laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאופולדשטאדט

לאופולדשטאדט (בגרמנית: Leopoldstadt) הוא רובע הממוקם על אי מלאכותי במרכז העיר וינה שבאוסטריה. זהו רובע מס' 2 של וינה. הרובע, יחד עם רובע 20 (בריגטינאו), מהווה אי המוקף בנהר הדנובה ותעלת הדנובה. הרובע נקרא על שם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. נכון ל-2016 הכיל המחוז כ-103,233 תושבים. המחוז משתרע על פני 19.27 קמ"ר. בשל השיעור הגבוה יחסית של התושבים היהודים שגרו בעבר במחוז (כ-38.5% מתושבי המחוז היו יהודים נכון לשנת 1923), זכה המחוז לכינוי "Mazzesinsel" ("אי המצות"). בשנת 1625, התמנה הרב יום-טוב ליפמן הלר לכהן כרבה של וינה. בתקופתו יהודי העיר היו פזורים ללא מרכז קהילתי והרב הלר השיג אישור להקים מרכז יהודי בלאופולדשטאדט ופעל להקמתו וביסוסו. בהמשך אותה המאה החלו להתיישב עוד ועוד יהודי ברובע והתפתחה איבה בינם לבין הנוצרים ברובע. בשנת 1670 גזר הקיסר לאופולד על גירוש יהודי העיר וינה, ותושבי הרובע הנוצרים קראו לרובע על שמו כאות תודה. בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית מהגרים יהודים ממזרח האימפריה החלו להגר לרובע והתיישבו בעיקר סביב תחנת הרכבת. ברובע קמו כמה מבתי הכנסת החשובים בעיר: עדת ישראל, בית ישראל (הפולני), טמפלגאסה ועוד. במהלך ליל הבדולח נהרסו כל בתי הכנסת ברובע לרבות בית הכנסת בדר לאופולדשטדט. עם התפתחות השואה בודדו היהודים ועברו התעללויות קשות, עד שנשלחו למחנות ריכוז והשמדה. מתוך קהילה מקורית של אלפי יהודים הצליחו להתחבא ולשרוד קומץ יהודים בלבד. עם נפילת מסך הברזל וחידוש ההגירה ממזרח אירופה, האוכלוסייה היהודית ברובע צמחה שוב. כיום, אחוז ניכר מיהודי העיר גרים ברובע והוא מכיל בתי כנסת, בית חב"ד חנויות עם מזון כשר, ועוד. פארק פראטר - הפארק הציבורי הגדול בעיר וינר ריזנראד - גלגל ענק מפורסם בפארק פראטר אאוגארטן - פארק ציבורי עתיק בסגנון הבארוק מוזיאון בית יוהאן שטראוס (הבן) כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי הגלגל הענק "וינר ריזנראד" פארק השעשועים בפראטר תחנת הרכבת פראטרשטרן לאופולד-שטאט (מחזה) אתר האינטרנט הרשמי של לאופולדשטאדט (בגרמנית)
אל-מעאדי

אל-מעאדי (בערבית: المعادي) היא עיר[דרושה הבהרה] מדרום לקהיר שבמצרים הממוקמת בגדה המזרחית של הנילוס. פירוש השם בערבית הוא "המעבורות". אוכלוסיית אל-מעאדי הוערכה בכ-97,000 נפש בשנת 2016. בעיר שוכנים בתי ספר בינלאומיים גדולים, מועדוני ספורט ומוסדות תרבות ומשפט, ובהם בית המשפט החוקתי העליון של מצרים והמוזיאון הגאולוגי המצרי הלאומי. באזור אל-מעאדי ישנו אתר ארכאולוגי מצרי עתיק מתוארך בערך 3500 לפני הספירה. פעילות הבנייה באזור הרסה חלק מהאתרים הארכאולוגיים. היישוב המודרני באל-מעאדי נוסד ב-1904. בשנה זו נבנתה מסילת הרכבת בין קהיר מצפון לחלוואן מדרום. בניית היישוב הוגבלה בתחילה לאזור הסמוך למסילת הברזל, אך לבסוף התפשטה מערבה עד הנילוס. כמו כן, נבנה מחנה צבא בריטי גדול ממזרח למסילת הברזל. תכנון העיר נעשה בשנת 1905 על ידי קצין קנדי בדימוס בשם אלכסנדר ג'יי אדמס. תחנת הכוח התרמית הסולארית הראשונה בעולם נבנתה באל-מעאדי. בשנים 1940–1946 לאל-מעאדי היה תפקיד חשוב במעורבות הצבאית של ניו זילנד. כ-76,000 חיילים אומנו במחנה בסמוך לעיר. באותה תקופה אזור זה היה שייך לחברה שבנתה את אל-מעאדי ב-1907. הרמה הסלעית הושכרה לכוחות הצבא של ניו זילנד, ובשש השנים שלאחר מכן הפכה העיר לבסיס הראשי של ניו זילנד מעבר לים. באל-מעאדי הוקם גם מרכז חקירות של המודיעין הבריטי. ביולי 1942, בשיאה של המערכה במדבר המערבי, נחשפו שני מרגלים גרמניים שהשתמשו בספר "רבקה" של דפנה דה מוריאה כספר קודים לשידורי רדיו סודיים ומקודדים. הציוד שלהם נבדק על ידי קצין צעיר מהצבא המצרי, נשיא מצרים לעתיד אנואר סאדאת. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים (שסיימה את ההשפעה הבריטית במדינה) ומלחמת סיני ב-1956, עזבו את העיר רבים מתושביה הבריטים והצרפתים. כתוצאה מכך, חלק מהמוסדות הזרים (ובהם הכנסייה האנגליקנית של סנט ג'ון) הופעלו על ידי התושבים המקומיים. האזור העתיק ביותר במעדי הוא אל סראיאט, המורכב ברובו מווילות ובניינים נמוכים. זהו החלק האמיד ביותר של אל-מעאדי יחד עם אזור דגלה הסמוך. ניתן לזהות את שני האזורים הללו במספר הרב של הכיכרות והצמחייה הרבה. ישנם מספר רב-קומות בסמוך לנהר, כמו גם בחלק החדש והמזרחי של אל-מעאדי, המכונה דגלה. אל-מעאדי הוא האזור הכי פחות צפוף בקהיר רבתי, וחלק גדול ממנו מאוכלס על ידי מצרים אמידים ותושבים זרים (שרבים מהם קשורים לשגרירויות שבעיר). באל מעאדי ממוקמים גם משרדים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. באל-מעאדי ממוקמות שגרירויות רבות, ובהן של המדינות: אוגנדה, אוקראינה, אזרבייג'ן, ארגנטינה, בנגלדש, גבון, קובה, יפן, מלאווי, מקסיקו, מונגוליה, פרגוואי, פרו, הפיליפינים, דרום אפריקה, דרום קוריאה, ונצואלה וקניה. חלוואן קהיר רבתי אתר האינטרנט הרשמי של אל-מעאדי מדיה וקבצים בנושא אל-מעאדי בוויקישיתוף אל-מעאדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "الأحياء – حى المعادي". www.cairo.gov.eg. נבדק ב-2017-11-15. "An Overview of the Cities and Towns of Ancient Egypt". www.touregypt.net (ברוסית). נבדק ב-2018-02-26. "Old Predynastic Maadi". www.touregypt.net (ברוסית). נבדק ב-2018-02-26. Smith, Zachary Alden; Taylor, Katrina D. (2008). Renewable and alternative energy resources: a reference handbook. ABC-CLIO. p. 174. ISBN 978-1-59884-089-6. Beattie 2005: 183
מקהלת שירה

מקהלת שירה היא מקהלה חסידית-אמריקאית השרה בסוגת המוזיקה החסידית. מנצח המקהלה הוא יואלי הורביץ. מקהלת שירה הוקמה בארצות הברית בשנת ה'תשס"א, על ידי שרגא פייבל גולד שהיה גם המנצח שלה וכיום עוסק בניהולה. המקהלה פועלת בעיקר בארצות הברית, אך מופיעה גם במוסקבה, אירופה וישראל. בשנת 2010 הוציאה המקהלה אלבום בשם שירה חדשה בו שרו סולנים מהמקהלה בהם לוי פולקוביץ, בערי וובר ועוד. נכון לה'תשפ"ב למקהלת שירה כ-50 חברי מקהלה והם מופיעים בצוותים שונים מידי ערב ובאירועים מיוחדים. מלבד זאת הם מקליטים עבור אלבומים ושירים של זמרים שונים. המקהלה שרה באלבומים רבים מהבולטים שבהם: יידיש קאלעקשען וכיסופים של מרדכי בן דוד. אלבומי שלמה יהודה רכניץ. באלבומים נוספים נטלו רק חלק מההקלטות, בהם: אלע אלע של מנדי וייס. שיתוף פעולה מעניין בין מקהלת שירה למקהלת האחות הישראלית שלה מקהלת מלכות בה הופיעו יחד במסגרת אירועי סיום הש"ס של דרשו. בערי וובר - חבר מקהלה פרש לטובת קריירה עצמאית. שמילי אונגר - חבר מקהלה, פרש לטובת קריירה עצמאית. שלום למר - חבר מקהלה, פרש לטובת קריירה עצמאית. לוי פולקוביץ - חבר מקהלה, פרש לטובת קריירה עצמאית. אברהם מרדכי שוורץ - חבר מקהלה, פרש לטובת קריירה עצמאית. הרשי ויינבערגר - חבר מקהלה, פרש לטובת קריירה עצמאית. וועלוול פעלדמאן - חבר מקהלה, פרש לטובת קריירה עצמאית. שרגא פייבל גולד - מנהל יואלי הורביץ - מנצח המקהלה אלי שפריי - מנצח משה אייזנבערג - חבר מקהלה זאבי פריד - חבר מקהלה יוסי רובין - חבר מקהלה שרולי ויינברגר - חבר מקהלה דובי טסלר - חבר מקהלה שרולי גרין - חבר מקהלה אלימלך זינגער - חבר מקהלה הערשל פעקעטע - חבר מקהלה זאבי פריעד - חבר מקהלה זעליג אייגער - חבר מקהלה חזקי ברויער - חבר מקהלה ובמקביל מעבד מוזיקלי בקריירה עצמאית חיים איידליס - חבר מקהלה חיים דוד דעסער - חבר מקהלה יואלי גאנדל - חבר מקהלה יואלי סופר - חבר מקהלה יודל ראטה - חבר מקהלה יוסי ארגעל - חבר מקהלה יענקי אונגאר - חבר מקהלה יעקב יוסף לאנגסאם - חבר מקהלה יעקב יוסף פעלדמאן - חבר מקהלה ישראלי קלוגמאן - חבר מקהלה משה אייזענבערג - חבר מקהלה שלמה זלמן הורוויץ - חבר מקהלה שלמה ראטה - חבר מקהלה בהופעה חיה (ווקאלי), 2003 לחיים שירה, 2008 שירה חדשה, 2010 מוזיקה חסידית מקהלת מלכות מגזין קול פליי גיליון 12, תמוז ה'תשפ"א אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת שירה. הערוץ הרשמי של מקהלת שירה ביוטיוב. מקהלת שירה ברשת החברתית טוויטר. משה ויסברג, צפו: במוסקבה חגגו את חג הגאולה, באתר בחדרי חרדים
קרחון רוז ואלי

קרחון רוז ואלי (באנגלית: Rose Valley Glacier ; בבולגרית: ледник Розова долина; מילולית "קרחון עמק הוורדים") הוא קרחון בחצי האי וארנה במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה. הקרחון ממוקם צפונית - מזרחית לשדה השלג סדינני; הקרחון ממוקם צפונית - מערבית לקרחון דבלט; ומצפון לקרחון פנגה. אורכו של הקרחון 5.2 קילומטרים בכיוון דרום-מזרח - דרום-מערב. רוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח. הקרחון מנקז את המורדות הצפון-מזרחיים של רמת וידין. הקרחון נשפך למפרצון ליסטר ולמצר מקפארליין, בין נקודת פומורי לבין נקודת אינוט. הקרחון התגלה במסגרת הסקר הטופוגרפי הבולגרי Tangra 2004/05. הקרחון מופה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009. הקרחון נקרא על שם עמק השושנים שבמרכז בולגריה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix
לי צי צ'ינג

לי צ'י צ'ינג (בסינית: 李志清; נולד ב-1963) הוא קומיקסאי "מנהואה" (אנ') מהונג קונג המשתמש בשם העט "清兒". לי החל לצייר קומיקס ורומנים גרפיים ב-1981. בשנת 1992, הוא זכה בפרס על עבודתו בצבעי מים בביאנלה לאמנות עכשווית של הונג קונג, ועבודותיו הוצגו במוזיאון הונג קונג לאמנות. הוא הקריקטוריסט הראשון מהונג קונג שעבודתו פורסמה ביפן. ההתמחות שלו היא במאנגה היסטורית. לרוב, מבוססת על רומנים קלאסיים קיימים, כולל יצירותיו של סופר הוושיה, לואי צ'ה. בין יצירותיו העיקריות עיבוד קומיקס של רומן שלוש הממלכות ושולי המים. עבודותיו מתפרסמות בדרך כלל על ידי CultureCom Comics, בית הוצאה לאור בהונג קונג. עבודתו Sun Zi's Tactics זכתה בפרס המנגה הבינלאומי הראשון של ממשלת יפן ב-2007. רשומות שלוש הממלכות (三國志) - מבוסס על רומן שלוש הממלכות השופט באו (包青天) גיבור חסר שם (無名英雄) ספר מוזר (怪異集) הטקטיקה של Sun Zi ‏(孫子攻略/孫子兵法) שקר שן (烈神) האל הנשר (驚神) אגדת רפאים (鬼異傳奇) Outlaws of the Marsh - מבוסס על Water Margin אגדת גיבורי הקונדור (射雕英雄傳) - מבוסס על גיבורי הנשר היורים הנודד המחייך והגאה (笑傲江湖) - מבוסס על הרומן בעל אותו השם מדיה וקבצים בנושא לי צי צ'ינג בוויקישיתוף קומיקס CultureCom ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לי צי צ'ינג".
