laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רויטל שירי הורוביץ

רויטל שירי הורוביץ (נולדה ב-1965) היא סופרת, משוררת, בלוגרית ועיתונאית ישראלית. רויטל שירי-הורוביץ' נולדה בשנת 1965 וגדלה בחולון, ברמת גן ובהרצליה. מגיל צעיר כתבה שירים וסיפורים, וניהלה יומן מגיל עשר. שירתה בנח"ל ולאחר שירותה הצבאי למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בספרות עברית ובגאוגרפיה. עם סיום לימודיה נסעה לשנה ללונדון עם בן זוגה שלו נישאה מאוחר יותר. עם שובה ארצה עברה לחיפה ולמדה לתואר שני בגאוגרפיה. בשנת 1995 נסעה עם בן זוגה ובנה הבכור לסיאטל שבמדינת וושינגטון לשלוש שנים, שם ילדה את בנה השני. בתום שלוש השנים שבה לישראל עם משפחתה והתיישבה בזכרון יעקב, שם ילדה את בנה השלישי, למדה לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב והחלה לכתוב את ספרה הראשון "בת עיראק", רומן היסטורי המבוסס על סיפור משפחתה, שזכה לשבחים ואף בפרס עידוד מטעם מורשת יהדות בבל. לאחר שלוש וחצי שנים חזרה בפעם השנייה להתגורר בארצות הברית, שם נולד גם בנה הרביעי. בשנים אלו כתבה את ספרה השני "להתראות בקרוב" העוסק בהתלבטותם של מהגרים ישראלים, שלעולם חצויים בין עולמות. היא שבה עם משפחתה לישראל פעמיים נוספות, אך הקליטה לא צלחה והם חזרו להתגורר בארצות הברית. בתחילת 2018 ראה אור ספרה "את מדמיינת: לגדול עם אמא נרקיסיסטית" (הוצאת "בארניר") המבוסס על סיפור אישי. ספר נוסף שסיימה לאחרונה הוא רומן היסטורי העוסק בשואה, ״איך לצוד דב״, שיצא לאור בשנת 2021. היא כותבת לבלוגים בדה-מארקר, וכן ב Word press, וכן לשני עיתונים: סיאטלון, היוצא לאור בסיאטל. לאה רודיטי "להתראות בקרוב". את. 6 ביוני 2014 משה גרנות, בשבח האופטימיות״, ביקורת על הספר ״איך לצוד דב״, JOKOPOST.COM, פברואר 2022 אתר האינטרנט הרשמי של רויטל שירי הורוביץ בלוג של רויטל שירי-הורוביץ רשימת הפרסומים של רויטל שירי הורוביץ, בקטלוג הספרייה הלאומית עופרה עופר אורן, "את מדמיינת: לגדול עם אמא נרקיסיסטית": האם מותר להיחשף?, בבלוג "סופרת ספרים", 18 במאי 2018 רויטל שירי הורוביץ, דף שער בספרייה הלאומית איך לצוד דוב, באתר bookme
חקלאות מדייקת

חקלאות מדייקת (באנגלית: Precision Agriculture או PA, לפעמים נקראת גם Satellite Farming או Site Specific Crop Management‏ - SCCM) הוא שיטה בניהול חקלאי המבוססת על תצפית, מדידה ותגובה למצב מסוים של חלקה כלשהי. מצבי החלקה או התבואה משתנים במרחב ובזמן וניתנים להתייחסות חישובית וסטטיסטית. הלב של מערכת PA הוא מערכת תומכת החלטה (מכונה DSS, ראשי תיבות של Decision Support System) אשר מסוגלת לקבל החלטות ברמה של חווה שלמה (מכלול של חלקות שונות השייכות למטריית חווה אחת) ואשר נותנת אופטימיזציה של תמורה לעומת עלות ושימור משאבים. השיטות הנוכחיות (בעיקר במחקר) להגדרת אזורי ממשק עבור DSS כוללות שרטוט ידני של מצולעים על מפות, סיווג על פי צילום אוויר או לוויין, זיהוי דפוסי יציבות על פי עונות השנה וכיוצא בזה. שיטות אלו מורכבות וקשות לפיתוח. פרקטיקת חקלאות מדייקת נעשתה אפשרית הודות להתפתחות מערכת GPS בפרט ומערכות GNSS בכלל. יכולת החקלאי להעריך באופן מדויק את המיקום בשדה מאפשר יצירת מפה של וריאציות מרחביות של פרמטרים רבים ככל שניתן למדוד (כגון תפוקת התבואה, טופוגרפיה, מאפיינים אורגניים, לחות, רמות נתרן, חומציות, מגנזיום, אשלגן, ועוד). בנוסף, יכולות מפות אלו לשמש באינטרפולציה לרשת עבור השוואה עם נתונים אחרים ו\או מפות אחרות. שינויים באופי התבואה כפונקציה של מיקום מרחבי וזמן הם נתוני הליבה של מערכת חקלאות מדייקת. מדיה וקבצים בנושא חקלאות מדייקת בוויקישיתוף אגרו טכנולוגיה - חקלאות מדייקת, באתר ממשלת ישראל חקלאות מדייקת במאה ה-21 תחולל מהפכה דומה לטפטפות במאה ה-20, באתר התאחדות חקלאי ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זקן ואן דייק

