laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארץ אנדרבי

ארץ אנדרבי או אדמת אנדרבי (באנגלית: Enderby Land) היא אזור חוף באנטארקטיקה. ארץ אנדרבי היא האזור שבין קרחון שינאן (67°55′S 44°38′E﻿ / ﻿67.917°S 44.633°E﻿ / -67.917; 44.633) לבין מפרץ ויליאם סקורסבי (67°24′S 59°34′E﻿ / ﻿67.400°S 59.567°E﻿ / -67.400; 59.567). באזור מצויים מפרץ אמונדסן, מפרץ קייסי, כף מונקוב, וכן רכסי ההרים: סקוט, טולה ונייפייר, ונונאטאקי צ'רץ'. הפסגה הגבוהה בארץ אנדרבי היא הר אלקינס, שגובהו 2,300 מטרים מעל פני הים. אזור זה תועד לראשונה על ידי ג'ון ביסקו בפברואר 1831 ביומן הספינה של ספינת הבריג טולה (Tula) - ספינת ציד לווייתנים. אוסטרליה טוענת לריבונות בארץ אנדרבי, כחלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית; ריבונות זו אינה מוכרת בשל אמנת אנטארקטיקה. באזור זה לראשונה התגלה סלע אנדרביט. האזור נקרא על שם חברת האחים אנדרבי מלונדון, שהיו בעלי הספינה טולה, ועודדו את מיפוי האזור לצורכי גילויים וכן לצורכי ציד כלבי ים. גם הר ג'ורג' שבהרי סקוט נקרא על שם אחד מהאחים אנדרבי. מדיה וקבצים בנושא ארץ אנדרבי בוויקישיתוף ארץ אנדרבי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ארץ אנדרבי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה ארץ אנדרבי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפה גאולוגית של אזור ארץ אנדרבי ארץ אנדרבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע גאוגרפי והיסטורי מקור שמו של הר ג'ורג' בגאזט האנטארקטי המשווה, מצויה רשומה נוספת עבור אזור זה
Conquest of Paradise

Conquest of Paradise הוא סינגל מאת המלחין היווני ואנגליס, זהו שיר הנושא של הסרט "1492: מעבר לאופק", העוסק בגילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס. את היצירה מבצעת מקהלת גברים, ששרה מילים בפסאודו-לטינית (כלומר: המילים נשמעות כמו לטינית אך למעשה הן חסרות משמעות). קטע מוזיקלי זה הפך למזוהה ביותר עם הסרט, ובניגוד לו, זכה להצלחה גדולה, בייחוד במרכז אירופה שם במספר מדינות הוא הוביל את מצעדי הלהיטים. קטע זה זכה לגרסאות כיסוי רבות. זהו שיר הנושא של סרט הקולנוע "1492: מעבר לאופק" (באנגלית: "1492: Conquest of Paradise") והקטע השני באלבום הפסקול מיד אחר פתיח אינסטרומנטלי קצר. השיר נפתח בצורה אפית עם קטע נגינה ותופים ואז נכנסת מקהלה שמהמהמת (Humming) את המוטיב של היצירה בליווי תזמור הולך וגובר. לאחר מכן שרה המקהלה בפסאודו-לטינית את המילים הבאות מספר פעמים: In nòreni per ìpe, in noreni coràh; tirà mine per ìto, ne dominà. לאחר מכן מופיע קטע נגינה אפי באווירה מרוממת, כמו הגיע לשיא של היצירה. באחת הפעמים הם שרים את המילים הבאות: In ròmine tirmèno, ne ròmine to fa, imàgine pro mèno, per imentirà. אחרי שירת קטע הזה חוזרת המקהלה להמהם והמוזיקה דועכת לאיטה. לסינגל צולם וידאו קליפ המורכב מסצנות מתוך הסרט המתארות כיצד קולומבוס וצוותו יוצאים להפלגה, חוצים על גבי ספינתם את האוקיינוס האטלנטי, מגיעים ליבשת אמריקה ומאוחר יותר בונים שם כנסייה ומתקינים בצריחה פעמון גדול. לחן ועיבוד מוזיקלי: ואנגליס מקהלה: The English Chamber Choir הפקה מוזיקלית: Frederick Rousseau הקלטה ומיקסינג: Philippe Colonna ב-Epsilon Laboratory בפריז. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הלהיטים הבאים: גרמניה German Singles Chart ב-1994 הולנד Dutch Top 40 ב-1995 בלגיה Belgian (Flanders) Singles Chart ב-1995 שווייץ Swiss Singles Chart ב-1995 במצעד הלהיטים הצרפתי הוא הגיע למקום ה-12 ובמצעד הלהיטים הבריטי הגיע רק למקום ה-60. במצעדי הלהיטים השנתיים של 1995 הגיע הסינגל למקום השני ב-Dutch Top 40,‏ Belgian (Flanders) Singles Chart ו-Swiss Singles Chart. בגרמניה הפך הסינגל לפלטינה משולשת כאשר מכר 1,500,000 עותקים, בהולנד הוא הפך לפלטינה עם 75,000 עותקים שנמכרו ובאוסטריה הגיע למעמד זהב עם 25,000 עותקים. לשיר זה הוקלטו גרסאות כיסוי (קאברים) רבות. בין האמנים שהקליטו וניגנו גרסאות כיסוי נמנים "Blake", קלאוס שולץ, Free the Spirit, התזמורת הסימפונית של וינה, ג'ון ויליאמס ותזמורת הפופ של בוסטון (1996), להקת "Daylight"‏ (1997), דנה וינר (2002), עשרת הטנורים (2004), Rhydian‏ (2009) ו-Gregorian‏ (2012). מספר נגני עוגב ניגנו את היצירה על עוגב כנסייה. מידע על היצירה "Conquest of Paradise" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Conquest of Paradise" באתר Discogs סרטון השיר "Conquest of Paradise" באתר יוטיוב
סטן סטורה הזקן

