laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דבלינרס

הדבלינרס (באנגלית: The Dubliners) היא להקה אירית. הדבלינרס נוסדה בשנת 1962 בדבלין. חבריה המקוריים של הלהקה היו רוני דרו (גיטרה, שירה), לוק קלי (גיטרה, שירה, בנג'ו), ברני מק'קנה (בנג'ו), קיארן בורק (חלילית, מפוחית, גיטרה, שירה), וג'ון שאן (כינור), ונקראו בהתחלה "The Ronie Drew Group" (החבורה של רוני דרו). הם שינו את שמם לדבלינרס בעקבות ספרו של ג'יימס ג'ויס, "דבלינאים", שהרשים את חבר הלהקה לוק קלי. להיטה הראשון של הלהקה היה Seven Drunken Nights. הלהקה עברה מספר שינויים במשך השנים, רוני דרו עזב את הלהקה ב-1970, והוחלף על ידי ג'ים מקאן. קיארן בורק התמוטט על הבמה ב 1974, ומאז לא נרפא (הוא מת ב-1988). לוק קלי מת ב-1984. בורק וקלי הוחלפו בשין קאנון, ובאמון קמפבל. הדבלינרס הקליטו עשרות אלבומים במשך השנים. הם הקליטו שירים עם מוזיקאים רבים, במיוחד הפוגס. The Dubliners and Luke Kelly In Concert Finnegan Wakes Seven Drunken Nights (a.k.a. A drop of the Hard Stuff) Seven Deadly Sins (a.k.a. Drinking and Courting) More of the Hard Stuff Whiskey on a Sunday (a.k.a. At it Again) Live at the Royal Albert Hall At Home with The Dubliners Revolution A Parcel of Rogues Home, Boys, Home 15 Years On Together Again Prodigal Sons Live at Carre 21 Years On 25 Years Celebration Dubliner's Dublin 30 Years A-Greying Further Along Alive Alive-O 40 Year Celebration Live at the Gaiety מדיה וקבצים בנושא דבלינרס בוויקישיתוף דבלינרס, סרטונים בערוץ היוטיוב דבלינרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דבלינרס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דבלינרס, באתר ספוטיפיי דבלינרס, באתר AllMusic (באנגלית) דבלינרס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דבלינרס, באתר דיזר דבלינרס, באתר Discogs (באנגלית) דבלינרס, באתר Songkick (באנגלית)
רדיו 90FM

