laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Grand Funk Railroad

Grand Funk Railroad (גראנד פאנק ריילרוד) היא להקת רוק ופאנק אמריקנית שמכרה יותר מ-25 מיליון עותקים מאלבומיה. הלהקה הגיעה לשיאה באמצע שנות השבעים עם הלהיט "We're An American Band" שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד. הלהקה הוקמה בשנת 1969 על ידי מארק פרנר ודון ברוור מהלהקה "טרי נייט אנד דה פאק" בפלינט שבמישיגן. טרי נייט הפך למנהל הלהקה והגה את שם הלהקה, על שם מסילת הברזל שעוברת במישיגן, אינדיאנה, אילינוי ואוהיו (Grand Trunk Western Railroad), בשילוב עם המילה פאנק, אחד הז'אנרים שאפיינו את הלהקה. הלהקה הופיעה לראשונה בפסטיבל אטלנטה ב-1969 ואז חתמו חבריה על חוזה עם קפיטול רקורדס. באוגוסט הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה, "On Time", שזכה להצלחה רבה. הסינגל הראשון, "מכונת זמן", שיר הנושא, הגיע למקום ה-47 במצעד בילבורד. האלבום הבא של הלהקה, שיצא בדצמבר 1970, ונקרא "Grand Funk Railroad", ידוע בכינויו "האלבום האדום". באותה שנה הם מכרו אלבומים רבים והפכו ללהקה חשובה בארצות הברית. באלבום הבא של הלהקה, Closer To Home, שיצא ב-1970, נכלל אחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה, "I'm Your Captain", שהגיע למקום ה-22 בבילבורד. האלבומים הבאים של הלהקה: Survival, E Pluribus Funk ו-Phoenix היו גם מוצלחים. נייט ניסה לקדם את מכירותיו של האלבום Closer To Home ושילם מאה אלף דולר על תליית פוסטר של האלבום במדיסון סקוור. לאחר מכן הלהקה פיטרה את נייט. באמצע 1972 קיצרה הלהקה את שמה ל-Grand Funk. הם החליטו לצרף קלידן, וביקשו גם מהגיטריסט האנגלי פיטר פרמפטון שיצטרף אליהם, אך הוא סירב. באלבום Phoenix הלהקה חזרה לשורשים שלה, של רית'ם אנד בלוז. בעזרת המפיק טוד ראנדגרן, נוצרו שני שיריה המוצלחים ביותר: We're An American Band ו-The Loco-Motion. שני השירים הגיעו למקום ראשון בבילבורד. We're An American Band מ-1973 ו-Shinin' On מ-1974 נחשבים למוצלחים ביותר של הלהקה. הלהקה החליפה מפיק ולקחה את ג'ימי איינר ב-1975 וחזרו לשם הרגיל והמלא שלהם. הלהקה הוציאה את האלבום "All the Girls in the World Beware!!!", שעל עטיפתו תמונות של ארנולד שוורצנגר ובובי קולומבו כשעל ראשיהם מולבשים ראשיהם של חברי הלהקה. מאוחר יותר הם יצאו לסיבוב הופעות מצליח של האלבום שנקרא "Caught In the Act". באלבום היו שני להיטים שהגיעו למקום גבוהים במצעדים: "Some Kind Of Wonderful" ו-"Bad Time". ב-1976 הקליטה הלהקה את האלבום Born To Die, שהוא אחד לפני האחרון שלה. באותה שנה הלהקה שיתפה פעולה עם המוזיקאי פרנק זאפה, שחידש את הרוחות בלהקה. אחרי שסיימה להקליט את Good Singin', Good Playin', שהיה אלבומה האחרון, התפרקה הלהקה ב-1976, חזרה ב-1981 אך התפרקה שנית לאחר שנתיים, הלהקה חזרה שנית ב-1996 וקיימת עד היום. מדיה וקבצים בנושא Grand Funk Railroad בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Grand Funk Railroad (באנגלית) Grand Funk Railroad, ברשת החברתית פייסבוק Grand Funk Railroad, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Grand Funk Railroad, סרטונים בערוץ היוטיוב Grand Funk Railroad, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר ספוטיפיי Grand Funk Railroad, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר Last.fm (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר AllMusic (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר MusicBrainz (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר דיזר Grand Funk Railroad, באתר Discogs (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר Songkick (באנגלית) Grand Funk Railroad, באתר Genius Grand Funk Railroad, באתר SecondHandSongs Grand Funk Railroad, באתר בילבורד (באנגלית)
גריגורי סוקולוב

גריגורי ליפמנוביץ סוקולוב (ברוסית: Григо́рий Ли́пманович Соколо́в; נולד ב-18 באפריל 1950 בלנינגרד) הוא פסנתרן יהודי-רוסי, פרופסור בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג. סוקולוב התחיל את לימודי המוזיקה בגיל 5 ובגיל 7 התקבל לבית ספר למוזיקה לילדים מחוננים בחסות קונסרבטוריון סנקט פטרבורג. למד אצל ליאה איליניצ'נה זליחמן. ב-1973 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון אצל מויסיי יאקובלביץ' חלפין. הופיע ברסיטל ראשון בגיל 12 ובגיל 16 זכה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית על שם צ'ייקובסקי (1966). מאז מופיע בכל העולם, כ-80 הופעות בשנה, בעיקר באירופה. הוא מעדיף להופיע כסולן אך לפעמים מופיע גם עם תזמורת. נחשב לאחד הפסנתרנים הטובים בעולם. נגינתו של סוקולוב מתאפיינת בווירטואוזיות, אינדיבידואליות ואינטרפרטציות מעמיקות. לעיתים רחוקות מוציא תקליטים, בעיקר מהופעות חיות. מדיה וקבצים בנושא גריגורי סוקולוב בוויקישיתוף גריגורי סוקולוב, באתר ספוטיפיי גריגורי סוקולוב, באתר AllMusic (באנגלית) גריגורי סוקולוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) גריגורי סוקולוב, באתר דיזר גריגורי סוקולוב, באתר Discogs (באנגלית) גריגורי סוקולוב, באתר Songkick (באנגלית) גריגורי סוקולוב, באתר AMC Artist Management Company אתר לא רשמי של גריגורי סוקולוב
עולמו של ויין

עולמו של ויין (באנגלית: Wayne's World) הוא סרט אמריקאי משנת 1992 בבימויה של פנלופה ספיריס, בכיכובם של מייק מאיירס ודיינה קארווי. הסרט הוא הראשון מבין צמד סרטי קומדיה אשר הפכו לסרטי פולחן בתחילת שנות ה-90. ויין קמפבל (מייק מאיירס) וגארת' אלגאר (דיינה קארווי) הם שני חברים טובים אשר אוהבים לבלות את זמנם הפנוי בהוקי-רחוב, בנגינה בגיטרה, בישיבה בחנות הדונאטס המקומית, ובניסיונות לחמוק מחברתו לשעבר של ויין. השניים כותבים ומנחים תוכנית טלוויזיה לצעירים בערוץ הכבלים המקומי - עולמו של ויין. בנג'מין קיין (רוב לאו) הוא מפיק טלוויזיה ואיש עסקים שמעוניין לקנות את התוכנית ומצליח לפתות את ויין וגארת'. התוכנית, בהפקה החדשה, משנה את פניה על מנת להפוך אותה לקורצת יותר למפרסמים פוטנציאלים, אך הצמד המטורף אינו מתיישר עם הציפיות. במהלך הסרט, מתאהב ויין בקסנדרה (טיה קררה), ובנג'מין מנסה לפגוע גם במערכת היחסים ביניהם. לסרט שלוש סיומות שונות אשר ויין מתנגד לשתי הראשונות ומשנה אותן בעזרת "סיום הסקובי-דו". בסיום הראשון והשני של הסרט, הסוף הוא "עצוב", ויין מפסיד, ובנג'מין זוכה בכל. בסיום השלישי, הסוף הוא "מגה-שמח", שבו, בנוסף לכל הדברים המשמחים שניתן לתאר, מתגלה גם שבנג'מין הוא בעצם זקן מרושע בתחפושת. מקורן של חלק מדמויות הסרט בסדרת הטלוויזיה סאטרדיי נייט לייב, לאחר שיצא הסרט לאקרנים הוא זכה לאהדה רבה על תיאוריו את הדור הצעיר של סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. אחת הסצנות המפורסמות כוללת את חבורתו של ויין שרה את "רפסודיה בוהמית" של להקת קווין, ומיטיבה לתאר את רוח השטות שבסרט. מעט יותר משנה לאחר הקרנת הבכורה של "עולמו של ויין" יצא לבתי הקולנוע סרט ההמשך, "עולמו של ויין 2". מדיה וקבצים בנושא עולמו של ויין בוויקישיתוף "עולמו של ויין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עולמו של ויין", באתר נטפליקס "עולמו של ויין", באתר AllMovie (באנגלית) "עולמו של ויין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עולמו של ויין", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עולמו של ויין", באתר Metacritic (באנגלית) "עולמו של ויין", באתר אידיבי "עולמו של ויין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט‏, "עולמו של וויין": המילון השלם של הסרט לרגל 20 שנה לצאתו, באתר וואלה, 10 בפברואר 2012 מתן שרון, אקסלנט: 20 שנה אחרי, "עולמו של וויין" עדיין עובד, באתר nrg‏, 13 בפברואר 2012
עט נובע

עט נובע (באנגלית: Fountain pen) הוא עט בעל ציפורן מתכת ומיכל דיו מימית. העט שואבת את הדיו מהמיכל והסימנים שמתווה הציפורן על הנייר נגרמים הודות לגרביטציה ולכח הנימיות. את המיכל ניתן למלא באמצעות טפי, מזרק או מנגנון שאיבה פנימי דרך הציפורן, היוצר תת לחץ. יש גם עטים עם מחסניות דיו. לעטים נובעים יכול להיות ערך כספי רב. יש אספנים המוכנים לשלם עשרות אלפי שקלים עבור עט נובע ממהדורה מיוחדת. מסופר כי העט הנובע הראשון יוצר לבקשת הח'ליפה אבו תמים מעד אל-מועיז ששלט במצרים במאה העשירית, וביקש עט שלא ילכלך. יש הוכחות כי לאונרדו דה וינצ'י השתמש בעט נובע, אך אף עט מתקופתו לא נמצא. הכתב שלו החזיק מעמד, בניגוד לכתוב באמצעות טבילת נוצה בקסת, הדוהה לאורך הכתיבה, עד הטבילה מחודשת בקסת. פיתוח העטים הנובעים היה איטי כי לא הבינו את תפקיד האוויר בפעולת העט. בראשיתה הייתה הדיו עתירת גושים ובלתי יציבה. יצור מסחרי של עטים נובעים החל במאה ה-19. מאז הוזלו העטים ושווקו ברחבי העולם, תורמים לתפוצתן של אוריינות והשכלה. מדיה וקבצים בנושא עט נובע בוויקישיתוף אורי אורלנד, העט החדשה: הסיפור ההיסטורי המרתק שלא הכרתם על העט הנובע, באתר "פורבס ישראל", 9 בפברואר 2017
פרנצ'סקו ג'מיניאני

פרנצ'סקו ג'מיניאני (באיטלקית: Francesco Geminiani; ‏5 בדצמבר 1687 - 17 בספטמבר 1762) היה כנר, מלחין ותאורטיקן מוזיקה איטלקי. ג'מיניאני נולד בלוקה. הוא למד מוזיקה אצל אלסנדרו סקרלטי וכינור אצל קרלו אמברוג'ו לונאטי במילאנו ואחריו אצל ארכאנג'לו קורלי. משנת 1711 עמד בראש תזמורת האופרה בנאפולי, כמנצח התזמורת והכנר הראשי שלה, מעמד שסיפק לו הזדמנויות רבות לבוא במגע עם אלסנדרו סקרלטי. ב-1714 מצויד במוניטין של כנר וירטואוז, הגיע ללונדון, שם נפרשה עליו חסותו המיוחדת של ויליאם קאפל, הרוזן השלישי מאסקס, שהיה לפטרונו הקבוע. ב-1715 ניגן קונצ'רטי לכינור, עם הנדל על הקלוויכורד, בחצר ג'ורג' הראשון. ג'מיניאני השתכר למחייתו בהוראה ובכתיבת מוזיקה וניסה לספק את תשוקתו לאספנות במסחר באמנות, לא תמיד בהצלחה. אחרי שביקר בפריז והתגורר שם זמן מה, חזר לאנגליה בשנת 1755. ב-1761, באחד ממסעותיו לדבלין, גנב ממנו משרת כתב יד של יצירה, שעל חיבורה שקד זמן רב. הסברה אומרת, שצערו על האובדן הזה החיש את מותו. נראה, שג'מיניאני היה כנר מן המעלה הראשונה. תלמידיו האיטלקים כינוהו, על פי השמועה, "איל פוריבונדו", "המטורף", בגלל מקצביו עתירי הרגש והנלהבים. הוא ידוע בעיקר בשלוש סדרות של קונצ'רטי גרוסי, אופוס 2, אופוס 3 ואופוס 7 שלו (בסך הכול כתב 42 קונצ'רטי), המציגים את הויולה כאחת מקבוצת הקונצ'רטינו של הסולנים, מה שעושה אותם, ביסודו של דבר, לקונצ'רטי לרביעיית מיתרים. היצירות האלה קונטרפונקטיות עד תוך-תוכן וזאת כדי לרצות את הקהל הלונדוני, ששימר עדיין את אהבתו לקורלי, לעומת הסטיל גאלאנט, סגנון שאינו מקפיד על מספר הקולות, שהיה אופנתי ביבשת אירופה בתקופת חיבורן. ג'מיניאני גם עיבד מחדש קבוצה של טריו סונאטות של מורו קורלי לקונצ'רטי גרוסי. "אמנות הנגינה בכינור" יצא לאור בלונדון (1751) והוא הסיכום הנודע ביותר לשיטה האיטלקית של נגינה בכינור במאה ה-18 ומקור יקר-ערך לחקר נוהגי הביצוע בשלהי תקופת הבארוק, הכולל מידע מפורט על ויבראטו, טרילים ושאר טכניקות כנריות. Guida harmonica שלו (בסביבות 1752, עם תוספת בשנת 1756) הוא מחקר יוצא דופן ביותר בהרמוניה לשלהי הבארוק, המשמש כעין אנציקלופדיה של תבניות בסו קונטינואו ובניית הרמוניות עליהן. בסך הכול יש 2236 תבניות ובסוף כל תבנית מופיע מספר עמוד כהפניה לתבנית הבאה הפוטנציאלית; מכאן, שמלחין מתלמד המעיין בספר יכול לקבל מושג על כל האפשרויות הפתוחות לפניו אחרי כל קו קצר של בס נתון. מיצירותיו: מספר יצירות לכינור סולו ללא ליווי 12 סונטות לכינור ולקונטינואו (אופוס 1, 1730 ו 1739) 12 סונטות לכינור ולקונטינואו אופוס 4 6 סונטות לצ'לו ולקונטינואו, אופוס 5. את אופוס 5 הוא הוציא לאור גם בעיבוד לכינור. שלוש סדרות של קונצ'רטי לכינור "אמנות הליווי בצ'מבלו", עוגב וכו' (1754) תרגילים לצ'מבלו "אמנות הנגינה בגיטרה" (1760) מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו ג'מיניאני בוויקישיתוף פרנצ'סקו ג'מיניאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנצ'סקו ג'מיניאני, באתר AllMusic (באנגלית) פרנצ'סקו ג'מיניאני, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנצ'סקו ג'מיניאני, באתר Discogs (באנגלית) פרנצ'סקו ג'מיניאני, באתר Songkick (באנגלית) "חיי פרנצ'סקו ג'מיניאני" פרנצ'סקו ג'מיניאני: "אמנות הנגינה בכינור" פרנצ'סקו ג'מיניאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנצ'סקו ג'מיניאני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עט כדורי

עט כדורי הוא עט שבקצהו קבוע כדור זעיר שקוטרו נע בין חצי מילימטר ל-1.2 מילימטר. הכדור עצמו עשוי מפלדה, פליז, טונגסטן קרביד או חומר עמיד וקשיח אחר. את מרכז הכדור חובק חרוט מתכת שאליו מחוברת צינורית המכילה דיו צמיגי. תנועת הכדור חופשית וכתוצאה מהחיכוך שלו בפני הנייר הוא מסתובב ומורח שכבת דיו על פני הנייר מהצד האחד ונרטב בדיו מהצד הנגדי הפונה אל צינורית הדיו. קיימים עטים כדוריים שבהם דיו סמיך ועטים בעלי דיו נוזלי יותר בעלי "חוד מחט" או "roller ball". יתרונותיו של העט הכדורי הם מחירו הזול, משך עבודה ארוך מאוד (עד כ-5,000 מטר קו רציף), אמינות פעולה (אינו נוזל בתנאי טמפרטורה רגילים), אחידות בכתיבה גם לקראת סוף חיי העט ומהירות ייבוש גבוהה. הפטנט הראשון על עט כדורי נרשם ב-30 באוקטובר 1888 על שמו של ג'ון לאוד (Loud), מעבד עורות אמריקני, שניסה ליצור מכשיר כתיבה שיוכל לרשום על מוצרי העור שלו, דבר שהעט הנובע של תקופתו לא יכול היה לעשות. על אף שאכן ניתן היה לכתוב עם העט הכדורי על עור, הרישום היה גס מדי וההמצאה לא הצליחה מסחרית. המצאת העט הכדורי קשורה לממציאו ההונגרי-יהודי לאסלו יוז'ף בירו בשנת 1938 והפך להצלחה לאחר שנות ה-40 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא עט כדורי בוויקישיתוף ההיסטוריה של העט הכדורי באתר https://web.archive.org/web/20110607152003/http://www.ideafinder.com/ (באנגלית) The cheap pen that changed writing forever - מאתר ה-BBC
ויזנה

ויזנה (בפולנית: Wizna) היא עיירה בפולין בנפת לומז'ה במחוז ביאליסטוק. העיירה ויזנה שוכנת על הגדה המערבית של הנהר נארב, מדרום לשפך הנהר בייבז'ה, כ-21 ק"מ מזרחית ללומז'ה. העיירה נזכרת לראשונה במקורות בשנת 1113. לא ברור מתי החלו יהודים להתיישב בעיירה. רוב האוכלוסייה היהודית חייתה סביב ה"רינק" (כיכר השוק) וברחובות הסמוכים. מספר קטן של יהודים חיו בכפרי הסביבה. בשנת 1765 חיו בוויזנה כ-16 משפחות יהודיות (כ-75 נפשות). בשנת 1857 חיו בוויזנה 492 יהודים מתוך כלל האוכלוסייה שמנתה 1861. בשנת 1921 מנו היהודים 714 נפשות מתוך 2,670 תושבים. היהודים עסקו במסחר זעיר, במלאכה ובמתן שירותים. בעיירה פעל בנק יהודי קואופרטיבי. בכפר ויטקובו, הצמוד לצפונה של ויזנה על גדות הנהר נארב, חיו משפחות של יהודים שעסקו בחקלאות ובדייג. ידוע שאחת מהמשפחות היהודיות בוויטקובו, משפחת גוסטקובסקי, אף הפעילה מעבורת על נהר הנארב במאה השנים שקדמו להקמת הגשר על הדרך שהובילה מלומז'ה לביאליסטוק. הסופר אורקה נחלניק, בעברו איש העולם התחתון היהודי, נולד וגדל בוויזנה למשפחת פרברוביץ' האמידה והמכובדת שסחרה בתבואות ובדגנים והפעילה טחנת קמח. ספריו וסיפוריו של אורקה נחלניק ראו אור במספר שפות וחלקם אף הומחזו והתפרסמו כסיפורים בהמשכים בעיתונות יידית בפולין ובארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנות העשרים של המאה ה-20 פעלו בוויזנה מפלגות ציוניות, נפתח בית הספר העברי "תרבות" ופעלו בה תנועות נוער ציוניות: השומר הצעיר והחלוץ. יהודים מויזנה היגרו לארצות הברית וארצות הגירה אחרות במאה ה-19, לפני מלחמת העולם הראשונה ואחריה. קבוצות של חניכי תנועות הנוער הציוניות עלו לארץ ישראל בשנים שבין מלחמות העולם והצטרפו לגרעינים שהקימו את הקיבוצים רמת הכובש, יגור, גבעת השלושה, כפר מנחם, עברון וגבת. כמו כן התיישבו יוצאי ויזנה בראשון לציון, תל אביב, חיפה, ירושלים, כפר סבא, כפר סירקין, קריית חיים, פתח-תקוה, רמת גן, חולון, גני הדר, רמת צבי, תל מונד, נהריה ועוד. בקרבות בין ברית המועצות וגרמניה בשנת 1941 הופגזה ויזנה ורוב הבתים בסביבות הרינק נהרסו. בסוף חודש יוני 1941 נרצחו בוויזנה 15 יהודים, ובראשית חודש יולי נרצחה קבוצה שנייה של 15 יהודים. ביולי 1941 גורשו רוב היהודים מוויזנה לעיירה ידוובנה הסמוכה ומיעוטם לגטו לומז'ה. כ-200 מיהודי ויזנה וכ-1,400 מיהודי ידוובנה נספו באסם תבואה שהוצת על ידי פולנים תושבי ידוובנה. הרצח מתועד לפרטיו על ידי יאן תומאש גרוס בספרו "שכנים: השמדתה של הקהילה היהודית בידוובנה שבפולין", שהתפרסם לראשונה בפולנית בשנת 2000 ולאחר מכן תורגם לאנגלית ולעברית. מדיה וקבצים בנושא ויזנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויזנה האתר של העיירה ויזנה ויזנה ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין "ויזנה", באתר השטעטל הווירטואלי ויזנה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
בייב

בייב (באנגלית: Babe) הוא סרט דרמה אוסטרלי-אמריקאי משנת 1995 בבימויו של כריס נונן. רוב הדמויות בסרט הן חיות אשר מדובבות על ידי שחקנים, ובשל כך נתפס לעיתים כסרט משפחתי. הסרט צולם ברוברטסאן, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. בייב הוא חזיר שנולד בדיר תעשייתי גדול, ונלקח באישון לילה מאחיו ומגורלו המיידי להפוך לבשר למאכל. בייב מגיע ליריד כפרי ומוצע כפרס לאדם שינחש את משקלו. האיכר ארתור הוגט (ג'יימס קרומוול) מחליט לנסות וזוכה בחזיר. בייב נלקח אל החווה המשפחתית, ואשתו של הוגט מחליטה מיד שהחזיר מיועד לשחיטה עתידית. בחווה, בייב מתחבר עם פרדיננד הברווז שלא מוכן גם הוא להשלים עם גורלו כמאכל אנושי עתידי, ומנסה ליצור משמעות לנוכחותו בחווה על ידי הקדמת התרנגול בהשכמת הבוקר. בייב מכיר גם את פלי, כלבת הרועים שלוקחת אותו תחת חסותה ומלמדת אותו את סודות עבודתם של כלבי הרועים, למורת רוחו של בן זוגה רקס. בייב מגלה גבורה בהצלת חלק מהכבשים מגנבה ומתיידד גם איתן, ובעזרת אישיותו התמימה והנעימה הוא מצליח לעשות את עבודת כלבי הרועים. הוגט, שמבחין בהדרגה ביכולתיו של החזיר, מתחיל לחבב את האורח החדש. בזמן שאשתו לא נמצאת הוא מחליט לרשום את בייב לתחרות כלבי רועים גדולה מבלי שהוא מציין שהמשתתף הוא חזיר. בתחרות בייב נתקל בתחילה בקשיים לשכנע את הכבשים לעשות כרצונו אף על פי שאינן מכירות אותו, אך בעזרת רקס ובעזרת הכבשים מהבית הוא מצליח לעמוד במשימה בצורה מושלמת אל מול הקהל הנדהם. בסוף הסרט, הוגט רק מפטיר את המשפט הידוע: "That will do pig, that will do" - "זה יספיק חזיר, זה יספיק." הסרט מציג סיפור על מי שמחליט בלי משים, לשנות את הקו הידוע של חייו. בייב בתמימותו מאמין כמעט בכולם - למשל מאמין בבני האדם אף על פי שכולם אומרים לו שהם רק רוצים לשחוט אותו, בכבשים אף על פי שאומרים לו שהן טיפשות, ובכלבים אף על פי שאומרים לו שהם חסרי לב. התמימות הילדית הפשוטה הזו מובילה אותו להצלחה בכל אשר הוא פונה, ונותנת מסר משמעותי לטבעו של האדם דווקא. פרסי האקדמיה (פרס אוסקר) 1996 - זכייה בקטגוריית "אפקטים ואפקטים חזותיים" מועמדויות בקטגוריות "שחקן המשנה הטוב ביותר" - (ג'יימס קרומוול), "בימוי ניהול אומנותי של התפאורה", "הבמאי הטוב ביותר" - כריס נונן, "עריכת הסרט" ו"התסריט המועבד" פרסי הקומדיה הבריטים - זכייה בקטגוריית "סרט הקומדיה הטוב ביותר" איגוד המבקרים של אוסטרליה - זכייה בקטגוריות "בימוי" ו"מוזיקה מקורית" פרס גלובוס הזהב - זכייה בקטגוריית "סרט הקומדיה או המוזיקלי הטוב ביותר" מסך הזהב - זכייה במסך הזהב איגוד המבקרים של לונדון - זכייה בקטגוריית "סרט השנה" איגוד המבקרים של ניו יורק - זכייה בקטגוריית "הבמאי החדש" מדיה וקבצים בנושא בייב בוויקישיתוף "בייב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בייב", באתר נטפליקס "בייב", באתר AllMovie (באנגלית) "בייב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בייב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בייב", באתר Metacritic (באנגלית) "בייב", באתר אידיבי "בייב", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "בייב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בייב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
רגל (יחידת מידה)

המונח "פיט" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו פיט (פירושונים). רגל היא יחידת מידה לאורך. בכל רגל 12 אינצ'ים ואורכה הוא 30.48 ס"מ (כל אינץ' הוא 2.54 ס"מ). שלוש רגליים הן יארד אחד. רגל (וכן אינץ' ויארד) אינה נכללת במערכת SI, שבה המטר הוא יחידת המידה לאורך. לפי האמונה הרווחת, המידה העתיקה ביותר לרגל הייתה אורך כף רגלו של אדם. הרגל הייתה יחידת מידה מקובלת לאורך כמעט בכל התרבויות. השימוש הידוע הראשון של מידת אורך זו היה בשומר כשמידותיו של פסלו של אחד מגודֶאָה (שליט) בלַגַש ניתנו ברגלים. נהוג לתארך את הפסל הזה לסביבות 2575 לפנה"ס. יש הסבורים שמקור המידות הנמצאות בשימוש כיום הוא בהנרי הראשון, מלך אנגליה, שאורך כף רגלו היה 12 אינץ'. בעבר היו מספר אורכים רב התואם למונח "רגל" שהיו בשימוש במקביל באזורים שונים, ואף היום, למרות ניסיונות התקינה, נותרו כמה מהם בשימוש. דוגמה ל"רגל לא תקנית" שיצאה משימוש היא הרגל הצרפתית השווה 32.52 ס"מ, לעומת 30.48 הס"מ אליהם שווה הרגל הנפוצה. האורך המקובל כיום ברוב הארצות, הוא זה שמקורו באנגליה והוא בשימוש בעיקר בבריטניה וארצות הברית. המכון הגאודטי האמריקאי משתמש בהגדרה שונה במקצת, שלפיה רגל היא 30.480061 ס"מ. בארצות הברית הוחלט לאחד את ההגדרות ליחידת המידה רגל עד שנת 2022. שאקו (מידת אורך) מדיה וקבצים בנושא רגל בוויקישיתוף רגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Weights and Measures, באתר historydata.com, בארכיון האינטרנט (באנגלית) AP, בארה"ב יאחדו את ההגדרות ליחידת המידה רגל, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2019
פסיכופריחה

פסיכופריחה הוא רומן מאת רונן דוד, שיצא לאור בהוצאת "תמוז" בשנת 2006. הספר מבוסס על קורות חייו של המחבר, ומתאר בגוף ראשון את התפתחותה של פסיכוזה מסוג מאניה. הספר מביא את סיפורו של אורי, מפקד פלוגה בצה"ל, שבמהלך שירות מילואים קרבי לוקה בהתקף של פסיכוזה המערער את עולמו. אורי נאלץ להתמודד עם אשפוז כפוי ועם מציאות שונה לגמרי מזו שאפיינה את חייו קודם לכן. הספר פותח צוהר לעולם בריאות הנפש, ומאפשר היכרות עם החוויות העוברות על האדם בצל הפסיכוזה, ועם יחס החברה כלפיו. אות קין (סרט) גלי צבי ויס, נא להכיר: רונן דוד, באתר nrg‏, 10 באפריל 2006 רונן דוד, כשאתה בטוח שאלוהים מתגלה לפניך,יומן אישי, MSN בריאות, 25 בינואר 2006 אתר הבית של המחבר, ובו ראיונות אישיים, מאמרים וקטעים מתוך הספר
אוון הרגריבס

אוון ליי הרגריבס (באנגלית: Owen Lee Hargreaves; נולד ב-20 בינואר 1981 בקלגרי, אלברטה, קנדה) הוא כדורגלן עבר אנגלי שבעבר שיחק בקבוצות באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד ובנבחרת אנגליה בתפקיד קשר. הרגריבס הוא הבן הצעיר מבין שלושה ילדים. הוא נולד ב-20 בינואר 1981 למרגרט וקולין הרגריבס בקנדה, וכבר בגיל צעיר עבר להתגורר באנגליה. אביו קולין שיחק בקבוצת בולטון וונדררס, ולאחר מכן עבר לשחק בליגת העל הקנדית. הרגריבס החל לשחק בקבוצת הנוער של קלגרי פוטהילס בשנת 1994. בשנת 1997 הוא עבר לקבוצת הנוער של באיירן מינכן, ובשנת 2000 הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק עד שנת 2007. בקיץ 2007 עבר הרגריבס למנצ'סטר יונייטד בתמורה ל-25 מיליון אירו. הרגריבס שיחק בנבחרת אנגליה עד גיל 21 בשנים 2000–2001. לאחר מכן הצטרף לנבחרת הבוגרת של אנגליה, במדיה שיחק ב-42 משחקים. בשנת 2006 שיחק הרגריבס משחק אחד במדי נבחרת אנגליה ב'. בשנת 2011 הרגריבס שוחרר ממנצ'סטר יונייטד עקב פציעותיו הרבות, מה שהוביל באוגוסט 2011 להחתמתו בקבוצת מנצ'סטר סיטי כשחקן חופשי. בסוף עונת 2011/12, שוחרר הרגריבס ממנצ'סטר סיטי. עם באיירן מינכן בונדסליגה (4) : 2000/2001, 2002/2003, 2004/2005, 2005/2006 הגביע הגרמני (3) : 2002/2003, 2004/2005, 2005/2006 גביע הליגה הגרמני : 2000 ליגת האלופות : 2000/2001 הגביע הביניבשתי" 2001 עם מנצ'סטר יונייטד פרמייר ליג (1) : 2007/2008 ליגת האלופות : 2007/2008 תארים אישיים פרס בראבו: 2001 השחקן הבריטי של השנה: 2006 מדיה וקבצים בנושא אוון הרגריבס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוון הרגריבס (באנגלית) אוון הרגריבס, באתר Transfermarkt אוון הרגריבס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אוון הרגריבס, באתר BDFutbol אוון הרגריבס, באתר WorldFootball.net אוון הרגריבס, באתר National Football Teams אוון הרגריבס, באתר FootballDatabase.eu ynet ספורט, מנצ'סטר סיטי: גיא אסולין והרגריבס שוחררו, באתר ynet, 22 במאי 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדם הראשון

האם התכוונתם ל... אדם הראשון בדת כלשהי אדם התנ"כי – האדם הראשון על פי היהדות והדתות הנגזרות ממנה חלוץ – למשל האדם הראשון על הירח אדם הראשון – ספר מאת אלבר קאמי האדם הראשון (סרט) – סרט קולנוע אמריקאי מ-2018 אדם קדמון
סרקופג הזוג הנשוי

"סרקופג הזוג הנשוי" (באיטלקית: Sarcofago degli Sposi) הוא כינויו של סרקופג אטרוסקי המתוארך לסוף המאה ה-6 לפנה"ס. אורכו של הסרקופג, העשוי טרקוטה צבועה, הוא 190 ס"מ וגובהו הוא 114 ס"מ. הסרקופג נמצא במאה ה-19 לספירה בבית קברות עתיק בצ'רווטרי (Cerveteri), והוא מוצג כיום במוזיאון האטרוסקי הלאומי בוילה ג'וליה (Villa Giulia) שברומא. הסרקופג מתאר דמויות של גבר ואישה הנמצאים בתנוחת הסבה, כאשר מכסה הסרקופג משמש גם כמעין מיטה. הגבר חובק את כתף האישה בידו האחת ואילו ידו השנייה מושטת לעבר ידה של האישה. פני הדמויות מזכירים את סגנון הפיסול היווני הארכאי. זקנו של הגבר וסגנון הצמות של האישה מזכירים את פסלי הקורה והקורוס הארכאים. על פני הדמויות מופיע אף ה-"חיוך הארכאי" ועיניהן מוגדשות וגדולות. לעומת הראש והטורסו הפיסוליים של הדמויות, שאר הגוף מתואר כתבליט שטוח. פיסול רומי מדיה וקבצים בנושא סרקופג הזוג הנשוי בוויקישיתוף
ישיבת אלון מורה

האם התכוונתם ל... ישיבת ברכת יוסף – ישיבה באלון מורה המכונה ישיבת אלון מורה ישיבת קדומים – ישיבה בקדומים ששמה המקורי הוא ישיבת אלון מורה
אוגוסטוס מפרימה פורטה

אוגוסטוס מפרימה פורטה הוא שמו של פסל שיש רומי מהמאה הראשונה לספירה, המציג את דמותו של אוגוסטוס – קיסר רומי הראשון. הפסל, שגובהו 203 ס"מ, התגלה ב-20 באפריל 1863 ב"פרימה פורטה", הווילה של ליוויה אשת אוגוסטוס ברומא, והוא מוצג כיום במוזיאון הוותיקן בעיר. הפסל מבוסס על תנוחתו של הפסל היווני "נושא הרומח" מאת פוליקליטוס, והדמות ניצבת בו בתנוחת קונטרה פוסטו. אולם, המערך הצולב המסורתי נשבר.[דרושה הבהרה] בהשפעתה של האמנות האטרוסקית ידו של הקיסר מונפת אל על, מצדיעה ויוצרת תחושה של דינאמיות גדולה יותר, בדומה לפסל "הנואם" מן המאה ה-1 לפנה"ס. שלא כמו הפסל היווני הקלאסי, דיוקן אוגוסטוס אינו משמש רק כהצעה אסתטית אלא נועד לבסס את דמותו של הקיסר כמסר אקטואלי והיסטורי לתושבי הקיסרות הרומית.[דרושה הבהרה] הפסל הוקם לאחר הניצחון הדיפלומטי על האימפריה הפרתית בשנת 17 לפנה"ס שבו אוגוסטוס הצליח להכריח את הפרתים להחזיר את נסי הלגיונות שנפלו בידיהם בעת התקפותיהם של מרקוס ליקיניוס קראסוס ומרקוס אנטוניוס. הפסל מכיל מאפיינים הקושרים את הקיסר אל האלים הרומיים. על שריון המלחמה שהוא לובש מופיע תבליט המתאר את טקס החזרת נסי הלגיונות על ידי הפרתים. מעל לתיאור זה מופיעים סמלים של הטריטוריות הכבושות וכן האנשה של השמים. תיאור זה מציג את ניצחונו של אוגוסטוס כניצחון אלוהי. הדבר מועצם על ידי תיאור דמותו של קופידון, לרגליו של אוגוסטוס, תיאור המצביע על הטענה כי מוצאה של השושלת היוליו-קלאודית באלה ונוס. שינוי מהותי נוסף מן הפסל היווני הוא היעלמותו של העירום. עם זאת, הקיסר עדיין מופיע יחף, כדרכם של פסלי האלים היוונים המיתיים. התיאור כולו בא למלא תפקיד קאנוני בתדמיתם של קיסרי רומא. עדות לכך ניתן לראות בפני הפסל: הדיוקן המפוסל אינו מייצג את דיוקנו האמיתי של אוגוסטוס, אלא מיצג את האידיאל הרומי.[דרושה הבהרה] אתר האינטרנט הרשמי של אוגוסטוס מפרימה פורטה