סְטֵן סְטוּרֶה הזקן (שוודית: Sten Gustavsson Sture den äldre; ‏1440 - 14 בדצמבר 1503) היה מדינאי שוודי ועוצר שוודיה במהלך איחוד קאלמאר (כהונה ראשונה: 1470-1497; כהונה שנייה: 1501-1503). הוא נולד בערך בשנת 1440, בנם של גוסטאב אנונדסון מבית סטורה ושל בירגיטה סטנסדוטר ביילק, אחות חורגת של קרל השמיני, מלך שוודיה. הוא התחתן עם אינגבורג טוט ב-1476, אולם לזוג לא היו ילדים. לפי מחקרים גנאלוגיים, אביו של סטן סטורה היה צאצא של סוורקר השני. בקרב ברונקברג ב-1471 הוא ניצח את הצבאות השוודיים והדניים בעזרתו של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק. בעקבות הניצחון הפך סטן סטורה למושיע לאומי. סטורה הגיע לשלטון לאחר מותו של קרל השמיני, וחיזק את מעמדו אחרי הניצחון בקרב ברונקברג. למשך רבע מאה הוא שלט בשוודיה, והפך את מוסד כהונת העוצר למוסד כמעט עצמאי. הוא נתמך על ידי האיכרים והאצולה הנמוכה, והשתמש בהם בחוכמה נגד האצולה הגבוהה, ובעזרת תמיכתם יצר פעולה של איזון נגד הדרישות הדניות לאיחוד. הוא הוכרח לפרוש אחרי כיבושה המהיר של שוודיה על ידי הנס, מלך דנמרק ב-1497. עם זאת, לאחר התקוממות נגד הדנים בשנת 1501, חזר סטן סטורה לשלטון, והוביל את המאבק השוודי לעצמאות עד למותו ב-1503. מדיה וקבצים בנושא סטן סטורה הזקן בוויקישיתוף סטן סטורה הזקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1921 במוזיקה

ערך מורחב – 1921 אמליטה גאלי-קורצ'י נישאת למלווה שלה, הומר סמואלס, שהוזכר בגירושים שלה מהמרקיז לואיג'י קורצ'י. הזמרת מרי סטפורד היא האישה השחורה הראשונה שהקליטה בקולומביה רקורדס ‏Ain't We Got Fun?‏Ⓘ‏ "All by Myself" מילים ולחן: אירווינג ברלין "Boy Wanted" מילים: איירה גרשווין, לחן: ג'ורג' גרשווין "Everybody Step" מילים ולחן: אירווינג ברלין "Sally" מילים: קליפורד גריי, לחן: ג'רום קרן "Shimmy With Me" מילים: פ. ג'. וודהאוס, לחן: ג'רום קרן מתוך המחזמר "The Cabaret Girl" "Wang Wang Blues" של תזמורתו של פול וייטמן "Look for the Silver Lining" של מריון האריס "מרגי" של אדי קנטור "Say It with Music" של פול וייטמן ותזמורתו "All by Myself" של טד לואיס ולהקת הג'אז "Everybody Step" פול וייטמן ותזמורתו "I'm A Jazz Vampire" של מריון האריס אגוסטין באריוס – La Catedral ג'ורג'ה אנסקו – סימפוניה מס' 3 בדו מז'ור, אופוס 21 גבריאל פורה – סונאטה לצ'לו מס' 2 חמישיית פסנתר מס' 2 בדו מינור, אופוס 115 ג'ון פולדס – רקוויאם העולם (1919–1921; בכורה ב-1923) הווארד הנסון – Before the Night אלברט קטלבי – פעמונים באחו בשוק פרסי קרל נילסן – Moderen סרגיי פרוקופייב – קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 בדו מז'ור אדגר וארז – Offrandes Amériques רייף וון ויליאמס – סימפוניה פסטורלית הייטור וילה לובוס – Fantasia de Movimentos Mistos לכינור ותזמורת ארנולד שנברג – סוויטה לפסנתר אופוס 25 ג'ון איירלנד – שני קטעים לפסנתר פרנקו אלפאנו – אגדת שקונטלא פאול הינדמית – "Mörder, Hoffnung der Frauen" ו-"Das Nusch-Nuschi" (בכורה ב-4 ביוני) לאוש יאנאצ'ק – "קטיה קאבאנובה" אמריך קלמן – Die Bajadere פייטרו מסקאני – Il Piccolo Marat 31 בינואר קרול צ'אנינג, כוכבת קומדיות מוזיקליות (נפטרה ב-2019) מריו לנצה, טנור וכוכב קולנוע (נפטר ב-1959) 5 בפברואר - סר ג'ון פריצ'רד, מנצח בריטי (נפטר ב-1989) 26 בפברואר - בטי האטון, שחקנית וזמרת (נפטרה ב-2007) 6 במרץ - יוליוס רודל, מנצח (נפטר ב-2014) 8 במרץ - סיד צ'ריס, רקדנית (נפטרה ב-2008) 11 במרץ - אסטור פיאצולה, מלחין טנגו (נפטר ב-1992) 12 במרץ - גורדון מקריי, זמר ושחקן (נפטר ב-1986) 21 במרץ ארתור גרומיו, כנר (נפטר ב-1986) אנטוני הופקינס, מלחין ופסנתרן (נפטר ב-2014) 8 באפריל - פרנקו קורלי, זמר טנור (נפטר ב-2003) 26 באפריל - ג'ימי ג'ופרה, מוזיקאי ג'אז (נפטר ב-2008) 25 במאי - האל דייוויד - תמלילן אמריקאי (נפטר ב-2012) 21 ביוני - ג'ודי הולידיי, שחקנית וזמרת אמריקנית (נפטרה ב-1965) יולי 24 - ג'וזפה די סטפנו, זמר אופרה (נפטר ב-2008) 4 באוגוסט - הרב אליס, גיטריסט אמריקאי (נפטר ב-2010) 4 בספטמבר - אריאל רמירס, מלחין ארגנטינאי (נפטר ב-2010) 1 באוקטובר - ג'יימס ויטמור, שחקן במחזות זמר (נפטר ב-2009) 21 באוקטובר - סר מלקולם ארנולד, מלחין (נפטר ב-2006) 5 בנובמבר - ג'רג' ציפרה, פסנתרן (נפטר ב-1994) 15 בדצמבר - אלן פריד, שדרן ותקליטן (נפטר ב-1965) 2 באוגוסט - אנריקו קרוזו, זמר אופרה (נולד ב-1873) 27 בספטמבר - אנגלברט הומפרדינק, מלחין (נולד ב-1854) 20 בנובמבר - כריסטינה נילסון, זמרת סופרן (נולדה ב-1843) 16 בדצמבר - קאמי סן-סנס, מלחין (נולד ב-1835) מדיה וקבצים בנושא 1921 במוזיקה בוויקישיתוף
ערבי נחל

האם התכוונתם ל... ערבה – צמח המשמש כאחד מארבעת המינים ערבי נחל – ספר חסידות מאת הרב דוד שלמה אייבשיץ מבצע ערבי נחל – מבצע צבאי בהשתתפות ספינת הטילים אח"י גאולה ערבי נחל – שיר של נעמי שמר בביצוע רוחמה רז הוצאת ערבי נחל – הוצאת ספרים
תחנת רחוב קנון

תחנת רחוב קנון (באנגלית: Cannon Street station) היא תחנת רכבת מרכזית בלונדון. התחנה ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר התמזה בסמוך לתחנת גשר לונדון. התחנה מורכבת משני אזורים: תחנה של הרכבת התחתית של לונדון ותחנה נוספת של רכבות פרווריות ובינעירוניות. התחנה היא אחת משתי התחנות של "הקו הראשי של דרום מזרח לונדון" והשנייה היא תחנת צ'רינג קרוס. בתחנת הרכבת התחתית עוברים הקווים קו דיסטריקט וקו סירקל. בשנת 2019/20 יצאו ונכנסו מתחנת הרכבת 18.5 מיליון נוסעים ומתחנת הרכבת התחתית 7.1 מיליון נוסעים. התחנה הוקמה על חורבותיו של "בית הסטיליארד" (אנ'), אתר היסטורי שבימי הביניים שימש כבסיס המסחר של אנשי ברית ערי הנזה באנגליה. התחנה הוקמה על ידי חברת הרכבת הדרומית מזרחית של בריטניה (אנ') על מנת להתמודד עם יריביהם, רכבת לונדון, וחברת צ'ת'ם הדובר ששלטו אז ביד רמה בתחבורה הרכבתית של לונדון. מיקומה העירוני של התחנה הצריך בניית גשר חדש מעבר לנהר התמזה, אשר הוקם בין השנים 1863 ל־1866. התחנה הייתה תחילה תחנת גיבוי לתחנת צ'רינג קרוס שסבלה מעומס רב, והמסלול היה נוח לנסיעות בין העיר לווסט אנד. עד להקמת הרכבת המחוזית, התחנה נותרה פופולרית בקרב הנוסעים, אף על פי שהנסיעות מחוץ לשעות לשיא הופסקו ממנה בראשית המאה העשרים, מה שהוביל לכך שהיא נסגרה בימי ראשון במשך כמעט 100 שנה. המלון המקורי שנבנה בתחנה לא הצליח ובסופו של דבר נסגר. התחנה שופצה בסוף שנות החמישים על ידי ג'ון פולסון, ואילו הרחבה נוספת של בניין התחנה התרחשה במהלך תנופת הנכסים בעיר בשנות השמונים. הבניין המרכזי הוחלף בשנת 2007 כחלק משיפוץ כללי של התחנה כדי להופכו לנגיש יותר. כחלק מפיתוח "תוכנית Thameslink" בשנות העשרים של המאה העשרים, התחנה נפתחה מחדש בימי ראשון והחלה להציע שירותי הסעים למרחקים ארוכים יותר במקום תחנת צ'רינג קרוס. מבנה תחנת הרכבת מכיוון גשר התחנה אחת מהכניסות לתחנת הרכבת התחתית הרציפים בתחנת הרכבת הכניסה הראשית למתחם התחנה מדיה וקבצים בנושא תחנת רחוב קנון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת רחוב קנון (באנגלית)
אצטדיון ג'קי לוי

אצטדיון טוטו יבנה על שם ג'קי לוי הוא אצטדיון כדורגל בעיר יבנה המשמש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי יבנה ובית"ר יבנה. האצטדיון הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומכיל 2,500 מקומות ישיבה בשני יציעים - היציע המרכזי מכיל 2,000 מקומות והיציע הדרומי החדש יותר המכיל 500 מקומות. האצטדיון ממוקם במרכז העיר בסמוך לשכונת נווה אילן ולהיכל התרבות העירוני. בשנת 2015, כששיחקה מכבי יבנה בליגה הלאומית, שופץ האצטדיון ביוזמת עיריית יבנה, הוקם מתחם אח"מים, הותקנו עמודי תאורה, מערך מצלמות לשימוש המשטרה, הוסדרו כניסות חדשות לאצטדיון, קופות, מזנון, תאי שירותים, חדרי הלבשה ומנוחה לשחקנים ולשופטים וכן נוסף בו היציע הדרומי. החל מחודש פברואר 2018, קרוי האצטדיון על שמו של ג'קי לוי, שוער העבר של מכבי יבנה. אצטדיון פונדקי, הדור הבא, יבנה נט, 18 באפריל 2013 צפו בתמונות: כך ייראה האצטדיון המחודש ביבנה, באתר ONE‏, 10 ביוני 2013 תתחילו לשנן: אצטדיון ג'קי לוי ביבנה, באתר "יבנה-נט"
גלאס 1004

גלאס 1004 (בגרמנית: Glas 1004) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Hans Glas GmbH (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1962–1968 בגרמניה המערבית. 2 דלתות. מספר נוסעים: 2+2. מנוע קדמי. מנוע בנזין. מנוע קירור מים. 2 דלתות - סדאן, יוצר מינואר 1963 - דצמבר 1967. 2 דלתות - קופה, יוצר ממאי 1962 - אוקטובר 1965. 2 דלתות - קבריולה, יוצר מינואר 1963 - יולי 1967. 3 דלתות - סטיישן, יוצר בין השנים 1966-1968. "1004", מנוע 992 סמ"ק. "S 1004", מנוע 992 סמ"ק. "TS 1004", מנוע 992 סמ"ק. "1204", מנוע 1,189 סמ"ק. "S 1204", מנוע 1,189 סמ"ק. "TS 1204", מנוע 1,189 סמ"ק. "1304", מנוע 1,290 סמ"ק. "S 1304", מנוע 1,290 סמ"ק. "TS 1304", מנוע 1,290 סמ"ק המפיק 75 כ"ס. "TS 1304", מנוע 1,290 סמ"ק המפיק 85 כ"ס. "גלאס 1204" דגם "TS" "גלאס 1004" "גלאס 1004" דגם "TS" "גלאס 1204" דגם "TS" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "גלאס 1204", קבריולט - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "גלאס 1304" - קבריולה "גלאס 1204", שנת 1964 - קבריולה "גלאס 1004" - קופה "גלאס 1304" דגם "CL", שנת 1967 - סטיישן "גלאס 1304" דגם "CL" - סטיישן גלאס V8 גלאס GT גלאס 1700 גלאס גוגו גלאס איסר מדיה וקבצים בנושא גלאס 1004 בוויקישיתוף גלאס 1004, סרטון באתר יוטיוב דגמי גלאס 1004 ,1204, 1304 web.archive.org/web/20050320105105 "גלאס 1004" car.info/en-se/glas/1004/1st-generation Oswald, Werner (2001). Deutsche Autos 1945-1990, volume 4 (in German). Motorbuch Verlag. ISBN 3-613-02131-5 "גלאס 1004", 2 דלתות סדאן - תמונה web.archive.org/web/20040115035735 "גלאס 1004" storm.oldcarmanualproject.com/glas/glasCL10 "גלאס 1004", דגם "s" קופה, שנת 1961 - מפרט carfolio.com/specifications/models
אביבה סרור בייגל

