laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחליקיים

מחליקיים, הנקראים גם נעלי החלקה על הקרח, הן נעליים מיוחדות עם להבים המיועדות לגלישה על משטחי קרח. ענפי ספורט המבוצעים באמצעות מחליקיים כוללים החלקה אמנותית, הוקי קרח, והחלקה מהירה. על פי מחקר שנעשה על ידי פדריקו פורמנטי מאוניברסיטת אוקספורד, ואלברטו מינטי מאוניברסיטת מילאנו, הפינים היו הראשונים שפיתחו את המחליקיים לפני כ-5,000 שנים מעצמות של בעלי חיים. המחליקיים היו בעלי חשיבות רבה לאוכלוסייה הפינית בעת שהפינים לקחו חלק בציד באגמים הפיניים במהלך עונות החורף הקשות. כמו כן, בפינלנד ישנם 187,888 אגמים, ובעת העתיקה במקרים רבים היו לא מעט אגמים שהפרידו בין הכפרים השונים, והפינים בחרו להשתמש במחליקיים על מנת לחצות את האגמים הקפואים במהלך עונות החורף. החל משנת 1976, במהלך חפירות שבוצעו בעיר יורק שבבריטניה, נמצאו בתחום העיר 42 זוגות מחליקיים מתקופת הוויקינגים. ברובן הלהב היה עשוי מעצמות רגלי סוס ובאחרים הלהב היה עשוי מעצמות רגלי בקר. הפלישה הוויקינגית ליורק התרחשה ב-1 בנובמבר 866 לספירה, ולכן סביר להניח שעוד במהלך המאה ה-9 והמאה ה-10 לספירה נעשה שימוש במחליקיים באנגליה. במהלך המאה ה-17 החלו ליצור בהולנד מחליקיים עם להבים מעוקלים אשר איפשרו גלישה חלקה יותר ויכולת תמרון משופרת. החידושים הללו תרמו רבות לכך שהחלקה על הקרח הפכה נפוצה כפעילות פנאי באירופה, ובמיוחד בהולנד, שם התעלות הקפואות היוו מיקומים אידיאליים להחלקה על הקרח. במהלך המאה ה-19 המהפכה התעשייתית תרמה לכך שהמיחלקיים, אשר נוצרו באותה העת בייצור המוני במפעלים, הפכו לזולים ונגישים יותר לכלל האוכלוסייה. בהמשך פותחו גם סוגים שונים של מחליקיים למטרות שונות, כמו בין היתר החלקה אמנותית, החלקה מהירה והוקי קרח. מחליקיים ממימי הביניים אשר עשויות מעצמות אשר מוצגות במוזיאון לונדון מחליקיים מודרניים המשמשים להחלקה אמנותית מחליקיים מודרניים המשמשים להוקי קרח החלקה על הקרח מדיה וקבצים בנושא מחליקיים בוויקישיתוף Bone Ice Skates Invented by Ancient Finns, Study Says (אורכב 21.02.2014 בארכיון Wayback Machine), nationalgeographic.com Henderson, Mark (2007-12-24). "Dashing Finns were first to get their skates on 5,000 years ago". The Times. London. ארכיון מ-2008-01-11. נבדק ב-2007-12-24. "Skating traced back 4,000 years". BBC News. 2007-12-24. ארכיון מ-2007-12-27. נבדק ב-2007-12-24.
מייקל

האם התכוונתם ל... מייקל (הצגה) – הצגה ישראלית מייקל (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה קומית, המבוססת על הצגה הנושאת שם זהה מייקל (אונייה, 1511) – קאראק בצי המלכותי הסקוטי בראשית המאה ה-16 ג'ורג' מייקל – זמר־יוצר, מהבולטים בעולם במוזיקת הפופ מבצר סנט מייקל – מבצר ששכן בחצי האי בו נמצאת כיום מלטה סקליג מייקל – האי הגדול בקבוצת איי סקליג אישים ששמם הפרטי הוא מייקל מיכאל (פירושונים) מיכאיל מיקל מיגל
מיגל

מיגל (Miguel) הוא הגרסה הספרדית והפורטוגזית לשם מיכאל. האם התכוונתם ל... לואיס מיגל – זמר לטיני בולט סאו מיגל – האי הגדול והמיושב באיים האזוריים סאו מיגל דאס מיסואס – רדוקסיון ישועי בברזיל סן מיגל דה טוקומאן – בירת פרובינציית טוקומאן שבארגנטינה מיגל מונטיירו – כדורגלן פורטוגזי מרכז ידע גליל עליון – מיג"ל מיגל (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה משנת 2018 בכיכובו של רן דנקר מיגל (זמר) – זמר אמריקאי מיכאל (פירושונים) מיקל סן מיגל אישים ששמם הפרטי הוא מיגל
סנדובל

האם התכוונתם ל... ארטורו סנדובל – חצוצרן ג׳אז ופסנתרן בריאן סנדובל – מושל מדינת נבדה מיגל סנדובל – שחקן אמריקאי סאני סנדובל – זמר וראפר אמריקני, סולן להקת פִּי־אוֹ־דִי
גודונוב

האם התכוונתם ל... אלכסנדר גודונוב – רקדן בלט ושחקן שעריקתו מברית המועצות הביאה לתקרית דיפלומטית בוריס גודונוב – צאר רוסיה בוריס גודונוב (אופרה של מוסורגסקי) – אופרה של מודסט מוסורגסקי גודונוב (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה היסטורית בהפקת תאגיד VGTRK על שלטונו של בוריס גודונוב בוריס גודונוב (פירושונים)
בית הכנסת בית אל

האם התכוונתם ל... ישיבת המקובלים בית אל בירושלים ישיבת בית אל – ישיבה גבוהה ציונית דתית ביישוב בית אל בית הכנסת ישראל הצעיר בית אל – בית כנסת בבורו פארק, ניו יורק בית הכנסת בית-אל (קזבלנקה) – בית כנסת בקזבלנקה שבמרוקו בית הכנסת בית אל (שאנגחאי) – בית כנסת מהמאה ה-19 בשנגחאי בית הכנסת בית-אל (ספקס) – בית כנסת בתוניסיה
שפרן

האם התכוונתם ל... בצלאל זאב שפרן – רב העיר בקאו ומגדולי הפוסקים ברומניה; אביו של אלכסנדר שפרן אלכסנדר שפרן – רב יהדות רומניה, שפעל להצלתה בתקופת השואה; בנו של הרב בצלאל זאב שפרן גיא שפרן – קצין צה"ל, סיירת מטכ"ל ועוצבת הגולן יגאל שפרן – רב ופרופ' לאתיקה רפואית מנחם מנדל שפרן – דיין, פוסק הלכה וראש ישיבת נועם התורה עמי שפרן – ראש אגף התקשוב בצה״ל קווה שפרן – איש תקשורת ישראלי עופר שפרן – אלוף-משנה במילואים בצה"ל שפר ספרן (פירושונים)
אוגוסט זלצמן

אוגוסט זלצמן (Auguste Salzmann;‏ 14 באפריל 1824, אלזס – 24 בפברואר 1872, פריז) היה צלם צרפתי שנודע בשל צילומי ארץ ישראל וצילומי ירושלים שצילם באמצע המאה ה-19, ובשל כך שהיה בין החלוצים בשימוש בצילום לתיעוד ממצאים ארכאולוגיים. זלצמן נולד בריבוויל שבחבל אלזס, והתחיל את הקריירה שלו כצייר שהתמחה בציור נופים וסצנות דתיות, בהדרכת אחיו אנרי גוסטב. השניים הציגו את יצירותיהם בסלון בפריז בין 1847 ל-1850. בשנת 1850 יצא זלצמן לסיור במזרח התיכון. הוא החל באיטליה ומשם עבר לאלג'יריה ולמצרים בזמן תגליותיו הגדולות של אוגוסט מארייט, הארכאולוג והאגיפטולוג הצרפתי הדגול. בשנת 1853 יצא לארץ ישראל, וצילם שם יותר מ-200 תמונות, רובן של אתרים בירושלים ובסביבתה, בטרם נאלץ להפסיק את המסע בשל מחלה. התמונות שימשו לתיעוד תגליותיו של פליסיאן דה סוסי, שביקר בירושלים ב-1850 וספרו על ארץ ישראל התקבל בצרפת באי-אמון. בכך היה זלצמן חלוץ בתיעוד ארכאולוגי באמצעות הצילום. על אף שמטרתו של זלצמן הייתה בעיקר תיעוד מדעי, וצילומיו תיעדו בעיקר פרטים ארכיטקטוניים וארכאולוגיים, הם ידועים גם בשל איכותם האמנותית. בשנת 1856 הוציא לאור בפריז אלבום מצילומי ירושלים, ובו 174 פריטים, שהיה להצלחה גדולה. בשנת 1863 יצא שוב עם דה סוסי לארץ ישראל, וסייע לו בתיעוד ממצאיו. כן יצא באותו עשור לחפירות ארכאולוגיות ברודוס, ותיעד אותן במצלמתו. זלצמן מת בפריז בשנת 1872. מדיה וקבצים בנושא אוגוסט זלצמן בוויקישיתוף גלריית תמונות, באתר bibleage מינימליזם בצילומי ארכיטקטורה, באתר nrg‏, 30 באוקטובר 2008 אוגוסט זלצמן (1824-1872), דף שער בספרייה הלאומית Abigail Solomon-Godeau, A Photographer in Jerusalem, 1855: Auguste Salzmann and His Times, October, Vol. 18 (Autumn, 1981), pp. 90-107, in JSTOR ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצרים העליונה

מצרים העליונה (למפת מצרים מוגדלת)   קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח' סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית ל ו ב הים התיכון הים האדום מצרים העליונה (למפת מצרים רגילה)   קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח' סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית ל ו ב הים התיכון הים האדום מצרים העליונה מצרים העליונה, או פתרוס (באכדית: pa-tú-ri-si; בימינו בערבית: صعيد مصر, בתעתיק מדויק: "צעיד מצר", בתעתיק מקורב: "סעיד מיסר"), היא אזור במצרים המשתרע משני צדי עמק הנילוס בין אסואן בדרום, עד לאזור שבין אל-עיאט ודהשור הנמצאת מדרום לקהיר. חלקה הצפוני של מצרים העליונה, בין אל-עיאט וסוהאג נקרא לעיתים "מצרים התיכונה". המונח "מצרים העליונה" מקובל מאוד כאשר מדברים על מצרים העתיקה. חרף היותה בדרום, טריטוריה זו של מצרים נקראת 'עליונה' ביחס לכיוון זרימת הנילוס, ממנה אל מצרים התחתונה ואל הים התיכון. התושבים המודרניים של מצרים העליונה נקראים היום "צעידי" ומדברים בניב מיוחד בשפה הערבית. מצרים העליונה הייתה ידועה גם בשם tꜣ šmꜣw ("תַה שֶמוּ") שמשמעותו היא "ארץ הקנים". מצרים העליונה הייתה מחולקת ל-22 מחוזות שנקראו "נוֹם". המחוז הראשון היה באזור אסואן, המחוז ה-22 באזור אטפיח מדרום לקהיר. העיר החשובה במצרים העליונה בתקופה הקדם-שושלתית הייתה נחן (וביוונית היראקונפוליס). האל של העיר היה אל הנשר נחבת. מצרים העליונה הייתה ישות מדינית נפרדת ממצרים התחתונה עד לאיחודן שנעשה על ידי המלך נערמר ממצרים העליונה אשר חי בסוף האלף ה-4 לפנה"ס. ברוב התקופה הפרעונית תבאי הייתה המרכז המינהלי של מצרים העליונה. חשיבות תבאי ירדה לאחר הכיבוש האשורי. בתקופת בית תלמי עיר הבירה הייתה פתולומייס הרמיו. סמלה המייצג של מצרים העליונה היה הכתר הלבן הגבוה שנקרא "חג'ת" (אנ'). הפרח המייצג היה פרח לוטוס מלבלב. במאה ה-11, רוב תושבי האזור הרועים עזבו את מצרים העליונה והיגרו ללוב ולתוניסיה. ההשערה היא שירידה באיכות שדות המרעה הביאה לנדידה זו. הערכת החוקרים שהירידה באיכות נגרמה כנראה כתוצאה מההתחממות של האקלים שהתרחש בין המאה ה-8 למאה ה-13. מצרים העליונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Erle Leichty, The Royal Inscriptions of Esarhaddon, King of Assyria (680-669 BC), Eisenbrauns, 2011, עמ' 135 Ermann, Johann Peter Adolf; Grapow, Hermann (1982). Wörterbuch der Ägyptischen Sprache [מילון לשפה המצרית] (בגרמנית). Berlin: Akademie. pp. Wb 5, 227.4-14. ISBN 3-05-002263-9.
איגלסיאס

האם התכוונתם ל... אנריקה איגלסיאס – זמר ספרדי בולט אלברטו איגלסיאס – מלחין ספרדי ארסניו איגלסיאס – שחקן ומאמן כדורגל ספרדי חוליו איגלסיאס – זמר ספרדי בולט גבריאל איגלסיאס – קומיקאי אמריקאי קרבוניה איגלסיס (נפה) – מחוז איטליה פאבלו איגלסיאס פוזה – פוליטיקאי איגלסיאס (עיר) – עיר באיטליה
לואי ליפסקי

