laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בטיסטה פינינפארינה

בטיסטה "פינין" פארינה (באיטלקית: Giovanni Battista "Pinin" Farina;‏ 2 בנובמבר 1893 - 3 באפריל 1966) היה מעצב רכב איטלקי, מייסד חברת המרכבים, קרוצריה פינינפארינה, שהפכה לשם נרדף לכמה ממכוניות הספורט האיטלקיות הקלאסיות והנודעות ביותר. פארינה, הבן העשירי במשפחה בת 11 ילדים, נולד בטורינו. כינויו, "פינין", הוצמד לו בשל היותו מצעירי ילדי המשפחה. פינין החל לעבוד בגיל 12 יחד עם אחיו ג'ובאני בסדנת פחחות, ושם החל להתעניין בעולם הרכב. הוא נשאר לעבוד ב־Stablimenti Industriali Farina, הסדנה של אחיו, במשך שנים ארוכות ושם למד לעומק את מבנה המכוניות בעודו מתחיל בתכנון מכוניות משלו. פינינפארינה ייסד את חברת "קרוצריה פינינפארינה" ב־1930 כדי להתמקד בעיצוב ובניית מרכבים למכוניות חדישות. עד מהרה הוא זכה להצלחה ניכרת והיה בונה המרכבים המבוקש ביותר לאחר "קרוצריה טורינג" בשנות ה־30. עבודתו עם פרארי החל בשנת 1952 הקנתה לו את מרב פרסומו, אף על פי שלמעשה בנו, סרג'ו, היה זה שניהל את רובה. בשנת 1961 שינה פינין את שמו רשמית ל"בטיסטה פינינפארינה". מדיה וקבצים בנושא בטיסטה פינינפארינה בוויקישיתוף בטיסטה פינינפארינה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רובר P3

רובר P3 (באנגלית: Rover P3, קרוי גם: Rover 75 ,Rover 60) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רובר, (באנגלית: "The Rover Company Limited") אשר יוצרה בין השנים 1948–1949. סך הכול יוצרו 9,111 יחידות. 4 דלתות (דלתות קדמיות ודלתות אחוריות מוגדרות כ"דלתות התאבדות" (ציר תנועת פתיחת הדלת מנוגד לכיוון הנסיעה) מנוע קדמי הנעה אחורית תאוצה בין 0 - 97 קמ"ש היא 29.4 שניות (מנוע 6 צילינדרים) מחיר היחידה לדגם "רובר 60" עמד על 1,080 שטרלינג (בבריטניה, בשנת 1948) מחיר היחידה לדגם "רובר 75" עמד על 1,106 שטרלינג (בבריטניה, בשנת 1948) 4 דלתות - 6 חלונות צד, (6-light) - סלון 4 דלתות - 4 חלונות צד, (4-light) - ספורט-סלון 1.6 ליטר 2.1 ליטר "רובר P3" דגם "60", סלון, שנת 1948 "רובר P3" "רובר P3" דגם "60" ספורט-סלון, שנת 1949 "רובר P3" דגם "75" ספורט-סלון "רובר P3" דגם "75" "רובר P3" דגם "75", שנת 1948 "רובר P3" דגם "75" "רובר P3" דגם "75", שנת 1948 "רובר P3" דגם "75", שנת 1948 "רובר P3" דגם "ספורט-סלון", שנת 1949 לוגו "רובר 75" לוגו "רובר 75" רובר P5 מדיה וקבצים בנושא רובר P3 בוויקישיתוף רובר P3, סרטון באתר יוטיוב רובר P3, סרטון באתר יוטיוב Graham Robson, The Rover Story: A Century of Success, Cambridge, Regno Unito, Patrick Stephens, 1977, ISBN 1-85260-175-2. "רובר P3" - מפרט classicandperformancecar.com/rover/p3/3461/1948-1949-rover-p3 "רובר P3" lanemotormuseum.org/collection/cars/item/rover-p3-1948 "רובר P3" דגם 75 classicthrottleshop.com/1949-rover-p3-75
מיניסימה

מיניסימה (באנגלית: Minissima) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית מיקרו אשר עוצבה על ידי "William Towns" (אנ') מיצרנית הרכב הבריטית British Leyland (אנ') (BLMC) בשנת 1972. נבנה אב טיפוס בודד. לאחר מספר שנים, זכויות אב-הטיפוס נמכרו ל-"GKN" (אנ') כדי לייצר דגמים עבור נכים (דלת אחורית כולל רמפה אפשר כניסת עגלת נכים, במקום המושבים הרגילים). המהנדס "פרד הארט" (אנ') התאים את הדגם לשירות נכים. בין השנים 1981–1987 יוצרו מספר יחידות תחת השם "Elswick Envoy". 4 מושבים (2 מושבים אחוריים ניצבים למושבים הקדמיים) דלת כניסה - אחורית מנוע קדמי מסדרת "BMC A-series engine" (אנ') מחיר בסיסי (נכון ל-1 באוקטובר 1984): 7,228 שטרלינג כולל יד אחת ידית שולטת, בלמים בסיוע סרוו בכיסא גלגלים unpowered. לא כולל לוחיות מסירה ומספר צבעים: אדום, לבן, כחול צבע מתכתי - 80 שטרלינג דלת אחורית ורמפת כניסה נשלטים על ידי שלט-רחוק אינפרא אדום - 890 שטרלינג הגה כוח מסייע - 875 שטרלינג כיסא גלגלים - מופעל בכיסא גלגלים עם מטען ואינפלטר (charger and inflater), המסופק במקום כיסא גלגלים רגיל - 1,296 שטרלינג פגושים עם מרכיב כנגד הלם (Shock-absorbent bumpers) - 175 שטרלינג מזגן: 1,200 שטרלינג מערכת רדיו מסוג "Philips AN391 radio and aerial" - סך 75 שטרלינג "מיניסימה", שנת 1972 "מיניסימה" "מיניסימה" - מבט לתא הנהג דגם "מיניסימה" (מימין), דגם Microdot (car) (אנ') (משמאל) מכונית קונספט קנטה (רכב) Chairiot solo "מיניסימה" - תמונות דגם מוקטן של "מיניסימה" בקנה מידה 1:43 (chezbois.com/corgi/1975/Model_288) מדיה וקבצים בנושא מיניסימה בוויקישיתוף "מיניסימה" history.rockfordpubliclibrary.org/localhistory דגם "Elswick Envoy" indiewire.com/2008/04/shorts-column-jury-audience-and-industry-buzz-agree-docs-rocked-aspen-shortsfest-2008 מיניסימה thepetrolstop.com/2014/11/townscar-minissima-elswick-envoy מיניסימה aronline.co.uk/facts-and-figures/the-converters/william-towns/minissima דגמי "Elswick Envoy" web.archive.org/web/20070927005601if_/http://www.austin-rover.co.uk/index.
טובה אילן

טובה אילן (2 ביוני 1929 – 19 במרץ 2019) הייתה אשת חינוך ישראלית, מקימת מרכז יעקב הרצוג בקיבוץ עין צורים וחברת כנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד בכנסת ה-16. טובה אילן נולדה באוסטריה בשנת 1929, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1936. הצטרפה לקיבוץ עין צורים ב-1951. כיהנה כמזכ"לית משותפת של תנועת הנוער בני עקיבא בשנים ה'תש"ט–ה'תשי"ב. בשנים 1951–1960 עבדה בעליית הנוער ולאחר מכן ניהלה את בית הספר התיכון האזורי המקיף "שפיר" (1961–1972). בשנת 1987 הקימה את מרכז יעקב הרצוג, מוסד ללימודי יהדות של תנועת הקיבוץ הדתי, בקיבוץ עין צורים, ועמדה בראשו עד פרישתה בשנת 2001. מטרת המרכז היא ליצור שיח איכותי, ולהילחם בתופעה של ניכור תרבותי וחברתי. נמנתה עם מקימי מפלגת מימד, ושובצה במקום השלישי ברשימת מימד בבחירות לכנסת השתים עשרה, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ואילן נותרה מחוץ לכנסת. אילן הייתה במקום ה-27 ברשימת עבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה, כנציגה השנייה של מימד לאחר מיכאל מלכיאור. נכנסה לכנסת בשלהי כהונת הכנסת ובעת פגרת הבחירות, בעקבות התפטרות חברי הכנסת שמעון פרס, דליה איציק וחיים רמון, שעברו למפלגת קדימה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-115 הסמלי ברשימת התנועה הירוקה-מימד לכנסת. לכבוד יום הולדתה ה-70 יצא לאור הספר "עין טובה – דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל", ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן, העורך – נחם אילן, הקיבוץ המאוחד ונאמני תורה ועבודה, תל אביב, תשנ"ט, 1999. אילן השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-52 של מדינת ישראל. בשנת תש"ס העניקה לה אוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור לשם כבוד "על הישגיה הייחודיים בתחום החינוך היהודי, על תפקידה הבכיר ביצירת דו-שיח בין דתיים וחילוניים, ועל השנים הארוכות בהן היא פועלת בהצטיינות בשירות הציבור". טובה אילן זכתה בפרס על שם סם רוטברג לחינוך יהודי, אשר הוענק על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים, על חלקה בקידום ההבנה ההדדית בין חלקים בחברה הישראלית. נפטרה בשנת 2019, והובאה למנוחות בעין צורים. הייתה נשואה לרפי אילן, מומחה לתיאטרון העברי בישראל ולכתבי המשורר נתן אלתרמן. טובה אילן, באתר הכנסת טובה אילן, באתר כנסת פתוחה טובה אילן באתר "מימד" ריאיון עם טובה אילן, באתר "קולך" נפטרה טובה אילן, מחלוצות הפמיניזם הדתי, באתר ynet, 19 במרץ 2019 טובה אילן (1929-2019), דף שער בספרייה הלאומית אתר בני עקיבא נחמן גלבוע, פרס ע"ש סם רוטברג לטובה אילן, ב"אתר הקיבוצים", 22 במאי 2008 אתר הקיבוץ הדתי
פורד מודל K

פורד מודל K (באנגלית: Ford Model K) היא מכונית פתוחה בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת "Touring car" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב פורד האמריקאית אשר יוצרה בין השנים 1906–1908. דגם רודסטר - שיועד ל-2 נוסעים, מסוג "Phaeton body" (אנ') דגם "Tourer" - שיועד ל-5 נוסעים מנוע קדמי מחיר היחידה בשנת 1906 בארצות הברית עמד על 2,500-3,000 דולר (בין השנים 1908-1905 מחיר דגם הפאר אירוקאר (1905) עמד על 2,800 דולר) יוצרו 950 יחידות "פורד מודל K" - רודסטר, 2 מושבים "פורד מודל K" דגם "Tourer" "פורד מודל K" דגם "Tourer", שנת 1906 "פורד מודל K" דגם "Tourer" - מבט לתא הנהג "פורד מודל K" דגם "Tourer" "פורד מודל K" דגם "Tourer" - מבט למנוע 6 הצילינדרים בטור "פורד מודל K" דגם "Tourer" מבט לצמיג (ממולא אוויר) - "פורד מודל K" פורד מודל B פורד מודל F פורד מודל T ההצלחה הראשונית הגדולה - פורד השני דגמי פורד שנת 1906: "פורד מודל K" "פורד מודל F" "פורד מודל N" - פרסומת היצרן מדיה וקבצים בנושא פורד מודל K בוויקישיתוף פורד מודל K, סרטון באתר יוטיוב פורד מודל K, סרטון באתר יוטיוב פורד מודל K, סרטון באתר יוטיוב David L. Lewis (2005). 100 Years of Ford. Publications International. pp. 18–19. ISBN 0-7853-7988-6 Kimes, Beverly (1996). Standard Catalog of American Cars 1805-1942. Krause Publications. ISBN 0-87341-428-4 דגמי "פורד" המוקדמים - 1903-1908 ritzsite.nl/FORD_1/02_eford "פורד מודל K" conceptcarz.com/vehicle/z10075/ford-model-k. "פורד מודל K" 1906 Ford Advance Brochure". The Old Car Manual Project. Retrieved 2015-03-31. דגם "פורד מודל K" wondersofwynyard.com/1907-ford-model-k "פורד מודל K" enciclopediadellautomobile.it/it/i-1279-0/ford-model-k-usa-1906 "פורד מודל K" earlyfordregistry.com/pate-storyboard/1907K-touring
יואל רוזנקיאר