אביבה סרור בייגל (נולדה ב-6 באפריל 1961) היא סופרת ישראלית. סרור בייגל נולדה בפתח תקווה. משפחתה עברה להתגורר בבת ים ובהמשך בראשון לציון. את שירותה הצבאי עשתה במסגרת הנח"ל בקיבוץ עין זיוון, כחלק מהשירות הצבאי לקחה חלק במכבייה ה-11 ואף נשאה את שלט ישראל במצעד המשלחות. סרור ביגל בוגרת אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ירושלים בחוגים גאוגרפיה ופילוסופיה יהודית. במשך שתים עשרה שנה עבדה כמורה ולאחר מכן הצטרפה לבעלה (חיים סרור) בניהול השיווק של החברה המשפחתית. סרור בייגל הוציאה לאור ארבעה ספרים וסיפור קצר. ספרה הראשון "ההחלטה שלי" יצא לאור ב-2018 ועוסק בנושא של הטרדות מיניות ואונס ואף היה רב מכר. ספרה השני יצא לאור ב-2019 "הקופסה" מנסה לטפל בפערים התרבותיים שבין מרכז לפריפריה. סיפורה קצר שיצא אף הוא לאור ב-2019 "שקיעות בסיני", הוא חלק מהספר "סיפורי דרך". הספרים יצאו לאור בהוצאת "יהלומים". ספרה השלישי "מאז ולנצח" יצא בספטמבר 2020 בהוצאה עצמית. ספרה הרביעי "יהלומי הדמים" ראה אור בפברואר 2023. מדיה וקבצים בנושא אביבה סרור בייגל בוויקישיתוף אביבה סרור בייגל, ברשת החברתית פייסבוק הספרים של אביבה סרור בייגל, באתר "סימניה" "איך הפכתי בגיל 58 לסופרת של רומנים?" באתר סלונה "הרומן הרומנטי שכתבתי חיבר אותי לאמא" באתר מוטק'ה "שטח עירוני", עיתון שוהם פלוס "מאז ולנצח" מאמר בעיתון "אבן שוהם" יהלומי הדמים תילתן ערכות למידה בע"מ "ההחלטה שלי" הארץ, מוסף ספרים, 21 בדצמבר 2018 "הקופסה" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
AMC גרמלין

AMC גרמלין (באנגלית: AMC Gremlin) היא מכונית קומפקטית 3 דלתות האצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" (אנ')) אשר יוצרה בין השנים 1970–1978 בארצות הברית, קנדה ומקסיקו. במקסיקו דגם ה-"AMC גרמלין" יוצר על ידי "Vehículos Automotores Mexicanos" (אנ'). יוצרו 671,475 יחידות. 3 דלתות. 5 נוסעים. מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. מקדם גרר - 0.49. בלמים - תוף. תאוצה בין 0–100 קמ"ש: בין 12.8 שניות ל-15.3 שניות. דגמי "AMC גרמלין" צולמו למספר סרטים וסדרות טלוויזיה אמריקאיות. 3 דלתות - סדאן. 3 דלתות - קופה הצ'בק. דגמי 3 דלתות הצ'בק קופה דגם "AMC גרמלין", שנת 1976 דגם "AMC גרמלין", שנת 1971 דגם "AMC גרמלין", שנת 1976 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים דגם "AMC גרמלין", שנת 1977 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים דגם "AMC גרמלין", שנת 1977 - מבט לתוך הרכב דגם "AMC גרמלין", שנת 1972 דגם "AMC גרמלין", שנת 1974 דגמי 3 דלתות סדאן דגם "AMC גרמלין", דגם 3 דלתות סדאן דגם "AMC גרמלין", דגם 3 דלתות סדאן AMC Pacer AMC מטאדור רמבלר קלאסיק מדיה וקבצים בנושא AMC גרמלין בוויקישיתוף AMC גרמלין, סרטון באתר יוטיוב AMC גרמלין, סרטון באתר יוטיוב Gunnell: Standard Catalogue of American Motors, 1902-1987,1993; S. 250 המכונית האמריקאית החדשה "AMC גרמלין" (1970) oldcaradvertising.com/AMC%20Ads/1970%20Gremlin/1970 מיוצר במקסיקו דגם "AMC גרמלין" hemmings.com/blog/article/made-in-mexico דגם "AMC גרמלין" ateupwithmotor.com/model-histories/amc-gremlin דגמי "AMC גרמלין" בין השנים 1970-1978 auto.howstuffworks.com/1970-1978-amc-gremlin7 דגמי "AMC גרמלין" בסרטים וסדרות טלוויזיה אמריקאיות imcdb.org/vehicles_make-AMC_model-Gremlin
סרטן מנקי הארובות

סרטן מנקי הארובות, הוא קרצינומה של תאי קשקש על פני העור של שק האשכים. זהו סוג הסרטן הראשון שהתגלה כמחלה תעסוקתית. זוהה לראשונה על ידי פרסיבל פוט בשנת 1775. פוט שם לב כי המחלה הייתה נפוצה בקרב מנקי ארובות. General Surgery Lecture notes, H.Ellis, Wiley Blackwell, 12th edition ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מיטשל פילדס

מיטשל פילדס (באנגלית: Mitchell Fields;‏ 28 בספטמבר 1901 – 6 באוקטובר 1966) היה פסל יהודי אמריקאי-ישראלי. עבודותיו שהשתייכו לסוגת הריאליזם היו ידועות במיוחד בפסלים בגודל טבעי ובדיוקנים. פילדס נולד בעיירה ליד יאשי, כמנדל פלדמן, בן שלישי מתוך חמישה ילדים של מרקוס וטובה פלדמן. הוא היגר עם משפחתו לניו יורק בשנת 1907. הוא למד בתיכון סטויווסאנט ((אנ')), בית ספר למדעים והנדסה, בה הראה כישרון בציור ופיסול. לאחר שנה באוניברסיטת סטיבנס בהובוקן הוא עבר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק ((אנ')) ולמד גם במכון לעיצוב של דה בוז-אר בניו יורק, בשנים 1917–1927. לימודיו התמקדו בציור ורק בהמשך הוא עבר לפיסול. לאחר לימודיו הוא המשיך להתגורר בניו יורק והשתייך לחוג של אמנים שכלל בין השאר את אלכסנדר ארכיפנקו, ז'אק ליפשיץ, חיים גרוס, דה-הירש מרגוליס, בן שאן ורפאל סויאר. הוא גם השתייך למועדון ג'ון ריד, שאיגד אמנים עם נטייה מרקסיסטית. בשנת 1929 הוא זכה בפרס ראשון על שם הלן בארנאטובשנת 1930 הוא קיבל את עיטור הזהב של ווידנר, מטעם האקדמיה לאמנות של פנסילבניה, על פסלו "נעמי". בתקופת השפל הגדול הוא עבד בפרויקט האמנים של הממשל הפדרלי. בשנת 1932 הוא קיבל מלגה מקרן גוגנהיים שאפשרה לו לעבוד שנתיים בפריס. מלגה נוספת של הקרן אפשרה לו לעבוד בשנת 1935 במוסקבה. פסלים שלו הוצבו בפארק גורקי ובמוזיאון פושקין. בשנת 1938 שב פילדס עם אשתו ביטריס ובנו מיכאל דוד לניו יורק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד במפעל שלקח חלק במאמץ המלחמתי. לאחר המלחמה הוא שב לפיסול ובין השאר הכין דמות ראש של אלברט איינשטיין שהוצב במוזיאון ההגירה באליס איילנד. בשנת 1957 עלה לישראל ועבר להתגורר בבית ברודצקי. בתערוכת אמני ישראל בתל אביב ביוני 1958 הוצג דיוקן שלו של נחום נרדי. בספטמבר 1961 הוא הציג תערוכה של יצירותיו בבית וילפריד ישראל. בין השאר הוצגו בתערוכה דיוקנאות של רומן רולן, שלום עליכם ויחיאל די-נור. פילדס נפטר ב-6 באוקטובר 1966 לאחר מחלה קצרה. נקבר בקיבוץ הזורע. מדיה וקבצים בנושא מיטשל פילדס בוויקישיתוף פ. עזאי, הפסל היהודי האמריקאי מיצ'ל פילדם, הארץ, 12 ביולי 1957 גרשון הל, עולים חדשים מארצות הברית יערכו הערב סדר ראשון בישראל, הַבֹּקֶר, 4 באפריל 1958 אריה לרנר, התערוכה השנתית של אמני ישראל, דבר, 6 ביוני 1958 תערוכת מיטשל פילדס, על המשמר, 7 בספטמבר 1961 מיטשל פילדס, על המשמר, 1 באוקטובר 1961
יחסי הוותיקן – קוריאה הדרומית

יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית הם היחסים בין קריית הוותיקן לקוריאה הדרומית. הכנסייה הקתולית בדרום קוריאה היא הכנסייה שגדלה בקצב הכי מהיר במזרח אסיה. לפי הסטטיסטיקות, נכון ל-31 בדצמבר 2017 חיו בדרום קוריאה 5,813,770 נוצרים קתולים, והיו כ-11% מכלל האוכלוסייה בקוריאה הדרומית. מספר הקתולים החיים בדרום קוריאה עולה בעקביות החל משנות ה-50 של המאה ה-20. קשרים בין קריית הוותיקן לדרום קוריאה התקיימו החל משנת 1947 כשהבישוף פטריק גיימס בריין עבר לקוריאה בשליחות האפיפיור. בשנת 1948, לקראת מלחמת קוריאה, שלחה דרום קוריאה משלחת לצרפת במטרה שצרפת תכריז על קוריאה הדרומית כממשלה היחידה בחצי האי הקוריאני. שליחי קריית הוותיקן בפריז באותה תקופה, אנג'לו רונקלי ויוחנן העשרים ושלושה (שמספר שנים לאחר מכהן מונה לאפיפיור) עזרו רבות לקוריאה הדרומית לקבל הכרזה זו מצרפת וממדינות רבות נוספות. בשנת 1984, ביקר בפעם הראשונה בקוריאה אפיפיור, האפיפיור יוחנן פאולוס השני שביקר בקוריאה לחגיגות ה-200 לנצרות הקתולית בדרום קוריאה. האפיפיור פאולוס ביקר פעם נוספת בוותיקן בשנת 1989 כדי להשתתף בכנס ה-44 של "סעודת האדון" - טקס דתי לציון סעודתו האחרונה של ישו. גם האפיפיור פרנציסקוס ביקר בדרום קוריאה בשנת 2014 כדי להכריז על 124 נזירים קתולים שהלכו לעולמם כקדושים מעונים וכדי להשתתף ביום הילדים האסייתי. הנשיא הקוריאני קים דה-ג'ונג ביקר לראשונה בקריית הוותיקן בשנת 2000. נשיאי קוריאה הדרומית שבאו אחריו, רו מו-היון, לי מיונג-באק, פאק גון-הייה ומון ג'יאה-אין ביקרו גם הם בקריית הוותיקן. מדיה וקבצים בנושא יחסי הוותיקן – קוריאה הדרומית בוויקישיתוף הנצרות הקתולית פורחת בדרום קוריאה באתר ה-digest catholic (באנגלית) כתבים היסטוריים על יחסי הוותיקן וקוריאה הדרומית עלו לרשת באתר korea.net (באנגלית) האפיפיור פרנציסקוס הגיע לדרום קוריאה לביקורו הראשון באסיה כאפיפיור באתר הוול סטריט ג'ורנל (באנגלית)
גביע ווינר בכדורסל 2008/2009

גביע ווינר בכדורסל לעונת 2008/2009 היא התחרות השלישית להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל. הפועל ירושלים זכתה בגביע ווינר הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על עירוני נהריה. הפועל ירושלים זכתה בתואר גביע הווינר הראשון בתולדות המועדון. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, - עמוד 499 המידע באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי
זאק וקוואק

זאק וקוואק (באנגלית: Zack & Quack) היא סדרת אנימציה ישראלית-בריטית-קוריאנית לילדים מסוגת הרפתקאות וקומדיה שבבעלות חברת "Zodiak Media". הסדרה נוצרה על ידי גילי דולב ואיווט קפלן ונכתבה על ידי רוברט וארגאס. הסדרה שודרה לראשונה בישראל בדיבוב לעברית ב-7 בפברואר 2014 בערוץ ניק ג'וניור. בארצות הברית הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לאנגלית ב-5 באפריל 2014 בערוץ ניק ג'וניור. לסדרה יש 3 עונות ו-43 פרקים באורך 22 דקות בעוד שכל פרק מחולק לשני פרקים באורך 11 דקות. שפות המקור של הסדרה הן עברית, אנגלית וקוריאנית. לאחר סיום שידור הסדרה בערוץ ניק ג'וניור בישראל, שודרה הסדרה בחינוכית כתוכנית רכש. הסדרה מתרחשת בספר פופ-אפ, שם בכל פרק זאק בן ה-7 וחברו הטוב ביותר, קוואק, עוברים הרפתקאות שונות. זאק (Zack) - הדמות הראשית של הסדרה. ילד בן 7 בעל שיער חום. החברים הטובים ביותר שלו הם קוואק וקירה. קוואק (Quack) - ברווז כחול, אחת מהדמויות הראשיות. למרות שהוא לא מדבר, כולם מבינים אותו. קירה (Kira) - ילדה עם שיער מתולתל שיכולה לתקן כל דבר עם יצירתיות וכלים שונים. הופ וסקיפ (Hop & Skip) - צמד אחיות סנאיות. פלאפי (Fluffy) - קיפוד קטן שנבהל בקלות. בלי-אפ (Belly-Up) - צפרדע. חובב קריאה ובעל ידע נרחב. משפט חוזר שלו בסדרה הוא: "אני סוג של מומחה בנושא...". במאית הדיבוב בעברית הייתה אפרת קרצמן. מפיקת הדיבוב בשנת 2014 הייתה אסנת סדן, ובשנת 2017 הייתה עדי וולוצקי. אתר האינטרנט הרשמי של זאק וקוואק (באנגלית) "זאק וקוואק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זאק וקוואק", באתר נטפליקס "זאק וקוואק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זאק וקוואק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זאק וקוואק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אלברכט בקר

אלברכט בקר (בשוודית: Albrecht Becker; ‏14 בנובמבר 1906 – 22 באפריל 2002) היה קולנוען גרמני שהואשם על ידי הנאצים בהומוסקסואליות. בקר נולד בעיירה בסקסוניה-אנהלט ולמד בתחילת דרכו להיות מורה, בגיל שמונה עשרה החל לנהל מערכת יחסים עם מנהל הארכיון של וירצבורג המבוגר ממנו במעל עשרים שנה. הוא החל לעסוק בצילום ותמונותיו הופיע על גבי מספר עיתונים וכתבי עת בגרמניה. בשנות ה-30 הוא נעצר על ידי הגסטפו בחשד להפרת סעיף 175 ונשלח לשלוש שנות מאסר, במלחמת העולם השנייה הוא שירת בורמאכט ובחזית הרוסית. במהלך שנות ה-50 שימש כמעצב אמנותי של מספר רב של סרטים בתעשיית הקולנוע הגרמני. בשנת 2000 התראיין לסרט התיעודי סעיף 175. כשחקן הוא גילם פרופסור בסרט "Escape to Life: The Erika and Klaus Mann Story" שעסק בחיי ילדיו של תומאס מאן. מדיה וקבצים בנושא אלברכט בקר בוויקישיתוף אלברכט בקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלברכט בקר, באתר AllMovie (באנגלית) אלברכט בקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בלוג באתר usc
בנצה סאבולצ'י

בֶּנְצֶה סַאבּוֹלְצִ'י (בהונגרית: Szabolcsi Bence, בודפשט, 2 באוגוסט 1899 – בודפשט, 21 בינואר 1973) היה היסטוריון מוזיקה, מבקר מוזיקה, היסטוריון אמנות, הונגרי-יהודי, זוכה פרס בַּאוּמגַרְטֶן (1933, 1947) חתן פרס קושוט (1951, 1965) זוכה פרס הֶרְדֶר (1971), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח 1948, חבר רגיל 1955). מייסד המוזיקולוגיה בהונגריה. בנו של העיתונאי מיקשה סאבולצ'י שערך את השבועון היהודי "שוויון". סאבולצ'י למד משפטים, היסטוריה, ספרות ופילוסופיה בבודפשט (1917–1920), ובלייפציג למד מוזיקולוגיה, תולדות האמנות והיסטוריה (1921–1923). משנת 1945 היה מורה להיסטוריה באקדמיה למוזיקה של פרנץ ליסט. ב-1951 ייסד וניהל עד מותו את הסדנא ההונגרית הראשונה ללימוד ההיסטוריה של המוזיקה ואת הפקולטה למדע המוזיקה. בין 1951 ל-1956, 1959–1961 היה נשיא אגודת המוזיקאים ההונגרית. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 עבר דרך הארצות לאורך הדנובה כדי לאסוף ולפרסם את הזיכרונות ההיסטוריים של המוזיקה הונגרית עתיקה. בעקבות מסעותיו, בין השנים 1928 ו-1954, כתב עשרה מחקרים בסיסיים על תולדות המוזיקה ההונגרית, מימי הביניים ועד המאה ה-19. מחקרים אלה בשם "מאות שנים של מוזיקה הונגרית" התפרסמו באוספים בין 1959 ל-1961. The twilight of Ferenc Liszt, 1956 A concise history of Hungarian music, 1964 Béla Bartók : his life in pictures, 1964 A history of melody, 1965 מדיה וקבצים בנושא בנצה סאבולצ'י בוויקישיתוף בנצה סאבולצ'י, באתר MusicBrainz (באנגלית) בנצה סאבולצ'י, באתר Discogs (באנגלית) Ezra Mendelsohn (1994). Studies in Contemporary Jewry: Volume IX: Modern Jews and Their Musical Agendas. Oxford University Press. p. 59. ISBN 978-0-19-508617-1. Raphael Patai (2000). Journeyman in Jerusalem: Memories and Letters, 1933–1947. Lexington Books. p. 262. ISBN 978-0-7391-0209-1.