laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפצוע האנגלי

הפצוע האנגלי (באנגלית: The English Patient) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1996 בבימוי אנתוני מינגלה, ובכיכובם של רייף פיינס וקריסטין סקוט תומאס. הסרט זכה בתשעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, ובשני פרסי גלובוס הזהב. הסרט מבוסס, בשינויים ניכרים, על הרומן זוכה פרס בוקר "הפצוע האנגלי" משנת 1992, מאת הסופר הקנדי מייקל אונדאצ'י שלקח חלק בהפקת הסרט. הסרט הופק על ידי סול זאנץ, וצולם באיטליה ובתוניסיה בתקציב של 27 מיליון דולר. הסרט הוקרן לראשונה ב-6 בנובמבר 1996, והכנסותיו בכל העולם עד פברואר 2007 הן מעל 232 מיליון דולר. העלילה מתרחשת במנזר נטוש באיטליה, במהלך מלחמת העולם השנייה. המנזר משמש כיום מרכז תיירות חקלאית Monastery of S. Anna in Camprena. חנה (האנה) (ז'ולייט בינוש), אחות בצבא קנדה, מטפלת בפצוע שנכווה קשות בהתרסקות מטוס עד שלא ניתן לזהות אותו (רייף פיינס), אם כי בשל מבטאו מניחים כולם שהוא אנגלי. הפצוע נראה כסובל משכחה, או אולי בוחר לשכוח. איש המודיעין והגנב-לשעבר דייוויד קרווג'ו (וילם דפו), גנב קנדי שעונה בכלא הגרמני, נקלע למנזר וחושד ש"הפצוע האנגלי" אחראי לסבלו. בינתיים, האנה מנהלת רומן עם סגן קיפ סינג (נבין אנדרוס), הודי, חבלן בצבא הבריטי. קרווג'ו מדובב בהדרגה את השכיב מרע, וסדרת פלשבקים חושפת בהדרגה את זהות האיש השרוף; הוא הרוזן לאסלו אלמאשי, גאוגרף הונגרי שעסק במיפוי מדבר סהרה בצפון אפריקה. פציעתו אירעה במהלך רומן שניהל עם אישה נשואה: בעלה הקנאי ריסק את מטוסם במדבר והותיר אותה פצועה קשה הרחק ממקום ישוב, אלמאשי הצליח להיחלץ והדרך היחידה בה יכל לשוב הייתה לחבור לצבא הגרמני. לאחר שסייע לקבוצת מודיעין גרמנית לחצות את המדבר, הוא חילץ את האישה במטוס קל, אך הופל באש נ"מ ונשרף. פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - אנתוני מינגלה פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - ז'ולייט בינוש פרס אוסקר לצילום - ג'ון סיל פרס אוסקר לעיצוב תפאורה פרס אוסקר לעיצוב תלבושות פרס אוסקר לעריכה - וולטר מרץ' פרס אוסקר לפסקול מקורי פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר - וולטר מרץ' פרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר פרס גלובוס הזהב לפסקול מקורי אתר האינטרנט הרשמי של הפצוע האנגלי "הפצוע האנגלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפצוע האנגלי", באתר נטפליקס "הפצוע האנגלי", באתר AllMovie (באנגלית) "הפצוע האנגלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפצוע האנגלי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הפצוע האנגלי", באתר Metacritic (באנגלית) "הפצוע האנגלי", באתר אידיבי "הפצוע האנגלי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הפצוע האנגלי", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "הפצוע האנגלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הפצוע האנגלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Making Of The English Patient (youtube.com) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס רגר

