laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרפנד (לבנון)

סרפנד (בערבית: الصرفند) הוא כפר בלבנון, השוכן על חוף הים התיכון. לפני תחילת מלחמת לבנון השנייה חיו בכפר כ-10,965 תושבים. הכפר שוכן בסמוך לדרך שמובילה מצור לצידון, ומוניציפלית משתייך למחוז דרום לבנון. השם סרפנד משמר את שמה של העיר הפיניקית העתיקה צרפת, הנזכרת גם במקרא. חורבות צרפת מצויים מצפון לכפר המודרני. סרפנד נבנה בסמוך לחורבות העיר הקדומה צרפת, שעדיין עמדה במקום בשנת 1185. עם זאת, מאה שנה לאחר מכן, בורכרד מהר ציון כתב כי צרפת העתיקה חרבה, למעט 7–8 בניינים שעדיין עמדו על תילם. סרפנד משמרת את שמה של העיר הקדומה. בשנת 1875 המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בסרפנד וכתב כי מתגוררים במקום 400 מתואלים. במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כוח צה"ל שעבר במקום נקלע למארב. קרב התפתח במקום ובמהלכו נהרגו שני חיילים וחייל אחד נפצע אנושות. צרפת (עיר פיניקית) – העיר הפיניקית הקדומה ששכנה בסמוך לסרפנד מדיה וקבצים בנושא סרפנד בוויקישיתוף Guérin, 1880, p. 482 Schiff, Ze’ev and Ya’ari, Ehud (1985) Israel’s Lebanon War. George Allen and Unwin Ltd, ISBN 0-04-923078-6 pp.138-139
תחקיר עיתונאי

המונח "עיתונאית חוקרת" מפנה לכאן. לערך העוסק בסרט, ראו עיתונאית חוקרת (סרט). תחקיר עיתונאי נעשה על ידי עיתונאים המבקשים לחשוף מידע שאינו ידוע לציבור. עבודתו של עיתונאי חוקר שונה מעבודתו של עיתונאי המדווח על התרחשויות. העיתונאי החוקר נרתם למשימה בדרך כלל בעקבות מידע על אירועים או תופעות הנראים על פניהם כמסתירים מחדלים או עבירות פליליות. עבודתו נעשית בחשאי כדי להגיע אל הפעילויות המרכזיות בנושאי התחקיר. העיתונאי החוקר איננו חוקר משטרתי, ואינו יכול להגיע לאיסוף ממצאים כמוהו. יכולתו לאסוף פרטים בדרך כלל מוגבלת. מסקנותיו מהתחקיר, כפי שהן מוצגות על ידיו, יכולות להביא לחקירה נרחבת של הנושא על ידי גורמים המוסמכים לאסוף פרטים נוספים, לתקן את המצב הקיים ובמידת הצורך לשנות נהלים, לפטר אנשים או להביא להעמדתם לדין. העיתונאי החוקר נעזר לעיתים קרובות בעוזרים הנקראים "תחקירנים", המסייעים לו בהכנת התחקיר. התחקירן יכול לאסוף ממצאים בשטח, לספק חומר רקע, לערוך, לשכתב, הכול בהנחיית עורך התחקיר. תחקיר בעל אופי דומה נעשה לעיתים לשם כתיבתו של ספר תיעודי, ולעיתים אף לשם כתיבת פרוזה (לבירור פרטים עובדתיים המשמשים בסיפור). במקרים רבים, המקורות והעיתונאים החוקרים מעוניינים להשאיר את זהות המקור המדווח חסויה. כיום יש מחלקות באוניברסיטאות שונות להוראת עיתונות חוקרת וברחבי העולם נערכים כנסים המציגים מחקר שנערך בביקורת עמיתים בנושאי עיתונות חוקרת. תחקירים מפורסמים הובילו לחשיפת פרשיות שהעסיקו את הציבור. כך למשל פרשת ווטרגייט בארצות הברית נחשפה בעקבות עבודת תחקיר יסודית של העיתונאים בוב וודוורד וקארל ברנסטין. חלוצה בתחום העיתונאות החוקרת וממציאת הטכניקה של כתבת תחקיר בזהות שאולה הייתה העיתונאית נלי בליי. עבודות התחקיר העיתונאי הן תחום פורה בעיתונאות. עיתונים יומיים מקדישים להן מקום נרחב, ובטלוויזיה קיימות תוכניות המתמקדות בעיקר בתחקירים שנועדו לחשוף מסקנות של תופעות ואירועים. בישראל הובילו תחקירים עיתונאיים לחשיפות פרשיות שחיתות (כמו פרשת האי היווני והחקירה בענייניו של אריה דרעי), לחקירת אירועים צבאיים, לגילויים על מחדלים בבתי חולים, ועוד. "כלבוטק" של רפי גינת, "עובדה" של אילנה דיין, "שומר מסך" של אמנון לוי ו"המקור" של רביב דרוקר וברוך קרא. קיימים אף ארגוני תחקירים כגון פרופבליקה הניו יורקי, המבצע תחקירים לתועלת הציבור ומעבירם לפרסום בתוכניות תחקירים, בעיתונים ובאתרי חדשות. מסקנות התחקיר מתקבלות בדרך כלל באופן חיובי, אך לעיתים הן מעוררות מחלוקת. כך למשל בפרשת וידוא הריגת הילדה איימן אל המאס ("פרשת סרן ר'") ברצועת עזה ב-2004. תחקירני התוכנית "עובדה" הציגו מסקנות מהן עלה כי קצין צה"ל ירה במכוון אל הילדה שלא סיכנה את חייו ואף וידא את הריגתה, בעוד צה"ל ומקורבי הקצין טענו כי התחקיר מבוסס על ממצאים שגויים. בית המשפט קבע כי התחקיר היה לקוי. מדיה וקבצים בנושא תחקיר עיתונאי בוויקישיתוף עיתונות חוקרת, דף שער בספרייה הלאומית Investigative journalism in the academy-possibilities for storytelling across time and space In new edition of classic Watergate expose, Woodward and Bernstein link Nixon, Trump
שקרפרה

