיטר האנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר האנט, באתר AllMovie (באנגלית) פיטר האנט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריאיון עם פיטר האנט Peter Hunt (Obituary), The Telegraph, 21 August 2002 בתוך "ד"ר נו", IMDb בתוך "רוסיה באהבה", IMDb פיטר ר. האנט, 77, עורך ובמאי סרטי 007, דברים לזכרו, הניו יורק טיימס, 25 באוגוסט 2002
חגורת צניעות

חגורת צניעות היא מתקן או פריט לבוש המיועד למנוע מהלובש את האפשרות לקיים יחסי מין. לבישת חגורת צניעות יכולה להגן על הלובש מפני אונס או כניעה לפיתויים מיניים בעתיד או אף למנוע מהלובש יכולת להגיע לאורגזמה בעזרת אוננות. חגורות צניעות מיוצרות לגברים ונשים. חגורות הצניעות עוצבו, כנראה, לראשונה בתקופת מסעות הצלב, כאשר האבירים היו יוצאים למסעות . נשותיהם נאלצו להישאר אזוקות בחגורות צניעות כדי להבטיח את נאמנותן ולמנוע מהן להתפתות ולבגוד בבעל. יש לציין כי מעולם לא נמצאו עדויות מהימנות מספיק שיוכיחו טענה זו ולמעשה העדות הראשונה לחגורת צניעות היא מהמאה ה-15, כ-100 שנה לאחר מסע הצלב האחרון. העדות הראשונה לשימוש בחגורת הצניעות נמצאה בספרו של Konrad Kyeser מהנדס צבאי שכתב את ה-Bellifortis. ספר המתאר את הטכנולוגיות הצבאיות של התקופה. תחת האיור כתוב "מכנסי ברזל של אישה מפירנצה הסגורים מקדימה". ב-1889 נמצאה חגורת צניעות עשויה ברזל ועור על שלד של אישה צעירה שנקברה במאה ה-16. לא נמצאו רישומים לגבי הקבר או האישה. יש עדויות רבות לשימוש בחגורה במאה ה-17. שתי חגורות מפורסמות מוצגות במוזיאון קלוני שבפריז אחת של קטרינה דה מדיצ'י והשנייה של אן מאוסטריה. חגורות נוספות מוצגות במוזיאונים בגרמניה ואנגליה. במאה ה-18 החלה הרפואה המערבית להאמין כי אוננות מזיקה לבריאות. חגורות צניעות היו נפוצות גם בתקופת הרנסאנס אם כי הן היו עם חיפויים מרופדים והיה צורך להחליף אותם בתדירות גבוהה למדי. בתקופה זו אפשר למצוא עדויות רבות לחגורות צניעות מיוחדות לילדים ומתבגרים שנועדו למנוע מהם את האפשרות לאונן. עיצובים רבים של חגורות אילו ניתן למצוא כפטנטים רשומים. במאה ה-21, השימוש הנפוץ ביותר לחגורות צניעות הוא במשחקי BDSM ובהסכמת שני הצדדים. לובש החגורה מאפשר למחזיק המפתח לשלוט בהתנהגותו המינית ולקבוע מתי יוכל לקיים יחסי מין או להגיע לפורקן. פעמים רבות מחזיק המפתח נוהג למנוע מהכנוע פורקן במשך זמן רב כאמצעי עונש או לצורך ההנאה שבשליטה על יצרו המיני של הכנוע בעוד הוא אינו מחויב לזאת. ביחסים מסוג זה נהוג לרוב להשתמש זמן ממושך בחגורות צניעות ולכן חגורות אלה מתוכננות כך שאין צורך להסירן לצורך עשיית צרכים או רחצה. המבנה האנטומי האנושי משתנה מאדם לאדם ולכן חגורות צניעות לטווח הארוך מיוצרות לרוב בהזמנה אישית לפי מידה. יצרני חגורות הצניעות מדווחים