laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
GTA ספאנו

GTA ספאנו (בספרדית: GTA Spano) היא מכונית-על בתצורת מכונית ספורט, 2 דלתות, 2 מושבים, אשר מיוצרת על ידי חברת הנדסת המכוניות ספניה GTA הספרדית, משנת 2010 ועד היום. יוצרו עד היום 99 יחידות. מחיר היחידה 790,477 דולר בספרד. מחיר היחידה בארצות האיחוד האירופי 692,975 אירו (ללא מיסוי). מחיר היחידה בשוק החופשי - כ-1,500,000 דולר. נתונים: מנוע מרכזי 2 דלתות 2 מושבים קדמיים מארז גוף דגם ה"GTA ספאנו" בנוי מיציקת פולימר מחוזק בסיבי פחם בתוך גוף הרכב, שזורים עם טיטניום וקוולאר תאוצת "GTA ספאנו" 0–100 קמ"ש היא 3,0 שניות (דגם מנוע 8,285 סמ"ק) תאוצת "GTA ספאנו" 0–100 קמ"ש היא 2.9 שניות (דגם מנוע 7,990 סמ"ק) מידות צמיגים קדמיים : פירלי 255/35 R19 מידות צמיגים אחוריים: פירלי 335/30 R20 מקדם גרר: 0.35 דגם GTA ספאנו דגם GTA ספאנו דגם GTA ספאנו דגם GTA ספאנו - מבט לתא הנהג דגם GTA ספאנו הספאנו זמינה כרב שאפר לשחק בו באספלט 8. דגם GTA ספאנו (entrevistamos-a-domingo-ochoa-director-ejecutivo-de-gta-y-padre-del-gta-spano) דגם "GTA ספאנו" (diariomotor) מדיה וקבצים בנושא GTA ספאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של GTA ספאנו דגם GTA ספאנו (7:06 דקות), יו-טיוב דגם GTA ספאנו (5:05 דקות), יו-טיוב דגם GTA ספאנו (1:20 דקות), יו-טיוב סרט וידאו מציג את דגם GTA ספאנו, שנת 2016 (Video presentation GTA Spano 2016 - UV) GTA ספאנו motorpasion.com/superdeportivos/gta-spano-780-cv-made-in-spain GTA דגם GTA ספאנו בסלון המכוניות בז'נבה שנת 2013 autoblog דגם GTA ספאנו - מפרט ומחיר topspeed.com/cars/gta-spano דגם GTA ספאנו blog.caranddriver.com/the-spanish-supercar-spanias-gta-spano-debuts-at-geneva New GTA Spano now available in Asphalt 8: Airborne, Motor1.com (באנגלית)
עקרון דיריכלה (תורת הפוטנציאל)

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הפוטנציאל, עקרון דיריכלה הוא ההנחה שהפונקציה שמביאה למינימום פונקציונל אנרגיה מסוים היא פתרון למשוואת פואסון. עקרון דיריכלה קובע, שאם הפונקציה u ( x ) {\displaystyle u(x)} היא פתרון למשוואת פואסון: ∇ 2 u + f = 0 {\displaystyle \nabla ^{2}u+f=0} על תחום Ω {\displaystyle \Omega } של R n {\displaystyle \mathbb {R} ^{n}} יחד עם תנאי שפה: u = g  on  ∂ Ω , {\displaystyle u=g{\text{ on }}\partial \Omega ,} אז u {\displaystyle u} ניתנת לקביעה כפונקציה שמביאה למינימום את אנרגיית דיריכלה: E [ v ( x ) ] = ∫ Ω ( 1 2 | ∇ v | 2 − v f ) d x {\displaystyle E[v(x)]=\int _{\Omega }\left({\frac {1}{2}}|\nabla v|^{2}-vf\right)\,\mathrm {d} x} בין כל הפונקציות הגזירות פעמיים v {\displaystyle v} כך ש- v = g {\displaystyle v=g} על ∂ Ω {\displaystyle \partial \Omega } (בהינתן שקיימת לפחות פונקציה אחת שהופכת את אינטגרל דיריכלה לסופי). כיוון שהעיקרון מאפשר לקבוע את הפונקציה u {\displaystyle u} בכל התחום Ω {\displaystyle \Omega } , אז גם הפונקציה f {\displaystyle f} ניתנת לקביעה, בהתאם למשוואת פואסון. עיקרון זה קרוי על שם המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. בהשאלה לאלקטרוסטטיקה ניתן לפרש את העיקרון כעובדה שבין כל התפלגויות המטען ρ ( x , y , z ) = f ( x , y , z ) 4 π {\displaystyle \rho (x,y,z)={\frac {f(x,y,z)}{4\pi }}} בתחום Ω {\displaystyle \Omega } אשר צמצום הפוטנציאל החשמלי u {\displaystyle u} שהן יוצרות לשפת התחום הוא פונקציה נתונה, אז ההתפלגות היחידה שמניבה פוטנציאל כזה על השפה היא זו שמביאה למינימום את האנרגיה המושקעת כדי להרכיב את ההתפלגות הזאת. האיבר השמאלי בביטוי עליו עורכים אינטגרציה, 1 2 | ∇ v | 2 {\displaystyle {\frac {1}{2}}|\nabla v|^{2}} , מייצג את ריבוע השדה החשמלי בנקודה, או את האנרגיה האלקטרוסטטית האצורה בנקודה, ואילו האיבר הימני, − v f {\displaystyle -vf} , מייצג את מכפלת צפיפות המטען המקומית בפוטנציאל המקומי. אינטגרציה על ההפרש ביניהם מייצגת במדויק את האנרגיה הדרושה כדי להרכיב את התפלגות המטען הזאת. במובן זה, עקרון דיריכלה הוא סוג של עקרון וריאציוני על שיווי משקל המתקבל במצב של מינימום אנרגיה. כמו במקרים אחרים בפיזיקה, לעיתים התרת בעיות באמצעות מושג האנרגיה מפשטת אותן באופן ניכר, זאת לעומת שימוש בגישה ישירה יותר של חישוב כוחות. למשל, כאשר עוסקים בבעיה של התפלגות המטענים על קליפה מוליכה טעונה, אז הפוטנציאל u {\displaystyle u} על הקליפה קבוע על ערך U {\displaystyle U} (זהו תנאי המוליכות), ואנרגיית דיריכלה מקבלת את הצורה: E [ v ( x ) ] = ∫ Ω 1 2 | ∇ v | 2 d x − Q U {\displaystyle E[v(x)]=\int _{\Omega }{\frac {1}{2}}|\nabla v|^{2}\,\mathrm {d} x-QU} (כאשר Q {\displaystyle Q} הוא המטען הכולל על הקליפה). כיוון ש- Q U {\displaystyle QU} הוא איבר קבוע, הוא אינו משפיע על תהליך מציאת ההתפלגות. בתצורות מוליך פשוטות כמו קליפה כדורית אין צורך בעקרון (התפלגות המטען אחידה), אולם כבר בתצורות מעט מורכבות יותר, כמו קליפה אליפסואידית, מקבלים שהתפלגות המטען לא יכולה להיות אחידה שכן כך הפוטנציאל החשמלי על הקליפה אינו אחיד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עקרון דיריכלה, באתר MathWorld (באנגלית)
יעקב ויינשטיין

יעקב ויינשטיין (נולד ב-15 בספטמבר 1950), הוא יועץ השקעות, אשר הקים את בית ההשקעות "אפיקים", והיה מנהל ההשקעות הראשי של מגדל שוקי הון, וכיום הוא משמש כיועץ ומנהל קרנות בינלאומיות. ויינשטיין נולד בתל אביב לדוד, יליד רוסיה, ופנינה, ילידת ישראל. ויינשטיין עשה את שירותו הצבאי בחיל הקשר, והשתתף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו הצבאי סיים את לימודיו לקראת תואר ראשון במדעי המדינה, באוניברסיטת תל אביב. באוקטובר 1971 הוא החל לעבוד כמנהל השקעות בבנקים מסחריים בישראל והמשיך עד לאוקטובר 1976. בנובמבר 1976 הוא מונה למנכ"ל "בטוחה", חברה לניהול השקעות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אשר הייתה חלק מקבוצת כלל. במהלך תפקידו הפך ויינשטיין את החברה, שהייתה עד אז חברה קטנה עם מעט לקוחות, לחברה גדולה ומשמעותית בשוק ההון הישראלי שניהלה נכסים בהיקף של מעל מיליארד ש"ח. באפריל 1984 ייסד ויינשטיין את בית ההשקעות אפיקים, יחד עם קבוצת כלל, ובשנת 1990 קנה את כל החזקותיה של חברת כלל בחברה. בשנת 2002 ניהלה אפיקים קרנות בשווי של כ-300 מיליון ש"ח, אולם בשנת 2005 כבר ניהלה החברה קרנות בשווי 3.1 מיליארד ש"ח, ובעקבות כך הוכתר על ידי גלובס כברוקר הטוב בישראל, וכאחד מ-20 המנהלים הטובים בישראל. באפריל 2006 מכר ויינשטיין את החברה למגדל שוקי הון מבית מגדל חברה לביטוח, ומונה למנהל השקעות ראשי בחברה. באפריל 2014 עם סיום חוזה העסקתו במגדל, החל לנהל ולייעץ לקרנות בינלאומיות, ובספטמבר 2015 הקים את קרן קרוקסטון (Croxton fund), אשר משקיעה בעיקר בחוזים עתידיים ובאופציות. ביולי 2017 קיבל ויינשטיין רישיון לניהול השקעות מטעם ה-"Financial Conduct Authority", הגוף המפקח על ניהול השקעות בבריטניה, ובאוגוסט אותה שנה מונה למנהל השקעות הראשי של קרן ספרה גלובל מקרו, מקבוצת ספרה ניהול קרנות. אסא ששון, "המפולת תגיע בשנתיים הקרובות - צריך לשבת בצד עם מזומן ולחכות", באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2018 רון שטיין, יעקב ויינשטיין עוזב את מגדל לאחר שצבר עשרות מיליוני ש', באתר גלובס, 4 בדצמבר 2013 הברוקר מס' 1 בישראל, גלובס, 6-7 באפריל 2005 ‏ 20 המנהלים הטובים בישראל, גלובס, 6-7 באפריל 2005
דוד שפירא (קצין)

דוד שפירא (נולד ב-14 בנובמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת עציון, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד שמשון. בעל צל"ש אלוף על הריגת המחבל בפיגוע בישיבת מרכז הרב. שפירא, בנם של אברהם מנחם ורוחמה, נולד וגדל בשכונת קריית משה בירושלים. למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת הר ברכה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1997, התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד, ולחם במלחמת לבנון השנייה. בהמשך היה קצין אג"ם של גדוד 890. במרץ 2008 בעת ששהה בביתו, שמע את קולות הירי מהפיגוע בישיבת מרכז הרב, הוא הגיע למקום, הסתער והרג יחד עם הרב יצחק דדון את המחבל. באוקטובר 2009 קיבל על כך צל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, גדי שמני. לאחר מכן שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. בסיום תפקידו יצא ללימודים. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 890 בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד מגמת הכשרות של גדס"ר צנחנים. בשנת 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שמשון. בשלהי תפקידו, התרחשה פרשת אלאור אזריה, הוא העיד במשפטו של אזריה ושיבח אותו כחייל, אך הוסיף שלא האמין לו נקודתית במקרה שבו הוא הואשם, ולדבריו לא היה צורך בירי במחבל המנוטרל. את תפקידו סיים ב-31 במרץ 2016. בהמשך מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2016–2017. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2017–2018. ב-17 במאי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, תפקיד בו שימש עד 18 באוגוסט 2020. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ח (2020–2021). בשנת 2021 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, ושירת בתפקיד עד 26 ביוני 2023. שפירא מתגורר בשכונת קריית משה שבירושלים, נשוי להודיה, בתו של הרב הלל פלסר, ואב לשבעה. נדב פדן עונד לדוד שפירא את תג חטיבת עציון, מאי 2018 דוד שפירא עם הדי זילברמן, אוקטובר 2019 דוד שפירא בשיחה במסגרת מיזם "מדור לדור" - מפגש של מח"טים בצה"ל עם לוחמי המחתרות, 2020 מדיה וקבצים בנושא דוד שפירא בוויקישיתוף עוזי ברוך, דוד שפירא פעל בקור רוח ואומץ לב, באתר ערוץ 7, 8 במרץ 2008 גבורה אמונית - ראיון בלעדי עם רס"ן דוד שפירא - ארבע שנים לפיגוע במרכז הרב אבירם זינו וחנן גרינברג, "עליתי לגג, ראיתי את המחבל ויריתי לו בראש", באתר ynet, 7 במרץ 2008 חן קוטס-בר ואמיר בוחבוט, סרן דוד ירה במחבל ודיווח למג"ד: הרגתי אותו, באתר nrg‏, 9 במרץ 2008 עוזי ברוך, צל"ש לרב סרן דוד שפירא - וידאו, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2009 רס"ן דוד שפירא, באתר הגבורה שבתי בנדט‏, "שימות בקרב": המג"ד שקיבל צל"ש - וכעת מותקף כי העיד נגד אזריה, באתר וואלה, 14 ביולי 2016 עוזי ברוך, אל"מ דוד שפירא מונה למח"ט עציון, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2018 אור הלר ואלון בן דוד, סבב מינויים בצה"ל: תמיר היימן יהיה ראש אמ"ן; הרצי הלוי ימונה למפקד פיקוד דרום, באתר nana10‏, 13 בנובמבר 2017
עמירם עיני

עמירם עיני (נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא דוגמן ומוזיקאי נורווגי-ישראלי. עיני נולד בנורווגיה לאם נורווגית ואב ישראלי ולמד בבית ספר לאומנויות. בגיל 20 עבר לגור בישראל ולאחר חצי שנה עבר לאוסטרליה בעקבות פנייה של סוכנות דוגמנות אוסטרלית. הוא הופיע בפרסומות רבות בטלוויזיה ובין היתר של מי עדן, קוקה-קולה ומספר פרסומות של ב"פסק זמן" בין היתר כגולש סקי. הוא הופיע גם בקמפיינים של ורסאצ'ה, ארמני, צ'רוטי וג'אנפרנקו פרה והיה לאחד הדוגמנים הישראלים המצליחים בעולם. הוא עבד בתעשיית האופנה בפריז, מילאנו וניו יורק וב-2003 הצטלם לקולקצייה של המותג האמריקאי "WRANGLER". ב-2007 דגמן לחברת H&O, הוא דגמן בפרסומות לבשמים פלטיניום וטיטניום וב-2009 דגמן לחברת פולגת. ב-2010 שימש כפרזנטור של חברת "ml men" ובנוסף שימש כדוגמן של המשביר לצרכן והופיע בפרסום של מנו ספנות. הוא מיוצג בארבע עשרה סוכנויות דוגמנות שונות באירופה ובארצות הברית. עיני עוסק גם באומנות והציג תערוכות של ציוריו. בין היתר הציג תערוכה הנקראת "15 שניות" ועסקה במבצע עמוד ענן ובזמן הקצר שיש לאזרחים לרוץ למקלטים. עיני מתאמן באמנויות לחימה. בענף ספורט זה ב-1999 זכה במקום הראשון בגביע האירופאי ודורג שני באליפות צרפת הפתוחה. ב-2014 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שגר אותי לחלל, סשה!". ב-2019 התמודד באודישן לעונה 5 של The Voice (ישראל) אך אף אחד מהשופטים לא הסתובב. ב-2002 הוא החל ללמוד מוזיקה ופיתוח קול באיטליה. ב-2005 הקים את להקת "Amiraminc" שם הוא משמש כסולן ראשי, הלהקה משלבת מוזיקת רוק עם מוזיקה אירית אתנית. אלבומם הראשון שיצא ב-2007 נקרא "Little defects" והוקלט בין היתר בנורווגיה ובאנגליה בשיתוף פעולה עם המפיק של להקת א-הא לייף ג'ונסון, באוגוסט באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באנגליה. ב-2010 הקליטה הלהקה את השיר "I Guess I Must Be Wrong" העוסק בתמיכה בפליטים המגיעים לישראל מאפריקה ובקליפ לשיר הופיעו מספר ידוענים וביניהם מיכל ינאי ורז מאירמן, באותה שנה צילמה הלהקה את הקליפ לשירם "Can't Pretend" בו הופיעה הרקדנית אנה ארונוב, אלבומם השני נקרא "Undefined". עיני כתב והלחין מספר שירים ובנוסף הוא מלמד פיתוח קול. ב-2012 הוציא אלבום נוסף. עיני נשוי לשרי ולהם שתי בנות, לפני כן התגורר בצרפת מספר שנים שם היה נשוי לאישה מקומית. אתר האינטרנט הרשמי של עמירם עיני עמירם עיני, ברשת החברתית פייסבוק עמירם עיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמירם עיני, ברשת החברתית אינסטגרם AmiraM - Alternative Folk Rock איריס אברמוביץ', אני, עמירם עיני, באתר ynet, 6 באוקטובר 2010 שגר אותי לחלל, סשה!, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2017-12-24 נמרוד דביר, עיינים גדולות, באתר ynet, 9 בינואר 2008 שירות גלובס, ‏סינגר-סונגרייטר: עמירם עיני פותח בקריירת סולו, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2012 עכבר העיר, האזינו: עמירם עיני יוצא בקריירת סולו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2012
אבי עשור

אבי עשור הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. עשור הוא בוגר החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1975) ותואר שני (1978) ושלישי (1981) באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית. עם סיום הדוקטורט הצטרף למחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וכשנתיים לאחר מכן הצטרף לסגל הקבוע של המחלקה. בשנת 2010 קיבלת דרגת פרופסור מן המניין. עשור הוא מומחה לחינוך ופרסם עשרות מאמרים בנושא בדגש על הנעה בחינוך. חבר הוועדה הפדגוגית של עמותת מצמיחים להפחתת אלימות וניכור בבתי ספר. אבי עשור, באתר ResearchGate אבי עשור, דף שער בספרייה הלאומית המחלקה לחינוך - אבי עשור, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב קורות חיים של אבי עשור, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלריה פריסקופ

גלריה פריסקופ היא גלריה לעיצוב עכשווי הנמצאת ברחוב בן-יהודה 176 בתל אביב. הגלריה הוקמה בשנת 1997 על ידי האוצרת שרי פארן. את הגלריה תכנן האדריכל אלכס מייטליס. פריסקופ הייתה הגלריה הראשונה שבאופן מובהק התמקדה רק בעיצוב והצליחה לעשות זאת במשך שנים רבות. במהלך השנים בגלריה נערכו תערוכות מעצבים בתחומים שונים - תערוכת כיסאות של אילון ערמון, תכשיטים של גרגורי לרין, תערוכה בתחום עיצוב תעשייתי של פיודור נתנאל בזובוב ובתחומי עיצוב נוספים. עם הזמן בחרה הגלריה לכוון מעצבים להתמקד במוצרים בעלי פוטנציאל מסחרי על חשבון מוצרים בעלי זיקה אמנותית, וכן למעט בתערוכות קבוצתיות ונושאיות, משום שלדברי פארן, "מורגש בהן שהאוצר מכפיף את הפרופיל היצירתי של המעצב לתזה שלו". מדיה וקבצים בנושא גלריה פריסקופ בוויקישיתוף גלריה פריסקופ, ברשת החברתית פייסבוק תערוכות עבר באתר פורטפוליו ״הגלריה היא יוצריה, ויוצריה הם הגלריה״: 20 שנה לפריסקופ, באתר פורטפוליו, 5 ינואר 2018 אפרת שלום, מקום לעיצוב, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003 אריה ברקוביץ', תערוכת מחווה לגלריה פריסקופ ולאוצרת שרי פארן, באתר הארץ, 12 בפברואר 2006 פריסקופ - גלריה לעיצוב עכשווי , באתר עמלנט ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיאט 1400

סיאט 1400 (בספרדית: SEAT 1400) היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט בין השנים 1953–1963. דגם "סיאט 1400" התבסס על דגם "פיאט 1400" אשר יוצר על ידי קונצרן פיאט האיטלקי. דגם "סיאט 1400 "סדרה C" התבסס על דגם "פיאט 1800", ויוצר ברישיון פיאט. דגמי "SEAT 1400 C" עוצבו מחדש על ידי "Pininfarina". בין השנים 1962–1964 יוצר דגם סטיישן ("SEAT 1400 C"). סך הכול יוצרו 99,043 יחידות. "SEAT 1400" - יוצרו 2,114 יחידות (יוצר בין השנים 1953–1954) "SEAT 1400 A" - יוצרו 30,990 יחידות (יוצר בין השנים 1954–1960) "SEAT 1400 B" - (דגם "1400 B" ודגם : "SEAT 1400 B Especial") יוצרו 17,053 יחידות (יוצר בין השנים 1956–1959) "SEAT 1400 C" - יוצרו 47,284 יחידות סדאן ו- 1,602 יחידות סטיישן (דגם הסדאן יוצר בין השנים 1960–1964, דגם הסטיישן יוצר בין השנים 1962–1964) סיאט 1400 מונית לוגו סיאט 1400 סיאט 1400 סיאט 1400, שנת 1955 סיאט 1400 סיאט 1400 סיאט 1400, שנת 1958 סיאט 1400, שנת 1955 סיאט 1400 סדרה C סיאט 1400, שנת 1960 סדרה C סיאט 1400, שנת 1963 סדרה C סיאט פיאט סיאט 600 סיאט 1430 סיאט 1500 סיאט 1400 - תמונות מפס הייצור (teknikensvarld.se/bildgalleri/seat-1400-1953-1964) מדיה וקבצים בנושא סיאט 1400 בוויקישיתוף אתר הבית של סיאט סיאט 1400 שנת 1950 (1:49 דקות), יו-טיוב סיאט 1400, מוזיאון סיאט (3:34 דקות), יו-טיוב סיאט 1400 seat.com/why-seat/seat-1400 סיאט 1400 - היסטוריה historiaseat סיאט 1400 - דף 121 - תוצאות Google Books סיאט 1400 - נתונים טכניים museoseat.com/modelos/1400
בית הכנסת החייל (רוסטוב על הדון)

בית הכנסת החייל (ברוסית: Солдатская синагога) הוא בית כנסת פעיל ברוסטוב על הדון. הבניין נבנה בשנת 1872, נשרף במהלך פוגרום 1905, ושוקם לאחר מכן בשנים 1913–1914. בשנת 1935 נסגר בית הכנסת לתפילה והוחרם על ידי השלטון הסובייטי, והועבר בחזרה לידי הקהילה היהודית המקומית לאחר מלחמת העולם השנייה. כיום יש לבית הכנסת מעמד של אובייקט למורשת תרבותית בעל משמעות אזורית. בשנת 1862, הקימו חיילים יהודים את חברת התפילה היהודית ברוסטוב-על-הדון. ב-31 במאי 1862 נתנה ממשלת מחוז יקטרינוסלאב לחברה רשות לשכור חדר מיוחד עבור תפילות. הפרויקט לבניית מבנה קבע עבור בית כנסת "החייל"  אושר על ידי רשויות העיר ב-4 ביוני 1872, באותה שנה נבנה המבנה. על פי כמה דיווחים, את הכסף לבניית בית הכנסת תרם סוחר מרוסטוב בשם יוסף מארקוביץ' אליצר. ההנחה היא שאדריכל בית הכנסת היה ארנסט פון שולמן, וקבלן הבניין ― משה גרונימוס. בשנת 1881, נוסף בחלק המזרחי של בית הכנסת מבנה לבנים בן שלוש קומות. ב-1891, בחלק הדרומי של בית הכנסת נוספו שתי קומות, קומת הקרקע, בה שוכן בית ספר לילדיהם של החיילים, והקומה השנייה שהוקצתה לתפילות תלמידי בית הספר היהודי. בית הכנסת נפגע במהלך הפוגרום בשנת 1905, ושוקם רק בשנים 1913–1914, כאשר נשלחו הכספים הדרושים. אדריכל פרויקט השיקום היה האדריכל מסנקט פטרבורג יאקוב גבירץ. חידוש בית הכנסת הושלם ב-29 במרץ 1914, בחג הפסח. ב-1935, בית הכנסת נסגר לתפילה בהוראת הממשלה הסובייטית. בבניין שוכן מפעל כימיקלים. במהלך מלחמת העולם השנייה, מפעל זה פונה מהעיר. בשנת 1943, לאחר שחרורה של העיר מידי הנאצים, קיבלה הקהילה היהודית מחדש את השליטה על הבניין. אישור רשמי להשתמש בבניין כמקום עבור תפילות ליהודים ניתן ב-14 באפריל 1945. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 2005 נערך שיפוץ גדול של בית הכנסת כשבמסגרתו שוחזר תבליט מגן דוד שהוסר מבית הכנסת ב-1940. עבודות השיפוץ נערכו לאורך כל שנת 2005 והמבנה נחנך מחדש ב-26 בדצמבר באותה השנה. לאדריכלות המבנה ישנם אלמנטים של אר נובו וסגנונות מזרחיים. החזית מעוטרת ברוזטות מטיח. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת החייל בוויקישיתוף
נוף עתאמנה אסמאעיל

נוף עתאמנה אסמאעיל (בערבית: نوف عثامنة اسماعيل; נולדה ב-27 בפברואר 1981) היא ערבייה-ישראלית, דוקטור למיקרוביולוגיה, שפית, יועצת קולינרית וזוכת העונה הרביעית של תוכנית המציאות "מאסטר שף" בשנת 2014. נוף עתאמנה נולדה בבאקה אל-גרבייה, ישראל, לאם מורה לעברית ולאב רופא, כבת הבכורה למשפחה מוסלמית בת שלושה ילדים. היא מזדהה גם כפלסטינית. היא למדה בבית הספר יסודי בישובה ובתיכון למדה ב"תיכון חדרה". למדה לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב, והמשיכה לתואר שני במיקרוביולוגיה, כשאת השנה השנייה בתואר למדה באוניברסיטת המדינה של אוהיו שבארצות הברית. את תואר הדוקטור במיקרוביולוגיה ימית, קיבלה מהטכניון שבחיפה, ישראל. בשנת 2014 התמודדה בריאליטי הבישול "מאסטר שף" בערוץ 2 של הזכיינית קשת, והגיעה בה למקום הראשון. תוכנית הגמר שודרה בשידור חי וזכתה לרייטינג גבוה של 42.7%. לאחר זכייתה בתוכנית המציאות הישראלית שינתה את עיסוקה. היא החלה לייעץ למסעדות בהכנת תפריטים מהמטבח הערבי, יצרה מתכונים ושיתופי פעולה מסחריים עם חברות ישראליות שונות, בהן סוגת וטרה, וכן לחברות מהמגזר הערבי בישראל. בנוסף, החלה לקיים סדנאות ללימוד בישול בסגנון המטבח הערבי המודרני, ומופיעה כשפית אורחת באירועים ובמסעדות. במהלך שנת 2016 חברה למעדנייה כשרה בקיבוץ ניר אליהו, שילבה בתפריט אוכל ערבי פלסטיני עם מאפיינים מודרניים, והחלה לבשל במקום באופן קבוע. משנת 2015 משמשת נוף עתאמנה אסמאעיל כמנהלת האמנותית של "פסטיבל א-שאם" שהחל בשנה זו, שמתקיים מאז בעיר התחתית בחיפה, ישראל, מדי שנה בחודש דצמבר, ומוקדש למטבח השאמי. נוף עתאמנה אסמאעיל נשואה ואם לשלושה. נוף עתאמנה אסמאעיל, ברשת החברתית פייסבוק נוף עתאמנה אסמאעיל, ברשת החברתית אינסטגרם הילה אלפרט, נוף ילדותי, באתר ישראל היום, 4 באפריל 2014 נועה רוזין, אל תפספסו: דואט קולינרי בין קלארו לנוף עתאמנה איסמעיל, באתר nana10‏, 29 ביוני 2015 און לייף, ‏נוף עתאמנה-איסמעיל: אני לא מחפשת 15 דקות של תהילה, באתר onlife,‏ 1 בדצמבר 2016 אלון הדר, "השפים הישראלים לא המציאו שום דבר", באתר "ידיעות אחרונות", 5 באוקטובר 2019 רן בוקר, נוף עתאמנה-אסמעיל זכתה בגמר מאסטר שף, באתר ynet, 5 באפריל 2014 אלון הדר, "השפים הישראלים לא המציאו שום דבר", באתר "ידיעות אחרונות", 5 באוקטובר 2019 תאווה לעיניים: 42.7% רייטינג לגמר מאסטר שף, באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2014 נוף עותאמנה איסמעיל, באתר חברת סוגת גלי וולוצקי, נוף אחר, באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2015 ריטה גולדשטיין, ‏נוף עתאמנה אסמעיל מציעה אוכל ערבי כשר, באתר ‏מאקו‏, 10 בינואר 2016 5 אירועים מומלצים לפסטיבל א-שאם לאוכל ערבי, באתר טיים אאוט, 7 בדצמבר 2016
מצודת עג'לון

מצודת עג'לון (בערבית: قلعة عجلون, קלעת עג'לון; וגם: قلعة الربض, קלעת אל-רבצ' (א-רּאבאד)) היא מצודה מוסלמית מהמאה ה-12 הממוקמת בסמוך לעיירה עג'לון, במחוז עג'לון שבצפון מערב ירדן. המצודה בנויה על ראש אחת הגבעות באזור הר עג'לון (ג'בל עג'לון) או בשמו המקומי ג'בל עוף כשם השבט הבדואי שכבש את האזור במאה ה-12. המצודה שלטה על חלקים נרחבים מבקעת הירדן. המצודה נבנתה בידי האיובים והורחבה במאה ה-13 בידי הממלוכים. את השם עג'לון קיבל האזור משמו של נזיר נוצרי שחי בו בתקופה הביזנטית. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשטח המצודה התגלו שרידיו של מנזר ביזנטי. ב-6 בנובמבר 1956 התרסק בסמוך למצודה מטוסם של מפקד פיקוד דרום האלוף אסף שמחוני, סגן-אלוף אשר דרומי והטייס בנימין גורדון שהיו בדרכם לאחר סיום מסדר הניצחון במבצע קדש שנערך בשארם א-שייח'. גופותיהם הוחזרו לישראל כעבור ימים אחדים. מדיה וקבצים בנושא מצודת עג'לון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ירדן ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה לקידום הרעיון הציוני

המפלגה לקידום הרעיון הציוני או המפלגה הליברלית החדשה הייתה קבוצה של חמישה חברי כנסת שבתחילת 1990 התפצלה מן הליכוד. חברי הכנסת בקבוצה היו: יצחק מודעי, פסח גרופר, אברהם שריר, יוסף גולדברג ופנחס גולדשטיין. החמישה, בראשות יצחק מודעי, היו חברי המפלגה הליברלית ההיסטורית אשר התמזגה סופית בתוך הליכוד ב-1988. הפרישה הייתה על רקע מאבקי כוחות פנימיים בליכוד. הם הודיעו על הפרישה ב-19 בפברואר, ובהתחלה הקבוצה קראה לעצמה "התנועה לקידום הרעיון הליברלי". שבועות ספורים לאחר מכן, כאשר שמעון פרס ארגן הצעת אי אמון נגד ממשלת האחדות, השיגה הסיעה הסכמה עם הליכוד להכרה רשמית מוועדת הכנסת, תמורת אי תמיכה בהצבעת האי אמון. ב-15 במרץ 1990 התקבל הצעת אי אמון נגד ממשלת שמיר, ונשיא המדינה חיים הרצוג הטיל על שמעון פרס, להרכיב קואליציה חליפית. במטרה למנוע חבירה של הסיעה לקידום הרעיון הציוני לקואליציה של פרס, חתם יצחק שמיר על הסכם עם הסיעה, ב-11 באפריל 1990, בו הוסכם על שיתוף פעולה במטרה להקים ממשלה בראשות הליכוד. ההסכם היה אמור להיות מאושר על ידי ועידת הליכוד תוך עשרה ימים. בינתיים, שריר השתכנע לעזוב את המפלגה ולחבור לפרס. שלושה מחבריו - גולדשטיין, גולדברג וגרופר (שכונו 'שלושת הגימלים') - התחייבו פומבית שלא לתמוך בממשלה בראשות פרס. מודעי, מנהיג המפלגה, גילה חוסר אמון בשמיר ודרש שיופקדו בידיו ערבויות כספיות להבטחת החזרתו למעמדו הקודם, לרבות תפקיד שר האוצר ושיבוצו במקום גבוה ברשימת הליכוד לכנסת. בסופו של דבר סוכם כי מודעי יוצב במקום ה-3 ברשימה, וגם חבריו למפלגה, אברהם שריר (מקום 10), פנחס גולדשטיין (מקום 20), יוסף גולדברג (מקום 28) ופסח גרופר (מקום 32). סוכם כי לאחר הקמת הממשלה יתמנה מודעי לתפקיד שר האוצר ועוד נציג מטעם המפלגה יכהן כשר. ההסכם הובא לאישור הליכוד ונתקל בהתנגדות עזה מצד חברי מרכז שבראשם עמד ח"כ בני בגין. במהלך אותו עימות אף כינה בגין בלגלוג את הסיעה בראשי התיבות בקירוב של שמה המלא - קרצי"ה (המפלגה לקידום הרעיון הציוני). עם זאת, בסופו של דבר אושר ההסכם ברוב ניכר. זמן קצר לאחר מכן, בשלהי הכנסת ה-12, חזרו יוסף גולדברג ואברהם שריר לסיעת הליכוד. האחרון שב בעקבות לאחר קריאתו הדרמטית של יצחק שמיר: "אברשה, חזור הביתה". בעקבות חזרת השניים לליכוד, אישר מרכז הליכוד בתמיכת רוב חברי הסיעה כי ההסכם עם המפלגה לקידום הרעיון הציוני מבוטל. כל התנהלותה של המפלגה לקידום הרעיון הציוני וחבריה היו מן הסיבות למיאוס שחש הציבור הישראלי כלפי עסקאות המקח והממכר המפלגתיות, מה שהוביל לשינוי שיטת הבחירות לכנסת ב-1992. בבחירות לכנסת השלוש עשרה, התמודדה המפלגה כאשר מודעי מוצב במקום הראשון, אלי לנדאו במקום השני, פנחס גולדשטיין במקום השלישי, פסח גרופר במקום הרביעי ויולי נודלמן, פעיל לשעבר בליכוד ובמפלגה הליברלית במקום החמישי. עוד מספר מועמדים ופעילים לשעבר בליכוד ובמפלגה הליברלית שובצו בשאר המקומות, עד המקום ה-75 האחרון ברשימה לכנסת. הרשימה זכתה ב-16,669 קולות, אך לא עברה את אחוז החסימה ונותרה מחוץ לכנסת, ונעלמה מהמפה הפוליטית בישראל. סיעת מפלגה לקידום הרעיון הציוני בכנסת השתיים־עשרה, באתר הכנסת 1992: קו פרשת המים, מאת אורי קציר חמישית מודעי: שלום לליכוד, מעריב, 20 בפברואר 1990, באתר עיתונות יהודית היסטורית גדעון אלון, בחירה ישירה, ביתן, 1995, עמ' 76 בג"ץ 1635/90 לקראת הבחירות לכנסת ה-12 פרשו גולדברג ושריר מהסיעה וחזרו למפלגת הליכוד.
פלואורואורציל

פלואורואורציל (לועזית: fluorouracil נקראת גם 5-FU) היא תרופה כימותרפית לטיפול בסרטן. דרך הוריד היא ניתנת לסרטן המעי הגס, סרטן הוושט, סרטן הקיבה, סרטן הלבלב, סרטן השד וסרטן צוואר הרחם. כמשחה היא בשימוש עבור קרנת עור אקטינית וקרצינומה של תאי בסיס. תופעות הלוואי השכיחות של התרופה במתן דרך הוריד הם דלקת בחלל הפה, אובדן תיאבון, ירידה בספירת דם, נשירת שיער ודלקת של העור. בשימוש כמשחה עשויה להיווצר דלקת מקומית באזור המטופל. השימוש בהריון עשוי לגרום לנזק לעובר. פלואורואורציל היא אנטימטבוליט ואנלוג פירימידין. אופן פעולתה לא לגמרי ברור, משערים כי הוא חוסם את פעילותו של תימידילאט סינטאז מה שגורם להפסקה בייצור ה-DNA. התרופה נרשמה כפטנט בשנת 1956 ונכנסה לשימוש בשנת 1962, והיא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. מדיה וקבצים בנושא פלואורואורציל בוויקישיתוף האגודה למלחמה בסרטן ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.