laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בד"ד

בד"ד (ראשי תיבות של בכל דרכיך דעהו) הוא כתב עת מדעי תורני לענייני תורה ומדע היוצא לאור על ידי אוניברסיטת בר-אילן אחת לכמה חודשים החל משנת 1995. נכון לתשפ"ג, יצאו לאור 36 גליונות. בכל גיליון שני חלקים: חלק עיקרי בעברית וחלק נוסף באנגלית. עורך כתב העת מראשיתו היה פרופ' יחיאל דומב, ובשנת 2007 החליפו פרופ' עלי מרצבך. כתב העת עוסק בנקודות המפגש של תחומי המדע המודרני והשכלה הכללית לבין מחשבה והגות יהודית אורתודוקסית, ובהתמודדות הדת עם אתגרי המדע וההשכלה. לפי הצהרת המערכת, "כתב העת בד"ד נועד בראש ובראשונה לאנשים שומרי מצוות, הפתוחים לתחומי ההשכלה הכללית ומעוניינים בהגות ובמחקר של העולם המודרני... כמו כן נועד כתב העת לשמש צוהר לאדם המשכיל שאינו שומר מצוות לראות ולהבין באמצעותו את דרכם של שומרי מצוות בהתמודדותם עם האתגרים שהמדע וההשכלה הכללית מציבים בפניהם בעידן המודרני". בפתח הגיליון הראשון כתב רקטור אוניברסיטת בר-אילן, פרופ' משה קווה: "בד"ד הוא ביטוי מובהק לאוניברסיטה הדוגלת בשילוב של תורה ומדע, שילוב המתבטא בסמלה: ספר תורה ומיקרוסקופ אחוזים זה בזה". כתב העת מקיף מגוון רחב של תחומים, בהם: מדעים מדויקים (מתמטיקה, פיזיקה וכימיה), מדעי החיים (ביולוגיה ורפואה), מדעי החברה (כלכלה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה) ומדעי הרוח (פילוסופיה, היסטוריה, ארכאולוגיה, משפטים וספרות). המאמרים מוגשים למערכת ועוברים שיפוט אקדמי. כתב העת "הגיון", כתב עת מדעי שעסק בדרכי החשיבה של חז"ל, אוחד ב-2002 לתוך בד"ד. קטלוג החוברות (אורכב 12.10.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר הוצאת אוניברסיטת בר-אילן מאמרים מגליונות בד"ד בספריית אסיף "הנחיות לפרסום מאמרים בבד"ד", בד"ד 27, אדר תשע"ג בד"ד 1, קיץ תשנ"ה
Journal of Modern History

Journal of Modern History או בקיצור JMH, הוא כתב עת מדעי העוסק בהיסטוריה תרבותית, אינטלקטואלית ופוליטית של אירופה. הוא יוצא לאור כ-4 פעמים בשנה בהוצאת אוניברסיטת שיקגו, בשיתוף עם המדור להיסטוריה אירופאית מודרנית באגודה האמריקאית להיסטוריה. כתב העת מתמקדת בהיסטוריה של אירופה לאחר המאה ה-16, בשטחה של אירופה, רוסיה, בריטניה והבלקן. הוא התחיל להתפרסם בשנת 1929. עורכי כתב העת הם הפרופסורים ג'ון בויאר ויאן גולדשטיין מאוניברסיטת שיקגו, ועוד עשרה חברים משמשים בוועדת העריכה שלו. אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Modern History (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Modern History אתר הבית של כתב העת ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אודיסאה (כתב עת)

אודיסיאה היה כתב עת ישראלי שעסק ב"במחשבות, רעיונות, דילמות וויכוחים המתקיימים בחזית העשייה המדעית והפילוסופית העכשווית", כהגדרתו. כתב העת, בעריכת העיתונאי שמואל שם-טוב ובהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים וחברת טבע, החל לצאת באוקטובר 2008 והופיע ארבע פעמים בשנה עד אוקטובר 2015, אז ראה אור הגיליון ה-29 והאחרון. בגיליונות המגזין ניתן היה למצוא כתבות מפרי עטם של בכירי אנשי האקדמיה, ההגות והמדע בישראל. מגזין "אודיסאה" קיבל את השראתו מכתב העת "מחשבות", שיצא על ידי חברת IBM בעריכת צבי ינאי. שמואל שם-טוב ומנהלת התקשורת הגלובאלית של טבע, אילה מילר, שכנעו את המנכ"ל שלמה ינאי ואת מנחם מגידור, נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים להוציא את העיתון לפועל, והוא יצא כמיזם משותף לשני הגופים. אודיסאה, ברשת החברתית פייסבוק כל גליונות אודיסאה, בארכיון האינטרנט עפרי אילני, עכבר העיר אונליין, המפיק של הדוגמניות מכה על חטא, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2008 אבי ארבל, רק מחשבות טובות, באתר הארץ, 20 במאי 2009 גלעד מלצר, החיים בכרומו, אמת דיברתי, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנצרייגר

פָּנְצֵרְיֵיגר (Panzerjäger), גרמנית: צייד טנקים, הוא אחד משני טיפוסים של משחיתי טנקים אשר יוצרו בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. משחיתי טנקים מטיפוס פנצרייגר היו הדור הראשון של משחיתי הטנקים הגרמנים, והם התאפיינו בהיותם חסרי צריח ובעלי גוף מחופה למחצה וכן בעצם היותם הסבות של תובות קיימות של טנקים שהתיישנו. הפנצרייגר היה משחית טנקים שנבנה על ידי הסרת הצריח מתובת טנק שהתיישן והחלפתו בתותח נגד טנקים. התותחים שהורכבו היו למעשה תותחים נגררים שהוסרו, יחד עם לוח מגן החזית שלהם, מהעגלה הנגררת, והרכבתם, כמו שהם, על התובה, על מנת לאפשר להם ניידות טובה יותר. פיתוח הפנצרייגרים החל לפני תחילת מלחמת העולם השנייה ונמשך עד לשנת 1943, עת שמשחיתי הטנקים הכבדים והמוגנים יותר מטיפוס יאגדפנצר (Jagdpanzer, מגרמנית: טנק צייד) תפסו את מקומם. פנצרייגרים המשיכו לשרת עד תום המלחמה. התובות ששימשו להרכבת הפנצרייגרים היו בעיקר תובות של טנקים מיושנים ושל טנקים שנתפסו שלל, מה שהוזיל את עלויות הבנייה שלהם ואפשר להשמיש ציוד מיושן שהיה חסר ערך לכלי לחימה אפקטיבי. למרות מספר חסרונות שנבעו ממדיניות זו, דוגמת שריון קל מידי וצדודית גבוהה, הוכיחו הפנצרייגרים את עצמם מוצלחים במשימה עבורה תוכננו. פנצרייגרים הופעלו בדרך כלל במסגרת גדודית כחלק מדיוויזיית פנצרים או חיל רגלים משוריין (חרמ"ש), במטרה להתמודד עם העדיפות המספרית הגבוהה של טנקי בעלות הברית. דוגמאות למשחיתי טנקים מטיפוס פנצרייגר: פנצרייגר 1 - תותח נגד טנקים 47 מ"מ על תובת פנצר 1 מארדר 1 - תותח 75 מ"מ על תובת טנק שלל צרפתי מסוג לוריאן 37L‏ מארדר 2 - תותח 75 מ"מ על תובת פנצר 2 מארדר 3 - תותח 75 מ"מ על תובת טנק צ'כי מסוג פנצר 38t‏ נאזהורן - תותח 88 מ"מ על תובה שהורכבה מחלקים של טנקי פנצר 3 ופנצר 4 משחית טנקים יאגדפנצר מדיה וקבצים בנושא פנצרייגר בוויקישיתוף יחידות אלה כונו "פנצרגרנדיר" (Panzergrenadier).
שם טוב אבן שם טוב (השני)