שרוב החגורות נמכרות באירופה וארצות הברית ומיוצרות לגברים אם כי אין נתונים סטטיסטיים רשמיים בנושא. ב- 6 בפברואר 2004 דיווח עיתון אמריקאי "על אישה שענדה חגורת צניעות והפעילה אזעקת אבטחה בגלאי המתכות" בשדה התעופה ביוון. האישה הסבירה כי בעלה אילץ אותה ללבוש את המכשיר כדי למנוע רומן מחוץ לנישואים בזמן שהיא בחופשה ביוון. הורשה לה להמשיך בטיסתה ללונדון בסמכות הטייס.[דרוש מקור] אחוז קטן מהחגורות שנמכרות לנשים הן חגורות שמיועדות למניעת אונס. ב-2008 כל המעסות בבאטו, אינדונזיה חויבו ללבוש חגורות צניעות בזמן העבודה, כדי למנוע זנות. ב-2002 יצרן תכשיטים מקייפטאון סיפק את חגורת הצניעות היקרה ביותר לאישה בשווי של כ-15,000 דולר. החגורה משובצת פנינים ויהלומים נועדה לכלה שענדה אותה בזמן הנישואים. מדיה וקבצים בנושא חגורת צניעות בוויקישיתוף שאלות ותשובות על חגורת צניעות, באתר סקסואלי, ‏10/10/2020 "חזרתה של חגורת הצניעות". The Observers. Indonesia: France 24. 2008-04-29. אורכב מ-המקור ב-2009-03-07. נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite news}}: (עזרה)
שילוח

האם התכוונתם ל... מונחים הקשורים לאספקת המים לירושלים: מעיין הגיחון שממנו יוצאת נקבת השילוח נִקְבַּת השילוח – מנהרה מפולשת בירושלים, המעבירה את מי מעיין הגיחון תחת בתי עיר דוד ממזרח למערב. ידועה גם כ"נִקְבַּת חזקיהו" בריכת השילוח – בריכת אגירה למים בקצה הדרומי של עיר דוד, אליה זורמים מי הגיחון המועברים באמצעות נקבת השילוח כתובת השילוח – כתובת עתיקה בנקבת השילוח הכתובה באלפבית עברי עתיק, אשר מנציחה את פריצת נקבת השילוח קו השילוח (מפעל השילוח) - מערכת אספקת מים שנבנתה בימי מלחמת העצמאות על מנת לשבור את המצור על ירושלים הנצורה. קרויה על שם נקבת השילוח כפר השילוח: כפר השילוח - שכונת סילואן בדרום-מזרח ירושלים, על שלוחה היורדת מהר הזיתים דרומה, ואחד ממקומות התיישבות של עליית אעלה בתמר כנסיית השילוח – כנסייה עתיקה ליד בריכת השילוח שנבנתה כנראה באמצע המאה ה-5 לספירה אישים ששם משפחתם שילוח: יוסף שילוח – שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי ראובן שילוח – מראשיה של קהילת המודיעין במדינת ישראל וממייסדיה, מפקדו הראשון של המוסד אמנון שילוח – פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים אילן שילוח – איש עסקים ישראלי שונות: השילוח (כתב עת) – כתב עת עברי ששיצא לאור בשנים 1896–1926, בהתחלה באודסה ולאחר מכן בירושלים השילוח (כתב עת ישראלי) – כתב עת בעברית שהחל לצאת לאור באוקטובר 2016 בהוצאת קרן תקווה שילוּח מטענים – ענף אזרחי של תחום הלוגיסטיקה העוסק בהובלת מטענים מסחריים בתוך מדינות וביניהן ("שילוח בינלאומי") מי השילוח - ספרו של האדמו"ר מרדכי יוסף ליינר שילוּח הקן – מצווה הנוגעת לדרך בה יש לנהוג כאשר נתקלים בקן ציפורים טרנספורט – שילוח יהודים להשמדה בתקופת השואה
