laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קורט פולר

קורט פולר (באנגלית: Kurt Fuller; ‏נולד ב-16 בספטמבר 1953) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "על טבעי" ו"בניחוש חוקר" ובסרטים "מת לצעוק", "חצות בפריס", "סדנה לעצבים" ו"המרדף לאושר". פולר הופיע לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 1987 בסרט הפולה "הנרדף". התגלה לראשונה בדרמת העצמאית- אפוקליפטית המוערכת "מירקל מייל" בתפקיד היאפי המסומם גרסטיד. שיחק לאחר מכן בקומדיית ההיאבקות "נו הולדס בארד" בהפקת ה-WWF בתפקיד ברל היושב ראש המנסה לצרף לתוכניתו את המתאבק המפורסם ריפ (האלק הוגאן). ב-1992 השתתף בקומדיה "עולמו של ויין" בתור מפיק הטלוויזיה ראסל פינלי. ב-1999 שיחק בקומדיה "מגדל פיקוח" ובעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מיכאל קולהאס". בשנת 2000 הופיע בפרודית האימה המצליחה "מת לצעוק" בתפקיד השריף. ב-2002 שיחק בסרטו של פול שרדר "אוטו פוקס" בתפקיד השחקן המפורסם וורנר קלמפרר. ב-2003 שיחק בקומדיה "סדנה לעצבים" בתפקיד פרנק, הבוס של דייוויד בזניק (אדם סנדלר). ב-2004 השתתף בדרמה המוזיקלית "ריי". ב-2006 שיחק בדרמה "המרדף לאושר" בתפקיד וולטר ריבון, מנהל בכיר בחברה להכשרת ברוקרים אליה רוצה להתקבל כריס גרדנר (ויל סמית'). ב-2011 הופיע בסרטו המצליח של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד ג'ון, אביה של אינז (רייצ'ל מקאדמס). ב-2003 שיחק בשישה פרקים בסדרת המתח "זהות בדויה" בתפקיד ראש סוכנות ה NSC רוברט לינדסי. ב-2005 שיחק בעונה השנייה של הדרמה הקומית המפורסמת "עקרות בית נואשות" בתפקיד הבלש ברטון ובשלושה פרקים בסדרת הדרמה "בוסטון ליגל". בין 2009 ל-2010 (והופעת אורח נוספת ב-2019) הופיע בסדרת האימה "על טבעי" בתפקיד המלאך זכריה. בין 2010 ל-2011 הופיע בסיטקום "עדיף איתך" בתור ג'ואל אביהם של האחיות מדליין ומיה פוטני. שיחק בסדרת המשטרה הקומית "בניחוש חוקר" בתור וודי חוקר מקרי המוות. לפולר שתי בנות מאשתו השחקנית ג'סיקה הנדרה, בתו של התסריטאי הבריטי טוני הנדרה. הנרדף (1987) המייל הקסום (1988) אלווירה, גברת האופל (1988) מכסחי השדים 2 (1989) איב של הרס (1991) בינגו (1991) עולמו של ויין (1992) נערת לוח השנה (1993) וירוס (1995) תשוקה מעוותת (1996) נאמנות מקללת (1997) המנהל לוקח חופש (1998) יהלומים (1999) מגדל פיקוח (1999) הג'ק בול (1999) מלאכים בשדה (2000) מת לצעוק (2000) ג'ושוע (2002) הבחור החדש (2002) מאחורי המצלמה (2002) סדנה לעצבים (2003) ריי (2004) המרדף לאושר (2006) סופרהירו (2008) Group Sex‏ (2010) The Prankster‏ (2010) חצות בפריס (2011) אהבה בהפרעה (2016) מרד במשרד (2018) Josie‏ (2018) הפילוסופיה של פיל (2019) Sound of Freedom ‏(2023) The Potters‏(TBA) - דיבוב לאורי היל (1992) זה הבוש שלי (2001) Porn 'n Chicken‏ (2002) - סרט טלוויזיה של קומדי סנטרל זהות בדויה (2003) בוסטון ליגל (2005) עקרות בית נואשות (2005–2006) יום גדול (2007-2006) על טבעי (2009–2010) בניחוש חוקר (2009–2012) עדיף איתך (2010–2011) אנחנו והם (2018) Heathers ‏ (2018) האמת על פרשת הארי קברט (2018) פני הרוע (2019-הווה) בית דין לילי (אנ') (2023) מדיה וקבצים בנושא קורט פולר בוויקישיתוף קורט פולר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורט פולר, באתר AllMovie (באנגלית) קורט פולר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
כריברט הראשון

