laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדה אולדום

אנדה אולדום (נולד בקקרטרסואק, גרינלנד ב-21 באפריל 1979) הוא פוליטיקאי גרינלנדי לשעבר ששימש כחבר הפרלמנט של גרינלנד וכמנהיג של מפלגת הדמוקרטים. בשנת 2015 הוא הפך לשר האוצר ואוצרות הטבע כאשר מפלגתו הדמוקרטים נכנסה לקואליציה עם מפלגת סיומוט הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת סולידריות המרכז-ימנית, בשנת 2016 הוא התפטר מתפקידו ועזב את הפוליטיקה בשל בעיות בריאותיות. אחר כך עבר לדנמרק. אולדום הוא בנם של נילס ואנה סופי אולדום. יש לו שני ילדים עם אשתו שרלוט מארי. הוא עובד סוציאלי מיומן ועבד כיועץ לילדים ונוער עבור סרומסוק של קומונקרפיק. הוא ידוע בעיקר בגרינלנד כגיטריסט של להקת הרוק דיסקו הרפובליקה הדמוקרטית ( DDR) וכסולן. הוא התמודד על מושב באינאטיסיסרטוט לראשונה בבחירות לפרלמנט 2009, השיג את התוצאה החמישית הטובה ביותר של מפלגתו ובכך הגיע למקום הראשון עבור הדמוקרטים. בשנת 2012 החליף את פאל כריסטיאנסן כיו"ר המפלגה. בבחירות במרץ 2013 הוא השיג את התוצאה השלישית הטובה ביותר בקרב עמיתיו למפלגה, אך מכיוון שהפעם הדמוקרטיה השיגה רק שני מושבים, הוא עדיין הגיע רק למקום הראשון. פאל כריסטיאנסן התפטר מהאינאטיסיסרטוט באוקטובר אותה שנה ואנדה אולדום תפס את מקומו. בבחירות המקומיות בשנת 2013 הוא חבר לחבר המועצה המקומית של קומונקרפיק סרמרוק. בתחילת נובמבר 2015 הוא לקח חופשה של שלושה חודשים בשל לחץ. באמצע ינואר 2016 הודיע אולדום כי הוא פורש מהפוליטיקה בגרינלנד, מכיוון שאשתו מתחילה להתמחות בדנמרק, לכן הוא יעבור לשם עם משפחתו. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא גרינלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיטרואן קקטוס

רכב הסיטרואן קקטוס (צרפתית: Citroën C4 Cactus) נוצר בשנת 2014 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן והורכב במדריד שבספרד. הדגם הושק באירופה בשנת 2014 והגיע לישראל בשנת 2015. בישראל הדגם משווק על ידי חברת דוד לובינסקי. סיטרואן קקטוס היא קרוסאובר קטנה, בתצורת הצ'בק 5 דלתות, המיוצרת בספרד על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן. הקקטוס נחשבת באירופה כמכונית קבוצה C, למרות שהיא מבוססת על שלדת PF1 הקטנה, שמהווה את הבסיס גם לסיטרואן C3 ו-DS3. מאפיין עיצובי ייחודי הם לוחות ה-"Airbump" על דפנותיה החיצוניות של המכונית, המיועדות להגן עליה מפני נזקים קלים ארעיים במגרשי חנייה. הם זמינים בצבעים מנוגדים לצבע הרכב. דגם הקקטוס עוצב על ידי מארק לויד. מכונית הקקטוס מעוצבת בעיצוב חדשני, שזכה למספר תארים, כגון: "עיצוב הפנים היפה ביותר" בפסטיבל אוטומוביל בעיר פריז, "המכונית המעוצבת ביותר" לשנת 2015 בפסטיבל המכוניות הגדול של ניו יורק וזכתה בפרס "Reddot desing" ובפרס "CARBUYER". עיצוב המכונית זכה במספר תארים של מכונית השנה במגזינים מובילים, כגון "DIESELCAR" ו-"TOP GEAR". בסך הכול, רכב הסיטרואן קקטוס זכה ל-35 פרסים ברחבי העולם. הייצור החל באביב 2014 במפעל וילהוורדה של PSA במדריד, ספרד והמכירות החלו בצרפת ביוני 2014. זהו דגם קרוסאובר הצ'בק 5 דלתות ברמות גימור "Touch", "Feel" ו-"Flair" (לפי סיווג היצרנית), המונע על ידי מנוע בנזין 1.2 ליטר 3 צילינדרים בטור ומנוע דיזל 1.6 ליטר 4 צילינדרים בטור. סיטרואן C-Cactus הייתה מכונית הקונספט שהקדימה את הייצור הסדרתי של הקקטוס בתערוכת המכוניות של פרנקפורט בשנת 2007. ה-C-Cactus הוצגה בתור "מכונית אקולוגית" עם חטיבת הנעה היברידית דיזל עם צריכת דלק משוערת של 3.4 ליטר ל-100 ק"מ (= 29.4 ק"מ לליטר) במחזור המשולב ופליטות CO2 של 78 גרם/ק"מ. ה-C-Cactus, שתוכננה לגלם פשטות, הייתה בעלת עיצוב "מושך, מודרני ועליז". כמעט כל החומרים ששימשו לייצורה ניתנו למיחזור. סיטרואן הציגה ב-C-Cactus שורה של מאפייני עיצוב חדשים. מכונית הקונספט היא בעלת עיצוב חד ומאפיינים אטרקטיביים. אורכה 4.2 מטר ורוחבה 1.8 מטר, והיא מכילה מגוון רחב של ציוד, הכולל: מיזוג אוויר עם בקרת טמפרטורה אוטומטית, מערכת שמע איכותית, חלון שמש (sunroof) פנורמי בגג, בקרת שיוט ומגביל מהירות. בנוסף, עיצוב פנים המכונית נוצר באמצעות הסרת חומרים.