עמי אסף (בית ספר)

בית החינוך "עמי אסף" הוא בית חינוך על-יסודי שש-שנתי השוכן בבית ברל. בית החינוך ככולל חטיבת ביניים ותיכון. ושייך למועצה אזורית דרום השרון. החל משנת 2024 בית החינוך כולל גם את בית הספר "עמי אסף המשותף", בית ספר חינוך מיוחד כוללני לתלמידים ותלמידות על הרצף האוטיסטי המתנהל בשותפות תחת בית החינוך השש שנתי "עמי אסף". בית החינוך הוקם בשנת 1960. בשנת 1963, עם פטירתו של עמי אסף (וילקומיץ) ז"ל, הוחלט לקרוא לבית החינוך על שמו. עמי אסף (וילקומיץ) ז"ל כיהן כמזכ"ל תנועת המושבים, חבר כנסת וסגן שר החינוך והתרבות והיה ממקימי כפר יהושע ובנו של שמחה וילקומיץ, איש חינוך בולט, מראשוני המורים העבריים בישראל. בית הספר הוקם במהלך 1960, וכיום לומדים בו כ- 1600 תלמידים ב - 46 כיתות אם, ביניהן כיתות לקויות למידה, כיתות עתודה למנהיגות מדעית טכנולוגית, וכיתת תיקשורת לתלמידות ותלמידים על הרצף האוטיסטי. בחטיבה העליונה בבית החינוך "עמי אסף" קיימות 18 מגמות לימוד בתחומי המדע והטכנולוגיה, מדעי הרוח והחברה, אומנויות וחינוך גופני. בחטיבת הביניים קיימות כיתות מדעיות וכיתות ייחודיות. בשנת הלימודים התשע"ג היה במקום השלישי מבין התיכונים בישראל המובילים בשיעור הזכאים לתעודת בגרות עם 99 אחוזי זכאות. הוא דורג במקום הראשון מבין כלל התיכונים בישראל בשיעור הבוגרים המתגייסים ליחידות קרביות בצה"ל, עם 98% ומעלה גיוס לצה"ל בקרב הבנות. בשנים האחרונות בית החינוך מוכר על ידי משרד החינוך כבית ספר מצטיין בתחום הלימודי ערכי וחברתי, ונמצא בין בתי הספר התיכוניים המובילים בארץ. ההכרה מתייחסת לקריטריונים ערכיים-חברתיים לצד לימודיים ופדגוגיים, ובהם שיעור הגיוס לצה"ל או לשירות אזרחי ולאומי, שילוב תלמידי החינוך המיוחד, אחוז הזכאות והצטיינות במבחני הבגרות וכן מידת השיפור בהשוואה להישגים קודמים. בית החינוך מוכר כבית ספר מאמן וקולט מידי שנה עשרות סטודנטים למקצועות שונים בתוכניות הכשרת מורים והסבת אקדמאים, בעיקר ממכללת בית ברל, להתנסות מעשית. בשנים האחרונות בית החינוך מוכר כ"בית ספר מקדם בריאות". בתשפ"ב בית החינוך זכה בפרס הקליטה המיטבית, על תהליכי הקליטה, ומעטפת הליווי שניתנת למורים מתמחים ומורי שנה א'. תהליכים שמשמרים עשרות מורים חדשים שנקלטים ונשארים במערכת החינוך. בעשור השני של המאה ה-21, היישובים שילדיהם לומדים בבית הספר הם: מתן, רמות השבים, שדה ורבורג, צופית, גן חיים, ניר אליהו, רמת הכובש, ירחיב, כפר מל"ל, נווה ימין, סלעית, צור נתן, צור יצחק, כוכב יאיר צור יגאל ואייל. רשימת בוגרי בית הספר אתר האינטרנט הרשמי של עמי אסף בית הספר המקיף העל יסודי שש שנתי ע"ש עמי אסף, באתר המועצה האזורית דרום השרון. דף הפייסבוק הרשמי של עמי אסף בתי הספר המצטיינים - שנת הלימודים תשפ"א מחוז התיישבותי יואב זיתון, מדד השירות המשמעותי: היישובים ובתי הספר שמובילים בגיוס לצה"ל, ידיעות אחרונות התיכונים המובילים בזכאות לבגרות (תשס"ט), באתר בית הספר עמי אסף. ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמי אסף

