laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאנונבול

קאנונבול (באנגלית: Cannonball, בתרגום לעברית: "כדור תותח") הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Graphic Novel #4 מאוקטובר 1982, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר בוב מקלאוד. קאנונבול הוא האלטר אגו של סמואל "סאם" זאכרי גאתרי, מוטאנט בעל היכולת לעוף במהירויות סילון בזמן שהוא נאגף בשדה כוח בלתי חדיר. סאם הוא הבכור ממשפחה מרובת ילדים של כורי פחם בחווה בקנטקי, והוא מדמויות האקס-מן הבודדות בעלת רקע כפרי דרומי. בכל שנותיו כגיבור-על, גאתרי הצעיר שמר על ערכי אצילות, עבודה קשה ומחויבות עמוקה לאמונותיו והדרך שבה חונך. כמה מאחיו גם הם מוטאנטים: האחיות פייג' ומלודי, והאחים ג'יי וג'ב. קאנונבול הוא החבר המייסד של קבוצת המוטאנטים החדשים. בהמשך, הוא הצטרף לגלגולה החדש של הקבוצה, אקס פורס, ושימש כמנהיג בשטח והשני בפיקוד תחת קייבל. הוא הצטרף לאקס-מן, והפך לחבר הראשון מקבוצת המשנה ש"סיים את לימודיו". תקופת חברותו הייתה מורכבת משום שהיו לו בעיות של קבלת מרות ממפקדיו. את דמותו של קאנונבול בסרט הלייב אקשן "המוטנטים החדשים" מגלם השחקן צ'ארלי היטון. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולאריס (קומיקס)

פולאריס (באנגלית: Polaris) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #49 מאוקטובר 1968 ונוצרה על ידי צמד הכותבים ארנולד דרייק וג'ים סטרנקו והמאיירים דון הק וורנר רות'. פולאריס היא האלטר אגו של לורנה דיין, מוטאנטית המסוגלת לשלוט במגנטיות, כמו מגנטו, שהתברר מאוחר יותר כאביה הביולוגי. אחיה החורגים הם קוויקסילבר ומכשפת השני, שנחשבו לבניו של מגנטו עד לשכתוב מאוחר יותר. היא הייתה חברה בקבוצת אקס-מן ובהרצה הנוכחית באקס פקטור חקירות. במשך השנים היא הייתה נתונה במערכת יחסים עם אלכס סאמרס, חברה לצוות. פולאריס איבדה את כוחותיה בעקבות אירועי "בית אם", אולם בעקבות נסיונותיו של אפוקליפס להפכה לאחת מפרשי אפוקליפס שלו, הושתלה במערכת העצבים שלה טכנולוגיה שמחקה את יכולות המגנטיזם שהיו לה בעבר, ובהמשך שחזרה את הגנום המוטאנטי שבה. דמותה של פולאריס הופיעה בסדרות האנימציה "אקס-מן" ו"וולברין והאקס-מן", בדיבובן של טרי הוקס וליזה דל מונדו, בהתאמה. את דמותה בסדרת הלייב אקשן "בעלי היכולות" מגלמת השחקנית אמה דומונט. מדיה וקבצים בנושא פולאריס בוויקישיתוף דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Uncanny X-Men #431, November 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האסק

האסק (באנגלית: Husk, בתרגום לעברית: קלפה) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת ROM Annual #3 מנובמבר 1984, ונוצרה על ידי הכותב ביל מנטלו והמאייר ויליאם ג'ונסון. האסק היא האלטר אגו של פייג' אליזבת' גאתרי, מוטאנטית צעירה בעלת היכולת להשיל שכבה אחת מעורה (או קלפה) ולגלות מתחת אפידרמיס מהרכב שונה. לעיתים היא משנה את צורתה למתכת או לאבן, אולם יש ביכולתה לשנות את מצב צבירת גופה למגוון חומרים אחרים. פייג' היא בת למשפחת כורי פחם מרובת ילדים מקנטקי, והיא אחותו הצעירה של סמואל גאתרי. היא הייתה חברה בקבוצת Generation X בטרם הצטרפה לשורות האקס-מן. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זפוריז'יה (כדורסל)