שקרפרה (בטורקית: Şekerpare) הוא מאפה מתוק הנפוץ בטורקיה ומדינות הקווקז (בשם שקרבורה). המאפה מורכב מקמח, חמאה, סוכר, ביצים, גרידת לימון, אבקת אפיה סולת ושקדים שאותם מערבבים ואופים ולאחר מכן ממתיקים בעזרת מי סוכר. השם שקרפרה הוא נגזרת של המילים סוכר (Şeker) חתיכה (Pare). נהוג להגיש את המאפה בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי. מלבד הגרסה הטורקית, למאכל גרסאות נוספות הנפוצות בעיקר באזרבייג'ן, גאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן וקירגיזסטן. מדיה וקבצים בנושא שקרפרה בוויקישיתוף עוגיות סולת היישר מטורקיה, באתר Mommyfood עוגיות סולת טורקיות, באתר Foodsdictionary Ayla Esen Algar, Complete Book Of Turkish Cooking, Routledge, 2013-10-28, ISBN 978-1-136-16621-1. (באנגלית) Şekerpare Tarifi (Birebir Tam Ölçülü - Nefis Yemek Tarifleri), Nefis Yemek Tarifleri, ‏2015-04-09 (בטורקית) Tüm Püf Noktalarıyla, Kolay: Şekerpare - Yemek.com, https://yemek.com (בטורקית) yemeknet, Püf Noktalarıyla, Tam Ölçülü Nefis Bir Tatlı, ye-mek.net (בטורקית)
מסלול הדגל בנס ציונה

מסלול הדגל הוא מסלול הליכה בנס ציונה העובר בין נקודות היסטוריות הקשורות לייסוד המושבה. השביל הוגדר ב-2008 ביוזמת עיריית נס ציונה והוא עובר ליד 10 אתרים היסטוריים הקשורים למורשת של נס ציונה. המושבה נס ציונה הוקמה ב-1883 על ידי ראובן לרר. עם השנים גדלה המושבה בעקבות התיישבות עולים נוספים מבני העלייה הראשונה בעקבות הצעתו של לרר למכור חלקים מאדמתו. ב-1891 הקים מיכאל הלפרין "מושבת פועלים" מצפון לנחלתו של ראובן וב-1905 רכשה חברת גאולה עוד אדמות ויצרה רצף בין מתיישבי נחלת ראובן למושבת הפועלים ובכך הוגדר תחומה הראשוני של המושבה נס ציונה. במהלך השנים הראשונות הוקמו במושבה מבנים שהפכו עם השנים לאתרי מורשת. השביל נקרא "שביל הדגל" כדי להנציח את האירוע ב-1891 בו הניף מיכאל הלפרין, בפעם הראשונה, דגל שכלל 2 פסים כחולים ומגן דוד, תבנית שהפכה עם הזמן לדגל ישראל. יש לציין שמול המורשת של נס צינה בנושא הדגל קיימת מורשת בראשון לציון לפיה היה זה ישראל בלקינד שהניף דגל בתבנית דגל ישראל כבר ב-1885 תוואי השביל מתחיל בביתו של ראובן לרר, בדרומה של נס ציונה, ועובר לאורך הרחובות "תל אביב" ו"המניין הראשון" בהם מרוכזים רבים מאתרי המורשת של העיר: אריה חשביה, נס-ציונה: עיר עם לב של מושבה (1883–2003), הוצאת מלוא, 2003 (קישור לספר, באתר כותר) מסלול הדגל בנס ציונה, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל מסלול הדגל בנס ציונה, באתר "מוזיאון בית ראשונים נס ציונה" מסלול הדגל – נס ציונה, באתר "אבני מורשת" מסלול הדגל - בית ראשונים בנס ציונה, באתר "סברסים" קובי פינקלר, טיול: שאו ציונה נס ודגל - נס ציונה חוגגת 140 שנה עם סיפורי בתים, באתר ערוץ 7, 12 במרץ 2023 זיו ריינשטיין, דגל ישראל: מסע בעקבות המוצר הכי כחול-לבן, באתר ynet, 26 באפריל 2012
שלו הרוש

