laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרור ארד-אילון

דרור ארד-אילון (נולד ב-16 באפריל 1960) הוא שופט בית המשפט המחוזי מרכז בלוד. שימש בעבר כיו"ר ועדת האתיקה הארצית של לשכת עורכי הדין (2013-2003). בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי המחשב (1987), תואר ראשון במשפטים (1991) ותואר שני בפילוסופיה בתחום הפרשנות המשפטית (1993), כולם באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים ובפרקליטות המדינה. לאחר מכן היה במשך חמש שנים שכיר במשרדו של עו"ד אמנון זכרוני, ומאז 1999 הוא היה בעליו של משרד עורכי דין קטן. במקביל, הוא מרצה לאתיקה ותורת המשפט, ובין היתר לימד בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן. היה פעיל בלשכת עורכי-הדין מאז 1999, ויו"ר ועדת האתיקה הארצית של הלשכה מאז 2003. בשנים 2005 ו-2009 היה בין המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת. משרדו היה חבר במרכז השופט חיים כהן המספק שירותי עריכת-דין פרו בונו לאוכלוסיות חלשות ובמקרים של הפרת זכויות אדם. שימש כעורך דינם של נאשמים במשפטים פליליים רבים ובהם פרשת יוסף זהר, פרשת יוסף רייש, משפטו של נחום מנבר, משפטו של יצחק מרדכי, פרשת יגאל תומרקין (פסק הדין הראשון בו בוטל כתב אישום בשל הגנה מן הצדק). ערך עם פרופ' יורם רבין ועו"ד יניב ואקי את ספר דייוויד וינר, על משפט פלילי ואתיקה שיצא בשנת 2009 בהוצאת לשכת עורכי הדין, לזכרו של ד"ר דייוויד וינר. ארד-אילון הרבה להתבטא בסוגיות שעל סדר היום הציבורי, ובין היתר הוא היה בעל טור ב-ynet. באפריל 2022 נבחר ארד-אילון על ידי הוועדה לבחירת שופטים לתפקיד שופט בית המשפט המחוזי מרכז-לוד. ארד-אילון נשוי לעו"ד לבנת קלינה ואב לחמישה, אחיו של איש יחסי הציבור איל ארד ואחיה של הג'ודוקא יעל ארד. אביו, אריה ארד, היה עיתונאי בעיתון "דבר", בגלי צה"ל ובקול ישראל. אמו ד"ר עפרה אילון היא פסיכולוגית והייתה מרצה בכירה באוניברסיטת חיפה. דרור ארד-אילון, עורכי דין, באתר News1 מחלקה ראשונה דרור ארד-אילון, עורכי דין, באתר דנסגייד "החקירה האחרונה של דייוויד וינר", ספר דייוויד וינר (עורכים, ד' ארד-אילון, י' רבין, י' ואקי), 2009. דף המאמרים של ארד-אילון, ב-ynet מאמרים פובליציסטיים של ארד-אילון בנושא חופש וזכויות הפרט(הקישור אינו פעיל) דבר יו"ר ועדת האתיקה הארצית - הרפורמה בדין המשמעתי, "אתיקה מקצועית" - 27, 12 ביולי 2008 דבר יו"ר ועדת האתיקה הארצית - המאבק על חסיון עורך-דין לקוח, "אתיקה מקצועית" - 26, 4 במאי 2008 אבישי מתיה, ‏"הקלות שבה אדם נעצר בישראל היא בלתי נסבלת", באתר גלובס, 20 בפברואר 2015 דף הספר דייוויד וינר - על משפט פלילי ואתיקה באתר "הפרקליט" ניצן שפיר, ‏22 שופטים חדשים מונו למחוזי; אושר שימוע פומבי למועמדים לעליון, באתר גלובס, 11 באפריל 2022 לילך ויסמן, ‏פרופיל עסקי אנשי הקשר של איל ארד, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2010
יובל דור

יובל דור (נולד ב-10 בדצמבר 1950) הוא זמר, מלחין, משורר ומדבב ישראלי, חבר בלהקת "הכל עובר חביבי". כיום מופיע בהופעות יחיד מגוונות ומעביר סדנאות והשתלמויות בנושא "אמנות ושמה תקשורת" והוראה מקרבת-תומכת רגשית. יובל נולד בחולון. למד מוזיקה ופסנתר אצל פרופ' שור ואצל פרופ' אריה ורדי, תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני בתרפיה בשילוב אמנויות וחינוך יצירתי בשלוחה הישראלית של לסלי קולג' בוסטון ארצות הברית. התמחה ב"תקשורת מקרבת". דור שירת בלהקת חיל התותחנים, בתוכניותיה "פגז ראשון" (1969) ו"לה בומבה" (1970). בלהקה פגש לראשונה את עמי מנדלמן ואת קיקי רוטשטיין, והשלושה הקימו ב-1972 