laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לורל לי

לורל פרנסס לי (באנגלית: Laurel Frances Lee; נולדה ב-26 במרץ 1974) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת פלורידה. טרם שירותה בבית הנבחרים האמריקאי, כיהנה לי כמזכירת המדינה של פלורידה בשנים 2019–2022 וכשופטת בבית המשפט המחוזי ה-13 בפלורידה. לי נולדה בקליבלנד שבאוהיו. היא החלה את הקריירה המשפטית שלה כעורכת דין במשרד עורכי הדין קרלטון פילדס בשנת 2003, ולאחר מכן עברה לסנגוריה הציבורית כפרקליטה מסייעת ב-2005. משנת 2007 ועד למינויה אל כס השיפוט, הייתה לי עוזרת התובע הפדרלי במחוז התיכון של פלורידה. בשנת 2013 מונתה בידי מושל פלורידה ריק סקוט לשופטת בבית המשפט המחוזי ה-13 של פלורידה, שבתחום שיפוטו מחוז הילסבורו. בבחירות 2014 נבחרה ללא התנגדות לתקופת כהונה מלאה. ב-28 בינואר 2019 מונתה לי למזכירת המדינה של פלורידה בידי המושל רון דה-סנטיס. היא החליפה את המזכיר המתפטר מייק ארטל, שעזב לאחר פחות מחודש בתפקיד כאשר נחשף תצלום שלו משנת 2005 מאופר בבלאקפייס כחלק מתחפושת ליל כל הקדושים של קורבן הוריקן קתרינה. באוקטובר 2020, שבועות מספר טרם הבחירות הכלליות באותה השנה, דרשה לי להשמיט פושעים מרשימות הבוחרים אם יש להם חובות לבית משפט. ביקורת נמתחה על הדרישה; ב"פוליטיקו" כינו את הצעד "מהלך מפתיע באישון ליל שמגיע לאחר שיותר מ-2 מיליון איש כבר הצביעו בבחירות לנשיאות". החלטתה של לי לא הופצה לציבור הרחב, אלא רק לפקידי הבחירות המקומיים. ב-12 במאי 2022 הכריזה לי על התפטרותה מתפקיד מזכירת המדינה, כשבעה חודשים לפני בחירות 2022. היא בחרה שלא לנמק את התפטרותה. ב-17 במאי הודיעה כי תתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של פלורידה. ביום הבחירות הכלליות ניצחה בפער גדול, והחלה את כהונתה עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא לורל לי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לורל לי בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) לורל לי, ברשת החברתית פייסבוק לורל לי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לורל לי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Governor Ron DeSantis Appoints Judge Laurel M. Lee As Florida Secretary Of State, באתר CBS News‏, 28 בינואר 2019 (באנגלית) Two UF grads appointed to Hillsborough judgeships, באתר טמפה ביי טיימס, 7 במאי 2013 (באנגלית) ג'יימס קול, Gov. Ron DeSantis names Tampa judge Laurel M. Lee Florida Secretary of State, באתר Tallahassee Democrat‏, 28 בינואר 2019 (באנגלית) Tampa Judge Replaces Official Who Resigned Over Blackface Photos, באתר Seminole Heights, FL Patch‏, 28 בינואר 2019 (באנגלית) גרי פיינאאוט, Florida acts to remove felons from voter rolls as election looms, באתר פוליטיקו, 15 באוקטובר 2020 (באנגלית)
פיסמייקר

האם התכוונתם ל... פיסמייקר (קומיקס) – דמות קומיקס בדיונית משנת 1966 פיסמייקר (סרט, 1990) (אנ') - סרט קולנוע אמריקאי משנת 1990 פיסמייקר (סרט, 1997) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 1997 פיסמייקר (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית משנת 2022 קולט פיסמייקר – אקדח תופי קלאסי מימי המערב הפרוע
וסילי ציבלייב

