laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמואל סטולר

סמואל "סם" סטולר (באנגלית Samuel "Sam" Stoller;‏ 8 באוגוסט 1915 – 29 במאי 1985) היה אצן אמריקאי-יהודי, שיאן עולם בריצת 60 יארד (1936). חבר נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ברלין (1936), שברגע האחרון, נמנע ממנו ומחברו היהודי מארטי גליקמן לרוץ בריצת השליחים 4x100 מטר, כדי לא להביך את אדולף היטלר, לפי אחת הסברות. בכך לא היו שותפים לזכייה במדליית זהב האולימפית, שבה זכו חבריהם לנבחרת ובהם ג'סי אוונס. סטולר גדל בסינסינטי, אוהיו. הוא למד באוניברסיטת מישיגן. חברו ויריבו לריצה ג'סי אוונס שלמד והתאמן באוניברסיטת המדינה של אוהיו ניצח אותו בכל הריצות (יותר מ-20) פרט לאחת. בתחרות שנערכה בשיקגו ב-20 ביוני 1936 הישווה סטולר את שיא העולם בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכו ביולי סיים סטולר במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות וניכלל בנבחרת האמריקאית להשתתף בריצת השליחים 4x100 מטר. ברגע האחרון, במשחקים עצמם הוחלפו שני האתלטים היהודים, גליקמן וסטולר, על אף שהתאמנו במשך שבועיים, בשני האצנים המהירים במשחקים, זוכי מדליות הזהב והכסף בריצת 100 מטר ג'סי אוונס וראלף מטקלף, שלא היו אמורים לרוץ בשליחים ואף לא התאמנו לכך. הרביעייה האמריקאית ניצחה בפער גדול בשיא עולם חדש של 39.8 שניות, לפני איטליה (41.1 שניות) וגרמניה (41.2 שניות). באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר, אחרי ג'סי אוונס (10.4 שניות) וראלף מטקלף (10.6 שניות). לאחר התקרית במשחקים האולימפיים הוא החליט שלא להשתתף יותר בתחריות ריצה. אך למרות זאת, באליפות המכללות שנערכה ברקלי קליפורניה ב-19 ביוני 1937 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.7 שניות. ריצת 100 יארד: 9.5 שניות (1936) ריצת 100 מטר: 10.3 שניות (1936) יהודים במשחקים האולימפיים סמואל סטולר, באתר Track and Field (גברים) סמואל סטולר, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) סמואל סטולר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליפות ארצות הברית 1936, באתר Track and Field Statistics (באנגלית)
מאולה

מחוז מאולה (בספרדית: Región del Maule; נהגה: [ˈmawle]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. הוא משתרע על פני שטח של 30,296 קמ"ר. והוא גובל במחוז או'היגינס בצפון, בפרובינציות נאוקן ומנדוסה הארגנטינאיות במזרח, במחוז ניובלה בדרום ובאוקיינוס השקט במערב. מבחינה מנהלית מחולק מחוז מאולה לארבע פרובינציות: קאוקנס, קוריקו, לינארס וטלקה שכוללות בתוכן 30 קומונות, שהבולטות שבהן הן טלקה, אשר משמשת גם כבירת המחוז, קוריקו ולינארס. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו במאולה 1,044,950 תושבים, שמדרגים אותו כמחוז הרביעי בגודל אוכלוסייתו בצ'ילה. מחוז מאולה נחשב לגבול הדרומי של תרבות האינקה. לאורך השנים, התגוררו במחוז סופרים ומשוררים רבים. בשנת 2010 התרחשה רעידת אדמה בצ'ילה, אשר פגעה קשות במחוז ובכלכלתו. כלכלת מאולה מתבססת על יערנות ובחקלאות. המחוז מוביל בתחום ייצור היין כאשר יותר מ-50% מהיין המיוצר בצ'ילה מיוצר במאולה. ייצור זה היה נפוץ במאולה עוד משנת 1830. פעילות כלכלית נוספת היא ייצור של גז וחשמל. הנהר המקומי מפעיל חמש תחנות כוח. מחוז מאולה מחולק ל-4 פרובינציות קאוקנס, קוריקו לינארס וטלקה, שמחולקות ל-30 קומונות. מדיה וקבצים בנושא מאולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאולה מאולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017 WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של צ'ילה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא

שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא הוא אלבום הופעה גנוז שהוקלט בספטמבר 1982 בהופעה חיה בצוותא על ידי שלמה ארצי והבסיסט אצ'י שטרו, אשר היה חלק מלהקת גברת תפוח שהייתה להקת הליווי של ארצי. האלבום יצא לאור בשנת 1983 ונגנז במהירות על ידי ארצי עצמו, בגלל חוסר השביעות שלו מהמוצר הסופי. לאחר שנים שעותקים יחידים של התקליט הסתובבו בין אספנים במחירים גבוהים מאוד, בשנת 2013 האלבום יצא בהוצאה מחודשת על גבי תקליטור כחלק ממארז מרובע בשם "אלבומי המופת" הכולל את האלבומים גבר הולך לאיבוד, דרכים, חצות ואלבום הופעה זה ב-2 דיסקים. בפברואר 2024 שוחרר מחדש על גבי תקליט כפול ובסאונד משופר משמעותית. האלבום יצא תחת חברת התקליטים הד ארצי. הדיסק הראשון: הדיסק השני: אסף נבו, ‏שלמה ארצי משלים עם עברו ומוציא אלבום גנוז, באתר ‏מאקו‏, 26 בנובמבר 2013 על העטיפה כתוב בטעות "טיול לילי"
גיורא פלאי

גיורא פֶלִאי (פּילשְצ'יק; 21 באוגוסט 1936 - יולי 2020) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן. ייצג את ישראל באולימפיאדות השחמט. היה בעל דרגת אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות. בשנת 1954 פלאי זכה באליפות ישראל בשחמט לנוער. בשנת 1957 הוא לראשונה השתתף באליפות ישראל בשחמט וסיים במקום ה-6. בשנים 1959 ו-1962 היה חבר נבחרת ישראל באליפות העולם בשחמט לסטודנטים. הוא צבר 12.5 נקודות ב-22 משחקים. באליפות ישראל בשחמט בשנת 1965 הוא סיים במקום החמישי ובשנת 1974 במקום ה-12. פלאי היה פעיל בשחמט בהתכתבות החל משנות ה-80 של המאה ה-20. נפטר ביולי 2020. בשנת 1958 השתתף גיורא פלאי באולימפיאדת שחמט: גיורא פלאי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) כרטיס שחמטאי באתר האיגוד הישראלי משחקי של גיורא פלאי באתר צ'סגיימס Pilshchik, Gyora - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונה (ז'אן) פישר

יונה (ז'אן) פישר (1871 – 14 בדצמבר 1929) היה יהלומן יהודי בלגי, נדבן, חבר הוועד הפועל הציוני ונשיא ציוני בלגיה והולנד. יונה פישר נולד בקרקוב, פולין, בשנת 1871 לאביו, אברהם אבא, ולאמו שיינדל לבית וינר. המשפחה הייתה חסידית. בשנת 1890 עקר משם לאנטוורפן, בלגיה. שם, הפך לאחד מגדולי היהלומנים. לאחר התבססותו העביר את כל משפחתו לאנטוורפן. הוא החל להתעניין בציונות דרך אחיו אוסקר. בהיותו אחד מתומכיו הנלהבים של הרצל, הוא התמסר לפעילות ציונית ושימש כנשיא ציוני בלגיה והולנד. בין היתר היה מקורב למקס נורדאו. פישר היה פעיל בקק"ל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה אף היה חבר בהנהלתה. בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ-ישראל. את זיכרונותיו מן הביקור הוציא לאור כיומן בהוצאת "התקוה" באנטוורפן. פישר נפטר בשנת 1929 באנטוורפן ונקבר בה. בשנת 1932, אחיו אוסקר ומוריס פישר, בנו, ייסדו את המושבה כפר יונה לזכרו. על אדמות שנקנו מערבים בקלקיליה. אלמנתו, סופיה לבית לנדוי נפטרה בתאונת דרכים בניו יור בשנת 1945. בנוסף למוריס, שרלוט קפל ורחל דויטש. נכדו הוא יונה פישר. העיר כפר יונה קרויה על שמו מאחר שאדמות היישוב נרכשו על ידי "קרן יונה פישר" שהקים. הוא הונצח גם בשם רחוב ביישוב פרדסיה. יונה (ז'אן) פישר, פלשתינה היום: יומן מסע מאביב 1907, כרמל ירושלים, 2018 (תרגום: ארז וולק; עריכה: גדי גולדברג. את ההקדמה לספר ערך נכדו של יונה (ז'אן) פישר, הלא הוא יונה פישר). זאב ענר, סיפורי מושבות: סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בארץ ישראל, משרד הביטחון-ההוצאה לאור, מהדורה ששית, 2005. דוד תדהר (עורך), "יונה (ז'אן) פישר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3748 על פי יונה פישר, אוסקר פישר הפך לציוני ברכבת בדרכו אל אנטוורפן, אז קרא את ספרו של הרצל "אלטנוילנד". ז'אן פישר נפטר, באתר דאר היום, ‏15 בדצמבר 1929
הבורסה לניירות ערך בניו יורק

הבורסה לניירות ערך בניו יורק (באנגלית: New York Stock Exchange; בראשי תיבות: NYSE), היא הבורסה לניירות ערך הגדולה ביותר בארצות הברית ובעולם בשווי החברות הכולל, והשנייה בגודלה במספר החברות הנסחרות בה אחרי בורסת נאסד"ק. כיום, רווח השימוש בשם הרחוב וול סטריט ככינוי לבורסה עצמה. הבורסה נוסדה בפינת הרחובות וול סטריט וברוד ברובע מנהטן שבניו יורק, ב-8 במרץ 1817, על בסיס הסכם בטונווד שנחתם בוול סטריט על ידי 24 סוחרי מניות ב-17 במאי 1792. ב-4 באפריל 2007 התאחדה הבורסה עם בורסת Euronext מפריז והפכה בפועל לבורסה הגלובלית הראשונה בעולם. הבורסה בבעלות חברת ההחזקות Intercontinental Exchange, או בקיצור ICE, הרשומה בה בעצמה ומפעילה 12 בורסות ברחבי העולם, בהן NYSE. חברת ICE השלימה את רכישת NYSE בנובמבר 2013. הבורסה מנוהלת על ידי דירקטוריון הבורסה המטפל בתפעול השוטף של מערכות הבורסה, בטיפול בחברות הרשומות למסחר, ובאישורם של מועמדים חדשים כחברי בורסה. לין מרטין מכהנת כנשיאת NYSE החל מדצמבר 2021. נכון לשנת 2022 נסחרות בבורסה של ניו יורק 2,400 חברות בעלות שווי כולל של כ-30 טריליון דולר. 28 מתוך 30 החברות שמרכיבות את מדד דאו ג'ונס (החברות הציבוריות הגדולות ביותר בארצות הברית), נסחרות בבורסת ניו יורק. כמחצית מהיקף המסחר נערך באופן ממוחשב. המנכ"ל הנוכחי של הבורסה הוא דאנקן ל. ניידראואר. הבורסה של ניו יורק נוסדה בשנת 1792. מצפון-מזרח לבניין הבורסה כיום. במבנה המזכיר במראהו מקדש יווני, שוכן ה"פדרל הול" שממנו משקיף פסלו של ג'ורג' וושינגטון אשר הוצב במקום בשנת 1789, בעקבות השבעתו כנשיא הראשון של ארצות הברית. באולם המסחר העיקרי יש 12 "תאים", שכל אחד מהם מטפל בקרוב ל-75 ניירות ערך שונים. מניות חברת נייר חדרה הונפקו בבורסה בניו יורק בסוף שנות ה-50, ובכך הייתה לחברה הישראלית הראשונה שמניותיה הונפקו בבורסה. ב-1960 הונפקו מניות חברת הצמיגים אליאנס. חברת טבע תעשיות פרמצבטיות החלה להיסחר בבורסת ניו יורק ב-2012, עד אז נסחרה בבורסת נאסד"ק. מדיה וקבצים בנושא הבורסה לניירות ערך בניו יורק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבורסה לניירות ערך בניו יורק (באנגלית ובאנגלית אמריקאית) הבורסה לניירות ערך בניו יורק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבורסה לניירות ערך בניו יורק, ברשת החברתית פייסבוק הבורסה לניירות ערך בניו יורק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הבורסה לניירות ערך בניו יורק, ברשת החברתית אינסטגרם הבורסה לניירות ערך בניו יורק, ברשת החברתית LinkedIn הבורסה לניירות ערך בניו יורק, ברשת החברתית Goodreads הבורסה לניירות ערך בניו יורק, באתר פינטרסט שלמה גרינברג, הבורסה זה הוא, גלובס, 22 בספטמבר 2003 אתר האינטרנט הרשמי של חברת ICE ICE, Exchanges, ICE Reuters, ICE completes takeover of NYSE, Reuters, ‏12.11.2013 Reuters, ICE appoints Lynn Martin president of the NYSE, Reuters, ‏7.12.2021 נחטפו מניות אליאנס, דבר, 11 במרץ 1960 אורן פרוינד, טבע החלה להיסחר היום בבורסת ניו יורק: המניה עלתה ב-3%, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ו ארפאיו

