המבורג (סיירת, 1903)

המבורג (בגרמנית: SMS Hamburg) הייתה סיירת קלה והאונייה השנייה בסדרת ברמן, שכללה שבע כלי שיט, ונבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני בתחילת שנות ה-1900. היא ואחיותיה הוזמנו על פי חוק הצי משנת 1898 שחייב לבנות סיירות חדשות כדי להחליף כלי שיט מיושנים בצי. העיצוב של סדרת ברמן נגזר מסדרת גאצלה הקודמת, תוך שימוש בגוף גדול יותר שאיפשר דוודים נוספים שהגבירו את המהירות. האונייה, שנקראה על שם העיר המבורג, הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש). המבורג שירתה עם כוח הסיור של הצי הראשי במשך רוב הקריירה המוקדמת שלה, ובמהלך תקופה זו, היא ליוותה לעיתים קרובות את הוהנצולרן, היאכטה של הקייזר וילהלם השני. במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא שימשה כאוניית הדגל של סגן מפקד שייטת הצוללות, והיא הרבתה לשייט עם צי הים הפתוח במהלך סיורים בים הצפוני. היא נכחה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם נפגעה בהתנגשויות עם כוחות קלים בריטיים כאשר הצי הגרמני נסוג בלילה. המבורג, שהתיישנה באותה תקופה, הופחתה לאוניית מפקדה נייחת ושימשה גם כספינת מטה לשארית המלחמה. בעקבות התבוסה של גרמניה, המבורג נשארה בגרמניה והייתה בין הכלים שהורשה הרייכסמרינה להחזיק לפי הסכם ורסאי. היא הייתה בין כלי השיט הראשונים שהופעלו מחדש ב-1920 וב-1921, תוך כדי ליווי שולות מוקשים, היא ירתה בתותחי חוף סובייטים. הצוות שלה סייע בדיכוי התסיסה בהמבורג באוקטובר 1923. היא הצטמצמה לאוניית הכשרה ב-1926, יצאה לשייט עולמי, ולאחריו הוצאה משירות והצטמצמה לספינת בסיס. היא שירתה בתפקיד זה בקיל עד תחילת 1944, אז הקריגסמרינה העביר אותה להמבורג לגריטה; מפציצים בריטיים הטביעו את האונייה באפריל לפני שניתן היה לפרק אותה. שרידי האונייה נמשו לאחר המלחמה ב-1949 ונגרטו לבסוף עד 1956. חוק הצי הגרמני משנת 1898 קרא להחלפת ספינות השיוט הישנות יותר של הצי - קורבטות קיטור, סיירות לא מוגנות וספינות אוויסו - בסיירות קלות מודרניות. סדרת האוניות הראשונה שעמדה בדרישה זו, סדרת גאצלה, תוכננה לשמש הן כסיירי צי והן כספינות תחנות באימפריה הקולוניאלית הגרמנית. הם סיפקו את הבסיס לעיצובים הבאים, החל מסדרת ברמן שתוכננה בשנים 1901–1903. השיפורים העקרוניים כללו גוף גדול יותר שאיפשר זוג דוודים נוסף ומהירות מרבית גבוהה יותר. המבורג הייתה באורך כולל של 111.1 מטר (365 רגל), רוחב של 13.3 מטר (44 רגל) ושוקע של 5.28 מטר (17.3 רגל) מקדימה. הדחק האונייה היה 3,278 טונות (3,226 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 3,651 טונות (3,593 טוונות ארוכות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור תלת דרגתיים עם קיטור שסופק על ידי עשרה דוודי צינור מים המופעלים בפחם מסוג מארין, שהעניקו לה מהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש) ומערכת ההנעה שלה דורגה ב-10,000 כוחות סוס. המבורג נשאה עד 860 טון של פחם, מה שהעניק לה טווח של 4,270 מיילים ימיים (7,910 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). היה לה צוות של 14 קצינים ו-274–287 מלחים. האונייה הייתה חמושה בעשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/40 בצריחים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שישה מוקמו באמצע האונייה, שלושה משני הצדדים, ושניים הוצבו זה לצד זה מאחור. התותחים יכלו לתקוף מטרות עד 12,200 מטרים (13,300 יארד). סופקו להם 1,500 פגזים, 150 פגזים לכל תותח. להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה עשרה תותחי מקסים 3.7 ס"מ (1.5 אינץ') בצריחים בודדים. היא הצטיידה גם בשני צינורות טורפדו בקוטר 45 סנטימטרים (17.7 אינץ') עם חמישה טורפדות. הם היו שקועים בגוף האונייה בצד הרחב. האונייה הייתה מוגנת על ידי סיפון משוריין שהיה עד עובי 80 מילימטרים (3.1 אינץ'). במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והתותחים היו מוגנים במגני תותחים בעובי 50 מ"מ (2 אינץ'). המבורג, שהוזמנה תחת שם החוזה "K", הונחה במספנת AG Vulcan בשטטין באוגוסט 1902. היא הושקה ב-25 ביולי 1903; בטקסים, ראש העיר הראשון של המבורג, יוהאן היינריך בורכארד הטביל את האונייה על שם העיר. לאחר מכן העביר צוות מספנה את כלי השיט הבלתי גמור לקיל לצורך השלמת האבזור. המבורג הייתה האונייה הראשונה בסדרה שנכנסה לשירות, כשהיא נכנסה לשירות ב-8 במרץ 1904. פיקוד הצי התכוון לשלוח את המבורג כמלווה עבור הוהנצולרן, היאכטה של הקייזר וילהלם השני, אך עיכובים במהלך ניסויי הים שלה מנעו ממנה להצטרף להוהנצולרן עד יוני. לאחר מכן היא פעלה עם היאכטה במשך שלושת החודשים הבאים, החל בהפלגה מקיל להמבורג, שם עלה וילהלם השני על הוהנצולרן לרגטת שייט. לאחר מכן החלו הספינות בשייט לנורווגיה בין 7 ביולי ל-9 באוגוסט; עם שובו של הקייזר לגרמניה, הוא צפה בתמרוני הצי בסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר על סיפון הוהנצולרן, כשהמבורג מלווה אותו. החל מ-28 בספטמבר, המבורג הצטרפה ליחידת הסיור של הצי הראשי, ותפסה את מקומה של הסיירת הקלה ניובה. היא פעלה עם הצי באותו סתיו ויצאה לשייט אימונים חורפי בים הבלטי בסוף השנה. האונייה השתתפה בשגרה של תרגילי יחידות וצי ב-1905 בשגרת השלום, כשהיא הופרעה על ידי הפלגה נוספת יחד עם וילהלם השני על סיפון הוהנצולרן להלגולנד במרץ ואחר כך לפילאו ולגלוקסבורג באוקטובר. היא גם השתתפה בשייט עם אוניית האחות שלה המצוידת בטורבינת קיטור ליבק כדי להשוות את מערכות ההנעה של שני כלי השיט. השנים 1906 ו-1907 עברו ללא אירועים עבור המבורג, שהייתה עסוקה באימונים עם הצי. בתקופה זו, פריגטנקפיטן אוסקר פון פלאטן-הלרמונד שימש כמפקד האונייה מספטמבר 1906 עד סוף ספטמבר 1907, אז הוחלף בקורבטנקפיטן ארנסט ריטר פון מאן אונד אדלר פון טיכלר. בפברואר 1908, המבורג יצאה לשייט אימונים גדול לאוקיינוס האטלנטי עם שאר האוניות של יחידת הסיור. הכלים הרחיקו עד ספרד, שם הם ביקרו בוויגו. האונייה ליוותה שוב את הוהנצולרן מ-6 במרץ עד 19 במאי. במהלך תקופה זו, שתי האוניות - יחד עם ספינת התובלה סלייפנר - שייטו לים התיכון. הם עצרו בוונציה, איטליה, והאי היווני קורפו לפני שיצאו ב-5 במאי כדי לחזור לגרמניה. לאחר מכן היא חזרה לתפקידי צי, שכללו אימון גדול בים הצפוני ושייט של כל צי הים הפתוח. המבורג הייתה אמורה להיות מושבתת במהלך החורף של 1908–1909, ברגע שהסיירת החדשה דרזדן הייתה מוכנה לתפוס את מקומה. אבל הסיירת המונעת בטורבינה הוכיחה שהיא מתקשה להשלים את הבדיקות הראשוניות שלה, מה שאילץ את המבורג להישאר בשירות שנה נוספת. הפלגה נוספת לספרד התקיימה בפברואר 1909, במהלכה המבורג שוב נעצרה בוויגו בין 17 ל-23 בפברואר. עם החזרה למים הגרמניים, היא זכתה שוב לליווי הקייזר לשייט נוסף בים התיכון. המבורג, הוהנצולרן וסלייפנר עזבו את קיל ב-24 במרץ והגיעו לוונציה ב-4 באפריל. משם הם עברו לקורפו ב-16 באפריל, שם תכננו הקייזר ומשפחתו לצאת לחופשה. כשהם שהו שם, דיווחים על רדיפת הנוצרים הארמנים באימפריה העות'מאנית עוררו תגובה נרחבת ברחבי אירופה; כמה מדינות שלחו ספינות מלחמה לדרום חצי האי האנטולי כדי להגן על הארמנים והאירופים באזור. המבורג נותקה כחלק מהמבצע והפליגה ב-21 באפריל למרסינה, והגיעה לשם ארבעה ימים לאחר מכן. היא הצטרפה לאוניית המערכה הבריטית אה"מ סוויפטשור והסיירת המשוריינת הצרפתית ויקטור הוגו, ומאוחר יותר גם ליבק. האוניות שלחו פלוגות נחיתה לחוף כדי להגן על אזרחים, לחלק מזון ולהקים בתי חולים שדה. המצב נרגע עד אמצע מאי, וב-17, המבורג נותקה כדי לחזור הביתה. היא עשתה את המסע, עצרה בדרך בפורט סעיד, מצרים ומאלגה, ספרד, ובסופו של דבר הגיעה לקיל ב-28 במאי. לאחר החזרה לגרמניה, המבורג שובצה ליחידת הסיור. זמן קצר לאחר מכן, המבורג נותקה שוב לליווי הוהנצולרן, אם כי הפעם היא הפליגה ביחד עם הסיירת המשוריינת החדשה גנייזנאו. האוניות עזבו את קיל ב-13 ביוני והפליגו ל-Neufahrwasser, שם עלה וילהלם השני על סיפון הוהנצולרן. משם, הם המשיכו אל צפון הים הבלטי אל מימי פינלנד, שם פגשו את בן דודו של וילהלם, הצאר ניקולאי השני על סיפון היאכטה שלו. המבורג חזרה לקיל בסיום הסיור ב-20 ביוני. היא המשיכה לפעול בחברה עם הוהנצולרן לחודש הבא, כולל במהלך ריגטת שייט בתחילת יולי, חנוכת שירות המעבורות המשותף של נוסעים גרמנית ושוודית בין ססניץ לטרלבורג. הפלגת קיץ נוספת לנורווגיה נערכה מ-18 ביולי עד 3 באוגוסט, ועם שובם למים הגרמניים, המבורג נותקה כדי לחזור אל שירות הצי. היא השתתפה בתמרוני הצי השנתיים בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר לראשונה בקריירה שלה. לאחר מכן היא הוצאה מכלל פעילות בווילהלמסהאפן ב-15 בספטמבר, כאשר באותה תקופה, דרזדן סוף סוף