רדיו אמצע הדרך או רדיו 90FM היא תחנת רדיו אזורית, המשדרת באזורים שבין חיפה לתל אביב ומכאן שמה. התחנה הוקמה ב-1 בספטמבר 1996 לאחר שקיבלה זיכיון לשידור רדיו אזורי מהרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. עד לשנת 2001 שידרה התחנה מאולפנים בקניון לב חדרה, ומאז היא משדרת מאזור התעשייה פולג נתניה. תוכן השידורים בתחנה משלב בין חדשות ואקטואליה, מוזיקה עברית ולועזית, תוכניות מידע וייעוץ, בידור, תרבות וספורט. התחנה משדרת מבזקי חדשות ארציים מדי שעה עגולה, חדשות אזוריות בכל חצי שעה עגולה, יומן חדשות ארצי מרכזי ב-12 בצהריים ויומן מסכם ב-16 אחר הצהריים. התחנה נוהגת לשדר מוזיקה מגוונת בכל הסגנונות, ומעניקה לעיתים קרובות הזדמנות השמעה לאמנים בתחילת דרכם. מנכ"ל התחנה הוא העיתונאי אהרון אורגד. הוא מגיש מדי יום שישי את תוכנית סיכום השבוע "דוח אזורי" בה מושמעים "קולות השבוע" ונבחרים "אנשי השבוע". מנהל התוכניות והחדשות הוא העיתונאי בועז אורגד, לשעבר כתב גלי צה"ל וראש דסק החדשות בעיתון הכלכלי טלגרף. הוא מגיש מדי יום את יומן 90, יומן החדשות של הרדיו, המוביל מאבקים ציבוריים רבים באזור השידור. סלוגן התחנה הוא: "תדליק אותי 90FM" וגם "רדיו תשעים, מה נשמע בבית" רדיו אמצע הדרך מתמקד בשידורים הנוגעים לאזור הזיכיון ומרבה לעסוק בנושאים של מעורבות בקהילה. בזכות פעילותה למען הקהילה ובזכות תוכניות רדיו מצטיינות זכתה התחנה בשישה אותות: בשנת 2003 קיבלה התחנה את "אות הנשיא", "יקיר אקים ישראל", בגין אימוץ הארגון בשידורים. בשנת 2005 קיבלה את אות "גלובס" – עסקים למען החברה בישראל. בשנת 2007 קיבלה את אות "אור ירוק" לתקשורת, בגין ייזום ושידור קמפיין מיוחד - "מאירים את כביש החוף", במסגרת המאבק בתאונות הדרכים. בשנת 2009 זכתה התחנה בפרס על תוכנית המוזיקה המצטיינת בישראל. בשנת 2012 זכתה התחנה בשני פרסים במסגרת כנס אילת לעיתונות 2012: פרס הרשות השנייה לתחקירים חברתיים, על שם העיתונאית רחל פרימור, ניתן לבועז אורגד, על תחקיר פורץ דרך בנושא הפרדת הילדים האתיופיים במוסדות החינוך, שהביא לשינוי המצב. כן ניתן לרדיו תשעים פרס אגודת העיתונאים על הפרויקט "שנים עשר השבטים", סדרת תוכניות שיזם ועורך אהרון אורגד, הסוקרת קהילות יהודיות במבט היסטורי ואנתרופולוגי, באמצעות צלילים וקולות. בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, ובתאום עם פיקוד העורף, העמידה התחנה את התדר השני שלה, 94.7FM, לטובת "גל שקט" בשעות הלילה, שנועד להתריע מאזינים תושבי חדרה, פרדס-חנה, זכרון יעקב והסביבה מפני נפילת טילים. במבצע "עופרת יצוקה" בחודש דצמבר 2008 ובמבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, יזמה התחנה מבצע לאירוח תושבי הדרום אצל משפחות מאזינים באזור השרון והצפון. בתחילת חודש נובמבר 2009 החלה תקופת הזיכיון השנייה של הרדיו. קבוצת "רדיו תשעים" החליפה את קבוצת "שידורי עמק חפר". חלק גדול מבעלי התפקידים בתחנה, נשארו בתפקידם גם במסגרת הקבוצה החדשה, הנמצאת בבעלות קבוצת האחים אורגד, בעליה של רשת המזון המהיר בורגראנץ', בראשות אנשי העסקים אלי אורגד ויובל אורגד. התחנה משדרת בתדר 90FM וניתן להאזין לה גם בערוצי הרדיו בכבלים ובלוויין, באתר האינטרנט שלה, ובאמצעות אפליקציה שנקראת רדיו תשעים 90FM. אתר האינטרנט הרשמי של רדיו 90FM רדיו אמצע הדרך, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל"
קואדראנטידים

מטר הקואדרנטידים הוא מטר מטאורים חזק אשר מתרחש בתחילת חודש ינואר ומגיע לשיאו ב-4 בינואר. מטר זה הוא בין שלושת המטרים הסדירים החזקים במהלך השנה (השניים האחרים הם הפרסאידים והג'מינידים). הקז"ש של הקואדרנטידים בשיאם עשוי להגיע ל-160. הקואדרנטידים קרויים כך כיוון שהם נראים כאילו יוצאים מאזור בשמיים בו הייתה בעבר קבוצת הכוכבים המבוטלת קוואדראנס מוראליס אשר אינה בשימוש עוד. כיום נקודת ההקרנה (radiant) נמצאת בצפון תחומה של קבוצת שומר הדובים. למרות הקז"ש הגבוה, זהו עדיין מטר חמקמק וקשה לתצפית מישראל, עקב שלוש סיבות עיקריות: נקודת ההקרנה של המטר צפונית מאוד ועובדה זו מקטינה את הקצב הנראה ביחס לקז"ש ב-50% או יותר עד קרוב לשעה 04:00 לפנות בוקר. שיאו של המטר קצר מאוד ונמשך פחות מיממה. עובדה זו מגדילה הסיכוי לפספס את השעה האידיאלית (המיקום האידיאלי על פני כדור הארץ) לתצפית במטר. זאת בניגוד לפרסאידים והג'מינידים לדוגמה, אשר נמצאים קרוב לשיאם בדרך כלל לפחות 24 שעות, כך שאפשר לראות קצב גבוה מכל נקודה בעולם, אפילו בשני לילות עוקבים. המטר מתרחש בשיאו של החורף, ובחורף כידוע, ישנו סיכוי גדול יותר לגשם ועננות. גוף האב האחראי למטר התגלה רק בשנת 2003 ושמו ‎2003 EH1. כרגע גוף זה מסומן כאסטרואיד, אך ישנם הסבורים כי בדומה לפאת'ון 3200 שאחראי למטר הג'מינידים, ייתכן וזהו גרעין של שביט "רדום", או כזה שמיצה את כל כמויות הקרח שהיו בו. דיווח תצפית מטר הקואדרנטידים בשנת 2006. מאת חברי חטיבת המטאורים של האגודה הישראלית לאסטרונומיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת גביע דייוויס של סרביה

