laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניקולאי קלודט

ניקולאי קלודט (ברוסית: Николай Клодт, ‏ 14 באוקטובר 1865, - 23 בספטמבר 1918) היה צייר נוף רוסי, לאחר 1918, צייר נוף ותפאורות לתיאטרון. ניקולאי קלודט נולד ב-14 באוקטובר 1865 בסנט פטרסבורג למשפחה אמנותית. הפסל פטר קלודט פון יורגנבורג היה סבו. שניים מדודיו, מיכאיל פטרוביץ' ומיכאיל קונסטנטינוביץ' קלודט, היו גם ציירים ידועים. הוא למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה שאותו סיים בשנת 1886. בין מוריו היה ולדימיר מאקובסקי. בסוף שנות השמונים - תחילת שנות התשעים של המאה ה-19, למד קלודט אמנויות במכללה לאמנות אצל אנטולי גונסט. הוא בילה את רוב העשור בדרכים, ויצירותיו בתקופה זו הושפעו מאוד מנסיעותיו לצפון הרוסי, ולאורך נהר הוולגה . בשנת 1900 קלודט לקח חלק בארגון ובעיצוב הביתן הרוסי ליריד העולמי של פריז, בעיקר בשיתוף פעולה עם קונסטנטין קורובין, שמילא את התפקיד העיקרי בתערוכה (ולאחר מכן הוענק לו לגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת). בשנת 1901 קלודט, כעת בהשפעתו החזקה של האימפרסיוניזם, החל לעבוד כמעצב במה, עבור התיאטראות המובילים של סנט פטרסבורג ומוסקבה. בשנת 1901, עם קורובין הוא יצר את עיצוב הבמה לבלט "הסוס הקטן" מאת צ'זארה פוני בתיאטרון הבולשוי. בשנת 1903, בעבודה על תפאורות של אלכסנדר בנואה, הוא עיטר את הסצנה של "גוטרדמרונג" של ריכרד וגנר עבור תיאטרון מריאינסקי. קלודט לקח חלק בתערוכות של קבוצות האמנות הרוסיות המובילות, כולל הנודדים (1894), האגודה לאמנות מוסקבה (1889, 1892–1895, 1897), התערוכה של שלושים ושש ( 1902, 1902, 1889 ) ואיגוד האמנים הרוסים (1903–1917). יצירותיו העיקריות מצויות בגלריה טרטיאקוב ובמוזיאון הרוסי, כמו גם במוזיאונים האזוריים, בפליוס, קוסטרומה ובוולוגדה. ניקולאי קלודט נפטר ב-23 בספטמבר 1918 במוסקבה ונקבר בבית הקברות וגנקובו. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי קלודט בוויקישיתוף Художники - Музей русского импрессионизма, www.rusimp.su (ברוסית) Art-каталог: живопись и графика - художник - Клодт фон Юргенсбург Николай Александрович (1865-1918), www.art-catalog.ru Художественные династии: семья Клодтов ""Валькирия" Рихарда Вагнера" Клодт, Николай Александрович
מעשה שמשון

מעשה שמשון הוא מחזה מאת הרמח"ל, העוסק בסיפור המקראי של השופט שמשון. המחזה יצא לאור לראשונה על ידי שמעון גינצבורג בשנת ה'תרפ"ז. במחזה מתואר הסיפור המקראי החל מהשלב בו חש שמשון שרוח הגבורה מפעמת בו בין צרעה לאשתאול עד המעמד בו הפיל את המבנה בו נאסר עם אלפי הפלשתים. המחזה מעוטר בשיבוצים מקראיים רבים. לקראת סיום המחזה מופיע מונולוג בו מיצר שמשון על הליכתו אחרי החשק: ”אולם רדה אל ירכתי בור, חשק, יאכל לעד בדיך בבור־מות, על נוך גפרית יזרה סלה. יושת חשך סתרך, תשב מחשכי ארץ עיפתה, תפל קשתך וימינך יחד, ושמאלך עם חציה נשברת. ארור יהי היום אותך ידעתי, יום כי צבי אשה עיני בחרו. יהי נוה תנים ומדבר חרב נחל שורק, מקום קמוש וחוח.” בכך מכניס הרמח"ל בפי שמשון את דברי המשנה, מסכת סוטה, פרק א', משנה ט' הרואה את עונשו של שמשון כנובע מכך שנמשך אחרי עיניו, בדרך מידה כנגד מידה: ”שמשון הלך אחר עיניו, לפיכך ניקרו פלשתים את עיניו, שנאמר: "ויאחזוהו פלשתים וינקרו את עיניו".” מלבד הדמויות המקראיות של שמשון עצמו, אביו, האשה מתמנה ואביה, פלשתים ושריהם ("סרני פלשתים") ועוד, מאניש הרמח"ל במחזה מידות ורגשות. מומחזות במחזה גם הדמויות חשק וגבורה, מרמה ושוחד, ככוחות בהם חש שמשון, ושמשון מנהל איתם שיחות. האנשת מידות במחזה קיימת גם במחזה אחר של רמח"ל, לישרים תהילה. רבי משה חיים לוצאטו, "מַעֲשֵׂה שִׁמְשׁוֹן" בפרויקט בן-יהודה לוצאטו, רבי משה חיים, מעשה שמשון, באתר היברובוקס למעלה ממאה ושמונים שנה לאחר פטירת הרמח"ל על פי לשון הפסוק בספר ישעיהו, פרק י"ד, פסוק ט"ו: "אַךְ אֶל שְׁאוֹל תּוּרָד אֶל יַרְכְּתֵי בוֹר". על פי לשון הפסוק בספר איוב, פרק י"ח, פסוק י"ג: "יֹאכַל בַּדֵּי עוֹרוֹ יֹאכַל בַּדָּיו בְּכוֹר מָוֶת". על פי לשון הפסוק בספר איוב, פרק י"ח, פסוק ט"ו יְזֹרֶה עַל נָוֵהוּ גָפְרִית על פי לשון הפסוק בספר תהלים, פרק י"ח, פסוק י"ב: "יָשֶׁת חֹשֶׁךְ סִתְרוֹ" על פי לשון הפסוק בספר איוב, פרק י', פסוק כ"ב: "אֶרֶץ עֵיפָתָה כְּמוֹ אֹפֶל צַלְמָוֶת וְלֹא סְדָרִים וַתֹּפַע כְּמוֹ אֹפֶל" ספר שופטים, פרק ט"ז, פסוק כ"א
מאגיסו גונזאלס

חורחה אלברטו גונזאלס בריאס (בספרדית:Jorge Alberto González Barillas; נולד ב-13 במרץ 1958) הוא כדורגלן עבר סלוודורי ששיחק בעמדת החלוץ. ידוע בכינויו אל מאגיסו (El Mágico) שפירושו בספרדית הקסם. מאגיסו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אנטאל. כעבור שנה חתם באינדפנדיינטה ובגיל 20 הצטרף לדפורטיבו פאס מליגת העל הסלוודורית. במדי פאס היה שותף ל-3 אליפויות ולזכייה אחת בליגת האלופות של CONCACAF בשנת 1979. בשנת 1982 חתם בקאדיס מהליגה השנייה בספרד למרות שקיבל הצעה גם מאתלטיקו מדריד. מאגיסו גילה יכולת גבוה כבר בעונתו הראשונה ועזר לקבוצה להעפיל ללה ליגה בסיום העונה. העובדה שנהג לצאת ולהשתכר מידי ערב לא הפריע לו להפוך לחביב הקהל. במהלך מחנה אימונים של הקבוצה בארצות הברית בה התאמן לצידו של כוכב ברצלונה דאז דייגו מראדונה שהעיד עליו כי הוא אחד מהכדורגלנים הגדולים שראה בחייו. בסיום העונה ירדה קאדיס לליגה השנייה ולמרות התעניינות מקבוצות מהליגות הראשונות בצרפת ואיטליה, החליט להישאר בקאדיס. בינואר 1985 חתם בריאל ואיאדוליד במדיה שיחק שנה אחת בסיומה חזר לקאדיס. ב-6 ביוני 1991 הודיע על עזיבה. בקיץ 1991 חזר לדפורטיבו פאס במדיה שיחק 8 עונות. ב-1 בדצמבר 1976 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אל סלוודור במשחק נגד קוסטה ריקה. מאגיסו השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1982 שיחק בכל שלושת המשחקים של הנבחרת. עם פרישתו מונה לעוזר מאמן ביוסטון דינמו מה-MLS. בשנת 2001 היה אורח כבוד במשחק ידידות של קאדיס שהכנסותיו הלכו לשיקום אל סלוודור אחרי רעידת אדמה שפקדה את המדינה. בשנת 2003 קיבל את תואר הכבוד "היחו מריטיסימו" (Hijo Meritísimo) מהפרלמנט של אל סלוודור. באותה שנה החליט הנשיא דאז אנטוניו סאקה לקרוא לאצטדיון הלאומי על שמו של מאגיסו. ב-28 באוגוסט 2004 נערך באצטדיון משחק הוכרה לכבודו. דפורטיבו פאס ליגת העל הסלוודורית: 1977/1978, 1978/1979, 1981, 1994/1995, 1995/1996 ליגת האלופות של CONCACAF: 1979 מדיה וקבצים בנושא מאגיסו גונזאלס בוויקישיתוף מאגיסו גונזאלס, באתר Transfermarkt מאגיסו גונזאלס, באתר Soccerway מאגיסו גונזאלס, באתר BDFutbol מאגיסו גונזאלס, באתר National Football Teams מאגיסו גונזאלס, באתר FootballDatabase.eu
וילמרסדורף

וילמרסדורף (בגרמנית: Wilmersdorf) הוא רובע בדרום-מערב ברלין, בירת גרמניה. הרובע גובל בשרלוטנבורג בצפון, בשנברג במזרח, בשטגליץ-צלנדורף בדרום ובשפנדאו במערב. וילמרסדורף מורכבת מהאזורים גרונוולד (Grunewald), האלנזה (Halensee) ושמארגנדורף (Schmargendorf). בעקבות רפורמת הרבעים של ברלין בשנת 2001, הוא אוחד רשמית עם שרלוטנבורג לישות מנהלתית אחת לכדי רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף, אך בקרב התושבים ההפרדה נשמרת. וילמרסדורף ושמארגנדורף נוסדו כבר בשנת 1220 והרובע נזכר לראשונה בתעודות משנת 1293. המתיישבים באו מדרום גרמניה, משוואבן (Schwaben) וגם מהמדינות של ימינו תורינגיה (Thüringen) ווסטפאליה. באמצע המאה ה-18 רכשו ברלינאים עשירים רבים אדמות באזור ובנו לעצמם בתי קיץ, בעיקר על אגם וילמרסדורף (Wilmersdorfer See) ואזורים פתוחים לספורט שמאוחר יותר אוחדו תחת השם "פארק וילמרסדורף". אחרים קנו לעצמם אדמות ובנו אחוזות ומשקי חקלאות גדולים. משפחה עשירה אחת אף הגדילה לעשות ובנתה בית יתומים לקהילה, בו פועלים היום גני ילדים ומרכז קהילתי. בשנת 1880 מכרה ממשלת פרוסיה, בהתערבות אישית של הקאנצלר אוטו פון ביסמרק, חלקת יער בשטח של 2,340 דונם לקונסורציום בנקאי, שבנה על השטח שכונת וילות שמאוחר יותר נודעה בשם "שכונת המליונרים", ובשמה הרשמי גרונוולד. ביצה שהייתה באזור יובשה חלקית וממנה נוצרו ארבעה אגמים, שסביבם שכנו הווילות. גדת הביצה לא נבנתה, והיא הפכה לגינות פרטיות של היזמים והקונים, שהיו בנקאים, בעלי חברות, פרופסורים ואמנים, שעקרו למקום בהמוניהם. בשנת 1907 הוכרזה וילמרסדורף כעיר עצמאית, וכתוצאה מחוק ברלין-רבתי, צורפה ב-1920 כרובע אל העיר ברלין. בזמן רפובליקת ויימאר יהודים רבים התגוררו ברובע. אחוז היהודים שגרו ברובע (שאז הייתה רובע עצמאי) עמד על 13.5% והיה הגבוה ביותר ברובעי ברלין. ברובע היו מספר בתי כנסת שחלקם הותקף ונשרף בליל הבדולח. ב-2008 מנתה וילמרסדורף 93,000 תושבים בקירוב. גם כיום, מתגוררת בה אוכלוסייה חזקה מאוד, בדומה לשכונה הצמודה, צלנדורף. השכונה מורכבת ברובה מבתים פרטיים וגם האזורים הבנויים ביתר צפיפות מתאפיינים באוכלוסייה מבוססת. גרים בה אנשי עסקים, בעלי חברות ומקצועות חופשיים ושגרירים רבים. שאוביהנה
STS-123

STS-123 הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א לתחנת החלל הבינלאומית. מעבורת החלל אנדוור שוגרה ב-11 במרץ 2008 ונחתה ב-27 במרץ (יום אחד אחרי תאריך הנחיתה המתוכנן). מפקד המשימה: ארצות הברית דומיניק גורי (Dom Gorie) טייס: ארצות הברית גרגורי ג'ונסון (Gregory H. Johnson) מומחה למשימה: ארצות הברית ריצ'רד לינהאן (Richard Linnehan) מומחה למשימה: ארצות הברית רוברט בנקן (Robert Behnken) מומחה למשימה: ארצות הברית מייקל פורמן (Michael Foreman) מומחה למשימה: יפן טקאו דוי (Takao Doi) מהנדס טיסה: ארצות הברית גארט רייזמן (Garrett Reisman) מהנדס טיסה: צרפת לאופולד אייארטס (Léopold Eyharts) ארצות הברית טימותי קופרה השיגור בוצע ב-11 במרץ 2008 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי ועבר בהצלחה. ב-13 במרץ התחברה המעבורת לתחנת החלל הבין-לאומית, בה שהה צוות של משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקודה של פגי ויטסון. ב-14 במרץ החלו עבודות הרכבה של זרוע רובוטית חדשה, Dextre, שנבנתה בקנדה. להרכבת הזרוע ושילובה במערכות תחנת החלל נדרשו 3 פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 21 שעות. הן נערכו ב-14 במרץ (לינהאן ורייזמן), 15 במרץ (לינהאן ופורמן) וב-17 במרץ (לינהאן ובנקן). ב-20 במרץ ביצעו בנקן ופורמן פעילות חוץ רכבית לצורך תחזוקת תחנת החלל שנמשכה כ-6.5 שעות. הם ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת ב-22 במרץ. במקביל לפעולות אלו הועברו ציוד ומצרכים ממעבורת החלל לתחנת החלל, ואילו ציוד לא נחוץ ומסמכים הועברו למעבורת. ב-26 במרץ בוצעה התנתקות המעבורת מתחנת החלל. קודם לכן, הצטרף גארט רייזמן לצוות קבוע מס' 16 ואילו לאופולד אייארטס עבר למעבורת כדי לחזור לכדור הארץ ולסיים את משימתו בחלל. בשל תנאי מזג אוויר בעיתיים הוחלט לדחות את הנחיתה במספר שעות. הנחיתה בוצעה ב-27 במרץ במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי. ערך מורחב – פעילות חוץ רכבית משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-123 בוויקישיתוף STS-123, באתר "הידען" דף המידע הרשמי של משימת STS-123 באתר נאס"א תיאור המשימה סרטון על המשימה דיווח לעיתונות
אריך קלייבר

אריך קלייבר (בגרמנית: Erich Kleiber; ‏5 באוגוסט 1890 – 27 בינואר 1956) היה מנצח ארגנטינאי יליד אוסטריה. קלייבר נולד בווינה ולמד בפראג. בשנת 1923, אחרי שניצח על הופעה מרגשת של "פידליו" מאת בטהובן באופרה של ברלין, התמנה למנהלו המוזיקלי של מוסד זה. קלייבר נודע בפרשנויותיו לרפרטואר הסימפוני והאופראי המקובל, בד בבד עם העידוד שנתן ליצירות חדשות. בשנת 1925, למשל, ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "ווצק" מאת אלבן ברג. כאשר המפלגה הנאצית הטביעה חותם "מוזיקה מנוונת" (Entartete Musik) על האופרה השנייה של ברג, "לולו", התפטר קלייבר ממשרתו באופרה של ברלין במחאה (קלייבר לא היה יהודי). ב-1939 ביטל גם חוזה עם בית האופרה האיטלקי הנודע 'לה סקאלה' משום שהוא מנע השתתפות יהודים במופעי האופרה, עקב חוקי הגזע שנתקבלו באיטליה הפאשיסטית לאחר חיזוק הברית עם גרמניה הנאצית. בהמשך היגר לבואנוס איירס, שם עבד בתיאטרון קולון, והיה למנהלו המוזיקלי. כאן התמחה ברפרטואר האופראי הגרמני, בעיקר ביצירות וגנר. היוקרה הכרוכה בשמו משכה אל ה"קולון" מאורות גדולים כמו עמנואל ליסט, קירסטן פלגסטד וסט סוואנהולם. כמה מהקלטותיו מתקופה זו זמינות על גבי תקליטורים באיכות משתנה, בהתאם לתנאים שבהם נערכו ההקלטות המקוריות. אריך קלייבר היה לאזרח ארגנטינה בשנת 1938. אחרי מלחמת העולם השנייה הוצעה לו משרתו הקודמת באופרה של ברלין, שנמצאה עכשיו באזור הרוסי של העיר, אבל אחרי שגילה, שהקומוניסטים אינם לטעמו יותר משהיו הנאצים, התפטר בלי לנצח ולו על הצגה יחידה. הוא היה למנצח אורח משוטט ושוב לא החזיק בשום משרת ניצוח קבועה. נסיבות מותו שרויות בערפל מסוים. הוא נפטר ב-1956, זמן קצר לאחר שבית האופרה של וינה החליט שלא למנותו למנצחו הקבוע, וסיבת המוות הרשמית הייתה התקף לב. ואולם, בנו קרלוס קלייבר (שלימים נעשה מנצח ידוע שם ונכבד בזכות עצמו) צוטט כמי שהעיד שאביו נמצא באמבט כשהוא מדמם למוות, ובכך פתח פתח להשערה כי הלה התאבד. ואולם, טענה זו לא הוכחה מעולם. קלייבר ידוע כמנצח עתיר עוצמה, שהעדיף בדרך כלל טמפו מהיר וצליל חיוני ו'צבעוני' על פני ברק וליטוש ממושטרים. דרכו זו בולטת במיוחד בביצועיו לבטהובן. מן הבחינה הזאת היו שהציבו אותו לצד מנצחים דוגמת ארטורו טוסקניני, ובהנגדה למנצחים דוגמת הרברט פון קאראיין. סגנון ניצוח זה יצא מן האופנה במחצית השנייה של המאה העשרים, אך לקראת סופה של מאה זו החלו רבים להתגעגע אליו, והקלטותיו של קלייבר נעשו יותר ויותר מבוקשות ומוערכות. נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "קלייבר: האב, הבן והחידה", עמ' 202–219. מדיה וקבצים בנושא אריך קלייבר בוויקישיתוף אריך קלייבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריך קלייבר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אריך קלייבר, באתר Discogs (באנגלית) אריך קלייבר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אריך קלייבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טיגריס (רכב)

טִיגְרִיס הוא רכב שטח ממוגן ירי מתוצרת ישראל המיוצר על ידי חברת פלסן סאסא, ממשפחת רכבים קרקל, אשר נקלט בצה"ל בתחילת 2023. ייעודו הוא לשמש ככלי בט"ש ביהודה ושומרון ולהחליף את רכב ה"זאב", שנכנס לשירות ב-2004. ה"טיגריס" הוא רכב ממוגן רב-תכליתי ובעל הנעה 4X4. הוא מבוסס על דגם ארוך של סנד קט תוצרת פלסן סאסא – מרכב ממוגן על שלדת פורד F-550. הרכב מדוגם בשריון לכלי רכב העולה ברמתו על זה של נגמ"ש ה-M113 וה"זאב". הרכב ממוגן כנגד ירי נק"ל, יידוי אבנים ובקבוקי תבערה. בשל מיגונו והיותו נע על גלגלים הוא מתאים ללחימה בשטח בנוי. ה"טיגריס" מכיל נהג ועוד 8 נוסעים, ובתא הנוסעים יש גם חרכי ירי על מנת לאפשר לחיילים בפנים לירות. ה"טיגריס" זול יותר לתחזוקה מה"זאב". תא הנהג תא הנוסעים החזית הטיגריס בשטח בעקבות גל הטרור בישראל (אביב 2022) שהוביל למבצע שובר גלים שכלל פעילות מתמשכת ויומיומית נגד הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון, נוצר צורך בכלי רכב ממוגני ירי בעלי ניידות ועבירות טובה. צי רכבי ה"זאב" וה"פנתר" לא ענה על כל הדרישות ולכן הוחלט בנוהל חירום לרכוש ללא מכרז 50 כלי רכב מוכנים מפלסן סאסא, ואלה השתלבו בפעילות מבצעית בתחילת 2023. לאחר אירועי 7 באוקטובר, השלימו החברות פלסן סאסא ויוסי אמבולנס פיתוח משותף של הטיגרבולנס - רכב קרבי משוריין המשמש כאמבולנס להובלת פצועים ונפגעים. הרכב מבוסס על רכב השטח המשוריין טיגריס של פלסן סאסא ועל הידע בהובלה רפואית של יוסי אמבולנס. זאב (רכב) פנתר (רכב) מדיה וקבצים בנושא טיגריס בוויקישיתוף אחרי 19 שנות זאב - הטיגריס נכנס לזירה, באתר צה"ל, 19 בפברואר 2023 הטיגריס - דור חדש של רכב ממוגן לבט"ש באיו"ש, פורום צבא וביטחון בפרש נרכשו 50 כלי רכב ממוגני ירי, באתר צה"ל, 24 בנובמבר 2022 נרכשו 50 כלי רכב ממוגני ירי, באתר צה"ל, 24 בנובמבר 2022 חברת, שפר בר, לדיגום אמבולנסים בשיתוף פעולה עם ארגונים ביטחוניים » חדשות NWS, באתר NWS חדשות חיפה והסביבה, ‏27 באפריל 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוריטאותיס אופלסכנס

דוריטאותיס אופלסכנס (שם מדעי: Doryteuthis opalescens) הוא מין של דיונון ממשפחת הלוליגיים. הוא חי במימי מערב האוקיינוס השקט שלחופי חצי האי באחה קליפורניה ומפרץ קליפורניה בטווח שבין מקסיקו עד לאלסקה. בימים ממוזגים עד קפואים, הדיונון שוחה לאורך האוקיינוסים עד ל-320 ק"מ הרחק מהחופים. זהו דיונון קטן יחסית הקרוב לסוג לוליגו והוא בעל מעטפת באורך 190 מ"מ. הוא בעל עיניים גדולות בעלות קרנית, דבר המתאים לחיות בעלי חישת אור גבוהה יחסית. הדיונון הוא בעל גוני לבן-כחלחל עד לחום מנומר או זהוב. עם זאת הוא יכול לשנות את צבעו לאדום כהה או חום בעתות לחץ או בעת ציד. הדיונון מתקיים במים עמוקים עד לעומק 500 מטרים. הוא מטיל את ביציו בקרבת החופים לא יותר עמוק מעשרה מטרים. זהו טורף הניזון מדגים קטנים, סרטנאים שונים וגם מדיונונים אחרים, כשהוא אף אינו בוחל בקניבליזם. הדיונונים צדים בלהקות גדולות הנעות יחדיו והוא תופס את הטרף עם מחושיו הארוכים בעלי הקרסים החדים. בתורו הוא נטרף בידי דגים גדולים שונים כמו טונות, מפרשניים, אלתית גמלונית, כריש כחול, יונקים ימיים ובעיקר ארי ים קליפורני, ועופות ימיים כמו צוללן שחור-גרון וקורמורן ברנט. הדיונון גם נידוג בידי ספינות דיג, כשהוא מבין הדיונונים המסחריים ביותר שנידוגים במפרץ קליפורניה בכל שנה, החל מ-1993. מדיה וקבצים בנושא דוריטאותיס אופלסכנס בוויקישיתוף דוריטאותיס אופלסכנס, באתר NCBI (באנגלית) דוריטאותיס אופלסכנס, באתר GBIF (באנגלית) דוריטאותיס אופלסכנס באתר הרשימה האדומה של IUCN Julian Finn (2016). "Doryteuthis (Amerigo) opalescens (Berry, 1911)". World Register of Marine Species. Flanders Marine Institute. Retrieved 23 February 2018
אבו סאנדו

אבו פארטיי סאנדו (באנגלית: Abu Partey Sando; נולד ב-26 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן ליברי בעל אזרחות ישראלית המשחק בעמדת הקשר במ.ס. פרדס חנה-כרכור. סאנדו התחיל את הקריירה שלו במארק פרופשיונלס ממנה עבר למיית'י בארולה מדרום אפריקה ובהמשך שיחק במאבופאנה יאנג מאסטרס ורודפורט. בינואר 2012 חתם במכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. בקיץ 2015 חזר לישראל וחתם בבית"ר כפר סבא, במהלך העונה חתם בהפועל מרמורק. בהמשך הקריירה שלו שיחק גם בהפועל קריית אונו, בני אילת, הפועל נחלת יהודה, עירוני אריאל, הפועל בית שאן. כיום משחק בהפועל רמות מנשה מגידו מליגה ג'. לזכותו של סאנדו שני הופעות בנבחרת ליבריה. אבו סאנדו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אבו סאנדו, באתר Transfermarkt אבו סאנדו, באתר National Football Teams אבו סאנדו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אבו סאנדו".
וילפריד דאלמה

וילפריד דאלמה (בצרפתית: Wilfried Dalmat; נולד ב-17 ביולי 1982) הוא כדורגלן מסן מרטן המשחק בעמדת הקשר. דאלמה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של ז'ואה-לה-טור ובגיל 14 הצטרף לאקדמיה של נאנט. בעונתו הראשונה זכה עם המועדון באליפות צרפת ואף בסופר קאפ הצרפתי. ב-11 בספטמבר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות במשחק הליגה נגד פ.ס.וו. איינדהובן. בינואר 2002 חתם באולימפיק מרסיי. בקיץ חזר לנאנט ובינואר 2003 חתם בשאטורו ממנה עבר לגרנובל. בקיץ 2004 חתם בלצ'ה מהסרייה א', לאחר מכן חזר לגרנובל. בקיץ 2005 הצטרף לראסינג סנטנדר מהלה ליגה. כעבור שנה חתם במונס ממנה עבר לסטנדרד לייז' עמה זכה באליפות. בהמשך הקריירה שיחק בקלאב ברוז', אורדוספור, קארשיאקה, בולוספור, פאנטוליקוס, בריסל, בורז' 18, ויירזון, מונטולאה וסולייר ספורט. בקיץ 2021 חזר לז'ואה-לה-טור במדיה שיחק בנעוריו. ב-5 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סן מרטן בהפסד 4-0 לברבדוס. 3 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 לאיי הבתולה של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא וילפריד דאלמה בוויקישיתוף וילפריד דאלמה, באתר Transfermarkt וילפריד דאלמה, באתר Soccerway וילפריד דאלמה, באתר BDFutbol וילפריד דאלמה, באתר WorldFootball.net וילפריד דאלמה, באתר National Football Teams וילפריד דאלמה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וילפריד דאלמה".
סיטי וסט

סיטי וסט (City West), שנודע בעבר בשם "Neuer Westen" ("המערב החדש") או "Zooviertel" ("רובע גן החיות") הוא אזור בחלק המערבי של מרכז העיר ברלין. זהו אחד מאזורי המסחר העיקריים של ברלין, והוא שימש בעבר כמרכז המסחר של ברלין המערבית בתקופה בה חומת ברלין פיצלה את העיר. אטרקציות בולטות באזור סיטי וסט כוללות בין היתר את ארמון בלוו, ארמון שרלוטנבורג, כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם, המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה, גן החיות של ברלין, והגן הבוטני של ברלין. האזור החל להתפתח מסוף המאה ה-19 ואילך כמרכז מסחר ובידור של בירת הקיסרות הגרמנית, בנוסף למרכז ההיסטורי ברובע מיטה. האזור נפגע באופן קשה במהלך מלחמת העולם השנייה ועבר שיפוץ רב לאחר המלחמה. מאמצי השיקום התמקדו בעיקר ביצירת מרחב עירוני מודרני והדבר משתקף היטב כיום באדריכלות של האזור. שוק חג המולד בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם (תצלום משנת 2015) מבט על הקורפירסטנדאם (תצלום משנת 2003) ארמון שרלוטנבורג תיאטרון דה וסטנס האצטדיון האולימפי בסיטי וסט
פרנץ פיבק

פרנץ פיבק (בגרמנית:Franz Artur Viehböck‏ נולד ב-24 באוגוסט 1960 בווינה, אוסטריה) הוא קוסמונאוט אוסטריה, האוסטרי הראשון והיחיד (נכון ל-2023) שהיה בחלל. פרנץ פיבק נולד וגדל בווינה. אביו היה פרופסור לפיזיקה. פרנץ פיבק סיים לימודי בית ספר והחל ללמוד באוניברסיטה טכנית של וינה אותה סיים עם תואר בהנדסת חשמל. לאחר סיום הלימודים הוא נותר באוניברסיטה, עבד כמרצה והחל בעבודת הדוקטורט אותו לא סיים. בשנת 1991 ממשלת אוסטריה חתמה על הסכם להפעלת תוכנית Austromir 91 במסגרתה אזרח אוסטריה היה צריך להגיע לתחנת החלל מיר. האימונים החלו בשנת 1989 כאשר אוסטריה שלחה שני מועמדים. ב-2 באוקטובר 1991 שוגרה חללית סויוז TM-13 כאשר פרנץ פיבק היה בין חברי הצוות (אלכסנדר וולקוב היה מפקד הצוות). החללית התחברה לתחנת החלל מיר. במהלך שהייה בחלל פיבק ביצע 15 ניסויים מדעים בתחום רפואה, פיזיקה ועוד. לאחר שהייה של כ-7 ימים בהם ביצע ניסויים בהתאם לתוכנית Austromir שהוכנה עבורו הוא חזר לכדור הארץ על סיפון חללית סויוז TM-12 (אנטולי ארצברסקי היה מפקד צוות). לאחר חזרה לכדור הארץ פיבק במשך שנתיים נתן הרצאות בתחום החלל. בשנת 1992 הוא הגיש מועמדות להכללה במועמדים לטיסות חלל של סוכנות החלל האירופית אך לא נבחר. בהמשך הוא עבר לארצות הברית ועבד ברוקוול אינטרנשיונל. בשנת 1999 הוא חזר לווינה ומונה למנהל משרד של "בואינג". לאחר סיום עבודה ב"בוינג", פיבק החל לעבוד במערך מוניציפלי של אוסטריה תחתית. פרנץ פיבק נשוי, בייתו נולדה במהלך טיסתו בחלל. מדיה וקבצים בנושא פרנץ פיבק בוויקישיתוף פרנץ פיבק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של פרנץ פיבק ביוגרפיה אתר אישי פרנץ פיבק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הסכם בין המדינות תוכנית Austromir
פאולה פירסט

פאולה פירסט (בגרמנית: Paula Fürst;‏ 6 באוגוסט 1894 - נרצחה כנראה ביוני 1942) הייתה מחנכת רפורמית גרמנייה-יהודייה. פירסט נולדה בגלוגוב לאוטו פירסט, סוחר יהודי, ומלווינה פירסט לבית רוזנברג. אביה מת בטרם עת, והיא עברה לברלין, גרמניה, עם אמה ואחותה הגדולה. במהלך לימודי צרפתית והיסטוריה התוודעה לעקרונות שיטת מונטסורי, והתרשמה מדרך חינוך זו. היא השיגה תעודת מונטסורי בלימודים בברלין וברומא, והפכה לראש כיתת מונטסורי הראשונה בברלין. בנוסף, הייתה מרצה תדיר בנושאים פדגוגיים. לפי האידאולוגיה הנאצית, שיטת מונטסורי הופצה בעיקר על ידי "גורמים יהודיים", ותרמה להתנהגות אנוכית ואנטי לאומית. כתוצאה מכך, נאלצה פירסט להתפטר מתפקידה כמורה ב-1933, סמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון. באותה שנה הפכה למורה הראשית של בית הספר תיאודור הרצל בברלין, בית ספר ציוני עם 600 תלמידים. כשהנאצים החמירו את תנאי חייהם של היהודים בגרמניה, הידרדרו התנאים בבית הספר הרצל. לאחר ליל הבדולח בנובמבר 1938, הציע ליאו בק לפירסט לנהל את בתי הספר היהודיים בגרמניה. היא ליוותה ילדים רבים לקינדר-טרנספורט ללונדון, אך סירבה להישאר בחו"ל, למרות שחיי היהודים בגרמניה הפכו בלתי נסבלים ומלחמת העולם השנייה הייתה בפתח. פירסט נעצרה ב-19 ביוני 1942 וגורשה למינסק ב-24 ביוני 1942 יחד עם 201 אנשים. לא ברור היכן ומתי נרצחה. היסטוריונים משערים שהיא נרצחה במחנה השמדה, אולי באושוויץ, מאוחר יותר באותה שנה. Manfred Berger: Recherchen zur Situation des Kindergartenwesens im Dritten Reich, in: Unsere Jugend, 1988/H. 2, S. 64 ff. Manfred Berger: Paula Fürst - eine in Vergessenheit geratene Montessori-Pädagogin, in: Montessori. Zeitschrift für Montessori-Pädagogik, 2005/H. 3, S. 147 ff. Manfred Berger: Führende Frauen in sozialer Verantwortung: Paula Fürst, in: Christ und Bildung, 2005/H. 4, S. 27 Martin-Heinz Ehlert: Paula Fürst. Aus dem Leben einer jüdischen Pädagogin. Berlin 2005, ISBN 3-938414-76-6. מדיה וקבצים בנושא פאולה פירסט בוויקישיתוף http://www.berlin.de/ba-charlottenburg-wilmersdorf/bezirk/lexikon/textehlert.html http://www.berlingeschichte.de/strassen/Bez17a/P627.htm