יואל ברונו רוזנקיאר (נולד ב-18 בספטמבר 1986) הוא סטנדאפיסט, שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע ישראלי. הוא אחיו של השחקן והבמאי יונה רוזנקיאר. רוזנקיאר נולד וגדל בקיבוץ יחיעם. הוא אחיו הצעיר של הבמאי והשחקן יונה רוזנקיאר. התחנך בקיבוצו ובמוסד החינוכי "אופק" שבקיבוץ עברון, במהלך הלימודים הופיע באירועים של המוסד בערבי תרבות. שירת בצה"ל בסיירת גולני. למד משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במהלך לימודיו הופיע במספר סרטים קצרים של אחיו הבמאי יונה רוזנקיאר. לאחר סיום לימודיו התקבל רוזנקיאר להופיע כשחקן משלים במספר הצגות, לרבות ההצגה "אהבה וכסף". בהמשך התקבל לתיאטרון חיפה והופיע בין היתר בהצגות "איך לקום מהכיסא", "אמסטרדם" ועוד. יואל כתב והופיע בקטעי סטנד-אפ לצד חברים מקיבוץ יחיעם. ב-1 באוגוסט 2018 הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים סרט הביכורים של יונה רוזנקיאר "הצלילה" בו מככב יואל בתפקיד הראשי לצד שני אחיו. על משחקם בסרט קיבלו יואל ואחיו את פרס השחקן המצטיין של הפסטיבל. הסרט יצא לאקרנים בישראל בקיץ 2019. ב-2020 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים". בשנת 2021 שיחק ב"תוכנית א'". ב-2023 יצא לאקרנים הסרט "הדרך לאילת", בבימוי אחיו, יונה. בסרט מופיעים יואל ושמואל וילוז'ני כדמויות הראשיות. בספטמבר 2020 פורסם שנמצא בזוגיות עם השחקנית דניאל גל, והם מתגוררים יחדיו בקיבוצו, יחיעם. ב-7 בדצמבר 2022 נולד בנם הבכור, אלישע ישראל רוזנקיאר. יואל רוזנקיאר, ברשת החברתית פייסבוק יואל רוזנקיאר, ברשת החברתית אינסטגרם יואל רוזנקיאר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יואל רוזנקיאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יואל רוזנקיאר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יואל רוזנקיאר, באתר ספר הקולנוע הישראלי יואל רוזנקיאר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אינה טוקר, "ניסיתי לא לחשוב שאני מגלם את אח שלי, זו משקולת כבדה מאוד", באתר ynet, 4 ביולי 2019 יואל רוזנקיאר, באתר תיאטרון חיפה אמסטרדם, באתר תיאטרון חיפה נירית אנדרמן, "הצלילה": סרט ביכורים שמתפוצץ על המסך, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2018 מאיה כהן, "אני עושה דברים שגורמים לי לבעור": דניאל גל אינטימית מאי פעם, באתר ישראל היום, ‏7/4/2022
קואן נארט

קואן נארט (בהולנדית: Koen Naert; נולד ב-3 בספטמבר 1989) הוא אתלט בלגי המתמחה בריצות ארוכות. הוא זכה במדליית זהב באליפות אירופה באתלטיקה 2018 בריצת מרתון. נארט החל כרץ במסלול, אך בשנת 2014 השלים סופית את המעבר למרוצי כביש. בשנת 2015 סיים שביעי במרתון ברלין בשנת 2018 באליפות אירופה באתלטיקה זכה במדליית הזהב בריצת מרתון עם תוצאה של 2:09:51 שעות. במרתון נוטרדם שנערך באפריל 2019, סיים במקום השלישי בתוצאה של 2:07:39 שעות המהווה שיא אישי חדש. מדיה וקבצים בנושא קואן נארט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קואן נארט אתר האינטרנט הרשמי של קואן נארט (באנגלית) קואן נארט, ברשת החברתית פייסבוק קואן נארט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קואן נארט, ברשת החברתית אינסטגרם קואן נארט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קואן נארט, באתר olympedia.org קואן נארט, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארתור אבלה

ארתור אבלה (בגרמנית: Arthur Abele; נולד ב־30 ביולי 1986) הוא אתלט גרמני המתמחה בקרב עשר. בקרב העשר, מקצועותיו החזקים ביותר הם הזריקות. הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015, ובמדליית זהב באליפות אירופה באתלטיקה 2018. בשנת 2004 באליפות העולם לנוער סיים אבלה במקום השביעי עם 7224 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה 2007 הוא סיים במקום ה-9, ובאולימפיאדת בייג'ינג נאלץ לפרוש עקב פציעה. לאחר פציעות חוזרות ונשנות חזר אבלה להתחרות ב-2014, באליפות אירופה באתלטיקה בה סיים במקום החמישי, עם 8477 נקודות. שנה לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015 זכה אבלה במדליית כסף בקרב שבע, עם 6279 נקודות. באולימפיאדת ריו סיים אבלה במקום ה-15 עם 8013 נקודות. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 שהתקיימה בברלין, לאחר פרישתו של המועמד המוביל לניצחון, קווין מאייר, זכה אבלה במדליית הזהב, עם 8431. לאחר הזכייה הוא אמר: "סוף סוף מדליה. אחרי כל כך הרבה פציעות השנה, לא ידעתי אם אוכל להתחרות. תודה לכל מי שישב בקהל, הצלחתי לעשות זאת בזכותכם". קרב עשר: 8605 נקודות (2016) ריצת 100 מטר: 10.67 שניות (2014) קפיצה לרוחק: 7.57 מטר (2016) הדיפת כדור ברזל: 15.93 מטר (2018) קפיצה לגובה: 2.04 מטר (2007) ריצת 400 מטר: 47.98 שניות (2008) ריצת 110 מטר משוכות: 13.55 שניות (2014) זריקת דיסקוס: 46.20 מטר (2016) קפיצה במוט: 5.01 מטר (2014) הטלת כידון: 71.89 מטר (2018) ריצת 1500 מטר: 4:15.35 דקות (2008) מדיה וקבצים בנושא ארתור אבלה בוויקישיתוף ארתור אבלה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ארתור אבלה, באתר olympedia.org ארתור אבלה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ארתור אבלה, באתר Track and Field (גברים) ארתור אבלה באתר התאחדות האתלטיקה האירופית
Legnano Type A 6/8 HP

Legnano Type A 6/8 HP (באיטלקית: FIAL Tipo A 6/8 HP) היא מכונית בסגנון מכונית עידן פליז מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית "Fabbrica Italiana Automobili Legnano" (ראשי תיבות: "Fial" (אנ')). מפעל החברה מוקם בעיר לניאנו במחוז לומברדיה באיטליה. החברה "Fabbrica Italiana Automobili Legnano" נוסדה על ידי "Guglielmo Ghioldi" ועסקה בבניית אופנועים, מכוניות ומנועי מטוסים ברישיון עבור חברת "Blériot Aéronautique" (אנ'). היצרן "Fabbrica Italiana Automobili Legnano" פעל בין השנים 1906–1915. מתחרה של "Fabbrica Italiana Automobili Legnano" הייתה יצרנית הרכב פיאט (Fabbrica Italiana Automobili Torino) שנוסדה בשנת 1899. בשנת 1901 בנתה את דגמי ה-פיאט 8 HP, ה-פיאט 10 HP, וה-פיאט 12 HP, בשנת 1903 את דגם ה-"Fiat 16-20 HP" (אנ') ובשנת 1905 את דגם הפיאט ברווטי. מכונית פתוחה 2 מושבים מערכת ההיגוי - בצד ימין של הרכב בלמים - מופעלים רק על הגלגלים האחוריים, הנהג הפעיל בידו את בלמי התופים שהופעלו על הגלגלים, בעוד הדוושה הפעילה את הבלם על התוף ביציאה של תיבת ההילוכים מערכת קירור המנוע באמצעות רדיאטור מצויד מאוורר מונע על ידי קפיץ פלדה מצמד - בנוי מעור צמיגים פנאומטיים במידה של 700x80 מ"מ מחיר היחידה באיטליה בשנת 1906 עמד על 3,800 לירטות איטלקיות דגם "Legnano Type A 6/8 HP", שנת 1908 דגם "Legnano Type A 6/8 HP" לוגו היצרן "Fabbrica Italiana Automobili Legnano" על קדמת דגם "Legnano Type A 6/8 HP" מדיה וקבצים בנושא Legnano Type A 6/8 HP בוויקישיתוף דגם "Legnano Type A 6/8 HP" museoauto.it/website/it/component/content/article/66-legnano/112-legnano-mod-a-68-hp דגם "Legnano Type A 6/8 HP" woiweb.com/index.php/Fial Roberto Romano, La modernizzazione periferica: l'Alto Milanese e la formazione di una società industriale, 1750-1914, Franco Angeli Editore, 1990, pag.266 Camera di Commercio di Milano, Archivio Ditte, Fascicolo n.17646/1911 דגם "Legnano Type A 6/8 HP" pbase.com/antorug/old_cars
פרס באפט"א לכוכב העולה

פרס הכוכב העולה (באנגלית: EE Rising Star Award; קודם לכן כונה: Orange Rising Star Award) הוא אחד הפרסים שמחלקת האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) המכירה בכישרון צעיר בתחום המשחק. הפרס נוצר אחרי מותה של מרי סלוויי ב-2004. היא זכתה להכרה על היותה מלהקת מצליחה ועל עזרתה לקדם שחקנים ושחקניות צעירים. המועמדים נבחרים ללא הבדל מגדר, לאום או אם פריצת הדרך שלהם הייתה בקולנוע או בטלוויזיה. המועמדים נבחרים על ידי אנשי באפט"א, אבל הזוכה נבחר בקולות הציבור הרחב, שמצביע בהצבעה טלפונית או באמצעות האינטרנט. עד 2012 חברת Orange UK העניקה חסות לפרס. מ-2013 מעניקת החסות היא מפעילת הרשת הסלולרית EE. הזוכה הראשון ב-2006 היה ג'יימס מק'אבוי. אתר האינטרנט הרשמי של פרס באפט"א לכוכב העולה (באנגלית)  The Orange Rising Star Award at BAFTA Mitchell, Robert; Chu, Henry (3 בינואר 2019). "Letitia Wright, Lakeith Stanfield Nominated for BAFTA's Rising Star Award". Variety (באנגלית). {{cite web}}: (עזרה) אלון פרוכטר, "במערב אין כל חדש" מוביל את רשימת המועמדים לטקס פרסי הבאפט"א, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 בינואר 2023
אבי אשכנזי (עיתונאי)

אָבִי אַשְׁכְּנַזִּי (נולד בשנת 1970) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כפרשן הצבאי של מעריב ומעריב אונליין. אברהם "אבי" אשכנזי נולד ב-1970 בקריית ים. למד בתיכון רודמן ובשנת 1988 התגייס לצה"ל. שירת כחובש קרבי. בעל תואר ראשון בהצטיינות מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטה תל אביב. במשך 21 שנים עבד בעיתון "מעריב", תחילה ככתב בצפון ובדרום לבנון. הוא סיקר עבור העיתון ועבור סוכנות הידיעות האמריקאית AP את הנעשה ברצועת הביטחון. לאחר מכן מונה לשמש ככתב הפלילים של העיתון. לאחר סגירת מעריב עבד תקופה קצרה כדובר עיריית ראשון לציון, משם שב לעולם העיתונות כאשר הצטרף לאתר החדשות "וואלה! NEWS" ככתב משטרה ופלילים. ביולי 2019 התראיין אשכנזי לתחנת הרדיו 103FM וסיפר שם שהעביר למערכת החדשות של וואלה את נתוני ההרשעות של סלומון טקה, אולם המערכת בחרה שלא לפרסמם משיקולים מערכתיים. המשטרה הכחישה את טענתיו של אשכנזי בגין עברו של הקורבן, וגם משרד המשפטים הכחישו את הטענות שהשמיע על-אודות 14 תיקי חקירה "חמורים" שכביכול היו לטקה, וציינו כי היה לו 3 תיקים. כאשר הוא הורשע פעם אחת בלבד בסיוע למעשה גנבה, וכי שני תיקים נוספים שנפתחו נגדו היו שוליים וביום מותו היו עדיין בשלבי דיון. מיד לאחר אותו הריאיון, הושעה אשכנזי. שבועיים אחרי הוחלט על סיום עבודתו באתר. באפריל 2024 מונה לכתב הצבאי של מעריב. אבי אשכנזי נשוי ואב לשניים. הוא מתגורר בראשון לציון. אבי אשכנזי, ברשת החברתית פייסבוק אלכסנדר כץ, לאחר שהושעה בשל ריאיון רדיו: אבי אשכנזי עוזב את וואלה, באתר אייס, 21 ביולי 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל עשרון

נחל עשרון הוא אפיק נחל בדרום הנגב בו נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית. הוא ממוקם בקצה המזרחי של בקעת עובדה, 35 קילומטרים מצפון למפרץ אילת ו-5 קילומטרים ממערב לעמק הערבה, תחילתו של אפיק הנחל סמוך ליישוב שחרות. חפירות שנערכו על ידי הארכאולוגים אבי גופר ונייגל גרינג-מוריס בשנת 1980 חשפו שרידים של יישוב קדום, השייך לתקופה הנאוליתית קדם-קרמית ב'. החל משנת 2022 עובר בו שביל ישראל לאחר שהוזז מהיישוב שחרות. GORING-MORRIS, A.N.; GOPHER, A. (1983). "Naḥal Issaron: A Neolithic Settlement in the Southern Negev: Preliminary Report of the Excavations in 1980". Israel Exploration Journal. 33 (3/4): 149–162. JSTOR 27925893. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משימה עולמית

משימה עולמית היא סדרת ספרים מאת הסופרת גלילה רון־פדר-עמית, שכוללת 36 ספרים. הספר מלווה את אביגיל אופיר, תלמידת כיתה ו' שגרה בתל אביב. אביגיל גויסה בידי אדם המכונה "האביר" - המפקד הישראלי בארגון ששמו "מסדר האבירים". מטרת הארגון היא לעזור לאנשים חפים מפשע ולאנשים במצוקה בכל העולם. האביר מגיע לאביגיל בעזרת המלצה של תום לוי, תלמיד כיתתה שגויס משימה אחת לפניה. אביגיל מאוהבת בתום, ויחסיהם הרומנטיים משתנים ומתעצבים במהלך הסדרה. במשימה העולמית הראשונה של אביגיל הצמד טסים ליפן במטרה להציל ילד ישראלי חטוף. במהלך הסדרה מתגלים פרטים נוספים על האביר ועל המסדר שמטעמו הוא פועל. במשימה עולמית 26 איטליה (ממלכת האבירים) אביגיל ותום עולים דרגה במסדר האבירים והופכים למפקדים. אביגיל אופיר - חניכה ולאחר מכן מפקדת במסדר האבירים, מספרת הסיפור ותלמידה בכיתה ו'. תום לוי - חניך ולאחר מכן מפקד במסדר האבירים, תלמיד בכיתה ו'. האביר הישראלי - הממונה על תום ואביגיל מטעם מסדר האבירים. בספר 14 מתברר ששמו הוא מוטי. עידן אופיר - אחיה של אביגיל. דניאל שפר - ילדה בכיתה של תום ואביגיל שמאוהבת בתום. בספר 25 אמרו שהיא חברה של אביגיל. שני אטיאס - ילדה בכיתה של תום ואביגיל, חברה של אביגיל. אודליה שמואלי - ילדה בכיתתם של תום ואביגיל שמאוהבת בתום ומנסה לחשוף רומן של תום ואביגיל. שאר האבירים במסדר האבירים. שאר המגויסים במסדר האבירים. ההורים של אביגיל. ההורים של תום. שאר חבריהם לכיתה של תום ואביגיל.
קובי (אלבום)

קובי הוא אלבום הבכורה של הדורבנים, שיצא בשנת 2003. מתוך האלבום זכו להצלחה השירים "לא בא לי לשמוע" (ששימש כשיר הנושא של התוכנית המופע של סטיב), "לבדוק לך ת'מנוע" ו"אחלה בחלה", שהוקלט בשיתוף עם שלישיית מה קשור. האלבום מכר כ-10,000 עותקים בתוך חודשיים מיום יציאתו. הסינגל הראשון של הלהקה, "שוב הדיסקו כאן", יצא באוסף של הד ארצי בשנת 1999, אך הסינגל השני שלהם, "יצאנו לרקוד", יצא רק 4 שנים מאוחר יותר, ב-2003. שני השירים נחלו הצלחה רבה ברדיו. הסגנון המרכזי באלבום הוא הדיסקו. שירי האלבום הם מלודיים מאוד, ויש דגש על עיבוד מוזיקלי עשיר. קטע הפתיחה של האלבום מזכיר מעט את הסגנון של להקת קווין, בעיקר בזכות צליל הגיטרה המיילל. ברוב השירים ניתן למצוא קטע אינסטרומנטלי. אווירת האלבום הומוריסטית, ובכך ניכרת השפעה מסגנונן של להקות כדוגמת כוורת או גזוז. השיר "אלפקה", למשל, מתאר סיפור אהבה בין המספר לבין אלפקה. השפעה נוספת מלהקות אלה ניכרת בשימוש הרב בהרמוניות קוליות באלבום (כמו בקטע הקצר "לה מוזיקנטה לה קלאסיקה"). חברי הלהקה: איתי גלוסקא - שירה וקולות עידו אופק - גיטרות, קולות גיא מזיג - גיטרות, שירה, קולות, גיטרה בס ("לא בא לי לשמוע", "אלפקה", "אחלה בחלה") אייל מזיג - גיטרה בס, קולות, חליל ("אחלה בחלה") רון אלמוג - תופים וכלי הקשה אורי וינשטוק - קלידים יוסי חסון - סאונד ומחשב משתתפים נוספים: אסי ישראלוף, שלום מיכאלשווילי, ציון ברוך (שלישיית מה קשור) - שירה ("אחלה בחלה") אורן ארזוני - שירה ("אחלה בחלה") דודוש קלמס - קלידים ("שוב הדיסקו כאן") גילי בן צבי, ניסן ראובן - קונגס אבישי כהן, גיא דויד, רן אלגוב, ליאור רון - חצוצרה עמית פרידמן, אייל תלמודי - סקסופון הדר כהן, אטיין מנרי, איילת קביליו - כינור מירי מנשרוב - ויולה יועד ניר - צ'לו הדס איתיאל - חליל צד אמיר משה - אבוב גינדי טורצנסקי - בסון חגי רז - בנג'ו ("אלפקה") הפקה: הדורבנים - עיבודים והפקה מוזיקלית אפרים שמיר - הפקה מוזיקלית ל"שוב הדיסקו כאן" יוסי חסון - טכנאי הקלטה ליאת רז - הפקה בפועל יובל כספי - איורים איילה הלוי - עיצוב גרפי מידע על האלבום קובי באתר MusicBrainz קובי באתר Discogs דודי פטימר, ‏שוב הדיסקו: מייסד "הדורבנים", גיא מזיג, חוזר אל אלבום הבכורה "קובי", באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2019
הדיוויזיה ה-62 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-62 (בגרמנית: 62. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-62. הדיוויזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1939 וכמפקדה הראשון מונה ולטר קיינר, ובספטמבר אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת גרמניה הנאצית לפולין כעתודת קבוצת ארמיות דרום. בקיץ 1940 השתתפה הדיוויזיה בבפלישה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-2 אשר היה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-5 אשר היה חלק מהארמייה השישית. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל. לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק. לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בפולין. ביוני 1941 השתתפה הדיוויזיה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-17 אשר היה חלק מהארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, והשתתפה בכיבוש אגן הדון והדונייץ, ובדצמבר אותה שנה לחמה במבצע סערת חורף כחלק מפלגת הארמייה הולידט. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים באוקראינה, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית לסירוגין, וב-13 במרץ 1944 לאחר שספגה אבדות כבדות, מוזגה עם הדיוויזיה ה-123 ל"צוות קרב F". ב-20 ביולי 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם היא ספגה אבדות כבדות במבצע יאשי-קישינב והושמדה. ב-22 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-62 ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-583 שהוקמה ב-22 בספטמבר. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד פרידריך קיטל, והוצבה כעתודת ה-OB West, ובדצמבר אותה שנה השתתפה בקרב הארדנים, כחלק מהקורפוס ה-66 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ובאפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה בכיס הרוהר. הדיוויזיה ה-62 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
נרין (עיר)

