laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ורג' קייסי

ג'ורג' ויליאם קייסי הבן (באנגלית: George William Casey Jr.‏; 22 ביוני 1948) הוא גנרל אמריקאי בדימוס, שירת כראש מטה צבא ארצות הברית. קייסי גדל בסנדאי שביפן, בעת שאביו, ג'ורג' קייסי האב, שהיה קצין צבא ארצות הברית הוצב שם. אביו של קייסי נהרג במהלך מלחמת וייטנאם, בשנת 1970, בהתרסקות מסוק בעת ששימש כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה בדרגת מייג'ור גנרל. לקייסי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מטעם אוניברסיטת ג'ורג'טאון. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו בשנת 1970 התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים, אותו סיים בהצטיינות, והסמכה כצנחן. לאחר מכן שירת בשורה של תפקידי פיקוד ומטה יחידות חיל רגלים ממוכן. בין היתר שימש כמפקד גדוד חיל רגלים ממוכן, כמפקד החטיבה ה-3 בדיוויזיית הפרשים הראשונה וכמפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה. לאחר מכן שימש כראש אגף התוכניות והמדיניות האסטרטגיות במטות המשולבים ובשנת 2003 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. בשנים 2004-2007 שימש כמפקד הכוחות בעיראק. בשנים 2007-2011 שימש כראש מטה צבא ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' קייסי בוויקישיתוף הארץ‏, הערכה: בוש ידיח את מפקד כוחות ארצות הברית בעיראק, באתר וואלה, 2 בינואר 2007 מפקד חדש לכוחות האמריקניים בעיראק: גנרל ג'ורג' קייסי, באתר ynet, 16 ביוני 2004. Eric Schmitt, THE REACH OF WAR: Man in the News -- George William Casey Jr.; A Low-Key Commander With 4 Stars to Tame the Iraqi Furies, The New York Times, July 5, 2004. מאת אמיר אורן, קציני הקישור למלחמת עיראק: אדמירל וגנרל, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2002. הגנרל קייסי עשוי לעזוב את עיראק, באתר וואלה, 2 בינואר 2007. שירות "הארץ"‏, בעקבות הטבח בפורט הוד: מפקד הצבא האמריקאי מזהיר מפני פגיעה במוסלמים, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2009. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון קארמק

ג'ון קארמק (אנגלית: John Carmack; נולד ב-20 באוגוסט 1970) הוא מתכנת משחקי מחשב אמריקאי. קארמק הוא אחד מהמייסדים של החברה id Software והמתכנת הראשי של המשחקים: קומנדר קין, Wolfenstein 3D (ידוע בכינויו "הטירה הנאצית"), DOOM וQuake. החל מאוגוסט 2013 קארמק הוא גם מנהל הטכנולוגיות הראשי בחברה אוקולוס VR שעוסקת במציאות מדומה ופיתחה בין היתר את אוקולוס ריפט. הוא המקים של חברת Armadillo Aerospace. קארמק נולד לסטן קארמק, כתב טלוויזיה מקומי. קארמק גדל במטרופולין של קנזס סיטי. הוא התעניין במחשבים מגיל קטן. כפי שמדווח בספרו של דייוויד קושנר Masters of Doom, בגיל 14, פרץ קארמק ביחד עם מספר נערים לבית הספר במטרה לגנוב מחשב מסדרת Apple II. הוא נעצר על ידי המשטרה ונשלח לשנה אחת למרכז לעבריינים צעירים. הוא למד באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי למשך שני סמסטרים אך באמצע הלימודים פרש והחל לתכנת. בראשית דרכו, עבד קארמק בחברת Soft Disk משריבפורט שבלואיזיאנה, שהתמקדה בהפצת עיתונים אלקטרוניים. במהלך עבודתו בחברה, פגש קארמק לראשונה את ג'ון רומרו ואדריאן קארמק (אין קשר משפחתי), לימים שותפיו העסקיים בהקמת