laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאון לדרמן

לאון מקס לדרמן (באנגלית: Leon Max Lederman;‏ 15 ביולי 1922 – 3 באוקטובר 2018) היה פיזיקאי אמריקאי-יהודי. חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1988 יחד עם מלווין שוורץ וג'ק שטיינברגר. נולד בניו יורק להורים יהודים שהיגרו מאוקראינה (מקייב ומאודסה). קיבל את התואר הראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק, ואת הדוקטורט מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1951. לימד באוניברסיטה זו עד לשנת 1979. בשנת 1977 ניסוי "E277", שנערך בפרמילאב בהובלתו, הוכיח את קיומו של החלקיק קווארק תחתון. בשנת 1979 התמנה למנהל פרמילאב בשיקגו - כיום נושא תואר "מנהל כבוד" של מוסד זה. בשנת 1982 לדרמן קיבל פרס וולף לפיזיקה. בשנת 1988 הוא קיבל פרס נובל בפיזיקה על "שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המיואוני". החל משנת 1989 לימד באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטה הטכנית של אילינוי. בשנת 1993 פרסם עם עמיתו דיק טרסי ספר מדע הפופולרי בשם "That Goddamned Particle". עורך הספר לא אהב את השם וקיצר את שם הספר ל "That God Particle". מכאן התקבע שמו של חלקיקי בוזן-היגס לכינוי "החלקיק האלוהי". לדרמן נאלץ למכור את המדליה המוענקת לזוכי פרס נובל כדי לממן את טיפולו הרפואי בדמנציה בה לקה. היה פעיל במספר תנועות ציבוריות, ונשיא החברה האמריקאית לפיזיקה (American Physical Society). נפטר ברקסברג ב-3 באוקטובר 2018. מדיה וקבצים בנושא לאון לדרמן בוויקישיתוף לאון לדרמן, באתר פרס נובל (באנגלית) לאון לדרמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרס נובל בפיזיקה 1988 יבשם עזגד, גל פרידמן לא לבד: חתן הנובל שמכר המדליה, באתר ynet, 16 באוקטובר 2018 לאון לדרמן, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות יהונתן ברקהיים, המדען הגדול של החלקיקים הקטנים, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 15 ביולי 2022 לאון לדרמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאון לדרמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) באתר "פרס נובל" באתר חדשות NBC
וילה האמרשמידט

וילה האמרשמידט (בגרמנית: Villa Hammerschmidt) הייתה בית המגורים הרשמי של נשיא גרמניה בין השנים 1951–1994 בבון בעת שזו הייתה בירת גרמניה המערבית. בשנת 1994, עם העברת בירת גרמניה (לאחר איחוד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית) לברלין העביר נשיא גרמניה דאז, ריכרד פון וייצזקר את מעונו הרשמי מהווילה לארמון בלוו שברובע טירגארטן בברלין. מאז שנת 1994 מהווה הווילה מקום מגורים משני של הנשיא, והוא משתמש בה בעת ביקוריו בבון. הווילה נמצאת במרכז הרובע הממשלתי של בון, על גדת נהר הריין (הזורם צפונית לווילה) ולמול מוזיאון קניג (הנמצא דרומית לווילה). הווילה נמצאת בסמוך לארמון שאומבורג, מקום המושב המשני הרשמי של קנצלר גרמניה. הווילה נבנתה בשנת 1860 בסגנון נאו-קלאסי עבור התעשיין העשיר אוגוסט דייקהוף. בשנת 1868 נרכש המבנה על ידי לאופולד קניג ועבורו שופץ המבנה ועוצב מחדש על ידי האדריכל אוטו פנר. בשנת 1928 הווילה חולקה למספר דירות מגורים, ובשנת 1945 עם תום מלחמת העולם השנייה תפס הצבא הבריטי את הווילה כדירת שרד. מאז שנת 1950 מהווה הווילה בית מגורים רשמי של ממשלת גרמניה. דירת נשיא גרמניה נמצאת בקומה השנייה של המבנה. בקומה הראשונה נמצאים חדרי האירוח הרשמיים. אתר האינטרנט הרשמי של וילה האמרשמידט תצלום אוויר של המבנה תיאור ביקור מיכאיל גורבצ'וב בווילה
