laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ערפילית אומגה

ערפילית אומגה (נקראת גם ערפילית הפרסה, ערפילית הברבור או ערפילית הלובסטר, מקוטלגת כ-M17 או Messier 17 וכ-NGC 6618) היא אזור H II של אבק וגז בקבוצת הכוכבים קשת, שבו נוצרים כוכבים חדשים המהווים צביר פתוח, ושאורם מאיר את הגז והאבק שיוצרים ערפילית פליטה. שמה של הערפילית ניתן לה מכיוון שבתצפיות המוקדמות שנעשו בה במאה ה-19 היא נראתה כפס ערפילי ומפותל בצורת האות היוונית Ω או פרסת סוס. הערפילית התגלתה בין השנים 1745 ו-1746 על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן פיליפ דה שסו. ב-1764 צפה בה שארל מסיה מבלי לדעת שהתגלתה לפני כן, ותיאר אותה בקטלוג מסיה כערפילית בצורת פלך בגודל של 5-6 דקות קשת. האסטרונום ויליאם הרשל זיהה חלק מהכוכבים שבערפילית בשנת 1784 ובנו ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים והיה הראשון לציין בשנת 1828 שצורתה דומה לפרסת סוס. בהירות נראיתה של הערפילית היא מדרגה 6 כך שניתן לראותה ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים בלבד, ובשל מיקומה הדרומי יחסית, קשה לראותה מאירופה או מהמזרח התיכון. ניתן לראותה בקלות באמצעות משקפת, אך נחוץ טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר שבתוכה. הערפילית נמצאת כ-2 מעלות מדרום מערב לכוכב γ (גמא) במגן וכ-2 מעלות מדרום לערפילית הנשר שבקבוצת הכוכבים נחש. ערפילית אומגה היא חלק מענן גז ואבק, או אזור H II, שבתוכו מתרחשת פעילות ייצור כוכבים. כוכבי הצביר, שנוצרו מהגז והאבק שבערפילית, הם כוכבים צעירים וחמים, שרוב הקרינה הנפלטת מהם היא בתחום העל-סגול. קרינה זו מייננת את האטומים בערפילית ומביאה לפליטת אור נראה מחלקה המקיף את הצביר. בערפילית יש חלקים כהים יחסית הבולעים את רוב הקרינה הנראית, אבל פולטים קרינה בתחום התת-אדום. גודלה הזוויתי של הערפילית הנראית הוא כ-11 דקות קשת והיא במרחק של כ-5,000 שנות אור מכדור הארץ, כך שקוטרה הוא כ 15 שנות אור. ענן הגז והאבק משתרע לגודל של פי שלושה מהערפילית הנראית. מדיה וקבצים בנושא ערפילית אומגה בוויקישיתוף M17 באתר SEDS. ערפילית אומגה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
נהר מלגרסי

נהר מָלָגָרָסִי (באנגלית: Malagarasi River) הוא הנהר השני באורכו בטנזניה. הנהר נשפך לאגם טנגניקה כ-40 קילומטרים דרומית לקיגומה, ומהווה אחד ממקורות המים המרכזיים של האגם. המלגרסי היה קיים לפני היקוות האגם והיה בעבר אחד מיובלי נהר קונגו. 80 הקילומטרים הראשונים של הנהר מהווים את הגבול הטבעי והבינלאומי בין טנזניה לבורונדי. מדיה וקבצים בנושא נהר מלגרסי בוויקישיתוף נהר מלגרסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טנזניה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רופיג'י (נהר)

