laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל נורא עלילה

אֵל נוֹרָא עֲלִילָה הוא פיוט הפותח את תפילת נעילה של יום הכיפורים בקהילות הספרדים והתימנים. הפיוט פותח בשורות: ”אל נורא עלילה אל נורא עלילה, המציא לנו מחילה בשעת הנעילה”. הפיוט חובר על ידי רבי משה אבן עזרא, פיוט דומה קדום לו שנכתב בידי יוסף אבן אביתור נמצא בגניזת קהיר ונראה שאבן עזרא השתמש בו כבסיס לפיוט המיוחס לו. תוכן הפיוט הוא בקשה מאלוהים למחול על חטאי העם, וגם בקשה לגאולה קרובה. בשל מליצתו היפה של הפיוט הונהג לאחרונה לאומרו גם בכמה קהילות אשכנזיות[דרוש מקור]. האותיות הראשונות בכל מחרוזת בפיוט יוצרות אקרוסטיכון: "משה חזק". המשורר פונה לבוראו בתואר "אל נורא עלילה", כלומר האל שמעשיו מעוררים יראה כלפיו, שמקורו בספר תהלים פרק סו: "לכו וראו מפעלות אלוהים, נורא עלילה על בני אדם". חלקים בפיוט פונים אל הבורא, וחלקים אחרים פונים לקהל המתפללים ("תזכו לשנים רבות...) ולמלאכי מרום ("מיכאל שר ישראל, אליהו וגבריאל...). נעימת הפיוט המסורתית קצבית ואופטימית, בשונה ממרבית פיוטי הימים הנוראים, ונועדה להפיח התעוררות רוחנית בקהל המתפללים המותשים מן הצום לקראת הישורת האחרונה של תפילות יום הכיפורים. הגיטריסט הישראלי אלי דאלי, ביצע את הלחן המסורתי של הפיוט בסגנון רוק כבד. העיבוד הוא חלק מאלבום שהוציא דאלי, שנקרא "תפילה מתכתית". להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד הוציאה אלבום הנקרא 'El Norra Alila' על שם פיוט זה, ובו שורה מהפיוט בשיר האחרון באלבום, "שיר השירים". להקת הרוק הישראלית נקמת הטרקטור חותמת את כל הופעותיה בשני העשורים האחרונים בשירה מתוך הפיוט, שגם הוקלט ומופיע כשיר אחרון באלבום "מה לאהובי". שירו של ישי ריבו, "תוכו רצוף אהבה", כולל אזכור של הפיוט - "מַמְצִיא לָנוּ מְחִילָה, לֹא רַק בִּשְׁעַת הַנְּעִילָה". אל נורא עלילה, נוסח עיראק, בגדאד שרים: יעקב חורי וקבוצה. מקליטה: א. גרזון-קיוי. הוקלט בירושלים, 1958. אל נורא עלילה, נוסח יוון. הוקלט בלריסה שביוון ב-1970. שר: יצחק מיזן מקליט: אמנון שילוח. על הפיוט, באתר "דעת" הפיוט אל נורא עלילה, באתר הפיוט והתפילה ביצועים שונים באתר המוזיקה של הספרייה הלאומית רחל ארז, הסבר הפיוט: "אל נורא עלילה", באתר "דעת" אל נורא עלילה, מארון הספרים היהודי עיבוד ללחן המסורתי של אל נורא עלילה, של הגיטריסט אלי דאלי, בסגנון רוק כבד, סרטון באתר יוטיוב עמרי לבנת, האם "אל נורא עלילה" של משה אבן עזרא הוא גניבה ספרותית?, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2021 עמרי לבנת, האם "אל נורא עלילה" של משה אבן עזרא הוא גניבה ספרותית?, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2021
זיהוי אנומליות