מריו מיקולינסר

מריו מיקולינסר (נולד ב-1957) הוא פרופסור וחוקר ישראלי בתחום הפסיכולוגיה, ששימש דיקן בית הספר לפסיכולוגיה ובין השנים 2014 עד 2017 המשנה לנשיא לעניינים אקדמיים של "המרכז הבינתחומי". זוכה פרס א.מ.ת לשנת 2004. כיום מריו ראש התכנית לתואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן. מיקולינסר נולד בסנטה פה שבארגנטינה בשנת 1957. עלה לישראל בגיל 19. בשנת 1985 סיים לימודים לתואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. כ-7 שנים לאחר מכן מונה לפרופסור באוניברסיטה זו, בגיל 35, והיה הפרופסור הצעיר ביותר בארץ בתחום הפסיכולוגיה. במקביל עבד בצה"ל בתפקיד מחקר בתחום הפסיכולוגיה. מיקולינסר שימש במגוון תפקידים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, ביניהם ראש המחלקה לפסיכולוגיה. ב-2004 נבחר לקבל את פרס א.מ.ת, על "תרומה יוצאת דופן בחקר האישיות והפסיכולוגיה החברתית". בנוסף לעבודתו האקדמאית באוניברסיטת בר-אילן, נמנה מיקולינסר עם צוות העורכים ב-Journal of Personality and Social Psychology. כן היה בין מייסדי מרכז פלג-ביליג לחקר איכות חיי המשפחה ב-1996, ובשנים 2002-2006 הוא כיהן כיושב-ראש המרכז. ב-2007 עבר מיקולינסר לשמש כדיקן בית הספר החדש לפסיכולוגיה של המרכז הבינתחומי הרצליה. בנוסף, מאז 2008 הוא מרכז מדי שנה את "סימפוזיון הרצליה השנתי באישיות ופסיכולוגיה חברתית" במרכז הבינתחומי. מיקולינסר פרסם מאות מחקרים בתחום הפסיכולוגיה. מחקריו, שהקנו לו שם עולמי, עוסקים בין השאר בהיבטים שונים של תאוריית ההתקשרות, למשל היכולת לשפר בבגרות את דפוסי ההתקשרות שנוצרו בילדות, לאחר פגישה עם דמויות מעודדות התקשרות בטוחה. מחקריו גם בחנו קשר בין דפוסי התקשרות לבין תחומים שונים, בין היתר אהבה רומנטית, התנהגות מינית ותגובה לטראומה נפשית וכן את הקשרים בין תאוריית ההתקשרות לתאוריית ניהול האימה. מדיה וקבצים בנושא מריו מיקולינסר בוויקישיתוף מריו מיקולינסר, באתר ResearchGate מריו מיקולינסר, באתר גוגל סקולר האתר של מריו מיקולינסר, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה (באנגלית) קורות חיים של מריו מיקולינסר באתר המרכז הבינתחומי הרצליה (באנגלית) רשימת מאמרים של מריו מיקולינסר, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה (באנגלית) פרופ' מריו מיקולינסר, באתר פרס א.מ.ת. ריאיון עם פרופ' מריו מיקולינסר שפורסם ב"מגזין הבינתחומי" מריו מיקולינסר ואטי ברנט, תאוריית ההתקשרות - הקדמה לגיליון נושא מיוחד של כתב העת "מפגש", 27 באוקטובר 2005, אתר פסיכולוגיה עברית ורד רמון ריבלין, ‏הגילוי שעשוי לשנות לחלוטין את המין האנושי, באתר גלובס, 5 בפברואר 2014 מריו מיקולינסר, דף שער בספרייה הלאומית הנימוקים לפרס למריו מיקולינסר, באתר פרס א.מ.ת אתר בית הספר לפסיכולוגיה של המרכז הבינתחומי הרצליה אתר סימפוזיון הרצליה באישיות ופסיכולוגיה חברתית, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
הבנות נחמה

הבנות נחמה הן להקה ישראלית שבה חברות קרולינה, דנה עדיני ויעל דקלבאום. שלוש חברות הלהקה מנגנות בגיטרה ושרות. לדבריהן, שם הלהקה נובע מתוך האלמנט המנחם והמרגיע של המוזיקה שלה. ההרכב החל את דרכו בהופעה במועדון "ג'ה-פן" התל אביבי במסגרת "ערב יצירה נשית". באותה עת היו חברות הלהקה אלמוניות למדי בתחום המוזיקה. עם השנים פיתחה כל אחת מהן דרך מוזיקלית עצמאית דרך עבודות סולו או במסגרת להקות, והוציאו יצירות פרי ידיהן. קרולינה התפרסמה משיתוף הפעולה עם להקת "סוליקו", בשיר "לא ציפיתי", דנה עדיני נחשפה בדואט "רבות הדרכים" עם דניאל סלומון וממשחקה בטלנובלה "השיר שלנו" ודקלבאום