laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'אנג צ'יאן

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא ג'אנג. גָ'אנְג צ'יאן (בכתב סיני מסורתי: 張騫; בסינית מפושטת: 张骞; פין-יין: Zhāng Qiān;‏ 195 לפנה"ס – 114 לפנה"ס) היה שליח הקיסרות הסינית מחוץ לסין במאה השנייה לפנה"ס, והדיפלומט הראשון שהביא לקיסר מידע אמין על מרכז אסיה, בתקופת הקיסר וו משושלת האן. בעקבות מסעותיו תרם לביסוס "דרך המשי". ג'אנג נולד בעיר חַאנְג'וֹנְג (אנ') של ימינו, בפרובינציית שאאנשי. מעט מאוד ידוע על קורות חייו, ועיקר התיאור במקורות נע סביב התרומה שלו בעת השירות אצל הקיסר ווּ (Wu). בשנת 138 לפנה"ס, בתקופת שושלת האן, נשלח ג'אנג על ידי הקיסר וו, לכרות בריתות עם אנשי עם היוּאֶה-גִ'י (אנ'), כנגד אויביה העיקריים של סין, עם הנוודים שיונגנו, שהיוו בתקופה זו את עיקר הכוח הצבאי במזרח אסיה ושלטו ממנצ'וריה ועד לאזורים המערביים. ג'אנג יצא לשליחות מצ'אנג-אן, עם משלחת של כ-100 חיילים, אל עבר העם היואה-ג'י. המסע היה קשה ובדרך נלקחו ג'אנג וחייליו בשבי השיונגנו. לאחר עשר שנים בשבי, שבמהלכן התחתן והפך לאב, הצליח ג'אנג להימלט משומריו, והמשיך בדרכו לחפש אחר מדינת יואה-ג'י. בדרכו הגיע אל המדינה דַה-יוּאָן (אנ'). שליטהּ של מדינה זו שמע על עוצמתה של שושלת האן ושאף לפתח עימה יחסי ידידות, לכן שמח לארח את ג'אנג ושלח אליו מדריכים ומתורגמנים שליוו אותו אל מדינת קַאנְג-ג'וּ (Kangju) הסמוכה ליואה-ג'י. לבסוף הגיע ג'אנג ליואה-גי והתקבל בברכה, אך כאשר החל לדבר על מטרת ביקורו, סירב השליט להצטרף אל שושלת האן במתקפה כנגד השיונגנו. הוא טען שהמרחק בין סין ויואה-ג'י גדול מדי, ולכן לא ניתן יהיה לסייע ישירות ומיידית זו לזו בעת מתקפה. מלבד זאת, לטענת השליט, מדינתו הצליחה להתפרש לרוחב האזור, ותושביה נהנו מרווחה כלכלית והיו מאושרים דיים. ג'אנג נשאר במדינת יואה-ג'י למעלה משנה, אך כשל בכריתת הברית שלשמה נשלח, ולבסוף החליט לשוב לסין. בדרכו חזרה נלקח שוב בשבי על ידי השיונגנו. כעבור למעלה משנה, ברח במהלך מריבות פנימיות של השיונגנו. כך, לאחר 13 שנה מחוץ לארצו, חזר ג'אנג לצ'אנג-אן, בלוויית חייל אחד בלבד מתוך המשלחת עימה יצא לדרך. לאחר שובו, שיבח אותו הקיסר ווּ על פיקחותו ועל עוז-רוחו. הוא התרשם מסיפוריו ובמיוחד מסיפורו אודות זן מיוחד של סוסים, אשר גודלו בשדות המרעה העשירים באזור אוזבקיסטן. סוסים חזקים אלו נראו לקיסר כפתרון טוב כנגד הטקטיקות האכזריות של חיל הפרשים של השיונגנו. כמו כן, הכרת המדינות הרבות באזורים המערביים גרמה לקיסר להכיר בחשיבות שביצירת קשרי כלכלה ומסחר עימן. ג'אנג נפטר בשנת 114 לפנה"ס. מסעו, על אף שנכשל, היווה את הבסיס לדרך המשי, וג'אנג מכונה לעיתים "אבי דרך המשי". מדיה וקבצים בנושא ג'אנג צ'יאן בוויקישיתוף ג'אנג צ'יאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יושקה פישר

יוזף (יושקה) מרטין פישר (בגרמנית: Joseph Martin (Joschka) Fischer, ‏האזנה‏Ⓘ‏; נולד ב-12 באפריל 1948) הוא פוליטיקאי גרמני, שכיהן כשר החוץ של גרמניה וכסגן הקנצלר בין השנים 1998–2005. פישר נולד בעיר גראברון בגרמניה. משפחתו גרה כמה עשורים בהונגריה אך עזבה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר ברית המועצות כבשה אותה מידי הנאצים. פישר עזב את הלימודים ב-1965 ועבד כשנה כצלם. ב-1967 היה פעיל בהתאגדות סטודנטים גרמנית ומצא עבודה בחברת המכוניות "אופל". הוא פוטר מעבודה זו לאחר כמה הפגנות שנערכו על-ידו, ביניהן אחת שנערכה ב־1973 ובמהלכה הכה שוטר. בשנים 1976 עד 1981 עבד כנהג מונית ואחר-כך עבד בספריית קרל מרקס בעיר פרנקפורט. לפישר יש תואר כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. גרוש ארבע פעמים, הוא נישא בחמישית ב-2005. בשנים 1983 עד 1985 היה חבר הפרלמנט הגרמני מטעם מפלגת הירוקים הגרמנית ואף מונה לתפקיד השר לאיכות הסביבה במדינת הסה. הוא מונה שוב לתפקיד בשנת 1991 וכיהן בו עד 1994, אז שוב נבחר לתפקיד חבר פרלמנט. בשנת 1998 הוביל את מפלגת הירוקים בבחירות ומונה על ידי קנצלר גרמניה גרהרד שרדר לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ושר החוץ של גרמניה. זהו התפקיד הבכיר ביותר אליו הגיע פוליטיקאי ממפלגת הירוקים בגרמניה. אף ברוב מדינות העולם האחרות לא הגיעו פוליטיקאים ירוקים לתפקידים כה בכירים. בבחירות שנערכו ב-2002 הוביל את מפלגתו לניצחון סוחף; שרדר נדרש לקולות הירוקים על-מנת להקים קואליציה. בבחירות שנערכו בספטמבר 2005 צמצמה מפלגת הירוקים את כוחה והפכה למפלגה הקטנה ביותר בפרלמנט הגרמני ופישר פרש מפעילות פוליטית. ב-27 ביוני 2006 הודיע פישר על פרישתו הסופית מהמפלגה ומהחיים הפוליטיים ועל כוונתו להפוך, החל מסתיו 2006, לפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון. פול ברמן, כוח והאידיאליסטים: מנהיגי מרד הסטודנטים בשלטון, ירושלים, הוצאת שלם, 2008 Paul Hockenos, Joschka Fischer and the Making of the Berlin Republic : An Alternative History of Postwar Germany, Oxford University Press, 2007 ISBN 978-0195181838 מדיה וקבצים בנושא יושקה פישר בוויקישיתוף יושקה פישר, הזמן לחשוב בגדול, באתר הארץ, 27 ביולי 2006 - על משבר ישראל-לבנון 2006 הדר חורש, היזהרו מתחנות כוח גרעיניות, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2007 יושקה פישר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יושקה פישר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יושקה פישר, באתר AllMovie (באנגלית) יושקה פישר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יושקה פישר, באתר Discogs (באנגלית)
יאן קלצ'ינסקי (הצעיר)

יאן קלצ'ינסקי (בפולנית: Jan Kleczyński;‏ (24 ביוני 1875 – ספטמבר 1939, ורשה) היה עיתונאי ושחמטאי פולני. קלצ'ינסקי היה בנו של יאן קלצ'ינסקי, פסנתרן מפורסם, מלחין, עיתונאי ואחד מטובי השחמטאים בפולין במאה ה-19. קלצ'ינסקי הצעיר שיחק באליפויות ורשה לשחמט בשנים 1896 ו-1897. הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות 1901 (ניצח: אלכסנדר פלמברג), הגיע למקום הרביעי בתחרות 1907, למקום השני בתחרות 1908 (ניצח: פיודור דוס-חוטימירסקי ), חלק מקום 5-6 בתחרות 1910 והגיע למקום השישי בתחרות 1911. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הגיע קלצ'ינסקי למקום השלישי בתחרות 1916/17, ולמקום השישי בתחרות ורשה בשנת 1917. בשתי התחרויות ניצח עקיבא רובינשטיין. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הגיע קלצ'ינסקי למקום השביעי בתחרות 1919/20 (ניצח: זדז'יסלב בלסיצ'מן), הגיע למקום השני לאחר סטניסלב קון בתחרות 1925, חלק מקום שמיני בתחרות 1926 (ניצחו: סטניסלב קון וליאון קרמר) וחלק מקום 6-8 בתחרות ורשה 1928 (ניצח: משה בלאס). קלצ'ינסקי ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז. [1] השתתף פעמיים באליפות פולין: בשנת 1926 הגיע למקום ה-13 (אליפות פולין הראשונה, ניצח: דויד פז'פיורקה [2] וחלק מקום 14-15 בתחרות לודז' 1927, אך היה היחיד שניצח את מנצח התחרות (אליפות פולין השנייה, ניצח: עקיבא רובינשטיין). [3] קלצ'ינסקי כתב טור שחמטאי שבועי בעיתון Kurier Warszawski בין השנים 1897-1939, זאת לאחר שאביו כתב את הטור בין השנים בין השנים 1877-1895 . קלצ'ינסקי מת מהתקפת לב בעת שורשה הופצצה בספטמבר 1939. מדיה וקבצים בנושא יאן קלצ'ינסקי בוויקישיתוף יאן קלצ'ינסקי, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
פוליטיקה של בלארוס

בלארוס היא רפובליקה נשיאותית ונשיא בלארוס הוא ראש המדינה. הרשות המבצעת היא הממשלה; ובראשה עומד ראש הממשלה, הממונה על ידי הנשיא. הרשות המחוקקת מורכבת מפרלמנט בן שני בתים, "האספה הלאומית", אך לנשיא יש סמכות להוציא צווים, שאינם מוגבלים בזמן, והם בעלי תוקף של חוק. הצהרת העצמאות של בלארוס (מה-27 ביולי 1990) נבעה מתגובות להתרחשויות פוליטיות (פנימיות וחיצוניות), ובייחוד הושפעה מהכרזת העצמאות של אוקראינה, שגרמה למנהיגי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית להבין כי התמוטטות ברית המועצות קרבה. לאחר ייסוד הרפובליקה של בלארוס ב-25 באוגוסט 1991 הפך סטניסלב שושקביץ' למנהיג הראשון של המדינה (וכיהן בתפקיד זה עד 1994). בתקופת שלטונו קידם שושקביץ' את המעבר מן העבר הסובייטי וניסה גם לקדם יחסים עם המערב. יורשו, אלכסנדר לוקשנקו שינה מדיניות זו ומדיניותו היא פרו-רוסית באופן מובהק. לוקשנקו גם השיב חלק מן המשרדים והתפקידים שהיו קיימים בתקופה הסובייטית, כמו גם סמלים סובייטיים. סגנון מנהיגותו האוטוריטרי (ויש הטוענים: הדיקטטורי) משך תשומת לב למצבה של ארצו במישור הבינלאומי. בשל יחסים מתוחים עם מדינות המערב על רקע אופי השלטון במדינה, ועם רוסיה על רקע כלכלי, בלארוס מקיימת קשרים עם מדינות אמריקה הלטינית והמזרח התיכון, בתוכן איראן וישראל. חוקת המדינה אושרה בשנת 1994. בשנת 2004 בוטלה פסקה שמגבילה מספר תקופות בהם מועמד לנשיא המדינה יכול לכהן בתפקיד. בבלארוס פועלות מספר מפלגות, אך רמת השפעתם על הנעשה במדינה היא קטנה מאוד. בשנת 2007 הוקם ארגון רוס הלבנה שמטרתו לתמוך במדיניות של לוקאשנקו. האיחוד של רוסיה ובלארוס מדיה וקבצים בנושא פוליטיקה של בלארוס בוויקישיתוף
טויוטה פרמיו

טויוטה פרמיו (Toyota Premio) היא מכונית משפחתית קטנה שהוצגה בשנת 2001 על ידי טויוטה ונמכרת ביפן בלבד. היא חולקת רכיבים רבים עם טויוטה אליון שהוצגה במקביל. בשנת 2007 הוצג דור שני לדגם אך הוא עדיין נותר בעל קו שמרני בהשוואה לדגם אליון. מדיה וקבצים בנושא טויוטה פרמיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טויוטה פרמיו (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רציפות במידה אחידה

באנליזה מתמטית, רציפות במידה אחידה (בקיצור, רציפות במ"א) היא תכונה של משפחה של פונקציות רציפות במידה שווה בקטע (או באופן כללי יותר בין שני מרחבים מטריים). במשפחה שבה התכונה מתקיימת, אם y {\displaystyle y} קרוב ל- x {\displaystyle x} אז f ( y ) {\displaystyle f(y)} קרוב ל- f ( x ) {\displaystyle f(x)} לכל הפונקציות במשפחה בבת אחת. נגדיר באופן פורמלי: יהיו X {\displaystyle X} מרחב טופולוגי ו- ( Y , d Y ) {\displaystyle (Y,d_{Y})} מרחב מטרי. תהי F ⊆ C ( X , Y ) {\displaystyle F\subseteq C(X,Y)} (כלומר קבוצה של