מקס רגר (בגרמנית: Johann Baptist Joseph Maximilian Reger;‏ 19 במרץ 1873 – 11 במאי 1916) היה מלחין, נגן עוגב, פסנתרן ומורה גרמני. רגר נולד בבראנד, בוואריה ולמד מוזיקה במינכן ובויסבאדן אצל הוגו רימן. בשנת 1901 חי לזמן קצר בניו יורק, שם לימד עוגב והלחנה; בשנים 1907–1908 עבד בלייפציג כמנהל האוניברסיטה, ולאחר מכן שימש בקונסרבטוריון כפרופסור להלחנה - עד מותו; הוא גם הופיע בתקופה זו כמנצח ופסנתרן ברחבי העולם. בין תלמידיו היו יוזף האס וגיאורג סל. במהלך חיי יצירה שנמשכו קצת יותר מעשרים שנה, השיג רגר תפוקה עצומה בכל הסוגות המוזיקליות, כמעט תמיד בצורות מופשטות, אם כי מעטות מיצירותיו מוכרות כיום. רבות מיצירותיו הן פוגות או בצורת וריאציה, ביניהן יצירתו התזמורתית המוכרת ביותר, "וריאציות ופוגה על נושא של מוצרט", המבוססת על הנושא הפותח את הסונאטה לפסנתר ק. 331 של מוצרט. רגר כתב גם כמות גדולה של מוזיקה לעוגב, הכוללת את ה"פנטזיה והפוגה" על BACH (היצירה הזו, המבוססת על מוטיב BACH נחשבת לאחת הקשות והתובעניות ביותר בספרות העוגב.) רגר נמשך בעיקר לצורת הפוגה במשך כל חייו ופעם אמר: "אנשים אחרים כותבים פוגות - אני חי בתוכן". הוא חיבר מוזיקה כמעט בכל סוגה אחרת, בחריג בולט אחד - אופרה. רגר תמך בלב שלם במוזיקה אבסולוטית וראה את עצמו כחלק מן המסורת של בטהובן וברהמס. יצירתו משלבת במקרים רבים את המבנים הקלאסיים של יוצרים אלה עם ההרמוניות המורחבות של ליסט ווגנר והקונטרפונקט המורכב של באך. אותה מסורת טבעה את חותמה במוזיקה שלו לעוגב, אם כי גם השפעתו של ליסט ניכרת בה. מבין יצירותיו התזמורתיות, המוזיקה הסימפונית והמשוכללת של "וריאציות הילר" ו"וריאציות מוצרט" היא הידועה ביותר; מתוך המוזיקה הקאמרית של רגר, השלישיות בעלות המבנה הקליל שמרו על מקומן ברפרטואר, לצד כמה מן היצירות לכלי מיתר סולו. המוזיקה המאוחרת שלו לפסנתר ולשני פסנתרים מציבה אותו כממשיכו של ברהמס במרכז המסורת הגרמנית. הוא עקב באינטנסיביות, עד קצה הגבול, אחר הפיתוח המתמשך והמודולציות החופשיות של ברהמס ולא פעם קרא לעזרתו, שוב כמו ברהמס, את הקונטרפונקט של באך: רבות מיצירותיו כתובות בצורת וריאציה ופוגה; לא פחות מכך מאפיינת את כתיבתו צמיחה תימאטית נמרצת ומורכבת מאוד. יצירותיו של רגר לא היו מהפכניות ויכולות להיחשב לרטרוספקטיביות, כיון ששמרו אמונים לצורות קלאסיות ובארוקיות כמו הפוגה והקונטינואו. את השפעתו של הקונטינואו אפשר לשמוע ביצירותיו הקאמריות, המעוררות מחשבה והבלתי קונבנציונליות. Liu, Hsin-Hung. (2004)" A study on compositional structure in Max Reger Phantasie für Orgel über den Choral, "Hallelujah! Gott zu loben, bleibe meine Seelenfreud!" D.M.A. Dissertation, University of Washington, Seattle. מדיה וקבצים בנושא מקס רגר בוויקישיתוף מקס רגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס רגר, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט מקס רגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקס רגר, באתר פרויקט מוטופיה מקס רגר, באתר Discogs (באנגלית) מקס רגר, באתר Songkick (באנגלית) מקס רגר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יצירה של מקס גרג לקלרינט בביצוע של ונצל פוקס מקס רגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקס רגר (1873-1916), דף שער בספרייה הלאומית
כלקדון (מינרל)

