laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מלחמת האופל 2

מלחמת האופל 2 (באנגלית: Underworld: Evolution) הוא סרט פעולה משנת 2006, בבימויו של לן וייזמן המבוסס על סיפור מאת ויסמן ומקברייד. הסרט הוא המשך לסרט "מלחמת האופל" משנת 2003, וממשיך את סיפור המאבק בין הערפדים לבין אנשי הזאב (ליקאנים), כשהפעם מתגלה סוד אפל הקשור לעברם של הדמויות הראשיות. הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות מהמבקרים והכניס למעלה מ-113 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 45 מיליון דולר. הסרט ממשיך ישירות מהמקום שבו הסתיים הסרט הראשון. סלין (קייט בקינסייל), לוחמת ערפדית, ומייקל קורבין (סקוט ספידמן), בן-כלאיים בין ערפד לאיש זאב, נמלטים לאחר שהרגו את ויקטור, מנהיג הערפדים. במהלך מנוסתם, הם מגלים את האמת מאחורי מקור הסכסוך העתיק בין הערפדים לליקאנים, כאשר הם מתעמתים עם מרקוס (טוני קרן), הערפד הראשון והעוצמתי ביותר, שמתעורר משנתו. סלין ומייקל חייבים לעצור את מרקוס לפני שהוא ישחרר את אחיו, ויליאם, איש הזאב הראשון והקטלני ביותר, מה שעלול להביא לחורבן האנושות. קייט בקינסייל בתפקיד סלין - לוחמת ערפדית אמיצה ונחושה, שממשיכה להיאבק באנשי הזאב ובשאר האויבים המאיימים על עולמה. סקוט ספידמן בתפקיד מייקל קורבין - בן-כלאיים בין ערפד לאיש זאב, שמנסה להבין את כוחו ולמצוא את מקומו בעולם הסוער הזה. טוני קוראן בתפקיד מרקוס קורבינוס - הערפד הראשון והחזק ביותר, שמעוניין לשחרר את אחיו ולהביא לחורבן העולם. דרק ג'קובי בתפקיד אלכסנדר קורבינוס - האב הקדום של הערפדים ואנשי הזאב, שמנסה לשמור על האיזון בין הכוחות. ביל ניי בתפקיד ויקטור - מופיע בפלאשבקים מהעבר, כדמות מפתח בסיפור הרקע של סלין ושל הסכסוך העתיק. הסרט "מלחמת האופל 2" קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מצד המבקרים. בעוד שסצנות הפעולה והאפקטים החזותיים זכו לשבחים, העלילה המורכבת והדיאלוגים ספגו ביקורת מצד חלק מהמבקרים. הסרט קיבל ציון של 17% באתר Rotten Tomatoes וציון של 36 מתוך 100 באתר Metacritic. למרות הביקורות, הסרט הצליח בקופות והפך לחלק מרכזי בסדרת הסרטים. "מלחמת האופל 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלחמת האופל 2", באתר נטפליקס "מלחמת האופל 2", באתר AllMovie (באנגלית) "מלחמת האופל 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלחמת האופל 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מלחמת האופל 2", באתר Metacritic (באנגלית) "מלחמת האופל 2", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מלחמת האופל 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Underworld: Evolution (2006) - Len Wiseman | Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related". AllMovie.
מלחמת האופל

מלחמת האופל (באנגלית: Underworld) הוא סרט פעולה-אימה משנת 2003, בבימויו של לנ וייזמן. הסרט הוא הראשון בסדרת סרטי "מלחמת האופל" ומספר את סיפור המאבק האפוקליפטי בין ערפדים לבין אנשי זאב (ליקאנים), כאשר במרכז העלילה עומדת לוחמת ערפדית בשם סלין. הסרט זכה לפופולריות רבה והפך לסדרת סרטים מצליחה. הסרט זכה לביקורות שליליות מהמבקרים, אך מספר קטן יותר של מבקרים שיבחו אלמנטים כמו הוויזואליה הגותית של הסרט, הביצועים של קייט בקינסייל, והמיתולוגיה של ערפד-איש זאב המעובדת בהרחבה המשמשת כסיפור הרקע של הסרט. הסרט היה להיט רדום הכניס למעלה מ-95 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 22 מיליון דולר והיווה זיכיון. הסרט