וסילי ציבלייב (ברוסית: Василий Васильевич Циблиев; ‏נולד ב־20 בפברואר 1954) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל מיר. וסילי ציבלייב נולד בכפר חצי האי קרים. לאחר סיום בית הספר הוא התקבל לבית ספר לטייסים בחרקיב אותו סיים בשנת 1975. הוא נשלח לשרת ביחידת חיל האוויר של ברית המועצות שהייתה מוצבת בשטח גרמניה המזרחית. בשנת 1980 הוא הועבר לאזור אודסה. בשנת 1984 ציבלייב סיים לימודים באקדמיה של חיל האוויר. בשנת 1987 ציבלייב התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. במספר טיסות חלל הוא היה חבר בצוות משנה. בשנת 1993 ציבלייב טס לחלל מפעם הראשונה בחללית סויוז TM-17. החללית התחברה לתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 13 בפיקוד גנאדי מנאקוב. לאחר הליך חפיפה אחריות עבר למשלחת מס' 14 בפיקוד ציבלייב. ציבלייב שהה בחלל במשך 196 ימים וביצע פעילות חוץ רכבית 5 פעמים. הוא חזר לכדור הארץ בינואר 1994. ב-1995 הוא מונה לסגן מפקד יחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1997 ציבלייב טס לחלל מפעם השנייה בחללית סויוז TM-25. החללית התחברה לתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 22. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל ועזיבת משלחת מס' 22 משלחת מס' 23 בפיקוד וסילי ציבלייב החלה את פעילותה הסדירה. ציבלייה שהה בחלל במשך 184 ימים וביצע פעילות חוץ רכבית. צילבייב חזר לכדור הארץ ביולי 1997. בשנת 1997 ציבלייב סיים לימודים באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וכרטוגרפיה. בשנת 2003 הוא סיים לימודי תואר שלישי. ציבלייב עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 1998 ועבר לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. בשנים 2003–2009 הוא היה מפקד המרכז. מדיה וקבצים בנושא וסילי ציבלייב בוויקישיתוף תקציר נתונים באתר ספייספאקטס נתונים מאנציקלפדיית החלל ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)
שביל סובב דליה

שביל סובב דליה הוא שביל הליכה המקיף את קיבוץ דליה ומשקיף על נופי האזור. שביל דליה הוקם ומתוחזק לאורך כל השנה על ידי משפחות הקיבוץ. השביל מחולק ל-15 מקטעים, כאשר כל מקטע מתוחזק ומטופח על ידי משפחה מהקיבוץ. מסלול השביל הוא מעגלי ואורכו הוא כ-5 ק”מ. מסלול ההליכה מתחיל בחניון ארד. שלטים כתומים מסמנים את תוואי ההליכה ואילו שלטים בתכלת מסמנים את נקודות היציאה. לאורך המסלול ניתן לקבל הסברים באמצעות ברקוד שניתן לסרוק על גבי השילוט כמו על הסליק של הקיבוץ, התן הזהוב והאמפיתיאטרון של הקיבוץ. מקטע תחילת המסלול מתוחזק ומטופח על ידי מפעל זוהר דליה בבעלות הקיבוץ. המקטע השני מתוחזק עי ידי "מרכז השבילים". לאורך המסלול ניבטים מצד אחד בתי התושבים ומהצד האחר נופי האזור. בשביל עוברים המטיילים באזור "הבית של גולי", שנבנה על ידי האדריכל שמחה יום טוב, הידוע בכינויו "גולי" בשנת 1982. בהמשך המסלול עוברים המטיילים ב-"גן הורים", שניטע על ידי בני הקיבוץ לזכר בני משפחות המתיישבים שניספו בשואה. שביל סובב דליה – רמת מנשה - בשביל המשפחה, באתר בשביל המשפחה, ‏2 בינואר 2023 שביל סובב נחל דליה - שמורת הטבע נחל דליה ויובליו | בא לי לטייל, באתר בא לי לטייל, ‏3 בינואר 2023 סובב דליה - הבית של גולי, סרטון בערוץ "Kibbutz Dalia", באתר יוטיוב (אורך: 02:07) סובב דליה - גן הורים, סרטון בערוץ "Kibbutz Dalia", באתר יוטיוב (אורך: 05:05)
אלכסנדר שלן