id Software. עד לאותה תקופה, המשחקים שרצו על המחשב נעצרו כל פעם שהשחקן הגיע לסוף המסך ואז יצרו את המסך הבא והמשיכו, ג'ון קארמק הצליח ליצור אלגוריתם שיכול היה להריץ משחקים על המחשב באופן חלק, בלי שהמשחק יהיה צריך להיעצר. בעקבות ההמצאה הזו ג'ון קארמק הקים את החברה id Software ביחד עם ג'ון רומרו, טום הול ואדריאן קארמק. הם לא פרשו מ-Soft Disk ואף השתמשו במחשבי החברה על מנת לפתח משחקים. בשנת 1990 הוציאה החברה את החלק הראשון בסדרת המשחקים קומנדר קין בעזרת חברת 3D Realms, שהפיצה את המשחק. בשנת 1991 פרשו קארמק ושותפיו מ-Soft Disk. קארמק המשיך לעבוד ב-id Software ופיתח משחקים מוכרים כמו DOOM, הטירה הנאצית, Quake ועוד. את מנועי המשחק שחברת id Software היא מכרה לחברות אחרות, כך יצא, שמנועי המשחק שקארמק פיתח הופיעו גם במשחקים Half-Life ,Call of Duty ,Medal of Honor ועוד. ב-7 באוגוסט 2013 מונה קארמק למנהל הטכנולוגיות הראשי בחברה אוקולוס VR (שפיתחה בין היתר את משקפי האוקולוס ריפט) וב-22 בנובמבר באותה שנה קארמק פרש סופית מ-id Software כדי להשקיע את כל מרצו באוקולוס VR. קארמק פרש מתפקיד זה בסוף 2019 כדי להתמקד בפיתוח מוצרי בינה מלאכותית בחברה. Kushner, David (2003). Masters of Doom: How Two Guys Created an Empire and Transformed Pop Culture, New York: Random House. ISBN 0-375-50524-5. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קארמק בוויקישיתוף ג'ון קארמק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון קארמק, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ון קארמק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון קארמק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Masters of Doom by David Kushner: 9780812972153 | PenguinRandomHouse.com: Books, PenguinRandomhouse.com (באנגלית אמריקאית) -Masters of Doom How Two Guys Created an Empire and Transformed Pop Culture By David Kushner הביוגרפיה של קארמק John Carmack Answers ג'ון קארמק משיב לשאלות סיפורו המדהים של ג'ון קארמק - אולדסקול מהערוץ אולדסקול באתר יוטיוב Doom’s John Carmack Leaves id Software To Focus On The Oculus Virtual Reality Headset Jay Peters, John Carmack stepping down as CTO of Oculus to work on AI, The Verge, ‏2019-11-13 (באנגלית)
סלנט

סלנט (בליטאית: Salantai ‏האזנה‏Ⓘ‏; ביידיש: סאַלאַנט) היא עיירה באזור ז'מוט שבצפון מערב ליטא. הקרויה על שם נהר סלנטס העובר דרכה. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,106 יהודים. מן העיירה יצאו שני רבנים ידועים: רבי ישראל מסלנט ורבי יוסף זונדל מסלנט. לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-500 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב, וכן תנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940. ב-23 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ומיד החלו הליטאים המקומיים בשוד רכוש יהודיה, ושרפו עם הגרמנים ספרי תורה במרכז העיירה. ב-1 ביולי 1941 ריכזו שוטרים ליטאים את כל יהודי העיירה במבנה בית הכנסת המקומי, ועד 10 ביולי 1941 רצחו את כל הגברים היהודים במקום. ב-20 ביולי הוצאו מהמבנה הנשים המבוגרות והילדים, ואלו נרצחו ליד הכפר שטיק (Sateikiai). יתר הנשים, שנלקחו בינתיים לעבודות כפייה, נרצחו ב-12 בספטמבר 1941. מקהילת סלנט שרדה את השואה יהודייה אחת במסתור. מדיה וקבצים בנושא סלנט בוויקישיתוף הקהילה היהודית בעיר מאמר על סלנט באנגלית סלנט (Salantai), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם סלנט באתר JewishGen ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארכיפלג בוקאס דל טורו

