laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבישי שטרית

אבישי שטרית (נולד ב-כ"ה בניסן ה'תשל"ח, 2 במאי 1978 בירושלים) הוא שחקן, מדבב, כוכב ילדים ובובנאי. שטרית נולד בשכונת קריית מנחם בירושלים, השני מבין שישה אחים. אביו עבד בתעשייה האווירית לישראל ואמו בתעשייה הצבאית. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו להתגורר בקריית ארבע, שם גדל. כשהיה בן שבע וחצי נפטר אחיו הבכור בטביעה בבריכה. למד בישיבה תיכונית קריית ארבע וישיבת ניר קריית ארבע ושירת בחיל התותחנים במסגרת הסדר. כשהיה בן 17 עברה משפחתו לאלון שבות. למד חינוך ושימש כמורה במשך שלוש שנים. לאחר מכן עבר לתחום המשחק והחל להופיע במעון ובמגרון, היישוב שבו הוא התגורר, ובהמשך ביישובים נוספים במועצה אזורית מטה בנימין עם שעת סיפור יצירתית. לצד זאת, התפרנס מעבודות תחזוקה וחשמלאות, והחל ללמוד משחק בבית הספר למשחק של תיאטרון אספקלריא. אבישי כותב טור אישי בעיתון הילדים "אותיות וילדים". אבישי מפעיל בובת תרנגול הודו בשם "פולקע" בתוכניות הסדרה "אסי טוביה וחברים", את בובת הילד שאלתיאל בתוכנית "סיפורי לילה טוב" ואת בובת הגדי "חדגא" ב"עלילות ארץ גושן", שלושתם בערוץ מאיר לילדים. הוא מפעיל גם בובת הילד צור בסדרת הטלוויזיה לילדים "צור משלנו" שמשודרת בערוץ "הידברות". שטרית מגלם גם את הדמויות של מלאכי השוטר וניסים איש התחזוקה של בית הספר בסדרה אסי טוביה וחברים, ותוכניות נוספות בערוץ מאיר לילדים. השתתף לצד אסי צובל בהצגה "אסי, פולקע ומטה הקסמים" - הצגה בנושא ערך החברות. ב-2012 שיחק במחזמר "מערת החכמולוגים". ב-2013 שיחק במחזמר "שומר הסיפורים". ב-2014 שיחק במחזמר "שבט אחים". ב-2015 שיחק במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש". ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. ב-2017 שיחק במחזמר "אמריכאן". ב-2023 שיחק ברצים למשנה. ב-2008 השתתף בדיבוב הסדרה "כאוטיק" ששודרה בערוץ הילדים. בין השנים 2009–2011 דיבב את ג'ק אטלס בסדרת הטלוויזיה "יו-גי-הו! - המימד החמישי". בנוסף הוא מדובב את כל הדמויות בסדרה "פרשיהו" בערוץ מאיר לילדים. אבישי נשוי לאפרת ואב לארבעה. מתגורר במעלה מכמש. מדיה וקבצים בנושא אבישי שטרית בוויקישיתוף אבישי שטרית, סרטונים בערוץ היוטיוב אבישי שטרית, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמציה האיתן, קטן עליו, באתר ערוץ 7, 11 בפברואר 2010 הרב יואב מלכא, ‏'אינשי בדיחי' - ריאיון עם אבישי שטרית, באתר "ערוץ מאיר", 5 בפברואר 2011 (א' אדר ב' התשע"א) עדי (דוד) אהרון, לא רק משחק ילדים, באתר ערוץ 7, 18 במרץ 2010 רענן זיו, קטן אבל גדול - כשאבישי שטרית בסביבה, 11 באוקטובר 2011 (י"ג חשוון התשע"ב) אוה הכימיאן, "הרגשתי שהנפש שלי כלואה", ראיון באתר "הידברות", ספטמבר 2012 אומן באמונה - אבישי שטרית ובובה מייסעס, סרטון באתר יוטיוב, 19 במאי 2013 אבישי שטרית: שאלון יהדות+, ראיון באתר "הידברות", נובמבר 2013 שירה כהן, אבישי שטרית, השרת שהפך לכוכב ילדים: "ידעתי שזה היעוד שלי", ראיון באתר "הידברות", 18 בדצמבר 2014 מיכל אריאלי, אבישי שטרית: "כשהתבקשתי להפעיל את הבובה של צור, פשוט לא הצלחתי", ראיון באתר "הידברות", 18 ביולי 2017 (כ"ד תמוז ה'תשע"ז) "מפעיל בובות? נתחלק 50% ברווחים": גולן אזולאי במפגש משעשע, סרטון בערוץ "הידברות", באתר יוטיוב (אורך: 16:52)
ניר אבראשי

