laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יומנו של חנון - הצלע השלישית

יומנו של חנון - הצלע השלישית (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Third Wheel) הוא הספר השביעי בסדרת "יומנו של חנון" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והמאייר האמריקאי, ג'ף קיני. הספר יצא רשמית בארצות הברית ב-13 בנובמבר 2012 ובישראל ב-14 באוגוסט 2013. הוא נקרא "הצלע השלישית" על מנת לתאר את הרגשתו של גרג בספר, כאשר גרג מתחיל להתבגר ובנשף זוגות שנערך בסוף השנה, הוא מנסה למצוא בנות זוג במספר דרכים, ומחליט לרתום את חברו הטוב (ראולי) למשימה, אך בגלל שורת טעויות יוצא שגרג נדחק הצידה והופך לצלע שלישית בעוד שראולי יוצא במקומו לנשף. נאמר על הספר שהוא פונה לקהל "מבוגר" יותר. לאחר יציאת הספר נאמרו עליו ביקורות טובות ומגזין Time שיבח אותו.[דרוש מקור] פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. דודו של גרג, גרי, מגיע להתגורר עמם לזמן מה עקב בעיות כספיות ומפריע לגרג מאוד (לא נותן לגרג לישון, מדבר עמו כל הלילה או מעיר אותו כשהוא משחק במשחקי מחשב). בבית הספר, תוך כדי ניסיונותיו לשרוד ככל יכולתו ולהשיג השפעה דרך ראולי, חברו ה"שפוט" של גרג, בבית הספר, ההנהלה מחליטה על מסיבת אהבה וגרג המנסה לא להישאר לבד ולהיראות מגניב מחפש בת זוג לנשף באמצעות מספר ניסיונות כושלים. בסופו של דבר, לאחר דחיות חוזרות ונשנות גרג מחליט להשתמש בראולי ולהזמין מישהי שהייתה בודדה כשלישייה, אך בסוף היא מתיידדת עם ראולי ויוצאת איתו וגרג נשאר לבדו. ערך מורחב – יומנו של חנון - דמויות גרגורי (גרג) הפלי – נער מתבגר. גיבור הספר. בעבר סובל מאחיו הגדול רודריק, ובהווה מנסה לנחמו. רודריק הפלי – אחיו הגדול של גרג. ניכר כי הוא עצוב ומוטרד מדברים רבים (גלויים או לא גלויים) לאורך הספר ומדאיג בכך מאוד את אחיו גרג. ראולי ג'פרסון – חברו הטוב ביותר של גרג. בסוף הספר הוא ואביגיל הופכים לזוג. דוד גרי – הדוד של משפחת הפלי, אחיו של פרנק, נותן לגרג טיפים להרשמת בנות כיתתו. סוזן הפלי – האם במשפחת הפלי ואשתו של פרנק. פרנק הפלי – אביהם של גרג, רודריק ומני. מני הפלי – אחיו הקטן של גרג. מרביץ, מקלל וזורק אבנים. אביגיל – בת כיתתו של גרג, שמתלווה אליו ואל ראולי למסיבת יום האהבה. בסוף הספר היא וראולי הופכים לזוג, בניגוד לתוכניתו של גרג, שהוא ייצא עם אביגיל וראולי יישאר לבד. בסופו של דבר קרה ההפך וגרג נשאר לבד, כצלע שלישית. יומנו של חנון אתר האינטרנט הרשמי של יומנו של חנון - הצלע השלישית (באנגלית) יומנו של חנון - הצלע השלישית, באתר OCLC (באנגלית)
טלב אבו עראר

טלב אבו עראר (בערבית: طلب أبو عرار; נולד ב-4 במאי 1967) הוא ראש המועצה המקומית ערערה בנגב. בעבר כיהן כחבר הכנסת מטעם הרשימה המשותפת וסיעת רע"ם. אבו עראר הוא בדואי-ישראלי, המשתייך לפלג הדרומי של התנועה האסלאמית, ונחשב לאחד האישים הבולטים של התנועה באזור הנגב, בנוסף לעיסוקו הפוליטי הוא מתעסק בדעוה, ובימי שישי הוא עומד בראש המתפללים כאימאם במסגדים השייכים לתנועה האסלאמית הדרומית. אבו עראר החל את דרכו כמורה וכסגן מנהל בית ספר. בין השנים 2000–2004 כיהן כראש המועצה המקומית של היישוב הבדואי ערערה בנגב. הוא נבחר לתפקיד בפעם השנייה