נבחרת גביע דייוויס של סרביה משחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי. סרביה משחקת בגביע דייוויס משנת 1927, כנבחרת יוגוסלביה. העפילה שלוש פעמים לחצי גמר הבית העליון (בשנים 1988, 1989, 1991). סרביה זכתה בגביע בשנת 2010 וסיימה שנייה ב-2013. הדירוג הנוכחי של נבחרת סרביה בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-7 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם. נבחרת סרביה משחקת בצבעים כחול ואדום. מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע דייוויס של סרביה בוויקישיתוף נבחרת סרביה בטניס - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוריונידים

מטר אוריונידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-30 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-21 באוקטובר, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט האלי. האוריונידים נחשבים למטאורים מהירים, שחודרים לאטמוספירה במהירות של 66 קמ"ש. האוריונידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים אוריון. מטר האוריונידים נמשך כשבוע. לאוריונידים אותו שביט אב כמו למטר האטא-אקווארידים, השביט האלי. מדיה וקבצים בנושא אוריונידים בוויקישיתוף 2024 Meteor Shower List, American Meteor Society (באנגלית אמריקאית) Orionids Meteor Shower Lights Up the Sky, phys.org (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורסידים

מטר אורסידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-10 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-22 בדצמבר, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט טאטל/8P. האורסידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים הדובה הקטנה ששמה בלועזית "Ursa Minor". ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת קליתאה

אנדרטת קליתאה היא קבר של משפחה (ניקרטוס ובנו פוליקסנוס) מאיסטרה (חצי אי גדול בחלקה הצפון-מערבי של קרואטיה), שהתגלה בקליתאה, שהיא חלק מאתונה, יוון. גילה של האנדרטה משוער ל-320 לפנה"ס לערך, והיא מוצגת במוזיאון הארכאולוגי של פיראוס. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת קליתאה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטנסיל

סְטֶנְסִיל (מאנגלית: stencil duplicator) הוא הכינוי הנפוץ שניתן בישראל למימאוגרפיה (Mimeograph machine), שיטה לשכפול מסמכים שקדמה למכונת צילום ולמדפסות מחשב. בשפה העברית המונח "סטנסיל" שימש הן לתיאור האביזר והן לתוצר שהופק באמצעותו. בשפה האנגלית (Stencil) המונח שימש בעיקר לתיאור השבלונה ששימשה לשכפול. אין לבלבל שיטה זו עם משכפלת כהל או מכונת ספירט (Spirit Duplicator), שהייתה טכנולוגיה מתחרה לשיטת הסטנסיל ושכפלה באמצעות המסת צבע של נייר קופי באמצעות ממס כהלי שהיה מעניק לדפים המשוכפלים ריח אופייני, ואשר מראה המכונה דמה לזה של הסטנסיל. מכונות שונות הומצאו עבור ההדפסה בשיטה זו, ואחד מראשוני הממציאים היה תומאס אדיסון. ממציא מאוחר יותר של מכונה יעילה שעבדה בשיטה זו היה דייוויד גסטטנר (1854-1939), יהודי יליד הונגריה, שהמציא את המכונה במהלך עבודתו בבורסה של וינה. הוא עבר ללונדון, שם ייסד את חברת גסטטנר ב-1881. החברה החלה לייצר מכונות ב-1906, וזכתה להצלחה מרובה עד לכניסתן של מכונות הצילום לשימוש המוני ודעיכת השימוש במכונה. ב-1996 נרכשה החברה על ידי חברת ריקו היפנית. השבלונה לשכפול הוכנה משעוונית דקה. השעוונית חוברה בקצה העליון אל דף נייר לבן, מסוג מיוחד, עם נייר העתקה (קופי) שחור בין השניים. ההדפסה על גבי השעוונית נעשתה בהקלדה במכונת כתיבה ללא סרט דיו, בניגוד לפעולת ההדפסה על גבי נייר רגיל. המקשים החשופים נקבו בשעוונית המתוחה חורים בצורת האותיות שבקצותיהם ואלה הוטבעו דרך נייר ההעתקה על גבי הנייר שמתחת. לאחר סיום ההדפסה אפשר היה להגיה את הכתוב על ידי הגבהה זהירה של השעוונית המחוררת ושל נייר ההעתקה. במקרה של טעויות מעטות, אפשר היה לסתום את חריר האות השגויה בנוזל תיקון מיוחד, ורוד, ואחרי שהתיקון יבש, להדפיס עליו מחדש את האות הנכונה. במקרה של טעויות רבות, עדיף היה לזרוק את השעוונית השגויה ולהתחיל הכל מחדש. אפשר היה לכתוב על השעוונית גם בכתב יד ולעטרה באיורים, באמצעות חרט מיוחד. הודות לנייר ההעתקה נותר על הדף התחתון העתק מיידי של המסמך, שאפשר היה להשתמש בו לצורך ארכוב או השוואת גרסאות. עם השלמת הפעולה, הופרדה השעוונית (השבלונה המוכנה) משני הדפים האחרים והועברה אל מכונת השכפול, שם הוצמדה אל גליל גומי מרוח בדיו מיוחד. סיבוב הגליל בידית הצמיד את השעוונית המחוררת אל הדפים הריקים שמתחתיו, הדיו עבר בלחץ דרך חרירי האותיות ואלה הוטבעו על גבי הנייר, שסולק הצידה לפנות את מקומו לבא אחריו. בדרך מייגעת זו הודפסו עלונים, מבחנים, ספרי לימוד וכל מסמך אחר, שדרש תפוצה רחבה מעבר לשניים-שלושה העתקים במכונת כתיבה. במשך השנים פותחה מכונת שכפול חשמלית, שהוציאה מספר רב של דפים ללא יגע, אך עם הזמן עברה שעוונית הסטנסיל בהדרגה מן העולם כשאת מקומה תפסו תחילה מכונת הצילום ובהמשך, מדפסת המחשב. בשנת 1986, חברת Riso Kagaku Corporation, פיתחה מכונת שכפול דיגיטלית(אנ') שעובדת על טכניקת הסטנסיל. המכונה שונה ממכונת הסטנסיל המסורתית בכך שאין צורך להכין את השבלונה לשכפול באופן ידני. הכנת השבלונה (שנקראת מאסטר) מתבצעת על ידי סריקת הדף שאותו רוצים לשכפל, וראש תרמי אשר יוצר חורים קטנים במאסטר בצורת הדמות המיועדת להדפסה על ידי הדף. המאסטר נכרך סביב גליל, ודיו עובר דרך החורים ויוצר על הדף את הדמות המיועדת להדפסה. עם הכנת מאסטר חדש, המאסטר הישן נזרק למיכל עודפים, ובצורה הזו, המפעיל לא צריך לגעת במאסטר המצופה בדיו. מכונות שכפול דיגיטליות משמשות בדר"כ לשכפול מסמכים בכמויות גדולות (אלפי עותקים), והן מגשרות בין מכונת צילום, שמותאמת להדפסה של עד 100 עותקים לפחות, ובין מכונת דפוס אופסט שמתאימה להדפסות של מאות אלפי עותקים אם לא מיליון עותקים. סטנסיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פונר

האם התכוונתם ל... הנרי פונר (כימאי) – כימאי ישראלי ומחבר ספר על הקינדר-טרנספורט שהציל את חייו כילד לפני מלחמת העולם השנייה פונאר – פרוור של וילנה
סמבו

האם התכוונתם ל... סמבו (מושג גזעי) (אנ') – כינוי לאדם ממוצא אפריקאי סמבו (קבוצה חברתית) – קבוצה במערכת הקאסטה באמריקה הלטינית בתקופה הקולוניאלית המתארת בני תערובת ממוצא אפריקאי ואינדיאני סמבו (אמנות לחימה) – אמנות לחימה שנוסדה בברית המועצות סמבה
חאן א-לובאן

חאן א-לובאן (או חָ'ן אֶ-לֻבָּן, לפי מפת ישראל) הוא מבנה חאן בדרך ההר העתיקה ('דרך האבות') מירושלים לשכם (כביש 60), בסמוך ליישוב הערבי לובאן א-שרקיה וצפונית להתנחלות מעלה לבונה. החאן נמצא בתחתית מעלה תלול ומפותל בכביש הישן המכונה 'מעלה לבונה' (כיום הכביש הראשי עוקף מעלה זה, והמעלה משמש רק ככביש גישה ליישוב מעלה לבונה). החאן שימש כנקודת מנוחה להולכים בדרך, בעיקר בתקופה הממלוכית והעות'מאנית, בה היה החאן תחנה בדרך השיירות ירושלים - דמשק, במרחק של כ־45 ק"מ מצפון לירושלים (מרחק הליכה יומי ממוצע). החאן, היה התחנה האחרונה לפני יום המסע האחרון לירושלים, ובו נהגו ללון בטרם העלייה הקשה ב'מעלה לבונה', ולפני אזור ואדי חרמיה - אזור בו שוטטו שודדי דרכים. בחאן מעיין נובע, בריכת מים, אורווה גדולה, חצר ומבנה בכניסה. ישנם המזהים את אזור החאן עם בית מיכה, המוזכר בספר שופטים כאתר אכסניה על הדרך הראשית מירושלים צפונה, לפי דברי הגמרא במסכת סנהדרין המזהה אותו כ-3 ק"מ משילה, מרחק המתאים לאזור לובאן בו ממוקם החאן. תניא: רבי נתן אומר: מגרב לשילה ג' מילין, והיה עשן המערכה ועשן פסל מיכה מתערבין זה בזה. ביקשו מלאכי השרת לדוחפו, אמר להן הקב"ה הניחו לו, שפיתו מצויה לעוברי דרכים. — תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ג, עמוד ב' על האתר המקראי "גרב", המוזכר כמקומו של מיכה, מובאת השערה על ידי החוקר שמואל קליין שהכוונה לגבעה באזור הנקראת ג'בל ע'רבה (קרי: רורבה), בה נמצאו שרידי יישוב מתקופת בית ראשון ושני. שם הקרוב לשם המקראי גרב. זאב וילנאי בערך "לובאן שרקיה" באנציקלופדיה "אריאל" מצטט שני תאורים על האתר מהעת החדשה: בראשון מדווח נוסע טורקי בשם אוליה שלאבי בן המאה ה-17 שעבר במקום ב-1616 ומציין כי החאן מרווח מאוד. התיאור השני הוא של 230 אסירים ושבויים יהודים שהובאו למקום מירושלים ב-1917, בעת נסיגת הכוחות הטורקיים מפני הצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה. גם טל קלאר בספר "לפני אפרים בנימין ומנשה" מביא את הדברים בתמציתיות. בכניסה לחאן האורווה היום הבריכה אליה זורמים מי המעין תקרה במבנה החאן גבעת גרב מדיה וקבצים בנושא חאן א-לובאן בוויקישיתוף טל קלאר, לבונה. אתר דעת, מתוך הספר: 'לפני אפרים בנימין ומנשה..." - קובץ מחקרים ותגליות בגאוגרפיה-היסטורית, ירושלים תשמ"ה. (הקישור אינו פעיל, 23 בדצמבר 2020) תמונות מחאן א-לובאן(הקישור אינו פעיל) - אתר 'חלקת השדה'. תמונות מחָא'ן אָ-לֻובָּאן - אתר webshots דיגיטל 14, המנהל האזרחי אכף בנייה בלתי חוקית באתר הארכיאולוגי חאן א-לובן, באתר עכשיו 14, 3 בנובמבר 2020 בקו אוויר המרחק הוא 31 ק"מ - דבר המצביע על הפיתולים בדרך הנובעים מהמבנה הטופוגרפי של השטח לזיהויה של "גרב" בג'בל ע'רבה כבר עמד ש' קליין, "ארץ יהודה" עם זאת, שניהם מפנים לעמוד 351 בפרקי הפועל הצעיר חלק ו' אף שהמקור בעמוד 331
סויוז TMA-12

סויוז TMA-12 (ברוסית: Союз ТМА-12) היא חללית סויוז ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 בשעה 14:16 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוטים אולג קונוננקו וסרגיי וולקוב וכן האישה הקוריאנית הראשונה בחלל והאישה האסייתית השנייה בחלל - אי סו-יון. שני אסטרונאוטים נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-17 שלה, והאסטרונאוטית הדרום-קוריאנית חזרה עם הצוות ה-16 של תחנת החלל על גבי החללית סויוז TMA-11 שהייתה מחוברת לתחנה מהמשימה הקודמת. סויוז TMA-12 נשארה מחוברת לתחנת החלל עד ה-25 באוקטובר 2008. צוות המראה: רוסיה סרגיי וולקוב - מפקד רוסיה אולג קונוננקו - מהנדס טיסה קוריאה הדרומית אי סו-יון - משתתפת בטיסה (שוגרה בסויוז TMA-12 וחזרה בסויוז TMA-11) צוות נחיתה: רוסיה סרגיי וולקוב - מפקד רוסיה אולג קונוננקו - מהנדס טיסה ארצות הברית ריצ'רד גריוט - משתתף בטיסה (שוגר בסויוז TMA-13 וחזר בסויוז TMA-12) רוסיה מקסים סורייב - מפקד רוסיה אולג סקריפוקה - מהנדס טיסה קוריאה הדרומית קו סאן - משתתף בטיסה חללית "סויוז TMA-12" שוגרה ב-8 באפריל 2008 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. ב-10 באפריל בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל. באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פגי ויטסון (בנוסף לה באותה עת צוות כלל גם יורי מלנצ'נקו ו-גארט רייזמן. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי משלחת מס' 17 לתחנת החלל הבין-לאומית ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות קבוע מס' 17. על הטיסה הייתה אי סו-יון, אזרחית קוריאה הדרומית. ממשלת קוריה הדרומית שילמה עבור הטיסה שלה 25 מיליון $. היא התחילה לבצע סדרת ניסויים בהתאם לתוכנית שנקבעה. ב-11 באפריל צוות משלחת מס' 16 ואי סו-יון עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-11" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל. גארט רייזמן מארצות הברית שהיה חברה משלחת מס' 16 נותר בתחנת החלל והצטרף לצוות מס' 17. חללית "סויוז TMA-12" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חירום" במצב חירום. צוות משלחת מס' 17 בפיקוד סרגיי וולקוב החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. הם ערכו מספר ניסויים מדעיים וביצעו פעילות חוץ רכבית. ב-10 ביולי וולקוב וקונוננקו בצעו פעילות חוץ רכבית לבדיקת חלקים חיצוניים של חללית "סויוז TMA-12". במהלך הפעילות פורק חלק פגום שאמור להיכנס לפעולה בזמן הנחיתה. השערה היא שנחיתות בעייתיות של סויוז TMA-11 ו-סויוז TMA-10 קשורות לתפקוד לא תקין של חלק זה. הפעילות נמשכה כ-6 שעות. ב-14 באוקטובר 2008 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-13 עם צוות קבוע מס' 18 בפיקוד מייקל פינק. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 17 המקורי וריצ'רד גריאוט מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-13" נכנסו לחללית "סויוז TMA-12" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות באזור המתוכנן בשטח קזחסטן. בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת קבועה מס' 18 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-13. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-12 בוויקישיתוף אשכול כתבות בנושא סויוז TMA-12, באתר "הידען" מידע על הטיסה תיאור המשימה https://appel.nasa.gov/2012/05/24/5-5_dr_soyeon_yi-html/ https://www.nasa.gov/mission_pages/station/expeditions/expedition17/eva20a.html
פרנץ דיאק