הרב שם טוב בן יוסף אבן שם טוב (השני) (נולד בספרד, בגירוש ספרד גלה לפורטוגל ובה נפטר בשנת ה'רנ"ג, 1493) היה דרשן, פילוסוף יהודי ומפרש הספר "מורה נבוכים" של הרמב"ם. היה תלמידו בתלמוד של ר' יצחק קנפנטון. היה נכדו של רבי שם טוב אבן שם טוב, מחבר "ספר האמונות", שהיה מגדולי מתנגדי הרמב"ם והפילוסופים היהודיים, ובנו של רבי יוסף אבן שם טוב, שהיה מתומכיו של הרמב"ם. הערצתו לרמב"ם הייתה מופלגת, ואמר שהלומד את הספר "מורה נבוכים" אהוב בעיני אלוהים ואדם ומובטח לו שהוא בן עולם הבא. מחיבוריו נשתמרו בידנו פירושו למורה נבוכים, שנדפס במהדורות הקלאסיות של הספר לצד פירושיהם של החכמים האפודי, קרשקש ואברבנאל, וספר דרשות התורה שנדפס לראשונה בשלוניקי בשנת ה'רפ"ה. את הפירוש למורה נבוכים חיבר אבן שם טוב בשנת ה'רמ"ח (1488). הפירוש הופיע לראשונה בוונציה בשנת ה'שי"א (1551), ומאז הפך לפירוש קלאסי של ה"מורה", והוא זה שהקנה לאבן שם טוב את פרסומו. מטרתו בפירוש הייתה לפענח את סתרי הספר בפני מעייני זמנו, מתוך נאמנות לדעתו של הרמב"ם. לצורך עבודתו נעזר בפרשנים שקדמו לו, החכמים אפודי, יוסף אבן כספי ומשה נרבוני. הוא מצטט גם את הרמב"ן מספר פעמים, ובכולן הוא חולק עליו. מבין פרשני המקרא בספרד הוא מצטט מתוך הסכמה רק את רבי אברהם אבן עזרא. צבי גרץ טען כי אבן שם טוב לא העמיק לחקור בפירושיו וחיבוריו ולא היה הוגה מקורי; אך חוקרים אחרים טענו שגרץ חרץ את משפטו של אבן שם טוב שלא כדין, והרב יוסף שלמה דלמדיגו אמר על אבן שם טוב ש"הוא איש ישר ונאמן בפירושו, וראוי לסמוך עליו יותר מכ"ד פירושים שראיתי על ספר המורה". רבי עזריה מן האדומים ייחס, בטעות, את הפירוש שעל ה"מורה נבוכים" לרבי שם טוב בן יוסף אבן שם טוב הראשון, מחבר "ספר האמונות" והמתנגד לפילוסופיה. במחצית הראשונה של המאה ה-19 פקפק רבי יצחק שמואל רג'יו על יחוס זה, וטען שמחברו של הפירוש הוא הרב שם טוב בן יוסף אבן פלקירה. כיום מנוי וגמור שמחבר הפירוש הוא רבי שם טוב בן יוסף אבן שם טוב השני, נכדו של מחבר "ספר האמונות", ואילו פירושו של רבי שם טוב בן יוסף אבן פלקירה למורה הנבוכים הוא פירוש אחר, שנדפס בנפרד בשם "מורה המורה". מסקנה זו הוכחה במחקריהם של יצחק בר לווינזון ורבי מתתיהו שטרשון. J.Guttman, Die Familie Schemtob in ihren Beziehungen zur Philosophie, Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, LVII [57] (1913), 447-451. אברהם מטרוטייאל, השלמת ספר הקבלה, בתוך: שתי כרוניקות עבריות מדור גירוש ספרד, ירושלים: ה'תשנ"א, עמ' 39. דרשות התורה, ירושלים, תשל"ג, באתר היברובוקס מרדכי מרגליות (עורך כללי), "שם טוב אבן שם טוב (השני)", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1316-1315, באתר היברובוקס דברי ימי ישראל, ו, עמ' 248. נובלות חכמה, בזיליה ה'שצ"א, קיא, ב. ריב"ל, בית האוצר, עמ' 252–253. מבחר כתבים, עמ' רכג-רכז.
מחוז קרי

קרי (באנגלית: County Kerry; באירית: Contae Chiarraí) הוא אחד ממחוזות אירלנד. המחוז ממוקם בדרום מערב אירלנד, בפרובינציית מנסטר. שטחו של מחוז קרי הוא 4,746 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-139,000 נפש. המחוז גובל במחוז לימריק במזרח ובמחוז קורק בדרום-מזרח. במערבו שוכן מחוז קרי לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובצפונו שפך הנהר שאנון. בקרי שניים משלושת ההרים הגבוהים ביותר באירלנד, ובהם - הגבוה ביותר - קרנטול (1038 מטרים מעל פני הים). עיר המחוז היא טרלי (Tralee), שאוכלוסייתה מונה כ-20,000 תושבים, ועיירה בולטת אחרת היא קילרני (Killarney), שלידה שוכן הפארק הלאומי קילרני. קילרני מפורסמת באגמיה ונופיה המושכים תיירים רבים, וכן היא משמשת כנקודת מוצא לטיולים בטבעת קרי, מסלול מעגלי בן כ-180 ק"מ לאורך חצי האי איוורה, בו נוסעים לצד חופים מפורצים, כפרי דייגים, טירות ואיים. יעד תיירותי מבוקש נוסף הוא המסלול בחצי האי דינגל, במערב חצי האי שוכנת Dunmore Head, הנקודה המערבית ביותר באירלנד (למעט איים). כלכלת קרי מבוססת בעיקר על חקלאות ותיירות. האדמה משמשת למרעה לבקר ולכבשים, ודיג הוא ענף כלכלי מפותח. למרות התקדמות רבה בשנים האחרונות, קרי עדיין נחשב לאחד האזורים העניים באי. מדיה וקבצים בנושא מחוז קרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז קרי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מחוז קרי (באירית) מחוז קרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חומר מווסת חומציות