פונקציות רציפות מ- X {\displaystyle X} ל- Y {\displaystyle Y} ). נאמר ש- F {\displaystyle F} רציפה במידה אחידה ב- x 0 ∈ X {\displaystyle x_{0}\in X} אם לכל ε > 0 {\displaystyle \varepsilon >0} קיימת סביבה N {\displaystyle N} של x 0 {\displaystyle x_{0}} כך שלכל x ∈ N {\displaystyle x\in N} ולכל f ∈ F {\displaystyle f\in F} מתקיים d Y ( f ( x ) , f ( x 0 ) ) < ε {\displaystyle d_{Y}(f(x),f(x_{0}))<\varepsilon } . נאמר ש- F {\displaystyle F} רציפה במידה אחידה אם היא רציפה במידה אחידה בכל x 0 ∈ X {\displaystyle x_{0}\in X} . כאשר נתון ( X , d X ) {\displaystyle (X,d_{X})} מרחב מטרי קומפקטי אז רציפות במידה אחידה מזדהה עם רציפות במידה שווה במידה אחידה (Uniformly Equicontinuous), כלומר: אם ( X , d X ) {\displaystyle (X,d_{X})} מרחב מטרי קומפקטי אז F {\displaystyle F} רציפה במידה אחידה אם ורק אם לכל ε > 0 {\displaystyle \varepsilon >0} קיים δ = δ ( ε ) > 0 {\displaystyle \delta =\delta (\varepsilon )>0} כך שלכל x , y ∈ X {\displaystyle x,y\in X} ולכל f ∈ F {\displaystyle f\in F} , אם d X ( x , y ) < δ {\displaystyle d_{X}(x,y)<\delta } אז d Y ( f ( x ) , f ( y ) ) < ε {\displaystyle d_{Y}(f(x),f(y))<\varepsilon } . תוצאה חשובה הנוגעת לתכונת הרציפות במידה אחידה היא משפט ארצלה-אסקולי, הגורס כי בהינתן מרחב טופולוגי קומפקטי X {\displaystyle X} , קבוצה F ⊆ C ( X , R n ) {\displaystyle F\subseteq C(X,\mathbb {R} ^{n})} היא קומפקטית אם ורק אם היא סגורה, חסומה ורציפה במידה אחידה. התוצאה הבאה גם היא נוגעת בתכונת הרציפות במידה אחידה, וניתן להיעזר בה בהוכחת משפט ארצלה-אסקולי: יהיו X {\displaystyle X} מרחב טופולוגי קומפקטי, Y {\displaystyle Y} מרחב מטרי קומפקטי ו- F ⊆ C ( X , Y ) {\displaystyle F\subseteq C(X,Y)} . אז F {\displaystyle F} חסומה כליל אם ורק אם F {\displaystyle F} רציפה במידה אחידה. רציפות במידה אחידה, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול)

כדורגלן השנה ברוסיה (ברוסית: Футболист года в России) היה פרס שנתי שחולק על ידי השבועון הרוסי "כדורגל" (Футбол) לכדורגלן המצטיין במהלך העונה בליגת העל הרוסית. הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה שהונהגה על ידי העיתון וחולקה בשנים 1991–2018. מלבד תואר כדורגלן השנה, דורגו שלושת השחקנים הטובים ביותר בעמדות השונות. ב-2001 הפרס הוענק לראשונה לשוער רוסלן ניגמטולין מלוקומוטיב מוסקבה. ב-2005, דניאל קראבליו הברזילאי הפך לשחקן הזר הראשון שזוכה בפרס. בנוסף מוענק פרס כדורגלן השנה גם מטעם היומון "ספורט אקספרס" (Спорт-Экспресс). כדורגלן השנה בברית המועצות - כדורגלן השנה ברוסיה לשנת 2013, כתבה באתר המגזין "כדורגל" רוסית https://www.ftbl.ru/news/kvinsi-promes-luchshij-futbolist-2017-goda-po-versii-ezhenedelnika-futbol/ Артем Дзюба назван лучшим игроком 2018 года по опросу еженедельника «Футбол» ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנה יאקובסן