זקן ואן דייק (מאנגלית: Van Dyke; נכתב גם Vandyck או Van Dijk) הוא סגנון של עיצוב שיער הפנים, ונקרא על שמו של הצייר הפלמי מהמאה ה-17 אנתוני ואן דייק. זקן ואן דייק מורכב באופן ספציפי מגידול של שפם ובנוסף זקן תייש, בעוד שיער הלחיים מגולח כולו. אפילו לסגנון זה קיימות מספר וריאציות, ביניהן גידול שפם בעל קצוות מסולסלים, החלפת זקן התייש בשיער מתחת לשפה התחתונה וכו'. סגנון זקן זה היה נפוץ באירופה של המאה ה-17. הוא נגמר בבריטניה יחד עם הרסטורציה בשנת 1660, כאשר סגנונות ופאות צרפתיות הפכו פופולריים. זמן מה לאחר מכן, לעומת זאת, גברים מסוימים, שנודעו בכינויים "vow-beards" (בתרגום מילולי: "נודרי הזקן") המשיכו להתגלח בסגנון הואן דייק, תוך שבועה כי ימשיכו לעשות כן עד שהמלך יישוב להתגלח באופן זה. הסגנון הפך פופולרי בארצות הברית במאה ה-19. בעיתון Chicago Chronicle גינתה המבקרת אידית' סשנס טאפר את סגנון הואן דייק יחד עם זקן התייש, כשני סממנים של גברים "שהיו אנוכיים, זדוניים, ויהירים כטווס". הסגנון מכונה לעיתים "זקן צ'ארלי", אשר נקרא אחרי המלך האנגלי צ'ארלס הראשון, שאת דיוקנו צייר האומן ואן דייק, בעת שהיה מגולח בסגנון זה. הזקן נראה על ואן דייק עצמו, ועל הרבה מהדמויות אותן צייר בדיוקנאותיו, ביניהם המלך צ'ארלס הראשון. מהפכן המרקסיזם הרוסי ולדימיר איליץ' לנין נראה גם הוא מגולח בסגנון הואן דייק. הזקן ראה תחייה במאה ה-19 ונראה בקרב דמויות ידועות רבות, ביניהן הגנרל קסטר (אשר לבש סגנונות רבים כמו גם) והשחקן מונטי וולי. הקולונל הרלנד סנדרס, המפורסם מלוגו רשת המסעדות KFC, נחשב גם הוא לבעל זקן ואן דייק. באנגלית pickedevant היא מילה נרדפת לזקן ואן דייק. ג'קוב ארמיניוס (1625) צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה צוייר על ידי ואן דייק (1635-6) אנטוניו מריה' אסקיבל (1847) קארל צלר דיוקן עצמי על ידי הצייר ההולנדי יאן אוגוסטין דייוויל (1801–1850) ווינפיל סקוט האנקוק (1863) ג'ורג' ארמסטרונג קסטר (1865) באפלו ביל (וויליאם קודי) (c. 1875) אדוארד קרטיס (1899) וילהלם מייבאך (1900) אדולף ללייר הרלנד סנדרס (c. 1974) פירס ברוסנן (2005) הנסיך אימון, דוכס אפוליה (2006) כריסטיאן בייל, שחקן (2009) ג'וני דפ (2011) מדיה וקבצים בנושא שיער פנים בוויקישיתוף Sherrow, Victoria (2001). For Appearance' Sake. Greenwood Publishing Group. pp. 114–115. ISBN 978-1-57356-204-1. Peterkin, Allan (2001). One Thousands Beards. Arsenal Pulp Press. pp. 172–173. ISBN 978-1-55152-107-7. Sherrow, Victoria (2006). Encyclopedia of Hair. Greenwood Publishing Group. p. 59. ISBN 978-0-313-33145-9. "The Beard". The Westminster Review. Vol. 62. Leonard Scott Publication. ביולי 1854. p. 33. {{cite book}}: (עזרה) Shipley, Joseph Twadell (2001). The Origins of English Words. JHU Press. p. 28. ISBN 978-0-8018-6784-2. "Beard Styles: The Van Dyke". אורכב מ-המקור ב-2015-04-16. נבדק ב-2015-04-16.
שמואל שולזינגר

הרב שמואל הלוי שולזינגר (ב' בטבת ה'תרצ"ה, 8 בדצמבר 1934 – כ"ג בטבת ה'תשס"ד, 17 בינואר 2004) היה רב חרדי ישראלי, רבה האשכנזי של קריית אתא. נולד בירושלים לסימה לאה ולרב יצחק הלוי שולזינגר. בילדותו למד בבית הספר 'נצח ישראל' בירושלים, אביו התמנה כרב בכפר גנים והמשפחה עברה להתגורר בכפר, בהמשך עברו לחיפה, שם שימש האב כרב שכונה וכרב המכשיר של בתי המטבחיים. בשנת ה'תש"ח (1948) החל ללמוד בישיבת תפארת ישראל בחיפה, ממנה עבר בקיץ ה'תשי"א (1951) לישיבת פוניבז', שבבני ברק, שם למד בין היתר מהרב אליהו אליעזר דסלר שבו ראה את רבו המובהק, ואצל הרב יחזקאל לוינשטיין. במאי 1956, בהיותו רווק, זכה בפרס לחידושי תורה מטעם משרד הדתות. בשנת ה'תשי"ז נפטר רבה של כפר אתא הרב יהודה ליב גפן. עסקני המקום הכריזו כי מי שיזכה להינשא לבתו של רבם המנוח, מלכה, ימלא את מקומו. בחודש ניסן של אותה שנה התארס שמואל עם מלכה, והחל לכהן כרב המקום, בהמלצת הרב מטשעבין, ששלח מכתב מיוחד לרגל הכתרתו. בעת מינויו היה בן 22 בלבד. בשנת ה'תשכ"ז (1967) הקים כולל אברכים בעיר שמומן ברובו מכיסו הפרטי. בשנת ה'תשל"ג הקים את תלמוד התורה "תורה תמימה". שימש גם כנשיא הישיבה לצעירים, המקומית, שנוסדה ב-1990. בשנת ה'תשנ"ה עבר ניתוח לב פתוח בקליבלנד, אוהיו. בשנת ה'תשס"ד לקה בלבו ונפטר. הלווייתו יצאה מבית הכנסת הגדול בעיר. הוא נקבר בבית הקברות הישן של קריית אתא לצד חמיו. בנו הרב טוביה הוכתר לממלא מקומו כרב בית הכנסת הגדול, תפקיד אותו נטש לאחר תקופה, עקב חילוקי דעות עם בני הקהילה. בשנת ה'תשס"ז הוציא לאור אחיו הרב משה מרדכי שולזינגר ספר לזכרו בשם "עטרות שמואל". בשנת ה'תשס"ח הוציא לאור בנו הרב טוביה את גיליונותיו על הרמב"ם והמשניות בספר גיליוני הגר"ש. בקובץ תורני "צוהר" בשנת תשס"ז הופיעו סדרת מאמרים ובהם הערותיו על השו"ע ותשובות חתם סופר. אודותיו בפורום של אתר בחדרי חרדים קונטרס שמואל בדורו, בסוף ספר ר' משה מרדכי חלק ב. באתר אוצר החכמה. שמואל בן יצחק שולזינגר (1935-2004), דף שער בספרייה הלאומית על רבו זה כתב קונטרס בשם "ידיעת בית רבו" (להורדה). היום חלוקת פרסים לתלמידי ישיבות מצטיינים, הצופה, 6 במאי 1956. המכתב נדפס בישורון תשס"ה כרך טז עמ' 125. ישראל אידלמן, לבחירת הרב שולזינגר כרבה של כפר אתא, שערים, 8 במאי 1958, עמ' 3; ברכה לרגל מינויו מהרבנים יהודה, שלמה ומשה ראם, שם, 26 במאי 1958, עמ' 4 ספר ר' משה מרדכי חלק ב' עמוד 729.
סרחיו ברגמן

הרב סרחיו ברגמן (בספרדית: Sergio Bergman; נולד ב-23 בינואר 1962) הוא רב רפורמי ופוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כשר איכות הסביבה בממשלתו של מאוריסיו מאקרי וכחבר הקונגרס הלאומי הארגנטינאי. החל מחודש יוני 2020 משמש כנשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת - ארגון הגג העולמי של התנועות הרפורמיות, הליברליות והפרוגרסיביות. ברגמן נולד בארגנטינה, סיים לימודי רוקחות וביוכימיה באוניברסיטת בואנוס איירס. הוא למד בסמינר הרבנים של התנועה הקונסרבטיבית "סמינריו רביניקו" בבואנוס איירס, סיים לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך לרבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים. ב-1994 שב לארגנטינה וב-2001 מונה לרב בית הכנסת קהילת ישראל בארגנטינה (המוכר גם כבית הכנסת טמפלו ליברטד). ב-2011 נבחר למועצת העיר בואנוס איירס מטעם מפלגת PRO בראשות ראש העיר מאוריסיו מאקרי. הוא עתר לבית המשפט בדרישה שעל פתק ההצבעה יהיה רשום "הרב ברגמן" במקום "סרחיו ברגמן", מאחר שכך מוכר לציבור, אך עתירתו נדחתה לאחר שבית המשפט קבע שיהיה בכך קונוטציה חיובית שאינה מתאימה להופיע בקלפי. ב-2013 נבחר מטעם מפלגת PRO כנציג העיר בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי (הבית התחתון של הקונגרס הלאומי). הוא כיהן כחבר הקונגרס מדצמבר 2013. לאחר ניצחונו של מאוריסיו מאקרי בבחירות לנשיאות ב-2015, מונה ברגמן לשר לאיכות הסביבה. ברגמן הוא מייסד "פונדסיון יודאיקה" ארגון הכולל בתי כנסת ומרכזים חינוכיים יהודים בארגנטינה. הוא מחברם של שישה ספרים העוסקים בדת ובנושאים אזרחיים. את ההקדמה לספרו "Argentina Ciudadana" (ארגנטינה אזרחית) כתב ב-2008 הארכיבישוף המטרופוליטני חורחה מריו ברגוגליו, לימים האפיפיור פרנציסקוס. לאחר הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994 ארגן קבוצת פעילים שמפגינה מדי יום שני למען חקר הפרשה ועשיית צדק. סימן ההיכר שלו היא כיפה גדולה צבעונית. ברגמן נשוי ואב לארבעה. מדיה וקבצים בנושא סרחיו ברגמן בוויקישיתוף סרחיו ברגמן, ברשת החברתית פייסבוק סרחיו ברגמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט של סרחיו ברגמן שלמה פפירבלט, הרב הראשון בפרלמנט הארגנטיני מתכונן להיאבק בקירשנר, באתר הארץ, 30 ביוני 2013 צביקה קליין, לראשונה: נבחר רב כחבר הפרלמנט הארגנטינאי, באתר nrg‏, 30 באוקטובר 2013 צביקה קליין, ‏הרב סרחיו ברגמן על נישואי תערובת: "יש לכתחילה, ויש בדיעבד", בעיתון מקור ראשון, 8 ביוני 2020 Argentina’s first rabbi-lawmaker is loud and proudly Jewish, ‏The Times of Israel, ‏9 בנובמבר 2013 איתמר אייכנר, מהפך בארגנטינה: רב מונה לשר ודף חדש ביחסים עם ישראל, באתר ynet, 26 בנובמבר 2015
אנדרואיד מרשמלו

אנדרואיד מרשמלו (באנגלית: Android 6.0 Marshmallow) היא גרסה של מערכת ההפעלה אנדרואיד מבית חברת גוגל המיועדת לטלפונים חכמים. גרסתה היא 6.0. מרשמלו היא הגרסה הממשיכה של אנדרואיד לוליפופ. היא נחשפה לראשונה במאי 2015 והושקה באוקטובר אותה שנה. הגרסה הממשיכה של אנדרואיד מרשמלו היא אנדרואיד נוגט. בין התכונות של מערכת ההפעלה החדשה ניתן למנות סדרת אנימציות חדשות ואינטואיטיביות שמותאמות לממשק ה-Material Design; ההתראות שמגיעות רועדות לרגע בחלק העליון של המסך – כדי למשוך תשומת לב - אבל אחר-כך הן נעלמות, כדי לא להפריע; בשביל להפוך את האיתור של כל אפליקציה למשימה קלה יותר, האפליקציות מסודרות בסדר אלפביתי, כשכל האותיות מופיעות מצד ימין ומאפשרות לקפוץ ישירות לאפליקציה הרצויה או פשוט להתחיל להקליד את שם האפליקציה ולבחור מתוך ההשלמה האוטומטית; תכונה חשובה נוספת בהקשר זה הוא ה-Dynamic Shortcuts, שבמסגרתו יוצגו האפליקציות על פי דפוסי השימוש של המשתמש. תכונה נוספת היא הצגת מערכת ההרשאות המפורטת של מרשמלו שמאפשרת למשתמש לכבות הרשאות ספציפיות בכל אפליקציה. בגרסת מרשמלו, גוגל הפחיתה את מספר האפליקציות שמגיעות עם הגרסה ובנוסף, ניתן יהיה להסיר אותן כבכל אפליקציה רגילה. תכונה נוספת וחדשה היא ה-Now On Tap, שמאפשר בעזרת לחיצה ארוכה על כפתור הבית להגיע למידע רלוונטי לאותו רגע. כך שלדוגמה בקבלת הודעה ניתנת האפשרות ללחוץ לחיצה ארוכה על כפתור הבית והיא תציג פרטים נוספים עליה. בגרסה החדשה שופרה האינטראקציה בין העוזרת הקולית של גוגל לבין האפליקציות. בנוגע לסוללה, נוספה אופציה חדשה בשם "Doze", המאפשרת חיסכון של עד 30 אחוזים בסוללה בזכות שיפור במנגנון ניהול המשימות של הטלפון החכם. מדיה וקבצים בנושא אנדרואיד מרשמלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרואיד מרשמלו (באנגלית) Gadgety, גוגל מכריזה על Android M ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס פדרסן

צ'ארלס ג'ון פדרסן (באנגלית: Charles John Pedersen, ‏3 באוקטובר 1904 – 26 באוקטובר 1989) היה כימאי אמריקאי יליד דרום קוריאה, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1987 (במשותף עם דונלד ג'יימס קראם וז'ן-מארי להן), "על הפיתוח והשימוש במולקולות בעלות תגובות מותאמות מבנה עם סלקטיביות גבוהה". פדרסן נולד בפוסאן שבקוריאה הדרומית לאב נורווגי ולאם יפנית. את רוב חייו בילה בארצות הברית. הוא החל ללמוד באוניברסיטת דייטון, אוהיו, ארצות הברית ב-1922, וקיבל תואר ראשון בכימיה. משם המשיך ללימודי תואר שני ב-MIT שבמסצ'וסטס. כל העת נתמך פדרסן כלכלית על ידי אביו; לאחר שקיבל את התואר השני בחר שלא להמשיך בלימודים אלא להתחיל לעבוד, זאת כדי שיוכל לזכות בעצמאות כלכלית. פדרסן הוא מהזוכים הבודדים בפרס נובל בתחום מדעי שאינו בעל תואר דוקטור. פדרסן התקבל לעבודה בחברת דופונט (DuPont), תאגיד המוצרים הכימיים הגדול בעולם, שם עבד במשך 42 שנים, עד לפרישתו. פדרסן זכה בפרס נובל כהוקרה על תגליותיו בתחום מולקולות האתר כתר, קבוצת תרכובות אורגניות טבעתיות בעלות תכונות מיוחדות. את הפרס חלק עם שני כימאים אחרים - אמריקני וצרפתי - אשר המשיכו את מחקרו בתחום האתרים. במהלך עבודתו דופונט נרשמו על שמו 65 פטנטים. את תגליותיו בנושא האתרים פרסם עשרים שנה לפני קבלת הפרס. לאחר פרישתו דופונט עסק בדיג, צפרות, גננות וכתיבת שירים. פדרסן לקה במיאלומה בשנת 1983, ולמרות חולשתו הגיע לטקס קבלת הפרס בסטוקהולם ב-1987. פדרסן, מדען צנוע ונעים הליכות, קיבל את הידיעה על זכייתו בהפתעה גמורה. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס פדרסן בוויקישיתוף צ'ארלס פדרסן, באתר פרס נובל (באנגלית) צ'ארלס פדרסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס פדרסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עשן הזמן