כלקדון או חלקדון הוא קבוצת מינרלים השייכים למינרלים הסיליקטיים. מינרלי כלקדון הם סוג של קוורץ ושבהם הגבישים קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים). הכלקדון שייך לקבוצת המינרלים הסיליקטיים (SiO4) שהם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים. בסיליקטים אטום הצורן מצוי במרכזה של פירמידה בעלת ארבעה קדקודים אותם מייצגים אטומי החמצן. מבנה הקרוי טטרהדרון (ביוונית ארבעה מישורים). הקשר הכימי בין הטטרהדרונים חייב להיות בין אטום חמצן בטטרהדרון אחד לאטום חמצן בטטרהדרון אחר. קיימות כמה אפשרויות מבנה בין הטטרהדרונים כתוצאה מכלל זה והכלקדון מייצג את המבנה התלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט - (סיליקטים במבנה מרחבי). במבנה סריג זה כל אטום חמצן משמש גשר בין שני טטרהדרונים, כלומר הוא משותף לשני אטומי צורן. מכאן נובעת הנוסחה הכימית של הכלקדון SiO2. המינרלים בקבוצת הכלקדון נוטים להיות שקופים למחצה עד אטומים, בעלי ברק שמנוני עד שעוותי, צבע הכלקדון הוא בדרך כלל בין לבן לאפור, כחול אפרפר, חום עד כמעט שחור. כלקדון בגוונים אחרים מקבל כינוי בהתאם לצבע. הכלקדון על מופעיו השונים נפוץ מאוד וניתן למוצאו בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. משערים כי בשל היותו של הכלקדון נפוץ, קשה ועמיד הוא היה בין חומרי הגלם הראשונים בהם השתמש האדם הקדמון. תחילה כנשק (סכינים, חוד חצים וחניתות) ואחר כך כחלק מתכשיטים. עמים שחיו לאורך נתיבי המסחר במרכז אסיה נהגו להשתמש בסוגים שונים של כלקדון, כולל קרנליאן לגלף חותמות בדפוס שקע (אינטגליו – יצירת הדמות בנגטיב, ההפך מקמאו), לשבץ בטבעות ולחרוט כחרוזים, עבודות שבהן ניכרת השפעה יוונית-רומית. דוגמאות יפהפיות של חפצים מכלקדון מהמאה ה-1 שמקורם כנראה בקושאן נמצאו בשנים האחרונות בטיליה-טפה שבצפון־מערב אפגניסטן. שעווה חמה אינה נדבקת למשטחי כלקדון מלוטשים, ולכן הרבו להשתמש בכלקדון לחותמות. קבוצת המינרלים כלקדון קרויה על שם העיר היוונית כלקדון שבאסיה הקטנה, כיום קדיקוי (Kadıköy), פרבר של איסטנבול שבטורקיה. בתנאי טמפרטורה נמוכה הכלקדון מסיס יותר מהקוורץ. עובדה זו עומדת לכאורה בסתירה לכלל על פיו למינרלים בעלי מבנה גביש זהה והרכב כימי זהה צריכים להיות תכונות תרמודינמיות זהות שמהן ניתן לנבא את רמת המסיסות, אבל בכלקדון המינרלים כה זעירים (קריפטוקריסטלים – גבישים שניתן לראות במיקרוסקופ בלבד) ויש לו לכן יחס גבוה מאוד של שטח פנים ביחס לנפח. משערים כי תכונה זו היא האחראית למסיסות הגבוהה יותר של הכלקדון. הטבלה להלן מראה את ריכוז הצורן שהומס לחלוטין במים מזוקקים בשיווי משקל כימי כפי שחושב על ידי PHREEQC תוך שימוש במאגר המידע llnl.dat. ערך זה הוא תרגום של הערך Chalcedony מוויקיפדיה באנגלית שהסתמכה על המקור הבא: והשלמות מתוך: אתר Mindat אתר USGS יעקב ק. בן־תור ,לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים, הוצאת י"ל מאגנס, 1973. כלקדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Artcore

artcore הוא האלבום השני והמצליח ביותר עד כה של אמן הטראנס אבי שמיילוב (הידוע גם כאסטריקס) שיצא ב-2004. באלבום אסטריקס עושה קטעים יותר מלודיים לעומת אלבומו הקודם, Eye to Eye. האלבום מושפע מסגנונות שונים של מוזיקה. החל מסגנונות שונים של מוזיקה אלקטרונית (טראנס פרוגרסיב בטראק underbeat ואפילו אמביינט וטריפ הופ ב-beyond the senses) ועד אפילו סגנונות אחרים לגמרי של מוזיקה (כמו רוק בטראק שהפך ללהיט on fire). באלבום גם מופיע רמיקס של אסטריקס לטראק שמשותף שעשה עם אינפקטד מאשרום (monster). לאחר הצלחת הסינגל החדשני Coolio, האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב (מכירת של 20,000 עותקים) והפך את אסטריקס לאחד היוצרים הבולטים של הטראנס לצד גדולים אחרים כמו אינפקטד מאשרום. האלבום גם גרם לכניסה של אסטריקס ברשימת הדי ג'יי מאג לשנת 2005 היישר למקום ה-75 והפך את אסטריקס לאחד מיוצרי הטראנס פול און המובילים בעולם. Poison Monster remix Tweaky Techno widows Artcore On fire Unferbeat Sex style Beyond the senses
ג'מילה ח'יר