אַלֶכְּסַנְדֶר שֶׁלַן (בנורווגית: Alexander Lange Kielland‏; 18 בפברואר 1849 – 6 באפריל 1906) היה סופר ריאליסטי נורווגי מהמאה ה-19. הוא אחד מ"ארבעת הגדולים (אנ')" של הספרות הנורווגית (אנ'), יחד עם הנריק איבסן, ביירנסטרנה ביירנסון ויונאס לי (אנ'). שלן נולד בסטוונגר בנורווגיה, הוא גדל במשפחת סוחרים עשירה. הוא היה בנו של הקונסול ינס זטליץ שלן (אנ') ונינו של גבריאל סנקקה שלן (אנ') (1760–1821). שלן היה אחיה הצעיר של ציירת הנוף הנורווגית קיטי לנג שלן. הוא סיים את לימודי משפטים ב-1871 עם הבחינה הממלכתית. שנה לאחר מכן התחתן עם ביאטה רמסלנד והתיישב בעיר הולדתו כבעלים ומנהל של מפעל לבנים קטן, שניהל עד 1881. אף על פי שנולד למשפחה עשירה, הייתה בו חיבה לאלו שהיו פחות בני מזל, והוא התייחס היטב לעובדיו כשהיה בעל מפעל. הוא שימש פה לחלשים ומבקר החברה לאורך כל תקופתו כסופר. כך למשל הוא מבקר את הבירוקרטיה הנורווגית ברומן Arbeidsfolk ("אנשי עבודה", 1881) ואת צביעות המעמד הגבוה והבורגנות ברומן "Else" ‏ (1881). מחזותיו הידועים ביותר היו הקומדיות הסאטיריות "Tre Par" ("שלושה זוגות", 1886) ו-"Professoren" ("הפרופסור" 1888). הוא נודע גם בזכות סיפוריו הקצרים. בין יצירותיו המפורסמות ביותר ניתן למנות את הרומנים: "Gift" ("רעל", 1883)‏, "Skipper Worse"‏ (1882) ו-"Garman & Worse"‏ (1880). "Gift" הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת את "Fortuna"‏ (1884) ו-"St. Hans Fest"‏ (1887). טרילוגיה זו היא סאטירה על הצביעות של אנשי הדת של נורווגיה. ב-"Gift", קיילנד מתלבט בהעדפה ללטינית שהייתה למורים נורווגיים בתקופתו. הסיפור מציג נער צעיר בשם מריוס, שוכב על ערש דווי בעודו חוזר על דקדוק לטיני. ב-"Fortuna" שלן מבקר את שיטות המסחר והצביעות של אנשי העסקים. מ-1889 עד 1890 עבד שלן כעיתונאי בעיתון Stavanger Avis. שלן כמעט הפסיק לכתוב ספרות ב-1891 ופרסם רק סיפורים שכבר פורסמו קודם לכן. בשנת 1891 הוא נבחר לראש עירייה של עיר הולדתו, סטוונגר, עד 1902, אז עבר לעיר מולדה (אנ') כמושל מחוז מרה ורומסדל. הסיבה מדוע שלן סיים את הקריירה שלו כסופר מוקדם כל כך שנויה במחלוקת. יש הסבורים שהוא היה כל כך ריאליסט שהוא לא יכול היה להתמודד עם הנטיות הנאו-רומנטיות של הספרות הנורווגית בסוף המאה ה-19. סיבה סבירה יותר היא שהוא בחר להתמקד בקריירה הפוליטית שלו. הביוגרפיה של שלן שכתב טור אוברסטה (אנ') כוללת מחשבות על מותו מהשמנה. כבר מאמצע שנות ה-80 סבל שלן מקוצר נשימה. הוא לקה במספר התקפי לב, כל הזמן עלה במשקל, ולא יכול היה לשלוט בתשוקה הגדולה שלו לאוכל. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר שלן בוויקישיתוף כתבי אלכסנדר שלן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ספרים דיגיטליים וכתבי יד של שלן בספרייה הלאומית של נורווגיה אלכסנדר שלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר שלן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר שלן, באתר MusicBrainz (באנגלית) Alexander Lange Kielland (Ancestry.com) Alexander L. Kielland, utdypning (Store norske leksikon) Alexander Lange Kielland (Edvard Beyer / Morten Moi. Store norske leksikon)
מרכז נבט

מרכזי נֶבֶט (באנגלית: Germinal centers או Germinal centres, ובראשי תיבות GCs) הם מבנים ארעיים שנוצרים באזורי תאי-B זקיקיים (אנ') באיברים ההיקפיים של מערכת הלימפה: קשרי הלימפה, הלוחיות על שם פייר (במעי העקום) והטחול. מרכזי הנבט משמשים לשפעול לימפוציטים בוגרים מסוג B. הם מתרבים, מתמיינים ועוברים היפרמוטציה סומטית בגנים של נוגדניהם, במהלך תגובה חיסונית רגילה, לצורך התמודדות עם איום (אנטיגן). לימפומת הודג'קין - סרטן הנובע מליקוי ביצירת לימפוציטים מסוג B במרכזי נבט. מדיה וקבצים בנושא מרכז נבט בוויקישיתוף
פררו (פירושונים)

פררו (Ferraro) הוא שם משפחה שמקורו באיטלקית ומשמעותו נפח. האם התכוונתם ל... פררו – יצרנית איטלקית של שוקולד מפרץ פררו – מפרץ באנטארקטיקה אישים: ג'רלדין פררו – משפטנית ופוליטיקאית אמריקאית חואן קרלוס פררו – טניסאי ספרדי לורנצו פררו – מלחין איטלקי מרטין פררו – שחקן אמריקאי פרארי (פירושונים) פררה (פירושונים)
אוסוולד קילפה