מועדון הכדורסל זפוריז'יה (באוקראינית: Ферро-ЗНТУ) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר זפוריז'יה, המתמודדת בסופרליגה האוקראינית. הקבוצה הוקמה בשנת 1972 בשם "Строитель" והחלה לשחק בליגה האזורית ובהמשך בליגה הסובייטית השנייה. הקבוצה משתתפת בסופרליגה האוקראינית מאז הקמתה בשנת 1992. בעונת 2008/09 הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה ראשונה נפרדת. בעונת 2009/10, לאחר איחוד הליגות הבכירות של אוקראינה, חזרה לשחק בסופרליגה, במסגרתה הגיעה הקבוצה עד למקום השלישי וזכתה ב"גביע הראשון שלה" לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת בי.סי. קייב 74-82. בעונת 2011/12 הגיעה עד לגמר הגביע, בו הפסידה לקבוצת בודיבלניק קייב 82-70. ובנוסף הגיעה לחצי גמר הפלייאוף וניצחה את בודיבלניק במשחק על המקום השלישי. בעונת 2012/13 הגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף ובנוסף זכתה הקבוצה בגביע האוקראיני לאחר לניצחון בגמר מול קבוצת בי.סי. גוברלה. בעונת 1996/97 השתתפה הקבוצה במוקדמות גביע קוראץ' והפסידה לקבוצת סודרטלי קינגס בסיכום שני מפגשים. ובעונת 2010/11 השתתפה במוקדמות היורוצ'לנג' והפסידה לקבוצת בנפיקה ליסבון בסיכום שני מפגשים. בעיר קיימים שני אולמות בהם משתמשת הקבוצה לאירוח משחקיה. במשחקי הליגה האוקראינית, הקבוצה מארחת באולם "סאר ארנה" המכיל 1,200 מקומות. ובמשחקים אירופאים הקבוצה מארחת בהיכל הספורט "יונוסט ארנה" (הנוער), המכיל 3,300 מקמות ישיבה. הסופרליגה האוקראינית: חצי גמר: 2010, 2011, 2012, 2013 הגביע האוקראיני: זכייה (2): 2010, 2013 גמר: 2012 אתר האינטרנט הרשמי של זפוריז'יה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות

הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות היא ועדה קבועה הממונה על ידי שר המשפטים ומכינה עבור הממשלה את מרבית הצעות החוק הממשלתיות בנושא סדר הדין הפלילי ודיני הראיות. בראש הוועדה עומד שופט של בית המשפט העליון, וחבריה הם שופטים מכל הערכאות, נציגים בכירים מהפרקליטות, הסניגוריה הציבורית, משטרת ישראל, לשכת עורכי הדין והאקדמיה. כיום עומד בראש הוועדה השופט ניל הנדל שהחליף את השופטת עדנה ארבל בשנת 2023. בעבר עמדו בראש הוועדה השופטת מרים נאור (עד שנת 2012) והשופט אליהו מצא. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפוטבול הגרעיני

הפוטבול הגרעיני (ידוע גם כערכת הנשיא לשעת חירום, הקופסה השחורה או רק הפוטבול) הוא תיק אשר נועד לשמש את נשיא ארצות הברית לאשר מתקפה גרעינית כאשר הנשיא נמצא רחוק ממרכזי ההפעלה השלטוניים, כגון חדר המצב. לכל מקום אשר אליו הולך הנשיא, מתלווה אליו שליש צבאי אשר נושא את מזוודת הפוטבול (מזוודה מסוג זירו האליברטון) במשקל של 20 ק"ג שמכילה את הצפנים לשיגור נשק גרעיני. כאשר מתחלף נשיא בארצות הברית, מכין הצבא שני תיקי פוטבול. אחד לנשיא היוצא ואחד לנכנס, זאת על מנת להימנע ממצב של מתקפות פתע במצב חוסר החפיפה. ביל גלבי, שניהל את משרד הצבא בבית הלבן כתב בספרו "Breaking Cover" שיצא לאור ב-11 באוגוסט 1980: ישנם ארבעה דברים בתוך הפוטבול. ספר שחור המכיל את אפשרויות התגובה, ספר המכיל רשימת מיקום אתרים סודיים, תיקייה עם שמונה או עשרה דפים משודכים יחדיו המפרטים את דרך הפעלת מערכת התראת החירום (אנ'), וכרטיס בגודל שלושה על חמישה אינץ' (7.5x13 סנטימטר) עם קודי הזדהות. הספר השחור הוא בגודל 9 על 12 אינצ'ים (23x30 סנטימטרים) וכולל 75 דפי דפדפת מודפסים בשחור ואדום. הספר עם האתרים הסודיים הוא באותו הגודל של הספר השחור וגם הוא שחור. הוא מכיל מידע על אתרים ברחבי המדינה שאליהם יילקח הנשיא בשעת חירום. אנטנה קטנה שמבצבצת מהתיק ליד הידית, מרמזת כי הוא מכיל כנראה אמצעי תקשורת מסוג כלשהו. אם הנשיא (המשמש כמפקד העליון) מחליט על שימוש בנשק גרעיני, הוא ונושא המזוודה נלקחים הצידה והמזוודה נפתחת. ברגע הפתיחה נשלח אות פקודת התראה לראש המטות המשולבים. לאחר מכן הנשיא יבחן את אפשרויות התקיפה ויחליט על בחירת התוכנית, היכולה לכלול שיגור טיל שיוט בודד ועד שיגור מרובה של טילים בליסטיים בין-יבשתיים. לפני שהפקודה תצא לפועל על ידי הצבא, הנשיא חייב להזדהות באמצעות קוד המונפק לו על כרטיס פלסטיק המכונה "ביסקוויט" ("Biscuit"). ארצות הברית מיישמת את עיקרון "אישור 2 אנשים", ובעוד רק הנשיא יכול להורות על מתקפה גרעינית, על מזכיר ההגנה של ארצות הברית לאמת את הפקודה (סדר הירושה קיים במקרה והנשיא נהרג במתקפה). ברגע שכל הקודים אושרו, הצבא יבצע את הפקודות שקיבל. נושא התיק הוא אחד העוזרים הצבאיים של הנשיא, שלוח הזמנים שלו מוגדר סודי ביותר. לעיתים המזוודה מחוברת לפרק כף היד של העוזר באמצעות כבל ביטחון. העוזר הוא קצין בדרגת מייג'ור/לויטננט קומנדר (דרגות מקבילות בצי או בצבא) והוא עובר את בדיקת הרקע ברמה הקפדנית ביותר בארצות הברית. על הקצין לשמור על המזוודה זמינה לנשיא בכל רגע, כולל באייר פורס 1, במארין 1 ובשיירה הנשיאותית. המזוודה הגרעינית (רוסיה) - המקבילה הרוסית מדיה וקבצים בנושא הפוטבול הגרעיני בוויקישיתוף הכפתור האדום של ארה"ב: המזוודה הגרעינית, באתר ynet, 23 באוגוסט 2016 ynet, "הפוטבול הגרעיני" היה בסכנה בזמן הפריצה לקפיטול, באתר ynet, 13 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה דרימר

