laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קירבי (אוהיו)

קירבי (באנגלית: Kirby) היא עיירה בחבל וינונדוט (אנ') שבאוהיו בארצות הברית. בשנת 2019 נרשמו בעיירה 110 תושבים. היסודות לקירבי הוקמו בשנת 1854, על ידי אם. אייץ'. קירבי (M. H. Kirby), שעל שמו גם נקראת העיירה. סניף דואר נחנך בעיירה זמן מה לאחר מכן באותה השנה. הסניף פתוח עד היום. לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיירה הוא כ-0.28 קילומטרים רבועים. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000, התגוררו בעיירה 132 נפשות, 52 משקי בית ו-37 משפחות. הרכב האתני בעיירה היה 100% לבנים. ההכנסה החציונית למשק בית הייתה כ-33,333 דולרים, ואילו ההכנסה החציונית למשפחה הייתה 51,094 דולר לשנה בקירוב. ההכנסה החציונית לגברים הייתה כ-33,333 דולרים, בעוד לנשים הייתה 25,833 דולרים לשנה. נכון למפקד האוכלוסין של 2010, התגוררו בעיירה 118 נפשות, 50 משקי בית ו-29 משפחות. ההרכב האתני בעיירה היה 99.2% לבנים ו-0.8% משני מוצאים או יותר. נכון למפקד זה, בעיירה נמנו 50 משקי בית, ב-26% מתוכם היו ילדים מתחת לגיל 18. ב-40% ממשקי הבית היו זוגות נשואים שחיים יחד. 10% נוהלו על ידי אישה יחידה, 8% נוהלו על ידי גבר יחיד ו-42% נוהלו על ידי לא נשואים. 28% משקי נוהלו על ידי יחידים, וב-8% על ידי בני 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע עמד על 2.3 נפשות וגודל המשפחה הממוצע עמד על כמעט 3 נפשות. הגיל החציוני בעיירה היה 32.5 שנים. 20.3% מהתושבים מתחת לגיל 18, 62% היו בין הגילאים 18 ו-65 ו-11% היו מעל לגיל 65. 60.2% מתושבי העיירה היו גברים ו-39.8% היו נשים. מדיה וקבצים בנושא קירבי בוויקישיתוף The history of Wyandot county, Ohio, containing a history of the county; its townships, towns, churches, schools, etc.. "Wyandot County". find an office US Gazetteer files 2010 אתר מפקד האוכלוסין האמריקאי (באנגלית)
תומאס-אמיל פון ויקדה

תומאס-אמיל אוגוסט קרל לודוויג פון ויקדה (בגרמנית: Thomas-Emil August Karl Ludwig von Wickede;‏ 23 באפריל 1893 – 23 ביוני 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. ויקדה נולד ב-23 באפריל 1893 בפרדן אן דר אלר. הוא היה נכדו של הפוליטיקאי ועורך הדין פרידריך אוגוסט פון ויקדה. ב-2 בספטמבר 1913 הוא התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט הפוסילרים ה-90 (מקלנבורג - הקיסר וילהלם). ב-6 באוגוסט 1914 הוא הועלה לדרגת לויטננט. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמהלכה עוטר בשתי הדרגות של צלב הברזל. לאחר המלחמה התגייס לרייכסווהר ושימש כמפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6. ב-1 ביוני 1924 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-4. ב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה במהלך המערכה בפולין פיקד ויקדה על הגדוד ה-2 וזכה בשתי הדרגות של צלב הברזל. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה שימש כמפקד רגימנט הרגלים ה-4. ב-15 באוגוסט 1940 הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. בתחילת אוקטובר של אותה שנה הוא הועבר לפקד על רגימנט הרגלים ה-409. ב-1 בפברואר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. הוא השתתף עם הרגימנט שלו במבצע ברברוסה. ב-30 בינואר 1942 הוא פרש מתפקידו. ב-1 ביוני 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד הדיוויזיה ה-30 אשר עמה לחם בחזית המזרחית. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-29 באוקטובר של אותה שנה הוא עזב את תפקידו כמפקד הדיוויזיה, וב-4 ביוני מונה למפקד הקורפוס ה-10. ב-1 בינואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-23 ביוני 1944 התרסק מטוס יונקרס Ju 52 שהוביל את פון ויקדה יחד עם הגנרלים אדוארד דיטל, קרל אגלזר ופרנץ רוסי באזור שטיריה. לא היו ניצולים. תומאס-אמיל פון ויקדה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
סלפית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סלפית (עיר) – עיירה פלסטינית בשומרון סלפית (נפה) – אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית סלפיה
אלברט יוחאי

אלברט יוחאי (6 בדצמבר 1931 - 10 ביולי 2008) היה צייר ישראלי. נולד באלכסנדריה והיה חבר בתנועת השומר הצעיר במצרים. בשנת 1950 עלה לישראל והתגורר בקיבוץ משמר העמק. בשנת 1958 למד במכון אבני. בין מוריו במכון היו הציירים יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי ומשה מוקדי. בשנת 1962 נסע להשתלמויות בפריז בציור ובחריטה באקדמיה אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר. מ-1963 ועד 1965 היה חבר אגודת הציירים והפסלים בתל אביב. עבודותיו הוצגו ב-19 תערוכות יחיד בין השנים 2005-1975 ובהן שתי תערוכות שהוצגו ב"סיטה" הבינלאומי לאמנות בפריס בין השנים 1999-1997[1] ובשנת 2000 [2]. כמו כן הציג ב-19 תערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. ביניהן: תערוכה בפרנקפורט בשנת 1981, תערוכה בזגרב בשנת 1993, תערוכה במקסיקו בשנת 1995, תערוכה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי ה-28 במוזיאון קאן-סור-מר בצרפת בשנת 1995 ותערוכה בסלון הסתיו בפריז בשנת 2000. שימש כאוצר לתערוכת אמני ישראל, לציון 60 לבת ים שהוצגה במוזיאון בת ים בשנת 1987, וכאוצר "בחירת אמן" שהוצגה בבית האמנים בתל אביב ב-1993. הציירת שרה גלבוע הייתה בין תלמידיו. בשנת 1963 זכה במדליית כסף ותעודת דיפלומה בתערוכה לאמנים צעירים ברומא. נפטר בשנת 2008. קטלוג התערוכה "אלברט יוחאי: מדע ההוויה" 2010 אוצרת: ד"ר דורית קדר, בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב-יפו. Albert Yohai - אלברט יוחאי - אתר המוקדש ליצירתו של אלברט יוחאי ומכיל עבודות, מאמרים וביקורות אודות יוחאי, באתר ה"סיטה" הבינלאומי לאמנות בפריז אלברט יוחאי (1931-2008), באתר האינטרנט של קבוצת האמנים "צבע בטבע"
פסגת מיזייה

פסגת מיזייה (באנגלית: Miziya Peak; בבולגרית: връх Мизия) היא פסגה ברמת וידין, בחצי האי ורנה שבמזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה. הפסגה מתנשאת מעל קרחון קאליאקרה, שמדרום לה; ועל שדה השלג סדינני שמצפון-מערב לה. גובהה של פסגת מיזייה 604 מטרים מעל פני הים. פסגת מיזייה ממוקמת 7.4 קילומטרים מצפון לפסגת מלניק; פסגת מיזייה ממוקמת 9.25 קילומטרים צפון- מזרחית להר בוולז; פסגת מיזייה ממוקמת 4.24 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מגבעת לזלי; פסגת מיזייה ממוקמת 4.19 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מגבעת קסטרה מרטיס; פסגת מיזייה ממוקמת 5.4 קילומטרים צפונית-מזרחית מפסגת רמת גלינר; פסגת מיזייה ממוקמת 4.55 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מנקודת קוטיס; פסגת מיזייה ממוקמת 9.47 קילומטרים מדרום לנקודת ויליאמס; פסגת מיזייה ממוקמת 7.52 קילומטרים ממערב לגבעת אדינבורו. הפסגה מופתה לראשונה על ידי ליובומיר איוואנוב (Lyubomir Ivanov). איוואנוב יצא לטיפוס ממחנה אקדמיה, ב-25 בדצמבר 2004 (אמצע הקיץ האנטארקטי), במסגרת סקר Tangra 2004/05 למיפוי הפסגה. הפסגה נקראת על שם העיירה הבולגרית מיזיה הנקרא על שם המחוז התראקי העתיק מזיה (מואסיה) . הראשון שטיפס על הפסגה היה ליובומיר איוואנוב (Lyubomir Ivanov). איוואנוב יצא לטיפוס ממחנה אקדמיה, ב-25 בדצמבר 2004 (אמצע הקיץ האנטארקטי), במסגרת סקר Tangra 2004/05 למיפוי הפסגה. פסגת מיזייה תצלום לוויין שבאתר קופרניקס
דרום נורווגיה

דרום נורווגיה (בנורווגית: Sørlandet או Agder) הוא השם הבלתי רשמי של אזור גאוגרפי נרחב לאורך רצועת החוף של מצר סקאגרק הנמצא בחלקה הדרומי ביותר של נורווגיה. האזור מורכב משני המחוזות לשעבר מערב-אגדר ואוסט-אגדר, שכיום מרכיבים את מחוז אגדר. אזור דרום נורווגיה הוא אחד מחמשת האזורים הגאוגרפיים העיקריים (לנדסדלר(אנ')) של נורווגיה. השטח הכולל המשולב של ווסט-אגדר ואוסט-אגדר הוא 16,493 קמ"ר. אזור דרום נורווגיה הוא האזור בו האקלים בנורווגיה הוא החם ביותר. עיריות החוף של אזור דרום נורווגיה, ממערב למזרח, הן: פלקפיורד (אנ') פארסונד (אנ') מנדל (אנ') קריסטיאנסנד לילסנד (אנ') גרימסטאד (אנ') ארנדל (אנ') טוודסטרנד (אנ') ריסאור (אנ') פלקפיורד פארסונד מנדל קריסטיאנסנד לילסנד גרימסטאד ארנדל טוודסטרנד ריסאור דרום נורווגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שם זה לאזור נטבע על ידי המשורר והסופר וילהלם קרג ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוסטב מירינק

גוסטב מירינק (בגרמנית: Gustav Meyrink; ‏19 בינואר 1868, וינה, אוסטרו-הונגריה – 4 בדצמבר 1932, שטארנברג, בוואריה, גרמניה) היה סופר, מספר סיפורים, מתרגם, ובנקאי בודהיסט. גוסטב מירינק נולד בווינה. הוא היה בנם מחוץ לנישואים של בראון קארל וורנבולר פון אונד זו המיינגן, פוליטיקאי בוירטמברג והשחקנית מריה וילהלמינה מייר. ב־1919, כאשר מירינק היה כבר סופר, בני המשפחה מצד אביו הציעו לו לקבל את שם משפחתו מצד אביו (וורנבולר). הוא סירב להצעה בנימוס. מירינק גר במינכן, בה למד בבית ספר יסודי. לאחר מכן הוא התגורר במינכן לזמן קצר, עד שאמו והוא עקרו לפראג בשנת 1883. מירינק התגורר בפראג למשך 20 שנים, דבר שאף הוזכר בעבודותיו מספר רב של פעמים. פראג לא משמשת כעיר או רקע בסיפוריו, אלא כדמות ברוב סיפוריו: "קרן הפלשתי הגרמני" ואף בסיפורו הידוע ביותר, "הגולם". אחד האירועים המשמעותיים ביותר בחייו של מירינק התחולל בפראג: בגיל 24 הוא עמד עם אקדח בחדרו, כשהוא רוצה לירות בעצמו. באותו הרגע שמע קול מוזר, ומישהו שם לו מתחת לדלת ספרון, שנקרא "אחרי החיים". צירוף מקרים זה הדהים את מירינק, והוא החל ללמוד ספרות מיסטית. הוא למד תאוסופיה, קבלה, סופיולוגיה נוצרית, ואף עסק בתחומים אלו. מירינג התאמן גם ביוגה. היוגה עזרה לו לעבוד כשסבל כאב בעמוד השדרה, כאב שהחמיר עם הזמן. את השפעות לימודיו של מירינק ניתן לראות באופן ברור בעבודותיו, שכמעט תמיד נוגעות לאמונות מיסטיות כלשהן. עם זאת, מירינק היה רק חובבן בתחום המיסטיקה. גרשם שלום, מומחה למיסטיקה יהודית, טען שעבודותיו של מירינק מבוססות על מקורות שטחיים, ואין שום קשר ביניהן לבין תרבות אמיתית. ב־1889 הקים מירינק יחד עם אחיינו בנק בשם "מייר ומורגנשטרן". באותו הזמן היה מירינק גם חבר במסדר המפורסם "המסדר ההרמטי של השחר המוזהב" בלונדון, בריטניה. ההוכחה לכך נמצאת במכתבו של ויליאם ווין ווסקוט משנת 1893, שנותר בארכיונים הפרטיים של מירינק. בשנת 1902 הואשם מירינק בהונאה (על פי מקור אחר, הוא הואשם בשימוש בספיריטואליזם במטרה להרוויח בבנקאות) ונלקח לכלא. הוא שוחרר מהכלא לאחר חודשיים, אך קריירת הבנקאות שלו הידרדרה משם. חוויותיו בבית הכלא מתוארות בספרו "הגולם". ב־4 בדצמבר 1932 נפטר מירינק בעיירה שטארנברג, שבבוואריה, גרמניה, ונקבר בבית העלמין המקומי. The Angel of the West Window (Der Engel vom westlichen Fenster), 1927 (המלאך מן החלון המערבי). הספר מתאר את חיי המחקר הרוחניים של ג'ון די, את המצאת גביש הפחם שלאחר מכן כונה גם המראה המאגית. The Golem (Der Golem), 1914 (הגולם). מדיה וקבצים בנושא גוסטב מירינק בוויקישיתוף כתבי גוסטב מירינק בפרויקט גוטנברג (באנגלית) גוסטב מירינק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גוסטב מירינק (1868-1932), דף שער בספרייה הלאומית גוסטב מירינק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גוסטב מירינק, באתר AllMovie (באנגלית) גוסטב מירינק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גוסטב מירינק, באתר MusicBrainz (באנגלית) גוסטב מירינק, באתר Discogs (באנגלית)
ויניפרד פק

ויניפרֶד פֶּק לבית נוקס (1882–1962) הייתה סופרת ומחברת ביוגרפיות אנגלייה. ויניפרד פרנסס נוקס נולדה בהדינגטון, אנגליה בשנת 1882. אביה היה אדמונד ארבאת'נוט נוקס, הבישוף של מנצ'סטר. נוקס הייתה אחת מ־40 התלמידות הראשונות שלמדו בבית הספר ויקאם אבי (אנ'), וממנו המשיכה לתואר בהיסטוריה מודרנית בליידי מרגרט הול, אוקספורד. ספרה הראשון של נוקס, שנכתב ב־1909, היה ביוגרפיה של מלך צרפת לואי התשיעי. ב־1911 נישאה לג'יימס פק, עובד מדינה בריטי. עשר שנים לאחר כתיבת ספרה הראשון, החלה ויניפרד פק קריירה של כתיבת רומנים, שלאורכה פרסמה עשרים וחמישה ספרים על פני תקופה של ארבעים שנה, ובהם House-bound ‏(1942), אשר הודפס מחדש ב־2007 בהוצאת "פרספונה ספרים". כמו כן חיברה בשנות החמישים שני ספרי זכרונות על ילדותה. לפק היו שלושה בנים, וכאשר הוענק לבעלה תואר אבירות ב־1938, קיבלה את התואר ליידי פק. פק הייתה אחותם של אדמונד ואלפי נוקס, משורר ועורך כתב העת הסאטירי פאנץ'; של רונלד נוקס, תאולוג וסופר; של דילי נוקס, פפירולוג וקריפטוגרף; של וילפרד לורנס נוקס, איש דת; ושל את'ל נוקס. אחייניתה הייתה הסופרת זוכת פרס בוקר פנלופי פיצג'רלד, שחיברה ביוגרפיה של אביה, אדמונד ואלפי נוקס, ושל דודיה, בשם "האחים נוקס". ליידי פק מתה ב-20 בנובמבר 1962. טרם תורגם ספר מספריה של פק לעברית. Obituary, The Times, 22 November 1962, p.18 "Peck, Winifred Frances, (Lady Peck)", Who Was Who, online edition, Oxford University Press, 2014, retrieved 9 May 2014 (נדרשת הרשמה) Peck, Winifred 1882–1962 WorldCat, retrieved 9 May 2014 Year Book of the Royal Society of Edinburgh, 1963-4, Royal Society of Edinburgh, 1965, p. 32 "Peck, Sir James Wallace", Who Was Who, online edition, Oxford University Press, 2014, retrieved 9 May 2014 (נדרשת הרשמה) ביקורת אלמונית ב־The Spectator שיבחה את הספר עם יציאתו, על אופן תיאורו את חייהם של זוג צעיר, שגדל בשפע יחסי לפני מלחמת העולם הראשונה, ונאלץ להסתגל לחיים דחוקים יותר בעקבותיה.
קורפוס הפאנצר השביעי (ורמאכט)

קורפוס הפאנצר השביעי (בגרמנית: VII Panzerkorps) היה קורפוס שריון של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם בפרוסיה המזרחית מדיוויזיית הרגלים ה-49 שפורקה תחת קבוצת ארמיות מרכז ב-18 בדצמבר 1944. בפברואר היא נלחמה תחת הארמייה השנייה, כחלק מקבוצת ארמיות ויסלה והשתתפה בהגנה מפני מתקפת פומרניה המזרחית, ולאחר מכן היה בעתודת הOKH עד סוף המלחמה. על הקורפוס פיקד במהלך קיומו גנרל מורטימר פון קסל. 26 בינואר 1945: דיוויזיית הפאנצרגרנדיר גרוסדויטשלנד דיוויזיית הפאנצר ה-24 הדיוויזיה ה-299 דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-18 הדיוויזיה ה-23 1 במרץ 1945: דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-4 דיוויזיית הפאנצר ה-7 קורפוס הפאנצר ה-7 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הדיוויזיה ה-227 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-227 (בגרמנית: 227. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. דיוויזיית הרגלים 227 הוקמה בקרפלד ב-26 באוגוסט 1939 כחלק מגל הגיוס השלישי. זמן קצר לאחר מכן היא שירתה כחלק מהארמייה החמישית בהגנת גבולות באזור אייפל. בדצמבר 1939 היא הוכפפה לארמייה השישית והפכה לחלק מקבוצת ארמיות B לקראת 'מבצע מקרה צהוב'. בתחילת 1940 צורפו יחידה רכובה על אופנועים של דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה בפיקודו של קורט מאייר לדיוויזיית הרגלים ה-227 במהלך ההכנות לפלישה להולנד. הדיוויזיה השתתפה בפלישה להולנד ולצרפת במאי–יוני 1940. כחלק מהקורפוס ה-10 של הארמייה ה-18, היא השתתפה בהתקדמות דרך אנסחדה ודוונטר, ועזרה לכבוש את המבצר בפנרדן ולאחר מכן השתתפה בפריצה דרך קו גרבה. לאחר חציית האייסל התקדמה הדיוויזיה דרך זוולה ואמרספורט. זמן קצר לאחר מכן התרחשה הכניעה של הולנד. בעקבות הניצחון בצרפת הדיוויזיה ביצעה תפקידי כיבוש, ביטחון והגנה על החוף לאורך חוף נורמנדי ליד לה האבר מיולי 1940 עד דצמבר 1941. בסוף 1941 הועברה הדיוויזיה לקבוצת קבוצת ארמיות צפון בחזית המזרחית. שם הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרבות קשים בלנינגרד וסביבתה. בינואר 1942 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-28 של הרברט לוך בארמייה ה-18. הדיוויזיה התגוננה מפני המתקפה העיקרית של הצבא האדום ברמת סיניאווינו, בצ'רנאיה ובחוף הדרומי של אגם לאדוגה. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות במה שכונה הקרב הראשון על אגם לאדוגה מאוגוסט עד ספטמבר 1942. בינואר 1943 פתחו הסובייטים במבצע איסקרה (הקרב השני על אגם לאדוגה) והדיוויזיה כותרה בשליסלבורג, יחד עם שני גדודים של דיוויזיית הרגלים ה-96. לאחר לחימה עזה הצליחה הדיווק להתאסף ולפרוץ מהכיס. היא הגיעה לקווים הגרמנים דרומה משם, אך שלושה מגדודי הגרנדירים שלה נפגעו בצורה כה קשה עד שפורקו, והניצולים הועברו לגדודים אחרים בדיוויזיה. בינואר 1944 הלחץ מהצבא הסובייטי היה מאוד כבד, ובעקבות כך דיוויזיית הרגלים ה-227 ושאר הקורפוס ה-43 נסוגו לעמדות מאחורי נרווה. במהלך נסיגה זו ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות. בפברואר 1944 חוזקה הדיוויזיה על ידי גורמים מדיוויזיית השדה ה-9 של הלופטוואפה, שבעצמה סבלה מאוד ופורקה. קרבות עזים התרחשו בקורלנד, כאשר הדיוויזיה נאספה על ידי הקריגסמרינה במהלך הפינוי, היא חברה לארמייה השנייה שהייתה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה והועברה למערב פרוסיה. היא נלחמה בוויסלה, דנציג וגוטהפן, שם הושמדה בסוף מרץ 1945. פרידריך ציקוולף (1 בספטמבר 1939 – 6 במאי 1940) פרידריך-קרל פון ואכטר (6 במאי 1940 – 1 ביולי 1940) פרידריך ציקוולף (1 ביולי 1940 – 12 באפריל 1941) פרידריך פון סקוטי (12 באפריל 1941 – 7 ביוני 1943) וילהלם ברלין (7 ביוני 1943 – 11 במאי 1944) מקסימיליאן ונגלר (11 במאי 1944 – 27 במרץ 1945) מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-227 בוויקישיתוף הדיוויזיה ה-227 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
ניק האקרופ

ניק האקרופ (בדנית: Nick Hækkerup;‏ נולד ב-3 באפריל 1968, פרדריקסברג) הוא פוליטיקאי דני ממפלגת הסוציאל-דמוקרטים אשר שימש במספר תפקידי שרים בממשלת דנמרק. האקרופ נולד בפרדריקסברג ב-3 באפריל 1968 למשפחה מעורבת בפוליטיקה דנית. סבו וקרובי משפחה נוספים כיהנו בתפקידי שרים. החל משנת 1988 האקרופ למד משפטים באוניברסיטת קופנהגן ולאחר קבלת התואר המשיך ללימודי דוקטורט, אותו השלים בשנת 1998. בשנת 1993 הוא השתתף בבחירות מקומיות ונכנס למועצה של יישוב באזור קופנהגן. החל משנת 2000 ועד לשנת 2007 כיהן כראש העיירה. בשנת 2007 האקרופ השתתף בבחירות כלליות ונכנס לפרלמנט הדני פולקטינג. בהמשך הוא נבחר מספר פעמים נוספות רצופות, בפעם אחרונה בשנת 2019. בשנת 2011 מונה האקרופ לשר ההגנה של דנמרק במקום גיטה ליללון בק וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2013. באוגוסט 2013 הוא מונה לשר לענייני אירופה באותה ממשלה. בשנת 2014 מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד עד ליוני 2015. בשנת 2019 נכנס לממשלה מחדש ומונה לשר המשפטים. בנוסף לקריירה הפוליטית האקרופ כתב מספר ספרים על פוליטיקה דנית. בשנים 2017–2019 לימד באוניברסיטת קופנהגן. מדיה וקבצים בנושא ניק האקרופ בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הפולקטינג
Fernando

Fernando הוא שיר של להקת אבבא אשר נכלל באלבומה מ-1976 Greatest Hits. השיר הוא אחד הסינגלים הנמכרים ביותר של אבבא בכל הזמנים, עם שישה מיליון עותקים שנמכרו ב-1976 בלבד. זהו אחד מפחות מארבעים סינגלים בכל הזמנים שנמכרו ב-10 מיליון (או יותר) עותקים פיזיים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. השיר נוצר במקור כסינגל סולו של חברת הלהקה אנני-פריד לינגסטד. סטיג אנדרסון כתב את השיר בשוודית, והוא נכלל באלבום הסולו של לינגסטד Frida ensam (שהוא כולו בשפה השוודית). מילות השיר המקוריות עוסקות בגבר בשם פרננדו שאיבד את אהבתו. בהמשך, ביורן אולבאוס כתב לשיר מילים חדשות בשפה האנגלית. בגרסה האנגלית, מילות השיר עוסקות בשני מהפכנים זקנים המעלים זיכרונות מימי המהפכה המקסיקנית. השיר בגרסתו האנגלית נכלל באלבום הלהקה Greatest Hits מ-1976. ב-1980 תורגמו מילות השיר מאנגלית לספרדית בידי מרי מקלסקי, והשיר נכלל באלבומה הספרדי של הלהקה Gracias Por La Música. הזמרת האמריקנית שר ביצעה את השיר כחלק מפסקול הסרט מאמה מיה! Here We Go Again (שבו שיחקה בתפקיד רובי שרידן). גרסת הכיסוי שלה הופקה בידי בני אנדרסון והגיעה למקום ה-22 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד. השיר נכלל גם באלבומה של שר Dancing Queen אשר מורכב מגרסאות כיסוי לשירי אבבא. מידע על היצירה "Fernando" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Fernando" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Fernando" באתר SecondHandSongs
שמעון צאלח

מארי שמעון בן יחיא צאלח (1919 צנעא - 1993 בני ברק) הוא רב תימני, ששימש רב של מספר מושבים בשרון (אליכין, עזריאל, כפר יעבץ, קדימה), והדפיס מחדש חלק מספרי ר' יחיא צאלח. נולד בתימן, בעיר צנעא ב-1919, בן למשפחת רבנים, ודור שביעי לר' יחיא צאלח. בצעירותו למד אצל מארי יוסף שמן. התייתם בגיל צעיר והתפרנס מעיבוד עורות. התחתן בתימן יחסית בגיל מאוחר (28) יחסית לתקופה. לפני עלייתו ארצה ריכז שיעורי תורה לצעירים בבית כנסת 'צאלח' בצנעא. וסייר בכפרים בתימן מטעם התאחדות התימנים בישראל ועודד עליה לישראל. עלה לארץ בעליית התימנים הגדולה ב-1950. הוסמך לרבנות על ידי הרב עוזיאל. שימש כרב במושבה קדימה בתחילת דרכה. היה גם אברך כולל, והתפרנס מכתיבת סת"ם. ב-1955 עבר לגור בבני ברק בשיכון ה', שם הקים בשנת תשט"ו את בית הכנסת "עץ חיים" ושימש שם כרב בית הכנסת עד מותו, במקביל שימש כרב אזורי למספר מושבים בשרון. הוא פעל לשימור מסורת יהדות תימן, וזו של מהרי"ץ בפרט, הרב יצחק רצאבי בהקדמת ספרו שולחן ערוך המקוצר כותב, כי הוא למד בעיקר ממנו את המסורות והנהגות חכמי צנעא. הוא שאף שצעירי התימנים שלא מכירים את השפה הערבית ימשיכו ללמוד את פירוש רס"ג על התורה, כפי שנהגו לעשות בלימוד המארי בתימן, לצורך כך הכין לדפוס את פירוש רס"ג מנוקד. היה מהמורים הראשונים בבית הספר הדתי שהוקם למען העולים על ידי שמעון פרידליך ברגופן, מזכיר המועצה הדתית בקדימה. לאחר מעברו של הרב שמעון צאלח לבני ברק ב-1955 הקים בה את בית כנסת התימני 'עץ חיים' בשיכון ה'. קיבל את אות יקיר בני ברק. נפטר בבני ברק בכ"ז אייר תשנ"ג. הוציא לאור רבים מספריו של ר"י צאלח. תכלאל "עץ חיים" בארבעה כרכים (תשל"א), עם הערות הר"ד נכד מהרי"ץ, תרגום כל הלשונות בערבית, והערות והוספות של המהדיר. ספר זבח תודה למהר"ץ. משניות עם ניקוד מהרי"ץ. זבח תודה שערי קדושה למהרי"ץ (תשמ"ד). כמן כן, הכין מהדורה חדשה לתאג' עם קונטרס חלק הדקדוק ופרשנים נוספים מתימן, בניו הרבנים מאיר ויוסף, הוציאו לאור את התאג' לאחר מותו בשם "כתר תורה חזון שמעון". משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, עמ' 505. שם יש כתב הסמכה מהרבנות הראשית על מינוי כרב מורה הוראה ב'כפר מנצוריה' (הכוונה בשם זה היא לשיכון העולים במושבה קדימה) משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א, בני ברק: המכון לחקר חכמי תימן, תשס"א, עמ' 506 משה גברא, אנצילופדיה לחכמי תימן, כרך א, בני ברק, תשס"א, עמ' 505 מבוא הספר נוכח השולחן עמוד 46
גביע רדיבוי קוראץ'

גביע רדיבוי קוראץ' (בסרבית: Куп Радивоја Кораћа) הוא הגביע הסרבי בכדורסל, ששימש לפני כגביע של סרביה ומונטנגרו. הוא מנוהל על ידי פדרציית הכדורסל של סרביה ונקרא על שם הכדורסלן הסרבי האגדי וחבר היכל התהילה של פיב"א, רדיבוי קוראץ'. בשנת 2003, הגביע קיבל את שמו על פי הצעה של המופארם ורשאץ, עקב ביטול התחרות האירופית שנקראה על שמו ושינוי השם של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לסרביה ומונטנגרו. לאחר הפרידה של סרביה ומונטנגרו ב-2006, הגביע הפך לגביע הלאומי בסרביה. על פי ההסכם מ-2011 בין פדרציית הכדורסל של סרביה (KSS) לפיב"א, KSS תמכה בהענקת העתק מקורי של גביע קוראץ' עצמו לזוכה בגביע. גביע הזה (ששמו Žućkova levica, יד שמאל של ז'וצ'קו) הוענק לראשונה לזוכה בגביע בשנת 2013. סרביה ומונטנגרו: 03–2002 ז'לזניק בלגרד 04–2003 הכוכב האדום 05–2004 ז'לזניק בלגרד 06–2005 הכוכב האדום סרביה: 07–2006 ז'לזניק בלגרד 08–2007 פרטיזן בלגרד 09–2008 פרטיזן בלגרד 10–2009 פרטיזן בלגרד 11–2010 פרטיזן בלגרד 12–2011 פרטיזן בלגרד 13–2012 הכוכב האדום 14–2013 הכוכב האדום 15–2014 הכוכב האדום 16–2015 מגה לקס 17–2016 הכוכב האדום 18–2017 פרטיזן בלגרד 19–2018 פרטיזן בלגרד 20–2019 פרטיזן בלגרד 21–2020 הכוכב האדום 22–2021 הכוכב האדום 23–2022 הכוכב האדום 24–2023 הכוכב האדום גביע סרביה בכדורסל ליגת העל הסרבית בכדורסל ""Žućkova levica" ponovo u Srbiji". b92.net. נבדק ב-1 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "„Žućkova levica" čeka osvajača". politika.rs. נבדק ב-1 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
רודריגש

האם התכוונתם ל... גארי רודריגש – כדורגלן כף ורדי דיוגו רודריגש – חוקר פורטוגלי של האוקיינוס ההודי מאורו רודריגש – כדורגלן מגינאה ביסאו רודריגס
מבצע הכול נקי

מבצע הכל נקי היה מבצע צבאי שערכה ממלכת בהוטן כנגד קבוצות מורדים בדלניות בדרום הממלכה. המבצע נערך בין 15 בדצמבר 2003 ל-3 בינואר 2004. זה היה המבצע הצבאי הראשון בתולדות בהוטן. ב-1990 פתחה הודו במבצע צבאי כנגד ארגוני המורדים הבדלנים בחבל אסאם וגרשה אותם מהארץ. הכוחות הבדלנים נמלטו לבהוטן והשתלטו על שטח של בני הלושטמפה (שבעצמם היו פליטים מנפאל). הארגונים הקימו מחנות בדרום המדינה ומהם ביצעו פשיטות לתוך הודו. ההודים פנו לבהוטן וביקשו ממנה לגרש את המורדים משטחה. הם אף הציעו לבהוטנים סיוע צבאי במשימה. ב-1998 החלה בהוטן במשא ומתן עם הבדלנים במטרה למצוא פתרון של שלום למצב. נערכו חמישה סבבי שיחות עם חזית השחרור המאוחדת של אסאם ושלושה סבבים עם החזית הלאומית הדמוקרטית של בורולנד. ארגון השחרור של קטמפור סירב באופן עקבי להגיע למשא ומתן. ביוני 2001 הסכימה חזית השחרור המאוחדת של אסאם לסגור ארבעה מהמחנות שלה, אולם עד מהרה גילו הבהוטנים שהמחנות רק הועברו למקום אחר. כמו כן גילו הבהוטנים שהבדלנים ההודים נמצאים בקשר עם כוח הנמרים של בהוטן - ארגון טרור הפועל כנגד המשטר בבהוטן. המשא ומתן נמשך עד 2003, אולם שני הצדדים לא הצליחו להגיע לפשרה. ב-14 ביולי 2003 אישרה האספה הלאומית של בהוטן התערבות צבאית כנגד הבדלנים. ב-13 בדצמבר בהוטן הציגה אולטימטום בפני הבדלנים לעזוב את הארץ. כעבור יומיים פקע האולטימטום, ומלך הדרקון הכריז על יציאה למבצע צבאי - הראשון מסוגו בתולדות בהוטן. במבצע השתתפו כוחות מכל שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים של בהוטן: הצבא המלכותי, המשמר המלכותי והמשטרה המלכותית. לצדם השתתפו במבצע גם כמה מאות אנשי מיליציה אזרחית בהוטנים. כבר ביום הראשון של המבצע הצליחו הבהוטנים לכבוש את מפקדת חזית השחרור המאוחדת בפוקטונג, ולשבות 90 מאנשיה. אחד ממנהיגי הארגון נהרג בקרבות. צבא הודו מיהר לפרוש כוחות בגבול בהוטן כדי למנוע מהבדלנים להימלט בחזרה להודו. הודו גם סיפקה לבהוטן סיוע צבאי בדמות מסוקים לפינוי פצועים. הבדלנים פינו במהירות את המחנות והקימו כיסי התנגדות בתוך הג'ונגלים הסבוכים של בהוטן. הבהוטנים שרפו את המחנות עד היסוד וכיתרו את הג'ונגלים. תוך זמן קצר הוכרעו כל כיסי ההתנגדות. חלק מהבדלנים נמלטו להודו או לבנגלדש ורבים נפלו בשבי הבהוטני, כולל מפקדי חזית השחרור המאוחדת. הבהוטנים הסגירו את השבויים להודו. ב-3 בינואר 2004 הכריז מלך בהוטן על סיום המבצע. מבצע הכל נקי נחשב לניצחון מובהק של צבא בהוטן. עם זאת, הבהוטנים לא הצליחו לעקור לחלוטין את ארגוני הבדלנים ההודים מאדמתם, וחיכוכים בינם לבין כוחות המשטרה והצבא של בהוטן נמשכו עד 2011. 124 killed in Bhutan operation Bhutanese Army moves to flush out Indian militants "Four police injured in NDFB ambush in Sarpang"