laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פארק הירדן

פארק הירדן הוא פארק המשלב תיירות נופש ואתרים ארכאולוגים. הפארק המשתרע על שטח של 1,000 דונם שוכן מצפון לכנרת בצפון בקעת בית צידה ממזרחו של נהר הירדן ובצמוד אליו. שטח הפארק כולל גם שטחים משמורת טבע פארק הירדן. הפארק שייך לקרן קיימת לישראל ומנוהל על ידי החברה הכלכלית לישובי הגולן. בשטח האתר על שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 25 מטר מעל שטח הפארק, נמצא האתר הארכאולוגי תל בית צידה. התל מזוהה עם ממלכת גשור המופיעה במקרא. אתר נוסף הוא חורבת א-דיכה הכולל שרידי בית כנסת מהמאה החמישית לספירה. גם בחורבת א-רפיד נמצאו שרידי בית כנסת. באתר נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה הקדומה תקופת הברזל ומימי בית שני. בשטח האתר קיימים שרידי טחנות קמח ושרידי אמות מים. הטחנות הופעלו בעזרת מים מהירדן שהוזרמו לטחנות באמצעות ארבע אמות המים. הטחנות היו בשימוש עד שנת 1967. אחת מאמות המים שופצה אורכה 600 מטר והיא מובילה מים מהירדן אל שתי טחנות קמח ששוחזרו באתר. בחזית טחנות המים משתרעת בריכה המשמשת כיום לתיירות נופש. גם אמת המים ששופצה משמשת במסלולי תיור וניתן ללכת לאורכה. מקור מים נוסף בשטח הפארק הוא "עין משפע" הנובע למרגלות תל בית צידה. במרחק לא רב מהנביעה נחפרה בריכת מים רדודה אליה זורמים מי המעיין והמשמשת גם היא לתיירות נופש, מי המעיין זורמים לאחר הבריכה בפלג ונשפכים לירדן. בשטח האתר הוכשרו מספר מסלולי הליכה העוברים באתרים השונים, בתוך סבך הצמחייה, לאורך הירדן, לאורך ובתוך אמת המים טחנות הקמח, תל בית צידה והמעיין. במרכז שטח הפארק משתרעת חורשת עצי אקליפטוס. הצמחייה בפארק היא ברובה צמחיית נחלים הכוללת שיחי הרדוף הנחלים, סבך גדול של קנה מצוי, שיחי פטל קדוש, ערברבה שעירה, שנית גדולה, עצי שיזף מצוי, עץ שקמה בודד גדול מאוד, עצי תמר וצמחים נוספים. מדיה וקבצים בנושא פארק הירדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק הירדן מסלולי פארק הירדן באתר תיירות רמת הגולן פארק הירדן, באתר למטייל פארק הירדן: כל המסלולים והמידע שחשוב לדעת, באתר e ירוק קק״ל ירון לוי, פארק הירדן: הרבה מעבר למנגל, באתר הארץ, 18 באפריל 2019
סוסוקה אונו

סוסוקה אונו (ביפנית: 宇野 宗佑 ;‏ 27 באוגוסט 1922 – 19 במאי 1998) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-75. אונו נולד במחוז שיגה ולמד באוניברסיטת קובה. לאחר שרות צבאי בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא נכנס לפוליטיקה, וב-1960 קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן, לאחר שהצטרף למפלגה הליברלית-דמוקרטית. אונו התמנה לתפקיד סגן השר לסחר בינלאומי ולתעשייה, טקאו מיקי, ב-1966, וב-1974 התמנה לתפקיד שר ההגנה בממשלתו של קקואיי טנאקה. שנתיים לאחר מכן, בממשלתו של טקאו פוקודה, שימש אונו המזכיר הכללי של הסוכנות למדע וטכנולוגיה. ב-1979 קיבל אונו את תפקיד המזכיר הכללי של הממשלה, בכהונתו השנייה של מסיושי אוהירה, וב-1982 הפך למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית. ב-1987 התמנה אונו לתפקיד שר החוץ בממשלתו של טקשיטה. אונו התמנה לראשות הממשלה ב-3 ביוני 1989, לאחר שקודמו בתפקיד, נובורו טקשיטה, נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות מעורבותו בשערוריית Recruit. בבחירות מקדימות נבחר אונו לנשיאות המפלגה, וזאת מכיוון שלא היה מעורב בשערורייה, והיה לנשיא המפלגה הראשון שלא עמד בראש סיעה כלשהי. אחת מפעולותיו הבולטות בתור ראש ממשלה הייתה החלת מס הקנייה הראשון ביפן, מהלך שגרר מחאה ציבורית רחבה, שהגיעה לשיאה באובדן מספר מושבים בבית