laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניוון (פיזיקה)

בפיזיקה קוונטית, נִוּוּן הוא מקרה שבו למערכת קוונטית מסוימת יש מספר מצבים עצמיים שונים, שלכולם ערך שווה של אופרטור מסוים. אותם המצבים נקראים מצבים מנוונים. למשל, אם למערכת יש את אותה האנרגיה במצבים שונים, רמת האנרגיה היא מנוונת, ודרגת הניוון שווה למספר המצבים בעלי אותה האנרגיה. קיום ניוון נובע ככלל מסימטריה כלשהי של המערכת הפיזיקלית. לדוגמה, ברמות האנרגיה של מערכת בעלת סימטריה לסיבובים, יש ניוון הנובע מכך שאם נסובב את המערכת הדבר לא ישפיע על האנרגיה שלה. עקב כך קיימים מספר מצבים בעלי אותה אנרגיה (ניתן להראות כי דרגת הניוון במקרה זה היא (לפחות) 2 l + 1 {\displaystyle 2l+1} , כאשר l {\displaystyle l} הוא המספר הקוונטי המתאים לתנע הזוויתי). ניוון באטום המימן ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל הליגה הערבית

דגל הליגה הערבית הוא דגל ירוק שבמרכזו חותם הליגה הערבית וכן שרשרת זהב בת 22 חוליות המסמלות את 22 חברות הליגה בעת אימוץ הדגל. במרכז הסמל - שם הארגון בערבית. הדגל אומץ ב-8 במרץ 1945. דגלו של נשיא הליגה הערבית דומה לדגל הליגה אולם רקעו של הדגל לבן. צבעי הלאומיות הכלל ערבית מדיה וקבצים בנושא דגל הליגה הערבית בוויקישיתוף דגל הליגה הערבית, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעל דן

יעל דן (נולדה ב-27 באוגוסט 1952) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית. יעל דן נולדה בשם יעל הורוביץ וגדלה בקיבוץ דן. אביה, אלימלך הורוביץ, היה מייסד מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ. היא התחנכה בקיבוץ עד שעזבה אותו לאחר גיוסה לצה"ל, ואת שירותה הצבאי היא עשתה בגלי צה"ל. במהלך השנים הגישה דן תוכניות רבות במגוון אמצעי התקשורת הישראליים. את דרכה הטלוויזיונית החלה בערוץ הראשון, שם הגישה את התוכנית "תצפית", שבה הייתה דן המנחה הראשונה שבנוסף להגשה, יצאה לשטח והכינה את הכתבות אותן הגישה לאחר מכן. בהמשך הגישה בערוץ את "סיפור אישי" ו"יומן תרבות". בערוץ 10 הגישה את "שטח פרטי", "בין החדשות" עם בן כספית ועמנואל רוזן ובערוץ 2 הגישה את "כנגד כל הסיכויים". במהלך השנים הגישה דן מגזינים ותוכניות בערוץ 8 ובטלוויזיה החינוכית, וכן קריינה בפרסומות בטלוויזיה המסחרית. בין שיאי הקריירה התקשורתית שלה ניתן למנות את הראיון הבלעדי עם אורי זוהר ב-1997 במסגרת התוכנית "סיפור אישי", 20 שנים לאחר שזוהר פרש מתחום הבידור; את הראיון הסנסציוני עם שרה נתניהו, אשת ראש הממשלה, בנימין נתניהו, גם כן במסגרת "סיפור אישי", ראיון אותו קטעה נתניהו בזעם לאחר סדרת שאלות שהביכו אותה, ואת הראיון הראשון במסגרת הערוץ הראשון עם סוהא ויאסר ערפאת, במהלכו הרגיעה דן את בתם התינוקת. החל משנת 1998 דן מגישה את מגזין החדשות "עושים צהריים" בגלי צה"ל, שבו, בין היתר, היא מביאה לקדמת הבמה נפגעות ונפגעי טראומה מינית ומלווה אותם לאורך השנים. בנובמבר 2018 התקבל בכנסת שינוי חוק שיזמה במסגרת התוכנית, המאפשר לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית להיחשף בכלי תקשורת ללא אישור של שופט. ב-2019 זכתה דן בפרס סוקולוב לתקשורת האלקטרונית ובפרס על מפעל חיים. דן שיחקה בשני סרטים: "ג'ירפות" (2001), בתפקיד מראיינת, ובסרט סטודנטים של בנה אלון מיטלפונקט, שנקרא "בשידור חי" (2009), בתפקיד כוכי. בדעותיה, דן משויכת לשמאל הישראלי.