laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנצ'סקו קווין

פרנצ'סקו דניאל קווין (באנגלית: Francesco Daniele Quinn; ‏9 בספטמבר 1963- 5 באוגוסט 2011) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרט "פלאטון" ובסדרות הטלוויזיה ג'אג ו-24. קווין נולד ברומא לכוכב הקולנוע זוכה שני פרסי אוסקר אנתוני קווין ולאשתו השנייה, השחקנית ומעצבת התחפושות לולנדה אדולורי. בשנת 1986 התפרסם לראשונה בדרמה האנטי מלחמתית של אוליבר סטון "פלאטון" בתפקיד רב"ט ראה בן חסותו של סמל המחלקה אליאס (וילם דפו). במהלך הצילומים בפיליפינים נקלע קווין למריבה עם דפו שאף התפתחה לקרב אגרופים. בהמשך שיתף פעולה עם אביו בסרטים "סטראדיבארי", "הזקן והים" ו"כוכב לשניים" ועם דיאן ליין בסרט "חלום אהבה". ב-2008 השתתף קווין בהפקתו של קוונטין טרנטינו "נסיעת המוות" בתפקיד מאצ'טה. את תפקידו האחרון עשה קווין בשובר הקופות "רובוטריקים 3: אפלת הירח" בו דיבב את קולו של הרובוטריק דינו. החל את דרכו כשחקן בשנת 1985 במיני סדרה האיטלקית המבוססת על הרומן "קוו ואדיס". ב-1997 הופיע במיני סדרת המלחמה של ג'ון מיליוס "הרוכבים הנועזים" ושיחק בסדרת הדרמה המשפטית "ג'אג". בשנת 2000 שיחק במשך עונה אחת באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתפקיד תומאס דל קארו. ב-2003 שיחק בעונה השנייה של סדרת דרמת הפעולה "24" בתור הטרוריסט סעיד עלי. ב-2005 השתתף במיני סדרה התקופתית בהפקתו של סטיבן ספילברג "אל תוך המערב" בתפקיד קפטן סלמנקה. קווין היה חובב ספורט אתגרי בזמנו הפנוי והתנסה בסקי, גלישת רוח, טיפוס הרים וסנואובורד. קווין היה אב לבן ולבת מאשתו ג'ולי מק'יין. קווין נפטר בתחילת באוגוסט 2011 בגיל 48 לאחר שלקה בהתקף לב במהלך ריצה עם בנו. פלאטון (1986) סטראדיבאר (1988) חלום אהבה (1988) קזבלנקה אקספרס (1989) כוכב לשניים (1991) יריבים קטלניים (1993) טופ דוג (1995) Cannes Man‏ (1996) כמעט אישה (2001) פארק (2006) אבירים אפגנים (2007) התחייבות של אקדוחן (2008) נסיעת המוות (2008) רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) קוו ואדיס (1985) ג'אג (1997–2002) הרוכבים הנועזים (1997) צעירים חסרי מנוח (2000–2001) 24 (2003) אל תוך המערב (2005) המגן (2008) הגליידס (2010–2011) פרנצ'סקו קווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנצ'סקו קווין, באתר AllMovie (באנגלית) פרנצ'סקו קווין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמיר בוגן, חיפוש כוכבים: "פלאטון" - עד מתי מחזור 86', באתר ynet, 23 באפריל 2012 פרנצ'סקו קווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
משולם רטס

משולם כרמל (רטס) (14 במאי 1935 - 9 באוקטובר 1973) היה מפקד גדוד 71 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, במהלכם הוא נהרג. על מעשיו ופיקודו במהלך הקרבות באזור הר חרמונית הוענק לו לאחר מותו עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור. משולם רטס נולד ב-14 במאי 1935 בצ'רנוביץ, רומניה. בשנת 1949 עלה לארץ עם משפחתו אשר עברה להתגורר בחיפה, בעוד שהוא החל ללמוד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים. לאחר מכן עבר ללמוד בבית ספר תיכון מקצועי "אורט", שם למד במגמת מסגרות מכנית. הותיר אחריו אישה ו-3 ילדים. במרץ 1953 התגייס רטס לצה"ל ושירת בחיל השריון בימיו הראשונים ובכך היה נוכח להתהוות והתעצמות החיל במהלך השנים. בשנת 1956 שירת רטס בתור מפקד מחלקת טנקים במהלך מלחמת סיני, לאחר המלחמה השתלם בקורס קציני מודיעין ושירת כקצין מודיעין וקצין מבצעים בגדוד שריון. לאחר מכן השתלם גם בקורס מפקדי פלוגות שלאחריו הועלה לדרגת סרן וקיבל פיקוד על פלוגת טנקים. בשנת 1961 הועלה לדרגת רב-סרן, שנתיים לאחר מכן קודם לתפקיד סגן מפקד גדוד 46. בשנת 1965 סיים רטס את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, שנתיים לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שירת רטס בתור סגן מפקד גדוד אשר נלחם בחצי האי סיני. בשנת 1968 עבר רטס לשרת בתור מדריך ראשי במתקן אימונים של חיל השריון, שנה לאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף ובנובמבר 1969 מונה למפקד גדוד 46 ושירת בתפקיד במהלך מלחמת ההתשה עד מרץ 1971. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת שריון בסיני. לאחר תקופת שירות ארוכה בסיני מונה רטס למפקד קורס מפקדי פלוגות ובשנת 1973 מונה למפקד קורס קציני שריון, שני הקורסים הבכירים בחיל השריון. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים קיבל רטס פיקוד על גדוד 71 שנוצר ערב המלחמה מחיילים מבה"ד 1, מדריכים מבית ספר לשריון ומדריכים מצאלים. במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, בקרב באזור הר חרמונית ב-9 באוקטובר נהרג משולם תוך כדי הלחימה. על פי הקלטה של הקרב, תוך כדי שרטס דיבר בקשר נפגע הטנק שלו והוא נהרג. על מעשיו בקרב זה, פיקודו והבלימה העיקשת של כוח השריון עליו פיקד הוענק לרטס עיטור העוז על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור. ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור: סא"ל משולם רטס פיקד על גדוד טנקים בגזרה הצפונית של רמת הגולן. למרות התנאים הקשים הצליח לנהל קרב הגנה יעיל ועיקש, ומנע את נפילתם של מוצבי הקו ואת כיבוש משק אל-רום. ב-9 באוקטובר 1973 הוביל את כוחו המדולדל להתקפת נגד חזיתית בסורים, שהצליחו לחדור באזור הר חרמונית. תוך כדי יצירת מגע עם האויב נפגע ונהרג. סא"ל משולם רטס פיקד על כוח לא מגובש בתחילת הקרב, אולם תוך כדי לחימה הצליח לגבשו ולהפיק ממנו את מלוא היכולת הקרבית, כשהוא משמש דוגמה אישית באומץ לבו, בקור רוחו ובאופטימיות שלו. על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז — אתר 'יזכור' חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן בני ברץ, גדוד 71 במלחמת יום הכיפורים - קורותיו של גדוד 71 בחטיבה 7, בפיקודו של סאל משולם רטס זל, 2015 תיאור קבלת העיטור באתר 'גבורה'., באתר הגבורה תיאור חיו ושירותו הצבאי באתר 'יזכור'. משולם רטס (כרמל), באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
סטפני, נסיכת מונקו

סטפני מרי אליזבת גרימלדי (בצרפתית: Stéphanie Marie Elisabeth Grimaldi,‏ נולדה ב-1 בפברואר 1965), היא הנסיכה סטפני ממונקו והרוזנת של פוליניאק מבית גרימלדי, המדורגת במקום האחד עשר בתור הירושה לכתר נסיכות מונקו. בעברה הייתה זמרת, מעצבת בגדי ים ודוגמנית. סטפני היא בת למשפחת האצולה לבית גרימלדי. אביה הוא רנייה השלישי ואמה היא גרייס קלי. היא הצעירה במשפחתה; אחיה הגדולים הם אלבר השני, נסיך מונקו וקרוליין, נסיכת הנובר. סטפני שולטת בשפות צרפתית, מונגאסקית, אנגלית ואיטלקית. היא התחנכה בבית דאם דה סנט מור במונקו, ולאחר מכן בדופנלופ בפריז בירת צרפת. סיימה את בית הספר התיכון בשנת 1982. במהלך שנותיה בבית הספר היא למדה מחול, פסנתר קלאסי, וגם השתתפה בתחרויות התעמלות ורכיבה על סוסים. בין השנים 1986–1991, סטפני ניסתה כוחה בקריירת שירה והוציאה לאור שלושה אלבומים ו-18 סינגלים באנגלית ובצרפתית. ב-13 בספטמבר 1982, במהלך נסיעה חזרה אל ביתן מבית החווה "רוקגל" בצרפת, אירעה תאונת דרכים לסטפני ולאמה גרייס קלי. אמה מתה מפצעיה למחרת. סטפני נפצעה בתאונה ונגרם לה סדק בחוליה צווארית. לפי הגרסה הרשמית, הגורם לתאונה הוא אירוע מוחי שעברה האם תוך כדי נהיגה. עם זאת, לפי שמועות שנפוצו לאחר התאונה, נטען כי סטפני היא זו שנהגה ברכב. סטפני עצמה סירבה לדבר על מות אמה עד 2002, אז אמרה כי "לא רק שעברתי טראומה נוראית, לאבד אמא בגיל צעיר מאוד, אלא גם הייתי לידה ברגע התאונה. אף אחד לא יכול לדמיין כמה סבלתי, ואני עדיין סובלת". אתר האינטרנט הרשמי של סטפני, נסיכת מונקו מדיה וקבצים בנושא סטפני, נסיכת מונקו בוויקישיתוף סטפני, נסיכת מונקו, ברשת החברתית פייסבוק
עיריוני צהוב

עיריוני צהוב (שם מדעי: Asphodeline Lutea; שם בערבית: עטעט, אבו עמיר) הוא מין בסוג עיריוני. זהו צמח גאופיט עשבוני רב-שנתי ממשפחת השושניים. לצמח גבעול ארוך המגיע לגובה 90 ס"מ הנושא עליו פרחים בעלי עלי כותרת כתומים או צהובים. הצמח הוא פרח מוגן. הצמח צומח באזור ים-תיכוני, וניתן למצוא אותו ברמת הגולן, בגליל, בכרמל, ברמות מנשה, בשומרון בהרי יהודה וכן בהר הנגב הגבוה ברום של מעל 700 מטר. בתחילת החורף הצמח מצמיח שושנת עלים צרים וארוכים, ובמקביל שולח לקרקע ציצת שורשים מעובים המאפשרת לו לעבור את הקיץ ולהצמיח בשנה שלאחר מכן עלים חדשים. בחודשים מרץ–אפריל צומח מתוך שושנת העלים גבעול יחיד, ארוך, שנושא את הפרחים. העלים צומחים לא רק בשושנה שבבסיס הגבעול אלא גם לאורכו, והם הולכים ונעשים קטנים יותר ככל ש"מטפסים" במעלה הגבעול. התפרחת היא של פרחים כתומים ולעיתים צהובים. את הפרחים הכתומים ניתן למצוא בעיקר בצפון הארץ, ואת הצהובים בעיקר בהר הנגב. לפרח שישה עלי כותרת באורך 12 מ"מ ולהם עורק ראשי בצבע ירוק כהה. הפריחה היא בחודשים אפריל–מאי. פירות הצמח הם הלקטים כדוריים המכילים זרעים שחורים, מצולעים וכבדים. כאשר ההלקטים מתייבשים הם נפתחים, והזרעים משתחררים בהדרגה ומתפזרים. בסוג עיריוני קיימים 15 מינים ים-תיכוניים. בארץ ישראל גדלים שני מינים, עיריוני צהוב ועיריוני קצר בעל גבעול תפרחת נמוך באורך 40 ס"מ, הגדל רק בגולן, בגליל, בשומרון ובהרי יהודה. אבינעם דנין, עיריוני צהוב, אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11 עמ' 197–198 מדיה וקבצים בנושא עיריוני צהוב בוויקישיתוף עיריוני צהוב, באתר NCBI (באנגלית) עיריוני צהוב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עיריוני צהוב, באתר צמח השדה עיריוני צהוב, באתר צמחיית ישראל וסביבתה עיריוני צהוב, באתר Tropicos (באנגלית) עיריוני צהוב, באתר GBIF (באנגלית) עיריוני צהוב, באתר The Plant List (באנגלית) עיריוני צהוב, באתר IPNI (באנגלית)
קוקו (תסרוקת)

קוקו או זנב סוס היא תסרוקת שבה כל או רוב השיער על הראש נמשך מכיוון הפנים, העורף והצדדים אל הראש, נאסף ומהודק בחלק האחורי של הראש (בדרך כלל על ידי גומייה המיועדת לכך) ונותר תלוי בחופשיות מנקודה זו. התסרוקת קרויה גם "זנב סוס", בזכות הדמיון שלה לזנב של סוס ובמקביל לשמה בשפות אחרות. על פי רוב השיער נאסף עם גומיית שיער (אנ'), המכונה לעיתים קוקייה על שם התסרוקת. כמו כן, השיער יכול להיאסף גם על ידי סיכה, סרט בד וכלים דומים. בתרבויות שונות, בימי קדם, לעיתים נעשה הדבר בעזרת חוט או מעין קליפסים ממתכת. קוקו נאסף בדרך כלל מאמצע החלק האחורי של הראש, או מבסיס הצוואר. בהתאם לסוגו, הוא יכול גם להיאסף בצד הראש, מעבר לאוזן, או בחלקו העליון של הראש. קוקו יפני: קוקו זה דורש שיער חלק והוא מאופיין מצד אחד באיסוף רוב השיער לכיוון הגב, ומצד שני, פיצול של השיער הנותר בקדמת הראש לשני קטעים (קטע אחד מימין הפנים וקטע שני משמאלם). וריאציה אפשרית היא סידור 2 הקטעים הנותרים (או אחד מהם) לצורה המזכירה משולש, שהיא סימטרית עוד יותר מהצורה המתקבלת בתפזורת הטבעית של השיער. קוקיות - השיער מחולק למספר חלקים, שכל אחד מהם נאסף בנפרד וכך נוצרת תסרוקת. לרוב נהוג לאסוף את השיער בשתי קוקיות - אחת מכל צד של הראש. תסרוקת זו משמשת לרוב ילדות. בשנות ה-80 המאוחרות, קוקו קצר נתפס כמראה אופנתי לגברים שרצו להתבלט, אבל לשמור על שערם שטוח ופונקציונלי (בדומה לתסרוקת מאלט). הקוקו של סטיבן סיגל בסרט "סימן קטלני", הוא דוגמה לקוקו כזה. במחצית השנייה של המאה ה-18, רוב הגברים באירופה אספו את שערם הארוך בצורה שהיינו מכנים כיום קוקו, אך לעיתים קרובות השיער נאסף לתוך שקית משי ולא נתלה באופן חופשי. באותו זמן, תסרוקת זו הייתה ידועה בדרך כלל על ידי המילה הצרפתית "Queue" (זנב). תספורת זו הייתה חובה לגברים בכל צבאות אירופה עד המאה ה-19, אחרי שרוב האזרחים כבר הפסיקו לאסוף את שערם בצורה זו. הצבא הבריטי היה הראשון שוויתר על חובה זו, ועד סוף מלחמות נפוליאון בכל הצבאות השתנו התקנות ונקבעה חובה שהשיער יהיה קצר. "Queue" הייתה גם מילה ששמשה כדי להתייחס לצמה באורך המותניים, שהשליטים מבני מאנצ'ו חייבו את הסינים ההאנים לאסוף את שערם כך בזמן שושלת צ'ינג בסין. לעיתים, בעלי קוקו הדוק חווים "נשירה מחמת מתיחה", סוג של נשירת שיער ממשיכה חזקה והדוקה של השיער (Traction alopecia). לפעמים קוקו הדוק עלול לגרום לכאב ראש. מדענים בבריטניה גיבשו מודל מתמטי שחוזה את הצורה של קוקו בהינתן אורך עקום אקראי על פי מדגם של שערות בודדות. המשוואה לצורת הקוקו מספקת הבנה של האופן שבו קוקו נוצר על ידי לחץ חיצוני הנובע מיחסי הגומלין בין המרכיבים של השערות. בשנת 2012 הוענק פרס איג נובל בפיזיקה לשלישיית מדענים מארצות הברית ומבריטניה, אשר חישבו את יחסי הכוחות הפועלים על הקוקו האנושי. אין לבלבל סידור זה עם "קארה יפני" בו חלקו האחורי של השער קצר יחסית ולא נאסף לקוקו, כמו גם שני קטעי השיער הנותרים המכסים את צדי הפנים, שגם במקרה הזה ניתן לעצב את מידת הסימטריה של כל אחד מקטעי השיער (האחורי והצדדיים) בעזרת חומרים שונים. "Science behind ponytail revealed". BBC. 13 בפברואר 2012. נבדק ב-15 בפברואר 2012. {{cite news}}: (עזרה)
אנסון ויליאמס

אנסון ויליאמס (באנגלית: Anson Williams; נולד ב-25 בספטמבר 1949) הוא שחקן, במאי ומפיק יהודי אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות הופעותיו בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" שעליה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. ויליאמס נולד בשם אנסון ויליאמס היימליך בלוס אנג'לס. ויליאמס הוא אחיינו של החוקר הרפואי הנרי היימליך. את דמותו של המתבגר פוטסי ובר גילם בפעם הראשונה בסדרה הקומית "אהבה נוסח אמריקה". בשנת 1974 החל את תפקידו המצליח בקריירה כשחקן בסדרה הקומית מהמצליחות של שנות ה-70, "ימים מאושרים". בסדרה הופיע בתפקיד פוטסי, חברו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד), במשך עשר עונות שבמהלכן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הקומי הטוב ביותר בתפקיד משנה. בשנת 1987, פתח ביחד עם אל מולינרו (אלפרד דלווקיו מ"ימים מאושרים") רשת דיינרים בשם "ביג אל'ס"; הרשת נסגרה. לאחר תקופת "ימים מאושרים" החל ויליאמס לביים וביים מספר פרקים עבור הסדרות המפורסמות "סודות ההתבגרות", "בוורלי הילס 90210", "סברינה המכשפה הצעירה", "מלרוז פלייס", "ליזי מקגוויר" ו"seaQuest DSV". לוויליאמס שישה ילדים, ילדה אחת מאשתו הראשונה, השחקנית לורי מאהאפי, אותה הכיר על סט הסדרה "ימים מאושרים" וחמישה נוספים עם אשתו הנוכחית ג'קי גרקן. מדיה וקבצים בנושא אנסון ויליאמס בוויקישיתוף אנסון ויליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנסון ויליאמס, באתר AllMovie (באנגלית) אנסון ויליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ביארנה רויטר

ביארנה ברטרם רויטר (דנית: Bjarne Bertram Reuter; נולד ב-29 באפריל 1950) הוא סופר ותסריטאי מדנמרק. ספרו השקרן מאומבריה, תורגם לגרמנית, צרפתית, ספרדית ועברית. נולד ב-Brønshøj, קופנהגן, רוב הספרים שכתב הם ספרי ילדים, את ספרו הראשון Kidnapning פרסם ב-1975 כתסריטאי כתב את התסריט לסרט: פלה הכובש שאף זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר של 1988. ב- 2004 יצא לאור סיפרו השקרן מאומבריה וזכה להצלחה בדנמרק ובעקבות כך תורגם לשפות נוספות, עלילת הספר מתרחשת בפירנצה, איטליה בשנת 1348 ומתמקדת באירועים המשקפים את רוח ימי הביניים כמו מגפת המוות השחור, תככים בכנסייה הקתולית, הרפתקאות אבירים. בהקדמה לספר מצוטט הסופר ג'ובאני בוקאצ'ו. כחלק מהביקורות על הספר הושווה רויטר, מבחינת סגנון הכתיבה וההומור השזור ביצירה למיגל דה סרוואנטס ואומברטו אקו. השקרן מאומבריה, כתר ספרים, מדנית: דנה כספי, 2009 ביארנה רויטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביארנה רויטר, באתר AllMovie (באנגלית) ביארנה רויטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביארנה רויטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) על הספר השקרן מאומבריה באתר מאקו נועה לימונה, שיקוי נוגד עקת הנפש | "השקרן מאומבריה", באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009
ביצת סוד

בִּיצָת סוּד (בערבית: سد) היא ביצה גדולה בדרום סודאן שנוצרה על ידי הנילוס הלבן. המילה "סוד" נגזרת מהשפה הערבית ומשמעותה "מחסום". המונח בא לתאר אי גדול של צמחייה או סבך באמצע נהר או אגם. הביצה נחשבת לאחת הביצות הגדולות בעולם, והגדולה ביותר שנהר הנילוס עובר דרכה. אזור ביצת סוד מתחיל ממונגאלה עד למקום ההתמזגות עם נהר סובט. גודלה של הביצה משתנה בהתאם לעונות השנה, והממוצע נאמד בכ-57,000 קמ"ר. בעונת הגשמים גודלה עשוי להגיע עד לכדי 130,000 קמ"ר. גורם הידרולוגי חשוב הוא שאזור ביצת סוד מאופיין במגוון תעלות, לגונות, קנים, סופים וגומא פפירוס. עקב כך מאבד הנילוס הלבן חצי מהמים שזורמים בו באזור ביצת סוד מהתאיידות ודיות באופן קבוע. ימת אראל ימת צ'אד מדיה וקבצים בנושא ביצת סוד בוויקישיתוף Saharan flooded grasslands – World Wildlife Fund ecoregion Elephant herds found on isolated south Sudan island Current hydrological and ecological research program on the Sudd swamps Sudd – on Google Maps Gaudet, J.J., and A. Falconer, 1983. Remote sensing for tropical freshwater bodies. The problem of floating islands on Lake Naivasha. Regional Remote Sensing Facility, Nairobi, Kenya. 4p. Sutcliffe, J.V.; Parks, Y.P. (1999). IAHS Special Publication No 5. Wallingford. UK. ערך זה הוא קצרמר בנושא דרום סודאן ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'נרל מנג'ר

בליגת ה-NBA ובליגת ה-WNBA ג'נרל מנג'ר (באנגלית: general manager) או בקיצור GM של קבוצה בדרך כלל אחראי על סגל השחקנים, על מינוי צוות האימון, ועל מדיניות המועדון לטווח רחוק. בנוסף הג'נרל מנג'ר הוא האחראי העיקרי על משא ומתן עם שחקנים ועל ביצוע טריידים. הגדרת התפקיד המדויקת של ג'נרל מנג'ר יכולה להשתנות ממועדון למועדון. לעיתים מוגדר במועדון תפקיד של נשיא הכדורסל של המועדון. לדוגמה רד אאורבך כיהן בתפקיד נשיא הכדורסל של בוסטון סלטיקס בשנות ה-80 של המאה ה-20, והג'נרל מנג'ר יאן וולק דיווח לו על החלטות מקצועיות בקבוצה. בקבוצות אחרות עשוי הג'נרל מנג'ר להפקיד בידי המאמן הראשי את כל ההחלטות הקשורות בסגל הקבוצה ולהתמקד בהחלטות הקשורות למדיניות לטווח רחוק של הקבוצה. ג'נרל מנג'ר מפורסמים ב-NBA הם דריל מורי ביוסטון רוקטס, דני איינג' בבוסטון סלטיקס, פט ריילי במיאמי היט ועוד. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת הארמיות ה-21

קבוצת הארמיות ה-21 הייתה אחת מקבוצות הארמיות החשובות ביותר של בעלות הברית בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה. קבוצת הארמיות הורכבה בעיקר מיחידות בריטיות וקנדיות. היא הוקמה בלונדון ביולי 1943, והייתה כפופה למפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, אשר בראשה עמד גנרל דווייט אייזנהאואר. קבוצת הארמיות ה-21 השתתפה בפלישה לנורמנדי ביוני 1944, ולאחר מכן פעלה במערב צרפת, לוקסמבורג, בלגיה, הולנד וגרמניה עד תום המלחמה באירופה. עם סיום המלחמה שמה שונה לארמייה הבריטית של הריין (British Army of the Rhine). בתחילתה של הפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד), פיקדה קבוצת הארמיות ה-21 תחת ברנרד מונטגומרי על כלל כוחות הקרקע של בעלות הברית. לאחר שקבוצת הארמיות ה-12 האמריקאית הוקמה ביולי 1944, מעט אחרי הפלישה, הורכבה קבוצת הארמיות ה-21 רק מהארמייה הבריטית השנייה ומהארמייה הקנדית הראשונה, שנשארו מרכיביה העיקרים עד לסיום המלחמה. לאחר הצלחת מבצע דרגון באוגוסט 1944 - נחיתת קבוצת הארמיות ה-6 בדרומה של צרפת - היוותה קבוצת הארמיות ה-21 את אגף שמאל של מערך בעלות הברית במערב. היא הייתה אחראית לאבטחת הנמלים שבהם הייתה תלויה האספקה של בעלות הברית, ולהשמדתם של אתרי השיגור של טילי ה-V-1 וה-V-2 לאורך חופי מערב צרפת ובלגיה. בספטמבר 1944 השתתפה קבוצת הארמיות ה-21 במבצע מרקט גארדן הכושל, ולאחר מכן בקרב הבליטה בדצמבר 1944, אז צוותו לה שתי ארמיות אמריקאיות (התשיעית והראשונה). ב-1945 השתתפה בחציית הריין ובכיתור חבל הרוהר.
שירים עד כאן

שירים עד כאן הוא קובץ שירים עבריים של המשורר הישראלי נתן יונתן, שראה אור בהוצאת ספרית פועלים בתל אביב בשנת תשל"ט 1979. מאפיינים את הקובץ: תחושת מקום עזה המבוטאת בתיאורי נופים ותמונות ארצישראליות אופייניות; שכול ואובדן כבד (על בנו שנפל במלחמת יום הכיפורים) והתרפקות על חוויית היופי עד כדי הצעתה כַּנִשגב וכמקור לנחמה מאלה; נגיעות ברגשות העיקר של הקיום האנושי: אהבה, געגועים, ותהייה על מושגי הזמן וההיסטוריה. רוב השירים שהולחנו עוסקים בשכול, והם חלק מהמלל הנקרא והמושר בטקסים ממלכתיים של מדינת ישראל ומוסדות החינוך שלה, במועדי אבלות וזיכרון. הקובץ נחלק לשבעה פרקים: השיר הראשון הוא שיר אהבה להוויה הארצישראלית, או לאישה אהובה, כאשר הדימויים הגבוליים מצביעים על חוויית חפיפה בין שתי האהבות. האהבה מכילה מצבים שונים ואף מנוגדים: תחושת יופי, כאב וסבל, גדולה ושפלות, נשגבות ופשטות, חידלון ועוצמה. השיר נכתב בסגנון דומה לפיוט העברי בימי הביניים, הכולל אקרוסטיכון (אבל נעדרות ממנו האותיות זי"ן ונו"ן): ” אונך אלונך אבניך בשרך בארך בגידותיך גלותך גאולתך גבולותיך ... רישך רישעתך רחמיך שבותך שבועתך שִלומיך תפארתך תֻמתך תהומיך” הוא שיר אבלות על מי שהלכו לבלי שוב. השיר מתחיל בגוף ראשון רבים, ומתאר את שלבי החיים וחוויותיהם במינוח נופי ארץ ישראל אופייני, הכולל: מדבר, מערה כלנית ואזוב. השיר שנכתב בלשון תנ"כית, רומז גם לאירועים מֶעצבים שסופר עליהם בספר בראשית: חורבן סדום ועמורה ועקידת יצחק שהתחוללו בעבר; ואו שדובר עליהם בספרות חז"ל: אחרית הימים ותחיית המתים כעתידים להתרחש. בשלישו האחרון של השיר עובר המשורר לגוף שלישי רבים ומבכה את הנעדרים. ” וֹמִי ֹשֶבְּאַחֲרִית הַיָּמִים יְגַלֶּה מֵעֵינֵינוּ עָפָר יוּכַל לוֹמַר: הָיוּ לָהֶם מִדְבָּרִיוֹת וְחַבְלֵי-אֶרֶץ הָיְתָה לָהֶם כַּלָּנִית בּוֹעֶרֶת מַיִם מַפּוֹת לֶחֶם וְדֶרֶך אֲרֻכָּה לָלֶכֶת, הָיָה לָהֶם הַכֹּל, אֲבָל הַזְּמן בִּכְלֵיהֶם פִּתְאוֹם אָזַל” צבי לוז, דברים על "שירים עד כאן" לנתן יונתן, עלי שיח, 9-8, תש"ם, עמ' 16-7. רפי וייכרט, נשאר היין: שמונה שנים בלי נתן יונתן, באתר ynet, 12 במרץ 2012 שירים עד כאן, באתר OCLC (באנגלית) השיר המעובד הולחן על ידי שפי ישי, ראו: והרותם היה מלבין, באתר youtube. והרותם היה מלבין, באתר youtube. ראו המלל: להמר על הזמן, באתר blabla4u. ראו המלל: מעשה יונה, באתר mikranet. הולחן על ידי אורי לשמן, ראו: באותו גל, באתר shironet. הולחן על ידי אילנה אביטל, ראו: נזירי הים, באתר shironet. הולחן על ידי חיים לוי, ראו: היה לנו הכל, באתר allsongs. הולחן על ידי גידי קורן, ראו: האהובים מכל, באתר shironet. הולחן על ידי סשה ארגוב, מילים, באתר youtube. הולחן על ידי נטע ברק, ראו: קח את כל אשר תיקח, באתר youtube. ראו המלל: השארתי לך תמונה, באתר liorziv. ראו המלל: תמיד אוקטובר, באתר yadlashiryon. עובד והולחן על ידי שלמה ארצי, ראו: הנה מה שאת, באתר shironet. עובד והולחן על ידי רון דרויאן, ראו: בואי נישן, באתר shironet. עמ' 7.
דה ואלן

דה ואלן (מהולנדית: De Wallen; בפי המקומיים: Walletjes) הוא רובע החלונות האדומים באמסטרדם, בירת הולנד. דה ואלן הוא רובע החלונות האדומים המפורסם ביותר, ומהווה אטרקציה תיירותית מרכזית בעיר ובמדינה. במשך שנים הגיעו לאזור זה מדי שבוע רבבות תיירים בכלל ו"תיירי סקס" בפרט, ובשנת 2020 הגבילה עיריית אמסטרדם את התיירות לרובע בניסיון לשנות את אופי התיירות בעיר. רובע דה ואלן משתרע על פני כ-6,500 מטר מרובע, ונמצא בלב החלק העתיק ביותר של אמסטרדם. הוא מכסה מספר בלוקים מדרום לכנסייה אָאוּדֶה קֶרְק, וכחלק מרובע התעלות העתיק, הוא נחצה על ידי מספר תעלות. הרובע גובל עם רחוב Lange/Korte Niezel בצפון, עם כיכר ניומארקט (Nieuwmarkt) במזרח, עם רחוב ג'נסטריט (Jansstraat) בדרום ועם רחוב וורמוסטריט (Warmoesstraat) במערב. מיסוד הזנות בהולנד תרם להיותה ענף כלכלי-תיירותי משגשג, כשחלק גדול מהתיירים הם "תיירי סקס" - כלומר, מבקרים בה בעיקר או גם לצורך זנות או לצורך התרשמות מרובע דה ואלן המפורסם. רובע דה ואלן תורם חלק מרכזי בתיירות המשגשגת על רקע הזנות הממוסדת באמסטרדם. ברובע כ-300 חלונות ראווה, הנשכרים על ידי זונות המציגות עצמן בעירום כמעט מלא. כמו כן קיים ברובע שפע של חנויות סקס, מועדוני חשפנות, מועדונים המציעים יחסי מין בהופעה חיה ושלל מוצרים ושירותים נוספים בתעשיית המין. בנוסף, יש בו בו גם חנויות אחרות, מסעדות, בתי קפה שמציעים גם מריחואנה, בנייני מגורים, וכנסייה. הזנות הממוסדת באזור, כבהולנד כולה, הופכת את האזור לאזור בטוח, יחסית לרובעי חלונות אדומים אחרים בעולם. מקור השם "דה ואלן" בחומות במרכז העיר העתיקה (פירוש המילה "ואלן" הוא "קירות" או "חומות"). הבתים באזור נבנו כמעט כולם במאה ה-16 וה-17. האזור מהווה מרכז לזנות זה מאות שנים, בהשפעת קרבתו לנמל אמסטרדם. כמדינה בעלת תדמית ליברלית ביותר, הולנד היא ממדינות המערב הראשונות שהכשירו את הזנות כמקצוע חוקי וממוסד. הזנות בהולנד היא חוקית זה למעלה מ-100 שנה, כאשר נפוליאון - במסגרת הסדרת ומיסוד הזנות באירופה שתחת שלטונו - הפך אותה לרשמית עוד כמאה שנים קודם לכן, ב-1815. העוסקים בזנות בהולנד אף מאוגדים באמצעות האיגוד המקצועי, "החוט האדום", שנוסד ב-1984, והחל מ-1996 אף חייבים במיסים. בשנת 2020 החליטה עיריית אמסטרדם לשנות מהותית את אופי הרובע, במטרה להקל על תושבי העיר, והגבילה את כמות המבקרים שיכולים להיכנס לרובע, ואסרה על פעילות תיירותית מובהקת, כמו סיורים מודרכים, לאחר השעה 22:00. מדיה וקבצים בנושא דה ואלן בוויקישיתוף Amsterdam Red Light District‏, אתר "CityMundo Amsterdam accommodation" שרית סרדס-טרוטינו, נערות עובדות בהולנד, באתר ynet, 6 במאי 2002 AP, בקרוב: רובע החלונות האדומים ללא מריחואנה, באתר ynet, 24 באפריל 2014 מפה אינטראקטיבית של רובע דה ואלן שרית סרדס-טרוטינו, נערות עובדות בהולנד, באתר ynet, 6 במאי 2002 קרן בצלאל, ‏כדי לצמצם את היקף התיירות: אמסטרדם שוקלת לאסור על תיירים לבקר ב"קופי-שופס", באתר ‏מאקו‏, 19 בפברואר 2020
אייל חיימובסקי

אייל חיימובסקי (נולד בשנת תשל"ד, 1974), הוא מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים. בעבר היה מנהל לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו. נולד וגדל בירושלים, בנם של רות ומשה חיימובסקי. בוגר בית הספר התיכון הימלפרב בירושלים, בוגר לימודי הנדסה ובעל תואר שני במנהל עסקים. כיהן כסמנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים וסמנכ"ל בהתאחדות בוני הארץ. כמו כן שימש יועץ לשרי התחבורה והשיכון ולראש עיריית ירושלים. באפריל 2012 התמנה למנהל לשכת ראש הממשלה, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2014, כשהתפטר. את מקומו מילא למשך כחודשיים ראש הסגל ארי הרו ומנובמבר 2014 החל לכהן בתפקיד דוד שרן. ב-2015 מונה לתפקיד מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים. נשוי לאביגיל חיה פריד-חיימובסקי ואב לליבי ברכה ושי שמחה, מתגורר בירושלים. נעמי צורף, "ההישג הכי גדול שלנו הוא לראות חברות שנולדו בירושלים, הצליחו - ונשארות", באתר כלכליסט, 2 ביוני 2019 רוני זינגר, אייל חיימובסקי, מנהל לשכת רה"מ, פורש; דוד שרן מועמד מוביל להחליפו, באתר כלכליסט, 11 בספטמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.