היועצים של יפן לטובת המפלגה הסוציאליסטית של יפן. שערוריית Recruit, מס הקנייה החדש ומעורבותו של אונו עצמו בשערוריית מין היו הסיבות העיקריות להידרדרות זו. יום לאחר הבחירות הודיע אונו על התפטרותו, וטושיקי קאיפו החליפו בתפקיד נשיא המפלגה הליברלית-דמוקרטית ובתפקיד ראש הממשלה. תקופת כהונתו של אונו נמשכה 69 ימים והיא הרביעית הקצרה ביותר בהיסטוריה הפוליטית של יפן. אונו נותר במפלגה בתור יועץ, ושמר על מושבו בבית הנבחרים על 1996, אז החליט לפרוש מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-19 במאי 1998 בבית החולים בעיר מוריאמה שבמחוזו מסרטן הריאה. מדיה וקבצים בנושא סוסוקה אונו בוויקישיתוף סוסוקה אונו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
למה צחקה מיכל

"למה צחקה מיכל" הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר ובוצע על ידי להקת "הגשש החיוור". הפזמון מתבסס על המסופר בספר שמואל ב' אודות דוד בהעלותו את ארון הברית לירושלים לאחר אחת ממלחמותיו. דוד מעלה את הארון ורוקד לפניו, למורת רוחה של מיכל בת שאול, רעייתו, שהתנהגות זו נראתה בעיניה כהתנהגות שאינה מכובדת למלך: וְדָוִד מְכַרְכֵּר בְּכָל עֹז לִפְנֵי ה' וְדָוִד חָגוּר אֵפוֹד בָּד. וְדָוִד וְכָל בֵּית יִשְׂרָאֵל מַעֲלִים אֶת אֲרוֹן ה' בִּתְרוּעָה וּבְקוֹל שׁוֹפָר. וְהָיָה אֲרוֹן ה' בָּא עִיר דָּוִד וּמִיכַל בַּת שָׁאוּל נִשְׁקְפָה בְּעַד הַחַלּוֹן וַתֵּרֶא אֶת הַמֶּלֶךְ דָּוִד מְפַזֵּז וּמְכַרְכֵּר לִפְנֵי ה' וַתִּבֶז לוֹ בְּלִבָּהּ. ... וַתֵּצֵא מִיכַל בַּת שָׁאוּל לִקְרַאת דָּוִד וַתֹּאמֶר - מַה נִּכְבַּד הַיּוֹם מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, אֲשֶׁר נִגְלָה הַיּוֹם לְעֵינֵי אַמְהוֹת עֲבָדָיו כְּהִגָּלוֹת נִגְלוֹת אַחַד הָרֵקִים. — ספר שמואל ב', פרק ו', פסוקים י"ד–כ' דוד דחה את ביקורתה של מיכל: וַיּאמֶר דָּוִד אֶל מִיכַל: לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר בָּחַר בִּי מֵאָבִיךְ וּמִכָּל בֵּיתוֹ לְצַוֹּת אוֹתִי נָגִיד עַל עַם ה' עַל יִשְׂרָאֵל, וְשִׂחַקְתִּי לִפְנֵי ה'. וּנְקַלֹּתִי עוֹד מִזֹּאת, וְהָיִיתִי שָׁפָל בְּעֵינָי וְעִם הָאֲמָהוֹת אֲשֶׁר אָמַרְתְּ עִמָּם אִכָּבֵדָה. — ספר שמואל ב', פרק ו', פסוקים כ"א–כ"ב השיר "מים לדוד המלך" הושר על ידי להקת "הגשש החיוור" בפסטיבל הזמר כשחבריה לבושים במעין טוניקות. בעת ביצוע הפזמון החוזר הניפו חברי הלהקה את ידיהם, ועקב כך בצבצו תחתוניהם. היו שצחקו מהופעה זו, אך היו לא מעט שביקרו הופעה זו כבלתי-ראויה. יצחק שמעוני, שהיה מנחה הערב בו הופיעה הלהקה עם החצאיות, אמר ש"השיר עומד לשיפוט ולא הביצוע". את הפזמון "למה צחקה מיכל" כתבה נעמי שמר כמענה למבקרי ההופעה של הגשש החיוור, כשהיא שמה את ביקורתם בפיה של מיכל: זו בושה להתפרחח באפוד כזה קצר לפזז בלב שמח בתרועה ובקול שופר האפוד המוזכר בפזמון נצמד ללשון המקרא, אך מרמז לטוניקות שלבשו הגששים. הבית האחרון של השיר נפרד מהנושא התנ"כי, והוא תשובה ישירה של להקת הגשש החיוור למבקריה: ומאז אני יודע ומאז אני שקט לכבוד לי לשמח להצחיק ולרקד. אז נגנו, נגנו לי הלאה כינורות וחלילים מה שטוב היה למלך הוא טוב גם בשבילי. "למה צחקה מיכל" [דף שיר], באתר הספרייה הלאומית "למה צחקה מיכל" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "למה צחקה מיכל" באתר שירונט אורי הייטנר, למה צחקה מיכל / נעמי שמר (הגשש החיוור), באתר ישרא-בלוג
אלבר לונד