[דרושה הבהרה] מנוע קדמי -3 צילנדרים הפיק 82 כוחות סוס ב-5,850 סל"ד ו-12 קמ"ג ב-2,750 סל"ד. מנוע קדמי - 3 צילינדרים מגדש טורבו המפיק 110 כ"ס ב-5,500 סל"ד ב-20.9 קג"מ ב-1,500 סל"ד מנוע קדמי - 4 צילינדרים מנוע דיזל המפיק 100 כ"ס ב-3,750 סל"ד ב-25.9 קג"מ ב-1,750 סל"ד המנוע נעזר ברצועת תזמון מגומי חזק, ונדרש להחליפה רק אחת ל-180,000 ק"מ או 5 שנים וטיפול תקופתי אחת ל-15,000 ק"מ. רצועה מסוג זה יכולה לעזור לעמידות ולאורך חיים ארוך יותר. בלמים : דיסקיים בבלמים קדמיים, תופיים בבלמים האחוריים מתלים : מלפנים תלה נפרד לכל גלגל דמוי מק-פרסון, מאחור זרועות עוקבות מתקשרות בקורה מתפתלת הגה כח חשמלי משתנה בהתאם למהירות (קוטר סיבוב בין מדרכות - 10.9 מטרים) בסיס גלגלים - 2,595 מ"מ אורך - 4,157 מ"מ רוחב - 1,729 מ"מ גובה | עם מוטות - 1,480 / 1,530 מ"מ משקל עצמי : 965 - 1,070 ק"ג משקל עצמי מורשה : 1,500 - 1,610 ק"ג מדיה וקבצים בנושא סיטרואן קקטוס בוויקישיתוף סיטרואן קקטוס (5:41 דקות), יו-טיוב מבחן הדרכים של סיטרואן קקטוס: מכונית חדשנית ומגניבה, באתר ‏מאקו‏, 28 ביולי 2015 סיטרואן קקטוס בעולם סיטרואן קקטוס סיטרואן ישראל – קקטוס דוד לובינסקי משווק רשמי בישראל
אליאור סיידר

אליאור סיידר (נולד ב-17 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במ.ס. קריית ים. סיידר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עכו. בעונת 2008/2009 כבש 30 שערי ליגה במדי קבוצת הנוער, וב-11 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל בני לוד. עד תום העונה שותף בסך הכל בארבעה משחקים במסגרת הליגה הלאומית, ובשנתיים שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער ובמקביל ערך שלוש הופעות בליגת העל. בקיץ 2011 סיים את גיל הנוער והושאל למכבי סקציה מעלות-תרשיחא מליגה א' צפון. סיידר כבש תשעה שערי ליגה והיה שותף להעפלה של הקבוצה לפלייאוף העלייה לליגה לאומית, אך בסופו של נשארה הקבוצה בליגה א'. בעונה שלאחר מכן הושאל להפועל עפולה. סיידר היה מלך השערים של המועדון בליגה עם 10 שערים, והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2013 חזר סיידר להפועל עכו. ב-19 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-3 נגד הפועל רעננה, ואת העונה סיים עם שלושה שערים ב-23 הופעות. ב-10 בינואר 2015 שבר את הלסת ואת ארובת העין במהלך משחק נגד הפועל פתח תקווה, ונעדר מהמגרשים לשלושה חודשים. ב-18 באפריל 2015 חזר לשחק כאשר עלה כמחליף בדקה ה-72 למשחק הליגה נגד הפועל חיפה, וכעבור שבע דקות הבקיע את שער הניצחון שהעלה את הקבוצה מהמקום האחרון בטבלה, בו שהתה במרבית העונה. במחזור האחרון כבש את שערו השני בעונה זו, בניצחון 0-1 על בני סכנין. בעונת 2015/2016 כבש שני שערי ליגה, ובסופה ירד עם הפועל עכו לליגה הלאומית. בינואר 2017 חזר לקדנציה שנייה בהפועל עפולה עד לסיום העונה. במהלך קיץ 2017 נבחן בהפועל אשקלון, אך בסוף לא חתם במועדון ואת העונה התחיל כשחקו חופשי. ב-5 בנובמבר 2017 חתם על חוזה בהפועל עפולה. ב־7 בדצמבר 2017 זכה עם הפועל עפולה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית אחרי ניצחון 3:0 על הפועל רמת גן. ב-24 ביולי 2018 חזר סיידר להפועל עכו וחתם לעונה אחת. ב-15 ביולי 2019 חזר סיידר להפועל עפולה וחתם לעונה אחת. ב-18 בינואר 2021, סיידר חתם בהפועל כפר שלם. באוגוסט 2021, סיידר הצטרף לשמשון כפר קאסם. ב-10 ביוני 2022 חתם סיידר בצעירי טייבה. אך ב-20 ביוני 2022 התיר את חוזהו. ב-28 ביוני 2022 חתם בהפועל רעננה. בקיץ 2023 חתם במ.