ארכיפלג בוקאס דל טורו (בספרדית: Bocas del Toro; "פיות השור") הוא ארכיפלג בים הקריבי במחוז בוקאס דל טורו בצפון מערב פנמה, קרוב לגבול עם קוסטה ריקה. הארכיפלג מפריד בין מפרץ אלמירנטה (Bahía Almirante) ולגונת צ'יריקי (Chiriqui) מהים הקריבי. העיר הגדולה בארכיפלג היא בוקאס דל טורו (אנ'), הממוקמת באי קולון (אנ'). הארכיפלג מורכב מכשישה איים גדולים ועוד כ-300 איים קטנים יותר. באזור כ-13,000 תושבים. ניתן לנוע בין האיים במוניות-מים ובסירות פרטיות. לאי קולון ניתן להגיע גם באמצעות מטוסים ומעבורות. אי נוסף בארכיפלג הוא האי בסטימנטוס. שטח הארכיפלג הוא כ-250 קמ"ר. זהו אזור נופש אקולוגי הכולל גם פארק ימי שהוכרז כאתר שימור של אונסק"ו ומכונה "גלאפגוס של הקריביים". האיים בארכיפלג פופולריים מאוד ואהובים על התיירים, ולכן הם התפתחו בשנים האחרונות, אולי גם בגלל הקרבה לקוסטה ריקה. בפנים האיים יש יערות גשם, והחופים באזור הם עם חול לבן ועצי קוקוס, עם שוניות אלמוגים לצלילה ושנירקול. יש במקום אווירה של בילויים, וניתן למצוא באזור מסעדות חוף רבות, שלל בתי מלון, פאבים, ברים, וטיולי שייט (הכוללים צפייה בדולפינים, כוכבי-ים, צפרדעים אדומות וצבי-ים). כמו כן, במקום פועל גם בית חב"ד. באי נערכו צילומי העונה הראשונה של הישרדות רוסיה. מדיה וקבצים בנושא ארכיפלג בוקאס דל טורו בוויקישיתוף על האזור, באתר גרינגו על האזור, באתר למטייל אל האזור, באתר bartravel על האזור, באתר טריפו ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של פנמה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהלי סער

יהלי סער (נולד ב-12 בינואר 1990) הוא שחקן ויזם ישראלי, מייסד ומנכ"ל חברת Tailor Brands. בטרם השתלב בעולם הקריאייטיב והטכנולוגיה, עבד יהלי סער כמנחה ועיתונאי בערוץ הילדים, והשתתף כשחקן בסדרת הטלוויזיה לילדים ונוער "אליפים" ו"זומזום". סער נולד וגדל בתל אביב, הוריו הם איש הפרסום יוני סער (בעלי "פרומרקט" - חברת פרסום וקידום מכירות) והסופרת והעיתונאית רחל טלשיר. בשנת 2003 הצטרף סער לתיאטרון בית ליסין והחל לשחק במחזה מירל'ה אפרת בכיכובה של יונה אליאן. בשנת 2005 הצטרף סער לערוץ הילדים והחל לשחק בקומדיית המצבים "זומזום", הסדרה המשיכה לצלם עד סוף 2006. עם תום הצילומים החל סער לעבוד ככתב מדור במה של עיתון Time Out תל אביב ולאחר מכן המשיך בעולם העיתונות ככתב ועורך בעיתון ״במחנה״. עם שחרורו מצה״ל עבד כדובר במטהו של חבר הכנסת ויושב ראש מפלגת העבודה יצחק הרצוג. בשנת 2011 חזר סער לעולם המשחק והצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה אליפים, שם צילם כ-120 פרקים. הסדרה זכתה להצלחה רבה ובין השאר קיבלה את פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה במסגרת תוכנית ילדים ונוער, ואת פרס טקס נבחרי הילדים כסדרת השנה לשנת 2011. סער היה מועמד לפרס הטלוויזיה בשנת 2012 בקטגוריית שחקן בסדרת דרמה/ מיני סדרה/ סדרת ילדים ונוער. בשנת 2012 עבר לארצות הברית לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה, שם