עמי אסף (וילקומיץ) (22 ביולי 1903 – 17 במאי 1963) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכ"ל תנועת המושבים, חבר הכנסת וסגן שר החינוך והתרבות. אסף נולד בראש פינה בשם עמיאסף וילקומיץ, בנם של אנשי חינוך: ליבה וילקומיץ-סגל ושמחה וילקומיץ, מראשוני המורים העבריים במושבות הגליל ומנהל בית הספר המקומי. בסיום לימודיו בהגימנסיה העברית "הרצליה" היה בין מארגני הגרעין שהקים את כפר יהושע, שבו התגורר עד לפטירתו, והיה ממנהיגיו ומעורכי עלון היישוב בדרך לכפר. עם הקמת מפא"י היה אסף פעיל מרכזי במוסדות המפלגה, ובשנת 1936 נבחר לשמש מזכ"ל תנועת המושבים. בהיותו מזכיר תנועת המושבים פעל אסף לגיבוש טיב היחסים הרצוי בין חבר המושב למסגרת המושבית ובין המושב עצמו לתנועת המושבים. במובן זה היה אסף ממשיך דרכו של ברל כצנלסון, לעומת אליעזר יפה, בוויכוח שהתנהל בין השניים בנוגע לתפקיד מעמד הפועלים בניהול משק. אסף דגל בצמצום האוטונומיה של החבר הבודד והגדלת כוחו של המושב מול החבר, ומנגד הגדלת כוחה של תנועת המושבים מול כוחו של המושב הבודד, כאשר בפיסגת הפרמידה עומדת אגודת "ניר שיתופית" ומעליה "חברת העובדים" של כלל חברי הסתדרות העובדים הכללית. אסף דגל באפשרות סילוקו של חבר בודד ונישולו מנחלתו אם יסטה לדעת מוסדות המושב והתנועה מעקרונות המושב או מאורח חייו. בדומה לכצנלסון, דגל אסף גם בהחכרת הקרקע על ידי קרן קיימת לישראל לאגודת "ניר שיתופית" או לתנועת המושבים, ואלו יקיימו החכרת משנה למתיישב ובכך יאפשרו את הכרעת הרוב ויאפשרו נישול היחיד מהקרקע. החלטה ברוח זו התקבלה בוועידת תנועת המושבים שנערכה בשנת 1944 בכפר ויתקין: הפסקת החכרת הקרקע על ידי הקרן הקיימת לישראל משנה זו ואילך והפיכתם ל"ברי רשות בקרקע". לאחר קום המדינה נבחר עמי אסף לכנסת הראשונה והמשיך לכהן בתפקיד עד לפטירתו במהלך הכנסת החמישית. במשך 15 שנות חברותו בכנסת היה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת הפנים וועדת החינוך והתרבות. בשנת 1959 מונה לסגן שר החינוך והתרבות. כחבר הכנסת יזם אסף בשנת 1958 את הצעת חוק מושבי עובדים בישראל, על פיה התאפשר נישול חברי מושבים ותיקים מקניינם על פי החלטת האספה הכללית של תנועת המושבים. עם המתנגדים להצעת החוק נמנו ראובן יפה (בנו של אליעזר יפה), דבורה שיינרמן (אמו של אריאל שרון) ואברהם נגב (מושל הנגב הראשון, מכפר ורבורג). מורדי המושבים הקימו אגודה עות'מאנית שפעלה למניעת החקיקה בסיוע התאחדות האיכרים וראש האופוזיציה בכנסת מנחם בגין. כעבור שנים הוכנסו סעיפים מהצעת החוק אל סעיפי פקודת האגודות השיתופיות, אך הצעת החוק של אסף לא קודמה והיוותה קרע ארגוני ראשון בתנועת המושבים. אסף נפטר בשנת 1963, בעודו מכהן כסגן שר החינוך והתרבות. על שמו נקראו מספר מוסדות חינוך ברחבי הארץ, בהם בית הספר "עמי אסף" שבבית ברל. כמן כן בית ספר השדה בעין גדי נקרא על שמו. בנו, שמחה אסף, כיהן כראש המרכז החקלאי. מושבי העובדים בישראל, תל אביב: הוצאת עיינות ותנועת המושבים, תשי"ד 1954. בשבילי חינוך בנכר: רשמי מסע, תל אביב: משרד החינוך והתרבות - האגף לחינוך חקלאי, תשכ"ו 1966. עד לרגע האחרון --- (מתוך דבריו האחרונים), [תל אביב]: ההסתדרות הכללית של העובדים העברית בארץ-ישראל - הוועד הפועל - המרכז לתרבות ולחינוך, תנועת מושבי עובדים בישראל, תשכ"ג. מבחר מאמרים: דברים שבעל-פה, מכתבים (ערך והביא לדפוס: יוסף רובין), תל אביב: תנועת מושבי העובדים בישראל, תשכ"ט-1968. עמי אסף, באתר הכנסת עמי אסף, באתר כנסת פתוחה מת סגן שר החינוך עמי אסף, מעריב, 17 במאי 1963 הכנסת התיחדה עם זכרו של עמי אסף, דבר, 28 במאי 1963 עמי אסף (1903-1963), דף שער בספרייה הלאומית ח. קלר, לזכר נעדרים: ליבה וילקומיץ-סגל, דבר, 24 בדצמבר 1941 (נקרולוג).
דיקסי

האם התכוונתם ל... כינוי למדינות דרום ארצות הברית דיקסי (שיר) – שיר פטריוטי אשר הפך להמנונה הבלתי רשמי של קונפדרציית המדינות של אמריקה דיקסי (סרט) – סרט אמריקאי משנת 1943 דיקסילנד ג'אז – סגנון מוזיקלי אשר מקורו בניו אורלינס דיקסי דין – כינויו של הכדורגלן האנגלי ויליאם ראלף דין
קורס רבנים צבאיים

קורס רבנים צבאיים בצה"ל הוא קורס המכשיר רבנים ליחידות צה"ל. הקורס מיועד לחיילי מילואים המעוניינים לכהן כרבנים צבאיים. מטרתו העיקרית של הקורס היא להכשיר רבנים צבאיים במילואים עבור יחידות המילואים של צה"ל, אך מעטים מבוגרי הקורס עוברים לתפקידי קבע. אורכו של הקורס שישה שבועות, והוא מתקיים בחודשי הקיץ בבית הספר לקצינים של צה"ל (בה"ד 1). חציו הראשון הוא קורס כללי להכשרת קציני מילואים הכולל חומר לימודי זהה לקורס קצינים לחיילים סדירים, וחציו השני הוא השלמה חילית של חיל הרבנות הצבאית. בסיום הקורס מוענקות לבוגריו דרגות סגן במילואים (סרן מעל לגיל 30) וסיכת מ"מ. חלק קטן מבוגרי הקורס מתקבלים לשירות קבע, על פי החלטת הרב הצבאי הראשי ומפקדי היחידות, ולאחר סדנת הכשרה נוספת. בעבר, תנאי הסף לקבלה לקורס היו סמיכה לרבנות על ידי שני רבני עיר. החל מתקופת כהונתו של הרב אביחי רונצקי כרב הצבאי הראשי הוקלו תנאי הסף, והוחלט להסתפק במכתב המלצה מראש הישיבה שבה למד המועמד. בנוסף, על המועמדים להיות בוגרי שירות חובה מלא (כלומר, סיום המסלול - הסדר, שלוש שנים, וכדומה), מעל גיל 25, ובעלי השכלה תורנית של חמש שנות לימודים ישיבתיים גבוהים לאחר גיל 18. קורס רבנים צבאיים, רישום לקורס