ניר אבראשי (נולד ב-1 באוגוסט 1983) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי. במהלך השנים השתתף אבראשי במספר סרטי קולנוע ישראליים. הופעתו הראשונה הייתה בשנת 1994, כאשר השתתף בקלטת ילדים בכיכובה של חני נחמיאס. בשנת 2005 שיחק בהצגה "הלב" ובשנת 2006 שיחק בהצגה "במבי". בשנת 2009 השתתף בסדרת האינטרנט "אחלה טריפ", ובאותה שנה שיחק בסרט "השרקנים". בשנת 2010 שיחק בסרט "יומיים באוגוסט". בשנת 2011 שיחק בסרט "לורי", באותה שנה החל לגלם את דמותו של "ירון צימבל" בסדרת הנעורים "אליפים" יחד עם אסף הרץ, ובשנת 2012 ו-2013 השתתף בסדרה בתפקיד אורח. בשנים 2010–2013 שיחק בהצגה "הבית של אופירה". בשנת 2012 השתתף בסרט "הבן של האחר". בשנת 2012–2013 שיחק בסדרה "הנסיך". בשנת 2013 שיחק בהצגה "'זוהרה אלפסייה" ובת המלך". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "השמינייה". מדיה וקבצים בנושא ניר אבראשי בוויקישיתוף ניר אבראשי, ברשת החברתית פייסבוק ניר אבראשי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ניר אבראשי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג'יה או'קיף

ג'ורג'יה או'קיף (באנגלית: Georgia O'Keeffe‏; 15 בנובמבר 1887 – 6 במרץ 1986) הייתה ציירת אמריקאית. או'קיף נולדה בוויסקונסין. היא החלה להתפרסם כאמנית בניו יורק בשנת 1916. בין יצירותיה ציורים בפורמט גדול של פרחים מוגדלים, המוצגים מקרוב כאילו הם נראים מבעד לזכוכית מגדלת, וכן מראות מוגדלים של נופים (הרים, סלעים) ושל עצמות או גולגולות. רבות מיצירותיה מפורשות כמציגות סמלים יוניים, כלומר ייצוגים של איבר המין הנקבי, אף על פי שאו'קיף דחתה פירושים אלו. או'קיף הייתה בתם השנייה מתוך שבעת ילדיהם של זוג חקלאים. בגיל עשר החליטה על ייעודה כציירת. או'קיף ואחותה קיבלו הדרכה מאמנית צבעי מים מקומית בשם שרה מאן (Sara Mann). בשנים 1905–1906 למדה או'קיף במכון לאמנות בשיקגו (School of the Art Institute of Chicago), וב-1907 התקבלה להמשך לימודים ב-Art Students League, בית ספר לאמנות בניו יורק, בהנחייתו של ויליאם מריט צ'ייס (William Merritt Chase) ואף זכתה בשנת 1908 בפרס טבע דומם על ציור השמן שלה "ארנב מת וסיר נחושת" (Dead Rabbit with Copper Pot). הפרס שימש אותה כמלגה להמשך הלימודים בבית הספר לאמנות לייק ג'ורג', ניו יורק (Lake George, NY). בסתיו 1908 הכריזה על פרישתה בטענה שלעולם לא תוכל להגדיר את עצמה כאמנית דרך הניסיון להעתיק את המציאות לקנבס. היא מצאה משרה בשיקגו כאמנית בתחום הפרסום ולא ציירה במשך ארבע שנים, באומרה שריח הטרפנטין גורם לה בחילה. או'קיף חזרה לצייר ב-1912. את ההשראה קיבלה במהלך קורס באוניברסיטת וירג'יניה במהלכו נחשפה לרעיונותיו של ארתור וסלי דאו (Arthur Wesley Dow). דאו עודד את הציירות והציירים לבטא עצמם באמצעות שימוש הרמוני בקו, בצבע ובהצללות. בשנים 1912–1914 לימדה אמנות בבתי ספר פרטיים. או'קיף למדה באוניברסיטת קולומביה הוראת אמנות בשנים 1914–1915, שם נרשמה לשיעוריו של דאו, אשר השפיע רבות על גישתה ומחשבותיה לגבי תהליך העבודה. בשנת 1916 הציגה בתערוכה בגלריית האמנות המפורסמת 291, אשר הוקמה ונוהלה על ידי הצלם אלפרד סטיגליץ, לו נישאה מאוחר יותר. ב-1975 העניק לה נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית, ב-1985 העניק לה הנשיא רייגן את המדליה הלאומית לאמנות, וב-1993 נבחרה להיכל התהילה הלאומי לנשים. בשנת 1971 החלה לאבד את ראייתה, חרף זאת המשיכה לצייר עד מותה בשנת 1986. ג'ורג'יה א'וקיף מתה בגיל 98 והשאירה אחריה יותר מ-2,000 ציורים. נירה טסלר, פרחים תלושים משיח, תל אביב: רסלינג, 2012. דוד פייפר, אנציקלופדיה לאמנות ופיסול, כרך ד', הוצאת כתר, 1984, עמ' 12. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג'יה או'קיף בוויקישיתוף פירוט על ג'ורג'יה או'קיף - אתר רשת "עמלנט". "הארוטיקה של הפרח במחזה של גלאספל ובציור של או'קיף" - מאת ד"ר נירה טסלר על התערוכה של ג'ורג'יה אוקיף בטייט מודרן מאתר ה-BBC ג'ורג'יה או'קיף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ורג'יה או'קיף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג'יה אוקיף (1887-1986), דף שער בספרייה הלאומית ג'ורג'יה או'קיף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ורג'יה או'קיף, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ורג'יה או'קיף, באתר Discogs (באנגלית) 15 דברים שכדאי לדעת על ג'ורג'יה או'קיף קריסטי פוצ'קו, 21 באפריל 2015
האם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... האם – בשר ירך ואחוריים של חזיר האם (מחזה) – מחזה מאת ברכט האם (עיר) – עיר בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה אישים: ג'ון האם – שחקן אמריקאי מיה האם – כדורגלנית אמריקאית הם המלכה האם
הסללה

הסללה היא מושג רווח בסוציולוגיה וחינוך המתייחס למנגנונים חברתיים שונים היוצרים או מתווים מסלול ליחידים או קבוצות באופן שמאפשר או מונע ריבוד חברתי. מושג זה מציין ניתוב קבוצות שונות באוכלוסייה למסלולים שונים העלול ליצור מעין "תקרת זכוכית" עבור אלו שהופנו למסלול שנתפס כדכאני, ובכך מחליש את הסיכוי של קבוצת אוכלוסייה זו לפרוץ את המסלול שנקבע עבורה. בהקשר הישראלי, נהוג לציין את המערכות השונות של חינוך עיוני ומקצועי והכוונה של אוכלוסיות מוגדרות לכל מסלול. כך לדוגמה, נטען כי הסללת מזרחים לחינוך מקצועי מנעה מאוחר יותר את השתלבותם במרכזי כוח והשפעה. דוגמה אחרת להסללה מתייחסת למסלולים השונים המוצעים לבנים ולבנות במערכת החינוך ולאופן שמסלולים אלו מכתיבים מאוחר יותר תפקידים מגדריים במרחב הפרטי והציבורי. דוגמה נוספת להסללה חינוכית מתייחסת לאבחנה דיפרנציאלית של קשיים לימודיים של תלמידים שמגיעים מאוכלוסיות מובחנות. כך, למשל, נטען שקשיים לימודיים של ילדים שהוריהם היו בני מעמד נמוך ומעוטי השכלה הובנו במונחים של 'טעינות טיפוח', מה שגרר הסללה והדרה של אותם ילדים. בה בעת, נטען שקשיים לימודיים דומים של ילדים שהוריהם היו בני מעמד בינוני-גבוה, ממוצא אשכנזי ובעלי השכלה אקדמית הובנו במונחים של 'לקות למידה', מה שמנע דווקא 'האחרה' והדרה של אותם ילדים באותו הקשר חינוכי היסטורי.. על פי גישה זו, הסללה במערכת החינוך עשויה להוביל להסללה בשירות הצבאי ומאוחר יותר גם במסגרת האזרחית. מכאן, שהחלטות על הפניית יחידים וקבוצות למסלולים מוגדרים עלולות להנציח פערים ומעמדות. הסללה במערכת החינוך גודמן, יהודה ומזרחי ניסים, זיכרון לאומי והסללה אזרחית: הבדלים אתניים-מעמדיים בתהליכי זיכרון בבתי ספר תיכוניים בישראל, מתוך: "פרקטיקה של הבדל בשדה החינוך בישראל: מבט מלמטה"; בעריכת יוסי יונה ניסים מזרחי יריב פניגרף מו"ל: מכון ון ליר בירושלים והקיבוץ המאוחד (2013) הסללה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קצ'רגין, עופר. (2013). על ההורה 'הטוב' ועל ההורה 'האחר': 'האחרה' (Othering) והדרה בשיח מומחים לקשיי למידה, דברים, 6: 77-98