משה דרימר (27 במרץ 1947 – 9 ביוני 1967) היה לוחם בחטיבת גולני שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב תל פאחר במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה. דרימר נולד בשליץ בגרמניה לברכה ושמואל, ניצולי שואה ממחנה הריכוז אושוויץ. כשהיה בן 4 חודשים עלה עם הוריו לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ מסדה בעמק הירדן. בשנת 1950 עברה המשפחה להשתקע ברחובות. בילדותו למד בבית הספר העממי על שם ויצמן והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. כשהיה בן 14 נשלח ללמוד בעליית הנוער בקיבוץ רבדים שם קיבל את השכלתו התיכונית. דרימר גויס לצה"ל במאי 1965 והוצב בגדוד 12 (גדוד ברק) בחטיבת גולני, בתפקיד חבלן וסייר ואיש המחלקה המיוחדת של הפלוגה המסייעת. במהלך שירותו הצבאי פרצה מלחמת ששת הימים. דרימר השתתף בכיבוש ג'נין ועם סיומו עלה לרמת הגולן ביום שישי ב-9 ביוני 1967, והשתתף בקרב שנערך בתל פאחר, ביום הרביעי לקרבות, בו שימש חבלן ומקלען הסיפון ליד נהג הזחל"ם. בתיאור המעשה נכתב: ביום ה-9 ביוני 1967, במוצב תל-פחר, נפגע הזחל"ם בו נסע טור' משה דרימר ז"ל, פגיעה ישירה והחל לבעור. המפקד הורה לנטוש את ה-זחל"ם. טור' משה דרימר ז"ל המשיך להפעיל את המקלע מתוך ה-זחל"ם הבוער, כדי לחפות על חבריו, על אף שקיבל פקודה לנטוש את הזחל"ם. הוא המשיך במתן חיפוי אש עד אשר נשרף בלהבות הזחל"ם. — אתר בעוז רוחם על פעולותיו בקרב תל פאחר עוטר דרימר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין. דרימר נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בעפולה, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי ברחובות. לאחר מותו נפתח על שמו "מדור הגבורה" בספריית בית הספר בו למד ברחובות, וכן גן ציבורי לא הרחק מביתו הראשון ברחובות. עיטור הגבורה שהוענק למשה דרימר, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל קורות החיים של משה דרימר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון משה דרימר, באתר הגבורה הצל"שים: בגבורתם נתנו לנו חיים: טוראי משה דרימר ז"ל: חיפוי על חברים לנשק, מעריב, 30 באוקטובר 1967 יעקב העליון, תל-פאחר: דרימר חיפה באש עד שעלה באש, מעריב, 5 ביוני 1987 ("שישה ימים ביוני": עשרים שנה למלחמת ששת הימים) גן משה דרימר, באתר "עמוד ענן"
סבג