שלו הרוש (נולד ב-8 במאי 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במ.ס. אשדוד. הרוש החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מ.ס. אשדוד. ב-25 בדצמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב. בעונת 2021/2022 הפך לשחקן סגל בקבוצה הבוגרת ואף שיחק בשני המשחקים של הקבוצה במוקדמות הקונפרנס ליג מול קרבאך. ב-1 באוקטובר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1-1 מול הפועל חדרה. הרוש שיחק בנעוריו בנבחרות הנערים של ישראל. שלו הרוש, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שלו הרוש, באתר Transfermarkt שלו הרוש, באתר Soccerway שלו הרוש, באתר FootballDatabase.eu
לידיה גוהר

לידיה גוהר (באנגלית: Lydia Goehr;‏ נולדה ב-10 בינואר 1960) היא פילוסופית ומוזיקולוגית בריטית-אמריקאית יהודיה, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה. המחקר שלה כולל עיסוק בתחומי פילוסופיה של המוזיקה, אסתטיקה, תיאוריה ביקורתית, פילוסופיה של ההיסטוריה, בדגש על הגותם של תאודור אדורנו, מוריס מרלו-פונטי, וארתור דנטו. גוהר נולדה בלונדון. היא בתם של המלחין היהודי אלכסנדר גוהר (אנ') ושל הצלמת היהודיה ליליה גוהר. סבה, אבי אביה, הוא המלחין ולטר גוהר (אנ'). היא קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת קיימברידג', וכתבה את עבודת הגמר שלה בנושא האונטולוגיה של המוזיקה הייתה בהנחיית ברנרד ויליאמס. גוהר מלמדת פילוסופיה באוניברסיטת קולומביה. בנוסף היא שימשה כמרצה אורחת, בין היתר כפרופסור אורחת בקתדרה על שם ארנסט בלוך במחלקה למוזיקה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1997, כפרופסור אורחת באוניברסיטת המבורג בשנים 2002–2003, כפרופסור אורח באוניברסיטה החופשית של ברלין ב-2008, וכפרופסור אורחת ב-Fu-Berlin SFB Theatre und Fest ב-2009. עבודתו של גוהר מתמקדת בהיסטוריה של התיאוריה האסתטית, מנסה להבין את הטבע ההתייחסותי של נורמות ודינמיקה של כוח. רוב עבודתה התמקדה באמנויות המוזיקליות, וחלקן חקרו את היחסים המסובכים והעוינים לרוב בין האמנויות השונות, ובין האמנויות לפילוסופיה ולדת. בנוסף, היא גם עסקה ברעיונות על אלימות באמנויות מנקודת מבט תאורטית ביקורתית, וכן עסקה בפילוסופיה של ההיסטוריה ובהיסטוריה של הפילוסופיה. גוהר זכתה במספר פרסים על מחקריה וכן על הוראתה. בשנת 1999 היא זכתה במלגת גטי ובמלגת גוגנהיים. בשנת 2012 היא זכתה בפרס על שם H. Colin Slim מטעם האגודה האמריקנית למוזיקה. בשנת 2005 היא זכתה בפרס הנשיאותי של אוניברסיטת קולומביה להוראה מצטיינת ובשנים 2009–2010 היא זכתה בפרס Lenfest של אוניברסיטה זו. The Imaginary Museum of Musical Works: An Essay in the Philosophy of Music (1992; second edition with a new essay, 2007) The Quest for Voice: Music, Politics, and the Limits of Philosophy [essays on Richard Wagner] (1998) Elective Affinities: Musical Essays on the History of Aesthetic Theory [essays on Adorno and Danto] (2008), The Don Giovanni Moment. Essays on the legacy of an Opera (2006) [co-editor with Daniel Herwitz] Red Sea-Red Square-Red Thread. A Philosophical Detective Story, Oxford University Press (2021) A Companion to Arthur C. Danto, Blackwell (2022).[Co-editor with Jonathan Gilmore] לידיה גוהר באתר אוניברסיטת קולומביה מאמרים של לידיה גוהר באתר Academia.edu * לידיה גוהר באתר אוניברסיטת קולומביה https://www.laeliagoehr.com/biography DesAutels, Peggy. "Lydia Goehr: November 2013". American Philosophical Association. נבדק ב-18 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Guggenheim Fellowships". Guggenheim Foundation. נבדק ב-2013-12-14. "The American Philosophical Association's Committee on the Status of Women". APA. נבדק ב-2013-12-14. "American Musicological Society". AMA. נבדק ב-2013-12-14. "Columbia University Presidential Teaching Awards". Columbia University. נבדק ב-2013-12-14.
חברת הים הדרומי