איסידורוס מכאראקס

איסידורוס מכאראקס (ביוונית עתיקה: Ἰσίδωρος Χαρακηνός, בלטינית: Isidorus Characenus) היה גאוגרף יווני בן המאה ה-1 לפנה"ס/המאה ה-1 לספירה. כל שאנו יודעים אודותיו, מלבד שמו, כי חיבר ספר ממנו השתמרו לימינו פרגמנטים בלבד. וילפרד הֶרווי שׁוֹף, שפרסם ב-1914 מהדורה מוערת של הקטעים ששרדו מספרו של איסידורוס, סבור כי שמו מרמז על מוצאו - העיר כאראקס בממלכת כאראקנה, בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי של ימינו. אולם הדבר אינו ודאי, שכן היו בעת העתיקה כמה ערים מבוצרות שנשאו את השם "כאראקס", שפירושו ביוונית "גדר כלונסאות". שם ספרו היחיד של איסידורוס המוכר לנו נקרא בלטינית Mansiones Parthicae – "תחנות דרכים בפרתיה". זהו אִיטִינֶרארְיוּם (אנ') להדרכת הנוסעים בנתיב הסחר היבשתי מאנטיוכיה אל הודו, ומתאר במיוחד את האכסניות לשיירות סוחרים שהופעלו על ידי הממשל של האימפריה הפרתית. הספר נכתב קרוב לוודאי זמן מה אחרי שנת 26 לפנה"ס, שכן איסידורוס מזכיר בו את מרד טירידטס השני נגד פְרָאַטֵס הרביעי שאירע באותה שנה. החיבור, בצורה בה שרד לימינו, נראה כתקציר של חיבור גדול יותר. ציטוט אצל אתנאיוס מעלה את האפשרות כי שם הספר הגדול יותר היה "מסע סביב פרתיה" (פַּרְתִיאַס פֶּרִיאֶגֶטִיקוֹס). הקטע המצוטט אצל אתנאיוס, שאינו נכלל בכתב היד הקיים של "תחנות דרכים בפרתיה", מתאר שליית פנינים. פליניוס הזקן, הפוליהיסטור הרומי בן המאה ה-1 לספירה, מזכיר חיבור בשם "תיאור העולם" שכתב "דיוניסיוס" מכאראקס, ומוסיף כי הלה "נשלח על ידי הקיסר המנוח אוגוסטוס כדי לאסוף במזרח את כל המידע הדרוש כאשר עמד בנו בכורו לצאת לארמניה על מנת ליטול את הפיקוד על הלחימה נגד הפרתים והערבים". פליניוס נוקב אומנם בשם "דיוניסיוס", אך קרוב לוודאי שזו טעות והכוונה לאיסידורוס. השם "איסידורוס" נזכר פעמים אחדות בספרו של פליניוס כאסמכתא לנתוני מרחקים גאוגרפיים אחדים. אסופה של הפרגמנטים השונים המיוחסים לאיסידורוס מכאראקס בתרגום לאנגלית ובצירוף הערות פורסמו, כאמור, ב-1914 על ידי וילפרד הרווי שׁוֹף בספרון בן 46 עמודים. התרגום של "תחנות דרכים בפרתיה" הנכלל בספרון זה נעשה על ידי קרל מילר ופורסם בפריז ב-1853. Wilfred H. Schoff. Pathian Stations by Isidore of Charax. London, 1914. Digitized copy in: parthia.com. Pliny the Elder, The Natural History. Translated by J. Bostock and H.T. Riley. London, Taylor and Francis, 1855. Digitized copy in: Perseus. Athenaeus, The Deipnosophists. Translated by Charles Burton Gulick. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1927-1941. 7 vols. Digitized copy in LacusCurtius. אתנאיוס, 3.93-94 . Plinius, Naturalis Historia, 6.31. Plinius, Historia Naturalis, 2.112, 4.5, 4.30, 4.37, 5.6, 5.9, 5.35-39, 5.43. Karl Müller, Geographi Graeci Minores I, pp. 244-256.
דונגל Smart TV

