פול פטרסון

פול לינטון פטרסון (באנגלית: Paul Linton Patterson;‏ 18 ביולי 1900 – 31 בינואר 1956) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כנשיא הסנאט של אורגון בשנים 1951–1952, ולאחר מכן ועד למותו כמושל אורגון ה-26. פטרסון היה מושל אורגון הראשון שנולד במאה ה-20, והאחרון מבין מושלי המדינה עד כה שנפטרו בעת כהונתם. פול פטרסון נולד בעיר קנט שבאוהיו, לאביו ג'ורג' א. פטרסון, באותה עת סטודנט בקולג' באוהיו, ולאמו עדה לינטון פטרסון. לאחר סיום לימודיו בקולג' היה פטרסון האב לכומר והמשפחה עברה ב-1908 לפורטלנד, אורגון. עבודתו הראשונה של פול פטרסון הייתה כמחלק עיתונים ברחובות פורטלנד, ובהמשך היה בבעלותו קו חלוקת עיתונים. הוא השלים את השכלתו וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון וושינגטון שבעיר. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת זמן קצר בחיל התותחנים של צבא ארצות הברית. לאחר המלחמה החל פטרסון את לימודיו באוניברסיטת אורגון, שם הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ב-1923, ותואר במשפטים ב-1926 בעת לימודיו הוא הכיר את ג'ורג'יה סירל בנסון, בת למשפחה מכובדת בפורטלנד. ב-1927 נישאו השניים ובהמשך נולדו להם שלושה ילדים. לאחר סיום לימודיו התקבל פטרסון ללשכת עורכי הדין והוא פתח משרד עורכי דין בעיר הילסבורו. פטרסון המשיך בעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי עד 1952. הקריירה המשפטית של פטרסון הובילה אותו לקריירה פוליטית. בשנים 1926–1933 הוא שימש כסגן התובע המחוזי של מחוז וושינגטון. לאחר מכן הוא שימש בתקופות שונות כפרקליט העירייה של הילסבורו, ושל הערים ביוורטון, גסטון, שרווד וטואלטין. תפקידים אלו הקנו לו מוניטין בקרב הממסד הפוליטי של המחוז. עד 1944 היה פטרסון יושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז וושינגטון. באותה שנה הוא ראה שלא הוצג אף מועמד מטעם המחוז לסנאט המדינתי. הוא הסכים להתמודד על מושב זה ובבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה שנה הוא ניצח. פטרסון כיהן בסנאט המדינתי בשנים 1945 -1952, ובשנתו האחרונה בסנאט הוא כיהן כנשיאו. ב-1952 התפטר מושל אורגון דאגלס מקיי מתפקידו כדי לקבל להתמנות כמזכיר הפנים בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר. באותה עת, פטרסון, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט המדינתי, היה הבא בסדר הירושה למשרת המושל. ב-27 בדצמבר אותה שנה הושבע פטרסון כמושל אורגון ה-26. פטרסון נכנס לתפקידו כאשר מעמדו הפוליטי במדינה היה חלש, אך הוא הוכיח את עצמו כמושל פופולרי. הוא זכה בקלות במועמדות המפלגה הרפובליקנית וב-1954 נבחר לכהונה שנייה כמושל בזכות עצמו. כבני תקופתו במפלגה, השקפתו הכלכלית הייתה שמרנית, אך הוא קיבל סיוע מכספי הממשלה הפדרלית לסיוע למובטלים, למיזמי תחבורה ולתוכניות לניהול משק המים. הוא תמך בתשתית התחבורה המדינתית, ועודד את פיתוח מערכת הכבישים המהירים במדינה. בתקופת כהונתו כמושל לא הוצעו הרחבות של תוכניות רווחה. בחוגי המפלגה הרפובליקנית הוא זכה לאהדה הן ברמה הלאומית והן ברמה המדינתית. הוא זכה לגיבוי של מועדון ארלינגטון בעל ההשפעה בפורטלנד, שרבים מחבריו בעלי ההשפעה סייעו לו במסעות הבחירות שלו. ב-1956 קיוו הרפובליקנים לנצח את הסנאטור הדמוקרטי והרפובליקני לשעבר, ויין מורס, ושקלו את מועמדותו של פטרסון כמועמד בעל הסיכויים הטובים ביותר. ב-28 בינואר אותה שנה הכריז פטרסון על מועמדותו, ובאותה עת הפופולריות שלו הייתה בשיאה. ב-31 בינואר, שלושה ימים לאחר מכן, לאחר נאום הבחירות הראשון שלו, התמוטט פטרסון במהלך פגישה עם יועצי מסע הבחירות שלו במועדון ארלינגטון. דווח שהוא צנח לפתע מכיסאו. כאשר הוא נבדק, התברר שהוא סבל מחסימה כלילית. פול פטרסון נפטר באותה פגישה, וב-3 בפברואר נערכה לו הלוויה מדינתית. אפרו נטמן בבית הקברות ריוור ויו שבפורטלנד. במקומו הושבע כמושל הבא נשיא הסנאט המדינתי אלמו סמית'. פול פטרסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) פול פטרסון באנציקלופדיה של אורגון (באנגלית) פול פטרסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) פול פטרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Paul L. Patterson". NNDB. Soylent Communications.