[דרוש מקור] דן נשואה למחזאי ובמאי התיאטרון הלל מיטלפונקט, ולהם שני ילדים, אלון כתב חדשות 13 בעבר, והשחקנית והמדבבת מאיה מיטלפונקט. מתגוררת במרכז תל אביב. יעל דן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עושים צהריים, באתר גלי צה"ל איילה הורוביץ, מדן ועד גל"צ, ב"פרספקטיבי" - עיתון הסטודנטים של החוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה, גיליון 17, יוני 2003 כרמית ספיר ויץ, ‏יעל דן: "גלי צה"ל מספקת לי ריגושים חדשים בכל יום", באתר onlife,‏ 1 בספטמבר 2010 יורם יובל בשיחת נפש עם יעל דן, טלוויזיה חינוכית, 10 באוקטובר 2012 ליאת רון, ‏יעל דן: "הוטרדתי מינית אינספור פעמים", באתר גלובס, 25 במרץ 2013 דבורה לדרמן-דניאלי, יודעת את השפה, באתר העין השביעית, 27 באפריל 2015 יואב בירנברג, "בגילי המתקדם אני צריכה לעשות מה שבראש שלי", באתר "ידיעות אחרונות", 18 באוגוסט 2018 איתי שטרן, יעל דן: "אם הייתי שלי יחימוביץ, הייתי מעיפה שולחן על ראש מחלקת החדשות בגל"צ", באתר הארץ, 14 ביולי 2019 שיחת קיבוץ #9 | יעל דן, ד"ר אבשלום הורוביץ, הפודקאסט שיחת קיבוץ, באתר All•in איילה הורוביץ, מדן ועד גל"צ, עיתון הסטודנטים של החוג לתקשורת, גיליון 17, יוני 2003
ראדיסאב צ'ורצ'יץ'

ראדיסאב "צ'ורֶה" צ'ורצ'יץ' (בסרבית: Радисав Ћурчић; נולד ב-26 בספטמבר 1965 בעיר צ'אצ'אק שבסרביה) הוא כדורסלן עבר סרבי המחזיק באזרחות ישראלית. גובהו של צ'ורצ'יץ' הוא 2.06 מטרים, והוא שיחק בעמדת הסנטר. צ'ורצ'יץ' גדל בצ'אצ'אק. מעונת 1987/1988 עד אמצע עונת 1991/1992 שיחק באולימפיה ליובליאנה הסלובנית. באמצע עונת 91/92 הועבר צ'ורצ'יץ' לאודינה מהליגה השנייה באיטליה. בעונת 1992/1993 שיחק צ'ורצ'יץ' 20 משחקים בדאלאס מאבריקס מה-NBA עד שנפצע. בעונת 1993/1994 שיחק בדינמו סאסארי, גם היא מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל. בעונת 1994/1995 חתם צ'ורצ'יץ' במכבי תל אביב ובה שיחק שנתיים. בתחילת עונת 1995/1996 הכה את הכתב אלי סהר, אשר כתב עליו בעיתון טור בלתי מחמיא. כתוצאה מכך נאלץ צ'ורצ'יץ' לשלם לסהר פיצויים. לאחר שנתיים במכבי תל אביב עזב לטובורג איזמיר הטורקית. בעונת 1997/1998 חזר צ'ורצ'יץ' לישראל, והפעם להפועל ירושלים. הקבוצה נעצרה בחצי גמר הפלייאוף נגד האלופה מכבי תל אביב, ולא הצליחה להעפיל לגמר הגביע אחרי שנתיים רצופות בהן זכתה בו. את עונת 1998/1999 סיימה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במקום הראשון בליגה. ערב סדרת גמר הפלייאוף נפגש עם מוני פנאן, מנהל מכבי תל אביב, במה שכונה "פרשת הפיצה", דבר שעורר חשדות בירושלים כי הם דנו במעברו של צ'ורצ'יץ' למכבי בעונה שלאחר מכן. בסדרת הגמר, הפסידה הפועל ירושלים ומכבי תל אביב זכתה באליפות נוספת. בעונת 1999/2000 חזר צ'ורצ'יץ' לטורקיה, הפעם לפנרבחצ'ה. בעונת 2000/2001 שב למכבי תל אביב לשנתיים נוספות, בהן זכתה באליפות הסופרוליג. כשמכבי שיחקה במלחה נגד הפועל ירושלים, לצ'ורצ'יץ' חיכו שריקות בוז צורמות, עם קרטוני פיצה מונפים אל על, זכר לאותה פרשת הפיצה. לאחר פרישתו חזר להתגורר בסרביה. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA ראדיסאב צ'ורצ'יץ' באתר הלב הצהוב. גלריית התמונות של ראדיסאב צ'ורצ'יץ' באתר הלב הצהוב. ראדיסאב צ'ורצ'יץ' באתר ספסל. אסף הדר, צ'ורה לא מפסיק לסגור מעגלים, באתר ynet, 29 ביוני 2000
הבית הרוקד