מתרחש בעולם אפל שבו קיים סכסוך בן מאות שנים בין הערפדים לבין אנשי הזאב (ליקאנים). סלין (קייט בקינסייל) היא לוחמת ערפדית, שמוקדשת להכחדת אנשי הזאב בשל שנאה אישית כלפיהם. במהלך משימתה, היא מגלה שאנשי הזאב רודפים אחר אדם בשם מייקל קורבין (סקוט ספידמן), ומחליטה להגן עליו. סלין מגלה שמייקל הוא חלק ממזימה גדולה יותר שכוללת את הפיכת אנושיותו לליקאן, מה שעשוי לאיים על מאזן הכוחות בין הערפדים לליקאנים. בעוד סלין מתמודדת עם נאמנותה למשפחת הערפדים ועם רגשותיה כלפי מייקל, היא נחשפת לאמת שמאחורי הסכסוך בין שתי הקבוצות. קייט בקינסייל בתפקיד סלין - לוחמת ערפדית קרת-רוח ומיומנת, שמקדישה את חייה למאבק באנשי הזאב. סקוט ספידמן בתפקיד מייקל קורבין - אדם שמוצא את עצמו לכוד במאבק בין הערפדים לליקאנים, ומגלה שהוא חלק ממזימה גדולה יותר. מייקל שין בתפקיד לושיאן - מנהיג אנשי הזאב, שנחשב לאויב המסוכן ביותר של הערפדים. ביל ניי בתפקיד ויקטור - ערפד ותיק וחזק, שנחשב לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בקרב הערפדים. סופיה מיילס בתפקיד אריקה - ערפדית נוספת שמשרתת את ויקטור ונמצאת במערכת יחסים מורכבת עם סלין. הסרט "מלחמת האופל" זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. בעוד שסצנות הפעולה והאווירה האפלה זכו לשבחים, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה הפשוטה והמשחק. הסרט קיבל ציון של 31% באתר Rotten Tomatoes וציון של 42 מתוך 100 באתר Metacritic. עם זאת, הסרט זכה להצלחה מסחרית והוביל להפקת מספר סרטי המשך. "מלחמת האופל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלחמת האופל", באתר נטפליקס "מלחמת האופל", באתר AllMovie (באנגלית) "מלחמת האופל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלחמת האופל", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מלחמת האופל", באתר Metacritic (באנגלית) "מלחמת האופל", באתר אידיבי "מלחמת האופל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פולגורה

פוּלגוֹרה (בלטינית: Fulgora) הייתה – על פי המיתולוגיה הרומית – אלת הברק והסופות. מחד הייתה האנשה של הברק ומאידך הייתה האלה המגינה על הבית מפני ברקים וסופות. משמעות שמה בלטינית - "הבזק" או "ברק". נותרו אזכורים מועטים של פולחן אלה זה. אוגוסטינוס הקדוש בספרו "עיר האלוהים" מצטט כתב יד של הפילוסוף הרומאי סנקה בו מוזכרת האלה. בכתב יד זה של סנקה (אשר נוסחו המקורי המלא אבד ונותר רק הציטוט) מצוין כי בניגוד לאלים אחרים המזווגים יחד (כגון מרס ובלונה, וולקן וונוס, נפטון וסלקיה), לפולגורה (כמו גם לשלוש אלות אחרות: פופולוניה ורומינה) לא היו בני זוג או מחזרים. ברומא העתיקה לא התגלו מקדשים לפולגורה, וזאת, ככל הנראה לאור המשמעות שניתנה לברק בדת האטרוסקית או הדת הרומאית - הברק סימל הודעה מהאלים, אשר הכוהנים פירשו. כמביאת הודעות מהאלים לא נדרשה פולגורה לפולחן בפני עצמה. פליניוס בספרו "תולדות הטבע" רואה בברק תופעה ולא אלה, ומציין כי יש תשעה אלים המסוגלים לשלוח ברקים (יופיטר, יונו, וולקן, מינרווה, מרס, סטורנוס ופלוטו), וכי יש 11 סוגי ברקים מאחר שיופטר ידע לשלוח שלושה סוגי ברקים. פולחנה של פולגורה הסתכם ככל הנראה בטקסים למניעת מכת ברק במבנה או בשדה. בצבא איטליה הפשיסטית נקראה דיוויזיית עילית של צנחנים על שמה של פולגורה. פולגורה רשימת אלי רומא
חוג ראשוני