ב-2024. בנוסף, הוא כיהן כיושב ראש ועד העובדים של המועצה המקומית וראש התנועה האסלאמית בערערה והוא בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו. נבחר כחבר כנסת בבחירות לכנסת ה-19 מטעם רשימת רע"מ-תע"ל. בבחירות לכנסת ה-20 שובץ במקום התשיעי של הרשימה המשותפת ונבחר שוב לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, שובץ אבו עראר במקום החמישי ברשימת רע"מ-בל"ד כנציג מפלגת רע"מ, ולא נכנס לכנסת עם זכיית הרשימה בארבעה מנדטים בלבד. אבו עראר נשוי לשתי נשים, ויש לו 13 ילדים משתיהן. מתגוררים בערערה בנגב. ביוני 2024 נפצעו אשתו ושני בניו של אבו עראר מירי בידי אדם שפרץ לביתם. מדיה וקבצים בנושא טלב אבו עראר בוויקישיתוף טלב אבו עראר, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) טלב אבו עראר, באתר כנסת פתוחה (הקישור אינו פעיל, 19 באפריל 2018)רע"מ-תע"ל באתר הכנסת חדר החדשות דרום : טאלב & טאלב לכנסת, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:50) תשדיר בחירות. القائمة العربية الموحدة ع م / الشيخ طلب ابو عرار, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:00) חדשות המועצה המקומית ערערה בנגב רשימת מועמדי הרשימה רע"ם-בל"ד, באתר ועדת הבחירות המרכזית ע"פ כתבה בעיתון מעריב, 28 בינואר 2013. באופן רשמי האישה השנייה מוגדרת כידועה בציבור, על מנת שלא לעבור על החוק הישראלי האוסר ביגמיה מקור:אפי אברהם, ‏טאלב אבו-ערר על אשתו השנייה: עדיף להתגרש?!, באתר "סרוגים", 13 ביולי 2015 כתב תשובה לוועדת הבחירות המרכזית (בעמוד 4), באתר ועדת הבחירות המרכזית חסן שעלאן, פרץ לביתו של ראש מועצה בדרום - וירה באשתו ושני בניו, באתר ynet, 28 ביוני 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברון זמו

ברון זמו (באנגלית: Baron Zemo) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. ברון זמו הראשון הופיע לראשונה בחוברת The Avengers #6 ממרץ 1964 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. ברון זמו השני הופיע לראשונה בחוברת Captain America #168 מדצמבר 1973, ונוצר על ידי הכותב טוני איזבלה והמאייר סאל בוסימה. ד"ר היינריך זמו, הברון זמו ה-12, היה אחד המדענים המובילים שבמפלגה הנאצית. הוא נלחם גם בקפטן אמריקה וגם ביחידת הקומנדו המייללים שלו בתקופת מלחמת העולם השנייה. זמו - מבריק בגאונותו אך גם סדיסט - ייצר כלי נשק להשמדה המונית לצבאו של היטלר, ביניהם תותח קרן מוות, אקדח מפרק לגורמים וכן אנדרואידים חזקים אך פרימיטיבים. האינטליגנציה של זמו הייתה כאין וכאפס לעומת הסדיזם שלו - הוא ערך תכופות ניסויים בכלי הנשק הקטלניים שלו על אזרחים חפים מפשע - גם אסירי הרייך השלישי וגם אזרחיו. במהלך עימות חזיתי עם יחידת הקומנדו המייללים, זמו החליט לנסות את תותח קרן המוות על עיירה גרמנית קרובה. הקרן השמידה מאות אזרחים, מה שהפך את זמו לרוצח המונים. למרות שהוא האמין בשחצנותו הרבה כי יוכל להאשים את בעלות הברית במעשה, מנהל סוכנות S.H.I.E.L.D ניק פיורי ויחידת הקומנדו המייללים שלו חשפו את מעורבותו בהשמדת העיר, וזמו הפך לדמות מתועבת בכל רחבי אירופה, אפילו בקרב חבריו הגרמניים. כדי להשיג מידה מסוימת של אנונימיות, זמו החל לעטות ברדס סגול על פניו בעוד המשיך ליצור כלי נשק