למד לתואר ראשון בשיווק ומדעי המוח. לאחר שנה בלימודים הקים סער ארגון חינוכי ללא מטרות רווח בשם Raising The Bar שהציע גישה חינם לתכנים אקדמיים. בשנת 2014 הקים את Tailor Brands, ביחד עם תום להט ונדב שץ, שירות מיתוג אלגוריתמי. בספטמבר באותה שנה השיקה החברה את השירות הראשון שלה, המספק עיצוב לוגו אוטומטי באמצעות טכנולוגיית למידת מכונה, בתחרות הסטארט אפים השנתית של מגזין TechCrunch. מדיה וקבצים בנושא יהלי סער בוויקישיתוף יהלי סער, ברשת החברתית אינסטגרם יהלי סער, ברשת החברתית LinkedIn יהלי סער, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יהלי סער, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יהלי סער, פרופיל מנהלים באתר בלומברג לוסי וורד, כתבה על Raising The Bar, באתר הגארדיאן הבריטי, 24 במרץ 2014 הילה חיימוביץ׳, ‏ליצור לוגו בקליק: Tailor Brands הישראלית מגייסת 1.1 מיליון דולר [גיוס], באתר Geektime‏, 12 בפברואר 2015 אסף גלעד, לוגו טריפ, באתר כלכליסט, 7 באוגוסט 2015 אלירן רובין, טיילור ברנדס רוצה להוציא את סוכנויות המיתוג והמעצבים לפנסיה, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2016 מאיר אורבך, האלגוריתם יעצב: טיילור ברנדס גייסה 4 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 2 בנובמבר 2016 ענת ביין-לובוביץ', ‏החברה שרוצה לעשות לפרסום מה ש-WIX עשתה לבניית אתרים, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2017 רשימת 30 מתחת ל-30 של מגזין פורבס, 2018, באתר פורבס, 2018 אלירן רובין, הסטארט-אפ הישראלי שרוצה להחליף את חברות המיתוג מגייסת עוד 15.5 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2018 מאיר אורבך, חברת Tailor Brands גייסה 15.5 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 8 במאי 2018 אמיתי זיו, שיהיה לכם לוגו: חברת טיילור ברנדס מגייסת 50 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2021
ענת בירן פרוסט

ענת בירן פרוסט (נולדה ב-23 בנובמבר 1965) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה ישראלית. בירן פרוסט נולדה בפתח תקווה ולמדה בתיכון ברנר פתח תקווה. אמהּ חיה הייתה דוגמנית והופיעה בין היתר בשבועות האופנה שהתקיימו במלון הילטון בשנות השישים ולאחר מכן שימשה כיועצת יופי ומנהלת מחלקת קוסמטיקה בסופר פארם ולה שתי אחיות. היא החלה לדגמן לאחר שמפיקה גילתה אותה בתצוגת אופנה שנערכה בבסיסה ולאחר מכן השתתפה בתחרויות מלכת היופי ו"הפנים של ה־90" ודגמנה במספר בתי אופנה בתל אביב. ב-1986 שימשה כזמרת ליווי של צביקה פיק בתחרות קדם האירוויזיון עם השיר "לילה לילה". ב-1992 שיחקה בפרק של Tropical Heat, סדרת טלוויזיה קנדית שצולמה בישראל, ב-1994 הנחתה את המגזין המשפחתי "קוקטייל" ששודר בערוץ הראשון והיא משמשת כמנחה בערוץ הקניות והיא אחת הדמויות המוכרות עם הערוץ. ב-2002 הופיעה בסרט "פיתוי", ב-2008 היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה "משמורת" מאת עירית לינור ולקחה חלק בפרק של תוכנית המציאות "הדוגמניות", בנוסף היא מטפלת מוסמכת בפסיכודרמה, מחנכת למיניות מטעם האגודה לתכנון המשפחה וכמו כן בוגרת תואר בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה וקולנוע. היא נשואה לבמאי עדי פרוסט ומתגוררת בתל אביב. בתה היא הדוגמנית נועם פרוסט. ענת בירן פרוסט, ברשת החברתית פייסבוק ענת בירן פרוסט, ברשת החברתית אינסטגרם ענת בירן פרוסט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ענת בירן פרוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איך דוגמניות שחצו את 40 ממשיכות להיראות טוב?, באתר ynet, 29 בספטמבר 2010 עומר טל, בדרכי נעם: בתה של ענת בירן הפכה לדוגמנית מבטיחה ופורצת, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2010 ענת בירן פרוסט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ווקסהול שבט

