laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רולנד ווקר

סר צ'ארלס רולנד וינסנט ווקר (באנגלית: Charles Roland Vincent Walker; נולד ב-14 במאי 1970) הוא גנרל וראש המטה הכללי של צבא הבריטי. ווקר מכהן כראש המטה הכללי מאז יוני 2024 לאחר שהחליף בתפקיד זה את קודמו פטריק סנדרס, לפני כן שימש כסגן ראש מטה ההגנה. רולנד ווקר נולד ב-14 במאי 1970 בניירובי, קניה, הוא התחנך בבית ספר הפרטי דרגון באוקספורד ובהמשך בבית הספר הארו בלונדון. כחלק מלימודים קדם-צבאיים כשוחר ולוטננט שני בדיוויזיית המשמר סיים ווקר בהצלחה תואר במדעים ממכללת החקלאות המלכותית, לאחר מכן החל את שרותו כקצין מן המניין במשמר האירי ב-1993 איתם שירת בין היתר בצפון אירלנד. בשנת 1997 הוכשר ווקר והצטרף לשירות האוויר המיוחד (ה-SAS) ולאחר תקופתו ביחידה המיוחדת, שירת בשנים 2008 עד 2010 בתור מפקד הגדוד הראשון של רגימנט משמר הגרנדירים. בתקופה זו הוצב גדודו של ווקר בין היתר באפגניסטן, שם הרכב המשוריין בו נסע עלה על מטען חבלה מה שהעיף את הרכב באוויר, אך הוא וששת אנשי הצוות הנוספים ברכב יצאו ממנו ללא פגע. בספטמבר 2010 עוטר ווקר באות השירות המצוין עבור פיקודו ושירותו יוצא הדופן על מול פני האויב בתקופה בה שירת באפגניסטן. באקטובר 2013 מונה ווקר למפקד חטיבת השריון ה-12, משסיים את תפקידו ביולי 2015 המשיך לשמש במספר תפקידי מטה במפקדת הצבא ובמשרד ההגנה. במרץ 2018 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לפקד מנהלת הכוחות המיוחדים ובאפריל 2021 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן ראש מטה ההגנה. בדצמבר 2023 פורסם כי ווקר נבחר לתפקיד ראש המטה הכללי במקומו של פטריק סנדרס, מינוי אותו הוא מאייש מאז יוני 2024. אודות מינויו של ווקר לרמטכ"ל, באתר ממשלת הממלכה המאוחדת רולנד ווקר, באתר ממשלת בריטניה
חרגול הוצאה לאור

חרגול הוצאה לאור היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה על ידי יהונתן נדב (חיליק) ודן דאור בשנת 1998. מאז הספר הראשון, "הנזיר והפילוסוף" מאת ז'אן פראנסואה רוול ומאתייה ריקאר, ראו בה אור עד היום מעל 200 ספרים. בשנת 2003 הצטרף להוצאה אלי הירש כעורך המקור של ההוצאה ושל סדרת הפרוזה העברית חרגול פלוס. חרגול מוציאה בעיקר ספרות יפה וספרי עיון, מקור ותרגום. בין סופרי המקור הבולטים של ההוצאה: דן צלקה, מאיה ערד, אלון חילו, צבי טריגר, חגי דגן, נעה ידלין, נילי לנדסמן ותמר גלבץ. בתחילת שנת 2006 חתמה הוצאת חרגול על הסכם שיתוף פעולה עם הוצאת עם עובד. משנת 2013 הוצאת חרגול עובדת בשיתוף פעולה עם הוצאת מודן. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת חרגול ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קימבל

האם התכוונתם ל... בלו קימבל – שחקן קולנוע אמריקאי דן קימבל – מזכיר הצי של ארצות הברית פרנסיס קימבל – ארכיטקט אמריקאי קמבל גימבל
קארמה (נפה)

קארמה (באסטונית: Kaarma, בגרמנית: Karmel) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. הנפה ממוקמת במרכז האי סארמאה, בין הנפות קארלה במערב לבין פיהטלה במזרח. בכיוון צפון-מזרח נמצאת לייסי ובכיוון צפון-מערב מוסטיאלה. הנפה כוללת גם את האי אברוקה. שטחה של קארמה עומד על כ-400 קמ"ר, דבר ההופך אותה לנפה הגדולה במחוז סארה. בשנת 2004 אוכלוסייתה מנתה 4,229. שטחה כולל גם חמישה איים: אברוקה, קאסלייד, וייקה-טולפה, והאסה ולינוסיטמאה. היישוב הגדול והמרכזי בקארמה ("בירת הנפה") הוא העיירה אסטה (Aste) לה 573 תושבים. מלבד זאת, ישנם גם 69 כפרים נוספים. במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא. מדיה וקבצים בנושא קארמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסטוניה ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרטיפלט

טרטיפלט (בצרפתית: Tartiflette) היא מנה מסבויה בהרי האלפים הצרפתיים ומואל ד'אוסטה (עמק אאוסטה) שבאיטליה. המנה עשויה עם תפוחי אדמה, גבינת רבלושון, לרדון (חתיכות קטנות של קותלי חזיר) ובצל. אפשר להוסיף גם שפריץ של יין לבן. המילה טרטיפלט נגזרת כנראה מהמילה הארפיטנית (פרנקו-פרובנסאלית) לתפוח אדמה (tartiflâ) או מה-tartifles של דילקט סבויה, המונח שנמצא גם בדיאלקט של פרובנס ובשפות הגאלו-איטלקיות. מתכון מודרני זה נוצר בהשראת מאכל מסורתי בשם Péla: גרטן מבושל במחבת בעלת ידית ארוכה הנקראת פלג'יק (את חפירה). הטרטיפלט מוגש לעיתים קרובות כארוחת אתר סקי, ומשדר דימוי של אותנטיות אלפינית וחמימות. כמו במאכלים מסורתיים רבים באזור, תפוח האדמה הוא מרכיב עיקרי. סבויה הייתה היסטורית חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, והסבוירדים נחשפו לפקעות תפוחי אדמה מוקדם יותר מהצרפתים. טרטיפלט הוזכרה לראשונה בספר משנת 1705, בשם "הטבח המלכותי והבורגני" (Le Cuisinier Royal et Bourgeois), שנכתב על ידי השף ומחבר ספר בישול הצרפתי פרנסואה מאסיאלו ועוזר הטבח שלו B. Mathieu. בצורתו המודרנית, הטארטיפלט החל להופיע בתפריטי המסעדות באתרי הסקי בשנות ה-80. הפופולריות שלו היא (חלקית) הודות למאמץ הקידום של "האיגוד הבין מקצועי של רבלושון" (Le Syndicat Interprofessionnel du Reblochon) להגביר את המכירות של גבינת רבושלון, כפי שאושר גם על ידי מבקר הספרות כריסטיאן מילאו (של מדריך גו-מילו) במילון הגסטרונומי שלו. מאכל נפוץ דומה שנמצא בכל האזור הוא ה-croziflette. הכנתה דומה לזו של המנה המקורית בכל דבר מלבד השימוש בתפוחי אדמה, שבמקומם משתמשים בריבועים זעירים של פסטה מתוצרת מקומית. אלה ידועים בשם קרוזט דה סבואה (שעשויים בדרך כלל מכוסמת, אך לפעמים דורום), ומכאן שמה של המנה הזו, שהיא תערובת של "קרוזט" ו"טרטיפלט". מנה קשורה נוספת היא המורביפלט שהוכנה עם גבינת מורבייה במקום הרבושלון. מדיה וקבצים בנושא טרטיפלט בוויקישיתוף Willan, Anne (2007). "Tartiflette: Potato and Reblochon Cheese Melt". The Country Cooking of France. Chronicle Books. p. 60. ISBN 978-0-8118-4646-2. נבדק ב-26 בפברואר 2010. {{cite book}}: (עזרה) Clark, Melissa (2021-02-26). "Where Velvety Potatoes, Crisp-Edged Cheese and Smoky Bacon Meet". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-28. "How to cook the perfect tartiflette". the Guardian (באנגלית). 2014-02-27. נבדק ב-2021-04-24. Caro (2013-03-10). "Tartiflette". Taste of Savoie (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-04-24. "La Tartiflette". Reblochon de Savoie (Syndicat Interprofessionnel du Reblochon). נבדק ב-2021-04-25. Barbara Ketcham Wheaton (1989) Savoring the Past: The French Kitchen and Table from 1300 to 1789 The Oxford Companion to Cheese (באנגלית). Oxford University Press. 2016-10-25. ISBN 978-0-19-933090-4.
קרוזט דה סבואה