פרנץ דיאק (בהונגרית: Deák Ferenc;‏ 17 באוקטובר 1803 - 28 בינואר 1876) היה מדינאי הונגרי. ידוע בהונגריה כ"איש החכם באומה". דיאק נכנס בראשונה לפוליטיקה בשנת 1833 כאשר החליף את אחיו באספה בברטיסלאבה (כיום בירת סלובקיה, ובתקופה ההיא הייתה עיר בהונגריה שנקראה פוז'ון (Pozsony, בגרמנית: פרסבורג). הייתה זו תחילתה של קריירה שהביאה את דיאק למעמד חשוב בפוליטיקה ההונגרית בשנות ה-40 של המאה ה-19. שמו התפרסם במיוחד כאשר היה מעורב בתביעה משפטית שמטרתה הייתה להצהיר כי לפרלמנט ההונגרי זכות לחוקק חוקים. הונגריה באותה התקופה הייתה חלק מממלכת אוסטריה, תחת שלטון בית הבסבורג. גישתם של שליטי הבסבורג באותה התקופה, שהתבטאה במדיניותו השמרנית של הנסיך מטרניך, הייתה כי אין לתת פתחון פה לעמדות ליברליות, ולמיעוטים לאומיים. גישה זו נאכפה בחוזק יד תוך שימוש במשטרה חשאית ובצנזורה. בשנת 1836 כתב דיאק והפיץ מסמך בדבר עמדותיו, מבלי לקבל לכך את אישור הצנזורה. על אף שמסמך זה הוחרם, הייתה תפוצתו רבה, והדבר הביא לדיאק פרסום רב בחוגים נרחבים. לאחר מות אחיו בשנת 1842, הוא שחרר את הצמיתים באחוזותיו, ועל אף מוצאו האציל שילם את מסיו, על מנת להראות כי הוא נאמן לגישתו הליברלית הלכה למעשה. בשנת 1846 פרסם תחת שמו קול קורא להתנגדות לשלטון הבסבורג, על אף שכותב המניפסט היה לאיוש קושוט. במהלך אירועי שנת 1848, בהם מרדו ההונגרים בבית הבסבורג וייסדו רפובליקה נפרדת בהנהגת קושוט, נותר דיאק בהתנגדותו לאלימות. הוא קיבל משרה בממשל החדש, בעת שלאיוש בתיאני שימש כראש ממשלה, על מנת לחזק את בתיאני. לאחר כישלון המרידה, מותו של בתיאני ויציאת קושוט לגלות, נותר דיאק בשנת 1849 מנהיגה של ההתנגדות הפסיבית לבית הבסבורג. בעזרתו של אישטוון סצ'ני המשיך להנהיג את הפוליטיקה ההונגרית. לאחר שהקיסר פרנץ יוזף הגיע למסקנה כי על מנת לחזק את האימפריה שבה שלט, עליו להיעזר בעם ההונגרי, ולשם כך יש לספק לעם זה את דרישותיו הלאומיות, היה דיאק בין מנסחי הסדר הפשרה (ה-Ausgleich) אשר הביא ליצירת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1867, לאחר משא ומתן שנמשך שנים. בהשפעתו של דיאק נוצר הסדר לפיו פרנץ יוזף ישלוט בשתי ממלכות - אוסטריה והונגריה, אשר לכל אחת מהן מוסדות משלה, אך השלטון המרכזי בענייני הצבא, החוץ והאוצר, יישאר בידי בית הבסבורג. איש מפלגתו של דיאק, דיולה אנדראשי, נבחר לכהן כראש הממשלה הראשון של הונגריה לאחר קבלת הפשרה, אך דיאק נותר בעל השפעה רבה בממשלה החדשה. משנת 1839 נבחר לאקדמיה ההונגרית למדעים ומאוחר יותר היה יושב הראש שלה. לאחר שנת 1867 הלכה בריאותו והתרופפה. רבים מרעיונותיו לרפורמה נדחו על ידי הפרלמנט, והפשרה אליה דחף הביאה להפניית עלבונות אישיים כלפיו. הוא מת ב-28 בינואר 1876. הפרלמנט חוקק חוק כי לזכר השירות הנאמן ששירת את האומה ההונגרית, יוקם לזכרו פסל מכספי האומה. כיום מצויה בבודפשט כיכר מרכזית הקרויה על שמו, ובה נפגשים שלושה מקווי הרכבת התחתית של העיר. מדיה וקבצים בנושא פרנץ דיאק בוויקישיתוף פרנץ דיאק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנץ דיאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לאונרדו אסטרדה