הבית הרוקד (בצ'כית: Tančící dům) הוא הכינוי שניתן לבניין משרדים השוכן בעיר פראג אשר ברפובליקה הצ'כית. המבנה תוכנן בשיתוף פעולה בין האדריכל הצ'כי יליד קרואטיה ולאדו מילוניץ', והאדריכל הקנדי-אמריקני פרנק גרי. המבנה נבנה בסגנון הדה-קונסטרוקטיביזם אשר גרי הוא אחד האדריכלים הבולטים ביותר בו. הבניין נבנה על חלקת אדמה פנויה בצומת מרכזי, בפינת הרחובות רָשִינוֹבוֹ נָאבְּזֶ'זִ'י (Rašinovo nábřeži) ורסלובה (Resslova), בסמוך לנהר הוולטאבה. במקום עמד בניין אחר בעבר, מבנה בסגנון נאו-רנסאנס אשר נבנה במאה ה-19. מבנה זה נהרס על ידי פצצה אמריקנית תועה, לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה. שרידיו פונו לבסוף ב-1960. בניית המבנה המיוחד הייתה יוזמתו של ואצלב האוול. האוול, באותם ימים נשיאה של הרפובליקה הצ'כית, התגורר בשכנות לאתר מאז ילדותו. האוול ביקש להקים מבנה יוצא דופן בתכנונו, אשר ישמש כמרכז לפעילות תרבותית. הוא גייס את האדריכל ולאדו מילוניץ' לתכנון המבנה. חברת ההשקעות ההולנדית ING הסכימה לממן את הפרויקט, אך הציבה תנאי אחד: מילוניץ', האדריכל האלמוני, ייאלץ לצרף למיזם אדריכל בעל שם עולמי. מילוניץ' פנה לאדריכל הצרפתי ז'אן נובל, אך זה דחה את ההצעה בשל גודלו הקטן של השטח המיועד לבנייה. לאחר מכן הוא פנה לאדריכל המפורסם פרנק גרי, וזה נענה לבקשתו. תוכניתם של צמד האדריכלים הייתה להקים מבנה שונה ומיוחד בעיצובו, אשר יעמוד לצדם של בנייניה המסורתיים של העיר פראג. תוכנית זו הייתה שנויה במחלוקת, אך בזכות השפעתו של הנשיא האוול, בניית המבנה הססגוני יצאה אל הפועל. היא החלה ב-1994 והסתיימה ב-1996. התוכניות להקים בו מרכז תרבות לא התממשו לבסוף. מקור ההשראה של האדריכל היה צמד הרקדנים המפורסמים ג'ינג'ר רוג'רס ופרד אסטר, ועל כן הוא נקרא במקור "בניין ג'ינג'ר ופרד". המבנה הדה-קונסטרוקטיביסטי עומד לצדם של מבנים בסגנונות נאו-בארוק, נאו-גותיקה ואר-נובו, סגנונות שהעיר פראג ידועה בהם. בבית הרוקד שוכנים משרדיהן של מספר חברות בינלאומיות. על גג הבניין שוכנת מסעדה צרפתית הצופה אל נופיה המרשימים של העיר. מדיה וקבצים בנושא הבית הרוקד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבית הרוקד הבית הרוקד מאת פרנק גרי (באנגלית) מאמר של רדיו פראג עם האדריכל ולאדו מילוניץ' (באנגלית) בניינים יוצאי דופן נוספים (באנגלית)
TAPI

TAPI (ראשי תיבות באנגלית של Telephony Application Programming Interface, ממשק לתכנות יישומי טלפוניה), הוא API לשירותי טלפוניה, בסביבת מערכת הפעלה חלונות. מדובר בספריות קוד מהודרות שמאפשרות למתכנים ליצור יישומי טלפוניה כמו חייגנים, מזכירות אלקטרוניות ותקשורת קולית וחזותית. TAPI הוצג לראשונה בשנת 1993, כתוצאה של שיתוף פעולה בין מיקרוסופט לאינטל. הגרסה הפומבית הראשונה הייתה גרסה 1.3, ששוחרה כטלאי למערכת הפעלה חלונות 3.1. גרסה זו איננה נתמכת כיום, אף שהיא עדיין לעיתים מופיעה בקובצי העזרה של MSDN. הגרסה הבאה, 1.4, הוכנסה כחלק אינטגרלי ממערכת הפעלה חלונות 95, שבה לא היו הבדלים מהותיים מהגרסה הקודמת. אחד השיפורים הבולטים היה תמיכה בעיבוד של 32 ביט. גרסה 2.0 של TAPI שהוצגה עם חלונות NT‏ 4.0, הייתה הראשונה שיכלה לרוץ על חלונות NT, והשיפורים שבה היו במיוחד בהוספת PBX (מרכזייה טלפונית פרטית – Private Branch eXchange – שמספקת לכל עובד קו פנימי) וב-ACD (הפצת התקשורת אוטומטית – Automatic Call Distributor – שמאפשר ליצור קבוצות של טרמינלים בעלות זיקה לצורך קבלת שיחות נכנסות). ב-1997 הוצגה גרסה 2.1 שהייתה זמינה כעדכון הורדה, ותמכה הן בחלונות 95 והן בחלונות 2000, גם יחד. TAPI בגרסה 3.0 שוחררה בשנת 1999 ביחד עם חלונות 2000. גרסה זו מאפשרת טלפוניה בין כתובות IP ברשת או באינטרנט, כשהיא מספקת שיטות גנריות פשוטות ליצירת קשר בין שני (בשימוש ב-H.323) מחשבים או יותר (בשימוש ב-IP Multicast). היא גם מציעה יכולת גישה לכל מדיה זורמת שמעורבת בתקשורת. חלונות XP כללה בתוכה