ווקסהול שבט (באנגלית: Vauxhall Chevette) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת ווקסהול מוטורס שיוצרה בין השנים 1975–1984. מנוע הווקסהול שבט נלקח מדגם ווקסהול ויוה מודל HC אשר יוצר בין השנים 1970–1979. מחירו של דגם ההאצ'בק בתחילת יצורו בבריטניה ב-1 במאי 1975 עמד על 1,591 לירות שטרלינג. במקביל, השיקה חברת ג'נרל מוטורס באמצעות חטיבת שברולט, בארצות הברית את השברולט שבט. ההשקה התקיימה ב־16 בספטמבר 1975 עם הדגם סדאן 2 דלתות. בשנת 1976 הושק דגם ה-3 דלתות ובאפריל 1978 הושק דגם הסדאן 4 דלתות. החל מספטמבר 1980 הוצע בברזיל דגם 3 דלתות סטיישן. בשנה הראשונה לייצורה, נמכרו כ-275,000 יחידות מדגם השברולט שבט. בשנים 1979–1980 הייתה השברולט שבט המכונית הנמכרת ביותר בארצות הברית. היא יוצרה בארצות הברית, ברזיל, קולומביה, אקוודור, יפן וונצואלה. מכוניות כמעט זהות בשלדת רכב, מנועים ועיצוב גוףשייצרה במקביל חברת ג'נרל מוטורס היו אופל קדט בגרמניה, על ידי חברת הבת אופל, ביפו את הסוזוקי ג'ימיני, בקנדה ובארצות הברית את דגם הפונטיאק אקאדיאן, ופונטיאק T1000, ובאוסטרליה את דגם ההולדן ג'ימיני. ייצורה המרכזי של הווקסהול שבט היה בבריטניה, כאשר הורכב בדגם מנוע 1,256 סמ"ק. באקוודור יוצרה ה-"ווקסהול שבט" עם מנועי 1,500 סמ"ק בדגם שהיה קרוי AYMESA Cóndor. בניו זילנד הורכבה הווקסהול שבט בין השנים 1976–1981. הווקסהול שבט יוצאה לאוסטריה, גרמניה, צרפת, שוודיה, אורוגוואי. 2 דלתות - סלוו 4 דלתות - סלון 3 דלתות - האצ'בק 3 דלתות - טנדר שברולט שבט מודל E (ממאי 1975) ומודל L (מאפריל 1976) - דגם 3 דלתות הצ'בק (מינואר 1984 - דגם 4 דלתות סלון) שברולט שבט מודל GL (מנובמבר 1975) שברולט שבט מודל GLS (דרגת גימור מפוארת עם שעון, ומצית) - דגם 4 דלתות סלון שברולט שבט מודל HS (מינואר 1978) - דגם הצ'בק 3 דלתות, מנוע 6 צילינדר, 2,279 סמ"ק שברולט שבט מודל ES (מאוקטובר 1980), (רדיו, שעון קוורץ, משענות ראש קדמיות) שברולט שבט מודל HSR (ספורט) ווקסהול שבט, סלון, 4 דלתות ווקסהול שבט ווקסהול שבט - מבט לתא הנהג ווקסהול שבט, סלון, 4 דלתות, שנת 1978 ווקסהול שבט, 3 דלתות, דגם 1.3 GL, שנת 1978 ווקסהול שבט, שנת 1981 ווקסהול שבט, דגם HSR ווקסהול מוטורס שברולט שבט GMC שבט אופל ויוה ווקסהול אופל קדט C מדיה וקבצים בנושא ווקסהול שבט בוויקישיתוף ג'נרל מוטורס - פרופיל web.archive.org/web/20090418084802
קים איגלינסקי

