אילן גור זאב

אילן גור-זאב (27 בפברואר 1955 – 5 בינואר 2012) היה פרופסור מן המניין לפילוסופיה בפקולטה לחינוך של אוניברסיטת חיפה. בעבודותיו עסק בפילוסופיה של החינוך ובסוגיות פוליטיות בתחום. גור-זאב כתב בכתבי עת מקצועיים על נושאים פילוסופיים מסורתיים, והעלה שאלות על מידת הרלוונטיות שלהם בנושאים יום-יומיים מגוונים. עם תרומותיו לתחום החינוך נמנו זיהוי מגמות שינוי אקטיביסטיות בנוער. לטענתו, בני הנוער היום מסרבים להיות תלמידים במובן המסורתי והם יצירתיים ויוזמים יותר, ולכן מערכת החינוך איבדה מהרלוונטיות שלה כמעבירת ידע, וכעת תפקידה הוא לעודד את התפתחות הנוער ואת שאיפותיו ולהקנות לו דפוסי חשיבה והרגלים שיעודדו יזמות בעתיד. בשל שוני זה, הזהיר גור-זאב מפני פלישה של כוחות התעשייה לתחומי בית הספר ומפני מנהלים ומורים הנהפכים לסוכניהם של כוחות אלו. לדבריו, משרד החינוך מתומרן, הוא חסר ביטחון עצמי, והוא מחפש אופנות שיהפכו את הלמידה בבתי הספר לרלוונטית ועדכנית. בספרו "לקראת חינוך לגלותיות", טבע גור-זאב את המושג יבנה החדשה. הוא שאף להקים מרחב פוליטי חדש, אנטי-קולקטיביסטי, שבו יוכשרו ילדינו לגלות מאורגנת; לא רק מגבולות הניסיון הציוני או הפלסטיני, אלא מהאופנות החולפות, מהמניפולציות הפוליטיות ומהרגלי הנפש והגוף של העולם המודרני. בספר זה מצויה גם החלוקה בין "פוסט מודרניזם רך" ו"פוסטמודרניזם קשה". מאמריו וספריו תורגמו לערבית, פורטוגזית, אנגלית, סרבית ופולנית. אילן גור-זאב הציג את עצמו ברוב חייו כאנטי-ציוני ודגל בתפיסה פוסט-ציונית. כתביו על הפילוסופיה של הגלותיות משקפים תפיסה אנטי-ציונית במהותה, שרואה בישראל "ספרטה של מנוולים". בשנים האחרונות לחייו עבר מהפך אידאולוגי, שבו התקרב לישראל, לציונות וליהדות. בין השאר נאבק באנטישמיות החדשה ובהיסטוריונים החדשים. בסוף שנת 2011 גילה כי הוא חולה בסרטן סופני וזימן את כל חבריו ותלמידיו להרצאת פרידה שנערכה ב-4 בינואר 2012 בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. למחרת נפטר גור-זאב בבית החולים האיטלקי בחיפה. נטמן בבית העלמין "גן עדן" בקיבוץ עין כרמל. על קברו נחקקו המילים "באומץ ובאהבה" המייצגות את המוטו הפילוסופי שלו. הניח אחריו אב, רוברט וילצ'אק בן ה-92, אישה (אלונה פרץ, מורה לאימפרוביזציה) ושלושה ילדים: הדס ונמרוד (מנישואיו הראשונים לנחמה), וקילא (מנישואיו לאלונה). ספרים ומאמרים מפרי עטו אסכולת פרנקפורט וההיסטוריה של הפסימיזם ירושלים: הוצאת מאגנס, 1996. פילוסופיה, פוליטיקה וחינוך בישראל, הוצאת זמורה ביתן, 1999. קץ האקדמיה בישראל?, חיפה: הוצאת אוניברסיטת חיפה, 2005. לקראת חינוך לגלותיות, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2004. ספרים בעריכתו ספורט, פוליטיקה וערכים בישראל (בעריכתו עם פרופ' רוני לידור), הוצאת רכגולד (2007). מודרניות, פוסטמודרניות וחינוך (עורך), תל אביב: הוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב (1999). חינוך בעידן השיח הפוסטמודרניסטי (עורך), ירושלים: הוצאת מאגנס (1996) מאמרים הנרי ג'ירו: תורת חינוך ביקורתית?, תשרי תשנ"ו 1995, עיון, מ"ד, עמ' 419–442. תפילה חילונית - על חוברת המחאה "חילמי שושא מגש הכסף" של אריאלה אזולאי, בעקבות פרשת חילמי שושא אתרו של גור-זאב (ארכיון) אילן גור-זאב, ‏לקראת קץ ההיסטוריה של האקדמיה?, תיאוריה וביקורת 23, סתיו 2003, עמ' 217–225 אילן גור-זאב, צליבתו מחדש של היהודי כישועה אקסטטית, ארץ אחרת 55, 2010 אילן גור-זאב, החינוך ההומניסטי בעידן אנטי הומניסטי: בדרך להשמדתה-העצמית של האנושות או לנומדיות המאושרת של מאלתר-התמיד הדיאספורי?, מתוך האתר של אוניברסיטת חיפה. (הקישור אינו פעיל, 15 בספטמבר 2017) אילן גור-זאב, מודרניות, פוסטמודרניות וחינוך בישראל, מתוך האתר של אוניברסיטת חיפה. החינוך הביקורתי החדש כחלק מהפרוגרסיביות החדשה והאנטי-הומניסטית, באתר הבלוג של ד"ר אריה קיזל, סקירה על הספר "אפשריותה/אי אפשריותה של שפה ביקורתית חדשה בחינוך", ‏5 באוקטובר 2010 דוד מרחב, "לאינטלקטואל שאינו פסאודו-אינטלקטואל אין מקום כיום בישראל", באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 ביולי 2010 דפנה ליאל (חדשות ערוץ 2), ‏ההרצאה האחרונה: "איך נפרדים מהחיים", באתר ‏מאקו‏, 4 בינואר 2012 תוכן הרצאתו האחרונה של פרופ' אילן גור-זאב בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, באתר הבלוג של ד"ר אריה קיזל, ‏4 בינואר 2012 אילן גור זאב (1955-2012), דף שער בספרייה הלאומית תהל פרוש, חלומות מהונדסים, באתר הארץ, 28 בינואר 2008 לקראת חינוך לגלותיות, עמ' 13–24 דוד מרחב, חותר לתשובה, מוסף 'שבת', מקור ראשון, י' בשבט תשע"ב, ‏2 בפברואר 2012