האגודה למדעי הפסיכולוגיה

האגודה למדעי הפסיכולוגיה (באנגלית: The Association for Psychological Science, בראשי תיבות: APS), שנקראה בעבר החברה האמריקנית לפסיכולוגיה (American Psychological Society), היא ארגון ללא כוונת רווח שנועד לקדם את הפסיכולוגיה כמדע מבוסס ראיות, בתחומי המחקר, היישום, ההוראה ושיפור הרווחה הנפשית. האגודה מקדמת את הפסיכולוגיה המדעית ונציגיה ברמה הלאומית בארצות הברית. האגודה עורכת כנסים שנתיים, מפרסמת מספר כתבי עת מדעיים, ועובדת בשיתוף עם גורמים ממשלתיים במטרה לקדם את הפסיכולוגיה המדעית. הארגון הוקם בארצות הברית ב-12 באוגוסט 1988, וחברים בו כיום כ-22,500 אנשי מקצוע ברחבי העולם, בהם אנשי אקדמיה ומדענים העוסקים בפסיכולוגיה מדעית, מטפלים, מרצים ועוד. נשיאת האגודה כיום (2010) היא מהזרין בנאג'י (Mahzarin Banaji) מאוניברסיטת הרווארד. משרדי הנהלת האגודה ממוקמים בוושינגטון. אחד הארגונים הישראליים המסונפים לאגודה למדעי הפסיכולוגיה הוא ארגון "אופקים", אגודה שנועדה לקדם את השירותים הפסיכולוגיים בישראל תוך ראיית התחום כענף יישומי של מדע הפסיכולוגיה. מדיה וקבצים בנושא האגודה למדעי הפסיכולוגיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האגודה למדעי הפסיכולוגיה האגודה למדעי הפסיכולוגיה, ברשת החברתית פייסבוק האגודה למדעי הפסיכולוגיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האגודה למדעי הפסיכולוגיה, סרטונים בערוץ היוטיוב מתוך אתר אגודת אופקים
מונריאלה

מונריאלה (מאיטלקית: Monreale; בסיציליאנית :Murriali) היא עיר במערב האי סיציליה שבאיטליה, סמוך לפלרמו, הידועה בעיקר בזכות הקתדרלה המפוארת שלה. ראשיתה של מונריאלה מתחילה עם כיבוש פלרמו ב-831 על ידי האע'לבים. בישוף פלרמו נאלץ לנטוש את עירו, והעתיק את מושב הבישוף אל מחוץ לבירה. כנסייה מקומית צנועה, אגיה קיריאקי (Aghia Kiriaki), הוכתרה כקתדרלה הבישופית. עם כיבוש פלרמו על ידי הנורמנים ב-1072 שב הבישוף וקבע את מושבו בקתדרלה שבבירה. העיירה הקטנה שימשה את מלכיה הנורמאנים של סיציליה כאחוזת ציד, והם אף בנו בה ארמון, שמקומו היה, כנראה, במקום בו ניצב היום בית העירייה. מעמדה של מונריאלה ככס בישופות תרם להחלטתו של רוג'רו השני, מלך סיציליה להקים במקום קתדרלה גדולה, היא קתדרלת מונריאלה (Duomo di Monreale). בניית הקתדרלה, המוקדשת לעלייתה השמימה של מרים, אם ישו, החלה ב-1174. בשנת 1182 קידש אותה האפיפיור לוקיוס השלישי כקתדרלה מטרופוליטנית בהודעת בולה אפיפיורית. הקתדרלה, שהיא אחת הדוגמאות הבולטות לאדריכלות הנורמנית בסיציליה, משלבת מאפיינים מהכנסיות האורתודוקסיות שבמזרח ומכנסיות המערב. אולם התווך, שלו שתי הספינות הצדדיות צרות, בנוי בדמות טיפוסית לבזיליקה