אוֹסְוַלְד קִילְפֶּה (בגרמנית: Oswald Külpe‏; 3 באוגוסט 1862 בקאנדאו (אנ') בקורלנד בלטביה – 30 בדצמבר 1915 במינכן) היה פסיכולוג ופילוסוף גרמני. מייסד אסכולת וירצבורג (גר') של הפסיכולוגיה של החשיבה (גר'). אוסוולד קילפה קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1887 כתלמידו של וילהלם וונדט בלייפציג. בשמונה השנים שאחר כך שימש כעוזר לוונדט. בשנת 1894 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת וירצבורג והקים שם את המכון לפסיכולוגיה בשנת 1896. בשנת 1909 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת בון. בשנת 1914 הוא קיבל פרופסורה באוניברסיטת מינכן, שם הוא ירש את תאודור ליפס (אנ'). בשנותיו האחרונות עבד קילפה גם בנושאים הקשורים לאסתטיקה. לאחר מותו, פרסם זיגפריד בהן (Sigfried Behn) ב-1921 את הספר "יסודות האסתטיקה" (Grundlagen der Ästhetik), הכולל אוסף של כמה מכתביו של קילפה שטרם פורסמו על אסתטיקה. קילפה היה מיוזמי המחקר הגרמני המודרני של החשיבה ומייסד אסכולת וירצבורג בחקר החשיבה. את דעותיו בנושא סיכם בספר "Über die moderne Psychologie des Denkens" ("על הפסיכולוגיה המודרנית של החשיבה", 1912). בין תלמידיו של קילפה היו דוד בראונשווייגר (גר'), ארנסט בלוך, קארל בילר (אנ') וגוטליב זנגן (גר'). ספרים דיגיטליים וכתבי יד של קילפה בספרייה הלאומית של גרמניה (בגרמנית) הקורסים שהעביר קילפה באוניברסיטת לייפציג (בגרמנית) "יסודות האסתטיקה" (בגרמנית) אוסוולד קילפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פורד אנגליה

פורד אנגליה (באנגלית: Ford Anglia) היא מכונית מתוצרת בריטניה של חברת פורד. קיימת קרבה בינה לבין הפורד פרפקט והפורד פופולר. במותג "פורד אנגליה" נעשה שימוש לארבעה דגמים של מכוניות בין השנים 1940 ו־1967. זהו המודל הראשון של האנגליה; הושק ב־1940, ויוצר עד 1948. מדובר ברכב פשוט בעיקרו, מעיין מתיחת פנים של דגם אחר של פורד, ה־"פורד 7Y", שיוצר בשנים 1938–1939. רובן היו שחורות, והן עוצבו בסגנון האופייני לתקופת שנות השלושים המאוחרות. האנגליה בעלת שתי הדלתות דמתה לדגם E93A, בעל 4 הדלתות, של הפורד פרפקט. הייצור, שנתעכב בעקבות סגירת מפעל פורד בימי מלחמת העולם השנייה, פסק ב־1948 אחרי שיוצרו 55,807 מכוניות. יוצרה בין 1949 ל־1953. מודל 1949 היה למעשה עיצוב מחדש של הדגם הקודם ברוח שנות הארבעים. שוב, גם כאן מדובר ברכב די ספרטני. אף על פי שהייצור של הדגם כפורד אנגליה פסק ב־1953, הוא נמשך כחלק מהפורד פופולר, עד 1959. על פי החישוב הכולל יוצרו 108,878 מכוניות. דגם שהושק ב־1953, ויוצר עד 1959 - בעיצוב שונה לגמרי מהקודמים. הדגם נמכר כפורד אנגליה בעלת שתי דלתות, או כפורד פרפקט בעלת ארבע דלתות. גם בשלב זה, המנוע היה מיושן יחסית ומנקי השמשה (ווישרים) היו עדיין מבוססי וואקום. עם זאת, המכוניות בדגם המדובר נמכרו היטב: 345,841 מכוניות. היו גם שתי גרסאות סטיישן-וואגון: האסקורט והסקווייר. דגם "פורד Thames 300E" המסחרית, אשר יוצר בין השנים 1954–1961 התבסס על דגם "פורד אנגליה 100E" ופורד פרפקט 100E. זהו הדגם הסופי של האנגליה; הושק ב־1959, ויוצר עד 1967. בעיצוב החדש ניכרה השפעה אמריקאית, והוא לווה במנוע חדש, ואף בתיבת הילוכים בעלת ארבע מהירויות ובמגבים חשמליים (שני האחרונים היו חידוש עבור מכוניות פורד בריטיות). דגם זה של האנגליה נחשב התקדמות משמעותית ביחס לדגמים שקדמו לו. במקביל ל־105E, נמכרו בין השנים 1962–1967 דגמי סופר אנגליה, עם מנוע גדול יותר (1198cc) ושיפורים נוספים. אותה מכונית נמכרה גם באירופה עצמה: האנגליה ספורטסמאן (Anglia Sportsman) הייתה דגם שיוחד בלבדית ליבשת. לקראת סוף מחזור הייצור ניסתה פורד שני צבעים מטאליים על האנגליה: האחד היה "חורפן כחול" (Blue Mink), שנצבעו בו כ-250 פרטים, והשני "זהב ונצייאני" (Venetian Gold) שנצבעו בו כ-500. את דגם הפורד אנגליה החליפה הפורד אסקורט. פורד אנגליה כחולה מדגם 105E מופיעה בספרהּ של ג'יי קיי רולינג "הארי פוטר וחדר הסודות". בספר המכונית שייכת לארתור ויזלי, אביו של אחת הדמויות הראשיות, רון ויזלי. ארתור ערך כמה "שיפוצים" קסומים ברכב, כך שהלה יוכל לעוף ולטוס באוויר, ולהכיל את כל בני משפחת ויזלי מרובת הילדים. הוא אף התקין ברכב מנגנון העושה אותו בלתי נראה. לפי דבריה של רולינג, ההשראה לשימוש במכונית זו באה עקב שזו הייתה מכוניתו של ידיד קרוב, לו אף הקדישה את הספר. הפורד אנגליה הופיעה גם בסרט שבוסס על הספר. המכונית שהופיעה בסרט הוענקה כפרס בתחרות של עיתון ה"סאן", נמכרה וכעת מוצגת במוזיאון Cars of the Stars Motor Museum, בקסיק, שבצפון אנגליה. פורד אנגליה 100E פורד אנגליה 105E (חלון אחורי בעל שיפוע, גאומטרית הפוך, בדומה לדגם פורד קונסול קלאסיק) פורד אנגליה 105E, שנת 1965, סטיישן פורד אנגליה 105E, שנת 1961 פורד אנגליה 123E פורד אנגליה 123E, שנת 1965 מדיה וקבצים בנושא פורד אנגליה בוויקישיתוף
ברלין ירושלים

ברלין ירושלים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1989 בכתיבתו ובימויו של עמוס גיתאי, עם ליזה קרויצר ורבקה נוימן בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב בהשראת קורות חייהן של שתי נשים יהודיות: מניה שוחט מהפכנית ברוסיה, פעילה אינטלקטואלית בברלין, ממייסדי ארגון השומר "הקיבוץ" ותנועת הפועלים הישראלית (מופיעה בסרט בשם טניה), ואלזה לסקר שילר משוררת אקספרסיוניסטית בגרמניה, ידידתם של תומאס מאן ווסילי קנדינסקי שברחה מברלין לירושלים ושם נפטרה בחוסר כל ב-1945. הסרט מספר באופן בדוי על הקשר ביניהן ועל פגישתן בארץ ישראל, דבר שמעולם לא קרה. הסרט זכה בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים באיסטנבול, בפרס הצילום בפסטיבל הסרטים בולנסיה, זכה בפרס הביקורת בפסטיבל הקולנוע בוונציה והיה מועמד לפרס "אריה הזהב". בסרט משתתפים גם רקדנים מהלקה של פינה באוש. צילומי "הקיבוץ" נערכו במגדל צדק. ברלין - שחקנים ורקדנים מעלים הצגה בנושא מרד פועלים נגד העולם הקפיטליסטי ומניפים דגל אדום. בקהל צופות טניה (רבקה נוימן) ואלזה לסקר שילר (רינה קרויצר). טניה מודיעה בגרמנית כי היא ברחה מרוסיה לאחר שניסתה להתנקש באחד השרים של הצאר וכי פניה כעת לפלשתינה כדי לחיות ולעבוד בקומונה שיתופית. אלזה נשארת בברלין עם בן זוגה לודוויג (מרקוס שטוקהאוזן) ומטפלת בבנה החולה פאול (בנג'מין לוי). בשבתה בבית קפה מתפרצים לשם נאצים במדים חומים, צועקים ומפזרים כרוזים נגד יהודים. בנה נפטר והיא חוזה בעליית הנאצים לשלטון ושריפת הספרים בברלין. היא נוסעת ברכבת לציריך ומגיעה לבסוף לארץ ישראל שם מקבל אותה זינס (יוסי גרבר) שמסדר לה חדר עלוב לגור. טניה עולה לארץ ישראל ומצטרפת לקומונה בגליל שבה הכל שיתופי. בין חברי הקומונה נחום (אוהד שחר), המבשלת פאניה (קרן מור), מנחם (ג'וליאנו מר), יאשק (דני רוט), ניסנוב (גדי פור), דב (מארק איווניר), ציפורה (בינה רוזנפלד) ועוד. טניה קוראת לשיתוף מלא של הנשים וביחס הוגן לשכנים הערבים. היא מתעקשת לחרוש והם מצליחים להחזיק את המקום ולקבל תמיכה מקלר (אורי לוי), נציג אליאנס. אלזה כותבת לטניה על הגעתה וטניה מגיעה לירושלים ושתי הנשים השונות כל כך בדיעותיהן, מתחבקות. "ברלין ירושלים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ברלין ירושלים", באתר AllMovie (באנגלית) "ברלין ירושלים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ברלין ירושלים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ברלין ירושלים", באתר אידיבי "ברלין ירושלים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברלין ירושלים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ויקיפדיה המונגולית