סבג נכתב סבאג וגם צבאג וגם סאבאג או אסבאג או סאבגי וכן נהגה לעיתים; סבח או סאבקו או סבן, הוא שם משפחה יהודי בברברית או ערבית שמשמעותו "צַבָּע" של בדים או בדי שמן (מצרפתית: Teinturier מערבית: صَبّاغ), הוא נפוץ בקרב יהודים צרפתיים שמקורם יהודים יוצאי ארצות האסלאם בעיקר ממוצא יהדות צפון אפריקה, (כמו כן לצַבָּע יש שם משפחה נוספת הנפוץ בקהילות אלו והוא דהן). האם התכוונתם ל... אלי סבג – זמר ישראלי אהרון סבג – אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד צבר וכמפקד חטיבת הבקעה, ועוטר בעיטור המופת אוריאל סבג – מנהל יקב ותעשיין יינות צרפתיים יין שאטונף-די-פאפ אורי סבג – מפיק קולנוע ישראלי אורי סבג – הנדסאי שר וחבר כנסת מטעם המערך, סופר ישראלי, מחבר ספר "אין לי ארץ אחרת" סיפור חייו לפני עלייתו ממרוקו ואחר עלייתו למדינת ישראל אורי סבג – מעצב פנים אורי סאבג – אדריכל אילן סבג – קצין צה"ל בכיר בצבא הגנה לישראל בת חן סבג – שחקנית ישראלית גבי "גבריאל" סבג – ראש עיריית דימונה הראשון, איש עסקים ופעיל חברתי אביו של דורון סבג דורון סבג – יו"ר והבעלים של חברת ORS, בנו של גבי גבריאל סבג דניאל סבג – שחקן ישראלי ויקטור סבג – שחקן וזמר ישראלי ז'קי סבג – ראש עיריית נהריה חסיב סבאג – איש עסקים פלסטיני ירון לוי סבג – שחקן, מנחה, מדובב, תסריטאי, ובמאי ישראלי יו סבאג מונטיפיורי – סופר והיסטוריון אנגלי יצחק סבאג – רב מרוקאי מרגלית "מגי" אזרזר-סבג – שחקנית וזמרת ישראלית, זוכת פרס התיאטרון הישראלי ובשני פרסי האקדמיה לטלוויזיה משה סאבאג – רבה הראשי של בית הכנסת דה לה ויקטואר בית הכנסת הראשי בפריז שבצרפת משה סאבאג – רב מפורסם בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית הוכר בכינוי רבי משה בעל הנס-איש ירושלים מאור סבג – מלחין ופסנטרן סיימון סבאג מונטיפיורי – היסטוריון וסופר בריטי ערן סבאג – שדרן רדיו ישראלי פטריק סבג – מוזיקאי ישראלי קארל סבאג – סופר, מפיק טלוויזיה ועיתונאי בריטי ממוצא פלסטיני יקותיאל אדם ישראל קותי סבג – מנחה טלוויזיה ישראלי שיימון סבג – צייר מרוקאי ישראלי שרית סבג – ציירת מרוקאית ישראלית נדב סבג – כדורגלן מרוקאי ישראלי
ASUS

