סקרלט פימפרנל

סקרלט פימפרנל הוא שמו של הרומן הראשון בסדרת הרומנים ההיסטוריים מאת הברונית אמה אורצי שגיבורו מתכנה "סקרלט פימפרנל", שמו הלועזי של הפרח מרגנית השדה. הרקע ההיסטורי לרומן הוא שלטון הטרור שבא בעקבות המהפכה הצרפתית: סקרלט פימפרנל מציל אצילים צרפתים מהגיליוטינה לאחר שנידונו למוות על ידי רובספייר. הרומן "סקרלט פימפרנל" פורסם לראשונה בשנת 1905. הרומן נכתב לאחר שמחזה שכתבה אורצי באותו שם בשנת 1903 נהנה מבקורות חיוביות בלונדון, שם הוצג זמן רב לאחר העלאתו הראשונה על הבמה בנוטינגהאם. סקרלט פימפרנל הוא כינויו של נתין אנגלי בזמן שלטון הטרור בצרפת שאחרי המהפכה הצרפתית, אשר יחד עם חבורת ג'נטלמנים אחרים, מציל אצילים לפני שהם מוצאים להורג בידי הממשלה הדיקטטורית. הגיבור נודע בסמלו – הפרח הפשוט מרגנית השדה. הוא מצליח בתוכניתו בעזרת שימוש מחוכם בתחפושות ובחשאיות המוחלטת של פעילות הקבוצה. זהותו של הגיבור אינה ידועה לציבור, למעט חבריו לקבוצה. מרגריט בלקני, אשתו הצרפתייה של ידוען אנגלי, סר פרסי בלקני, מתבקשת על ידי שליח צרפתי לעזור לזהות ולאתר את סקרלט פימפרנל. אם תסרב, חיי אחיה יהיו בסכנה. מרגריט מסייעת לשליח ומגלה לבסוף כי סקרלט פימפרנל הוא אדם היקר לליבה. היא מפליגה לצרפת כדי לעצור את השליח עם המידע. בספר ישנם אזכורים אנטישמיים רבים, כפי המקובל בתקופה בה נתחבר, המתבטאים בהצגת היהודים כקבצנים ומלוכלכים. לקראת סוף הספר סקרלט פימפרנל אף מתחזה ליהודי תאב בצע סטריאוטיפי. המחזה המקורי של אורצי, "סקרלט פימפרנל", הופק ועובד לבמה בידי ג'וליה נילסן ופרד טרי. הוא עלה לראשונה על הבמה ב-15.10.1903 בתיאטרון המלכותי של נוטינגהאם, אך לא זכה להצלחה מרובה. פרד טרי שכתב את המערכה האחרונה והעביר את המחזה לווסט אנד בלונדון, שם הוא עלה לבמת התיאטרון החדש ב-5.1.1905. המחזה קבל ביקורות נלהבות מצד הקהל, אך המבקרים טענו כי הוא מיושן. למרות הבקורות השליליות, המחזה התפרסם ונעשה פופולרי. המחזה הוצג יותר מ-4000 פעמים על במות אנגליה ונחשב לאחד המחזות הפופולריים ביותר בממלכה. הרומן סקרלט פימפרנל ראה אור שנתיים לאחר העלאת המחזה לראשונה, והיה הצלחה מיידית באנגליה ומחוצה לה. ההצלחה הזאת עודדה את אורצי לכתוב מספר ספרי המשך לסקרלט פימפרנל במהלך 35 השנים הבאות. לספר נעשו גם מספר עיבודים לקולנוע, לטלוויזיה וכמחזמר. ב-1934 הופק הסרט "סקרלט פימפרנל" עם לסלי הווארד בתפקיד הראשי. הווארד גם ביים ושיחק בסרט פימפרנל סמית שהופק ב-1941 בהשראת סקרלט פימפרנל אך בתקופת ערב מלחמת העולם השנייה. 1905 - סקרלט פימפרנל (בשנת 1903 התפרסם לראשונה המחזה בעל אותו השם) 1906 - I Will Repay 1908 - The Elusive Pimpernel 1903 - Eldorado 1917 - Lord Tony's Wife 1922 - The Triumph of the Scarlet Pimpernel 1927 - Sir Percy Hits Back 1932 - A Child of the Revolution 1933 - The Way of the Scarlet Pimpernel 1936 - Sir Percy Leads the Band 1940 - Mam'zelle Guillotine 1919 - The League of the Scarlet Pimpernel 1929 - Adventures of the Scarlet Pimpernel 1913 - The Laughing Cavalier. מספר על אחד מאבותיו של סקרלט פימפרנל 1920 - The First Sir Percy. מספר על אחד מאבותיו של סקרלט פימפרנל 1924 - Pimpernel and Rosemary. מספר על אחד מצאצאיו של סקרלט פימפרנל סקרלט פימפרנל, תרגם יצחק לבנון, הוצאת מודן והוצאת לוין אפשטיין תל אביב, 96 עמודים, 1975 סקרלט פימפרנל, תרגמה רותי שמעוני, אייר ריצ'רד קנדי, הוצאת זמורה ביתן תל אביב, 249 עמודים, 1984 הרפתקאותיו של סקרלט פימפרנל, תרגמה חוה ארליך, הוצאת זמורה ביתן תל אביב, 227 עמודים, 1988. תרגום של אסופת הסיפורים הקצרים שראתה אור בשנת 1929. עלילת הספר הראשון וספרים נוספים שכתבה אורצי שימשו בסיס לעיבודים קולנועיים רבים, אחד המפורסמים שבהם הוא הסרט סקרלט פימפרנל בבימויו של הרולד יאנג משנת 1934. לשחזור התקופה, השתמש הרולד יאנג בשחקנים שתאמו לתיאורי הדמויות בספר. עיקר השחזור בסרט עוסק בליהוק השחקנים. את הסרט יצרו שלושה במאי קולנוע שונים בגלל בעיות תקציב והפקה. הראשון, רולנד בראון, ניסה לפרש באופן חופשי את עלילת הספר. השני, ג'פרי ריצ'רדס, ניסה לעקוב ולשחזר תהליכים היסטוריים באופן מדויק. השלישי, הרולד יאנג, השתמש בעבודותיהם של קודמיו וערך את הסרט באדיקות בצמוד לעלילה המקורית. בסרט שחזורים היסטוריים רבים, משחק איכותי (לסלי הווארד) וליהוק ברמה גבוהה. הבמאי, ג'פרי ריצ'רדס, הכניס את עיקר השחזורים ההיסטוריים לסרט. תפאורת הסרט דלה, רובה מורכבת מחדרים קבועים ומחלל קבוע. עיקר השחזורים נעשה בתלבושות האצילים ובתסרוקותיהם. שני הבמאים הראשונים לא צוינו בשמותיהם, וקרדיט ניתן רק לבמאי השלישי, הרולד יאנג.[דרוש מקור] 1917 – סקרלט פימפרנל. סרט אילם. במאי: ריצ'רד סטנטון 1917 – הקבלייר הצוחק. סרט אילם. בימוי: א"וו ברמבל, אליוט סטאנרד 1919 – פימפרנל החמקמק. סרט אילם. במאי: מוריס אלווי 1934 – סקרלט פימפרנל. במאי: הרולד יאנג. 1937 – סקרלט פימפרנל חוזר. במאי: הנס שוורץ 1941 – פימפרנל סמית. במאי: לסלי הווארד. 1950 – פימפרנל החמקמק. בימוי: מייקל פוואל, אמריק פרסבורגר. בארצות הברית הסרט הופץ בשם "פימפרנל הלוחם". 1966 – אל תאבד את הראש. במאי: ג'רלד תומאס. מוכר גם בשם "המשך כך, פימפרנל". 1955 - סקרלט פימפרנל. בהפקת ITC. 1969 - פימפרנל החמקמק. בהפקת ה-BBC. 1982 - סקרלט פימפרנל. במאי: קלייב דונר. בין המשתתפים: ג'יין סימור, איאן מקלן. 1999 - סקרלט פימפרנל. בין המשתתפים: ריצ'רד אי. גרנט, אליזבת' מק'גוברן, ומרטין שאו. 1997 - עיבוד הפקה מחודשים של "סקרלט פימפרנל" כמחזמר על במות ברודוויי. 2008 - עיבוד לבמה על ידי קבוצת התיאטרון הנשית מיפן Takarazuka Revue באוסאקה. ראול ולנברג (1912–נעלם ב-1945), חסיד אומות העולם, הושפע ישירות מהסרט "פימפרנל סמית" בניסיונו להציל את יהודי הונגריה. יו או'פלהרטי (1898–1963), כומר אירי קתולי, זכה לכינוי "סקרלט פימפרנל של הוותיקן". במהלך מלחמת העולם השנייה הצליח להציל אלפי חיילים של בעלות הברית ואזרחים יהודים. גוסטב הרלד אדלסטם (1913–1989), דיפלומט שוודי שזכה לכינוי "פימפרנל השחור" בזכות סיועו לסוכני מנהלת המבצעים המיוחדים בזמן מלחמת העולם השנייה. בשנות השבעים של המאה העשרים הוא סייע לאזרחים ודיפלומטים רבים להימלט מאימת משטרו של פינושה. נלסון מנדלה (1918–2013) זכה לכינוי "פימפרנל השחור" בזכות מאבקו לשחרור דרום אפריקה ממשטר האפרטהייד. מרגנית השדה מדיה וקבצים בנושא סקרלט פימפרנל בוויקישיתוף סקרלט פימפרנל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kabatchnik, Amnon, Blood on the Stage: Milestone Plays of Crime, Mystery, and Detection: an Annotated Repertoire, 1900–1925, Scarecrow Press, 2008, p. 28. Dugan, Sally, "Introduction", Baroness Orczy's The Scarlet Pimpernel: A Publishing History, Ashgate Publishing, 2012. האתר הרשמי של המחזמר. האתר הרשמי של קבוצת התיאטרון. T. Schult, A Hero's Many Faces: Raoul Wallenberg in Contemporary Monuments, Springer, 2009, p. 55. Sally Dugan, Baroness Orczy's The Scarlet Pimpernel: A Publishing History, Routledge, 2016, p. 196. Gallagher, J.P., The Scarlet and the Black: The True Story of Monsignor Hugh O'Flaherty, Hero of the Vatican Underground. San Francisco: Ignatius Press, 2009. "פימפרנל השחור", מגזין טיים, אוגוסט 1962. "נלסון מנדלה נפטר בגיל 95", ניו יורק טיימס, 5.12.2016.