חומר מווסת חומציות או מווסת ערך הגבה (acidity regulator או pH control agent) הם תוספי מזון המוספים למוצרי מזון וכן מרכיבים במוצרי רחצה ותרופות המשמשים לשליטה בערך הגבה של חומר ולוויסותו (בין אם הוא חומצי ובין אם הוא בסיסי). חומרים אלה כוללים חומצות אורגניות או חומצות מינרליות וכן בסיסים וחומרי ניטרול, או חומרי הפרדה. בתעשיית המזון נהוג לסמן חומרים אלה באמצעות מספרי E, כאשר תחום המספרים 300 - 400 משמש לרוב לחומרים מסוג זה. החומרים הנפוצים ביותר בתעשיית המזון לוויסות חומציות הם חומצה ציטרית, חומצה אצטית וחומצה לקטית. תפקידי תוספי מזון על פי מספרי E אתר משרד הבריאות תוספי מזון מותרים, על פי מספרי E אתר המשרד להגנת הסביבה (שמות התוספים בעברית) תוספי מזון המותרים בשימוש באיחוד האירופי אתר ממשלת בריטניה - תוספי מזון המותרים בשימוש ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול זוקופסקי

פול זוּקוֹפְסקי (באנגלית: Paul Zukofsky; 22 באוקטובר 1943 – 6 ביוני 2017) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, שמתמחה במוזיקה קלאסית בת זמננו. זוקופסקי נולד בברוקלין בשנת 1943. אביו הוא המשורר לואיס זוקופסקי, ואמו סיסיליה ת'או היא מוזיקאית ומלחינה. החל לנגן בגיל ארבע, וכשהיה בן שבע החל ללמוד כינור אצל איוואן גלאמיאן. בשנת 1956 הופיע לראשונה כסולן בקרנגי הול בניו יורק. זוקופסקי ניגן, הקליט וניצח על יצירות של מלחינים מודרניים, בהם מילטון בביט, ג'ון קייג', אליוט קרטר, ג'ורג' קראמב, מורטון פלדמן, פיליפ גלאס, פטר מנין, וולטר פיסטון, ארתור שנאבל ואחרים. הוא הופיע בדמותו של אלברט איינשטיין באופרה "איינשטיין על החוף" מאת פיליפ גלאס. לימד במחלקה למוזיקה בבית הספר ג'וליארד. ספרו של אביו, "Little", משנת 1970, מתאר את הקריירה של בנו. מדיה וקבצים בנושא פול זוקופסקי בוויקישיתוף פול זוקופסקי, באתר AllMusic (באנגלית) פול זוקופסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול זוקופסקי, באתר Discogs (באנגלית) מהקלטותיו ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומר מונע התגיישות

חומר מונע התגיישות (anticaking agent) הוא תוסף מזון המשמש בתעשיית המזון כחומר המוסף למוצרי מזון ומונע התגיישות (היווצרות גושים) תוך שמירה על מרקם אחיד של המזון, ובכך משמר את הערכים האסתטיים של המוצר, ומקל על אריזתו והובלתו של המוצר. חומרים מונעי התגיישות מוספים בעיקר למוצרים אבקתיים כגון אבקת מרק, אבקת חלב, תערובות מוכנות (כגון אבקות להכנת מאפים ביתיים), סוכר וממתיקים אחרים, וקמח. חומרים אלה מסיסים במים או באלכוהול ומונעים התגיישות בכך שהם סופחים לחות או שמן החודרים אל המוצר (לדוגמה, סידן צורני). סוג אחר של חומרים מונעי התגיישות יוצר שכבת הגנה הדוחה מים סביב רכיבי המוצר. חומרים מונעי התגיישות משמשים גם בתעשיית הקוסמטיקה, בחומרי ניקוי ואף במלחי דרכים. בתעשיית המזון נהוג לסמן תוספי מזון אלה באמצעות מספרי E בתחום שבין 500 - 599. חומרים מונעי התגיישות נפוצים: E341 חד סידן זרחתי, דו סידן זרחתי, תלת סידן זרחתי E500 קרבונטים של נתרן E535 נתרן פרוציאניד - נפוץ במוצרי מלח שולחני, חלב מיובש, קמח, סוכר ומוצרי אבקות לאפיה E536 אשלגן פרוציאניד - נפוץ במוצרי במלח שולחני E538 סידן פרוציאניד E542 סידן זרחתי E550 נתרן צורני E551 צורן דו-חמצני E552 סידן צורני E553a מגנזיום צורני E553b טלק E554 נתרן אלומיניום צורני E555 אשלגן אלומיניום צורני E556 סידן אלומיניום צורני E558 בנטוניט E559 אלומיניום צורני E570 חומצה סטארית הסתיידות תוספי מזון המותרים בשימוש באיחוד האירופי אתר ממשלת בריטניה - תוספי מזון המותרים בשימוש
וירג'יניה דייר