קים איגלינסקי (נולדה ב-28 באוגוסט 1974) היא דוגמנית ישראלית. איגלינסקי נולדה בישראל וגדלה בקיבוץ נגבה לאם אנגלייה ואב ישראלי. קריירת הדוגמנות שלה החלה כשהתגלתה על ידי צלם האופנה גבי בהרליה. בהמשך נבחרה לסגנית "הפנים של שנות ה-90". היא דגמנה תקופה בפריז, והקריירה שלה החלה לשגשג כשעברה לניו יורק. היא צולמה לגיליונות של ווג במדינות שונות ומארי קלייר (אנ'). היא הופיעה בפרסומים של "גאפ" ו"ליווי'ס", וצעדה בתצוגות אופנה של פראדה וכריסטיאן דיור. בשנת 2003 היא החלה להוביל את הקמפיין של רנואר. באותה שנה פורסם כי איגלינסקי ניצבת בראש הדוגמניות הישראלית המרוויחות ובפער ניכר מהאחרות, וכי בשנת 2002 הייתה הכנסתה מעל כ-1.3 מיליון דולר, מחוזים עם חברות אופנה וקוסמטיקה מובילות כגון גאפ, לה פרלה, ליווייס, בלומינגדיילס ועוד. בשנת 2011 היא החלה לשמש כדוגמנית הבית של המעצבת מאיה נגרי. אתר האינטרנט הרשמי של קים איגלינסקי (באנגלית) קים איגלינסקי, ברשת החברתית פייסבוק קים איגלינסקי, ברשת החברתית אינסטגרם קים איגלינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ענת ביין, ‏המודל הישראלית, באתר גלובס, 14 באפריל 2003 קים אינגליסקי תקבל 60 אלף דולר עבור השתתפות בקמפיין רנואר, באתר וואלה, 31 באוגוסט 2003 ענת ביין, ‏שכר הדוגמניות: בצמרת - 100 אלף דולר לשנה זה המינימום, באתר גלובס, 14 באפריל 2003
אלימלך לאווי

הרב אלימלך סג"ל לאווי (נולד בניסן תשכ"ב, 1962) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות טאהש והחמישי בשושלת. נולד לאדמו"ר רבי משולם פייש לאווי (השני) ולרבנית חוה בת הרב יהודה ויינגרטן. בבחרותו למד אצל אביו בישיבת טאהש וכן בישיבת תולדות אהרן בירושלים. נישא לאסתר מלכה, בת האדמו"ר רבי נפתלי צבי לאבין מזידיטשוב. בצעירותו לא היה נראה שהוא מתעניין באדמו"רות והיה איש עסקים אך לאחר פטירת אחיו הבכור הרב מרדכי שנפטר בפתאומיות מדום לב בשנת תשנ"ח שהיה מיועד להיות אדמו״ר, מונה על ידי אביו לכהן כאב"ד קריית טאהש שבקנדה ורב קהילות טאהש בעולם. בתקופה זו היה גם נוסע פעמים רבות לוויליאמסבורג כדי לשהות במחיצת חסידי אביו. לאחר פטירת אביו בכ"ז באב ה'תשע"ה הוכתר לכהן במקומו כאדמו"ר. מרים איידל באשא, נשואה לרב יואל יחיאל הכהן קאהן רב קהילת תולדות אהרן בקריית יואל, בן רבי דוד קאהן האדמו"ר מתולדות אהרן. אברהם יהודה, נשוי לבת הרב גראד מלונדון. הינדא רחל, נשואה למרדכי אברהם גינזבערג בן הרב משולם פייש גינזבערג אדמו״ר מחוסט בורו פארק. מינדל, נשואה ליחיאל מיכל ישעי׳ מאסקאוויטש בן האדמו״ר מזלאטשוב וויליאמסבורג. חיים יחיאל אלטר, נשוי לאיידל דינה בת הרב סיני וואגשאהל ממונסי. זעלדא לאה, נשואה לזאב ראזענבוים בן הרב ברוך ראזענבוים הרב מנאנאש וויליאמסבורג. משה, נשוי למרים בת הרב יחזקאל שרגא הורוויץ, בנו של האדמו"ר מספינקא וויליאמסבורג. שאשא רייזל, נשואה לשמואל בן הרב יוסף חיים פרידמן רבה של קהילת בערזאן בניו יורק. ישראל מרדכי, נשוי להינדא הענא זיסל, בת הרב צבי הירש אשכנזי, ראש ישיבת באר התורה. חוה, נשואה ליהודה יחיאל, בן הרב מאיר גרינוולד, ונכד אב"ד טעטש ואב"ד מילדוי. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טובה פינקלשטיין

טובה פינקלשטיין-ארד, הייתה אתלטית ישראלית, שיאנית ישראל בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק. פינקלשטיין התאמנה בקבוצת הפועל חיפה. בתחרות שנערכה בשנת 1941 קבעה פינקלשטיין שיא הפועל חדש של 4.89 מטר. באליפות הפועל שנערכה בתל אביב ביוני 1944 זכתה פינקלשטיין ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.41 מטר ובקפיצה לרוחק 4.59 מטר. באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה פינקלשטיין לכבוד. ז'. פרחי, אספורט בארץ, משמר, 13 ביוני 1944 ז'. פרחי, ספורט - שלושה שיאים חדשים בקרב שלוש וחמש של "הפועל", דבר, 4 במאי 1947 אליעזר רואי, בספורט טבלת השוואה, דבר, 23 ביולי 1948 בספורט - אליפות "הפועל" באתלטיקה קלה, חרות, 3 ביולי 1949 ז'. פרחי, אספורט - אתלטיקה קלה קציר של שיאים באליפות "הפועל", משמר, 11 ביוני 1944 חיפה מצדיעה לנשים בספורט, באתר עיריית חיפה
