laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סימון רולפס

סימון רולפס (בגרמנית: Simon Rolfes, נולד ב-21 בינואר 1982 באיבנבורן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר האחורי. רולפס שיחק כילד במשך 13 שנים במועדון TUS רקה, ובשנת 1999 עבר לוורדר ברמן, שם שיחק שנה אחת כנער, ובשנת 2000 עבר לשחק בקבוצת המילואים, בה העביר ארבע עונות. החל משנת 2002 רולפס נכלל גם בסגל הקבוצה הבכירה, אך לא שיחק בה במשחקי הבונדסליגה. אך ערך הופעות במשחקי הגביע הגרמני ואף השתתף במשחק גביע אופ"א בעונת 2002/03, בו הביסה ורדר ברמן את מטאלורג דונצק בתוצאה 8-0. במשחק זה רולפס נכנס כמחליף בדקה ה-68 במקומו של כריסטיאן ליסטש. במחצית השנייה של עונה זו הושאל רולפס לSSC רויטלינגן, שם ערך 13 הופעות, וחזר בתום העונה לוורדר ברמן. בתום עונת 2004 שוחרר רולפס מהקבוצה מאחר שהמאמן תומאס שאף לא תכנן להשתמש בו בעתיד, ונמכר לאלמניה אאכן. רולפס שיחק עונה אחת באלמניה אאכן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, והבקיע שלושה שערים ב-28 הופעות. יכולתו הטובה זיכתה את רולפס בחוזה בבאייר לברקוזן, אליה עבר בקיץ 2005. רולפס חתם בבאייר לברקוזן בקיץ 2005, והשתלב מהר מאוד בקבוצה, והפך לנערץ על ידי האוהדים. בארבע עונותיו הראשונות בקבוצה שיחק רולפס כמעט בכל המשחקים, וירש היטב את מקומו של קארסטן ראמלו בתפקיד הקשר האחורי, וכשראמלו פרש, רולפס קיבל במקומו את סרט הקפטן. יכולתו הטובה של רולפס הקנתה לו מקום בסגל נבחרת גרמניה ליורו 2008. בעונת 2009/10 נפצע רולפס ונעדר מחלקים גדולים של עונה זו, ואף החמיץ את מונדיאל 2010. לאחר מכן, שיחק רולפס בלברקוזן חמש עונות נוספות, בהן שותף במשחקים בתדירות גבוהה, והפך לקפטן ולדמות משפיעה בחדר ההלבשה של הקבוצה. בתום עונת 2014/15 פרש ממשחק, לאחר עשר עונות במדי באייר לברקוזן, בהן צבר 288 הופעות בבונדסליגה בהן הבקיע 41 שערים, וכן 62 הופעות במפעלים האירופיים בהן הבקיע ארבעה שערים. רולפס מדורג במקום השישי בטבלת שיאני ההופעות של באייר לברקוזן בכל הזמנים. רולפס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במרץ 2007 במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק. רולפס לקח חלק ביורו 2008 בו הפסידה נבחרת גרמניה בתוצאה 1-0 במשחק הגמר לנבחרת ספרד. רולפס שיחק בטורניר זה 90 דקות ברבע הגמר מול נבחרת פורטוגל, שהסתיים בניצחון גרמני בתוצאה 3-2, ומחצית אחת בחצי הגמר מול נבחרת טורקיה, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 3-2. במשחק זה הוחלף רולפס על ידי טורסטן פרינגס. את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע רולפס במוקדמות מונדיאל 2010 בניצחון 6-0 על נבחרת ליכטנשטיין. את מונדיאל 2010 עצמו החמיץ רולפס בגין פציעה. הופעתו האחרונה של רולפס במדים הלאומיים התקיימה בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא סימון רולפס בוויקישיתוף סימון רולפס, באתר Transfermarkt סימון רולפס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סימון רולפס, באתר WorldFootball.net סימון רולפס, באתר National Football Teams סימון רולפס, באתר FootballDatabase.eu סימון רולפס, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt טבלת שיאני ההופעות של באייר לברקוזן בבונדסליגה באתר worldfootball.net
אהרן רוזנפלד (סופר)

