ASU-57

ASU-57 היה תותח סער סובייטי קטן וקל, שתוכנן במיוחד לשימוש על ידי חיל הצנחנים הסובייטי. מ-1960 ואילך, הוא הוצא משירות בהדרגה לטובת ASU-85. המשימה לפתח תותח סער קל משקל עבור הכוחות המוטסים (עם תותח 57 מ"מ או תותח 76 מ"מ) ניתנה לשתי לשכות עיצוב, אסטרוב (OKB-40) במיטיסקי וקראבצב במוסקבה. OKB-40 של ניקולאי אסטרוב תכנן את ASU-76, המבוסס על רכיבים של הטנק הקל T-70 ותותח הסער SU-76, ומחומש בתותח ה-D-56T 76 מ"מ החדש. לבסוף התברר שה-ASU-76 כבד מדי, למרות השריון הדק שהיה בעובי 3 מ"מ בלבד, והפרויקט בוטל. הקבוצה של אנטולי קראבצב הגיעה עם K-73 הדומה והאמפיבי. רכב זה היה חמוש עם תותח נגד טנקים 57 מ"מ Ch-51 של צ'ארנקו והיה בעל שריון אפילו יותר דק מאשר השריון ב-ASU-76. הפרויקט הזה גם נגנז. ב-1949, אסטרוב הורה להמשיך עם הפרויקט שלו, אבל עם משקל מופחת, ועם תותח ה-Ch-51 כחימוש ראשי במקום ה-D-56T, שכן הוא הציע ביצועי נ"ט טובים יותר. Ob.572 המחודש פותח בו זמנית עם טרקטור הארטילריה הקלה (Ob.561 (AT-P. אחרי שעבר בהצלחה את שלבי המבחנים השונים ב-1949, הוא התקבל לתוך סדרת ייצור מ-1951 בתור ה-ASU-57. ה-ASU-57 תוכנן להיות תותח סער קל משקל שיכול להיות מוצנח על ידי מצנח המסתייע בטילים (PP-128-500 או P-7) יחד עם החיילים. הוא היה משוריין קלות וחמוש בתותח 57 מ"מ Ch-51, פיתוח מ-ZIS-2 אבל עם קצת דמיון לתותח Ch-26. משנת 1954, תותח ה-57 מ"מ Ch-51M המשופר (עם בלם רתיעה הרבה יותר קצר) נכנס לשימוש במקום התותח הישן. התותח ירה תחמושת בקוטר 57x480R סטנדרטית של תותח הנ"ט ZIS-2, כגון סדרת BR-271 ו-O-271U, כאשר 30 פגזים נמצאו בכלי. המנוע של ה-ASU-57 נלקח מהמכונית האזרחית GAZ-M-20 "פובדה". ה-ASU-57 היה עיצוב מוצלח שראה שירות עם הצנחנים הסובייטים במשך כ-20 שנים לפני שהוחלף על ידי ה-ASU-85. במהלך שנות שירותו, 54 כלי רכב הוקצו לכל מחלקת צנחנים. אחד מהחיסרונות העיקריים היה גוף האלומיניום המרותך, אשר הציע הגנה מוגבלת על הצוות. עם זאת, עבור חילות האוויר, כלי רכב כאלו לא יסולאו בפז, כאשר הם נותנים לחיילים חמושים קלות אשר מבודדים מאחורי קווי האויב תמיכת ארטילריה ניידת בשדה הקרב. כל רכב היה מצויד ברדיו 10RT-12 ומערכת אינטרקום TPU-47. דגמים מאוחרים יותר (מ-1961) החליפו את אלה עם ה-R-113 וה-R-120 בהתאמה, וגם היו בעלי מכשיר ראיית לילה TVN-2 עבור הנהג. ASU-57KShM – מספר לא ידוע של ASU-57 הומרו לרכבי בקרה וצוות (רוסית:командно-штабная машина). באלה התותח הוסר והם היו מצוידים בציוד איתות נוסף. BSU-11-57F או 2T2 – נושא תותח ללא רתע בשביל תותח ה-107 מ"מ B-11. אבטיפוס בלבד. ASU-57P או Ob.574 – מ-1951, עבודה על גרסה אמפיבית (רוסית: плавающая)של ה-ASU-57 התחילה. גרסה זו הייתה בעלת עיצוב מחודש של חזית הגוף, והייתה חמושה עם תותח Ch-51P עם 30 פגזים. אף על פי שחמשת אבות הטיפוס עברו את ההערכה בהצלחה, ייצור סדרתי מעולם לא התחיל. מצרים מצרים צבא מצרים קיבל מספר קטן של ASU-57, בתחילת שנות ה-1960; הם שימשו במהלך מלחמת ששת הימים ב-1967. אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) אתיופיה צבא אתיופיה קיבל כמה עשרות תותחים מתנייעים במהלך מלחמת אוגדן ב-1977. גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית צבא גרמניה המזרחית קיבל 20 כלי רכב צבאיים סובייטים לשעבר ב-62–1961. קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית צבא צפון קוריאה הזמין 200 כלי רכב ב-1966. כולם היו בעבר בשימוש על ידי הצבא הסובייטי ונמסרו ב-1967 ו-1968 פולין פולין צבא פולין קיבל 100 יחידות של ASU-57 חדישים ב-1962. סהרה המערבית סהרה המערבית חזית פוליסריו קיבלה מספר לא ידוע של כלי רכב מלוב. ברית המועצות ברית המועצות הצבא האדום הפעיל רכבי ASU-57 בחטיבות הצנחנים של חיל הצנחנים הרוסי. וייטנאם וייטנאם הצבא העממי הווייטנאמי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הצבא העממי היוגוסלבי Koll, Christian (2009). Soviet Cannon - A Comprehensive Study of Soviet Arms and Ammunition in Calibres 12.7mm to 57mm. Austria: Koll. p. 491. ISBN 978-3-200-01445-9. Zaloga Steven J.; Hull Andrew J.; Markov David R. (1999). Soviet/Russian Armor and Artillery Design Practices: 1945 to Present. Darlington Productions. pp. 288–291. ISBN 1-892848-01-5. Solyankin, A.G.; Zheltov, I.G.; Kudryashov, K.N. (2010). Otechestvenniye Bronirovanniye Mashiny - XX Vek, Tom 3: 1946-1965. OOO "Tsejkhgauz". pp. 530–533. ISBN 978-5-9771-0106-6. מדיה וקבצים בנושא ASU-57 בוויקישיתוף