ס. קריית ים. הפועל עפולה גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2017/2018 אליאור סיידר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אליאור סיידר, באתר Transfermarkt אליאור סיידר, באתר Soccerway תומר לוי, ‏נולד מחדש: סיפור ההצלחה של אליאור סיידר, באתר ערוץ הספורט, 19 בספטמבר 2015 דורון בן דור, ‏סיידר עבר ניתוח: אמבה עדיין לא התנצל בפניי, באתר ONE‏, 15 בינואר 2015 יגאל גולדשטיין, ‏אליאור סיידר חתם בהפועל עפולה, באתר ערוץ הספורט, 5 בנובמבר 2017 אליאור סיידר חתם בהפועל עפולה לעונה אחת, באתר ONE‏, 15 ביולי 2019 מערכת אתר דאבל פס, שמח בלאומית: איתי אלקסלסי ואליאור סיידר חתמו בכפר שלם, רוחאנה באיכסל, באתר דאבל פס, 18 בינואר 2021 מערכת דאבל פס, אליאור סיידר סיכם בשמשון כפר קאסם, באתר דאבל פס, 11 באוגוסט 2021 חיזוק משמעותי: אליאור סיידור חתם בצעירי טייבה, באתר ONE‏, 10 ביוני 2022
רודני מור

גנרל סר ג'יימס ניוטון רודני מור (באנגלית: General Sir James Newton Rodney Moore; ‏9 ביוני 1905–19 במאי 1985), היה קצין בריטי (בעל התארים GCVO, KCB, CBE, DSO), שמילא תפקיד חשוב בדרגת בריגדיר בפיקוד הבריטי בארץ ישראל בשנים 1946–1948. במסגרת סמכויותיו פעל רבות לסייע ליישוב העברי בארץ ובעקיפין גם לפעולות ארגון ההגנה. מור נולד ב-9 ביוני 1905 בבנברי, אוסטרליה והתחנך בבית הספר היוקרתי הארו ובקולג' הצבאי המלכותי בסנדהרסט (אנ'), התמנה למפקד משמר הגרנדירים של הצבא הבריטי בשנת 1925. בשנת 1945 זכה לקידום לדרגת בריגדיר והתמנה למפקד חטיבת השריון ה-8 (8th. Armoured Brigade) בגרמניה ובארץ ישראל. בשנים 1946–1948 שימש כמפקד החטיבה הממוכנת ה-1 (1st. Armoured Infantry Brigade) בארץ ישראל. שמחה אבן-זהר, מי שהקים את רשת הקשר של הסוכנות היהודית וההגנה, ועמד בראש אגודת "לאסירינו", כתב לראש הממשלה גולדה מאיר ב-30 בדצמבר 1971 מכתב בעניינו של מור, ובו כתב בין השאר: "כאשר תל אביב הייתה במצור, הוא עשה הכל כדי שנוכל לספק אוכל לתושבי העיר וגם אפשר לי להבטיח שהתחבורה מחוץ לגבולות תל אביב לא תיפגע. בכל עניין ועניין שפניתי אליו נעניתי בחיוב וגם בימים האחרונים, כאשר הצבא הבריטי עמד לעזוב את הארץ והתרכז ברובו בחיפה, הוא עזר לי לקשור הקשר המתאים עם השלטון הבריטי בחיפה ולהבטיח כי 15 העצורים האחרונים מטעם אצ"ל שנלקחו למחנה מיוחד בבת-גלים בחיפה והכוונה הייתה לחסלם (באשר אחדים מהם נחשדו כי היו קשורים בתליית שני הסרג'נטים בנתניה) ישוחררו לפי הנחיות שלי – ואכן הם שוחררו." לאחר תום המנדט בארץ ישראל, שב בריגדיר מור לבריטניה ומילא בה שורה של תפקידים בכירים במערכת הביטחון, שהאחרונים שבהם היו שליש אישי למלכה אליזבת והממונה על ארמון המפטון קורט. לאחר שובו לאנגליה נהג אבן-זהר לשלוח לו מדי שנה בחג המולד, תיבת פרי הארץ לכבוד החג. סיר רודני מור נפטר בשנת 1985 ונטמן בבית העלמין בוורנהאם (Warnham) שבמערב סאסקס. ארכיון שמחה אבן-זהר
פלורנס צ'דוויק