ויקיפדיה המונגולית (במונגולית: Монгол Википедиа) היא הגרסה בשפה המונגולית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה.  ויקיפדיה המונגולית החלה לפעול ב-28 בפברואר 2004, ונכון לחודש מרץ 2023, כוללת 21,914 ערכים. בעוד שמספר המשתמשים הרשומים לוויקיפדיה המונגולית עומד על 82,335, מספר המשתתפים הפעילים בפועל קטן יחסית, ועומד על 120. מדיה וקבצים בנושא ויקיפדיה המונגולית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויקיפדיה המונגולית (במונגולית) גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
פרנק קלברטסון

פרנק קלברטסון (באנגלית: Frank Lee Culbertson; נולד ב-15 במאי 1949, צ'ארלסטון, קרולינה הדרומית) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל ובתחנת החלל הבינלאומית לשעבר של נאס"א. פרנק קלברטסון נולד בקרולינה הדרומית. לאחר לימודי בית הספר הוא סיים לימודי תואר ראשון באקדמיה הימית של ארצות הברית בשנת 1971. הוא קיבל הפניה לצוות נושאת מטוסים USS Fox שפעלה באזור וייטנאם. בשנת 1974 הוא הוחזר לארצות הברית ועבר קורס טיס. לאחר מספר תפקידים הוא נשלח לנושאת מטוסים USS John F. Kennedy בה שירת עד למאי 1981. בשנת 1982 קלברטסון סיים קורס טייסי ניסוי. בשנת 1984 קלברטסון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. במשימת STS-38 בנובמבר 1990 הוא היה טייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ריצ'רד קובי היה מפקד צוות). המשימה פעלה לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. בספטמבר 1993 הוא היה מפקד צוות של משימה STS-51 של מעבורת החלל דיסקברי. המטרה הייתה להציב חלליות על המסלול ולבדוק שיטות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. בשנת 2001 הוא היה בצוות של STS-105 (סקוט הורוביץ היה מפקד צוות) שהביאה על מעבורת החלל דיסקברי לתחנת החלל הבינלאומית משלחת מס' 3 לתחנת החלל הבין-לאומית. קלברטסון שהה בתחנת החלל 129 ימים, מהם 117 ימים היה מפקד צוות של התחנה שכללה ולדימיר דז'ורוב ומיכאיל טיורין מרוסיה. במהלך השהייה הם ביצעו מחקרים רבים ומספר פעילויות חוץ רכביות. ב-7 בדצמבר 2001 לתחנת החלל עגנה מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-108 (דומיניק גורי היה מפקד צוות). ב-15 בדצמבר מעבורת החלל התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה קלברטסון וצוותו. לאחר פרישה מנאס"א בשנת 2002 קלברטסון עבד בתפקיד ניהולי בנורת'רופ גראמן. מדיה וקבצים בנושא פרנק קלברטסון בוויקישיתוף ביוגרפיה
הצחוק האחרון

האם התכוונתם ל... הצחוק האחרון (1924) – סרט אילם גרמני משנת 1924 בבימויו של פרידריך וילהלם מורנאו הצחוק האחרון (2016) – סרט דוקומנטרי אמריקאי משנת 2016 בבימויה של פרן פרלשטיין הצחוק האחרון (2019) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2019 בבימויו של גרג פריטיקין באטמן: הצחוק האחרון – סרט קולנוע
החד-קרן הוורודה הבלתי נראית