ארנה אמיל יאקובסן (בדנית: Arne Emil Jacobsen;‏ 11 בפברואר 1902 – 24 במרץ 1971) ארכיטקט ומעצב דני ממוצא יהודי. בנוסף על עבודתו כארכיטקט התפרסם יאקובסון כאחד מן המעצבים הבולטים של סגנון העיצוב הדני במחצית השנייה של המאה ה-20. בשנת 1924 החל יאקובסון את לימודיו באקדמיה הלאומית לאמנויות בקופנהגן. הוא סיים את לימודיו בשנת 1927. בשנת 1925 הוא הציג כיסא בתערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות בפריז. על עיצובו זכה במדליית כסף. בשנת 1929, לאחר תקופה של עבודה עם הארכיטקט פול הולסה (Paul Holsoe) הוא פותח משרד עצמאי בעיר הלראפ (Hellerup). פרסומו החל בעקבות "פרויקט בית העתיד" (1929), שיתוף פעולה בו עוצב בית מעוגל בסגנון מודרניסטי כשעל גגו מנחת מסוקים. ב-1943, בשל מוצאו היהודי, ברח לשוודיה במסגרת הצלת יהודי דנמרק מפני הנאצים. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 יצר יאקובסון שורה של עיצובי רהיטים שהדגימו קו עיצובי מקורי. "כיסא הנמלה" שעיצב יאקובסון בשנת 1952 יוצר בידי חברת פריץ הנסון על ידי חיבור של רגלי פלדה קלות לגוף העשוי מעץ לבוד מכופף וחתוך בקווים מעוגלים. צורת החיתוך, הדומה לצורתה של נמלה העניקו לכיסא את שמו. "כיסא מס' 7" (1955), שהפך להצלחה בינלאומית לאחר שנוצר ביותר מ-5 מיליון יחידות, המשיך את הקו העיצובי של כיסא הנמלה. אף "כיסא הביצה" וה"ברבור", שנוצרו בשנת 1958 שנבנו מכורסת עור על גבי רגל העשויה פלדה ועוצבו עבור בית מלון בקופנהגן, מציגים את הקו המעוגל והארגונומי המאפיין את עבודתו של יאקובסון בפרט ושל מעצבים דנים נוספים מן התקופה בכלל. Poulsen, Katrine Stenum, Larsen, Annika Skaarup, and Dahlkild, Nan, Arne Jacobsen: Designing Denmark, Yale University Press, 2024. מסת"ב 978-8775972906 מדיה וקבצים בנושא ארנה יאקובסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנה יאקובסן (באנגלית ובדנית) רוני דורי, קפסולת זמן, באתר כלכליסט, 8 בדצמבר 2010 דף המוקדש ליאקובסון באתר Danish-Furnitures (באנגלית) ארנה יאקובסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארנה יאקובסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Biography - Arne Jacobsen Design, Arne Jacobsen (באנגלית אמריקאית)
אלישר אוסמנוב

אלישר בורכנוביץ' אוסמנוב (ברוסית: Алише́р Бурха́нович Усма́нов; נולד ב-9 בספטמבר 1953) הוא אוליגרך רוסי ממוצא אוזבקי, מייסד USM Holdings. לפי המגזין בלומברג הוא מדורג במקום ה-94 בעולם מבחינת עושרו, כאשר הונו מוערך ב-21 מיליארד דולר אמריקאי. לפי פורבס מוערך הונו בכ-17.6 מיליארד דולר. לאחר שהואשם בעבירות פליליות ונשלח לכלא למספר שנים ב-1980, הצליח אוסמנוב לצבור את הונו בתעשיית הכרייה, עצים והשקעות. אוסמנוב הוא בעל המניות העיקרי בחברת מטאלואינווסט שהוקמה על מנת לטפל באינטרסים של גזפרום בתחום המתכות. אוסמנוב ריצה עונש מאסר של שש שנים בשנות ה-80, לאחר שהורשע בביצוע מספר פשעים על אדמת ברית המועצות. כמו כן, אוסמנוב הוא בעל מניות בעיתון קומרסאנט ובמועדון הכדורגל האנגלי ארסנל, לאחר שהלך בעקבותיהם של רומן אברמוביץ' מצ'לסי ואלכסנדר גאידמק מפורטסמות'. בפברואר 2008 החלה חברת Metalloinvest שבבעלותו להעניק את חסותה לדינמו מוסקבה. סכום ההסכם הוא 7 מיליון דולר. אוסמנוב הוא ממשפחה אוזבקית-מוסלמית, והוא נשוי למאמנת ההתעמלות האמנותית הרוסייה ממוצא יהודי הנודעת, אירינה ויינר(אנ'). מאז 2008, מכהן אוסמנוב כנשיא התאחדות הסיוף העולמית. ב-2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה החרימה איטליה נכסים של אוליגרכים רוסיים, בהם וילה בסרדיניה בבעלותו של אוסמנוב. וגרמניה החרימה יאכטה בבעלותו. בשנים 1994-1998 גבה אוסמנוב, בראש חברת ההשקעות והפיננסים הבין-בנקאית אינטרפין, חובות עבור גז. בסוף שנות ה-90 פגש אוסמנוב את רם ויאקירב; על ידי איחוד המאמצים והכספים שלהן, גזפרום ואינטרפין רכשו את אחזקות השליטה במפעל האלקטרו-מתכתי אוסקול (OEMK) ובמפעל הכרייה והעיבוד של לבדינסקי, ואחדו אותם לגזמטאל. בשנת 2002, אינטרפין של אוסמנוב רכשה את חלקה של גזפרום בחברה זו והפכה לבעלת השליטה היחידה. בשנת 2005, אוסמנוב, יחד עם ואסילי אניסימוב, רכש את מיכאילובסקי GOK מבוריס איוונישווילי. בשנת 2006 אוחדו כל הנכסים המוזכרים לתוך מטאלואיווסט, אניסימוב ולדימיר סקוך [32] הפכו לבעלים משותפים שלה יחד עם אוסמנוב (אליו הועברו המניות בשנת 1999 לאחר בנו אנדריי סקוך הפך לסגנית דומא המדינה) ב-8 בפברואר 2024 פורסם שאלישר אוסמנוב הפסיד בבית הדין האירופי לצדק בתיק על הסרת הסנקציות שהוטלו עליו באביב 2022. מדיה וקבצים בנושא אלישר אוסמנוב בוויקישיתוף אלישר אוסמנוב, סרטונים בערוץ היוטיוב פז חסדאי‏, מעושרים: סופר אוליגרך, באתר וואלה, 22 באפריל 2013 רויטרס, הלכה הוילה באגם קומו: מסע החרמות באיטליה מעורר את זעם האוליגרכים, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2022 מ'השף של פוטין' עד המיליארדר הכי צעיר ברוסיה: האוליגרכים הבולטים עליהם הוטלו סנקציות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 במרץ 2022 Бизнес-вектор, Андрей Скоч: «Если хочешь быть счастливым — обязательно будь добрым», www.business-vector.info, ‏2022-02-01 (ב־) Новости Чувашии | Новости Чебоксар и Новочебоксарска, pg21.ru (ברוסית) Проверка пользователя, ktotakoj.ru Андрей Владимирович Скоч — депутат Госдумы, меценат и общественный деятель., dp.ru (ברוסית) Скоч Андрей Владимирович — депутат Государственной думы Российской Федерации шести созывов., stories-of-success.ru Биография депутата и руководителя фонда «Поколение» Андрея Скоча, theperson.pro https://financy.24tv.ua/ru/alisher-usmanov-proigral-sud-v-es-chego-hotel-oligarh-iz-orbity-vladimira-putina-finansy_n2490471 ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיסא נמלה

"כיסא נמלה" או "הנמלה" או "מודל 3100" הוא שמו של כסא בעיצובו של האדריכל והמעצב הדני ארנה יאקובסן. הכיסא עוצב בין השנים 1951–1952 עבור המזנון של חברת התרופות הדנית 'נבו נורדיסק' (Novo Nordisk). הוא יוצר ב-300 עותקים על ידי חברת פריץ הנסן (Fritz Hansen), שממשיכה בייצורו עד היום. שמו של הכיסא – "נמלה" – נובע מקו בהמתאר המעוגל של הכיסא, המזכיר את צורתה של נמלה. הכיסא הורכב מלוח העשוי עץ לבוד מכופף המרכיב משענת ומושב, המחובר לשלוש רגליים העשויות מצינורות מתכת מצופים בכרום. החל משנת 1980 מיוצר הכיסא גם בגרסה נוספת (מודל 3101) בעלת ארבע רגליים. כיסא מס' 7 מדיה וקבצים בנושא כיסא נמלה בוויקישיתוף כיסא נמלה באתר חברת פריץ הנסן (באנגלית)
בזיליקת הלב הקדוש (פריז)

בזיליקת הלב הקדוש, הידועה גם בשמה הצרפתי "סַקְרֵה קר" (בצרפתית: La basilique du Sacré-Cœur), היא מבנה דתי בולט בפריז, השוכן על גבעת מונמארטר. בבזיליקה מבקרים למעלה מעשרה מיליון מבקרים מדי שנה (נכון ל-2006), עובדה המציבה אותה ככנסייה השנייה במספר המבקרים בה, אחרי קתדרלת נוטרדאם שבפריז. מאז ומתמיד היה מונמארטר מקום של סגידה: הדרואידים הגאלים ראו בו אתר קדוש; הרומאים הקדישו בו מקדשים למרס ולמרקוריוס; כנסיית פייר הקדוש (מונמארטר), הכנסייה העתיקה ביותר בפריז, נבנתה למנזר המלכותי של מונמארטר במאה ה-12 על ידי המלך לואי השישי ואשתו אדל דו סבוואה; ולבסוף הסקרה קֹר, שנבנתה בסוף המאה ה-19. בזיליקת הלב הקדוש, המכונה גם "הנדר הלאומי" (בצרפתית: le Vœu national), שוכנת בפסגת הגבעה של מונמארטר בעמדה דומיננטית ונישאת מעל העיר פריז. בנייתה הייתה מעוגנת בחוק שנקבע על ידי האספה הלאומית ב-23 ביולי 1873 לאחר התבוסה של 1871 למען "תיקון פשעי הקומונרדים (אנשי תנועת ההתקוממות של קומונת פריז; מבנה המילה: קומונה+סיומת גנאי)", וכן בשביל לפאר את זיכרון האזרחים הצרפתיים הרבים שאיבדו את חייהם במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה (פרנקו-פרוסית). האדריכל פול אבדי (מת ב-1884) שזכה בתחרות לבנייתהּ. אבן הפינה הוצבה ב-16 ביוני 1875, והכנסייה נבנתה בשיתוף ישיר עם הממשלה של הרפובליקה השלישית לחגיגת תחילת המשטר החדש, שחוקי היסוד שלו נקבעו באותה השנה. הבזיליקה מומנה על ידי מספר רב של צרפתים במסגרת מגבית לאומית. אך בנייתה לא הסתיימה עד 1914, והיא הוקדשה רק ב-1919, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה. הבזיליקה בנויה בצורת צלב יווני, מקושטת בארבע כיפות. הכיפה המרכזית, בגובה של 83 מטרים, עולה מעבר לכיפת צריח (cupola), העומדת על סדרה של עמודים. ההשראה לסגנון האקלקטי של הבזיליקה (Éclectisme) שאובה מן האדריכלות הרומית, האדריכלות הביזנטית, ובייחוד מקתדרלת סן-פרון דו פריגו (Saint-Front de Périgueux), והשפיעה על האדריכליות הדתית של המאה ה-20 כבזיליקה סן-תרז דוֹ ליזיוֹ, לדוגמה. מבחינת הפְנים, הגג של האפסיס מעוטר באמנות פסיפס הגדולה בצרפת, מכסה שטח פנים של 475 מטרים מרובעים. נהגה על ידי לוק-אוליבר מרסון והוצא לפועל ב-1900 עד 1922 על ידי סדנאות היצירה של גילבר-מרטין, מייצגת את הלב הקדוש של ישו מואדרת על ידי הכנסייה הקתולית וצרפת. בבסיסה חקוק משפט בלטינית שמשמעותו: "בלבו הקדוש מאוד של ישו, צרפת קנאית (להוטה אחר הדת), חוטאת, ומכירת תודה". מגדל ענק מרובע הכולא בתוכו את הפעמון הגדול ביותר בצרפת. קודש בשם הסבוירד הוא הוקם באונוסי ב-1895 על ידי האחים פקרד. מידותיו: שלושה מטרים קוטרו ומשקלו 188,835 ק"ג. באשר לתמיכה שלו, היא שוקלת 7,380 ק"ג. ענבלו שוקל 1,200 ק"ג. הפעמון הוצע לבזיליקה מטעם ארבעה נאמנים מן העיר סבוואה, והגיע לגבעה ב-16 באוקטובר 1895, מה שנהיה אירוע פריזאי. המערה התת-קרקעית, הקריפטה, החולקת את מיקום הכנסייה, היא אחת ממוקדי העניין של הבזיליקה. הבזיליקה והדרכים אליה כפי שנראה ממגדל אייפל הכיפה המרכזית Cloche la Savoyarde - פעמון סבוירד אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת הלב הקדוש (בצרפתית) בזיליקת הלב הקדוש, ברשת החברתית פייסבוק בזיליקת הלב הקדוש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בזיליקת הלב הקדוש, סרטונים בערוץ היוטיוב בזיליקת הלב הקדוש, באתר פליקר הניו יורק טיימס, פריז מכירה בסקרה קר כאנדרטה היסטורית, באתר הארץ, 19 באורטובר 2022 Près de 70 millions de visites dans, 17/07/2007 (בצרפתית)
בארו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בארו – הר געש במערב פנמה בארו (נהר) – הנהר השני באורכו באירלנד בארו (בבלי) – סוג קוסם בתרבות הבבלית בארו (אלסקה) – עיר במדינת אלסקה בארצות הברית אישים: אייזק בארו – מתמטיקאי אנגלי בן המאה ה-17 דין בארו – ראש ממשלת בליז ז'אן-לואי בארו – פנטומימאי, שחקן ובמאי צרפתי מדלן בארו – תאולוגית פרוטסטנטית צרפתית, חסידת אומות העולם מארי-כריסטין בארו – שחקנית קולנוע צרפתית רוברט בארו – כלכלן אמריקאי בתחום המקרו-כלכלה ג'ורג' דה סימונס בארו – גנרל בריטי שלחם בתקופת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, במסגרת הצבא הבריטי, והיה מפקד הדיוויזיה הרכובה "יומנרי" ודיביזיית הפרשים ה-4. אחרים: בארו (כדורגל) – קבוצת כדורגל אנגלית מהעיירה בארו-אין-פרנס שבמחוז קאמבריה באר ברו
רק בן אדם

רק בן אדם הוא אלבום כפול של הזמר שלום חנוך שיצא במרץ 1988. האלבום נכשל מבחינה מסחרית בשל שתי סיבות: סגנונו המוזיקלי הכבד ותזמון הוצאתו לאור בצל המצב בישראל (ימי האינתיפאדה הראשונה). הכישלון הגדול, לדברי חנוך עצמו, נבע מכך שהפלייבקים הוקלטו בחו"ל והשירה בישראל, מה שיצר ניתוק בין חלקיו. למרות זאת מספר שירים מהאלבום: "נגד הרוח", "רק בן אדם", "בסוף אמצא אותך" ו"כדי לחיות", זכו להיות להיטי רדיו. על מנת ליצור את הצליל הכבד הובאו מחו"ל נגני רוק מקצועיים: הגיטריסט רוני פיטרסון (שניגן עם חנוך לאורך כל הקריירה שלו), אחיו, הבסיסט ריי פיטרסון והמתופף רוי מרטין. איתם וביחד עם משה לוי על הקלידים וירוסלב יעקובוביץ' על הסקסופון, הקליט חנוך את האלבום וגם יצא לסיבוב הופעות לפני ואחרי הוצאת האלבום. ייבוא הנגנים מחו"ל עורר על חנוך ומפיקו, יהודה טלית, זעם מצד הנגנים הישראליים שאף שקלו לפנות בעניין לבג"ץ. לאלבום קדם מופע באותו השם שכלל שירים מוכרים לצד שירי האלבום שבדרך, ולאחר יציאתו, בשנת 1988, סיבוב הופעות שכלל הופעות גדולות באמפיתיאטרון צמח. ההופעות תועדו בסרט הדוקומנטרי "רומן אמיתי" שביימה גרושתו של חנוך, ליהי. הסרט הציג את הופעותיו של חנוך עם שירי האלבום על רקע המצב בארץ בזמן האינתיפאדה הראשונה. שנה לאחר מכן ב-1989 יצא אלבום ההופעה "שלום חנוך בהופעה - רומן אמיתי" אשר שימש גם כפסקול לסרט. על עטיפת האלבום פורטרט של שלום חנוך מאת הצייר אורי ליפשיץ. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.  שלום חנוך - שירה גיטרה, עיבודים ירוסלב יעקובוביץ' - סקסופונים. משה לוי - קלידים, עיבודים, הפקה מוזיקלית. רוני פיטרסון - גיטרה. ריי פיטרסון - בס. רוי מרטין - תופים. ג'ון מקסוויט - טכנאי הקלטה ומיקס שחר צרפתי, עודד פרח, מרטין בראס - עוזרי טכנאי הוקלט באולפני "טריטון" מיקס באולפני Red Bus לונדון חיתוך תקליט - טים יאנג יהודה טלית - מפיק בפועל שמוליק בורנשטיין - מפיק אורי ליפשיץ - איור עטיפה מידע על האלבום רק בן אדם באתר MusicBrainz מודעת פרסום לסיבוב ההופעות ב-1987, מעריב, 14 באוגוסט 1987 ביקורות אדר אבישר, תל אביב | תקליט השבוע: שלום חנוך, רק בן אדם, מעריב, 25 במרץ 1988 אהד פישוף, תקליטים - בעניין כבודו של חנוך - שלום חנוך, "רק בן־אדם"; סי בי אס, כל העיר, 1 באפריל 1988 יוסי חרסונסקי, חוזר למקום הפשע, מעריב, 1 באפריל 1988 טל פרי, סיבוב המלצות השבוע | 6. תקליט - הכי כואב שאפשר, מעריב, 1 באפריל 1988 אסף נבו, שלום חנוך ברכבת אל הגהנום, באתר ynet, 11 ביולי 2001 ביוגרפיה של שלום חנוך - החלק: הכי גבוה, הכי מהר, הכי חזק... לא הכי מצליח, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל) אדר אבישר, האם יפנה איגוד הנגנים לבג"ץ בעניין שלום חנוך, מעריב, 4 באוגוסט 1987 יוסי חרסונסקי, אמש בבידור | רוקנרול כחול לבן, מעריב, 10 ביולי 1988