עבור הנאצים. במהלך קרב עם קפטן אמריקה, אשר ניסה למנוע מזמו לעשות שימוש בנשק המסוגל להדביק כל דבר העומד בדרכו, הקפטן שבר מיכל המאחסן בתוכו את הנשק וגרם לברדסו הסגול של זמו להידבק לפניו ללא כל יכולת להסירו. מורשתו של היינריך הוחייתה מחדש בידי בנו, הלמוט ג'יי זמו, הברון זמו ה-13. הלמוט גדל בצל רעיונו של אביו כי הגזע העליון צריך לשלוט על העולם. מהנדס במקצועו, הלמוט זעם על דבר שובו של קפטן אמריקה, והשתמש בהון משפחתו כדי להמשיך את עבודתו של אביו. הוא נלחם בקפטן אמריקה בתלבושת זהובה תחת הכינוי "פניקס", ופניו הושחתו באופן קשה והוא נחשב למת בסיום הקרב. אמנם, הוא שב תחת מעטה ברדס סגול בדומה לאביו ושיתף פעולה עם נבלים דוגמת הגולגולת האדומה, סין, ארגון הידרה וקבוצות אדוני הרשע ות'נדרבולטס, אשר נוסדה על ידיו כמחליפים לקבוצת האוונג'רס וחבריה חזרו למוטב ונעשו לאויביו. דמותו של ברון זמו השני מדורגת במקום ה-40 ברשימת נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. דמותו של הברון זמו מופיעה גם ביקום הקולנועי של מארוול, בו ניתן לו סיפור רקע שונה לחלוטין. בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים" מוצג זמו כאזרח של סוקוביה, מדינה בדיונית המופיעה תכופות בפרסומים השונים של מארוול. בסרט מנסה זמו, שעדיין לא מוצג כברון, לחסל את הנוקמים כנקמה על מות משפחתו (במהלך אירועי הסרט "הנוקמים: עידן אולטרון") על ידי יצירת סכסוך פנימי ביניהם. בהמשך מופיעה דמותו בסדרה "הפלקון וחייל החורף" של שירות הסטרימינג דיסני+. ובה הוא מוצג כברון, ומופיע לראשונה בתלבושתו המסורתית, לרבות הברדס הסגול. את דמותו של הלמוט זמו מגלם השחקן דניאל בריהל. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Villains of All Time: #40 - Baron Zemo II ‘Captain America: Civil War’ Casting Call Reveals Daniel Bruhl’s Character And More ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק תעשיות עמק חפר

פארק תעשיות עמק חפר הוא פארק תעשיות אשר נמצא בעמק חפר. הפארק הוקם בשנת 1992, ומשתרע כיום על שטח של כ–1200 דונם. בפארק התעשיות פועלים כ-200 בתי עסק וחברות המעסיקים כ-5,000 עובדים[דרוש מקור]. בתי העסק והחברות עוסקים במגוון רחב של תחומים כגון: תרופות, יין, קפה, גבינות, מזון בריאות, ריהוט, הלבשה והנעלה, ציוד לבריכות שחיה, טיהור מים, מתחם פעילות לשעות הפנאי, חברת גז לרכב, מוסכים ועוד. בין החברות בפארק: טיב טעם, יקבי רקנאטי, סנו, שפיר הנדסה, ובירה אלכסנדר. אתר האינטרנט הרשמי של פארק תעשיות עמק חפר
בירה אלכסנדר

בירה אלכסנדר היא מבשלת בירת בוטיק ישראלית. הבירה מיוצרת משנת 2008 בפארק תעשיות עמק חפר והיא אחת ממבשלות בירות הבוטיק הראשונות בישראל. מבשלת אלכסנדר הוקמה בשנת 2008 בפארק תעשיות עמק חפר ליד נחל אלכסנדר. מקים המבשלה הוא אורי שגיא, בעברו מפקד טייסת אפאצ'י בחיל האוויר, שלאחר בישול בירה בביתו החליט להפוך את התחביב למקצוע. בשנת 2008 למד טכנולוגיית ייצור בירה ב-Siebel Institute of Technology. הוא חבר לאביאם סלע, טייס ותיק בחיל האוויר, וארי ויורם ירזין, מבכירי המסעדנים בארץ, ובשנת 2010 הקימו את המבשלה. בשנת 2014 הצטרף שלמה ינאי למשקיעים במבשלה, כשרכש 10% מהבעלות עליה, בעלות של מיליון