זיס 101

זיס 101 (ZIS-101) היא מכונית מנהלים מפוארת, מתוצרת יצרנית הרכב זיס ששינתה את שם החברה לזיל (ברוסית: "Завод имени Лихачёва"), מברית המועצות אשר יוצרה בין השנים 1936–1941. הדגמים הראשונים שיוצרו, היו בתצורת לימוזינות עם 4 דלתות, בעלות מנוע מנוע V8 צילינדרים, 5,800 סמ"ק בהספק של 90 כ"ס ותיבת הילוכים עם 3 הילוכים. השם "זיל" נקשר עם מכוניות מפוארות וחזקות לבכירי המשטר הסובייטי, שיוצרו בסדרות קטנות מאוד. חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי. ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה הזיס 101, בהשראת דגמי פאקרד האמריקניים. זיס 101 (יוצר משנת 1936–1939) זיס-101A (יוצר משנת 1939–1941), המנוע שופר להספק של 110 כ"ס זיס-101B זיס-101C - גרסת אמבולנס זיס-101 ספורט: גרסה דו-מושבית, (יוצר בשנת 1939), עוצבה על ידי Valentin Nikolaevich Rostkov . המנוע שופר להספק של 141 כ"ס זיס-102 קונברטיבל, (יוצר משנת 1938–1940) זיל זיל 118, (הדגם קרוי גם : ZiL-118 Yunost) זיל-3250 זיל 111 זיל 114 זיל 115 זיל 117 זיל 4104 זיל-4112R זיס 115 אתר החברה - ברוסית ובאנגלית
ג'סטין הורוויץ

ג'סטין הורוויץ (באנגלית: Justin Hurwitz; נולד ב-22 בינואר 1985) הוא מלחין אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר כמלחין הפסקול לסרטיו של דמיאן שאזל ויפלאש ולה לה לנד. על לה לה לנד זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עבור השיר City of Stars (בטקס פרסי אוסקר ה-89) וכן בפרסי גלובוס הזהב באותן הקטגוריות. הורוויץ גדל בקליפורניה ולאחר מכן בוויסקונסין. אביו קן הוא סופר ואמו גייל אחות (ובעברה רקדנית בלט). שני הוריו יהודים, ממוצא מעורב (רוסיה, פולין, סוריה ולבנון). הורוויץ למד בבית הספר התיכון ניקולט בגלנדייל שבויסקונסין, ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד. בהרווארד פגש את דמיאן שאזל, אשר שימש כמתופף בלהקתו. מאוחר יותר הפכו השניים לשותפים לדירה ואף שיתפו פעולה בהפקת הסרט הסטודנטיאלי Guy and Madeline on a Park Bench. בשנת 2014 הלחין הורוויץ את הפסקול לסרט ויפלאש, שעליו היה מועמד לפרס גראמי. בשנת 2016 הלחין את הפסקול לסרט לה לה לנד, שעליו זכה בשני פרסי אוסקר עבור פסקול סרט ושיר מקורי, בשני פרסי גלובוס הזהב (באותן קטגוריות), בפרס באפט"א עבור פסקול סרט ובשני פרסי גראמי. ב-2018 שיתף פעולה פעם נוספת עם דמיאן שאזל, כשחיבר את המוזיקה לסרטו "האדם הראשון". הוא זכה על כך בפרס גלובוס הזהב. מדיה וקבצים בנושא ג'סטין הורוויץ בוויקישיתוף ג'סטין הורוויץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סטין הורוויץ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'סטין הורוויץ, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ג'סטין הורוויץ, באתר ספוטיפיי ג'סטין הורוויץ, באתר AllMusic (באנגלית) ג'סטין הורוויץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'סטין הורוויץ, באתר דיזר ג'סטין הורוויץ, באתר טיידל (באנגלית) "From Harvard to 'La La Land'". Harvard Gazette (באנגלית). נבדק ב-2017-03-01.