בדואט "לא יודע מה עובר לך בראש" עם שלמה ארצי. בו בזמן המשיכו השלוש בהופעות חיות אקוסטיות בהרכב המשותף "הבנות נחמה" גם מחוץ לישראל, תוך שהן צוברות קהל. בתחילת דרכן ביצעה כל זמרת את יצירותיה שלה, אולם עם הזמן הלחינו וכתבו שלוש חברות הלהקה גם יחד שירים במופע, חלקם באנגלית. בחודש מאי 2006 הופיעה הלהקה בפסטיבל השירים של ישראל עם שירן "להיות" ("So Far"). בחודש יולי 2007 יצא השיר כסינגל לתחנות הרדיו ובמהירה הפך ללהיט. ב-3 באוגוסט באותה שנה יצא לאור אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה. האלבום הופק על ידי יונתן לוי מלהקת איזבו, בחברת "לייבלה" ובהפצת הליקון. באוקטובר יצא הסינגל השני, "הכל כשורה" ובינואר 2008 יצא הסינגל השלישי, "מאה אחוז אור". כחודש לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד אלבום זהב. עד כה נמכרו ממנו למעלה מ-35,000 עותקים. השיר "להיות" ("So Far") זכה בפרס הישג השנה לשיר על שם משה וילנסקי מטעם אקו"ם לשנת תשס"ז. מנימוקי השופטים: "אי אפשר לחשוב על השנה החולפת בלי השיר הזה. העיבוד שלו נשמע קלאסי, וחיתוך המילים ההיפ-הופי נותן משהו חדש לנוף המוזיקה שלנו. יש בו איכות מיוחדת של הרמוניות קוליות של שלוש זמרות מדהימות שמחממות כמו שמש את המקשיב להן. כל אחת מהן היא עולם ומלואו, וביחד הן יוצרות עולם מוזיקלי חדש. המעבר לאנגלית הופך את השיר לשיר שיכול להגיע רחוק. הבגד הצנוע בו הולבש, ישמור עליו כשיגיע למקומות קרים." מדיה וקבצים בנושא הבנות נחמה בוויקישיתוף הבנות נחמה, באתר שירונט הבנות נחמה, באתר MusicBrainz (באנגלית) הבנות נחמה, באתר Discogs (באנגלית) הבנות נחמה, באתר Tab4u הבנות נחמה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אור ברנע, שוקולד מנטה מסטיק - NOT!, באתר ynet, 5 באוגוסט 2007
מלווין שוורץ

מלווין שוורץ (באנגלית: Melvin Schwartz; ‏2 בנובמבר 1932 - 28 באוגוסט 2006) היה פיזיקאי אמריקאי-יהודי, חתן פרס נובל בפיזיקה בשנת 1988 ביחד עם לאון לדרמן וג'ק שטיינברגר. שוורץ גדל בניו יורק בזמן השפל הגדול. הוא למד בבית הספר למדעים ברובע הברונקס, שם הוא החל להתעניין בפיזיקה כבר בגיל 12. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון הוא החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת קולומביה, כאשר איזידור איזק רבי היה ראש המחלקה. שוורץ סיים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1958. בשנות ה-60 של המאה ה-20, ביחד עם שותפיו לקבלת פרס נובל, שוורץ ערך ניסויים בתחום האטום במעבדה הלאומית ברוקהייבן. בשנת 1963 קיבל תואר פרופסור באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1966, עבר לאוניברסיטת סטנפורד בה נבנה מאיץ חלקיקים. במאיץ זה הוא עשה מספר מחקרים בתחום חלקיקי האטום. בשנת 1988 קיבל פרס נובל בפיזיקה על שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המואוני. בשנת 1991 התמנה למנהל תחום אנרגיות גבוהות ופיזיקה גרעינית במעבדת ברוקהייבן. באותה תקופה גם חזר לאוניברסיטת קולומביה וקיבל תואר פרופסור בשנת 1994 ופרופסור כבוד (Emeritus) בשנת 2000. שוורץ נפטר ב-28 באוגוסט 2006 באיידהו, לאחר מאבק עם מחלת פרקינסון והפטיטיס C. מלווין שוורץ, באתר פרס נובל (באנגלית) מלווין שוורץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מלווין שוורץ, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. מלווין שוורץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלווין שוורץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Melvin Schwartz Dies at 73
הקתדרלה הגרמנית