אהרן רוזנפלד (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: ראָזענפעלד; בכתב רוסי (טרום-רפורמה): А. Розенфельдъ; בכתב לטיני: A. Rosenfeld; סוף אלול תר"ו, ספטמבר 1846, ברסטצ'קה – 25 ביוני 1916, בחמוט) היה סופר, משורר ועיתונאי עברי יהודי-רוסי בתקופת התחייה, מורה ורב מטעם הממשלה במשלח ידו. אהרן רוזנפלד נולד בספטמבר 1846 (סוף חודש אלול תר"ו) במשפחה יהודית בבֶּרֶסטֶצ'קה, עיר שדה בפלך ווהלין של האימפריה הרוסית (אוקראינה). מאביו, מנחם נחום, שהיה בעל ידע תורני וחובב השפה העברית, קיבל חינוך יהודי כמקובל באותה תקופה (לימוד ש"ס ופוסקים), אך גם לשון. באביב תרכ"ד נסע לעיר ז'יטומיר, ובראשית תרכ"ה (1864) החל ללמוד בבית המדרש לרבנים שם, שהכשיר למשרת רב מטעם הממשלה. בחודש סיוון תרל"ב (1872) סיים את לימודיו במוסד כרב מוסמך מטעם הממשלה, וזכה מהנהלת בית המדרש במדליית זהב על הצטיינותו. עם סיום לימודיו עבד כמורה באחד מבתי הספר היהודיים שנוסדו מטעם הממשלה. בשנת תרל"ה[דרושה הבהרה] התפטר ממשרתו ונסע לבירה, סנקט פטרבורג, שם החל ללמוד במכון הטכנולוגי (אנ'); בשנת תרל"ו[דרושה הבהרה] עלה לשנה השנייה, אך בשל חיסרון בכסף נאלץ לנשור מלימודיו וחזר לעבוד כמורה, תחילה שוב בבית ספר מטעם הממשלה, וכעבור שנה עבר ללמד כמורה פרטי בביתו של יהודי בכפר. באותה תקופה חיבר את ספרו "גן שעשועים" (ורשה תר"ם), מקראה עברית לילדים, ופרסם מאמרים ושירים בכתבי העת העבריים, בהם "השחר", "הבוקר אור" ו"האסיף". בנוסף, היה חבר קבוע במערכת היומון העברי הראשון, "היום", שיצא בפטרבורג בעריכת י"ל קנטור. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 הוענק לרוזנפלד מאת הממשל התואר "אזרח נכבד" (Почётное гражданство). הוא התגורר בקרמנצ'וג. באותה עת ערך שוב את המקראה "גן שעשועים", הגדיל והרחיב אותה, והיא ראתה אור במהדורות נוספות, בשני כרכים. בשנים האחרונות לחייו, במאה ה-20, לא פרסם דבר כמעט. הוא התקבל למשרת רב מטעם הממשלה בעיר בַּחמוּט שבפלך יקטרינוסלב (אוקראינה) והתמסר לעבודת הקהילה היהודית. רוזנפלד נפטר בבחמוט ב-1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה, והוא כמעט בן 70. על פי הנקרולוגים שהתפרסמו בעיתונות הרוסית, הוא הותיר אחריו שני ספרים בכתב יד: ביקורת על הספר "בן סירא" במקורו העברי, וספר זיכרונותיו. גן שעשועים: לילדי ישֻרון, ורשה: דפוס אלעקסאנדער גינז, תר"ם. מילון נלווה לספר: ג’ [הירש] וואנעל, ספר מִלים לספר גן שעשועים: להרב החכם אהרן ראזענפעלד; מתֻרגם ע"פ סדר המאמרים רוסית ויהודית אשכנזית, וילנה: דפוס ראזענקראנץ ושריפטזעטצער, תרמ"ב. מהדורות נוספות: מהדורה חדשה ומתֻקנת עם הוספות רבות, ורשה: דפוס א' גינז, תר"ן. מהדורה ג' עם הוספות ותִקונים רבים, 2 כרכים, ורשה: אלאפין, תרנ"ג. (מכאן ואלך נדפס ב-2 כרכים) מהדורה ד': ורשה: א"י שפירא, תרנ"ד. מהדורה ו' עם הוספות ותִקונים רבים, ורשה: א"י שפירא, תרנ"ו. מהדורה ז' עם הוספות ותִקונים, ורשה: דפוס י' אלאפין, תרנ"ט. הלל הזקן: שיר סִפורי בשלשה פרקים, ורשה: י"א אפלאפין, 1881. "אהרן ראזענפעלד", בתוך: ישראל חיים זאגורודסקי, ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים אתנו כיום; עורך: נחום סוקולוב, ורשה: מאיר יחיאל האלטער, תרמ"ט 1889, עמ' 106. "אהרן רוזנפלד", התורן, 1916. (נקרולוג קצר) כתבי אהרן רוזנפלד בפרויקט בן-יהודה אהרן רוזנפלד (1846-1916), דף שער בספרייה הלאומית אהרן רוזנפלד, בלקסיקון הספרות העברית החדשה "אהרן ראזענפעלד", בתוך: ישראל חיים זאגורודסקי, ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים אתנו כיום; עורך: נחום סוקולוב, ורשה: מאיר יחיאל האלטער, תרמ"ט 1889, עמ' 106. "אהרן רוזנפלד", התורן, 1916.