את שלישיית הזמר "אף אוזן גרון" שהתפרסמה בשיר "שלא ייגמר לי הלילה". יחד עם חבריו לשלישייה ועם הזמרת שלומית אהרון, לה היה נשוי, הפכו לאחד מהרכבי הבידור המוזיקלי המצליחים ביותר בישראל, "הכל עובר חביבי". "הכל עובר חביבי" זכתה פעמיים בפרס כינור דוד ובתואר להקת השנה, וייצגה את ישראל בשיר "הלילה" בתחרות האירוויזיון 1981 שנערכה בדבלין שבאירלנד. "חביבי" הקליטו 11 אלבומים. יובל דור כתב והלחין רבים משירי הלהקה, בהם "בלוז מדרגות הרבנות" שכתב אמנון דנקנר, "תלווי אותי" ו"מכאן ועד מחר" שכתבה רחל שפירא ו"הלילה" שכתב דור עם שלומית אהרון והלחין שוקי לוי. הלהקה שבה לבמה בשנים 2007 ו-2008 לאחר כמה שנות היעדרות, למספר הופעות חד פעמיות. כשחקן השתתף יובל דור במחזות הזמר "עלובי החיים" ו"אחים בדם" בשלהי שנות ה-80. כמו כן דיבב בעברית, דמויות מסדרות טלוויזיה ובסרטים מצוירים כמו "ספר הג'ונגל", "סוד הממלכה הקסומה", "רובוטס", "אגדות אנדרסן", "על כלבים וגנבים", "מואנה" ואת שרק בסרטים "שרק", "שרק 2", "שרק השלישי" ו"שרק לנצח". משנת 1992 התמחה יובל דור, במקביל ליצירתו המוזיקלית, במופעים אישיים וסדנאות העוסקים בפיתוח מודעות בתוך קשר, "תקשורת מקרבת" והשכנת שלום. כמו כן, משנת 1995 מופיע תדיר באגפים השונים של מערכת החינוך עם דגש על למידה מבוססת יחסים. יחד עם בת זוגו פזית גלר, יובל מפתח את שיטת החינוך "חינוך מואר" בה הערך המרכזי הוא הדיאלוג החיצוני והפנימי ויחדיו הם מעבירים השתלמויות למורים וגננות בבתי ספר ובמרכזי פיתוח סגלי הוראה דרך עמותת המורים והקרן לקידום מקצועי של הסתדרות המורים. משנת 2015 מופיע יובל גם במופע "נוסטלגייה בשניים" עם הזמרת רוני גינוסר בערב של קלאסיקות ישראליות ולועזיות. יובל דור הוא אחיו של המוזיקאי גיל דור ואב לשניים. היה נשוי לשלומית אהרון עד לגירושיהם ב-2002. יובל דור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יובל דור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יובל דור, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יובל דור, באתר MusicBrainz (באנגלית) יובל דור, באתר Discogs (באנגלית) יובל דור, דף שער בספרייה הלאומית זיו ארדמן, הכל אחר, חביבי: החיים החדשים והזוגיות החדשה של יובל דור, באתר Xnet‏, 20 במרץ 2018 https://www.facebook.com/h.muar ליאורה הכהן, על הבמה אנחנו כמו בעל ואשה וזה כיף גדול, באתר nrg‏, 4 במרץ 2002 יעקב בר-און, ‏כוכב "הכל עובר חביבי" תוקף: "ספק אם משהו יישאר מהשירים של ימינו", באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2016
זית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זיתיים – משפחה בסדרת הצינוראים זית (סוג) – סוג של עץ ממשפחת הזיתיים זית אירופי – עץ מסוג זית זית (פרי) – פרי עץ הזית. שמן זית – תוצר הזיתים. ממרח זיתים כזית – משיעורי תורה ההלכתיים. אתרים: בית זית – מושב בהרי ירושלים. עין זיתים יישוב בגליל העליון מצפון לצפת. זיתן – מושב באזור לוד. תל זית – תל באזור קריית גת. "זית רענן" - ספרו של רבה של קוטנא, הרב משה יהודה לייב זילברברג "זית רענן" - רחוב בשכונת קריית צאנז בירושלים, על שם ספרו של הרב זילברברג זית רענן (שכונה) – שכונה של ההתנחלות נריה, על שם הרב שלמה רענן עמודי הזית – פסל סביבתי בשכונת ארנונה בירושלים. זיתא – עיירה פלסטינית בשומרון, צפונית לטולכרם זיתא (חברון) – כפר פלסטיני ליד חברון שנחרב במלחמת העצמאות זיתא ג'מעין – כפר פלסטיני באזור שכם ביר זית – עיירה פלסטינית מצפון רמאללה. אחר: בבון זית – מין של בבון. עצי זית – סדרת ציורי עצי זית של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך מהשנים 1889 ו-1890.