יגאל יאסינוב

יגאל יאסינוב (נולד ב-27 באפריל 1966 בחרקוב שבאוקראינה) הוא חבר הכנסת לשעבר, מטעם סיעת שינוי. עם התרופפות המשטר הקומוניסטי בתחילת שנות התשעים, הפך יאסינוב לחסיד חב"ד והיה דובר "עמותת מבוגרים בעד ברית מילה". יאסינוב עזב את הדת כשנתיים לאחר שחזר בתשובה ועלה לישראל, בשנת 1993. יאסינוב הצטרף למפלגת שינוי לקראת הבחירות לכנסת ה-15, היה פעיל בסניף ירושלים, היה עוזר פרלמנטרי של ויקטור בריילובסקי ונבחר מטעם המפלגה לכנסת ה-16. הוא מוקם ברשימתה במקום ה-15. במהלך כהונתו כחבר הכנסת הוא הותקף באלימות פעמיים. הוא נדקר על ידי אלמוני בפתח ביתו ונפגע בעקבות קטטה בכיכר רבין. יאסינוב פעל בכנסת לפתרון בעיית פסולי החיתון. לאחר התפצלות שינוי סמוך לבחירות לכנסת ה-17 לא עבר עם פורז אל מפלגת חץ בניגוד לרוב חברי הכנסת המכהנים מטעם שינוי. אולם, לבסוף עזב את שינוי, הקים את סיעת העולים שהתחברה לישראל ביתנו והתמודד לכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו. המקום ה-14 ברשימה, בו מוקם, הותיר אותו מחוץ לכנסת. לאחר כהונתו בכנסת, כיהן יאסינוב כסגן יושב-ראש דירקטוריון קק"ל, ולאחר מכן כמנכ"ל קק"ל אירו-אסיה. יאסינוב נשוי ואב לשתי בנות, תושב ירושלים. אביו של יאסינוב היה מסורב עלייה. יגאל יאסינוב, באתר הכנסת יגאל יאסינוב, באתר כנסת פתוחה גולשי תפוז מראיינים את יגאל יאסינוב אריק בנדר, עוד קו אדום חטף ימנית חזקה לפרצוף, באתר nrg‏, 12 ביולי 2007 אפרת וייס ואילן מרסיאנו, ח"כ יאסינוב הותקף סמוך לביתו, באתר ynet, 25 בינואר 2004 מורן זליקוביץ' ואבי כהן, "ח"כ יאסינוב קפץ עלי וצעק 'תקיפה, תקיפה'", באתר ynet, 27 בנובמבר 2005 אריק בנדר, הדס שפר ודורון נחום, הח"כ החרים שלט ונפצע בקטטה, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2005 דיאנה בחור-ניר ואטילה שומפלבי, ח"כ יאסינוב: חתן אותי, שרון, באתר ynet, 11 באוגוסט 2004 משה ליכטמן, ‏שיאן השכר בקק"ל - הגזבר: 56 אלף שקלים בחודש, באתר גלובס, 28 באוקטובר 2009 איתמר אייכנר, נדיר: נמצא שריד מהקהילה היהודית במולדובה שנספתה בשואה, באתר ynet, 15 במרץ 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיל 118

זיל 118 (ZiL-118 Yunost) הוא דגם של מיניבוס אשר יוצר על ידי חברת זיל (ברוסית: "Zavod imeni Likhachova"), בברית המועצות בין השנים 1962–1970. הדגם פותח בשנת 1961. הדגם התבסס על דגם ה-"זיל 111". בנוסף, הדגם יוצר גם בגרסת אמבולנס. יוצרו 20 יחידות, בגלל חוסר עניין של השלטון הסובייטי. גרסת מיניבוס גרסת אמבולנס (בשנת 1970 גרסאות משופרות : 118K ו- 118KS) גרסת זיל 118a (גרסת אמבולנס זיל 118) גרסת זיל 119 (גרסה מודרנית יותר מגרסת זיל 118) גרסת 119a (זיל-118KA) (גרסת אמבולנס של זיל-119) גרסת משאית - זיל 3302 (מבוסס על גרסת זיל-119) זיל זיל-130 זיס 101 זיל-3250 זיל 111 זיל 114 זיל 115 זיל 117 זיל 4104 זיל-4112R מדיה וקבצים בנושא זיל 118 בוויקישיתוף אתר החברה - ברוסית ובאנגלית זיל 118 (5:23 דקות), יוטיוב זיל 118 (10:05 דקות), יוטיוב זיל 118 - תמונות (אורכב 02.03.2017 בארכיון Wayback Machine)