הייתה מוכנה לשירות. המבורג בילתה את השנים 1910 ו-1911 במילואים, שבמהלכן היא עברה שיפוץ אך לא עברה מודרניזציה. היא נכנסה לשירות מחדש ב-2 ביולי 1912 כדי לשמש כאוניית הדגל של סגן מפקד שייטת הצוללות, חלק מפיקוח על כלי הטורפדו. היא הגיעה ליחידה ב-6 באוגוסט ולאחר מכן השתתפה באימונים בים הצפוני, ובתמרוני הצי בהמשך אוגוסט וספטמבר. היא שירתה בתפקיד זה במשך השנתיים הבאות, ובתקופה זו, קורבטנקפיטן הרמן באואר שימש כמפקד האונייה מנובמבר 1913 עד מרץ 1914. באותה עת, ב-15 במרץ, היא הועברה לפיקוח החדש על הצוללות. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914, הוצבה שייטת הצוללות I בהלגולנד. ב-6 באוגוסט, היא והסיירת שטטין ליוו שייטת צוללות לים הצפוני בניסיון למשוך החוצה את הצי הבריטי, שאותו יכלו לתקוף על ידי הצוללות. הכוח חזר לנמל ב-11 באוגוסט, מבלי שנתקל בספינת מלחמה בריטית כלשהי. מבצע נוסף כזה התרחש למחרת, גם הוא מבלי שהביא למגע עם כלי אויב. ב-21 באוגוסט, הפיקוד הימי פיזר את שייטות הצוללות I ו-II וארגן מחדש את כלי השיט של שתי היחידות בפיקודו של באואר, שקיבל אז את התואר "Führer der Unterseeboote" (מפקד הצוללות). המבורג נשארה אוניית הדגל של היחידה. המבורג גם פעלה עם צי הים הפתוח בתקופה זו, בדרך כלל ביחד עם הסיירות הקלות של קבוצת הסיור IV. המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי שנערכה במהלך 15–16 בדצמבר. קבוצת הסיור הרביעית הוטלה למסך את המרכיב העיקרי של הצי בזמן שסיירות המערכה של קבוצת הסיור I הפגיזו את העיירות; הכוונה הייתה לפתות חלק מהצי הבריטי ולהביס אותו עם כוחות עדיפים. בשעה 06:59 ב-16 בדצמבר נתקלו המבורג, הסיירת המשוריינת רון והסיירת הקלה שטוטגרט במשחתות בריטיות בפיקודו של קומנדר לופטוס ויליאם ג'ונס. ג'ונס עקב אחר הגרמנים עד 07:40, אז המבורג ושטוטגרט נותקו כדי להטביע את רודפיהן. דיווחים על המשחתות הניעו את אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד הצי הגרמני, להורות לצי לסגת. בשעה 08:02 אותתה רון לשתי הסיירות הקלות והורתה להן לנטוש את המרדף ולסגת יחד עם שאר צי הים הפתוח. האונייה המשיכה לפעול עם הצי עד שנת 1915, בנוסף לתפקידי הדגל שלה בזרוע הצוללות. בזמן ששייטה מול שפך נהר הווזר ב-21 באפריל, היא התנגשה בטעות בספינת הטורפדו S21, שברה אותה לשניים והטביעה אותה. המבורג הייתה צריכה לעגון במבדוק יבש לתיקונים, אם כי אלו הושלמו בזמן כדי שהאונייה תשתתף בגיחת צי ב-17–18 במאי. מבצע נוסף התרחש לאחר מכן ב-29–30 במאי; האונייה ראתה פעילות מועטה עד שהצי ביצע סריקה נוספת לים הצפוני ב-11–12 בספטמבר, אז ה-II. Führer der Torpedoboote (סגן מפקד סירות הטורפדו), קומודורה קרל פון רסטורף הניף את דגלו על סיפון המבורג. מבצע אחרון לשנת 1915 התקיים ב-23–24 באוקטובר. אף אחד ממבצעי השנה לא הביא למגע עם גורמים מהצי המלכותי הבריטי. הצי המשיך בפעולות