laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פאול קריגר

פאול קריגר (בגרמנית: Paul Krüger;‏ 12 באוקטובר 1871 - 7 באוגוסט 1939) היה שחמטאי גרמני. קריגר חי בהמבורג. הישגיו השחמטאיים העיקריים: 1892, מקום שני בתחרות דרזדן; 1898, מקום ראשון בתחרות דנציג; 1899/1900, מקום 2-3 בתחרות ברלין; 1900, מקום 4-5 בתחרות מינכן (מקום ראשון: רודולף סוידרסקי); 1901, מקום 11 בתחרות הארלם (מקום ראשון: אדולף אולנד); 1912, מקום ראשון בתחרות וורוצלאב; 1913, מקום ראשון בתחרות המבורג; ו-1914, מקום 15-16 בתחרות מנהיים (מקום ראשון: אלכסנדר אלכין).[1] אחרי מלחמת העולם הראשונה: 1921, מקום 5-7 בתחרות המבורג (מקום ראשון: ארהרדט פוסט[2]), 1923, מקום שביעי בתחרות פרנקפורט (מקום ראשון: ארנסט גרינפלד[3]); 1927, מקום 6-7 בתחרות ברמן (מקום ראשון: יפים בוגוליובוב [4]); 1925 ו-1930, מקום ראשון בתחרות זלצופלן; 1931, מקום רביעי בתחרות באד פירמונט (מקום ראשון: יפים בוגוליובוב[5]). קריגר גם היה עורכו במשותף של כתב־העת לענייני שחמט (Deutsche Schachblätter) בשנים 1915-1916 ועורכו בשנים 1925-1929. פאול קריגר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אומדן מד כושר של קריגר מידע כללי
גרג גרונברג

גרגורי "גרג" פיליפ גרונברג (באנגלית: Gregory "Greg" Phillip Grunberg; נולד ב-11 ביולי 1966) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי-יהודי, אשר ידוע מתפקידו בתור שון בלומברג בסדרה "פליסיטי" (2002-1998) ברשת The WB, מתפקידו בתור אריק וייס בסדרה "זהות בדויה" (2006-2001) ברשת ABC, ובזכות הופעתו בתור מאט פארקמן בסדרה "גיבורים" (2010-2006) ברשת NBC. גרונברג נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, בנם של סנדי (לבית קליין) וגרי גרונברג; שני הוריו ממוצא יהודי. הוא למד בתיכון האוניברסיטה במערב לוס אנג'לס. ב-1997 שיחק בסרט "ארוחת ערב ונהיגה" לצד מולי שאנון ואדם סקוט. ב-1998 שיחק בסרט "ללא הגיון" בכיכוב של מרלון ויינס. השתתף בסדרת הטלוויזיה "פליסיטי" בתור שון בלומברג (2002-1998). השתתף בסדרה "זהות בדויה" בתור אריק וויאס (2006-2001). בשנת 2004 גרונברג השתתף בפרק פיילוט של הסדרה "אבודים" ובו גילם את הטייס סת' נוריס, אך הופעותיו בסדרה נחתכו בעריכה ונכללים רק ב-DVD של הסדרה. בשנת 2006 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "גיבורים". בסדרה הוא מגלם את מאט פארקמן (שוטר המסוגל לשמוע מחשבות של אנשים אחרים). בנוסף, הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "האוס". לגרונברג היה תפקיד שולי בסרט "משימה בלתי אפשרית 3". בשנים 2013–2014 גילם את ג'יני מורטי בסדרת הדרמה "הסקס של מאסטרס". בשנת 2015 שיחק בסרט האימה האנתולוגי "סיפורי ליל כל הקדושים", ושיחק בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" והתארח ל-2 פרקים בסדרה "מחשבות פליליות". בשנת 2018 גילם את סקוט פטרנו בסרט דרמה של HBO "פטרנו", בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של בארי לוינסון. בשנת 1992 נישא לאילזבת' דון וורשאו ונולדו להם שלושה בנים; ג'ייק, בן וסאם. בנם הבכור, ג'ייק, חולה באפילפסיה, וגרונברג יוזם ומשתתף באירועים להעלאת המודעות למחלה ולמציאת תרופה לחולים בה. מדיה וקבצים בנושא גרג גרונברג בוויקישיתוף גרג גרונברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גרג גרונברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרג גרונברג, באתר AllMovie (באנגלית) גרג גרונברג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גרג גרונברג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גרג גרונברג, באתר Discogs (באנגלית)
אולג פרוטאסוב

