laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד בן-שימול (משמר הגבול)

דוד בן-שימול (נולד ב-1954) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל, מפקד הימ"מ בשנים 1995–1999. בן-שימול נולד בשנת 1954 בקזבלנקה. בשנת 1962 עלה לישראל והתחנך בירושלים ובשדה בוקר. עם גיוסו לצה"ל בינואר 1973 שובץ בחיל השריון. בשריון שובץ בגדוד 77 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם, תחת פיקודו של אביגדור קהלני, בקרב עמק הבכא. בשנת 1976 השתחרר מצה"ל ושנה לאחר מכן התגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים, עם סיום הקורס שב בן-שימול לימ"מ כמפקד צוות, ובהמשך שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד היחידה. לאורך שירותו השתתף בפעולות המבצעיות המיוחדות. בין היתר השתתף במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988, בלכידת הרצל אביטן באותה שנה, במבצע לסיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם והמעצר שלו ושל חסידיו בשנת 1994. במרץ 1995 מונה למפקד הימ"מ. ביוני אותה שנה פיקד על מבצע חיסולו של טאהר קפישה, שהיה מחבל בכיר בארגון החמאס בחברון. בספטמבר 1998 פיקד על פעולה דומה בחברון בה נהרגו }האחים עאדל ועימאד עוודאללה. שלום ירושלמי, בן שימול רותח מזעם: מפקד הימ"מ לשעבר לא סולח לאהוד ברק, באתר nrg‏, 4 ביוני 2010. שלום ירושלמי צילום: ברקאי, קול קורא במדבר, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2003. שלום ירושלמי צילום: ברקאי, קול קורא במדבר, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2003.
תקיפת מפעל התחמושת "ירמוכ" בסודאן

תקיפת מפעל התחמושת "ירמוכ" בסודאן הייתה מתקפה אווירית שנערכה ב-23 באוקטובר 2012 בח'רטום בירת סודאן. התקיפה הייתה מכוונת נגד מפעל מקומי שיצר תחמושת עבור ארגון חמאס, ונהרגו בה שני בני אדם. בתקיפה הושמדו גם כ-40 מכולות שהיו במפעל, וייתכן שהן היו יעד התקיפה. מקורות סודאניים טענו לאחר התקיפה כי היא בוצעה על ידי ישראל. ב-23 באוקטובר 2012 בשעה 21:00 (על פי השעון המקומי) אירע פיצוץ במפעל תחמושת הממוקם בדרום העיר ח'רטום, בירת סודאן. בעקבות הפיצוץ פרצה שרפה גדולה במפעל, ונספו בה שני עובדים במפעל. על פי מקור סודאני, הפיצוץ אירע לאחר שארבעה מטוסי קרב תקפו את המפעל בטילים מן האוויר. שר ההסברה של סודאן האשים מיד את ישראל בתקיפה. לדבריו, שרידי הטילים ששימשו לתקיפה נבדקו, ונמצא כי אלו טילים "שאף מדינה באזור לא מחזיקה מלבד ישראל". המטוסים שיבשו את קליטת מכשירי המכ"ם המוצבים באזור ובכך נמנעה חשיפתם. בתקשורת פורסם כי מפעל הנשק הוקם בשנת 2008 על ידי איראן ובמימונה, ומטרתו לסייע לארגון חמאס במשלוחי טילים ונשק. מספר ימים לאחר הפיצוץ אף אמר שר איראני כי בתקיפה נפגעו אינטרסים של ארצו. על פי ההערכות, בתקיפה הושמד מצבור גדול של רקטות פג'ר 5 שהיו אמורות להגיע לידי חמאס והג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה וייתכן שגם טילי קרקע-קרקע מדגם שיאהב 3 שנועדו להיות מוצבים בסודאן ולאיים על מדינת ישראל. סודאן הגיבה בחריפות והאשימה את ישראל בפגיעה בריבונותה: נשיא סודאן עומר אל-בשיר אמר כי הפעולה היא "תגובה היסטרית של ישראל לשינויים באזור". שר ההסברה של סודאן איים כי ארצו תגיב בהחלטיות מול מטרות ישראליות שמבחינתו הפכו ללגיטימיות, ושגריר סודאן באו"ם הגיש בקשה למועצת הביטחון של האו"ם לגנות את ישראל. בישראל סירבו לאשר כי עמדו מאחורי הפעולה. ראש הממשלה בנימין נתניהו, שנשאל על כך ב-2012, השיב: "אין התייחסות". אולם ב-2022 ייחס בנימין נתניהו (כראש האופוזיציה), בספרו "ביבי", את