וירג'יניה דייר (אנגלית: Virginia Dare; ‏18 באוגוסט 1587, מושבת רואנוק - תאריך לא ידוע, מושבת רואנוק) הייתה הילדה הראשונה שנולדה למתיישבים אנגליים ביבשת אמריקה. ב-400 השנים לאחר מותה, וירג'יניה הפכה לדמות מרכזית בפולקלור ובמיתולוגיה האמריקאית. מה בדיוק עלה בגורלה של וירג'יניה איננו ידוע, וכן לא ידוע גורלם של שאר מתיישבי "המושבה האבודה". בשנת 1591, כשחזר המושל וייט למושבת רואנוק, לא מצא זכר למתיישביה. יום הולדתה של וירג'יניה נחגג בצפון קרוליינה. מעט ידוע על חייה של וירג'יניה דייר, שהיו קצרים כנראה, מכיוון שמושבת רואנוק לא התקיימה זמן רב. וירג'יניה דייר נולדה במושבת רואנוק (צפון קרוליינה של ימינו) ב-18 אוגוסט 1587, הילדה הראשונה של הורים אנגליים שנולדה בעולם החדש. אמה של וירג'יניה, אלינור וייט, הייתה בתו של ג'ון וייט, המושל של "המושבה האבודה". אביה, אננאיס, היה עוזרו של המושל וייט. וירג'יניה נולדה כשלושה חודשים לאחר שהגיעו המתיישבים למושבה. הילדה הייתה בריאה והוטבלה שם ביום ראשון, ומכיוון שהייתה הילדה הראשונה שנולדה בווירג'יניה, שמה היה וירג'יניה. מעט ידוע על חייהם של הוריה. אמה, אלינור, נולדה בלונדון בסביבות השנה 1563. אלינור נישאה לאננאיס דייר (שנולד בשנת 1560), רעף ובנאי לונדוני שהיה גם הוא חלק ממשלחת רואנוק, בכנסיית סנט ברידג' ברחוב פליט בעיר לונדון. וירג'יניה דייר הייתה אחת משני התינוקות שנולדו למתיישבים ב-1587 והתינוקת הנקבה היחידה שנולדה למתיישבים. תשעה ימים לאחר היוולדה יצא וייט לאנגליה במטרה להשיג סיוע למושבה. בגלל מלחמתה של אנגליה בספרד, והצורך בספינות שיגנו נגד הארמדה הספרדית, הוא לא היה יכול לחזור לרואנוק עד ה-18 באוגוסט 1590, יום הולדתה השלישי של וירג'יניה דייר. כאשר חזר גילה שהיישוב ננטש כבר מזמן. הבניינים קרסו והבתים פורקו. וייט לא מצא זכר לבתו או נכדתו, או אפילו זכר למישהו מ-80 הגברים, 17 הנשים ואחד עשר הילדים שמנתה ה"מושבה האבודה". דמותה של וירג'יניה דייר מוזכרת בסדרת הספרים "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" כבת אלמוות בעלת כוחת מאגיים. דמותה מופיעה בספרים הרביעי, החמישי והשישי, ומוצגת בהם כקטלנית ושואפת לשליטה. מדיה וקבצים בנושא וירג'יניה דייר בוויקישיתוף אודותיה, באתר ההיסטורי של צפון קרולינה וירג'יניה דייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) וירג'יניה דייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וירג'יניה דייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) וירג'יניה דייר, באתר Discogs (באנגלית) וירג'יניה דייר, באתר Songkick (באנגלית) St Bride's: American Connections, web.archive.org, ‏2011-04-05 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפאל ולדן