אולג ואלרייביץ' פרוטאסוב (ברוסית: Олег Валерійович Протасов; נולד ב-4 בפברואר 1964) הוא כדורגלן עבר סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות דנייפר דנייפרופטרובסק ודינמו קייב. פרוטאסוב שיחק גם בנבחרת ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות שיחק פרוטאסוב ביוון וביפן. מאז פרישתו ממשחק פעיל אימן קבוצות ביוון, בקפריסין וברומניה. בעונת 2008 אימן פרוטאסוב את הקבוצה הרוסית קובאן קרסנודאר. בסיום העונה עזב את התפקיד בשל מחלוקת בנושא השכר עם הנהלת המועדון. לאחר מכן אימן את הקבוצות רוסטוב, אסטנה ודינמו מינסק. מקום שני באליפות אירופה - 1988 אליפת ליגת העל הסובייטית - 1983, 1990 גביע ברית המועצות - 1990 גביע יוון - 1992 כדורגלן השנה בברית המועצות - 1987 מלך השערים של ליגת העל הסובייטית - 1985, 1987, 1990 אליפות הליגה היוונית - 2003 מדיה וקבצים בנושא אולג פרוטאסוב בוויקישיתוף אולג פרוטאסוב, באתר Transfermarkt אולג פרוטאסוב, באתר Soccerway אולג פרוטאסוב, באתר WorldFootball.net אולג פרוטאסוב, באתר National Football Teams אולג פרוטאסוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאיוס סרביליוס גלאוקיה

גאיוס סרביליוס גלאוקיה (בלטינית: Gaius Servilius Glaucia; ‏? - 10 בדצמבר 100 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומי בן המאה ה-2 לפנה"ס שכיהן כטריבון הפלבס בשנת 101 לפנה"ס וכפראיטור בשנת 100 לפנה"ס. גלאוקיה היה חבר בסיעה הפופולרית ובן ברית פוליטי של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס. לפי ההיסטוריון תיאודור מומזן גלאוקיה היה דמגוג מהסוג הגרוע ביותר, אדם שפל שהשתמש בכוחו הרטורי לסחוף בריות אחריו ולהטיל פחד ביריביו. הוא אף מוסיף ומוסר שקיקרו כינה אותו בגנאי בכתביו כ"היפרבולוס הרומאי". בשנת 102 לפנה"ס ניסה הקנסור קוינטוס קיקיליוס מטלוס, ממנהיגי סיעת האופטימטים, לסלק את גלאוקיה וסטורנינוס מהסנאט הרומי, ללא הצלחה. במהלך כהונתו כטריבון העביר גלאוקיה חוק שהעביר את סמכויות השיפוט באופן בלעדי לבני מעמד הפרשים. החוק אפשר גם, לראשונה, תביעה לדין של שותפים לפשע, וכן חילק את ההליך המשפטי לשני שלבים שונים. בשנת 101 לפנה"ס חברו גלאוקיה וסטורנינוס לגאיוס מריוס, המצביא המפורסם, והשלושה החלו לפעול על מנת להגשים את מטרות הפופולרים: הגברת כוחם ואי תלותם של המגיסטראטים הרומים, העצמת השפעתן של אספות העם, הורדת הסנאט הרומי ממעמדו כגוף השולט ברפובליקה למעמד של יועץ לשלטון וביטול הדרגתי של ההבדלים בין מעמד האזרחים ובין מעמדם של בני הברית האיטלקים והנתינים הרומים. השלושה החליטו להתמודד על משרות הכוח החשובות של שנת 100 לפנה"ס כדי שיהיה בכוחם לבצע את הרפורמות שתכננו. גלאוקיה התמודד למשרת הפראיטור, סטורנינוס התמודד על משרת טריבון הפלבס הפלבס ומריוס רץ לקונסולאט (השישי שלו, והחמישי ברצף). מערכת הבחירות לוותה באלימות רבה וגילוי שחיתות בשתי הסיעות ומספר מועמדים נרצחו בתגרות רחוב. בסופו של המאבק, ניצחה הסיעה הפופולרית וגלאוקיה וחבריו נבחרו לתפקידים ששאפו אליהם. השלישייה החלה להעביר חוקים שיממשו את מטרתם, אולם דווקא בשיא הצלחתם החל להיווצר קרע בין גלאוקיה וסטרונינוס הקיצונים, לבין מריוס המתון יותר. גלאוקיה וסטרונינוס פירקו את שיתוף הפעולה עם בן בריתם וגלאוקיה החליט להתמודד על משרת הקונסול של 99 לפנה"ס. מערכת בחירות זו הייתה אלימה במיוחד ובמהלכה נרצח מועמד האופטימטים שהתחרה עם גלאוקיה על הקונסולאט. הרצח הזה הביאה לקרע גלוי בין הסיעות, שהתדרדר במהרה ללחימה בתוך שטח העיר. מריוס, שבחר להנהיג את הכוחות האופטימטים הדף את גלאוקיה, סטורנינוס וכוחותיהם לעבר הקאפיטוליום, שם הם ניסו להתבצר. בסופו של העימות נאלצו גלאוקיה ובני בריתו להיכנע בפני כוחות הסנאט. אלו לא הפגינו רחמים ורגמו למוות את גלאוקיה, סטורניניוס ומספר גדול מבני בריתם. תיאודור מומזן, דברי ימי רומא; תרגום על ידי צבי ויסלבסקי וצבי רודי, תל אביב, מסדה, תשכ"א, כרך ב, עמ' 409. שם, שם. היפרבולוס היה מדינאי אתונאי בן המאה ה-5 לפנה"ס שנחשב לדמגוג והיה, כנראה, האחרון שהוגלה מאתונה בנוהל האוסטרקיזם. ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן, עמ' 372.
דניאל לשם

דניאל לשם (נולד ב־1 ביוני 1946), מהנדס אווירונאוטיקה ישראלי. מדען ראשי לשעבר של רפא"ל וזוכה פרס ביטחון ישראל. לשם נולד בחיפה ושירת במסגרת העתודה האקדמית. בשנים 1965–1969 למד לתואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית בטכניון, אותו סיים בהצטיינות. בשנת 1967 נפצע במלחמת ששת הימים ממוקש ושוחרר משירותו הצבאי כנכה צה"ל. על אף פציעתו המשיך בשירות מילואים כמדריך דאייה בגדנ"ע אוויר, לאחר שהוכשר בשנים 1966–1973 בקורסים אזרחיים לדאייה והדרכת דאייה. במהלך השנים הוא הוכשר גם בטיס פרטי (1984) ובטיס מסחרי והדרכת טיסה (1996-1999). בשנים 1970–1976 סיים לימודי תואר שני בהנדסה אווירונאוטית בטכניון. עבודת התזה שלו נערכה בנושא חקירת בעיית תותחנות בקרבות אוויר. בשנים 1969–1997 ובשנית משנת 1999 ועד כיום (2008) עובד ברפא"ל. הוא החל עבודתו כמהנדס אווירונאוטיקה בצוות חקר מערכות תחת דוקטור צבי מאירי. בשנים 1972–1974 עבר לשמש כראש מדור כינון חימוש, שבו פותחו אלגוריתמים לכינון חימוש ממטוסי קרב והועברו לטיפולו האישי נושאי תותחנות אווירית בקרבות אוויר ושילוב טילי אוויר-אוויר במטוסי קרב. לאחר מכן מונה למהנדס מערכת, תפקיד במסגרתו יזם רעיון לגיבוש מערכת לוחמה נגד טנקים חדשנית. לאחר אישור הפרויקט ושיווקו לגורמים במערכת הביטחון הוא מונה בשנת 1979 למהנדס ראשי של הפרויקט, שבראשו הועמד דוקטור פאול כץ. בשנים 1982–1985 עבר לשם לארצות הברית והשלים לימודי דוקטורט באווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה באוניברסיטת סטנפורד. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתחום משחקים דיפרנציאליים. במהלך תקופה זו, בשנת 1984, הוא נמנה עם חברי צוות זוכה פרס ביטחון ישראל. בשובו ארצה שימש לשם מנהל קו מוצר נ"ט (נגד טנקים) בחטיבת הטילים ברפא"ל, מן המנהלות הגדולות ברשות, ומילא תפקיד זה במשך 11 שנים, עד 1996. במנהלה תחתיו פותחו באותה עת שורת מערכות לוחמה דוגמת טילי "גיל". לאחר תפקיד זה הוא מונה למוביל נושאי יבשה מתקדמים בחטיבת הטילים, עד צאתו לשבתון בשנת 1997 ומעברו לחברת "אלסינט", שבה שימש חודשים ספורים כמנהל הפיתוח של חטיבת הרפואה הגרעינית. באותה שנה נוסדה חברת "אלג'מס" על ידי אלסינט וחברת GE Medical Systems ולשם מונה לסגן נשיא החברה ומנהל המחקר והפיתוח. החברה התמחתה בתחום רפואה גרעינית ועסקה בפיתוח טכנולוגיות חדשניות לחיישנים בתחום. בין פיתוחי החברה בתקופתו נמנו התקן CT לשילוב צילום תפקודי ואנטומי ברפואה גרעינית ופיתוח מוצרים על בסיס גישת שש סיגמא. בשנת 1999 שב לרפא"ל ומונה לממונה על פיתוח עסקי רוחבי, תפקיד במסגרתו עסק בין היתר בחלופות הגנה לרכב קרבי משוריין ובתחום החלל. כעבור שנה מונה לסמנכ"ל למחקר ופיתוח ברפא"ל. בתקופתו הוקמו ברשות מוקד לניהול ידע ומנהלת חלל. בשנת 2003 עבר לשמש מהנדס מערכות ראשי בדרג סמנכ"ל ובשנים 2005–2006 שימש כמדען ראשי של רפא"ל. משנת 2007 עוסק לשם בייעוץ טכנולוגי ברפא"ל, במסגרת חצי משרה, משמש דירקטור בחברת ההזנק Eltics, וכן מרצה באוניברסיטת אריאל, באוניברסיטת חיפה, במכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה בכרמיאל ובטכניון - מכון טכנולוגי לישראל. במהלך השנים פרסם לשם עשרות מחקרים בתחומי התמחותו. בשנת 1990 הוא הוכשר בצה"ל בהשתלמות למפקדי חטיבות. לשם הוא אב לשלושה: ניר, מהנדס מחשבים ובעבר קצין בחיל הים, רועי, טייס ובעבר קצין בחיל האוויר, ורותם, רופאה. דניאל לשם, פרויקט ת', אתר חיל התותחנים
אוניברסיטת נורת'ווסטרן

אוניברסיטת נורת'ווסטרן (באנגלית: Northwestern University; בראשי תיבות: NU) היא אוניברסיטת מחקר פרטית שהקמפוס הראשי שלה נמצא באוונסטון, אילינוי, והקמפוס המשני הוא במרכז העיר שיקגו. הקמפוס העיקרי של נורת'ווסטרן משתרע על שטח של 960 דונם, מרביתו לאורך חופה של ימת מישיגן. אחדים מבתי הספר המקצועיים של נורת'ווסטרן, כמו בית הספר למשפטים, בית הספר על שם פיינברג לרפואה, וחלקים מבית ספר קלוג למנהל עסקים, נמצאים בשכונת סטריטרוויל קרוב למרכזה של העיר שיקגו. האוניברסיטה הוקמה ב-1851 על מנת לשרת את הטריטוריות הצפון מערביות של ארצות הברית. שטח של 379 אקרים לאורך ימת מישיגן, כ-20 ק"מ צפונית לשיקגו, הוקצה לקמפוס החדש. ב-1857 הופרד חלק מהעיירה הסמוכה רידג'וויל לבקשת מייסדי האוניברסיטה, והוגדר מחדש בשם אוונסטון, על שם אחד מהמייסדים הבולטים של האוניברסיטה, ג'ון אוונס, שהיה איש עסקים ומושל טריטוריית קולורדו בין השנים 1852 ו-1865. כיום מאורגנת האוניברסיטה באחד עשר בתי ספר וקולג'ים המעניקים תארים ראשונים, מתקדמים ומקצועיים. בתי הספר המקצועיים של נורת'ווסטרן, וכן התוכניות לעיתונאות, לתיאטרון, להנדסת תעשייה וניהול, ולהנדסת חומרים מדורגים באופן היסטורי או מוכרים באופן אחר כבין הטובים בתחומם בארצות הברית. ב-2021 למדו באוניברסיטה כ-8,500 סטודנטים לתואר ראשון ו-14,000 לתארים מתקדמים. נורת'ווסטרן מתחרה בליגה הגבוהה (Division I) של NCAA, והיא בין החברות המייסדות של ה-Big Ten Conference, שהיא התאחדות הספורט הוותיקה ביותר של הקולג'ים. אוניברסיטת נורת'ווסטרן חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA) ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU). הקולג' ללאמנויות ומדעים (אנ') ע"ש וינברג (1851) בית הספר לתקשורת (אנ') (1891) בית הספר למוזיקה (אנ') ע"ש בינן (אנ') (1895) בית הספר להנדסה ומדעים יישומיים (אנ') ע"ש מקורמיק (אנ') (1909) בית הספר לעיתונאות (אנ') ע"ש מדיל (אנ') (1921) בית הספר לחינוך ומדיניות סוציאלית (אנ') (1926) בית הספר ללימודים מקצועיים (אנ') (1933) בית הספר לניהול (אנ') ע"ש קלוג (1908) בית הספר לתארים מתקדמים (אנ') (1910) בית הספר לרפואה (אנ') ע"ש פיינברג (1859) בית הספר למשפטים (אנ') ע"ש פריצקר (1859) בית הספר לניהול (אנ') ע"ש קלוג (1908) בית הספר ללימודים מקצועיים (אנ') (1933) דירוג שאנגחאי - מקום 30 (2023) דירוג Times Higher Education - מקום 28 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 47= (2024) דירוג שאנגחאי - מקום 20 (2023) דירוג Times Higher Education - מקום 19 (2024) אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ברשת החברתית LinkedIn אוניברסיטת נורת'ווסטרן, סרטונים בערוץ היוטיוב אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ברשת החברתית Goodreads נורת'ווסטרן באתר הרשמי של איגוד הספורט ה-The Big Ten Conference Evanston celebrates 150-year anniversary אוניברסיטת נורת'ווסטרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Northwestern University Common Data Set 2021–2022, Part B" (PDF). Northwestern University. ארכיון (PDF) מ-6 ביולי 2022. נבדק ב-21 בינואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) הקרן של נורת'ווסטרן
אביבה אפל

אביבה אפל (נולדה ב-25 במרץ 1944) היא שחקנית, במאית, מנהלת אמנותית של "תיאטרון פלייבק משחק מהחיים", לשעבר נשיאת ארגון פלייבק העולמי ומחלוצות תיאטרון פלייבק בישראל. נולדה ברוסיה ועלתה לארץ מפולין ב-1950. בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובעלת תואר מוסמך בלימודי נשים ואומנויות משלוחת אוניברסיטת לסלי בנתניה. למדה בלונדון טיפול באמנויות, גשטלט ופסיכודרמה. שחקה בעבר בתיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, התיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת, "הערב אימפרוביזציה" של פיטר פריי ועוד. עוסקת בתיאטרון פלייבק בהקשרים אמנותיים, חברתיים וטיפוליים. מופיעה, מלמדת ומעבירה השתלמויות במוסדות שונים. אפל החלה את הקריירה בתיאטרון פלייבק כשחקנית בקבוצת תיאטרון: "Theater Of Spontaneity International" - תיאטרון פלייבק עם אנסמבל בינלאומי שהופיע באנגליה, שוודיה, נורווגיה, פינלנד, איטליה, גרמניה, צרפת, ארצות הברית ואוסטרליה. התמחתה בבית הספר לפלייבק בארצות הברית בניהולו של ג'ונתן פוקס ממציא השיטה. בשנת 1991 חזרה לישראל והקימה את "תיאטרון פלייבק - משחק מהחיים", אחרי שלימדה פלייבק במכללות ואוניברסיטאות (בהן: לסלי קולג', אוניברסיטת חיפה, מכללת דוד ילין) והכשירה שחקנים ומנחים לפלייבק, הקימה בשנת 2004 יחד עם נורית שושן, את בית הספר הראשון לפליבק בישראל שלוחה של בית הספר המרכזי בארצות הברית. אביבה מנחה בהצגות פלייבק –בהופעות הפתוחות לקהל – בתיאטרון הסימטה ביפו ובבית תמי ברחוב שינקין בתל אביב. בשנת 2006 נבחרה לנשיאת ארגון תיאטרוני פלייבק הבינלאומי (IPTN), תפקיד אותו מילאה עד 2011. במסגרת תפקידה, אפל מרצה, מלמדת ומנחה בכנסים ובמרכזי פלייבק ברחבי העולם. אתר קבוצת פלייבק משחק מהחיים אתר IPTN העולמי
חדייב

חַדְיָב (סורית: ܚܕܝܐܒ, תעתיק מדויק: חדיאב; נקראת גם "אדיאבן" ובתלמוד "הדייב" ו"חדייף") הייתה ממלכה עתיקה באשור, בצפון הסהר הפורה, שהתקיימה בין השנים 15 ל-116. בירת המדינה הייתה העיר ארבלה. אוכלוסיית הממלכה הייתה מגוונת ומעורבת. לדברי פליניוס הזקן, ארבעה שבטים חיו בשטחי חדייב: אורונטיים ((אנ')), אלאנים, אזוניים (Azones) וסיליקיים (Silices). מכתביו של יוסף בן מתתיהו עולה כי בממלכה חיה קהילה יהודית מבוססת. על פי המסופר במסכת יבמות, הגיעו עשרת השבטים גם לממלכת חדייב, ובהשפעת הקהילה היהודית הגדולה שחיה בתחומי הממלכה התגיירו חלק ממלכי המדינה במאה הראשונה לספירה. הלני המלכה ובנה המלך מונבז (מכונה בתלמוד: "מונבז המלך") תרמו לבית המקדש השני, והקימו ארמונות בירושלים, באזור העופל (בחלק הצפוני של עיר דוד). במשנה מסופר שמונבז עשה ידיות מזהב לכל כלי יום הכיפורים; והלני המלכה עשתה נברשת זהב בפתחו של בית המקדש, וכן טבלת זהב שעליה הייתה כתובה פרשת סוטה. גם יוסף בן מתתיהו מזכיר את החדייבים מספר פעמים בכתביו ומספר על משלחת צבאית שהגיעה בזמן המרד הגדול כדי לסייע ליהודים המורדים. בשנת 116 הקיסר הרומאי טראיאנוס כבש וסיפח את הממלכה לאימפריה הרומית, אולם יורשו, אדריאנוס, ויתר על כל כיבושיו במזרח. קברותיהם המפוארים של בני המלוכה של חדייב, שנחצבו לעומק כשמונה מטרים בסלע, נחפרו בשנת 1863 על ידי הארכאולוג הצרפתי פליסיאן דה סוסי בפאתי שכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים. ייתכן שבעקבות התגיירותם של בני מעמד המלוכה (הלני המלכה ובניה: מונבז וזוטוס) התגיירו רבים מתושבי הממלכה. אולם במאה השנייה לספירה בחרו תושבי חדייב להמיר את דתם לנצרות. על פי תרגום יונתן מזוהה עם עיר מקראית בשם עֶדֶן ”חָרָן וְכַנֵּה וָעֶדֶן רֹכְלֵי שְׁבָא אַשּׁוּר כִּלְמַד רֹכַלְתֵּֽךְ” (ספר יחזקאל, פרק כ"ז, פסוק כ"ג) (תרגום: חרון ונציבין והַדְיֵב (חַדְיֵב)). לעומת זאת בספר ירמיהו מופיעה חדייב בתרגום יונתן כממלכת אשכנז המקראית. (ירמיהו פרק נ"א פסוק כ"ז "אררט מני ואשכנז" ובתרגום יונתן "קרדו הרמיני וחדיב"). חז"ל מזהים את חדייב בהקשר לנבואות שונות, ביניהן נבואה על העיר חבור בספר מלכים, ובפירוש לנבואת החיות בדניאל, שם חז"ל מסבירים שאחת משלוש החתיכות שבפי הדוב היא חדייב, ושפרס ורומא עתידות להילחם על השליטה בה. כמו כן, בתלמוד מוזכר העקרב שבחדייב בין חמש חיות מסוכנות שמותר להרוג בשבת. חדייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דותן גורן, מאבק בין קודש לחול – שאלת הבעלות על קברי המלכים בירושלים - אתר e-mago חדיב, דף שער בספרייה הלאומית פליניוס הזקן, תולדות הטבע כרך 4 פרק 30. דף טז עמוד ב הרב שי עילם, בית יער הלבנון, בהערות למסכת יבמות דף יז עמוד א משנה, מסכת יומא, פרק ג', משנה י' "מן המסד", משרד הביטחון - הוצאה לאור והוצאת "כרטא", 1986. עמוד 207. ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק י"א ספר דניאל, פרק ז' תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"ב, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"א, עמוד ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדם קרוב אצל עצמו

אדם קרוב אצל עצמו הוא כלל תלמודי שמשמעותו היא שאדם אינו נאמן להעיד על עצמו, לטובתו או אף לרעתו. מקור ראשון בו מופיע ביטוי זה נמצא בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ט', עמוד ב', לגבי אדם המופיע לפני בית הדין ומעיד על עצמו ועל אדם נוסף שקיימו משכב זכר, נחלקו שם האמוראים האם ניתן להתייחס לעדותו, משום שזה סותר את הכלל "אין אדם משים עצמו רשע" – רבא פוסק, ובמקרה זה הלכה כמותו, שעדותו של אדם אינה חלה על עצמו ולכן עדותו אינה קבילה. קיימות שתי שיטות בראשונים לגבי גדר הקרבה: קיימת השוואה מלאה בין אדם המעיד על עצמו לבין קרוב המעיד על אחד משבעת הקרובים שמנו חכמים, כלומר: אדם אינו נאמן להעיד בין על עצמו ובין על קרוביו. לשיטה זו לומדים דין זה מהפסוק האוסר על קרובים להעיד, ובקל וחומר אם כשמעיד על אחיו פסול מעדות, כל שכן על עצמו. הפסול קיים רק על אדם הרוצה להעיד על עצמו בין לטובתו ובין לרעתו, אבל אם רוצה להעיד על אחד משבעת קרוביו נחשבת העדות כעדות פסולה, כלומר: עדות של עצמו בטילה מעיקרה, כאילו לא נשמעה אף פעם, מה שאין כן עדות קרובים, חל עליה שם עדות, אלא שהיא עדות פסולה. לשיטה זו דין זה נלמד מ"לא יקום עד אחד, על פי שני עדים או על פי שלשה עדים יקום דבר", חז"ל דרשו: במקיימי דבר הכתוב מדבר, דהיינו העדים, ולא בעושי הדבר. למחלוקת זו קיימים מספר מקרי נפקא מינה לשיטה הראשונה ”נמצא אחד מהם קרוב או פסול עדותן בטלה” מדבר גם על האדם עצמו אם רואה את המקרה. לשיטה הראשונה דין כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד שייך כי יש עליו דין עד, אולם לשיטה השנייה אין עליו דין עד וההגדה הראשונה לא נחשבת. האנציקלופדיה התלמודית, כרך א'. הערך אדם קרוב אצל עצמו, באתר ויקישיבה נחום רקובר, ניבי התלמוד, הניב "אדם קרוב אצל עצמו", ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"א-1990, באתר "דעת" הערך "אדם קרוב אצל עצמו", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מאמרים בנושא אדם קרוב אצל עצמו, באתר ספריית אסיף ראו רש"י, מסכת סנהדרין, דף ט', עמוד ב', ד"ה רבא "לא יומתו אבות על בנים מה ת"ל אם ללמד שלא יומתו אבות בעון בנים ובנים בעון אבות הרי כבר נאמר (דברים כד, טז) איש בחטאו יומתו אלא לא יומתו אבות על בנים בעדות בנים ובנים לא יומתו על אבות בעדות אבות" תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ז, עמוד ב' ערוך, ערך קרוב. ראו פסקי הרא"ש, מסכת מכות, פרק א', סימן יג/י"ד ספר דברים, פרק י"ט, פסוק ט"ו תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף ו', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף ה', עמוד א' שו"ת זיכרון יוסף, אבן העזר ז
חמירא סכנתא מאיסורא

חמירא סכנתא מאיסורא (עברית: חמורה סכנה מאיסור) הוא כלל הלכתי הקובע שהלכות הנוגעות לבריאות הגוף ולקיום החיים הפיזיים, חמורות יותר מהלכות הנוגעות לעניינים רוחניים. חומרה זו מתבטאת, בין השאר, בכך שבנוגע להלכות המוגדרות כ"איסורים" הולכים אחרי הרוב, גם במקרים בהם משמעות הדבר היא להקל. זאת בניגוד לעניינים הנוגעים לחיים הגשמיים - שם פוסקים לחומרה בכל מקרה. בעוד שבדיני ספק הולכים באופן כללי אחר רוב, ואומרים שהמועט בטל ברוב בדברים שיש בהם משום סכנת נפשות או שעלולים להזיק לגוף, נחלקו אחרונים: יש שסוברים כי גם בזה הולכים אחר הרוב, אך רוב האחרונים סוברים שאין הולכים אחר הרוב, שכן חמירא סכנתא מאיסורא, ויש להתייחס להכול כאילו הוא מסוכן. דין כל דפריש מרובא פריש כתבו אחרונים שלא אומרים אותו בדברים שיש בהם משום סכנה, ולכן תמיד יש להחמיר ולהתייחס לפורש כאילו הוא מהמיעוט שיש בו סכנה. פיקוח נפש שיעור של הרב אשר וייס בנושא חמירא סכנתא מאיסורא, באתר קול הלשון מאמרים בנושא חמירא סכנתא מאיסורא, באתר ספריית אסיף תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף י', עמוד א'. רבי יוסף תאומים, פרי מגדים, אורח חיים, משבצות זהב, סימן קע"ג, וראו שם שסיים ב"צריך עיון". רבי צבי הירש שפירא, דרכי תשובה, על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קט"ז, ס"ק ס', בשם כמה אחרונים; רבי דוד פלדמן, שו"ת לב דוד, סימן ל"ה. רבי צבי הירש שפירא, דרכי תשובה, על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קט"ז, ס"ק ס', בשם ספר שערי שמחה, שער ג', סי' ב' (דף מ"ג, ע"א וע"ב), ושו"ת שם אריה, יורה דעה, סימן ט"ז; רבי דוד פלדמן, שו"ת לב דוד, סימן ל"ה. וכן משמע בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ו, עמוד ב': "ודילמא איניש אשכחיה ואיפסק ביה". וראו: רבי ישכר תמר, עלי תמר, על תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות, פרק ח', הלכה ג', ד"ה חומר, בביאור דברי הירושלמי. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירוס הארגמן

אִירוּס הָאַרְגָּמָן או אִירִיס הָאַרְגָּמָן (שם מדעי: Iris atropurpurea) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל. אירוס הארגמן הוא צמח אנדמי לישראל, שהיה נפוץ בחולות וכורכר מישור החוף, מאשדוד ועד בנימינה. הפיתוח של מישור החוף פגע ברוב האוכלוסיות שלו, וכיום נשארו אירוסי ארגמן בעיקר בשמורת נחל פולג, בנתניה, בשמורת טבע חוף גדור שבחופי חדרה, בשמורת שפך נחל שורק וגבעת חומרה שבפלמחים, בגבעת האירוסים בראשון לציון, בגן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה ובעמק גלילות. מקור שמו של אירוס הארגמן הוא בצבע פרחיו, שנע מארגמן עד כמעט שחור (צבע הפרחים משתנה בהתאם לתאורה ולזווית קרני השמש). לפרחים זקן בצבע צהוב בבסיס השפית. אירוס הארגמן פורח בפברואר, והוא הראשון שפורח מבין אירוסי ההיכל. הצמח שייך לקבוצה של אירוסי היכל כהים, שכמעט שאי אפשר להבדיל ביניהם מורפולוגית, והוא דומה מאוד לאירוס שחום ולאירוס ירוחם. המעבר בין המינים רצוף וייתכן שאפשר לאחד את כל המינים הללו. אירוס הארגמן נבדל מהם בעיקר בבית-גידולו הייחודי במישור החוף, ובעונת הפריחה המוקדמת. הוא גדל בקבוצות הכוללות לעיתים עשרות פרחים, הנוצרות כתוצאה מהתרבות הצמח על ידי שלוחות של קני שורש (רביה וגטטיבית). העלים סרגליים, צרים וזקופים. האירוס פורח בין החודשים פברואר-מרץ. ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס הארגמן הוא פרח מוגן. אירוס הארגמן ביער קדימה אירוסים בשמורה ליד בית חנן אירוס הארגמן פריחת אירוסים בשמורת האירוסים בנתניה אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה שדות של אירוסים בנתניה סמוך לגשר השמורות שמורת האירוסים נתניה אירוס זהוב, מוטציה של אירוס הארגמן בשמורת קדימה אירוס בצבע כתמתם בשמורת האירוסים בנתניה אירוס העידן, מוטציה של אירוס הארגמן אירוס העידן אירוס הארגמן בגבעת חומרה מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) אירוס הארגמן, באתר NCBI (באנגלית) אירוס הארגמן, באתר צמח השדה אירוס הארגמן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אירוס הארגמן, באתר Tropicos (באנגלית) אירוס הארגמן, באתר GBIF (באנגלית) אירוס הארגמן, באתר The Plant List (באנגלית) אירוס הארגמן, באתר IPNI (באנגלית) אירוס הארגמן, באתר המשרד להגנת הסביבה אירוס הארגמן, אגדות ומידע באתר "טיולים בארץ מגדיר צמחים" גילי סופר, אדוני היזהר, אל תיגע באירוס, באתר ynet, 15 בפברואר 2007 גלעד כרמלי, לטייל בעקבות פריחת אירוס הארגמן, באתר ynet, 11 בפברואר 2022 אירוס הארגמן באתר הרשימה האדומה של IUCN אירוס שחום באתר הצמחים בסכנת הכחדה אירוס הארגמן באתר הצמחים בסכנת הכחדה אירוס הארגמן, באתר "צמח השדה" באתר החברה להגנת הטבע