laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מטאלורג מגניטוגורסק (כדורגל)

מועדון הכדורגל מטאלורג מגניטוגורסק (ברוסית: Футбольный клуб «Металлург» Магнитогорск) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר מגניטוגורסק שבמחוז צ'ליאבינסק, שהתמודד מאז הקמתו בליגות הכדורגל המקצועניות עד עונת 2005. 1937—1938 — מטאלורג-מזרח 1948—1949, 1958—1996, משנת 2017 — מטאלורג 1997 — מגניטקה 1998—2003, 2005 — מטאלורג-מטיזניק 2004, 2006—2016 — מועדון הכדורגל מגניטוגורסק המועדון הוקם לראשונה בשנת 1932 בחסות מפעל המתכות המקומי. הקבוצה השתתפה באליפויות ברית המועצות ובעיקר בליגה הסובייטית השנייה בשנים 1948–1949 ובשנים 1958–1991. הישג השיא שלה היה מקום שני בעונת 1983. בשנים 1992–1993 הקבוצה נטלה חלק באליפות ליגת המשנה הרוסית ובשנים 1994–2005 התמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה. הקבוצה סיימה במקום 15 באזור המרכז של הליגה בעונת 1992, בעונת 1999 סיימה במקום הששי בליגה הרוסית השנייה. מאז 2006 הקבוצה מתמודדת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ומתקשה לשוב למסגרות המקצועניות. מגרש הבית של הקבוצה הוא האצטדיון המרכזי בעיר מגניטוגורסק שנפתח בשנת 1967 ונקרא תחילה "אצטדיון 50 שנה למהפכת אוקטובר". בשיאו הכיל 13,300 מושבים. בשנת 2017 נפתח מחדש לאחר שיפוץ שנערך בו וצמצם את מספר המושבים ל-10,000. גביע מחוז צ'ליאבינסק: 1947 גביע אורל: 2004 פרופיל הקבוצה בפורטל Sportbox.ru מטאלורג מגניטוגורסק, ברשת החברתית אינסטגרם מטאלורג מגניטוגורסק, ברשת החברתית VK סטטיסטיקה בגביעי רוסיה הסובייטית ФК Металлург Магнитогорск (СССР) на wildstat.ru ФК «Метизник» Магнитогорск на wildstat.ru ФК «Магнитогорск» (Россия) на wildstat.ru אתר המוקדש לכדורגל של מגניטוגורסק В Магнитогорске стадион Центральный открылся после реконструкции פרופיל הקבוצה באתר footballfacts.ru
PCI Express

PCI Express, בקיצור רשמי PCI-E או PCIe (בזמן הפיתוח נקרא 3GIO, ראשי תיבות באנגלית של "דור שלישי של קלט/פלט"), הוא תקן לאפיק (Bus) תקשורת מהיר בין לוח האם לרכיבים חיצוניים שמחוברים אליו. לדוגמה: במחשבים אישיים הוא עשוי לחבר בין כרטיסי הרחבה לבין לוח האם של המחשב. כרטיס הרחבה יכול להיות: כרטיס רשת, כרטיס גרפי או כרטיס ממשק USB. PCI Express נועד להחליף את אפיק PCI, תוך שמירת התאימות לאופן השימוש באפיק. הדבר מאפשר שימוש באותה תכנה גם עבור אפיק PCIe .PCIe מתבסס על מערכת תקשורת טורית מהירה הרבה יותר. הוא נתמך בעיקר על ידי אינטל, אשר החלו לעבוד על התקן כפרויקט Arapaho, לאחר נטישת תקן InfiniBand. PCI Express מיועד לשימוש כאפיק מקומי בלבד. כיוון שהוא מתבסס על מערכת PCI הקיימת, כרטיסים ומערכות יכולים להיות מוסבים ל־PCI Express על ידי שינוי ברובד הפיזי בלבד – מערכות קיימות יכולות להיות מורצות על PCI Express בצורה שקופה. המהירויות הגבוהות יותר של PCI Express מאפשרות להחליף כמעט את כל האפיקים הפנימיים, כולל AGP ו־PCI, כמו כן ב־PCI Express ישנו בקר יחיד לאפיק, אשר מתקשר עם כל ההתקנים החיצוניים, בניגוד לפתרון הנוכחי במכונות הקיימות (ערכת שבבים Northbridge/Southbridge). אמנם PCI Express מהיר בהרבה מ־PCI אבל עדיין אינו מהיר מספיק כדי לשמש כאפיק גישה לזיכרון RAM. זהו חיסרון בולט לעומת אפיק דומה בשם HyperTransport, אשר