עשן הזמן הוא חנות ספרים, פאב, בית למוזיקה ומועדון הופעות בעיר העתיקה בבאר שבע. עשן הזמן הוא מועדון הבית של יוסי בבליקי ושל אמנים מקומיים כמו דויד פרץ, DODIES, נועה בביוף ונדב דלומי. עשן הזמן נותן במה לתרבות אלטרנטיבית. הביטוי "עשן הזמן" לקוח משיר של לאה גולדברג. צחי גולדברג ומרים (בירה) רוזנר הקימו את המקום בינואר 2007 בשכונה ד' מזרח (ו' הישנה). כשצוותו יחדיו הם חלמו להקים בית קפה שמהווה גם חנות לספרי יד שנייה, אך בעקבות עצתו של דויד פרץ הוחלט להוסיף למקום במה להופעות חיות. לאחר כשנה עשן הזמן עבר למיקום חדש, גם הוא ברחוב רינגלבלום, ושם הוא נשאר עד ל-2013. באוקטובר 2013 עשן הזמן עבר למיקומו הנוכחי בעיר העתיקה ברחוב אנילביץ'. עשן הזמן מנוהל כיום על ידי צחי גולדברג וים בכר. כתב העת לשירה "דקה" נהג לקיים במקום את ערבי ההשקה של גיליונותיו. בשנת 2010 הוקם בעיר ארגון בשם עורף האויב שהיה נוהג לארגן הופעות מטאל ורוק כבד בעשן הזמן. עורף האויב נוהל על ידי צחי גולדברג ודני שפירא ונסגר בשנת 2013. המקום אירח בשנים האחרונות מאות הופעות של אמנים כמו נעם רותם, דאנה איבגי, ארנון נאור, שלום גד, אתי אנקרי, דניאלה ספקטור, חיים אוליאל, דן תורן, אבי בניון, רונית שחר, קובי אוז, בני בשן, יובל מנדלסון, קוב, ערן צור, אילן וירצברג, אלון עדר, דנה ברגר, עדי רן ועוד. "ערב אנטי וולנטיין" - בכל שנה בזמן ולנטיין מתקיים ערב אנטי ולנטיין שבו מגיעים מספר אמנים כדי לבצע שירי תסכול, קנאה ובדידות. "סוויטת יום העצמאות" - בכל שנה בערב שאחרי יום העצמאות יוסי בבליקי מופיע בעשן הזמן עם חברים. במה פתוחה בימי ראשון, ערבי ציור בימי שני, הופעות מוזיקליות בימי שלישי וחגיגות יום הולדת לפיצ'רסקי בתאריכים אקראיים. עשן הזמן בפייסבוק בלוג עשן הזמן לילך גביש, ככה יוצרים סצנה בבאר שבע, 29 בינואר 2007, באתר "הבמה" מיכל גרינברג, במקום לעזוב, הסטודנטים פתחו עסק(הקישור אינו פעיל), 15 בפברואר 2007, באתר וואלה! עלמא אליוט הופמן, לשרוד את צוק איתן: המלחמה של עשן הזמן, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2014 מילים לשיר "עשן הזמן" מאת דויד פרץ באתר שירונט עשן הזמן, ברשת החברתית פייסבוק לקראת השקת הגיליון הרביעי, באתר קול הקמפוס אילן ברקוביץ', על השקת גיליון מספר 5, 28 באוגוסט 2009, באתר וואלה! יותם שווימר, לקראת השקת הגיליון השביעי, 13 בינואר 2013, באתר ynet
פיוטר שימניאק

פיוטר פאוול שימניאק (Piotr Pawel Szymaniak;‏ 28 ביוני 1911 – 18 באוגוסט 1967) היה אדריכל פולני שהתפרסם בעיקר הודות לתכנון תחנות הרכבת בוורשה ובכלל זה התחנה המרכזית. שימניאק נולד בוורשה. ב-1930 החל את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה לטכנולוגיה בוורשה יחד עם ארסניוש רומנוביץ שהפך בהמשך לשותפו המקצועי. ב-1934 השתלב במקצוע במשרד אדריכלים מקומי. ב-1938 זכה עם חברו רומנוביץ ועם חבר שלישי, לתכנן את הביתן הפולני לתערוכה העולמית שהתקיימה שנה לאחר מכן בניו יורק. באותה שנה השלימו את עיצובה של מסעדה בזאקופנה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני, עבדו השניים ברשות הרכבות הגרמנית בורשה ותכננו בין השאר את תחנת הרכבת המרכזית של העיר. ב-1944 הועבר שימניאק למחנה כפייה נאצי בברלין שם עבד במשרד התכנון של רשת הרכבות הגרמנית. לאחר המלחמה, הצטרפו רומנוביץ ושימניאק למאמץ הלאומי ועבדו על חידוש העיר שנהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה. ב-1946 זכו השניים בפרס הראשון בתחרות לתכנון התחנה המרכזית של העיר. הפרויקט נבנה בסוף רק בתחילת שנות השבעים והושלם ב-1976, אך עד אז תכננו את שאר שבע התחנות לאורך הקו. במקביל תכננו גם מספר מבנים שאינם קשורים לתחום הרכבות, כמו מרכז לספורט ימי עבור ימק"א ומתחם מגורים (שניהם בורשה). ב-1967 נפטר לפתע שימניאק ורומנוביץ המשיך לעבוד, תוך שהוא מתמקד בהמשך השלמת פרויקט תחנות הרכבת וכן כיועץ בתחום תכנון מתקני רכבות בפולין ובשאר מדינות באירופה. בניין התחנה המרכזית בורשה (ורשאבה צנטראלנה) שנחנך ב-1976 לאחר עיכובים רבים, הוא נקודת ציון עירונית בבירת פולין ומרכז תחבורתי המשלב תחנות רכבת ארציות ופרבריות. מאז זכייתם בתחרות, עברה התוכנית שינויים משמעותיים, אך העיצוב הסופי נותר נאמן להצעה האחרונה שהספיקו השניים להציג, קודם לפטירתו של שימניאק. מאז פתיחתה חלו מספר שינויים בבניין, אך הם לא פגעו בצורתו החיצונית. עליית ערך הקרקע במרכז העיר הביא ליוזמות להריסת הבניין, אך התחזקות המודעות למורשת האדריכלית הפולנית פסלו את היוזמות והבניין נחשב היום לאחד מהמבנים הייצוגיים ביותר לאדריכלות הפולנית של המאה העשרים. מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת של בניין תחנת הרכבת ורשבה פובישלה בורשה, באתר 'חלון אחורי', 25 בנובמבר 2015
באבא ג'ון

באבא ג'ון הוא סרט קולנוע דרמטי ישראלי משנת 2015 בבימויו של יובל דלשד. הסרט זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר וייצג את ישראל בפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה. הסרט עוסק במשפחת עולים ממוצא איראני, המנהלת משק חקלאי לגידול תרנגולי הודו. הסרט עוסק בקונפליקט בין אב המשפחה לבין בנו, המסרב להמשיך את מסורת המשק המשפחתי. הסרט הוא הראשון בבימויו של דלשד. הוא הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-2015, וכן ב-27 פסטיבלים נוספים ברחבי העולם. העלילה מתמקדת בשלושה דורות למשפחה במושב חקלאי בדרום הארץ בו כל התושבים הם עולים מאיראן. למשפחה לול תרנגולי הודו אותו מנהל אב המשפחה יצחק (נוויד נגהבאן) הדורש מבנו בן ה-13, מוטי (אשר אברהמי), לקבל את העסק המשפחתי ולהמשיך בניהול הלול כפי שנדרש היה מיצחק לרשת את הלול מאביו. מוטי מתעניין בתחום המכניקה של כלי רכב ואינו מתחבר לעבודות הלול המשפחתי, דבר הגורם לקונפליקט בקרב המשפחה אשר מתעצם במהלך ביקור של הדוד, דריוש (פריבורז דויד דיאן) אשר חי באמריקה לאחר שמרד באביו השמרן. אם המשפחה הפסיבית (ויז אליוט ספאבי) מנסה לגשר על הפערים הנוצרים בין בני המשפחה. פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (אייל סעיד מני) פרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (יהודה אקו) פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר (נועה אלה) פרס אופיר לצילום הטוב ביותר (עופר ינוב) פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 105,020 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ. אתר האינטרנט הרשמי של באבא ג'ון "באבא ג'ון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "באבא ג'ון", באתר AllMovie (באנגלית) "באבא ג'ון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "באבא ג'ון", באתר ספר הקולנוע הישראלי "באבא ג'ון", באתר אידיבי "באבא ג'ון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "באבא ג'ון", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורון שמיר, עכבר העיר, "באבא ג'וּן": האם יעבור את מבחן הקהל?, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2015 שמוליק דובדבני, "באבא ג'ון": סרט ישראלי אסלי, רק בפרסית, באתר ynet, 16 באוקטובר 2015 דורון פישלר‏, באבא בובה: הסגפנות של "באבא ג'ון" עובדת. בערך, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2015 עופרה עופר אורן, מה קורה כשאלוהים לא יוצא לחופשה, ומה הקשר לבחינת הבגרות באנגלית, בבלוג "סופרת ספרים", 3 בנובמבר 2015 אברהם הרן מוטהדה, באבא ג'ון: לא, זה לא סרט זר, באתר "העוקץ", 7 בדצמבר 2015 על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק". נירית אנדרמן, "באבא ג'ון" דובר הפרסית זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2015 "באבא ג'ון" באתר סרט מאיה פז‏, טורונטו 2015: הסרט הפלסטיני שמציע תקווה - וואלה תרבות, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2015 מאיר שניצר, ‏לא עובד: הסרט הישראלי שייצג אותנו באוסקר לא מספק את הסחורה, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2015 יעל ברנר, פסטיבל חיפה: מבאבא ג'ון לאבא רבין, באתר ynet, 1 באוקטובר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעיית שלושת הגופים (ספר)

בעיית שלושת הגופים (בסינית מפושטת: 三体, פין-יין: Sān tǐ, תרגום: "שלושה גופים") הוא ספר מדע בדיוני של הסופר הסיני ליו צשין. הספר הוא ראשון בטרילוגיה המכונה "זכרו את עבר כדור הארץ" אך קוראים סינים רבים מכנים את כל הסדרה בשם הספר הראשון. הכותרת מתייחסת לבעיית שלושת הגופים, בעיה במכניקה המבקשת לתאר את תנועתם ההדדית של שלושה גופים תחת השפעתו של כוח המשיכה. הספר פורסם ב-2006, זכה בפרס גלקסי "ספר מדע בדיוני הטוב בסין" והפך לספר המדע בדיוני הפופולרי ביותר בסין. ב-2014 תורגם לאנגלית על ידי הסופר קין ליו תחת הוצאת TOR. באותה שנה היה מועמד לפרס נבולה עבור הרומן הטוב ביותר וזכה ב-2015 בפרס הוגו. הסיפור נע בין ההווה לבין אירועים שקרו במהלך מהפכת התרבות הקומוניסטית בסין (1966–1967). התרחשות האירועים הכללית בספר מתארת איך במתקן צבאי סיני סודי "חוף אדום" נערכים חיפושים אחרי חיים חוצניים. הניסיונות מובילים לבסוף ליצירת קשר עם חייזרים מפלנטה המכונה "טריסולאריס" אשר מחליטים לפלוש ולהשתלט על כדור הארץ. טריסולאריס נמצאת 4.5 שנות אור מכדור הארץ, אך כדי להגיע ייקח לצי החלליות 450 שנה. בהווה, התאבדויות מסתוריות של מדענים שונים מובילה לחקירה של ארגון סודי המקשר ביניהם, ומקיים סימולציית מציאות מדומה "בעיית שלושת הגופים" המהווה מעין חידת משחק, בה השחקנים חיים בעולם בו השמש מתנהגת בצורה לא יציבה. לפעמים הדמויות במשחק חוות קור קיצוני בלילה שנדמה כי אינו נגמר, ולפעמים השמש חזקה עד כדי יצירת סופות אש אשר מכחידות כל חי. בשנת 2024 התפרסמה בנטפליקס סדרה המבוססת על הספר בשם בעיית שלושת הגופים. הסדרה זכתה להצלחה גדולה. בעיית שלושת הגופים (סדרת טלוויזיה) ניק ריצ'רדסון, היקום הוא יער אפל, באתר הזמן הזה, ינואר 2019 SFE: Yinhe Award, SFE –The Encyclopedia of Science Fiction עמוד הסדרה "בעיית שלושת הגופים", באתר נטפליקס "בעיית שלושת הגופים" של נטפליקס תדביק אתכם למסך, באתר www.maariv.co.il, ‏2024-03-29 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.