התקיפה לישראל. ארצות הברית הודיעה כי לא נטלה חלק בהתקפה ולא ידעה על כך מראש. עם זאת, מחשש לנקמה נסגרה השגרירות האמריקאית בח'רטום. מצרים גינתה את ישראל על הפעולה, ונשיא מצרים מוחמד מורסי כינה אותה "ברבריות ישראלית". התקיפה הישראלית בסודאן (2009) רון בן ישי, הלהבות בחרטום נראו גם בטהרן, באתר ynet, 25 באוקטובר 2012 סאנדיי טיימס טוען: כך תקפה ישראל את מפעל הטילים בסודאן, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2012 nrg מעריב, המבצע בסודן: מחיסול מבחוח ועד ההפצצה, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2012 ניר דבורי, ‏לווין ישראלי צילם את מפעל הנשק בסודן, באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2012 שי לוי, ‏"כך תקפה ישראל את מפעל הנשק בסודן", באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2012 צילומי לוויין מוכיחים כי המפעל בסודאן הופצץ, באתר ynet, 27 באוקטובר 2012 אלי לאון ודניאל סיריוטי, "ישראל השמידה מפעל נשק איראני בסודאן", באתר ישראל היום, 25 באוקטובר 2012. סודן מאשימה: ישראל הפציצה הלילה מפעל תחמושת ליד חרטום, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2012 יואב לימור, יעד התקיפה בסודאן: מכולות עם אמצעי לחימה, באתר ישראל היום, 29 באוקטובר 2012. סודאן: אינטרסים ישראליים הפכו למטרות כשרות, באתר ynet, 27 באוקטובר 2012. שגריר סודן באו"ם שיגר בקשה למועצת הביטחון לגנות את ישראל על התקיפה, באתר גלי צה"ל, 24 באוקטובר 2012 טל שלו‏, נתניהו על הפיצוץ בסודן: "שום התייחסות לנושא", באתר וואלה, 25 באוקטובר 2012. רימון מרג'ייה, אל חייאת: שגרירות ארה"ב בסודן נסגרה מיד לאחר הפיצוץ, באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2012. ניר יהב‏, מורסי ומשעל לצד סודן: "המתקפה הישראלית ברברית", באתר וואלה, 26 באוקטובר 2012.
יוליוס שטרן

יוליוס שטרן (בגרמנית: Julius Stern;‏ 8 באוגוסט 1820 - 27 בפברואר 1883) היה מנצח יהודי-גרמני. שטרן נולד ב-1820 בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב בפולין). את ראשית השכלתו המוזיקלית קיבל אצל הכנר פטר ליסטנר וכבר בגיל תשע הופיע בקונצרטים. בשנת 1832 עבר עם הוריו לבירה ברלין, שם למד תחילה אצל מורים שונים ולבסוף אצל קרל פרידריך רונגנהאגן באקדמיה המלכותית לאמנויות. כמה חיבורים מוזיקליים שכתב בתקופת לימודיו באקדמיה הגיעו לידי המלך פרידריך וילהלם הרביעי וזה, כחובב אמנות נלהב, העניק לשטרן מלגה שאפשרה לו להמשיך בלימודיו. הוא נסע לדרזדן ללמוד שירה ומשם לפריז, שם התמנה למנצח על אגודת השירה הגרמנית (Deutscher Gesangverein). בשבתו בפריז ניצח בין השאר על המוזיקה של מנדלסון למחזה אנטיגונה של סופוקלס, הופעה שמנדלסון ציין במכתב מ-27 במאי 1844. מנדלסון המליץ גם על שיריו של שטרן. לאחר שובו לברלין בשנת 1846 ייסד שטרן את אגודת שטרן לשירה, שעליה ניצח עד 1874. ביצוע הבכורה של האורטוריה "אליהו" מאת מנדלסון בשנת 1847 ביסס את מעמדו כאחד המנצחים המצליחים באירופה באותן שנים. בניצוחו התרחבה המקהלה והגדילה את רפרטואר ביצועיה, שכלל לא רק יצירות סטנדרטיות משל הנדל, באך והיידן אלא גם יצירות של מלחינים בני זמנו. בשנת 1872 חגגה אגודת השירה 25 שנים לייסודה. שנתיים לאחר זאת נאלץ שטרן לפרוש מניהולה מחמת בריאות לקויה. בין 1869 ל-1871 ניצח שטרן על התזמורת הפילהרמונית של ברלין וניהל את שתי העונות של "קונצרטי הרייכסהָאלֶּה" הפופולריים (1873-75), שם הייתה לו ההזדמנות להוציא לפועל את שאיפתו להציג לקהל המאזינים יצירות של מלחינים צעירים ומוכשרים. בשנת 1850 הקים עם תיאודור קולאק ואדולף ברנהרדט מרקס את בית הספר הברלינאי למוזיקה. לאחר פרישתם של קולאק ומרקס נודע המוסד בשם קונסרבטוריון שטרן. שטרן המשיך לנהל את הקונסרבטוריון עד מותו ובניהולו נחל המוסד הצלחה רבה ונחשב לאחד המעולים ביותר באירופה. בשנת 1849 קיבל שטרן את התואר "מנהל מוזיקלי מלכותי", ובשנת 1860 היה לפרופסור. שטרן כתב מספר רב של יצירות ווקאליות ועיבודים וכן אופרה בשם "איזמנה" ואי-אילו יצירות קאמריות שלא הגיעו לכלל ביצוע. תרגילי שירה שחיבר והוציא לאור זכו לתפוצה רחבה. נפטר בברלין בשנת 1883, בן 62. Richard Stern, Erinnerungsblätter an Julius Stern, Berlin, 1886; Mendel, Musikalisches Konversations-Lexikon; Riemann, Musik-Lexikon; Meyers Konversations-Lexikon. מדיה וקבצים בנושא יוליוס שטרן בוויקישיתוף יוליוס שטרן, באתר MusicBrainz (באנגלית) "יוליוס שטרן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יוליוס שטרן (1820-1883), דף שער בספרייה הלאומית ג'ורג' גרוב ומלקולם מילר, "יוליוס שטרן" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב
נורנות

הנורנות (בנורדית עתיקה: Norns) הן אלות או ענקיות במיתולוגיה הנורדית, אשר הכריעו גורלות של בני אדם ואלים. המיתולוגיה מזכירה שלוש נורנות, אורד (Urðr), ורדנדי (Verðandi) וסקולד (Skuld), ניתן לתרגם את השמות בפשטות כ"זה אשר קרה", "זה אשר קורה" ו"זה אשר יקרה" בהתאמה. הנורנות ביקרו בחצרות המלוכה על מנת לתכנן את גורל נסיכים שנולדו כאשר הם קשורים לבאר הגורל, מקור הדעת הסודית הנובע מתחת לעץ העולם. רוי ויליס, המיתולוגיה של עמי העולם, הד ארצי הוצאה לאור, 1999. נורנות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומאס רייקר

לוטננט ויליאם תומאס "טום" רייקר (באנגלית: William Thomas "Tom" Riker) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בגילומו של השחקן האמריקאי ג'ונתן פרייקס. תומאס רייקר הוא "שכפול" של ויליאם רייקר, דמות קבועה בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא, שגם אותה מגלם פרייקס, שנוצר כתוצאה מתאונת טרנספורטר כאשר רייקר שימש כקצין שני על סיפון ספינת חלל פוטיומקין (Potemkin). הכפיל בחר לאמץ לעצמו את השם הפרטי - "טום" או "תומאס" (אשר בשפה הארמית משמעותו "תאום") - על מנת להבדיל את עצמו מויליאם רייקר. תומאס רייקר מופיע לראשונה בפרק "Second Chances" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", כאשר צוות האנטרפרייז-D מגיע לכוכב הלכת נרוולה 4 (Nervala IV), לזירת תאונת הטרנספורטר. הצוות מגלה כי בעוד ויליאם רייקר (אז לוטננט) שוגר בהצלחה אל סיפון ספינת חלל פוטיומקין והמשיך את חייו ואת הקריירה שלו, שכפול של רייקר לא היה מסוגל לחזור אל הספינה, ו-"התגשם מחדש" במאחז נטוש של צי הכוכבים שעל פני כוכב הלכת. תומאס מייחס במידה רבה את יכולתו להישאר שפוי בבידודו למחשבות שלו על התאחדות עם אהובתו זה מכבר דיאנה טרוי. טום שירת על סיפון ספינת חלל גנדי (Gandhi), בטרם עזב את צי הכוכבים על מנת לסייע למאקי. בשלב מסוים הוא גילח את פיאותיו, והשאיר את זקנו בצורת זקן צרפתי בלבד. ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "Defiant", הוא מוביל משימה של המאקי לגנוב את הדיפאיינט מתחנת החלל חלל עמוק 9. מפקד התחנה בנג'מין סיסקו עוזר לקרדאסים ללכוד את הספינה ואת צוותה, בתנאי שהדיפאיינט תוחזר לצי הכוכבים ושתומאס רייקר לא יוצא להורג. Thomas Riker באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים)
טים פאוורס

טים פאוורס (באנגלית: Timothy Thomas Powers; נולד ב-29 בפברואר 1952) הוא סופר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקני. אחת הנקודות הראויות ביותר לציון בעבודתו היא השימוש ב"היסטוריות סודיות" - פאוורס משתמש באירועים היסטוריים מאומתים ומתועדים, אך הוא מתאר אותם מנקודת מבט שונה, בה הקסם הוא כוח מניע חשוב במוטיבציה ובפעולותיהם של הדמויות הפועלות. פאוורס נולד בבאפלו, ניו יורק, וגדל בקליפורניה, לשם עברה משפחתו ב־1959. הוא למד ספרות אנגלית באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון, שם פגש לראשונה את ק. וו. ג'טר וג'יימס בליילוק, שניהם סופרי מדע בדיוני ופנטזיה, עימם נשאר מאז בקשרי חברות טובים, ומדי פעם שיתף עמם פעולה ביצירתו. עוד חבר אותו פגש באותה התקופה (אם כי לא היה סטודנט באוניברסיטה, שלא כמו ג'טר ובליילוק) הוא פיליפ ק. דיק; הדמות הנקראת "דייוויד" בספרו של דיק "ואליס" מבוססת על פאוורס. פאוורס ובליילוק המציאו את המשורר ויליאם אשבלס (המופיע בספרו של פאוורס, "שערי אנוביס") בעת לימודיהם באוניברסיטה. הרומן החשוב הראשון שלו היה "מזיגת הכהה" שכתב ב־1979, אך הרומן שהקנה לו את פרסומו היה הרומן הבא שלו, מ-1983, "שערי אנוביס", שזכה בפרס פיליפ ק. דיק. "שערי אנוביס" תורגם וראה אור בשפות רבות, בהן עברית. ספרו "זרמים זרים" שיצא ב-1987 ותורגם לעברית ב-2011 שימש בסיס לסרט שודדי הקאריביים: זרמים זרים. בנוסף לקריירת הכתיבה שלו, פאוורס מלמד במשרה חלקית בתפקידו כ"סופר הבית" בתיכון לאמנויות של מחוז אורנג', שם חברו, בליילוק, מנהל את מחלקת הכתיבה היוצרת. פאוורס מתגורר כיום ב־Muscoy, קליפורניה. פאוורס ביקר בישראל במסגרת פסטיבל אייקון 2005. בשנת 2011 הוא היה מועמד לקבלת "פרס ארטור קלארק", אך בסופו של דבר הפרס הוענק ללורן ביוקס. להלן רשימה חלקית של הספרים שהוציא פאוורס: מזיגת הכהה (1979) - The Drawing of the Dark בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2005 שערי אנוביס (1983) - The Anubis Gates בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2000 זרמים זרים (1987) - On Stranger Tides בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2011 הזדמנות אחרונה (1992) - Last Call בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2002 שלושה ימים עד דלא היה (2006) - Three Days to Never בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2008 מדיה וקבצים בנושא טים פאוורס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טים פאוורס טים פאוורס, ברשת החברתית Goodreads ביבליוגרפיה של פאוורס ראיון עם הסופר מפברואר 2005 קבוצת Yahoo! המוקדשת לפאוורס טים פאורס (1952-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוב וינדל

רוברט ג'ורג' "בוב" וינדל (באנגלית: Robert George "Bob" Windle; נולד ב-7 בנובמבר 1944) הוא שחיין אוסטרלי בעבר, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 1 זהב ושיאן עולם. וינדל נולד בסידני, ניו סאות' ויילס וגדל בוייברלי פרבר של סידני. באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1960 זכה וינדל במדליית כסף במשחה ל-1650 יארד חופשי, אחרי ג'ון קונרדס וניכלל בנבחרת האוסטרלית לאולימפיאדת רומא, אך המאמנים הלאומיים שלו בחרו לשלוח אותו רק לחוש את אווירת האולימפיאדה ולכן הוא לא השתתף בתחרויות עצמן. לאחר המשחקים הוא עבר להתאמן עם קונרדס בהדרכתו של דון טלבוט, שאימן מספר אלופים אולימפיים ושיאני עולם (יאן אובריאן, קווין ברי, אילזה קונרדס אחותו של ג'ון). מאמנו כינה אותו "גרייהאונד" בשל מבנה גופו הרזה. במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה וינדל ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחים 4x220 יארד חופשי בשיא עולם חדש של 8:13.4 דקות, מדליית כסף במשחה 1650 יארד חופשי (17:44.5 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-440 יארד חופשי (4:23.1 דקות) [1]. בתחרות שחייה שנערכה בטוקיו, יפן ב-21 באפריל 1963 קבע וינדל שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.3 דקות. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה וינדל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 17:01.7 דקות, לפני ג'ון נלסון מארצות הברית (17:03.0 דקות) ובן ארצו אלן ווד (17:07.7 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.1 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:33.2 דקות וגרמניה (3:37.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:05.7 דקות, את המשחה שלו הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:58.7 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.6 דקות. לאחר המשחקים האולימפיים נרשם וינדל ללימודים באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית והתאמן בהדרכתו של דון קונסילמן, מאמנם של אלופים אולימפיים רבים ביניהם מארק ספיץ, ג'ים מונטגומרי, גארי הול סניור, צ'ארלס היקוקס ועוד. במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה וינדל ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-440 יארד חופשי (4:15.0 דקות) במשחה שליחים 4x110 יארד חופשי (3:35.6 דקות) ובמשחה שליחים 4x220 יארד חופשי (7:59.5 דקות). שלוש התוצאות הללו היוו שיאי עולם חדשים. באולימפיאדת מקסיקו (1968) זכה וינדל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.7 דקות, אחרי ארצות הברית (7:52.3 דקות) ולפני ברית המועצות (8:01.6 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 3:34.7 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:31.7 דקות וברית המועצות (3:34.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.9 דקות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.6 שניות. לאחר המשחקים האולימפיים פרש מספורט תחרותי. וינדל קבע 6 שיאי עולם, במשחים ל-200 מטר חופשי ול-220 יארד חופשי ובמשחי שליחים 4x110 יארד חופשי ו-4x220 יארד חופשי. וינדל זכה ב-11 תוארי אליפות אוסטרליה (200 מטר, 400 מטר, 800 מטר, 1500 מטר חופשי ושליחים). בשנת 1990 זכה וינדל להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[2] התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי בוב וינדל, באתר olympedia.org בוב וינדל, באתר Swimrankings
עפרה נחמד

עפרה נחמד (נולדה ב-8 בספטמבר 1950) היא אשת רדיו ישראלית. שימשה כתבת, עורכת ומגישה ב"קול ישראל". נולדה בירושלים וגדלה במושב בית זית שליד ירושלים. שרה במקהלת הנוער של "קול ישראל". עם סיום שנות חטיבת הביניים, עברה ללמוד בתיכון "הר הנגב", הסמוך לשדה בוקר, והיא בוגרת המחזור הראשון שלו. שירתה בגרעין הנח"ל "אל מול אדום" של בני המושבים, שהקימו את היאחזות הנח"ל ארגמן בבקעת הירדן. למדה לשון וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. עד לאמצע שנת 2015, עבדה במשך כארבעה עשורים בקול ישראל. היא החלה את עבודתה שם בגיל 22 ולאחר סיום קורס כתבים, התקבלה, יחד עם כרמלה מנשה, לעבודה כעיתונאית. בהמשך, שימשה עורכת ומגישת יומנים ותוכניות ברשת ב'. הייתה שנים רבות כתבת הבריאות של רשת ב' ומאז תחילת שנות האלפיים, ערכה והגישה את התוכנית השבועית "לבריאות". בשנותיה האחרונות ברשות השידור, הגישה את התוכנית "כל היום" ושילבה בה פינה על לקחים ולמידה לחיינו האישיים מפרשת השבוע. במקביל, במשך כשלוש שנים, ערכה והגישה, יחד עם סמדר טל, את התוכנית "במחשבה חיובית", על העצמה והתפתחות אישית. במוצאי שבת, בלילה שבין ה-31 ביולי ל-1 באוגוסט 2015, הגישה את מהדורת החדשות של חצות הלילה ואת סיכום אירועי סוף השבוע, שבא באופן קבוע לאחר מכן. בסופם, ציינה כי הייתה זו מהדורת החדשות האחרונה בהגשתה. נשואה ואם לבן. שיר השירים שלי - געגועים, הוצאת כרמל, 2012 (ספר שירה) לאור פרשות השבוע שלי, הוצאת ספרי מקור, 2014 (הגוּת) לפעמים האור, הוצאת ספרי צמרת, 2021 (שירה) שלומית כהן-אסיף, התורה כספר הדרכה לחיים, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014 עפרה נחמד באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן אודי מקסימוב, לא הכל דיבורים: עפרה נחמד במחשבה חיובית, באתר nrg‏, 30 בינואר 2015
פאוורס

האם התכוונתם ל... אוסטין פאוורס – דמות ראשית בסדרת סרטים באותו השם. טים פאוורס – סופר פנטזיה ומדע בדיוני אמריקאי סטפני פאוורס (אנ') – שחקנית אמריקאית קית' פאוורס – דוגמן ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי פאוור
האפיפיורית יוהנה (סרט, 2009)

האפיפיורית יוהנה (באנגלית: Pope Joan) הוא סרט דרמה משנת 2009 של הבמאי סונקה וורטמן, אודות עלילות הדמות ההיסטורית שקיומה שנוי במחלוקת, האפיפיורית יוהנה. הסרט מתבסס על ספרה של הסופרת דונה וולפולק קרוס, הרומן ההיסטורי "האפיפיורית יוהנה". זהו עיבוד קולנועי שני לסיפור, אחרי הסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 1972. יוהנה שגדלה לאב שהיה כומר הכפר ולאם שהייתה בעברה עובדת אלילים, רכשה עם הזמן מאחיה הבכור את היכולות לקרוא ולכתוב, דבר שהיה נדיר לנשים בתקופת המאה ה-9. לאחר שאחיה נפטר ממחלה, הצטרפה לבית הספר עם אחיה השני שלא ממש אהב להתעסק בלימודי הדת של אותה תקופה. בבית הספר החדש שהיה מרוחק ממקום הולדתה התאכסנה יוהנה בטירתו של הלורד המקומי בשם גרולד, עם השנים התקרבו השניים במיוחד לאחר שמשפחתו של גרולד נהרגה על ידי הוויקינגים. יוהנה שהתחפשה לאחיה השני לאחר שנהרג בפלישות הוויקינגים, עברה למנזר מרוחק אשר שם למדה רפואה מתקדמת אשר השלימה את הידע שקיבלה מאמה בזמן ילדותה. עם הזמן עזבה יוהנה את המנזר והמשיכה במסעה לעיר רומא, שם התפרסמה ביכולות הריפוי שרכשה, במיוחד לאחר שעזרה לרפא את האפיפיור סרגיוס השני. עם חלוף הזמן התחבבה יוהנה על האפיפיור שלא ידע את זהותה האמיתית כאשה, ולבסוף נתמנתה לעוזרת האישית של הכס הקדוש ולאחר מותו של האפיפיור נבחרה לכהן במקומות כאפיפיור יוהנס תוך שהיא מסתירה את זהותה כאשה. סופה של כהונתה נבע מרומן עם הלורד גרולד שהפך ברבות השנים למפקד המשמר האישי של האפיפיור. לאחר שנכנסה להריון ממנו קיבלה יוהנה צירי לידה במהלך תהלוכה שערכה ברומא, שם החמיר מצבה הרפואי וגרם למותה. יוהנה ווקלק - בתפקיד האפיפיורית יוהנה. דייוויד ונהם - בתפקיד הלורד גרולד. ג'ון גודמן - בתפקיד האפיפיור סרגיוס השני. איאן גלן - בתפקיד אביה של יוהנה. "האפיפיורית יוהנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האפיפיורית יוהנה", באתר נטפליקס "האפיפיורית יוהנה", באתר AllMovie (באנגלית) "האפיפיורית יוהנה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האפיפיורית יוהנה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "האפיפיורית יוהנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
התוכנית למנהיגות מדעית

ארגון נוער מנהיגות מדעית היא תוכנית חינוכית הפועלת בשיתוף עם משרד החינוך בחסות קרן רש"י ומרכז בית יציב בבאר שבע, התוכנית שהוקמה ב-2006, צמחה מתוכנית 'מדערום' ומשלבת לימוד מדעי עם עידוד מנהיגות חברתית ויצירת בסיס להכנסתם של בני נוער ללימודי מדעים - פיזיקה ואסטרונומיה. לתוכנית צוות היגוי הכולל נציגים ממשרד החינוך, המפקחת על המדעים, מפקחת מינהל חברה ונוער, סטודנטים מקרן קציר ועוד. בתוכנית תלמידי כיתות ט' – י"ב מכל קצוות ישראל, בעלי יכולות למידה ומוטיבציה גבוהה, מדריכים תלמידים מבתי הספר היסודיים בנושאי מדע שונים בשילוב פעילות חברתית חווייתית. בתחומים פיזיקה ואסטרונומיה מתקיימת הפעילות בשיתוף מרכז אילן רמון. בשנת הלימודים תשע"ג מתקיימת הפעילות באשדוד, באשקלון, בקריית מלאכי, בקריית גת, בבאר שבע, בערד, במרחבים, באופקים, בדימונה, בנתיבות, באשל הנשיא, בשגב שלום, בעומר, בחורה ובמצפה רמון. בנוסף קיימת התרחבות למחוז צפון של משרד החינוך עם מעורבות ושותפות של משרד החינוך הצפוני, וכן גם כחלק מתוכנית מדערום קיימת פעילות במכללת תל חי בקרית שמונה, כמו גם התרחבות למכללת כנרת. הפעילות מתקיימת תוך שימת דגש על לימוד חווייתי והתנסות מדעית. משחקים, ניסויים ודגמים שהתלמידים בונים בעצמם, הם חלק מתהליך הלמידה החוויתי. על ידי בנייה והפרחת כדור פורח בני הנוער והילדים לומדים על משקל, צפיפות ולחץ. תלמידים נבחרים, בוגרי כיתות ח', יקבלו זימון למחנה הכשרה בתחום המנהיגות בחופשת הקיץ. תהליך ההכשרה ממשיך במחנה נוסף שבו הדגש הוא על מדעים ומסתיים בהפעלת פסטיבל המדע השנתי. במהלך שנת הלימודים מתכנסים המדריכים הצעירים מכל היישובים בהם פועלת התוכנית, אחת למספר שבועות, על מנת להמשיך את ההכשרה וללמוד אחד מהשני על הנעשה ביישובים השונים. מדריכים צעירים שנבחרים להדריך שנת פעילות נוספת, עוברים תהליכי הכשרה מתקדמים בנושאי מנהיגות ומדעים ומקבלים אחריות רבה יותר בהפעלת הפעילות השוטפת ביישובים. בסיום לימודי התיכון מועמדים המדריכים הצעירים לאחת מארבע אפשרויות: עתודה אקדמית, שנת שירות, שירות צבאי או שירות לאומי. בוגרי התוכנית שביצעו שירות צבאי/לאומי מועמדים למלגה ללימודים אקדמיים. במסגרת האקדמיה, ממלאים הסטודנטים תפקיד משמעותי ברצף החינוך המדעי כאשר הם חונכים בני נוער בתוכנית. בכך, מתבצעת סגירת המעגל ונוצרת מנהיגות מדעית בתוך הקהילה. פסטיבל המדע מתקיים בפארק קרסו למדע בבאר שבע. את הפסטיבל מארגנים המדריכים שבתוכנית בשנה השלישית (משל"שים) תוך ליווי צמוד של 3 בוגרים ומנהל התוכנית. בפסטיבל מדריכים הנוער שבשנה השנייה והראשונה (מדצים והמששים). ניתן להגיע לפארק ולהתנסות בתחנות שונות. בתחנות ניתן לשמוע מן הנוער המדריך על תופעות מדעיות מעניינות בנושאי פיזיקה, כימיה, רפואה, אסטרונומיה, חקלאות, מדיה ועוד. אל הפסטיבל מגיעות משפחות מכל רחבי הארץ והוא נמשך מספר ימים במהלך חופשת סוכות. הירחון למנהיגות מדעית הוא בלוג חודשי העוסק בנושאי מדע ומנהיגות. את הבלוג כותבים תלמידי תיכון המשתתפים בתוכנית. לצורך הכשרתם התלמידים עוברים סדנאות כתיבה ומפגשים עם עיתונאים מן השורה. כדי להצטרף לצוות הירחון יש לעבור ראיונות עם בכירי הירחון, ולכתוב סדרת כתבות אשר עומדות ברף המצופה. מדיה וקבצים בנושא התוכנית למנהיגות מדעית בוויקישיתוף תוכניות חינוכיות, באתר בית יציב ביוטיוב- מנהיגות מדעית scientific leadership בפייסבוק - מנהיגות מדעית דף הבית הירחון למנהיגות מדעית ליאת זנד, התכניות שמייצרות מנהיגים צעירים דרך לימודי מדעים וסייבר, באתר ynet, 23 במאי 2019 “בר מצווה” לארגון “מנהיגות מדעית” באתר המקומון שבע
עקיבא כהן

עקיבא כהן (נולד ב-20 בספטמבר 1944) הוא חוקר תקשורת, פרופסור אמריטוס בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב. כהן נולד בשנת 1944 בארצות הברית לאברהם ואטל, עמם עלה לארץ בשנת 1951. את התואר הראשון שלו, בפסיכולוגיה וסוציולוגיה השלים בשנת 1966 באוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר השני בתקשורת, השלים כהן באוניברסיטת מדינת מישיגן בשנת 1971. שנתיים לאחר מכן, ב-1973 השלים את לימודי הדוקטורט באותו מוסד. הוא נשוי לפרופ' אסתר כהן, פסיכולוגית קלינית ופרופסור אמריטה במגמה לפסיכולוגיה חינוכית וקלינית באוניברסיטה העברית. לבני הזוג שני ילדים וששה נכדים. עם סיום הדוקטורט, שימש כהן כמרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים, שם התקדם בהמשך גם לדרגת מרצה בכיר ופרופסור חבר. בין השנים 1986–1990 כיהן בתפקיד ראש מכון המחקר לקומוניקציה על שם משפחת סמארט ובין 1990–1993 שימש כראש המחלקה לתקשורת ועיתונאות. בשנת 1995 ייסד את החוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ושימש כראש החוג הראשון בין השנים 1995–2000. כהן היה מרצה אורח במספר מוסדות אקדמיים בחו"ל, ביניהם בארצות הברית, אוניברסיטת המדינה של מישיגן, אוניברסיטת קולומביה ניו יורק, אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת רטגרס, אוניברסיטת פנסילבניה והאוניברסיטה הלאומית צ'נג-צ'י בטאיוואן. כהן נבחר כעמית (Fellow) של האגודה הבינלאומית לתקשורת ואף כיהן בעבר כנשיאה, הישראלי היחיד שכיהן בתפקיד. הוא פרסם 11 ספרים, פרקים בספרים ערוכים ועשרות מאמרים, בעיקר בתחום חקר החדשות בכלל ובהקשר השוואתי-בינלאומי בפרט. בין ספריו בתחום זה : Foreign News on Television (2013) News Around the World: Content, Practitioners and the Public (2006) Media Minorities and Hybrid Identities (2006) The Holocaust and the Press (2002) Framing the Intifada: People and Media (1993) Social Conflict and Television News (1990) כהן היה גם בין החלוצים במחקר אודות הטלפונים הניידים בעולם ואף היה ממחבריו, ביחד פרופ' דפנה למיש ופרופ' עמית שכטר של הספר הראשון שעסק בטלפון הנייד בישראל - The Wonder Phone in the Land of Miracles: Mobile Telephone in Israel (2008). כהן הוזמן במהלך הקריירה לתת הרצאות וסמינרים רבים במוסדות אקדמיים בעולם, ביניהם ארצות הברית, פולין, פורטוגל, טאיוואן, ברזיל, הונג קונג, סין, הולנד, גרמניה, אוסטרליה, דרום אפריקה ועוד. הוא זכה במענקי מחקר מקרנות שונות, כולל הקרן הלאומית למדע (ISF), הקרן הדו-לאומית ישראל-ארצות הברית (BSF), הקרן הדו-לאומית ישראל-גרמניה (GIF), Ford Foundation, Markle Foundation, Turner Broadcasting (CNN), The Konrad Adenauer Stiftung, וחברת סלקום. הוא שימש כעורך של כתב העת של האגודה הישראלית לתקשורת, "מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת". בין תלמידיו לתארים מתקדמים ניתן למנות בין השאר את פרופ' דפנה למיש, פרופ' נלי אליאס, פרופ' גדעון קוץ, רזי ברקאי; ד"ר נחמן שי, ד"ר מרגלית טולדנו, ד"ר תמר צמח, ד"ר עינת לחובר, ד"ר אורנית קרביץ וד"ר ערגה אטד. באוקטובר 2012 פרש כהן לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב. בשנים 2015-2012 כיהן כראש החוג לתקשורת וראש רשות המחקר במכללה האקדמית עמק יזרעאל. לצד תפקידיו האקדמיים, שימש תפקידים שונים, בין השאר: יו"ר הוועדה לתוכנית הלימודים בתקשורת במשרד החינוך, חבר ועדת לבני, חבר מליאת רשות השידור, וכיום הוא חבר בוועדת האיתור למועצה של תאגיד השידור הציבורי. מדיה וקבצים בנושא עקיבא כהן בוויקישיתוף עקיבא כהן, באתר ResearchGate עקיבא כהן, באתר גוגל סקולר עקיבא כהן, ההטיות של "קשב", באתר העין השביעית, 1 בינואר 1999 גור נגד בוש/ פרשנות מאת פרופ' עקיבא כהן, באתר nana10‏, 4 באוקטובר 2000