אלבר לונד (בצרפתית: Albert Londe;‏ 26 בנובמבר 1858 – 1917) היה צלם רפואה חשוב וחוקר רפואה צרפתי. הוא עסק גם בצילום כרונופוטוגרפי, שהשפיע על המחקר הרפואי והפיזיולוגי ובצילום רנטגן. לונד זכור בעיקר בזכות עבודתו כמנהל מחלקת הצילום של בית החולים פיטייה סלפטרייר בפריז, צרפת בשנות ה-80 של המאה ה-19. במהלך שני העשורים בהם כיהן בתפקיד, הפך לונד לצלם המדעי והרפואי המשפיע ביותר. בשנת 1878 נשכר לעבוד כצלם רפואה בידי ז'אן-מרטן שארקו, נוירולוג ידוע ומנהל בית החולים סלפטרייר. שארקו הפך בתקופה זו את הסלפטרייר מבית מחסה לפרוצות ולוקים בהפרעות נפשיות לבית חולים פסיכיאטרי מודרני, והקים לראשונה בעולם מחלקת צילום ייעודית בתוך בית החולים. וב-1882 המציא לונד שיטה לתעד את ההתפתחות והשינויים הפיזיים והשריריים שחווה מטופל בזמן התקף אפילפטי; את השיטה פיתח באמצעות צילום כרונופוטוגרפי (כרונופוטוגרפיה הנה סוג צילום שמקפיא ומפרק תנועות למקטעים. חלוצי התחום היו אטיין ז'ול מארה ואדוארד מויברידג'. לונד הכיר את עבודתם ואף היה עוזרו של מארה במחקרי הפיזיולוגיה שלו) דרך שכלול של מצלמת בעלת תשע עדשות ומטרונום שהיה אחראי לדיוק של סגירת התריס בתזמון נכון. כמה שנים לאחר מכן המציא מצלמה עם 12 עדשות לצילום כרונופוטגרפי. לונד ראה קשר בלתי נפרד בין הצילום לפיתוח המדע, וטען כי "לוחית הצילום היא רשתית העין האמיתית של המדען". הוא האמין כי הצילום משלים את האבחנה הרפואית של המטופל, בעיקר כאשר תסמיניו מתבטאים באופן פיזי, מכיוון שבצילום ניתן לתפוס את התנועה כפי שהעין האנושית אינה יכולה לתפוס. מעבר לכך טען לונד כי בעזרת הצילום ניתן לראות לא רק את ההווה, אלא אף לגלות את הנולד, על ידי תפיסת התנועה בצילום, ועל כן זוהי תרומה הכרחית לאבחון רפואי. שיטת הצילום של לונד שימשה בעיקר לניסויים רפואיים, אך מאחר שהייתה מצלמה ניידת, לונד השתמש בה לתחקירים נוספים. הוא צילם סוס בתנועה, עוד מגוון רחב של חיות בתזוזה ואפילו בחן את תנועת הגלים בים. שיתף פעולה עם אטיין ז'ול מארה (מדען צרפתי, פיזיולוג וחוקר צילום רפואי כמו לונד) ויחד ערכו מחקרי תנועה נוספים. ב-1893 הוציא לונד את ספרו הראשון על צילום רפואה הנקרא "הצילום הרפואי: שימושיו במדעי הרפואה ובפיזיולוגיה" (La photographie médicale: Application aux sciences médicales et physiologiques). ב-1898 פרסם את ספרו השני, "מסע מעשית על הרדיוגרפיה והרדיוסקופ: טכניקה ויישומים רפואיים" (Traité pratique de radiographie et de radioscope: technique et applications médicales). Invention of Hysteria Charcot and the Photographic Iconography of the Salpetriere / by Georges Didi-Huberman מדיה וקבצים בנושא אלבר לונד בוויקישיתוף אלבר לונד, באתר Who's Who of Victorian Cinema אלבר לונד, באתר History of Cinematography
טושיקי קאיפו

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Kaifu. טושיקי קאיפו (ביפנית: 海部 俊樹;‏ 2 בינואר 1931 – 9 בינואר 2022) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-76 וה-77. קאיפו נולד בנגויה ולמד באוניברסיטת ואסדה. הוא נכנס לבית הנבחרים של יפן ב-1960 מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, וישב שם במשך 16 כהונות רצופות שנמשכו 49 שנים. הוא היה שר החינוך של יפן לפני שהחליף את נובורו טקשיטה ואת סוסוקה אונו בנשיאות המפלגה, לאחר התפטרותם של השניים. הוא התמנה לראשות הממשלה ב-10 באוגוסט 1989, אך סיעתו הייתה חלשה מדי על מנת לקדם את הרפורמות שרצה להעביר, ושערוריות שונות הפריעו להתנהלות הממשלה. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו בפברואר 1991, וקיאיצ'י מיזאווה החליפו. קאיפו עזב את המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1994, והקים את מפלגת האופק החדשה (新進党), אך חזר למפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-2003. בבחירות הכלליות של 2009 איבד קאיפו את מושבו בבית הנבחרים כנציג מחוז אאיצ'י לטובת נציג המפלגה הדמוקרטית מיצונארי אוקמוטו. בעת הפסדו היה קאיפו החבר הוותיק ביותר בבית הנבחרים של יפן, והיה לראש הממשלה לשעבר הראשון שמאבד את מושבו בבית הנבחרים מאז 1963. נפטר ב-9 בינואר 2022. מדיה וקבצים בנושא טושיקי קאיפו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טושיקי קאיפו (ביפנית) טושיקי קאיפו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-60