איטלקית; ואילו בית המקהלה בן שלושת האפסיסים מזכיר את הכנסיות בעלות שלושה האפסיסים בכנסיות המזרח. עדות נוספת להשפעה המזרחית ניתן למצוא בכך שחלק מהכתובות בכנסייה הן ביוונית. דלתות הברונזה של הקתדרלה הן מעשה ידי הפסל בן המאה ה-12 בונאנו פיזאנו, ואילו דלתות הברונזה של הפורטל שמשמאל, מאותה תקופה, הן משל בריזאנו דא טראני. מדיה וקבצים בנושא מונריאלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מונריאלה מונריאלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגומץ הסגלגל

החלון הסגלגל או הגומץ הסגלגל (TA: Fossa ovalis) בלב האדם הוא שארית אמבריונלית (מההתפתחות העוברית), שנמצאת בפרוזדור הימני, בחיץ הפרוזדורים. במהלך התפתחות העובר קיים נקב סגלגל ("סגלגל" במובן של אליפטי) בחיץ הפרוזדורים, שמאפשר זרימת דם בין הפרוזדור הימני של הלב לפרוזדור השמאלי. בשעות הראשונות שלאחר הלידה נאטם הנקב הסגלגל (בהתפתחות תקינה), המעבר בין הפרוזדורים נחסם, ונותר ממנו החלון הסגלגל. למרות שמו, אין זה חלון, כיוון שהוא אטום לחלוטין. צד ימין של הלב ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' בסט

ג'ורג' בסט (באנגלית: George Best,‏ 22 במאי 1946 – 25 בנובמבר 2005) היה כדורגלן צפון אירי, שחקן מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-60 ושנות ה-70. בסט נולד בבלפסט שבצפון אירלנד. החל את קריירת הכדורגל שלו כשחקן בוגר במנצ'סטר יונייטד, שם שיחק 11 עונות (1963-74), במהלכן כבש 180 שערים ב-465 הופעות, וזכה עם המועדון בשתי אליפויות (1965, 1967) ובגביע אירופה אחד (1968). 1968 הייתה שיא הקריירה שלו - הוא זכה בתואר כדורגלן השנה באנגליה ובפרס כדור הזהב. הוא גם זכה בגביע אירופה לאלופות הראשון בתולדות מנצ'סטר יונייטד לאחר שכבש שער אחד בגמר נגד בנפיקה. בשנת 1974 עזב את היונייטד ועבר בין קבוצות שונות, אבל לא הצליח לשרוד יותר משנתיים באף מקום. הוא שיחק ב-סטוקפורט, קורק סלטיק, לוס אנג'לס אצטקס, פולהאם, פורט לאודרדליי סטריקרס, סן חוזה ארת'קווייקס, היברניאן, בורנמות' ובריסביין ליונס. במדי הנבחרת הצפון-אירית הוא הופיע 37 פעמים וכבש תשעה שערים אבל לא הוליך אותה להישגים ראויים לציון ומעולם לא שיחק עימה במונדיאל. ב-2003 הוא נבחר לכדורגלן הזהב של צפון אירלנד במסגרת פרסי היובל של אופ"א. בסט נודע באורח חיים הולל ולא שמר על אורח חיים ספורטיבי לאורך כל הקריירה. שמו נקשר לבעיות שתייה ותקריות אלימות על המגרש, שלא הקטינו את האהדה הרבה שלה היה נתון השחקן. הוא אמר פעם באירוניה "הוצאתי הרבה כסף על אלכוהול, נשים ומכוניות מהירות, את כל השאר סתם בזבזתי". הרבה אומרים שלולא אורח חייו הפרוע היה מגיע להישגים של גדולי השחקנים בהיסטוריה של הכדורגל, שכן היה מוסכם על רבים כי ניחן בכישרון טבעי יוצא מן הכלל. בשנת 