שמוקלר

האם התכוונתם ל... אורן שמוקלר – צלם ובמאי סרטים ישראלי עליזה שמוקלר-הס – פסנתרנית ומורה לפסנתר ישראלית שרה שמוקלר – חלוצה, אשת העלייה השנייה אפרים שמיר – מוזיקאי ישראלי (נולד בשם יפים "פימה" שמוקלר)
משקה דופמין

משקה דופמין הוא משקה הנועד לצריכה מאוזנת של דופמין ומאפשר הגעה לתחושות הדומות לשכרות מאלכוהול ללא תופעות הלוואי של חמרמורת לאחר צריכה מופרזת. לטענת יצרני משקאות הדופמין, צריכת אלכוהול מעוררת הפרשה מיידית של דופמין ברמה גבוהה, ומנגד, לאחר מכן מנגנוני הוויסות של הגוף גורמים לירידה בצורה חדה מתחת לרמות הדופמין הרגילות. דבר זה יוצר לשיטתם את התחושות הלא נעימות של החמרמורת (האנג אובר). מספר חברות בעולם מיצרות משקאות סינתטיים המכילים דופמין ברמה שנועדה לשמור על אספקה יציבה לגוף במהלך צריכת אלכוהול, ובכך למנוע את תסמיני מצב הרוח השליליים הקשורים לדלדול הדופמין ולחיזוק והארכת התחושות החיוביות הכוללות של שמחה והנאה. משקאות המכילים דופמין היו קיימים כבר שנים רבות ועדיין נפוצים בעולם, כגון תה ירוק, כורכומין, פרוביוטיקה, שמן אורגנו ושמן דגים. בישראל הוקמה בשנת 2021 חברה המייצרת משקאות דופמין בשם "אופוריה". במשקה קיימים גם טירוזין וקפאין במינון נמוך לאור מחקרים המעידים על מעורבותם בתהליכי חילוף החומרים של דופמין במוח. Jamie Ducharme, Synthetic Alcohol Promises to Make Drinking Safer. But Experts Are Wary, Time, ‏2 בנובמבר 2021 Alcohol and parenting - Central Bylines, Central Bylines, ‏4 בundefined 2022 10 Evidence-Based Benefits of Green Tea The effects of curcumin on depressive-like behaviors in mice 12 Dopamine Supplements to Boost Your Mood הפיתוח של בוגר פוניבז': אלכוהול ללא הנגאובר, באתר ערוץ 7, 8 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרגא צבי טננבוים

רבי שרגא צבי טננבוים (נהגה גם כטענענבוים;) א' באייר ה'תקפ"ו, 1826 - ד' באדר ה'תרנ"ז, 1897 היה רבה של הקהילה היהודית בסענדרא ובטשאטה, ומחבר סדרת הספרים נטע שורק, היה מגדולי רבני הונגריה במאה ה-19, פוסק ומנהיג אורתודוקסי בולט, ועמד בראשות ישיבה גדולה בהונגריה. נולד בסענדרא, אביו, הגאון רבי זאב וואלף טננבוים היה רב העיירה ומחבר הספרים "רחובות הנהר", "פלגי מים", "קריה נאמנה" ו"אילת השחר". נשא לאישה את הרבנית הענדל בתו של הרב אברהם יעקב רזה, רבה של קאשוי. בשנת תר"ח כשאביו עבר לשמש כרב בעיר ורפלט, החליף אותו רבי שרגא צבי ברבנות העיר סענדרא למשך כ-26 שנים, ולאחר מכן בשנת תרל"ד עבר לשמש כרבה של טשאטה, עם בואו לטשאטה יסד ישיבה של עשרים בחורים, שגדלה עם הזמן. אחיו רבי יעקב טננבוים אב"ד פוטנוק מגדולי רבני הונגריה בעל מחבר נהרי אפרסמון. בנו רבי משה טננבוים רבה של ווערפעלעט. בנו הרבני מאיר טננבוים. בנו הרבני יהודה דוד טננבוים גראסוורדיין. בנו הרבני מנחם מנדל טננבוים. בתו חיה גיטל נישאה לאחיינו רבי מנחם מנדל טננבוים, בעל ״שארית מנחם״, בנו של אחיו רבי יעקב טננבוים מחבר הספר ״נהרי אפרסמון״. בנו של רבי מנחם מנדל הוא רבי משה טננבוים אב"ד מילדוי-סעפשי בעל ״מסעות משה״. בתו הרבנית חנה רבקה אשת הרב יהודה אלטמן, רבה של טשאטה ומחבר השו"ת 'מי יהודה' והספר 'ים של יהודה'. חיבר סדרת ספרים בשם נטע שורק. ספר נטע שורק - דרשות לשבתות ומועדים, מונקאטש, תרנ"ח ספר נטע שורק - חידושים ופלפולים וסוגיות הש"ס, מונקאטש, תרנ"ח ספר שו"ת נטע שורק, מונקאטש, תרנ"ט פסק דין תורה דגאלאנטה שו"ת נטע שורק מהגאון רבי שרגא צבי טענענבוים אב"ד ור"מ טשאטה שו"ת נטע שורק מאתר היברובוקס נטע שורק דרשות . באתר היברובוקס תולדות משפחת הרבנים ארזי הלבנון - טננבוים באתר אידישע וועלט פארומס (ביידיש) תולדות רבי שרגא צבי, מתוך הקדמת ספרו נטע שורק. באתר היברובוקס
נסים אברהם אשכנזי

רבי נסים אברהם אשכנזי (תק"ן, 1790 בערך - ט"ו אלול ה'תר"כ, 1860) היה רב באיזמיר, חיבר ספרים רבים. משפחת אשכנזי היא משפחת רבנים ותיקה באיזמיר. ראשיתה ברבי יוסף בן רבי גרשון אשכנזי, שהיה סוחר באבנים טובות והגיע מבודפשט בירת הונגריה לאיזמיר בסביבות שנת ה'תס"ט (1709), לאחר שמשפחתו גורשה מווינה. ניסים אברהם נולד באיזמיר שבטורקיה לאימו רחל ולאביו רבי רפאל אשכנזי, מחבר הספרים 'מראה הנוגה' ו'מראה הגדול' ועוד. סבו היה רבי יהודה אשכנזי. נשא לאישה את רחל שרותה, בת הרב חייא פונטרימולי, מחכמי העיר. כיהן כדיין בבית הדין באיזמיר לצד רבי חיים פלאג'י. נפטר בט"ו באלול תר"כ (1860). לא הותיר אחריו ילדים. גיסו היה רבי חיים פונטרימולי. בני אחיו יהושע חיים אשכנזי (נפטר תקצ"ט), היו הרבנים רפאל יום טוב אשכנזי וגרשון אליה אשכנזי, מחכמי העיר. רבי ניסים אברהם אשכנזי חיבר ספרים רבים, חלקם יצאו לאור בחייו וחלקם על ידי בני אחיו. בין ספריו: 'נחמד למראה' - פרוש על הירושלמי. 'מעשה אברהם' - שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך. 'דרש אברהם' - דרשות ופירושים לתורה. 'נאה דורש' - דרשות שונות. 'נאה להודות' - פירוש תהילים. צוואתו נדפסה במן הגנזים, ספר 16, עמוד כו. מדיה וקבצים בנושא נסים אברהם אשכנזי בוויקישיתוף על רבי אברהם ניסים אשכנזי, באתר החכם היומי נחמד למראה על הירושלמי, באתר היברובוקס דב הכהן, "מעמדם החברתי של תלמידי חכמים באזמיר במאות י"ח-י"ט", עבודת מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ב, עמ' 166-165. הכהן, "מעמדם", עמ' 121-120. לסריקה באתר הספרייה הלאומית. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחזקאל לנדא מווילנא

רבי יחזקאל סגל הלוי לנדא (ה'תקל"ט, 1779 – כ"א בחשוון ה'תר"ל, 26 באוקטובר 1869) היה רבה הראשי בפועל של יהדות וילנה והסמכות ההלכתית העליונה שלה, במשך שלושים ושלוש שנה (תקצ"ז-תר"ל). אחרון רבני הקהילה שהשתמש רשמית בתואר "ראב"ד" לאחר שתואר 'רב העיר' חדל להיות בשימוש רשמי מאז כהונתו של רבי שמואל בן אביגדור. היה תלמידו של רבי חיים מוולוז'ין. נולד לר' יצחק אייזיק הלוי. בגיל 15 נישא לבת דודו, חיה שרה בת ר' אריה לייב ("ר' לייבלה ר' בערס"), מעשירי וילנה וממקורבי הגר"א. מסופר כי בהיותו חתן זכה לברכה מאת הגר"א, אשר הניח עליו את ידו. המעשה נמסר בגרסאות שונות ועורר דיונים הלכתיים. למד מפי ר' חיים מוולוז'ין בתקופה שקדמה להקמת ישיבת וולוז'ין. לאחר פטירת רבי שמואל בן אביגדור, פסקו ראשי קהילת וילנא מלמנות רבנים ראשיים רשמיים. אולם, פרנסי הקהילה המשיכו למנות רב שיהיה ראש לרבנים בעיר, ויהיה אחראי על התחומים שהיו שמורים לרב הראשי, כסידור גיטין למשל. רבנים אלה נשאו בתואר "ראש בית דין" (ראב"ד), במקום התואר אב בית דין שהיה שמור לרבנים הראשיים הרשמיים שהיו עד אז. בשנת תקצ"ז, לאחר פטירת גיסו[דרושה הבהרה] רבי אברהם אבלי פאסוועלער, התמנה רבי יחזקאל לנדא לתפקיד זה ונשא בתואר "ראב"ד ווילנא". תפקיד זה מילא במשך שלושים ושלוש שנים, עד לפטירתו. במחלוקת בישיבת וולוז'ין על חלוקת התפקידים בין הנצי"ב לרבי יוסף דוב סולובייצ'יק התמנה רבי יחזקאל לנדא לבורר יחד עם רבי דוד טביל ממינסק. בפסח תרכ"ח, עקב מחסור חמור בווילנא והתייקרות תפוחי האדמה, עמד הרב לנדא בראש הרבנים שהתירו לעניים אכילת קטניות. לא הותיר כתבים פרט להסכמות מעטות. דברים מתורתו פזורים בכתבי תלמידיו. האחים רבי בצלאל הכהן, בעל "ראשית ביכורים", ורבי שלמה הכהן מווילנא, בעל ה"חשק שלמה" ושו"ת "בנין שלמה", המזכירים אותו מספר פעמים בספריהם ודנים בדבריו. בנו הרב חיים, נפטר בחיי אביו. בתו עלקא, נישאה לרב דוד הלוי אפשטיין מווילנא. בתו רייזלא, נישאה לרב חיים קלאצקי, גבאי צדקה בווילנא. הלל נח מגיד שטיינשניידר, עיר וילנא, דפוס ראם, וילנא תר"ס, עמ' 32–36. משה צינוביץ, עץ חיים, הוצאת מור, תל אביב תשל"ב, עמ' 141–142. אליעזר ריבלין, ספר היחס למשפחת ריבלין, ירושלים תרצ"ה, עמ' 17–23. יצחק אלפסי (עורך), ספר היחס לבית עליאש, ירושלים תשל"ו, עמ' 7. נוסח מצבתו מופיע בספר רבותינו שבגולה חלק ב עמ' 253. רבי יחזקאל הלוי לנדא מווילנה, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" לפי ש"י פין, בספרו 'כנסת ישראל' בערכו של הרב לנדא, תאריך הפטירה מאוחר ביום: כ"ב בחשוון ה'תר"ל. ראו: ערכו בלקסיקון הרבני 'אישי ישראל', להלן "קישורים חיצוניים". ראש בית דין עיר וילנא עמ' 35: "ובמות הגאון ר' יחזקאל בטלה משמרת כבוד הראב"ד, אשר מאז ומקדם בחרו ומנו פרסני עירנו רב אחד להתנשא לראש על כל רבני ומורי הצדק כמלפנים ולהקרא בתואר ראב"ד, ויניחו את הכבוד הזה כעת ביד רבני המו"צ בעצמם והמה יבחרו את הזקן שבהם להתעסק בענייני גטין". חיים שלמה אוטיאן, רוסלאנד: ווילנא, המגיד, ב' בניסן ה'תרכ"ח, 25 במרץ 1868.
נ"ט בר נ"ט

נ"ט בר נ"ט (ראשי תיבות של נותן טעם בר נותן טעם) הוא כלל הלכתי לפיו מאכל סתמי שקיבל טעם מכלי בשרי או חלבי, הטעם שבתוכו אינו נחשב כחלבי או כבשרי, ודינו נשאר כמאכל סתמי שמותר לאכול אותו עם מאכלי בשר או חלב. לעומת זאת, מאכל שקיבל טעם מכלי שהתבשל בו מאכל שאינו כשר נאסר מכך. בתלמוד הבבלי במסכת חולין נאמר שדגים שנבלע בהם טעם בשר, לדעת שמואל אפשר לאוכלם יחד עם חלב, היות שטעם הבשר שנבלע בדגים הוקלש בבישול הדגים עם החלב, ואין טעם בשר משמעותי שהתבשל עם החלב: איתמר: דגים שעלו בקערה, רב אמר: אסור לאכלן בכותח [מאכל חלבי], ושמואל אמר: מותר לאוכלן בכותח. רב אמר אסור - נותן טעם הוא, ושמואל אמר מותר - נותן טעם בר נותן טעם הוא — תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"א, עמוד ב' מוסכם להלכה שדברי שמואל נסובים רק על נ"ט בר נ"ט של היתר, כדוגמת בשר וחלב, אך נ"ט בר נ"ט של איסור - אסור. למשל, מאכל אסור כדוגמת בשר בעל חיים טמא או בשר טרף, שבושל בכלי ונתן בו טעם, ואחר כך בושל באותו כלי מאכל כשר - הוא נאסר מכך. וכן אם בושל מאכל כשר עם מאכל טרף וקיבל את טעמו ונאסר מכך, ואחר כך המאכל שבושל עם הטרף בושל עם מאכל כשר אחר - אסר אותו. אמנם כאשר המאכל הכשר מרובה פי שישים או יותר מהמאכל האסור - המאכל האסור מתבטל בו על פי הכלל ביטול בשישים. על פי דברי שמואל במחלוקת הנזכרת, נפסק להלכה שמאכל חלבי או בשרי שנתן טעם במאכל אחר או בכלי שבושל בו, אין בכוח הטעם הבלוע במאכל או בכלי להעביר שוב את הטעם למאכל אחר. לכן אותו מאכל שבושל בסיר החלבי או הבשרי, או שבושל עם המאכל החלבי או הבשרי, נותר פרווה. אלא שישנה מחלוקת במשמעות דברי שמואל: יש אומרים שמשמעות הדבר שאפשר לכתחילה לבשל מאכל סתמי בכלי בשרי ולאוכלו עם חלב (או ההפך). אמנם יש אומרים שדברי הבית יוסף ב'בדק הבית' עליהם מבוססת גישה זאת הם עריכה מאוחרת של מגיהים. יש אומרים שאם בישלו מאכל סתמי בכלי בשרי - מותר לאוכלו עם חלב, אך אסור לתכנן זאת מלכתחילה. וכך הוא מנהג רבים מיוצאי ספרד. יש אומרים שגם אם בישלו מאכל סתמי בכלי בשרי אסור לאוכלו עם חלב, ומשמעות דברי שמואל היא שאם התערב המאכל הסתמי במאכל חלבי - מותר לאוכלו ואין זה נחשב לתערובת בשר בחלב. וכך נוהגים רבים מיוצאי אשכנז. יש אומרים שכיום, שכלי המתכת והזכוכית עשויים באופן שהחומר צפוף וחלק, וגם יש סבון להסרת שאריות טעמי המאכל שבושל בסיר, כאשר כלים אלו נוקו היטב, בשעת הצורך לכל הדעות מותר לבשל מאכל סתמי בכלי בשרי כדי לאוכלו אחר כך עם חלב. נותן טעם הרב אליעזר מלמד, הלכות נ"ט בר נ"ט, באתר פניני הלכה נ"ט בר נ"ט באתר ויקישיבה הרב יוסף אפריון, נותן טעם בר נותן טעם, באתר ישיבה רבי שלמה בן אדרת, שו"ת הרשב"א חלק א סימן תקטז יביע אומר חלק ט' יורה דעה סימן ד'. הרב דוד חזן, טעמו וראו, תשס"א, עמ' 358-360 ערך השולחן, בן איש חי, כף החיים ועוד. הגהת הרמ"א לשולחן ערוך, יורה דעה, סימן צ"ה, סעיף ב', חכמת אדם כלל מ"ח סעיף ב'. פניני הלכה כשרות פרק ל"ב הלכה י"א.
תמרה ברומברג

תמרה ברומברג (מקסימניוק) (2 במאי 1924 – 16 במרץ 2014) הייתה נוצריה אוקראינית חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה יחד עם אמה, אבנגלינה מקסימניוק. משפחתה של תמרה ברומברג התגוררה באודסה שבאוקראינה, כאשר הגרמנים כבשו אותה ב-16 באוקטובר 1941. אביה של תמרה נרצח כבר ביום הראשון לכיבוש. בעיר פורסם צו כי על היהודים להירשם במשטרה, ובאותו צו, היה איסור להגיש סיוע ליהודים. מי שלא היה נשמע להוראות הצו- עונשו היה מוות. אמנם, שום דבר לא עצר את תמרה ואימה מלעזור לשכניה היהודים. ליד משפחת ברומברג, התגוררה משפחת קניבסקה. בת משפחת קניבסקה, יקטרינה (קטיה), ותמרה התיידדו. משפחת קניבסקה הועברה לגטו באודסה. תמרה ואמה היו מתגנבות לגטו ומביאות למשפחה היודית אוכל ובגדים. המשפחה היהודית הועברו לגטו אחר בדומנובקה (במחוז מיקולאייב, אוקראינה), לאחר חיסולו. למרות המרחק, תמרה ואמה המשיכו לסייע לאותה משפחה. הן נסעו והלכו קילומטרים רבים, ושיחדו את שומרי הגטו בכסף על מנת להיכנס ולהביא למשפחת קניבסקה אוכל ובגדים. קטיה, בת משפחת קניבסקה שרדה, והגיעה לביתה של תמרה, חולה מאוד. תמרה ואמה נתנו לקטיה להתגורר אצלן עד להבראתה. תמרה ביקרה גם את בני משפחת ירמולינסקי שנכלאו בבית סוהר באודסה. תמרה נכנסה לבית סוהר דרך שוחד בכסף שהציעה לשומרים, והביעה למשפחה אוכל ובגדים. תמרה ואמה גם עזרו לאנסטסיה רוזינה ואמה צילה אשכנזי, שהתחבאו באודסה הכבושה. תמרה מצאה אותן בדירה נטושה באחת הסמטאות באודסה, שבו הן התחבאו במשך כמה חודשים. תמרה נהגה להתגנב לדירה ולספק להן אוכל, בגדים וגם תרופות בשעות הצורך. תמרה ואימה פעלו מתוך מניעים מוסריים וערכיים להצלת היהודים למרות העוני שלהן, מתוך התנגדותן לחוקים הגזעניים של הנאצים. תמרה נישאה ליהודי ושניהם עלו ארצה בשנות ה-90, והתגוררו בחיפה. ב-31 בדצמבר 2000 תמרה ואמה הוכרו כחסידות אומות העולם על ידי יד ושם. בטקס, שהתקיים ב-18 בנובמבר 2001 ביד ושם תמרה קיבלה את התעודה ואת המדליה גם עבור אמה שנפטרה 20 שנה מוקדם יותר. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של תמרה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה ונקבעה עליו הלוחית זיכרון. בגן חסידי אומות העולם בשכונת רמת אלון בחיפה שמה של תמרה נחקק באבן הנצחה. אתר עצו"מ מאגר המידע, באתר יד ושם (באנגלית) תמרה ברומברג (באנגלית אמריקאית) Maximeniuk Evangelina (Kondogiorgi); Daughter: Bromberg Tamara (Maximeniuk), יד ושם אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021 חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2020-04-20
מריה דיקר

מריה דיקר (סרבניאק) (בפולנית: Maria Srebniak-Dicker; נולדה ב-26 ביולי 1900 – נפטרה ב-28 בינואר 1984) הייתה פולנייה קתולית חסידת אומות העולם שפעלה להצלת יהודים בלבוב, פולין בתקופת השואה. בזמן מלחמת העולם השנייה הגרמנים כבשו את אוקראינה/ לבוב ביוני 1941. ביולי 1942, לאחר שהעובדים היהודים בשדה התעופה הצבאי ליד לבוב נשלחו למחנה העבודה ינובסקה (Janowska) שבפאתי לבוב, איגנסי רדוונסקי (בפולנית: Ignacy Radwański), שהיה יהודי, הודיע לחברתו הלנה ביאלק (Helena Bielec) על מצבם הקשה במחנה. מריה דיקר שמעה על כך מחברתה הלנה ששיתפה אותה ואת חנה רודוביץ' וביחד הן מצאו מקום מסתור עבור איגנסי וששת חבריו היהודים שהצליחו להמלט מהמחנה: משה רייס (Moshe Reiss), אלי גלייך (Eli Glajch), אברם דיקר (Abram Dicker), לייב דרוקייר (Leib Drukier), פייגה דרוקייר (Faiga Drukier) ושלמה קין (Szlomo Kin). הם הסתתרו בבית בפרברי העיר בחלקה הארי בתוך בונקר. מריה, הלנה וחנה דאגו לכל מחסורם ולביטחונם אך מאחר שלחלק מהניצולים לא היה כסף לשלם עבור קיומם כל המצילות נכנסו לחובות על מנת לשמור אותם בחיים גם לאחר המלחמה. לאחר זמן מה, כשנשקפה סכנת גילוי המסתור, הם הועברו למקום מחבוא חדש בפרברי העיר קלפארוב (פו') בצדה השני של לבוב, שם נשארו עד ליולי 1944. באותו החודש שוחרר האזור על ידי הצבא האדום. לאחר המלחמה, מריה נישאה לאברם דיקר ועלתה עמו ארצה. חברתה חנה נישאה למשה רייס והלנה נישאה לאיגנסי. מריה נפטרה ב-28 בינואר 1984. ב-9 ביולי 1987, יד ושם הכיר במריה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם בירושלים וניטע לכבודה עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים. בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון שבחיפה הוצבה לזכרה אבן זיכרון עליה נחקק תמצית סיפור פועלה בשואה להצלת יהודים. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של מריה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה. באפריל 2021 נערך ליד קברה טקס זיכרון. ועל הקבר נקבעה לוחית זיכרון המציינת את היותה חסידת אומות העולם ששמה נפשה בכפה להצלת יהודים בשואה. מרדכי, פלדיאל. "מצילים בעקבות הניצולים: על חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל [כולל רשימה שמית של המצילים עם פרטים על פעילותם]", ילקוט מורשת, מ"א, 1986, עמ' 258. גרשון, פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמוד 31. חנה רייס (רודוביץ'), באתר יד ושם (באנגלית) חנה רייס (רודוביץ') אדם לאדם - אדם! חסידי אומות העולם תושבי חיפה. גדעון רפאל בן-מיכאל תיק ארכיון יד ושם על מריה דיקר Dicker Maria (Srebniak), Yad Vashem חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו חיפה והקריות אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021