קרוזט דה סבואה (בצרפתית: Crozets de Savoie) היא פסטה שטוחה, קטנה בצורת ריבוע, שיוצרה במקור באזור סבואה בדרום מזרח צרפת. קרוזטים הוכנו באופן מסורתי בבית על ידי עקרות בית שהשתמשו בכוסמת או בחיטה או לפעמים גם וגם. פסטה זו משמשת בעיקר להכנת שתי מנות אזוריות, ה־croziflette (גרסה של טרטיפלט) ו-crozets עם דיוט (סוג מנה בשרית עם ירקות). השם קרוזט מגיע מהמילה הפרנקו-פרובנסלית croé שפירושה מעט. הילופיטים לזנקי רשימה של מנות כוסמת רשימה של פסטה רשימה של מנות פסטה מדיה וקבצים בנושא קרוזט דה סבואה בוויקישיתוף "Crozets - Morznet.com". Caro (28 בפברואר 2013). "Crozets – A Savoie Pasta". {{cite web}}: (עזרה) Les mots pour dire la Savoie: et demain, j'aurai autre chose à vous raconter. La Fontaine de Siloë. 1 בינואר 2006. ISBN 9782842063153 – via Google Books. {{cite book}}: (עזרה)
אמיליה דייר

אמיליה אליזבת הובלי (באנגלית: Amelia Elizabeth Hobley; 1838 – 10 ביוני 1896), הייתה רוצחת סדרתית בריטית שרצחה תינוקות שהיו תחת טיפולה וזאת במשך שלושים שנים במהלך התקופה הוויקטוריאנית. דייר הייתה אחות בהכשרתה וכשהתאלמנה בשנת 1869, היא פנתה לתחום ה"בייבי פארמינג" (באנגלית: baby farming בתרגום חופשי: חקלאות תינוקות) - פרקטיקה של אימוץ תינוקות שאינם רצויים בתמורה לכסף - בכדי לפרנס את עצמה. בתחילה היא טיפלה בילדים באופן לגיטימי, בנוסף לשני הילדים הביולוגיים שלה, אך בין אם שבכוונה או לא, חלקם מתו כשהיו בהשגחתה, דבר שהוביל להרשעתה בהזנחת הילדים ועבודת עונשין במשך שישה חודשים. לאחר מכן היא החלה לרצוח ישירות את הילדים ש"אימצה", חנקה לפחות כמה מהם, ונפטרה מהגופות כדי להימנע מתשומת לב. דייר סבלה מחוסר יציבות נפשית, ואושפזה במספר בתי חולים לחולי נפש במהלך חייה, למרות שחשדו שהעמידה פנים, ושרדה לפחות ניסיון התאבדות חמור אחד. מעשיה של דייר נחשפו כאשר גופת תינוק התגלתה בנהר התמזה, עם ראיות שקשרו אותן אליה. היא נעצרה ב-4 באפריל 1896. באחד המשפטים הסנסציוניים ביותר בתקופה הוויקטוריאנית, היא נמצאה אשמה ברצח התינוקת דוריס מרמון ונתלתה ב-10 ביוני 1896. בזמן מותה, קומץ רציחות יוחסו לדייר, אבל לא קיימת מחלוקת שהיא הייתה אחראית להרבה יותר מקרי מוות דומים - עד 400 (או אולי אפילו יותר), מה שהופך אותה לרוצחת הסדרתית הפורה ביותר בהיסטוריה. מדיה וקבצים בנושא אמיליה דייר בוויקישיתוף ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמיליה דייר".
לא תשתוק