בתורת החוגים, חוג ראשוני הוא חוג שבו המכפלה של כל שני אידיאלים שונים מאפס, שונה מאפס. מחלקת החוגים הראשוניים היא בעלת תפקיד מרכזי בתורת החוגים, משום שהיא רחבה מאוד, ואפשר להיעזר בה, דרך מנות ביחס לאידיאלים ראשוניים ומכפלות תת-ישרות, כדי לנתח חוגים כלליים. בחוג ראשוני כל שני אידיאלים שונים מאפס נחתכים באופן לא טריוויאלי (הטענה נכונה גם כשאחד מהם הוא אידיאל חד-צדדי). לכן אלו הם בדיוק החוגים שאינם ניתנים לפירוק בעזרת משפט השאריות הסיני. בין החוגים הקומוטטיביים, חוג הוא ראשוני אם ורק אם הוא תחום שלמות. באופן כללי יותר, המרכז של כל חוג ראשוני הוא תחום שלמות. חוג מטריצות מעל חוג ראשוני הוא חוג ראשוני. חוג הפולינומים מעל חוג ראשוני הוא ראשוני. מכפלה טנזורית של אלגברות שהן חוגים ראשוניים היא ראשונית, וכך גם מכפלה חופשית. כל חוג פרימיטיבי (וממילא, כל חוג פשוט) הוא ראשוני; חוג הפולינומים מעל שדה הוא חוג ראשוני שאינו פרימיטיבי. כל תחום (כלומר, חוג לאו דווקא קומוטטיבי ללא מחלקי אפס) הוא חוג ראשוני, אך לא להפך: חוגי מטריצות מעל שדה הם פשוטים ולכן ראשוניים, אך מכילים מחלקי אפס. חוג ראשוני שאינו מכיל איברים נילפוטנטיים לא טריוויאליים הוא תחום. אלגברה מדורגת היא ראשונית אם ורק אם המכפלה של שני אידיאלים הומוגניים שונים מאפס, שונה מאפס. אלגברה מונומיאלית היא ראשונית אם ורק אם לכל שני מונומים u , v ≠ 0 {\displaystyle u,v\neq 0} ישנו מונום w {\displaystyle w} כך ש- u w v ≠ 0 {\displaystyle uwv\neq 0} . כל אלגברה 'כמעט סוף-ממדית' (אינסוף-ממדית מעל שדה, שכל תמונה הומומורפית אמיתית שלה היא סוף-ממדית) היא ראשונית. לפי משפט פוזנר, חוג ראשוני המקיים זהות פולינומית ניתן לשיכון בחוג מטריצות מעל אלגברת חילוק מממד סופי מעל המרכז שלה, שהוא שדה השברים של המרכז של החוג המקורי. הלמה של רואן מבטיחה כי בחוג ראשוני למחצה המקיים זהות פולינומית, כל אידיאל שונה מאפס חותך באופן לא טריוויאלי את המרכז. מכאן שבחוג ראשוני למחצה עם זהויות פולינומיות, ראשונית המרכז שקולה לראשוניות החוג כולו. בכל חוג R, אידיאל P הוא אידיאל ראשוני אם ורק אם חוג המנה   R / P {\displaystyle \ R/P} ראשוני. לכן אידיאל האפס הוא אידיאל ראשוני של R אם ורק אם R ראשוני בעצמו. יש כמה תכונות שקולות לכך שאידיאל הוא ראשוני: אם P מכיל מכפלה של שני אידיאלים, הוא מוכרח להכיל אחד מהם; אם P מכיל מכפלה של שני אידיאלים שמאליים, הוא מוכרח להכיל אחד מהם; אם P מוכל ממש בשני אידיאלים אז הוא אינו מכיל את מכפלתם. אידיאל המתקבל מחיתוך אידיאלים ראשוניים הוא ראשוני למחצה. לחלופין, אידיאל הוא ראשוני למחצה אם חוג המנה ביחס אליו הוא ראשוני למחצה. חוג ראשוני, באתר MathWorld (באנגלית) [1]
חיל האוויר השמיני של ארצות הברית

חיל האוויר השמיני של ארצות הברית (באנגלית: Eighth Air Force) הוא יחידה צבאית המשתייכת לפיקוד התקיפה הגלובלית (AFGSC) במסגרת חיל האוויר של ארצות הברית. מפקדת החיל שוכנת בבסיס חיל האוויר בארקסדייל (Barksdale Air Force Base) בלואיזיאנה. החיל משמש ככוח מהלומה אווירית אסטרטגי גלובלי - אחד המרכיבים האוויריים המשרתים בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. חיל האוויר השמיני מכיל את לבו של כוח המפציצים הכבדים האמריקני: ה-B-2 ספיריט וה-B-52 סטרטופורטרס. החיל נוסד במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-22 בפברואר 1944, כאשר פיקוד המפציצים ה-8 שבסיסו בבריטניה קיבל את שמו החדש. כחלק מחילות האוויר של צבא ארצות הברית פעל החיל בחזית מערב אירופה ועסק בהפצצות אסטרטגיות בשמי צרפת, ארצות השפלה וגרמניה, ובקרבות אוויר כבדים כנגד הלופטוואפה עד לכניעה הגרמנית במאי 1945. החיל היה המערך האווירי הגדול ביותר