נהר רופיג'י (בסוואהילי: Rufiji) הוא נהר בדרום טנזניה. הנהר נוצר בנקודת המפגש של נהר קילומברו ונהר לואגו. אורכו 600 קילומטרים מתוכם כמאה קילומטרים שניתן לנווט דרכם. הנהר משתרע כמאתיים קילומטרים דרומית לדאר א-סלאם לאורך דרום טנזניה עד לפתחו לאוקיינוס ההודי מול האי מפיה בתעלת מפיה. מקור המים העיקרי של הנהר הוא נהר הרואהה הגדול. שפך הרופיג'י מכיל את יער המנגרובים הגדול בעולם. הנהר היווה ככל הנראה נקודה אסטרטגית לנתיבי המסחר הרומאים, היוונים והסינים. אזור טנזניה של היום נקרא באותה תקופה אזניה ותואר במסעות המסחר היוונים. עיר המסחר הרומאית ראפטה שכנה ככל הנראה במיקום שפך הנהר כיום. תעלת מפיה היא רצועת מים שבין שפך נהר הרופיג'י והאי מפיה. דלתת הנהר מוציאה אדמת סחף לכיוון האי ומביאה לדחיקת המים לכיוונו באופן שמוביל לבליית הקרקע של האי ושל הדלתה גם יחד. Chami, Felix A. 1999. "The Early Iron Age on Mafia island and its relationship with the mainland." Azania Vol. XXXIV 1999, pp. 1-10. Chami, Felix A. 2002. "The Egypto-Graeco-Romans and Panchea/Azania: sailing in the Erythraean Sea." In: Society for Arabian Studies Monographs 2 Trade and Travel in the Red Sea Region. Proceedings of Red Sea Project I held in the British Museum October 2002, pp. 93-104. Edited by Paul Lunde and Alexandra Porter. ISBN 1-84171-622-7. Miller, J. Innes. 1969. Chapter 8: "The Cinnamon Route". In: The Spice Trade of the Roman Empire. Oxford: University Press. ISBN 0-19-814264-1 Ray, Himanshu Prabha, ed. 1999. Archaeology of Seafaring: The Indian Ocean in the Ancient Period. Pragati Publications, Delhi. "The Egypto-Graeco-Romans and Panchea/Azania: sailing in the Erythraean Sea." Felix A. Chami. In: Society for Arabian Studies Monographs 2 Trade and Travel in the Red Sea Region. Proceedings of Red Sea Project I held in the British Museum October 2002, pp. 93-104. Edited by Paul Lunde and Alexandra Porter. ISBN 1-84171-622-7. מדיה וקבצים בנושא רופיג'י בוויקישיתוף Hill, John E. (בספטמבר 2004). "The Peoples of the West". from the Weilue 魏略 by Yu Huan 魚豢. (Draft English translation). University of Washington. נבדק ב-2009-04-18. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טנזניה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומר מסמיך

חומר מסמיך (thickening agent) הוא חומר המשמש בתעשיית המזון, התרופות והקוסמטיקה לשנות את הצמיגות של מוצר מבלי לשנות את תכונותיו האחרות. במוצרי מזון משמשים חומרים אלה לרוב להסמכת המוצר על מנת להגביר את יציבותו, לשמר את מרקמו ולהקל על הובלתו של המוצר, וזאת מבלי לשנות את טעמו. סוג אחד של חומרים מסמיכים הוא החומרים המקרישים היוצרים קריש (ג'לי). חומרים מסמכים בתעשיית המזון מבוססים לרוב על פוליסכרידים: עמילנים גומי צמחי ופקטין או על חלבונים. בין העמילנים שנעשה בהם שימוש הם עמילן תירס, קטקורי, עמילן תפוחי אדמה, סאגו וטפיוקה. בין סוגי הגומי שנעשה בהם שימוש הם גומי חרוב, גומי דגנים, גומי גואר, גומי קדד, גומי ערבי, גומי קסנטן, גומי קארייה, גומי טארה, גומי גלאן וגומי ג'טי. חלבונים שנעשה בהם שימוש להסמכה הם קולגן, חלבון של ביצה וג'לטין (שהוא למעשה תצורה של הקולגן). השימוש במסמיכים השונים תלוי באופי המזון אליו הוא מוסף ובמרקמו, כך למשל עמילן תירס אינו מתאים למזונות חומציים. גם בהכנת המזון ובבישול נעשה שימוש במסמיכים. קמח משמש להסמכת רטבים ומרקים. דגנים (כגון שיבולת-שועל, קוסקוס או קוסמין) משמשים להסמכת מרקים. לעיתים נעשה שימוש במוצרי חלב כגון יוגורט להסמכת מרקים. ג'לטין משמש לייצוב והסמכת קינוחים וממתקים, וליצרת קריש על ידי הסמכת מיצי פירות. בתעשיית המזון מסומנים המסמכים במספר E שנע בין 400 ל-450: בין המסמיכים העיקריים המשמשים בתעשיים המזון נמנים: חומצת אלגין (חומצה אלגינית) (E400), נתרן אלגיני (E401), אשלגן אלגיני (E402), אמוניום אלגיני (E403), סידן אלגיני (E404) - פולסכרידים המופקים מאצות ים חומות. אגר (E406) - פוליסכריד המופק מאצת ים אדומה קרגינן (E407) - פוליסכריד המופק מאצת ים אדומה גומי חרוב (E410, גומי טבעי המופק מזרעי עץ החרוב פקטין (E440) פוליסכריד המופק מתפוחים או מפרי הדר ג'לטין (E441) מיוצר לרוב מהידרוליזה של קולגן בעלי חיים. חומרים מסמכים משמשים במוצרים קוסמטיים במטרה ליצור מרקם דמוי קריש במוצרים אלה ולייצב תחליבים שונים. בעיקר נעשה שימוש בפליאתילן גליקול, ובמסמיכים סינתטיים כמו חומצה פוליאקרילית, וכן בסוגי גומי טבעי. לעיתים נעשה שימוש בקריש פטרוליום ובשעווה המיוצרת מנפט. לעיתים נעשה שימוש בחומרים מסמכים על מנת להפוך חומרי נפץ נוזליים לצורת קריש על מנת להקל את העברתם. לרוב נעשה שימוש בניטרוצלולוזה או באסטרים של ניטראט. סוגי מסמיכים בבישול
קרב רז'ב

האם התכוונתם ל... קרב רז'ב הראשון קרב רז'ב השני
ארכיון מפלגת העבודה

ארכיון מפלגת העבודה על שם משה שרת (בראשי תיבות: אמה"ע) הוא ארכיון היסטורי-אדמיניסטרטיבי ודוקומנטטיבי של מפא"י ומפלגת העבודה, השוכן בבניין הספרייה המרכזית של מכללת בית ברל. מפא"י, ואחריה מ-1968 "העבודה", הייתה מפלגת השלטון במדינת ישראל עד "המהפך" ב-1977, וגם לאחריו המשיכה להיות מהכוחות הפוליטיים הדומיננטיים במדינה. כתוצאה מכך בארכיון התרכז תיעוד רב (תיקים, תצלומים, מפות, שרטוטים, כרזות, גלויות, עיתונים, סרטים, קלטות-קול, פרטי אפמרה וכו') לא רק על אודות מפא"י ופעילותה בגלגוליה השונים, אלא גם על תולדות ארץ ישראל ומדינת ישראל, על הכלכלה, התרבות הישראלית והקשרים עם מדינות ומפלגות זרות החל מ-1887 ועד ימינו. הארכיון נוסד ב-1965 (על-פי החלטת מזכירות מפא"י מה-24 במאי 1963) במסגרת קרן ברל כצנלסון, הוכר על ידי ממשלת ישראל כארכיון ציבורי והוא ממלא אחר כל הוראות חוק הארכיונים ותקנותיו. פרט למסמכים של מפא"י ומפלגת העבודה, שמורים בו אוספים של משרדי 'הברית העולמית של פועלי ציון', 'האיחוד העולמי', תנועת העבודה הציונית העולמית, רפ"י, קרן ברל כצנלסון וארכיונים אישיים. הארכיון הציוני המרכזי ברוך תור-רז, ‏ארכיון מפלגת העבודה הישראלית בבית-ברל כמקור לתולדות ארץ-ישראל, 1948-1930, קתדרה 3, תשל"ז, עמ' 216-223 אתר האינטרנט הרשמי של ארכיון מפלגת העבודה ארכיון מפלגת העבודה, ברשת החברתית פייסבוק ארכיון מפלגת העבודה, סרטונים בערוץ היוטיוב
אדום 2G

אדום 2G ‏(Red 2G) הוא צבע אזו אדום סינתטי, מסיס במים ובאתנול. הצבע מלח דו-נתרתי (disodium salt) של 8-אצטאמידו-1-הידרוקסי-2-פנילאזונאפתאלין-3,6 דיסולפונט (8-acetamido-1-hydroxy-2-phenylazonaphthalene-3,6 disulphonate). בצבע נעשה שימוש כתוסף מזון כצבע מאכל, והוא סומן במספר E ‏- E128. חשדות להיות החומר חומר מסרטן הביאו לכך שהאיחוד האירופי אסר על מרבית השימושים בחומר זה בשנת 2007 בתעשיית המזון ב-20 ביולי 2007. חשוד גם בהפרעה להמוגלובין. הצבע אסור בשימוש כתוסף מזון גם באוסטרליה, אוסטריה, קנדה, יפן, נורווגיה, אירלנד, ישראל ויוון. הצבע משמש כדיו לכתיבה, וכן לצביעת נייר, ניירות קרפ, בדים וממחטת נייר. מדיה וקבצים בנושא אדום 2G בוויקישיתוף תקנת האיחוד האירופי (EC) מספר 884/2007 מיום 26 ביולי 2007 האוסרת על שימוש בצבע המאכל החלטת מדינות האיחוד האירופי לאסור על השימוש בצבע כתוסף מזון הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אוניברסיטת אינדיאנה

אוניברסיטת אינדיאנה (באנגלית: Indiana University; בראשי תיבות: IU) היא אוניברסיטה ציבורית הפרושה בתשעה קמפוסים במדינת אינדיאנה. האוניברסיטה נוסדה ב-1820 כ"סמינר מדינת אינדיאנה", בשנת 1846 שונה שמה ל"קולג' אינדיאנה". הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה שוכן בבלומינגטון (בשנת 2009 למדו בו 42,347 סטודנטים מתוך 107,160 בכל קמפוסי האוניברסיטה) ונקרא בקיצור IUB. קמפוס זה דורג ב-2009 במקום ה-93 בין 100 האוניברסיטאות הטובות בעולם. לאוניברסיטת אינדיאנה תשעה קמפוסים באינדיאנה: שני קמפוסי ליבה, חמישה קמפוסים אזוריים ושני מרכזים אזוריים בניהול IUPUI. קמפוסי ליבה: אוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה בבלומינגטון אוניברסיטת אינדיאנה-אוניברסיטת פורדו אינדיאנפוליס (אנ') באינדיאנפוליס. בקמפוס זה נמצא בית הספר לרפואה של האוניברסיטה ובית הספר למשפטים. קמפוסים אזוריים ברחבי אינדיאנה: אוניברסיטת אינדיאנה מזרח (אנ') בריצ'מונד (אנ') אוניברסיטת אינדיאנה קוקומו (אנ') בקוקומו (אנ') אוניברסיטת אינדיאנה צפון מערב (אנ') בגריי (אנ') אוניברסיטת אינדיאנה סאות' בנד (אנ'), בסאות' בנד, בה נמצא בית ספר לרפואה משותף לאוניברסיטת אינדיאנה ולאוניברסיטת נוטרדאם אוניברסיטת אינדיאנה דרום מזרח (אנ') בניו אולבני (אנ') קמפוסים אזוריים בניהול IUPUI: אוניברסיטת אינדיאנה-אוניברסיטת פורדו (אנ') בקולומבוס (אנ'), קמפוס משותף עם אוניברסיטת פרדו אוניברסיטת אינדיאנה פורט ווין (אנ') בפורט ויין, קמפוס משותף עם אוניברסיטת פרדו בית הספר לרפואה בית הספר לעבודה סוציאלית בית הספר לסיעוד בית הספר לבריאות הציבור ע"ש ריצ'רד פיירבנקס בית הספר ללימודים גלובליים ובינלאומיים ע"ש המילטון לוגר בית הספר למדיה (1911) בית הספר למשפטים (אנ') ע"ש מאורר (1842) בית הספר למנהל עסקים (אנ') ע"ש קלי (אנ') (1920) בית הספר לחינוך (אנ') (1923) בית הספר לענייני ציבור ואיכות הסביבה (אנ') ע"ש אוניל (1972) בית הספר לפילנתרופיה ע"ש לילי (2012) בית הספר לאמנות, אדריכלות + עיצוב ע"ש סידני ולוסי אסקנזי (2016) בית הספר למידענות, מחשוב והנדסה (אנ') ע"ש לודי (אנ') (2017) "בית הסטודנטים" בקמפוס בלומינגטון שערי קמפוס בלומינגטון קמפוס סאות' בנד אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת אינדיאנה (באנגלית) אוניברסיטת אינדיאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דירוג ARWU ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טומסק

טוֹמְסְק (ברוסית: Томск) היא בירת מחוז טומסק שבמחוז הפדרלי הסיבירי שברוסיה. העיר שוכנת על גדת הנהר טום, כ-60 ק"מ מנהר האוב. אוכלוסיית העיר מונה כיום למעלה מחצי מיליון בני אדם. העיר מהווה מרכז תרבותי ותעשייתי חשוב. בינואר 1604 הגיעו לחצרו של בוריס גודונוב שליחים ובראשם נסיך טטרי עם בקשה לצרפם לרוסיה הצארית ולהקים מבצר להגנת האזור מפולשים. בהתאם להחלטת הצאר, יצאה משלחת צבאית במטרה להקים באזור מבצר ולהביא לצירופו של האזור לרוסיה. ב-7 באוקטובר 1604 הסתיימו עבודות הקמת המבצר, ויום זה נחשב ליום הקמת העיר. עד מהרה הפך המבצר למרכז צבאי חשוב ולמרכזו של המערך הצבאי שהיה באזור במהלך כל המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 התרחקו גבולות המדינה מאזור העיר, והיא איבדה את חשיבותה צבאית. החל ממחצית המאה ה-18 הייתה העיר למקום הגליית מתנגדי השלטון. עם סיום בניית הדרך הסיבירית החדשה בשנת 1738, הייתה העיר למרכז תחבורתי חשוב. בשנת 1804 נוסדה גוברניית טומסק רחבת הידיים, ששטחה היה כ-900 אלף קמ"ר. במהלך הקמת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית, נקבע שתוואי המסילה יעבור הרחק מדרום לעיר, ובמקום נבנה גשר חדש מעל הנהר אוֹבּ. עם הזמן התפתחה במקום זה עיר חדשה – נובוסיבירסק, שהיא כיום העיר הגדולה בסיביר. העיר טומסק איבדה את מרכזיותה, על אף שעם הזמן נבנתה מסילת ברזל מיוחדת אשר עוברת דרך העיר. תקופת 1918–1944 הייתה תקופת השפל בפיתוח העיר, כאשר הורגשה בריחת אוכלוסין לערים הממוקמות לאורך מסילת הברזל הסיבירית ובמיוחד לנובוסיבירסק. העיר לא הייתה עוד מרכז מחוזי, אלא חלק ממחוז נובוסיבירסק. בתקופה זו העיר התבססה רק על נוכחות מוסדות להשכלה גבוהה שהוקמו בעיר עוד במאה ה-19. בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר מפעלי תעשייה רבים, וב-13 באוגוסט 1944 נוסד מחוז טומסק. למרות הקמת מחוז מיוחד, עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 היה פיתוח העיר איטי יחסית. תנופת פיתוח העיר החלה עם הגעת יגור ליגצ'וב לתפקיד ראש המחוז. בתקופתו נבנו בעיר בתי זיקוק, מפעלי תעשייה ביטחונית רבים וכו'. את העיר משרת נמל התעופה בוגשבו המקשר אותה עם ערים אחרות ברחבי רוסיה. בטומסק פועלת קהילה יהודית גדולה ויש בה בית חב"ד מאז שנות ה-90. בית הכנסת המרכזי שוחזר בשנת 2010. התנאים האקלימיים באזור העיר קשים למדי. רק בכ-100 ימים בשנה עולה הטמפרטורה מעל האפס. במהלך החורף הטמפרטורה צונחת עד למינימום של 55 מעלות מתחת לאפס (נרשם בשנת 1969). לעומת זאת, בקיץ עלולה הטמפרטורה לנסוק עד ל-37 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי היא כ-18 מעלות. עוד בסוף המאה ה-19 הוקמו בעיר מוסדות להשכלה גבוהה – אוניברסיטת טומסק ואוניברסיטה טכנית. עתה פועלים בעיר שבעה מוסדות להשכלה גבוהה. בעקבות זאת, ממוקמים בעיר גם סניף של האקדמיה הרוסית למדעים ומספר מכוני מחקר. אתר האינטרנט הרשמי של טומסק (ברוסית) אריאל שנבל, ‏סיביר: אחרי 90 שנה נחנך מחדש "בית הכנסת של הקנטוניסטים", בעיתון מקור ראשון, 8 בפברואר 2018 טומסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הקהילה היהודית בטומסק – https://web.archive.org/web/20100829133128/http://jewish.tomsk.ru/ טומסק (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית
בו מקאלב

לסטר "בו" מקאלב (באנגלית: Lester "Bo" McCalebb; נולד ב-4 במאי 1985) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-מקדוני ששיחק בעמדת הרכז בנבחרת מקדוניה. מקאלב נולד בעיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה וב-2003 החל לשחק כדורסל באוניברסיטת ניו אורלינס במדי ה"פרייבטירס", בעבורם שיחק במשך 5 שנים. בתחילת עונת 2008/2009 עבר לשחק בקבוצת מרסין הטורקית. הוא זכה להצלחה בעונה זו כשקלע 17.4 נקודות למשחק, 4.6 אסיסטים ו-2.7 חטיפות. בעקבות העונה המוצלחת, עבר לשחק בתחילת עונת 2009/2010 במדי פרטיזן בלגרד. בעונה זו שיחק כרכז הפותח של הקבוצה והוביל אותה לזכייה בליגה האדריאטית ולחצי גמר הפיינל פור של היורוליג. בתום עונה זו, חתם במועדון מונטפסקי סיינה לשלוש עונות. בקיץ 2011, נקרא לשחק בשורותיה של נבחרת מקדוניה בכדורסל באליפות אירופה שנערכה בליטא. באליפות עצמה, חתום מקאלב על הישג השיא של נבחרת מקדוניה אי-פעם כשהעפיל עימה לשלב חצי הגמר של האליפות, תוך שהיא מדיחה את המארחת, ליטא. הישג זה, לדעת רבים, נחשב לאחד הסנסציות הגדולות שאירעו בתולדות אליפות אירופה, שכן עד לאותה העת נחשבה מקדוניה לנבחרת חלשה בקנה מידה אירופי. בקיץ 2012, על אף התעניינות מצד סן אנטוניו ספרס מה-NBA ומכבי תל אביב, חתם מקאלב לשנתיים בפנרבחצ'ה הטורקית, במהלכן הרוויח כ-2 מיליון דולר. בקיץ 2014, עזב מקאלב את המועדון הטורקי, שבחר לא להאריך לו את החוזה וצרף במקומו את ריקי היקמן. בנובמבר 2014 חתם בבאיירן מינכן לחודש עם אופציה להארכת חוזה עד תום העונה. חוזהו הוארך בסופו של דבר עד ינואר 2015. בינואר הוא קרע רצועות באגודל, מה שגרם לו להיות מושבת ממשחק עד סיום העונה. באוקטובר 2015 חתם בניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, אך נופה מהסגל הסופי של הקבוצה לקראת תחילת עונת 2015/2016 אחרי ששיחק בארבעה משחקי קדם-עונה. בינואר 2016 חתם במועדון הצרפתי לימוז' עד לתום העונה. באוגוסט 2016 עבר לשחק בגראן קנריה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ. ב-13 בדצמבר 2017, מקאלב חתם בסרגוסה באסקט מליגת העל הספרדית עד לסיום העונה. מדיה וקבצים בנושא בו מקאלב בוויקישיתוף בו מקאלב, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) דף השחקן באתר draft express ריאיון עם בו מקאלב, שעבר מפרטיזן לסיינה בקיץ באתר MFTV(הקישור אינו פעיל) אור שקדי‏, סנסציה: בו מקאלב משגע את מקדוניה ביורובאסקט, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2011 בו מקאלב חתם רשמית בפנרבחצ'ה אולקר, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2012 אור שקדי‏, בו נפזר את מסך הערפל: ההתרסקות של בו מקאלב, באתר וואלה, 9 בינואר 2013 ערן סלע, ‏בו מקאלב חתם לשלוש עונות במונטפסקי סיינה, באתר ONE‏, 25 ביולי 2010 סן אנטוניו מעוניינת ברכז סיינה בו מקאלב, באתר ערוץ הספורט, 22 ביולי 2012 ורד כהן‏, בו מקאלב מועמד למכבי תל אביב, באתר וואלה, 31 במרץ 2012 אסף שלו, ‏בו מקאלב חתם לשנתיים בפנרבחצ'ה/אולקר, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל

שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל (ידוע גם כ-MVP של העונה בליגת העל בכדורסל) הוא פרס שנתי מטעם מנהלת ליגת העל בכדורסל המחולק לשחקן הטוב ביותר בליגה במהלך העונה. הזוכה בפרס נבחר על ידי ועדה מיוחדת של מנהלת ליגת העל. צ'ארלס מינלנד וג'ו דאוסן הם היחידים שזכו גם בתואר שחקן העונה וגם בתואר מלך הסלים של הליגה באותה העונה. ביולי 2020 זכה דני אבדיה בתואר MVP של העונה, והיה ל-MVP הכי צעיר בתולדות הליגה הישראלית. החל מ-2014/2015 בוחרים בנוסף לשחקן העונה מכלל שחקני הליגה, גם את שחקן העונה מבין השחקנים הישראלים בלבד בליגת העל. אור שקדי‏, דני אבדיה התרגש, יאניס ספרופולוס: "זו הרוח של מכבי תל אביב", באתר וואלה, 28 ביולי 2020 מצטייני העונה לעונת 1989/1990, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1990/1991, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1991/1992, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1992/1993, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1993/1994, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1994/1995, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1995/1996, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1996/1997, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1997/1998, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1998/1999, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 1999/2000, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2000/2001, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2001/2002, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2002/2003, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2003/2004, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2004/2005, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2005/2006, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2006/2007, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2007/2008, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2008/2009, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2009/2010, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2010/2011, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2011/2012, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2012/2013, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2013/2014, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2014/2015, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2015/2016, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2016/2017, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2017/2018, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2018/2019, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2019/2020, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2020/2021, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2021/2022, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2022/2023, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים מצטייני העונה לעונת 2023/2024, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
פוקר DR.I

פוקר Dr.I (בגרמנית: Fokker Dr.I Dreidecker) היה מטוס קרב תלת-כנפי מתקופת מלחמת העולם הראשונה מתוצרת חברת פוקר. המטוס קנה את עיקר פרסומו כאשר הוטס בידי הטייס המפורסם מנפרד פון ריכטהופן, "הברון האדום", מלך קרבות האוויר של מלחמת העולם הראשונה. החל מחודש פברואר 1917 התברר כי מטוס הקרב הבריטי התלת-כנפי סופווית טריפליין זוכה לעליונות בקרבות האוויר של החזית המערבית. בתגובה ראשונית ניסו במפעלי חברת פוקר להסב מטוס דו-כנפי לגרסה תלת-כנפית דומה. גרסה זו נמצאה כקשה לתפעול, והתברר כי יש צורך בפיתוח של גרסה מקורית בעלת מבנה ואמצעי שליטה והיגוי מתאימים. לאחר מספר גרסאות פיתוח חדשות שכללו שינויים והתאמות עיצוב, נשלח הדגם הראשון לניסיון בפעילות קרבית מעל שמי בלגיה ב-28 באוגוסט 1917. שלושה ימים מאוחר יותר כבר הצליח ריכטהופן להפיל שני מטוסי אויב. הוא דיווח כי המטוס החדש השיג עליונות על פני הסופווית הבריטי והמליץ להכניסו לשירות מבצעי. בתוך שלושה חודשים הושלמה הרכבתם של כ-300 מטוסים מן הדגם החדש אשר הוצבו בטייסות מבצעיות. כבר מן ההתחלה התבלט פוקר Dr.I בכושר תמרון מעולה. למרות חוסר היעילות של המאזנות, הרי שהגה הכיוון והגה הגובה היו קלים לתפעול וחזקים. המטוס הצטיין בביצוע של פניות הדוקות אשר היו פועל יוצא של אי-היציבות הכיוונית אשר נוצרה מן המבנה בעל שלוש הכנפיים, שאפשר לטייסים ביצוע של תרגילי התחמקות והתגנבות מאחורי מטוסי האויב ומולם. עם זאת, היה המטוס נחות מול מטוסי בעלות הברית מבחינת המהירות במצב של טיסה ישרה ואופקית או בצלילה. המנוע החזק אמנם אפשר למטוס נסיקה מהירה אך בגבהים הגבוהים חלה ירידה חדה בביצועיו כתוצאה מיחס הדחיסה הנמוך של המנוע הסיבובי שהותקן בו. עם התקדמות המלחמה, התגבר המחסור בשמן קיק, אשר היה חיוני לפעילות המנוע הסיבובי, והניסיון להשתמש בשמנים תחליפיים גרם לתקלות ולהשבתתם של מנועים רבים. תא הטייס היה קטן מאוד ובנוי מחומרים באיכות נמוכה. הראות במצבי המראה ונחיתה הייתה גרועה, וההגנה על הטייס במצבים של נחיתת חירום התגלתה כעלובה. חקירת התרסקויות של מטוסי פוקר Dr.I אשר אירעו במהלך אוקטובר 1917 הצביעו על כשל מבני של הכנפיים. כאשר נוספה לכשל מבני זה גם לחות, אשר חדרה לכנפיים וגרמה להרס שלהן, נחלשו צלעות המבנה הפנימי של הכנף, והמאזנות הפסיקו לתפקד והתפרקו באוויר. על מנת להתגבר על תקלות אלה, הגבירה החברה את בקרת האיכות של ההרכבה, חיזקה את המבנה הפנימי, וציפתה את הכנפיים ואת צלעות המבנה בחומר דוחה לחות. בתוך כחודשיים התחדש הייצור והטייסות קיבלו את הדגם המשופר. בחקירה מאוחרת שהתבצעה לאחר המלחמה התברר כי סיבה משמעותית נוספת לכשל המבני של הכנפיים הייתה שהכנף העליונה נשאה במקדם עילוי הגבוה עד פי 2.55 מזה של הכנף התחתונה במהירויות הגבוהות. הבעיות המבניות החמורות של מבנה הכנף המשולש מנעו את הגדלת ההזמנות והמצבה של המטוסים מדגם זה. הייצור הופסק לחלוטין במאי 1918 והמטוס הוצא מן השירות והוחלף בדגם הפוקר D.VII הדו-כנפי. מטוסים שנותרו שלמים בסוף המלחמה הועברו לבחינה בידי בעלות הברית כחלק מהסכמי שביתת הנשק. מספר מטוסים שנותרו לפליטה מוצגים במוזיאונים צבאיים שונים. בשנות השלושים הורכבו מספר מטוסים נוספים מחלפים שנמצאו במחסנים ושימשו בצילומי סרטים גם עשרות שנים לאחר מכן. כיום ידועים בעולם מטוסים מקוריים בודדים מדגם זה המוצגים במוזיאונים. מדיה וקבצים בנושא פוקר DR.I בוויקישיתוף