יכול לשמש גם כאפיק זיכרון. בנוסף, PCI Express אינו מציע את הגמישות שמספק תקן InfiniBand, אשר לו ביצועים דומים אך יכול לשמש גם כאפיק חיצוני. בעברית, PCI Express נקרא רכיב קישוריות מרחבי מהיר. במהלך השנים, שודרג האפיק במהירות. כל גרסאות האפיק תומכות לאחור עד לגרסה הראשונה. הטבלה הבאה מייצגת את הנתונים על הגרסאות ביחד עם המהירות הנתמכת: אתר האינטרנט הרשמי של PCI Express (באנגלית) מאמר על תקן PCI Express מ-2005 (אורכב 21.04.2006 בארכיון Wayback Machine) (HWzone) רשת הפיתוח של אינטל לארכיטקטורת PCI Express (אינטל) PCI Express, ברשת החברתית אקס (טוויטר) PCI Express, סרטונים בערוץ היוטיוב PCI-SIG® Announces PCI Express® 7.0 Specification to Reach 128 GT/s, www.businesswire.com, ‏2022-06-21 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פופ אופראי

פופ אופראי (באנגלית: Operatic Pop), המכונה גם אופרה פופ או פופרה (Popera), הוא תת-ז'אנר של מוזיקת פופ, שמשלב בין מוזיקת פופ לאופרה ומוזיקה קלאסית. הסגנון כולל קטעי אופרה ומוזיקה קלאסית שעובדו בצורה מודרנית כך שיותאמו לקהל הרחב ובעיקר לקהל הצעיר על ידי שימוש באלמנטים כגון תופים, באס, סינתיסייזר ומוזיקה אלקטרונית; וכן שירים פופולריים (כגון שירי רוק, להיטי פופ, מחזות זמר ופסקולים) שמושרים בסגנון אופראי קלאסי או זוכים לעיבוד קלאסי מלא הכולל תזמורת סימפונית ומקהלה. המבצעים בסגנון זה הם לרוב זמרים וזמרות בעלי הכשרה קלאסית, ולעיתים קרובות גם זמרי אופרה. אמנים ידועים בסגנון זה: הממלכה המאוחדת שרה ברייטמן (זמרת סופרן, שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "פנטום האופרה") הולנד אנדרה ריו (כנר ומנצח) צרפת אמה שפלן (שם הבמה של קריסטל ז'וליטון) איטליה אנדראה בוצ'לי (זמר טנור) נורווגיה סיסל שירשבה (זמרת סופרן וזמרת אופרה) פינלנד טאריה טורונן (בעיקר מטאל סימפוני) הממלכה המאוחדת שרלוט צ'רץ' הממלכה המאוחדת פול פוטס (זוכה תוכנית הריאליטי Britain's Got Talent) סקוטלנד סוזאן בויל (כוכבת תוכנית הריאליטי Britain's Got Talent) הממלכה המאוחדת אמיליה ברייטמן (אחותה של שרה ברייטמן וזמרת בגרגוריאן) ישראל דוד ד'אור (שייצג את ישראל באירוויזיון 2004) ארצות הברית לינדזי סטירלינג (כנרת ורקדנית) שוודיה מאלנה ארנמן (אמה של גרטה טונברי ונציגת שוודיה באירוויזיון 2009) הממלכה המאוחדת אלפי בואי אסטוניה אלינה נצ'אייבה (ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2018) אוסטרליה קייט מילר-היידקי (ייצגה את אוסטרליה באירוויזיון 2019) ישראל דניאלה לוגסי (זמרת סופרן וזמרת אופרה) הרכבים ידועים: שלושת הטנורים אנדרה ריו ותזמורת יוהאן שטראוס גרגוריאן Gregorian Masters of Chant Il divo Opera Babes Celtic Woman Il Volo אופרה מוזיקה קלאסית מוזיקת פופ מוזיקת עולם רוק סימפוני מטאל סימפוני ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Diana Ross Presents The Jackson 5