רפאל (רפי) ולדן (נולד ב-15 באפריל 1942) הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, לשעבר סגן מנהל בית החולים שיבא, מומחה בכירורגיה כללית ובכלי דם, פעיל חברתי. הוריו של ולדן הגרו מוורשה לצרפת, לאחר שמדיניות הנומרוס קלאוזוס מנעה מהם לימודים גבוהים במולדתם. אמו רינה הייתה רופאה ואביו יוסף אגרונום. ולדן נולד בשנת 1942 בכפר קטן במחוז דורדון, שם שהתה משפחתו בזהות בדויה, במהלך מלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה, חזרה משפחתו לפריז. בגיל 9 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בתל אביב. למד בבית הספר התיכון הדתי צייטלין ובאותה עת, כיהן כיו"ר ארגון "נוער לנוער". את לימודי הרפואה עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת העתודה האקדמית. במהלך לימודיו, נבחר פעמיים לנשיא הארגון הבינלאומי של סטודנטים לרפואה. בתום הלימודים, שירת כרופא בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סגן-אלוף. ולדן התמחה בכירורגיה כללית וכירורגית כלי דם במחלקתו של הפרופ' מרק מוזס. שימש מנהל האגף לכירורגיה ומנהל היחידה לכירורגיית כלי דם בבית החולים שיבא. ולדן הוא נשיא העמותה "רופאים לזכויות אדם", במסגרתה הוא מעניק טיפול רפואי לפלסטינים, לפליטים ולמבקשי מקלט בישראל (בכך הוא פועל ברוח דברי אביו, שכתב בשנת 1938 על הפליטים המגיעים לצרפת: "לא ייתכן להרחיק אנשים, שברחו מארצות מגוריהם מרדיפות פוליטיות או כלכליות ואין להם מנוס"). זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי (Légion d'Honneur) של ממשלת צרפת בזכות פעילותו במסגרת "רופאים לזכויות אדם" לקידום שיתוף הפעולה בין פלסטינים לישראלים. האות הוענק לו על ידי שר החוץ של צרפת, ברנאר קושנר, בטקס בשגרירות צרפת בתל אביב. ולדן חבר גם בהנהלת ארגון "לתת". בבחירות לכנסת ה-20, מוקם במקום ה-98 הסמלי ברשימת מרצ. ביום העצמאות של שנת 2020 הדליק רפי ולדן משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי. באוקטובר 1973 נישא לבלשנית צביה פרס, בתו של שמעון פרס. הם מתגוררים בכפר אז"ר ולהם שלושה ילדים. בתם הבכורה היא העיתונאית והשחקנית מיקה אלמוג. בנם אסף נפטר בגיל 35. ולדן שימש גם רופאו האישי של חמיו, שמעון פרס. מדיה וקבצים בנושא רפאל ולדן בוויקישיתוף דף אישי באתר בית החולים שיבא. קובי בן-שמחון, מה מטריד את פרופ' רפי ולדן, רופאו האישי וחתנו של נשיא המדינה? מצב הפליטים מאפריקה, באתר הארץ, 25 ביוני 2010 איילת שני, אני בשיחה - רפי ולדן מאשים את השלטון בישראל בטיפוח נוירוזת השואה, באתר הארץ, 19 באפריל 2013 ממאמריו: על כפייה ועל איוולת, באתר ynet, 23 ביוני 2014 י. ולדן, שאלת היהודים בצרפת, דבר, 6 באפריל 1938 יוטיוב, טקס הדלקת משואות אלטרנטיבי, 28 באפריל 2020 אריק בנדר וליאורה גולדנברג-שטרן, ‏אסף ולדן, נכדו של נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, הלך לעולמו, באתר מעריב אונליין, 10 במרץ 2019; נוית בראל, בגיל 35 נכדו של שמעון פרס שם קץ לחייו, כעת יוצא לאור ספר שכתב, באתר ynet, 10 באוגוסט 2024
היהודי בקוצים