הקתדרלה הגרמנית (בגרמנית: Deutscher Dom - "דויטשר דום") היא קתדרלה הממוקמת במרכז ברלין בצדה הדרומי של כיכר הז'נדארמנמארקט למול הקתדרלה הצרפתית. הקתדרלה נבנתה בשנת 1705 על פי תכנונו של מרטין גרינברג (אנ') ובביצועו של ג'ובני סימונטי. בשנת 1785 שופצה הכנסייה ונוספה לה הכיפה בתכנונו של קארל פון גונטארד. הכנסייה נהרסה לחלוטין במלחמת העולם השנייה. בין השנים 1977–1988 נבנתה הכנסייה מחדש, ובשנת 1996 נפתחה מחדש לציבור כמוזיאון להיסטוריה של גרמניה. הקתדרלה הוקמה בין השנים 1701–1708 בהתבסס על תוכניותיו של האדריכל מרטין גרינברג בסגנון הבארוק. בשנת 1785, בהוראת פרידריך השני שופצה כיכר הז'נדארמנמארקט ולקתדרלה הצרפתית ולקתדרלה הגרמנית נוספו כיפות תואמות בתכנונו של האדריכל קארל פון גונטארד. בשנים 1881–1882 שופצה הכנסייה בפיקוח משרד האדריכלים פון דר הודה והניקה (von der Hude & Hennicke) בסגנון נאו-בארוק. לאחר מהפכת 1848 נערכה בכנסייה הלוויה ל-183 הרוגי המהפכה, כאשר לאחר הטקס הפרוטסטנטי נערכה בכנסייה טקסים על ידי אנשי דת קתולים ויהודים. בשנת 1943 נהרסה הכנסייה בהפצצות מלחמת העולם השנייה. עבודות השיקום החלו בשנת 1982 והסתיימו בשנת 1996. עם סיום העבודות, ובעקבות החלפת נכסים עברה הכנסייה לבעלות ממשלת גרמניה, והחל משנת 2002 מוצגות בבניין תערוכות המציגות את ההיסטוריה של גרמניה ואת התפתחות הדמוקרטיה הפרלמנטרית בגרמניה. מדיה וקבצים בנושא הקתדרלה הגרמנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקתדרלה הגרמנית (בגרמנית)
ג'רום פרידמן

ג'רום אייזק פרידמן (באנגלית: Jerome Isaac Friedman; נולד ב-28 במרץ 1930), פיזיקאי יהודי אמריקאי. חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990. פרידמן נולד בשיקגו במשפחת מהגרים יהודית מרוסיה. הוא התעניין באומנויות והתחיל את לימודיו בבה"ס הגבוה בשיקגו. עם הזמן הוא עזב את לימודיו ועבר ללימודי פיזיקה באוניברסיטת שיקגו. הוא סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1956. החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1960 והתמנה לפרופסור בשנת 1983. את המחקרים שלו עוסקים בתחום חלקיק אלמנטרי. בשנים 1968–1969, יחד עם עמיתיו, ביצע מספר ניסויים במאיץ חלקיקים SLAC. הם קבלו את העדויות הראשונות על המבנה הפנימי של הפרוטון - קיום הקווארק. קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990 (ביחד עם ריצ'רד טיילור והנרי קנדול) על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים. מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. מדיה וקבצים בנושא ג'רום פרידמן בוויקישיתוף ג'רום פרידמן, באתר פרס נובל (באנגלית) ג’רום פרידמן, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. ג'רום פרידמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חתן פרס נובל לכימיה זכה לפני 4 שנים בפרס קרן וולף, מעריב, 18 באוקטובר 1990
קיוגה

קיוֹגַה (Kyoga; מבוטא גם "צ'וגה") הוא שמה של מערכת אגמים גדולה ורדודה במרכז אוגנדה. שטחה הכולל כ-1,720 קמ"ר בממוצע (השטח משתנה מאוד במשך השנה ומשנה לשנה), והיא נמצאת ברום ממוצע של 914 מטר מעל לפני הים. לרוב מתייחסים למערכת כולה בכינוי אגם קיוגה. אגם קיוגה הוא חלק ממערכת האגמים הגדולים של מזרח אפריקה, אך אינו נחשב בעצמו לאחד האגמים הגדולים. מקור המים העיקרי של האגם הוא הנילוס הלבן, שזורם מאגם ויקטוריה לאגם קיוגה, וממנו אל אגם אלברט. קטע זה של הנילוס הלבן מכונה "נילוס ויקטוריה". הזרימה מווסתת על ידי תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית נָלוּבָּאָלֶה (ידועה גם בשמה הקודם, סכר