סנט דייווידס

סנט דייווידס (בוולשית: Tyddewi; "בייתו של דייוויד", באנגלית: St Davids), היא עיר וקהילה בפמברוקשייר, בדפון-מערב ויילס, הממלכה המאוחדת. סנט דיווידס היא עיר קתדרלה היסטורית חשובה ומקום קבורתו של דייוויד הקדוש שעל שמו היא נקראת. עם 1,600 תושבים בלבד (נכון ל-2011), סנט דיווידס היא העיר הקטנה ביותר בממלכה המאוחדת מבחינת מספר תושבים ומבחינת שטח בנוי כולל, מעמדה כעיר נקבע במאה ה-12 ובוטל ב-1886 אך הוענק לה שוב ב-1994 על פי צו של המלכה אליזבת. שטח הקהילה סביב סנט דיווידס נכללת כולה בתחומי השיפוט של העיר, שטח בגודל 46.4 קמ"ר הכולל את חצי האי סביב העיר ומספר איים קטנים לחופי "דיווידס הד" שהגדול בהם הוא האי רמזי (האי דייוויד בוולשית). בתחומי האי נמצאת גם הנקודה המזרחית ביותר בוויילס (האי סאות' בישופ) וכן הקצה המזרחי של מצר הים תעלת סנט ג'ורג' שבין האי הבריטי לבין אירלנד. החופים בחצי האי שסביב העיר נכללים כולם בשטחי הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר, זאת בשילוב עם ההיסטוריה של העיר וכ-250 הבניינים הרשומים שבה, הפך את האזור בשנים האחרונות ליעד תיירות וטיול פופולרי. בתקופת הברזל, אזור העיר וסביבתה היו חלק משטחי שבט הדמיטי (Demetae) הקלטי. במהלך השלטון הרומי בבריטניה ישנן מעט עדויות לאזור זה ולכן נחשב לשקט יחסית לשבטים אחרים, שם השבט הקלטי התגלגל בהמשך לשם האזור "דאווד" ולממלכת דאווד של ימי הביניים. בתקופה הרומית ובשנים שלאחריה, הגיעו לאזור דאווד מספר גלי הגירה של שבטים אירים, ישנם אפילו אתרים ארכאולוגים בהם התגלו כתובות באירית עתיקה. טקסטים מימי הביניים מזכירים אתר דתי שהוקם באזור על ידי סנט פטריק סביב שנת 470 לספירה. מספר שנים לאחר מכן (סביב שנת 500) נולד דייוויד הקדוש בקרווי (Caerfai), כ-1.4 קילמטר דרומית לעיר, במקום בו עומדת כיום קפלה לזכר אימו הקדושה נון (St Non). דייוויד פעל והטיף ברחבי דרום ויילס והקים כנסייה ומנזר על גדת נהר האלון (Alun) במקום סמוך לקתדרה הנוכחית שסביבה התפתחה העיר. במהלך הכיבוש הנורמני של ויילס שהחל ב-1084, דרום ויילס נכבשה וסנט דייווידס נכללה בשטחי אדונות הספר החדשה של פמברוק, שמו של אזור "דוויסלנד" שסביב העיר שונה לשם הנורמני "פבידיוג" (Pebidiog) ובראשו מונה בישוף נורמני (ממרכז כוח בסנט דייווידס). חשיבותה של סנט דייווידס עלתה בהדרגה במהלך ימי הביניים, האפיפיור קליקסטוס השני אף הוציא צו לפיו שתי עליות לרגל לסנט דייווידס שוות ערך לעליה לרגל לרומא ("Roma semel quantum dat bis Menevia tantum") ובין היתר ביקרו בה ויליאם הכובש ב-1077, הנרי השני ב-1171, ואדוארד הראשון ב-1284 (לאחר שזה כבש את ויילס). תנועת הרפורמציה באנגליה הביעה לדעיכה בהכנסות מוסדות הדת בסנט דייווידס וכן בתנועת העלייה לרגל עליה, מה שגרם לדעיכה הדרגתית בחשיבותה וכוחה של העיר. בישופים רבים שעמדו בראש סנט דייווידס בין המאה ה-16 ל-17 היו אדישים לרווחת מוסדות הדת והעיר, הבישופ ויליאם ברלאו אף מכר ב-1536 את מוטות העופרת שהחזיקו את גג בית הבישופ הצמוד לקתדרלה, בהמשך שני בישופים שונים הגישו בקשה להריסה של חלק ממבני העיר ההיסטוריים. במאה ה-19 דומה כי רק הקדרלה שימרה את הפאר ההיסטורי של העיר, ציקלופדיית פני תיארה ב-1837 את העיר כך: כיום המראה שלה הוא כשל כפר עני, הבתים, מלבד אלו של אנשי הכנסייה, נמצאים במצב הריסות. המקום מבודד, והאזור מסביב שומם ופראי; אך אם זאת זה מקום מעניין בתור כס אפיפיור חשוב, עם קתדרלה נאה ושרידים של מבנים דתיים מפוארים אחרים. בעוד שאזורים רבים בוויילס התפתחו רבות במהלך המהפכה התעשייתית והתרחבות תעשיית הכרייה בוויילס, סנט דייווידס המבודדת יחסית על חשיבותה הדתית לא התרחבה רבות במהלך המאה ה-19 ונותרה עיירה קטנה ויחסית מוזנחת. בשנת 1886 מעמדה ההיסטורי של סנט דייווידס כעיר התבטל כאשר אוכלוסייתה מנתה מעט יותר מ-6,000 תושבים, לאחר תקופת דעיכה משמעותית מגודל שיא של כ-8,000 תושבים ב-1850. בתחילת המאה ה-20 מספר התושבים אף צנח לכ-5,500 תושבים בלבד. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 נהנתה סנט דייווידס שוב מפריחה כלכלית כאשר הפכה ליעד תיירותי חשוב בדרום ויילס, היא יעד מרכזי בתחומי הפארק הלאומי של חוף פמברוקשייר וכוללת 210 מבנים היסטוריים רשומים. בשנת 1991 עיירת סנט דייווידס הגישה בקשה להחזרה רשמית של מעמדה כעיר לרגל יום השנה ה-40 להכתרת המלכה אליזבת, הבקשה אושרה וב-1994 הוחזרה מעמדה כעיר והיא הפכה כך באופן רשמי לעיר הקטנה בממלכה המאוחדת. קתדרלת סנט דייווידס פורת אי טוור (שער המגדל) ארמון הבישופ בניין העירייה אוריאל אי פארק בנגור - עיר קתדרלה דומה בצפון ויילס דייוויד הקדוש ממלכת דאווד מדיה וקבצים בנושא סנט דייווידס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנט דייווידס סנט דייווידס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "At present its appearance is that of a poor village, the houses, excepting those of the clergy, being in a ruinous state. The locality is lonely, and the neighbouring district wild and unimproved; but it is still an interesting place as the seat of a large episcopal see, with a fine cathedral and the remains of other magnificent religious edifices." מתוך ציקלופדיית פני, 1837, עמ' 7-8. מתוך נתוני האוכלוסייה של סנט דייווידס באתר Vision of Britain.