Diana Ross Presents The Jackson 5 הוא אלבום הבכורה של "חמישיית הג'קסונים" שיצא בשנת 1969 בחברת מוטאון. הזמר המוביל של הלהקה היה מייקל ג'קסון, אז ילד בן 11. לצידו הופיעו אחיו הגדולים ג'קי, טיטו, ג'רמיין ומרלון. השיר "I Want You Back", הסינגל היחיד שיצא לאור מתוך האלבום, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ומכר למעלה מ-6 מיליון עותקים. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד אלבומי הפופ ושהה תשעה שבועות בראש מצעד הרית'ם אנד בלוז. שם האלבום מעניק קרדיט לדיאנה רוס על גילוי הלהקה. למעשה, היה זה בובי טיילור, מפיק בחברת מוטאון, שגילה את הלהקה אך הקרדיט ניתן לרוס מתוך שיקול שיווקי. רוס המשיכה לתמוך ולקדם את הלהקה ובהמשך את מייקל בתחילת קריירת הסולו שלו. ברי גורדי, מנכ"ל מוטאון, הביא את הלהקה לאולפני החברה בדטרויט, מישיגן וצירף אליהם את בובי טיילור כמפיק. טיילור, האיש שגילה את הלהקה, החל לעבוד עם מייקל, ג'רמיין וג'קי על הקלטת גרסאות כיסוי לשירים שונים. למעלה מ-20 שירים הוקלטו ביניהם שירים של "The Temptations" ("(I Know) I'm Losing You", "Born to Love You"), מרווין גיי ("Chained"), סטיבי וונדר ("My Cherie Amour") ולהקת ארבע הפסגות ("Standing in the Shadows of Love"). כל השירים שהוקלטו במהלך הקיץ של 1969 היו קרובים למוזיקת רית'ם אנד בלוז/סול מסורתית, בשונה מה"צליל של מוטאון", שהיה יותר מושפע ממוזיקת פופ. חלק מהשירים שהוקלטו נשמרו בכספת החברה במשך שנים לפני שיצאו לאור. באוגוסט 1969 החליט גורדי לקחת חלק פעיל יותר בניהול הלהקה והעביר את הלהקה מדטרויט ללוס אנג'לס. טיילור עבר עם הלהקה והמשיך לעבוד איתם על גרסאות כיסוי. פרדי פרן, אלפונסו מיצל ודקה ריצ'רדס, שלושה מפיקים שעבדו עבור מוטאון כתו את השיר "I Want to Be Free". בתכנון המקורי יועד השיר לדיאנה רוס, אך לבסוף החליט גורדי כי השיר יתאים יותר ללהקה. שלושת המפיקים, בשיתוף גורדי וטיילור עשו תהליך של שכתוב והתאמה. השיר בגרסתו המחודשת נקרא "I Want You Back", הסינגל הראשון של הלהקה בחברה והלהיט הראשון, מתוך ארבעה, שהגיעו לפסגת מצעד הבילבורד הוט 100 בשנת 1970. "I Want You Back" התווה את הדרך לסגנון החדש של הלהקה. פחות מוזיקת נשמה מסורתית ויותר סגנון דו-וופ. גורדי ושלושת המפיקים הוסיפו לאלבום המתהווה גם את השיר "Nobody", בעוד עבודתו של טיילור עם הלהקה הופסקה. השירים שנכתבו על ידי גורדי וצוות המפיקים הופיעו באלבום תחת השם "התאגיד" ("The Corporation") מתווך מטרה למנוע הישנות של סכסוכים דוגמת פרשת הולנד-דוזייר-הולנד, שבאותה תקופה הייתה עדיין בתהליכי התדיינות משפטית. חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Diana Ross Presents The Jackson 5" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "ABC". באלבום המחודש נכלל כשיר בונוס השיר "Oh, I've Been Bless'd", גרסת כיסוי לשירו של בובי טיילור. מידע על האלבום Diana Ross Presents The Jackson 5 באתר MusicBrainz מידע על האלבום Diana Ross Presents The Jackson 5 באתר AllMusic האלבום Diana Ross Presents The Jackson 5 באתר Discogs האלבום Diana Ross Presents The Jackson 5 באתר ספוטיפיי Boy bands throughout history Dead Celebrities, Living Icons: Tragedy and Fame in the Age of the Multimedia Superstar., P.191
יורי ז'לודקוב