ASUS ‏(אסוס; בשמה המלא: ASUSTeK Computer) היא חברה טאיוואנית ותאגיד רב-לאומי, המייצרת חומרת מחשבים ואלקטרוניקה. מוצרי החברה כוללים לוחות אם, מחשבים אישיים, מחשבים ניידים, צגים, מחשבי לוח, שרתים, כרטיסים גרפיים, וטלפונים סלולריים. ASUS בעיקר משווקת מוצרים תחת המותג שלה, אך גם מייצרת רכיבים עבור יצרנים אחרים, הכוללים את אפל, דל ו-HP. השם ASUS ("אסוס" או "אייסוס") לקוח מן השם פגאסוס, הסוס המכונף מהמיתולוגיה היוונית. ארבע האותיות האחרונות של השם יצרו את שם החברה, על מנת לתת לה דירוג גבוה בסידור אלפביתי. חברת ASUS נוסדה בטאיפיי בירת טאיוואן, בשנת 1989 על ידי ארבעה עובדי חברת Acer שעבדו כמהנדסי מחשבים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 טרם ביססו יצרני לוחות אם טאיוואנים את מעמדם בתחום חומרת המחשבים. אינטל סיפקה את מעבדיה החדשים לחברות מבוססות כגון IBM, בעוד החברות הטאיוואניות נאלצו להמתין. עם השנים חל שיפור במעמד החברות הטאיוואניות ומשנת 2009 החלה ASUS לקבל מאינטל מעבדים לפני מתחרותיה. בינואר 2007 התחלקה החברה לשלוש יחידות, כחלק מייעול החברה: ייצור מחשבים ממותגים, חלקי מחשב כגון לוחות אם ומוצרים מתחומים נלווים. ASUS היא יצרנית המחשבים האישיים (PC) החמישית בגודלה בשנת 2022: Lenovo, HP, Dell, Apple, ASUS מוצרי אסוס כוללים מחשבים ניידים (סדרת ZenBook), מחשבי לוח, טלפונים ניידים, מחשבי כף יד, שרתים, צגי מחשב, לוחות אם, כרטיסי מסך, כרטיסי קול, כונן תקליטורים, התקנים לתקשורת נתונים, מארזי מחשב, רכיבים אלקטרונים ומערכות קירור. לוח אם למעבד 486 לוח אם לפנטיום 4 בתושבת 775 מדגם P5WD2 Premium לוח אם למעבדי AMD בתושבת AM3 מדגם M4A7BT-E כרטיס גרפי מסדרת NVIDIA GeForce 210 שמיוצר על ידי ASUS טלפון חכם (פאבלט) מדגם "ZenFone 6" מחשב נייד אולטרה בוק מדגם X21 עכבר של חברת ASUS מדיה וקבצים בנושא ASUS בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ASUS (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ASUS ASUS, ברשת החברתית פייסבוק ASUS, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ASUS, ברשת החברתית אינסטגרם ASUS, ברשת החברתית LinkedIn Origin of the Name ASUS, מקור השם ASUS, באתר הרשמי של החברה. Gartner Says Worldwide PC Shipments Declined 28.5% in Fourth Quarter of 2022 and 16.2% for the Year, Gartner, ‏11.1.2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפה סוסייטי

קפה סוסייטי (אנגלית: Café Society) היה מועדון ההופעות המעורב (לבנים ואפרו-אמריקאים) הראשון בארצות הברית. את המועדון פתח בארני ג'וזפסון בגריניץ' וילג' בניו יורק ב-1938, תוך קריאת תיגר על מדיניות ההפרדה הגזעית ועיצב אותו בהשראת קברטים פוליטיים-סטיריים שאפיינו את בירות אירופה לפני מלחמת העולם השנייה. במועדון הופיעו יחדיו אמנים לבנים ואפרו-אמריקאים, הקהל היה מעורב ומבקרים אפרו-אמריקאים זכו לשירות זהה לזה של לבנים, תופעה יחידה במינה באותה עת. המועדון מושווה רבות עם מועדון הכותנה בהארלם, שהציג תוכנית "שחורה", עבור קהל לבן מן המעמד הבינוני והגבוה, אך הנהיג הפרדה גזעית. התוכניות, שכללו שירי מחאה ומערכונים סאטיריים והקהל, נחשבו לבעלי נטייה שמאלית ואף זיקה למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. עקב כך נרדפו בעלי המועדון ובאיו על ידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. האשמתו של אחיו של בעל המועדון על ידי הוועדה ב-1947 הביאה לסגירת המועדון. המנהל המוזיקלי של המועדון, באופן בלתי-רשמי, היה האמרגן ג'ון האמונד ובין האמנים שהופיעו בו בשנות השיא שלו, לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, נמנו בילי הולידיי, ששרה על במתו לראשונה את שיר המחאה "פרי מוזר", לנה הורן, פול רובסון, שרה ווהן, רביעיית גולדן גייט, קאונט בייסי, ארט בלייקי, נט קינג קול, ג'ון קולטריין, מיילס דייוויס, לאונרד פד'ר, אלה פיצג'רלד, קולמן הוקינס, ג'יימס פ. ג'ונסון, אניטה או'דיי, צ'ארלי פארקר, ג'אנגו ריינהארדט, בילי סטרייהורן, ארט טייטום, דיינה וושינגטון, הוויברז, לסטר יאנג, מרי לו ויליאמס, סיד סיזר ורבים אחרים. מדיה וקבצים בנושא קפה סוסייטי בוויקישיתוף Barney Josephson, Owner of Cafe Society Jazz Club, Is Dead at 86, נקרולוג בניו יורק טיימס, 30 בספטמבר 1988 התיאטרון בכיכר שרידן 1 דג'נגו ריינהארדט בקפה סוסייטי FRIDAY NIGHT FEVER: Cafe Society
סמל נורדריין-וסטפאליה

סמל נורדריין-וסטפאליה (בגרמנית: Wappen Nordrhein-Westfalens) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית נורדריין-וסטפאליה. מדינת נורדריין-וסטפאליה הוקמה ב-1947, מתוך אזורי הכיבוש בגרמניה על שטחיהן של הפרובינציות הפרוסיות, ריין, וסטפאליה ונסיכות ליפה. הסמל עוצב ב-1948 על ידי וולפגנג פאגנשטכר (Wolfgang Pagenstecher), תושב דיסלדורף, ונקבע בחוק ב-10 במאי 1953. הסמל מורכב ממגן שמחולק לשלושה חלקים: החלק השמאלי (סיניסטר) הוא שדה ירוק מוטען בבנד גלי לבן המייצג את נהר הריין, ירושה מהסמל ההיסטורי של חבל הריין (אמנם בסמל הישן כיוון זרימת הנהר היה מימין לשמאל). החלק הימני (דקסטר) מראה סוס לבן זקוף בשדה אדום, סמלה ההיסטורי של וסטפאליה שנקרא סוס סקסוני. בחלק התחתון (בסיס אמצעי) מוצג ורד אדום בעל זרעים ועלי זהב מוטען בשדה לבן, סמלה ההיסטורי של ליפה. דגל נורדריין-וסטפאליה מדיה וקבצים בנושא סמל נורדריין-וסטפאליה בוויקישיתוף הסמל באתר המדינה החוק בגרמנית
בנימין מרדכי נבון

הרב בנימין מרדכי נבון (תקמ"ח, 1788 - ה' בטבת תרי"ב, 28 בדצמבר 1851) היה רב ומקובל ארץ-ישראלי. נולד בירושלים, לאפרים נבון ממשפחת נבון הירושלמית, צאצא לרב יונה נבון (מחבר "נחפה בכסף" ו"גט מקושר") ולאמו אלישבע בת הרב חיים מונדובי. רעייתו הראשונה ובניהם נפטרו, אירוע שהותיר עליו רושם עז אשר מצא את ביטויו בספרו "בני בנימין וקרב איש" משנת תרל"ה (1875). בתקפ"ח (1828), נשא בנישואים שניים את אמו של הרב יעקב שאול אלישר, 4 שנים לאחר פטירת בעלה הראשון. הרב נבון שימש ראב"ד בירושלים ועמד בראש כמה ישיבות בהן ישיבת המקובלים בית אל, ישיבת בית אהרון קצין (יחד עם קרובו, הראשון לציון הרב יהודה נבון), ישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה. בשנת תר"ט (1849) מונה לתפקיד עוזרו של הראשון לציון הרב יצחק קובו ולמעשה הועברו אליו הסמכויות המנהליות של הראשון לציון. הרב נבון נפטר בירושלים ונקבר ב"חלקת הרבנים", בבית הקברות בהר הזיתים. לימים נקבר לצדו בנו החורג - הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר. ספרו בני בנימין וקרב אי"ש נדפס לראשונה על ידי הרב אלישר בשנת תרל"ה בצירוף תשובותיו שלו. בספר נדפסו גם תשובות מרבנים נוספים, ובהם הרב שמואל סלנט. משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, כרך שני, ירושלים תרצ"ח, עמ' 451-450 בנימין מרדכי נבון, באתר "החכם היומי" בנימין מרדכי נבון, דף שער בספרייה הלאומית תלמיד הרב חיים בן עטר [דרוש מקור] וראש ישיבת כנסת ישראל. נפטר בירושלים בי"ב בטבת תקכ"ה.
בני היל

