laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צונץ (פירושונים)

צונץ (גרמנית: Zunz או Zuntz) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי. מקור השם בעיירה הגרמנית צונז אם ריין (Zons am Rhein) (צוֹנז על נהר הריין), ששכנה על הגדה השמאלית של נהר הריין, כ-20 קילומטר צפונית-מערבית מן העיר קלן. תחילת היישוב במקום בכפר בשם צוּנז (Zuns), משם צורת שם המשפחה היהודי, הנהגית עם שורוק ולא עם חולם. העיירה סופחה בשנת 1975 לעיר דורמאגן, כרובע הנקרא "פֶסטֶה צונז".(Feste Zons). בשלהי המאה ה-15 התיישב בפרנקפורט יהודי בשם פסח איש צוּנז (נפטר ב-1488). צאצאיו רשמו את שמם "צונץ". האם התכוונתם ל... אריה לייב צינץ (גם: צונץ) - רב, מגדולי הדור בפולין ומזרח אירופה במאה ה-19 חנה חר"ג צונץ – אמנית קרמיקה ישראלית יום-טוב ליפמן צונץ – רב ומלומד יהודי גרמני, הנחשב לאבי "חכמת ישראל" יחיאל מתתיהו צונץ – היסטוריון, ומחבר "עיר הצדק". נתן צונץ – רופא פיזיולוג יהודי גרמני חברת צונץ (A. Zuntz sel. Wwe.) - מפעל לקליית קפה וחברה למסחר שהוקמו בבון ב-1837 על ידי אמשל ורחל צונץ, יהודים-גרמנים. המפעל התרחב לברלין ופתח רשת בתי קפה בגרמניה, עד שנמכר בעקבות עליית הנאצים לשלטון. קפה צונץ נפתח בברלין לאחר המלחמה, אולם החברה נמכרה למתחרה "דלמאייר" בשנת 1951
מארג פיונאבאר

מארג פיונאבאר (באנגלית: The Fionavar Tapestry) היא טרילוגיית ספרי פנטזיה מאת גאי גבריאל קיי, המתרחשת בחלקה בעולם המודרני שלנו, אך ברובה בעולם הדמיוני פיונאבאר. העלילה מדברת בעיקר על חמישה סטודנטים באוניברסיטת טורונטו, שנגררים אל "העולם הראשון במארג" בידי הקוסם לורן כסוף-גלימה. ברגע שהם מגיעים לשם, כל אחד מהם מגלה את תפקידו וגורלו במאבק ברשע המאיים להשמיד את כל העולמות מיסודם. שלושת הספרים הם: עץ הקיץ האש הנודדת הדרך האפלה מכול התפיסה המרכזית של קיי בספרים היא שפיונאבאר הוא ראשון העולמות, בעיקר במובן המיתולוגי; האגדות והסיפורים של העולמות האחרים, מקורם (או סופם) בעולם הראשון הזה. כמו ברוב הפנטזיות המיתולוגיות, גם כאן יש היררכיה של אלים וישויות על-טבעיות נוספות, כאשר המרכזית ביותר מהן היא דמות האורג שעל הנוֹל, שאורג את חוטי המארג הגדול המספר את סיפורם של כל העולמות. בהתאם לתפקידה, דמות מרכזית זו אינה מופיעה באופן ישיר בעלילה, אך רבים מהאלים וחצאי-האלים האחרים מוצגים ואף משפיעים על רצף האירועים. בכתיבתו, קיי מצליח לתפוס את מה שחמק מרבים מחבריו לז'אנר הפנטזיה:[דרוש מקור] תחושת מציאות חודרת בעולמו, המתמזגת עם אלמנטים מיתיים ופנטסטיים כדי ליצור מארג מורכב של סגנונות ותבניות רבים ושונים, אנטיתזה כמעט מוחלטת למרכיבים החד-ממדיים של רבים מספרי וסרטי הפנטזיה. כתיבתו היא גם די חסרת-רחמים מדי פעם, באופן המגיע כמעט (אך לעולם לא לחלוטין) לרמה של סלידה. ישנן חמש דמויות מרכזיות בסיפור, כולן היו בהתחלה סטודנטים באוניברסיטה מעולמנו - זרים בפיונאבאר; כל אחד מגלה את תפקידו וייעודו בתקופה בה הם שוהים שם. אלה הם קווין ליין (שהופך למאהבה של אחת האלות בפיונבר), פול שַייפֵר (מקריב את חייו לאל ונשלח בחזרה), דייב מרטיניוק (הופך ללוחם בין הרוכבים), קימברלי פוֹרד (הופכת לחוזה) וג'ניפר לוֹאֶל (שמתגלה כגוינביר של המלך ארתור). מארג פיונאבאר, באתרו של גאי גבריאל קיי (באנגלית)
כיבוש השמירה

כיבוש השמירה הוא אידיאל במסכת הרעיונית הציונית מחידוש ההתיישבות הציונית בארץ ישראל - "השומר", עבור באגודת השומרים מראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ובימינו - "השומר החדש", על פיו היהודים צריכים לשמור בעצמם על אדמותיהם ומושבותיהם ולא להזדקק לשירותיהם של בני עמים אחרים. במהלך העלייה השנייה החלו לצוץ בעיות ביטחוניות, ביישוב היהודי עקב התגברות ההתקפות הערביות ורוחות לאומנות ערבית. העולים החדשים בהשפעת הפרעות ברוסיה, שהובילה לארגון ההגנה העצמית שם, שאפו להעביר את השמירה על היישובים לידיים יהודיות. מספר מטרות עמדו לנגד עיניהם: ביטחונית – לא בוטחים בשומר הערבי, שלא אחת שיתף פעולה עם גניבות. גרעין לכוח לוחם בעתיד. כלכלית – כך ייווצרו מקומות עבודה. ציונית – עצמאות, הקמת גרעין צבאי, על א"י צריך להגן. פסיכולוגית – לחזק את דימוי היהודים (החלש בגולה). מספר שלבים התרחשו בארגון השמירה היהודית בארץ ישראל: 1907 – "בר-גיורא" הוקם על ידי פועלי-ציון יוצאי ההגנה העצמית בהומל, רוסיה (בראשות יצחק בן-צבי, אלכסנדר זייד, ישראל שוחט, ישראל גלעדי, יחזקאל חנקין, צבי בקר, יחזקאל ניסנוב ודב (ברלה) שויגר, במטרה לכבוש את השמירה בגליל התחתון. המשימה הראשונה הייתה הגנה על הקולקטיב בסג'רה (אילניה) בגליל התחתון, שם ישבו בני העלייה השנייה. בעקבות הצלחת המשימה קיבלו את השמירה על מסחה (=כפר-תבור), שם התנכלו אל בני היישוב השבט הבדואי השכן, וזאת בתנאי שיועסקו פועלים יהודים. הארגון נקרא על-שם שמעון בר-גיורא, ממנהיגי "המרד הגדול" של היהודים ברומאים ב-66 לספירה. 1909 – "השומר" הוקם על בסיס בר-גיורא (בראשות ישראל שוחט, מניה שוחט, יצחק בן-צבי) במטרה להגביר את ההגנה היהודית וחדירה למושבות כדי להחליף את הערבים בכל. נערכו מבחני קבלה קשים, והארגון היה אליטיסטי באופיו. 1912 – הארגון עבר גם ליהודה אחרי שהוכיח הצלחתו בגליל. בתקופה זו היה עמוס במשימות שמירה אך בכל זאת נשאר ארגון קטן של הטובים ביותר. 1913 – גורשו מיהודה, שנה לאחר מכן הופסקה הפעילות בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה וב-1920 ארגון השומר פורק רשמית. חשיבותו של ארגון השומר מתפרשת במספר היבטים. הוא היווה בעצם הגרעין ליצירת הכוח הביטחוני של היישוב. הוא עורר הרתעה והערכה אצל הצד הערבי. הוא הגביר את הערכים בתחום הצבאי – "טוהר הנשק". חינוכית ואידאולוגית הוא מימש את האידיאלים של שותפות ושוויון, והשפעתו על הנוער בגולה הייתה רבה מאוד, למשל השם והרוח אצל "השומר הצעיר". מבחינה כלכלית השומר תרם להתיישבות החקלאית. למרות זאת הועלתה ביקורת על "השומר" - שהיה ארגון אליטיסטי וסגור אשר הונהג בדרך לא דמוקרטית ונטה למיליטנטיות. הארגון גם סייע לכיבוש העבודה בכך שלא אחת דרשו חבריו, בתמורה לשמירה, העסקה בלעדית של פועלים יהודים. פרט לארגון השומר פעלו ביישוב העברי עוד כמה ארגוני שמירה נוספים, כגון המגן, הנוטר, והגדעונים, שהיו קטנים יותר והחזיקו מעמד זמן מועט יחסית.
אוברוץ'

אוברוץ' (באוקראינית: Овруч, ביידיש: אוורוטש, אווריטש) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. העיר מפורסמת בעיקר בזכות כנסיית וסילייבסקי המצויה בתחומה. העיר נזכרת לראשונה בכרוניקה הרוסית הראשונה בשנת 977. העיר נכבשה בפלישה המונגולית והייתה חלק מאורדת הזהב. במחצית השנייה של המאה ה-14 השליטה על העיר עברה לידי הדוכסות הגדולה של ליטא. החל מ-1569 העיר חלק מפולין, אחרי חלוקת פולין ב-1793 עברה לידי האימפריה הרוסית. כנסיית וסילייבסקי נמצאת בתוך מנזר סנט וסילייבסקי בעיר והיא מוגדרת כאתר מורשת לאומי באוקראינה. הכנסייה נבנתה בשנת 1190 על ידי רוריק רוסטיסלביץ' נסיך קייב, מה שהופך אותה לאחד המבנים המשמעותיים היחידים ברוס של קייב ששרדו את הפלישה המונגולית. הכנסייה נבנתה בסגנון ביזנטי בעל חמש כיפות ונהרסה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה. בשנת 1911 נשלמו עבודות שחזור ובנייה מחדש של הכנסייה שהחלו בשנת 1906. הצאר ניקולאי השני נוכח בטקס חנוכת הבית של הכנסייה. בתקופה הסובייטית הוחרם המבנה והחל משנת 1934 שימש כמחסן. החל משנת 1963 נערכו בכנסייה עבודות שיקום ושימור וכעת היא חזרה לשמש כמקום פולחן ונחשבת אתר תיירות מרכזי באזור ז'יטומיר. אוברוץ׳ נחשבה למרכז חשוב של התנועה החסידית והייתה באזור ההשפעה של שושלת טשרנוביל. באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה 1,773 יהודים, ובסוף המאה אף הכפילה את עצמה כך שהיהודים והיוו כ-46.5 אחוזים מכלל תושבי העיר. בין הרבנים שכיהנו ברבנות העיר היו הרב אברהם דב מאבריטש ורבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש, ששימש גם כאדמו״ר מטשרנוביל, כמו כן התגוררו בה רבנים נוספים ממשפחת שניאורסון. בסוף 1918 פרעה כנופיית אוקראינים ביהודי העיר במשך שלושה ימים ובמהלך פרעות אלו 80 יהודים נרצחו. במלחמת העולם השנייה, לאחר שנכבש האזור בידי הגרמנים בקיץ 1941, רצחו הנאצים את רוב יהודי הקהילה, ומרבית העיירה נהרסה במלחמות עם הפרטיזנים שהתבצרו בה. לאחר השואה שבו יהודים לעיר והיוו בה כרבע מהאוכלוסייה. משנות השישים ועד שנות השמונים, התקיימו בעיר מנייני תפילה בבתים פרטיים. לאחר התפרקות ברית המועצות נתרם מבנה לקהילה היהודית המתחדשת ובית כנסת הוקם בו. באותה תקופה, מרבית התושבים היהודים עלו לישראל. בשנת 1998 נחנכה אנדרטה לנספים היהודים בשואה. לפי נתוני הארגונים היהודיים, בתחילת שנות ה-2000 האוכלוסייה היהודית מנתה כ-60 נפש. והיהודים שבה נעזרו בקהילת חב"ד בז'יטומיר נכון לשנת 2014 עדיין חיים בעיירה פחות ממאה יהודים, רובם קשישים שאין להם קרובי משפחה בישראל. ארגון הג'וינט מסייע בחלוקת מזון ליהודים אלו. בעיר קיימים שלושה בתי עלמין. שניים מהם ישנים וכמעט ללא מצבות והשלישי מטופל על ידי העירייה, ועדיין משמש לקבורה גם של תושבים שאינם יהודים. אברהם רכלבסקי, אביו של הסופר חיים באר, נולד באוברוץ', ובשנות ה-30 של המאה ה-20 עלה ממנה לארץ ישראל בעקבות שני אחיו. ברומן "צל ידו", שיצא לאור בשנת 2021, מהווים יוצאי אוברוץ', המספרים את זכרונותיהם מעירם, מסגרת לרומן. מדיה וקבצים בנושא אוברוץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוברוץ' אוברוץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוברוץ' (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית "אוברוץ'", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת אוברוץ' באתר בית התפוצות אוברוטש, בתוך: אליעזר דוד רוזנטל, מגילת הטבח, כרך ראשון עמ' 7, באתר היברובוקס
גביע דייוויס 1968

גביע דייוויס 1968 הייתה התחרות ה-57 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך באדלייד, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 49 נבחרות שחולקו לשלושה בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1968 באדלייד, אוסטרליה. המשחק נערך בין נבחרת אוסטרליה לבין נבחרת ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר לאחר הפסקה של ארבע שנים ובפעם ה-20 בסך הכל. הבית כלל תשע קבוצות. במשחק המוקדם ונצואלה ניצחה את ארגנטינה. הבית כלל 32 קבוצות כולל ברזיל, ניו זילנד, דרום אפריקה, רודזיה, איראן וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. הבית כלל שמונה נבחרות שחולקו לשני תת-בתים. בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך מרץ 1969. תת-הבית השני כלל חמש קבוצות. המשחק בין מנצחות תת-הבתים התקיים בטוקיו ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 4:1. המשחקים נערכו במהלך אוגוסט-נובמבר 1968. בשנת 1968 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה ב' ושיחקה נגד נבחרת איראן. נתונים על התחרות
ניתוח אשכולות

בכריית מידע, סטטיסטיקה ולמידה חישובית, ניתוח אשכולות (באנגלית: Cluster Analysis) מתייחס למשימה של קיבוץ אובייקטים לקבוצות (אשכולות) כך שהאובייקטים הנמצאים באותה קבוצה דומים זה לזה יותר מאשר לאובייקטים השייכים לקבוצות אחרות. לניתוח אשכולות יש שימושים רבים במגוון תחומים. לדוגמה במחקר שיווקי, ניתוח אשכולות משמש לביצוע פילוח של הלקוחות לפי התנהגות צרכנים ותכונות דמוגרפיות. ביולוגים מקבצים מידע גנטי לאשכולות כדי לאתר תתי אוכלוסיות או זנים. בסוציולוגיה נעזרים בניתוח אשכולות כדי לחלק את החברה לתת-קבוצות על בסיס קשרים בין-אישיים. הקיבוץ לאשכולות יכול להיות משני סוגים: קיבוץ קשה (באנגלית: Hard Clustering) – שבו כל אובייקט שייך לאשכול אחד בלבד. קיבוץ רך (באנגלית: Soft Clustering) – שבו כל אובייקט שייך למספר אשכולות בדרגות שייכות שונות. במהלך השנים פותחו אלגוריתמים מסוגים שונים לניתוח אשכולות. להלן המודלים הטיפוסיים: מודל מבוסס קישוריות – בהתאם להגדרת מרחק בין האובייקטים, המודל מאתר אשכולות באופן היררכי. מודל מבוסס מרכז הכובד – שבו כל אשכול מיוצג על ידי מרכז הכובד של כל החברים שבו. מודל המבוסס על התפלגות סטטיסטית. מודל מבוסס צפיפות – שבו אשכול מוגדר כאזור צפוף שבו מתקבצים מספר גדול של אובייקטים. מודל המבוסס על תורת הגרפים שבו אשכול מיוצג על ידי תת-קבוצה של צמתים בגרף כך שכל שני צמתים בתת-קבוצה מחוברים באמצעות קשתות. יש כמה שיטות של ניתוח אשכולות. למשל, bag of words, bottom-up, top-down ועוד. ניתוח אשכולות היררכי (agglomerative clustering) – קיבוץ היררכי, היא שיטה לחלוקה של רשימת איברים לקבוצות. השיטה מכונה "bottom-up" כי בהתחלה כל איבר מהווה קבוצה בפני עצמה (קבוצה בעלת איבר אחד) ובכל צעד של האלגוריתם מספר הקבוצות קטן באחד. כלומר, האלגוריתם בונה את הקבוצות ממצב שבו אין למעשה חלוקה לקבוצות למצב שבו נוצרות קבוצות ההולכות וגדלות. בכל שלב האלגוריתם מבצע צעד אחד פשוט - איחוד בין שתי קבוצות. בתחילת ריצת האלגוריתם כל איבר מהווה קבוצה בת איבר אחד. בהמשך, כאשר קבוצות מאוחדות זו עם זו, מספר הקבוצות קטן באחד ומספר האיברים בקבוצה החדשה הוא סכום מספר האיברים בשתי הקבוצות שאוחדו. האלגוריתמים השונים לקלסטרינג (clustering) היררכי נבדלים זה מזה באופן שהם מחליטים אילו קבוצות לאחד בכל צעד של האלגוריתם. האלגוריתמים נבדלים זה מזה באופן שבו הם מחשבים את המרחק בין כל זוג של קבוצות. ניתוח אשכולות חלוקתי (divisive clustering) – שיטה בה כל המידע מצוי בהתחלה באותו אשכול ואז עובר חלוקה עד הגעה למספר הקבוצות הרצוי, על כן מכונה "top-down". סילואט כריית מידע אלגוריתם k-מרכזים BIRCH מדיה וקבצים בנושא ניתוח אשכולות בוויקישיתוף ניתוח אשכולות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניתוח אשכולות, באתר MathWorld (באנגלית) ניתוח אשכולות, דף שער בספרייה הלאומית Bailey, Ken (1994). "Numerical Taxonomy and Cluster Analysis". Typologies and Taxonomies. p. 34. ISBN 9780803952591. Tryon, Robert C. (1939). Cluster Analysis: Correlation Profile and Orthometric (factor) Analysis for the Isolation of Unities in Mind and Personality. Edwards Brothers.
רונלד ג'ין סימונס

רונלד ג'ין סימונס (באנגלית: Ronald Gene Simmons;‏ 15 ביולי 1940 – 25 ביוני 1990) היה נגד בחיל האוויר האמריקאי בדימוס שרצח 16 בני אדם במסע רצח שנמשך שבוע בשנת 1987. 14 קרבנותיו הראשונים היו כל בני משפחתו – אשתו, בניו ובתו, כלתו וחתנו ונכדיו. זמן קצר לפני חג המולד של שנת 1987, החליט סימונס להרוג את כל בני משפחתו. בבוקר 22 בדצמבר, רצח את בנו ואשתו בביתם בדובר שבארקנסו בירי אקדח בקוטר 22 מ"מ. לאחר מכן רצח את שאר ילדיו בזה אחר זה כשהגיעו לביתם. הוא טמן את הגופות בחצר הבית. בשעות הצהריים של 26 בדצמבר הגיעו שאר בני המשפחה לביקור חג המולד, בנו של סימונס בילי ואשתו רנטה היו הראשונים שנרצחו, שניהם נורו למוות. לאחר מכן חנק סימונס את בנם, נכדו, וירה למוות בבתו הבכורה שילה ובבן זוגה דניס מקנאלטי, ושוב חנק שניים מנכדיו. סימונס הניח את גופותיהם של כל בני משפחתו בשורות מסודרות בסלון הבית כשהן מכוסות במעילים ובמפה. גופותיהם של שני הנכדים היו עטופות ביריעות פלסטיק במכוניות נטושות בקצה השביל. לאחר הרצח הלך סימונס לשתות לשוכרה בבר מקומי, ולאחר מכן חזר לביתו. מתעלם מהגופות השוכבות סביבו, בילה את שארית הערב ואת יום המחרת כשהוא שותה בירה וצופה בטלוויזיה. בבוקר 28 בדצמבר, נסע סימונס לעיירה רוסלוויל, נכנס למשרד עורכי דין, והרג את פקידת הקבלה, אישה צעירה בשם קאתי קנדריק, שבה היה מאוהב אך נדחה על ידה. משם המשיך במסע הרג במרכז המסחרי של העיירה, עד שהניח את נשקו וישב לשוחח עם מזכירה במשרד מקומי כשהם ממתינים להגעת המשטרה. סימונס מסר את נשקו לשוטרים ללא התנגדות. הוא הוליך את חוקריו לביתו ולמקום קבורת חלק מן הגופות בחצר הבית. סימונס הואשם ב-16 מקרי רצח, נמצא אשם, ונידון למוות. הוא סירב לערער על גזר דין המוות, וביקש מבית המשפט לבצע את גזר הדין במהירות. ב-31 במאי 1990 חתם מושל ארקנסו, ביל קלינטון (לימים נשיא ארצות הברית), על צו ההוצאה להורג של סימונס, והוא הוצא להורג ב-25 ביוני אותה שנה בזריקת רעל כבקשתו. גופתו לא נדרשה והוא נקבר בקבורה ציבורית. ויין אדם פורד טד בנדי המרטש מאטלנטה Moore, Jim: Rampage - America's Largest Family Mass Murder; The Summit Publishing Group, 1992. ISBN 978-1-56530-002-6 Marshall, Bryce Zero at the Bone: Story of Gene Simmons Mass Murder; Pocket Books, 1991. ISBN 978-0-671-68511-9 עפרה ישועה ליית, חג המולד של סמל אמריקני: רצח 14 בני משפחתו, את אהובתו וסתם אזרח, מעריב, 30 בדצמבר 1987 רונלד ג'ין סימונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרס בחירת הקהל

פרס בחירת הקהל (באנגלית: People's Choice Awards בתרגום מילולי - פרסי בחירת האנשים) הוא פרס אמריקאי שנתי להוקרת אמנים בתעשיית הבידור לפי הצבעת הקהל. הטקס משודר מאז 1975. את הפרס יצר בוב סטיברס, שגם הפיק את הטקס הראשון בשנת 1975. בטקס הראשון, נבחר סרט הקולנוע "העוקץ" בתור הסרט הטוב ביותר לשנת 1974, בג'ון ויין ובברברה סטרייסנד בתור שחקני הקולנוע המובחרים לאותה שנה. הרייטינג לאירוע השנתי הגיע לשיאו בשנת 1977, כאשר טקס בחירת הקהל השלישי משך יותר מ-35 מיליון צופים. בקטגוריות הראשיות זכו הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה", ויין וסטרייסנד כשחקני הקולנוע המובחרים, ופארה פוסט כשחקנית הטלוויזיה הנבחרת. נכון להיום (2021), אלן דג'נרס היא האדם עם הכי הרבה זכיות, כאשר היא זכתה ב-20 מהם. בשנת 1982, סטיברס מכר את הזכויות לטקס לחברת פרוקטר & גמבל ותחת ידם שודר ברשת CBS. באפריל 2017 רכשה רשת E! את זכויות השידור של הטקס, והעבירה את טקס חלוקת הפרסים מחודש ינואר לחודש נובמבר כדי לצמצם את העומס בעונת הפרסים. האמנים המוזיקליים עם מרבית זכיות ומועמדויות בטקס זה הם הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה עם 22 מועמדויות מהם זכתה בכשלושה פרסים, טיילור סוויפט עם 31 מועמדויות מהם זכתה בכ-13 פרסים, ביונסה עם 28 מועמדויות בהם זכתה בכשני פרסים בלבד, ג'סטין ביבר הועמד בטקס בכ-28 מועמדויות וזכה ב-4 מתוכן, כאשר עוד עשרה מהמועמדויות יפורסמו בהמשך (עבור טקס ה-47). בטקס הראשון בשנת 1975 הוצגו 14 קטגוריות, ובטקס של 2016 הוצגו כ-76 קטגוריות. הקטגוריות, נכון לשנת 2022 הן: מדיה וקבצים בנושא פרס בחירת הקהל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס בחירת הקהל פרס בחירת הקהל, ברשת החברתית פייסבוק פרס בחירת הקהל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרס בחירת הקהל, ברשת החברתית אינסטגרם מידע ותוצאות זכייה במסד הנתונים IMDb
נועה פניני

נועה פניני (נולדה ב-2 ביולי 1977) היא תסריטאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית. פניני היא בתו של שחקן התיאטרון והטלוויזיה אבי פניני ושל סוכנת הנסיעות והציירת רחל, ואחותו של תום, אמן וידאו ארט ומיצג שמתגורר בניו יורק. פניני היא בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ובוגרת בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי. משנת 2001–2006 הייתה חלק מצוות התסריטאים של תוכנית האירוח של "יצפאן". לאחר מכן לקחה חלק בכתיבה של העונה השנייה של "אולי פעם", וכתבה בתוכנית "לילה גוב". שיחקה בסדרה "המקום" בשנת 2008, וגם בסדרה "מגדלים באוויר" בשנים 2009–2010. בשנת 2009 שיחקה בסדרה "קוויקי" אשר שודרה בערוץ 2 קשת, ואותה גם יצרה וכתבה ושיחקה בתפקיד ראשי. בשנת 2010 כתבה ושיחקה את סיגי בסדרה "מעצר בית" שיצר גיורא חמיצר, באותה שנה גם יצרה וכתבה יחד עם גיורא חמיצר את הסדרה "השועלים" אשר שודרה ב־YES עד לשנת 2011. בשנת 2012 הייתה מבין הכותבים הראשיים של הגרסה הישראלית של הסיטקום "נשואים פלוס". בשנת 2014 כתבה שוב עם גיורא חמיצר את הדיאלוגים בסדרת הנוער "שכונה" אשר שודרה בשנים 2014–2018. שנת 2021 עלתה לאוויר סדרת הנוער "סקיי" שכתבה יחד עם גיורא חמיצר. מדיה וקבצים בנושא נועה פניני בוויקישיתוף נועה פניני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועה פניני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רחוב האוסטון

רחוב האוסטון (באנגלית: Houston Street) הוא רחוב ראשי במנהטן תחתית, ניו יורק שעובר לכל רוחב האי בציר מזרח-מערב. הרחוב מהווה את הגבול בין שכונות איסט וילג', נוהו, גריניץ' וילג' ווסט וילג' מצפון, ושכונות לואר איסט סייד, נוליטה וסוהו מדרום. כך העניק הרחוב את שמו לשכונות על פי מיקומן ביחס אליו: נוהו, היא ראשי תיבות של "North of Houston Street" וסוהו היא "South of Houston". מספור הרחובות של מנהטן שפותח בתוכנית חברי הוועדה (1811) מתחיל צפונית לרחוב זה, כלומר, רחוב מס' 1 הוא הרחוב הצפוני הראשון אחרי האוסטון. דרומית לו, נקראים הרחובות בשמות ולא במספרים. אף על פי ששם הרחוב נכתב באנגלית באותה צורה כשמה של העיר יוסטון שבטקסס, שני השמות מבוטאים בצורה שונה. דבר זה נובע ממקורות שונים לשמות: בעוד הרחוב נקרא על שמו של ויליאם האוסטון (Houstoun), העיר נקראת על שמו של סם יוסטון (Houston). בזמן כלשהו באמצע המאה ה-19, השתבש השם המקורי ונרשם בצורה זהה לזו של העיר, אם כי ההגייה נשארה. כשהוקם הרחוב בתחילת המאה ה-19, הוא היה הרחוב הצפוני ביותר במנהטן שנע בציר מזרח-מערב ונבנה ברוחב התקני של 50 רגל. בשנות ה-20 של המאה ה-19, כשנבנו כנסיית תומאס וכנסיית הרפורמציה הגרמנית צפונית לו, גברה חשיבותו והוא היה ליעד אטרקטיבי בסמיכות להן ומחוץ לצפיפות של מנהטן תחתית. ב-1832, עם התפתחות הבנייה צפונה לכיוון רחוב 14, היה הרחוב לגבולו הדרומי של האזור החדש. בהמשך נבנו בתים אלגנטיים ומרווחים לאורך הרחוב וכן הכנסייה הפרסביטריאנית השלישית בפינת רחוב תומפסון. בשנות ה-30 של המאה ה-20, עם העבודות לבניית קו השדרה השישית, הורחב קטע הרחוב שבין השדרה השישית ורחוב אסקס. העבודות כללו הריסה של בתים משני צידי הרחוב ופינוי של 5,000 תושבים. חלק מהמגרשים נבנו מחדש או עברו לשימוש מסחרי, בעוד אחרים נשארו ריקים והפכו למגרשי משחקים וגינות עירוניות. בקצהו המזרחי מתחבר הרחוב לכביש המהיר דרך פרנקלין רוזוולט סמוך לפארק איסט ריבר ובהמשך לכיוון מערב מצטלב הרחוב עם תחילתן של שדרה D והשדרה הראשונה, וחוצה את הרחובות באורי, לאפייט וברודוויי. ההצטלבות עם ברודוויי היא הגבול בין האוסטון-מזרח להאוסטון-מערב. הרחוב הוא רחב ודו-כיווני ומופרד באמצעות אי-תנועה עד למפגשו מערבה יותר, עם השדרה השישית, שם הוא הופך לחד כיווני כשהתנועה בו היא לכיוון מערב בלבד. הרחוב מסתיים בכביש המהיר "רחוב המערב" סמוך לרציף 40 של נהר ההדסון. מדיה וקבצים בנושא רחוב האוסטון בוויקישיתוף משמעות שמות רחובות בניו יורק כתבה על הרחוב בניו יורק טיימס בניינים חדשים ברחוב האוסטון באתר ניו יורק טיימס רחוב האוסטון באתר עיריית ניו יורק
כרוון מצוי

כרוון מצוי (שם מדעי: Burhinus oedicnemus) הוא מין עוף מסדרת החופמאים ובמשפחת הכרווניים, החי באזורי חולות וערבות. הוא מצוי מעט יותר צפונית לקרובי משפחתו. הכרוון הוא עוף בינוני: אורכו 38–46 ס"מ, מוטת כנפיו 76–88 ס"מ ומשקלו 290–536 גרם. מקורו צהוב וקצהו שחור; עיניו צהובות עם ארובות שחורות. מצידי עיניו יש פסים לבנים. שאר הגוף חום חיוור. גם רגליו הארוכות צהובות. הכרוון מעדיף בתי גידול פתוחים ויבשים, שם הוא ניזון מחרקים, תולעים ויצורים קטנים נוספים. נפוץ באירופה, צפון אפריקה ודרום מערב אסיה. בישראל הוא נפוץ והוא עוף יציב בכל רחבי הארץ, בעיקר באזורים חוליים או שדות וגם ליד הים. מדיה וקבצים בנושא כרוון מצוי בוויקישיתוף כרוון מצוי, באתר ITIS (באנגלית) כרוון מצוי, באתר NCBI (באנגלית) כרוון מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כרוון מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כרוון מצוי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) כרוון מצוי, באתר GBIF (באנגלית) כרוון מצוי, באתר Yardbirds כרוון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN Burhinus oedicnemus. Birds in Bulgaria ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלנטן

קלנטן (במלאית: Kelantan) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. קלנטן נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בתאילנד בצפון-מערב, ים סין הדרומי בצפון-מזרח, טרנגנו במזרח, פהנג בדרום ופרק במערב. בירתה, המשמשת גם כבירה המלכותית שלה (מקום מושבו של הסולטאן), היא קוטה בהרו. שמה המורחב של המדינה הוא קלנטן דרול נאים (במלאית: Kelantan Darul Naim, בג'אווי: كلنتن دار النّعيم). עד המאה ה-15 קלנטן נשלטה על ידי אימפריות אזוריות שונות, כמו סריביג'איה (Srivijaya), מג'פהיט וסיאם. ב-1411 הראג'ה של קלנטן הכריז על עצמאותה מסיאם והיא נהפכה למרכז מסחרי חשוב באזור בהמשך המאה ה-15. ב-1499 היא הפכה למדינה וסאלית של סולטנות מלאקה. ב-1511 סולטנות מלאקה הופלה על ידי פורטוגל וקלנטן התפרקה לשבטים קטנים ששילמו מס לממלכת פטני (Kerajaan Pattani). עד תחילת המאה ה-17 פטני הצליחה להשתלט לחלוטין על מרבית אזור קלנטן. ב-1760 אזורי קלנטן אוחדו והיא הפכה להיות מדינת חסות של סולטנות טרנגנו. בשלב מסוים בסוף המאה ה-18 פרצה בקלנטן מלחמת אזרחים בין תומכי טרנגנו ובין המתנגדים לה אשר בסופה קלנטן הפכה לעצמאית וב-1800 הוכתר הסולטאן הראשון שלה. בהמשך קלנטן חתמה על ברית עם סיאם, אותה ניצלה האחרונה כדי להשתלט על קלנטן. ב-1909 נחתם חוזה בין בריטניה וסיאם במסגרתו הועברו מספר שטחים סיאמיים, בהם קלנטן, לידי הבריטים. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, קלנטן נכבשה כמו יתר חצי האי המלאי על ידי האימפריה היפנית. היפנים העבירו את קדה עם עוד מספר שטחים מלאים לבעלת בריתם תאילנד. ב-1945, עם סיום המלחמה, קלנטן הוחזרה לבריטניה. ב-1946 קלנטן צורפה לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה. ב-1957 פדרציית מלאיה קיבלה את עצמאותה והיא הייתה בין הישויות שהרכיבו את מלזיה ב-1963. כלכלת קלנטן מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז וטבק. בנוסף לחקלאות הכלכלה מסתמכת על דיג ותיירות. מדיה וקבצים בנושא קלנטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלנטן קלנטן, ברשת החברתית פייסבוק קלנטן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
דמרטן-אן-גואל

דמרטן-אן-גואל (בצרפתית Dammartin-en-Goële) היא קומונה בת למעלה מ-8,000 תושבים, בפרווריה הצפון-מזרחיים של פריז, כ-30 קילומטר ממרכז פריז. הקומונה שייכת לקנטון דמרטן ברובע מו במחוז סן ומארן, בחבל איל-דה-פראנס בצרפת. המקום התפרסם בינואר 2015 כאשר מבצעי הפיגוע במשרדי המגזין "שרלי הבדו" התבצרו בבית דפוס בעיר. מדיה וקבצים בנושא דמרטן-אן-גואל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דמרטן-אן-גואל ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריהל (ריינלנד)

בריהל (בגרמנית: Brühl) היא עיר בחבל הריין (ריינלנד), בתחום מדינת נורדריין-וסטפאליה אשר בגרמניה. העיר מרוחקת כ-20 קילומטרים ממרכז העיר של קלן. לאורך ההיסטוריה העיר נודעה כמקום מושבם של הארכיבישופים של הארכידיוקסיה של קלן. במאה ה-18 בנה קלמנס אוגוסט מבוואריה, הארכיבישוף שכיהן באותה תקופה, את טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט, אשר הוכרזו על ידי אונסק"ו בשנת 1984 כאתר מורשת עולמית. בטירות אלו נהגו מנהיגי גרמניה המערבית לערוך קבלת פנים לראשי מדינה זרים שהגיעו לביקור ממלכתי. בנוסף לטירות, מבין האתרים הידועים בעיר ניתן למנות את פארק השעשועים פנטזיהלנד ואת מוזיאון האמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר מקס ארנסט, מחלוצי זרם הדאדא והסוריאליזם באמנות, שנולד בעיר. מוזיאון מקס ארנסט בבריהל בריהל בשנת 1900 מדיה וקבצים בנושא בריהל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריהל (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריהל

האם התכוונתם ל... מקומות בריהל (ריינלנד) – עיר בחבל הריין בגרמניה. בריהל (באדן) – עיר במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה, סמוכה למנהיים. ארמון בריהל – ארמון בוורשה, בירת פולין, אשר נחרב במלחמת העולם השנייה. אישים שושלת בריהל או "פון בריהל" - שושלת אצולה גרמנית, ממנה יצאו אנשי חצר ומדינאים רבים. דניאל בריהל – שחקן קולנוע גרמני. היינריך פון בריהל (אנ') – מדינאי ופוליטיקאי גרמני-פולני ראו גם בריל.