אלו ב-1916, עם גיחות ב-5–7 וב-25–26 במרץ וב-21–22 וב-24–25 באפריל, כשהאחרונה שבהן הביאה לפשיטה על ירמות' ולואוסטופט. המבורג שובצה לקבוצת הסיור הרביעית במהלך קרב יוטלנד ב-31 במאי–1 ביוני 1916. קבוצת הסיור הרביעית, בפיקודו של קומודורה לודוויג פון רויטר, עזבה את וילהלמסהאפן בשעה 03:30 ב-31 במאי, יחד עם שאר הצי. במשימה למיסוך עבור הצי, המבורג וסירת הטורפדו V73 הוצבו בצד השמאלי של הצי, לצד שייטת אוניות המערכה השנייה. המבורג וקבוצת הסיור IV לא היו מעורבים בכבדות בשלבים המוקדמים של הקרב, אבל בסביבות השעה 21:30, הם נתקלו בשייטת הסיירות הקלות הבריטית השלישית (LCS 3). אוניותיו של רויטר הובילו את צי הים הפתוח דרומה, הרחק מהצי הגדול הפרוס. בשל הטווח הארוך והראות הלקויה, רק מינכן ושטטין הצליחו להעסיק את הסיירות הבריטיות. המבורג ירתה רק מטח אחד, מכיוון שהאובך לא איפשר לזהות את נפילת הירייה. רויטר הפנה את אוניותיו בכוח לימינה, כדי לקרב את הבריטים לאוניות הראשה של הצי הגרמני, אך השיטת הסיירות הקלות השלישית סירבה לקחת את הפיתיון וניתקה מגע. לאחר סדרה של קרבות לילה בין סיירות ומשחתות בריטיות לבין הגורמים המובילים של הצי הגרמני, כולל קבוצת הסיור IV ואוניות המערכה של שייטת אוניות המערכה I, צי הים הפתוח הצליח לעבור דרך הכוחות הקלים הבריטיים מבלי למשוך את תשומת לב אוניות המערכה של ג'ליקו, ובהמשך הגיע לשונית הורנס בשעה 04:00 ב-1 ביוני. במהלך הלחימה, המבורג והסיירות האחרות נשאו את נטל ההתקפות הבאות של סיירות ומשחתות בריטיות, שזכו למספר פגיעות משמעותיות על המבורג. השייטת הגרמנית הגיעה לווילהלמסהאפן כמה שעות לאחר מכן; כמה מאוניות המערכה שעדיין במצב לחימה תפסו עמדות הגנה מחוץ לנמל בזמן ששאר הצי נכנס לווילהלמסהאפן. במהלך הקרב, הצוות של המבורג סבל מ-14 הרוגים ו-25 פצועים. היא הייתה בתיקון עד 26 ביולי. הניסיון הגרמני ביוטלנד הוכיח שכלי שיט ישנים יותר, במיוחד הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה וסיירות כמו המבורג היו בעלי מאפיינים הגנתיים נחותים ולא היו מתאימים עוד לפעולות התקפיות. להמבורג היה גם ציוד אלחוטי מוגבל, מה שהפריע ליכולתה לתאם עם הצוללות בים. היא השתתפה בגיחת הצי האחרונה שלה ב-18–20 באוגוסט, שבמהלכה עבר רסטורף לפרינצרגנט לואיטפולד, כדי להשתמש במערכות האלחוטיות המעולות שלה. המבצע הביא לפעולה של 19 באוגוסט 1916, למרות שהיא לא הייתה מעורבת בקרב הקטן. לאחר מכן שימשה המבורג כספינת מפקדה לשימוש בנמל, ולאחר מכן הוסבה לספינת בסיס עבור צוותי צוללות בווילהלמסהאפן. מחסור בצוות במקומות אחרים בצי הוביל לצמצום הצוות שלה ב-15 במרץ 1917, ומאז, קורבטנקפיטן פרידריך ליצו, שהיה ראש המטה של רסטורף, שימש גם את כמפקדה של המבורג. בשבועות האחרונים של המלחמה, גרמניה נאלצה לנטוש את מערכת הצוללות כדרישה להפסקת אש. המבורג לא נכלאה בסקפה פלו תחת תנאי שביתת הנשק שסיימה את