וחצי ש"ח. עוד שותפים במבשלה הלל קוברינסקי ויורם באומן. בשנת 2014 זכתה הבירה בתחרות הבירות העולמית "World Beer Cup 2014" במקום הראשון בקטגוריית "Robust Porter". המבשלה קרויה על שם נחל אלכסנדר, העובר בעמק חפר, מקום מושבה של המבשלה. הצבים הגדלים בנחל מופיעים בסמליל של המבשלה. ייצור הבירה נעשה בשני תהליכי תסיסה טבעיים: במכלי תסיסה ובבקבוקי הבירה עצמם. הבירה אינה מפוסטרת, מסוננת או כוללת חומרים משמרים. בירה אלכסנדר מציעה כמה בירות תחת המותג אלכסנדר: אלכסנדר בלונד - בירה ממשפחת האייל, בסגנון הבלונד הבלגי. 5.3% כוהל בנפח. אלכסנדר Black - בירה כהה, עשירה בטעמי שוקולד מריר ואספרסו חזק. 7% כוהל בנפח. אלכסנדר אמברה - בירה ממשפחת האייל, בסגנון בלגי צרפתי. צבע הבירה הוא ענברי (בצרפתית = Ambrée) והוא נובע משימוש בלתתים מיוחדים, קלויים יותר. 5.7% כוהל בנפח. אלכסנדר Green - בירה בסגנון ה-IPA. ארומה פירותית: אשכולית, גויאבה, מנגו ופירות נוספים. 6% כוהל בנפח. אלכסנדר בלייזר - בירה ממשפחת האייל, זהובה עם ראש קצף לבן. 8% כוהל בנפח. מדיה וקבצים בנושא בירה אלכסנדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בירה אלכסנדר רונה סרור, ‏סער ונטלי מבקרים במבשלת בירה, באתר ‏מאקו‏, 15 בנובמבר 2011 מיכל פלטי, עכבר העיר אונליין, בירת בוטיק חדשה בישראל: בירה אלכסנדר, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2010 שגיא קופר, אלכסנדר הגדול, באתר ynet, 5 באוקטובר 2010 גולן חזני, שלמה ינאי רכש 10% מבירה אלכסנדר של אורי שגיא, באתר כלכליסט, 9 באפריל 2014. גולן חזני, שלמה ינאי רכש 10% מבירה אלכסנדר של אורי שגיא, באתר כלכליסט, 9 באפריל 2014 Winners List, World Beer Cup 2014
פרס פוליצר

פרס פּוּלִיצֶר (באנגלית: Pulitzer Prize) הוא פרס אמריקאי שנתי לעיתונאות כתובה, ספרות והלחנה. בתחום העיתונות הכתובה נחשב פרס הפוליצר ליוקרתי ביותר. פרסי פוליצר הראשונים חולקו ב־4 ביוני 1917, לאחר שהעיתונאי והמו"ל ג'וזף פוליצר ייסד בצוואתו את הפרס. הזוכים בפרס בן 10,000 דולר נבחרים על ידי ועדה עצמאית, בחסות בית הספר לעיתונאות (אנ') באוניברסיטת קולומביה. רשימת הזוכים השנתית מתפרסמת בחודש אפריל. בשביל להיות מועמד לפרס, אדם צריך להתאים לפחות לקטגוריה אחת (אדם לא יכול להתמודד רק מעצם היותו סופר או עיתונאי). אדם יכול להיות מועמד בלא יותר משתי קטגוריות. בכל שנה נבחרים 102 שופטים על ידי הדירקטוריון. הדירקטוריון מונה 20 חברים שמתוכם שישה אנשי אקדמיה (כולל נשיא אוניברסיטת קולומביה, ודיקן בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטה זו), ועיתונאים. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את חבריו לקדנציה של שלוש שנים. 102 השופטים בוחרים שלושה מועמדים ב־21 קטגוריות – בכל הצוותים יש חמישה שופטים, מלבד הצוות שבוחר את הפרס על הפרשנות שבו שבעה שופטים. שופטים אלה בוחרים שלושה מועמדים לכל קטגוריה. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את הזוכים. הוא זכאי גם להחליט שלא להעניק פרס מסוים. קנדריק לאמאר הוא הראפר היחיד שזכה בפרס זה ששמור בדרך כלל למוזיקאים קלאסיים, פרס זה הוענק לו על אלבומו DAMN. חלק מהמבקרים על הפרס האשימו את מעניקי הפרס בנטייה פוליטית. לטענתם רוב הזוכים הם בעלי עמדות ליברליות ואנטי-שמרניות. מחקר אקדמי משנת 2012 מצא "שרק 27% מזוכי פרס פוליצר מאז 1991 היו נשים". זוכי פרס פוליצר מדיה וקבצים בנושא פרס פוליצר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס פוליצר (באנגלית) פרס פוליצר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איתמר זהר, הסופר קולסון וייטהד, רויטרס ו"ניו יורק טיימס" בין זוכי הפוליצר השנה, באתר הארץ, 5 במאי 2020 פרס פוליצר לעיתונים שחשפו את מסמכי סנודן, באתר וואלה, 15 באפריל 2014 פרסי פוליצר, דף שער בספרייה הלאומית Yong Z Volz, Francis LF Lee, "Who wins the Pulitzer Prize in international reporting? Cumulative advantage and social stratification in journalism", Journalism 14(5), July 2013, pp. 587-605
בית ידידות מיין

בית ידידות מיין (אנגלית Maine Friendship House) הוא מבנה היסטורי עשוי עץ ואבן במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, הניצב כיום ברחוב אורבך 10 פינת רחוב בר הופמן בתל אביב. המבנה ידוע גם בשם "בית פרנק" והוא משמש כ"מוזיאון המושבה האמריקאית". ממערב למבנה שוכנת כנסיית עמנואל שהוקמה בין השנים 1898–1904. ב-22 בספטמבר 1866 הגיעה לארץ ישראל קבוצה בת 157 איכרים, נגרים ובעלי מלאכה שונים ממדינת מיין שבארצות הברית, כדי להתיישב בארץ ולהכשיר את הקרקע לשיבת היהודים אליה, דבר שלאמונתם יביא לשיבת ישו ולבוא הגאולה. הבית הוקם בידי מרק וונטוורת' (Mark Wentworth), וכמו רוב בתי המושבה הטרומיים האחרים, הוא נבנה מעץ שהובא מארצות הברית. המבנה הוקם בסגנון הקוטג' שהיה מקובל באותה עת בניו אינגלנד: הוא התנשא לגובה של שתי קומות ומתחתיו נחפר מרתף. קשיים בירוקרטיים, סכסוכים אישיים בין המתיישבים ומחלות גרמו למרבית האמריקאים לעזוב את הארץ בין השנים 1867–1868. החל בשנת 1868 רכשו חברי כת הטמפלרים את בתי המושבה כדי להקים בה מושבה משל עצמם. בית וונטוורת' נרכש בידי משפחת פרנק, ובשנת 1892 נוסף לו אגף דרומי בנוי אבן, ששימש כ"מלון פרנק". פרנק הוסיף למבנה גג רעפים משופע, והוא רכש את מראהו הנוכחי. המושבה הגרמנית ביפו שגשגה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, עת גורשו יושביה מהארץ על ידי שלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1948 שוכנו בבית עולים חדשים, ובמסגרת הסכם השילומים עם גרמניה המערבית, רכשה מדינת ישראל את הבעלות בו. המבנה היה בשימוש עד שנת 1970, ולאחר מכן ננטש ומצבו התדרדר. בסופו של דבר, בשנת 2001, יועד המבנה להריסה, אך בשנת 2002 רכשו אותו בני הזוג ג'יין וריד הולמס (Jean and Reed Holmes) ממיין, אשר שחזרו ושימרו אותו. בשנת 2005 פתחו בני הזוג את בית הידידות של מדינת מיין ובו מוזיאון העוסק בתולדות המושבה האמריקאית ביפו. בשנת 2004 העניק ארגון השימור של מיין (Maine Preservation) תעודת הוקרה לבני הזוג הולמס על פועלם, והבית הוכר כמבנה לשימור. מדיה וקבצים בנושא בית ידידות מיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית ידידות מיין
יהושע לצמן

יהושע לַצמַן (ביידיש: לאַצמאַן; בכתיב יידיש סובייטי: יעשוע לאצמאנ; 2 במרץ 1906 – 16 במרץ 1984) היה משורר יידי ומורה יהודי ליטאי. לצמן נולד בשנת 1906 בעיירה פוקרוי (אנ') שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), 35 ק"מ ממזרח לעיר המחוז שאוולי, במשפחה בת עשרה ילדים (רק שתי אחיותיו שרדו את השואה ועלו לישראל). בבגרותו התגורר בעיר קובנה, הבירה בפועל של ליטא העצמאית. ב-1926 סיים את לימודיו בסמינר למורים העברי בקובנה ושימש כמורה בעיר. פרסם שירים ומאמרים ספרותיים ביומוני קובנה "די אידישע שטימע", "דאָס וואָרט" ו-"פֿאָלקסבלאַט", במאספים הספרותיים הקובנאיים "מיר אַליין" (1930), "שליאַכן" (1932), "בריקן" (1937) ועוד. כן פרסם ספר שירים: "לידער און פּאָעמעס" (קובנה 1939). נישא לחיה קליניצקאי, והיה אב לבת ובן: לילי ודניאל. לאחר מכן הכיר בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה שבהנהלת ד"ר צמח פלדשטיין את פרידה פֶּלֶר, מורה לליטאית, נישא לה בנישואים שניים ובני הזוג היו הורים לבת, רות. במלחמת העולם השנייה נמלט לפנים ברית המועצות, לאלמטי, בירת קזחסטן הסובייטית. אשתו פרידה גורשה עם הכיבוש הנאצי בקיץ 1941 לגטו קובנה, ולאחר חיסול הגטו הועברה למחנה הריכוז שטוטהוף, שם נספתה. בתו לילי חייתה בשנות המלחמה בבית יתומים בקזחסטן. בנו בן התשע דניאל נספה בגטו. בתו רות גדלה אצל משפחה מאמצת ליטאית ושרדה אף היא את השואה. הוכשרה כמנהלת חשבונות ועבדה בליטא, ולימים עלתה לישראל. בקזחסטן הכיר לצמן את לינה, שהייתה לאשתו. בני הזוג היו הורים לבן, לאופולד לוי לצמן. לאחר המלחמה שבו לליטא הסובייטית, והתגוררו בווילנה. בשנת 1948 נאסר למשך מספר שנים. בשנת 1971 עלה לישראל. פרסם שירים ומאמרים בכתבי העת "סאָוועטיש היימלאַנד" (מוסקבה) וב"פֿאָלקס-שטימע" (ורשה), ומעת עלייתו בכתב העת הישראלי "ביַי זיך". בארץ הופיע ספר שיריו "תהילים-געזאַנגען" (תל אביב 1979). בשנים האחרונות לחייו סבל ממחלה. נפטר בראשון לציון ב-1984, בגיל 78. לידער און פּאָעמעס, קובנה 1939. תהלים-געזאַנגען: אַ ליד צום לעבן, מיט א פֿאַרטרויערט הארץ, פּאָעמעס, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשל"ט. Rut Latzman-Peer, 'Twenty-Six Years of Expectation,' in: S. Abramovich and Y. Zilberg (Eds.), Smuggled in Potato Sacks: Fifty Stories of the Hidden Children of the Kaunas Ghetto, London: Vallentine Mitchell, 2011, pp. 365-370. (סיפורה של בתו, רות פאר) מדיה וקבצים בנושא יהושע לצמן בוויקישיתוף בערל כהן, לאַצמאַן, יהושע, בספרו: לעקסיקאן פון יידיש שרייבערס, ניו יורק 1986, עמודה 321, באתר היברובוקס (ביידיש) בערל כהן, יִידישע שטעט און שטעטלעך אין ליטע, בספרו: יִידישע שטעט, שטעטלעך און דאָרפֿישע יִישובים אין ליטע ביז 1918: היסטאָריש-ביאָגראַפֿישע סקיצעס, ניו יורק 1991, עמ' 395 טור 2, באתר היברובוקס (ביידיש) מפרי עטו: תהלים-געזאנגען, בארכיון האינטרנט ישראל קפלן, 'בתי הספר בגיטו ומוריהם', בתוך: דב ליפץ, נתן גורן [ואחרים] (עורכים), יהדות ליטא, כרך ד: "השואה 1941–1945" (תל אביב תשמ"ד), עמ' 132 טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1818); פרידה לצמן לבית פלר: דף עד שמילאה בתה, רות פאר, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, אתר יד ושם. דניאל לצמן: דף עד שמילא אחיו, לאופולד לוי לצמן, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, אתר יד ושם.
סופרייז

סופרייז (באנגלית: Surprise) היא עיר במדינת אריזונה, בארצות הברית. היא שוכנת כ-32 קילומטרים צפונית מערבית לפיניקס. העיר משתרעת על פני שטח של 180 קילומטר רבוע ומתגוררים בה כ-117,500 תושבים. העיר נוסדה בשנת 1938 על ידי פלורה מא סטטלר, שקראה לה בשם זה (Surprise משמעו הפתעה) מכיוון ש"היא תהיה מופתעת אם העיירה תהיה חשובה או משמעותית אי פעם". מאז גדלה העיירה והוכרזה כעיר ב-1960. שיעור הגידול של אוכלוסיית העיר בעשורים האחרונים הוא מהגדולים באריזונה. בעיר קיים בית ספר אזורי ואקדמיה לאומנות. בעיר ממוקמים מגרשי האימונים של קבוצות הבייסבול טקסס ריינג'רס וקנזס סיטי רויאלס. סופרייז היא העיר בעלת אחוז הפשיעה הנמוך ביותר באזורה. מדיה וקבצים בנושא סופרייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סופרייז Surprise Historical Society ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם

סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם (באנגלית: The Ruby in the Smoke) הוא רומן שנכתב על ידי הסופר הבריטי פיליפ פולמן. הרומן הותאם לטלוויזיה ב-2006. העלילה מתרחשת בשנת 1874 בתקופת הצנע שבבריטניה הקדומה. אישה צעירה בשם סאלי לוקהארט הולכת לבקר את אביה בעבודתו, חברת ספנות בשם "לוקהארט וסלבי". אביה של סאלי, מתיו לוקהארט, מת כאשר ספינתו, לביניה המפרשית, טבעה כשהוא חזר מהשיחה עם הסוכן ההולנדי, הנדריק ואן אידיין. מתיו לוקהארט היה איש צבא לשעבר, ואימה המנוחה של סאלי הייתה לוחמת במרד האינדיאני. סאלי מקבלת פתק בדואר והולכת לשאול את שותפו של אביה, סמואל סלבי, למה הפתק מתכוון. במקום זאת היא רואה את מר היגס, מזכירו של מר סלבי, ומבקשת ממנו שני דברים: אם הוא מכיר אדם בשם מרצ'בנקס והאם הוא לא שמע על משהו שנקרא "שבע ברכות". לאחר ששאלה אותו על המכתב, למר היגס יש התקף לב והוא מת. סאלי מגלה שהיא צריכה ללכת לחקירה משום שהיא עדה. סאלי פוגשת נער שליחויות בן 13 בשם ג'ים טיילור שמציג לה את המכתב. ג'ים מודיע לסאלי, שנאמר במכתב, כי אדם בשם מרצ'בנקס התגורר בצ'טהאם בקנט. הוא גם מתנדב לעזרתו, אבל היא לא צריכה את זה באותו הרגע. סאלי חוזרת לבית דודתה, שם היא מתגוררת כעת, והדודה לועגת לה שאין לה התנהגות "נשית". סאלי מבקרת אדם בשם מר מרצ'בנקס, שנותן לה ספר המכיל מידע על דברים שהתרחשו כאשר סאלי הייתה קטנה. מרצ'בנקס אומר לה שהיא חייבת לעזוב, כי יש לו אישה בבית שהיא האויבת שלה. האישה הולכת אחרי סאלי שמטעה אותה במסלול. סאלי מבקרת באוהל של צלם בשם פרדריק גרלנד, לפני שהיא עוזבת, הוא מושיט לה את כרטיס הביקור שלו כדי לשמור אם היא מוצאת את עצמה בצרות. היא עולה על רכבת ומתחילה לקרוא את ספר שמר מרצ'בנקס נתן לה. היא נרדמת וכשהיא מתעוררת הספר נעלם, והדבר היחיד שנותר מאחור הם כמה עמודים בודדים. הדבר היחיד שהיא זוכרת הוא שהעבריין לבש חליפה בהירה טוויד, ומגבעת חום עם סיכה. היא מחפשת בקדחתנות, אבל הספר באמת נעלם. בצד שני של העיר, באותו הזמן, נערה צעירה בשם אדלייד ומטפלת באחד מהאורחים של גברת הולנד. יחד עם המרק ולחם שהיא מביאה לו, היא מדליקה אותו צינור המכיל אופיום. זה הוא עניין רגיל, שכן האיש ייתן מידע מועיל לעשות עם סכום גדול של כסף, כאשר תחת השפעת האופיום. הוא מתחיל להשתולל כהרגלו, ומזכיר שהוא חייב למצוא את סאלי לוקהארט, מפני שיש לו מסר מאביה. הוא מפר את ההבטחה לאדלייד שלא יאמר לגברת הולנד, שהיא אישה רעה, והוא מתחיל להשתולל שוב. מאוחר יותר, אדלייד נפגשת עם ג'ים, והיא מספרת על שבחיו של האיש. ג'ים מבטיח להעביר את המסר לסאלי, והוא כותב לה מכתב, מה שמרמז שהם נפגשים בהקדם האפשרי, כדי לדון בעניין. סאלי לוקהארט – נערה יפה בת 16 אשר נואשת לחקור את מותו המסתורי של אביה. פרדריק "פרד" גרלנד – צלם, שעוזר לסאלי בחקירותיה, מאוהב בה. ג'ים טיילור – נער שליחויות שנותן עזרה לסאלי, בעל עלילה רחבה יותר בהמשך הסדרה. גברת הולנד – בעלת פונדק, האויבת של סאלי. העיבוד הטלוויזיוני נכתב על ידי תסריטאי בשם אדריאן הודג'ס וכיכבה בו השחקנית בילי פייפר. הסרט הופק על ידי ה-BBC. הסרט שודר ב-BBC ב-27 דצמבר 2006. הסרט פורסם בשם: סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם ב-4 בפברואר 2007. שידור הסרט בבריטניה משך כ-7,070,000 צופים. זה גם היה הופעת בכורה טלוויזיונית של השחקן מאט סמית, שמאוחר יותר השתלט על תפקידו של הדוקטור בסדרה הקודמת של פייפר, דוקטור הו. האתר של פיליפ פולמן רקע וסקירה כללית "סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם, באתר OCLC (באנגלית)
נין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נין – בנו של הנכד; קשר משפחתי בן ארבעה דורות נין (כפר) – כפר ערבי-ישראלי הנמצא צפונית-מזרחית לעיר עפולה פרס נין – פרס ספרותי המוענק על ידי השבועון הסרבי "נין" אישים: אנדראו נין – מהפכן ספרדי שפעל בתקופת מלחמת האזרחים בספרד אנאיס נין – סופרת צרפתייה
פוקינג (מחוז לינץ)

פוקינג (בגרמנית: Pucking) היא עיירה קטנה במרכז אוסטריה עילית במחוז לינץ. בעיירה מתגוררים 3,740 תושבים (נכון ל-2012). העיר הוקמה בתקופה הרומית, בסמיכות לדרך הסלולה, אך האזכור הראשון של העיר בכתב הוא משנת 1289[דרוש מקור]. במהלך המלחמות הנפוליאוניות נכבשה העיר מספר פעמים. בשנת 1918, הוקמה אוסטריה עילית, ושטחה כלל גם את העיר. העיר נכבשה באנשלוס ב-13 במרץ 1938, והשתייכה לגאו "דנובה עילית". לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוקמה שוב אוסטריה עילית, ופוקינג בכללה. העיר מושכת תיירות אליה, בעיקר בזכות המנזר הבניימי שבה. בעיר כמו כן תחנת כוח הידרו-אלקטרית הגדולה מסוגה באוסטריה. כמו כן בעיר אגם מלאכותי שנוצר במהלך שנות ה-70. מדיה וקבצים בנושא פוקינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוקינג ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאו (חלוקה מנהלית)

גאוּ (בגרמנית: Gau) היא יחידה מנהלית גרמנית שהייתה נהוגה בימי הביניים ובתקופת השלטון הנאצי. משמעות השם היא יחידה מנהלית בתוך מדינה, והוא מקביל למונח "מחוז". המונח "גאוּ" נכלל בשמות ערים רבות ובאזורים רבים במרחב הגרמני, לדוגמה: מחוזות ארגאו ותורגאו בשווייץ. אחרי שנים רבות בהן המונח לא היה בשימוש, החייתה אותו המפלגה הנאצית ב-1920, כאשר כינתה את מחוזות המפלגה בשם "גאו". חוקת המפלגה הנאצית מ-1926 מיסדה את השימוש במונח ככינוי לכל אחד מ-32 המחוזות המנהלתיים של המפלגה, בראש כל מחוז כזה עמד הגאולייטר (Gauleiter). אחרי 1938 נעשו התאמות ונוצרה חפיפה בין מחוזות המדינה לבין המחוזות המנהלתיים של המפלגה. כאשר סיפחה גרמניה שטחים ממדינות שכנות, הוקמו בשטחים אלו מחוזות רייך חדשים - הרייכסגאו (Reichsgau). באוסטריה שלאחר האנשלוס שונתה החלוקה מ-7 מדינות (Länder) ל-7 רייכסגאו תוך חלוקה שונה במקצת של השטח הגאוגרפי. למשל, הורחב השטח של רייכסגאו וינה לעומת שטח וינה האוסטרית. גם השטחים שסופחו מצ'כוסלובקיה ומפולין אורגנו כרייכסגאו. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.