Stick PC או PC-on-a-stick הוא מחשב בגודל של דיסק און קי הכולל בתוכו מערכת על שבב. הדונגל מתחבר לטלוויזיה (חיבור HDMI) ומאפשר גלישה באינטרנט, צפייה במדיה (תמונות ווידאו) והפעלת יישומים ומשחקים על גבי מסך הטלוויזיה. הדונגל כולל קישוריות Wi-Fi ומתחבר לטלוויזיה באמצעות חיבור HDMI. השליטה יכולה להתבצע באמצעות מקלדת ועכבר, ובדגמים מתקדמים - אף בעזרת טלפון חכם, המשתמש באפליקציה ייעודית לשם כך. ביולי 2013 חברת גוגל השיקה את Chromecast (אנ') ובשנת 2015 את Chromebit. ברובם המוחלט של הדונגלים הנמצאים בשוק מותקן מערכת ההפעלה Android. בכנס CES 2015, אינטל חשפה דונגל המריץ את מערכת ההפעלה Windows 8.1. HTPC טלוויזיה חכמה ליאור קורן, אנדרואיד בטלוויזיה - iSMRTV, באתר ynet, 23 בספטמבר 2012 איתי מקמל, TGspot, צפו בווידיאו: דונגל HDMI יהפוך את הטלוויזיה שלכם לאנדרואיד TV, באתר TheMarker‏, 10 בינואר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Upstart

Upstart הוא יישום אלטרנטיבי לDaemon המקורי init ומבוסס תכנות מונחה-אירועים. init וכמותה Upstart, הם תהליכים המהווים שיטה במספר מערכות הפעלה דמויות יוניקס לביצוע משימות בעת עליית מערכת ההפעלה. Upstart נכתבה על ידי סקוס ג'יימס רמננט עובד לשעבר בחברת קנוניקל. Upstart קיימת מאובונטו גרסה 6.10 ומעלה, ב-Maemo ‏5, ב-Chrome OS‏, ובמערכות הפעלה נוספות. תהליך ה-init המסורתי היה במקור אחראי להבאת מערכת ההפעלה למצב ריצה נורמלי לאחר הדלקת המחשב, וכן לסיום תהליכים בצורה נאותה על ידי פרוצדורה ידועה מראש התורמת לתקינות המערכת. כתוצאה מכך המבנה הוא מוגבל לביצוע משימות באופן סנכרוני, וחוסם משימות עתידיות כל עוד קודמותיהם לא סוימו. בנוסף המשימות צריכות להיות מוגדרת באופן מתקדם. דבר זה יוצר מצב בו לא ניתן לטפל באופן ראוי במשימות הקיימות כיום בשולחנות עבודה מודרניים, אשר אינן שייכות לעליית המערכת וביניהן: הוספת או הסרת התקנים ניידים בזמן ריצה נורמלי של המערכת. גילוי וסריקת התקנים ניידים מבלי לנעול את המערכת, בפרט כשהדיסק עדיין לא מחובר לחשמל והוא עדיין לא נסרק. קריאת קושחה של התקן, שצריכה לקרות אחרי שהיא מזוהה אך לפני שהיא בת שימוש. המודל מונחה האירועים של Upstart מאפשר להגיב לכל האירועים באופן סינכרוני מיד כשהם מתחילים. upstart פועל באופן סינכרוני, ומטפל בהתחלת משימות ושירותים בעת עליית המערכת, מפקח עליהם בעת פעולתה, ומפסיק אותם בעת כיבויה. מעבר קל, ותאימות לאחור עם sysvinit, צוינו כמטרות בפיתוח Upstart, וככזה הוא יכול להריץ סקריפטים של sysvinit. במובן הזה Upstart שונה מרוב החלופות האחרות ל-init שאינן יכולות לבצע את זה באופן פשוט, ולא תומכות בסביבות משולבות של שיטות ישנות וחדשות, לביצוע משימות בעת הדלקת מערכת ההפעלה. אתר האינטרנט הרשמי של Upstart הפצות לינוקס נוספות הם:openSUSE‏ 11.3, פדורה 9, Red Hat Enterprise Linux גרסה 6 ונגזרותיה. דביאן שוקלת לכלול את הרכיב בגרסת squeeze והדבר נשקל שוב בגרסת jessie+1 יתרון בולט בדרך זו הוא פינוי הזיכרון בו השתמשה התוכנה "Upstart in Universe" "Upstart", Launch Pad (605007), Ubuntu דיון בנושאי ישומי Upstart
צ'נלה

צ'נלה (真腊) הייתה ממלכה קמבודית קדומה. היא התחילה את דרכה כמדינת חסות לממלכת פונאן (בסביבות 550 לספירה), אך בשישים שנים הבאות הצליחה לזכות בעצמאות ואף לכבוש את פונאן, לספוג את עמה ולאמץ את תרבותה. אחת הסיבות שהועלו כדי להסביר את הירידה של התרבות הפונאנית היא קריסת האימפריה הרומית שהביאה להידרדרות נתיבי הסחר בין הים התיכון לסין. השיא של ממלכת צ'נלה הושג תחת שלטונו של המלך ישברמן. בשנת 613 הפכה העיר איסאנפורה לבירתה הראשונה של האימפריה החדשה. לאחר מותו של המלך ג'ייאווארמן הראשון בשנת 681 הממלכה התערערה על ידי אי שקט פנימי ובמאה השמינית לספירה היא התפלגה לשתי מדינות, צפונית ודרומית, שנקראו "צ'נלה של האדמה" (צפון) ו"צ'נלה של הים" (דרום). מחוז צ'אמפסאק של מדינת לאוס המודרנית הייתה מרכזה של המדינה הצפונית ושפך נהר המקונג ואזור החוף של וייטנאם המודרנית היה מרכזה של המדינה הדרומית. ב-715 התפלגו מספר מדינות קטנות נוספות מהממלכות הללו, ובכך הוחלש האזור כולו. מדיה וקבצים בנושא צ'נלה בוויקישיתוף Chenla Kingdom, ABOUT ASIA Travel ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף פרסמן (קצין)

יוסף פּרֶסמן (15 בפברואר 1907 – 7 בינואר 1963) היה לוחם בתקופת היישוב ומפקד בצה"ל, שכיהן בתפקידים קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השני (1949–1951), מפקד יחידת המיעוטים (1956–1960) ומפקד הממשל הצבאי (1960–1962). פרסמן נולד בשנת 1907 בסקורני שבבסרביה. בשנת 1923 הצטרף לתנועה הציונית "החלוץ", וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל עם קבוצת כ"ג ועבד בפרדסים בפתח תקווה. עבר הכשרה במקווה ישראל כהכנה לקראת ההתיישבות החקלאית של הקבוצה בקיבוץ רמת דוד. בתקופת המאורעות שימש כסמל בנוטרים. היה מפקדו של ה"טנדר" המפורסם שפעל בעמק יזרעאל. השתתף בפעולות של פלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט. בשנת 1940 התנדב לצבא הבריטי ושירת בבאפס (שהיווה את גרעין הבריגדה היהודית). ב-1945 השתחרר וחזר לקיבוץ רמת דוד, שבו היה חבר מ-1927. עבד בנשק ונקרא לשירות "ההגנה". בפרוץ מלחמת העצמאות מונה למפקד המשטרה הצבאית בחזית הצפון. בסוף 1949 מונה לקמצ"ר. הוא סיים את תפקידו ב-15 במאי 1951, בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1956 נקרא לשוב לצבא ומונה למפקד יחידת המיעוטים. כעבור 4 שנים בתפקיד זה, בראשית 1960, הועמד בראש הממשל הצבאי. בשנת 1962, בהגיעו לגיל פרישה (55), סיים את שירותו בצה"ל וחזר למשקו. נפטר בשנת 1963, אחרי מחלה קשה, בגיל 56. נקבר בקיבוצו. הותיר את אשתו רחל, את שני בניו ונכדיו. צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 27. דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 29-31. יוסף פרסמן: דפים לזכרו, רמת דוד: קבוצת רמת-דוד, תשכ"ג. יוסף פרסמן: עשר שנים לפטירתו, (חיפה: אופסט שורות), תשל"ג. (חוברת ובה דברים משלו ולזכרו) יוסף פרסמן באלבום יזרעאל אל"מ יוסף פרסמן חוזר למשק רמת-דוד, דבר, 31 בדצמבר 1961 דן פחטר, בין השורות | האלוף לחו"ל, האל"ם למשק, דבר, 1 בינואר 1962 מרדכי ברקאי, הקולונל חוזר לעמק, דבר, 2 בפברואר 1962, המשך (כתבת דיוקן ב"דבר השבוע", עם פרישתו) חיים לסקוב, מכתבים למערכת | ברכה לאל"ם יוסף פרסמן, דבר, טור 1, 13 בפברואר 1962 אל"מ יוסף פרסמן, דבר, 8 בינואר 1963 (נקרולוג) יוסף פרסמן למנוחות, דבר, 9 בינואר 1963 אל"מ יוסף פרסמן – למנוחות, מעריב, 9 בינואר 1963 עקיבא גושן, בין השורות | הטנדר של פרסמן, דבר, 5 בפברואר 1963 אזכרה ליוסף פרסמן, דבר, 8 בפברואר 1963 צבי כהן, לזכר נעדרים | יוסף פרסמן, דבר, טור 2, 21 בדצמבר 1964 נדב מן, ליברמן-כפרי: משפחה שכזאת בנהלל, באתר ynet, 16 באוקטובר 2001 (תצלומים היסטוריים, ובהם בין היתר יוסף פרסמן) מרדכי כפרי, ראש (פרסמן, מפקד הטנדר), (1940), תצלום פרוטומה של פרסמן מעשה ידיו של כפרי חילופי גברא במ.צ., חרות, 18 במאי 1951.
ברוך יצהר

ברוך יצהר (6 בספטמבר 1908 – 25 ביוני 1987) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השלישי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה (1954-1951). יצהר נולד בשם בוריס פיינגולד בעיר יאלטה שבחצי האי קרים ב-1908. אביו, משה, היה מנהל בית יתומים יהודי ומורה לעברית. עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו בשנת 1922. ילדותו ונעוריו עברו עליו בשכונת בורוכוב (גבעתיים), שבה שימש אביו כמורה בבית הספר המקומי. הוא הצטרף לארגון "ההגנה" והתקדם בתפקידי הדרכה ופיקוד. בתקופת המאורעות שהה בירושלים ומונה למפקד נווה יעקב ועטרות. לאחר מכן שירת בחניתה. היה בין מייסדי הנודדת הירושלמית, יחד עם יצחק שדה ואליהו בן חור. בשנת 1940 קיבל הוראה ממפקדת ההגנה להתגייס לצבא הבריטי והיה מראשוני המתנדבים לחיל הרגלים. יצהר סיים קורס קצינים והתקדם בסולם הדרגות במסגרת הבריגדה היהודית. הוא סיים את שירותו בדרגת מייג'ור (רב-סרן) בגדוד הראשון. בשנת 1946 שוחרר וחזר לפעילות בנוטרות. עם התארגנות צה"ל הוטל עליו להקים בסיס הדרכה לנהגים, ובנוסף להיות אחראי על אספקת מזון בכלי רכב מבסיס השילוח לירושלים. בשנת 1949 קיבל לידיו את הפיקוד על חטיבת מחוז 17 (השומרון ונתניה) מידי צבי צור, בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1950 סיים קורס מג"דים. לאחר שפיקד בהצלחה כראש מטה על הצעדה בירושלים,[דרושה הבהרה] מונה ב-15 במאי 1951 לקמצ"ר. הוא הקים את בית הכליאה לחיילות ופיתח את יחידת הכלבנים. גל העולים שהגיע לישראל בתקופת כהונתו הוביל לעלייה תלולה במספר העריקים. בשנת 1954 מונה למפקד חטיבת הראל ובמקביל מונה לסגן נשיא בית הדין הצבאי העליון.[דרושה הבהרה] פרש מצה"ל בשנת 1955. ברוך יצהר נישא ללאה פולונסקי, ילידת אוקראינה, ולהם שלושה ילדים: גוני, צור ואיל. יצהר נפטר ב-1987, בגיל 79. צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 29. דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 31-39. ברוך יצהר באתר חברה קדישא ת"א–יפו (אמנם, ברשומה נטעם כי עלה לארץ ב-1917). יואב גלבר, מקומה של ההתנדבות לצבא הבריטי במדיניות הציונית והישובית: 1939–1942, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1977, עמ' 727. גדודי הנוער נושאים לפידי הגבורה לירושלים, דבר, 19 בדצמבר 1949 חילופי גברא במ.צ., חרות, 18 במאי 1951. לחברנו ברוך יצהר, דבר, 27 בנובמבר 1940 מורי בית הספר שכונת ברוכוב, הנהלת הספריה ע"ש יצהר, ברכת מזל טוב, דבר, 28 בנובמבר 1940.
שיר הטוראדור

שיר הטוראדור (בצרפתית: Couplets du toréador או בשמו הרשמי: Votre toast, je peux vous le rendre; בתרגום חפשי: "לברכתכם, הריני להשיב") היא אריה מפורסמת מתוך האופרה כרמן, של המלחין הצרפתי ז'ורז' ביזה. את האריה שר אסקמילו, לוחם השוורים שבו מאוהבת כרמן, בעת כניסתו במערכה השנייה. השיר מתאר סצנות אופייניות למלחמת שוורים, והתהילה הנלווית אליה בתרבות הספרדית. ‏שיר הטוראדור‏Ⓘ‏ להלן מילות הבתים הראשונים של האריה: מדיה וקבצים בנושא שיר הטוראדור בוויקישיתוף הטקסט המלא של האריה בצרפתית, עם תרגום לאנגלית האריה בביצוע הזמר הקוריאני Kim Bum-Jin, סרטון באתר יוטיוב, בליווי תרגום לאנגלית
נקרו

נקרו הוא שם הבמה של רון ברונשטיין, במאי סרטי פורנו, מפיק מוזיקלי ואמן היפ הופ יהודי אמריקאי. נולד ב-7 ביוני 1976 בברוקלין, ניו יורק להורים ישראלים. גם אחיו של נקרו, המכונה איל ביל, הוא ראפר ששיתף עמו פעולה בכמה שירים. דמות נוספת במשפחה הדיספונקציונלית הוא Uncle Howie שעל שמו נקרא הלייבל של Ill Bill. לנקרו עצמו יש לייבל בשם Psychological Records בו הוא הוציא את אלבומיו, עד לאחרון. נקרו פועל בשולי סצנת ההיפ הופ האמריקאית ומזוהה עם הטקסטים המאוד מפורשים שלו, הכוללים תיאורים גרפיים של סקס ומוות. הוא חימם בעבר את הופעותיהן של להקות הבי מטאל כמו ביוהזרד (שסולנה הוא גם שחקן בסרטי פורנו), ספולטורה ונפאלם דת' ומכנה את המוזיקה שלו בתארים כמו "דת' ראפ" (על משקל דת' מטאל) ו"פורנו ראפ". I Need Drugs - 2000 Gory Days - 2002 The Pre-Fix For Death - 2004 The Sexorcist - 2005 Death Rap - 2007 Die - 2010 Murder Murder Kill Kill - 2012 The Notorious Goriest - 2018 מדיה וקבצים בנושא נקרו בוויקישיתוף נקרו, סרטונים בערוץ היוטיוב נקרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נקרו, באתר AllMovie (באנגלית) נקרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נקרו, באתר ספוטיפיי נקרו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) נקרו, באתר Last.fm (באנגלית) נקרו, באתר AllMusic (באנגלית) נקרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) נקרו, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) נקרו, באתר דיזר נקרו, באתר Discogs (באנגלית) נקרו, באתר Songkick (באנגלית) נקרו, באתר Genius נקרו, באתר בנדקמפ "Necro" הוא קיצור של "נקרופיל".
קסאבייה בטל

קסאבייה בטל (בצרפתית: Xavier Bettel; נולד ב-3 במרץ 1973), הוא פוליטיקאי ועורך דין לוקסמבורגי, החל משנת 2013 הוא מכהן כראש ממשלת לוקסמבורג מטעם המפלגה הדמוקרטית. בעברו היה ראש עיריית לוקסמבורג. הוא מנהיג המדינה השלישי בעידן המודרני שהוא הומוסקסואל מוצהר. בטל נולד וגדל בלוקסמבורג. בשנת 1999 נבחר בטל לראשונה למועצת העיר לוקסמבורג. בשנת 2001 הוא הוכשר כעורך דין. ב-24 בנובמבר 2011 החל לכהן כראש עיריית לוקסמבורג. ב-2013 נבחר בטל להוביל את המפלגה הדמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-20 באוקטובר אותה שנה, הגדילה מפלגתו את כוחה ב-3 מושבים נוספים וסיימה כמפלגה השלישית בגודלה עם מספר חברים זהה למפלגה השנייה בגודלה, מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (13). אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, הטיל עליו להרכיב את הממשלה לאחר התפטרותו של ז'אן-קלוד יונקר מן המפלגה הנוצרית-סוציאלית השמרנית. סגן ראש הממשלה, אטיין שניידר, ראש מפלגת הפועלים הסוציאליסטית, אף הוא הומו מוצהר. בטל נישא לבן זוגו, אדריכל בלגי בשם גוטייה דטנה, במאי 2015, כשנה לאחר שלוקסמבורג הכירה בחוק בנישואין חד-מיניים . הוא המנהיג החד-מיני השלישי שמנהיג מדינה ריבונית, אחרי ראש ממשלת בלגיה, אליו די רופו וראשת ממשלת איסלנד לשעבר, יוהנה סיגורדרדוטיר. מדיה וקבצים בנושא קסאבייה בטל בוויקישיתוף קסאבייה בטל, ברשת החברתית פייסבוק קסאבייה בטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קסאבייה בטל, ברשת החברתית אינסטגרם Luxembourg PM first EU leader to marry same-sex partner, אתר ה-BBC,‏ 15 במאי 2015
טיינה אלג

טיינה אלג (באנגלית: Taina Elg;‏ נולדה ב-9 במרץ 1930) היא שחקנית ורקדנית אמריקאית-פינית זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1957 על הופעתה בסרט "הנשים". אלג נולדה בהלסינקי וגדלה בעיר הנמל טורקו. בתם של הלנה, אם ממוצא רוסי ואקה אלג, פסנתרן ממוצא פיני. בצעירותה למדה משחק ורקדה בלט במולדתה. אלג שיחקה בשנות ה-50 במספר קטן של תפקידי משנה וזכתה לפרסום רב בשנת 1957 לאחר שזכתה בצוותא עם השחקנית קיי קנדל בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתה בתור הרקדנית אנג'ל דקרו בקומדיה המוזיקלית של ג'ורג' קיוקור "הנשים". למרות ההצלחה אלג לא פיתחה לעצמה קריירת משחק מסודרת ובמהלך השנים שיחקה בתפקידים מעטים: באופרת הסבון "One Life to Live", בעיבוד הקולנועי של ראלף תומאס למותחן של אלפרד היצ'קוק "39 המדרגות" בתור מאמנת הנטבול מיס פישר, בפנטזיה "הרקולס בניו יורק" בתפקיד אלת הנקמה נמסיס ובקומדיות "אל תשתה את המים" של וודי אלן ו"שתי פנים למראה" של ברברה סטרייסנד. אלג בשיאה הייתה פעילה מאוד על בימות ברודוויי ואף הועמדה פעם אחת לפרס טוני על הופעתה במחזה "איפה צ'ארלי"? אלג היא אמא לבן אחד, הגיטריסט ראול ביורקנהיים מנישואיה הראשונים. כיום מתגוררת אלג בניו יורק סיטי עם בעלה השני הפרופסור רוקו קאפורל. סומיסן מת (1941) הפורדיגל (1955) דיאן (1956) הנשים (1957) 39 המדרגות (1959) ווטוסי (1959) הרקולס בניו יורק (1969) אל תשתה את המים (1994) שתי פנים למראה (1996) הקופה של קומלין (2006) מדיה וקבצים בנושא טיינה אלג בוויקישיתוף טיינה אלג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טיינה אלג, באתר AllMovie (באנגלית) טיינה אלג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טיינה אלג, באתר MusicBrainz (באנגלית)