חברת הים הדרומי (באנגלית: South Sea Company; או בשמה הרשמי: הנציב והחברה של סחורות בריטניה הגדולה, הסוחרת בים הדרומי ואזורים אחרים של אמריקה, ו(פועלת) לעידוד הדייג; באנגלית: The Governor and Company of the merchants of Great Britain, trading to the South Seas and other parts of America, and for the encouragement of the Fishery) הייתה חברה ציבורית בריטית שהוקמה ב-1711, בשותפות בין הממשלה לסקטור הפרטי על-מנת להפחית את עלויות החוב הלאומי. הכנסות החברה התבססו על סחר בעבדים, וב-1713 החברה קיבלה מונופול על אספקת העבדים לאיים של הים הדרומי (כינויו של האוקיינוס השקט) ודרום-אמריקה. עת הוקמה החברה, מעורבותה של בריטניה במלחמת הירושה הספרדית הביאה לכך שלחברה לא הייתה אפשרות אמיתית להפיק רווחים מהמונופול, שעה שמרבית אמריקה הדרומית נשלטה על ידי ספרד ופורטוגל. אף שהחברה לא הפיקה רווחים של ממש מהמונופול, שווי מניות החברה גדל דרמטית, עד שהגיעה לשיא ב-1720, אז קרסה באחת למעט מעל שווי ההנפקה שלה. הבועה הכלכלית שנוצרה והרסה אלפי משקיעים, נודעה מאז בתור בועת הים הדרומי. The Bubble Act 1720 (6 Geo. 1c. 18), שאסר על הקמתה של חברה ציבורית מבלי לקבל צ'רטר מלכותי, קודם על-ידי חברת הים הדרומי עצמה לפני קריסתה. אותו חוק הגביל את מספר השותפים בשותפויות רגילות לשישה, אשר כל אחד ואחד מהם אחראי לחובות השותפות "עד השילינג האחרון והאקר האחרון". לפיכך, עד להנהגת העיקרון של חברה בערבון מוגבל, באמצע המאה ה-19, החוק הגביל את אפשרות גיוס הון לצורך הרחבת עסקים באמצעות הוספת שותפים. משקיעים רבים ברחבי בריטניה נהרסו בשל התפוצצות הבועה, וכתוצאה מכך, נפגעה הכלכלה הבריטית בכללותה. מייסדי התרמית היו מעורבים במסחר בחברה, והשתמשו במידע פנים שלהם על-מנת להפיק רווחים על חשבון השינויים הצפויים בחוב הלאומי בעקבות פעילות החברה. המעורבים בדבר אף העבירו שוחד רב לפוליטיקאים על-מנת שיתמכו בחוקים שנדרשו בשביל לבצע את התרמית. במסגרת התרמית, כספי החברה שימשו על-מנת להשפיע על ערכי מניותיה שלה, ורוכשי מניות קיבלו מינוף לרכישת מניות נוספות, על-ידי הלוואות שהבטוחה להן הייתה המניות עצמן. אף שהציפיות מהרווחים מהמסחר עם דרום אמריקה עודדו את הציבור הרחב להשקיע במניות, המחירים הבועתיים עלו בהרבה על השווי האפשרי של סחר בעבדים. ועדת החקירה הפרלמנטרית שהוקמה בעקבות הבועה מצאה מספר פוליטיקאים אשמים, ורווחים רבים חולטו (אם כי רבים מאלה שעשו את הרווחים היו השאירים ונותרו כאלה גם לאחר החילוט). בסופו של דבר, החברה הוקמה מחדש ופעלה לאורך כמאה שנים לאחר הבועה. מדיה וקבצים בנושא חברת הים הדרומי בוויקישיתוף
ניני עשור