ג'וזף מייקל ארפאיו (באנגלית: Joseph Michael Arpaio; נולד ב-14 ביוני 1932) הוא השריף ה-36 של מחוז מריקופה שבאריזונה שכיהן במשך 24 שנים, מ-1993 עד 2017, עת הפסיד בבחירות לפול פנזון (אנ') ב-2016. ארפאיו נולד בספרינגפילד שבמסצ'וסטס להורים איטלקים. אמו מתה כשילדה אותו, והוא גודל בידי אביו, שהיה בעל מכולת. הוא עזר לאביו לנהל את חנותו עד לגיוסו לצבא ארצות הברית. עם שחרורו מהצבא ב-1954 נסע לוושינגטון הבירה שם עבר הכשרה משטרתית וב-1957 עבר ללאס וגאס שבנבדה. ב-1992 נבחר לשריף מחוז מריקופה. הוא עבד כקצין משטרה בלאס וגאס במשך כחצי שנה בטרם מונה לסוכן מיוחד של הלשכה הפדרלית להתמכרות לסמים, שמאוחר יותר התמזגה אל המנהל לאכיפת הסמים. במהלך כהונתו בת 25 השנים במנהל, הוא הוצב בארגנטינה, טורקיה ומקסיקו, ועם השנים התמנה לראש סניף המנהל באריזונה. ארפאיו מגדיר עצמו כ"שריף האמיץ ביותר באמריקה". החל מ-2005 נקט עמדה תקיפה נגד הגירה בלתי חוקית לארצות הברית. ב-2010, הצית את ההתנגדות העזה לחוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו, אשר סתר את פסיקות בית המשפט העליון של ארצות הברית. ארפאיו ידוע גם כתומך בתנועה אשר קידמה את הטענה הכוזבת כי הנשיא לשעבר ברק אובמה לא נולד בארצות הברית וב-2018 המשיך לטעון כי תעודת הלידה, אשר מצביעה על כך שאובמה נולד בארצות הברית, מזויפת. ארפאיו הורה לשכן מהגרים בלתי חוקיים באוהלים הנמצאים בתוך מתקני כליאה, בזמן בחוץ הטמפרטורה עולה על 40 מעלות צלזיוס ובפנים האוהל למעלה מכ-50 מעלות. בריאיון עיתונאי שהעניק ארפאיו למעריב ביוני 2012 שבח את טיפולה של ישראל בהסתננות מאפריקה אליה ואמר: "הייתי בישראל כמה פעמים. אני סומך עליכם שתדעו איך לנקות את הרחובות שלכם מהזבל הזה... ישראל מדינה קשוחה, אתם יודעים איך לפתור בעיות כשצריך, לא כמו ארצות הברית". ב-2011 נודע כי ארפאיו הורה לפקודיו לעכב ועצור נהגים בעלי חזות לטינית בכבישי אריזונה, על סמך החשד כי הם מהגרים בלתי חוקיים. לפני כן, ב-2008 הגישה קהילת ההיספנים באריזונה תובענה ייצוגית נגד ארפאיו בגין פקודותיו אלו. בית המשפט המחוזי קבע כי ארפאיו מבצע אפיון גזעי (Racial Profiling) והורה לבטל את פקודותיו, אך ארפאיו המשיך לבצע זאת למעלה משנה וחצי. בחודש יולי 2017 הורשע בבזיון בית המשפט על כך שהפר את הוראותיו. ב-26 באוגוסט אותה שנה קיבל חנינה נשיאותית מהנשיא דונלד טראמפ. ב-2018 הודיע על כוונתו להתמודד על המושב של אריזונה בסנאט של ארצות הברית בבחירות שתערכנה באותה שנה, שייתפנה עם פרישתו של הסנאטור ג'ף פלייק. מדיה וקבצים בנושא ג'ו ארפאיו בוויקישיתוף ג'ו ארפאיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שריף בארה"ב: "תעודת הלידה של אובמה - מזויפת", באתר וואלה, 18 ביולי 2012 סופי טאטום, ג'ו ארפאיו: "תעודת הלידה של אובמה הינה 'מסמך מזויף', באתר CNN‏, 11 בינואר 2018 (באנגלית) צח יוקד, המלחמה בזרים של השריף מאריזונה, באתר nrg‏, 6 ביוני 2012 השריף הכי קשוח באמריקה - כתבתה של קרן הלמן, סרטון באתר יוטיוב רויטרס ו-AP‏, טראמפ העניק חנינה לשריף מאריזונה שהתעמר בקהילה ההיספנית, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2017 אריק בנדר, ‏ארה"ב: השריף שקיבל חנינה מטראמפ ירוץ לסנאט, באתר מעריב אונליין, 9 בינואר 2018
הליגה הבלארוסית הראשונה

הליגה הבלארוסית הראשונה בשמה המלא הליגה הראשונה של אליפות בלארוס בכדורגל (בבלארוסית: Першая ліга чэмпіянату Беларусі па футболе) היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הבלארוסי. הוקמה בשנת 1992, בעקבות עצמאות בלארוס ומהווה לליגת המשנה בכדורגל. שתי הקבוצות המסיימות במקומות הראשונים בתום כל עונה מעפילות לליגת העל. הליגה כוללת 16 מועדונים שמשחקים זה מול זה ב-30 מחזורים (למעט בעונות 1992 ו -1995 שנערכו במתכונת מקוצרת של 15 מחזורים). בהזדמנויות שונות מספר הקבוצות המשתתפות צומצם (ועמד על 15 או 14), בשל פרישת קבוצות מהליגה וחוסר במציאת קבוצות שיחליפו את מקומן. ברוב העונות, שתי הקבוצות הטובות ביותר מעפילות לליגת העל, בעוד שתי הקבוצות הפחות טובות נושרות לליגה הבלארוסית השנייה. עם זאת היו כמה סטיות מהפורמט, במיוחד כאשר ליגת העל הורחבה או צומצמו בה מספר הקבוצות. קבוצות שמסומנות בכתב מודגש הן קבוצות שהעפילו לליגת העל בסוף העונה. 1 . הקבוצה נשרה מהליגה 2 . הקבוצה הייתה אמורה להעפיל לליגת העל אבל נדחתה על ידי ההתאחדות 3 . הקבוצה הייתה אמורה להעפיל לליגת העל אבל התפרקה לאחר סיום העונה אתר האינטרנט הרשמי של הליגה הבלארוסית הראשונה (בבלארוסית) הליגה הבלארוסית הראשונה באתר התאחדות הכדורגל הבלארוסית
ז'ואן-לה-פן

ז'ואן-לה-פן (בצרפתית: Juan-les-Pins) הוא רובע תיירותי בעיר אנטיב שבצרפת, בריביירה הצרפתית בין ניס לקאן. הוא נמצא בדרום העיר, ממערב לחצי האי של אנטיב, לחוף הים התיכון. ז'ואן-לה-פן מצטיין בחוף הים החולי המפורץ שלו. יש בו מועדוני לילה וקזינו והוא מהווה יעד פופולרי לידועני ה-Jet set (אנ') [דרושה הבהרה]. בחודש יולי מתקיים במקום, מדי שנה, פסטיבל הג'אז הבינלאומי Jazz a Juan. ברחוב שבו מתקיים הפסטיבל מונחים אריחים קרמיים עם טביעות כף היד של יותר מ-50 מוזיקאים שהופיעו בפסטיבל, ביניהם בי בי קינג, צ'יק קוריאה, דייב ברובק, אלווין ג'ונס, פאטס וולר, ג'ק דז'ונט, קית' ג'ארט, ריצ'רד הקטן, מילט ג'קסון, אוסקר פיטרסון, פט מתיני, ריי צ'ארלס, רישאר גליאנו, רוי היינס, סאני רולינס, סטפן גרפלי, סטיבי וונדר וסטיבי וונדר. הרובע נקרא על שם חורשות עצי אורן הצנובר (pins בצרפתית) שצמחו במקום לפני יישובו. השם נהגה ז'ואן (Juan), ולא ז'אן (Jean) כמו בהגייה הצרפתית המקובלת, בשל המבטא של הדיאלקט האוקסיטני המדובר באזור. ז'ואן-לה-פן הוקם כאתר נופש בשנות ה-80 של המאה ה-19. שמו ניתן לו ב-12 במרץ 1882. בשנת 1883 נבנתה בו תחנת הרכבת של אנטיב על המסילה שהובילה מפריז לים התיכון. ההתפתחות המשמעותית של ז'ואן-לה-פן כאתר נופש החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, במיוחד עם הקמת מלון הפאר ״פרובנסל״ ב-1926. הוא התחבב במהרה, במיוחד על אמנים אמריקאיים, שנהנו לבלות בו "זמן של בטלה ואלף מסיבות", כפי שכתב פרנסיס סקוט פיצג'רלד. בין הידוענים שהתארחו במקום היו צ'ארלי צ'פלין, מרלן דיטריך, גרי קופר, ג'וזפין בייקר, זלדה פיצג'רלד, מאן ריי וקוקו שאנל. פסטיבל הג'אז הבינלאומי, הנערך מדי שנה מאז 1960, תרם גם הוא להתפתחות המקום. כנסיית ז'אן ד'ארק כנסיית גבירתנו של האורנים בית כנסת אליהו הנביא כנסיית ז'אן ד'ארק. בית כנסת אליהו הנביא. ארצות הברית ניו אורלינס, ארצות הברית אנטיב אתר האינטרנט הרשמי של ז'ואן-לה-פן אתר התיירות הרשמי (אנגלית) דפדפת (אנגלית) סרטון על ההיסטוריה של מלון פרובנסל כתבה על ז'ואן-לה-פן באתר IAS(הקישור אינו פעיל) ז'ואן-לה-פינס (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית
אליס מילר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אליס מילר – מהנדסת אווירונאוטיקה ובעלת רישיון טיס אזרחי, שנאבקה למען פתיחת קורס הטיס בצה"ל לנשים בג"ץ אליס מילר – החלטה שניתנה ב-1995 בעתירה שהוגשה לבג"ץ; בית המשפט העליון קבע שאין הצדקה להבחנה בין גברים לנשים המצדיקה למנוע מנשים להגיש מועמדות לקורס טיס בצה"ל אליס מילר (פסיכולוגית) – פסיכולוגית, פסיכואנליטיקאית ופילוסופית שווייצרית ממוצא פולני-יהודי
סרגל כלים

סרגל כלים הוא רכיב בממשק משתמש גרפי, המופיע על מסך המחשב כשורה, טור או קובייה עם צלמיות המפעילות פונקציות בסיסיות בתוכנה. סרגל הכלים הראשון הופיע בשנת 1973 על מחשב Xerox Alto. הקונספט שעומד ביסוד סרגל הכלים הוא הנגשה של פונקציות שגרתיות באמצעות זמינות גבוהה וסימול ברור של הפונקציה. סרגל הכלים שהוא אחד מסימני ההיכר של מערכות הפעלה גרפיות, הצליח להוסיף כלי נוסף לשימוש נוח וקל בתוכנות השונות. ישנם סוגים שונים של סרגלי כלים, בצורות ובגדלים. בחלק מסרגלי כלים נוסף טקסט מבהיר. וישנם כאלו שמהווים נקודת התחלה לפונקציות רבות, במיוחד בתוכנות גרפיות. עם הזמן השתכללו סרגלי הכלים, וכיום ניתן למצוא סרגלי כלים שכוללים לא רק כפתורים אלא אף תיבות רשימה משולבות ותפריטים נפתחים. על פי התפיסות המקובלות של יצירת ממשק משתמש אין ליצור סרגלי כלים שיש בהם יותר מ-8 כפתורים, בשל מוגבלותו של האדם להתייחס לכמות גדולה מדי של פריטים. ניתן למצוא סרגלי כלים ברוב התוכנות בעלות ממשק משתמש הגרפי, כגון תוכנות משרדיות, תוכנות שרטוט ותכנון מכני ותוכנות עיבוד תמונה. כמו כן קיימות הרחבות לדפדפנים כגון אינטרנט אקספלורר ומוזילה פיירפוקס בצורת סרגל כלים. סרגלי כלים מתלווים גם למערכות הפעלה ולמנועי חיפוש מסוימים. סיני גז, שוק סרגלי הכלים בדפדפן רותח, nrg מעריב ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1924 בגרמניה

1924 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 53 שנות לאום. נשיא: פרידריך אברט (מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית) קנצר: וילהלם מרקס (מטעם מפלגת המרכז הגרמנית) 31 בינואר - מנהיגי הרפובליקה העצמאית של ריינלנד-פפאלץ שניסו לפרוש מגרמניה נכשלים בשל חוסר תמיכה. 23 בפברואר - בריטניה מקטינה את חובת הפיצויים הגרמניים על מוצרים הגרמניים ל-5% עקב המצוקה הכלכלית של גרמניה. 26 בפברואר - משפטו של אדולף היטלר בעניין הפוטש במרתף הבירה מתחיל ונמשך עד 1 באפריל. 3 במרץ - גרמניה חותמת על הסכם ידידות עם טורקיה. 4 במאי - נערכות הבחירות הפדרליות בגרמניה (מאי 1924) (אנ'). 26 במאי - ממשלתו של וילהלם מרקס מתפרקת לאחר כישלון המשא ומתן להרכבת קואליציה. 6 ביוני - גרמניה מקבלת את תוכנית דוז, שנועדה להסדיר את חובה של גרמניה למדינות המנצחות. 16 באוגוסט - נציגי ממשלת צרפת מסכימים לעזוב את חבל הרוהר במהלך הוועידה בלונדון בעניין הפיצויים הגרמניים. 29 באוגוסט - הרייכסטאג מאשר את תוכנית דוז להפחתת תשלומי הפיצויים של מלחמת העולם הראשונה. 30 באוגוסט - הרייכסבנק הגרמני מתחיל לפעול כישות עצמאית נפרדת מהממשלה. 18-30 בנובמבר - צרפת ובלגיה נסוגות מחבל הרוהר. 7 בדצמבר - נערכות הבחירות הפדרליות בגרמניה (דצמבר 1924) (אנ') הר הקסמים, רומן של הסופר הגרמני תומאס מאן מתפרסם. הצחוק האחרון, בכיכובו של אמיל יאנינגס יוצא לאקרנים. האופרה אינטרמצו מבוצעת לראשונה בדרזדן, גרמניה. 3 בינואר - אוטו ביסהיים, איש עסקים גרמני (נפטר ב-2013). 12 בפברואר - פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצלורן (נפטר ב-2010). 12 במאי - קרל היינץ קיפ, יזם גרמני (נפטר ב-2017). 11 במרץ - רות לוריק, שחקנית קולנוע גרמנייה (נפטרה ב-2016). 3 במאי - יהודה עמיחי, משורר ישראלי יליד גרמניה (נפטר בשנת 2000). 31 במאי - גיזלה מאי, שחקנית וזמרת גרמנייה (נפטרה ב-2016) 20 בינואר - פרנץ דיבליוס, תאולוג פרוטסטנטי גרמני (נולד ב-1847). 10 באפריל - הוגו שטינס, תעשיין ופוליטיקאי גרמני (נולד ב-1870). 25 באפריל - ארנסט בוכנר, כימאי גרמני (נולד ב-1850). 10 באוקטובר - קרל פון תימה, בנקאי גרמני (נולד ב-1844). מדיה וקבצים בנושא 1924 בגרמניה בוויקישיתוף
שיר ארץ

שיר ארץ (מוכר במילותיו הראשונות: "ארץ שיושביה היא אוכלת") הוא שיר עברי שכתב נתן יונתן בשנות ה-70 ללחן של סשה ארגוב. ארגוב חיבר במקור את הלחן למילים של נסים אלוני עבור שלישית הגשש החיוור, שבסופו של דבר לא ביצעו אותו. המילים הולחנו בשנית על ידי עודד לרר והפכו ל"שיר כלולות" שאותו שר יזהר כהן בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1973. תרצה אתר חיברה ללחן המקורי את השיר "רק זיכרון אחד", אשר הוקלט על ידי שלמה ארצי באלבומו הראשון (1970). נתן יונתן חיבר את השיר "שיר ארץ" בעקבות בקשת ארגוב. השיר מציג יחס אמביוולנטי של נתן יונתן לישראל, על האהבה והכאב שלו כלפיה. הוא פותח בשילוב שני הצדדים של התיאור ששנים עשר המרגלים נתנו לארץ לפי הסיפור המקראי – מצד אחד "ארץ אוכלת יושביה" ומצד שני "ארץ זבת חלב ודבש" – ובאותו בית מוסיף אזכור של גזל כבשת הרש. בבית השני עוסק יונתן, ששכל את בנו במלחמת יום הכיפורים כמה שנים לפני כתיבת השיר, בקורבן הכואב שאוהבי הארץ מקריבים. השורה "אֶרֶץ שֶׁמָּתְקוּ לָהּ רְגָבֶיהָ", שכביכול מנוגדת לשורה הבאה: "וּמְלוּחִים כַּבֶּכִי כָּל חוֹפֶיהָ", רומזת על הביטוי "ימתקו לו רגבי עפרו". בהמשך השיר משתמש יונתן בפרחים (חצב, יסמין וסביונים) ובעונות השנה לתאר צדדים שונים של כאב ונחמה. אורה זיטנר – באלבומה הראשון, "סשה ארגוב מנגן משיריו, שירה: אורה זיטנר" (1979) חוה אלברשטיין – באלבום "נמל בית" (1983) הדודאים – באלבום "עכשיו" (1983) "ניסים והנפלאות" (טל הפטר) – באלבום "מסע אספלט: ביצועים חדשים לשירי סשה ארגוב" (2011) רביד פלוטניק וטל הפטר – באלבום "שפל וגאות" של פלוטניק, שיצא עדיין תחת שם הבמה נצ'י נצ' (2017). בגרסה זו יש חזרה של מקהלה על הבית הראשון באמצע ובסוף השיר (שלא הייתה בביצועים המקוריים), ולעומת זאת חזרה על הבית השני באמצע הביצועים המקוריים הורדה. "שיר ארץ", בתוך: נתן יונתן, שירים אחרים, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1984. הבית השני של השיר צוטט בבול יום הזיכרון התשפ"א (2021). מילות השיר "שיר ארץ" באתר שירונט נתי גבאי, ארץ שיושביה היא אוכלת: הקורבן האישי של נתן יונתן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 12 במרץ 2018 מידע על שיר ארץ בקטלוג הספרייה הלאומית נתי גבאי, ארץ שיושביה היא אוכלת: הקורבן האישי של נתן יונתן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 12 במרץ 2018. שיר ארץ, בביצוע חוה אלברשטיין, סרטון באתר יוטיוב. שיר ארץ, בביצוע נצ'י נצ' עם טל הפטר, סרטון באתר יוטיוב. מידע על בול יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התשפ"א, באתר התאחדות בולאי ישראל.
מול (סרביה)

מוֹל (בסרבית קירילית: Мол, בסרבית בכתב לטיני: Mol, בהונגרית: Mohol) היא עיירה בסרביה השוכנת במחוז באנאט הצפוני אשר בפרובינציית וויבודינה, וסמוכה לאדה. תיעוד ליישוב במקום קיים מ-1323 עת נשלט האזור על ידי קארוי הראשון, מלך הונגריה. במחצית הראשונה של המאה ה-16 נכבש האזור על ידי סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה מול לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ, וב-1702 מתועדת התיישבות סרבים בעיירה. בתקופה זו נכללה מול ב"שטח הספר" של ממלכת הבסבורג. בהמשך עברה לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ובשלהי המאה ה-19 חוברה לקו מסילות הברזל. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מתוקף חוזה טריאנון. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-6 באפריל 1941 תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור נמסר לחזקת הונגריה. לאחר הפיכת צלב החץ בהונגריה בוצעו בעיירה מעשי טבח בתושבים יהודים וסרבים. לאחר המלחמה נכללה מול בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובאזור התפתחה תעשייה. לאחר פירוק יוגוסלביה עברה העיירה לחזקת סרביה. יהודים התיישבו במול בראשית המאה ה-19, אך קהילה אורתודוקסית מאורגנת נוסדה רק במחצית השנייה של המאה. ב-1840 הוקם בית עלמין וב-1872 בית הכנסת ולצידו תלמוד תורה. ב-1931 מנתה הקהילה 117 נפשות, שהיוו כאחוז אחד מתושבי העיירה. במול התגורר בילדותו האמן הרב-תחומי לסלו מוהולי-נג'י. ב-1940 נוסד במקום סניף של התנועה הציונית וסניף של ויצו. ערב הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה מנתה הקהילה 100 נפשות. בני הקהילה נרצחו כחלק משואת יהודי הונגריה. לאחר המלחמה, ב-1947 התגוררו במול 11 יהודים, רובם עלו לישראל לאחר הקמתה. החל משנות החמישים של המאה ה-20 לא מתגוררים יהודים בעיירה. ב-1960 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות. נכון ל-2013, היה בית העלמין היהודי קיים ובתוכו 125 מצבות ואנדרטה לזכר הנרצחים בשואה. פנקס הקהילות יוגוסלביה, עמוד 171 מוהול, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 222. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא מול בוויקישיתוף Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,‏‏ The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia (באנגלית) יהדות באצ'קה, באתר "יד ושם" [1], מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-5 באפריל 2018 (בסרבית). היסטוריה של מול באתר vajdasag.rs (בהונגרית). הקהילה היהודית במול, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 171. אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית). צילום האנדרטה מבית העלמין היהודי במול, באתר infocenters.co.il. בית העלמין היהודי במול, באתר JewishGen (באנגלית).
מיי מוקלה

מיי הנרייטה מוּקְלֶה (באנגלית: May Henrietta Muklé; ‏14 במאי 1880 - 20 בפברואר 1963) הייתה צ'לנית בריטית. מוקלה, ילידת לונדון, מתוארת כ"צ'לנית ידועת-שם", שעודדה צ'לניות אחרות. היא תוארה בטיימס כניצבת "בשורה הראשונה של הצ'לנים החיים", ובהספד שנכתב לה ב"טיימס" נאמר עליה: "במפנה המאה הייתה מוכרת לכל לא רק כמוזיקאית יוצאת דופן אלא כאחת הצ'לנים הבולטים ביותר שמדינה זו הוציאה מתוכה". הצ'לו שלה נבנה בידי מונטאניאנה, ונקנה בשבילה על ידי תורם אלמוני. תמונת הדיוקן שלה, מאת הצייר ג'ון מנספילד קרילוק, מוצגת במוזיאון של האקדמיה המלכותית למוזיקה. פרס מיי מוקלה נקבע בשנת 1964 להנצחת זכרה, והוא ניתן מדי שנה לסטודנט לצ'לו בקולג'. מוקלה הלכה לעולמה בקוקפילד, סאסקס, בגיל 82. מדיה וקבצים בנושא מיי מוקלה בוויקישיתוף מיי מוקלה, באתר AllMusic (באנגלית) מיי מוקלה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרגרט קמבל, גוגל בוקס, "גדולי הצ'לנים", 2011, פאבר את פאבר סימון מקווי, "מאמרים על ההיסטוריה של המוזיקה האנגלית לכבוד ג'ון קאלדוול", 2010, מו"ל בוידל וברואר, עמ' 251 isbn=9781843835356 מדור ההספדים, טיימס, מרץ 1963, גיליון 55638, עמ' 14 : מיס מיי מוקלה http://www.ram.ac.uk/museum/item/23466 דיוקן מיי מוקלה מאת ג'ון מנספילד קרילוק, שמן על בד, 1930. ב=האקדמיה המלכותית למוזיקה מרגרט קמפבל, "מוקלה, מיי (הנרייטה), מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין