laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולגה סלדוחה

אולגה סודוחה (באוקראינית: Ольга Саладуха; נולדה ב-4 ביוני 1983) היא אתלטית אוקראינית, היא אלופת העולם (טגו 2011), 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה (ברצלונה 2010, הלסינקי 2012 וציריך 2014) ובעלת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בקפיצה משולשת. סלדוחה נולדה וגדלה בדונצק. במשחקי האוניברסיאדה שנערכו באיזמיר, טורקיה בשנת 2005, זכתה סלדוחה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.96 מטר, אחרי ואנג ינג מסין (14.12 מטר) ולפני נדז'דה בזנובה מרוסיה (13.90 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיימה סלדוחה במקום רביעי בשיא אישי של 14.38 מטר, במדליית זהב זכתה טטיאנה לבדייבה מרוסיה (15.15 מטר). במשחקי האוניברסיאדה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 2007, זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.79 מטר, לפני דנה ולדקובה מסלובקיה (14.41 מטר) ויאריאנה מרטינז מקובה (14.25 מטר). באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 סיימה סלדוחה במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.60 מטר, במדליית זהב זכתה יארחליס סביגנה מקובה (15.28 מטר). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה סלדוחה במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.70 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.81 מטר, לפני סימונה לה מנטייה מאיטליה (14.56 מטר) וסבטלנה בולשקובה מבלגיה (14.55 מטר). באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.94 מטר לפני אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.89 מטר) וקטרינה איברגואן מקולומביה (14.84 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי פינלנד בשנת 2012 זכתה סלדוחה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 14.99 מטר, לפני פטריסיה ממונה מפורטוגל שקבעה שיא לאומי חדש של 14.52 מטר ויאנה בורודינה מרוסיה (14.36 מטר). באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סלדוחה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.79 מטר, אחרי אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.98 מטר) וקתרין איברגואן מקולומביה (14.80 מטר). קפיצה לרוחק: 6.37 מטר (14 במאי 2006, ריו דה ז'ניירו, ברזיל) קפיצה משולשת: 14.98 מטר (4 ביוני 2011, יוג'ין, אורגון) מדיה וקבצים בנושא אולגה סלדוחה בוויקישיתוף אולגה סלדוחה, ברשת החברתית פייסבוק אולגה סלדוחה, ברשת החברתית אינסטגרם אולגה סלדוחה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אולגה סלדוחה, באתר olympedia.org אולגה סלדוחה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אולגה סלדוחה, באתר ליגת היהלום אולגה סלדוחה, באתר Track and Field (נשים)
מרטינה שטרוץ

מרטינה שטרוץ (בגרמנית: Martina Strutz; נולדה ב-4 בנובמבר 1981) היא אתלטית גרמנייה. היא סגנית אלופת העולם (טגו 2011) בקפיצה במוט. שטרוץ התחרתה במסגרת אליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה בשנת 2000 בה סיימה במקום חמישי. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיימה שטרוץ במקום חמישי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה שטרוץ במדליית כסף בקפיצה במוט בשיא אישי ושיא גרמני חדש של 4.80 מטר, אחרי פביאנה מורר מברזיל (4.85 מטר) ולפני סווטלנה פאופנובה מרוסיה (4.75 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2012 זכתה שטרוץ במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.60 מטר, אחרי אירינה פטצ'ניקובה מצ'כיה (4.60 מטר) ולפני ניקולטה קיריאקופולו מיוון (4.60 מטר). באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה שטרוץ את תחרות הקפיצה לגובה עם תוצאה של 4.55 מטרים, ובמקום החמישי. מדיה וקבצים בנושא מרטינה שטרוץ בוויקישיתוף מרטינה שטרוץ, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מרטינה שטרוץ, באתר olympedia.org מרטינה שטרוץ, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מרטינה שטרוץ, באתר ליגת היהלום מרטינה שטרוץ, באתר Track and Field (נשים) Harting wins discus gold for Germany ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריה לייב הכהן פופקא

הרב אריה לייב הכהן פופקא (קרי: פּוּפּקוֹ; ה'תרכ"א, 1861 - כ"ג בכסלו ה'תרצ"ט, 16 בדצמבר 1938) היה בנו הבכור ויד ימינו של החפץ חיים, סייע לו רבות בחיבור ובהפצת ספריו. בשנותיו האחרונות כיהן כרב בעיירה ראדין. נולד בראדין, בנם של הרב ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים") ופריידא, שהייתה בתו של אביו החורג של החפץ חיים, שמעון הלוי אפשטיין מראדין. למד אצל אביו, ואצל הרבנים: יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, יוסף זונדל הוטנר מאיישישוק ומאיר יונה מסוויסלוביץ. בשנת תר"מ (1880) נישא ליוכבד רבקה, בת אברהם הלפרין. במשך שנים רבות היה יד ימינו של אביו וסייע לו בחיבור ובהפצת ספריו. לאחר פטירת החפץ חיים הוציא את הספר "תולדות וקורות חייו של מרן החפץ חיים". הוא עבר להתגורר בראדין וסייע לאחזקתה של ישיבת ראדין. לאחר פטירת רב העיירה הוא התמנה תחתיו. היה שותף לאגודת הסתרים הציונית "נצח ישראל" בישיבת וולוז'ין. השתתף בוועידה השביעית של הסתדרות המזרחי בפולין (תרצ"ז), ואף היה חבר הנשיאות. נכח בוועידת היסוד של "כנסת רבנים המזרחיים" בוורשה, והיה שותף בניסוח ההחלטות. בשנת תרצ"ז (1937) הוציא לאור בוורשה את הספר "מכתבי הרב חפץ חיים זצ"ל". זמן קצר לאחר מכן חלה והתאשפז בבית חולים בוורשה. בכ"ג בכסלו תרצ"ט נפטר, והובא לקבורה בבית הקברות בראדין, סמוך לקבר אביו. שתיים מבנותיו, גיטל ושושנה, נותרו בברית המועצות והן עלו לישראל בשנת 1978. בתו פרידה (פריידא) עלתה לארץ ישראל בשנת 1932, וכעבור שנה נישאה. החפץ חיים שלח לה מכתב ברכה לנישואיה והתנצל שאינו יכול להשתתף בחתונה בשל חולשתו. כעבור זמן קצר נפטר החפץ חיים, וארבעה חודשים לאחר מכן נולד בנה, ישראל מאיר גודוביץ, (נינו של החפץ חיים) שנקרא על שם החפץ חיים. בן נוסף, בן ציון פופקו, היגר לאנטוורפן, בלגיה ונישא שם לקרוינה ספיר. לזוג נולדו בת ושני בנים, מרים, דניאל ורפאל. הזוג וביתם מרים נשלחו לאושוויץ, שם נספו [1]. שני בניהם של בן ציון וקרוינה, דניאל ורפאל (ניני החפץ חיים), עלו לארץ ישראל בשנת 1949. תולדות וקורות חייו של בעל החפץ חיים, באתר היברובוקס מכתבי הרב חפץ חיים: קורות חייו, דרכיו, נימוקיו ושיחותיו ליקוטי מאמרים ומכתבים מחיי אבא: שיחות החפץ חיים עדה כהן, שתי נכדותיו ונינתו של ה"חפץ חיים" עלו ארצה ולומדות עברית בבאר־שבע, מעריב, 15 בדצמבר 1978 הקרויה על שם סבתה, אמו של הרב פופקא, אשתו הראשונה של החפץ חיים. המכתב נדפס בספר "מכתבי הרב חפץ חיים" שהוציא הרב פופקא.
רוברט הרטינג

רוברט הרטינג (בגרמנית: Robert Harting; נולד ב-18 באוקטובר 1984) הוא אתלט גרמני. הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012), 3 פעמים ברציפות אלוף עולם (ברלין 2009, טגו 2011 ומוסקבה 2013) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (הלסינקי 2012 וציריך 2014) בזריקת דיסקוס. אחיו הצעיר כריסטוף הרטינג, אף האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), בזריקת דיסקוס. הרטינג נולד וגדל בקוטבוס. באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיים הרטינג במקום ה-13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.87 מטר, מקום אחד אחרי המקום הדרוש לעלייה לשלב הגמר. באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה הרטינג במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.68 מטר, אחרי גרד קנטר מאסטוניה (68.94 מטר) ולפני רוטגר סמית מהולנד (66.42 מטר). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הרטינג במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.09 מטר, הזוכה במדליית הזהב היה קנטר (68.82 מטר). באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה הרטינג במדליית הזהב בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 69.43 מטר, לפני פיוטר מלכובסקי מפולין (69.15 מטר) וקנטר (66.88 מטר). באליפות אירופה, שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכה הרטינג במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.47 מטר אחרי מלכובסקי שקבע שיא תחרות חדש של 68.87 מטר ולפני רוברט פזקאש מהונגריה (66.43 מטר). באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה הרטינג פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.97 מטר, לפני קנטר (66.95 מטר) ואחסן חדדי מאיראן (66.08 מטר). באליפות אירופה, שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2012 זכה הרטינג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.30 מטר, לפני קנטר (66.53 מטר) וזולטאן קובגו מהונגריה (66.42 מטר). באולימפיאדת לונדון (2012) זכה הרטינג במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.27 מטר, לפני אחסן חדדי (68.18 מטר) וגרד קנטר (68.03 מטר). באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכה הרטינג בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.11 מטר, לפני פיוטר מלכובסקי (68.36 מטר) וגרד קנטר (65.19 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה הרטינג בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.07 מטר, לפני גרד קנטר (64.75 מטר) ורוברט אורבנק מפולין (63.81 מטר). הדיפת כדור ברזל: 18.63 מטר (6 ביולי 2007, גותה) זריקת דיסקוס: 70.66 מטר (22 במאי 2012, טורנוב) מדיה וקבצים בנושא רוברט הרטינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט הרטינג (בגרמנית) רוברט הרטינג, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי רוברט הרטינג, באתר olympedia.org רוברט הרטינג, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית רוברט הרטינג, באתר ליגת היהלום רוברט הרטינג, באתר Track and Field (גברים)
טומאת כלי עץ

בהלכות טומאת כלים, לכלי עץ ישנם דינים מיוחדים לעניין דיני קבלת הטומאה, וקיימים הבדלים רבים בינם לבין כלים מחומרים אחרים בהלכות קבלת הטומאה. הדין המרכזי המיוחד לכלי עץ הוא שהם מקבלים טומאה רק אם יש להם בית קיבול. כלי עץ, כלי עור וכלי עצם הם כלים הנקראים "כלי שטף" - כלים שניתן לטהרם בטבילה.[דרושה הבהרה] בשונה מכלי מתכת שגם "פשוטיהם" - כלים שאין להם "תוך" מטמאים, הרי שפשוטי כלי עץ, עור ועצם טהורים ורק מקבליהם, כלומר אלה שיש להם תוך, טמאים. כמו כן, בשונה מכלי מתכת, לא רק כאשר הכלים נשברו הם טהורים, אלא שאם חזר ועשה מהם כלים הם נטמאים רק מכאן ולהבא ולא חוזרת עליהם טומאתם הישנה. לגבי פשוטי כלי עץ, יש שני סייגים לטהרתם: א. כלי המיועד לשכיבה או לישיבה - מקבל טומאה מן התורה גם אם הוא שטוח ללא דפנות, כמו כיסא. ב. כלי רחב ונוח לשימוש הן לאדם עצמו והן להנחת חפצים עליו ("משמש אדם ומשמשיו"), מקבל טומאה מדרבנן. וזאת, אם ניכר בו שהוא עשוי לשימוש, כך למשל "ארובות" הם כלי שעשוי ללוש עליו, "של נחתומים" טמאות מכיוון שהם צבועים ומקושטים וניכרים שעשויים לשם כך, אך "של בעל הבית" שאינן ניכרים ומיוחדים "טהורות". כלי עץ מטמאים רק אם הם עשויין לטלטול כאשר הם מלאים וכאשר הם ריקים. דין זה נלמד מהפסוק "מכל כלי עץ או בגד או עור או שק". שק הוא כלי ארוג עשוי משער. כשם ששק הוא כלי שמטלטל כאשר הוא מלא וכאשר הוא ריקם, שהרי אין כלי שק שעשויים לעמוד במקום אחר, אך שידה תיבה ומגדל (בתרגום לימינו - מכונית, מטוס או כלי אחר) שאינם עשויים לטלטול אינם מקבלים טומאה, כך גם ספינה ודומיה. חכמים שיערו, שכלי המכיל יותר מארבעים סאה נוזל לח, אינו מטלטל כאשר הוא מלא ואינו מקבל טומאה. קיימת מחלוקת בין רבי מאיר לרבי יהודה אודות כלי ביתי העשוי לתשמיש נייד אך מכיל יותר מארבעים סאה "עריבה של בעל הבית". אמנם בזמן הזה אין הקפדה על דיני טומאה וטהרה באופן כללי, אך מחמת איסור טומאת כהנים, אסור לכהנים להיטמא בטומאת מת. בעיה נפוצה היא נסיעה במכונית, ברכבת או בכלי רכב אחר, שנסלל מעל בית קברות. כבר ברוסיה הייתה שאלה זו נפוצה, ורבי יצחק אלחנן ספקטור התיר לנסוע ברכבות שנסללו מעל כבישים כאלו, בהסתמך על היתרים דחוקים, כשעת הדחק. בארץ ישראל הועלתה הבעיה ביתר תוקף, בכביש החוצה את הר הזיתים שבמשך שנים רבות שימש ככביש יחיד שחיבר בין ים המלח לירושלים. רבי יהושע לייב דיסקין, ששימש בזמנו כרבה של העיר ירושלים, הורה כי במידת הדחק יש לסמוך על ישיבה על פשוטי כלי עץ - כלי עץ שאין להם בית קיבול - שאינם מקבלים טומאה, במהלך הנסיעה, כך שהמכונית משמשת כאוהל המאהיל על הטומאה רצוצה וחוצץ בפני הטומאה, ואילו העץ עליו יושב האדם אינו נטמא כתוצאה מהנגיעה באוהל, שכן פשוטי כלי עץ אינם מקבלים טומאה. אם כי, פתרון זה נחשב כהיתר בעייתי. בדין צמיד פתיל השפעה מרובה על הלכות הטהרה, כותב המהר"ם מרוטנבורג שיש לחלק בין כלי חרס לבין כלי עץ. בכלי חרס, דרושה אטימה המודבקת לכלי, אך בכלי עץ אין צורך שיהיה הכיסוי מודבק לכלי. הטעם פשוט, בכלי חרס קשה למצוא נקב שאפשר לאטום אותו באופן מושלם מבלי להדביקו ולכן, דווקא בו דורשים מירוח. תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ל"ח, עמוד א': "בהנך דחזו למדרסות". משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות כלים, פרק ד', הלכה א'. משנה, מסכת כלים, פרק ט"ו, משנה ב'. ספר ויקרא, פרק י"א. משנה, מסכת כלים, פרק ט"ו, משנה א'. נסיעת כהנים בכבישים בעיתיים / הרב דני וולף באתר דף קשר לתלמידי ישיבת הר עציון. בפירושו למשנה, מסכת אהלות, פרק ט', משנה א' כמו למשל בכוורת, הנידון המשנתי המקובל הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הקבוצה הכחולה (ברידג')

הקבוצה הכחולה (באיטלקית: Squadra azzurra) הייתה קבוצת ברידג' שייצגה את איטליה בתחרויות בינלאומיות מאמצע שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-70 של המאה העשרים. עד לעת האחרונה, נחשבה הקבוצה לדעת רבים לקבוצה הטובה ביותר בכל הזמנים, אך בשנים האחרונות צצו נגדה טענות ועדויות רבות על מהלכים לא סבירים ולא עקביים שביצעו חבריה המעידים על רמאות, כך למשל ספרו התיעודי של אבון ווילסמור "מתחת לשולחן" ( UNDER THE TABLE ). בשנים 1957 עד 1975 הקבוצה זכתה שש עשרה פעמים באליפות העולם בברידג' לנבחרות לאומיות. בשנים 1964 עד 1969 ובשנת 1972 ייצגו אותה הזוגות: ג'ורג'ו בלאדונה - ולטר אווארלי, פייטרו פורקה - בניטו גארוצו ו מאסימו ד'אלליו - קמילו פאביס טיצ'י. אאוג'ניו קיאראדיה וגוליילמו סיניסקלקו שיחקו בקבוצה בשנים הראשונות. דאנו דה-פאלקו, ארתורו פרנקו וויטו פיטאלה שיחקו בשנים האחרונות ואחרי שנת 1972. ב-1951 זכתה איטליה בפעם הראשונה באליפות אירופה והפסידה בגמר אליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) בנאפולי לנבחרת ארצות הברית שנחשבה לקבוצה הטובה ביותר בעולם. בקבוצה האיטלקית שיחקו: פייטרו פורקה, קמילו פאביס טיצ'י ואאוג'ניו קיאראדיה. פריצת הדרך של הקבוצה הכחולה הייתה באליפות אירופה בסטוקהולם ב-1956 בה ניצחה הקבוצה הכחולה את אלופת העולם נבחרת צרפת ובזכייה באליפות העולם ב-1957 בניו יורק אחרי ניצחון על נבחרת ארצות הברית. השחקנים בקבוצה זו היו: בלאדונה, אווארלי, קיאראדיה, ד'אלליו, פורקה וסיניסקלקו. עד 1966, זכתה הקבוצה בכל אליפויות העולם והאולימפיאדות למעט האולימפיאדה בשנת 1960 בה סיימה במקום החמישי. חלק מההצלחה של הקבוצה הכחולה יוחס לשיטות הכרזה חדשות שפיתחו. שיטות אלה לא היו מוכרות למתחרים בכלל והיו שונות מהותית מהשיטות הנהוגות בארצות הברית. בלאדונה שהתגורר ברומא שיחק בשיטה הקרויה קלאב רומאי או קלאב קצר. הנפוליטנים קיאראדיה ופורקה פיתוח שיטה שנקראה קלאב חזק או קלאב נאפוליטני. גארוצו, הצעיר יותר, פיתח מאוחר יותר את שיטת הקלאב הכחול על בסיס שיטת הקלאב החזק. שתי השיטות האחרונות כללו סגנון הכרזה הנקרא canapé בו מכריזים קודם סדרה ארוכה פחות ורק אחרי זה סדרה ארוכה יותר. לאחר זכייתה באליפות העולם בשנת 1969 הכריזו חברי הקבוצה הכחולה על פרישתם. ב-1970 וב-1971 זכתה קבוצה מארצות הברית באליפות העולם. בשנת 1972 נבנתה הקבוצה מחדש וזכתה באולימפיאדה ובאליפויות העולם בשנים 1973, 1974 ו-1975. 1957, ניו יורק, ארצות הברית 1958, קומו, איטליה 1959, ניו יורק, ארצות הברית 1961, בואנוס איירס, ארגנטינה 1962, ניו יורק, ארצות הברית 1963, סנט וינסנט, איטליה 1965, בואנוס איירס, ארגנטינה 1966, סנט וינסנט, איטליה 1967, מיאמי ביץ', ארצות הברית 1969, ריו דה ז'ניירו, ברזיל 1973, גוארוג'ה, ברזיל 1974, ונציה, איטליה 1975, סאות'המפטון, ברמודה 1964, ניו יורק, ארצות הברית 1968, דוויל, צרפת 1972, מיאמי ביץ', ארצות הברית בשנים המתחלקות ב-4 כגון: 1960, 1964 לא מתקיימת תחרות Bermuda Bowls והאולימפיאדה נחשבת לאליפות העולם לקבוצות. ג'ורג'ו בלאדונה פייטרו פורקה בניטו גארוצו Bermuda Bowl Pietro Forquet & Benito Garozzo, The Italian Blue Team Bridge Book, Cassell, 1970 Pietro Forquet, Bridge with the Blue Team, Gollanz,1997, ISBN 0-575-06391-2 מדיה וקבצים בנושא הקבוצה הכחולה בוויקישיתוף "WBF: World Team Championships(הקישור אינו פעיל) "European Team Championships(הקישור אינו פעיל) אורן לידור, הטור של אורן לידור - הגנה קטלנית, האקדמיה לברידג
2001 מארס אודיסיי

2001 מארס אודיסיי (באנגלית: 2001 Mars Odyssey) היא גשושית אמריקאית המקיפה את מאדים. המשימה תוכננה על ידי נאס"א ועלותה הכוללת של המשימה היא 297 מיליון דולר. משימת הגשושית היא למצוא עדויות לקיום מים וגעשיות על מאדים בעבר. הגשושית משמשת גם כמרכז תקשורת בין כדור הארץ לרוברים מתוכנית מארס רובר ולנחתת פיניקס. הגשושית נקראה בשמה כהוקרה לספרו של ארתור סי. קלארק - 2001: אודיסיאה בחלל. אודיסיי שוגרה ב־7 באפריל 2001 על גבי משגר דלתא 2 מנמל החלל קייפ קנוורל ונכנסה למסלול סביב מאדים ב־24 באוקטובר 2001. מנועי הגשושית הופעלו כדי להאט אותה כך שכח המשיכה של מאדים יכניס אותה למסלול סביבו. הגשושית השתמשה בטכניקה שנקראת aerobraking (האטה באמצעות חיכוך עם האטמוספירה) כדי להאט את עצמה ולהתקרב אל מאדים עם כל הקפה. על ידי שימוש בטכניקה זו חסכה הגשושית כ־200 ק"ג של דלק. התהליך הסתיים ב-11 בינואר 2002 ומשימת הגשושית החלה ב־19 בפברואר 2002. ב־15 בדצמבר 2010 שברה הגשושית את שיא השהייה במסלול סביב מאדים (3,340 ימים) ולקחה את התואר ממארס גלובל סרוויור. מארס אודיסיי הייתה במקור משימה בתוכנית מארס סרוויור 2001 בשם מקפת מארס סרוויור 2001 (Mars Surveyor 2001 Orbiter). הגשושית הייתה אמורה לפעול יחד עם נחתת מארס סרוויור 2001 אך הנחתת בוטלה במאי 2000 בעקבות כישלונן של מקפת האקלים של מאדים ונחתת הקוטב של מאדים (מרס סרוויור 98). בסופו של דבר קיבלה הגשושית את השם 2001 מארס אודיסיי כהוקרה לתרומתו של ארתור סי. קלארק לחזון חקר החלל. הגשושית צוידה במכשירים הבאים כדי לבצע את משימתה: THEMIS - ממפה פליטה תרמית - מצלמה הפועלת בתחום הנראה והתת־אדום GRS - ספקטרומטר קרני גמא - נועד למחקר גאולוגי של פני השטח של מאדים MARIE - מכשיר שמטרתו מדידת קרינה הנובעת מקרינה קוסמית וקרינת שמש אנרגטית מארס גלובל סרוויור מקפת לסקר מאדים מדיה וקבצים בנושא 2001 מארס אודיסיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של 2001 מארס אודיסיי מארס אודיסיי 2001 באתר JPL פרופיל המשימה באתר נאס"א סקירת המשימה באתר JPL "Mars Odyssey Mission Status, January 11, 2002". NASA JPL. 11 בינואר 2002. נבדק ב-9 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Mars Odyssey In Depth". NASA. 11 בפברואר 2021. נבדק ב-9 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה)
אלכסנדר סמסונוב

אלכסנדר וסילייביץ' סמסונוב (ברוסית: Алекса́ндр Васи́льевич Самсо́нов;‏ 2 בנובמבר 1859 - 29 באוגוסט 1914), היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהקריירה הצבאית שלו הסתיימה באופן טרגי בתחילת מלחמת העולם הראשונה. סמסונוב נולד במחוז חרסון, כיום באוקראינה. למד בפנימייה צבאית בקייב ולאחר מכן במכללת חיל הפרשים. השתתף במלחמה העות'מאנית רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג והחל לטפס בדרגות ובתפקידים צבאיים. במרד הבוקסרים בשנת 1900 פיקד על יחידת פרשים. הוא השתתף כמפקד בריגדת פרשים במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) והסתכסך קשות עם עמיתו, גנרל פאול פון רננקמפף בהאשימו אותו בחוסר הגשת עזרה ליחידתו. ב-1906 מונה למפקד הצבאי של מחוז ורשה וב-1909 מונה למושל מחוז טורקיסטן. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה סמסונוב למפקד הארמייה השנייה. ביחד עם פון רננקמף, מפקד הארמייה הראשונה פלש לפרוסיה. בתחילה נחל הצלחה והגנרל הגרמני מקסימיליאן פון פריטוויץ הורה על נסיגה של הצבא הגרמני עד לויסלה ולמעשה הסכים לוותר על פרוסיה. הוא הודח ובמקומו הוזעקו לחזית הגנרלים פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. הם הצליחו ליירט את כל ההודעות הרוסיות ונוכחו לדעת שאין שיתוף פעולה בין סמסונוב ורננקמפף. ב-22 באוגוסט 1914 החל הקרב ליד העיירה טננברג. למרות שסמסונוב היה בעדיפות מספרית על הגרמנים הוא לא הבחין שהוא נכנס למלכודת. הארמייה השמינית הגרמנית סגרה על צבא סמסונוב והחלה להשמידו. רק 10,000 הצליחו לפרוץ את המצור. השאר נהרגו, נפצעו או נשבו. סמסונוב שידע שעליו לתת את הדין בפני הצאר ניקולאי השני, לא היה יכול לעמוד בכך. הוא יצא ליער ליד מפקדתו וירה בעצמו. בשנת 1916 העבירו הגרמנים את גופתו לרוסים באמצעות הצלב האדום. קרב טננברג והתאבדותו של סמסונוב מתוארים בספרו של אלכסנדר סולז'ניצין, אוגוסט 1914.
שמש-אדום

שמש-אדום (בכתיב המצרי: שמשו-אתום) הייתה עיר קדומה בארץ כנען. לא ידוע במדויק היכן נמצאת שמש-אדום. לפי רשימותיו הגאוגרפיות של תחותמס השלישי, כנראה נמצאת העיר בגליל. נראה, כי שמש-אדום עמדה בדרך ראשית, שהובילה מארץ העמק צפונה לגליל המזרחי ומשם לבקעת הלבנון ולמעברות הארנת. ייתכן וזו העיר "אדמה" המוזכרת במקרא ברשימת ערי שבט נפתלי. אנשי העיר מרדו באמנחותפ השני, וכשהוא יצא למסע צבאי בארץ כנען, הוא הרס את העיר, לקח שבויים רבים, ושדד את העיר. , יוחנן אהרוני, "תולדות ארץ ישראל", בעריכת יואל רפל, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1986 עמוד 109 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטרוקטורליזם (פסיכולוגיה)

בפסיכולוגיה, המונח סטרוקטורליזם מתייחס בעיקר לעבודתם של וילהלם וונדט ואדוארד טיצ'נר, שחקרו את התודעה על ידי עידוד אנשים לאינטרוספקציה (התבוננות עצמית) ותיעוד דיווחיהם של אנשים אלה. מטרת האסכולה - לאתר ולזהות מבנים מנטליים. במבנה מנטלי הכוונה למבנה "החוויה המודעת". לדוגמה: כאשר אנחנו נמצאים במעגל שיחה, אנו עוקבים אחר חלק מן השיחות. בעוד הפיזיולוג ינסה להבין איך האוזן קולטת קול שמע, הפסיכולוג מתמקד בעיקר בחוויה האינדיבידואלית. כדי לעמוד על מהות החוויה חיפשו הסטרוקטורליסטים את היחידות הקטנות המרכיבות אותה. טיצ'נר זיהה שלוש קטגוריות: תחושות, רגשות ודימויים. איתור מרכיבים אילו יעשה באמצעות האינטרוספקציה, שכן החוויה נתפסת באופן הטוב ביותר בידי האדם שחווה אותה. סטרוקטורליסטים ביקשו למצוא קווים כלליים משותפים לכלל בני האדם ולא שמו דגש על מקורות השוני. סטרוקטורליזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית המרד ההודי

מדליית המרד ההודי (באנגלית: Indian Mutiny Medal) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה החל משנת 1858 לחיילים וקצינים (בריטים והודים) אשר שירתו בדיכוי המרד ההודי הגדול בין השנים 1857–1858. תחילה ניתנה המדליה לחיילים וקצינים בשירות פעיל אך החל משנת 1868 המדליה הורחבה לכדי כל מי שהשתתף במרד באופן פעיל או היה תחת אש במהלכו (כגון אזרחים ועובדי מדינה שמצאו עצמם בקו האש). המדליה ניתנה סך הכל כ-290,000 פעמים. המדליה היא דיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ, אשר מצידו האחד מאויר ראשה של המלכה ויקטוריה עם המילים ויקטוריה רגינה (Victoria Regina) משני צידי האיור. מהצד השני מאוירת דמות המייצגת את בריטניה חבושת קסדת מלחמה אשר מחזיקה ביד ימין זר עלים וביד שמאל מגן הממלכה המאוחדת. מאחורי בריטניה מאויר אריה אשר מסמל את האריה הבריטי. מעל האיור נכתבת המילה הודו (India), כאשר מתחת כתובות השנים 1857 - 1858 המתארות את שנות ההתרחשות של המרד ההודי. דיסק הכסף תלוי מסרט ברוחב 32 מ"מ לבן בעל שני פסים אדומים. סרט זה הוא גם תצורתו של אות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים). למדליה ניתן להוסיף אבזמים אשר נענדים לאורך סרט העיטור. מדליית המרד ההודי הייתה ניתנת להענקה יחד עם חמישה אבזמים שונים לציון חמש מערכות או קרבות שונים. אבזים אלו ניתנו לפי זכאות כך שהיה ניתן לקבל עד ארבעה אבזמים במדליה אחת. דלהי: אבזם דלהי ניתן לחיילים אשר השתתפו בשחרור העיר דלהי מידי המורדים (30 במאי - 14 בספטמבר 1857). ההגנה על לקנאו: ניתן למגנים הראשונים של העיר לקנאו, לכוח החילוץ בפיקוד הנרי הוולוק ולצוות ותלמידי המכללה לה מרטינייר (22 ביוני - 29 בנובמבר 1857). שחרור לקנאו: אבזם אשר הוענק לכוח החילוץ שהגיע לשחרר את העיר לקנאו, בפיקוד קולין קמבל (נובמבר 1857). לקנאו: אבזם אשר ניתן לכוח בפיקודו של קולין קמבל אשר שחרר את העיר ולחם בקרבות סביבתה (נובמבר 1857 - מרץ 1858). מרכז הודו: הוענק לכל מי ששירת תחת סיר יו רוס, מיג'ור-ג'נרל רוברטס ומיג'ור ג'נרל וויטלוק בקרבות במרכז הודו (ינואר - יוני 1858). מדיה וקבצים בנושא מדליית המרד ההודי בוויקישיתוף
מקפת האקלים של מאדים

מקפת האקלים של מאדים (באנגלית: Mars Climate Orbiter) שנקראת גם מקפת מרס סרוויור 98 הייתה גשושית אמריקאית מסוג מקפת ששוגרה ב-11 בדצמבר 1998 כחלק מתוכנית מרס סרוויור 98 כדי לחקור את האטמוספירה והאקלים של מאדים, ולשמש כמרכז תקשורת בין כדור הארץ לנחתת הקוטב של מאדים (גם חלק מתוכנית מרס סרוויור 98). ב-23 בספטמבר 1999 אבד הקשר עם הגשושית בעת שנכנסה למסלול סביב מאדים. מסלול כניסתה היה נמוך מהמתוכנן בעקבות בעיית ניווט, וכתוצאה מכך היא נשרפה במהלך החדירה לאטמוספירה של מאדים. מקפת האקלים של מאדים הייתה בגובה 2.1 מטרים, רוחב 1.6 מטרים, אורך (עומק) 2 מטרים ושקלה בעת השיגור 638 ק"ג (כולל דלק). החללית ניווטה באמצעות גלאי כוכבים וחיישני שמש. למקפת היו שמונה מנועים קטנים (4 × 22 N ו-4 × 0.9 N) לתיקון המסלול בדרך למאדים ובמאדים ומנוע ראשי (LEROS 1B - 640N) שהכניס אותה למסלול. למקפת הייתה אנטנה באורך 1.3 מטרים שקלטה ושידרה שדרים לרשת חלל עמוק, ואנטנת UHF לתקשור עם נחתת הקוטב של מאדים שתוכננה לנחות על מאדים ב-3 בדצמבר 1999 (אבל נכשלה). המקפת קיבלה אנרגיה חשמלית משלושה לוחות סולריים שסיפקו כ-500 ואט סביב מאדים. כשהלוחות היו פרוסים במלואם, אורכם היה 5.5 מטרים. ייעוד משני שלהם היה לשמש את המקפת בשלב ה-aerobraking (האטה באמצעות חיכוך עם האטמוספירה). בנוסף ללוחות הסולריים היו למקפת שתי סוללות נטענות ששימשו את המקפת כשמאדים הסתיר את השמש. PMIRR - כלי למדידת פליטה תרמית ואינפרא-אדומה של הקרקע והאטמוספירה. MARCI - מצלמת צבע לצילום קרקע ואטמוספירת מאדים. המשימה תוכננה ושוגרה כחלק מתוכנית מרס סרוויור 98 יחד עם נחתת הקוטב של מאדים כדי לספק מידע מדעי אודות מאדים. מטרות המשימה היו: קביעת תפוצת המים על פני מאדים. ניטור מזג האוויר ומצב האטמוספירה במאדים. איתור שינויים בפני השטח של מאדים כתוצאה מרוחות ואפקטים אטמוספיריים אחרים. קביעת פרופיל טמפרטורה באטמוספירה. ניטור כמות אדי מים והאבק באטמוספירת מאדים. חיפוש עדויות לשינויי אקלים בעבר. המקפת לסקר מאדים, ששוגרה באוגוסט 2005, השלימה את רוב משימותיה של מקפת זו. מקפת האקלים של מאדים שוגרה ב-11 בדצמבר 1998, 18:45:51 UTC, על ידי נאס"א מSLC-17 מנמל החלל קייפ קנוורל על גבי משגר דלתא 2. שלבי במשגר פעלו למשך 42 דקות והכניסו את המקפת למסלול הוהמן במהירות 5.5 ק"מ לשנייה ביחס למאדים, למסע של 669 מיליון ק"מ אל עבר מאדים. המקפת החלה את תמרון הכניסה למסלול סביב מאדים ב-23 בספטמבר 1999, 09:00:46 UTC. בעקבות טעות אנוש המקפת נכנסה למסלול נמוך מהמתוכנן ונשרפה באטמוספירת מאדים. ב-23 בספטמבר 1999, במהלך תמרון הכניסה למסלול סביב מאדים, אבד הקשר עם המקפת כשהיא נכנסה אל מאחורי מאדים ב-09:04:52 UTC, כ-49 שניות לפני המתוכנן. ניסיונות ליצירת קשר מחדש לא צלחו. ב-10 בנובמבר 1999 הגיעה ועדת החקירה למסקנה כי התקלה נגרמה בשל טעות אנוש. מחשבי המקפת קיבלו נתוני דחף לפי ליברה בעוד היא תוכנתה לקבל נתוני דחף לפי ניוטון. הבלבול בנתונים, שנודע בנאס"א בשם metric mixup (הבלבול המטרי), גרם למקפת להיכנס למסלול נמוך מהמתוכנן וכתוצאה מכך היא נשרפה מהחיכוך באטמוספירה. מרס סרוויור 98 נחתת הקוטב של מאדים מארס גלובל סרוויור מקפת לסקר מאדים המקפת באתר נאס"א (באנגלית) http://www2.jpl.nasa.gov/files/misc/mcoarrivehq.pdf