שפעל במלחמה מבחינת כוח האדם, הציוד והמטוסים. במהלך המלחמה הקרה היווה החיל חלק מפיקוד האוויר האסטרטגי של ארצות הברית בפיקוד לוטננט גנרל שבסיסו בווסטובר (Westover), מסצ'וסטס והפעיל את המפציצים והטילים האסטרטגיים ברמה הגלובלית. חיל האוויר השמיני השתתף במלחמות ובעימותים רבים ברחבי העולם, בהם מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ הראשונה. בסיס חיל האוויר בארקסדייל - ליד בוסייר סיטי שבלואיזיאנה בסיס חיל האוויר פרנסיס א. וורן - ליד שאיין שבוויומינג בסיס חיל האוויר מאלמסטורם - במחוז קסקייד שבמונטנה בסיס חיל האוויר מינוט - ליד מינוט שבדקוטה הצפונית בסיס חיל האוויר וייטמן - ליד נוב נוסטר שבמיזורי אתר האינטרנט הרשמי של חיל האוויר השמיני של ארצות הברית (באנגלית אמריקאית) אתר חיל האוויר השמיני ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולינור

אולפני קולינור הם אולפני הקלטה אשר החלו את דרכם בשנת 1966 ברחוב בר-כוכבא שבתל אביב. האולפנים הוקמו על ידי אמנון רוברמן ואמיל בר. הראשון היה מטכנאי הקול הראשונים של קול ישראל. השני הועסק בחברת שירותי פרסומת בשידור. ברבות הימים ועקב הגידול בפעילות העסקית, הועתקו האולפנים לרחוב הארבעה 18 שבתל אביב-יפו. בכתובת זו הוקמו 3 אולפני הקלטה (B, A, ו-C). בין פברואר 1983, לאפריל 1984 הקליט באולפן הזמר זוהר ארגוב את אלבומו "כך עוברים חיי". במהלך שנות התשעים, שפרירה זכאי הפיקה את מירב דיבוביה באולפן הזה, ביניהם נכללים הסרטים "היפה והחיה", "להיטים מצוירים משלנו", "אצבעונית", "נסיך מצרים" ועוד רבים נוספים. האולפן היה ממובילי אולפני ההקלטה בישראל, ופעל לצד אולפני טריטון שהחלו את פעילותם בשנת 1973. זכרונותיו של עוזר-טכנאי, סיפור הפקתו של האלבום מחכים למשיח באולפן קולינור ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האמרקלט

האמרקלט הייתה להקת ת'ראש מטאל/דת' מטאל ישראלית שהוקמה בשנת 2010. הלהקה זכתה בתחרות ה"מטאל באטל" הלאומית של ואקן 2011. הלהקה הוציאה עד היום מיני אלבום אחד ו-3 אלבומי סטודיו. הלהקה התפרקה ב-2018 בגלל מעברו של סולן הלהקה יקיר שוחט לגרמניה. האמרקאלט הוקמה על ידי יקיר שוחט (Hangman) ואלעד מנור (The Fading, Acropolis) בשנת 2010. חברי הלהקה הנוספים הם גיא בן דוד (DEMENTED Sanity), אריה ארנוביץ' (The Fading) ומעין הניק. הופעתם הראשונה הייתה בבאר שבע יחד עם להקת המטאלקור Missing In Action ולהקת הדת' מטאל המודרנית Phantom Pain. מספר חודשים לאחר הקמתה, הלהקה הוציאה מיני אלבום עם חמישה שירים בשם Rise Of The Hammer. במרץ 2011 השתתפה הלהקה בתחרות ה"מטאל באטל" ובתחרות הגרמנית בפסטיבל ואקן וזכתה במקום ראשון. כפרס, הלהקה הופיע בהופעה רשמית בואקן 2012. בנובמבר של אותה שנה, הלהקה פתחה את סיבוב ההופעות באירופה עם D.R.I האמריקאית ופסטיבלים נוספים, בד בבד עם עבודה על אלבום הבכורה שלה. ב-20 באפריל 2012 שוחרר אלבום הבכורה Anthems of the Damned, שכולל בתוכו ביצוע לשיר Fast As A Shark של הלהקה הגרמנית Accept. כחודש לפני צאת האלבום, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות נוסף באירופה לצורך קידומו, והייתה להקת החימום לספולטורה. קצת לפני סיבוב ההופעות עם ספולטורה החליט גיטריסט הלהקה גיא בן דוד לפרוש מההרכב. הוא הוחלף ביותם נגור, גיטריסט להקת הגרוב מטאל Shredhead[דרוש מקור]. בפברואר 2014 יצא אלבומה השני של הלהקה, Steelcrusher. סגנון הלהקה הוא ת'ראש מטאל, עם השפעות של דת' מטאל. אפשר למצוא השפעות של אקסודוס, At the Gates,‏ The Crown, ‏Destruction ו-Atheist. סגנונה של הלהקה איננו ת'ראש מטאל טהור כמו שמרבית מעריציה חושבים. יש בו גם אלמנטים של דת' מטאל, הארדקור פאנק, דת' מטאל מלודי ובלאק מטאל. מכיוון שכל נגן מההרכב נמצא בלהקה משלו הוא מוסיף מהלהקה שלו קצת מעולמו מהלהקה האחרת שהוא משתתף בה. יקיר שוחט - שירה (2010 ואילך) גיא בן דוד - גיטרה חשמלית (2011–2012, 2013 ואילך) אלעד מנור - גיטרה בס (2010 ואילך) מעין הניק - תופים, כלי הקשה (2010 ואילך) מדיה וקבצים בנושא האמרקלט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האמרקלט האמרקלט, ברשת החברתית פייסבוק אור ברנע, האמרקלט זכתה בתחרות המטאל באטל העולמית, באתר ynet, 5 באוגוסט 2011
Via Gnosis

Via Gnosis הוא אלבומה הראשון של להקת המטאל הגותי-דום-דת' מלודי השוודית Nox Aurea. האלבום זכה להצלחה ובעקבותיו הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים הגדולה Napalm Records. Opus Draconus - 1:55 The Funeral Of All - 10:18 Odium Divinum - 7:49 Suffer - 11:12 Distant Stars - 2:19 Nights In Solitude - 10:06 Lost Amongst Earth And Sky - 9:01 Mother Alethia - 12:31 Via Gnosis - 6:26 האלבום הוא אלבום קונספט העוסק בגנוסטיקה ובהארה הלוציפרנית. האלבום מציג את השקפת העולם של הלהקה Nox Aurea שהחיים הם קללה של אשליות ושהדרך להגיע לאושר היא על ידי הגנוסיס הלוציפרנית. השקפת עולם זו מתוארת דרך סיפורו של גבר הסובל ושונא את החיים (השיר The Funeral Of All), המאשים את הדמיורגוס בכאבו ובסבל שהוא עובר, ודורש שיסבול כמוהו כדין צדק (השיר Suffer). בעקבות הסבל והארה שניתנת לו על ידי לוציפר הוא מתאבד (השיר Nights In Solitude) ונשמתו נודדת בין הארץ לשמיים (השיר Lost Amongst Earth And Sky) עד שהיא נגאלת בידי אמא אלתיאה ולוציפר (השיר Mother Alethia). השיר האחרון Via Gnosis חותם את האלבום ומסכם שדרך הידיעה, הגנוסיס, נגאלים מהכאב והסבל של החיים. מבחינה מוזיקלית האלבום הוא שילוב של מטאל גותי ודום מטאל/דת' מטאל (דום-דת') מלודי עם "שירת היפה והחיה" שמשלבת גרואלינג גברי ושירה נשית נקייה. בחלק מהשרים הזמר והזמרת מבצעים קאנון בשני קולות. הקצב של האלבום איטי והוא מלווה בקטעים מסוימים על ידי חליל. פטריק קולברג Patrick Kullberg - שירה גברית, גרואלינג פטר לאושטסן Peter Laustsen - גיטרה, באס, קלידים גרים וינדקאל Grim Vindkall - גיטרה, באס, קלידים, שירה רוברט פרסון Robert Persson - גיטרה, באס, קלידים, שירה אליס פרסל Alice Persell - שירה נשית יואקים אנטונסון Joakim Antonsson - תופים יאן סלנדר Jan Sallander - שירה גברית, גרואלינג מידע על האלבום Via Gnosis באתר MusicBrainz
פיני דגן

פנחס (פיני) דגן (נולד ב-5 בנובמבר 1953) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, ששירת בעיקר בחיל ההנדסה. שימש כמפקד גדוד 601, מייסד פלחה"ן גולני הסדירה, מהנ"פ (מפקד הנדסה פיקודי) צפון ומפקד בית הספר להנדסה צבאית. דגן נולד ב-5 בנובמבר 1953 בטבריה לאהרון ואסתר דגן. הוא למד בבתי הספר היסודיים "גבעת שלום" בתל אביב וב"ממלכתי ד'" בטבריה. בתיכון למד ב"עירוני ו' ת"א ואת כיתה י"ב סיים במונטריאול בקנדה. אחרי תום לימודיו התיכוניים חזר לישראל והתגייס לצה"ל. בשנת 1971 התגייס דגן לצה"ל ושובץ בחיל ההנדסה. דגן הוכשר כלוחם ופלס בבהל"ץ. כמו כן עבר קורס מפקדי כיתות וקורס קצינים, אותם סיים כחניך מצטיין. עם סיום קורס הקצינים מונה דגן למפקד מחלקה בגדוד "ירון" במלחמת יום הכיפורים. אחריו שימש כמדריך בקורס קציני הנדסה בבה"ד 14 ומפקד פלוגה בגדוד 601. בהמשך השתלם דגן בקורס קציני הנדסה של חיל הנחתים האמריקאי ואחרי שחזר מארצות הברית מונה למפקד פלוגה בקורס מפקדי הנדסה. בשנת 1978 הטיל עליו אמיר ראובני, מפקד חטיבת גולני, להקים ולפקד על פלחה"ן גולני. דגן הקים את הפלוגה והיה למפקדה הראשון. לאחר מכן שימש כסמג"ד גדוד 605 ובסיום תפקיד זה נשלח ללמוד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. עם סיום הקורס, והוא בן 29, מונה דגן למפקד גדוד 601 בתקופה זו גם הקים את מחלקת הסיור (מחס"ר 601). שבוע לאחר מכן פרצה מלחמת לבנון הראשונה. תחת פיקודו של דגן הפכו כוחות גדוד 601 לראש החץ בלחימה בלבנון ולחמו לצד כוחות צנחנים ועוצבה משוריינת "כפיר" בעין זחלתא ואחר כך בביירות כשברשותו 2 פלוגות לוחמים ופלוגת צמ"ה. כוחות ההנדסה של דגן ביצעו פעולות הנדסיות צבאיות ופריצת דרכים בחזית לצד לחימה ככוחות חיל רגלים וחילוץ נפגעים. בעת שלחם בראש גדודו לטיהור רחוב בעיר ביירות נתקלו כוחותיו במחבלים רבים. דגן, שחשד כי הרחוב ממולכד במטעני חבלה, ולא רצה לסכן את חייליו פקד על ירי צפע שריון (צפ"ש) אל תוך הרחוב. הפיצוץ היה הרסני ומעוצמתו נהרסו כל הבתים משני צדי הרחוב. פעולה זו הפכה למורשת קרב וכן מקור לסיפורים המבוססים עליה. לאחר המלחמה קודם דגן לדרגת סגן-אלוף. בשנת 1984 נשלח דגן לקורס מתקדם בארצות הברית ובסיומו מונה למפקד בט"ר עציון. מאוחר יותר סיים דגן את לימודיו במכללה לביטחון לאומי ומונה למפקד מרכז ההנדסה הארצי בצאלים, בדרגת אלוף-משנה. בהמשך שימש כקצין ההנדסה של פיקוד הצפון, ולאחר מכן נתמנה למפקד בית הספר להנדסה צבאית. תפקידו הצבאי האחרון היה נספח צה"ל לארגנטינה ודרום אמריקה. פיני דגן נשוי לרותי, אותה הכיר כששירת בגדוד 605, ואב לשלושה בנים. כיום דגן הוא איש עסקים. פיני דגן - פרופיל, באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני. עדות של מג"ד אסף (601) פיני דגן(הקישור אינו פעיל), אתר עמותת חיל ההנדסה הקרבית פיני דגן - פרופיל, באתר גדס"ר גולני.
חיים הברפלד

חיים הברפלד (6 בספטמבר 1931 - 29 בינואר 2002) היה פוליטיקאי ישראלי, מזכ"ל ההסתדרות ויושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל. חיים הברפלד נולד בברנו שבצ'כוסלובקיה ועלה עם משפחתו ארצה לראשון לציון בגיל שנתיים. למד בפנימיית בן שמן ושירת במלחמת העצמאות בחיל התותחנים. לאחר השחרור התקבל לעבודה בסרפנד (צריפין) שם הכיר את אשתו לעתיד, סימה, ושם החל את פעילותו כפעיל זכויות עובדים, בארגון עובדי צה"ל. התקדם בהיררכית הארגון ולבסוף כיהן כמזכיר. קידומו המשיך, והוא התמנה ליו"ר האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות. בשנת 1992, כאשר ישראל קיסר נתמנה לשר התחבורה, החליף אותו בתפקיד מזכ"ל ההסתדרות, תוך שהוא גובר בבחירות הפנימיות במפלגת העבודה על עמיר פרץ. בתקופתו של הברפלד החריף מצבה הפיננסי של ההסתדרות וקופת החולים הכללית שלה עמדה על סף פשיטת רגל, אחרי שצברה גירעונות עתק. שיעור משלמי המס האחיד להסתדרות הלך ופחת. מעמדה של ההסתדרות בדעת הקהל היה בשפל. בשנת 1994 החליט חיים רמון להתמודד מולו על תפקיד מזכ"ל ההסתדרות, במטרה לבצע רפורמה מקיפה בהסתדרות. על אף שהברפלד נתמך על ידי המנגנון של מפלגת העבודה, מפלגת העבודה בראשותו הפסידה בבחירות למוסדות ההסתדרות לרמון ולרשימתו חיים חדשים בהסתדרות. אחת הסיבות לכישלונו הייתה, ככל הנראה, תפיסתו בעיני רבים בציבור כאיש מנגנון מפלגתי אפור, למול רמון שנחשב לכוכב עולה בפוליטיקה. תומכיו ציינו את סגנון חייו הצנוע ואת יושרו. מצד שני, גזבר ההסתדרות בתקופתו ובתקופת קודמו קיסר, ארטור ישראלוביץ, הורשע בעבירות שונות, והשופט זכריה כספי הדגיש בהכרעת הדין, כי בהסתדרות דאז נהגה "שיטה מושחתת ומשחיתה". בשנים 1985-1980, 1993-1992 כיהן הברפלד גם כיו"ר ההתאחדות לכדורגל. על שמו נקרא אצטדיון הברפלד בראשון לציון. הוא ואשתו סימה למשפחת אייזן, התגוררו בראשון לציון ולהם שני ילדים; יעל, אשת קיבוץ משמר העמק. ואלון, תושב ראשון לציון. מדיה וקבצים בנושא חיים הברפלד בוויקישיתוף חיים הברפלד ב"אלבום המשפחות" מוזיאון ראשון-לציון לאה ענבל, חיים מדליק את האורות, כותרת ראשית, 27 ביוני 1984 יוסי קליין, דרך פרץ, באתר הארץ, 13 במאי 2003
גנזך קידוש השם

גַּנְזַךְ קידוש השם הוא מכון לתיעוד, מחקר והנצחת השואה, השוכן בבני ברק. המכון נוסד בשנת 1964 על ידי הסופר וחוקר השואה משה פראגר. פראגר היה חבר מועצת יד ושם ועסק רבות בנושא תיעוד השואה ותנועות המרי. לדעתו לא ניתנה חשיבות מספקת לגילויי הגבורה היהודית הרוחנית ולמעשי קידוש השם שהתרחשו בתקופת השואה. לשם כך יזם הקמת ארכיון ומוזיאון חלופי שירכז תיעוד בנושאים אלו. בין פעולותיו של הגנזך: תיעוד גילויי הגבורה היהודית הרוחנית ומעשי קידוש השם בעת השואה ובמהלך הדורות. תיעוד חיי הקהילות היהודיות השונות ברחבי העולם במהלך ההיסטוריה עד מלחמת העולם השנייה. הקמת מוזיאון ובו תצוגות ותערוכות בנושאי הגבורה הרוחנית, קידוש השם, הקהילות וחיי היהודים בגולה. החדרת תודעת גבורת הנפש היהודית בשואה בקרב בני נוער בישראל ובעולם היהודי. לשם כך מקיים הגנזך פעילויות שונות ובהן תערוכות, הרצאות וימי עיון. יצירת תוכניות לימודיות וחינוכיות בנושאים אלה. לשם כך מפיק הגנזך חוברות לימוד ועיון. הוצאה לאור של ספרים בנושאי הגבורה הרוחנית בשואה ובנושאים נוספים מן ההיסטוריה היהודית. עד כה יצאו לאור עשרות ספרים בהוצאת הגנזך, ובהם חלק מספרי משה פראגר, וכן קורותיהם בתקופת השואה של הרבנים יהושע משה אהרונסון ויהושע מנחם אהרנברג. כמו כן הוציא הגנזך את האנציקלופדיה: מקדשי השם (3 כרכים) מאת הסופר יחיאל גרנטשטין, על מקדשי השם בתקופת השואה. בגנזך ישנם כ-300,000 מסמכים ותמונות, סרטים והקלטות, מחקרים וראיונות אישיים עם ניצולי השואה. כמו כן קיימת במכון ספרייה ובה אלפי ספרים בנושאי ההיסטוריה היהודית בראי המסורת כשבמרכזה השואה והגבורה היהודית הרוחנית. הגנזך נגיש לציבור הרחב והחומרים שבו משמשים כלי עזר לחוקרים, מורים ותלמידים. נשיאי הגנזך הם הרב ישראל מאיר לאו והרב אברהם יפה שלזינגר. יושב הראש היה הרב יצחק מאיר ומנהלו הוא דוד סקולסקי. היועצת האקדמית היא אסתר פרבשטין. הגנזך שוכן מאז היווסדו בבני ברק, בתוך מבנה הכולל של חסידות גור, שנבנה על שטח שתרם פראגר. מבנהו החדש של הגנזך עומד להיבנות על מגרש שבו שכן ביתו של פראגר, בשכונת זיכרון מאיר בעיר. הגנזך מקבל ממשרד התרבות והספורט תמיכה שנתית של כ-1.5 מיליון ש"ח. מדיה וקבצים בנושא גנזך קידוש השם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנזך קידוש השם ראיון עם ר' דוד סקולסקי וגב' רחל יוד, מנהלי גנזך 'קידוש השם', באתר יד ושם גנזך קידוש השם (בני ברק), דף שער בספרייה הלאומית
סינמטק הרצליה

סינמטק הרצליה הוא סינמטק - ארכיון סרטים, הפועל בהרצליה הסינמטק מארח הקרנות בכורה וטרום-בכורה של סרטים מסחריים, מקרין סרטי קולנוע ישראליים עלילתיים ודוקומנטריים, סרטים זרים, סרטים חדשים וישנים ועוד. מאז הקמתו שכן הסינמטק בפסז' בין רחוב סוקולוב ורחוב הראשונים. בשנת 2023 עבר הסינמטק לבניין עיריית הרצליה שברחוב בן-גוריון. בספטמבר 2008 נפתח הסינמטק מחדש, לאחר ששופצו שניים מבין שלושת האולמות המקוריים של מתחם קולנוע "סטאר" לשעבר, ומאז הוקרנו בו סרטים בשני אולמות הקרנה, בהם 275 מקומות ישיבה. בשנת 2009 נפתח אולם שלישי עם כ-60 מקומות ישיבה, ששימש כמתחם למופעים באווירה אינטימית ובו פעל הפאב "תיאודור". במתחם התקיימו ערבי נושא, הרצאות והופעות, ואף הוקרנו בו סרטים. הסינמטק אירח יוצרים מתעשיית הקולנוע הישראלית והבינלאומית וקיים רצועות הקרנה קבועות בהנחיית מבקרי קולנוע, שחקנים, אנשי אקדמיה ויוצרים. כן הועלו בו פסטיבלים קצרים שהתמקדו בתרבויות השונות: כדוגמת הקולנוע ההודי (בשיתוף שגרירות הודו בישראל), והיפני (בשיתוף אגודת ידידות ישראל-יפן). בנובמבר 2023 עבר הסינמטק למשכנו החדש בבניין עיריית הרצליה. במקום שלושה אולמות חדישים, מאובזרים ברמה הגבוהה ביותר. באולם הגדול כ-200 מקומות, באולם הבינוני כ-60 מקומות ובאולם הקטן, המותאם להקרנה לאירועים פרטיים, כ-30 מקומות. אתר האינטרנט הרשמי של סינמטק הרצליה מעריב, סינמטק חדש נפתח בהרצליה, באתר nrg‏, 27 באוגוסט 2008 אוהד לוביאניקר, עיריית הרצליה מציגה: החיפוש אחר חניה, קול הרצליה, גיליון 696, 4 ביולי 2008, עמ' 22 לילי יודינסקי, בוליווד זה כאן: הקולנוע ההודי מגיע להרצליה, באתר nrg‏, 10 בנובמבר 2011
יוחנן פרלוב

רבי יוחנן פרלוב (ז' באב תר"ס, אוגוסט 1900 – כ"א בכסלו תשט"ז, דצמבר 1955) היה האדמו"ר המרכזי של חסידות קרלין לאחר השואה, בנו הצעיר של רבי ישראל מסטולין. נולד בסטולין בז' באב תר"ס לרבי ישראל מסטולין, נישא בכ' בכסלו ה'תרפ"ב למרגלית בתו של רבי שמעון שלמה מאליק. לאחר נישואיו התגורר בלוצק והנהיג את חסידי קרלין באזור וואהלין. עם התקרבות הגרמנים ללוצק ברח עם אשתו ושתי בנותיו לברית המועצות. במהלך הבריחה, בשהותם בפרונזה, נפטרו אשתו ואחת מבנותיו. לאחר המלחמה שבה נספו ארבעה מאחיו ופטירתו של האח הנוסף, רבי יעקב חיים פרלוב, ללא בנים, הפך רבי יוחנן לאדמו"ר המרכזי של חסידות קרלין סטולין. בכ"ג באייר תש"ו (1946) עלה רבי יוחנן לארץ ישראל והתקבל בהתלהבות על ידי חסידי קרלין סטולין שגרו בארץ ישראל. כעבור שנתיים עבר לארצות הברית. רבי יוחנן פיתח את החצר והקים מרכזים חדשים וגדולים בארצות הברית ובארץ ישראל. הוא פעל מתוך מטרה לאחד את כל חסידי קרלין שבארץ ישראל לקהילה אחת ללא פילוגים. הוא איחד בין ישיבת "בית אהרן" לישיבת "פאר ישראל" וקראה בשם "בית אהרן וישראל" ואיחד את שלושת בתי הכנסת שהיו בתל אביב, לבית כנסת אחד ברחוב בר כוכבא. בהיותו בארץ ישראל התגורר בחיפה. מנגד, ביסס את הצעירים לחברה בפני עצמה והורה להם להתפלל בנפרד משאר החסידים. קבוצה זו הייתה הגרעין של החסידות לאחר פטירת רבי יוחנן. בשנת תשי"ד (1954) ביקר רבי יוחנן בארץ ושהה בה עד לאחר ראש השנה תשט"ו, אז שב לארצות הברית ונפטר שם בכ"א בכסלו תשט"ז (1955). לאחר פטירתו התעורר ויכוח בין החסידים היכן לקוברו, ולבסוף הוחלט לקוברו בארצות הברית על פי גורל. אולם חסידי קרלין שבארץ ישראל לא הסכימו עם ההחלטה וכעבור שנה הועלתה גופתו והובאה לקבורה בבית הקברות בטבריה, צמוד לקברו של רבי מנחם מנדל מויטבסק. בתו פייגא (נפטרה ט' בכסלו תש"ע) נישאה לעזרא שוחט ולהם נולדו שני בנים ובת: רבי ברוך מאיר יעקב שוחט האדמו"ר מקרלין-סטולין שממשיך דרכו וממלא מקומו של זקנו בהנהגת החסידות, ורבי יוחנן שוחט האדמו"ר מלוצק. בתם רבקה נשואה לרב יעקב ברוך לעדרייך, רבם של חסידי קרלין בארצות הברית. בנימין בראון, כספינה מיטלטלת: חסידות קרלין בין עליות למשברים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2018. 'הרבי חזר', על המשמר, 31 באוגוסט 1954, עמ' 3