laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אסטי טיפ-40

אסטי טיפ-40 (Eesti Tipp-40) היה מצעד מוזיקה באסטוניה שפורסם מדי יום שני בעיתון Eesti Ekspress (אנ'). מצעד המוזיקה פורסם לראשונה ב-26 בינואר 2018, והופסק ב-8 בספטמבר 2020.‏ מצעד המוזיקה, אשר מבוסס על מכירות פיזיות, מכירות דיגיטליות וסטרימינג, נערך על ידי עיתונאי המוזיקה סים נסטור. מצעד זה פורסם בשלושה אופנים: מצעד 40 האלבומים המובילים (Albumid tipp-40) מצעד 40 הסינגלים הבין-לאומיים המובילים (Singlid tipp-40) מצעד 40 הסינגלים המקומיים המובילים (Eesti lood tipp-40) אתר האינטרנט הרשמי של אסטי טיפ-40 (באסטונית) Nestor, Siim (14 בספטמבר 2020). "Eesti Tipp-40 Muusikas | Meil pole enam edetabeleid". Eesti Ekspress (באסטונית). ארכיון מ-2023-06-18. נבדק ב-2 ביוני 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Eesti Tipp-40". Eesti Ekspress. אורכב מ-המקור ב-2019-05-30. נבדק ב-30 במאי 2019. {{cite web}}: (עזרה)
Ö3 אוסטריה טופ 40

Ö3 אוסטריה טופ 40 (Ö3 Austria Top 40) הוא מצעד הסינגלים האוסטרי הרשמי שמפורסם מדי יום שלישי בתחנת הרדיו האוסטרית Hitradio Ö3 (אנ'). מצעד המוזיקה מתבסס על פי מכירות, שימוש ברינגטונים והורדות דיגיטליות. מצעד המוזיקה הופיע לראשונה ב-26 בנובמבר 1968 כ-Disc Parade בהנחיותו של ארנסט גריסמן. ניתן למצוא ארבעה אופנים למצעד המוזיקה. Ö3 אוסטריה 40 הסינגלים המובילים (Ö3 Austria Top 40 Singles) – רשימה של 75 סינגלים Ö3 אוסטריה 40 האלבומים המובילים (Ö3 Austria Top 40 Longplay) – רשימה של 75 אלבומים Ö3 אוסטריה 20 אלבומי האוסף המובילים (Ö3 Austria Top 20 Compilation) Ö3 אוסטריה 10 תקליטורי DVD‏ (Ö3 Austria Top 10 DVD) להלן השמות הקודמים של מצעד המוזיקה והמציגים בכל שם. אתר האינטרנט הרשמי של Ö3 אוסטריה טופ 40 (בגרמנית) "Die Single Jahrescharts 2019 - Ö3 Sendungen". oe3.ORF.at (בגרמנית). ארכיון מ-2017-10-27. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Ö3 Austria Top40 (אורכב 27.10.2017 בארכיון Wayback Machine) at oe3.orf.at (אורכב 02.02.2011 בארכיון Wayback Machine) (German)
ד. ה. ברנהם ושות'

ד. ה. ברנהם ושות' (באנגלית: D. H. Burnham & Company) הייתה חברת אדריכלים (אנ') בשיקגו, אילינוי, אשר פעלה בשנים 1891–1912. כיורשת של ברנהם ורוט (אנ'), השם שונה לאחר שג'ון ולבורן רוט מת ב-1891. רוט היה האדריכל היועץ הראשי של התערוכה הקולומביאנית העולמית (1983). לאחר מותו של רוט, דניאל הדסון ברנהם לקח את התואר הזה יחד עם התפקיד של ראש הבנייה. ד. ה. ברנהם ושות' המשיכו לקבל הזמנות תכנון. הפרויקטים כללו את בניין כיכר אליקוט (אנ') בבפאלו, ניו יורק, פיקוח על השימור והרחבת בניין מרשל פילד ושות' (אנ') בשיקגו בין השנים 1893 ל-1914, תכנון ובניית בניין סילברסמית', כיום מלון סילברסמית' (אנ') במרכז העסקים הראשי של שיקגו, בשנות ה-90 המאוחרות, תחנת פנסילבניה בפיטסבורג (1903), תחנת יוניון (אנ') באל פאסו (1906), תחנת יוניון (אנ') בוושינגטון הבירה (1907) ובניין הלאומי (אנ') בשיקגו (1907). בשנים 1894–1895 היה ברנהם נשיא המכון האמריקאי לאדריכלות (AIA) והתבקש לערוך תוכניות לערים: וושינגטון די. סי. (1902), קליבלנד (1903) וסן פרנסיסקו (1905). תוכנית ברנהם (אנ') (1909) הייתה תוכנית תכנון ערים לעיר שיקגו. התוכנית שמרה על שמורות יער לאורך ובסמוך לגדת האגם של העיר, כדי להבטיח את שימורן במקרה של התפוצצות אוכלוסין. כאשר ברנהם מת ב-1912 החברה הועברה לעובד מהימן ותיק, אשר מאוחר יותר שינה את השם לגראהם, ברנהם ושות' (אנ'). אסכולת שיקגו (אדריכלות) Carl W. Condit, The Chicago School of Architecture: A History of Commercial and Public Building in the Chicago Area, 1875–1925, University of Chicago Press; Revised ed., 1998, pp. 108–115. מסת"ב 978-0226114552 Smith, Carl, The Plan of Chicago: Daniel Burnham and the Remaking of the American City, University of Chicago Press; 1st Edition, 2006. מסת"ב 978-0226764719 Hines, Thomas S., (Author), Harris; Neil, (Introduction), Burnham of Chicago: Architect and Planner, University of Chicago Press; 2nd ed., 2008, pp. 268–311. מסת"ב 978-0226341729 מדיה וקבצים בנושא ד. ה. ברנהם ושות' בוויקישיתוף * D. H. Burnham in Buffalo, NY * D. H. Burnham & Co. Structures in Pittsburgh * Designed by Burnham in 1897, The Silversmith Building is now home to The Silversmith Hotel, one of the leading boutique hotels in Chicago
עירא דביר