כריברט הראשון (Charibert I;‏ 520/521 - 567) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית. כריברט היה בנו השני של מלך הפרנקים כלותאר הראשון מאשתו אינגונד. ב-556 שלח אביו אותו ואת אחיו גונתרם נגד שראם, אחיהם הצעיר שפתח במרד. צבאותיהם עמדו לפני קרב כשפרצה סופת רעמים שאילצה אותם לעזוב את השדה. שראם שלח לשניהם מכתבים מזויפים לפיהם כלותאר מת; כריברט וגונתרם מיהרו לחזור לבורגונדיה על מנת לבסס את מעמדם במלחמת הירושה שהיו בטוחים שתפרוץ. לבסוף, הדביר אביהם את המרד לבדו בשנת 561 והוציא את בנו להורג. אך הוא מת מוכה חרטה זמן קצר לאחר מכן. עם מותו של כלותאר, חילקו בניו את הממלכה ביניהם לפי המנהג הסאלי. כריברט קיבל את נויסטריה ואת חבל אקיטן, וקבע את בירתו בפריז: ממלכתו חפפה בערך לזו של דוד אביו, כילדברט הראשון. כריברט נשא לאישה בת אצולה בשם אינגבורגה, אך לא שמר לה אמונים. הוא החזיק מספר גדול של פילגשים. אינגבורגה הולידה לו ארבע בנות, שאחת מהן, ברתה, נישאה לבסוף לשליט ממלכת קנט. הוא התגרש מאשתו כדי לשאת את מרופלדה, בתו של טווה צמר, שיחד עם אחותה מרקופלדה הייתה בין פילגשיו; הוא התחתן עם השנייה לאחר מות מרופלדה. באותה תקופה פרצה מגפה בארץ: ראשי הכנסייה הקתולית האשימו בה את המלך, שכן האמינו כי זהו עונש מאלוהים על שביצע גילוי עריות כשנישא לאחות אשתו. הבישוף גרמנוס מפריז נידה את כריברט מחיק הכנסייה. עם מותו, היה למלך מספר גדול של צאצאים, אך כולן היו נשים. עקב כך, לא היה זכר שירש אותו, ואחיו חילקו את ממלכתו ביניהם. מדיה וקבצים בנושא כריברט הראשון בוויקישיתוף כריברט הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יד היהלום

יד היהלום (ברוסית: Бриллиантовая рука) הוא סרט קולנוע קומי סובייטי משנת 1968 בכיכובם של יורי ניקולין, אנדריי מירונוב ואנטולי פפאנוב. הסרט נחשב לאחד מהסרטים המצליחים ביותר בברית המועצות. "הבוס" של השוק השחור מנסה להבריח תכשיטים ויהלומים מטורקיה לתוך ברית המועצות בעזרת השליח גנאדי. סמיון, בעל תמים ואב לשני ילדים יוצא לראשונה בחייו להפלגה לטורקיה. בזמן השייט הוא מתיידד עם גנאדי. תוך כדי טיול ברחובות איסטנבול מחליק סמיון וזורק קללה. הקללה היא הסימן לחברי הכנופיה שממתינים באיסטנבול. הם לוקחים את סמיון ל"מרפאה" וגובסים את ידו וטומנים בגבס את התכשיטים והיהלומים. כאשר הוא חוזר לברית המועצות הוא מספר למשטרה את אשר אירע בטורקיה. המשטרה משתמשת בסמיון כפיתיון כדי לתפוס את הנוכלים. רוב העלילה סביב ניסיונותיהם השונים של שני הנוכלים גנאדי ולוליק לקחת חזרה את התכשיטים והיהלומים. מדיה וקבצים בנושא יד היהלום בוויקישיתוף "יד היהלום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יד היהלום", באתר נטפליקס "יד היהלום", באתר AllMovie (באנגלית) "יד היהלום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יד היהלום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יאנוש פירסט

יאנוש פירסט (בהונגרית: Fürst János‏; 8 באוגוסט 1935 – 3 בינואר 2007) היה מנצח וכנר יהודי-הונגרי. יאנוש פירסט החל את לימודי הכינור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בעיר הולדתו, בודפשט. אחרי דיכוי המרד ההונגרי על ידי השלטון הסובייטי בשנת 1956, המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון בבריסל, בלגיה. בהמשך למד בקונסרבטואר של פריז וזכה שם בפרס ראשון. בשנת 1958 התקבל ככנר לתזמורת רדיו אירלנד ובנה שם קריירה ככנר ראשי של התזמורת. ב-1963 ייסד פירסט את התזמורת הקאמרית האירית ומכאן החלה קריירת הניצוח שלו להתפתח. עם ייסוד תזמורת אלסטר בשנת 1966, התמנה פירסט לכנר הראשון שלה ובהמשך לעוזר המנצח בשנת 1971. הוא כיהן כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי בתזמורות של מאלמה (1974-77), אלבורג (1980-83), דבלין ווינטרטור (1990-94) וכמנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של הלסינקי. בשנים 1981-1990 היה פירסט המנהל המוזיקלי של האופרה של מרסיי. כמו כן היה אורח תדיר בהאופרה האנגלית הלאומית, האופרה הסקוטית והאופרה המלכותית של סטוקהולם. ב-1978 ניצח על הצגת הבכורה של "סאלומה" מאת פיטר מקסוול דייוויס ובהמשך הקליט אותה. הוא הרבה להקליט לחברת ההקלטות פוקס עם התזמורת הסימפונית של במברג, בין השאר מוזיקה לא-מוכרת של צ'ייקובסקי. שיצאה לאור באמצע שנות ה-70'; חלק מן ההקלטות יצאו מחדש בתקליטורים. לפירסט יצאו מוניטין של מורה מעולה. כמה וכמה מתלמידיו בקונסרבטואר של פריז זכו בתחרויות ניצוח יוקרתיות. הוא עבד עם תזמורות נוער, בהן תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה. באחרית ימיו הוזמן לעמוד בראש הוראת הניצוח התזמורתי בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, אבל לא האריך ימים עד לקבלת המשרה. פירסט מת ממחלת הסרטן בפריז, בשנת 2007. יאנוש פירסט, באתר AllMusic (באנגלית) יאנוש פירסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאנוש פירסט, באתר Discogs (באנגלית) Biography
לידיה ז'ורז'

לידיה ז'ורז' (בפורטוגזית: Lídia Jorge; נולדה ב-18 ביוני 1946) היא סופרת פורטוגזית. ספריה תורגמו לשפות רבות ובהן עברית. לידיה ז'ורז' נולדה ב-1946 בכפר בּוּלִיקֵימֶה (Boliqueime) המצוי באלגארבה, פורטוגל למשפחה שהיגרה מאיטליה. עם סיום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד בלשנות באוניברסיטת ליסבון. לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד כמורה בבית ספר תיכון. בעקבות נישואיה לאיש צבא פורטוגזי, אשר שירת במושבות הפורטוגזיות באפריקה, התגוררה שנתיים באנגולה (1968–1970) וארבע שנים במוזמביק (1970–1974) בתקופה זו חוותה את מלחמת המושבות הפורטוגזית. בשנת 1977 התגרשה ומאז היא מתגוררת בליסבון. בשנת 1980 התפרסם הרומן הראשון שלה, יום הפלאות (O Dia dos Prodígios), שהיווה תרומה חשובה לגל החדש של הספרות הפורטוגזית המודרנית. הספר תורגם לאנגלית ולשפות נוספות. שני ספריה הבאים שיצאו לאור ב-1982 וב-1984 זכו להצלחה בפורטוגל, ועבור שניהם זכתה פעמיים בפרס ליסבון. ב-1988 יצא לאור ספרה A Costa dos Murmúrios ("חוף המלמולים"). הספר תורגם לאנגלית ולשפות נוספות, ומבוסס על זיכרונותיה מהתקופה בה התגוררה באפריקה וחוותה ממקור ראשון את מלחמת המושבות הפורטוגזית, הספר הפך אותה לאחת הסופרות החשובות בפורטוגל. בשנת 1991 חזרה לידיה ז'ורז' לאיטליה, על מנת להכיר את מולדת משפחתה. במהלך השנים זכתה בפרסים ספרותיים חשובים בפורטוגל ובעולם. בשנת 2008 ביקרה בישראל והשתתפה בפסטיבל הסופרים הבינלאומי בירושלים. נוכח שמיכת החייל, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2005 הרוח הנושבת בעגורנים, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2007 ניאבק בצללים, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2012 ליל הנשים השרות, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2017 מדיה וקבצים בנושא לידיה ז'ורז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לידיה ז'ורז' דליה קרפל, שנייה רק לסאראמאגו, באתר הארץ, 1 במרץ 2005 לידיה ז'ורז' (1946-), דף שער בספרייה הלאומית לידיה ז'ורז', ברשת החברתית Goodreads מכּתביה: העיר הנסתרת, טור אישי באתר הספריה החדשה על כתביה: דן לחמן, הרוח הנושבת בעגורנים / לידיה ז'ורז',באתר e-mago, ‏13 בספטמבר 2007
גונתרם, מלך בורגונדיה

גונתרם, ידוע גם כגונטרן (Gontran ,Gontram;‏ 532 - 28 במרץ 592) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית. גונתרם היה בנם השלישי של המלך כלותאר הראשון ואשתו אינגונד. עם מות אביו ב-561, חילקו הוא ושלושת אחיו את הממלכה הפרנקית ביניהם. גונתרם קיבל את אזור בורגונדיה וקבע את בירתו באורלאן. ב-567 מת ללא יורשים אחיו הבכור כריברט הראשון, מלך פריז, ושלושת האחים הנותרים קיבלו כל אחד נתח מהשטחים עליהם שלט. ב-573 פרצה מלחמה בינו לבין אחיו, זיגברט הראשון מלך אוסטרזיה. לאחר שנתיים בהן לא הושגה הכרעה, קרא גונתרם לעזרת אחיו כילפריך הראשון, מלך נויסטריה. אך כילפריך הצליח לאחד את שני היריבים כנגדו, וצבאו נאלץ לסגת כשכוחותיהם המשותפים התייצבו מולו. בסוף 575 נרצח זיגברט וכילפריך פלש לארצו. גונתרם שלח את המצביא מומולוס כנגדו, והשליט הנויסטרי אולץ לעזוב את אוסטרזיה. לגונתרם היו חיי משפחה מעורערים: לפי גרגוריוס מטור, אשתו הראשונה ונרנדה התקנאה כשלאשתו השנייה מרקטרודה נולד בן, והיא הרעילה אותו. לאחר מכן, מת בנה שלה ממחלה. גונתרם נשא אישה שלישית, אוסטרכילד. היו לו מספר צאצאים נוספים, אך כולם מתו בטרם הגיעם לבגרות. עם פטירת שני בניו האחרונים מדיזנטריה ב-577, אימץ כיורש את אחיינו כילדבר השני, בנו של זיגברט ומלך אוסטרזיה. ב-581, פרצה מלחמה בין גונתרם לכילפריך, והאחרון פלש לבורגונדיה וכבש שטחים נרחבים. כילדבר פנה כנגד גונתרם וכרת ברית עם דודו האחר. אך כשכרת המלך ברית שלום עם אחיו, הוא הצליח להדוף את צבא אחיינו. ב-584, פלש לאוסטרזיה על מנת לגמול לכילדבר ולבסוף שניהם החליטו להפסיק את הלחימה. באותה שנה, דיכא המלך מרידה של מתחזה בשם גונדובלד, שטען כי הוא בנו הבלתי חוקי של כלותאר הראשון. אף כי המתחזה נחל הצלחות בתחילה, הביס אותו גונתרם עד מהרה ואילץ אותו לסגת לטירת קומאנז'. צבאו של המלך צר על הטירה עד שתומכי גונדובלד בגדו בו ומסרו אותו לידי גונתרם, שהוציאו להורג. בשנת 587 ניסתה גיסתו, פרדגונד, להתנקש בחייו ללא הצלחה. באותה שנה אילץ גונתרם את וארוך, מלך הונטים, להשבע לו אמונים ולהעלות לו מס. ב-589, כשוארוך לא שילם את הכסף, פלש צבא המלך לארצו ואילץ אותו לכבד את ההסכם. באותה שנה, הובילה בסינה, בתו הנזירה של כילפריך, מרי נגד אם המנזר שלה. המלך השליט שוב סדר במנזר ונידה את אחייניתו. לפי גרגוריוס, גונתרם היה נוצרי אדוק והיה אהוב מאוד על נתיניו. הוא אף מייחס לו מעשי נסים. זמן קצר לאחר מותו, הוכרז המלך כקדוש. יום החג שלו הוא ה-28 במרץ, יום מותו, והוא נחשב לפטרון הגרושים ולפותר בעיות בחיי הנישואין. אופרה בשם "גונטרם" (אופוס 25), המבוססת באופן חלקי על חייו של המלך, נכתבה על ידי ריכרד שטראוס ב-1894. מדיה וקבצים בנושא גונתרם, מלך בורגונדיה בוויקישיתוף גונתרם באתר המוקדש לקדושים קתוליים (באנגלית) גונתרם, מלך בורגונדיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרומתאוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פרומתאוס – דמות במיתולוגיה היוונית פרומתאוס (ירח) – ירח של כוכב הלכת שבתאי פרומתאוס (סרט) – סרט פריקוול לסדרת סרטי הנוסע השמיני פרומתאוס (פסל) – פסל מאת פול מנשיפ המוצב במרכז רוקפלר בניו יורק פרומתאוס (עץ) – שמו של העץ העתיק ביותר בעולם פרומתאוס (תוכנה) (אנ') - תוכנת ניטור עם מסד נתונים מבוסס סדרות זמן יצירי פרומתאוס – מוזיקת בלט מאת בטהובן. פרומתאוס המודרני – כינויי נוסף לספר "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי.
שארל התשיעי, מלך צרפת

שארל התשיעי, מלך צרפת (בצרפתית: Charles IX de France‏, 27 ביוני 1550 – 30 במאי 1574), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת מ-1560 עד מותו בדמי ימיו. שארל היה בנו של אנרי השני ואחיו של פרנסואה השני. הוא ירש את הכתר ב-5 בדצמבר 1560 לאחר מות אחיו, אך מאחר שהיה בן עשר בלבד, שימשה אימו, קטרינה דה מדיצ'י, כעוצרת בשמו. ב-15 בספטמבר 1563 הוכרז שארל כמי שהגיע לפרקו, ואימו ויתרה על התואר "עוצרת", אך למעשה המשיכה לנהל את ענייני המדינה. ב-26 בנובמבר 1570 נשא שארל לאישה את אליזבט מאוסטריה שילדה לו בת, מרי-אליזבט (27 באוקטובר 1572 – 9 באפריל 1578), אך הייתה לו גם מאהבת, מרי טושה, שילדה לו בן. בתקופת מלכותו של שארל התשיעי החלו מלחמות הדת בצרפת בין הקתולים לבין ההוגנוטים (הפרוטסטנטים הצרפתיים מייסודו של ז'אן קלווין). כדי לשמור על כתר בנה, ניסתה קטרינה דה מדיצ'י לתמרן בין בית גיז הקתולי לבין בית בורבון שתמך בהוגנוטים. היא חששה מניצחון של אחד הצדדים שהיה מביא להשתלטותו על צרפת ועל הכתר. במלחמות דת אלה נרצחו חפים מפשע בידי שודדי דרכים שנצלו את ההזדמנות לבזוז את בתיהם של קתולים ופרוטסטנטים כאחד. שארל התשיעי היה מלך חולני שסבל מהתקפי עצבים, והיה נתון מצד אחד להשפעתם של ההוגנוטים ומצד שני להשפעת אימו הקתולית. במלחמת הדת השלישית, הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני את ההוגנוטים למתקפה על פריז. על פי הצעת אימו, חתם המלך שארל התשיעי על שלום סן ג'רמן-אן-לה (8 באוגוסט 1570), שהביא לסיומה של מלחמה זו. בספטמבר 1571 הצטרף דה קוליני לחצר המלכות בארמון בלואה, ונודעה לו השפעה רבה על המלך הצעיר. הוא הציע למלך לשלוח עזרה צבאית למורדים הפרוטסטנטים בארצות השפלה שלחמו נגד ספרד. המלך, שלא ראה בעין יפה את חיל המשלוח הספרדי שחנה בגבולה הצפוני של ממלכתו, נטה לקבל עצה זו. המלך כתב לרוזן לואי מנסאו (אחיו של הנסיך ויליאם מנסאו) כי הוא נחוש בדעתו לשחרר את ארצות השפלה מהכיבוש הספרדי. בתמורה הובטח לו לקבל לידיו את פלנדריה ואת ארטואה. קטרינה דה מדיצ'י, שהתנגדה לתוכנית זו בכל תוקף, עשתה ככל יכולתה כדי להרחיק מעל המלך את דה קוליני, שראתה בו מתחרה מסוכן למעמדה בחצר המלכות. הקתולים הזהירו כי ההוגנוטים מתכוננים לחטוף אותה ואת בנה, ובנקודה זו היא נתנה את הסכמתה לרצח האדמירל דה קוליני. ב-22 באוגוסט 1572 נורה דה קוליני ליד ארמון הלובר בפריז, ונפצע בידו. ההוגנטים דרשו להעניש את האשמים, ואחיו של דה קוליני חנה מחוץ לפריז בראש צבא של 4,000 איש. נפוצה שמועה שההוגנוטים מתכננים מרד. קטרינה דה מדיצ'י שחששה לחייה ולחיי בניה, החליטה על רצח מנהיגיהם. לאחר שנועצה ביועציה האיטלקים, ניסתה לשכנע את המלך הצעיר בדבר הצורך בפעולה מונעת. טבח ליל ברתולומאוס הקדוש החל ב-24 באוגוסט 1572, לאחר שהמלך, ברגע של התמוטטות עצבים, זעק: ”הִרְגו את כולם”, מה שהתפרש כצו לרצח ההוגנוטים בפריז ובערי השדה. באותו לילה נרצח דה קוליני בביתו שבפריז בידי עושי דברו של אנרי הראשון הדוכס מגיז, שהיה מנהיג הקתולים. מאורע זה סימן את תחילתו של הטבח שבו נרצחו אלפי הוגנוטים. אחרי מאורע זה סבל שארל התשיעי מייסורי מצפון והיה שרוי בדיכאון. הוא חלה בשחפת ומת בגיל 23 מן המחלה. אחיו, אנרי, ירש את הכתר בשם אנרי השלישי. מדיה וקבצים בנושא שארל התשיעי, מלך צרפת בוויקישיתוף שארל התשיעי, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שארל ה-9, (1550-1574), מלך צרפת, דף שער בספרייה הלאומית שארל התשיעי, מלך צרפת באתר www.biography.com
כלוביס הרביעי

כלוביס הרביעי (Clovis IV;‏ בין 680 ל-682 - 695) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית. כלוביס היה בנו הבכור של תיאודריך השלישי ואשתו כלוטילדה. עם מות אביו ב-691, לאחר שבע עשרה שנות שלטון, הוא עלה לכס המלוכה כשהוא עודו ילד, כשהיה בערך בן עשר. כמו אביו וכמה מקודמיו, נעדר כלוביס כל סמכות ממשית ממילא: זה עשורים שכוחם של המלכים המרובינגיים היה סמלי בעיקרו, והם מלכו בתואר בלבד, בעוד שהכח האמיתי היה שייך למאיורדומוס שלהם. אי לכך, כונו השליטים המאוחרים בשושלת בשם מלכים עושי-כלום. תיאודריך השלישי היה חלש גם ביחס לקודמיו, שכן תמך במאיורדומוס ברתר נגד המאיורדומוס פפין האמצעי. כשפפין ניצח בקרב טרטי ב-687, הוא נותר בעל הכח הבלתי מעורער בממלכה הפרנקית המאוחדת והחל לכנות את עצמו דוכס הפרנקים. פפין שלט למעשה במדינה בזמן מלכותו של כלוביס הצעיר. הרשומות מספקות מידע מועט ביותר על חייו, ומזכירות רק שירש את אביו וממת ממחלה כעבור פחות מארבע שנים, בעודו בן ארבע עשרה או חמש עשרה. מדיה וקבצים בנושא כלוביס הרביעי בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר צרפתי Aryeh Graboïs. The illustrated encyclopedia of medieval civilization. ISBN 9780706408560. עמ' 219.
כילדברט השלישי

כילדברט השלישי (Childebert III;‏ 683 - 23 באפריל 711) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית, מלך בשנים 695–711. כילדברט היה בנם השני של תיאודריך השלישי וקלוטילדה (או דודה - Doda). ירש את אחיו כלוביס הרביעי לאחר מותו של זה ממחלה בגיל צעיר. כמו קודמיו לפניו, היה נטול סמכות ממשית ואחד מהמלכים עושי-כלום. הוא היה נתון לחלוטין לשליטתו של המאיורדומוס פפין האמצעי. עם זאת, הרשומות מזמנו מהללות אותו כמלך רחום והוגן, ומציינות כי נהג לשפוט בצדק. במהלך שלטונו הכניע פפין את ראדבוד דוכס פריזיה. כמו כן, נעשו האצילים בדרום הממלכה מרדניים יותר. בתקופתו נבנה המנזר לכבוד המלאך מיכאל (סן מישל) על האי מון-סן-מישל. כילדברט מת לאחר שש עשרה שנים על הכס, בנו דגוברט השלישי החליף אותו בשלטון. מדיה וקבצים בנושא כילדברט השלישי בוויקישיתוף כילדברט השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דגוברט השלישי

דגוברט השלישי (Dagobert III; ‏698 או 699 – 715) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית. דגוברט היה בנו של כילדברט השלישי, וירש את אביו בגיל שתים עשרה. הכוח האמיתי בממלכת הפרנקים היה מסור בידיו של המאיורדומוס פפין האמצעי, שריכז בידיו את כל הסמכות הממשית מאז קרב טרטי ב-698. דגוברט, כמו קודמיו, היה אחד מהמלכים עושי-כלום. בשל קוצר שלטונו וגילו הצעיר, הרשומות מזמנו לא מוסרות עליו כמעט שום מידע. ידוע רק שבתקופת מלכותו, בעוד פפין עסוק במלחמה בפריזים, החלו אצילי הדרום להיעשות מרדניים יותר ויותר: הבישוף סוואריק מאאוקסר הרחיב את נחלתו באמצעות כיבוש מספר ערים, בעוד אודו דוכס אקוויטן ואנתנור מפרובאנס התנהלו כאדונים עצמאיים לחלוטין באחוזותיהם. ב-714 נפטר פפין, והחלה מלחמת אזרחים בין המתחרים על משרתו, עליה הייתה למלך השפעה אפסית. הוא מת בערך בגיל שש-עשרה, אחרי ארבע שנים על הכס. מדיה וקבצים בנושא דגוברט השלישי בוויקישיתוף דגוברט השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בנטיו

בנטיו (באנגלית: Bentiu) היא עיר הבירה של מדינת האיחוד, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן. העיר בנטיו נמצאת בנפת רובקונה שבמחוז מדינת האיחוד, על גדותיו הדרומיים של נהר בחר אל-ע'זאל, הנמצא בצפון דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת כ-654 ק"מ צפון-מערב מעיר הבירה והעיר הגדולה ביותר, ג'ובה. על גדותיו הצפוניים של הנהר נמצא היישוב רובקונה. שני היישובים מחוברים בגשר אל-סאלם, החוצה את הנהר לרוחבו. הקואורדינטות של העיר הן: 9° 15' 36.00"N, 29° 48' 0.00"E נכון לשנת 2006, מוערכת האוכלוסייה בעיר בכ-7,700 נפש. בנטיו היא מרכזה המנהלי, העסקי והפוליטי של מחוז מדינת האיחוד. במחוז מדינת האיחוד נמצאים מאגרי הנפט הגדולים ביותר בדרום סודאן. בעיר קיים סניף של הבנק המסחרי של קניה. כתוצאה ממלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, נגרם הרס רב בתשתיות העיר ואלה נבנות מחדש בימים אלו וכוללים את: שדה התעופה בנטיו בית חולים ציבורי - שנתרם ונבנה על ידי חברת הנפט הלאומית של סין. רובקונה מרקט - המספק מזון טרי לאוכלוסיית העיר והיישובים סביבה. בעיר קיימים 3 בתי ספר יסודיים, 2 תיכונים ואוניברסיטת מערב הנילוס העליון שמתוכננת להיפתח. כל המוסדות מלמדים בשפה הערבית. שדה התעופה בנטיו מדינת האיחוד מדיה וקבצים בנושא בנטיו בוויקישיתוף מיקום העיר בנטיו בגוגל מפות פרופיל של העיר באתר Travelngluck.com סודאן, נפט וזכויות אדם Road Distance Between Juba And Bentiu With Map Bentiu And Rubkona Sit On Opposite Sides of The Bahr al-Ghazal River Estimated Population In 2006 There Are Large Petroleum Deposits In Unity State The Oil Infrastructure of Sudan And South Sudan Schools In Unity State Change Language of Instruction
המנון גאנה

אלוהים ברך את מולדתנו גאנה (באנגלית: God Bless Our Homeland Ghana) הוא ההמנון הלאומי של גאנה. ההמנון נכתב והולחן במקורו על ידי פיליפ גבהו ואומץ עם קבלת עצמאותה של גאנה ב-1957, אולם לאחר ההפיכה בשנת 1966 שונו מילותיו, ובשנות ה-70 של המאה ה-20 אימצה המדינה את מילותיו של מייקל קוואמה גבורדזואה ללחנו של גבהו. דגל גאנה סמל גאנה מידע על היצירה "המנון גאנה" באתר מיוזיק בריינז
גורקה

גורקה (בנפאלית: गोर्खा, בנפאלית 'גוקלית': गोर्खाली) היא קבוצה אתנית, הכוללת מספר שבטים בהרי ההימלאיה שבנפאל. בני הגורקה מוכרים מאז המאה ה-19 כעם 'לוחמני' ואמיץ, על כן גויסו רבים מביניהם לשורות הצבא הבריטי החל משנת 1815. בשנים האחרונות, הם משרתים גם בצבא ההודי והנפאלי. לבני הגורקה סכין סמלית וייחודית, הנקראת "קוקרי". לסכין להב מתעקל, המתרחב לקראת חוד הסכין. הקוקרי נענדת באופן מסורתי על חגורתם של חיילי הגורקה, וכן מהווה סמל לרוב יחידותיהם. החל משנת 1815 החל הצבא הבריטי לגייס לשורותיו חיילי גורקה, גיוס שהתעצם לאחר המרד ההודי הגדול של שנת 1857. בתחילת המאה ה-20 שירתו בצבא הבריטי עשרה רגימנטים גורקאים שהיו רגימנטים של חיל רגלים קל בתפקיד קלעים (רג' קלעי הגורקה ה-1 עד ה-10), רגימנטים אשר שירתו תחת צבא הודו הבריטית. בשנת 1947 עם קבלת העצמאות וחלוקת הודו, הועברו רוב יחידות הגורקה לשירות צבא הודו החדש ומספר קטן נשאר בשירות הצבא הבריטי. בצבא הבריטי בשנת 1948 לאחר עצמאות הודו נותרו ארבע רגימנטי גורקה, אך החל משנת 2006 חיילי הגורקה בצבא הבריטי משרתים בחטיבת הגורקה אשר מרכזת מספר יחידות סיוע (רגימנט קשר, רגימנט לוגיסטיקה ורגימנט הנדסה) בנוסף לרגימנט לוחם; רגימנט קלעי גורקה המלכותי שמורכב משני גדודים. בצבא הודו שישה רגימנטי גורקה המשיכו לשרת בהודו לאחר עצמאותה והועברו מצבא הודו הבריטית ובמשך השנים הורכב רגימנט נוסף. נכון לשנת 2009, כ-42,000 חיילי גורקה משרתים בצבא ההודי בשבעה רגימנטים (קלעי גורקה ה-1, ה-3, ה-4, ה-5, ה-8, ה-9 וה-11). בצבא נפאל משרתים כיום שני גדודי גורקה אשר הוקמו עוד במאה ה-18 והם יחידות הגורקה העתיקות ביותר. גדודים אלו שירתו בין היתר במשימות חיל משלוח של האו"ם בין היתר בסיני בשנת 1974. משטרת סינגפור כוללת כוח אשר גויס תחילה מחיילי גורקה לשעבר. כוח זה "משלחת הגורקה" (Gurkha Contingent) הוא כיום כוח עילית במשטרת סינגפור אשר משמש לתגבור עמדות משטרה ובמשימות מיוחדות.
תזיזו ת'רגליים 2

תזיזו ת'רגליים 2 (באנגלית: Happy Feet Two) הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2011, ומשמש כסרט ההמשך לסרט "תזיזו ת'רגליים". הסרט בוים והופק על ידי ג'ורג' מילר. הפינגווין ממבל, שהראה לממלכת הפינגווינים הקיסריים את כישרונו בריקוד נהיה אבא. בנו-אריק עצמאי בדיוק כמו אביו, רק בדרך שלו. אריק פעם אחת ניסה לרקוד ואז הצאצאים הקטנים צחקו עליו ומאז אריק לא רוצה יותר לרקוד. במקביל רמון, חברו של ממבל עוזב את הפינגווינים הקיסריים והולך לאדמות של הפינגווינים האדליים. אליו מצטרפים אריק, אטיקוס ובודיסאה. כשהם מגיעים לשם מפתיע אותם ממבל שרואה שאריק פתאום שם את סוואן המעופף כמודל לחיקוי שלו, ומאמין בשיטה שלו-לרצות ולקבל את זה. ממבל לוקח את הילדים הביתה כשצצה לפניו בעיה- קרחון ענקי נפל וחסם את דרכי היציאה מממלכת הפינגווינים הקיסריים. ממבל חייב לדאוג לאוכל שלהם ולדאוג שבסוף כולם יצאו. זמן מה לאחר מכן ממבל קורא לפינגווינים האדליים שבראשם הגורו וסוואן. הם מתחילים לרקוד סטפס כדי להזיז את השלג בשביל שהוא יפול ויזיז את הקרחון, אך ממבל מבין שכוחם לא יספיק ואז הוא קורא לשבט של פילי ים ענקיים שבאים לעזרתו. הם מצליחים להפיל את השלג, וכך יוצאים כל שאר הפינגווינים הקיסריים. בסופו של הסרט אריק רוקד ושר וכל חבריו מצטרפים אליו. ממבל- הפינגווין המרקד, אביו של אריק. גלוריה- אשתו המזמרת של ממבל אימו של אריק. אריק- בנם של גלוריה וממבל. הגורו- פינגווין רוחני שחי עם הפינגווינים האדליים שמביא אליהם את סוואן. סוואן- ציפור מעופפת שכולם חושבים שהוא פינגווין שיודע לעוף אך בסוף הסרט הוא מודה שהוא לא פינגווין. רמון- פינגווין אדלי וחברו הטוב ביותר של ממבל. אטיקוס- חברו הטוב של אריק ושל בודיסאה. בנו של סימור. בודיסאה- חברתו הטובה של אריק, ושל אטיקוס. ובתה של גברת גיולה. ממבל - אלייז'ה ווד גלוריה - פינק ראמון, לאבלייס - רובין ויליאמס סוון הגדול (תוכי ים) - האנק עזריה בריאן מלך החוף - ריצ'רד קרטר כרמן – סופיה ורגרה אריק - אליזבת דיילי מדיה וקבצים בנושא תזיזו ת'רגליים 2 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תזיזו ת'רגליים 2 (באנגלית) "תזיזו ת'רגליים 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תזיזו ת'רגליים 2", באתר נטפליקס "תזיזו ת'רגליים 2", באתר AllMovie (באנגלית) "תזיזו ת'רגליים 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תזיזו ת'רגליים 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "תזיזו ת'רגליים 2", באתר Metacritic (באנגלית) "תזיזו ת'רגליים 2", באתר אידיבי "תזיזו ת'רגליים 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תזיזו ת'רגליים 2, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עכבר העיר, חדש על המסך, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2011
אולימפיאדת החורף 1944

אולימפיאדת החורף 1944 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב מלחמת העולם השנייה. אירוח האולימפיאדה נמסר לעיר קורטינה ד'אמפצו שבאיטליה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בישיבתו ה-38, שנערכה בלונדון ב-9 ביוני 1939. קורטינה ד'אמפצו הועדפה על פני שתי הערים המתמודדות האחרות במכרז האולימפי – מונטריאול שבקנדה ואוסלו שבנורווגיה. למרות המלחמה ערך הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1944 אירועים שונים כדי לציין מלאת חמישים שנים לייסודו. אלו נערכו במטה הוועד בלוזאן שבשווייץ מה-17 ועד ה-19 ביוני באותה שנה. לימים, ב-1956, אירחה קורטינה ד'אמפצו את משחקי אולימפיאדת החורף השביעית וצפויה ב-2026 לארח ביחד עם מילאנו את משחקי אולימפאידת החורף העשרים ושש. אולימפיאדת הקיץ 1940 אולימפיאדת החורף 1940 אולימפיאדת הקיץ 1944 מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת החורף 1944 בוויקישיתוף