2000 ניסה למכור את המגן שקיבל מאופ"א בתור שחקן הקבוצה הזוכה בגביע ב-68 כדי לקנות בית באי יווני. בסט עבר השתלת כבד ב-2002 לאחר שהאיבר נהרס עקב מחלת האלכוהוליזם שלו. הוא נפטר בבית החולים ב-25 בנובמבר 2005, בגיל 59, לאחר דימום מתמשך קשה בכבד. ביום מותו מאות אלפים באו לחלוק לו כבוד אחרון. בסט נחשב על ידי רבים לגדול שחקני בריטניה בכל הזמנים. מנצ'סטר יונייטד אליפות אנגליה (2): 1964/65, 1966/67 הגביע האנגלי (2): 1964/65, 1966/67 גביע אירופה לאלופות: 1967/68 כדור הזהב: 1968 מלך השערים של הליגה האנגלית: 1967/68 ג'ורג' בסט, באתר Transfermarkt ג'ורג' בסט, באתר WorldFootball.net ג'ורג' בסט, באתר National Football Teams ג'ורג' בסט, באתר FootballDatabase.eu ג'ורג' בסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג' בסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקה לשנת 1978 סטטיסטיקה לשנת 1979
פרנצ'סקו קוסיגה

פרנצ'סקו קוסיגה (באיטלקית: Francesco Cossiga;‏ 26 ביולי 1928 – 17 באוגוסט 2010) היה מדינאי איטלקי. כיהן כנשיאה השמיני של הרפובליקה האיטלקית וכן כראש ממשלת איטליה ושר הפנים. קוסיגה נולד בסאסארי שבאי סרדיניה והחל את הקריירה הפוליטית שלו במסגרת המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא כיהן בתפקיד שר הפנים כאשר הבריגדות האדומות חטפו את ראש ממשלת איטליה לשעבר, אלדו מורו, בשנת 1978. קוסיגה, אשר כיהן בעבר בתפקיד שר בממשלתו של מורו, סירב לנהל משא ומתן עם החוטפים בקשר לשחרורו של ראש הממשלה לשעבר. כאשר נמצאה גופתו של מורו החליט קוסיגה להתפטר ואמר שזוהי כנראה סופה של הקריירה הפוליטית שלו. אולם הקריירה הפוליטית של קוסיגה לא באה לסיומה. באוגוסט 1979 התמנה קוסיגה לראש ממשלה מטעם מפלגתו, משרה בה החזיק עד אוקטובר 1980. במהלך תקופת כהונתו ניהל קוסיגה מלחמת חורמה נגד המאפיה האיטלקית ונגד הבריגדות האדומות. קוסיגה נבחר לנשיאה השמיני של איטליה בשנת 1985, תפקיד אותו מילא עד שנת 1992. במהלך כהונתו כנשיא איטליה יצא קוסיגה בהתקפות חריפות ביותר על המערכת הפוליטית באיטליה וכן על הממסד המשפטי במדינה. התבטאויות אלו הביאו מספר פוליטיקאים איטלקים לדרוש את פיטוריו. חודשיים לפני סיום כהונתו הרשמית כנשיא איטליה בשנת 1992 התפטר קוסיגה מתפקידו זה. לאחר סיום כהונתו כנשיא איטליה מונה קוסיגה לכהונת סנטור לכל החיים בסנאט האיטלקי. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו קוסיגה בוויקישיתוף פרנצ'סקו קוסיגה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מעריב, 17 דצמבר 1987 — נשיא איטליה ושר החוץ האיטלקי מגיעים ארצה הג'וב האיטלקי נשיא איטליה לשעבר פרנצ'סקו קוסיגה מת בגיל 82 39 שנה אחרי: נפתחה חקירה באיטליה - בעקבות העלמת עין מטרור פלסטיני כלפי יהודים