יורי ולדימירוביץ' ז'לודקוב (ברוסית Юрий Владимирович Желудков; נולד ב-8 במרץ 1959, לנינגרד, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל. בעל תואר אמן הספורט של ברית המועצות (1980). יליד לנינגרד. בגיל ארבע, עברה המשפחה לעיר פטרהוף. ב-1976 התקבל למכון לתרבות הגוף על שם לסגאפט, שסיים בשנת 1997. בשנת 1999 היה חבר ברשימת המועמדים של מפלגת LDPR לבחירות הפרלמנטריות באותה שנה. ז'לודקוב שיחק בליגת הילדים המחוזית של ילידי שנת 1958. ב-1971 זכתה הקבוצה בטורניר האזורי. המאמן ויקטור סמאגין הזמין את ז'לודקוב להתאמן בבית הספר לכדורגל של מועדון "זניט". בסוף 1976, בגיל 17, החל לשחק בליגה הסובייטית השנייה במדי דינמו לנינגרד. שנתיים מאוחר יותר, לאחר שירותו הצבאי, קיבל את הזמנת המאמן הראשי של ספרטק מוסקבה קונסטנטין בסקוב, אך בסופו של דבר המאמן הראשי של "זניט" יורי מורוזוב הצליח לשכנע את ז'לודקוב לעבור לקבוצתו. בעונת 1984, שיא הקריררה שלו, הוא זכה באליפות ליגת העל הסובייטית בכדורגל במדי זניט וגם הגיע לגמר הגביע הסובייטי בכדורגל. בסוף 1985 זומן לורדר ברמן הגרמנית, אך המעבר לא התרחש עקב סירוב ועדת הספורט הממשלתית. בסוף שנת 1989, יחד עם מנהל קבוצת "זניט" דוד אפטר ז'לודקוב נסע לשוודיה. הוא כבר היה בגיל מבוגר למדי עבור שחקן - בשנת 1990 הוא חגג 31 שנים. עם זאת, הדבר לא מנע ממנו מלהשתתף באליפות אחרת והוא חתם למשך שנה במועדון מהליגה שנייה "אסטרסונד", אלא שההצלחה לא האירה לו פנים - החלוץ הופיע ב-16 משחקים אך לא הבקיע אף שער ובסופו של דבר חזר לזניט. בסוף 1991 יצא לישראל, שם הוא שיחק במכבי נתניה. בשנים 1993–1995 שיחק בקבוצת KaIK מהעיר קסקינן בפינלנד. מאוחר יותר, יחד עם ולדימיר דולגופולוב שיחק במועדון הארמני "קפאן-81". בגיל 37 הודיע שהוא מסיים את קריירת המשחק שלו. ב-2006 הצטרף לצוות האימון של קבוצת פטרוטרסט. בשנת 2007, לאחר התפטרותו של סרגיי דמיטרייב מאימון "דינמו" סנקט פטרבורג, מונה ז'לודקוב למחליפו. במשך תקופה מסוימת אימן את קבוצת הילדים "זניט-84". ז'לודקוב ניחן בבעיטה שמאלית חזקה, והבקיע שערים רבים מבעיטות חופשיות. קבוצתיים אליפות ברית המועצות - 1984 מדיה וקבצים בנושא יורי ז'לודקוב בוויקישיתוף יורי ז'לודקוב, באתר Transfermarkt יורי ז'לודקוב, באתר WorldFootball.net יורי ז'לודקוב, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקה באתר zenit-history.ru
נציגויות דיפלומטיות של סאו טומה ופרינסיפה בעולם

סאו טומה ופרינסיפה היא מדינה קטנה המורכבת משני איים ושוכנת ממערב לאפריקה במפרץ גינאה. סאו טומה ופרינסיפה מחזיקה מספר קטן של נציגויות דיפלומטיות בעולם מתוכם 4 שגרירויות בלבד. אנגולה אנגולה, לואנדה (שגרירות) גבון גבון, ליברוויל (שגרירות) בלגיה בלגיה, בריסל (שגרירות) פורטוגל פורטוגל, ליסבון (שגרירות) קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, שליחות בליסבון האיחוד האירופי האיחוד האירופי, משלחה בבריסל האומות המאוחדות האומות המאוחדות, משלחה קבועה בניו יורק מדיה וקבצים בנושא נציגויות דיפלומטיות של סאו טומה ופרינסיפה בעולם בוויקישיתוף
נציגויות דיפלומטיות של גינאה ביסאו בעולם

גינאה ביסאו היא מדינה על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה. גינאה ביסאו מקיימת יחסי ידידות ושיתוף פעולה עם מגוון מדינות וארגונים בינלאומיים, לרבות פורטוגל, שעד שנות השבעים הייתה חלק מהשלטון הקולוניאליזם הפורטוגזי. אלג'יריה אלג'יריה, אלג'יר (שגרירות) גמביה גמביה, בנג'ול (שגרירות) גינאה גינאה, קונאקרי (שגרירות) ניגריה ניגריה, אבוג'ה (שגרירות) סנגל סנגל דקר (שגרירות) זיגוינצ'ור (קונסוליה כללית) ברזיל ברזיל, ברזיל (שגרירות) קובה קובה, הוואנה (שגרירות) ונצואלה ונצואלה, קראקס (שגרירות) הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין, בייג'ינג (שגרירות) איראן איראן, טהראן (שגרירות) בלגיה בלגיה, בריסל (שגרירות) צרפת צרפת, פריז (שגרירות) גרמניה גרמניה, ברלין (שגרירות) פורטוגל פורטוגל, ליסבון (שגרירות) רוסיה רוסיה, מוסקבה (שגרירות) ספרד ספרד, מדריד (שגרירות) האומות המאוחדות האומות המאוחדות, משלחת בניו יורק מדיה וקבצים בנושא נציגויות דיפלומטיות של גינאה ביסאו בעולם בוויקישיתוף