ג'מילה ח'יר (נולדה ב-1940) הידועה כסבתא ג'מילה, היא ישראלית-דרוזית, המייצרת מוצרי קוסמטיקה טבעית, המתבססים על שמן זית טהור למאכל ועשבי מרפא. בשנת 2006, ביום העצמאות ה־58 למדינת ישראל, השיאה ג'מילה משואה, עבור פועלה למען פיתוח הגליל. סבתא ג'מילה, המתגוררת בפקיעין, היא נצר למשפחה דרוזית שהשתקעה בישראל לפני 300 שנה. היא מייצרת סבונים טבעיים משמן זית ומעשבי מרפא. לסבונים שלה יצא מוניטין כבעלי סגולות ריפוי, והיא נודעה כאישה הדרוזית הראשונה שהקימה מפעל במו ידיה. סבתא ג'מילה נולדה למשפחה ענייה מרודה. היא התחתנה בגיל 16, ובגיל 21 כבר היו לה שלושה ילדים. מצב זה חייב אותה לצאת לעבודה, וכך הייתה לאחת מהנשים הדרוזיות הראשונות שיצאו לעבוד בניגוד למקובל בעדה הדרוזית. בזמנה הפנוי, רקחה תרכובות כדי ליצור סבון רפואי ורק אחרי כמה שנים הצליחה ליצור סבון איכותי שלא התפרק. הצלחה זו הביאה אותה להקים בעשור השישי לחייה מפעל סבון בקנה מידה בינלאומי ואף זיכתה אותה בהדלקת משואה ביום העצמאות. כיום ג'מילה אם לארבעה וסבתא ל־15 נכדים. אתר סבתא ג'מילה הרשמי פייסבוק סבתא גמילה בישראל סבתא ג'מילה בתוכנית הטלוויזיה נוגע בישראל עם עמרי גלפרין, Vimeo אורלי גולדקלנג, מקור ראשון, סיפור הצלחה: האימפריה של סבתא ג'מילה, באתר nrg‏, 13 באוקטובר 2017
הכומתות הירוקות

האם התכוונתם ל... מספר יחידות צבאיות, לרוב יחידות עילית, אשר נודעו בשם זה עקב הכומתות הירוקות אשר נהגו לחבוש, ביניהן: הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית הקומנדו הבריטי במלחמת העולם השנייה חטיבת הקומנדו של חיל הנחתים המלכותי הבריטי לגיון הזרים הצרפתי והקומנדו הימי הצרפתי הכומתות הירוקות (ספר) – ספר בדבר הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית בזמן מלחמת וייטנאם מאת רובין מור הכומתות הירוקות (סרט) – סרט בכיכובו של ג'ון ויין המבוסס על ספרו של רובין מור כומתה ירוקה (משחק מחשב) – משחק מחשב משנת 1985
מריה באנוש

מריה באנוש, שמה בלידה: מריאורה באנוש (Mărioara Bănuș) (רומנית: Maria Banuş ‏; 10 באפריל 1914 - 14 ביולי 1999) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת יהודיה רומניה. מריוארה באנוש נולדה בשנת 1914 בבוקרשט, רומניה, כבתם של אנט לבית מרכוס ושל מקס באנוש, מנהל בנק "מרמורש בלאנק". היא החלה לפרסם את שיריה בגיל צעיר וכבר אז הייתה מושא לאהדת הביקורת. באנוש למדה במכון פומפיליאן, ואחר כך בשנים 1931–1934 בפקולטה למשפטים ובפקולטה לספרות של אוניברסיטת בוקרשט. הסופר זכריה סטאנקו המליץ לה לשנות את שמה ממריוארה למריה. שיריה הם בעלי אופי חושני ונסובים על האמהות והאהבה. לאחר השואה ביטאה בשיריה מגמות סוציאליסטיות ובשנים מאוחרות יותר חזרו שיריה ונהפכו לאישיים. תרגמה משקספיר, רילקה ופושקין. בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו. מריה באנוש פרסמה לראשונה, בשנת 1928, בכתב העת של טודור ארגזי, "בּילֶטֶה דה פאפאגאל" ("כרטיסים של תוכי" Bilete de papagal), את השיר "בגיל 14": Te caut pe tine, suflete frumos Cu frăgezimea şi durata unui fum Încât mă mir şi eu cum de ai loc În fiinţa mea de-acum. יפה נפש, אני אחריך תרה פריכותך וחייך כעשן המה ולהשתוממותי מצאת לנכון בתוכי כעת לשכון — תרגם מרומנית אריה ענבר 1928 Bilete de papagal "כרטיסים של תוכי". 1937 Tara fetelor "ארץ הבנות". פרס המדינה בשנת 1951. פרס מיוחד של אגודת הסופרים בשנת 1986. פרס בינלאומי ע"ש הרדר Gottfried von Herder בשנת 1989. מדיה וקבצים בנושא מריה באנוש בוויקישיתוף מריה באנוש, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיקה אבסולוטית

