laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הורסט בוכהולץ

הורסְט ורנר בוכהולץ (בגרמנית: Horst Werner Buchholz‏; 4 בדצמבר 1933 – 3 במרץ 2003) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני. הוא נולד בברלין לאם ממוצא דני שנישאה בשנית ב-1938 לסנדלר הוגו בוכהולץ. במלחמת העולם השנייה פונה לשלזיה ואחר כך לצ'כוסלובקיה. הוא חזר לברלין המזרחית ובגיל צעיר עבר לברלין המערבית והחל להופיע בתפקידים קטנים בתיאטרון ובתפקידי דיבוב לסרטים. משנת 1952 החל להופיע בסרטים גרמניים ועד מהרה התפרסם בגרמניה וכונה שם "ג'יימס דין הגרמני". הוא הופיע בשני סרטים עם רומי שניידר, שאיתה ניהל מערכת יחסים קצרה. ב-1958 הופיע בסרט "התחייה" (Auferstehung) לפי ספרו של טולסטוי, ביחד עם אשתו, השחקנית הצרפתייה מרים ברו. הוא שאף לפרוץ את המסגרת של שחקן גרמני. הזדמנות כזאת נקרתה בדרכו ב-1959 כאשר כיכב בתפקיד ראשי בסרט "עד ראייה" (Tiger Bay), לצדם של היילי מילס ואביה, השחקן ג'ון מילס. הצלחת הסרט הקנתה לו תפקידים ראשיים במספר סרטים שהעלו אותו לדרג כוכב-על באירופה ובארצות הברית, בהם "שבעת המופלאים" (1960) בתפקיד צ'יקו - צעיר המופלאים, "אחת, שתיים, שלוש" (1961), לצדו של ג'יימס קאגני ובבימויו של בילי ווילדר, "פאני" (1961), לפי הטרילוגיה של מרסל פניול, לצדם של לסלי קארון ומוריס שבלייה, "תשע שעות לראמה" (1963), בתפקיד הראשי של המתנקש בגנדי. בשנות ה-70 חלה ירידה בפופולריות שלו. הוא הופיע בסרטים חשובים פחות, והתרכז בתפקידים בטלוויזיה. ב-1983 הופיע בסרטו של מנחם גולן סהרה, לצדה של ברוק שילדס. ב-1988 הופיע בתפקיד ראשי בסרטו של אלכסנדר רמתי והכינורות חדלו לנגן. ב-1997 הופיע בתפקיד קטן של רופא נאצי בסרטו של רוברטו בניני "החיים יפים". אף שלא נהג לשתף הרבה מחייו הפרטיים, בראיון משנת 2000 עבור המגזין הגרמני "Bunte" יצא מהארון וסיפר כי הוא ביסקסואל. בראיון אמר, "כן, אני אוהב גברים. בסופו של דבר, אני ביסקסואל. ...תמיד נהגתי לחיות את חיי בדרך בה רציתי". הוא הסביר כי לו ולאשתו מזה 42 שנה היה הסדר מתמשך לפיו מרכז חייה היה בפריז ואילו מרכז חייו היה בברלין, העיר אותה אהב. בנו, כריסטופר בוכהולץ, שחקן אף הוא, שהפיק בשנת 2005 סרט דוקומנטרי אודות הורסט בוכהולץ בשם "אבא שלי", הודה באופן פומבי בנטייתו המינית של אביו. הוא נפטר באופן פתאומי בגיל 69 מדלקת ריאות בה לקה לאחר שעבר ניתוח לתיקון שבר בצוואר הירך. הוא נקבר בברלין, בבית הקברות הרשטראסה (Friedhof Heerstraße). מדיה וקבצים בנושא הורסט בוכהולץ בוויקישיתוף הורסט בוכהולץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הורסט בוכהולץ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הורסט בוכהולץ, באתר AllMovie (באנגלית) הורסט בוכהולץ, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הורסט בוכהולץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הורסט בוכהולץ, באתר Discogs (באנגלית) הורסט בוכהולץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הרציף המערבי

הרציף המערבי (בצרפתית: Quai ouest) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. "הרציף המערבי" נכתב לפי הזמנת ה"קומדי פרנסז" ב-1985. המחזה הועלה לראשונה ב- Théâtre Nanterre-Amandiersבין ה-24 באפריל 1986 ל-29 ביוני 1986 בבימויו של פטריק שרו. שיחקו בו בין השאר מריה קזרס, ז'אן מארק טיבו, ז'אן פול רוסיון, קתרין ייגל ואיזק דה בנקולה. המחזה מתרחש בהאנגר שיצא מכלל שימוש בנמל הישן, שבינו לבין מרכז-העיר חוצץ נהר, ברובע נטוש של עיר נמל מערבית גדולה. מוריס קוך בן הששים נוסע להאנגר במכוניתו ביחד עם אשתו מוניק פונס בת הארבעים ושתיים. מוריס עוזב את אשתו לבדה באוטו, אומר לה לחזור לביתה ויוצא לכיוון הנהר, במטרה לשים קיץ לחייו, ואומר שהוא יחזור מאוחר יותר הבייתה. הסיבה לכך היא שהוא ניהל פיקדון כספי של נזירות והכסף נעלם מבלי שהוא יודע להיכן, מה שמטיל כתם על שמו הטוב ומבייש אותו. בהגיעו לשם הוא פוגש את שארל בן העשרים ושמונה ואת עבאד שחור העור בן השלושים. מוריס מנסה לשכנע את שארל ועבאד, חברים ומהגרים שעובדים ביחד, שיעזרו לו להתאבד. מוניק נשארת במקום כי היא חוששת לבעלה, שאינו יודע להסתדר לבדו. להאנגר מגיעים אנשים נוספים הגרים ברובע: קלייר, בת הארבע עשרה אחותו של שארל; פאק בן העשרים ושתיים שמעוניין להשכיב את קלייר; ססיל, בת הששים אמם של שארל וקלייר, שמנסה לנצל את האנשים האמידים שנקרו בדרכה לתועלתה; רודולף בן החמישים ושמונה, אביהם של שארל וקלייר ובעלה של ססיל, שמאז המלחמה חרב עליו עולמו והוא בקושי מתפקד. תיאטרון באר שבע – הצגת בכורה: 28 ביולי 1996 יוצרים: מתרגם – דורון תבורי, במאי – גדי רול, מעצב תפאורה - איתן לוי, מעצבת תלבושות - ברברה הניצקה, מלחין - אלדד לידור, מעצב תאורה - ז'אן לוק שאנונה. שחקנים: חנה מרון, אלון אבוטבול, ח'ליפה נאטור, גדליה בסר, לאורה ריבלין, לונה יקר, שבתאי קונורטי, דורון תבורי – עבאד. בית צבי - הצגת בכורה: 4 בפברואר 2018 האתר הרשמי של ברנאר-מארי קולטס
Barbra Live

ברברה Live (ברברה בהופעה חיה) הוא סיבוב ההופעות השישי של האמנית האמריקאית ברברה סטרייסנד. סיבוב ההופעות התקיים בצפון אמריקה ובאירופה, והוא הסיבוב הראשון של סטרייסנד מאז 2006. ברברה Live היה סיבוב ההופעות במקום ה-22 בעולם מבחינת מכירות ב-2012, הניב רווחים של 40.7$ מיליון דולר, ונמכרו 154,287 כרטיסים. באפריל 2013 הוכרז רשמית כי סטרייסנד תמשיך את הסיבוב לאירופה במהלך קיץ 2013. תוכנן בתחילה כ-2 הופעות תוך כדי פתיחת ברקליס סנטר החדש בברוקלין, והוצג כמופע חזרה הביתה של ברברה, מאחר שהיא מעולם לא הופיעה בברוקלין. כל הכרטיסים נמכרו במהירות, ולא נוספו תאריכים נוספים. ב-9 באוגוסט 2012 הוכרז רשמית כי ברברה תמשיך את סדרת ההופעות שמתחילה בפילדלפיה ב-8 באוקטובר 2012. ב-14 בספטמבר נוספו 3 תאריכים באמריקה. אחד מהתאריכים הוא עבור ההוליווד בול המפורסם, בו הופיעה ברברה בעבר בסיבוב ההופעות שלה ב-1967, "ערב עם ברברה סטרייסנד", ושברה בזמנו את שיא כמות הקהל, כשהגיעו 17,256 מאזינים.
פרנסואה מוריאק