יחיאל מנחם מנדל קלמנסון

הרב יחיאל מנחם מנדל קלמנסון (נולד בב' באדר תשט"ו, 1955) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים בברינואה בצרפת, ומחבר סדרת הספרים "מי טל". נולד במונמורנסי לבת שבע וליקותיאל דוב קלמנסון. למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה אצל הרב יוסף גולדברג והרב ניסן נמנוב. בשנת תשל"ה נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין שבניו יורק, שם נסמך על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק. בשלהי תשרי תשל"ח נסע לצרפת, שם התמנה לראש ישיבת תומכי תמימים בברינואה. באלול תשל"ח נישא לשטרנא בת הרב הלל פבזנר. הרב קלמנסון מוסר שיעורים מדי שבוע לתלמידי שיעור ג' וד' בישיבה ושיעור כללי פעם בחודש לכל תלמידי הישיבה. מוסר גם שיעור בגמרא לתלמידי 'תפארת מנחם' בברינואה (סטודנטים שמגיעים ללמוד שנה בישיבת תו"ת בברינואה במסגרת מיוחדת עבורם), ושיעורים בחסידות וגמרא בצרפתית למקורבים וסטודנטים בפריז. בנו הרב יקותיאל דוב, ר"מ בישיבה גדולה תומכי תמימים בברינוא. חתנו הרב מנחם מנדל הנדל, (בן הרב ישראל יוסף הנדל) רב ושליח חב"ד באתונה, יון. חתנו הרב שמעון בן־ציון אייזנבך, (בן הרב חנניה יוסף אייזנבך) ר"מ בישיבה קטנה תומכי תמימים בברינוא. חתנו הרב שניאור זלמן פינסון בן הרב יוסף יצחק פינסון שליח הרבי בניס צרפת. אפיקי מים, ארבעה כרכים מי טל על ל"ט אבות מלאכה, י"ב כרכים, בהוצאת מכון ירושלים, ב' הכרכים הראשונים יצאו בהוצאת מכון אהלי שם מי טל על הש"ס, י"ח כרכים, בהוצאת מכון ירושלים קונטרס בדי הארון, נדפס בספר קובץ רשימות שיעורים על מסכת פסחים, בהוצאת אחיו הרב יוסף יצחק קלמנסון. מגדלי התאומים • השיעורים שמסעירים את עולם הישיבות אתר col א' בסיוון תשע"ו רשימת הפרסומים של יחיאל מנחם מנדל קלמנסון, בקטלוג הספרייה הלאומית יחיאל מנחם מנדל בן יקותיאל דוב קלמנסון, דף שער בספרייה הלאומית אפיקי מים -א
פרובינציות נפאל

מבחינה מנהלית נפאל כוללת 7 פרובינציות (नेपालका प्रदेशहरू) שהוקמו בהתאם לחוקה ב-20 בספטמבר 2015. החלוקה הקודמת ל-14 אזורים בוטלה. בינואר 2018 הוחלט על מושבו הזמני של מרכזי המדינות. מחוזות נפאל מדיה וקבצים בנושא פרובינציות נפאל בוויקישיתוף * נתוני אוכלוסין, 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא נפאל ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקורי סדרה M

מרקורי סדרה M (באנגלית: Mercury M-Series) היא סדרת טנדרים ומשאיות קלות בעלי הנעה קדמית, והנעה כפולה 4x4, מתוצרת חטיבת מרקורי השייכת ליצרן הרכב האמריקאי פורד אשר יוצרה בין השנים 1946–1968. משנת 1946 "פורד קנדה" הציעה משאיות לחטיבת מרקורי. מנועי הנעה קדמית הנעה כפולה 4x4 6 צילינדרים V8 צילינדרים "M-47" (יוצר בין השנים 1948-1950, משקל עד 4,700 ליברה (2,132 ק"ג) "M-135" (יוצר בין השנים 1948-1950) משקל עד 13,500 ליברה (6,123 ק"ג) "M-1" (יוצר בין השנים 1951-1952, יוצר על ידי "פורד קנדה") "M-2" (יוצר בין השנים 1951-1952, יוצר על ידי "פורד קנדה") "מרקורי סדרה M", שנת 1949 "מרקורי סדרה M", שנת 1950 "מרקורי סדרה M", שנת 1952 "מרקורי סדרה M", שנת 1952 "מרקורי סדרה M", שנת 1952 "מרקורי סדרה M", מודל "600T", שנת 1956 "מרקורי סדרה M", מודל "Mercury 500" שנת 1957 - משאית קלה "מרקורי סדרה M", שנת 1960 - משאית קלה "מרקורי סדרה M", שנת 1964 "מרקורי סדרה M", מודל "Mercury 700" שנת 1957 - משאית קלה "מרקורי סדרה M", מודל "Mercury 100", שנת 1966 "מרקורי סדרה M", שנת 1968 "מרקורי סדרה M", מודל "Mercury M-100", שנת 1968 "מרקורי סדרה M", מודל "M155", משאית קלה מרקורי "מרקורי סדרה M" - תמונות מדיה וקבצים בנושא מרקורי סדרה M בוויקישיתוף מרקורי סדרה M, סרטון באתר יוטיוב מרקורי סדרה M, סרטון באתר יוטיוב מרקורי סדרה M, סרטון באתר יוטיוב אתר מרקורי הבינלאומי "מרקורי סדרה M" מנוע V8 flickr.com/photos/42220226@N07/30071590533 טנדרים מתוצרת מרקורי mercurypickup.com "מרקורי סדרה M" fordification.com/forum/viewtopic
פליפר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פליפר הוא אחד מכינויו של המשחק פינבול. פליפר (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית משנות ה-60 של המאה ה-20. פליפר ולופקה – סדרת אנימציה אוסטרלית. פליפר בע"מ – יצרנית של מכונית המיועדת ל-2 נוסעים. פליפר (רפואת שיניים) – שן תותבת נשלפת קטנה זמנית לפני החדרת שתל דנטלי.
אלכסנדר יודאסין

הרב אלכסנדר סנדר יודאסין (אדר תרנ"ה, 1895 – ה' בכסלו תשמ"ג, 1982) היה רבה של קריבי ריה (קריבוי רוג), אוקראינה, ולאחר עלותו לארץ ישראל שימש כרבה של קהילת חב"ד ביפו במשך ארבעים וחמש שנה, רב שכונת נווה צדק בתל אביב וחבר בית דין רבני חב"ד. נולד ברציצה שבבלארוס, לדובה ולהלל קם. בשנת 1909 החל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בקיץ 1914 היה בין חמשת התלמידים ששהו יחד עם האדמו"ר הרש"ב בנופש בזאולשה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה במשך זמן בביתו של הרב דוד צבי חן, רבה של צ'רניגוב, ולמד עמו בחברותא. כעבור זמן עבר לחרסון, והיה שותף להקמת סניף של ישיבת תומכי תמימים בעיר. כעבור זמן חזר לצ'רניגוב וקיבל הסמכה לרבנות מהרב דוד צבי חן. נישא באדר תרפ"א, 1921. מסדר הקידושין היה הרב רבי לוי יצחק שניאורסון, אביו של הרבי מליובאוויטש. כשנתיים לאחר נישואיו מונה לרבה של קריבי ריה שבאוקראינה. בשל רבנותו נאסר כמה פעמים על ידי השלטונות הסובייטים, ולבסוף, בשנת 1930, גורש מהעיר. השלטונות התירו לו להתיישב בעיירה פרבומייסק שאוקראינה, בתנאי שלא ישוב לקריבי ריה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק והתיישב בשכונת נווה צדק בתל אביב. לאחר פטירת הרב שניאור זלמן סלונים, רבה של קהילת חב"ד ביפו, מונה הרב יודאסין תחתיו כרב הקהילה ביפו והסביבה. מינויו היה על פי בקשת הרב סלונים מוועד הקהילה ביפו, זמן קצר לפני פטירתו. לאחר פטירת הרב סלונים שיגר בנו, הרב יעקב יוסף סלונים, רב הקהילה האשכנזית בחברון, מכתב אל הרב יודאסין, ובו כתב כי על פי רצון אביו הוא מוותר על הרבנות ביפו. כיהן בתפקידו במשך ארבעים וחמש שנה. מרכז פעילותו היה בבית הכנסת אוהל יצחק (תל אביב) ("עין יעקב"). היה מזקני רבני חב"ד וחבר בית הדין של רבני חב"ד בארץ ישראל. כיהן בהנהלת ישיבת מדרש שמואל שפעלה בעיר העתיקה בירושלים בין השנים תש"ד-תש"ח, בראשות הרב יצחק אביגדור אורנשטיין. נפטר ב-1982 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. אחר פטירתו ספרייתו העשירה הועברה לישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת. בנו הרב דוד, כיהן כרב בית כנסת בשכונת הדר יוסף בתל אביב. תומכי תמימים על הש"ס - פירוש וביאור על מסכתות הש"ס, כפר חב"ד, ה'תשכ"ד הלקח והלבוב (2 כרכים) - ביאור על ספר התניא, כפר חב"ד, ה'תשכ"ח, מהדורה שנייה בכרך אחד ה'תשע"ו יוסף אשכנזי, "אוצר החסידים" - אישיותם ומשנתם החסידית של משפיעי חב"ד בארץ הקודש, תשע"ב מבית הגנזים בעמ' פה כרטיס הקבר של הרב יודאסין, באתר הר הזיתים
האנדרטה ליום האדמה בסח'נין

האנדרטה ליום האדמה היא אנדרטה בסח'נין לזכר הרוגי אירועי יום האדמה ב-1976. האנדרטה תוכננה בשיתוף פעולה של גרשון קניספל ועבד עאבדי. ב־30 במאי 1976 הכריז הוועד הערבי להגנת הקרקעות על שביתה כללית כמחאה על הפקעת אדמות סח'נין לטובת הקמת העיר היהודית כרמיאל. ההכרזה זכתה להענות נרחבת בקרב ערביי ישראל ולוותה במחאות סוערות בסח'נין, עראבה ודיר חנא, לצד מקומות אחרים. משטרת ישראל לא הצליחה להתמודד עם ההפגנות ופנתה לעזרת צה"ל. בהפגנות נהרגו שישה מפגינים; ארבעה על ידי צה"ל ושניים על ידי המשטרה. שלושה מהם, ח'דיגה שואהנה, רג'א אבו ריא, וח'דר ח'לאילה נהרגו בסח'נין ועוד אחד, ח'יר יאסין, נהרג בעראבה. בנוסף נהרגו מוחסן טאהא בכפר כנא וראפת זוהירי במחנה הפליטים נור א-שמס. האירועים הביאו לציון יום האדמה בקרב ערביי ישראל ביום זה. לאחר האירועים החליטה הוועדה למען ההגנה על הקרקעות להקים אנדרטה בסח'נין שתנציח את ששת ההרוגים, שמתוכם שלושה היו תושבי העיר. הוועדה יצרה קשר עם עבד עאבדי, באותם ימים אמן צעיר מחיפה, שיקים את האנדרטה. עבדי חשש שבשל העבודה על האנדרטה ירדף על ידי השלטון ולכן פנה לפסל גרשון קניספל להצטרף אליו בהקמת האנדרטה. האמנים יצרו שתי אנדרטאות זה ליד זה. האנדרטה הקטנה יותר מבין השניים היא פסל של מחרשה ומולה עומדת האנדרטה המרכזית והמסיבית המתעסקת ביחסים בין האדם לאדמה. האנדרטה בנויה בצורת סרקופג ובארבע פאותיו תבליטים, בצד אחד אנשים מושיטים יד אל האדמה בצורות שונות ובצד אחר אנשים שרויים על האדמה הנראים ללא רוח חיים. האנדרטה ממוקמת בבית הקברות המוסלמי, אך אין עליה סממנים דתיים למעט המילה שהיד, שהפכה להיות גם מונח חילוני בלאומיות הערבית והפלסטינית. בקדמת האנדרטה מופיעים שמות ההרוגים, מתחת לאלו ציטוט מהקוראן "הם הקריבו את עצמם שנוכל לחיות.." המהווה שימוש חילוני-לאומי בפסוק מהקוראן. מאורעות יום האדמה והקמת האנדרטה היו הפעם ראשונה שהלאום הפלסטיני וחיבורו אל האדמה קיבלו ביטוי במרחב הציבורי. ב-2006 הוצגה בחיפה וביפו תערוכה שמתחקה אחר הקמתה של האנדרטה בסח'נין ב-1976, והכילה אלמנטים מתכנון האנדרטה וביניהם המודל הראשוני, הדפסים וציורים ואלו לצד צילומים מסח'נין בהפגנות יום האדמה לאחר הקמת האנדרטה. התערוכה לוותה גם בטקסטים שהופיעו במארז דפוס שיצא לאור ב-1978, וכלל מאמרים של סמיח אל קאסם, גרשון קנספל, עבד עאבדי ויהושוע סובול. מדיה וקבצים בנושא האנדרטה ליום האדמה בסח'נין בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: סיבוב באנדרטה ליום האדמה בסח'נין, באתר 'חלון אחורי', 4 בנובמבר 2023 תמיר שורק, Memory and Identity: The Land Day Monument, ISIM Newsletter, 2002 טל בן צבי, סיפורה של אנדרטה: יום האדמה בסכנין 1976–2006 - עבד עאבדי וגרשון קניספל, באתר גלריית הגר סמיח אל קאסם, דם ואדמה, קטלוג -מארז 1978, באתר גלריית הגר יהושע סובול, ליצור יצירה משותפת, קטלוג -מארז 1978, באתר גלריית הגר