יהודי בסבך הקוצים (בגרמנית: Der Jude im Dorn) הוא סיפור אנטישמי שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 110 במעשיות האחים גרים. בסיפור פוגעים בזקן יהודי באופן אכזרי, אך הדבר מוצג כהשבה לו כגמולו - כיוון שגנב את הזהב שלו מנוצרים. בסיפור חמש תמונות - שלוש קצרות ושתיים ארוכות יותר. בתמונה הראשונה מבקש 'משרת טוב' מאדונו שכר על שלוש השנים בהן עבד אצלו, ואדונו הקמצן מעניק לו 3 פרוטות בלבד, תוך שהוא מנצל את בורותו וחוסר הבנתו של המשרת בערכו של הכסף. בתמונה השנייה, המשרת טוב הלב שמח בחלקו ויוצא לחפש את אושרו. בדרך פוגש ביצור פלאי המעניק לו בתמורה למטבעות חץ וקשת וכינור מופלא המכריח כל אדם לרקוד בעת הנגינה בלי יכולת להפסיק. בתמונה השלישית, בהמשך הדרך, פוגש המשרת הטוב יהודי המאזין לשירתו של זמיר תוך שהוא שוקל לעצמו כיצד להרוויח כסף מן הזמיר או ללוכדו. המשרת הטוב יורה בזמיר, אשר נופל לשדה קוצים. היהודי ניגש מיד להביאו משדה הקוצים, אולם אז המשרת הטוב מתחיל לנגן בכינור המכושף. תחת כישוף הנגינה היהודי חייב לרקוד וכך נשרט בשדה הקוצים בלא יכולת להציל את עצמו. רוקד וצועק 'אוי ואי', ומבקש את רחמי המשרת הטוב. זה מוכן לשחררו רק לאחר שהיהודי מבטיח לו שק של זהב הנמצא ברשותו. התמונה מסתיימת כאשר המשרת הטוב ממשיך בדרכו עם שק הזהב, בעוד היהודי מגדף אותו ומבטיח להשיב לו כגמולו. בתמונה הרביעית ניגש היהודי אל שופט המחוז ומתלונן על שוד. לראייה הוא מראה את בשרו השרוט ומתאר את שק הזהב, המשרת, הכינור ונשקו. אולם לא מספר את שאירע באמת, לרבות תכונותיו המופלאות של הכינור. בתמונה החמישית, לאחר שנתפס המשרת הטוב הוא מובל בפני השופט אשר אינו מאמין לגרסתו (ובגרסה מאוחרת של הסיפור אף אומר שיהודי לא ייפרד מממונו כך סתם) ושולח אותו אל הגרדום. המשרת אמנם עולה לגרדום אך מבקש בקשה אחרונה - לנגן ולו פעם אחרונה בכינור. משניתנה ההסכמה, כמובן כולם מתחילים לרקוד בניגוד לרצונם - בתחילה אף נהנים מזאת ולאחר מכן סובלים. המשרת הטוב מוכן להפסיק את נגינתו רק לאחר הבטחת השופט לשחררו ולהשיב את כספו, שק מלא זהב. בדרכו החוצה ניגש 'המשרת הטוב' אל היהודי ומאיים עליו שיספר מהיכן שק הזהב (אחרת יחזור לנגן) והיהודי מודה שגנב אותו מנוצרי. הסיפור מסתיים בתלייתו של היהודי. במקורו (בקובץ Bawrenknecht Historia מאת אלברכט דיטריך, סיפור דומה מופיע גם בספר טיל אוילנשפיגל) היה הסיפור אודות נזיר שברח מהמנזר, אך ברוח העריכה הלאומית של יאקוב גרים, ששאף לאחד את העם הגרמני תוך חיסול המתחים האנטי-קלריקליים (נגד אנשי הדת), שונה הנזיר ליהודי. הסיפור ממחיש היטב את תרומת האחים גרים לעידוד המגמות האנטישמיות הקיימות. הסיפור נכלל במבחר הסיפורים מתוך מכלול האגדות ואף נלמד בבתי הספר בגרמניה הנאצית כספרות חובה. יש הקושרים בין הלגיטימציה והעידוד להתעללות ביהודים בסיפור לבין מעשי החיילים הנאצים, כאשר נפלה לידם ההזדמנות להשיב ליהודים כגמולם. יש בסיפור אזכור לתופעת ריקודי ההמונים באירופה, בימי הביניים, ריקודים ספונטניים בחוצות ערים שהפכו לתופעה מדבקת, כאשר אף אחד מהרוקדים לא יכול היה להפסיק ויש שהגיעו למוות. מוטיב הכינור המכריח לרקוד מופיע גם בסיפור "רולנד האהוב" (מספר 56 בסיפורי האחים גרים). לפי סיווג ארנה-תומפסון האגדה מכילה את המוטיבים AT 592 - ריקוד בקוצים ו-AT 777 - היהודי הנודד. הסחבה הטובה העסקה הטובה השמש תוציא הכל לאור היום מדיה וקבצים בנושא היהודי בקוצים בוויקישיתוף טקסט האגדה המקורי (בגרמנית) האגדה בתרגום לאנגלית האגדה בתרגום לעברית Lee M. Roberts, "Literary Nationalism in German and Japanese Germanistik", p. 32
ערפילית טלף החתול