החד־קרן הוורודה הבלתי נראית (באנגלית: Invisible Pink Unicorn, או בקיצור IPU) היא אלה של דת פארודית המשמשת לסאטירה של אמונות תאיסטיות. הדמות מלעיגה טיעונים דתיים שמסתמכים על אי־יכולת של בני האדם להפריך או להוכיח קיומם של אלים, כדי להוכיח שאלים קיימים. כמו שאי אפשר להוכיח או להפריך את קיומו של אלוהים, אי אפשר להוכיח או להפריך את קיומה של אלה שהיא חד־קרן ורוד בלתי נראה. לרוב ממחישים את הדמות באמצעות ציור של חד־קרן ורוד שנמצא בשלבי היעלמות, או על ידי משטח ריק. אתאיסטים וספקנים משתמשים לפעמים בדמות כדי להגחיך טיעונים דתיים, על ידי החלפת המילה "אלוהים" בביטוי "החד־קרן הוורודה הבלתי נראית". ההיגיון מאחורי הדמות הוא שמכיוון שאי אפשר לראות אותה, ידוע שהיא בלתי נראית, וששאר תכונותיה מבוססות על אמונה. ההתייחסות הראשונה לדמות הייתה בקבוצת הדיון alt.atheism ב־7 ביולי 1990, אך היא פותחה על ידי קבוצת סטודנטים ב־ISCA בין השנים 1994–1995, ואיתה פותחה אמונה דתית אבסורדית שמפורטת במניפסט. המניפסט מציין תכונות נוספות של הדמות, כגון חיבה ללחם עם צימוקים, ובמשך הזמן תכונות נוספות הוספו לדמות בוויכוחים הומוריסטיים, כגון הענשתה את הלא־מאמינים על ידי דקירתם בקרנה - דבר שמזכיר עקיצת יתוש, וקיומו של שטן לדמות זו - הצדף הסגול של האבדון, אחד מעבדיה של החד־קרן שגורש מהמרעה שלה לאחר שחטא, כשניסה לשכנע את קהל מאמיניה כי היא אוהבת פיצה עם פפרוני ופטריות יותר משהיא אוהבת פיצה עם אננס וירך חזיר. בנוסף, במשך השנים נוצרו ציורים שלה "מתגלה" במקומות שונים, ונוצר לוגו לדת פרודית זו. בשנת 1996 אומץ רעיון דומה לחד־קרן הבלתי נראית כאמצעי לימוד במחנה הקיץ הראשון לחשיבה חופשית בארצות הברית. אחת מהמשימות שקיבלו המחנאים, הייתה לנסות להוכיח שחד־קרניים בלתי נראים, שמשמשים כמטפורה לאלים, אינם קיימים. ריצ'רד דוקינס, בספרו "יש אלוהים?", התייחס לדמות באומרו שהיא החביבה ביותר על פילוסופים מבין שאר הטיעונים כנגד הדת. מפלצת הספגטי המעופפת קנקן התה של ראסל דת פארודית Angeles, Peter A. (1992). Harper Collins Dictionary of Philosophy. Harper Perennial, New York. p. ISBN 0-06-461026-8 מדיה וקבצים בנושא החד-קרן הוורודה הבלתי נראית בוויקישיתוף תשובות לשאלות שכיחות בקבוצת הדיון alt.atheism/ מישל מלקין
דארין אבו ע'אידה

דארין אבו ע'אידה Dareen Abughaida (בערבית: دارين أبو غيدا; נולדה ב-31 במרץ 1984) היא עיתונאית שידור פלסטינית-לבנונית. כיום עובדת כפרזנטורית של אל ג'זירה באנגלית, בעבר עבדה עבור מוסדות גדולים כגון חדשות בלומברג, CNBC, הבנק העולמי ו-קטאר איירווייס. היא גם עבדה עם האו"ם בכמה פסגות. אבו ע'אידה הצטרפה לאל-ג'זירה באנגלית בדוחא, כמגישת חדשות ומאוחר יותר הצטרפה לספינת הדגל של הערוץ "חדשות השעה". היא דיווחה על סיפורים מרכזיים שמשכו את עיני הציבור, כמו המהפכה המצרית, התפטרות האפיפיור בנדיקטוס, התרסקות מלזיה איירליינס, הברקזיט והסכסוך הפלסטיני-ישראל. אבו ע'אידה סיקרה גם את סיפורי האביב הערבי ואת תוצאותיו. בעבר היא עבדה עבור רשת דובאי1 באיחוד האמירויות הערביות, ולפני כן, עבור בלומברג ו-CNBC. אבו ע'אידה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קונקורדיה בקוויבק, עם תואר ראשון במסחר. מסיבות ביטחוניות, אבו ע'אידה שומרת מאוד על פרטיות לגבי חלק גדול מחייה האישיים. נכון למרץ 2020, לפי הדיווחים, אבו ע'אידה שווה מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא דארין אבו ע'אידה בוויקישיתוף דארין אבו ע'אידה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דארין אבו ע'אידה, ברשת החברתית אינסטגרם Presenter profile DubaiOne (אורכב 09.04.2013 בארכיון Wayback Machine) Appealing to the Hearts and Minds : How Arab Channels Fought for the Gulf War Audience Transnational Broadcasting Studies, Spring 2004 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דארין אבו ע'אידה".
בית קסטל

גלריית בית קסטל היא גלריה במושבת האמנים צפת, גלריה זו היית בעבר משכנו של הצייר הנודע משה קסטל. כיום חשיבותה נמדדת בין היתר בזכות השימור הקפדני של המבנה ההיסטוריה והגנים הטיפוסים לאזור. היא משמשת כיום כגלריה לאמנות, בית ליצירותיהם של אמני רובע האמנים של צפת עם דגש מיוחד על תור הזהב של האמנות בצפת (שנות ה-50–70). בית קסטל שימש בעבר כביתו של האמן הישראלי הנודע: משה קסטל. מצב הבית עם הזמן התדרדר ולבסוף נמכר על ידי משה קסטל לחברו יעקב חדד. יעקב חדד כילד היה נער החצר של ענקים בתחום האמנות כגון יצחק פרנקל פרנל ומשה קסטל ונהג לסייע לאחרים כמו נחום גוטמן על מנת להרוויח מעט כסף למשפחתו. יעקב חדד בנה מאז את הגלריה מחדש, והפך את הבית עצמו ליצירת אמנות מרתקת. למעשה, הבית (כיום גלריה) עצמו ממוקם בסמיכות לבתיהם של אמנים כמו שמשון הולצמן ויצחק פרנקל פרנל ברחובות יצחק פרנקל פרנל / משה קסטל (רחוב ט"ו, ט"ז). האמנות בגלריה נוצרה ברובה על ידי גדולי האמנים של הרובע כמו יצחק פרנקל פרנל, שמשון הולצמן, רולי שפר, משה קסטל, אהרון יעקבסון ואחרים, רבים מהם מתור הזהב התרבותי של צפת במחצית השנייה של המאה ה-20. האמנות בגלריה היא תערובת נאה של אמנות מודרנית מתחילת המאה ה-20 ועד לימינו המודרניים, המייצגת את רוחב האמנות היהודית המודרנית בישראל שלפני הקמת המדינה ובמדינת ישראל המודרנית. הגלריה מציגה כיום בין היתר ציורים בסגנון האקספרסיוניזם הגרמני, מאסקולת פריז (Ecole de Paris) ועוד. הגלריה יושבת בקריית האמנים של צפת, אזור בו גרו מספר גדול של אמנים (ביניהם: משה קסטל, יצחק פרנקל, שמשון הולצמן ועוד). לגלריה יש אווירה מזרח תיכונית ייחודית הודות לגנים המעוטרים היפים בה, העצים והחצרות הקטנות המדגישים את ההשפעה של הגן הערבי והגן הספרדי. הבית הוא דוגמה לבית מזרח תיכוני ומהווה דוגמה לשימור של מבנה עתיק בן מאות שנים. בנוסף אלמנטים אדריכלים מתקופות עתיקות יותר נשמרו. יצחק פרנקל פרנל רולי שפר משה קסטל מוזיאון פרנקל פרנל שמשון הולצמן צפת חלק מחצר בית קסטל סתיו עץ רימון בית קסטל חצר הבית מדיה וקבצים בנושא בית קסטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית קסטל "Paintings | Moshe Castel Gallery | Israel". Moshecastelgallery (באנגלית). נבדק ב-2019-08-12. "נער החצר של קסטל ופרנקל פרנל ונושא המזוודות של גוטמן". artportal.co.il. נבדק ב-2019-08-12. "מתה אילנה פרנקל-פרנל, בעלת מוזיאון הדגל בצפת". news1.co.il. נבדק ב-2019-08-12. Beit Castel | בית קסטל | Safed, באתר Beit Castel (בספרדית) יגאל צור, צפת: לא רק בגלל הרוח, באתר ynet, 22 ביוני 2004