השיבה לחיפה (סרט)

השיבה לחיפה הוא סרטו של הבמאי קאסם האוואל (Kasem Hawal), שיצא לאקרנים בשנת 1982 בהפקת סרטי אל-ארד. הסרט מבוסס על הנובלה "השיבה לחיפה" של ע'סאן כנפאני שיצאה לאור ב-1969. "השיבה לחיפה" היה ספרו האחרון של כנפאני והוא עוסק במפגש בין פליטים ערבים שחזרו לביתם שבחיפה לאחר מלחמת ששת הימים, ובין משפחה יהודית ניצולת שואה המתגוררת בביתם. הסרט הופק במימון פלסטיני ונחשב לסרט הפלסטיני העלילתי הראשון, על אף שהבמאי קאסאם הוואל אינו פלסטיני אלא עיראקי. הסרט מומן כולו באמצעות תרומות שנאספו על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. הסרט צולם בצפון לבנון במחוז טריפולי. שלושה חודשיים לפני תחילת הצילומים, ההפקה הפיצה קמפיין מודעות לגבי הסרט במחנה הפליטים נהר אל-בארד ובמחנה הפליטים אל בדאווי (אנ'). הצילומים לסרט לוו בשיתוף פעולה נרחב בין כל תושבי האזור. בסצנת הפתיחה המתארת את הגירוש השתתפו כ-4000 ניצבים מכל הגילאים שהם תושבי האזור תוך כדי שהם מביאים עימם תלבושות ואביזרים: פלסטינים מהמחנות הביאו עימם בגדים ישנים מלפני הגירוש, אזרחים תרמו מכוניות ישנות ודייגים לבנונים תרמו את סירותיהם לצילומים. סעיד וצפייה הם זוג פלסטינים שנאלצו לנטוש את ביתם ואת תינוקם, בן חמישה חודשים, בשכונת חליסה בחיפה במאורעות 1948. זוג מניצולי השואה נכנס לגור בביתם, והם מאמצים את התינוק ומגדלים אותו כיהודי. בשנת 1967, לאחר כיבוש הגדה המערבית במלחמת ששת הימים, מחליטים בני הזוג הפלסטינים לחזור לבקר בדירתם בחליסה ולבדוק מה עלה בגורל התינוק. בדירתם מקבלת את פניהם מרים, בעלת הבית החדשה. היא מקבלת את פניהם בלבביות ואף מבטיחה שהם יוכלו לפגוש את בנם, ח'לדון-דוב, ולאפשר לו לבחור עם מי לחיות: עם משפחתו הביולוגית או עם משפחתו המאמצת. כאשר ח'לדון-דוב מגיע לדירה, הוא מתעמת עם הוריו על כך שהפקירו אותו ואת ביתם ועל שלא נשאו נשק ונלחמו. במקביל לעלילה המרכזית מתקיימת עלילת משנה שבמרכזה עומד פארס אללבדה, שעזב את ביתו ביפו ב-1948. גם הוא חוזר לבקר בביתו הישן, ולהפתעתו הוא מגלה שמשפחה ערבית גרה בביתו, והיא שמרה על תמונתו של אחיו השאהיד בדר, וקראה לאחד הילדים על שמו. בספר "מרחב ספרותי ערבי-עברי" פורסם מאמר של מחמוד כיאל אודות היצירה, והוא מציין שהיא מן החשובות שביצירות הפלסטיניות, והיא עוסקת במספר סוגיות המעסיקות את החברה הפלסטינית לאחר 1948. הסוגיה הראשונה היא "התבוסה" במלחמת העצמאות ואובדן הבית, נושא זה בא לידי ביטוי בעלילה בעימותים של סעיד עם בניו, ח'לדון-דוב וח'אלד, המאשימים את דור הוריהם בכניעה. הסוגיה השנייה היא המאבק על ארץ ישראל, הבאה לידי ביטוי בעלילה בדמותו של ח'לדון-דוב, ילדם הפלסטיני של ציפה וסעיד שגדל וחונך כיהודי במשפחה יהודית ומשרת בצה"ל. הסוגיה השלישית, המשתקפת מדמותו של אללבדה, דנה בקשר בין הפזורה הפלסטינית לבין אלו שנשארו לגור בתוך מדינת ישראל. "השיבה לחיפה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אן-מרי ג'אסיר, Coming Home: Palestinian Cinema, באתר The Electronic Intifada, ‏27 בפברואר 2007 (באנגלית). Return to Haifa - A film by Kassem Hawal, באתר "פסטיבל הסרט הפלסטיני", מאורכב באתר Wayback Machine, ‏2014 (באנגלית). חנן חבר ומחמוד כיאל, מרחב ספרותי ערבי-עברי, עמ' 87–97, באתר כותר.