STS-60 הייתה המשימה ה-18 של מעבורת החלל דיסקברי, והראשונה בתוכנית מיר ומעבורות החלל, שנשאה בין היתר את סרגיי קריקאליוב, הקוסמונאוט הרוסי הראשון שטס במעבורת חלל. המשימה שוגרה מ-LC-39A, מרכז החלל קנדי, ב-3 בפברואר 1994. המשימה נשאה עימה את ניסוי ה-Wake Shield Facility (אנ') ויחידת מעבדה של ספייסהאב (SPACEHAB) (אנ'). במהלך המשימה בוצעה שיחת וידאו בין צוות המעבורת לצוות ששהה באותה עת בתחנת החלל מיר. מפקד המשימה - צ'ארלס בולדן טייס - קנת' רייטלר מומחה משימה 1 - ג'אן דייוויס מומחה משימה 2 - רונלד סגה מומחה משימה 3 - פרנקלין צ'אנג-דיאז מומחה משימה 4 - סרגיי קריקאליוב (רוסיה רוסיה) השיגור בוצע ב-3 בפברואר 1994 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי. ביום ראשון של המשימה הופעלה מערכת SPACEHAB שהייתה מיועדת לביצוע מספר ניסויים בתחום ייצור תרופות וביוטכנולוגיה. שחרור Wake Shield Facility לגידול גבישים היה מיועד ל-5 בפברואר אך נדחה. לאחר מספר ניסיונות נוספות הוחלט להשאיר את המתקן על קצא קנדארם. ב-7 בפברואר נמשך שימוש במערכת SPACEHAB. ב-8 בפברואר נערכה שיחת רדיו ווידאו עם צוות תחנת החלל מיר. בהמשך הטיסה בוצעו מחקרים נוספים בהתאם לתוכנית. ב-9 בפברואר הוצב במסלול לוויין BREMSAT שנבנה באוניברסיטת ברמן. המעבורת נחתה ב-11 בפברואר במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי. תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-60 בוויקישיתוף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
קיאיצ'י מיזאווה

קיאיצ'י מיזאווה (ביפנית: 宮澤 喜一 ;‏ 8 באוקטובר 1919 - 28 ביוני 2007) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-78. מיזאווה נולד בעיר פוקויאמה שבמחוז הירושימה, ולמד משפטים באוניברסיטת טוקיו. הוא הצטרף למשרד האוצר ב-1942 ונכנס לבית היועצים של יפן ב-1953, שם נותר עד שעבר לבית הנבחרים ב-1967. מיזאווה מילא מספר תפקידים פוליטיים, בהם השר לסחר בינלאומי ולתעשייה (1971-1970), שר החוץ (1976-1974), מנהל הסוכנות לתכנון אנרגיה (1978-1977) והמזכיר הכללי לממשלה (1986-1984). הוא התמנה לתפקיד שר האוצר בממשלתו של נובורו טקשיטה ב-1987, אך נאלץ להתפטר בעקבות מעורבותו בשערוריית Recruit. מיזאווה התמנה לראשות הממשלה ב-5 בנובמבר 1991, וזכה לחשיפה עולמית קצרה לאחר שנשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש הקיא עליו והתעלף במהלך ארוחת ערב שארגן ב-8 בינואר 1992. מיזאווה אף הציג תוכנית רפורמה כלכלית, שנועדה לסייע לבעיות הכלכליות שהחלו להתעורר ביפן באותה עת. בנוסף, ממשלתו העבירה חוק שאיפשר ליפן לשלוח חיילים למשימות שמירה על השלום ברחבי העולם, וחתמה על הסכם סחר עם ארצות הברית. ב-1993 העביר הדיאט של יפן הצעת אי אמון במיזאווה, ובבחירות שהתקיימו לאחר מכן איבדה המפלגה הליברלית-דמוקרטית את הרוב בבית הנבחרים. בעקבות ההפסד התפטר מיזאווה מתפקידו. לאחר שהיה מהדמויות הבולטות בוועד השלישייה מהקמתו, התמנה מיזאווה לנציג היפני בוועד בשלהי 1993, והחזיק בתפקיד עד 1997. לאחר מכן שב מיזאווה לפוליטיקה, ואף שימש שר האוצר מ-1998 עד 2001 בממשלותיהם של קייזו אובוצ'י ושל יושירו מורי. הוא פרש מהחיים הפוליטיים ב-2003. מיזאווה נפטר בנסיבות טבעיות בביתו שבטוקיו, ב-28 ביוני 2007. מדיה וקבצים בנושא קיאיצ'י מיזאווה בוויקישיתוף קיאיצ'י מיזאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קיאיצ'י מיזאווה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ציון אלגרבלי