מוזיקה אבסולוטית, או בכינויה השכיח פחות, מוזיקה מופשטת, הוא מונח המשמש לתיאור מוזיקה, שאיננה מדברת במפורש "על" משהו, בלתי ייצוגית או בלתי אובייקטיבית. במוזיקה אבסולוטית אין מילים ואין הפניות לסיפורים או לדימויים או לכל רעיון חוץ-מוזיקלי אחר מכל סוג שהוא. היא מוכרת בהקשרים קלאסיים כמוזיקה מופשטת, בניגוד למוזיקה תוכניתית. ראיית מוזיקה אבסולוטית כמוזיקה "בזכות עצמה" לקוחה מן האובייקטיביות האסתטית של קאנט מתוך "ביקורת השיפוט האסתטי" (אשבי, 2004, עמ' 7). קרל דלהאוז מתאר מוזיקה אבסולוטית כמוזיקה ללא "רעיון, תכלית ומטרה". במאה ה-19 כתבו מבקרי מוזיקה, כמו אדוארד האנסליק, שמוזיקה אבסולוטית הייתה צורת אמנות טהורה יותר, מבחינה אסתטית, (ומשום כך, רצויה יותר) ממוזיקה תוכניתית. יצירות תוכניתיות כמו אופרה, שירים ופואמות סימפוניות זכו ליחס מזלזל ומבטל מצד מבקרים כאלה, שהעדיפו צורות אבסולוטיות יותר כמו סימפוניות (אם כי סימפוניות מפורסמות, כמו הסימפוניה הפסטורלית של בטהובן והסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, הן תוכניתיות בעליל). "למוזיקה אין שום נושא מעבר לצירופי הצלילים שאנו שומעים, כי המוזיקה לא זו בלבד שהיא מדברת באמצעות צלילים, היא מדברת בצליל ואך ורק בצליל." / אדוארד האנסליק גם מוזיקאים מאוחרים יותר דגלו בגישה זו: "מוזיקה היא לא שפה; מטרתה של המוזיקה אינה להביע תוכני משמעות כלשהם באמצעות צליליה. מוזיקה קיימת בזכות עצמה, היא אינה מייצגת משהו שהוא מעבר לה." / יאניס קסנאקיס מוזיקולוגים רבים בימינו, שהנודעת בהם היא סוזאן מקלארי, ביקרו את מושג "המוזיקה האבסולוטית" בטענה, שכל מוזיקה, אם תוכניתית במפורש ואם לאו, מכילה תכנים משתמעים, שמשקפים את הטעמים, הפוליטיקה, הפילוסופיות של האסתטיקה והעמדות החברתיות של המלחין ואת הסיטואציה ההיסטורית שלו. מלומדים אלה טוענים, שרק לעיתים רחוקות מוצאים מוזיקה קלאסית ש"איננה עוסקת בשום דבר". המוזיקה משקפת טעמים אסתטיים, המושפעים מצדם מתרבות, פוליטיקה ופילוסופיה. מלחינים שבויים לא פעם ברשת של מסורת והשפעה, שבתוכה הם שואפים למקם את עצמם במודע ביחס למלחינים וסגנונות אחרים. מקלארי גורסת, שאפילו לצורה מוזיקלית יש משמעות. לדוגמה, בספרה משנת 1991, "סיומים נשיים", היא טוענת, שבצורת הסונאטה (שבה נושא אחד "מנצח" את האחר) צפון תוכן פוליטי, המשקף את הפוליטיקה המגדרית של המאה ה-17 והמאה ה-18. Ashby, Arved, ed. (2004). "Introduction", The Pleasure of Modernist Music. ISBN 1-58046-143-3. פילוסופיה של המוזיקה "Musik ist keine Sprache, es ist nicht ihre Aufgabe, mit ihren Tönen irgendwelche Bedeutungsinhalte auszudrücken. Musik steht für sich, sie weist nicht über sich hinaus." / Iannis Xenakis, aus "Balint Andras Varga, Conversations with Iannis Xenakis 1980 – 1989, 1. Teil (1980)".
רמ"י

האם התכוונתם ל... רבי מרדכי יוסף ליינר – מחבר ספר "מי השילוח", מייסד חסידות איזביצא ראדזין רבי מרדכי יפה - בעל "הלבוש" רשות מקרקעי ישראל – הגוף המנהל את קרקעות המדינה בישראל
מוסא סנוגו

מוסא סנוגו (בצרפתית: Moussa Sanogo, נולד ב-16 ביולי 1983 באביג'אן) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת החלוץ. סנוגו התחיל את דרכו במחלקת הנוער של אביג'אן הנחשבת לאחת מאקדמיות הכדורגל המובילות בחוף השנהב. בשנת 2002 הוא עבר לליגה הבלגית ושם שיחק בעונת 2002/03 במועדון הספורט בוורן, מועדון כדורגל הידוע במספר הרב של שחקנים ילידי חוף השנהב המשחקים בו. משם הוא עבר בעונת 2005 לקבוצת פ.צ. בריסל, גם היא מבלגיה, בה שיחק עונה וחצי בעונות 2005/06 ו-2006/07. בינואר 2007, במהלך עונת 2006/07 חתם סנוגו בקבוצת מכבי נתניה אך אכזב מבחינה מקצועית ולכן שוחרר בסוף אותה העונה. לאחר מכן חזר לשחק בפ.צ. בריסל, ושיחק שנתיים בקבוצת מונס, גם היא בבלגיה. בשנת 2012 עבר לשחק בווייטנאם. מוסא סנוגו, באתר Transfermarkt מוסא סנוגו, באתר Soccerway מוסא סנוגו, באתר FootballDatabase.eu
אארומקסיקו

אָאֵרוֹמֶקְסִיקוֹ (בספרדית: AeroMéxico, נהגה בספרדית: אָאֵרוֹמֵחִיקוֹ) היא חברת התעופה הלאומית של מקסיקו והגדולה ביותר במדינה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות במקסיקו וכן טיסות בינלאומיות ליעדים באירופה, אסיה, דרום אמריקה, מרכז אמריקה וצפון אמריקה. החברה נוסדה בספטמבר 1934 על ידי אנטוניו דיאס לומברדו. טיסתה הראשונה התבצעה בקו אקפולקו–מקסיקו סיטי. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה החברה לצמוח במהירות: נקנו כמה חברות מקסיקניות קטנות, נקנו מטוסי דאגלס DC-3 ו-DC-4 ונפתחו קווים לארצות הברית ואירופה. בהמשך הוחלפו מטוסי ה-DC-4 במטוסי DC-6 ומטוסי "בריסטול בריטניה". בשנת 1959 הפכה החברה לחברת התעופה הלאומית של מקסיקו. בשנת 1961 קנתה החברה את מטוסי הסילון הראשונים שלה מדגם DC-8. בתחילת שנות ה-70 החליטה ממשלת מקסיקו לאחד את פעילות כל חברות התעופה שביצעו טיסות מקומיות ולשייך אותן לאארומקסיקו. בשנת 1974 קיבלה החברה לראשונה את מטוסי הדאגלס DC-10-30, מטוסיה רחבי הגוף הראשונים. באותה שנה קיבלה החברה גם מטוסי דאגלס DC-9-30 ראשונים שהיוו את הבסיס לטיסות המקומיות והאזוריות. ב-31 באוגוסט 1986 התרסק מטוס דאגלאס DC-9-30 כשהתקרב לנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. כל האנשים שהיו על המטוס נהרגו. זוהי הייתה התאונה הקשה היחידה בתולדות החברה. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 קיבלה החברה את מטוסי הבואינג הראשונים שלה מדגם בואינג 767 שהחל להחליף בהדרגה את מטוסי ה-DC-10. בשנת 2000 יסדה החברה יחד עם דלתא איירליינס, אייר פראנס וקוריאן אייר את ברית חברות התעופה סקאיי טים. צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2020: אארומקסיקו קונקט - חברה לטיסות מקומיות. ברשות החברה מעל 40 מטוסים מתוצרת אמבראר וסאאב, והיא טסה ל-47 יעדים. אארומקספרס - חברה למשלוח מטענים במטוסי אארומקסיקו. אארומקסיקו טראוול - חברת לטיסות שכר שבסיסה בקנקון. ברשות החברה שלושה מטוסים מתוצרת מקדונל דאגלאס. מדיה וקבצים בנושא אארומקסיקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אארומקסיקו (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אארומקסיקו (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של אארומקסיקו (בשפות מרובות) אארומקסיקו, ברשת החברתית פייסבוק אארומקסיקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אארומקסיקו, ברשת החברתית אינסטגרם אארומקסיקו, ברשת החברתית LinkedIn אארומקסיקו, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא אארומקסיקו באתר Airliners.net פרטי צי המטוסים של אארומקסיקו, באתר airfleets.net (באנגלית)
GBU-8

GBU-8 היא פצצת דאייה בעלת מערכת הנחיה אלקטרו-אופטית שמורכבת מפצצת השימוש הכללי סימן 84 וערכת הנחיה מתוצרת רוקוול שהופכת את "פצצת הברזל" לנשק מונחה "שגר ושכח". המערכת מכונה גם HOBOS - Homing Bomb System. היא הייתה בשירות חיל האוויר האמריקני, וכן בשירות חיל האוויר הישראלי, שם כונתה "אגרוף אפור". ערכת הנחיה דומה פותחה גם לפצצת הסימן 118 והפכה אותה לפצצה מונחית שכינויה GBU-9. ערכת ההנחיה מורכבת מראש ביות שכולל מצלמת טלוויזיה אשר מורכבת על חרטום הפצצה, משטחי יצוב לאורך גוף הפצצה וארבעה כנפוני זנב המסודרים בצורת "X" שנועדו לניהוג הפצצה. פותחו שני סוגים של ערכות הנחיה אותן ניתן להרכיב לחלופין על פצצת הסימן 84: KMU-353 בעלת ראש ביות המתביית על המטרה על-פי ניגודיות התמונה המתקבלת ממצלמת טלוויזיה שחור-לבן, ו-KMU-359 בעלת ראש ביות המתביית על המטרה על-פי הדמיית תת-אדום ונועד לתקיפה בלילה. ערכת הנחיה דומה ל-KMU-353 שכונתה KMU-390 פותחה לפצצת הסימן 118 והפכה אותה לפצצה מונחית שכינויה GBU-9. לפני הטלת הפצצה, מתמרן הטייס את המטוס על מנת שהמטרה תיראה בצג הטלוויזיה אשר בתא הטייס ונועל את מערכת ההנחיה של הפצצה עליה. לאחר הטלת הפצצה יכול הטייס להסתובב על-מנת לחמוק מנשק נ"מ שמגן על אזור המטרה, בעוד הפצצה הנעולה על המטרה עושה את דרכה לעברה עד לפגיעה בה. במלחמת וייטנאם נאלצו טייסי חיל האוויר האמריקני להתמודד עם הגנת נ"מ כבדה בסביבת אתרים חשובים בווייטנאם אשר הקשתה עליהם לפגוע בהם באמצעות פצצות שימוש כללי שחייבו ביצוע יעפי הפצצה בקרבה רבה למטרה. על רקע זאת העניק חיל האוויר האמריקני ב-1967 חוזה לחברת רוקוול לפיתוח ערכת הנחיה אלקטרו-אופטית לפצצות הסימן 84 שלו, על-מנת שישמש להפצצת מטרות איכות במרחק רב מהן, תוך מזעור החשיפה של מטוסיו למערכי ההגנה של האויב. המערכת נבדקה בידי יחידות מטוסי F-4 פנטום בלחימה בווייטנאם ב-1969. יותר מ-4,000 ערכות הנחיה יוצרו. חיל האוויר האמריקני הטיל כ-700 פצצות GBU-8 במהלך מלחמת וייטנאם. בשנת 1976 נכנסה הפצצה לשירות בחיל האוויר הישראלי, וקיבלה שם את הכינוי "אגרוף אפור". במלחמת לבנון הראשונה הושמדו באמצעותה שתי מטרות. בשנת 1991 הוצאה הפצצה משירות בחיל האוויר הישראלי. אורך: 3.63 מטר (11 רגל 11 אינץ') קוטר: 46 ס"מ (18 אינץ') מוטת כנפונים: 1.12 מטר (3 רגל 8 אינץ') משקל: 1027 ק"ג (2264 ליברות) ראש קרב: פצצת סימן 84 אורך: 3.66 מטר (12 רגל) קוטר: 63.5 ס"מ (25 אינץ') מוטת כנפונים: 1.35 מטר (4 רגל 5 אינץ') ראש קרב: פצצת סימן 118 מדיה וקבצים בנושא GBU-8 בוויקישיתוף Rockwell HOBOS, באתר Designation-Systems.net
Thefakesoundofprogress

"Thefakesoundofprogress" הוא אלבום הבכורה של להקת לוסטפרופטס. כאלבום בכורה, האלבום הפתיע בכך שמכר יותר מ-6,000 עותקים וגם יותר מ-3,000 אלבומי דמו. האלבום הוא תחילת דרכה של לוסטפרופטס כלהקה. לוסטפרופטס הוציאו מאלבום זה שני סינגלים (ראו למטה), בגלל שכבר החלו לעבוד על אלבומם השני. אלבום זה היווה ציון דרך בדרכה של לוסטפרופטס, ופתח עבור הלהקה דלתות חדשות. האלבום Thefakesoundofprogress באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוטפריד ריינהולד טרוויראנוס

גוטפריד ריינהולד טרוויראנוס (בגרמנית: Gottfried Reinhold Treviranus; ‏4 בפברואר 1776 - 16 בפברואר 1837) היה רופא וחוקר טבע גרמני. הוא נולד בברמן ולאחר לימודים באוניברסיטת גטינגן היה מלמד באוניברסיטה המקומית. טרוויראנוס היה מתומכי תורת ההורשה של תכונות נרכשות, אותה פיתח במקביל גם ז'אן-בטיסט דה לאמארק. ב-1802 הציג את התאוריה שלו בכרך הראשון של הספר "Biologie; oder die Philosophie der lebenden Natur". כותרת הספר הייתה אחד השימושים הראשונים במונח ביולוגיה לתיאור תחום המחקר העוסק ביצורים חיים. מדיה וקבצים בנושא גוטפריד ריינהולד טרוויראנוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל

יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל (באנגלית: Chip 'n Dale Rescue Rangers) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בת 65 פרקים שהופקה על ידי חברת וולט דיסני לטלוויזיה בין השנים 1989–1990. הסדרה שודרה ב"זמן דיסני" בעשור הראשון של המאה ה-21. בסדרה כיכבו צמד דמויות הסנאים הוותיקות של דיסני צ'יפ ודייל, ביחד עם שלוש דמויות חדשות, בתור בלשים. בשנת 2019 הופיעו דמויות הסדרה בתפקיד אורח בסדרה "סיפורים של ברווזים". הסדרה עצמה הגיעה בקלטות וידאו בתחילת שנות התשעים בשפת המקור וללא תרגום. בשנת 2022 עלה בדיסני+ סרט המבוסס על הסדרה בשם "צ'יפ ודייל: יחידת הצלה". צ'יפ ודייל הם שני סנאים בלשים ביחדית הצלה יחד עם חבריהם גאדג'ט, מונטרי ג'ק וזיפר. בכל פרק חבורת הבלשים מתמודדת מול פשעים ותעלומות שהמשטרה לא יכולה לפתור, ותומכים בלקוחותיהם החיות. ליחידה יש שני אויבים עיקריים: החתול המאפינור פאט-קאט והמדען המטורף נורטון נימנול. "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל", באתר Metacritic (באנגלית) "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
דב ניר

דב ניר (17 במאי 1922 - 10 בנובמבר 2011) היה גאוגרף וחוקר ארץ ישראל, חתן פרס ישראל ה'תשנ"ה בגאוגרפיה. נולד בסלובקיה. בשנת 1939, מעט לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, עלה לארץ לבדו במסגרת עליית הנוער והתגורר בכפר הנוער בן שמן. בשנת 1950 החל את לימודיו במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית שהוקמה שנה קודם לכן. בשנת 1960 קיבל תואר דוקטור. לאחר שסיים את לימודיו במחלקה שימש בה כמרצה, ובשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר. מאוחר יותר קיבל תואר פרופסור והועמד בראש המחלקה לגאוגרפיה. בנוסף עמד גם בראש האגודה הגאוגרפית הישראלית בשנים 1977–1979. מחקריו עסקו תחילה בעיקר בגאומורפולוגיה של ארץ ישראל, תחום אותו קידם רבות, ומאוחר יותר החל לעסוק גם בגאוגרפיה רגיונלית עם פרסום מחקריו על אזור עמק בית שאן. על תרומתו זו הוענק לו בשנת 1995 פרס ישראל לחקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל. היה נשוי לרות (מדרשי) ולהם שלושה ילדים. להנצחתו של פרופ' ניר מוענק מדי שנה "פרס דב ניר" - מלגה לעבודת גמר מצטיינת לתואר שני במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית. רשימת המאמרים של דב ניר באתר רמב"י הספרים של דב ניר, באתר "סימניה" ריאיון עם דב ניר על תולדות המחלקה לגאוגרפיה, סרטון באתר יוטיוב לפועלו המדעי של פרופ' דב ניר / שלום רייכמן אורי דרומי, גיאוגרף של פעם, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2011 דב ניר (1922-2011), דף שער בספרייה הלאומית הוענקו תוארים אקדמאים על-ידי אוניברסיטת ירושלים, תואר דוקטור לפילוסופיה, חרות, 3 ביולי 1960 מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971 פרס דב ניר - מידע באתר המחלקה לגאוגרפיה, האוניברסיטה העברית