מפלי אואן) שבמוצא הנהר מאגם ויקטוריה. מקור מים נוסף לאגם קיוגה הוא אזור הר אלגון שבגבול אוגנדה-קניה. את האגם סובבת מערכת מסועפת של ביצות, המוזנות ממספר רב של נחלים ונהרות. העומק המרבי של אגם קיוגה הוא 5.7 מטרים, וברוב שטחו העומק אינו עולה על 4 מטרים. חלקי האגם שעומקים פחות מ-3 מטרים מכוסים לחלוטין בשושנות מים, ואילו גדותיו הביצתיות משופעות בצמחי גומא פפירוס ויקינתון מים - מין פולש, שנצפה לראשונה באגם ב-1988 והתפשטותו המהירה גורמת לנזקים סביבתיים. צמחי הגומא יוצרים גם איים צפים, שנעים בין מספר איונים קבועים באגם. באגם קיוגה נצפו לפחות 46 מיני דגים שונים, והוא שורץ תנינים. כחצי מיליון איש חיים לחופי אגם קיוגה ובמשטחי גומא צפים על פניו. כמות הדגה השנתית באגם נעה בין 50,000 ל-160,000 טון, ומתוכה הכמות המשמעותית ביותר היא של נסיכת הנילוס - זן שהוכנס לאזור בשנות החמישים של המאה ה-19. כמויות גשם חריגות שירדו ב-1997-1998, כתוצאת מתופעת אל ניניו, גרמו לניתוקם מהקרקע של צמחי גומא ויקינתון מים, ואלו זרמו באגם וחסמו את מוצאו. כתוצאה מכך עלה מפלס המים אף יותר, שטח בן כ-580 קמ"ר הוצף, תושבים פונו מבתיהם ונגרמו נזקים כלכליים כבדים בטווח הקצר. עם זאת, כתוצאה מהשינוי במערכת האקולוגית עלתה כמות הדגה. עד שנת 2004 נפתחה החסימה בניקוז האגם באופן חלקי ופני המים ירדו בכחצי מטר. ‏ אגם קיוגה (באתר מאגר הנתונים על אגמי העולם) מידול הזרימה באגם קיוגה (מרכז ההערכה להשפעה סביבתית, פינלנד) פרויקט הניהול המשולב של אגם קיוגה באתר אוניברסיטת אופסלה נזקי יקינתון המים באגמי קיוגה וויקטוריה והמאבק בהתפשטותו קיוגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
PowerBuilder

פאואר בילדר הוא מחולל יישומים, אחת מסביבות הפיתוח הראשונות שיישמו את מתודולוגיית התכנות מונחה עצמים (למעט ++C) באופן מלא. המחולל מפותח על ידי חברת סיבייס (Sybase). סביבה זו כוללת שפת תסריטים (Script), מנגנון אירועים מפותח (Event Driven), יכולות בניית פונקציות מקומיות וגלובליות ואפשרות אריזה וחלוקת יישום בין קובצי הרצה (Exe). בנוסף, ניתן למצוא בסביבה זו גם ספריות דינמיות של הכלי (קובצי PBD) וספריות סטנדרטיות בסביבת מיקרוסופט (DLL). הבסיס של פיתוח בפאואר בילדר כולל בנייה (או רכישה) של תבניות (Templates) אובייקטים מוכנים כך שניתן לנצל את מנגנון ההורשה (מנגנון רב עוצמה ב- PB) ולקצר את תהליך הפיתוח. המחולל מאופיין בפשטות בתכנות וקידוד מינימלי יחד עם גמישות רבה ויכולת ליצור יישומים עשירים. בגרסה 12 שלו הוספו בעיקר יכולות לעבוד בסביבת הדוט נט של מיקרוסופט ויצירת קוד מנוהל. בשנת 2010, עם רכישת חברת Sybase על ידי חברת SAP עבר גם פאואר בילדר לבעלותה של SAP. אתר האינטרנט הרשמי של PowerBuilder (באנגלית) דף הבית ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חמגשית

חַמְגָּשִׁית (הלחם של חַם + מגשית) היא אריזה חד-פעמית לארוחה, המוכנה להגשה מיידית, המיועדת לטלטול נוח של הארוחה. חלק מהחמגשיות משמשות גם לשמירה על טמפרטורת המזון. חלק מהחמגשיות הן סוג של תבנית אפייה חד-פעמית מיריעת אלומיניום, בעלת שוליים מסולסלים המיועדים לסגירה על גבי מכסה מותאם. לעיתים היא מחולקת למספר מדורים, לשם הפרדה בין מרכיבי הארוחה. היא מאפשרת חימום חוזר של הארוחה בתנור וכן אכילת הארוחה ישירות מתוכה. קיימות גם חמגשיות מקלקר או חומרים פלסטיים דומים, המיועדות לשמירה על חום הארוחה, אך לא לחימום חוזר. חמגשיות משמשות לאריזת ארוחות טייק אוויי ולהבאת ארוחות לסועדים על ידי חברות הסעדה. ארוחות טיסה וארוחות טלוויזיה ארוזות בסוגי חמגשית הניתנים לחימום.