טרק (טיול)

טְרֵק הוא מסלול טיול רגלי האורך בין מספר שעות למספר ימים, ואפילו מספר חודשים. אורכו של הטרק נקבע לפי המסלול, האזור וקצב ההליכה של המטייל. מקור המילה טרק (Trek) או טרקינג (Trekking) בשפות סקסונית תחתית והולנדית, שבהן הפועל trekken פירושו למשוך או לסחוב (באנגלית drag או draw). השפה האנגלית שאלה את המונח מן האפריקאנס. או שמא מהמילה Tariq בערבית, שמשמעותה היא דרך. הטרק הוא מרכיב חשוב בטיול התרמילאים – בטרקים פוגשים תרמילאים ממדינות זרות ונחשפים לנופי הארץ המטויילת – שהם חלק הארי של הטיול. פעמים רבות יש לטרק שיא שהולכים לקראתו: צפייה בקרחון וטיול עליו, הגעה למעבר הרים גבוה, או מקום מעניין מבחינה גאוגרפית כגון האוורסט, או מבחינה תרבותית כגון מאצ'ו פיצ'ו. לרוב יאופיין טרק בכך שהתרמילאי נושא את כל ציודו על גבו, אך אין זה מחייב. שכירת שירותיו של סבל מקומי אינה תופעה יוצאת דופן באזורים המיועדים לטרקים, היות שהיא גם תורמת פרנסה לאוכלוסייה המקומית הענייה. מעבר לנשיאת הציוד הוא מאיר את עיני המטיילים בכל הקשור לנוף מסביב. ניתן לקחת סבל דרך סוכנות נסיעות ואז התשלום הוא כולו מראש או לחלופין, עצמאית ואז התשלום מתחלק פר יום מסלול. קיימת הסכמה בין הפורטרים לבין בעלי הגסט האוסים במהלך הטרק, לספק להם לינה ואוכל ללא צורך בתשלום. הפורטר ערוך לטרקים מבחינה פיזית והוא מסוגל לשאת על גופו משקל רב. מסע דרך החברה להגנת הטבע – שומרים על הטבע הישראלי 24/7, באתר החברה להגנת הטבע, ‏24 במרץ 2021 טרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 'הרי הרוונזורי באוגנדה - חלק א, סרטון בערוץ "מטיילים בארץ", באתר יוטיוב (אורך: 17:19) טיולי הליכה, דף שער בספרייה הלאומית
קמחית הסולניים

קמחית הסולניים (שם מדעי: Phenacoccus solani) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן. קמחית הסולניים רב פונדקאית (Polyphagous) ונכון ל-2005 ידועים בעולם כ- 52 מינים של צמחים פונדקאים השייכים ל-25 משפחות צמחים שונות. הקמחית התגלתה לראשונה בארץ ב-1998 כמין פולש אשר הגיע כנראה על חומר צמחי מיובא מאמריקה או אירופה. כיום נפוצה הכנימה בישראל באזור הערבה, בעיקר בגידולי פלפלים מתוקים, ובאזור השרון והשפלה על צמחי נוי, כגון צסטרום לילי, אמריליס, נץ-החלב, סיגל ריחני. באזור ים התיכון ידוע עד כה על מציאותה בישראל, טורקיה וסיציליה. בישראל לא נמצאו עדויות לנזקים חקלאיים משמעותיים אך קיימים דיווחים על נזקים לצמחי טבק בזימבבואה ולצמחי גן בפלורידה שם היא נחשבת כמזיק חקלאי. בישראל לא נמצאו זכרים של מין זה, וכנראה שקמחית הסולניים מתרבה בארץ ברביית בתולים. Ben-Dov, Y. 2005. The Solanum mealybug, Phenacoccus solani Ferris* (Hemiptera: Coccoidea: Pseudococcidae), extends its distribution range in the Mediterranean basin. Phytoparasitica 33(1): 15-16. מדיה וקבצים בנושא קמחית הסולניים בוויקישיתוף קמחית הסולניים, באתר ITIS (באנגלית) קמחית הסולניים, באתר NCBI (באנגלית) קמחית הסולניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קמחית הסולניים, באתר GBIF (באנגלית) מצגת(הקישור אינו פעיל) של פרופ' צביקה מנדל ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרסל אליקים