לאונרדו רובן אסטרדה (בספרדית: Leonardo Rubén Astrada; נולד ב-6 בינואר 1970 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. אסטרדה, המכונה אל חפה (El Jefe – בספרדית: המפקד), נחשב לאחד מסמלי ריבר פלייט ושיאן הזכיות באליפות ארגנטינה בתולדות המועדון עם 10 אליפויות. בנוסף, זכתה הקבוצה שאימן פעם אחת באליפות ארגנטינה. למעט עונה אחת, שיחק אסטרדה במהלך כל הקריירה שלו כשחקן בריבר פלייט. שיחק בקבוצה הבוגרת מ-2 ביולי 1989 עד שנת 2000 אז עבר לעונה אחת בקבוצת גרמיו הברזילאית בטרם חזר לריבר פלייט עד פרישתו בשנת 2003. אסטרדה שיחק כקשר אחורי. אישיותו ואופיו כמנהיג זיכו אותו בכינוי אל חפה – המפקד. היה שותף לזכייה ב-10 אליפויות, פעם אחת בגביע ליברטדורס ופעם אחת בסופרקופה סודאמריקנה. לאחר פרישתו ב-2004 מונה אסטרדה כמאמנה של ריבר פלייט במקומו של רמון דיאס. אסטרדה אימן את הקבוצה במשך שנה וחצי, תקופה בה זכתה באליפות אחת (קלאוסורה 2004). ב-2005 מונה כמאמנה של רוסאריו סנטראל אך עזב את תפקידו לאחר מחלוקת עם ראשי הקבוצה. ב-2007 התמנה לתפקיד מאמן קולון סנטה פה אותה אימן עד מרץ 2008. בנבחרת אסטרדה היה שותף לזכייתה של ארגנטינה בקופה אמריקה בשנת 1991. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1998 שנערך בצרפת. כשחקן אליפות ארגנטינה – 10 פעמים (1988/99, אפרטורה 1991, אפרטורה 1993, אפרטורה 1994, אפרטורה 1996, קלאוסורה 1997, אפרטורה 1997, אפרטורה 1999, קלאוסורה 2002, קלאוסרה 2003) גביע ליברטדורס – 1 (1996) גביע סופרקופה סודאמריקנה – 1 (1997) קופה אמריקה – 1 (1991) כמאמן אליפות ארגנטינה – 1 (קלאוסורה 2004) לאונרדו אסטרדה, באתר Transfermarkt לאונרדו אסטרדה, באתר Soccerway לאונרדו אסטרדה, באתר BDFutbol לאונרדו אסטרדה, באתר National Football Teams לאונרדו אסטרדה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקה אישית סטטיסטיקה מהאתר הרשמי של ריבר פלייט
המרכז הגאה תל אביב-יפו