כריזמה

כָּרִיזְמָה (מיוונית: χάρισμα, מתנת חסד. על פי האקדמיה ללשון העברית: קִסְמָה) היא תכונה המתארת אדם בעל קסם אישי, יכולת שכנוע וכישורי תקשורת בין-אישית, לרוב מתווספת לאלו הופעה חיצונית מושכת ושונות אישיותית כלשהי מהכלל. אדם כריזמטי מסוגל להשתמש בתכונות אלו, בנוסף על דיבור והיגיון, כדי לפנות לליבם של אנשים אחרים ולהשפיע על דעתם, ובכוחה יש באפשרותו גם לסחוף אחריו המונים. מקור המושג במילה היוונית χάρισμα (‏khárisma), שפירושה "מתנת חסד". המילה במשמעותה זו נפוצה במיוחד במסורת היהודית-נוצרית, כגון אצל פילון האלכסנדרוני, תרגום השבעים והברית החדשה. בהמשך נעשה שימוש בביטוי, בעיקר על ידי פאולוס, לתיאור יכולות רוחניות. את השימוש המודרני במילה, הנהיג הסוציולוג הגרמני מקס ובר שהשתמש במושג זה כדי לתאר השפעה של מנהיג, שעל-פי תפיסתו של המונהג נובעת מתכונות על טבעיות שהוא מייחס למנהיג. אף על פי שקשה ואף בלתי אפשרי לתאר במדויק את המילה "כריזמה" (בשל קיומם של קריטריונים רבים וגיוון תרבותי רחב), המונח משמש בדרך כלל על מנת לתאר אישיות המסוגלת להוביל, להקסים, לשכנע, לעורר השראה ו/או להשפיע על אחרים. היא מתייחסת בעיקר ליכולת של אנשים מסוימים לקבל בקלות תשומת לב, הערצה והתפעלות (וגם שנאה, אם הכריזמה נתפסת כתכונה שלילית), באמצעות אישיות והופעה מושכת. על אף הרגש שמצליחים הכריזמטיים לעורר באחרים, הם עצמם מפגינים קור רוח, ביטחון, החלטיות ושליטה עצמית, והם לרוב בעלי כישורי תקשורת מצוינים ו/או יכולת לנאום באופן שובה לבבות. ניתן להשתמש בתכונת הכריזמה גם באופן שלילי. חלק ממרכיביה של הכריזמה ניתנים לשיפור באמצעות למידה. ניתן, למשל, ללמוד משחק, תורת הנאום, טכניקות מתחום הפרסום, טכניקות שליטה ופיקוד וכיוצא בזה, אולם נראה כי עיקרה של הכריזמה אינה נרכשת בעבודה עצמית, אלא היא תכונה מולדת (או מתפתחת במהלך הילדות). סימן אחר לכך שלכריזמה יש מרכיבים בלתי נלמדים, הוא תפקידו של גוון הקול הצלול והמראה האסתטי של הדובר ביכולת השכנוע של דבריו. לדוגמה בעימות בין שני המועמדים לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960, ניקסון וקנדי, צופי הטלוויזיה השתכנעו ממועמד אחד ואילו מאזיני הרדיו השתכנעו מן השני. גורם חשוב נוסף ביכולת השכנוע ובכריזמה בכלל הוא המוניטין של הדובר. אנשים נוטים לסמוך על מי שיש להם ניסיון טוב עם עצותיו, על מי שיש להם ניסיון כללי טוב איתו (למשל, גיוס זמר מפורסם למסע פרסום פוליטי משפר את סיכויי ההצלחה של מסע זה) או על מי שהחברה מחשיבה למומחה לתחומו (למשל, כשמדובר בנושאי ביטחון, נעדיף את עצתו של קצין בכיר על פני עצתו של קצין זוטר). כמו כן נעדיף להשתכנע על ידי מי שכבר הצליח לשכנע אנשים רבים אחרים מאשר על ידי מי שכמעט עוד לא שכנע איש. קסם אישי שטחי מקס ובר, על הכאריזמה ובניית המוסדות: מבחר כתבים, האוניברסיטה העברית, 1979. הילה ויסברג, הקסם שכולם רוצים: למה אנחנו משתעבדים לכריזמה?, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2011 אשר שכטר, חרב פיפיות ושמה כריזמה, באתר הארץ, 2 במרץ 2015 כריזמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קִסְמָה במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית במילון אוקספורד (באנגלית)
הקתדרלה הצרפתית

הקתדרלה הצרפתית (בגרמנית: Französischer Dom - "פרנצזישר דום") היא כנסייה פרוטסטנטית הממוקמת במרכז ברלין בצידה הצפוני של כיכר הז'נדארמנמארקט, מול הקתדרלה הגרמנית. הכנסייה נבנתה בין השנים 1701–1705 עבור הקהילה ההוגנוטית שהתגוררה בעיר. בשנת 1785 נבנתה ליד הכנסייה כיפת הקתדרלה על פי תכנונו של האדריכל קארל פון גונטארד. הכנסייה נהרסה לחלוטין במלחמת העולם השנייה ושוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20. כיום פועל בכיפה מוזיאון להיסטוריה הוגנוטית. אף שכיום נקראת הכנסייה "הקתדרלה הצרפתית" - מקור שמה במילה "כיפה" בצרפתית "dome" ולא במילה הגרמנית לקתדרלה ("Dom"). לאחר תכנון הכיכר בשנת 1688 על ידי יוהאן ארנולד נרינג בהוראות הנסיך פרידריך השלישי (לימים פרידריך הראשון, מלך פרוסיה), התיישבו סביבה מתיישבים הוגנוטים אשר ברחו מצרפת והורשו להתיישב בפרוסיה בעקבות האדיקט של פוטסדאם משנת 1685 אשר הבטיח לבני כל הדתות חופש פולחן. הכנסייה הצרפתית נבנתה בין השנים 1701–1705 עבור הקהילה ההוגנוטית. בעת בנייתה הייתה הכנסייה זהה בצורתה לכנסייה ההוגנטית שנהרסה בסאן מוריץ בעמק המארן שבצרפת. הכיפה של המבנה וחזיתות המבנה נוספו למבנה הכנסייה בשנת 1785 על פי תכנונו של האדריכל קארל פון גונטארד בהוראת המלך הפרוסי פרידריך השני. מאז שנת 1935 פועל בכנסייה מוזיאון להיסטוריה של ההוגנוטים בגרמניה. במהלך הפצצות מלחמת העולם השנייה נהרסה הכנסייה. עבודות השיקום החלו בשנת 1981 והסתיימו בשנת 1987 - בה הותקנו במגדל הכנסייה 60 פעמונים במסגרת אירועי ציון 750 שנה להיווסדה של ברלין. בין השנים 2004–2006 שופצה חזית הכנסייה בעלות של 6 מיליון אירו. במסגרות עבודות אלה הוחלפו 18 מ-60 פעמוני הברונזה של הכנסייה. מדיה וקבצים בנושא הקתדרלה הצרפתית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקתדרלה הצרפתית (בצרפתית) הקתדרלה הצרפתית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
פאריזר פלאץ

פאריזר פלאץ (בגרמנית: Pariser Platz; "כיכר פריזאית") היא כיכר במרכז ברלין, בירת גרמניה. הכיכר ממוקמת בקצה המערבי של שדרת אונטר דן לינדן ובה ניצב שער ברנדנבורג. הכיכר קרויה על שם פריז בירת צרפת, לזכר כיבושה של העיר פריז על ידי כוחות בעלות הברית (ובהם צבא פרוסיה) שנלחמו במלחמות השחרור נגד צבאות הקיסרות הראשונה בשנת 1814. הכיכר היא אחת הכיכרות המרכזיות והמתוירות ביותר בברלין. בסמוך לכיכר נמצאים בניין הרייכסטאג, האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, ושגרירות ארצות הברית בגרמניה. פאריזר פלאץ הושלמה בין השנים 1732–1734 בסגנון נאו קלאסי בהתאם לתכנונו של האדריכל קארל גוטהארד לאנגאנס במסגרת הרחבת העיר ברלין שנעשתה בהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון. עד שנת 1814 נקראה הכיכר בשם "הכיכר הרבועה" (בצרפתית: "Quarrée", בגרמנית: "Viereck"). בשנת 1814, בעקבות הניצחון של צבאות הברית כנגד נפוליאון בונפרטה (בהם השתתף גם הצבא הפרוסי) שונה שמה של הכיכר על מנת לציין את הניצחון ואת כיבוש העיר פריז בירת צרפת. בעת הקמתה הייתה הכיכר בקצה המערבי של העיר. במקום בו עומד כיום שער ברנדנבורג, במערב הכיכר, עמד שער העיר הפונה לכיוון פוטסדאם בירת