ניני עשור (נולד ב-28 ביוני 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. עשור התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל טבריה ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הארצית (הליגה השנייה) והיה שותף לעלייה של המועדון לליגה הראשונה, אך כעבור שנה שב המועדון לליגה השנייה. בקיץ 1990 חתם במכבי תל אביב. בעונתו הראשונה במועדון רשם בכל המועדון 26 הופעות וכבש שער אחד, אך בשני העונות שלאחר מכן רשם רק 2 הופעות (אחת בכל עונה). בקיץ 1994 חזר לצפון וחתם בהפועל בית שאן, העולה החדשה לליגת העל, במדיה שיחק 3 עונות. מכבי תל אביב אליפות: 1991/1992 גביע המדינה: 1993/1994 עשור נשוי לכנרת לזוג נולדו 4 ילדים, שניים מהם נספו בשיטפון בערבה. ניני עשור, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ניני עשור, באתר Transfermarkt עידן אבני, אלפים ליוו את האחים שנסחפו למוות בשיטפון בדרכם האחרונה, באתר ישראל היום, 13 באפריל 2023
רייניקנדורף (שכונה)

רייניקנדורף (בגרמנית: Reinickendorf) היא שכונה ברובע רייניקנדורף בצפון-מערב ברלין, בירת גרמניה. אוכלוסיית השכונה מונה 73,847 אלף תושבים נכון ל-2007. הכפר רייניק היה מיושב כבר ב-1230, במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877. ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. השכונה נכללה באזור הכיבוש הצרפתי שבמערב ברלין לאחר מלחמת העולם השנייה.
מארי לואיזה קירשנר

מארי לואיזה קירשנר (באנגלית: Mary Louisa Kirschner;‏ 7 בינואר 1852 – 30 ביוני 1931) הייתה ציירת ואמנית זכוכית. קירשנר נולדה בפראג והתאמנה תחילה בווינה אצל אנטון הנש ואחר כך אצל אדולף היינריך ליר, שבהדרכתו הציגה את יצירותיה הראשונות במינכן ב-1871. ב-1873 היא החלה ליצור עותקים של ציורי הצייר הצרפתי, מראשי הברביזון - ז'ול דופרה, ובאותו חורף עברה משפחתה לפריז, שם פגשה אותו באופן אישי. כשראה את העותקים שלה הוא קיבל אותה כתלמידתו היחידה. היא חזרה לבית משפחתה באזור הכפרי של צ'כיה, אותו ציירה, ועבודותיה התקבלו בלונדון ב-1876. מ-1887 התגוררה מארי קירשנר עם אחותה הצעירה אלואיזה קירשנר בברלין, אך בילתה את הקיץ בבוהמיה. היא הייתה חברה במועדון הליציאום של ברלין. בפראג היא גם השתייכה לליגת הפרוגרסיבית האמריקאית. בהמשך חייה הפכה לאמנית זכוכית, שעבדה בעיקר בסגנון יוגנדסטיל. קירשנר נותרה לא נשואה כמו אחותה אלואיזה. היא מתה בקושטקי. היא נקברה בקבר המשפחה בבית הקברות מאלבז'ינקי בפראג. מדיה וקבצים בנושא מארי לואיזה קירשנר בוויקישיתוף Mary Louisa Kirschner in English Female Artists by Ellen Creathorne Clayton, 1876
אדולף היינריך ליר