הרב ציון אלגרבלי (נולד בג' בשבט תש"ו, 5 בינואר 1946) הוא דיין, חבר בית הדין הרבני הגדול לשעבר. נולד במקנס שבמרוקו לרחמים ומרים אלגרבלי. למד בישיבת "כתר תורה" לימודים תורניים לצד מקצועות כלליים, ומשם עבר לישיבת "עץ החיים" בטנג'יר. בשנת 1966 עלה לישראל. משפחתו התגוררה בשכונת שמואל הנביא בירושלים. עם עלייתו לארץ החל ללמוד בישיבת חברון ולאחריה רבנות ודיינות במכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה. בגיל 28 השלים את לימודי הדיינות. כיהן כדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע ולאחר מכן כדיין והחל מתשנ"ב (1992) כאב"ד בבית הדין באשדוד, שם התמחה בתיקי עגונות מברית המועצות ובפתרון בעיות ייחודיות לעולים מאתיופיה. בשנת 1998 מונה לדיין בבית הדין בירושלים, ובשנת 2004 מונה לתפקיד ראש אבות בתי הדין הרבניים בירושלים. שימש כיו"ר בית הדין לעגונות וליוחסין, והיה אחראי על תיקי אימוץ וכשרות ילדים. באוגוסט 2007 נבחר לחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים. בפברואר 2016 פרש לגמלאות, לאחר 36 שנות כהונה כדיין. הרב אלגרבלי נחשב למתון בפסיקותיו[דרוש מקור]. מספר פעמים היה בדעת מיעוט בפסקי דין העוסקים בסוגיות של מעמד אישי, ובכלל זה ענייני מעוכבות גט, עגונות, גיטין פסולים, ממזרים וספק יהודים[דרוש מקור]. התפרסם בשאיפתו לזרז ככל האפשר את כתיבת פסקי דין, על מנת למנוע מהמתדיינים עינוי דין[דרוש מקור]. בפסק דין מ-2009 שבו ערערו הרב אברהם שרמן והרב חגי איזירר על כשרות הגיור שנעשה לחומרא על ידי הרבנות הראשית, נמנע הרב אלגרבלי מלהביע עמדה, בין היתר כיוון שלא זו הייתה הסוגיה שבגינה הגיעו המתדיינים לכתחילה לפתחו של בית הדין. מאוחר יותר נטען כי בית הדין פרסם את הכרעת הדין האמורה, על אף שהרב אלגרבלי סירב לחתום על הכרעה זו – דבר האמור לעכבה. בעקבות האירוע, פנה ד"ר אביעד הכהן לרב הראשי לישראל שלמה משה עמאר, והוּצא פסק דין מתוקן. בפסק דין תקדימי שנתן ב-2008 קבע הרב אלגרבלי כי תביעה נזיקית שהגישה אישה בגין סרבנות גט גורמת לכך שהגט שייתן הבעל, לנוכח התביעה הנזיקית, ייחשב לגט מעושה, כיוון שלא ניתן ברצונו האמיתי של הבעל. הרב אלגרבלי נשוי לאסתר לבית בהר, ולו שבעה ילדים. מתגורר בירושלים. אחיו הוא חבר הכנסת לשעבר מרדכי אלגרבלי. פסקי דין של הרב ציון אלגרבלי בכהנו כחבר בית הדין הגדול, אתר דעת פסקי דין של הרב ציון אלגרבלי בכהנו כאב"ד בבית הדין האזורי בירושלים, אתר דעת כללי פסיקה בכפיית גט - שיעור מפי הרב ציון אלגרבלי, מתוך אתר ישיבה הרב ציון אלגרבלי(הקישור אינו פעיל) באתר יד הרב הרצוג רותי אברהם, דרוש פתרון יצירתי ל"משפחות שמצבן חריג", באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 בספטמבר 2007 לשכת השר - בתי-דין - כללי; מינויי דיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 239 3 דיינים חדשים בבית הדין הגדול, אתר ערוץ 7 תיק ערעור (רבני גדול) 6122-21-1 (מיום 10.05.2009) קובי נחשוני, חשיפה: הדיין לא חתם, פסיקת שרמן פורסמה, באתר ynet, 6 ביולי 2009 תיק ערעור (רבני גדול) 6122-21-1 (פסק דין מעודכן מיום 09.08.2009) ‏פסק הדין של בית הדין הרבני בעניין סידור הגט לאחר תביעת הנזיקין נגד סרבן הגט
אנחנו שרים לך