פרנסואה מוריאק (בצרפתית: François Mauriac;‏ 11 באוקטובר 1885 – 1 בספטמבר 1970) היה עיתונאי, עורך עיתון, משורר וסופר צרפתי זוכה פרס נובל לספרות. מוריאק נולד בעיר בורדו בחבל אקוויטניה שבצרפת. הוא למד ספרות באוניברסיטה של בורדו וב-1905 עבר לפריז כדי להמשיך בלימודיו, אך מקץ מספר חודשים החליט להקדיש את עצמו לכתיבה. קובץ שיריו הראשון "ידיים שלובות" פורסם ב-1909. כתיבתו של מוריאק הופרעה בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר שירת בבלקן בבית חולים של "הצלב האדום". ב-1922 פרסם את הרומן "נשיקה למצורע" שזכה להצלחה בציבור. ב-1933 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. במשך מלחמת העולם השנייה המשיך בכתיבה ופרסם את "היומן השחור". פרנסואה מוריאק כתב למעלה משלושים נובלות, ומחזות אחדים שהוצגו על ידי "קומדי פרנסז" בפריז. הוא היה גם עיתונאי ושימש כעורך של העיתון "לה פיגרו". ב-1960 הגיע לישראל לסקר את משפט אייכמן. הרומן המפורסם ביותר שלו, “תרז דסקרו”, עובד פעמיים לסרט קולנוע. ב-1962 בבימוי של ז'ורז' פראנז'ו, וב-2012 בבימוי של קלוד מילר ובכיכובה של אודרה טוטו. בשנות החמישים תמך פרנסואה מוריאק בעצמאות אלג'יריה, וגינה את עינויי השבויים שנפלו בידי הצבא הצרפתי. הוא פרסם את זיכרונותיו האישיים, וביוגרפיה של שארל דה גול. ב-1952 זכה בפרס נובל לספרות, וב-1958 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי. כל יצירותיו של פרנסואה מוריאק הופיעו ב-12 כרכים ב-1950–1956. הוא עודד את אלי ויזל לכתוב על חווייתו האישית את השואה לאחר מלחמת העולם השנייה. פרנסואה מוריאק נפטר בפריז ב-1970, ונקבר בבית העלמין דה וֶמַר שמצפון לעיר. בנו קלוד מוריאק גם היה סופר. נכדתו הייתה השחקנית אן ויאז'מסקי שנישאה לבמאי הצרפתי ז'אן-לוק גודאר. הנשיקה למצורע, (1922), בעברית יצא בתרגומו של יהושע קנז, עם עובד, 1981. מדבר האהבה, רומן, (1924), בעברית יצא בתרגומה של בבה ינאי, עם עובד, תל אביב, 1964. תרז דסקרוּ, רומן, (1927), בעברית יצא בתרגומה של אביבה ברק, כנרת, תל אביב, 1984. פקעת הצפעונים, רומן, (Le Noeud de Viperes) ,(1932), תורגם על ידי יעקב חסון והופיע בשנת 1960 בהוצאת עם עובד תעלומת פרוֹנטנק (1933) פרנסואה מוריאק, באתר פרס נובל (באנגלית) פרנסואה מוריאק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנסואה מוריאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאחר מותו: אורלי עפרת, פרנסואה מוריאק - סופר ולוחם, למרחב, 11 בספטמבר 1970 מת פרנסואה מוריאק זקן הסופרים בצרפת, על המשמר, 2 בספטמבר 1970 פרנסואה מוריאק (1885-1970), דף שער בספרייה הלאומית פרנסואה מוריאק, ברשת החברתית Goodreads פרנסואה מוריאק "יכסה" המשפט, הארץ, 27 בנובמבר 1960 אורי קליין, התסכול המתון של תרז דסקרו, באתר הארץ, 24 במרץ 2013 6 בספטמבר, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2005 קלוד מוריאק מספר על ,הגל החדש׳, הארץ, 1 בספטמבר 1961 אורי קליין, פריחתה ומותה של אן ויאזמסקי, שחקנית וסופרת, בת נסיך, רעייתו של גודאר, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2017 סקירות: אמנון אחי נעמי, הסיוט הפרובינציאלי, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984 אהרן פאפו, נשמה צרפתית מיוסרת, חדשות, 7 בספטמבר 1984 ענת לויט, מהו חטא, למי העונש?, מעריב, 23 בנובמבר 1984
וילהלם מונקה

וילהלם מונקה (בגרמנית: Wilhelm Mohnke‏; 15 במרץ 1911 – 6 באוגוסט 2001) היה קצין בוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה ופושע מלחמה נאצי. מונקה התפרסם עקב פיקודו על הכוחות שהגנו על הבונקר של היטלר בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה. הכוחות תחת פיקודו של מונקה ביצעו פשעי מלחמה החל מימיה הראשונים של מלחמת העולם השנייה בחזית צרפת (שעליהם לא נתן את הדין), בהמשכה בחזית המזרחית (שבהם הורשע אך שוחרר שחרור מוקדם) ולקראת סיומה שוב בצרפת כנגד שבויים מצבא ארצות הברית (שעליהם שוב לא נתן את הדין). מונקה נולד בליבק ב-15 במרץ 1911, ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הנאצית, והיה מבין 120 החברים ב-"משמר המטה" (Stabswache) של האס אס שהוקם בשנת 1933. בהמשך הוא פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה ועל כוחות ההגנה של "המבצר" בברלין (לשכת קנצלר הרייך והפיהררבונקר) בימי המלחמה האחרונים. אישורו של מונקה להיטלר כי "המבצר" עומד ליפול בידי הכוחות הסובייטים היה הדבר הסופי שדחף את היטלר להתאבדותו. לאחר המלחמה ריצה מונקה עשר שנים בכלא בברית המועצות. כנגד מונקה היו מספר האשמות בגין פשעי מלחמה מצד בריטניה וקנדה אך הוא מעולם לא הועמד לדין. הוא נפטר בשנת 2001 בגיל 90 בביתו בהמבורג. מדיה וקבצים בנושא וילהלם מונקה בוויקישיתוף וילהלם מונקה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המוזיאון הפתוח של הולנד

המוזיאון הפתוח של הולנד (בהולנדית: Nederlands Openluchtmuseum) הוא מוזיאון פתוח ופארק בקרבת ארנהם, במחוז חלדרלנד בהולנד. זהו מוזיאון לאומי, שנועד לשמר את המסורת התרבותית ואת חיי היום-יום של העם ההולנדי. המוזיאון מציג בתים, חוות ומפעלים מאזורים שונים של הולנד, כפי שהתקיימו במאות הקודמות. המוזיאון הפתוח נוסד ב-1912 על בסיס אחוזת ואטרברך. ב-1918 נפתח לציבור. ב-1987 עמד המוזיאון בסכנת סגירה. בזכות תמיכת הציבור, החל מ-1991 "קרן המוזיאון הפתוח של הולנד" היא האחראית על תחזוקתו המתמשכת של המוזיאון, בעוד נכסי המוזיאון שייכים למדינה. הממשלה מסבסדת את המוזיאון. ב-2005 הוכתר בתואר "המוזיאון האירופאי של השנה". המוזיאון פרוש על שטחים נרחבים, בשטחו ישנם אגמים, תעלות, מפלי מים, חוות, כנסיות, טחנות רוח, בתי מלאכה וחנויות וכן בתי מגורים מטיפוסים שונים. המבנים הובאו מאזורי המדינה השונים ונועדו להציג את מגוון המורשת ההולנדית. במוזיאון נערכות הדגמות של עיסוקים שונים, באופן בו נעשו בעבר, ביניהם כביסה, מבשלת בירה, טווית פשתן. מוצרים המיוצרים בהדגמות אלו נמכרים בחנות המזכרות של המוזיאון. במוזיאון פעיל קו חשמליות עתיקות מאמסטרדם, ארנהם, רוטרדם והאג. בין אוספי המוזיאון - תלבושות מסורתיות, צעצועים ותכשיטים. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הפתוח של הולנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח של הולנד (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח של הולנד (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח של הולנד (בהולנדית) המוזיאון הפתוח של הולנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
בורדה

האם התכוונתם ל... ג'רמי בורדה – אדמירל אמריקני ז'אן-שארל דה בורדה – מתמטיקאי צרפתי, על שמו שיטת בורדה ז'ול בורדה – מיקרוביולוג בלגי מגזין בורדה – מגזין אופנה המכיל גזרות לתפירה ברדה
כביש 978

כביש 978 הוא כביש אורך ברמת הגולן שבצפון ישראל. הוא מקשר בין צומת השריון שעל כביש 91 במרכזה של הרמה, לבין צומת יער אודם שעל כביש 98, הנמצאת בתוך העיירה הדרוזית מסעדה שבצפונה של רמת הגולן. בחלקו הצפוני של הכביש, הוא חוצה את יער אודם. אורכו הכולל של כביש 978 הוא 21 ק"מ. רמת הגולן יער אודם שמורת יער אודם הג'ובות ביער אודם כבישי ישראל
ברקין מאייר

ברקין ארין מאייר (באנגלית: Breckin Erin Meyer; נולד ב-7 במאי 1974) הוא שחקן, מפיק, כותב ומתופף אמריקאי. מאייר נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, בריטי וצרפתי. בילדותו התגורר במדינות שונות כגון קליפורניה, טקסס, וירג'יניה המערבית וניו ג'רזי. לו אח גדול בשם פרנק ואח צעיר בשם אדם. הוא למד בתיכון בוורלי הילס, לצידה של דרו ברימור. פריצתו של מאייר הייתה תפקידו בסרט קלולס משנת 1995. לאחר מכן הופיע בסרטים כמו "הכישוף" ו"הבריחה מלוס אנג'לס". ב-1997 שיחק בסרט "פרפונטיין" ("עד קצה היכולת") לצדו של השחקן ג'ארד לטו. שנה לאחר מכן הופיע בסרט "מועדון 54" שמספר על ההתרחשויות במועדון הפופולרי משנות השבעים סטודיו 54 לצדם של סלמה הייק וראיין פיליפה. במציאות מאייר חבר טוב של ראיין פליפה והשניים, ביחד עם סת' גרין, חולקים חברת הפקות משותפת. בשנת 1999 שיחק בסרט "המקור" לצדו של אל פצ'ינו. בשנת 2000 שיחק תפקיד מרכזי בסרט "רוד טריפ" של הבמאי טוד פיליפס. בסרט הוא שיחק לצד השחקנית איימי סמארט לצידה שיחק גם בשנת 2001 בסרט "מיליונר מי שגומר ראשון". בנוסף באותה שנה הוא שיחק בסרט "קייט וליאופולד". בשנת 2004 השתתף בסרט "גארפילד: הסרט" ושנתיים לאחר מכן שוב השתתף בסרט ההמשך. בשנת 2005 שיחק בקומדיה "ריבאונד". ב-2007, כיכב בסרט "המדינה הכחולה" לצידה של אנה פקווין. בשנת 2009 כיכב בסרט "אקסיות לכל הרוחות" לצדו של מתיו מקונוהיי. בשנים 2011–2014 כיכב מאייר בסדרה "פרנקלין ובאש" בתפקיד ג'רארד פרנקלין לצידו של מארק פול גוסלאר. בשנים 2012–2014, שודרה הסדרה "גברים בעבודה" בכיכובו של דני מסטרסון, אותה כתב והפיק מאייר. ב-2019 כיכב בסרט הדרמה-הקומי "Changeland", לצד סת' גרין. בשנים 2001–2014 היה נשוי לתסריטאית ובמאית הסרטים דברה קפלן (אנ'), ולהם שתי בנות משותפות. מאז 2017 הוא בזוגיות עם השחקנית לינזי גודפרי (אנ'). 1991: פרדי מת: הסיוט האחרון 1995: קלולס 1996: הכישוף 1996: הבריחה מלוס אנג'לס 1997: פרפונטיין (עד קצה היכולת) 1998: לא יכולים להתאפק 1998: מועדון 54 1999: גו 1999: המקור (סרט, 1999) 1999: אורות אחוריים דועכים 2000: רוד טריפ 2001: ג'וזי והפוסיקאטס 2001: מיליונר מי שגומר ראשון 2001: קייט וליאופולד 2002 - פינוקיו (דיבוב) 2004: גארפילד: הסרט 2005: ריבאונד 2005: החיפושית בהילוך גבוה 2006: גארפילד 2 2006: קפאין 2008: Stag Night 2008: יחסים משותפים 2009: אקסיות לכל הרוחות 2019: שינוי הקרקע 2020: המסע של ורוניקה 2021: Happily 2021: The Enormity of Life 1988: שנות הקסם 1997-2009: המלך היל 2001-2002: בתוך שוורץ 2003-2004: משפחת קלי 2005-הווה: רובוט צ'יקן 2008: האוס 2008: גיבורים 2008: פיניאס ופרב 2011-הווה: פרנקלין ובאש 2012-הווה: גברים בעבודה 2015-2017: סופרמנשן (דיבוב) 2019: התיקון מדיה וקבצים בנושא ברקין מאייר בוויקישיתוף ברקין מאייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברקין מאייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברקין מאייר, באתר AllMovie (באנגלית) ברקין מאייר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ברקין מאייר, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ברקין מאייר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברקין מאייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ברקין מאייר, באתר Discogs (באנגלית)
סואסון

סואסון (בצרפתית: Soissons), היא קומונה במחוז אן שבחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת. הקומונה ממוקמת על גדתו של נהר האן, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית מפריז, ובירתה העתיקה של ממלכת סואסון (ממלכה פרנקית-רומית שהתפרסה בגאליה במאה החמישית לספירה) ושבט הסואסון. אוכלוסיית הקומונה עומדת (נכון ל-2010) על 28,646 תושבים, והיא בירידה מתמדת מאז שנת 1975. שטח הקומונה עומד 12.32 קמ"ר. בשנת 744 נפגש בעיירה פפין הגוץ עם שליח האפיפיור, בונפיציוס הקדוש, וקיבל עליו את עול הנצרות, מה שהבטיח את תמיכת האפיפיור בפפין כנגד אויביו. בתמיכת האפיפיור, הוא קבע את העיר כבירת ממלכתו. ב-15 ביוני 923, בקרב ליד העיר נהרג רובר הראשון, מלך צרפת, שארל התם נאסר וראול הפך למלך צרפת. במהלך המאה ה-11 בעיר פעל ארנולד מסואסון שבהמשך הוכרז כקדוש. במהלך מלחמת מאה השנים, תקפו חיילים צרפתים מחנה קשתים אנגלי שחנה בסמוך לעיר. הם תלו את כל 300 החיילים שהיו מוצבים בו ולאחר מכן נכנסו לעיר, ובצעו מעשי אונס רצח ושוד. המאורע המזעזע, כשחיילים צרפתים תקפו תושבים צרפתים, הכה גלים ברחבי אירופה. הנרי החמישי, מלך אנגליה ראה בניצחונו בקרב אז'נקור, שהתרחש ב-25 באוקטובר, יומם של הקדושים המגינים של העיר סואסון, קריספין וקריספיניאן, נקמה על כבודם של הקדושים שנפגע במתקפה האכזרית על העיר. במחזה הנרי החמישי שם שייקספיר בפיו של המלך הנרי נאום ממריץ הקורא לחיילים האנגליים להתעודד, משום שאמנם הם מעטים, אך ביום מן-הימים יהיו גאים לספר שהם היו שם, ביום קריספין, בעת הניצחון הגדול (מערכה רביעית, סצנה III) ערך מורחב – קתדרלת סואסון בעיר עומדת קתדרלה גותית מהעתיקות ומהשמורות בעולם, ומהווה מוקד תיירותי. בשנת 1765 תקף זאב אוכל-אדם שמונה עשר אנשים בעיר, וארבעה מתוכם מתו. אחד מתושבי העיירה הרג לבסוף את הזאב, וזכה על כך לפרס מלואי החמישה עשר, מלך צרפת. לעיר שבע ערים תאומות: גרמניה אייזנברג, גרמניה גרמניה שטאדהאגן, גרמניה רומניה קמפולונג, רומניה ספרד גוארדמר דל סגורה, ספרד ישראל ערד, ישראל מאוריטניה טיג'קג'ה, מאוריטניה קנדה לואיזוויל, קנדה מדיה וקבצים בנושא סואסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סואסון (בצרפתית) אתר האגודה ההיסטורית של סואסון סואסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סואסון (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית סואסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
כביש 977

כביש 977 הוא כביש רוחב אזורי בצפונה של ישראל, החוצה ממערב למזרח את צפון עמק החולה: הכביש מתחיל כ-3 ק"מ דרומית לעיר קריית שמונה בצומת גומא שעל כביש 90, למרגלות הרי נפתלי והגליל העליון. משם עושה הכביש דרכו מזרחה לרוחבו של עמק החולה, ולאחר שהוא חולף בגשר מעל נהר הירדן הוא מסתיים בצומת להבות הבשן שעל כביש 918, למרגלות רמת הגולן. אורכו של כביש 977 הוא כ-7 ק"מ. עמק החולה רמת הגולן נהר הירדן כבישי ישראל מדיה וקבצים בנושא כביש 977 בוויקישיתוף
קמילה דה רוסי

קמילה דה רוסי (באיטלקית: Camilla de Rossi תאריך לידתה אינו ידוע. פעלה ברומא בשנים 1670–1707) הייתה מלחינה איטלקייה מתקופת הבארוק. אין ידיעות על חייה פרט לעובדה, שהמילה "רומאנה", המופיעה על דפי השער של כתבי היד שלה, מעידה על מוצאה הרומאי. ארבע אורטוריות שלה לקולות סולו ותזמורת בוצעו בקאפלה הקיסרית של וינה בין 1707 ל-1710. הן מזכירות בצורה ובסגנון את האורטוריות של אלסנדרו סקרלטי. הקיסר יוזף הראשון הזמין אצלה את היצירה הראשונה הידועה שלה, "סנטה ביאטריצ'ה ד'אסטה" (Santa Beatrice d’Este). כלי נגינה שימשו את דה רוסי להשגת אפקט דרמטי או לאפיון הדמויות: חצוצרות מייצגות את הלוחם הנבל ב"באטריצ'ה הקדושה ד'אסטה", לאוטה מייצגת את תומתו של אלסיו הקדוש ב"סאנט'אלסיו", וקלמית, שרק שנה קודם לכן הוצגה לראשונה בשימוש תזמורתי בווינה, מייצגת את חלומו הרוגע של אבראמו ב"קורבן אברהם". (Il sacrifizio di Abramo) לפי הכתוב בדף השער של כתב היד, רוסי כתבה הן את הטקסט והן את המוזיקה ליצירה "הבן האובד" (Il figliuol prodigo). B.G. Jackson: ‘Oratorios by Command of the Emperor: the Music of Camilla de Rossi’, CMc, no.42 (1986), 7–19 קמילה דה רוסי, באתר MusicBrainz (באנגלית) קמילה דה רוסי, באתר Discogs (באנגלית) ברברה גארווי ג'קסון, "קמילה דה רוסי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב גרוב
הנרי וושבורן

הנרי דאנה וושבורן (באנגלית: Henry Dana Washburn;‏ 28 במרץ 1832 - 26 בינואר 1871) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אינדיאנה וגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. נולד בוינדזור, ורמונט, ועבר לאינדיאנה בשנת 1850. למד בניו יורק עריכת דין, והצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1853, ועבד בכך בניופורט, אינדיאנה, ובמהרה הצטרף למערכת הפוליטית המקומית. עם פרוץ מלחמת האזרחים הצטרף לצבא האיחוד ומונה למפקד רגימנט ביולי 1865. הוא התקדם במהרה במסלול הדרגות, ועד אוגוסט מונה למייג'ור גנרל (מקביל לדרגת האלוף בצה"ל) באוגוסט באותה שנה. לאחר סיום המלחמה נבחר לבית הנבחרים, בקונגרס ה-39 וה-40. לאחר מכן, בשנת 1869, מונה למשלחת סיור ברחבי מונטנה, במה שיהפוך מאוחר יותר לפארק הלאומי ילוסטון. הר וושבורן, הממוקם בפארק קרוי על שמו. וושבורן מת בביתו בקלינטון, אינדיאנה ב-26 בינואר 1871. הנרי וושבורן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הנרי וושבורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רק אתמול נולדה (מחזה)

רק אתמול נולדה (באנגלית: Born Yesterday) הוא מחזה מאת גרסון קנין, שהועלה לראשונה בשנת 1946. המחזה נמצא בין 50 ההצגות שרצו הכי הרבה בברודוויי. הארי ברוק הוא איש עסקים עשיר שמגיע לוושינגטון בליווי חברתו בילי, בחורה קלת דעת שאינה יודעת כיצד להתנהג בחברה הגבוהה. בגלל הבושות שבילי עושה לו שוכר הארי עיתונאי בשם פול ורול כמנטור שיעניק לבילי השכלה וילמד אותה כיצד להתנהג בחברה. בילי מחכימה מעבר למה שתכנן הארי והיא מגלה שהארי עושה עסקים מושחתים בקשרי הון ושלטון ומחליטה לעזוב את הארי ולהתחתן עם פול. המחזה הועלה לראשונה בברודוויי בתיאטרון ליציאום ב-4 בפברואר 1946 שם הוצג עד 1948. ובין השנים 1948-1949 הוצג בתיאטרון הנרי מילר. סך הכל בשנים אלו עלה המחזה 1642 פעם. את דמותה של בילי הייתה אמורה לגלם ז'אן ארתור שעזבה במהלך האודישנים ולבסוף גילמה את בילי השחקנית ג'ודי הולידיי. פול דאגלס גילם את הארי (תפקיד שעליו זכה בפרס קלרנס) ואת העיתונאי פול גילם גארי מריל. המחזה עלה שוב בברודוויי בשנת 1989 (153 הופעות). את בילי גילמה מדליין קאהן (תפקיד שזיכה אותה בפרס טוני) ואת הארי גילם אדוארד אסנר. בשנת 2011 המחזה עלה בשלישית בברודוויי, את תפקיד בילי גילמה נינה אריאנדה ואת תפקיד הארי גילם ג'ים בלושי. 1949 – התיאטרון הקאמרי, בתרגום יאיר בורלא ובבימויו של פיטר פריי. שחקנים: חנה מרון (בילי דון) ויוסי ידין (הארי ברוק), בהשתתפות אברהם בן-יוסף (עו"ד אד דברי), גרשון קליין (אדי ברוק), יצחק מיכאל שילה (פול וורול), רחל מרכוס (מיס הודג'ס), חנן סמטאי (סנטור הודג'ס), גיזלה אנסקה (הלן). 2004–2005 – תיאטרון בית לסין, בתרגומו של אילן רונן. שחקנים: רמה מסינגר (בילי דון) וספי ריבלין (הארי ברוק). נובמבר 2013 – תיאטרון באר שבע, בתרגומו של עידו ריקלין, בבימויו של רפי ניב. בתפקיד הראשי: מירב שירום. המחזה עובד לסרט שיצא לאקרנים ב-1950 (בסרט גילמה את בילי ג'ודי הולידיי, ששיחקה בהצגה המקורית), הסרט הצליח וזכה באוסקר ולשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית. הסרט יצא בגרסה מחודשת בשנת 1993 (את דמותה של בילי גילמה מלאני גריפית' ואת העיתונאי פול גילם דון ג'ונסון, שהיה באותה תקופה בן זוגה). מדיה וקבצים בנושא רק אתמול נולדה בוויקישיתוף רשימת ההצגות שרצו הכי הרבה בברודוויי (מקום 43) מיכאל הנדלזלץ, "רק אתמול נולדה": נולדה מזמן ובכל זאת צעירה ברוחה, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2013 ביקורת: ד. ב. מ., "רק אתמול נולדה" ב"קאמרי", על המשמר, 5 באוגוסט 1949. מיכאל הנדלזלץ, הרייטיינג של העם בעלייה, באתר הארץ, 28 במאי 2004 ביקורות: מיכאל הנדלזלץ, "רק אתמול נולדה": נצחונם של בני התרבות, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2013 מערכת וואלה! חדשות‏, רק אתמול נולדה- קשרי הון- שלטון בהצגה של תיאטרון באר שבע, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2015 רון שוורץ, ‏הון, שלטון ותיאטרון, באתר גלובס, 9 בינואר 2014 דליה שלף, סרטים חדשים / "רק אתמול נולדה", חדשות, 20 במאי 1993
Red Orchestra: Ostfront 41-45

Red Orchestra: Ostfront 41-45 הוא משחק יריות בגוף ראשון שפותח על ידי Tripwire Interactive והופץ על ידי Bold Games לגרסה הקמעונית והופץ על ידי סטים לגרסה באונליין. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Linux וה-Microsoft Windows בתאריך ה-14 במרץ 2006 ולפלטפורמת ה-OS X בתאריך ה-5 באפריל 2013. המשחק החל בתור מוד למשחק Unreal Tournament 2004 שפותח עבור תחרות פיתוח מודים למשחק בחסות אפיק ו-NVIDIA, ושמו אז היה Red Orchestra: Combined Arms. עקב זכייתו של המוד בתחרות המודים ניתן למפתחי המשחק רישיון מלא ל-Unreal Engine 2.5 והוחלט לפתח את המשחק כמשחק עצמאי לחלוטין. המשחק מתרכז בהיבט מרובה המשתתפים של המשחק, על אף שיש מצב שחקן יחיד ("עיסוק") זמין. המשחק כולל דימוי של מערכות שריון וירי פגזי טנקים (חדירה וסטייה ביחס לזוויות השיגור). התנועות של הדמויות במשחק מאפשרות להן לרוץ ספרינט, לכרוע, לזחול, לפרוס מקלעים ועוד. חברת Tripwire Interactive הוציאה למשחק המשך בשם Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad בתאריך ה-13 בספטמבר 2011. Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad Day of Defeat Call of Duty: World at War מדיה וקבצים בנושא Red Orchestra: Ostfront 41-45 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Red Orchestra: Ostfront 41-45 הורדה המוד למשחק (באנגלית) המשחק ב-Steam (באנגלית) המשחק ב-Bold Games (באנגלית) Red Orchestra: Ostfront 41-45, באתר PCGamingWiki (באנגלית)