אדולף היינריך ליר (בגרמנית: Adolf Heinrich Lier;‏ 21 במאי 1826 – 30 בספטמבר 1882) היה צייר נוף גרמני. הוא היה בנו של צורף ממקלנבורג. בגיל חמש עשרה הוא הביע רצון להיות צייר אך אביו התנגד לרעיון, ושלח אותו במקום זאת לבתי הספר למקצועות הבנייה בזיטאו ודרזדן ללמוד שרטוט. הוא הצליח להשיג משרה לטווח קצר בסטודיו של גוטפריד סמפר בזמן שהיה בדרזדן. בשנת 1848, הוא קיבל משימה לסייע בהכנת עיצובים לתקרת מוזיאון בבזל, בניהולו של האדריכל מלכיאור ברי. עם זאת, סוג כזה של עבודה התבררה כלא מספקת, והוא החליט לנסוע למינכן ללימודים נוספים. לאחר שלא הצליח להשיג עבודה בסטודיו של יוזף קרל שטילר, הוא נתקל בריצ'רד צימרמן, אותו הכיר מזיטאו, והפך לתלמידו. הוא החליט להתמחות בציורי נוף וערך את התערוכה הראשונה שלו בשנת 1855. בתחילה התמקד בהרי האלפים ובאגמי בוואריה עילית. בשנת 1861 נסע לפריז, שם פגש את אנשי אסכולת ברביזון. המפגש חיזק אתו אמונתו שנופים צריכים להיות טבעיים, ולהתמקד בציור בהשפעה הכוללת של הנוף ולא בפרטים. ב-1864 חזר לפריז, שם בילה את זמנו בהעתקת יצירות המופת הישנות בלובר. בנוסף הוא התעניין במיוחד ביצירתו של ז'ול דופרה, וביקר אותו באותו חורף. בשנת 1868 הוא פתח בית ספר לאמנות אותו הפעיל עד 1873, כאשר בריאותו החלה להידרדר, בעקבות מצבו הלבבי. לאחר תקופה זו הוא המשיך ללמד, אך לקח חלק פחות פעיל בבית הספר. מארי לואיזה קירשנר הייתה בין תלמידיו. בתקווה למצוא קצת מנוחה והתאוששות, הוא תכנן לבלות את חורף 1882 בדרום טירול, אך מת מהתקף לב זמן קצר לאחר שהגיע לשם. נוף הרים עם אגם קציר יום קיץ מחצבות מדיה וקבצים בנושא אדולף היינריך ליר בוויקישיתוף Hermann Arthur Lier (1883), "Lier, Adolf", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), vol. 18, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 631–636 Sigfried Asche (1985), "Lier, Adolf", Neue Deutsche Biographie (in German), vol. 14, Berlin: Duncker & Humblot, pp. 535–536
אלי וולף

אליהו (אלי) וולף (משתמש בשם העט א.ד. פייגלסון וא.ב. חרמש; נולד בח' בשבט תשל"א, 3 בפברואר 1971) הוא סופר חב"די ומשלוחי חב"ד בחולון. נולד בנחלת הר חב"ד לפייגה ולמני וולף, בנו של אפרים וולף ומנהל סניפי קה"ת והמרכז לענייני חינוך בארץ ישראל. למד בישיבת תומכי תמימים בישראל, בישיבת חב"ד מגדל העמק ובישיבת תומכי תמימים המרכזית במרכז חב"ד 770. בצעירותו פרסם מאמרים בעיתונות החב"דית תחת שמות העט 'א. ד. פייגלסון' ו'א.ב. חרמש', וכן סייע בעריכה בהוצאות לאור. לאחר חתונתו, המשיך לפרסם טורים מזדמנים בעיתון כפר חב"ד וברשת האינטרנט. בשנת תשנ"ג נישא עם דינה, בתו של שליח חב"ד בעפולה חיים שלום סגל. לאחר חתונתו למד בכולל אברכים בביתר עילית. לאחר מספר שנים יצא לשליחות חב"ד במוסקבה, ועבד תחת רשת החינוך "אור אבנר". החל משנת ה'תשס"א מתגורר בכפר חב"ד. הוא חבר בהנהלת רשת החינוך 'אור אבנר' בישראל ומוסקבה. בשנת תשע"ו הקים את ארגון "ילדי שלוחי הרבי" המסונף להנהלת "מרכז 302" שתחת מרכז לענייני חינוך, הנותן סייע למשפחות שלוחי חב"ד בישראל המתמודדים עם צרכים רפואיים ייחודיים של ילדיהם. משנת תש"ף הוא מעלה מדי שבוע סרטון וידאו של רעיון לפרשת השבוע על פי הקבלה בתורתו של רבי לוי יצחק שניאורסון, לזכר אחיו הרב בנימין וולף (גר'), ששימש כשליח חב"ד ורב בהנובר שבגרמניה. בשנת תשפ"ד יצא לשליחות במסגרת מבצע תורה בחולון. אחיו הוא הסופר החב"די זושא וולף. בנו מוישי נשוי עם נכדת הרב זלמן גופין, ובתו מושקא נשואה עם נכדו של נפתלי צבי גוטליב. ר' מענדל, תולדות חייו ואמרותיו של המשפיע הרב מנחם מנדל פוטרפס, הוצאת אש"ל, תשנ"ז אחד היה אברהם, תולדות חייו של החסיד אברהם פריז, בהוצאת אש"ל, תשס"א אצל אבא, אסופת מאמרים שהתפרסמו במשך השנים בשבועון כפר חב"ד, הוצאת חז"ק, תשס"ז מבט מיוחד, התייחסויות של הרבי לילדים מיוחדים, תשע"ד, 74 עמ' מעט מן האור, רעיונות מעובדים משיחות הרבי מלובביץ' לפרשיות השבוע, 2 כרכים, תשע"ו-תשפ"ד מעט מן האור, רעיונות מעובדים משיחות הרבי על החגים והמועדים, אלול תשע"ז. קליאמקע, אסופת מאמרים, זכרונות וגעגועים, כסלו תשע"ז, 269 עמ' טיפה מן הים, רעיונות קצרים ומעובדים על פרשיות השבוע מתוך תורתו של רבי לוי יצחק שניאורסון, טבת תש"פ, בהוצאת קה"ת, חלק ראשון ניצוצי לוי יצחק, רעיונות קצרים ומעובדים על פרשיות השבוע ומועדי ישראל מתוך תורתו של רבי לוי יצחק שניאורסון, בהוצאת קה"ת, חלק שני ללא מורא, 2 כרכים, בהוצאת קה"ת, 2017 אוצר רשימות – בהוצאת תורת חב"ד לבני הישיבות, תשס"ח סדרת תולדות לוי יצחק על רבי לוי יצחק שניאורסון ומשפחתו, בהוצאת קה"ת 3 כרכים מידע על אליהו וואלף בקטלוג הספרייה הלאומית מאמריו באתר "שטורעם.נט" (מאתר ארכיון האינטרנט): מאמרי הרב אלי וולף, במדור "דברי סופרים" מאמרי א.ב. חרמש, במדור "טורים ודעות" אלי וולף, דף שער בספרייה הלאומית ראו כאן: פרשת עקב באור הקבלה עם הרב אליהו וולף, נבדק ב-2023-08-06 המהדורה החדשה של "תולדות לוי יצחק" הוכנסה לציון רלוי"צ, באתר COL חב"ד און ליין, ‏3 באוגוסט 2018 בעלה הראשון שנפטר בעלה השני הנוכחי
יחסי מין בעמידה

יחסי מין בעמידה היא תנוחה מינית במהלכה הגבר חודר אל איבר מינה של האישה תוך כדי שהוא עומד, כשלרוב היא תלויה עליו, יושבת על משטח גבוה, או צמודה אל הקיר. ביפן היא מכונה בתור תנוחת "Ekiben", על שמה של קופסת אוכל הנמכרת בתחנות רכבת ביפן. תנוחה זו מאפשרת קשר עין בין בני הזוג, וחדירה עמוקה. עם זאת, מספר מחקרים מצביעים על כך שיחסי מין בעמידה עלול לגרום ללחץ דם גבוה ואף לשבץ מוחי. דוגי סטייל 69 (תנוחה) תנוחת כפיות מדיה וקבצים בנושא יחסי מין בעמידה בוויקישיתוף Rachel Shatto, 6 Standing Sex Positions To Try If You Want To Switch Things Up, Elite Daily, ‏3 במאי 2019 טלי סיביאר, משעמם במיטה? 8 תנוחות שיעשו את העבודה גם אם אתם לא נדיה קומנצ'י, באתר חדשות 13, 11 במרץ 2021 Gabrielle Kassel, How to Have Sex Standing Up (Without Throwing Out Your Back), Greatist, ‏4 בינואר 2021 Who needs a gym when you have Chocoball's 'station bento' sexercise workout? :: JapanAddicted! :: Supporting the foreign community in Japan - and all those who graciously put up with us!, web.archive.org, ‏2008-04-24 Jslang.com - The World's Largest Japanese Slang Database, web.archive.org, ‏2012-04-25 管理人, 男が憧れる体位「駅弁」女の子は気持ち良いの？やり方・参考エロ動画, はてながーる - 大人のためのアダルト情報サイト, ‏1 בנובמבר 2020 Zachary Zane, The 13 Best Positions to Have Sex Standing Up, Men's Health, ‏NaN בundefined NaN Jasmine Arku, Why standing during sex can cause stroke, Graphic Online, ‏5 באפריל 2022 Andreas Kamasah, Sex is good but standing while having it can cause stroke – Expert warns, Pulse Ghana, ‏4 באפריל 2022
ספין

האם התכוונתם ל... סְפִין (חיפוי) (אנ') ("פָּנֵל") – ציפוי חלק מקיר, למשל בלוחות עץ, לצורכי עיצוב (בעבר גם לבידוד) סְפִּין (מ-Spin באנגלית) סיבוב – פעולה מתמטית ופיזיקלית בה גוף מסוים עושה הקפה במעגל סביב ציר ספין (פיזיקה) – דרגת חופש פנימית של חלקיקים ספין תקשורתי או פוליטי (גם: סַחְרִיר) – מיקוד הסיקור התקשורתי בנושא כלשהו כדי להסתיר נושא אחר או כדי להתמודד עמו ספין (מגזין) (אנ') (SPIN) – מגזין מוזיקה אמריקאי שנוסד ב-1985 (מ-2012 הוא אינטרנטי בלבד) ספין (סדרת טלוויזיה) – סדרת נוער שמשודרת בהוט משנת 2024.
דער יידישער ארבייטער (וילנה)

דער ייִדישער אַרבײטער (בתרגום חופשי לעברית: הפועל היהודי) היה עיתון יומי ביידיש שהופיע לראשונה בווילנה בדצמבר 1896 בעריכתו של ולדימיר קוסובסקי. העיתון פנה אל בני מעמד הפועלים דוברי היידיש ברוסיה ובליטא ופולין שהיו שייכות באותה תקופה לאימפריה הרוסית. החל ממרץ 1899 העיתון הפך לבטאון ארגון הבונד. עם כניסתו של ג'ון מיל לתפקיד העורך בשנת 1899, העיתון התחיל לפרסם מאמרים בנושאים הקשורים ל"בעיה הלאומית" במרכז ובמזרח אירופה. בעיתון פורסמו דעות שונות בנושא הציונות, הסוציאליזם, תרבות הפרולטריון היהודי דובר היידיש, הזכויות הלאומיות של העם היהודי ועוד. מאמרו של חיים ז'יטלובסקי שכותרתו "ציונות וסוציאליזם" שהופיעה בגיליון השישי של העיתון, במרץ 1899 הניח את היסודות לתוכנית מפלגת הבונד בנושא אוטונומיה לאומית ותרבותית. באותה מהדורה, ג'ון מיל הגדיר לראשונה את יהדות רוסיה הצארית כאומה שראויה לזכויות פוליטיות, כלכליות ולאומיות שוות. העיתון המשיך לפרסם באופן קבוע דיונים בנושא הבעיה הלאומית ולדווח על תוצאות הדיונים בכינוסים השונים של הבונד. בשנותיו האחרונות כתב העת התמקד בשאלות תאורטיות ובבעיות של הלאומים השונים ברוסיה, במזרח אירופה ובמרכזה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הבונד ולדימיר קוסובסקי, מראשי תנועת ה"בונד"., נבדק ב-2023-04-16 YIVO | Mill, John, yivoencyclopedia.org בלהה שילה, מעבר לתמונה - היידיש בבונדיזם: מלשון פרגמטית ללשון המייצגת תרבות לאומית אוטונומית, באתר יד ושם Joshua Zimmerman, WAS THE JEWISH LABOR BUND IN CZARIST RUSSIA A "NATIONAL MOVEMENT"?, Jewish Political Studies Review 15, 2003, עמ' 23–44 ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבא התצפית

צבא תצפית הוא גוף צבאי שמטרתו לפקח על אזור נתון או גוף אויב לקראת פעולות איבה אפשריות בין הצדדים. כמה מצבאות התצפית הבולטים יותר כוללים: ארמיית תצפית המילואים השלישית, ארמייה רוסית שהוטל עליה לפקח על הגבול האוסטרי בשנת 1811 לפני הפלישה הצרפתית לרוסיה צבא התצפית בפורט ג'סופ, לואיזיאנה, ארצות הברית, אשר עקב אחר המעבר של טקסס משליטה ספרדית למקסיקנית, ולעצמאות בסופו של דבר צבא התצפית של הנובר שפיקח על הגבול לפני הפלישה הצרפתית להנובר ב-1757 A Military Dictionary: Or, Explanation of the Several Systems of Discipline of Different Kinds of Troops, Infantry, Artillery, and Cavalry; the Principles of Fortification, and All the Modern Improvements in the Science of Tactics: Comprising the Pocket Gunner, Or Little Bombardier; the Military Regulations of the United States; the Weights, Measures, and Monies of All Nations; the Technical Terms and Phrases of the Art of War in the French Language. Particularly Adapted to the Use of the Military Institutions of the United States. William Duane, no. 98, Market Street. 1810. pp. 15–. נבדק ב-10 באפריל 2013. {{cite book}}: (עזרה)