פלורנס צ'דוויק (באנגלית: Florence Chadwick;‏ 9 בנובמבר 1918 - 15 במרץ 1995) הייתה שחיינית אמריקאית שנודעה בשחיות ארוכות טווח במי ים. היא הייתה האשה הראשונה שחצתה בשחייה את תעלת למאנש לשני הכיוונים. היא גם הייתה האשה ראשונה ששחתה לסנטה קטלינה, צלחה את מצר גיברלטר, את הבוספורוס ואת הדרדנלים. צ'דוויק נולדה בסן דייגו לאב שוטר ואם עקרת בית שלאחר מכן הפעילה מסעדה. היא למדה בתיכון ובאוניברסיטת המדינה של סן דייגו. מגיל צעיר השתתפה בתחרויות שחייה. בגיל 10 היא הייתה האדם הצעיר ביותר לחצות את פי מפרץ סן דייגו בשחייה. היא השתתפה בתחרויות שחייה בחופי סן דייגו וזכתה עשר פעמים מתוך 18 במקום הראשון בתחרות שנתית של 2.5 מייל בסן דייגו. בשנת 1950 היא בקשה להשתתף בתחרות לחציית תעלת למאנש של הדיילי מייל, אך סורבה, בגלל שלא היה לה ניסיון מספיק. היא ניסתה על כן לבדה לחצות את התעלה. ניסיון ראשון ביולי 1950 כשל לאחר 14 שעות במים, אך היא הצליחה לחצות את תעלת למאנש ב-8 באוגוסט 1950, ב-13 שעות ו-20 דקות. בכך היא שברה את השיא לנשים. בשנה שלאחר מכן היא חצתה את תעלת למאנש בשנית, הפעם מאנגליה לצרפת, ב-16 שעות ו-22 דקות. בכך היא הייתה האשה הראשונה לחצות את התעלה בשני הכיוונים. בהמשך היא חצתה את תעלת למאנש עוד פעמיים. בשנת 1952 היא שחתה מסנטה קטלינה לחופי קליפורניה. בספטמבר 1953 היא חצתה שוב את תעלת למאנש מאנגליה לצרפת ושברה את שיאה הקודם בהגיעה תוך 14 שעות ו-42 דקות. לאחר מכן אותה שנה היא הציבה שיאים בחציית הבוספורוס, הדרדנלים ומצר גיברלטר. בשנת 1954 היא ניסתה לחצות את ימת אונטריו, אך כשלה. צ'דוויק נתנה חסויות למוצרים שונים, בהם בגדי ים. היא לימדה שחייה ותכננה סרטי שחייה עם אסתר ויליאמס. היא גם עבדה כיועצת אשראי וסוכנת בורסה. שחיית מרתון במים פתוחים מדיה וקבצים בנושא פלורנס צ'דוויק בוויקישיתוף צלחה את למנש, על המשמר, 6 בספטמבר 1953 לא הוכר הישג המצרי, מעריב, 4 בספטמבר 1955 שחיינית חוצה מיצרים, על המשמר, 16 באוקטובר 1953 אחרי התעלה - אגם, מעריב, 5 בספטמבר 1954
מוזיאון ניטרוי לאמנות עכשווית

מוזיאון ניטרוי לאמנות עכשווית (בפורטוגזית: Museu de Arte Contemporânea de Niterói) שוכן בניטרוי, במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל ומהווה את אחד מסמלי העיר. הוא תוכנן בידי האדריכל המודרניסטי אוסקר נימאייר והמהנדס ברונו קונטריני (Bruno Contarini), בצורה מעוגלת המזכירה צלחת. בניין המוזיאון נבנה בשנת 1996, הוא צבוע לבן וגובהו 16 מטרים. קוטר ה"צלחת" 50 מטרים ובה שלוש קומות. מהמוזיאון נראים מפרץ גואנברה והר הסוכר. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון ניטרוי לאמנות עכשווית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ניטרוי לאמנות עכשווית Satellite picture by Google Maps The Earth Explorer information Frommers information
קארל למל (הבן)

קארל למל (הבן) (Carl Laemmle, Jr) ( 28 באפריל 1908 - 24 בספטמבר 1979) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי. נולד בשיקגו לקארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל. השתלב בעסקי אביו, ועבר עמו לבוורלי הילס, ומשם ניהל את אולפני חברת סרטי יוניברסל בין השנים 1928 ו-1936. היה אחראי על הפקת סרטים רבים ומצליחים בשנות ה-30' המוקדמות, וביניהם "במערב אין כל חדש" (1930), "דרקולה" (1931), "גשר ווטרלו" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "המומיה" (1932) ו"הפרקליט" (1933). ההוצאות הכספיות הגדולות שהיו כרוכות בסרטים שהפיק שלא יצרו את ההכנסות המצופות, הביאו את חברת סרטי יוניברסל לחובות כספיים כבדים, אשר הובילו להדחתו מניהול בשנת 1936, והחלפתו בצ'רלס רוג'רס. קארל למל הבן לא שב עוד לעסקי הקולנוע, והוא נפטר בלוס אנג'לס משבץ מוחי בשנת 1979. מדיה וקבצים בנושא קארל למל בוויקישיתוף קארל למל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קארל למל, באתר AllMovie (באנגלית) קארל למל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קארל למל, באתר Discogs (באנגלית) קארל למל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלה למל

רבקה איזבל "קרלה" למל (באנגלית: Rebekah Isabelle "Carla" Laemmle;‏ 20 באוקטובר 1909 - 12 ביוני 2014) הייתה שחקנית קולנוע יהודיה-אמריקאית. נולדה בניו יורק בשנת 1909 למשפחה ממוצא יהודי-גרמני. דודה מצד אביה היה קארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל. הסרט הראשון בו השתתפה היה "פנטום האופרה" (1925). לאחר מכן, קיבלה תפקידים בסרטים שונים, ובהם "אוהל הדוד תום" (1927), מנגינת ברודוויי (1929) ו"מלך הג'אז" (1930). גילמה תפקיד בסרט האימה דרקולה" (1931) שהפיקו אולפני יוניברסל. בראשית שנות ה-2000 ועד פטירתה השתתפה במספר סרטים דוקומנטריים על אודות סרטי האימה הקלאסיים האמריקאיים, ובכך השלימה קריירה יוצאת דופן של כ־90 שנה על המסך. נפטרה בביתה בלוס אנג'לס בשנת 2014, בהתקרבה לגיל 105. לא נישאה, ולא הולידה ילדים. מדיה וקבצים בנושא קרלה למל בוויקישיתוף קרלה למל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרלה למל, באתר AllMovie (באנגלית) קרלה למל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קרלה למל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טד סטריקלנד

תאודור "טד" סטריקלנד (באנגלית: Theodore "Ted" Strickland; נולד ב-4 באוגוסט 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו בשנים 2007–2011. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השישי של אוהיו, בשנים 1993–1995, 1997 - 2007. סטריקלנד נולד בלוקאסוויל, אוהיו (אנ'), למשפחה בת תשעה ילדים. הוא למד לתואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת אוסברי שבקנטקי, והשלים תואר שני בייעוץ הדרכתי באוניברסיטת קנטקי ב-1966. לאחר מכן המשיך וסיים דוקטורט בייעוץ פסיכולוגי מאוניברסיטת קנטקי ב-1980. בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, התמודד סטרילנד פעמים אחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד בכל הפעמים (1976, 1978, 1980). עם זאת, ב-1992 שב להתמודד לבית הנבחרים, מטעם המחוז השישי של אוהיו, ובעת זו הצליח להיבחר לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני, במרוץ צמוד עם הפרש של 1.4% ממניין הקולות. בבחירות למושל המדינה ב-2006, נבחר סטריקלנד ברוב של 60% ממניין הקולות. עם זאת, הוא הפסיד בבחירות ב-2010 למועמד הרפובליקני ג'ון קייסיק, לאחר מרוץ צמוד בו קיבל 47% מהקולות, לעומת 49% ליריבו. בפברואר 2015 הכריז סטריקלנד על התמודדותו לסנאט נגד החבר המכהן רוב פורטמן, ובפריימריז ב-15 במרץ 2016 זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית. בבחירות למושב בסנאט הפסיד לפורטמן ברוב של 58% מול 37%. סטריקלנד נשוי לפרנסס, פסיכולוגית חינוכית. מדיה וקבצים בנושא טד סטריקלנד בוויקישיתוף טד סטריקלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הקמפיין לסנאט טד סטריקלנד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Wehrman, Jessica; Torry, Jack. "Ted Strickland Running for U.S. Senate". Columbus Dispatch. Columbus, OH. נבדק ב-25 בפברואר 2015. {{cite news}}: (עזרה)
שאהין דינייב

שאהין האדקארים אוגלו דינייב (באזרית: Şahin Hadıkərim oğlu Diniyev; נולד ב-12 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה אשר שיחק בעמדת הקשר. דינייב התחיל את הקריירה שלו באנרגטיק וכעבור שנה שיחק בגנצליק באקו. בשנת 1987 חתם בנפטצ'י באקו בה לא רשם דקות משחק ובמהלך העונה חתם בקפאז. בין היתר הוא שיחק גם בזימברו קישינב, פאקל וורונז', דינמו גאנז'ה וטרק גרוזני. בשנת 1994 חתם בהפועל טייבה מההליגה הארצית (אז הליגה השנייה), כעבור חצי שנה חתם בבית"ר תל אביב מהליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה). בשנת 1997 חזר לאזרבייג'ן כאשר חתם בדינמו באקו בה סיים את הקריירה שלו. לזכותו של דינייב 16 הופעות בנבחרת אזרבייג'ן. דינייב התחיל את קריירת האימון שלו בנבחרות הנוער של אזרבייג'ן. בשנת 2001 מונה למאמן טרק גרוזני. לאחר מכן עזב את גרוזני ומונה למאמנה של קרבאך. באוגוסט 2004 מונה למאמנה של קפאז. ביוני 2005 מונה למאמן נבחרת אזרבייג'ן כמחליפו של קרלוס אלברטו טורס במקביל לאימון בקפאז, וכעבור חודש התפטר מתפקידו כמאמן קפאז על מנת להוריד מהעומס שנוצר עליו. תקופתו בנבחרת זכורה בזכות אזרוחם של כמה שחקנים זרים ששיחקו בליגה האזרית. באוקטובר 2007 התפטר מתפקידו לאחר ההפסד 6-1 לסרביה. באוקטובר 2009 שב לקדנציה שנייה בטרק גרוזני. בינואר 2010 הפך לעוזר מאמן בקבוצה, ובאוקטובר 2010 עזב את המועדון. בשנת 2013 שב לאמן כאשר חתם ברבאן באקו עד לסיום העונה, אך בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה השנייה ועזב. בשנת 2015 חזר לקדנציה שנייה בקפאז. שאהין דינייב, באתר Transfermarkt שאהין דינייב, באתר National Football Teams שאהין דינייב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אלמר רייס

אלמר רייס (באנגלית: Elmer Rice;‏ 28 בספטמבר 1892 - 8 במאי 1967) היה מחזאי יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר. נולד במנהטן להורים ממוצא יהודי-גרמני, בשם אלמר ליאופולד רייזנשטיין (Elmer Leopold Reizenstein). סיים את בית הספר למשפטים בניו יורק בשנת 1912, ושימש כעורך דין כשנתיים. המחזה הראשון שכתב, "במשפט" ("On Trial"), אשר עסק בתעלומת רצח, הופק לתיאטרון, וזכה להצלחה רבה עם 365 הופעות. לאחר שכתב ארבעה מחזות נוספים ללא הצלחה יתרה, כתב בשנת 1923 את המחזה הסאטירי "המכונה המוסיפה" ("The Adding Machine"), העוסק בהשתלטות המכונות על החיים המודרניים. מחזה זה הופק לתיאטרון, וזכה להצלחה רבה. לאחר כתיבת מחזות נוספים, זכה לפרסום מיוחד בעקבות מחזהו "סצנת רחוב" ("Street Scene") משנת 1929, אשר עובד לאחר מכן לאופרה על ידי קורט וייל, ואשר בגינו זכה רייס בפרס פוליצר לדרמה לשנת 1929. המחזה עסק ביחסים שבין שכנים מרקעים שונים בבית משותף אחד במנהטן. חיבר מספר קומדיות שהוצגו בתיאטראות ברודוויי בשנות ה-40, שהבולטת שבהן הייתה "נערת החלומות" ("Dream Girl") משנת 1945. בשנת 1958 כתב את מחזהו האחרון. בשנת 1960 כתב ספר על תולדות התיאטרון האמריקאי ("The Living Theatre"), ובשנת 1964 פרסם אוטוביוגרפיה. נפטר בשנת 1967 בעת טיול לאנגליה. היה נשוי בשלישית, ואב לחמישה. מדיה וקבצים בנושא אלמר רייס בוויקישיתוף אלמר רייס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלמר רייס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלמר רייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אלמר רייס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוסיאנה ברגר

לוסיאנה ברגר (באנגלית: Luciana Berger; נולדה ב-13 במאי 1981) היא פוליטיקאית יהודייה בריטית. כיהנה כנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בבית הנבחרים הבריטי. ברגר נולדה למשפחה יהודית וגדלה בשכונת ומבלי שבלונדון. ב-2004 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת ברמינגהאם והיא בעלת תואר שני בממשל מבירקבק, אוניברסיטת לונדון. כיהנה במועצת התאחדות הסטודנטים של בריטניה כמתאמת פעילות בנושאי מלחמה בגזענות ובפשיזם. ב-2005 התפטרה מתפקידה בעקבות גילויי אנטישמיות מצד חברי ההתאחדות. לאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ אקסנצ'ר. בשנים 2007 עד 2010 ניהלה את ארגון ידידי ישראל במפלגת הלייבור. בנוסף עמדה בראש תנועת הלייבור היהודית (אנ'). במאי 2010 נבחרה לנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בפרלמנט הבריטי. היא מונתה לשרה זוטרה לענייני אנרגיה ושינויי אקלים בממשלת הצללים של אד מיליבנד. ב-2012 הפיקה וביימה סרט דוקומנטרי קצר בשם "Breadline Britain" על תופעת בתי התמחוי והעוני בבריטניה. ב-2013 לשרה זוטרה לענייני בריאות בממשלת הצללים. לאחר בחירתו של ג'רמי קורבין למנהיג הלייבור מונתה ברגר לשרה לענייני בריאות הנפש בממשלת הצללים שלו. בריאיון לג'ואיש כרוניקל סיפרה ברגר מדוע החליטה להצטרף לקורבין שקושר לאנטישמיות ולמכחישי שואה. היא ציינה שההחלטה לא הייתה קלה עבורה והיא לא מסכימה עם כל מה שקורבין אמר לאורך השנים, אך נוצרה הזדמנות לכהן במשרה חדשה שתאפשר לקדם את הטיפול בתחום בריאות הנפש. היא התפטרה מתפקידה ב-27 ביוני 2016, במכתב ההתפטרות הודתה לקורבין על מינויה ויחסו אלייה, אך ציינה כי על מפלגת הלייבור למצוא מנהיג אחר שהמפלגה תוכל להתאחד מאחוריו. ב-18 בפברואר 2019 הודיעה ביחד עם שישה חברי פרלמנט נוספים על עזיבתה את מפלגת הלייבור על רקע התגברות האנטישמיות בקרב מפלגת הלייבור, מדיניות המפלגה ביחס לברקזיט ואופי הנהגתו של ג'רמי קורבין. יחד עמם הקימה את "הקבוצה העצמאית", אליה הצטרפו גם חברי בית הנבחרים מהמפלגה השמרנית. בספטמבר 2019 הצטרפה למפלגה הליברל-דמוקרטית. היא התמודדה בבחירות 2019 במחוז פינצ'לי-גולדרס גרין אך הפסידה. ב-2023 חזרה לשורות מפלגת הלייבור. ב-2015 נישאה למוזיקאי אליסטר גולדסמית', לזוג בת ובן. מדיה וקבצים בנושא לוסיאנה ברגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוסיאנה ברגר לוסיאנה ברגר, ברשת החברתית פייסבוק לוסיאנה ברגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוסיאנה ברגר באתר הפרלמנט הבריטי לוסיאנה ברגר באתר הקבוצה העצמאית Why I had to resign, הגארדיאן, 15 באפריל 2005 הגרדיאן, מקורב לקורבין: יהודים, אוהדים פנאטים של טראמפ, מפברקים את האנטישמיות במפלגה, באתר הארץ, 31 ביולי 2018 Luciana Berger: 'Why I joined Jeremy Corbyn's cabinet', ג'ואיש כרוניקל, 16 בספטמבר 2015 Luciana Berger resigns from shadow cabinet, ג'ואיש ניוז, 27 ביוני 2016 Seven MPs leave Labour Party in protest at Jeremy Corbyn's leadership, BBC News, ‏18/2/2019 MP says UK Labour is ‘institutionally anti-Semitic’ as 7 lawmakers quit party, timesofisrael.com, ‏18/2/2019
ג'ו דונלי

ג'וזף סיימון "ג'ו" דונלי (באנגלית: Joseph Simon "Joe" Donnelly; נולד ב-29 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כשגריר ארצות הברית בקריית הוותיקן ונציגה בכס הקדוש מאז אפריל 2022, בממשל הנשיא ג'ו ביידן. בשנים 2019-2013 כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה, ולפני כן שירת כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. דונלי נולד בחוף הדרומי של לונג איילנד, בעיירה מספקה שבמחוז נסאו, ניו יורק. הוא עבר להתגורר בסאות בנד ב-1973, שם למד לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת נוטרדאם. לאחר מכן סיים תואר J.D במשפטים מן האוניברסיטה ב-1981. בהמשך שירת בפירמת עורכי דין כפרקליט עד 1996. בשנים 1988–1989 שירת בוועד המנהל של הבחירות באינדיאנה, ותפקידו היה לפקח על ניהול תקין בכל מה שקשור להליך הבחירות ותוצאותיהן. משנת 1997 ועד 2001 היה חבר במועצת בית ספר שבצפון אינדיאנה, ובשנתיים האחרונות בתפקיד זה כיהן כנשיא המועצה. ב-2004 התמודד דונלי ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, על תקן המחוז השני של אינדיאנה. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים ללא התנגדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות וקיבל רק 45% ממניין הקולות. ב-2006 התמודד שוב לבית הנבחרים, על תקן המחוז השני של אינדיאנה, ובפעם זו בהצלחה. בבחירות הכלליות הוא גבר על יריבו הרפובליקני ברוב של 54%. לאחר מכן זכה לכהונה נוספת ב-2008, כשבעת זו הביס את יריבו ברוב של 67% ממניין הקולות. בבחירות 2010 גבר על יריבתו ג'קי ואלורסקי הרפובליקנית. במאי 2012, לאחר שזכה בפריימריז הדמוקרטים, התמודד דונלי על מושבו של הסנאטור הרפובליקני המכהן ריצ'רד לוגאר (ומי שהיה ותיק מפלגתו בסנאט), שהפסיד בפריימריז הרפובליקנים לגזבר של אינדיאנה ואיש תנועת מסיבת התה, ריצ'רד מרדוק. במהלך מסע הבחירות, הסתבך מרדוק בפרשייה מעוררת מחלוקת, לאחר שטען בעימות טלוויזיוני ב-23 באוקטובר כי היריון הנובע מאונס הוא "דבר שאלוהים ייעד אותו", במסגרת הסבריו מדוע הוא מתנגד להפלות גם במקרה של אונס או גילוי עריות. בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר, הביס דונלי את מרדוק ברוב של 50% מול 44%. רבים ייחסו את הפסדו של מרדוק לדונלי בשל אמירתו השנויה במחלוקת, הואיל ודונלי היה דמוקרט שניצח במדינה שבה גם ניצח המועמד הרפובליקני לנשיאות, מיט רומני. בסנאט היה חבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, ובוועדה המיוחדת להזדקנות. עמדותיו היו מתונות ושמרניות יותר בהשוואה לחבריו הדמוקרטים לסנאט. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, שנערכו ב-6 בנובמבר, הפסיד דונלי למועמד המפלגה הרפובליקנית מייק בראון. דונלי נשוי ואב לשני בנים. הוא קתולי באמונתו. מדיה וקבצים בנושא ג'ו דונלי בוויקישיתוף ג'ו דונלי, ברשת החברתית פייסבוק ג'ו דונלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ו דונלי, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ו דונלי, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ו דונלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ו דונלי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הסנאטור הרפובליקני הוותיק ביותר הודח, באתר nrg, 9 במאי 2012 רויטרס, מועמד לסנאט: אלוהים התכוון גם להריון מאונס, באתר ynet, 24 באוקטובר 2012 הארץ, שורה של הישגים לדמוקרטים שהגדילו את כוחם בסנאט, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2012 הדמוקרטים שמרו על המושב של ויסקונסין בסנאט - והפסידו באינדיאנה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2018
ג'סי לסקי

ג'סי לואיס לסקי (באנגלית: Jesse Louis Lasky;‏ 13 בספטמבר 1880 - 13 בינואר 1958) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ואחד ממייסדי חברת סרטי פרמאונט. נולד בסן פרנסיסקו בשנת 1880 להורים יהודים, והחל לפתח קריירה בתעשיית הבידור האמריקאית. בשנת 1911 הפיק שני מחזות זמר בתיאטראות ברודוויי. בשנת 1913 הקים יחד עם ססיל ב. דה-מיל, אוסקר אפפל וגיסו סמואל גולדווין את "חברת הסרטים של ג'סי ל. לסקי". בשנת 1914 שכרה חברתו של לסקי אסם בקרבת לוס אנג'לס, ושם הפיקה את הסרט הראשון שצולם בהוליווד, "האיש הלבן" ("The Squaw Man"). באסם זה שוכן כיום המוזיאון למורשת הוליווד. בשנת 1916 התמזגה חברתו של לסקי עם "חברת הסרטים של השחקנים המפורסמים" של אדולף צוקור, תוך הקמת אולפני פרמאונט. בשנת 1927 נמנה לסקי עם מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובשנת 1945 הקים חברת הפקה נפרדת. סרטו האחרון הופק בשנת 1951, ובשנת 1957 פרסם אוטוביוגרפיה. נפטר בבוורלי הילס בשנת 1958 כתוצאה מהתקף לב. מדיה וקבצים בנושא ג'סי לסקי בוויקישיתוף ג'סי לסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סי לסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.