זיהוי אנומליות (נקרא גם גילוי אנומליות או זיהוי חריגים) הוא מונח מתחום כריית המידע המתייחס לאיתור תצפיות או אירועים אשר אינם תואמים לדפוס הצפוי או ליתר התצפיות בבסיס הנתונים. לרוב, התצפיות החריגות מעידות על בעיה. למשל, אנומליה בתוצאות בדיקה רפואית עשויה להעיד על בעיה רפואית. אנומליה בתעבורת רשת תקשורת עשויה להעיד על מתקפת סייבר על רשת התקשורת. ניתן לחלק את הטכניקות לזיהוי אנומליות לשלושה סוגים: טכניקות לא מונחות (unsupervised), אשר מניחות כי רוב התצפיות בבסיס הנתונים מייצגות מקרים נורמליים או תקינים. לשם כך ניתן, למשל, להשתמש בטכניקות של ניתוח אשכולות כדי לאפיין את התצפיות הנורמליות. תצפית שאינה שייכת לאף אשכול מוגדרת כאנומליה. טכניקות מונחות (supervised), אשר בהן התצפיות בבסיס הנתונים סווגו מראש לתצפיות "נורמליות" או לתצפיות "לא נורמליות". במקרה כזה, ניתן להשתמש בשיטות של למידה חישובית לאימון מסַווגים, המאפשרים סיווג של מקרים חדשים שאותם לא פגשנו בתהליך הלמידה. טכניקות מונחות למחצה (semi-supervised), אשר בונות מודל המייצג את דפוס ההתנהגות הרגיל מתוך אוסף של תצפיות נורמליות. לאחר מכן בוחנים באמצעות המודל את הנראות של תצפיות חדשה. חריג חשוד טעות Chandola, V.; Banerjee, A.; Kumar, V. (2009). "Anomaly detection: A survey" (PDF). ACM Computing Surveys. 41 (3): 1. doi:10.1145/1541880.1541882. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-02-11. נבדק ב-2015-01-01.
דורסי

דורסי (באנגלית: Dorsey) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... ג'ימי דורסי (אנ') – נגן כלי נשיפה אמריקאי, אחיו של טומי דורסי טומי דורסי – נגן טרומבון, חצוצרה, מלחין ומוביל הרכב בתקופת הביג בנד, אחיו הצעיר של ג'ימי דורסי טיילר דורסי – כדורסלן אמריקאי-יווני ג'ק דורסי – יזם ומפתח רשת אמריקאי, מייסד ויוצר הרשת החברתית טוויטר דורס
ניידורף

ניידורף (Najdorf; ברוסית: Найдорф) הוא שם משפחה ושם יישוב ברוסיה. האם התכוונתם ל... ניידורף (כפר) (רו') – כפר במחוז קרסנודאר ברוסיה אישים אייל ניידורף – שחקן ויוצר ישראלי מיגל ניידורף – שחמטאי יהודי-פולני-ארגנטינאי הסתעפות ניידורף – הסתעפות פופולרית בהגנה הסיציליאנית בשחמט
גביע דייוויס 1962

גביע דייוויס 1962 הייתה התחרות ה-51 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בבריזביין, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 41 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1962 בבריזביין, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין מקסיקו והסתיים בניצחון אוסטרליה עם התוצאה 0:5. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-18 בסך הכל. הבית כלל 5 קבוצות כולל יוגוסלביה. במשחק המוקדם נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת קנדה. הבית כלל 28 קבוצות, כולל ברזיל, צ'ילה, מצרים, לבנון, דרום אפריקה, ניו זילנד וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. הבית כלל 8 נבחרות. המשחקים נערכו במהלך אוקטובר-דצמבר 1962. בשנת 1962 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת רומניה. נתונים על התחרות
רוסה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רוסה – עיר נמל בבולגריה מחוז רוסה – מחוז בבולגריה טרה רוסה – סוג של קרקע חרסיתית חומה-אדומה המתהווה מבלייה של סלע גיר קשה (או דולומיט) אישים: כריסטוף רוסה – צ'מבליסט ומנצח צרפתי מוריליו דה רוסה – כדורסלן ברזילאי רוס סנטה רוסה
קן מקווי

קן מקווי (באנגלית: Kenneth McVay; נולד ב-1940) הוא אמריקאי-קנדי, מייסדו של פרויקט נזכור ומומחה לתופעת הכחשת השואה, מכחישי השואה, וארגוני השנאה שמאחוריהם. בתחילת שנות התשעים מקווי היה משתתף בקבוצת הדיון alt.revisionism באינטרנט, המוקדשת לגישה "רוויזיוניסטית" לשואה. קבוצת דיון זו שימשה מעוז למכחישי שואה, ועוררה נגדה ארגונים הנלחמים באנטישמיות ובהכחשת השואה, כמו מרכז שמעון ויזנטל, שדרשו להטיל עליה צנזורה. אולם מקווי וחבריו החליטו להילחם במכחישי השואה לא על ידי צנזורה, אלא על ידי חשיפת השקרים והרשלנות של מכחישי השואה, ועל ידי מתן תשובות מפורטות ובדוקות לטיעוניהם ולספקות אותם הם מנסים לעורר. מקווי, נחת לשעבר בחיל הנחתים האמריקאי, ומנהל תחנת דלק בפנסיה שעבר לקנדה, התחיל להקדיש זמן רב למציאת מסמכים ועדויות המפריכים את טיעוני מפריכי השואה ולהעלאתם לרשת. כמו כן הוא תיעד את מכחישי השואה עצמם, וחשף את שיטותיהם ומניעיהם. לדבריו, אחת הסיבות לתיעוב החזק שמכחישי השואה מפנים כלפיו היא העובדה שהוא אינו יהודי ואינו אקדמאי, אלא רק מנהל תחנת דלק בפנסיה. מקווי מרבה להרצות על מכחישי השואה וארגוני השנאה. על פועלו, כמו גם על גישתו הייחודית זכה באות "מסדר קולומביה הבריטית" מאת ממשלת קנדה. אתר האינטרנט הרשמי של קן מקווי אתר פרויקט נזכור
טאז השד הטסמני

המונח "טאז" מפנה לכאן. לערך העוסק בארגון בריאות יהודי-פולני, ראו טו"ז. טאז השד הטסמני או טאז (באנגלית: The Tasmanian Devil או Taz) הוא דמות בדיונית שנוצרה בשנות ה-50 ומופיעה בסרטי הנפשה של הלוני טונס. טאז הוא שד טסמני (חיית כיס החי באי טסמניה וידוע בצווחותיו המפחידות) והוא בעל דיבור קלוקל, חם מזג, רעב תמיד והורס כל הנקרה בדרכו על ידי סופת הטורנדו שהוא יוצר תוך כדי התקדמותו. טאז הוא יצור די טיפש וניתן "לסדר" אותו בקלות, אך כשהוא מבין שהערימו עליו כדאי להתרחק ממנו, הוא נחשב לדמות האלימה ביותר מבין דמויות הלוני טונס. טאז הופיע בסה״כ ב־5 מסרטוני ה־"לוני טונס", כאשר הופעת הבכורה שלו הייתה בסרטון Devil May Hare (אנ') בשנת 1954. לאחר הפצת הסרטון, אדי סלזר, שהיה ראש חטיבת האנימציה באולפני האחים וורנר באותו זמן, החליט לגנוז את הדמות, שכן סבר שהיא אלימה מדי. דמותו של טאז ניצלה לאחר זמן מה, כאשר ג'ק וורנר העלה תהייתו בפני סלזר על מה עלה בגורלו של טאז, וסיפר שקיבל "קופסאות על גבי קופסאות" של מכתבי מעריצים שרוצים לראות עוד ממנו. ארבעה סרטונים נוספים נוצרו מאז בהשתתפותו של טאז עד לסגירת חטיבת האנימציה בשנת 1968. ב־1991 טאז קיבל סדרה משלו בשם "טאז-מאניה", אשר שודרה בישראל בערוץ הילדים במהלך שנות התשעים, ובעקבותיה זכה לפופולריות מחודשת. בסדרה הוצגה משפחתו הבורגנית (שהורכבה משדים טסמניים חכמים יחסית, שיודעים גם לדבר ולבושים בבגדים). ב -2023 יצא סרט בכיכובו בשם "טאז: רעב להרפתקה". מדיה וקבצים בנושא טאז השד הטסמני בוויקישיתוף טאז השד הטסמני, באתר MusicBrainz (באנגלית) טאז השד הטסמני, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פינק פלמינגוס

פינק פלמינגוס (באנגלית: Pink Flamingos; תרגום: פלמינגואים ורודים) הוא סרט קאמפ אמריקאי מסוג קומדיה שחורה שנכתב, הופק, צולם, נערך ובוים על ידי ג'ון ווטרס. מאז פרסומו נחשב הסרט לסרט פולחן. בשנת 1997 צוינו 25 שנה להצגת הבכורה של הסרט, ויצאה גרסה מחודשת שלו שכללה פסקול משופר ומספר סצנות שנחתכו מהגרסה המקורית. דיוויין היא פושעת החיה במחתרת תחת השם הבדוי "באבס ג'ונסון" עם אידי, אמה חולת הנפש וחובבת הביצים, בנה העבריין קראקרס ושותפתה קוטון. הם חיים יחדיו בקראוון ורוד שבכניסה אליו עומדים מספר פלמינגואים ורודים מפלסטיק. כשיריביה של דיוויין, קוני וריימונד מארבל, מגלים שצהובון מקומי הכתיר אותה ל"אדם המטונף ביותר בעולם" הם מתמלאים קנאה ומחליטים להרוס לדיוויין את קריירת הפשע ולזכות בתואר האנשים המטונפים בעולם בעצמם. דיוויין - דיוויין/באבס ג'ונסון. דייוויד לאכרי - ריימונד מארבל. מינק סטול - קוני מארבל. מארי ויויאן פירס - קוטון. דני מילס - קראקרס. אדית מאסי - אידי. מדיה וקבצים בנושא פינק פלמינגוס בוויקישיתוף "פינק פלמינגוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פינק פלמינגוס", באתר נטפליקס "פינק פלמינגוס", באתר AllMovie (באנגלית) "פינק פלמינגוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פינק פלמינגוס", באתר אידיבי "פינק פלמינגוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מערכת חיתום אלקטרוני למכליות דלק

מערכת חיתום אלקטרוני למכליות דלק (SPDS - Sealed Parcel Delivery System) הנה מערכת למניעת גנבת דלק בידי נהג של מכלית דלק. המערכת מתריעה על פתיחה של המכסים העליונים והתחתונים במכלית ומציינת את המיקום הגאוגרפי של הפתיחה באמצעות ג'י פי אס. אם המיקום אינו נמצא ברשימת המקומות המורשים לפריקת הדלק (תחנת דלק), המערכת משדרת התרעה למרכז בקרה. חיישן המוצמד למכסה הדלק מערכת להעברת הסיגנל מהחיישן לקופסת בקרה - כבל או מערכת אלחוטית קופסת בקרה שבב תקשורת סלולרית שבב GPS כיום יש שתי מדינות בעולם שהנהיגו תקינה בנושא זה - הודו וישראל. יוון נמצאת בבהליכי תקינה. באירופה אין רגולציה אולם יש תקנים מחייבים. החל מ-1 בינואר 2014 ניתן בישראל צו המחייב מכליות דלק להצטייד במערכת חיתום אלקטרוני על מנת לקבל דלק במסופי הדלק. בעבר היו שתי חברות המוכרות על ידי מנהל הדלק ומשרד התחבורה: הייג'יטק - מתבססת בעיקר על פתרון אלחוטי; סיגנא - פתרון מבוסס רתמות לטנקים של חברת אימקו הביטחונית. החל מפברואר 2022, חברת סיגנא נמצאת בתהליכי פירוק מרצון ואינה פעילה יותר. https://www.linkedin.com/groups/SPDS-Sealed-parcel-Delivery-System-67258.S.210517979 צו הפעלת רכב (מנועים ודלק) (ניפוק דלק במכלית), התשס"ח-2007, ק"ת 6624 מ-27 בנובמבר 2007, עמ' 122 צו הפעלת רכב (מנועים ודלק) (ניפוק דלק במכלית) (תיקון), התשע"ג-2013, ק"ת 7213 מ-20 בינואר 2013 http://www.yedatech.co.il/yt/company.jhtml?value=1681 מערכת חיתום אלקטרוני למיכליות דלק סיגנא-1 באתר חברת סיגנא סיגנא מערכות חיתום בע"מ \ SIGNA SEALING SYSTEMS LTD - 514690379, באתר www.checkid.co.il
סלנגור

סלנגור (במלאית: Selangor) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. סלנגור נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בפרק בצפון, פהנג במזרח, נגרי סמבילן בדרום-מזרח ומצר מלאקה במערב. כמו כן בתוך סלנגור נמצאות שתי מובלעות שהן טריטוריות פדרליות: קואלה לומפור, בירת מלזיה, ופוטרג'איה, מרכז השלטון הפדרלי של מלזיה. בירתה היא שה אלם והבירה המלכותית שלה (מקום משכנו של הסולטאן) היא קלנג. שמה המורחב של המדינה הוא סלנגור דרול אהסן (במלאית: Selangor Darul Ehsan, בג'אווי: سلاڠور دار الإحس). עד תחילת המאה ה-16 אזור סלנגור של היום נשלט על ידי סולטנות מלאקה. לאחר שהסולטנות הופלה על ידי פורטוגל ב-1511, פורטוגל, סיאם, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור ניסו להשתלט על האזור. כשהולנד כבשה את מלאקה מהפורטוגזים ב-1641, הם הביאו אתם שכירי חרב מהאי סולאווסי שהשתלטו בהדרגה על האזור והקימו בו סולטנות כעבור 100 שנים. במאה ה-19 סלנגור החלה לשגשג על ידי ניצול מצבורי הבדיל הגדולים שבה וכן עקב עליית חשיבותו של הגומי, שהעצים מהם הוא מופק נפוצים מאוד בסלנגור. בעקבות השגשוג החל גל הגירה גדול של סינים לסלנגור. קבוצות סינים נלחמו ביניהן על שליטה במכרות הבדיל ומה שגרום לאלימות ולהידרדרות המצב הכלכלי בסלנגור. הבריטים ניצלו את המצב הלא-יציב ובמחצית השנייה של המאה ה-19 הם התחילו להשתלט בהדרגה על הסולטנות. ב-1896 סלנגור התאחדה עם פרק, נגרי סמבילן ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה. עד 1974 קואלה לומפור שימשה גם כבירת מלזיה וגם כבירת סלנגור. באותה שנה קואלה לומפור הפכה לטריטוריה פדרלית נפרדת מסלנגור, אך עדיין המשיכה לשמש כבירת סלנגור עד 1978, כשהבירה הועברה לשה אלם. כלכלת סלנגור מתבססת בעיקר על מסחר, חקלאות ותעשייה, הכוללת בין היתר ייצור מוצרי חשמל, כימיקלים וכלי רכב. מדיה וקבצים בנושא סלנגור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלנגור סלנגור, ברשת החברתית פייסבוק סלנגור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סלנגור, ברשת החברתית אינסטגרם סלנגור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גביע דייוויס 1963

גביע דייוויס 1963 הייתה התחרות ה-52 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך באדלייד, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 44 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1963 באדלייד, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 2:3. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם ה-19 בסך הכל. הבית כלל 7 קבוצות כולל איראן. הבית כלל 28 קבוצות, כולל ברזיל, צ'ילה, מצרים, דרום אפריקה, רודזיה הדרומית וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. הבית כלל 9 נבחרות. במשחק המוקדם פקיסטן ניצחה את ציילון. המשחקים נערכו במהלך ספטמבר-נובמבר 1963. בשנת 1963 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת אוסטריה. נתונים על התחרות
גרדום

גרדום הוא מתקן, בדרך כלל עשוי עץ, המשמש להוצאה להורג בתלייה. גרדום בדרך כלל בנוי בצורת האות 'ר' או 'ו' - קורה אנכית שלקצה העליון שלה מחוברת קורה אופקית ממנו משתלשלת לולאת חנק. ישנם דגמים מורכבים יותר של גרדומים שבהם הקורה האופקית נשענת על שתי קורות אנכיות. הגרדום בטייברן בלונדון עוצב בצורה משולשת, עם שלוש קורות אופקיות ושלוש קורות אנכיות מה שאפשר לתלות פושעים משלושת צדדיו. ישנם גרדומים קבועים הממוקמים במקומות ציבוריים, המשמשים גם כסוג של הרתעה בפני ביצוע עבירות שיש עליהן עונש מוות. לעיתים נהגו להשאיר את גופות המוצאים להורג על הגרדום למען "יראו וייראו". במקומות אחרים מותקן הגרדום בין כותלי בית סוהר. לעיתים, לשם העצמת אימת המוצא להורג, מוקם הגרדום בסמוך למקום מאסרו תוך שהוא שומע את הלמות עבודות הבנייה. בעבר נהגו לקשור את לולאת החנק סביב צווארו של הנחנק המוצא להורג בעוד הוא עומד על סולם, או על עגלה קשורה לסוס. סילוק סולם או הסעת העגלה גרמו למוצא להורג ליפול, תלוי בלולאה, ולהחנק אט אט. בגרדומים מודרניים משתמשים בדלת קטנה ברצפה הנפתחת באמצעים מכניים. פתיחת הדלת גורמת לנפילה של המוצא להורג שמת במהירות משבירת המפרקת וחניקת הגרון. בתקופת המנדט הבריטי נגזר בארץ ישראל עונש מוות על 11 מלוחמי המחתרות. תשעה מהם הוצאו להורג בתלייה, בגרדום שהותקן בכלא עכו (ראו עולי הגרדום). לאחר ששלושה מלוחמי האצ"ל, מאיר נקר, אבשלום חביב ויעקב וייס, נידונו למוות, ניסה האצ"ל למנוע את תלייתם, באמצעות חטיפה של שני סרג'נטים בריטיים, ואיום להוציאם להורג אם יבוצע גזר הדין. שלטונות המנדט הבריטי לא נכנעו לאולטימטום זה, ובעקבות לוחמי האצ"ל נתלו גם שני החיילים הבריטיים החטופים. המקום בו בוצע גזר הדין נקרא "חורשת הסרגנ'טים", חורשה באזור נתניה הממוקמת על יד בית העלמין. במדינת ישראל הוקם גרדום לשם הוצאתו להורג של אדולף אייכמן.
זה הגשם

זה הגשם הוא שיר מאת המשוררת יונה וולך שהתפרסם בשנת תשמ"ג-1982. השיר הולחן בידי המלחין רן עפרון, הושר בפי הזמרת נורית גלרון והופיע באלבומה "משהו בלבבה" (1986). השיר התפרסם לראשונה בחודש תשרי תשמ"ג (1982) ב"פיוט": דפשיר שבועי לשירה עברית בעריכת דרור גרין; מנויי העלון, שוולך נמנתה עם חברי המערכת שלו, קיבלו בדואר מדי שבוע שיר חדש שטרם פורסם. השיר נכלל בספר שיריה של וולך "אור פרא" (1983). הוא נחשב לשיר פשוט, אישי ואינטימי, נועז פחות משירים אחרים של וולך כמו "תפילין", שעורר באותה תקופה סערה גדולה. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ז דורג השיר בגרסתו המקורית, זו של נורית גלרון, במקום ה-39. השיר מתאר את יחסיהם של גבר ואישה מנקודת מבטה של האישה שחשה שהשניים מתעלמים מהרגע, מאחר ששניהם הפכו מוכרים זה לזה עד כדי כך שהכול כבר ידוע ומוכר ביניהם. בשיר שישה בתים כשכל שני בתים מתייחסים בעצם זה לזה. בבית הראשון מתארת האישה את הגשם היורד על הדשא. בבית השני מתברר שהגשם מדמה את הרגעים העוברים בין בני הזוג ("זה הרגע שעובר כרגע"). בבית השלישי מציינת האישה כי בין בני הזוג נוצר פער, ובבית הרביעי היא מסבירה את הפער בדחייה שנוצרה ביניהם, כשבמקום "לחיות את הרגע" הם נכנסו לשגרה של דחייה ("זה התכף שקורה בדרך"). בבתים החמישי והשישי מביעה האישה את רצונה מבן זוגה שיפסיק להתייחס לקשר ביניהם בשכלתנות ("אז אל תשאל מדוע") ולהתייחס אליה כמוכרת וידועה ("אל תגיד ידוע"). משאלתה היא שהגבר יתייחס לכאן והעכשיו באה לידי ביטוי בעיקר בשורות האחרונות של השיר "ואל תרצה ממני מה שאין לו מין", כשהמין מייצג דבר מה חייתי ועוצמתי המתרחש בכאן והעכשיו, חף משכלתנות ומדחיינות. בשנת 2014 יצאה גרסת כיסוי לשיר, המושרת בפי נעמי לבוב, שלום מיכאלשווילי ואיתמר רוטשילד, שחקני הסרט "יונה" שמבוסס על חייה של המשוררת. באפריל 2017 הוציאה גלרון גרסה מחודשת לשיר, לרגל ציון 30 שנה לאלבומה "משהו בלבבה" בו השיר נכלל. מילות השיר "זה הגשם" באתר שירונט ביצועה של נורית גלרון לשיר, סרטון באתר יוטיוב, ערוץ נורית גלרון גרסת הכיסוי בביצוע שחקני הסרט "יונה", סרטון באתר יוטיוב, ערוץ NMCUnitedEntertaimen פיוט 2007: דפשיר שבועי לשירה בעריכת דרור גרין, מאי - 3, באתר psychom של גרין.
בית דבור

בית דבור הוא אתר מורשת בהרצליה, המיועד לשימור בזכות הארכיטקטורה הייחודית שלו. בבית זה התגוררו בנימין דבור, אשתו חנה ובנותיו, זיוה ושילה. אביה של חנה דבור בנה את הבית בשנת 1933. כתובת הבית היא רחוב נורדאו 20, הרצליה. הבית היה ייחודי, בשל גודלו וחצרו הגדולה, שאליה היו באים ילדים לשחק אחרי הלימודים. בשנת 2015 שיפץ את הבית המפיק שמוליק בר דן והמתגורר בו עד היום. הבית בנוי בסגנון אקלקטי, סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בישראל בשנות ה-20 ועיקרו שילוב בין אדריכלות חדשה לישנה. בנייתו מודרנית, אך משולבים בו יסודות מהעבר, כגון צריח, קשתות בחלונות ועוד. לבית שתי קומות. הבית של דבור היה מיוחד גם בגודלו, שהיה גדול ביחס לאותה תקופה, ובחצרו הגדולה. משפחת דבור, הייתה מאוד חמה ולבבית ועזרה לאנשים אחרים. דוגמה לכך היא, שהם אפשרו למשפחה שלא היה לה היכן לגור, לשהות בבית שבנה בנימין, במקום אחר בהרצליה, ולהפוך את אחד החדרים למכולת כדי שיוכלו להתפרנס. בנימין דבור נולד ב-6 במאי 1913 ועלה לארץ יחד עם הוריו, במאי 1925, כשהיה בן 11, מווילנה שבפולין. הם התגוררו בבלפוריה והיה להם משק פרטי. עברו עליהם זמנים קשים, שכללו מכות עכברים בשדות, בצורת, שיטפונות ועוד. הוא הצטרף להגנה והיה מחסנאי, מדריך, נוטר ומפקד המקום. חנה, אשתו, גם פעלה איתו בהגנה. ב-1930, כשמלאו לבנימין 16 שנים, הוא עבר להרצליה ג', הרצליה המערבית, עבד בפרדס של דודו, בן דבור, שבנה בתים וסלל כבישים בהרצליה, והיה שולח כסף להוריו שנשארו בבלפוריה. לאחר מכן הוא התחיל לעבוד בעבודות בניין, היה לבנאי מומחה, ברבות הימים היה לקבלן ובנה בתים בהרצליה ג' והרצליה פיתוח. בנוסף לכך, הוא היה גם חבר וועד הרצליה ג'. בית רוזנפלד בית וייס עורך: ד"ר מרדכי נאור, ספר ראשוני הרצליה, תש"ן - 1990. מדיה וקבצים בנושא בית דבור בוויקישיתוף סיפרה בלה נחשון, דיירת בשכונה. סיפרה בלה נחשון, דיירת בשכונה עורך: ד"ר מרדכי נאור, ספר ראשוני הרצליה, תש"ן - 1990.
טייני בודהה

טייני בודהה (באנגלית: Tiny Buddha) הוא אתר אינטרנט המכיל כתבות בנושא עזרה עצמית, בריאות, מודעות וציטוטים השראתיים. האתר הוקם על ידי הסופרת לורי דשן בשנת 2009. נכון לראשית ינואר 2015, מיקומו של האתר בדירוג אלכסה הוא 15,000 בעולם. ב-2008, לורי דשן, מייסדת טייני בודהה, התמודדה עם סגנון חיים של עבודה מאוד תובענית. היא הייתה נוסעת ממקום למקום ברחבי ארצות הברית מתוקף תפקידה עם חברות שיווק. לאחר שהתפכחה מחיי הנוודים, שלא יצאו כפי שקיוותה, פנתה לורי לרשתות החברתיות והחלה לצייץ ציטוטי חכמה שעזרו לה להשתחרר מהסבל ולפתח חדווה. שנה לאחר מכן, ב-2009, השיקה את אתר TinyBuddha.com. עם מגוון כתבות המתעדכנות על בסיס יומי, ציטוטי חכמה וסדרת ספרים תחת אמתחתו, שואף Tiny Buddha לחקור וליישם את העקרונות והאידיאליים הבודהיסטים השימושיים ואשר מהווים עזר רב בטיפול באתגרי היום-יום בעולמנו המודרני. על פי חברת ההוצאה לאור, הרפר וון (HarperOne), יש לטייני בודהה למעלה משלושה מיליון מבקרים מדי חודש. ביוני 2014, רכשה קאטרין רנץ המילטון, מחברת הרפר וון, את הזכויות הבלעדיות, במכירה פומבית, לספרה של לורי דשן 365 Tiny Love Challenges from Tiny Buddha: A Year of Simple Daily Activities for a Blissfully Connected Life. תיווך העסקה נעשה על ידי לינדה קונר מסוכנות לינדה קונר. הספר יצא לאור באוקטובר 2015. Tiny Buddha: Simple Wisdom for Life’s Hard Questions (Conari Press, 2009) - ISBN 978-157-324-506-7 Tiny Buddha’s Guide to Loving Yourself (Conari Press, 2013) - ISBN 978-157-324-627-9 365 Tiny Love Challenges by Tiny Buddha (HarperOne Publishing, 2015) - ISBN 978-006-238-585-7 אתר האינטרנט הרשמי של טייני בודהה טייני בודהה, ברשת החברתית פייסבוק טייני בודהה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Tiny Buddha's Guide to Loving Yourself: 40 Ways to Transform Your Inner Critic and Your Life - Conari Press (8 באוקטובר 2013) - ISBN 978-1573246279 Tiny Buddha, Simple Wisdom for Life's Hard Questions - Conari Press (8 בדצמבר 2011) - ISBN 978-1573245067 "Lori Deschene Releases New Book "Tiny Buddha's Guide to Loving Yourself"". 26 בנובמבר 2013. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "tinybuddha.com Site Overview". אלכסה. 2 בינואר 2015. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Tiny Buddha Interview on Life's Hard Questions". EVELYN at ABUNDANCE TAPESTRY. 27 בדצמבר 2011. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Lori Deschene Interview – The Freedom In Being You". Bernardo at yourgreatlifetv.com. 30 באוגוסט 2012. נבדק ב-3 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Book Deals: Week of June 30, 2014". Publisher's Weekly. 30 ביוני 2014. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טייני בודהה".
ולטקו ווקוביץ'

ולטקו ווּקוביץ' קוסאצ'ה (בבוסנית וסרבית-קרואטית: Vlatko Vuković Kosača, בסרבית בכתב קירילי: Влатко Вуковић Косача,‏ 1392 – ?) היה ווייבוד גדול (vojvoda) סרבי, אחד מטובי מפקדיו של מלך טברטקו הראשון של בוסניה. הוא שלט כ"גוספודר" על חבל ארץ החצי-עצמאי זחלומיה או חום, שבהרצגובינה, במסגרת ממלכת בוסניה. ולטקו היה בנו של הוויבוד ווּק קוסאצ'ה, מייסד בית קוסאצ'ה, ומאצילי הצאר דושאן. חבל חום שבשליטתו היה חלק מבאנות בוסניה ואחרי 1377 מממלכת בוסניה. שמו מוזכר לראשונה בשנת 1378 כשייצג את המלך טרבטקו במשא ומתן עם הרפובליקה של רגוזה. היה לו אח, חראן ווקובויץ'. בשנת 1382 ייצג שוב את מלכו במגעים עם רגוזה בקשר להפקת מלח ומכירתו לידי העיר נובי ולאזור דראצ'וויצה הסמוך, ושוב ב-1388 במו"ם עם הערים בדלמטיה. בשנות ה-1380 התחיל האיום העות'מאני להתקרב לבוסניה, מכיוון הרצגובינה השכנה. ב-27 באוגוסט 1388 הוויבוד הגדול ולטקו הצליח להביס צבא פולשים עות'מאני (כוח של 18,000 לוחמים) בקרב בילצ'ה, בשטח חום. כוח בוסני של פרשים כבדים הצליח לפרוץ אל שורות הכוח העות'מאני ואחר כך לרדוף אחרי הטורקים הנסוגים. המפקד העו'תמאני לאלה שהין פאשה הצליח להימלט עם קבוצה קטנה של חיילים. ביוני 1389 השתתף ולטקו ווקוביץ' עם 5,000 חיילים בקרב קוסובו המפורסם לצד הנסיך לזר חרבליאנוביץ', נגד הצבא בעות'מאני בפיקוד הסולטן מוראט הראשון. ולטקו פיקד על האגף השמאלי של הכוחות הסרבים שהותקף על ידי הנסיך באיזיט. הוא הביא גם תותח אחד, אותו קיבל משליט רגוזה ושהיה כלי הארטילריה היחיד של המחנה הנוצרי. בקרב נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים אבל בסופו של דבר הוא נחשב לניצחון גורלי של העות'מאנים. ולטקו, שהיה אחד ממעטי המפקדים ששרד את הלחימה, חזר לארצו עם בשורת ניצחון הנוצרים, בגלל הנסיגה הזמנית של הטורקים ששורותיהם הידלדלו ובגלל מות סולטנם מוראט. שמו של ולטקו ווקוביץ' מוזכר גם בנוגע לסוגיית מכירת קונאוולה על ידי ראדיץ' סנקוביץ' לידי דוברובניק. ולטקו ווקוביץ' ופאבלה רדינוביץ' שהתנגדו למכירה כבשו מאוחר יותר את קונאבלה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1391 שלט במזרח חום ובדרום קונאוולה. ולטקו מת בשנת 1392. היה נשוי אך לא היו לו יורשים בנים. על כן ירש אותו אחיינו סאנדאל חראניץ'. ולטקו ווקובויץ' נקבר ליד הכפר בוליון, על יד סטולאץ, בהרצגובינה. על קברו נכתב בסרבית-קרואטית: "פה שוכב גיבור גדול ואדם גדול, ולטקו ווקובויץ'" ("Ase leži dobri junak i čovjek Vlatko Vuković") , John Van Antwerp Fine The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest University of Michigan Press, 1994 - History ג'ון ון אנטוורפ פיין - הבלקן בימי הביניים המאוחרים - סקירה בקורתית משלהי המאה השתים-עשרה ועד לכיבוש העות'מאני
קרל פרידריך לואיס דוברמן

קרל פרידריך לואיס דוברמן (בגרמנית: Karl Friedrich Louis Dobermann; למעשה טוברמן; ‏2 בינואר 1834 – 9 ביוני 1894) היה מגדל כלבים וגובה מס (אנ') יליד אפולדה (אנ'), אשר יצר את גזע הכלבים דוברמן פינצ'ר. הוא החל במלאכה בעיר אפולדה, בסביבות שנת 1890. דוברמן אשר שירת כגובה מס וניהל את בית המחסה לחיות בית באפולדה, ביקש ליצור כלב עבודה ושירות, אשר יגן עליו בעת עבודתו, בעיקר מפני שודדים. מאחר שהייתה לו גישה לגזעי כלבים רבים, הוא הרביע את אלה שסבר כי יביאו ליצירת גזע כלבים חזק, נאמן, אינטליגנטי ובה בעת עז. לאחר מותו נקרא הגזע שיצר על שמו - "דוברמן פינצ'ר", אם כי, עם הזמן, הושמטה המילה "פינצ'ר", המתאימה בעיקר לטריירים.