מונותאיזם

מוֹנוֹתֵאִיזְם הוא אמונה באל אחד ויחיד, בניגוד לפוליתאיזם – אמונה באלים רבים. מקור המילה מיוונית: μόνος (מונוס) = אחד, θεός (תאוס) = אלוהות. המונח כשלעצמו מציין רק את ייחודו או בלעדיותו של האל האחד, ושלילת אלים נוספים, אך יש המייחסים לרעיון המונותאיסטי גם את שלילת הגשמות האלוהית. עמי המזרח הקדום הפגניים ראו בטבע עצמו את האל – ועל כן ראו בשמש, בירח ובכוכבים את האלים.[דרוש מקור] האמונה העממית באסיה הקטנה שהתבטאה במיתולוגיה היוונית והתגלגלה לאחר מכן גם לתרבות הרומאית, מאמינה באלים רבים – שכל אחד ואחד מהם אחראי על תחום חיים אחר – לדוגמה, אל הגשם, אלת הפריון, אלת המלחמה וכדומה. אמונה נוספת שהמונותאיזם יצא נגדה היא האמונה הגנוסטית הדואליסטית שנוצרה על ידי זרתוסטרה – המאמינה שישנם שני אלים – האל הטוב והאל הרע. שניהם נמצאים ביניהם במלחמה מתמדת, שאנו העדים לתוצאותיה. אמונה זו רווחה במיוחד ברחבי הממלכה הפרסית, עד לתקופה יחסית מאוחרת בה כבש את מקומה האסלאם. גם ביהדות מופיעים כוחות-על המתנגדים לאל, הלא הם הלויתן, נחש הבריח והתנין (ישעיהו כ"ז). יש הטוענים שתחילת הופעתו של המונותאיזם הייתה במהפכה האתניסטית במצרים של אחנתון, מהפכה שלא החזיקה מעמד אחרי מותו. הזרם המרכזי בחקר הדתות טוען כי אלה מבני ישראל אשר הגיעו ממצרים הביאו עמם לכנען את תודעת האל היחיד, והמשיכו בכך גם כאשר מהפכה זו במצרים הסתיימה ונגנזה.[דרוש מקור] לפני המונותאיזם, הגורס שיש אלוהים אחד ואין בלתו, התקיימו זרמים אחרים הדוגלים בפולחן לאל בודד אך לא שוללים את קיומם של אלים נוספים: הנותאיזם, אמונה שכל האלים הם התגלויות שונות של אותו כוח עליון. מונולטריזם, אמונה באל אחד והכרה בקיומם של אלים אחרים (אך לא בסגידה להם). על פי מסורת הדתות האברהמיות, הדמות הבסיסית שמייצגת את המונותאיזם היא אברהם אבינו, שנחשב ביהדות, בנצרות ובאסלאם לאבי האמונה המונותאיסטית. זאת בשל יציאתו נגד עבודת האלילים שהייתה נהוגה ברוב העולם, ואף בבית אביו. לפי תפיסה זו החל המונותאיזם באור כשדים שבעיראק. בספר בראשית פרק י"ב, פסוק ח' כתוב כי אברהם קורא בשם ה' בארץ כנען. קיימים מדרשים המתארים את שבירתם של הפסילים של אביו באור כשדים (בראשית רבה). באסלאם, בדומה ליהדות, מאבקו של אברהם מתואר בסורת הנביאים, שם הוא קורא תיגר על עבודת האלילים של אנשי עירו ושובר את הצלמים, וכן בסורת הפרה (פסוק 258), שם מתואר מאבקו של אברהם בשליט, כאשר הוא מבקש ממנו להעלות את השמש בדומה לאל. גם בנצרות ובברית החדשה אברהם מועלה על נס ומצוין כמופת למאמין שנכון לבצע הרבה הקרבות למען אמונתו. לעומת זאת, דעה מקובלת במחקר המודרני היא כי מונותאיזם לא התקיים בממלכות ישראל ויהודה עד לאחר חורבן בית המקדש הראשון, והוא מתבטא לראשונה רק בנבואותיו של ישעיהו השני. על פי המקרא, רוב בני ישראל לא קיימו את עקרונות המונותאיזם כראוי, ובמשך רוב הזמן עד לחורבן בית ראשון היה נפוץ בישראל וביהודה פולחן לאלילים רבים "על כל גבעה רמה ותחת כל עץ רענן". בספר מלכים ב' מסופר, כי בתקופת מלכותו של יאשיהו התגלה מחדש בבית המקדש ספר תורה שתוכנו לא היה מוכר לאיש, אשר המסר העיקרי בו הוא איסור על פולחן לאלילים אחרים מלבד ה'. מקובל כי הספר שהתגלה הוא ספר דברים, הן לפי המסורת היהודית והן לפי המחקר האקדמי. על פי המסופר, יאשיהו נחרד מדברי הספר ופתח במערכה נרחבת נגד עבודת האלילים. מאוחר יותר, נקלע יאשיהו בין אשור לבין מצרים, ונהרג במגידו על ידי פרעה נכו. המלכים ששלטו אחריו לא המשיכו את מאבקו של יאשיהו נגד הפוליתאיזם, ורוב העם חזר לעבודת האלילים אולם, הרעיון המונותאיסטי לא נזנח כליל, ועבר עם גולי ממלכת יהודה לבבל. מקובל שהיהדות היא הדת המונותאיסטית הראשונה מבין הדתות המונותאיסטיות האברהמיות, שקמה כניגוד לעבודת האלילים שרווחה בקרב עמי האזור בתקופה זו. בריאת העולם מתוארת בתורה כבריאה שנעשתה במאמרו של אל יחיד ומופשט ללא כל מאבק, בניגוד למיתוסי בריאה אחרים כמו אנומה אליש, שבהם הבריאה נעשית תוך כדי התגוששות בין כמה אלים. בתורה יש ביטויים רבים האוסרים את העבודה הזרה, ומחייבים את האמונה באל אחד. בעשרת הדיברות נאמר: "לא יהיה לך אלהים אחרים על פני". בנוסף, אחד הפסוקים המכוננים ביהדות הוא "שמע ישראל, ה' אלהינו, ה' אחד". ישנם עוד פסוקים רבים המורים על יחידותו של האל, כמו "ראו עתה כי אני אני הוא ואין אלוהים עמדי אני אמית ואחיה מחצתי ואני ארפא ואין מידי מציל"; "למען ידעו ממזרח שמש וממערבה כי אפס בלעדי אני ה' ואין עוד"; "זכרו רִאשֹׁנוֹת מעולם כי אנכי אל ואין עוד אלהים ואפס כמוני". בניגוד לאמונה הגנוסטית המאמינה בשני אלים, נאמר בספר ישעיהו: "יוצר אור ובורא חושך, עושה שלום ובורא רע" – מכאן שלפי האמונה היהודית האל הוא אחד והוא היוצר את הניגודים, ואחראי הן למה שנתפס בעינינו כטוב והן הנתפס בעינינו כרוע. מקובל כי צורת הדיבור ברבים ותוארי כבוד כמו "אלוהי האלוהים" מרמזים על כבודו וגדלותו של ה', ואילו "בני האלוהים" הם בני האדם. יש בהוגי היהדות שראו את מהות מצוות התורה בתור אנטיתזה לאמונה האלילית. גישה זו מפתח הרמב"ם בחיבורו "מורה נבוכים". שבטי ישראל היו פוליתאיסטים ועבדו אלים נוספים בנוסף ליהוה, כמו אל, בעל, אשרה ועשתרת, עד המאה ה-6 לפני הספירה, עם רפורמת יאשיהו בה נכפה המונותאיזם. בתנ"ך מופיעים פסוקים, שמהם נובע כי קיימות עוד מספר ישויות עליונות הנקראות "אלוהים" או "בני האלוהים". לדוגמה, בסיפור הבריאה שבספר בראשית נאמר: "ויאמר אלהים נעשה אדם בצלמנו כדמותנו...". דוגמה נוספת מאותו הספר: "וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה...", בסיפור מגדל בבל נאמר: "ויאמר יהוה...הבה נרדה ונבלה שם את שפתם...". בספר דברים נאמר: "כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים...". דוגמה נוספת, מספר תהילים: "אֱ‍לֹהִים נִצָּב בַּעֲדַת אֵל, בְּקֶרֶב אֱלֹהִים יִשְׁפֹּט". בספר איוב נאמר: "ויבואו בני האלהים להתייצב על יהוה". הפילוסופיה היוונית, שהחליפה את המיתולוגיה היוונית, הגיעה בשלביה הקלאסיים לחשיבה מונותאיסטית. כבר קסנופנס נחשב למבשר רעיונות אלה, וניתן למצוא אותם גם אצל אריסטו. עם זאת, הפילוסופיה היוונית-רומית הייתה שונה במהותה מהדתות המונותאיסטיות. בניגוד לעולם היווני-רומי בו שלטה (להוציא דיוגנס) התפיסה של אחדות בין צורכי הגוף והנפש, הדתות המונותיאסטיות הניחו כי דחיית סיפוקים מעלה את האספקטים הרוחניים באדם. העולם היווני-רומי היה מרוכז בחיים בעולם הזה, לעומת הדתות המונותאיסטיות שייחסו יותר חשיבות לחיי העולם הבא ובציפייה לגאולה. בעקבות המטפיזיקה של אריסטו, פיתחו בימי הביניים מספר פילוסופים מוסלמים ויהודים תפיסה פילוסופית אריסטוטלית של המונותיאיזם הדתי. כך, לא רק ששללו את המימד הפיזי של האלוהים, אלא גם זיהו את האל עליו מדברת דת ההתגלות עם האל שעליו דיבר אריסטו: אלוהים הוא הסיבה הראשונה לכל המציאות, עצם אחד פשוט (כלומר שאין בו עצמו ריבוי או תרכובת של היבטים שונים זה מזה), עצם יחידאי שאי אפשר להשוותו או לדמותו בשום היבט לשום עצם אחר, אל שאיננו נע ואין בו שום שינוי, אל המצוי תמיד כשיא המימוש של עצמותו (בפועל ולא בכוח), אל מופשט המוגדר כשכל, היודע את עצמו בלבד (ואת נבראיו הוא יודע 'מבפנים', כיוון שהוא סיבתם ומחוללם), שמציאותו זהה עם מהותו, ואולי הוא חסר רגשות, מלבד שכלתנות טהורה. על רקע זיהויו האריסטוטלי של האל (או: 'הסיבה הראשונה'), כשכל טהור, התחבטו כמה תאולוגים בשאלה האם אפשר בכלל לייחס לאלוהים רצון חופשי וספונטני, הנדמה לכאורה כאפיון שונה מ'שכל טהור'. זיהויו של המונותיאיזם הדתי עם האל שהציג אריסטו מעורר את השאלה, האם בכלל מדובר באישיות או סתם בעקרון מופשט ראשיתי מכונן. בתקופה מאוחרת יותר קמו בהשפעת היהדות שתי דתות מונותאיסטיות נוספות – הנצרות והאסלאם, שנסמכו בכתביהן על בסיס האמונה היהודית. בניגוד ליהדות, שלא ראתה ערך בהפצה המונית של הדת, הדתות החדשות שאפו להרחיב את מעגל המאמינים בכל דרך אפשרית. יש הטוענים כי האסלאם לקח זאת צעד אחד קדימה ובקוראן כתוב במפורש שעל המאמין בתורת מוחמד להרוג את כל עובדי האלילים שאינם מוכנים לשנות את דתם. הנצרות התפשטה גם בכוח החרב, בשל הפיכת הנצרות לדתה הרשמית של האימפריה הרומית והשלטתה על נתיני האימפריה, וגם בעזרת הפצת הדת על ידי מיסיונרים נוצרים. המיסיונרים הנוצרים פועלים עד היום כדי להפיץ את הבשורה הנוצרית אף במקומות הנידחים בעולם. עם התפשטות הנצרות והאסלאם באירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, ומאוחר יותר בשאר חלקי העולם, הלך וקטן מספרם של עובדי האלילים. מיליונים רבים המירו את דתם, בין בכוח השכנוע ובין בכוח הזרוע, וגבר מאוד כוחו של המונותאיזם. במקביל, או אולי אפילו קודם, התפתחו במזרח דתות מונותאיסטיות נוספות, מתוכן מספר כתות של ההינדואיזם, וכן הסיקיזם ודתות חדשות כמו הקאו דאי, שנוסדה בתחילת המאה ה-20 בעיר טאי נין שבווייטנאם ומונה כיום כ-5 מיליון מאמינים בווייטנאם וכ-3 מיליון בארצות אחרות. כמו כן, קיימות דתות מונותאיסטיות כגון הדת השומרונית שהתפצלה מהיהדות, והדתות הבהאית והדרוזית שהתפצלו במהלך השנים מהאסלאם. כיום, רובו ככולו של העולם – בין אם בעולם המערבי ובין אם במזרח התיכון – משתייך לדתות האברהמיות. לעומת זאת, במדינות אחרות (בעיקר באסיה ובאפריקה) ישנם רבים המאמינים באלים רבים (פוליתאיזם), או בדתות שאינן מונחות על פי עקרונות האלוהות (כגון בודהיזם). אמונה באלוהים (יהדות) אינדוקטרינציה העידן החדש רוחניות יחזקאל קויפמן, תולדות האמונה הישראלית - יצירתו הגדולה על המונותאיזם היהודי. מוסד ביאליק-דביר, תשכ"ד.(הספר בקטלוג ULI) יהדות ואלילות - אסא כשר. מסדרת "אוניברסיטה משודרת", משרד הביטחון 2004 יורם שורק, סיפורו של אל, במדור "דברים שיורמים יודעים", באתר ארכיון האינטרנט (במקור, מאתר "nana10‏") topic/inclusive-monotheism מונותאיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מונותאיזם, דף שער בספרייה הלאומית קנת' סיסקין, מתי הפך המקרא למונותאיסטי? באתר התורה יאן אסמן בספרו "משה המצרי" פרופ' יעקב שביט; ד"ר ענת מוסקוביץ, כיצד נוצרה האמונה באל אחד - מונותאיזם?, אתר מט"ח מתי הפך המקרא למונותאיסטי?, באתר thetorah.co.il הזמן הזה, כל אלי המונותיאיזם // פאולה פרדריקסן • הזמן הזה, באתר הזמן הזה, ‏2023-04-11 ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק ל"ט ספר ישעיה, פרק מ"ה, פסוק ו' ספר ישעיה, פרק מ"ו, פסוק ט' ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוק ז' פירוש ספורנו לספר דברים, פרק י', פסוק י"ז: "כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים" הנצחי על כל הנצחים הנבדלים מחומר וזה שנצחיות כולם הווה מנצחיותו: פירוש האבן עזרא על בראשית א' כ"ז: ואמר במלת נעשה ואם היא לשון רבים, שכן מנהג המלכים לדבר... פירוש רש"י לספר בראשית, פרק ו', פסוק ב': בְּנֵי הַשָּׂרִים וְהַשּׁוֹפְטִים. דָּבָר אַחֵר: "בְּנֵי הָאֱלֹהִים" הֵם הַשָּׂרִים הַהוֹלְכִים בִּשְׁלִיחוּתוֹ שֶׁל מָקוֹם, אַף הֵם הָיוּ מִתְעָרְבִים בָּהֶם. Robert Karl Gnuse, No Other Gods: Emergent Monotheism in Israel, A&C Black, 1997-05-01, ISBN 978-0-567-37415-8. (באנגלית) ספר בראשית, פרק א', פסוק כ"ו ספר בראשית, פרק ו', פסוק ב' ספר דברים, פרק י', פסוק י"ז