את TAPI 3.1 במקביל ל-2.2. גרסה זו תומכת במודל COM של מיקרוסופט לתקשורת בין יישומים, ומספקת סט של אובייקטים למתכנתי יישומים. גרסה זו מספקת File Terminals שמאפשרת ליישומים, להקליט נתונים זורמים לקובץ, או לנגן קובצי מדיה כנתונים זורמים. טלפון USB (בראשי תיבות: TSP) שאף הוא כלול, מאפשר ליישומים לבקר טלפון USB ולהשתמש בו כיחידת קצה. חברת נובל הוציאה ממשק טלפוניה מקביל בשם TSAPI, שמיועד לשירותי רשת מחשבים. אתר האינטרנט הרשמי של TAPI (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של TAPI (בגרמנית) Telephony Application Programming Interfaces (TAPI, TSPI, MSPI), באתר מיקרוסופט (באנגלית)
רמון ליול

רמון ליול או (בעברית נכתב גם רמון לול או ריימונדוס לולוס לפי לטינית; קטלאנית: Ramon Llull, לטינית: Raimundus Lullus;‏ 1232–1315) היה סופר, מדען, מיסטיקן, פילוסוף ומיסיונר נוצרי מן האיים הבלאריים. לול פיתח שיטת חשיבה מכנית, באמצעות עזרים. לשיטת החשיבה המכנית הזו מקום חשוב בתולדות המחשב. שיטתו הובאה בספרו Ars Magna משנת 1305, ומרבים ספריו עוסקים ביישום שיטה זו ועידונה. ליול נולד בעיר מיורקה (כיום פלמה), כנראה במשפחת אצולה. הוא התחנך בחצר המלך. בצעירותו היה רחוק מענייני רוח. ידוע כי נישא, נולדו לו שני ילדים והוא ניהל חיים אמידים כשר המשק ("senescal") בחצרו של מלך מיורקה. חייו השתנו בגיל 31 בעקבות חוויה רוחנית. על פי התיאור ב"חיים בזמן הזה", עד אז הוא עסק בכתיבת שירי חולין ואהבה גסים וירודים ואז חווה התגלות של ישו על הצלב (קרוסיפיקס), שחזרה על עצמה חמש פעמים. בעקבות ההתגלות הוא החליט לעזוב את משפחתו, להתקרב לדת הנוצרית ולהקדיש את חייו למען ניצור העולם - ובעיקר הסרצנים. ליול נדד ברחבי אירופה, צפון אפריקה והמזרח הקרוב במטרה לקרב בין אנשי הדתות השונות על ידי שכנוע באמת שבנצרות. הוא ידע לטינית, קטלנית וערבית וביקש לכתוב ספר שיגרום גם לערבים וגם ליהודים להבין את ההיגיון שבדוקטרינה הנוצרית. הוא גם ניסה לפעול למען הקמת מוסדות חינוך חדשים בהם יוכל להתקיים דיאלוג בין שלוש התרבויות. באופן כללי, ניתן לאפיין אותו כבעל שילובים, ולא רק חברתיים כמו אלו אלא גם רעיוניים: המדע החדש של ליול התבסס על שילוב של מודלים לטינים וערביים. ליול כתב עשרות חיבורים ואף הפליג לתוניס להטיף למוסלמים נגד האסלאם ובעד הנצרות. נפוצה הטענה כי באחד מביקוריו בתוניס נסקל על ידי המון מוסלמי ושם מצא את מותו, אך כנראה שמת מאוחר יותר במיורקה. ליול פיתח שיטה פילוסופית משלו, "לוליזם", שבעזרתה שאף להוכיח את עקרונות הנצרות בעזרת ההיגיון. ליול כתב בעיקר בלטינית, קטלאנית וערבית. הוא נחשב ליוצר המשמעותי הראשון שכתב בקטלאנית.[דרוש מקור] על שמו קרויים מקומות ומוסדות רבים בארצות הקטלאניות, ביניהם אוניברסיטת רמון ליול (Universitat Ramon Llull), אוניברסיטה פרטית בברצלונה ומכון רמון ליול (Institut Ramon Llull), העוסק בהפצת הלשון והתרבות הקטלאנית ברחבי העולם מטעם ממשלות הארצות הקטלאניות. Ramon Llull, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) lul·lisme, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) אודות רמון ליול באתר lletrA-UOC (בקטלאנית) (באנגלית) רמון ליול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רמון ליול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתב יד, יסוד גדול מהמהות החמישית, פריס, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית כתבי רמון ליול בפרויקט גוטנברג (באנגלית) רמון לול (1232/3-1315/16), דף שער בספרייה הלאומית Charles Lohr, The new Logic of Ramon Llull, Enrahonar. Quaderns de filosofia 18, 1993-03-01, עמ' 23 doi: 10.5565/rev/enrahonar.714 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנהרד רוגה