לא תשתוק היא תנועה בחברה החרדית, הקוראת להשמעת קולם של נפגעי ונפגעות אלימות במגזר החרדי ולתמיכה קהילתית בהם. בטאון "צריך עיון" תיאר זאת כ"MeToo חרדית". כיום עמותת "הנני - למען הקהילה" עוסקת בפעילות הציבורית ועמותת מגן עוסקת בסיוע משפטי וטיפולי לנפגעים. באוקטובר 2015, פרסמה אביגיל היילברון (קרלינסקי), חרדית מבית ליטאי, פוסט בפרופיל הפייסבוק האישי שלה שעסק בתחושת הביטחון של נשים. בעקבות פניות רבות שהיא קיבלה מנשים מהחברה החרדית שנפגעו בתקיפות, היא החליטה לפתוח עמוד פייסבוק בשם "לא תשתוק", וצרפה אליה את צביקי פליישמן ורחל גוטליב רושגולד, גם הם מהחברה החרדית. את השם לדף ולתנועה נתן שותפה של היילברון ליוזמה, יעקב מתן, משורר חרדי. עמוד הפייסבוק הזה הפך לכתובת עבור ילדים נפגעי עבירות בחברה החרדית והוביל לשיח על פגיעות. לאחר מספר שנות פעילות החליטה היילברון שלא לקחת חלק פעיל בניהול עמותת "לא תשתוק", שהתפרקה כעבור זמן מה בהוראת רשם העמותות. מרכז הסיוע מגן לקח על עצמו את האחריות לדף הפייסבוק ולהמשך הסיוע לנפגעי אלימות בחברה החרדית, ואף הוסיף את ההאשטג "לא תשתוק" ללוגו שלו. ב-2021, בעקבות פרשת חיים ולדר ותגובות ההנהגה הרבנית החרדית להתאבדותו התעוררה התנועה בעוצמה גדולה, ואקטיביסטים חרדים רבים חברו לקריאה לשינוי ולהפסקת ההשתקה בחברה החרדית. באותה שנה ארגנו פעילות חרדיות את מחאת בית יעקב הראשונה מסוגה כמחאה על המשך העסקתה של צביה רוטנברג כמנהלת סמינר מעלות בית יעקב החרדי, לאחר שמספר תלמידות לשעבר התלוננו שפגעה בהן. בשנת 2022 הקימה היילברון יחד עם שרי קרויזר, יעקב מתן ואקטיביסטים חרדים נוספים את עמותת "הנני - למען הקהילה" שנועדה להמשיך ולהעצים את תנועת לא תשתוק בקרב הקהילה החרדית, ולחזק את התמיכה הקהילתית לנפגעי תקיפה בקרב המגזר החרדי. בשנת 2023 עלה בהוט סרט תיעודי "השמיעי קולך" על סיפורה של התנועה ושל ארבעת הנשים החרדיות המובילות אותה: אביגיל היילברון, שרי קרויזר, הדסה ברוך וגל רוסאייב. התנועה מתחזקת בשנים האחרונות בעקבות עבודה מאומצת של אקטיביסטיות ואקטיביסטים חרדים הפועלים לקידום תמיכה בנפגעי ותקיפה במגזר החרדי ולהעלאת המודעות לנושא באמצעות קמפיינים, לובי פוליטי, הפגנות, גיוס המונים ועבודה עם גורמי סמכות חרדיים. אתר האינטרנט הרשמי של לא תשתוק הדף הרשמי בפייסבוק סדקים בחומת ההשתקה: האם יש שינוי בחברה החרדית ביחס לפגיעות? - מאמרה של ד"ר שרה זלצברג, במקור ראשון, 01/04/2021 הסרט השמיעי קולך (HOT8) - הפרומו הרשמי - סיפורן של הנשים החרדיות שהחליטו לא לשתוק יותר. "מה שהם קוראים אהבה" באתר "צריך עיון" נתי טוקר, "לא תשתוק": החרדיות שהחליטו להילחם בתופעת ההטרדות במגזר, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2017 ארגון 'הנני' למען נפגעות תקיפה במגזר החרדי! "השמיעי קולך" - הפרומו הרשמי! מ-ה-פ-כ-ה? הציבור החרדי החליט למרות רבניו להאמין לנפגעות ונפגעי תקיפה onlife, 03/01/2022 הנשים החרדיות מצטרפות למאבק: יפגינו מול מטה האו"ם במחאה על השתיקה בנושא הנשים הישראליות חרדים ופעילים חברתיים מפגינים מול ביתו של השר פרוש במחאה על הסיוע לעבריין ברלנד אימהות לצרה: הנשים שילדיהן נפגעו על ידי מורה בגן מסרבות לשתוק "רעידת אדמה בעוצמה שכזו היא דבר נדיר": כך משפיעות פרשות ולדר ומשי זהב על המגזר החרדי אריאלה שטרנבך, התפתחות בפרשת מנהלת הסמינר שנטען כי פגעה: "קיימת סכנה ממשית לנערות", באתר חדשות 13, 28 במרץ 2022
מגדל של אור

מגדל של אור הוא אלבום האולפן החמישי של הפרויקט של עידן רייכל. האלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2024, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק. זה אלבומו הראשון של הפרויקט מזה 11 שנים, לאחר רבע לשש (2013). בשונה משאר האלבומים של הפרויקט, האלבום מכיל בעיקר ביצועים של אמנים מוכרים שאינם חברים בפרויקט, ושלושה שירים שביצע רייכל עצמו. מתוך האלבום יצאו, בצל מלחמת חרבות ברזל, הסינגלים "תחזור" בביצוע רוני דלומי ו"כל יום מחדש" בביצוע גידי גוב. באלבום הופעות אורח נוספות של ארא דינקג'יאן, לואי עלי, ארקדי דוכין, שי צברי ומאי ספדיה. בשנת 2013 יצא אלבומו הקודם של הפרויקט של עידן רייכל, "רבע לשש", שהתקבל בחיוב על ידי מבקרי המוזיקה וזכה בתואר הפלטינה המרובעת. לאחר צאתו של אלבום זה, רייכל החל להתמקד בקריירת הסולו שלו, וב-2015 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, "היד החמה", לו עקב "ואם תבואי אליי" (2019), ושניהם זכו להצלחה. בשנת 2020, יצא הסינגל הראשון של הפרויקט של עידן רייכל מזה שש שנים, "איזה יום טוב" בביצוע הזמרת נסרין קדרי, ואחריו, בשנת 2022, יצאו הסינגלים "כמה שרחוק" בביצוע יונתן אברהם ו"על הספסל שבשכונה" בביצוע מרגלית צנעני. באוקטובר 2023, על רקע מלחמת חרבות ברזל שפרצה בישראל ב-7 באוקטובר בעקבות מתקפת הפתע, הקליטה הזמרת רוני דלומי את השיר "תחזור", המוקדש לחטופים ולנרצחים במסגרת החטיפה לעזה, אשר יצא כסינגל המוביל מתוך האלבום ב-31 באוקטובר. סינגל נוסף, "כל יום מחדש", שהוקלט על ידי גידי גוב, יצא לאור ב-17 בדצמבר 2023, לצד ההכרזה על התאריך ורשימת הרצועות של האלבום. האלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2024, ולצידו יצא הסינגל השלישי מתוכו, "עד שתחזרי אליי" בביצועו של רייכל עצמו. ב-26 במרץ 2024 רייכל הוציא את הסינגל "ילדים של קיץ", שיר הסיום באלבום. רייכל תיאר את השיר כ”מלא תקווה ומוקדש לכל הילדים שמחכים לחופש הגדול ורוצים לחגוג את החיים”. רייכל התייחס לציטוט של הסופר דויד גרוסמן, שבו רותי, בתו הצעירה של גרוסמן, אמרה "אבל אנחנו נחיה נכון? ואני רוצה להמשיך לשיר במקהלה" לאחר שנאמר לה שאחיה, אורי, נהרג. רייכל התייחס גם לציטוט של נועה מורנו, שאחיה, איתי מורנו, נהרג בקרבות ב-11 באוקטובר 2023. נועה אמרה לרייכל "יש לי הופעה במקהלה עוד חודשיים, האם תסכים לבוא?". רייכל אמר שהדוגמאות הללו מראות שכאשר "האירוע של הגדולים" נגמר, הילדים רק רוצים להמשיך לחיות ולשיר במקהלה. ב-31 ביולי 2024, יצא לאור השיר "بلدي" יחד עם לואי עלי כסינגל שיווקי לתחנות הרדיו, וכסינגל החמישי בסך הכל מהאלבום. השיר כתוב ומבוצע בערבית ומתואר כשיר הזיכרון הראשון לחללי העדה הדרוזית. השיר נכתב לבקשת אמל נסראלדין, יו"ר יד לבנים בדלית אל-כרמל. נסראלדין ביקשה שהשיר יהיה בערבית כדי שאמהות העדה הדרוזית יוכלו להבין ולהזדהות איתה במהלך ימי הזיכרון. רייכל הצהיר: ”מאז הזוועות של 7 באוקטובר ועד הטבח במג'דל שמס, בני העדה הדרוזית קשורים אלינו בקשר של דם, הם חלק מההוויה הישראלית”. עידן רייכל: הילדים מזכירים לנו שהם רוצים להמשיך לחיות, באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2024 מגדל של אור by The Idan Raichel Project on Apple Music (באנגלית בריטית), 2023-12-12, נבדק ב-2023-12-17 פסטיבל התמר 2015 - פלטינה מרובעת לרייכל, באתר ‏מאקו‏, 30 בספטמבר 2015 רייכל - פסנתר - שירים - זאפה תל-אביב - zappa, באתר זאפה "תחזור היום": עידן רייכל בשיר חדש המוקדש לחטופים, באתר מעריב אונליין, 31 באוקטובר 2023 נועם כהן, ‏"הגשמת חלום ישן": גידי גוב ועידן רייכל בשיתוף פעולה ראשון, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2023 עידן רייכל סיפר על שירו החדש 'בלאדי', ששר לואי עלי: "בני העדה הדרוזית קשורים אלינו בקשר של דם, הם חלק מההוויה הישראלית", באתר 103FM, ‏2 באוגוסט 2024
פרנקפורטר (נקניקייה)

נקניקיית פרנקפורט או פרנקפורטר (בגרמנית: Frankfurter Würstchen) היא נקניקייה דקה מבושלת במעטפת של מעי כבשים. הטעם מושג בשיטה של עישון בטמפרטורה נמוכה. לצריכה, פרנקפורטרים מדי פעם לא מבושלים, הם מחוממים במים חמים למשך כשמונה דקות בלבד כדי למנוע מהעור להתפוצץ. נוהגים גם לצלות אותן על להבת גז בישול או פחם. הן מוגשות באופן מסורתי עם לחם, חרדל, חזרת ו/או סלט תפוחי אדמה. נקניקיות בשר כמומחיות של העיר פרנקפורט כבר מוזכרות במקורות מימי הביניים, והן הוגשו לעיתים קרובות במהלך טקסי ההכתרה הקיסריים ברמרברג. הפרנקפורטר המעושן היא בעלת הגנה של כינוי מקור בגרמניה מאז 1860 בערך. מאז 1929, הכינוי מותר לשימוש רק עבור נקניקיות המיוצרות באזור פרנקפורט, בעיקר בנוי-איזנבורג (Neu-Isenburg) ובדרייך (Dreieich). במקור, פרנקפורטרים יוצרו ללא מלח משמר וניטריט (נותן לבשר צבע ורדרד וחיי מדף ארוכים יותר). לאחר שעברו תהליכי יישון ועישון ספציפיים, הנקניקיות, כעת בצבע זהוב, מוכנסות לקופסאות עץ עם גיליון קטן של נייר אפייה בין השכבות. לכן, לנקניקיות המסורתיות יש חתך מרובע, אבל יש כמה יוצאי דופן שבהם הנקניקייה עגולה. מחוץ לגרמניה, "פרנקפורטר" הוא כינוי נפוץ לנקניקיות מבושלות, כמו נקניקיות של הנקניקייה בלחמנייה הצפון אמריקאיות, הנקראות בגרמניה "נקניקיות וינה". רוב הנקניקיות כבר לא משתמשות במעי הכבשים והן חסרות עור אולם יש אנשים שעדיין מכינים נקניקיות מסורתיות. באוסטריה, נקניקיות וינה נקראות פרנקפורטר וירסטל כפי שלכאורה הובאו לווינה על ידי יוהאן גיאורג להנר (1772–1845), קצב שהוכשר בפרנקפורט, אשר בשנת 1805 החל לייצר נקניקיות מתערובת של בשר חזיר ובשר בקר. מדיה וקבצים בנושא פרנקפורטר בוויקישיתוף
בית מצפן

בימאות, בית מצפן הוא שם המעמד בסיפון ספינה הסמוך להגאי, בו מאוחסנים מכשירי ניווט בגובה המותניים לצורך שימוש קל ומהיר וכן להגנה על המכשירים הרגישים. מטרתו ההיסטורית הייתה להחזיק את המצפן המגנטי של הספינה, המורכב בגימבלים כדי לשמור על כיוונו בזמן שהספינה חגה ונעה. המעמד מורכב ממקטעים שבהם נכלל מצפן אחד או יותר ומנורת שמן או מקור אור אחר. לעיתים גם נכלל שעון חול להערכת מהירות. מאז שהספינות בנויות ברזל, בית המצפן מכיל, מלבד המצפן, בעיקר עזרים לתיקון הסטיה המגנטית שספינת הברזל גורמת למצפן. בתחילת המאה ה-18 נבנו בתחילה בתי מצפן רבים באמצעות מסמרי ברזל, אך אלו התגלו מאוחר יותר כגורמים לסטיות מגנטיות (אנ') בקריאת המצפן. ככל שהתקדמו התפתחות המצפן והבנת המגנטיות, ניתנה תשומת לב רבה יותר לתכנון כדי למנוע הפרעות מצפן שנגרמו מברזל. עם כניסתן של ספינות עטויות ברזל הסטייה המגנטית שנצפתה במצפנים הפכה חמורה יותר. בהמשך פותחו שיטות פיצוי על ידי הנחת חפצי ברזל או חפצים מגנטיים ליד המיכל. בשנת 1854, רשם ג'ון גריי מליברפול פטנט על סוג חדש של בינקלים אשר שילב ישירות מגנטים מתכווננים לתיקון על ברגים או מתלים. בשנות ה-80 חל שיפור נוסף הלורד קלווין רשם פטנט של מערכת מצפן נוספת ואשר שילבה שני כדורי ברזל לתיקון הסטייה המגנטית. אלה נודעו בשפת העם כ"כדורי קלווין" בבריטניה, ו"כדורי נווט" בארצות הברית. למוזיאון הימי המלכותי בגריניץ', לונדון, יש אוסף נרחב של משקפים. בית המצפן מכונה באנגלית "Binnacle". ראשית המושג בשם טרם המאה ה-18 "bittable", דרך ל"bitcale" בצרפתית, ו-"habitaculum" בלטינית שפירושה משכן. מצפן גירוסקופי יומן האונייה "Ship's Magnetic Compass". Sea Ice Physics and Ecosystem eXperiment. acecrc.sipex.aq. אורכב מ-המקור ב-2011-09-03. נבדק ב-7 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Compass and binnacle | Royal Museums Greenwich".
הילופיטס

הילופיטס או הילופיטים (ביוונית: χυλοπίτες) הן פסטה יוונית מסורתית העשויה מקמח, ביצים, חלב ומלח. הם לובשים צורה של ריבועים קטנים או, באזורים מסוימים, רצועות דקות ארוכות (בדרך כלל נקראות בשמות שונים) בצורה זו הן הדומות לפטוצ'יני האיטלקי. הפסטה מיוצרת באופן מסורתי על ידי רידוד הבצק לעלה דק, מקומח (בקמח דק) וחתוך פעמיים: תחילה לרצועות (כמו) פטוצ'יני דקות, ואז שוב חיתוך ב-90 מעלות לריבועים קטנים. בעוד שההילופיטס המיוצרים באופן מסחרי הם בדרך כלל בסביבות 1 ס"מ ריבוע, הילופיטס תוצרת בית המסורתיים נעשים הרבה יותר גדולים. שמות אזוריים אחרים לפסטה זו כוללים τουτουμάκια (toutoumákia) באזורים מסוימים של פלופונסוס, ו-τουμάτσια - toumátsia בקפריסין. כמה מאכלים נפוצים שנעשים עם הילופיטס הם מרקי אטריות עוף, עוף אפוי ברוטב אדום, או מנת פסטה מבושלת פשוטה עם שמן וגבינה. קרוזט דה סבואה לזנקי Eugenia Pantahos, Greek Life: Family, Culture, Food, p. 230 "Cyprus Food Virtual Museum - Τουμάτσια". foodmuseum.cs.ucy.ac.cy. נבדק ב-2020-04-06.
צינוריות (פסטה)

צינוריות (באיטלקית: Pipe מבטאים פִּיפֶּה) הם סוג של פסטה קצרה בצורת צינורית מעוקלת הדומה לקונכייה של שבלול. יש לה פתח רחב בקצה אחד ובקצה השני יש פתח פחוס כך שהיא כמעט סגורה. קיימת גם גרסת משטח חלק, אך זו המצולעת נפוצה הרבה יותר. סוג זה של פסטה נקרא גם (במיוחד בפורמט הגדול יותר) חלזונות. מותגים מסוימים משתמשים בשני שמות שונים עבור שני הפורמטים השונים בגדלים. כמו סוגים רבים של פסטה, לא קל לקבוע את מקום מוצאם של הצינוריות, על אף שיש כאלה הקושרים אותן למסורת הרומית, הצורה הצינורית הפחוסה בצד אחד ממקמת אותן באזור רחב יותר של מרכז - צפון איטליה. לצינורות יש אורך של כ 2.3 ס"מ, בקוטר של כ-1.3 ס"מ. עובי דפנות הפסטה הוא בסביבות מילימטר ורבע. הודות לצורת השבלול האופיינית עם פתח כפול (אחד מהשניים מעט סגור) הם מצליחים ללכוד גם את הרטבים הנוזליים והחמקמקים ביותר, שומרים על התיבול בפנים, ובמקרה של צורת ריגאטה, בחלקם גם בחוץ. מסיבה זו, הצינוריות מתאימות לרטבים קלים על בסיס עגבניות טריות, פומרולה, או במתכוני קיץ עם ירקות. עם זאת, הם מתאימים במיוחד גם לראגו עם בשר חזיר, בקר, נקניק או פטריות ומשמשים גם במתכונים אפויים (במיוחד בגרסה הגדולה שלהם, שבה הם עשויים להיות גם ממולאים). מדיה וקבצים בנושא צינוריות בוויקישיתוף https://www.dececco.com/it_it/product/pipe-lisce-n-48/ https://www.barilla.com/it-it/prodotti/pasta/i-classici/pipe-rigate Pipe Rigate n° 49 | Pasta De Cecco Italia, De Cecco (ב־) https://www.voiello.it/site/pasta/pipe-rigate https://www.barillafoodservice.it/prodotti/primopiatto/pasta-e-farine/pasta-catering/corta/pipe-rigate.html
סיטי פופ

סיטי פופ (ביפנית: シティ・ポップ) היא סוגה מוזיקלית יפנית שצמחה במהלך סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 והייתה בשיא הפופולריות שלה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. סיטי פופ הוא ז'אנר מוזיקה יפני שצמח בסוף שנות ה-70 וצבר פופולריות לאורך שנות ה-80, כאשר רבים מהשירים בסוגה היו בצמרת מצעדי הפזמונים ביפן באותה העת. הסוגה מאופיינת במנגינות קליטות ובמיזוג של סגנונות מוזיקליים שונים כמו מוזיקת ג'אז, מוזיקת פאנק ומוזיקת בוגי והיה בעל צליל ייחודי ששיקף את האווירה האורבנית והתרבות העכשווית בערי יפן בתקופה בה המדינה הייתה בשיא הפריחה הכלכלית שלה. כלי הנגינה הבולטים בשירי סיטי פופ הם לרוב סינתיסייזרים, סקסופונים וגיטרות. השירים עוסקים לרוב באהבה, רומנטיקה, בחיי העיר ובחתירה להצלחה. הפופולריות של הסוגה דעכה באופן ניכר לאחר שנות ה-80, אך במהלך העשור השני של המאה ה-21, נוצרה ההתעניינות מחודשת בסוגה בקרב דור חדש של מאזינים מכל רחבי העולם בזכות האינטרנט ופלטפורמות מקוונות כמו יוטיוב. מריה טקאוצ'י טאטסורו יאמשיטה (אנ') טושיקי קדומאטסו (אנ') אנרי (אנ') Aoki, Ryotaro (5 ביולי 2015). "City pop revival is literally a trend in name only". The Japan Times. {{cite web}}: (עזרה) Arcand, Rob; Goldner, Sam (24 בינואר 2019). "The Guide to Getting Into City Pop, Tokyo's Lush 80s Nightlife Soundtrack". vice.com. Vice. נבדק ב-22 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Kim, Joshua Minsoom (2 ביוני 2020). "Pacific Breeze 2: Japanese City Pop, AOR & Boogie 1972-1986". Pitchfork. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טליוליני

טגליוליני (באיטלקית: Tagliolini) הוא סוג של פסטה סרט, ארוך כמו ספגטי, בערך 2–3 מ"מ רחב, דומה לטליאטלה, אבל דק כמו קפליני. זהו פסטה למתכון מסורתי באזורי מוליזה ופיימונטה באיטליה. בפיימונטה הוא נקרא טאיארין ועשוי מבצק עם ביצים (pasta all'uovo). הבצק מכיל גם סולת, קמח ומלח. הוא מוגש בדרך כלל עם חמאה וכמהין (tajarin ai tartufi) או סוגו ד'ארוסטו (sugo d’arrosto), רוטב העשוי מטחינת בשר צלוי. לטליוליני יש זמן בישול קצר, במיוחד כאשר הוא עשוי מבצק טרי, ועובד בצורה הטובה ביותר עם רטבים קלים, דגים, מעדנים או מרקים. המילה טליוליני היא "הקטנה" של tagliare שפירושה לחתוך (ניתן לומר בפירוש חופשי "חיתוכיות"). טליוליני אל לימונה (עם לימון) טליוליני די קמפובאסו (מוכן כרגיל בעיירה קמפובאסו) Tagliolini alle verdure (עם ירקות) Tajarin albesi (מוכן כרגיל בעיירה אלבה, פיימונטה) Tagliolini con il sugo d'arrosto (ברוטב צלי בשר) מדיה וקבצים בנושא טליוליני בוויקישיתוף "Tagliare". dictionary.cambridge.org. נבדק ב-22 באוגוסט 2021. {{cite web}}: (עזרה) Angela Frenda: Esplora il significato del termine: Profumo di Costiera con i tagliolini al limoneProfumo di Costiera con i tagliolini al limone, Corriere Della Sera, RCS Mediagroup SpA 2013, retrieved 19 December 2015 Tagliolini di Campobasso, Cookaround, Banzai Media, retrieved 20 December 2015 Tagliolini con verdure crude, VicenzaToday, 18 May 2015 ilgiornaledelcibo.it Tajarin albesi (אורכב 08.09.2014 בארכיון Wayback Machine), retrieved in November 2012 Tagliolini con il sugo d’arrosto alfuoco, retrieved in November 2012