לואי (אריה ליב) ליפְּסקי (Louis Lipsky;‏ 1876, תרל"ו – 27 במאי 1963, ד' בסיוון תשכ"ג) היה מנהיג ציוני, עיתונאי וסופר, מראשי התנועה הציונית בארצות הברית, ממייסדי קרן היסוד, הסוכנות היהודית והקונגרס היהודי העולמי, מהפעילים למען הכרזה על מדינה יהודית בארץ ישראל. ליפסקי נולד בשנת 1876 בעיר רוצ'סטר שבמדינת ניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. יחד עם אחיו אברהם ערך עיתון מקומי בשם "שופר" אותו הקים בעיר הולדתו ואשר התקיים 13 חודשים. פיליפ כהן, המו"ל של העיתון הניו יורקי "העברי האמריקאי" הביא את ליפסקי לניו יורק בשנת 1900, שם התמנה ליפסקי לעורך העיתון, בו עבד במשך 14 שנה. בשנת 1901 התבקש על ידי ד"ר סטיבן וייז לערוך עיתון חדש בשם "המכבי" (לאחר מכן "פלשׁתינה החדשה"), שיצא מטעם "הפדרציה של הציונים האמריקאים" (שמו הקודם של ארגון ציוני אמריקה). כתב בעיתונות היהודית והכללית בארצות הברית. בשנת 1914 מונה לתפקיד מזכיר הפדרציה של הציונים האמריקאים ולאחר מכן יו"ר הפדרציה (אשר הפכה בשנת 1917 לארגון ציוני אמריקה). היה ממייסדי קרן היסוד, היה פעיל במגבית המאוחדת למען ארץ ישראל (פלשׂתינה) (United Palestine Appeal) ובמועצה הציונית האמריקאית. יזם את הקמת הקונגרס היהודי האמריקאי, היה אחד ממקימיו בשנת 1917 ולאחר מכן שימש סגן-נשיא ויו"ר הקונגרס. בשנת 1920 תמך בחיים ויצמן במחלוקת שלו עם לואי ברנדייס. בשנים 1922–1930 שימש כנשיא ארגון ציוני אמריקה. בשנים 1930–1959 היה נשיא חברת הביטוח "איסטרן". בשנת 1936 היה נואם מרכזי בכנס היסוד של הקונגרס היהודי העולמי, שהוא נמנה עם מייסדיו (ולאחר מכן כיהן כסגן נשיא, כיו"ר הוועדה האדמיניסטרטיבית וכיו"ר הוועד הפועל של הקונגרס). בשנים 1934–1945 פעל להצלת יהודי אירופה במסגרת הקונגרס היהודי האמריקאי עם סטיבן שמואל וייז. לאחר מלחמת העולם השנייה פעל למען הקמת מדינה יהודית ולמען תוכנית החלוקה. בשנת 1950 פרש מפעילות ציבורית, למעט פעילותו למען מכון ויצמן. כתב ספרים, סיפורים, מחזות ומאמרים רבים. בשנת 1962 הוענק לו פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה על פועלו למען הציונות. נפטר ב-27 במאי 1963 והובא למנוחות בבית הקברות "מאונט אררט". נקראו רחובות על שמו בירושלים ובתל אביב. דמויות בציונות (תורגם מאנגלית על ידי ראובן אבינועם), ירושלים: הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תשי"ז. הרצל, וויצמן והמדינה היהודית (תרגם מאנגלית: עמיקם גורביץ’), רחובות: יד חיים וויצמן, [תשי"ז]. Deborah E. Lipstadt, The Zionist career of Louis Lipsky, 1900-1921 (Dissertations in American biography),Arno Press, 1982. מדיה וקבצים בנושא לואי ליפסקי בוויקישיתוף פרטים ביוגרפיים על לואי ליפסקי, באתר המרכז להיסטוריה יהודית (Center for Jewish History) (באנגלית) דיוקנו במאמר ב-The Sunday Morning Star,‏ 22 ביוני 1930 לואי ליפסקי הובא למנוחה אחרונה בניו יורק, The Canadian Jewish Chronicle,‏ 7 ביוני 1963 (באנגלית) כתבי לואי ליפסקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) לואי ליפסקי (1876-1963), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Highway 61 Revisited

Highway 61 Revisited (בתרגום חופשי מאנגלית: "ביקור חוזר בכביש מהיר מס' 61") הוא אלבומו השישי של הזמר, והמוזיקאי בוב דילן שהוקלט בשנת 1965 בקולומביה רקורדס. הוא נחשב לאחת מנקודות המפנה של דילן, בעיקר מפני שהוא האלבום הראשון שהוקלט כולו עם להקת פולק רוק, אחרי שניסה את הליווי הזה ב-Bringing it All Back Home. המעבר הזה לכלים חשמליים נחשב לאחד מ-50 האירועים המכוננים של הרוק על פי הרולינג סטון. בנוסף לכך, האלבום מדורג במקום הרביעי ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. האלבום הוא אחד מהאלבומים המחוספסים של דילן, בניגוד לאחרים באותה תקופה, שהיו יותר הומוריסטים. האלבום נחשב כיום בעיני רבים לאחת מיצירות המופת של דילן, שהעיד עליו: "אני לא אצליח להקליט אלבום יותר טוב מהאחד הזה... הוא יותר מדי טוב. יש שם דברים שאני הייתי מקשיב להם." האלבום כולל כמה מהיצירות המצליחות ביותר שלו,"Like a Rolling Stone", "Desolation Row", "Highway 61 Revisited" ו"Ballad of a Thin Man". האלבום הגיע למקום שלישי ברשימת הלהיטים של המגזין בילבורד, ולמקום רביעי במצעד האלבומים של אנגליה באותה שנה. בעוד שהשיר הפותח "Like a Rolling Stone" הגיע למקום השני במצעד הלהיטים האמריקאי, ורביעי בבריטי. כמו כן, השיר נמצא במקום הראשון ברשימת השירים הטובים בכל הזמנים של הרולינג סטון. מתחתיו ברשימה נמצאים עוד שניים מהשירים באלבום: "Highway 61 Revisited" ו"Desolation Row". האלבום עצמו הגיע למקום רביעי ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של הרולינג סטון. כל השירים נכתבו, והולחנו על ידי בוב דילן. "Like a Rolling Stone" – 6:09 "Tombstone Blues" – 5:58 "It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry" – 4:09 "From a Buick 6" – 3:19 "Ballad of a Thin Man" – 5:58 "Queen Jane Approximately" – 5:31 "Highway 61 Revisited" – 3:30 "Just Like Tom Thumb's Blues" – 5:31 "Desolation Row" – 11:21 שיר הנושא באלבום קרוי על שם הכביש הראשי מספר 61, שנודע גם כ"כביש הבלוז". זהו כביש המתחיל בניו אורלינס ממשיך בכיוון צפון ומסתיים במרכז גבולה המזרחי של מינסוטה. עד 1991 המשיך הכביש צפונה עד גבול ארצות הברית-קנדה ועבר, בין השאר, בדולות' - עיר הולדתו של דילן. הוא נסלל לאורך נהר המיסיסיפי וישנן התייחסויות רבות אליו בשירי בלוז אמריקאים, כשהבולטים הם של מיסיסיפי פרד מקדואל ושל ג'יימס תומאס הנקראים "Highway 61". בסי סמית נהרגה בתאונת דרכים על הכביש הזה, והאגדה מספרת שרוברט ג'ונסון מכר את נשמתו לשטן בצומת בין הכבישים המהירים 61 ו-49, (כביש 49 הוא שם שיר ידוע של אמן הבלוז האולין וולף). אלביס פרסלי גדל באחד מהשיכונים שלצידי הכביש. מידע על האלבום Highway 61 Revisited באתר MusicBrainz מידע על האלבום Highway 61 Revisited באתר AllMusic האלבום Highway 61 Revisited באתר Discogs האלבום Highway 61 Revisited באתר ספוטיפיי ,Rollingstone.com: "50 moments that chnged the history of rock & roll" Andy Gill, Classic Bob Dylan 1962-69: My Back Pages. Carlton, 1998, pp.79-91
הדום

הֲדוֹם הוא רהיט שנועד לתמיכה ברגלי אדם, היושב על כיסא או כורסה. ההדום מהווה חלק ממערכת ישיבה, כאשר הוא מצורף לכיסאות וכורסאות. השימוש הנפוץ להדום הוא לתמיכה בהנחת הרגליים עליו כך שיהיו מוגבהות בזמן ישיבה. להדום לרוב מבנה אופייני של שרפרף נמוך בעל רגליים קצרות, חסר משענת והוא מרופד ועשוי להכיל מילוי מחומרים רכים למען הנוחות. יחד עם זאת, על אף שהשימוש העיקרי הוא לתמיכה ברגליים, רבים ההדומים שנועדו מראש או שבדיעבד השימוש בהם הוא לצרכים נוספים, כגון כיסא נמוך, מקום לישיבה או אף מקום אחסון בתוך ההדום. להדום אף תפקיד נוסף והוא לעיצוב, יופי ונוי. כיסא [ישעיהו סו; א] כֹּה, אָמַר ה', הַשָּׁמַיִם כִּסְאִי, וְהָאָרֶץ הֲדֹם רַגְלָי; ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יומן

יומן משמש לרישום אירועים לפי סדר הימים בלוח השנה. יומן עשוי להיות צופה פני עתיד, כלומר לשמש לרישום אירועים ומשימות המתוכננים לעתיד, או צופה פני עבר, כלומר לתאר אירועים לאחר התרחשותם. יומן משימות משמש לרישום אירועים ומשימות המתוכננים לעתיד, כתזכורת למועד התרחשותם הצפוי ותורם ליכולת ארגון זמן. לעיתים היומן מעוצב מראש עם מקום בגודל קבוע לכל יום מימות השנה, ולעיתים הוא מאפשר כתיבה חופשית, כך שלכל יום מוקדש המקום הנדרש לתיאור אירועיו. עד לשלהי המאה העשרים נוהל היומן במחברת או ספרון קטן שיועדו לנשיאה יומיומית. בשלהי המאה העשרים עם התפתחות הטכנולוגיה פותחו כלים ממוחשבים שצמצמו את השימוש ביומן הנייר ואפשרו תיעוד אירועים אלקטרוני, דוגמת יומן גוגל. ככלי לרישום משימות לביצוע משמש היומן בין השאר תלמידים, הרושמים בו פרטים על שיעורי הבית שלהם, ימי הולדת ועוד. מי שפעילותם כוללת פגישות (עם לקוחות, תלמידים וכדומה) משתמש ביומן לניהול לוח הזמנים שלו. יומן אישי נכתב לרוב כדי לזכור (כעין ארכיון של זיכרונות). לעיתים הוא משמש לרישום אירועים, רגשות ומחשבות של בעל היומן. הכתיבה ביומן מתבצעת באופן שוטף. הכתיבה ביומן נחשבת פרטית, והצצה ליומן של אדם אחר נחשבת מעשה לא מקובל. כותבי היומנים האישיים מדמיינים את הקוראים האידיאליים של כתביהם (הורים, אהובים ואהובות מהכיתה או את עצמם בבגרותם). "קריאה רטרוספקטיבית ביומן של הכותב עצמו הוא אירוע טעון ורווי מבוכה". לעיתים יומנו של אדם שנפטר משמש כעדות על חייו ואישיותו. דוגמה ליומן כזה הוא יומנה של אנה פרנק. יומנים מסוימים הם בעלי ערך רב בייחוד יומני מסע המתארים מאורעות שקרו בזמן מסעות ומשמשים מקור לחקר אנתרופולוגיה ויחסים בין אישים בעמים שונים מנקודות מבט של עמים אחרים. יומניו של אדם שהיה דמות ציבורית מתפרסמים לעיתים, ביוזמתו או ביוזמת יורשיו, ככלי לתיאור מעשיו ועולמו. ישנם גם סופרים אשר כותבים את ספרם בצורת יומן של הגיבור. דוגמאות לכך הם ספרי הנוער "יומני הנסיכה", "יומנו של חנון", ועוד. ספרו של אלון חילו, "אחוזת דג'אני" נכתב כשילוב של שני יומנים שנכתבו על ידי גיבורי הספר. העובדה שאחד מגיבורי הספר, חיים מרגליות קלווריסקי, הוא דמות היסטורית אמיתית, והאמירה בהקדמה "מאת המביא לדפוס" כי ביסס את הספר על יומנו האישי של קלווריסקי, גרמה לחלק מהקוראים לחשוב שמדובר ביומן אמיתי, אף שהספר הוא ספר בדיוני. "יומנה של אנה פרנק" נכתב כיומן אישי והתפרסם בהמשך כספר המתעד את קורותיה של הילדה היהודיה ומשפחתה במחבואם בתקופת השואה באמסטרדם, הולנד. כאשר האינטרנט הפך לזמין ונפוץ, הוא אומץ על ידי רבים כאמצעי נוסף לתעוד החיים, עם ממד נוסף של קהל (מיידי, או עתידי). היומן המקוון הראשון נחשב ליומן הפתוח של קלאודיו פינהנז (אנ') שפורסם באתר MIT Media Lab מ-1994 עד-1996. בנוסף, האינטרנט משמש כדרך לפרסום יומנים שטרם פורסמו, לתשומת לבם של היסטוריונים והקהל הרחב. כמו יומנו של Michael Shiner - מייקל שיינר, אפרו-אמריקאי שחי במאה ה-19, בארצות הברית ותיעד את חייו, תחילה כעבד ואחר כך כאדם חופשי בוושינגטון די.סי. בלוג – היומן בתרבות האינטרנט בת זמננו אוטוביוגרפיה ספר זיכרונות יומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גיא פרחי, ולפעמים אנחנו כותבים דווקא כדי לשכוח, באתר הארץ, 14 בינואר 2021 Claudio Pinhanez, Open Diary, web.archive.org, היומן זמין לקריאה, ‏2009-10-27 (באנגלית) The Diary of Michael Shiner Relating to the History of the Washington Navy Yard 1813-1869, public1.nhhcaws.local (באנגלית אמריקאית)
מצרים התחתונה

מצרים התחתונה (למפת מצרים מוגדלת)   קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח' סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית ל ו ב הים התיכון הים האדום מצרים התחתונה (למפת מצרים רגילה)   קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח' סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית ל ו ב הים התיכון הים האדום מצרים התחתונה מצרים התחתונה, הוא אזור במצרים המשתרע באזור הדלתא של הנילוס עד הים התיכון. גבולה הדרומי נמצא באזור שבין אל-עיאט ודהשור (הנמצאת מדרום לקהיר). המונח "מצרים התחתונה", מקובל מאוד כאשר מדברים על מצרים העתיקה. חרף היותה בצפון מצרים, טריטוריה זו נקראת 'תחתונה' בהתייחס לכיוון זרימת הנילוס, הזורם ממצרים העליונה שבדרום, אל מצרים התחתונה בדרכו אל הים התיכון. הנילוס נשפך לים התיכון באזור הדלתה באמצעות שתי תעלות - זרועות עיקריות החוצות אותו. הזרוע המערבית ליד ראשיד, נקראת "רוזטה" אורכה 239 ק"מ, הזרוע המזרחית ליד דמיאט נקראת "דמיטה" אורכה 245 ק"מ. על פי הסופר וחוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן אשר חי במאה ה-1, אזור הדלתה הושקה באמצעות רשת של תעלות מים. מזג האוויר במצרים התחתונה מתון יותר מאשר במצרים העליונה וזאת בגלל הקרבה לים התיכון. מצרים התחתונה, הייתה ידועה גם בשם "טַה מֵהוּ" שמשמעותו היא "הארץ של הגומא". מצרים התחתונה הייתה מחולקת ל-20 מחוזות שנקראו "נוֹם". מחוז הראשון הדרומי באזור לישט. הנילוס במצרים העתיקה התחלק באזור הדלתה לשבע זרועות, הזרוע המזרחית ביותר ליד העיר פורט סעיד של היום, הזרוע המערבית ביותר נשפכה לים התיכון ממזרח לפרברי העיר אלכסנדריה של היום. שמותיהם העתיקים של זרועות הנילוס ניתנו להם על פי שם העיר שבקרבתה עברה הזרוע. שמות הזרועות ממזרח למערב בהתאמה היו: הפלוסית, הטאניסית, המנדסית, הפטניטית, הסבנית, הבולביטינית, הקנופית. זרוע הרוזטה של היום היא מקבילתה של הבולביטינית העתיקה, זרוע דמיטה של היום היא מקבילתה של הפטניטית העתיקה. עיר הבירה של מצרים התחתונה הייתה ממפיס. האל של העיר היה אל הקוברה וודג'ט. סמלה המייצג של מצרים התחתונה היה הכתר האדום הנמוך שנקרא דשרט. הצמח המייצג היה הגומא. מצרים התחתונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מישל דיין

מישל דיין (נולד ב-2 באוקטובר 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, המזוהה בעיקר כקפטן הפועל ירושלים, וכמאמן כדורגל. נכון ל-2023 עובד דיין כפרשן כדורגל ברדיו ירושלים. דיין נולד וגדל בירושלים, וממחלקת הנוער של הפועל ירושלים עלה לבוגרים בעונת 1978/1979. את הופעת הבכורה רשם כאשר החליף את אלי בן רימוז' במחצית. דיין שיחק בעמדת הקישור, ונחשב ביחד עם בן רימוז' ואברהם בן דוד (בנדה) לגדול השחקנים והסמלים של הפועל ירושלים ושיחק בה כקפטן הקבוצה במשך 9 עונות עד לפרישתו. דיין הוא שיאן ההופעות במדי הקבוצה, כשלזכותו 508 הופעות בהן כבש במסגרת הליגה 60 שערים. שיחק לתקופות קצרות גם בבני יהודה, הפועל אשדוד, צפרירים חולון ובית"ר רמלה, אך חזר לסירוגין להפועל ירושלים. בפברואר 1998 נאלץ דיין לפרוש לאחר שנפצע בעינו מכדור תועה שבעט חברו לקבוצה באימון וגרם לו כמעט לאבד את עינו. דיין מונה לראשונה למאמן קבוצת נעוריו הפועל ירושלים בעונת 1999/2000, אך עזב כמה מחזורים לסיום העונה, והקבוצה לבסוף ירדה ליגה. בשנת 2001 התמנה דיין למאמן הפועל ירושלים שוב, לאחר שהתדרדרה עד לליגה השלישית. הגעתו הפיחה רוח חדשה לקבוצה שתרמה לחזרתה המהירה לליגה הלאומית. תחת שרביטו הייתה הקבוצה קרובה לעלייה רצופה של שתי ליגות, אך היא כשלה במחזור האחרון, במשחק מול הפועל רעננה, במה שקרוי בפי אוהדי הפועל ירושלים כ"טראומת רעננה". תקופת אימונו ידעה עליות ומורדות, לצד יחסים מעורערים עם בעלי הקבוצה. בשנים 2005 ו-2006 אימן מישל דיין את קבוצת הפועל אשקלון מהליגה הלאומית כאשר בעונת 2005/2006 סיים עם הקבוצה במקום השמיני. עקב ההצלחה הוארך חוזהו בקבוצה, אך בעונה שלאחר מכן התפטר דיין לאור הפסדי אשקלון בליגה, וקריאות הקהל כלפיו. בחודש דצמבר 2006 חזר דיין לאמן בהפועל ירושלים, לאחר שמאמנה הקודם ושחקן העבר של הקבוצה יאיר אסייג התפטר לאור מיקומה של ירושלים במקום האחרון בליגה הלאומית. דיין התפטר מהקבוצה לקראת סיום העונה, לאחר שלא הצליח לעמוד במשימתו, להשאיר את הפועל ירושלים בליגה הלאומית. בתחילת עונת 2007/2008, מונה דיין למאמן הפועל בני לוד מהליגה הלאומית. הוא התפטר מהקבוצה לאחר רצף של הפסדים. בשלהי העונה, חתם על חוזה עם עירוני קריית שמונה מליגת העל. דיין החל באימון הקבוצה בעונה שלאחר מכן, אך ב-30 בנובמבר 2008 פוטר מתפקידו לאור התוצאות שהשיגה הקבוצה ודירוגה בתחתית הטבלה. מדיה וקבצים בנושא מישל דיין בוויקישיתוף מישל דיין, באתר Transfermarkt מישל דיין, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt אביעד פוהורילס, הסתכלו עליי כאילו אני דייג, באתר nrg מעריב, 9 ביולי 2008
שמוליק מעוז

שמואל (שמוליק) מעוז (במקור עזיז; נולד ב-23 במאי 1962) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, הידוע בעיקר בזכות סרטיו עטורי הפרסים שזכו לשבחי הקהל והביקורת "לבנון" ו"פוקסטרוט". מעוז נולד בהרצליה ולו שני אחים. שירת בצה"ל כטנקיסט, בין השאר במלחמת לבנון הראשונה. בעת שירות מילואים ברפיח נפגע מאבן שהושלכה עליו, פגעה בעינו וריסקה לו את ארובת העין. לאחר שנים של שיקום החל ללמוד ב"בית צבי" וסיים את לימודיו במגמת קולנוע. בראשית דרכו המקצועית עבד כמעצב אמנותי, לאחר מכן ביים פרסומות ובהמשך ביים וידאו קליפים עבור "הד ארצי" ו"הליקון", פרסומות וסרטים קצרים. בתחילת שנות התשעים עיצב אמנותית את העונה השנייה של סדרת המתח "סיפורים לשעת לילה מאוחרת". בשנת 2000 ביים את הסרט הדוקומנטרי "ליקוי חמה מלא" ("Total Eclipse") עבור ערוץ הטלוויזיה האירופאי Arte. הסרט זכה לשבחים רבים, והוקרן בסינמטקים בפריז ובברלין, וכן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. ב-2007 החל לצלם את סרטו הראשון באורך מלא, "לבנון", אותו כתב וביים, שהתבסס על חוויותיו האישיות מיומה הראשון של מלחמת לבנון הראשונה, בה שירת כחייל בשירות חובה. ב-2009 זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו, היה מועמד ל-10 פרסי אופיר וזכה בארבעה. ב-2017 יצא סרטו פוקסטרוט, שהיה מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה בשמונה, ביניהם בפרס על הבימוי הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל ונציה וזכה בפרס חבר השופטים שהוא השני בחשיבותו בפסטיבל. ליקוי חמה מלא (2000) לבנון (2009) פוקסטרוט (2017) מדיה וקבצים בנושא שמוליק מעוז בוויקישיתוף שמוליק מעוז, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שמוליק מעוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שמוליק מעוז, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שמוליק מעוז, באתר ספר הקולנוע הישראלי שמוליק מעוז, באתר AllMovie (באנגלית) שמוליק מעוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שמוליק מעוז, דף שער בספרייה הלאומית עינב שיף‏, מעוז: "זה ההישג הגדול ביותר", באתר וואלה, 12 בספטמבר 2009 אורלי הררי, "לבנון" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, באתר ערוץ 7, 12 בספטמבר 2009 תומר קמרלינג, עזוב הלם קרב, ספר לי על קולנוע, באתר ynet, 6 בנובמבר 2009 רייצ'ל קוק, שמואל מעוז: חיי במלחמה ותקוותי לשלום, אובזרבר, 2 במאי 2010 אבנר שביט‏, "הקהל הישראלי לא מבין כמה טוב אנחנו עושים למדינה", באתר וואלה, 4 בדצמבר 2010 נירית אנדרמן, הבמאי שמוליק מעוז נבחר לתוכנית ייחודית בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 20 ביוני 2012 נירית אנדרמן, הבמאי שמוליק מעוז יוצא מהטנק, באתר הארץ, 14 בינואר 2016 נירית אנדרמן, גרסת הבמאי: שמוליק מעוז, במאי "פוקסטרוט" המעוטר והמושמץ, עונה לשרה מירי רגב, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2017