ברנדנבורג. השער נבנה בקצהָ של שדרת אונטר דן לינדן (שהכיכר הייתה הקצה המערבי שלה) כחלק מציר התהלוכות שנבנה בהוראת בית הוהנצולרן במטרה לקיים בו מצעדי ניצחון צבאיים. קודם למלחמת העולם השנייה נחשבה הכיכר לכיכר המרכזית של ברלין, והיו ממוקמות סביבה שגרירויות ארצות הברית וצרפת וכן מלון היוקרה אדלון והאקדמיה לאמנויות של ברלין (אקדמי דר קינסטֶה). במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו מבני הכיכר בהפצצות בעלות הברית ובהפצצות הארטילריות של הצבא הסובייטי במהלך הקרב על ברלין. סביב הכיכר התרחשו קרבות עזים שבמהלכם כבשו החיילים הסובייטים את בניין הרייכסטאג הסמוך. מלון אדלון ושער ברנדנבורג נפגעו בקרבות אך לא נהרסו כליל. המלון נהרס זמן קצר לאחר המלחמה לאחר שהוצת בטעות על ידי חיילים סובייטים. לאחר הקמת חומת ברלין בסמוך לשער ברנדנבורג הפכה הכיכר לחלק מ"רצועת המוות" שממזרח לחומה. שרידי הבניינים פונו על מנת להקל על כוחות מזרח גרמניה אשר מנעו מתושבי מזרח ברלין להתקרב לחומה. עם איחוד העיר בשנת 1990 הוחלט על שיקום הכיכר. בכיכר נבנו מבני השגרירויות, האקדמיה לאמנות וכן שוקם מלון אדלון. כיום נמצא בכיכר בניין בנק דרזדן יוצא הדופן. בשנת 2005 נבנתה בסמוך לכיכר (דרומית לה) האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו. בכיכר יש תחנה של האו באן והאס באן, הנקראת Brandenburger Tor, על שם השער; עד שנת 2009 נקרא התחנה Unter den Linden. תצלום 360° פנורמי של הכיכר
מקסימיליאן הקר

מקסימיליאן הקר (בגרמנית: Maximilian Hecker; נולד ב-26 ביולי 1977) הוא מוזיקאי גרמני הידוע במוזיקת הדרים פופ שלו. הקר נולד בבהיידנהיים, גרמניה. לאחר שהופיע כמתופף במספר להקות גרמניות קטנות, קלטות הדמו שלו משכו את תשומת לבה של חברת התקליטים "קיטי-יו", אשר הוציאה את אלבום הבכורה שלו, "Infinite Love Songs" ב-2001. לאחר מכן, הוא ביצע מספר סיבובי הופעות באירופה והוציא עוד מספר אלבומים. בשנת 2004 הוא עשה סבב הופעות בכל העולם ביחד עם ברברה מורגנשטרן. בשנת 2012 מקסימיליאן הקר פרסם ספר אוטוביוגרפי ובאותה שנה הוא הקים חברת תקליטים ומאז הוא מוציא איתה את רוב האלבומים. 2001 - Infinite Love Songs 2003 - Rose 2005 - Lady Sleep 2006 - I'll Be a Virgin, I'll Be a Mountain 2007 - Once I Was 2008 - One Day 2010 - I Am Nothing But Emotion, No Human Being, No Son, Never Again Son 2010 - Favourite Demos (הפצה דיגיטלית) 2010 - Rare And Unreleased (הפצה דיגיטלית) 2012 - Mirage Of Bliss 2015 - Spellbound Scenes of My Cure(CD) 2016 - The Best of Maximilian Hecker (הפצה דיגיטלית) 2018 - Wretched Love Songs (הפצה דיגיטלית) מדיה וקבצים בנושא מקסימיליאן הקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקסימיליאן הקר מקסימיליאן הקר, ברשת החברתית פייסבוק מקסימיליאן הקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מקסימיליאן הקר, ברשת החברתית אינסטגרם מקסימיליאן הקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקסימיליאן הקר, באתר Discogs (באנגלית) מקסימיליאן הקר, באתר Songkick (באנגלית) רונה זילברשטיין‏, מקסימיליאן הקר מספר, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.