שקמה

שקמה (ברבים: שִׁקְמִים; שם מדעי: Ficus sycomorus) הוא מין עץ ממשפחת התותיים הנמנה עם הסוג פיקוס, שבו כלולים כ-1,000 מינים. העץ קרוי גם פיקוס השקמה. עצי השקמה (שקמים) נפוצים בעיקר באזורים החמים של כדור הארץ. השקמה היא עץ בר במזרח אפריקה, אך הופצה בידי האדם לארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה. בישראל גדלים עצי השקמה בעיקר במישור החוף ובשפלה. בעבר היה להם ערך כלכלי, עצם שימש לנגרות ופריים נאכל. במשך השנים התמעטו מאוד עצי השקמה ברחבי הארץ אך עדיין ניתן למצוא עצים בני מאות שנים. ידועה במיוחד השקמה של אום חאלד, כיום בתחום העיר נתניה, וכן שקמים אחדות בתל אביב וסביבתה. כיום נשמרים העצים העתיקים, ועצים חדשים ניטעים למטרת נוי. פיקוס השקמה הוא צמח מוגן בישראל. השקמה פורחת כמעט כל השנה. פרחיה הם חד מיניים. התפרחת, בצורת פגה האופיינית למיני פיקוס נוספים כגון תאנה, זכתה גם לכינוי ג'ומס. היא טובה למאכל אדם, אך נחותה בטעמה מתאנה וכיום היא חסרת ערך מסחרי. עם זאת, היא מושכת אליה עטלפי פירות, אשר ניזונים ממנה והפכו לחלק מהנוף הטבעי בערים דוגמת תל אביב. בארץ ישראל, בניגוד למקומות אחרים, מבשילות פגות השקמה לפרי, אך אינן יכולות לייצר זרעים מכיוון שלא מצוי כאן מין צרעת הפיקוס המסוים שמאביק אותן. לכן מרבים את השקמה באופן חלופי בעזרת ייחורים - ענפים המפתחים שורשים ואפשר לנטוע אותם. על פי פרופסור אבינעם דנין, מהמחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, השקמים בארץ ישראל אינן עצי בר והן ניטעו בידי חקלאים שהביאו אותן למקומות החוליים. פיקוס השקמה הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית[דרושה הבהרה]. עץ השקמה מופיע בסמלה של העיר חולון. במצרים העתיקה עץ השקמה הקטן (Little Sycamore) היה האטריבוט של האלה חתחור. בתור אלת העץ היא סיפקה צל, מזון ומשקה ל'בא' (נשמה) של הנפטרים. בתנ"ך מופיע עץ השקמה מספר פעמים. לדוגמה: ”יַהֲרֹג בַּבָּרָד גַּפְנָם וְשִׁקְמוֹתָם בַּחֲנָמַל.” השקמה מוזכרת כעץ הגדל בשפלה: ”וַיִּתֵּן הַמֶּלֶךְ אֶת הַכֶּסֶף בִּירוּשָׁלַ͏ִם כָּאֲבָנִים, וְאֵת הָאֲרָזִים נָתַן כַּשִּׁקְמִים אֲשֶׁר בַּשְּׁפֵלָה לָרֹב.”, ”וְעַל הַזֵּיתִים וְהַשִּׁקְמִים אֲשֶׁר בַּשְּׁפֵלָה – בַּעַל חָנָן הַגְּדֵרִי, וְעַל אֹצְרוֹת הַשֶּׁמֶן – יוֹעָשׁ.” מקצועו של הנביא עמוס היה בליסת שקמים: ”וַיַּעַן עָמוֹס וַיֹּאמֶר אֶל אֲמַצְיָה: לֹא נָבִיא אָנֹכִי וְלֹא בֶן נָבִיא אָנֹכִי, כִּי בוֹקֵר אָנֹכִי וּבוֹלֵס שִׁקְמִים.” בולס היא מילה יחידאית בתנ"ך והדעות בקשר למשמעותה חלוקות. הפירושים המקובלים כוללים: פוצע את הפרי על מנת שיבשיל (על פי תרגום השבעים), קוטף את הפרי או מערבב את הפרי עם חומרים אחרים להאכלת בקר. בסדר זרעים, במסכת שביעית (פרק ט', משנה ב') משורטטים גבולות הארץ לעניין דיני השמיטה. הגליל התחתון מוגדר האזור מדרום לכפר חנניה, בו גדלה השקמה. הגליל העליון הוא האזור מצפון לכפר חנניה, בו לא גדלה השקמה. כמו כן מופיעה השקמה בתחילת מסכת דמאי (פרק א', משנה א') ומבואר שם שאם היו פוצעים את פירות השקמה, היו על ידי כך ממהרים להבשיל, ולכך היו נחשבים פירות השקמה כפירות חשובים שחזקה עליהם שאינם באים מן ההפקר, והיו חייבים במעשרות. כמו כן נאמר לגביה דין הרחקה מן העיר 50 אמה (יותר משאר אילנות) כי ענפיה מרובים. עצי השקמה נטולי פרות עוצבו בתבליט לכיש, המתעד את מסע סנחריב לכיבוש לכיש בשנת 701 לפסה"נ. עצי השקמה על פרותיהם עוטרו בארבעה פסיפסים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. כל האתרים בהם מעוטרות שקמים מצויים בתחומי האקלים בהם עצי שקמה מסוגלים לגדול: בית חג הנילוס בציפורי בגליל התחתון, כנסיות חורבת בית לויה וחורבת מדרס בשפלת יהודה, ובית הכנסת השומרוני של סמארה במורדות המערביים של השומרון. פגות ועלי השקמה בגמביה פרי עץ השקמה בתל אביב שקמת אום-חאלד בנתניה איור מ-1873 של שקמת אום-חאלד שדרת שקמים בקיבוץ ניר דוד סל עגול עם פגות שקמה בפסיפס כנסיית בית לויה פגת שקמה בסל שמתחת לזרוע דמות מצרים בפסיפס בית חג הנילוס מציפורי עצי שקמה בתל אביב סמל העיר חולון שקמה, באתר ITIS (באנגלית) שקמה, באתר NCBI (באנגלית) שקמה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שקמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שקמה, באתר צמח השדה שקמה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שקמה, באתר Tropicos (באנגלית) שקמה, באתר GBIF (באנגלית) שקמה, באתר The Plant List (באנגלית) שקמה, באתר IPNI (באנגלית) פרופ' א. דנין, השקמה איננה עץ בר, אתר סנונית ד"ר ענת אביטל, פיקוס השקמה בפסיפסי ארץ ישראל מהתקופה הביזנטית, מתוך: הגידולים והכלים החקלאיים בפסיפסים מן התקופות הרומית המאוחרת והביזנטית מארץ ישראל, כרך מחקר, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, 2014, עמ' 175–178. שקמה באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח ספר תהלים, פרק ע"ח, פסוק מ"ז ספר מלכים א', פרק י', פסוק כ"ז ספר דברי הימים א', פרק כ"ז, פסוק כ"ח ספר עמוס, פרק ז', פסוק י"ד מסכת בבא בתרא, פרק ב', משנה ז' זהר עמר, הגידולים החקלאיים על-פי תבליט לכיש, בית מקרא קנח, תשנ"ט, עמ' 356-350