אלפרד הות'ורן "בני" היל (באנגלית: Alfred Hawthorn "Benny" Hill;21 בינואר 1924 – 20 באפריל 1992) היה קומיקאי, שחקן וזמר בריטי. זכה לפרסום בעקבות סדרת הטלוויזיה שלו – המופע של בני היל. בני היל נולד להלן ולאלפרד הות'ורן בעיר סאות'המפטון. אביו וסבו היו שניהם ליצנים בקרקס. לאחר שסיים את לימודיו בקולג' לבנים עבד כחלבן, מפעיל גשר, נהג ומתופף. בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הבריטי והוכשר להיות מכונאי. הוא הוצב בנורמנדי ושימש כמכונאי וכמפעיל זרקור שם. הוא זכה לדריסת רגל ראשונה בתעשיית הבידור כשהתמנה לעוזר מנהל במה, וכן החל לעבוד כקומיקאי – תחילה במועדונים קהילתיים ולאחר מכן במועדוני לילה ובתיאטראות. הוא שינה את שמו הפרטי ל"בני" כמחווה לקומיקאי האמריקאי ג'ק בני. הופעתו המקצועית הראשונה בפני קהל הייתה במופע משותף עם רג' ורני. לתפקיד ניסה להתקבל גם פיטר סלרס, שאז עדיין היה אלמוני. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1949. בתחילת שנות החמישים ביצע מערכונים ברדיו. בשנת 1955 קיבל לראשונה תוכנית טלוויזיה משלו ב-BBC 1. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1956 בסרט "Who Done It?" בשנת 1969 עבר מה-BBC לרשת השידור הבריטית Thames, ושם העלה לראשונה את סדרת המערכונים "המופע של בני היל" (The Benny Hill Show). הסדרה רצה עד שנת 1989, ושודרה ביותר ממאה מדינות. המערכונים, שלעיתים קרובות הכילו רמיזות מיניות, הביאו לידי ביטוי את כישרונו כאמן סלפסטיק, פנטומימה ופרודיה. היל מילא במערכונים אלו תפקידים שונים, בהחליפו תלבושות לעיתים קרובות. כל פרק בסדרה הסתיים בסצנת מרדף אשר צולם בהילוך מהיר, מלווה בנעימת יאקטי סאקס. בעקבות הצלחת הסדרה הפך היל עד מהרה לקומיקאי פופולרי מאוד. הוא זכה להערכה רבה בארצות הברית, ייתכן אף יותר מאשר בארץ מולדתו. בשנת 1991 הורדה התוכנית, בעקבות עלויות הפקה גבוהות של התוכנית ונתוני צפייה נמוכים. זמן מה לאחר שהוסרה תוכניתו החל היל לעבוד על סדרת תוכניות חדשה, שיועדה לטלוויזיה האמריקאית, בשם "סיבוב ההופעות הבינלאומי של בני היל" (Benny Hill's World Tour). אולם בשל מותו לא הופקו ממנה אלא פרקים ספורים. היל היה גם זמר מוכשר, ושירו Ernie עמד בראש טבלת המצעדים הבריטית במשך מספר שבועות. מאמצע שנות ה-80 התדרדר מצב בריאותו ורופאיו טענו שהוא חייב לרזות. הם אף המליצו לו לעבור ניתוח מעקפים בליבו, שהוא סירב לבצע. היל לא נישא מעולם. בני היל מת ערירי ב-20 באפריל 1992 בדירתו שבלונדון, בגיל 68, קרוב לוודאי בשל התקף לב. גופתו נמצאה רק מספר ימים לאחר מותו. הונו, שהוערך ב-10 מיליון פאונד חולק בין שבעת אחייניו ואחייניותיו. קברו בסאות'המפטון נפרץ על ידי גנבים לאחר שנפוצו שמועות על כך שנקבר עם תכשיטיו. Hi There ‏ (1949) The Service Show ‏ (1952) Show Case ‏ (1953) The Benny Hill Show ‏ (1969-1989) Who Done It? ‏ (1956) Light Up the Sky ‏ (1960) אנשים מופלאים במכונות מעופפות (1965) צ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968) הג'וב האיטלקי (1969) The Waiters ‏ (1969) The Best of Benny Hill ‏ (1974) מדיה וקבצים בנושא בני היל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בני היל בני היל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בני היל, באתר AllMovie (באנגלית) בני היל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בני היל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בני היל, באתר AllMusic (באנגלית) בני היל, באתר MusicBrainz (באנגלית) בני היל, באתר Discogs (באנגלית) בני היל, באתר Genius אתר המוקדש לפועלו של בני היל אתר המוקדש לשיריו של בני היל בני היל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'יימס פ. ג'ונסון

ג'יימס פרייס ג'ונסון (באנגלית: James Price Johnson‏; 1 בפברואר 1894 – 17 בנובמבר 1955) היה מלחין ופסנתרן ג'אז חלוצי, ממפתחי סגנון הסטרייד פיאנו ואחד האחראים לשילוב נגינת הרגטיים בג'אז (יחד עם ג'לי רול מורטון). תלמידו המובהק היה פאטס וולר והוא השפיע על נגינתם של קאונט בייסי, דיוק אלינגטון וארט טייטום. ג'ונסון נולד בעיר ניו בראונסוויק בניו ג'רזי, הסמוכה לניו יורק וכך נחשף לתרבות ובפרט לנגינתו של הפסנתרן סקוט ג'ופלין. ב-1917 כבר היה ג'ונסון פסנתרן מבוקש לניקוב סרטים מנוקבים (Piano Rolls), עבור פסנתרים המנגנים באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט, עבודה בה עסק באותה עת יחד עמו גם ג'ורג' גרשווין. כמו כן ליווה מדי ערב זמרים וזמרות כבסי סמית ואת'ל ווטרס. ב-1921 הוקלט על גבי תקליט, סולו הפסנתר שלו נחשב לסולו הפסנתר המוקלט הראשון בג'אז. הקריירה שלו פרחה בהופעות והקלטות עד השפל הגדול. במקביל להופעות, כמעט מדי ערב, כתב שירים, קטעי אופרטה וקטעי ריקוד רבים למחזות מוזיקליים בברודוויי ולסרטים כמו גם קטעים סימפוניים ורפסודיות וב-1926 נכלל כמלחין באיגוד האמריקאי למלחינים, כותבים ומוציאים לאור של מוזיקה (ASCAP). בתקופת השפל הגדול נקלע לקשיים כלכליים, מהם נחלץ באמצע שנות השלושים. ב-1938 ו-1939 הוזמן על ידי האמרגן ג'ון האמונד להופיע בקונצרטי "Spirituals to Swing" (מספיריטואלז לסווינג) בקרנגי הול. ב-1951 סבל משבץ מוחי ממנו לא התאושש. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס פ. ג'ונסון בוויקישיתוף ג'יימס פ. ג'ונסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר AllMusic (באנגלית) ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס פ. ג'ונסון באתר Red hot Jazz ג'יימס פ. ג'ונסון באתר Blue Black Jazz ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס פ. ג'ונסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נמייה מצויה

נמייה מצויה (שם מדעי: Herpestes ichneumon) היא יונק ממשפחת הנמייתיים הכלולה בסוג נמייה. זהו טורף קטן יחסית, משקלו 1.70 ק"ג עד 4 ק"ג, אורכו 48 עד 60 ס"מ. פרוות הנמייה ארוכה ואפרורית-חומה, לעיתים רחוקות אף בגווני אדום וצהוב. רצועת עור ללא שיער מקיפה את העיניים. הגוף דק וגמיש ואילו הזנב סבוך וארוך, אורכו 33 עד 54 ס"מ. צורתה של הנמייה מזכירה מרחוק מעין זוחל גדול. פניה ארוכות, אוזניה קטנות ועגולות, גפיה קצרות ובעלות 5 אצבעות בכל גפה. הרגליים האחוריות חסרות שער עד העקב, הטפרים חדים ומעוקלים ומשמשים לחפירה. קיימת בלוטה אנאלית בעלת שני פתחים. למין 35 עד 40 שיניים. כאשר היא מאוימת, היא מקמרת את גבה ומסמרת את שערותיה כך שהיא נראית כמעט כפולה בגודלה. הנמייה המצויה נפוצה במרבית יבשת אפריקה. באירופה היא נפוצה בספרד ופורטוגל. התפשטה באמצעות האדם אל מדגסקר ואיטליה. בישראל היא נפוצה בכל חלקי הארץ. הנמייה המצויה חיה על פני הקרקע, מעדיפה אזורים מיוערים בקרבת מקווי מים. מוצאת מחסה במאורות ובמחילות וכן בגומחות הנוצרות בעצים עתיקים. בעת האחרונה נמצאת אף בשדות מעובדים ובשטחי חקלאות שונים. מטבעה היא פועלת בשעות היום, אך בסביבת האדם הסתגלה ופועלת גם בלילה. הנמייה היא אוכלת כל, הניזונה מבעלי חיים קטנים ממנה: עופות, דגים, חרקים ומפירות וירקות. בתפריטה נמנים גם נחשים, נמייה יכולה להתמודד כמעט עם כל נחש, ארסי ככל שיהיה. במפגש בין נמיה לנחש, יתחולל קרב פעיל משני הצדדים. זהו אינסטינקט הטבוע בכל בני משפחת הנמייתיים והגחניים (וזו גם כנראה אחת הסיבות שבעבר שייכו אותם למשפחה זאת). במקרה שהנמייה ניצחה, היא גם תאכל את הנחש, אף על פי שהיא מעדיפה מזונות אחרים. הנמייה יכולה להועיל לחקלאות בטריפה של מכרסמים שמזיקים לה. היא מועילה לאדם גם בצמצום מספר הנחשים הארסיים. בארץ ישראל היא מהווה גורם חשוב בוויסות אוכלוסיית הצפעים. עם זאת, היא אחראית גם לנזקים בחקלאות, בהתפרצות ללולים והריגת תרנגולים. מדיה וקבצים בנושא נמייה מצויה בוויקישיתוף נמייה מצויה, באתר ITIS (באנגלית) נמייה מצויה, באתר NCBI (באנגלית) נמייה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה מצויה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נמייה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה מצויה, באתר GBIF (באנגלית) נמייה מצויה, אתר מט"ח נמייה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN גדעון לב, מחקר: לאמא נמייה אין מושג מי הגורים שלה. כך נוצרת חברה שוויונית, באתר הארץ, 21 ביולי 2021 נמייה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN