ארתור בארדוש

ארתור בארדוש (במקור בורשטיין, בהונגרית: Bárdos Artúr, בודפשט, 2 באפריל 1882 – באפלו, ארצות הברית 10 באוגוסט 1974) היה במאי תיאטרון הונגרי-יהודי, במאי רדיו וקולנוע, אסתטיקן, פרופסור באוניברסיטה, סופר, משורר, מחזאי, פובליציסט. הוא היה העורך המייסד של מגזין "התיאטרון", המנהל המייסד של "תיאטרון האמנים" (Művész Színház) שפעל בין השנים 1932–1938, ומשנת 1917 היה המייסד והמנהל של תיאטרון מרכז העיר. בארדוש ניהל את התיאטרון כמעט במשך שלושה עשורים, כמעט עד שהולאם בשנת 1949. בשנת 1951 שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון יוז'ף קטונה" (Katona József Színház) והוא פועל עד היום בבודפשט. בארדוש נולד במשפחה יהודית כבנם של קארוי בורשטיין (1857–1915) ושל וילמה ברכפלד (1862–1935). בארדוש סיים לימודי משפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט. הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי בפשטי נפלו ב"הסכמה" ו"בחדשות בודפשט" (Egyetértés, Budapesti Hírlap). בשנת 1909 היה עוזרו של מקס ריינהרדט. שנה לאחר מכן הקים שבועון לתקופה קצרה על תיאטרון ומוזיקה וכתבותיו הופיעו בקביעות בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט. בשנת 1911 היה הבמאי של תיאטרון קאמרי קטן בהנהלתה של אירן פֶלְד (1883–1944) שחקנית הונגריה-יהודייה שנספתה בשואה (היא הייתה בתו של במאי התיאטרון ז'יגמונד פלד, ואחיה של השחקן מתיאש פלד ושל העיתונאי אַאוּרֵל פלד. בשנת 1912 ייסד עם הסופר בֵּלָה רֵוֵוס את "הבמה החדשה" (Új Színpad) שהחזיק מעמד חודשיים בלבד. בשנת 1915 התמנה למנהל תיאטרון בשדרת אנדראשי, שם ניהל קברט. התיאטרון פרח תוך שנה, ולכן הבעלים פתח תיאטרון נוסף ובארדוש הפך למנהלו גם כן משנת 1916 ואילך. לימים נודע המקום כתיאטרון מרכז העיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה בשל הקשיים הכלכליים, התיאטרון לאט לאט איבד את מעמדו. כך, בין השנים 1921–1926 הפך בארדוש למנהל ולמייסד של תיאטרון חדש, תוך הפגנת יכולותיו, אבל בשנת 1925 שב לתיאטרון מרכז העיר לזמן קצר. בין השנים 1926–1930 בארדוש התגורר בברלין, שם הקים את "התיאטרון בפּלמנהאוס" (Theater in Palmenhaus), תיאטרון איכותי שפשט את הרגל. לאחר מכן חזר לבודפשט. בשנת 1932 כבש שוב את מושב המנהל והבמאי של תיאטרון מרכז העיר. בשנת 1936 ההצלחה התיאטרונית הגדולה הגיעה. בהפקתו עלה לבמה מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו הז'אן ד'ארק, שהפך ללהיט ענק. באותה שנה הוא קנה את תיאטרון האופרטה של בודפשט שפשט רגל קודם לכן, שיפץ אותו והחיה את התיאטרון. בשל היותו יהודי וחקיקת החוקים האנטי יהודיים משנת 1938 (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) ובמהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועמד בצד. בשנים 1942–1943 כתב שני ספרים בנושא זה, בשמות "מאחורי המסך" ו"סודות התיאטרון". בשנת 1945 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בין 1945 ל-1948 הפך שוב למספר 1 בתיאטרון מרכז העיר. התיאטרון, שהיה בתחילה בבעלות פרטית שלו, עברה לשליטת עיריית בודפשט בשנת 1946. בשנת 1948 הוא מונה למרצה באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם תכנן להרצות על מדעי התיאטרון, אולם באותה שנה, לאחר שוועדה ממונה מונתה לעמוד בראש התיאטרון, הוועדה החליטה לעלות את מחזהו של איליה ארנבורג "האריה בכיכר שוק" והוא התנגד להחלטה. הוא מכר על כן את התיאטרון ונסע לארצות הברית לבקר את בנו ולא שב. בשנת 1967 פרסם את יצירתו האחרונה באמריקה, את כרך השירה שלו, "דמדומים". הוא נפטר בבאפלו ב-10 באוגוסט 1974, בגיל 92. Strindberg: Hattyúvér Crommelynck: Csodaszarvas Géraldy: Szeretni Sarment: Árnyhalász Zilahy L.: Tűzmadár Meller R.: Irja hadnagy Arisztophanész: Lüzisztraté Shaw: Szent Johanna William Shakespeare: A velencei kalmár, Rómeó és Júlia סטרינדברג: דם הברבורים קרומלינק: צבי פלא ג'רלדי: לאהוב סארמנט: דייג הצל ל. זילאהי: ציפור האש ר. מלר: סגן איריה אריסטופנס: ליזיסטרטה שו: סנט ג'והנה ויליאם שייקספיר : הסוחר מוונציה, רומיאו ויוליה Két ösvény (versek, 1903) Az új színpad; Nyugat, Bp., 1911 Charles Kotász [Károly Kotász]; G. Bardi, Roma, 1931 Uralkodók és komédiások (Nyugat Kiadó és Irodalmi Rt. Bp., 1936) Játék a függöny mögött; Fülöp Zoltán et al. díszlettervei, ill. Kolozsváry Sándor; Vajna és Bokor, Bp., 1942 A színház műhelytitkai; Stílus, Bp., 1943 Alkonyat. Bárdos Artúr újabb versei; Magyar Helikon, Buffalo, 1967) M. Maeterlinck: Aglavaine és Sélysette (dráma, 1911) J. Sarment: Az árnyhalász (dráma, 1923) Delacroix naplója; ford., bev. Bárdos Artúr; Officina, Bp., 1942 (Officina könyvtár) מ. מטרלינק: אגלאוויין וסליווט (דרמה, 1911) ג'יי סרמנט: דייג הצללים (דרמה, 1923) היומן של דלקרואה ; תרגם: ארתור בארדוש; Officina, Bp., 1942 (ספריית Officina) Élete a Katona József Színház honlapján Gajdó Tamás: Az új színpad művésze. Bárdos Artúr pályaképe, 1900-1938; Veszprémi Egyetem Színháztudományi Tanszék, Veszprém, 2002 (Theatron könyvek) Gajdó Tamás: Veszedelmes polgár. Bárdos Artúr pályaképe, 1938-1974; Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet, Bp., 2016 מדיה וקבצים בנושא ארתור בארדוש בוויקישיתוף ארתור בארדוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ספרית השחקנים ארתור בארדוש Színészkönyvtár: Bárdos Artúr לקסיקון הונגרי לאומנות הבמה Magyar színházművészeti lexikon Bécsy Tamás, Székely György, Gajdó Tamás: Magyar színháztörténet 1920-1949 - Intézménytörténet A Belvárosi Színház, A Fővárosi Operettszínház; Enciklopédia Humana Egyesület, Budapest, 2005. מי ומי בספרות ההונגרית Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató könyvek ISBN 963-8607-10-6 Kozák Péter: Bárdos Artúr [Arthur], pályakép אמן הבמה החדשה Az új színpad művésze