מרסל אליקים (1921 - מרץ 2013) היה רופא ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשס"א (2001). זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 1998. אליקים נולד בפלובדיב שבבולגריה. אמו נפטרה כשהיה בן שבע, ואביו גורש בשנת 1939 אל צרפת ונפטר בה כעבור שנתיים. אליקים נתמך על ידי משפחת אביו, וסיים את לימודיו בבית הספר הצרפתי בעיר הולדתו ובקולג' האמריקני בסופיה. הוא החל בלימודי רפואה באוניברסיטת סופיה (1944–1949), עלה בשנת 1949 למדינת ישראל ובשנת 1952 השלים את לימודיו במחזור הראשון של בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך שנות לימודיו בישראל, הוא עסק ברפואה כמתנדב במעברת ראש העין. בשנים 1952–1954 שירת בצה"ל במסגרת חיל המדע ובמכון הביולוגי בנס ציונה. במקביל החל לעבוד כרופא במחלקה הפנימית של בית החולים האוניברסיטאי "הדסה", תחת משה רחמילביץ'. בשנים 1960–1962 קיים אליקים עבודת פוסט-דוקטורט במחלקה לפרמקולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1960 הוא הצטרף גם לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים, תחילה כמרצה בכיר, משנת 1963 כפרופסור חבר ומשנת 1969 כפרופסור מן המניין. בשנים 1960–1969 הוא הועסק גם כרופא הראשי של בית החולים האוניברסיטאי "הדסה", תוך שהוא מסיים את פוסט הדוקטורט ומתמנה ב-1963 למומחה ברפואה פנימית ובקרדיולוגיה. בשנת 1964 נוסד על ידו בית הספר הראשון בישראל ללימודי המשך ברפואה, שפעל בשיתוף האוניברסיטה העברית, בית החולים "הדסה", וקופת חולים כללית. בשנים 1970–1976 ניהל אליקים את המכון ללימודי המשך. במהלך השנים, שימש כחבר מועצת המנהלים של בית החולים "הדסה", חבר בוועדות ובסנאט האוניברסיטה ובשנים 1976–1979 חבר המועצה להשכלה גבוהה. אליקים עמד במשך עשרים שנים (1969–1989) בראש מחלקה פנימית א' של בית החולים האוניברסיטאי "הדסה". הוא נודע בכושר האבחון שלו, ובמהלך שנות עבודתו הוכשרו על ידו מאות תלמידים מישראל ומארצות מתפתחות. משנת 1985 הוא כיהן במקביל כדיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית. לאחר פרישתו לגמלאות מהאוניברסיטה, היה אליקים למנהל המחלקה הפנימית של בית החולים "ביקור חולים" (1989–1997). במהלך תקופה זו, היה שותף להקמת יחידת הדיאליזה בבית החולים. לאחר מכן הוא מונה לנציב קבילות הציבור במשרד הבריאות. בתחום המחקר תרם אליקים לחקר מחלות לב ומחלות כבד והיה בין הראשונים למציאת טיפול במחלת הקדחת הים התיכונית. בשנים 1974–1980 הוא כיהן כיו"ר הראשון של המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית, יו"ר ועדת המחקר של האיגוד האסיאתי לקרדיולוגיה (1968–1972), וכן יו"ר מייסד של האיגוד הישראלי לחקר הכבד (1972–1976). במהלך שנות עבודתו פורסמו על ידו למעלה מ-200 מאמרים, כמו גם הספר "Recurrent Polyserositis" ושלושה ספרים נוספים שערך. עבודתו ארוכת השנים בתחום הרפואה זיכתה אותו בפרסים רבים: פרס בן ארי לרפואה פנימית (1950), פרס פרדגרין למחקר שטח הקרדיו-וסקולרי (1952), פרס צוילינג לתרומה מצטיינת לעיתון "רפואה" (1952), תואר התלמיד המצטיין בכל הזמנים מטעם בית החולים האוניברסיטאי "הדסה" (1987), פרס על תרומתו להפחתת התמותה של נשים הרות (1997), פרס על תרומתו לחקר הקדחת הים התיכונית (1997), אות יקיר ירושלים (1998) ופרס ישראל לרפואה (2001). בין תלמידיו : פרופ' ראובן ויסקופר. אליקים נפטר ב-2013, נטמן בהר המנוחות והותיר אחריו שני בנים רופאים, רמי ואלון אליקים, שניהם מנהלי מחלקות. פרופ' מרסל אליקים, באתר פרס ישראל עופר אדרת, מת פרופ' מרסל אליקים - "בן דור הנפילים של הרפואה", באתר הארץ, 2 במרץ 2013 הועלו לדרגת פרופסור, הַבֹּקֶר, 25 בדצמבר 1963 3 בוגרי בית־הספר לרפואה נתמנו לראשי מחלקות, הצופה, 5 בנובמבר 1969
רופוס סוול

רופוס פרדריק סוול (באנגלית: Rufus Frederik Sewell; נולד ב-29 באוקטובר 1967) הוא שחקן אנגלי. סוול הופיע בסרטים רבים, ביניהם: סוחרי העץ, יופי מסוכן, איש ללא חשיבות, עיר אפלה, סיפורו של אביר, אמן האשליות, ומרתה, פרנק, דניאל ולורנס. בטלוויזיה הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו בדמות ויל לאדיסלו בסדרה "מידלמארץ'", עיבוד של הבי בי סי לרומן של ג'ורג' אליוט "מידלמארץ'". סוול נולד ברובע ריצ'מונד שעל התמזה, אשר בדרום מערב לונדון, בנו של ויליאם סוול, אנימטור אוסטרלי וג'ו, מלצרית ואומנית ולשית. הוריו התגרשו כאשר הוא היה בן חמש ואמו עבדה על מנת לפרנס את שני בניה. אביו מת כאשר היה בן 10. ב-1984 עזב סוול את בית הספר אולינס פארק. בו משך את תשומת לבה של מורה לדרמה בווסט טימס קולג' אשר שלחה אותו לאודישנים בבית ספר לדרמה. ב-1993 פרץ סוול לתודעה הציבורית כאשר שיחק במיני סדרה של ה-BBC עיבוד לרומן "מידלמארץ'" של ג'ורג' אליוט ועל הבמה במחזה "ארקאדיה" בתיאטרון המלכותי הלאומי. בקולנוע הופיע סוול בתפקידים שונים כמו: "עיר אפלה", "אמן האשליות" ו"החופשה". הוא שיחק מספר פעמים את הנבל, כמו ב"סיפורו של אביר", "האגדה של זורו" ו"הלנה מטרויה". סוול טען כי "הוא לא מרוצה ושהוא אינו מעוניין לשחק בחור רע שוב". למרות שהוא ידוע בעיקר בשל תפקידיו בדרמות תקופתיות, הוא מעדיף תפקידים מודרניים יותר. ב-2005 הוא הופיע בגרסה מודרנית למחזה של שייקספיר "אילוף הסוררת" ותפקיד זה העניק לו ב-2006 מועמדות לפרס הבאפטא לשחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית. בשנים 2008–2009 הופיע סוול בסדרת הטלוויזיה "Eleventh Hour" בה גילם את דמותו של מומחה למדעים המסייע לאף. בי. איי לפתור מקרי פשע. באותה שנה שיחק בסרט "להוריד את ננסי" בכיכובה של מריה בלו. ב-2010 כיכב סוול בסדרה המשטרתית "זן" בה גילם את דמותו של בלש משטרה איטלקי. הסדרה מבוססת על סדרת ספרי "אורליו זן" מאת הסופר מייקל דיבדין. החל מ-2015 מגלם את אוברגרופנפיהרר ג'ון סמית', גנרל אמריקאי המפקד על האס-אס בשטחי מזרח ארצות הברית, בעיבוד הטלוויזיוני לספר "האיש במצודה הרמה". בשנת 2016 גילם את ראש ממשלת בריטניה, לורד מלבורן, בסדרת הדרמה הבריטית "ויקטוריה" ביחד עם ג'נה קולמן. בשנת 2019 שיחק בסרט "ג'ודי - מעבר לקשת", ובשנת 2020 שיחק במיני-סדרה "תעלומת המגייה השחורה" של רשת BBC One. במרץ 2022 לוהק סוול לתפקיד בסדרת הטלוויזיה הדיפלומטית. סוול מחלק את זמנו בין לוס אנג'לס ללונדון. סוול היה נשוי פעמיים; אשתו הראשונה הייתה עיתונאית האופנה האוסטרלית יסמין עבדאללה. הם התחתנו ב-1999 והתגרשו לאחר מספר חודשים. בשנים 2004–2006 היה נשוי לאמי גרדנר, ממנה יש לו שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא רופוס סוול בוויקישיתוף רופוס סוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רופוס סוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רופוס סוול, באתר AllMovie (באנגלית) רופוס סוול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רופוס סוול, באתר Box Office Mojo (באנגלית) רופוס סוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רופוס סוול, באתר MusicBrainz (באנגלית) Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏5 בפברואר 2022
ארט דייוויס

ארט דייוויס (באנגלית: Art Davis;‏ 5 בדצמבר 1934 – 29 ביולי 2007) היה נגן קונטרבס ג'אז אמריקאי אשר נודע בעיקר בזכות עבודתו עם ג'ון קולטריין, וכן עם מוזיקאים כגון ת'לוניוס מונק, דיזי גילספי ומקס רואץ'. הוא המציא יחד עם רגי ורקמן את ההרכב עם שני בסיסטים כאשר שניהם עבדו בלהקתו של קולטריין. דייוויס נולד בהאריסבורג שבפנסילבניה והחל ללמוד לנגן על פסנתר בגיל חמש. הוא עבר לנגן בטובה כיוון שזה היה הכלי היחיד שהיה פנוי בתזמורת בית הספר שלו. כשעבר לנגן בקונטרבס כבר החליט שהוא רוצה להקדיש את חייו למוזיקה. לאחר שסיים את התיאור הראשון המשולש שעשה במוזיקה, פסיכולוגיה ופיזיקה, החל לנגן בחמישייה האגדית של המתופף מקס רואץ' אשר כללה גם את ברוקר ליטל בחצוצרה וג'ורג' קולמן בסקסופון טנור. הכרותו עם רואץ' איפשרה לו לנגן גם בהרכבים של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס. כשדייוויס חזר מהסיור העולמי שלו עם דיזי גילספי, שנמשך שנתיים וחצי, קולטריין הקליט את האלבום A Love Supreme בו ניגן דייוויס. הוא המשיך לנגן עם קולטריין בעוד מספר אלבומים לאחר מכן. דייוויס הרבה לנגן גם עם אמני פופ ואף פולק, למשל הוא הקליט ב-1962 עם בוב דילן שהיה בתחילת דרכו. כמו כן דייוויס ניגן גם בתזמורות שונות כגון התזמורת של ה-NBC שם היה הנגן האפרו-אמריקאי השני. כמו כן במשך שנות השישים המשיך להיות נגן מבוקש וניגן באלבומים של ארט בלייקי, מק'קוי טיינר, אלווין ג'ונס, פרדי האברד ואריק דולפי. הביקורת שהייתה לו על תעשיית המוזיקה ועל הגזענות שבה גרמה לכך שבמשך כל שנות השבעים הוא נרשם ברשימה השחורה ואיש לא ניגן איתו. הוא שב להקליט רק בשנות השמונים. במהלך הזמן הזה דייוויס השלים את ההשכלתו האקדמית ובשנת 1982 קיבל את תואר הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה. הוא פירנס את עצמו בתור מורה, והיה מנגן מדי פעם בתזמורות של ברודוויי. דייוויס נפטר מהתקף לב ביולי 2007. ארט דייוויס, באתר AllMusic (באנגלית) ארט דייוויס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארט דייוויס, באתר Discogs (באנגלית) ארט דייוויס, באתר Songkick (באנגלית)
אי המטמון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אי המטמון – ספר הרפתקאות שפורסם לראשונה בשנת 1883 אי המטמון (סרט, 1950) – סרט משנת 1950 שמבוסס על הספר אי המטמון (סרט, 1972) – סרט משנת 1972 שמבוסס על הספר אי המטמון (סרט, 1973) – סרט הנפשה משנת 1973 שכתב בן סטאר אי המטמון (סרט, 1987) – סרט מונפש משנת 1987 שמבוסס על הספר אי המטמון (סרט, 1999) – סרט משנת 1999 שמבוסס על הספר אי המטמון (סרט, 2002) – סרט מונפש משנת 2002 שמבוסס על הספר אי המטמון (מיני-סדרה) – מיני סדרה בת 2 חלקים משנת 2012 שמבוססת על הספר אי המטמון (מלון) – בית מלון וקזינו בלאס וגאס איסלה דה לה חובנטוד – האי השני בגודלו בקובה, מכונה גם "אי המטמון" אי המטמון (קליפורניה) (אנ') – אי מלאכותי במפרץ סן פרנסיסקו
פורמולה 1 עונת 1984

במסגרת פורמולה 1 של שנת 1984 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה האוסטרי ניקי לאודה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-טאג. ללאודה הייתה תחרות קשה מאוד כאשר זכייתו באליפות הייתה בהפרש של חצי נקודה על פני אלן פרוסט. גרנד פרי מונקו באותה העונה היה מרוץ גשום מאוד, ותנאיו היו גרועים כל כך עד כי הוחלט להפסיקו באמצע. מיקום הנהגים ברגע הפסקת המרוץ קבע את דירוגם הסופי (פרוסט היה במקום הראשון) אך ניתנו לכל אחד רק חצי מהנקודות לפי הדירוג. אם המרוץ היה מסתיים באותם המיקומים (ושאר העונה הייתה זהה), פרוסט היה זה שהיה זוכה באליפות. במרוץ זה, התבלטו בפעם הראשונה שניים מאלופי העתיד: איירטון סנה שהיה נהג צעיר ונייג'ל מנסל שאמנם התחרה כבר מספר שנים אך מעולם לא בלט לפני כן. קבוצת טירל נפסלה באמצע העונה לאחר שהתגלתה רמאות מצדה: מכוניות הקבוצה היו מתחילות את המרוץ במשקל קטן יותר מהמותר. במהלך המרוץ, בעת הכניסה להחלפת צמיגים, היו מוזרקים מים לתוך המכוניות בטענה למי קירור עבור הבלמים, אולם הסתבר כי מוזרקות גם גולות קטנות של עופרת לתוך המכוניות כדי שאלה יעמדו בהצלחה בבדיקות הטכניות שלאחר המרוצים. כל תוצאות הקבוצה במהלך עונה זו לפני הפסילה נמחקו לחלוטין. עוד מרוץ זכור מעונה זו הוא מרוץ ארצות-הברית שנערך בעיר דאלאס. מנסל הוביל רוב המרוץ, אך צמיגיו נשחקו ולאחר הסיבוב האחרון, שבקה מכוניתו. מנסל שעמד לפני קו הסיום יצא מהמכונית ודחף אותה לעבר קו הסיום, אך התעלף לפני שהצליח להגיע אליו בשל החום הכבד ששרר. מספר נהגים נוספים סיימו ללא נקודות אליפות. מספר קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1984 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
רודולף, ארכידוכס אוסטריה

רודולף יוהאן יוזף ריינר, הקרדינל מהבסבורג-לורן, הארכידוכס והנסיך הקיסרי של אוסטריה, הנסיך המלכותי של הונגריה ובוהמיה (בגרמנית: Rudolf Johann Joseph Rainer von Österreich)‏ (8 בינואר 1788, וינה – 23 ביולי 1831, באדן) היה צעיר בניו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואחיו הצעיר של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא ידוע בין השאר כמי שהיה מהאנשים הקרובים ביותר ללודויג ואן בטהובן, המפורסם יותר ממנו. רודולף ניכר בכישרונו המוזיקלי, ובגיל 15 החל להופיע בנגינה בפסנתר. הוא נכנס לדפי ההיסטוריה המוזיקלית בכך שבשנים 1803-4 החל לקחת שיעורי תאוריה אצל בטהובן, ובכך התחילה ידידות שנמשכה בין השניים במשך 20 שנים, במהלכן למד אצל בטהובן בעיקר הלחנה. רודולף היה מעין פטרון לבטהובן, והיו ביניהם יחסי ידידות טובים. בטהובן הקדיש לרודולף כמה מן החשובות שביצירותיו, בהן מיסה סולמניס (שנכתבה למינויו כארכיבישוף באולמוץ, לתפקיד מונה ב-24 במרץ 1819), שני הקונצ’רטי האחרונים לפסנתר, הסונטות לפסנתר Les Adieux (הפרידה) וההאמרקלאוויר, וכן היצירה שאי אפשר לטעות בה - טריו הפסנתר המפורסם “הארכידוכס”. בסך הכל הקדיש בטהובן לרודולף 14 יצירות. בין שאר הדברים שבהם רודולף היה עזר רב לבטהובן, הוא המקרה המצער של אחיינו של בטהובן, קארל. בטהובן ניהל קרב משפטי שנמשך שנים, כדי שאחיינו קארל (שהיה אדם דיי פזיז ובלתי יציב במיוחד) יעבור להיות תחת חסותו, ושיצא מחסותה של אימו, שהייתה בלתי אחראית בעליל. קרב משפטי זה הביא על בטהובן תסכול רב מאוד, ובסופו של דבר רודולף התערב והצליח להסדיר את בעיה זו ולהעבירו תחת חסותו, לשמחתו של בטהובן (כמובן שקארל המשיך להמיט צרות רבות על בטהובן גם אחר-כך). על יצירותיו של רודולף נמצאים המון שרבוטים ותיקונים בכתב ידו של בטהובן, שכן הוא עבד איתו באופן צמוד ועקבי ביותר; רודולף פרסם בחייו 3 יצירות: ווריאציות על נושא של בטהובן לפסנתר, סונטה בלה מזו’ר לקלרינט ופסנתר, וכן היה אחד מאלה שלקחו את האתגר של דיאבלי, וכתב על הואלס שלו כ-50 וריאציות ופוגה, שאותן פרסם (כנראה סמוך לזמן שבו גם בטהובן עבד על ווריאציות דיאבלי שלו). בין השאר כתב מוזיקה לפסנתר, תיזמר כמה ריקודים, וכתב עוד קצת מוזיקה לקלרינט, לכינור ולקול. הספקו היה מועט, אבל מושקע. הוא השאיר אחריו גם עוד מספר רב של יצירות בלתי גמורות ופרגמנטים. רודולף לא היה פורץ דרך כמו מורו המפורסם, ויצירותיו כתובות בשפה המוזיקלית ובצורות שהיו מקובלות באותה התקופה. רודולף נפטר בבאדן ב-23 ביולי 1831, ונטמן בבית הקברות הקיסרי שבווינה. מעורבותם של בני בית המלוכה ההבסבורגית בענייני מוזיקה הייתה אחד הגורמים העיקריים בביסוס מעמדה של וינה כבירת המוזיקה של אירופה, והשלכותיה ניכרו גם עשרות שנים מאוחר יותר. בטהובן עצמו אמר פעם שכל אימת שאחת מיצירותיו נשאה חן בעיני הארכידוכס, הבחין בצער קל אצל פטרונו אם הקדיש אותה למישהו אחר. על הסונטה מס’ 26 של בטהובן: סונטה זו מכונה סונטת הפרידה, והיא נכתבה בגלל הפרידה בין בטהובן לרודולף, שנגרמה עקב עזיבתו של רודולף את וינה עקב כיבושי נפולאון. הפרידה ארכה אומנם רק כמה חודשים, אך מסתבר שהיא השפיע מאוד על בטהובן, שכתב סונטה שלמה “בהשראת” הפרידה. אחד התארים שלו רודולף הוא ארצהרצוג Erzherzog, ומשמעות המילה בגרמנית היא דוכס-ראשי, או בכינוי הסטנדרטי “ארכידוכס”. זה תואר שניתן לכל בן של קיסר אוסטרי בזמנו. כאמור, הוא גם היה שימש כארכיבישוף של אולמוץ. מדיה וקבצים בנושא רודולף, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף רודולף, ארכידוכס אוסטריה, באתר MusicBrainz (באנגלית) חגי חיטרון, הארכידוכס שדאג שבטהובן לא יצטרך לעבוד לעולם, וזכה להנצחה, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2024
ציד לווייתנאים באיי פארו

ציד לווייתנאים מתקיים באיי פארו כבר כאלף שנים, מאז המאה העשירית. האירוע מוסדר על ידי רשויות השלטון באיי פארו, אך לא על ידי הוועדה הבינלאומית לציד לווייתנים, בשל חילוקי דעות בנוגע לסמכותה. כ-800 לווייתנים מסוג נתב גדול-סנפיר ניצודים במצטבר מדי שנה, במספר חופים ובמועדים שונים. הצייד מתקיים בעיקר במהלך הקיץ. האירוע, הנקרא בפארואזית "Grindadráp", אינו נושא אופי מסחרי. הוא מאורגן באופן קהילתי, המאפשר לכל אחד ליטול בו חלק. הציידים מקיפים תחילה את הלווייתנים עם סירותיהם בחצי גורן. הם מכוונים את הלווייתן המוביל אל החוף, לעיתים תוך שמכים בסירות על מנת לשבש את סונאר הלווייתנים, והלהקה כולה מגיעה לבסוף אל אזור החוף. עם השנים שינו הציידים את חלק משיטות הצייד במטרה להפחית כמה שניתן את סבל הלווייתנים. על פי רשויות איי פארו, פעילות ציד הלווייתנאים בחוף קיימת מזה מאות שנים. התיעוד הראשון של הציד היה בשנת 1584 והרישום נמשך באופן מסודר עד היום. הציד מתרחש בין יולי לספטמבר, ועונת השיא היא לרוב באוגוסט. לדברי הרשויות, הציד נועד לספק אוכל לתושבי האי. על אף שרוב הבשר והשומן מתחלק כבר בין המשתתפים באירוע, ניתן למצוא בשר לווייתן בחנויות האי במהלך השנה. תושבי איי פארו רואים בציד חלק חשוב מהתרבות ומההיסטוריה שלהם, ואף צורך כלכלי. פעילים למען זכויות בעלי חיים מבקרים את הציד בטענה שהוא אכזרי ומיותר. למרות הביקורת הקשה המופנית כנגד התושבים הציד נמשך והתושבים טוענים שציד הלווייתנים הוא הרבה יותר הומני מכל שחיטה של בעל חיים אחר, אשר בילה את חייו, במרבית המקרים מאחורי גדר ואף נוצל לתעשיית החלב או הביצים בטרם נשחט. לעומת זאת, לתפיסתם, הלוויתן הספיק לחיות במשך כל שנותיו באוקיינוס הפתוח ורק בדקות חייו האחרונות הובהל בכיוון החוף במטרה להישחט. ציד לווייתנאים זכויות בעלי חיים הים נצבע באדום: יותר מ-1,400 דולפינים ניצודו באיי פארו, באתר ynet, 16 בספטמבר 2021 מדיה וקבצים בנושא ציד לווייתנאים באיי פארו בוויקישיתוף כתבת ביקורת על האירוע באתר Sea Shepherd תמונות של מהלך ציד הלווייתנים (זהירות, תמונות קשות!)
מחברות לספרות

האם התכוונתם ל... מחברות לספרות (הוצאת ספרים) – הוצאת ספרים מחברות לספרות (כתב עת) – כתב עת לספרות ולשירה כנרת זמורה-ביתן דביר – בעלי המותג "מחברות לספרות"
לוצרן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לוצרן (קנטון) – קנטון בשווייץ לוצרן – בירת קנטון לוצרן לוצרן (כדורגל) – מועדון כדורגל מהעיר לוצרן
ספיד

האם התכוונתם ל... "ספיד" הוא שם הרחוב של הסמים אמפטמין ומתאמפטמין. ספיד (סרט) – סרט פעולה בכיכובם של קיאנו ריבס וסנדרה בולוק. ספיד 2 – סרט ההמשך. ספיד מטאל – מכונה גם "ת'ראש מטאל", תת-סגנון של ההבי מטאל, המתבסס על מהירות נגינה גבוהה. ספיד (משחק קלפים) – משחק קלפים לזוג שחקנים. ספיד (קומיקס) – דמות בדיונית של גיבור-על ביקום מארוול. הר ספיד – הר באנטארקטיקה אישים: ביורן סטריד – מוזיקאי שוודי, נודע בכינוי "ספיד". גארי ספיד – כדורגלן ומאמן כדורגל ולשי. ג'ון ספיד – קרטוגרף והיסטוריון אנגלי. ג'יימס ספיד – פוליטיקאי אמריקאי ספד