ברנהרד רוגה (גרמנית: Bernhard Rogge;‏ 4 בנובמבר 1899 – 29 ביוני 1982), היה אדמירל גרמני במלחמת העולם השנייה ובבונדסמרינה. רוגה נולד בשלזוויג ב-4 בנובמבר 1899, הוא התנדב לשירות בצי הקיסרי הגרמני בשנת 1915 ושירת במלחמת העולם הראשונה על מספר ספינות מלחמה. לאחר המלחמה ועם התפרקותו של הצבא הגרמני רוגה פרש משירות פעיל. בשנת 1920 התגייס מחדש לצי המצומצם של גרמניה שנקרא עכשיו הרייכסמרינה, ושירת בתפקידים שונים על מספר ספינות מלחמה וכמדריך עד להעלתו לדרגת קפטן בשנת 1939. מכיוון שלפי חוקי הגזע הנאצים רוגה נחשב רבע-יהודי הוא הפך למטרה להטרדות מצד אנשי המפלגה הנאצית כדי לפתור בעיה זו, פנה בעזרת מפקד הקריגסמרינה אריך רדר אל אדולף היטלר בבקשה שיכריז עליו כבעל דם גרמני, אחרי שהיטלר בדק את בקשתו הוא הכריז עליו כארי בשנת 1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רוגה היה מפקדה של סיירת העזר "אטלנטיס". האטלנטיס יצאה להפלגתה הראשונה ב-11 במרץ 1940, הוא נהג לתקוף ספינות סוחר על ידי התחזות לספינת סוחר ממדינה נייטרלית או מדינת בעלות הברית ואז לבקש את כניעתם ואם סירבו, לתקוף אותם עד הטבעתם. רוגה תפס את תוכניות ההגנה של הבריטים במזרח הרחוק והעביר אותם לידי היפנים, מה שכנראה סייע ליפנים בהשגת ניצחונותיהם הראשונים נגד בריטניה. כאות תודה הוענקה לו חרב סמוראי מקיסר יפן. האטלנטיס הוטבעה על ידי ספינת הצי המלכותי הבריטי "אה"מ דבונשיר" ב-22 בנובמבר 1941 בשעה שנפגשה עם הצוללת הגרמנית U-126 למטרות תדלוק. למזלו של רוגה הצליחה הצוללת להבריח את הבריטים, לחלץ אותו ואת צוותו ובסופו של דבר להחזירם לגרמניה בביטחון. רוגה היה מפקד סיירת העזר המצליח ביותר בזמן המלחמה והיה אחראי ללכידתן או הטבעתן של 22 ספינות של בעלות הברית בנפח כולל של 145,697 טון. על פעולותיו עוטר בצלב האבירים עם עלי אלון, אחד מן העיטורים הגבוהים ביותר של גרמניה הנאצית. עם שובו לגרמניה מונה למפקד השייטת "רוגה" שנקראה על שמו, והיה אחד האחראים מטעם הקריגסמרינה על תכנון מבצע קרברוס, מבצע שבמהלכו הועברה קבוצת ספינות מלחמה גרמניות מצרפת לנורווגיה דרך התעלה האנגלית, השייטת שלו סיפקה תמיכה לחיילים הגרמנים בקורלנד וחיפוי על מיליוני הפליטים שנמלטו ממזרח פרוסיה בעקבות התקדמותו של הצבא האדום. רוגה הועלה לדרגת קונטר-אדמירל בשנת 1943 ולדרגת ויצה-אדמירל בשנת 1945, בסופה של המלחמה הורה על הוצאתם להורג של מספר חיילים גרמנים שערקו מן הצבא. רוגה היה מן הקצינים המעטים שלא נעצרו על ידי בעלות הברית בתום המלחמה - דבר זה היה תוצאה של היחס הטוב שהוא נתן לשבויי המלחמה שנפלו ברשותו - אולם הוא נשפט וזוכה על ידי בית משפט גרמני באשמת ההוצאות להורג של עריקים בפקודתו. בשנת 1957 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת קונטר-אדמירל ומילה תפקיד חיוני בבניית הצי של גרמניה המערבית, הבונדסמרינה. רוגה היה מפקד כוחות נאט"ו בשלזוויג-הולשטיין, משנת 1958 עד פרישתו מהצבא בשנת 1962. לאחר מכן התגורר רוגה ברינבק, עד מותו ב-29 ביוני 1982. מדיה וקבצים בנושא ברנהרד רוגה בוויקישיתוף ברנהרד רוגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ענבר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ענבר – אבן חן שנוצרה משרף עצים מאובן ענבר (צבע) – צבע הענבר ענבר (יישוב) – יישוב שיתופי בגליל ענבר בגנטיקה – קודון סיום בגנטיקה דרך הענבר – דרך סחר עתיקה באירופה הוצאת ענבר – הוצאה לאור המתמחה בתחום התשבצים חדר הענבר – חדר שהוא תכשיט עשוי כולו מענבר גביע ענבר – תחרות כדורסל לזכרו של הטייס אלכסנדר ענבר (מלצר). אישים: אביטל ענבר – מתרגם אורי ענבר – במאי קולנוע איתמר ענבר – קפטן נבחרת ישראל בכדורמים והשוער שלה. בני ענבר – בעל עיטור הגבורה של צה"ל בנימין ענבר – בעל עיטור העוז, קצין משטרה צבאית ראשי בן ציון ענבר (ברנשטיין) – מפקד גדוד 22 של כרמלי במלחמת העצמאות, הנהיג את הקרב על חיפה גדי ענבר – מחזאי, במאי ורעיונאי, בנו של יוסף ענבר גיורא ענבר – תת-אלוף (במיל.) בצה"ל דורית ענבר – לשעבר מנכ"לית טלעד יוסי ענבר – מנכ"ל המשרד לאיכות הסביבה, דוקטור למדעי החקלאות יוסף ענבר – יו"ר הוועד האולימפי בישראל, יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל, מזכ"ל "הפועל". אבא של גדי ענבר יצחק ענבר – שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב מנשה ענבר – קצין צה"ל נעמה גורן-ענבר – ארכאולוגית ישראלית, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עמית ענבר – גולש ישראלי עמית ענבר – טניסאי ישראלי צבי ענבר – לשעבר היועץ המשפטי של הכנסת צבי ענבר (כדורסלן) – כדורסלן עבר ישראלי רחל ענבר – עיתונאית, חברת לח"י, פעילת התיישבות ומשוררת ישראלית רלף ענבר – מפיק תוכניות טלוויזיה יהודי הולנדי שלמה ענבר – מאלופי צה"ל ברנשטיין (שם שפירושו בגרמנית "ענבר", ועל כן היו שעברתו את שמם לענבר) אישים ששמם הפרטי הוא ענבר אמבר (פירושונים)
דורון סלומון

דורון סלומון (נולד ב-6 בפברואר 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי. דורון סלומון נולד בישראל. אביו, הורסט סלומון, יליד ברלין, תלמיד של פאול רמבט, היה נגן קרן היער הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית והגיע לארץ ישראל ב-1936 יחד עם רבים ממקימי התזמורת. החל את לימודי המוזיקה בנגינה בפסנתר, קרן יער וגיטרה קלאסית. אחרי תום לימודיו בתיכון "עירוני ד" בת"א, עשה את שירותו הצבאי בלהקת פיקוד המרכז. סלומון המשיך את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, במלגה שקיבל מקרן התרבות אמריקה ישראל בשנת 1974. לימודיו שם (בשנים 1974 - 1978) שכללו ניצוח, קומפוזיציה וגיטרה קלאסית. כמו כן השתתף בכתות אמן של פרנקו פרארה בסיינה ושל ליאונרד ברנשטיין בירושלים. בהמשך זכה בפרסי ניצוח על שם אדריאן בולט ותאודור שטיר. כן קיבל את הפרס הראשון בתחרות ניצוח בחסות התזמורת הסימפונית ירושלים בשנת 1979 ואת "לירת הזהב" ופרס אמיל ויירמוז (פרס ראשון) בתחרות היוקרתית למנצחים צעירים בבזנסון (צרפת). סלומון ניצח על כל התזמורות החשובות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והוזמן לנצח על תזמורות שונות בצרפת. בשנת 1980 החליף את רוברט קרפט בפסטיבל ברלין ובעקבות הצלחתו שם הוזמן לנצח על תזמורות שונות ברחבי העולם, ביניהן תזמורת פלרמו, התזמורת הסימפונית הברזילאית, התזמורת הסימפונית של במברג, התזמורת הקאמרית של מילאנו, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, התזמורת הסימפונית של גטבורג ועוד. בין השנים 1984 ל-1990 כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של תזמורת גוולבורג, שוודיה. משנת 1993 ל-1998 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הקיבוצית ובמקביל, בין 1993 ל-1996 ניהל את התזמורת הפילהרמונית של מקדוניה. סלומון היה המנהל האמנותי של פסטיבל "מוזיקה סקרה" בנצרת. במאי 2005 התמנה לתפקיד המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע ושם הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2013. כיום סלומון מכהן בסינפונייטה כמנצח אורח ראשי. החל משנת הלימודים תשס"ח הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. החל מ-2017 הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית גם באוניברסיטת תל אביב. כיום משמש כמפיק ומנהל מוזיקלי של שחרית מוזיקלית 11:11 המתקיימת במועדון צוותא. 2012 פרס ע"ש מיכאל לנדאו של מפעל הפיס על הישגיו בתחום המוזיקה הקלאסית הכלית. 2017 פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות, פרס "יקיר פסטיבל צלילים במדבר" בשדה בוקר ופרס "גיטרת הזהב" על הישגיו כמנצח-גיטריסט. באותה שנה נבחר להיות המנצח של תזמורת קלאסיקה רחובות. נשוי לשחקנית ניצה שאול אותה הכיר בלהקת פיקוד מרכז, ולזוג שתי בנות: איטן סלומון (זמרת) וגל סלומון (שחקנית). נגני הקרן בפילהרמונית הישראלית, בשנת 1951, ביניהם הורסט סלומון, אביו של דורון סלומון נעם בן-זאב, העונה הבאה במוסיקה, חיים חדשים לסינפונייטה באר שבע, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2012 אתר QuizMe ממנו לומדים הסטודנטים מדיה וקבצים בנושא דורון סלומון בוויקישיתוף דורון סלומון, באתר ספוטיפיי דורון סלומון, באתר MusicBrainz (באנגלית) דורון סלומון, באתר Discogs (באנגלית) דורון סלומון, דף שער בספרייה הלאומית דורון סלומון, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
יסמין

האם התכוונתם ל... יסמין (צמח) – סוג צמח ממשפחת הזיתיים יסמין (ספר) – ספרו של הסופר אלי עמיר יסמין (אלבום) – אלבום משנת 1972 של הזמר אריק איינשטיין יסמין (שיר) – שיר של להקת הפיל הכחול משנת 2009 יסמין (דמות דיסני) – דמות מסדרת סרטי "אלאדין" של חברת וולט דיסני יסמין (זמרת) – זמרת פינית אישים ששמם הפרטי הוא יסמין
קצת לקחת חזרה

קצת לקחת חזרה הוא אלבום האולפן ה-30 של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 1996 בשיתוף פעולה עם שם טוב לוי. באותה השנה ביים צבי שיסל קלטת רוויו הכוללת את שירי האלבום ושירים אחרים מסדרת "ארץ ישראל הישנה והטובה". בקלטת השתתפו איינשטיין, לוי, יוני רכטר, אילה אשרוב וקהל של ניצבים. בין השירים נכללו קטעי ארכיון, לרוב כאלה הקשורים בעברו של איינשטיין. אלבום זה כולל שירים עבריים ותיקים, ולחן אחד חדש שכתבה לאה שבת לשיר של נתן אלתרמן. את מרבית השירים שר איינשטיין בצעירותו בלהקת הנח"ל, בצל ירוק ושלישיית גשר הירקון, וכן באלבומו "יסמין", שבו שיתף לראשונה פעולה עם שם טוב לוי, משנת 1972. שם האלבום, "קצת לקחת חזרה", לקוח משורה בפזמון השיר "ליפא העגלון" (במקור של להקת "בצל ירוק"), ומרמז למעשה על שירי האלבום, שאליהם חוזר איינשטיין. שם טוב לוי עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום, למעט שניים מהשירים, שעיבד והפיק מוזיקלית יוני רכטר. אולם חלק מהעיבוד של לוי לשיר "הורה היאחזות" התבסס על הגרסה של להקת כוורת לאותו השיר. באלבום מתארחים מספר מוזיקאים ישראלים, ובהם יהודית רביץ, המתארחת בדואטים "החופש בבית הבראה" (שביצעו בעבר אורי זוהר ואילנה רובינא) ו"קרה זה רק הפעם" (שביצעה יפה ירקוני יחד עם שמשון בר-נוי בשנות ה-50 ואחר כך עם איינשטיין, בשנות ה-60), לאה שבת, שהלחינה וביצעה קולות רקע בשיר "המשתה", ואילה אשרוב, המתארחת בדואט "אל נא תאמר לי שלום". על גבי עטיפת האלבום מופיעה תמונה ישנה, המציגה את צריף החזרות של תיאטרון "האוהל", ששכן ברחוב הירקון על חוף ימה של תל אביב. בין השחקנים העומדים בחזית הצריף ניצב שחקן תיאטרון "האהל" יעקב איינשטיין, אביו של אריק. אריק איינשטיין - שירה שם טוב לוי - פסנתר, קלידים, חליל, קולות רקע, עיבודים מוזיקליים: שירים 1,2, 5-10 מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה איתן איצקוביץ - תופים, כלי הקשה אלון נדל - גיטרה בס יוראי אורון - גיטרה בס מיכה מיכאלי - גיטרה בס יוני רכטר - פסנתר, קלידים, עיבודים מוזיקליים: שירים 3–4 עדי רנרט - פסנתר, קלידים עמוס עבר הדני - גיטרות אבי סינגולדה - גיטרות איתמר ארגוב - חצוצרות אברהם פלדר - חצוצרות ניצן עין-הבר - סקסופון יוסי רגב - טרומבון גרי לוברוב - אקורדיון יהודית רביץ - שירה לאה שבת - קולות רקע - שיר 9 עמי איילי - קולות רקע, טכנאי הקלטה, מיקס יעקב מורנו - טכנאי הקלטה, מיקס מנחם רגב - עיצוב עטיפה מיכאל תפוח - מפיק מידע על האלבום קצת לקחת חזרה באתר MusicBrainz
רוברט ג. וייט

רוברט ג'. וייט (באנגלית: Robert J. White; 21 בינואר 1926 – 16 בספטמבר 2010) היה מנתח אמריקני, שעיקר פרסומו נובע מהצלחתו בהשתלת ראשים בקופים. אמו ודודתו של וייט גידלו אותו בדולות', מינוסוטה, אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. בשנות השבעים, לאחר סדרת ניסויים ארוכה, הצליח וייט להשתיל ראש קוף אחד על גופו של קוף אחר, כשהראש המושתל תפקד במשך מספר שעות לאחר הניתוח. בנוסף, וייט היה חלוץ בתחום (המקובל היום) של קירור המוח ועמוד השדרה, המאפשר כיום פרוצדורות רפואיות אותן לא ניתן היה לממש בעבר. הוא שימש במשך 40 שנה כפרופסור לניתוחי מוח באוניברסיטת Case Western Reserve, עד לפרישתו. וייט היה גם יועצו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בתחום האתיקה הרפואית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ענבי זעם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ענבי זעם – ספר מאת ג'ון סטיינבק ענבי זעם (סרט) – סרט משנת 1940 אשר נעשה על בסיס הספר. ענבי זעם (מחזה) – מחזה זוכה פרס טוני מבצע ענבי זעם – מבצע של צה"ל בדרום לבנון בשנת 1996. ענבי זעם (להקה) – להקת רוק ומוזיקת פופ קנדית.
שלמה ארצי (אלבום)

שלמה ארצי הוא אלבום הבכורה של הזמר והמוזיקאי שלמה ארצי שיצא בסוף שנת 1970. האלבום הוקלט עוד בעת שירותו הצבאי של ארצי, ששירת באותה העת בלהקת חיל הים, שם התבלט מעל שאר חבריו ללהקה. בין הבולטים בשירי האלבום היו השירים: "פתאום עכשיו, פתאום היום" ("אהבתיה"), "תפילת ערבית", "אנחנו לא צריכים", "האם עודך יפה", "נח"ל ים", "מרקו" ו"זה העולם". בין הכותבים לאלבום ניתן למנות את יעקב רוטבליט, נעמי שמר, דפנה אילת, נתן יונתן, תרצה אתר, אבי קורן ועוד. ארצי עצמו הלחין רק שיר אחד לאלבום שנקרא "תפילת ערבית" (שכתב במקור הסופר והמשורר הבריטי אלן אלכסנדר מילן בספרו "פעוטים היינו" ותרגם יעקב אורלנד). את עיבודי השירים ביצעו דוד קריבושי, בני נגרי ודניאל שליט. ללחן של השיר "רק זיכרון אחד", שהולחן על ידי סשה ארגוב, נכתבו מילים מחודשות מאוחר יותר על ידי נתן יונתן, והשיר נקרא אז "שיר ארץ" ("ארץ שיושביה היא אוכלת"). על עטיפת התקליט הופיע מאמר שכתב אביו, יצחק ארצי, ובו כתב בין השאר: "לא הפעלתם של יחסי ציבור הם שחיבבו את שלמה על לב שומעיו. סוד כיבושיו טמון בקולו, בלחני שיריו ותמלילם ומעל לכל - בכנות שירתו". במהלך השנים הפך האלבום לנדיר ביותר, אך בשנת 1997 יצאה מהדורה חדשה שלו על גבי תקליטור. מהדורת התקליטור המקורית לא כללה את השיר "הנסיעה הנפלאה", אך זה צורף למהדורה שנכללה במארז "השנים הראשונות" שיצא בשנת 2008. מידע על האלבום שלמה ארצי באתר MusicBrainz האלבום שלמה ארצי באתר Discogs זאב רב-נוף, תקליטו של כוכב צנוע, דבר, טורים 1–2, 12 בינואר 1971 (ביקורת)