דייוויד וולאס

דייוויד וולאס (באנגלית: David Wallace;‏ 24 באפריל 1799 – 4 בספטמבר 1859) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הוויגית, שכיהן כמושל אינדיאנה השישי בשנים 1837–1840. זמן קצר לפני בחירתו כמושל התרחשה הפאניקה של 1837 (אנ'), והממשל שקדם לו, שהוא היה חלק ממנו כסגן מושל המדינה, הכניס את המדינה לחובות כבדים. במהלך תקופת כהונתו כמושל נכנסה אינדיאנה למשבר פיננסי חמור ששיבש את מיזמי העבודות הציבוריות בה. הוא דחף לנקיטת כמה צעדים לעכב את חדלות הפירעון הבלתי נמנעת של מדינתו. בשל קשריו למצע העבודות הציבוריות, סירבה מפלגתו לבחור בו כמועמדה לתקופת כהונה שנייה. לאחר תום תקופת כהונתו של וולאס כמושל הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ולאחר מכן היה יושב ראש המפלגה הוויגית באינדיאנה ושופט בבית המשפט המדינתי, תפקיד בו הוא כיהן עד יומו האחרון. דייוויד וולאס נולד במחוז מיפלין שבפנסילבניה, כבכור מבין שבעת ילדיהם של אנדרו ואלינור וולאס. אביו היה מודד ובעל פונדק, שהיה ידיד קרוב של ויליאם הנרי הריסון כאשר השניים שירתו יחדיו במלחמת 1812. ידידות זו הפיקה תועלת למשפחת וולאס. אחיו של דייוויד וולאס, ויליאם ה. וולאס, מונה כמושל הרביעי של טריטוריית וושינגטון וכמושל הראשון של טריטוריית איידהו. אח אחר, ג'ון מ. וולאס, מונה כמפקד המשמר הלאומי של אינדיאנה. כאשר היה וולאס נער, עברה המשפחה לאוהיו והתיישבה ליד סינסינטי. בהמשך למד וולאס בקולג' מיאמי לפני שהמשפחה עברה שוב ב-1817 לברוקוויל, אינדיאנה. בסיועו של הריסון, הובטחה לוולאס קבלתו לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הוא סיים את הכשרתו שם ב-1821 ושירת כלוטננט בתותחנים ולימד מתמטיקה בבית ספר, אך התפטר מתפקידו לאחר כשנה של שירות. מאוחר יותר הוא שירת כקפטן וכקולונל ברגימנט השביעי של המיליציה של אינדיאנה. כאשר סיים וולאס את שירותו הצבאי, הוא שב למשפחתו בברוקוויל. שם הוא החל ללמוד משפטים במשרדו של השופט מילס אגלסטון, וב-1823 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא נכנס לעבוד בעריכת דין עם חבר בית הנבחרים ג'ון טסט, וב-1824 נשא לאישה את בתו, אסתר פרנץ' טסט. לשניים נולדו ארבעה ילדים. אחד מהם, לואיס וולאס, כתב את הספר בן חור וכיהן כמושל טריטוריית ניו מקסיקו. בן אחר שלו, אדוארד וולאס, לחם במלחמת ארצות הברית-מקסיקו ובמלחמת האזרחים האמריקאית. ב-1836, לאחר מות רעייתו, נישא וולאס בשנית לזרלדה גריי סנדרס, שהייתה מנהיגה בתנועה להתנזרות מאלכוהול, ויחד הם הביאו לעולם שישה ילדים. ב-1828 נבחר וולאס לבית הנבחרים של אינדיאנה, בו הוא שירת עד 1831, כאשר הוא נבחר כסגן מושל המדינה מטעם המפלגה הוויגית כשותפו למרוץ של נח נובל. כסגן המושל הוביל וולאס את הדיון בסנאט המדינתי על הקמתו של בנק אינדיאנה וזכה במוניטין של נואם מוכשר. וולאס דחף לביצועם של מיזמי עבודות ציבוריות באינדיאנה וצייר תמונה ורודה של מצבה של המדינה במהלך מסע הבחירות שלו למשרת המושל. במהלך תקופת כהונתו כסגן המושל התגוררה משפחתו בקובינגטון. במהלך תקופת כהונתו השנייה כסגן המושל העבירה המדינה את חוק העבודות הציבוריות של מאמות'. אף על פי שבתחילה היה חוק זה פופולרי, עד מהרה התברר למנהיגי המדינה שחוק זה הוביל לקריסתה הכלכלית של המדינה. בעיה זו לא הובהרה עד תומה כאשר התמודד וולאס למשרת המושל ב-1837, אך היוותה חלק שולי של מסע הבחירות שלו. הוא נבחר כמושל בעיקר בשל תמיכתו קודם לכן בחוק העבודות הציבוריות, שהציבור עדיין תמך בו, ובשל תמיכתו בו של המושל הפופולרי נח נובל. תקופת כהונתו של וולאס כמושל אינדיאנה עמדה בצילה של הפאניקה של 1837 (אנ') ושנות אי-הוודאות הכלכלית שבאו אחריה. אינדיאנה זכתה לתקופה של עבודות ציבוריות בהן נסללו דרכים ונכרו תעלות, אך כמעט כל המיזמים הללו הופסקו במהלך משבר פיננסי זה. וולאס הצליח לארגן את המערכת הפיננסית של המדינה כדי לעכב את פשיטת הרגל הבלתי נמנעת שלה. הגירעון רק המשיך לגדול, ובסופה של תקופה זו כיסו הכנסותיה של המדינה רק חמישית מהוצאותיה, והריבית על החוב העצום של המדינה היה כשני שלישים מתקציבה. בשנה האחרונה לכהונתו של וולאס כמושל הופקו כל מיזמי הבניה. הוא נשא נאום בפני בית המחוקקים כדי ליידע את חבריו שהעבודות כמעט חסרות ערך במצבם הנוכחי ושהאשראי של המדינה נוצל עד תומו. הוא יידע את המחוקקים שהמדינה תיכנס למצב של פשיטת רגל בשנה שלאחר מכן. במהלך תקופת כהונתו של וולאס כמושל התרחשה ההעברה האחרונה של האינדיאנים באינדיאנה מאדמותיהם, ורק מעטים מהם שסירבו להתפנות מרצונם נשארו במדינה. במסגרת הסכם שיקגו של 1833 התפנו אנשי שבט הפוטאווטומי מאדמותיהם. וולאס הורה לגנרל והסנאטור ג'ון טיפטון לפנות קבוצה של 859 אנשי השבט מאזור פליימות' ושלח אותם לטריטוריית קנזס. 42 אנשי השבט, רובם ילדים, מתו ממחלות ומהלחץ של הצעידה שארכה חודשיים ושנודעה בכינוי מסלול הדמעות. כמושל קבע וולאס את התאריך בו ייחגג באינדיאנה חג ההודיה. ב-4 בנובמבר 1839 הוא הוציא צו מושל שבו נקבע 28 בנובמבר כמועד החג. הוא טען שהחלטתו זו נעשתה לבקשתם של נציגים מכנסיות שונות במדינה. לקראת תום כהונתו היה ברור לתושבי אינדיאנה שהמשבר הפיננסי הלך והתקרב. מתוך רצון להתנתק מהמיזמים הכושלים, פנו הוויגים נגדו ובחרו כמועמדם הבא למשרת המושל בסמואל ביגר. וולאס סיים את כהונתו כמושל ושב לעיסוקו בעריכת דין. לאחר סיום כהונתו כמושל, נבחר וולאס ב-1841 לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה לקונגרס של אינדיאנפוליס לאחר שניצח את נייתן ב. פאלמר. בעת כהונתו בבית הנבחרים הוא תמך במימון הפדרלי לפיתוח הטלגרפיה, עמדה שעליה לעגו לו יריביו, אך בדיעבד התבררה כמוצדקת בשל הצלחת הטכנולוגיה. ב-1843 לא עלה בידו של וולאס להיבחר לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים לאחר שנוצח בהפרש של 1,085 קולות על ידי ויליאם ג'. בראון. וולאס שב לאינדיאנה, שם הוא היה ב-1846 ליושב ראש המפלגה הוויגית במדינה. הוא היה נציג בוועידת החוקה המדינתית של 1850–1851. שמו מוזכר בפרוטוקול של הוועידה תשע פעמים בלבד, ושלא כמו מושלים לשעבר אחרים שנכחו בוועידה, הוא לא לקח בה חלק מרכזי. ב-1856 מונה וולאס כשופט בבית המשפט של מחוז מריון, בו הוא כיהן עד מותו. דייוויד וולאס נפטר באופן פתאומי, מבלי שסבל ממחלה כלשהי, ב-4 בספטמבר 1859 באינדיאנפוליס. הוא נטמן בבית הקברות קראון היל שבעיר. מדיה וקבצים בנושא דייוויד וולאס בוויקישיתוף דייוויד וולאס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) דייוויד וולאס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) דייוויד וולאס באתר The Political Graveyard (באנגלית) דייוויד וולאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, p. 85.