נרין (בקירגיזית: Нарын) היא עיר במרכז קירגיזסטן ובירתו של מחוז בעל שם זהה. העיר משתרעת על פני 84 קמ"ר על שתי גדותיו של נהר נרין, כ-200 ק"מ דרום-מזרחית לבירה בישקק, בגובה 2,044 מטרים מעל פני הים. נרין הוקמה כמבצר על נתיב השיירות החשוב בין קאשגאר לז'טיסו (סמירצ'יה) בהוראת המושל הכללי הראשון של טורקסטן הרוסית קונסטנטין פטרוביץ' פון קאופמן בשנת 1868. העיר יושבת על הדרך למעבר טורוגרט (אנ') שבעבר שימשה כחלק מדרך המשי לסין וכיום זהו הציר המרכזי בין קירגיזסטן לסין. בעיר אחד משלושת הקמפוסים של אוניברסיטת מרכז אסיה (אנ') כאשר שני הקמפוסים הנוספים נמצאים בטג'יקיסטן ובקזחסטן, האוניברסיטה מעניקה לימודים לתואר ראשון ושני. בעיר משחקת קבוצת בנדי מקצועית. השוק בנרין בנייני דירות בנרין פסל אבן בכיכר המרכזית של נרין אזור כפרי סביב נרין אוכלוסיית נרין במפקדי האוכלוסין האחרונים של קירגיזסטן: כלכלת המחוז נשלטת על ידי גידול בעלי חיים כמו סוסים, כבשים ויאק. צמר ובשר הם המוצרים העיקריים. כיום, המחוז הוא האזור העני ביותר במדינה. מכרות המינרלים שפותחו במהלך התקופה הסובייטית ננטשו ברובם לאחר נפילת הקומוניזם מכיוון שהם לא היו רווחיים. מדיה וקבצים בנושא נרין בוויקישיתוף נרין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kyrgyzstan: Administrative Division (Region and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de Pavlov, N. (1910). The history of Turkestan (ברוסית). p. 143. נבדק ב-2019-07-20. ערך זה הוא קצרמר בנושא קירגיזסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.