laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהושע דב בנינסון

יהושע דב בנינסון (בן נון; תר"ז, 1846 – כ"ו באדר תרצ"א, מרץ 1931) היה מראשי חובבי ציון במינסק וממתיישבי ראשון לציון. נולד בשנת 1846 בבוריסוב שבפלך מינסק שברוסיה (כיום בבלארוס) לחיים יצחק ובילה בנינסון. בצעירותו למד בישיבת וולוז'ין. בהיותו בן שבע עשרה נישא ליהודית לוין, בת הרב מרדכי לוין, ששימש ראש ישיבה במינסק. לאחר נישואיו מתו אביו ואמו ביום אחד במגפת טיפוס. אחותו הצעירה חסיה הייתה אז כבת שש. בנינסון מכר את בית הוריו ועקר עם כל משפחתו למינסק. למד עברית ומתמטיקה, ולאחר מכן עבד כמנהל חשבונות בבנק לוריא במינסק. כעבור זמן התמנה למנהל הבנק. באותה תקופה דגל ברעיון הסוציאליסטי, אולם הפרעות שנערכו ביהודי דרום-מערב האימפריה הרוסית בשנת 1881 חוללו אצלו תפנית אידאולוגית והוא נעשה ציוני נלהב. ביתו שימש מרכז לתנועת חיבת ציון במינסק וסביבתה. היה מחברי "אגודת האלף" וממייסדי אגודת "קיבוץ נדחי ישראל", שרבים מחבריה עלו לארץ ישראל והצטרפו לביל"ויים. בשנת תרמ"ג (1883) עלתה לארץ ישראל אחותו חסיה, שנישאה לביל"ויי יהודה אידל צלליכין. בשנת תרמ"ה (1885) עלתה בתו לאה, שנישאה לביל"ויי צבי הורביץ. בשנת תרנ"א (1891) ביקר בנינסון בארץ ישראל כשליח של "אגודת האלף" ו"קיבוץ נדחי ישראל". הוא סייר בגדרה, שהייתה אז בראשית ימיה, וכן בעמק יזרעאל ובגליל. את בניו חיים יצחק ועמנואל שלח ממינסק ללמוד בבית הספר מקוה ישראל. בשנת תרס"ו (1906) חיסל את עסקיו ועלה לארץ ישראל עם כל משפחתו. הוא השתקע בראשון לציון ועבד בניהול האדמיניסטריבי של היקב. בין השנים תרע"ב-תרע"ז (1912–1917) היה חבר ועד המושבה. שינה את שם משפחתו ל"בן נון" והיה חותם בשם "יהושע בן נון". בשנת תרע"ד (1914), לאחר מות אשתו, עבר לתל אביב. היה מקורב לראשי העיר ופרנסיה ובהם חיים נחמן ביאליק. נפטר בשנת 1931, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור. לאה - נישאה לביל"ויי צבי הורביץ מגדרה. בניהם הם אמנון הורביץ ואבינועם הורביץ. חיים יצחק בנינסון – למד במקוה ישראל. נשלח על ידי כי"ח ללימודים בצרפת, שם קיבל תעודת אגרונום. יצא בשליחות יק"א לארגנטינה לנהל את המושבה מוזסביל. שב לארץ כדי להינשא לאחת מבנות המושבה רחובות ובדרכו חזרה בהיותו באלכסנדריה חלה בטיפוס ומת. עמנואל בנינסון – למד במקוה ישראל, ולאחר מכן נסע לצרפת ללמוד הנדסאות חשמל באוניברסיטה בנאנסי. היה פרופסור בסורבון. שירת כקצין בצבא צרפת. יצא לארגנטינה אל אחיו חיים יצחק והצטרף כקצין לצי הארגנטינאי. נשא לאשה את שמחה, בתו הבכורה של יעקב ולירו מירושלים. גרשון בנינסון - למד בצרפת ונפטר שם בצעירותו. בילה - נישאה ליעקב ויסמן. רוחמה – נישאה ליהודה ויסמן, אחיו של יעקב. התגוררו במצרים. דוד תדהר (עורך), "יהושע דב בנינסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 397
חבל אשכול

חבל אשכול הוא אזור התיישבות גדול במערב הנגב הצפוני, הגובל ברצועת עזה וגבול ישראל-מצרים במערב, בנתיבות ובמועצה אזורית שדות נגב בצפון, באופקים ובמועצה אזורית מרחבים במזרח, ובחולות חלוצה בדרום. יישובי החבל פרושים משני עבריו של נחל הבשור, ולפיכך נקראו עד לשנת 1969 "חבל הבשור". שם קודם נוסף היה "חבל מעון". בשנות האלפיים, נקרא החבל על שם לוי אשכול, שהיה ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל. קרקעותיו של חבל אשכול, שהן תערובת של חול ולס, נמצאו מתאימות לגידולי שדה כגון גזר ותפוחי אדמה. אזור ההתיישבות מנוהל על ידי המועצה האזורית אשכול, שמקום מושבה הוא במרכז האזורי שליד צומת מגן. בחבל ממוקמים 32 יישובים, מתוכם 14 קיבוצים, 15 מושבים ו-3 יישובים קהילתיים. בין היישובים אפשר למצוא אחדים מתוך 11 הנקודות ושלושת המצפים, שהוקמו לפני קום המדינה. אוכלוסיית האזור מונה כ-10,000 תושבים. קרבתו של חבל אשכול לרצועת עזה הפכה אותו ליעד קבוע לירי רקטות פלסטיניות ופצמ"רים לעבר ישראל, ואף לחדירות של מחבלים דרך מנהרות לחימה. חבל אשכול מאופיין במיעוט גשמים וקיץ חם. ממוצע המשקעים בחבל הוא 217 מ"מ לעונה. בחודש אוגוסט הטמפרטורה יכולה להגיע ל-40 מעלות ומעלה, ובינואר, הטמפרטורה הממוצעת נעה סביב 10 מעלות צלזיוס. זבולון פורן, חבל הבשור; מפעל ההתישבות בנגב המערבי, מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל, 1980 דן גזית, "חבל הבשור", הוצאת החברה להגנת הטבע, 1986 אמנון ליבנה, "חבל אשכול : סקר נוף ומסלולי טיול", הוצאת רשות הטבע, 1988 מדיה וקבצים בנושא חבל אשכול בוויקישיתוף דן גזית, מהדורה דיגיטלית של הספר "חבל הבשור" חבל אשכול - סקר, ניתוח והערכה של טבע, נוף ומורשת האדם, מכון דש"א, פברואר 2021 ענת לב-אדלר, גשר על מים שקטים, באתר "ידיעות אחרונות", 22 ביולי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב ויסמן

יעקב ויסמן (ח' בסיוון תרמ"ו, יוני 1886 - י"ב בניסן תשט"ז, 23 במרץ 1956) היה איש עסקים ופעיל ציבור, מראשי הפעילים הציונים במצרים ונשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בקהיר. נולד בירושלים, אמו חיה הייתה בת חיים צבי ב"ק. בצעירותו עבר עם משפחתו ליפו. למד בבית הספר של כי"ח, ולאחר מכן במקוה ישראל. שימש מורה לטבע בבית הספר בגדרה. בהיותו בגדרה הכיר את בילה בנינסון, בתו של יהושע דב בנינסון, וכעבור זמן נישאו. בשנת 1905 עבר למצרים ועבד ב"בנק הגרמני המזרחי" ("דויטשה אוריינט בנק"), תחילה כפקיד ולבסוף כמנהל סניף בכיר. כעבור זמן יסד יחד עם ד"ר שוויצר בנק פרטי בשם "שוויצר ויסמן & קומפאני". לאחר מלחמת העולם הראשונה היה מנהל חברת הנפט "בלפטרול". בשנת 1920 עבר לאלכסנדריה ועסק בחקלאות, יחד עם אחיו יהודה ויסמן (שהיה גם גיסו; שניהם נישאו לשתי אחיות) ואחיינו אמנון הורביץ. בשנת 1936 יסד את "החברה הארץ-ישראלית לגז בית" וכיהן כמנהלה במשך עשרות שנים. במקביל לעסקיו היה פעיל מרכזי בארגונים ציוניים ויהודיים במצרים. בשנת 1937 היה ציר מצרים לקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך. היה נשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בקהיר, נציג הקרן הקיימת לישראל במצרים, נשיא הוועד למען החייל העברי בקהיר וסגן נשיא לשכת בני ברית במצרים. במלחמת העולם השנייה היה ממייסדי "מועדון החיילים העבריים" בקהיר. אשתו בילה ויסמן הייתה אף היא אשת ציבור פעילה במצרים. היא הייתה נשיאת הוועד לעליית הנוער לארץ ישראל וחברה בוועד הפועל הציוני. היא הקימה את ועד הנשים למען החייל העברי בקהיר ועמדה בראשו, וכמו כן הייתה שותפה עם בעלה ביסוד "מועדון החיילים העבריים". ויסמן נפטר בתל אביב בשנת 1956 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. בתו אביבה הייתה אשת עו"ד עמיאל נג'אר, שעמד בראש ארגון הנוער הציוני במצרים. בנו גוריון ויסמן היה בעלה של הזמרת אילנה רובינא ואבי בתה היחידה מאיה. דוד תדהר (עורך), "יעקב ויסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 740 יעקב ויסמן באתר GRAVEZ
צבי הורביץ

צבי הורביץ (בן יעקב; י"ח באייר תרכ"ג, מאי 1863 – כ"ב באייר תרצ"ח מאי 1938) היה מאנשי ביל"ו, נמנה עם קבוצת מייסדי גדרה. נולד בסלוצק, בלארוס, לרבקה ויעקב הורביץ, מצאצאי השל"ה. בצעירותו התייתם מאביו וגדל בבית סבתו. למד בבית המדרש למורים בהנהלתו של יהושע שטיינברג. התגורר במינסק והתחבר לאנשי חובבי ציון ובהם יהושע דב בנינסון, לימים חותנו. בשנת 1883 הצטרף לביל"ו, עזב את רוסיה ועלה לארץ ישראל. בתקופה הראשונה שהה עם חבריו בבית אנטון איוב שבסמוך ליפו ועבד במקוה ישראל. נבחר להנהלה המרכזית של ביל"ו והיה הגזבר של התנועה. ב-14 באפריל 1884 השתתף בישיבה בביתו של יחיאל מיכל פינס בירושלים שבה דנו על ייסוד מושבה ביל"ויית. למחרת יצא לבדוק את אדמת גדרה (אז: קטרה), שנרכשה על ידי פינס. כמומחה חקלאי הוא הביע את דעתו החיובית על המקום ובעקבות זאת הוחלט להקים שם את המושבה הביל"ויית. היה בין שבעת אנשי ביל"ו שעלו לגדרה בכ"ה בכסלו תרמ"ה (15 בדצמבר 1884). בשנת 1886 נסע לרוסיה לשאת את לאה בנינסון, בתו של יהושע דב בנינסון. כששבו לארץ הוא חזר לגדרה לבנות את ביתו ואילו אשתו שהתה בינתיים בראשון לציון, אצל דודה יהודה צלליכין. בשנת 1887 נולד בראשון לציון בנו אמנון. כעבור שנה הצטרפו אליו אשתו ובנו התינוק. תקופה מסוימת שימש מנהל הכספים של ועד המתיישבים בגדרה. הורביץ היה בר-סמכא בתחום החקלאי ועסק במיכון החקלאות. התמחה בנטיעת גפנים ושקדים ובתעשיית היין, והדריך רבים מבני הקיבוצים והמושבים, ובהם נהלל, דגניה וגן שמואל. בניו הם אמנון ואבינועם הורביץ. נכדתו, בת בתו ימימה, היא העיתונאית ומבקרת התיאטרון הדה בושס. הורביץ פרסם רשימות על גדרה ב"הארץ" וב"המגיד", וכן מאמרים מקצועיים בתחום החקלאות ב"דער קאלאניסט" שבעריכת מנשה מאירוביץ ואברהם משה לונץ. בין השנים 1883–1892 כתב יומן אישי ובו תיעד את קורותיו. קטעים ממנו התפרסמו ב"הארץ" ובירחון "עתידות". בשנת 1935 פרסם חלק מזכרונותיו בירחון "מימים ראשונים" שבעריכת אלתר דרויאנוב, בשם "מרשימותיו של אחד משרידי הבילויים". בנו, אמנון, המשיך במפעלו התיעודי של אביו ועסק בחקר תולדות הביל"ויים. דוד תדהר (עורך), "צבי הורביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 484
נעם לאונר

נעם לַאוּנֶר (16 באוגוסט 1927 – 12 במאי 2010) היה ראש עיריית ראשון לציון בשנים 1965-1962. יקיר ראשון לציון. לאונר נולד בניו יורק. אמו, אסתר, היא בתם של הביל"ויים יהודה אידל צלליכין וחסיה לבית בנינסון, מראשוני ראשון לציון. בשנות ה-20 נישאה אסתר צלליכין להארי ברנרד לאונר, איש הגדוד העברי האמריקאי. לאחר נישואיהם התגוררו בארצות הברית ושם נולדו ילדיהם. בשנת 1934 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בראשון לציון. האב היה עורך דין והאם הייתה פעילת ציבור בעיר, בין השאר הייתה חברת מועצת העירייה מטעם הציונים הכלליים. בתום לימודיו בבית הספר חביב למד נעם לאונר בגימנסיה הרצליה. היה פעיל בהגנה. אחיו דן נהרג במלחמת השחרור. לאחר קום המדינה שירת כקצין קשר גדודי וכמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי השתתף בפיצוץ מפקדת חסן סלאמה, בקרב על תל א-ריש במבצע חמץ ובקרבות נוספים, והגיע לדרגת רב-סרן. ערב קום המדינה החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפט וכלכלה בתל אביב ולאחר קום המדינה השלים את לימודי המשפטים במחזור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כעורך דין, תקופה מסוימת יחד עם אביו ולאחר מכן כעורך דין עצמאי. בשנת 1959 נבחר למועצת העיר ראשון לציון מטעם הציונים הכלליים. בשנת 1962 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקידו שלוש שנים. היה חבר באגודת הכורמים ובמועצת הכורמים. אחרי מלחמת ששת הימים שימש כמושל הצבאי הראשון של אזור יריחו. בשנת 2003 קיבל את התואר "יקיר ראשון לציון". על שמו נקרא אחד מרחובותיה של ראשון לציון. היה נשוי ללאה טֶסלֶר, ילידת ירושלים, שעבדה כאחות בכירה בראשון לציון וסביבתה. אב לבן ושתי בנות. מדיה וקבצים בנושא נעם לאונר בוויקישיתוף זמן מעריב, ראשל"צ: נפטר נעם לאונר, שכיהן כראש העירייה בשנות השישים, באתר nrg‏, 16 במאי 2010 לאונר נעם באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון לציון א. פלג, "ביריחו לא הייתה בעיה של אי-שיתוף פעולה", מעריב, 3 באוגוסט 1967. רחוב על שם נעם לאונר- ראש עיריית ראשון לציון לשעבר, באתר ראשון נט, 16 ביוני 2013.
שדה ניצן

שדה ניצן (שְׂדֵה נִצָּן) הוא מושב בחבל אשכול שבמערב הנגב הצפוני, ממערב למושב תלמי אליהו ומדרום למושב מבטחים ומשתייך לאיחוד החקלאי ולמועצה אזורית אשכול. שמו נגזר משם הנדבנים היהודים הקנדים ברנרד ולואיס בלומפילד (Bloomfield - שדה פרחים). נכון ל-26 ביוני 2022 במושב מתגוררים 557 אנשים והוא היישוב ה-11 בגודלו במועצה האזורית אשכול מבחינת אוכלוסייה. היישוב נוסד בשנת 1973 על ידי עולים מאנגליה ומארצות הברית. שטח המושב הוא כ-3,000 דונם. תושבי המושב מתפרנסים בעיקר מחקלאות. המושב נחשב היום לאחד מאחרוני המושבים השיתופיים, אומנם הוא איננו שיתופי לגמרי אך קיימים בו עדיין יוזמות ומפעלים ברוח השיתופית של פעם. במושב הוקם מפעל לירקות טריים קצוצים, המשווקים בקירור. בתחילת דרכו נקרא המפעל א.נ.פ. בע"מ, על שם בעלי החברה, אבי ונורית פרחי. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נרכש המפעל על ידי חברת שטראוס, ושמו שונה לשטראוס בריאות ירקות טריים בע"מ. בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה. מדיה וקבצים בנושא שדה ניצן בוויקישיתוף שדה ניצן, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור שדה ניצן באתר המועצה האזורית אשכול קטיף עגבניות בשדה ניצן, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1977 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אורנה יפת, שטראוס השלימה רכישת הבעלות על מפעל הירקות א.נ.פ, באתר ynet, 1 באוגוסט 2007 תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964 בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
עין הבשור

עֵין הַבְּשׂוֹר הוא מושב בחבל אשכול, כקילומטר מקיבוץ מגן. אוכלוסיית המושב מונה כ-1,100 אנשים והוא היישוב השני בגודלו מבחינת אוכלוסייה במועצה האזורית אשכול. עין הבשור משתייך לתנועת המושבים, והוקם בשנת 1982 על ידי קבוצת מפונים מחבל ימית שבסיני, מהמושבים שדות, חרובית, נביעות, אוגדה, פריאל, ימית, זהרון, דקלה, נתיב העשרה ותלמי יוסף. תחילה היו במושב 72 משקים. בשנת 2000 אישרה הווועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את הרחבת המושב בכ-80 משקים נוספים. ב-2004 חתמו המועצה האזורית אשכול, משרד הבינוי והשיכון, ומינהל מקרקעי ישראל, על הסכם להגדלת המושב ל-235 משפחות. בפרויקט בו התווספו 80 המשקים, ו-80 יחידות דיור במסגרת פרויקט "בנה ביתך". ערך מורחב – קרב עין הבשור ב-7 באוקטובר 2023 במתקפת הפתע על ישראל תקפו מחבלי חמאס את עין הבשור ומספר רב של יישובים במועצה האזורית אשכול. בין עשרה לחמישים מחבלים שתקפו את היישוב נבלמו על ידי כיתת הכוננות הגדולה של היישוב, רוב המחבלים נסוגו, וארבעה מהם נישבו והועברו לכוחות הביטחון, הקרב התקיים בשער הקדמי והגדרות, וסיוע של כחות צה"ל הגיע רק לאחר 36 שעות מתחילת המתקפה, בזמן הזה היישוב התנהל כ"אי" ופינה 80% מתושביו עד ליום ראשון בצורה עצמאית, שניים מחברי כיתת הכוננות נפצעו. רוב התושבים עוסקים בענפי חקלאות שונים כגון גידול תבלינים, פרחים, ירקות ועופות. בעין הבשור יש מפעל לאוטומציה בחקלאות וכן בקתות לאירוח כפרי. בכניסה ליישוב הוקמה אנדרטה לזכרם של חללי גדוד 46 של חיל השריון. בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה. במושב מועדון נוער הפעיל מספר ימים בשבוע, ובו צוות המונה למעלה מ-30 מדריכים ופעילים צעירים משכבות י'-יב'. מספר החניכים גדל מאוד בשנים האחרונות ועומד כיום על למעלה מ-150 משתתפים פעילים מכיתה ד' ועד יב'. עין הבשור (מעיין) תל עין הבשור קרב עין הבשור מדיה וקבצים בנושא עין הבשור בוויקישיתוף עין הבשור, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור עין הבשור אתר הבית ניר חסון, בעין הבשור מנסים לחזור לנורמליות, באתר הארץ, 10 ביוני 2024 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מימית לעין הבשור, מעריב, 12 במאי 1983 גדי גולן, ‏אושרה הרחבת מושב עין הבשור, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2000 נחתם הסכם להגדלת מושב עין הבשור בנגב המערבי פי שלושה ל-235 משפחות, באתר גלובס, 14 במרץ 2004 קובי עוזיאלי, תיעוד חדש: קרב היריות שהציל את המושב, באתר בחדרי חרדים, 21 בנובמבר 2023 שקד שדה, ‏סיפור הגבורה של כיתת הכוננות בדרום - והפרופ' שהציל את אחיו ממוות, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2023 תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964 בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
התלהבות

התלהבות, במובנה הנפשי, היא תחושה והבעה של התרגשות רבה, מלווה לעיתים בהתפעלות ובמבעים של שמחה ולפעמים היא באה לידי ביטוי בשפת הגוף. התלהבות נחשבת למרכיב רגשי חיוני להנעה ולעשייה האנושית. בהגות הדתית ובפילוסופיה עסקו רבות בהתלהבות הקשורה באהבת האל. ההתלהבות הדתית נקשרה בדברי הוגים אל הקנאות הדתית. כך כתב רבי דון יצחק אברבנאל אשר חי במפנה המאות ה-15–16 בחצי האי האיברי ובאיטליה, בספרו נחלת אבות: ”כי הנה הקנאה הוא מההתלהבות הרוח”. יש אשר ראו בהתלהבות כתנאי לקיום המצוות, לעבודת האל בכלל ואף לקבלת הנבואה. ומאידך, יש אשר ראו בלימוד התורה אמצעי להגברת ההתלהבות אל אהבתה וקיום המצוות. הוגי תנועת החסידות העלו על נס את הכוונה ואת הרוחניות שבקיום המצוות, וקשרו ביניהן לבין רגשות ההתלהבות והדבקות באל באורח החיים היהודי היומיומי. התלהבות בעבודת השם אפיינה את הנהגתו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בספר צוואת הריב"ש נכתב על חשיבות התפילה בהתלהבות ובדבקות וההשתדלות לכוון אל המהות של אותיות נוסח התפילה, פעולה שנקראת "התקשרות": ”לכן יראה אדם להתפלל בהתקשרות ובהתלהבות גדולה, ובודאי יעשה פעולות גדולות בעולמות עליונים, כי כל אות מעוררת למעלה”. הנעה אקסטזה יעקב קלצקין, הערך: התלהבות, אוצר המונחים הפילוסופיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח-1928. סטנלי רבין ואחרים (עורכים), משיב הרוח : יצירתיות התלהבות ומניעת שחיקה במקצועות הרפואה, תל אביב : הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב, תשע"א 2010. Ronald Knox, Enthusiasm, Oxford: The Clarendon Press התלהבות, דף שער בספרייה הלאומית אברבנאל, נחלת אבות, ד'. מ' גבאי, עבודת הקודש אלשיך, פרוש האלשיך על משלי. אברהם כהנא, ר' לוי יצחק מברדיטשוב בעל "קדושת לוי", ספר החסידות, ורשה תרפ"ב. צוואת הריב"ש, אות קי"ח, עמ' כא א.
אברה

אברה (שם מדעי: Pteris) היא סוג של צמחים ממשפחת האברתיים. שמו של הצמח, הן היווני (pteron) והן העברי נגזר מדמיון בין עליו הגדולים של הצמח לאברות העופות. העלה הגדול מנוצה פעם אחת, דבר שמעלה דמיון לצמחים בני משפחת הדקליים. תפוצת סוג זה הוא באזוריים הטרופיים והסוב-טרופיים. בסוג מעל 280 מינים שונים ביניהם אברה ארוכת עלים שהייתה נפוצה בישראל וכיום כנראה נכחדה. מדיה וקבצים בנושא אברה בוויקישיתוף אברה, באתר ITIS (באנגלית) אברה, באתר NCBI (באנגלית) אברה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אברה, באתר Tropicos (באנגלית) אברה, באתר GBIF (באנגלית) אברה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דאקית

דאקית היא השפה שדוברה על ידי אנשי דאקיה העתיקים. השפה שייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות ויש השמים אותה לעיתים תחת אותו הענף המשפחתי עם התראקית. לא נשארו עדויות רבות לקיום השפה הדאקית. נותרו מספר מקורות שניתן ללמוד מהם על השפה: שמות מקומות באזור דאקיה; שמות מתועדים של מלכים, שליטים ואנשים מהשבטים הדאקיים; רשימה של כחמישים צמחים בדאקית ממקורות יווניים ורומיים. רומנית ואלבנית נמצאות בשימוש באזור הגאוגרפי של דאקיה והושפעו מהדאקית. מספר כתבים קצרים בשפה הדאקית שנמצאו באזור שבו הייתה דאקיה. יש המקשרים את הענף של השפה הדאקית לענפים אחרים במשפחת השפות ההודו אירופיות והם: תראקית אלבנית שפות סלאביות שפות בלטיות לטינית לא ידוע מתי בדיוק נכחדה הדאקית. השפה הייתה בשימוש בעת שדאקיה הייתה תחת שלטון רומי. ישנן עדויות לכך ששבטים דאקיים באזור רפובליקת מולדובה של היום דיברו בשפה גם במאה ה-4 לספירה. מאוחר יותר התפתחה באזור השפה הרומנית הראשונית בהשפעת הלטינית. מדיה וקבצים בנושא דאקית בוויקישיתוף
מלחמת אין ברירה

מלחמת אין ברירה (או מלחמת מגן, באנגלית: Defensive War) היא כינויה של מלחמה או מבצע צבאי בהם אחד מן הצדדים מותקף או מאוים ראשון, ובשל כך לא נותרת לו ברירה אלא לצאת ולהילחם כהגנה עצמית. ההגדרה באה מתאוריית המלחמה הצודקת, לפיה מלחמת מגן מוצדקת, בניגוד למלחמה תוקפנית, שבה שני הצדדים מנסים לפלוש ולכבוש אחד את השני. למלחמה מסוג זה קימות לעיתים השלכות צבאיות-מוסריות באשר לאופי וצידוק המלחמה ביחס למלחמה רגילה, וזאת משום שתגובה להתקפה ואיום נתפשים כהגיוניים ולגיטימיים יותר, מאשר יוזמת התקפה אקטיבית וראשונית. היבט נוסף בהצדקת מלחמת אין ברירה הוא ניקיון מצפונו של הצד המגיב ביודעו כי לא יצא למלחמה בשל נטיות מיליטריסטיות הפסולות לדעת חוגים מסוימים. לעיתים קיימת מחלוקת לגבי מלחמה ספציפית בשל מי מהצדדים היא נפתחה, ובהתאם לכך האם ניתן להגדיר את המלחמה כמלחמת אין ברירה. בהיסטוריוגרפיה של מדינת ישראל הייתה קיימת עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 נטייה להדגיש את מצבה הביטחוני הרגיש של המדינה ואירועי הלוחמה הרבים אותם עברה, ובהתאם לכך הוצגו רוב המלחמות כ"מלחמת אין ברירה". ההיסטוריונים התעלמו מיוזמות שלום שהגיעו ממדינות ערב בערוצים דיפלומטיים לפני פרוץ המלחמות, או לא ידעו עליהן. להלן מספר מקרים שהוגדרו כ"מלחמת אין ברירה", אם כי קיימת מחלוקת לגבי חלקם: מלחמת העצמאות מלחמת ששת הימים מלחמה זו נחשבת בדרך-כלל למלחמת אין ברירה בשל תחושות האיום והחרדה הקשים אשר שררו בישראל בתקופת ההמתנה ואף לפניה. כמו כן ראוי להזכיר את סגירת מצרי טיראן למעבר אוניות ישראליות שהיוותה פעולה תוקפנית, גם אם לא אלימה, של מצרים נגד ישראל. תקיפת צה"ל הראשונית במבצע מוקד אשר פתחה את המלחמה נתפסה בישראל כתגובה להתגרות המדינות הערביות נגד ישראל. עם זאת יש הטוענים כי מלחמה זו לא הייתה מסוג אין ברירה, אלא נבעה בתוך שאיפות אימפריאליסטיות של מדינת ישראל ומתוך מטרה להרחיב את גבולותיה. מלחמת יום כיפור מבצע חומת מגן מבצע זה נחשב בעיני רבים למלחמת אין ברירה בשל גל הטרור הרצחני שהתנהל במשך יותר משנה לפני המבצע ובפרט טבח ליל הסדר שהוביל למבצע, עם זאת את המבצע עצמו יזם צה"ל. מבצע עופרת יצוקה מבצע זה נחשב בעיני רבים למלחמת אין ברירה משום שמספר חודשים לפני המבצע העלה ארגון החמאס משמעותית את מספר הרקטות אשר נורו לעבר יישובי הנגב, דבר שלא איפשר ניהול חיים תקינים ודחף ליציאת צה"ל למבצע. הגנה עצמית ורד לוי-ברזילי, מלחמת אין ברירה, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2006 דניאל דור, מלחמת אין ברירה? על תודעה, הדחקה ומצור, באתר מכונת קריאה רן אדליסט, כך שינתה מלחמת ששת הימים את צה"ל, באתר ליברל, ‏9 במאי 2017
משפט גלפונד-שניידר

במתמטיקה, משפט גלפונד-שניידר הוא משפט הקובע תחת אילו תנאים העלאת מספר אלגברי בחזקת מספר אלגברי נותנת מספר טרנסצנדנטי. המשפט עונה בחיוב על הבעיה השביעית של הילברט. המשפט הוכח על ידי המתמטיקאי הרוסי אלכסנדר גלפונד בשנת 1934 ובאופן בלתי תלוי על ידי המתמטיקאי הגרמני תאודור שניידר בשנת 1935. המשפט קובע כי אם   a , b {\displaystyle \ a,b} מספרים אלגבריים כך ש-   a ≠ 0 , 1 {\displaystyle \ a\neq 0,1} , ו-   b {\displaystyle \ b} אי-רציונלי, אז   a b {\displaystyle \ a^{b}} טרנסצנדנטי. המשפט לא מוגבל למספרים ממשיים ותקף גם למספרים מרוכבים. במספרים מרוכבים חזקה היא פונקציה רב-ערכית וייתכן יותר מערך אחד ל-   a b {\displaystyle \ a^{b}} . המשפט תקף לכל ערך נבחר. המשפט קובע תנאים מספיקים לכך שאלגברי בחזקת אלגברי יהיה טרנסצנדנטי. עוד קודם לכן היה ידוע כי אלו גם תנאים הכרחיים: אם   a = 0 {\displaystyle \ a=0} או   a = 1 {\displaystyle \ a=1} אז   0 b = 0 {\displaystyle \ 0^{b}=0} ו-   1 b = 1 {\displaystyle \ 1^{b}=1} בהתאמה, ולכן התוצאה אלגברית. אם   b = p q {\displaystyle \ b={\tfrac {p}{q}}} רציונלי אז מכיוון ששדה המספרים האלגבריים סגור אלגברית, גם   a b = a q p {\displaystyle \ a^{b}={\sqrt[{q}]{a}}^{p}} אלגברי. ההגבלה ש-   b {\displaystyle \ b} יהיה אלגברי נחוצה גם היא. אם נדרוש רק ש-   b {\displaystyle \ b} יהיה אי-רציונלי, קל למצוא דוגמה נגדית למשפט:   3 log 3 ⁡ 2 = 2 {\displaystyle \ 3^{\log _{3}2}=2} . משפט גלפונד-שניידר משמש להוכחת הטרנסצנדנטיות של קבוצה רחבה של מספרים. דוגמאות מפורסמות כוללות את: קבוע גלפונד-שניידר, 2 2 {\displaystyle 2^{\sqrt {2}}} והשורש שלו,   2 2 {\displaystyle \ {\sqrt {2}}^{\sqrt {2}}} . קבוע גלפונד,   e π = ( e i π ) − i = ( − 1 ) − i {\displaystyle \ e^{\pi }=\left(e^{i\pi }\right)^{-i}=(-1)^{-i}} (לפי זהות אוילר).   i i = ( e i π / 2 ) i = 1 e π {\displaystyle \ i^{i}=\left(e^{i\pi /2}\right)^{i}={\frac {1}{\sqrt {e^{\pi }}}}} (לפי זהות אוילר). לפי המשפט אם   a , c {\displaystyle \ a,c} אלגבריים אז   log a ⁡ c = log ⁡ c log ⁡ a {\displaystyle \ \log _{a}c={\frac {\log {c}}{\log {a}}}} טרנסצנדנטי או רציונלי (אחרת   a log a ⁡ c = c {\displaystyle \ a^{\log _{a}c}=c} דוגמה נגדית למשפט). למשל   log 3 ⁡ 2 {\displaystyle \ \log _{3}2} אינו רציונלי (נובע מכך ש-2 ו-3 ראשוניים), ולכן טרנסצנדנטי. משפט לינדמן-ויירשטראס משפט גלפונד-שניידר, באתר MathWorld (באנגלית) Aleksandr Gelfond (1934). "Sur le septième Problème de Hilbert". Bulletin de l'Académie des Sciences de l'URSS. Classe des sciences mathématiques et na. VII (4): 623–634.
חומצה אולאית

חומצה אולאית היא חומצת שומן חד-בלתי רוויה. בטמפרטורת החדר החומר הוא נוזל שקוף או צהוב בהיר, חסר ריח. זוהי חומצה קרבוקסילית שלה שרשרת בת 18 פחמנים שבה קשר כפול בעמדה 9 (כאשר סופרים את פחמן 1 בצד המתיל הרחוק מהקבוצה הקרבוקסילית) נוסחתה: CH3(CH2)7CH=CH(CH2)7COOH. השם oleic פירושו "קשור או מופק משמן זית". חומצה אולאית היא המרכיב העיקרי בשמן זית. רוב החומצה קשורה בטריגליצרידים ועד 2% מהחומצה בשמן נמצא כמולקולות חופשיות (שאינן קשורות לגליצרול). ריכוז גבוה יותר של מולקולות חופשיות הופך את השמן בלתי ראוי למאכל. שמנים אחרים המכילים ריכוז גבוה של חומצה אולאית כוללים שמן אבוקדו (70%), שמן אגוזי פקאן (59%–75%), ושמן בוטנים (36%–67%). שמנים המכילים חומצה אולאית בטווח הריכוזים 15%–20% כוללים שמן שומשום, שמן זרעי ענבים ושמן היפופיאה. ניתן לקבל את חומצת השומן גם מפירות המכילים שמן בציפתם, כגון אבוקדו וזיתים. חומצה אולאית היא הנפוצה ביותר ברקמת השומן האנושית. לחומצה אולאית תכונות אופייניות של חומצה קרבוקסילית ושל אלקנים. החומצה מסיסה בתמיסה בסיסית ומתקבלים ממנה מלחי אולאט. על הקשר הכפול ניתן לספוח יוד והוא מתחמצן לאט באוויר בתהליך הנקרא רנסידיפיקציה (rancidification). ספיחת מימן על הקשר הכפול והפיכתו לקשר בודד (הידרוגנציה) בחומצה האולאית נותנת את חומצת השומן הרוויה הנקראת חומצה סטארית. חיזור של הקבוצה הקרבוקסילית נותן כוהל הנקרא אולאיל אלכוהול (oleyl alcohol). חומצה אולאית היא תוסף למוצרי קוסמטיקה ומשמשת כאמולסיפייר וכממס בתרסיסים. חומצה אולאית (כשמן זית) עשויה לסייע בהורדת לחץ דם ובמניעת סרטן השד וייתכן שהחומר מעכב התקדמות מחלת ALD (אדרנולויקודיסטרופיה)[דרוש מקור] ומצמצם את הסיכוי לשבץ בגיל מבוגר. מדיה וקבצים בנושא חומצה אולאית בוויקישיתוף חומצה אולאית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רות"ם מכוני מחקר האגודה לבריאות הציבור - שמן הזית ובריאות doctorsonly.co.il/2011/06/12545/