הלחימה, והיא נשארה בווילהלמסהאפן במהלך המשא ומתן על השלום שהוליד בסופו של דבר את הסכם ורסאי. ה-Führer der Torpedoboote והצוות שלו עלו על האונייה בפברואר 1919. לאחר חתימת ההסכם ביוני 1919, המבורג נלקחה ל-Reichsmarinewerft בווילהלמסהאפן והושבתה שם ב-16 באוגוסט. המבורג נותרה מחוץ לשירות ב-1920; חוסר היציבות בגרמניה במהלך ואחרי המהפכה של 1918–1919 הגיע לשיאו בפוטש של קאפ במרץ 1920, שלאחריו החל הצי הגרמני החדש, הרייכסמרינה, להפעיל מחדש את כלי השיט הישנים שהורשה להחזיק לפי הסכם ורסאי. המבורג הייתה בין כלי השיט הללו, והיא נכנסה לשירות מחדש ב-7 בספטמבר בפיקודו של פריגטנקפיטן ברנהרד בובזין. היא שובצה ל-Marinestation der Nordsee (תחנה ימית בים הצפוני), והפכה לאוניית הדגל של קונטר-אדמירל פרידריך ריכטר, שחלה בנובמבר והוחלף זמנית על ידי קפיטן צור זי ולטר הילדברנד. בנוסף לתפקידו כמפקד התחנה הימית, ריכטר, ולאחר מכן הילדברנד, היה גם מפקד השייטות II, IV, ו-VI, שהוטל עליהם לפנות את שדות המוקשים שהונחו בים הצפוני במהלך המלחמה. קונטר-אדמירל קונרד מומזן לקח את הפיקוד על היחידות ב-2 באפריל 1921, והשאיר את המבורג כאוניית הדגל. הסיירת ביקרה באיי שטלנד בין 13 ל-17 ביוני, הפעם הראשונה מאז תום המלחמה שספינה גרמנית ביקרה בנמל זר. ביולי 1921, המבורג השתתפה באימוני צי עם אוניית המערכה הנובר והסיירת הקלה מדוזה, יחד עם השייטות I ו-II. היא ליוותה שולות מוקשים מחצאי השייטות ה-8 וה-11 בזמן שהם פינו שדה שהונח על ידי סיירת העזר מטאור במהלך המלחמה. בהיותה במפרץ קולה ספגה היחידה הגרמנית אש מסוללת חוף סובייטית; הגרמנים השיבו אש ונסוגו. לאחר סיום עבודת פינוי המוקשים, חזרו הספינות לגרמניה, ועצרו במספר נמלים נורווגיים, כולל ורדו, המרפסט, טרומסה, אולסון וברגן. הם חזרו לווילהלמסהאפן ב-31 באוגוסט; המבורג לא ראתה פעילות חשובה נוספת במהלך השנה. בפברואר 1922 הועסקה האונייה כשוברת קרח עזר באזור הבלטי כדי לסייע לאוניות סוחר באזור. גוף האונייה שלה לא היה חזק מספיק למשימה, והיה צריך לעגן אותה כדי לתקן נזקים שנגרמו בסוף פברואר. בזמן ביצוע העבודות חזרה אוניית המערכה בראונשווייג לשירות, והחליפה את המבורג כאוניית הדגל של ה-Marinestation ב-1 במרץ. שאר השנה עברה ללא אירועים מיוחדים, כשהאירועים הבולטים היחידים היו ביקור באודה, נורווגיה ותמרוני הצי השנתיים באוגוסט וספטמבר. לאחר התמרונים, פריגטנקפיטן אריך היידן החליף את בובזין. ביולי 1923, המבורג ביקרה בהאנקו, פינלנד ורונה באי הדני בורנהולם. התסיסה המתמשכת ברפובליקת ויימאר חייבה את פריסת המבורג ושתי סירות טורפדו לעיר בעלת שמה של הסיירת באוקטובר. שתי סירות הטורפדו נותקו לרובע הרבורג של העיר והמבורג שלחה פלוגת נחיתה לחוף כדי לסייע למשטרת העיר להשיב את הסדר על כנו. במהלך תקופה זו אורגן הצי מחדש, החל ב-15 באוקטובר; תפקיד ה-"Oberbefehlshaber der Seestreitkräfte" (הפיקוד העליון של כוחות הצי) הוקם בתור הפיקוד העליון של שתי התחנות הימיות. המבורג שימשה כאוניית הדגל של קפיטן צור זי אדולף פייפר, מפקד כוחות הצי הקלים בים הצפוני. היא בילתה את שנת 1924 בניהול שגרת אימונים רגילה בזמן שלום, אשר נקטעה בביקור בריגה בין 8 ל-14 ביולי. לאחר התמרונים של אוגוסט-ספטמבר, הוחלף היידן כעת - קפיטן צור זי ליצו ופייפר הוחלף על ידי קונטר-אדמירל אריך רדר, למרות שהוא נשאר בתפקיד על סיפון המבורג לזמן קצר, לפני שקומודורה פרנץ ויטינג החליף אותו בינואר 1925. במקביל, המבורג הועברה ל-Marinestation der Ostsee (תחנה ימית של הים הבלטי), שבסיסה בקיל. ויטינג נשאר מפקד הכוחות הקלים בים הצפוני עד ל-1 באפריל, אז אוחד תפקיד זה עם סגן מפקד פלגת אוניות המערכה; לאחר מכן עברה הנובר לתפקיד הזה. במאי, קפיטן צור זי ארנסט יונקרמן קיבל את הפיקוד על האונייה, אם כי הוא שימש כקפטן רק חודשיים לפני שהוחלף על ידי קפיטן צור זי פאול וילפינג פון דיטן, שבתורו הוחלף גם לאחר חודשיים על ידי קורבטנקפיטן הרמן דנש. האונייה הועברה לפיקוח ההכשרה כדי לשמש כספינת אימונים, בפיקודו של פריגטנקפטן אוטו גרוס. החלו ההכנות לשייט אימונים גדול שיקיף את כדור הארץ; קרל וילהלם פטרסן, ראש עיריית המבורג, העניק את דגל העיר לסיירת במהלך טקסים ב-14 בפברואר 1926. לאחר מכן עלה פטרסן על הסיירת, שלקחה אותו לקוקסהאפן, במורד האלבה. משם, המבורג עברה בתעלת למאנש לאוקיינוס האטלנטי; בעודה מפליגה דרומה, היא ביצעה עצירות נמל בפונטוודרה, ספרד, פונשל, פורטוגל ולאס פאלמאס באיים הקנריים. ממרכז האוקיינוס האטלנטי, היא חצתה לאיי הודו המערבית ועברה דרך תעלת פנמה וביקרה בחוף המערבי של צפון ומרכז אמריקה, בשייט עד צפונה עד לסן פרנסיסקו, ארצות הברית. לאחר מכן היא החלה את מסעה מעבר לאוקיינוס השקט, ועצרה בהונולולו שבטריטוריית הוואי, בדרכה ליפן. לאחר מכן יצאה המבורג דרומה לפיליפינים, שם ביקרה במנילה ובעיר אילואילו, ובאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם ביקרה במספר נמלים. לאחר שחצתה את האוקיינוס ההודי, היא עצרה בקולומבו, ציילון הבריטית, ונכנסה לים האדום, ולאחר מכן עברה דרך תעלת סואץ אל הים התיכון. לאחר עצירה בוויגו, הנמל הזר האחרון שבו ביקרה האונייה בסיור, היא הגיעה חזרה לווילהלמסהאפן ב-20 בפברואר 1927. המבורג הוצאה משירות ב-30 ביוני 1927 והיא הופחתה למעמד עתודה בשנה שלאחר מכן. היא נמחקה מרשימות הצי ב-31 במרץ 1931, וחמש שנים לאחר מכן הוסבה על ידי הקריגסמרינה לספינת בסיס לצוותי צוללות החל משנת 1936. בתקופה זו התבססה בקיל, והיא שירתה בתפקיד זה עד 1944, כשהקריגסמרינה החליט לפרק אותה לגרוטאות. היא נגררה לעיר על שמה נקראה ב-7 ביולי 1944 לצורך פירוק, שם היא הוטבעה מאוחר יותר על ידי מפציצים בריטיים ב-27 ביולי. שרידי האונייה נמשו לאחר המלחמה ב-1949 ונגרטו לבסוף עד 1956. מדיה וקבצים בנושא המבורג בוויקישיתוף