המרכז הגאה תל אביב-יפו (מכונה גם לעיתים המרכז העירוני לקהילה הגאה) הוא מרכז קהילתי עירוני המיועד לקהילה הלהט"בית בתל אביב-יפו והסביבה. המרכז משמש כבית לחברי וחברות הקהילה הלהט"בית, ומציע שירותים בתחומי קהילה, תרבות וסיוע, ומרכז תחתיו את מגוון השירותים שמעניקה עיריית תל אביב לקהילה הגאה. המרכז הגאה ממוקם במבנה הנמצא בחלקו הדרומי של גן מאיר, חלקה המערבי של העיר תל אביב, ברחוב המלך ג'ורג'. המבנה שימש במרוצת השנים כבית ספר על שם דב הוז, כמרכז פעילות לתנועת 'הנוער העובד והלומד' ובהמשך היה מוסד חינוכי שהופעל על ידי דרור בתי חינוך. בפתחו של המרכז הוקמה ב-10 בדצמבר 2013 אנדרטה לזכר קורבנות הנאצים אשר נרדפו על רקע נטייתם המינית. האנדרטה כוללת שלושה משולשים. משולש בטון, עליו מופיע הסבר היסטורי, משולש הפוך ורוד ומשולש הנוצר משלושה ספסלים ורודים כשעל כל אחד מהם נכתב בשפה אחרת (עברית, אנגלית וגרמנית) המשפט הבא: "לזכר נרדפי המשטר הנאצי בשל נטייתם המינית וזהותם המגדרית". במרץ 2018, הודיעה עיריית תל אביב שבניין המרכז הגאה יעבור שיפוץ ובנייה מחדש של שתי קומות נוספות ואולם אירועים. בפברואר 2024 ולאחר כשנתיים וחצי מאז החלו העבודות, נחנך המרכז החדש בגן מאיר, ובכך הפך לאחד מהמרכזים הגאים הגדולים בעולם. סקר שנערך בשנת 2004, לאיתור צרכיה של הקהילה הגאה קידם את הקמת המרכז. ממצאי הסקר העלו שישה תחומי פעילות שקיבלו ביטוי הלכה למעשה במרכז הגאה: תרבות גאה, מרכז חברתי, העצמת ארגוני קהילה, שירותי תמיכה (תמיכה נפשית וייעוץ משפטי ובריאותי), השכלה ופנאי. בעקבות הסקר וביוזמתו של איתי פנקס, חבר מועצת העיר תל אביב, הוקם המרכז הגאה ב-2008. תפיסת העולם שעל בסיסה פועל המרכז הגאה - ”לכל אדם בכל גיל הזכות הבסיסית למקורות תמיכה המקנים לו מרחב מוגן, נוחות, ביטחון אישי, מימוש עצמי, ומענה למצוקותיו בקבלת נטייתו המינית”. המרכז הוא סוכנות עירונית, כגוף של עיריית תל אביב-יפו, עשרות מיליוני שקלים על בניית המבנה החדש. הפעילות בו מתחלקת ל-6 קטגוריות עיקריות: תוכניות תרבות הכוללות תיאטרון, מחול, קונצרטים וכו'. אירועים חברתיים. ארגונים קהילתיים להורים לילדים להט"בים, קבוצות דתיות, טרנסקסואלים, קשישים, בדיקות HIV. שירותי תמיכה: קליניקה לייעוץ וטיפול, מענה סוציאלי ומנטורינג למידה הכוללת הרצאות וסדנאות. פעילויות פנאי וחוגים. המרכז מוביל את אירועי הגאווה בתל אביב ומסייע להתוות את המדיניות העירונית למען הקהילה הגאה. תהל (תיאטרון) מדיה וקבצים בנושא המרכז הגאה תל אביב-יפו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הגאה תל אביב-יפו אלי סניור, היסטוריה: מרכז הומו-לסבי עירוני יוקם בת"א, באתר ynet, 15 בדצמבר 2005 "מקום שתל אביב תוכל להתגאות בו" - כתבה באתר גוגיי דני רכט, בית דב הוז (המרכז הגאה), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" עופר אדרת, לראשונה בישראל - אנדרטה לגאים שנרדפו בשואה הוצבה בת"א, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2013 איתי בלומנטל, המרכז הגאה בתל אביב ישופץ: "כאן זה לב הקהילה", באתר ynet, 20 במרץ 2018 פזמוני-לוי, א', שילה, ג', ופנחסי, ב' (2011). בעקבות הזמן הוורוד: השוואה בין - דורית בין צרכים של נוער להט"בי לבין צורכיהם של להט"בים בוגרים. מפגש לעבודה חינוכית - סוציאלית, 33, עמ' 122-103. חן משגב, תכנון, צדק ופוליטיקה עירונית להט"בית: המקרה של המרכז הגאה בת"א, תכנון 12 (1), עמ' 184 מוסדות חינוך ותרבות בתל אביב יפו - מוסדות - המרכז לקהילה הגאה, באתר www.mosdot.co.il אלעד רובינשטיין, המרפאה הגאה בת"א - אז למה צריך את זה?, באתר ynet, 7 בספטמבר 2009