עירא דביר (נולד ב-12 באוקטובר 1953) הוא מחזאי ותסריטאי ישראלי. דביר נולד ב-1953 וגדל בחיפה ובגבעתיים. בצעירותו שיחק בקבוצת הכדוריד של הפועל רמת גן והיה שותף כתלמיד תיכון לזכייתה באליפות המדינה בשנת 1970 ולהדחתה מגביעת האלופות האירופית בהפסדה לקבוצה היוגוסלבית דאז, פרטיזן ביילובאר. בעת שירותו הצבאי כצוער, דביר קיבל צל"ש מח"ט על פעילותו כטנקיסט בפלוגת קק"ש בגדוד 198 בעת ניסיון החילוץ של לוחמי מעוז מפרקת במלחמת יום הכיפורים. בעל תואר ראשון בקולנוע ובפילוסופיה ובעל תואר שני בהצטיינות באמנות התיאטרון. שני התארים הם מאוניברסיטת תל אביב. אחיו של עירא, סרן נועם דביר זכה בצל"ש הרמטכ"ל במלחמת יום הכיפורים לאחר שנפל בחזית המצרית. השכול בא לידי ביטוי ביצירתו של דביר, בין השאר ביצירה "עקידה". כתב על מוזיקה קלאסית בירחון מוניטין ובמשך כשנה םירסם את המדור "חצץ" במוסף השבועי "חותם" של על המשמר. משנת 1999 יזם והקים שלוש חברות סטארט-אפ טכנולוגיות: מונלייט, ויומן מוניטורינג שעסקו בטכנולוגיות וידאו ועיבוד תמונה ושימש בהן כמנהל פיתוח וכמנכ"ל. חברת מונלייט הציגה בשנת 2004 את היישום המסחרי הראשון בעולם של פורמט דחיסת הווידאו H.264/AVC. חברות אלה שיתפו פעולה ורעשיינו את מוצריהן לחברות מובילות בעולם כמו Cyberlink הטאייוורנית, םנסוניק היפנית, DIVX, Texas Instruments האמריקאיות. חברת אגרווינג שאותה הקים ביחד ב-2014 עם ד"ר ניצן רבינוביץ' וחבר. אגריכם בע"מ ואותה הוא מממנכל, מייצרת היום חיישנים מולטיספקטראליים שזכו בפרסים בינלאומיים. חיישנים אלה משמשים בעיקר לחישה מרחוק בתחום החקלאות לזיהוי מוקדם באמצעות רחפנים של מחלות ומזיקים. כממציא עירא דביר מחזיק בשורת פטנטים בתחום דחיסת וידאו ותמונה, כמו גם שני פטנטים בתחום המולטיספקטראלי והחישה מרחוק. דביר לקח חלק ביצירות הבאות (רשימה חלקית): בונקר (תסכית בקול ישראל 1982) עקידה (פרס אינה גובינסקא ואברהם ברץ מטעם תיאטרון הבימה, 1984) באמצע היום (קאמרי 1987) עיגולנד (פסטיבל חיפה הבין לאומי להצגות לילדים 1988) השדרה (הבימה 1989) המחצבה (סרט, 1990) זינזנה (הבימה 1995) לויתן בחוף שרתון (מיני סדרה, 1997) האישה באפור (סדרת טלוויזיה, 1999) 1999 האישה באפור (סדרת טלוויזיה) 1990 - המחצבה (סרט) - מילים לשיר נושא 1993 - אולפנוער (סדרת טלוויזיה) - שיר פתיחה וסיום (מילים) הצל"שים עוברים במשפחה, באתר Israel Defense, ‏2016-09-13 אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל יעקב בר-און, ‏איפה הם היום: מה עושה היום המחזאי והתסריטאי עירא דביר?, באתר מעריב אונליין, 5 בספטמבר 2023 עירא דביר, באתר www.ishim.co.il מערכת חיפוש אנשי במה, באתר www30.tau.ac.il
איך לבשל בארץ ישראל

איך לבשל בארץ ישראל הוא ספר הבישול היהודי-עברי הראשון שפורסם בארץ ישראל. הספר נכתב על ידי דוקטור אָרְנה מאיר ויצא לאור ב-1936 (וישנן טענות כי הוא פורסם ב-1934 או ב-1937) בשלוש שפות שונות: עברית, אנגלית וגרמנית. הספר הודפס בתל אביב-יפו בידי ויצו. הספר בעיקר כולל מתכוני בישול, אך פונה באופן כללי לעקרת הבית הארצישראלית וכולל גם טבלת המרת מידות, כמויות הגשה, הוראות לשטיפת כלים ולשימוש נכון בחשמל ואף מילון קצר גרמני-אנגלי-עברי. המחברת, ארנה מאיר נחשבה בגרמניה (טרם עלייתה לארץ בעלייה החמישית ב-1933) למומחית במשק הבית, ועסקה רבות בבישול. הספר מנסה לקדם שימוש במוצרים המיוצרים בארץ (ואף הופיעו בספר מודעות פרסומיות) ובהתאמת המטבח האירופאי לזה הארצישראלי ולמוצריו. למשל, כמעט ואין בספר מתכונים הכוללים בשר ודגים, כי מאיר טענה שהמטבח המקומי יתבסס על ירקות, סלטים ופירות וכי צריכת הבשר הרחבה לא בהכרח מתאימה ליישוב העברי. הספר נחשב כיום לפריט אספנות נדיר. בית אבי חי | טעם של פעם: על ספר הבישול היהודי הראשון שיצא כאן, באתר www.bac.org.il סריג, מרב (2013-07-06). "טעם של פעם: אוסף ענק של אוכל וספרי בישול נוסטלגיים". Globes. נבדק ב-2023-09-22. "מה בין ציונות וצמחונות?". הארץ. נבדק ב-2023-09-22. Ro Oranim, הספר שלימד את האירופאים איך לבשל בארץ ישראל, באתר הספרנים, ‏2019-09-18 איך לבשל בארץ-ישראל
מייקל פינק

מייקל פינק (באנגלית: Edward Michael "Mike"/"Spanky" Fincke; נולד ב-4 במרץ 1967) הוא טייס חלל אמריקאי. הוא השתתף ב-3 טיסות לחלל. פינק מתוכנן לטיסה מבצעית ראשונה של הבואינג סטארליינר שצפויה להתבצע בשנת 2025. מייקל פינק נולד בפיטסבורג, פנסילבניה וסיים לימודי בית ספר בשנת 1985. הוא התחיל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ממנו קיבל תואר ראשון באווירונאוטיקה בשנת 1989. בשנת 1990 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1989 הוא למד קורס קיץ במכון למהנדסי תעופה במוסקבה. בשנת 1990 פינק החל את שירותו בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא שירת במספר בסיסים של החיל. בשנת 1994 הוא סיים קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס וקיבל הסמכה למהנדס ניסוי טיסה. במעמד זה הוא צבר 800 שעות טיסה ב-30 מטוסים שונים. ב-1996 פינק התקבל לקורס להכנת אסטרונאוטים במרכז החלל ג'ונסון. לאחר סיום הקורס הוא כיהן במספר תפקידים בצוותי קרקע. הוא היה בצוות גיבוי של מספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית. באוקטובר 2004 פינק היה מהנדס בטיסה סויוז TMA-4 שהביא תחנת החלל הבין-לאומית משלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד גנאדי פדאלקה. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 187 ימים בחלל וביצע 4 פעילויות-חוץ רכבית באורך כולל של כ-16 שעות. באוקטובר 2008 פינק היה מהנדס בטיסה של סויוז TMA-13 שהתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית עם משלחת מס' 18 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקודו. הוא חזר לכדור הארץ לאחר כ-6 חודשים בחלל וביצע פעמיים פעילויות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-10 שעות. מחליפו בתחנת החלל הבין-לאומית כמפקד משלחת מס' 19 לתחנת החלל הבין-לאומית היה גנאדי פדאלקה שאתו הוא עבד במשלחת מס' 4. במאי 2009 פינק היה מומחה משימה של מעבורת החלל אנדוור במשימה STS-134. המטרה של המשימה הייתה המשך הרכבה של תחנת החלל. במהלך טיסה זו הוא ביצע 3 פעילויות חוץ-רכביות בארוך כולל של 26 שעות. בשנת 2019 פינק נכלל בצוות שהחל הכנות לטיסה בסטארליינר מתוצרת בואינג. הטיסה מתוכננת לשנת 2024. מדיה וקבצים בנושא מייקל פינק בוויקישיתוף מייקל פינק באתר נאס"א (באנגלית) (באנגלית) ביוגרפיה פעילות משלחת מס' 18 בתחנת החלל הבין-לאומית מייקל פינק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
בית הכנסת בדר לאופולדשטדט

בית הכנסת בדר לאופולדשטדט (Pazmanitentempel) הידוע גם בשם בית ממוקם בפזמניטנגאסה 6, היה בית כנסת גדול ברובע השני של וינה, לאופולדשטאט. הוא תוכנן ונבנה על ידי האדריכל איגנץ רייזר ונחנך ב-28 בספטמבר 1913. הבניין מומן על ידי אדולף שרמק (1845–1915) אשר חתם על החוזה עם הקבלן ב-1910. במקור מליפניק שבמורביה, שרמק הפך לאחד מסוחרי הפחם המצליחים ביותר של וינה. בית הכנסת נבנה, אם כן, לא על ידי הקהילה- (Kultusgemeinde) אלא על ידי ארגון "אשל אברהם" ששרמק היה נשיאו. תוכניות ותצלומים של שחזור וירטואלי של בית הכנסת מאוירים בספר "בתי הכנסת ההרוסים של וינה" (2009) מאת מרטנס ופיטר. בית הכנסת, שתואר פעם כיפה ביותר בווינה, נהרס במהלך ליל הבדולח לאחר האנשלוס בשנת 1938. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בדר לאופולדשטדט בוויקישיתוף Living in the shadow of Freud", Sophie Freud and Ernestine Druker Freud, 2007 Hugo Gold's chapter "Wiener Familien" in "Jews and Jewish Communities of Moravia" (1929)
נשיונל-רפורט

נשיונל-רפורט (National-Report) היא חברה המפרסמת את מצעדי המוזיקה בקולומביה, ונצואלה ואקוודור מאז ספטמבר 2009. מצעדי המוזיקה מבוססים על נתוני האיירפליי של תחנות הרדיו במדינה, והם מפורסמים מדי שבוע. מצעד המוזיקה המוכר של החברה הוא מצעד 100 השירים הלאומיים (Top 100 Nacional), כאשר רק 20 מהשירים הראשונים מפורסמים בחינם, כאשר שאר השירים מופיעים במצעד המוזיקה זמינים רק למינויי האתר. אתר האינטרנט הרשמי של נשיונל-רפורט נשיונל-רפורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Carlos Vives lidera los listados de la radio en Colombia con "Volví a Nacer"". Esterofonica. 2012-10-09. ארכיון מ-2012-10-11. נבדק ב-2012-10-25. "Reportes National-Report". National-Report. אורכב מ-המקור ב-2012-06-15. נבדק ב-2012-06-03. "Terminos y condiciones, de National-Report". National-Report. אורכב מ-המקור ב-2012-09-23. נבדק ב-2012-06-03. "Bienvenido a National-Report". National-Report. אורכב מ-המקור ב-2012-06-15. נבדק ב-2012-06-03.
ADISQ

ADISQ (בצרפתית: Association québécoise de l'industrie du disque, du spectacle et de la video; באנגלית: Québec Association for the Recording, Concert and Video Industries) הוא ארגון ללא מטרות רווח, שנוסד ב-1978, ושמטרתו לתמוך בתעשיית המוזיקה העצמאית בקוויבק. כמו, הארגון מפרסם את מצעדי המוזיקה של קוויבק. מאז 1979, הארגון מעניק מדי שנה את פרס פליקס (אנ') לאמנים ואישים אחרים מתעשיית המוזיקה. הארגון חבר בארגון חברות התקליטים העצמאיות העולמית (WIN).‏ הארגון היה בין היוזמים להקמת רובע הבילויים של מונטריאול (אנ')‏. מדיה וקבצים בנושא ADISQ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ADISQ (בצרפתית) ADISQ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "WIN Members". Worldwide Independent Networks. אורכב מ-המקור ב-16 באוגוסט 2019. נבדק ב-17 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Quartier des spectacles | Histoire et vision". www.quartierdesspectacles.com. ארכיון מ-2023-07-13. נבדק ב-2023-09-22. "LES PRODUCTIONS JACQUES K. PRIMEAU: À propos de nous". אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2017. נבדק ב-19 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
מגומי האיאשיבארה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא האיאשיבארה. מגומי האיאשיבארה (יפנית: 林原めぐみ ; נולדה ב-30 במרץ 1967 בטוקיו) היא מדבבת (סאייו) וזמרת פופולרית ביפן. מגומי התחילה את קרירית המשחק שלה בזמן האימון לאפשרות הקריירה המקורית שלה כאחות משולבת. ומאז, היא שיחקה הרבה מהדמויות האהובות באנימה. כולל, פאי ולנטיין מקאובוי ביבופ, ריי איאנאמי מנאון ג'נסיס אוונגליון, אנה קיויאמה משאמן קינג, ג'סי מפוקימון, לינה אינברס מסליירס, נוקו נוקו מנוקו נוקו, הגרסה הצעירה של גנקאיי מיו יו האקושו ועוד. התפקיד שבוודאי היה הכי חשוב בחייה, היה הגרסה הנשית של ראנמה סאוטומה מראנמה חצי, שם גם היא הצטרפה ללהקה שנקראת דוקו (DoCo) שהיא להקת בנות, לפני שהתחילה, דוקו מופיעות בתור הדמויות מראנמה חצי, מה שאומר שהיא מופיעה בתר רנמה-צ'אן (הצד הנשי של רנמה). מגומי נישאה ב-1998 ואמא לילדה מ-2004. מגומי האיאשיבארה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מגומי האיאשיבארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר AllMovie (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מגומי האיאשיבארה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר ספוטיפיי מגומי האיאשיבארה, באתר Last.fm (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר AllMusic (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר Discogs (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר Songkick (באנגלית) מגומי האיאשיבארה, באתר Genius מגומי האיאשיבארה, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוליק

קוליק (באנגלית: Colic or cholic) הוא צורה של כאב שמתחיל ונפסק בפתאומיות. זה מתרחש עקב התכווצויות שרירים של צינור חלול בגוף (כמו: המעי גס, המעי הדק, כיס מרה, שופכן וכו') בניסיון להקל על חסימה בצינור זה על ידי הוצאת התוכן החוצה. הדבר עלול להיות מלווה בהזעה ובהקאה. קוליק תינוקות, מצב, בדרך כלל אצל תינוקות, המאופיין בבכי בלתי פוסק קוליק מרה, חסימה על ידי אבני כיס המרה של צינור המרה הרגיל או הצינור הציסטי קוליק של דבון או קוליק של ציירים, מצב הנגרם מהרעלת עופרת קוליק סוסים, מצב שעלול להיות קטלני שחווים סוסים, הנגרם כתוצאה מתזוזת מעיים או מחסימה קוליק כליות, כאב באגף, אופייני לאבנים בכליות המונח קוליק מקורו ביוונית, κολικός kolikos, "בהתייחס למעי הגס". מדיה וקבצים בנושא קוליק בוויקישיתוף Muscle contraction Cramp עווית science/colic-equine-disease קוליק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "colic". Cambridge English Dictionary. נבדק ב-2022-05-08. Bhat, Sriram (2013). SRB's Manual of Surgery. p. 364. ISBN 9789350259443. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המקווה בארפורט

המקווה בארפורט (בגרמנית: Erfurter Mikwe) הוא מקווה יהודי מתקופת ימי הביניים בעיר העתיקה של ארפורט באזור "גשר הסוחרים" (הקרמרבריקה (אנ') שעל הנהר גרה (אנ')). במאה ה-12 היה לקהילה היהודית מקווה שנמצא ישירות על גדות הנהר גרה, אך רק הקיר הדרומי של מבנה זה השתמר עד היום. סמוך לקיר זה נבנה במאה ה-13 מקווה חדש, שחלק ניכר ממנו השתמר עד היום. למקווה הייתה תוכנית מלבנית ארוכה וכנראה היה לו גג גמלון מעל קמרון החבית הפנימי. אורכו של המבנה היה כתשעה מטרים ורוחבו כמעט שלושה מטרים מבפנים. הקמרון והחלק העליון והתחתון של הקירות עשויים מאבן גיר המונחת בנדבכים רגילים. הקיר הצפוני מכיל גומחה קטנה. הכניסה במערב המבנה הובילה בתחילה לפרוזדור עם מלתחה. מדרגות שעקבותיהן נשתמרו בקיר הצפוני הובילו אל אגן המים בצד המזרחי. בבנייה השתמשו באבני גזית, חלקם בשימוש משני. באחת האבנים שהונחה הפוך וכוסתה בטיח התגלה תבליט של גבר צעיר ועל ראשו כתר של שושנים המתוארך למאה ה-12. הפוגרום של 1349 הותיר סימנים ברורים בבניין. כמו מבנים רבים ברובע היהודי, כנראה נגרם למקווה נזק מסיבי. בקיר הצפוני נראה חיבור מובהק המעיד על ביצוע עבודות תיקון ובנייה מחדש. המקווה התגלה מחדש בשנת 2007 ונפתח לציבור כאתר תרבות בשנת 2011. המקווה ניזון ממים "חיים", כלומר זורמים. במיקום שבו נבנה זה הספיק בגלל הקרבה לנהר גרה. ניתן לתארך מבנה קודם של המקווה למאה ה-12. המקווה הקיים מתוארך למאה ה-13. הוא הוזכר לראשונה ב-1248 והיה בשימוש עד שהיהודים גורשו מארפורט ב-1453. לאחר מכן התמלא האגן במים והחדר שימש כמרתף. במהלך השריפה בעיר בשנת 1472 ניזוק הבניין ובעקבות כך תוקן והוקטן בחצי. הוא עמד בשורה עם שני בתי עץ נוספים ישירות על גדת הנהר. במלחמת העולם השנייה נתפס הפיתוח הצר של הרובע כמקור לסכנה במקרה של הפצצה ולכן המבנה עם המקווה והבית השכן נהרסו. המבנים שנותרו נהרסו לכל המאוחר כאשר הוכנה מדשאה במקום בשנות ה-60 של המאה ה-20. הסיבה לשיפוץ והחפירות בשטח הירוק הייתה קריסת חומת ביצור. המקווה התגלה מחדש במהלך החפירות הארכאולוגיות שליוו את השיפוץ. בשנת 2021, המקווה, יחד עם בית הכנסת הישן (ארפורט) ו"בית האבן", הוצעו לאונסק"ו כאתר מורשת עולמית כ"מורשת יהודית מימי הביניים של ארפורט". בספטמבר 2023, נוסף המקווה לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו כחלק מאתר המורשת היהודית מימי הביניים בארפורט. Karin Sczech: Mikwe. In: Alte Synagoge und Mikwe zu Erfurt. Bussert & Stadeler, Jena 2009, ISBN 978-3-932906-97-8, S. 70–88. Karin Sczech: Die Erfurter Mikwe. In: Erfurter Schriften zur jüdischen Geschichte. Band 1, Bussert & Stadeler, Jena 2012, ISBN 978-3-942115-17-9, S. 70–78. מדיה וקבצים בנושא המקווה בארפורט בוויקישיתוף Jewish life in Erfurt. Mikveh Mittelalterliche Mikwe JEWISH-MEDIEVAL HERITAGE OF ERFURT UNESCO - Nomination Dossier Das jüdisch-mittelalterliche Erbe in Erfurt Jewish-Medieval Heritage of Erfurt
שגרירות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בישראל

שגרירות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בישראל היא נציגות דיפלומטית בישראל. ישראל הקימה שגרירות בלאופולדוויל ב-1961, ובתמורה התחייבה קונגו-לאופולדוויל להקים שגרירות בירושלים, שהוכרז על פתיחתה הקרובה מספר פעמים, והשגריר הראשון, פול טאטה, הגיש את כתב האמנתו לנשיא יצחק בן צבי בפברואר 1963. השגרירות קונגו-לאופולדוויל עצמה לא נפתחה עד 1965, ושכנה בירושלים. ב-1971 שינתה קונגו-לאופולדוויל את שמה לזאיר, והשגרירות שינתה את שמה. ב-1973, בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ניתקה זאיר את יחסיה עם ישראל, והשגרירות נסגרה. ב-14 במאי 1982 חידשו ישראל וזאיר את היחסים הדיפלומטיים ביניהם, והשגרירות נפתחה מחדש בתל אביב. ב-2020 הודיע נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פליקס צ'יסקדי כי ימנה שגריר בישראל לאחר הפסקה בת כעשרים שנה, וכי נספחות הכלכלית של השגרירות תוקם בירושלים. בספטמבר 2023 הודיעו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פליקס צ'יסקדי כי ישראל תפתח שגרירות בקינשאסה, וכי קונגו תעביר את שגרירותה בישראל לירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בישראל (באנגלית) שגרירות קונגו תוקם בישראל, למרחב, 19 בדצמבר 1962 שגרירות קונגו בראזאוויל-בירושלים, הארץ, 20 בפברואר 1963 שגריר קונגו־ברזאוויל מגיש כתב־האמנתו לנשיא המדינה, למרחב, 26 בפברואר 1963 שגרירות קונגו תשכון בירושלים, למרחב, 27 באוגוסט 1965 משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ, ירושלים: הוצאת כרמל, תשפ"א 2021, עמ' 251 שגרירות זאיר תהיה בתל־אביב, דבר, 20 במאי 1982 שגרירות זאיר ל, בית אליהו', דבר, 16 ביולי 1982 DR Congo leader to appoint Israel envoy within days, vows closer ties, טיימס אוף ישראל (באנגלית) ניצן קידר, קונגו תפתח בקרוב נציגות דיפלומטית בירושלים, באתר ערוץ 7, 28 באוקטובר 2021 ישראל תפתח שגרירות בקונגו, שתעביר את הנציגות לי-ם; מאות הפגינו בעד נתניהו, באתר ynet, 22 בספטמבר 2023
חוזרר

חוזרר (שם מדעי: Eriolobus) נקרא גם חזרר, שזיף חוזרר, שזיף אדום, שזיף קטן, שזיף שורץ הוא סוג עצי פרי קטנים, עשבוניים ובלתי קוצניים ממשפחת הורדיים. גודלם המרבי של עצים מהסוג חוזרר הוא 4 מטרים, אך הם גדלים בדרך כלל לגובה של כ-1.5 מטר. העצים פורחים באביב, פריחתם לבנה והפרחים בעלי חמישה עלי כותרת. העלים מנוצים או שסועים לאונות בעלות עלי לוואי. פרי החוזרר קטן ועגול, וצבעו אדום, ארגמן או כתום. עץ החוזרר נזכר במשנה פעם אחת, בסמיכות לתפוח. הרמב"ם בספרו "משנה תורה מזכיר את החוזרר בהלכות כלאיים לגבי כלאי הרכבה: "וכן באילן שיש שני מינין שדומין זה לזה בעלין או בפירות הואיל והן שני מינין הרי אלו כלאים כיצד התפוח עם החזרד והפרסקין עם השקדים והשזפין עם הרימין אף על פי שדומין זה לזה הרי הן כלאים זה בזה" עצי החוזרר קלים לגידול, וגדלים היטב בשמש מלאה. הם גדלים באזורים הרריים ונפוצים באירופה. בישראל תועדו בשנים האחרונות עשרים חוזררים בלבד. עץ החוזרר זקוק להשקיה קבועה בשנה הראשונה לגידולו. לאחר מכן, העץ יכול לעמוד ביובש יחסית. פירות החוזרר מתוקים וחומציים, וניתן לאכול אותם טריים או להפיק מהם ריבה, ליקר או יין. ישנם כ-10 מינים של חוזרר, בהם: חוזרר החורש (Eriolobus trilobus) – מין נדיר בישראל, גדל בגליל העליון ובחרמון. חוזרר קטן (Eriolobus minor) – מין נפוץ באירופה, גדל גם בישראל בגליל ובכרמל. חוזרר יפן (Eriolobus japonicus) – מין נפוץ ביפן, גדל גם בישראל בגינון. חוזרר טורקי (Eriolobus laxiflorus) – מין נפוץ בטורקיה, גדל גם בישראל בגינון. המיונים של מיני החוזרר משתנים מעט בין מקורות שונים. לדוגמה, ישנם מקורות שמגדירים את חוזרר החורש כמין הנפרד Eriolobus petraeus. מדיה וקבצים בנושא חוזרר בוויקישיתוף חוזרר, באתר NCBI (באנגלית) חוזרר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חוזרר, באתר Tropicos (באנגלית) חוזרר, באתר GBIF (באנגלית) חוזרר, באתר IPNI (באנגלית) חוזרר החורש, באתר צמחיית ישראל וסביבתה רמב"ם הלכות כלאים ג ד – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org ריבה מפירות חוזרר החורש באתר blue-ecosystems.com, בעברית
טופולוגיית סדר

בטופולוגיה, לכל קבוצה סדורה ביחס סדר מלא קיימת טופולוגיה טבעית המכונה טופולוגיית הסדר, והיא זו הנוצרת על ידי התת-בסיס של הקבוצות מהצורה:   ( − ∞ , a ) := { x ∈ X : x < a } {\displaystyle \ (-\infty ,a):=\left\{x\in X:x<a\right\}}   ( a , ∞ ) := { x ∈ X : x > a } {\displaystyle \ (a,\infty ):=\left\{x\in X:x>a\right\}} עבור כל   a ∈ X {\displaystyle \ a\in X} . באופן שקול, זו גם הטופולוגיה הנוצרת על ידי הבסיס שמורכב מקבוצות מהצורה:   ( − ∞ , a ) := { x ∈ X : x < a } {\displaystyle \ (-\infty ,a):=\left\{x\in X:x<a\right\}}   ( a , ∞ ) := { x ∈ X : x > a } {\displaystyle \ (a,\infty ):=\left\{x\in X:x>a\right\}}   ( a , b ) := { x ∈ X : a < x < b } {\displaystyle \ (a,b):=\left\{x\in X:a<x<b\right\}} עבור כל a , b ∈ X {\displaystyle a,b\in X} . הטופולוגיה הרגילה על הישר הממשי היא טופולוגיית הסדר ביחס לסדר הסטנדרטי שלו. עבור הסודר ω + 1 {\displaystyle \omega +1} (הסודר האינסופי השני), טופולוגיית הסדר המוגדרת עליו הופכת אותו למרחב קומפקטי. טופולוגיית סדר, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר בן נפתלי

מאיר בן נפתלי (22 ביולי 1932 – 14 ביולי 2023) היה תת-אלוף בצה"ל, ששימש כראש מנת"ק - מנהלת תוכנית המרכבה והרק"ם במשרד הביטחון, בין השנים 1980–1982. כראש מנת"ק, עסק בין השאר בייצור טנק מרכבה סימן 1 ופיתוח טנק מרכבה סימן 2. לפני כן שימש כראש מחלקת חילות היבשה במשלחת הרכש של משרד הביטחון בניו יורק. בן נפתלי נולד כמאיר חיימוביץ בשנת 1932 בפירנצה שבממלכת איטליה. בשנת 1935, כשהיה בן 3, עלה עם הוריו לארץ ישראל המנדטורית. המשפחה התגוררה בעפולה במשך 6 שנים ובשנת 1941 עברה לתל אביב. ב-1950 התגייס בן נפתלי לצה"ל. הוא נשלח לבה"ד 3 (בית הספר חיל הרגלים), עבר קורס מכ"ים ושירת שם כמפקד כיתה. בהמשך עבר לשרת כמדריך כיתתי בקורס קציני חי"ר במחנה 80 (למרות שלא היה קצין ובתנאי שישתתף בכל ההרצאות עם חניכי הקורס), שבסופו קיבל דרגת סג"ם. בסוף 1952 השתחרר מצה"ל. בשנים הבאות עבד כמדריך גדנ"ע, כטרקטוריסט וכמכונאי דיזל. במקביל שירת במילואים כמ"מ בפלוגה ב' בגדוד 279 של חטיבת שריון מילואים 27. ב-1956 שימש כקמב"ץ הגדוד במבצע קדש, ולאחריו השלים קורס מ"פ שריון במסגרת שירות המילואים. ב-1958, בהשראת יצחק יעקב (יצה), אותו הכיר בתקופת קורס מ"פ שריון, התגייס בן נפתלי לחיל החימוש והתחיל את דרכו בחיל ב-ב.מ.ב. 681 (בית מלאכה בסיסי), שהוא כיום מש"א תל-השומר. בשנת 1963 (שוב בהשראת יצה) נשלח בן נפתלי, במסגרת שירותו הצבאי, ללימודים בטכניון והשלים שם תואר בהנדסת מכונות. לאחר לימודיו חזר בן נפתלי ל-ב.מ.ב. 682 ובהמשך פיקד על ב.מ.1. בהמשך פיקד בן נפתלי על יחידת בחינה ואחריה על יחידת ניסויים במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר). ב-1977 מונה בן נפתלי לראש מחלקת היבשה במשלחת הרכש של משרד הביטחון בניו יורק, ושימש שם כקניין טנקים ונגמ"שים לכוחות היבשה. ב-1980 עם חזרתו מארצות הברית שימש כראש מנהלת המרכבה והרק"ם (מנת"ק), עד לשחרורו ב-1982. עם שחרורו ועד 1987, עבד בן נפתלי בחברת אלול טכנולוגיות. בשנים 1987 עד 1991, היה בן נפתלי מנכ"ל QPS (ספקי כח). בעשר השנים הבאות עבד בן נפתלי כיועץ עצמאי וכמנכ"ל חברת פלנטיקס, עד שב 1997 יצא לגמלאות. בן נפתלי עומד משמאל בטקס השקת טנקי שרמן M51 ב-1961. בן נפתלי מוביל ניסוי נהיגה במים של נגמ"ש M-113, שלל ירדני ממלחמת ששת הימים. הניסוי בוצע ב-1968 במפרץ עתלית. בן נפתלי מקבל דרגות אלוף-משנה מהרמטכ"ל מוטה גור ב-1974. בן נפתלי עם רמטכ"ל צבא שווייץ בביקורו בארץ ב 1981. מימין האלוף טל ולידו רעייתו של בן נפתלי, מרים (מיקי) בן נפתלי. מאיר היה נשוי למרים (מיקי) לבית רביש, ולהם 3 בנות. קורות חייו באתר חיל החימוש בן נפתלי כותב על האלוף טל (טליק) באוקטובר 2011, עמוד 80. "בכירים מספרים", תא"ל מאיר בן נפתלי, קצין מתעד: סרן מוטי אורנשטיין