ערפילית טלף החתול המכונה גם NGC 6334 היא ערפילית פליטה הממוקמת בקבוצת הכוכבים עקרב. הערפילית התגלתה על ידי ג'ון הרשל בשנת 1837 בתצפית שערך בכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה. צבעה של הערפילית נגרם על ידי שפע של אטומי מימן מיוננים המצויים בה. מדיה וקבצים בנושא ערפילית טלף החתול בוויקישיתוף ערפילית טלף החתול באתר NASA מידע על הערפילית ערפילית טלף החתול, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומצה מינרלית

חומצה מינרלית או חומצה אנאורגנית או חומצה אי-אורגנית היא חומצה שמקורה בתרכובת אנאורגנית. המשותף לחומצות אלה הוא שחרור יון מימן בהתמוססותן במים. כמו כן חומצות אלה מסיסות ביותר במים אך אינן מסיסות לרוב במסיסים אורגניים. בין חומצות אלה נמנות החומצה הגופרתית, חומצת המלח והחומצה החנקתית. עוצמת החומציות של החומצות המינרליות נע בין חומצות חזקות (בעלי ערך הגבה נמוך) כגון חומצה גופרתית, לבין חומצות חלשות (בעלי ערך הגבה גבוה) כגון חומצה בורית. לחומצות אלה שימושים רבים בתעשיות הכימיות, הן ליצירת חומרי מזון לבעלי חיים, והן בתעשיות הדשנים. שימושים של חומצות מינרליות באתר משרד החקלאות של ממשלת ארצות הברית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גז אריזה

גז אריזה או גז אחסון (packaging gas) הוא גז המשמש ליצירת סביבה של אטמוספירה המאפשרת שמירה על מוצרי מזון, קוסמטיקה, ותרופות. גזים אלה הם לרוב גזים אינרטיים שאינם פוגעים במוצר עצמו, אך מבודדים אותו מהסביבה ובכך מונעים את קלקולו של המוצר. גזים אלה יכולים גם לשמש כגזי הדף במוצרי מזון (לדוגמה בקצפת המאוכסנת במכל תרסיס). כאשר הגזים משמשים לאריזת מוצרי מזון, הם מסומנים במספרי E: ארגון (E938), משמש בקופסאות שימורים מימן (E939), משמש בקופסאות שימורים חנקן (E941) חמצן (E948), משמש בעיקר באריזות ירקות ופירות מימן (E949) גזי אריזה המשמשים בעיקר כחומרי הדף במכלי תרסיס (אירוסול): פחמן דו-חמצני (E290), משמש בעיקר כחומר הדף. די-כלורו-די-פלואורו-מתאן הידוע בכינוייו CFC (והמסומן E940), שימש בעבר בתרסיסים שונים, אולם השימוש בו הופחת בשל פגיעתו הרבה בשכבת האוזון. בוטאן (E943a) איזובוטאן (E943b) פרופאן (E944) מדיה וקבצים בנושא גז אריזה בוויקישיתוף השפעות השימוש ב-CFC
פרס מקס בורן

פרס מקס בורן (באנגלית: Max Born prize) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האגודה הגרמנית לפיזיקה (DPG) והמכון לפיזיקה (IOP), לזכרו של הפיזיקאי מקס בורן. הוא נוסד בשנת 1972, והוענק לראשונה בשנת 1973. הפרס ניתן בעבור תרומה יוצאת דופן לפיזיקה. הפרס מוענק שנה אחת לזוכה בריטי או אירי ובשנה שלאחריה לזוכה גרמני. יחד עם הפרס מוענקת מדליית כסף בקוטר כ-6 ס"מ ובעובי 0.5 ס"מ, אשר בצד אחד מציגה את הפרופיל של מקס בורן, שמו ותאריכיו, ובצד האחר את המשוואה pq - qp = h/2πi, ואת שמות שני הארגונים המעניקים את הפרס. שמו המלא של המקבל ושנת הענקת הפרס חקוקים מסביב. המדליה מלווה ב-3,000 אירו. בשנת 1981 זכה הפיזיקאי, יחיאל דומב בפרס. לאחר מכן עלה לישראל. אודות הפרס באתר המכון לפיזיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.