אֲנַחְנוּ שָׁרִים לָךְ הוא שיר מאת המשורר יעקב אורלנד שנכתב בשנות ה-30. הוא הולחן בלחן עממי, ועל ידי המלחין דוד זהבי. השיר המחורז כולל ארבעה בתים. השיר זכה לפופולריות ואהדה ביישוב וגם לאחר הקמת המדינה. זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21. נהגו לשיר אותו בהתכנסויות ובאירועים חגיגיים, בדרך כלל במקהלה. נושא השיר הוא בניין החברה היהודית בארץ ישראל ברוח ערכי הציונות ותנועת העבודה, כדי שתהא, במילותיו של המשורר: "מוֹלֶדֶת עָמָל וְשָׁלוֹם". ערכה של ארץ ישראל, וזכרה נשמר באומה במשך דורות רבים, וגם חיי היומיום העכשוויים בה מודגשים בשיר ומנוגדים אל החיים בגולה, במילים: "בָּרַחְנוּ מִנֶּכֶר בְּעֹנִי, בִּבְלִי מַה. / שָׁמַרְנוּ תִּפְאֶרֶת רַק לָךְ". המשורר ממשיך את המקובל בשירה העברית לדורותיה, כאשר הוא מדמה בשירו את ארץ ישראל לדמות אישה אהובה, לאם. האני השר, בגוף ראשון רבים, מתאר נס שורה של ערכים כדי להלל את ארצו: בבית הראשון, העבודה והעמל כערכים חיוניים לכינון חברה חזקה: "אֲנַחְנוּ שָׁרִים לָךְ, מוֹלֶדֶת וָאִמָּא, / אֶת שִׁיר הַשִּׁירִים לֶעָמָל". בבית השני, הנאמנות והמסירות לכברת ארץ, ובלעדיותה בתודעה: "אֲנַחְנוּ בָּנִים רַק לְאִמָּא, לְאִמָּא. / אֲנַחְנוּ כֻּלָּנוּ שֶׁלָּךְ". בבית השלישי, התקווה לבניין מערכי חיים: "אֲנַחְנוּ רוֹצִים לֶאֱהֹב אוֹתָךְ, אִמָּא. / אֲנַחְנוּ רוֹצִים בָּךְ לִחְיוֹת". בשנת תרצ"ח-1938 כתב בנימין זרעוני גרסה למילות השיר בלחנו של זהבי, שתכניה היו גם כן ציונות ובניין היישוב היהודי בארץ ישראל. "אנחנו שרים לך" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "אנחנו שרים לך" והאזנה לו באתר זמרשת נגה אשד וקהל שרים, אנחנו שרים לך, סרטון באתר יוטיוב מידע על אנחנו שרים לך בקטלוג הספרייה הלאומית ביצוע של השיר אנחנו שרים לך בלקט "שירים ששמענו פעם" באתר המוזיקה של הספרייה הלאומית ראו: מילות השיר "אנחנו שרים לך מולדת" והאזנה לו, באתר זמרשת.
הטבת מס

הטבת מס היא הקלה בגובה המס הניתנת לאוכלוסייה מסוימת או בגין פעילות מסוימת. ההגדרה הרשמית הנהוגה בספרות המקצועית גורסת כי הטבות מס הן "סטייה ממערכת המס הסטנדרטית המאפשרת לקבוצת אוכלוסייה או לפעילות כלכלית מסוימת תשלומי מס בשיעור נמוך מהמס הנורמטיבי המקובל במדינה". מדינות מעניקות הטבות מס לעידוד פעילות כלכלית (כגון השקעה במחקר ופיתוח) או להשגת יעדים חברתיים (כגון פיזור אוכלוסין), והן מתבטאות בסיוע לקבוצות אוכלוסייה, בתמיכה במגזר כלכלי כלשהו או ביצירת תמריצים לשינוי התנהגות. הטבות מס מוענקות באמצעות שורת מנגנונים: פטורים ממס, מענקים, ניכוי ממס וזיכוי ממס, שיעורי מס מופחתים או דחייה. ההטבות מעוגנות, על פי רוב, בחקיקה מדינתית וכל העומד בתנאים ובקריטריונים השונים יהיה זכאי להן. ההטבות יכולות להיות מופנות גם למשקיעים מקומיים ו/או לזרים במטרה לעודד השקעות ישירות בתחומן. דרך נוספת למשוך משקיעים היא באמצעות מתן הטבות מס (tax incentives) לעסקים, ובדרך כלל למשקיעים זרים (investment attraction incentives). השיטה הפופולרית ביותר היא באמצעות הפחתה או פטור (tax holiday) ממס חברות לתקופה מסוימת. כך לדוגמה, אחת הסיבות לפריחתה וצמיחתה הכלכלית של אירלנד החל משנות ה-90, הוא שיעור המס המוטל על תאגידים, שהוא הנמוך ביותר באיחוד האירופי. נראה כי שיעור המס הנמוך משך לאירלנד משקיעים זרים בדמות תאגידים רב-לאומיים מכל העולם, ובפרט חברות היי-טק כגון דל, אינטל ופייזר. הטבות המס שהעניקה ממשלת ישראל בשנת 2015 הסתכמו ב-50.6 מיליארד ש״ח. הטבת המס השנייה בגובהה מוענקת במסגרת החוק לעידוד השקעות הון ונועדה למשוך השקעות לישראל. במקרים רבים, חוקי העידוד מכוונים למשקיעים זרים בלבד, או שניתנת בהם העדפה ניכרת למשקיעים הזרים על פני המשקיעים המקומיים. בפקודת מס הכנסה ניתן זיכוי ממס, בשיעור של עד 20% מההכנסה החייבת, לתושבי יישובים מסוימים בפריפריה, ובפרט בקרבת גבול הצפון ובעוטף עזה. זיכוי ממס בגין ביטוח פנסיוני נחשב להטבת מס שנועדה להמריץ את העובדים, ובפרט את העצמאים לרכוש ביטוח כזה. מיום שביטוח פנסיוני הפך לחובה אין צורך בתמריץ המס, אך הזיכוי ממשיך להתקיים כהטבת מס. פעמים אחדות עלו הצעות לביטולה של הטבת המס לחיסכון בקרן השתלמות, אך הצעות אלה לא אושרו עקב התנגדותה של ההסתדרות, הרואה בהטבת מס זו הישג חשוב שלה. מקלט מס תכנון מס אמנה למניעת כפל מס פטור השתתפות אבי נוב, "הטבות מס למשקיעים זרים בישראל", מיסים טז/4 (אוגוסט 2002) מוטי בסוק, לקראת הרכבת הקואליציה: אלו הטבות מס ישאירו נתניהו, כחלון והחרדים?, באתר TheMarker‏, 13 באפריל 2015 גוני נוי, מנגנון לניהול הטבות המס בישראל - מחקר מספר 100, מרכז מילקן לחדשנות במכון ירושלים לחקר ישראל, נובמבר 2015 הודעת מס הכנסה (רשימת יישובים מוטבים 2017), התשע"ז-2017, ק"ת 7820 מ-1 ביוני 2017
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11

דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 נורדלנד (בגרמנית: Nordland) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הורכבה ממתנדבים ומגויסים מקרב המדינות שנכבשו על ידי גרמניה במהלך המלחמה, ולחמה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה בקרב על ברלין. חילי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה, בין השאר השאר סטאפן פריסיס (Stjepan Peričić) מפקדה של החטיבה הקרואטית ההררית דיווח על הוצאתם להורג של מאה אנשים חלקם אזרחים וחלקם פרטיזנים בעת הלחימה בקרואטיה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1943, ולמפקדה מונה פריץ פון שולץ. בתחילה הייתה אמורה הדיוויזיה לכלול מתנדבים ממדינות הצפון, בעיקר מדינות סקנדינביה, אך בהמשך שירתו או סופחו לדיוויזיה חיילים ממספר רב של מדינות. בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לקרואטיה, שם פעלה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה הצפונית. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפומרניה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס השלישי, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בצורה יוצאת מן הכלל בקרב על ברלין. בסוף הלחימה, רוב חיילי הדיוויזיה נלחמו עד המוות, המעט שנותרו בחיים לאחר הפסקת האש נשלחו לשבי ונשפטו כמשתפי פעולה עם השלטון הנאצי, חלקם הגדול אף הוצא להורג. פריץ פון שולץ (1 במאי 1943 - 27 ביולי 1944) יואכים ציגלר (27 ביולי 1945 - 25 באפריל 1945) גוסטב קרוקנברג (25 באפריל 1945 - 8 במאי 1945) מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11 בוויקישיתוף דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) 11th SS Volunteer Panzer Grenadier Division Nordland, http://www.vojska.net SS-Freiwilligen-Panzergrenadier-Division Nordland, www.axishistory.com, ‏Published: 18 December 2010 Last Updated: 05 May 2013
הדסה באו

הדסה באו (נולדה ב-18 ביוני 1947) היא ציירת, זמרת ופזמונאית ישראלית. אחת מצמד "האחיות באו", עם אחותה צלילה, שהתפרסמו בתוכנית "רק בישראל". נולדה בפולין לאמן יוסף באו. עלתה לארץ ב-1950. פרסמה קובץ שירי הילדים בשם "ענן למכירה", שביצעה הזמרת מיכל טל. ציוריה של באו הוצגו בתערוכות שונות ברחבי הארץ ובעולם. היא שיחקה גם בסרטים ישראלים וכן הופיעה בתוכניות העוסקות בסיפור ההצלה של הוריה, יוסף ורבקה באו, בהקשר לסרט "רשימת שינדלר". האחיות באו נתגלו לראשונה בתוכניתה של צופית גרנט "מילקשייק" בערוץ 2, ואחר כך הפכו לדמויות מרכזיות בתוכנית "רק בישראל", אותה הנחו אורנה בנאי וארז טל. המניע הראשי להופעותיהן ולחשיפתן היה לשמר את פועלו של אביהם ואת מוזיאון האנימציה שהוא הותיר אחריו - בית יוסף באו. שלא בכוונה, הן הפכו לצמד בדרניות של תוכנית בידור ושירן, "Be Happy now", הפך ללהיט. בתוכניתן נוצר שעטנז שבו משתלבים גם סיפורים על הישרדות הוריהם בשואה ועל אהבתם, יחד עם קטעי סקס במלל ובזמר. האחיות באו מרבות להופיע במסגרות חינוכיות רבות ובאירועי הסברה על הציונות בהקשר לשואה. הן מספרות את סיפור הישרדות הוריהן ותוך כדי כך, מנסות לגייס תרומות למוזיאון האנימציה במסגרת הנצחת אביהן. לרגל יום העצמאות ה-71 הוענק לאחיות באו "אות התקומה" בטקס שנערך במוזיאון חצר היישוב הישן בירושלים. מדיה וקבצים בנושא הדסה באו בוויקישיתוף "אות התקומה" הוענק לרגל יום העצמאות למפקד בספינת המעפילים "אקסודוס" יצחק גנוז, למשורר והמחנך עמנואל בן סבו, וליוצרות ומנציחות השואה האחיות צלילה והדסה באו, מקומונט - קול הגליל, 7 במאי 2019
רון אדלר

רון אדלר (2 בינואר 1957 – 13 בינואר 1976) היה משורר ישראלי צעיר שהתאבד במהלך שירותו הצבאי. אדלר נולד ב-1957 בקריית ביאליק, הצעיר מבניהם של ארלט ויוסף אדלר. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה חבר בתנועת הצופים בעיר. בגיל 17, לאחר חזרתו מטיול באירופה, החל לכתוב שירים. על אף שהיה אדם עדין ורגיש, ביקש להתנדב לסיירת צנחנים, כמו חבריו. לאחר שלושה חודשי טירונות החל קורס חובשים. לקראת סיום הקורס, במהלך חופשה, התאבד ביריית אקדח. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בחיפה. לאחר מותו הוציאו הוריו מבחר מכ-175 שירים שכתב במהלך שנה וחצי בשני ספרים: "בשם כל הכאבים" (1976) ו"ממחר אקטוף ענן" (1980). בניגוד לספרים רבים של שירי נופלים, זכו ספריו של אדלר להצלחה רבה ונדפסו ב-18 מהדורות. חלק משיריו תורגמו לאנגלית ופורסמו בקובץ בעריכת אלכס זהבי ובתרגום ריצ'רד פלאנץ. לאחר מותו, אמר המשורר חיים גורי: "אני מעז לומר שלשירה העברית אבד משורר אמיתי". במבוא לספר "בשם כל הכאבים" כתב המשורר נתן יונתן: "אדם נמלא פליאה ופחד בפני מעשה נחרץ של עלם בן תשעה עשר אביבים. איזו אימה רחפה על נשמתו להדוף אותה אל האין... קללה מוטחת אל פרצוף העולם שנתן לו כל כך מעט תקוה; שיהיה לפחות המעט הזה, פרחי מלים וקוצי מלים שהשאיר רון, זר זיכרון על אפרו, שיפרח עם שמו לתמיד". שלמה ארצי הקדיש לאדלר את שירו "באיזשהו מקום" מתקליטו "חום יולי אוגוסט", ושילב בו ציטטה משיר של אדלר: "אך באיזשהו מקום בים העצב והכאב/ ישנה איזושהי רפסודה והיא נקראת אהבה". ב-1976 נוסדה קרן רון אדלר במסגרת אוניברסיטת חיפה על ידי בני משפחתו וידידים רבים. בשם כל הכאבים: שירים, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ז 1976. ממחר אקטוף ענן: עוד שירים, תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם 1980. רבקה גורפיין-אוכמני, 'חשבון עולם', על המשמר (21 בינואר 1977), 6. חנוך ברטוב, 'הלחש המפחיד של החיים', מעריב (4 במרץ 1977), 37. עליזה שנהר-אלרעי ושלמה שרלין, שימרו נפשם! על מתבגרים מתאבדים ושירתם, חיפה: אוניברסיטת חיפה, הקתדרה על-שם קרוסמן, 1987, לאורך כל הספר ובעיקר עמ' 105–121. דנה ויילר, "בשם כל הכאבים", באתר nrg‏, 6 במאי 2002 על רון אדלר באתר הקרן רון אדלר באתר "יזכור" של משרד הביטחון הספרים של רון אדלר, באתר "סימניה" כתבה שפורסמה במגזין "זמן חיפה" - חלק 1, חלק 2 מטעם קרן רון אלדר, יוטיוב רון אדלר, דף שער בספרייה הלאומית רון אדלר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה