laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדרה קוסטניוק

אלכסנדרה קונסטנטינובנה קוסטניוק (ברוסית: Александра Константиновна Костенюк, נולדה ב-23 באפריל 1984 בפרם היא רוסיה) שחמטאית רוסיה בדרגת רב-אמן, אלופת העולם בשחמט לנשים בין השנים 2008 ו-2010. נכון למרץ 2020, קוסטניוק מדורגת במקום הרביעי בין הנשים הרוסיות ובמקום ה-17 בדירוג הנשים בעולם, לפי מד כושר. נולדה בעיר פרם והחלה לשחק שחמט בגיל חמש. בשנת 2001, בגיל 17 היא השתתפה בגמר אליפות העולם לנשים, אך הפסידה לג'ו צ'ן מסין. בשנת 2004 היא זכתה באליפות אירופה. בשנת 2004 היא קבלה תואר רב אמן. היא מנחה בפודקאסט Alexandra Kosteniuk's Photo Albums, www.kosteniuk.com (ארכיון) פופולרי "Chess is Cool". אליפות האמנים של קטר בשחמט 2015 בין השנים 1998 ל-2018 השתתפה אלכסנדרה קוסטניוק ב-10 אולימפיאדות שחמט: אלכסנדרה קוסטניוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרה קוסטניוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדרה קוסטניוק (באנגלית וברוסית) אלכסנדרה קוסטניוק, ברשת החברתית פייסבוק אלכסנדרה קוסטניוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלכסנדרה קוסטניוק, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסנדרה קוסטניוק, ברשת החברתית VK אלכסנדרה קוסטניוק, סרטונים בערוץ היוטיוב אלכסנדרה קוסטניוק, ערוץ באתר Twitch.tv אלכסנדרה קוסטניוק, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אלכסנדרה קוסטניוק, באתר פיד"ה (באנגלית) Kosteniuk, Alexandra - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ואיפאהו

וואיפאהו (בהוואית: Waipahu) הוא יישוב במחוז הונולולו שבאי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. מקור השם בהוואית וואיפאהו הוא צירוף של שתי מילים: "וואי" שמשמעותה מים והמילה "פאהו" שמשמעותה פרץ או פיצוץ של כוח. לפני בוא המערב לאזור, היישוב וואיפאהו הייתה הבירה של האי אוהאו (לעומת הונולולו כיום). ההוואים הקדומים התענגו במעיין שביישוב שנקרא "מעיין וואיפאהו". במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמנו ביישוב וואיפאהו 33,108 איש. שטחו של היישוב הוא כ-6.8 קמ"ר והצפיפות בה עומדת כ-4,974.1 לקמ"ר. ביישוב שני בתי ספר תיכוניים והמיקוד שלה הוא 96797. מדיה וקבצים בנושא ואיפאהו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הוואי ובנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הלאומי נלסון לייקס

הפארק הלאומי נלסון לייקס (באנגלית: Nelson Lakes National Park) הוא פארק לאומי בצפון האי הדרומי של ניו זילנד וכולל את האגמים רוטואיטי (במאורית Rotoiti - האגם הקטן) ורוטואורה (Rotoroa - האגם הארוך) וכן את העמקים ורכסי ההרים שסביבם ומשתרע על פני 1,020 קמ"ר. הפארק מהווה מוקד משיכה טיולים רגליים, דיג, קמפינג ופעילויות נוספות, כשאר מוקד הפעילות נמצא בחלקו הצפוני של הפארק, לחופו של אגם רוטואיטי, בסמון לעיירה סיינט ארנאוד (Saint Arnaud) בה ממוקם גם משרד מחלקת השימור של ניו זילנד האחראי על הפארק. מחלקת השימור מפעילה במרכזו של הפארק תוכנית לסילוק מינים פולשים ולהחזרת ציפורים נדירות לבית הגידול הטבעי שלהן. התוכנית, שנקראת Rotoiti Mainland Island (רוטואיטי - אי ביבשת) פועלת בשטח של 8,250 דונם והיא מהווה המשך לתוכניות דומות שבהן הצליחה מחלקת השימור לנקות איים מבודדים ממינים פולשים ולפתח בהם בתי גידול למיני ציפורים שהיו על סף הכחדה. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי נלסון לייקס בוויקישיתוף הפארק הלאומי נלסון לייקס - באתר ה-DOC, מחלקת השימור של ניו זילנד הפארק הלאומי נלסון לייקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פילאדס

במיתולוגיה היוונית פילאדס (ביוונית Πυλάδης) הוא בנו של סטרופיאוס מלך פוקיס ונודע בעיקר בשל יחסי החברות הקרובים עם אורסטס. אורסטס נשלח לפוקיס בזמו שאימו, קליטמנסטרה ניהלה רומן עם אייגיסתוס. בפוקיס הוא גדל עם פילאדס, וראה בו אח. בזמן שאורסטס נעדר, הרגה קליטמנסטרה את בעלה ואת אביו של אורסטס – אגממנון. אורסטס חזר למיקנה/ארגוס במטרה לבקש נקמה, ובעזרת חברו פילאדס, הם רצחו את אימו ואת אייגיסתוס. כאשר התחיל אורסטס לחוש רחמים כלפי אימו והתלבט אם לבצע את המעשה, פילאדס עודד אותו. הסיפור לקוח ישירות מתוך טרילוגיית הטרגדיה היוונית, "האורסטיאה" של אייסכילוס, מהמחזה השני שנקרא נושאות הנסכים. במחזה זה, פילאדס מדבר פעם אחת בלבד. בגרסאות אחרות המתארות את נקמתו של אורסטס, מתלווה פילאדס לאורסטס, אולם אינו אומר דבר. גרסה זו לקוחה מתוך שני מחזות, אלקטרה של סופוקלס ואלקטרה של אוריפידס. בגרסתו של אוריפידס אלקטרה היא זו שרוצחת את קליטמנסטרה לאחר שאורסטס נמלך בדעתו בנוגע לביצוע המעשה. בגרסתו של סופוקלס אורסטס עושה עצמו מת ופילאדס מחזיק בצנצנת האפר שמכילה לכאורה את שרידיו של חברו. פילאדס חזר לארץ מולדתו, אולם הוגלה על ידי אביו בעוון נטילת חלק בפשע. הוא חזר לדבוק באורסטס, ועזר לו לרקום תוכנית שתמנע את הוצאתו לפועל של גזר דינו. הם תכננו לרצוח את הלנה, אשת דודו של אורסטס – מנלאוס (מלך ספרטה), אחרי שהוכיח כי אין בו תועלת בהצלת אורסטס. אף על פי כן, ניסיונם סוכל על ידי התערבות האלים. לאחר מכן, הם לקחו את הרמיוני, ביתם של הלנה ומנלאוס (מלך ספרטה) כבת ערובה. אפולו הגיע ליישב את העניין ונתן להם הוראות, ביניהן הוראה לפילאדס לשאת לאישה את אלקטרה, אחות אורסטס. פילאדס נטל תפקיד גדול במחזה נוסף של אוריפידס, איפיגניה בטאוריס. על מנת לברוח מגזר הדין של אריניה, קיבל אורסטס הוראה מאפולו לברוח לטאוריס, לקחת את פיסלה של ארטמיס שנפל מגן העדן, ולהביא אותו לאתונה. הוא הלך לטאורוס עם פילאדס ומיד עם הגיעם, נאסר הזוג על ידי העם, שקיים את המסורת להקריב כל אדם זר לארטמיס. הכוהנת של ארטמיס, שתפקידה היה לבצע את ההקרבה, הייתה אחותו של אורסטס, איפיגניה. היא הציעה לשחרר את אורסטס אם הלה יסכים להעביר מכתב מימנה הביתה ליוון; הוא סירב ללכת, אולם הפציר בפילאדס לשאת את המכתב בעוד הוא יישאר ויועלה לקורבן. לאחר ויכוח מתוך דאגה הדדית, נכנע פילאדס לבסוף, אולם המכתב מביא להכרה בקשר המשפחתי של אח ואחות ושלוש הדמויות בורחות יחד, ולוקחות איתן את פיסלה של ארטמיס. אחרי חזרתו ליוון, לקח אורסטס פיקוד על ממלכתו של אביו במיקנה, שאליה הסתפחו גם ארגוס ולאקוניה. נאמר כי הוא מת מהכשת נחש בארקאדיה. גופו הועבר לקבורה בספרטה (שם היה נושא לפולחן), או, לפי אגדה איטלקית, לאריקיה, המקום שאליו הועבר ברומא. מדיה וקבצים בנושא פילאדס בוויקישיתוף
KLM Cityhopper

KLM Cityhopper היא חברת תעופה אזורית בהולנד המאוגדת כחברת בת של חברת התעופה ההולנדית KLM. בסיסה של החברה הוא בנמל התעופה סכיפהול והיא מפעילה טיסות ל-49 יעדים ברחבי אירופה. החברה נוסדה באפריל 1991 והחלה לפעול באותה שנה. היא נוצרה ממיזוג שתי החברות "NLM Cityhopper" ו-"Netherlines". כחלק מתוכנית הארגון החדשה של KLM הוחלט ליצור חברת תעופה אזורית והחברה התאחדה עם KLM UK בנובמבר 2002 תחת השם KLM Cityhopper. החברה נשלטת במלואה על ידי KLM ומועסקים בה 910 עובדים (נכון למרץ 2007). החברה החלה בחידוש צי המטוסים שלה, המורכב בעיקר ממטוסי פוקר, ונכון לנובמבר 2009 קלטה 9 מטוסים מדגם E-190 של חברת אמבראר הברזילאית. חלק מהיעדים הפנימיים באירופה של KLM מתופעלים גם על ידי KLM וגם על ידי KLM Cityhopper, תלוי ביום בשבוע ובמהלך השנה. לדוגמה (נכון לינואר 2009): טיסה KL1273 מסכיפהול ל-פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור בניס, צרפת מתופעלת על ידי KLM כשנהוג שעון קיץ, ו- KLM Cityhopper מתפעלת טיסה זו בשאר הימים בשנה. טיסות אחרות מתופעלות בלעדית על ידי KLM Cityhopper. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: באפריל 1994 התרחשה תאונה קטלנית בטיסה 433, שהמריאה מסכיפהול, לאחר כ-20 דקות מההמראה צוות המטוס ביצע הקפה לנחיתה בשל כשל באחד מהמנועים, כמה רגעים לפני הנחיתה, הצוות החליט לבצע הקפה נוספת, אך אז מסיבה לא ידועה איבדו שליטה והתרסקו ליד המסלול. אחד מ-3 אנשי הצוות ו-2 מ-21 הנוסעים נהרגו. מדיה וקבצים בנושא KLM Cityhopper בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של KLM Cityhopper פרטי צי המטוסים של KLM Cityhopper, באתר airfleets.net (באנגלית)
דגל קלגרי

דגל קלגרי משמש את העיר קלגרי, העיר הגדולה ביותר במחוז אלברטה שבקנדה. הדגל עוצב על ידי גווין קלארק ויוון פריץ לכבוד תחרות 100 שנה לכך שעיר. הדגל אומץ על ידי מועצת העיר בשנת 1983 כתוצאה של תחרות. הדגל מכיל כובע בוקרים מסוג "סמית'בילט", את האות הלטינית "C" ורקע אדום. הכובע נמצא בין הקצוות של האות "C" אך לא נוגע באות. סמלים אלו מייצגים את אוכלוסיית העיר. 2 פסים דקים ולבנים ממוקמים בחלקו העליון ובחלקו התחתון של הדגל. הצבעים אדום ולבן, הצבעים הרשמיים של העיר, מזכירים את הלבוש המסורתי של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, ומסמלים את רוח הכנסת האורחים ואת תנופת פיתוח העיר. דגל אלברטה גלריית דגלי קנדה דגל קלגרי, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנס המלכותי של סקוטלנד

הנס המלכותי של מלך הסקוטים הידוע גם כנס המלכותי של סקוטלנד או בשמו העממי האריה הפראי הוא דגלו ההיסטורי של מלך הסקוטים. הדגל הוא כרזה של שלט האצולה של ממלכת סקוטלנד. על פי המסורת, האריה אומץ במהלך המאה ה-12 בידי ויליאם הראשון (הידוע גם כ"ויליאם האריה") אך אין שום תיעוד לכך שהוא שימש כ"מגן הדומיניון של סקוטלנד" עד 1222 עת הוסף האריה לחותמו של בנו, אלכסנדר השני. תיעודים קדומים יותר של נס מלכותי מתארים דגל המציג דרקון אשר ידוע כי הוא שימש את דייוויד הראשון בקרב הדגלים בשנת 1138. גרסה נוספת טוענת כי סמל האצולה של סקוטלנד אומץ בידי מלקולם השלישי ב-1061. על הדגל אריה אדום זקוף, עם לשון וציפורניים כחולים, מוקף במסגרת כפולה אדומה, ופרחי אירוס. בלאזון הדגל: אור, אריה זקוף גולס חימוש ולשון אזור בתוך מסגרת כפולה פרח מנוגד-פרח גולס. לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603, הדגל שולב לתוך הנס המלכותי לשימושו של המונרך הבריטי, כאשר הוא ממוקם ברביעים הראשון והרביעי בסקוטלנד, ובשני בלבד מחוצה לה. כיום נעשה בדגל שימוש רשמי במעונות המלכותיים ארמון הולירוד וטירת בלמורל כאשר המלך אינו נוכח במקום. לנציגי הכתר, כגון השר הראשון של סקוטלנד, הלורד לוטננט וסגניהם, הלורד הגבוה של האספה של הכנסייה הסקוטית והלורד ליון יש אישור להשתמש בדגל לייצוגם. האריה הפראי משולב גם בסמל הרגימנט המלכותי הסקוטי ובסמל דוכס רות'סיי, תוארו של בנו של המונרך הסקוטי. כדגלו האישי של המונרך השימוש בדגל מוגבל ומעוגן בחקיקה של הפרלמנט הסקוטי משנת 1672. אך כיום הדגל משמש גם כדגלה הלאומי השני, הלא רשמי של סקוטלנד (בעיקר באירועי ספורט), למרות שמדובר בשימוש בלתי חוקי, חצר הלורד ליון מעולם לא הגישה תלונה על הנפתו (אריה תוקפני אדום על מגן זהב מופיע גם על סמל התאחדות הכדורגל הסקוטית והנבחרת הלאומית הסקוטית בכדורגל) סמל סקוטלנד דגל סקוטלנד הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת חצר הלורד ליון מדיה וקבצים בנושא הנס המלכותי של סקוטלנד בוויקישיתוף הנס המלכותי של סקוטלנד, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא סקוטלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארקה

אנטוניו דה אוליביירה פיליו (בפורטוגזית: Antônio de Oliveira Filho; נולד ב-5 באוקטובר 1960 בארראקוארה שבסאו פאולו, ברזיל), המוכר יותר כקארקה (Careca), הוא כדורגלן עבר ברזילאי שהתפרסם בעת ששיחק בנאפולי. קארקה החל לשחק כחלוץ בקבוצת גוארני מהעיר קמפינס שבמדינת סאו פאולו. הוא שיחק בקבוצה בין השנים 1976 עד 1982 והצטיין. 46 השערים שכבש ב-77 הופעותיו עבור הקבוצה הביאו את סאו פאולו, מהקבוצות הבכירות של ברזיל, לרכוש את כרטיסו. הוא שיחק עבור ה"טריקולור פאוליסטה" (כינוי הקבוצה) עד 1982 וביסס את מעמדו כאחד החלוצים הטובים בברזיל. במדי סאו פאולו שיחק 68 משחקים וכבש עבורה 54 שערים. ב-1987 הצטרף קארקה לנאפולי. בנאפולי שיתף קארקה פעולה עם דייגו מראדונה, שנחשב אז על ידי רבים כשחקן הטוב בעולם. שיתוף הפעולה בין השניים היה פורה והוביל את נאפולי לזכייה באליפות ובזכייה בגביע אופ"א ב-1989, כאשר הוא כובש גם במשחק הראשון וגם בגומלין בשלב הגמר מול שטוטגרט. השניים גם נהפכו לחברים קרובים וקארקה אף עקב מקרוב אחר מצב בריאותו של מראדונה כשזה אושפז בשל בעיות הסמים מהן סבל. לאחר עזיבתו של מראדונה את הקבוצה, שיתף קארקה פעולה עם ג'אנפרנקו זולה. ב-1994 עזב קארקה את נאפולי ועבר לשחק ביפן בקבוצת קאשיווה רייסול. ב-1997 חזר לשחק בברזיל עד פרישתו בשנת 1999. קארקה הופיע לראשונה במדי ברזיל ב-1982 אך החמיץ את מונדיאל 1982 בשל פציעה. הוא הצטיין במונדיאל 1986 עם 5 שערים, שני רק לגארי ליניקר שזכה בתואר מלך השערים. קארקה היה גם חלק מהסגל הברזילאי שהודח בשמינית הגמר במונדיאל 1990 על ידי ארגנטינה. מדיה וקבצים בנושא קארקה בוויקישיתוף קארקה, באתר Transfermarkt קארקה, באתר Soccerway קארקה, באתר WorldFootball.net קארקה, באתר National Football Teams קארקה, באתר FootballDatabase.eu
ליהואה

ליהואה (באנגלית: Līhu'e או Lihue) הוא יישוב באי קאואיי שבמחוז קאואיי שבמדינת הוואי שבארצות הברית. העיר היא השנייה בגודלה באי קאואיי. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 בעיר כ-5,674 איש. את העיר משרת "נמל התעופה הבינלאומי של ליהואה". בעיר גם ממוקם מרכז הקניות הגדול ביותר באי קאואיי. שטח העיר כ-18.4 קמ"ר והצפיפות בה היא כ-346.8 איש לקמ"ר. כמחצית מאנשי העיר הם ממוצא אסייתי. בעיר נמצא "הקולג' הקהילתי של קאואיי". מדיה וקבצים בנושא ליהואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליהואה (באנגלית) ליהואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הוואי ובנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המטרו האחרון

המטרו האחרון (בצרפתית: Le Dernier Métro) הוא סרט מ-1980 אשר נכתב ובוים על ידי הבמאי הצרפתי פרנסואה טריפו והשחקנים הראשיים הם קתרין דנב וז'ראר דפארדיה. ב-1981 הסרט זכה ב-10 פרסי סזאר בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (דפארדיה), השחקנית הטובה ביותר (דנב), הצילום הטוב ביותר (נסטור אלמנדרוס), הבמאי הטוב ביותר (טריפו), העריכה הטובה ביותר, הפסקול הטוב ביותר, עיצוב ההפקה הטובה ביותר, המוזיקה הטובה ביותר והתסריט הטוב ביותר. בנוסף הסרט זכה למועמדויות לסרט הזר הטוב ביותר בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר. שם הסרט נגזר מהתופעה שרווחה בזמן הכיבוש הגרמני בפריז, בה הוצגו הצגות התיאטרון בשעה מוקדמת יחסית על מנת שהצופים יספיקו לתפוס את "המטרו האחרון" לפני העוצר הלילי. הסרט מספר על במאי תיאטרון יהודי ואשתו הקתולית אשר בזמן הכיבוש הגרמני בפריז במהלך מלחמת העולם השנייה מסתירה אותו מפני הנאצים במרתף, בזמן שהיא מבצעת במקומו את תפקיד מנהל התיאטרון. מריון שטיינר וצוות השחקנים הנם בהתאם לאמירה האמריקאית הידועה, "ההצגה חייבת להמשך". כמו בסרטו המוקדם יותר של טריפו, ז'יל וג'ים, יש משולש אהבים בין שלוש הדמויות הראשיות: מריון שטיינר (דנב), בעלה לוקה (היינץ בנט) וברנאר גראנז'ה (דפארדיה), שחקן בהפקה האחרונה של התיאטרון. במאי הסרט, פרנסואה טריפו, אמר כי שנים רבות לפני יצירת הסרט ידע כי יום אחד יצור סרט שיעסוק בתקופה בה פריז הייתה תחת השלטון הנאצי, תקופה אותה חווה כילד בפריז, אך רק בשנות ה-70 הציבוריות הצרפתית החלה לעסוק בנושאים אלו. הוא בחר למקם את העלילה בתחום התיאטרון בפריז מאחר שהכיר אותו היטב. טריפו ציין כי אמנם עלילתו המרכזית של הסרט היא בדיונית, אך סצינות מסוימות מבוססות על אירועים אמיתיים וזכרונותיהם של דמויות מתחום התיאטרון הצרפתי. לדוגמה, התגרה בין השחקן גראנז'ה (בגילומו של דפארדייה) למבקר התיאטרון הפרו-נאצי דאקסיה (בגילומו של ז'אן-לואי רישאר). סצנה זו מבוססת על עימות שהיה בין השחקן ז'אן מארה ובין מבקר התיאטרון אלן לוברו (צר') שעבד בעיתון "Je suis partout" (אנ'). קתרין דנב - מריון שטיינר ז'ראר דפארדיה - ברנאר גראנז'ה ז'אן פוארה - ז'אן-לופ קוטאן אנדראה פרול - ארלט גיום מוריס ריש - ריימון ברוסייה היינץ בנט - לוקה שטיינר "המטרו האחרון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המטרו האחרון", באתר נטפליקס "המטרו האחרון", באתר AllMovie (באנגלית) "המטרו האחרון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המטרו האחרון", באתר אידיבי "המטרו האחרון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, אה, איזה כיבוש נחמד!, דבר, 26 בדצמבר 1980 אורי קליין, אה, איזה כיבוש נחמד!, דבר, 26 בדצמבר 1980 ראיון של פרנסואה טריפו, עם מני פאר, בתוכנית שעה טובה בטלוויזיה הישראלית, דצמבר 1980
מוזיאון התנ"ך

האם התכוונתם ל... מוזיאון התנ"ך (אמסטרדם) – מוזיאון הממוקם בסמוך להרנחראכט באמסטרדם שבהולנד מוזיאון התנ"ך (וושינגטון) – מוזיאון בהקמה בעיר וושינגטון די. סי. בארצות הברית מוזיאון התנ"ך (צפת) – מוזיאון הממוקם בצפת בית התנ"ך – היה מוזיאון שפעל בבית דיזנגוף בתל אביב המכון האפיפיורי למקרא – הממוקם בירושלים מוזיאון ארצות המקרא – הממוקם בסמוך למוזיאון ישראל שבירושלים
סטישהוביט

סְטִישהוֹבִיט (Stishovite) הוא פולימורף של סיליקה (SiO2) הנוצר כאשר מופעל לחץ גבוה מאוד (מעל ל-10 ג'יגהפסקל) וחום גבוה (מעל ל-1200ºC) על המינרל קוורץ. סטישהוביט נוצר לראשונה במעבדה על ידי סרגיי מיכאילוביץ' סטישוב (רו') (Сергей Михайлович Стишов) ב-1961. ב-1962 גילה אדוארד צ'או (אנ') (Edward Ching-Te Chao) סטישהוביט שנוצר בצורה טבעית במכתש ברינגר. המינרל קרוי על שמו של סרגיי סטישוב (נולד ב-12 בדצמבר 1937), קריסטלוגרף רוסי מהמכון לקריסטלוגרפיה באקדמיה למדעים במוסקבה, שיחד עם סבטלנה פופובה יצר ב-1961 לראשונה את המינרל במעבדה. את השם טבע לכבודו אדוארד צ'או שגילה את המינרל לראשונה בטבע. סטישהוביט נוצר בצורה טבעית, אך ורק בסלעים מכילי קוורץ שהופעל עליהם לחץ גבוה מאוד וכאלה מצויים אך ורק סביב מכתש שנוצר מפגיעה של מטאוריט במהירות גבוהה, ולכן הימצאות סטישהוביט מהווה הוכחה לפגיעת מטאוריט. יחידת המבנה הבסיסית של הסטישהוביט היא אוקטהדרון (תמניון) של SiO6. האוקטהדרונים מחוברים בשרשרות מקבילות, כאשר האוקטהדרונים מחוברים כך ש"קצותיהם" פונים לצדדים וקצוות אלו משותפים לשרשרות הסמוכות. מבנה זה דחוס יותר מהמבנים הנפוצים של קבוצת הקוורץ (קוורץ, טרידימיט, קריסטובליט וקואסיט) שהמינרלים החברים בה בעלי הרכב כימי זהה לסטישהוביט, ולכן משקלו הסגולי של הסטישהוביט גבוה משל חברי קבוצת הקוורץ. מבנה הגביש של סטישהוביט הוא טטרגונלי והוא דומה למבנה הגביש של תחמוצת הטיטניום (TiO2) - המינרל רוטיל, ולכן נהוג לשייך את הסטישהוביט לקבוצת הרוטיל. זו גם הסיבה שנהוג לסווג את הסטישהוביט כתחמוצת ולא כסיליקט. סטישהוביט נחשב כתחמוצת בעל הקשיות הגדולה ביותר, עד שנתגלה שתת-תחמוצת הבורון (B6O ) קשה יותר. המבנה של הסטישהוביט הוא מטאסטבילי. מתחת ל-300ºC המינרל יתפרק בסופו של דבר בחזרה לקוורץ תוך כדי גידול קבוע בנפח, אלא שמעבר הפאזה הוא איטי מאוד בטמפרטורות הנמוכות של פני כדור הארץ, משום ששבירת הקשרים הנדרשת כדי להמיר סטישהוביט לקוורץ דורשת אנרגיית שפעול ניכרת ויכולה לארוך אלפי שנים. מבחינת תכונותיו האופטיות, הסטישהוביט הוא חד-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.81. מקדם שבירה זה גבוה יותר ממקדמי השבירה של המינרלים החברים בקבוצת הקוורץ ומוסבר גם הוא במבנה הדחוס יותר. חשיבותו העיקרית של הסטישהוביט היא בתחום הפטרולוגיה. משום שהוא מתגבש בלחץ גבוה מאוד ניתן להסיק כי סביבת היווצרות של הסלע היא תוצאה של פגיעת מטאוריט. מקומות בהם ניתן למצוא סטישהוביט כוללים את מכתש המטאור (מכתש ברינגר - Barringer Crater) בווינסלו (אנ') (Winslow), במחוז קוקונינו (Coconino) שבמדינת אריזונה (שם נתגלה המינרל לראשונה בטבע), בגבול קרטיקון-שלישון (אנ') ברטון (אנ') (Raton) במחוז קולפקס (אנ') (Colfax) במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית; במכתש נורדלינגר ריס (אנ') (Nördlinger Ries) בבווריה שבגרמניה; במכתש פרדפורט בדרום אפריקה; במכתש טרנובקה (אנ') שליד קריבוי רוג באוקראינה; ובמכתש אגם לונר (אנ') במדינת מהאראשטרה בהודו. טרידימיט קריסטובליט קואסיט מדיה וקבצים בנושא סטישהוביט בוויקישיתוף סטישהוביט באתר Mineral galleries סטישהוביט באתר webmineral סטישהוביט באתר Mindat סטישהוביט באתר Minerals.Net סטישהוביט בפרויקט rruf מקור הסטישהוביט בהתנגשות מטאוריט סטישהוביט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתון זה המופיע בוויקיפדיה האנגלית והאיטלקית שונה מזה המופיע בגרמנית והצרפתית (9-8.5) ומאתרי המינרלים המופיעים בקישורים החיצוניים (בדרך כלל 8-7.5 ואפילו 6.5) לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם

המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם (בהולנדית: Amsterdams Historisch Museum) הוא מוזיאון הממוקם במרכז אמסטרדם והמתאר את ההיסטוריה של העיר אמסטרדם מאז הקמתה ועד ימינו. מאז שנת 1975 ממוקם המוזיאון בבית היתומים העירוני הישן בין רחוב קאלוור (Kalverstraat) וה-Nieuwezijds Voorburgwal. המוזיאון ממוקם בחדרי בית היתומים העירוני שנוסד בשנת 1520 ברחוב קאלוור. בשנת 1579 עבר המוסד למבנה מנזר שעמד במקום בו עומד המוזיאון הנוכחי. באמצע המאה ה-17 נבנה מתחם חדש עבור בית היתומים, שנותר עד ימינו. חדרי הנהלה של בית היתומים בהם נפגש חבר הנאמנים של בית היתומים בין השנים 1634–1960 נותרו עד ימינו, ובעת הפיכת המבנה למוזיאון שומרו חדרים אלה ושוחזרה תיקרתם המצוירת מהמאה ה-17. ריהוט החדר והתמונות על קירותיו שוחזרו באופן מדויק למצב בו היו בשנת 1879. בין אוספי המוזיאון מוצגים פרטי ריהוט היסטוריים, שלטי חנויות, דגמים של העיר של מבנים בעיר וכן תצלומים וציורים מתקופות שונות. בין המוצגים ניתן למנות "מכונית לבנה" - מכונית ידידותית לסביבה מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, שחזור של בית קפה משכונת יורדאן וכן גלריה המוקדשת לציורים של משמר העיר (מהם ניתן להבין מדוע "משמר הלילה" של רמברנדט המוצג ברייקסמוזיאום עורר תרעומת על ידי מזמיני התמונה שציפו ליצירות כגון אלה המוצגות במוזיאון). מדיה וקבצים בנושא המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם, סרטונים בערוץ היוטיוב
קרלי ראסל

קרלי ראסל (באנגלית: Curley Russell;‏ 19 במרץ 1917 - 3 ביולי 1986) היה נגן קונטרבס ג'אז אמריקאי אשר נודע בייחוד בשל נגינתו בתקופת הבי בופ וכן ההארד בופ. ראסל אמנם לא היה מוביל משמעותי במיוחד, אך הופיע כנגן הבס של עשרות מהאלבומים החשובים ביותר בתקופת הבי בופ. הוא היה מבוקש מאוד בתקופה הזו בין השאר בשל יכולתו לנגן במפעמים גבוהים מאד. ראסל החל בנגינת הטרומבון אך במהרה החליפו בקונטרה בס. הוא החל לנגן באופן מקצועי בגיל 18. בשנת 1943 החל להקליט עם התזמורת של בני קרטר. בשנת 1944 הוא הצטרף ללהקה של דיזי גילספי והחל בתקופה זו היה בתנופה אדירה והקליט עם כל הנגנים הנחשבים ביותר של הבי בופ. בין המוזיקאים איתם ניגן ראסל ניתן למנות את: ארט בלייקי (באחד ההרכבים המקוריים שמהם צמחו שליחי הג'אז של בלייקי), קליפורד בראון, מיילס דייוויס, סטן גץ, טאד דמרון, ג'וני גריפין, צ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק, באד פאוול, דיזי גילספי, קולמן הוקינס והוראס סילבר. ראסל עבר בהדרגה מהג'אז לבלוז ולרית'ם אנד בלוז עד שעזב את תעשיית המוזיקה בסוף שנות החמישים. על פי היסטוריון הג'אז פיל סצ'אפ סטנדרט הבופ "דונה לי", שהוא וריאציה על "Back Home Again in Indiana", נכתב למעשה לביתו של קרלי ראסל. מדיה וקבצים בנושא קרלי ראסל בוויקישיתוף קרלי ראסל, באתר AllMusic (באנגלית) קרלי ראסל, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרלי ראסל, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קויאוויה

קוּיַאווֵֵה (בפולנית: Kujawy; בגרמנית: Kujawien) הוא מחוז היסטורי בפולין, השונה באופיו משאר פולין לאור השפעת הכובשים. המחוז השתרע בין נהר הוויסלה ממזרח, נהר נוטק ממערב ומצפון ונהר קרובקה מדרום. המחוז שוכן מערבית למזוביה ומזרחית לפומרניה, ומהווה את חלקו הצפוני של גליל "פולין הגדולה". מיקומו האסטרטגי בין פולין לגרמניה הפך אותו לכר פורה לכיבושים צבאיים, שאירעו בו בתדירות גבוהה במיוחד. במאה ה-13 הפך קויאוויה לדוכסות עצמאית, לאחר שנים של החלפת ריבוניות בין שליטים זרים משני עברי הגבול, אך נכבש שוב במאה ה-14. במהלך המאה ה-17 החלו מתיישבים באזור קולוניסטים מאזור הולנד: הן הולנדים והן פריזים (אנשי פריזלנד). בחלוקת פולין ב-1772 חלקו הצפוני של המחוז סופח לממלכת פרוסיה, ויתרת השטח סופחה גם היא לפרוסיה לאחר 20 שנה. ב-1918 הפך קויאווה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה, ובמלחמת העולם השנייה נכבש השטח על ידי גרמניה הנאצית, והוחזר לפולנים בסוף המלחמה. מאז 1999 הפך השטח לחלק ממחוז קויאוויה-פומרניה של פולין. בירת המחוז ההיסטורי הייתה אינוורצלאב. מדיה וקבצים בנושא קויאוויה בוויקישיתוף קויאוויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של פולין ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרל סיטי

פרל סיטי (באנגלית: Pearl City) היא עיר באי אוהאו שבמחוז הונולולו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמצא כי בעיר יש כ-30,976. העיר ממוקמת מצפון לפרל הארבור. שטחה הכולל של העיר הוא כ-15.0 קמ"ר. המיקוד של העיר הוא 96782. העיר נמצאת בממוצע בגובה של 27 מטר מעל פני הים והצפיפות בעיר כ-2,399.8 לקמ"ר. במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמצא גם כי בעיר יש 17.24% של לבנים, 2.71% אפרו אמריקאים, 53.42% אסיאתים והשאר מאוכלוסיות אחרות. מדיה וקבצים בנושא פרל סיטי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הוואי ובנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.