פה דה דה

בבלט, פָּה דֶה דֵה (בצרפתית: pas de deux – צעד [ריקוד] לשניים) הוא דואט לשני רקדנים, בדרך כלל גבר ואישה, המציגים ריקוד בלט יחד. הפה דה דה אופייני לבלט הקלאסי וקיים בבלטים ידועים רבים, כגון היפהפייה הנרדמת, אגם הברבורים וז'יזל. אף שבאופן כללי הפה דה דה מוצג על ידי גבר ואישה (רקדן ובלרינה), ישנם יוצאי דופן, כמו למשל בסרט "לילות לבנים" (White Nights), שבו מוצג פה דה דה על ידי הרקדנים מיכאיל ברישניקוב וגרגורי היינס. הגראן פה דה דה (grand pas de deux) הוא פה דה דה בעל תבנית המורכבת בדרך כלל מחמישה חלקים: entrée (הקדמה), adagio, שתי וריאציות (סולו לכל רקדן) ו-coda (חתימה). הריקודים המרכיבים את הגראן פה דה דה חולקים נושא משותף, ובדרך כלל מוצגות בו תנועות סימבוליות לסיפור אהבה או תנועות המביעות את הקשר הגלום באהבה, בו הרקדנים יציגו ביטויים רומנטיים מלאי חיבה בין בני הזוג. הגראן פה דה דה נחשב לעיתים קרובות לגולת הכותרת ולסצנת השיא ביצירת הבלט, והוא מבוצע בדרך כלל על ידי זוג רקדנים בדרגת רקדן ראשי ובלרינה.[דרוש מקור] גראן פה דה דה מתחיל בדרך כלל ב-entrée (בתרגום חופשי: כניסה), המשמש הקדמה קצרה ומציין את תחילתו של מערך המורכב ממספר ריקודים. במהלך ה-entrée הרקדנים יופיעו על הבמה בצורה מרשימה, לעיתים קרובות, יתוודעו אחד אל השני ויתמקמו קרוב כהכנה ל-adagio שיתחיל לאחר מכן. בהתאם לכוריאוגרפיה, הרקדן והבלרינה ייכנסו אל הבמה בו זמנית, או בתזמון שונה בזה אחר זה. ה-adagio (בתרגום חופשי: איטי) או adage, הוא החלק החינני והמורכב בגראן פה דה דה, שבו הבלרינה תציג ריקוד אלגנטי, איטי ומתמשך כאשר הרקדן תומך בה. הרקדן, מצדו, שואף להציג יציבות וכח ללא מאמץ נראה לעין, תוך מתן תמיכה לבלרינה. הרקדן עשוי לתמוך בבלרינה במגוון דרכים נפוצות: להחזיק אותה, להרים, לייצב תוך כדי סיבובים, או להציע זרוע או יד שישמשו "בר" בתנועות שתציג הבלרינה הדורשות יציבות ושללא עזרה תהיינה מאוד קשות או בלתי אפשריות (פנשה, צלילת דג, פירואט). בשל התמיכה בבלרינה, לעיתים נקרא ה-adagio בשם supported adagio. דוגמאות Penché הרמת בת הזוג פירואטים עם השלמת ה-adagio, הרקדנים נפרדים וכל רקדן בתורו מגיע למרכז הבמה ומציג וריאציה (ריקוד סולו). באופן כללי, הווריאציות נועדו להציג קפיצות מרהיבות, אקרובטיקה, סיבובים מרשימים ואת הכישורים והאתלטיות של כל רקדן בפני עצמו. לרוב, הווריאציה של הרקדן מתבצעת ראשונה, ואחריה מתבצעת הווריאציה של הבלרינה. דוגמאות ה-coda (בתרגום חופשי: זנב) הוא קטע הסיום של הגראן פה דה דה. בדרך כלל הוא מכיל אלמנטים המאפיינים את החלקים הקודמים: ה-adagio, הווריאציות או שניהם, וחותם את הגראן פה דה דה בשיא מוזיקלי גדול ומרשים. White Swan Pas de deux, מהמערכה השנייה בבלט "אגם הברבורים". Black Swan Pas de deux, מהמערכה השלישית בבלט "אגם הברבורים". Bluebird Pas de deux, מהמערכה השלישית בבלט "היפהפייה הנרדמת". Coppélia Grand Pas de deux Diane and Actéon Pas de deux Flower Festival in Genzano Pas de deux Flames of Paris pas de deux La Sylphide Pas de deux, מהבלט "הסילפידה". Le corsaire pas de deux Don Quixote Grand Pas de deux, מהבלט "דון קישוט". The Nutcracker Grand Pas de deux, מהבלט "מפצח האגוזים". Paquita Grand Pas de deux The Talisman Pas de deux Harlequinade Pas de deux Pas de deux מהבלט הנערה הסוררת פה דה טרואה פה דה קאטר מדיה וקבצים בנושא פה דה דה בוויקישיתוף פה דה דה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדום (אלבום)

אדום הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמרת איגי וקסמן אשר יצא בשנת 1995, בחברת התקליטים הד ארצי. מרבית השירים נכתבו על ידי וקסמן עצמה בשיתוף עם אמנים כמו חמי רודנר (שהיה אחראי על הפקת האלבום) ואהד פישוף ללחנים של שרון הולצמן ורם אוריון. הסינגל הראשון מהאלבום "תישא אותי לאישה" עורר עניין רב כמו גם מרבית השירים האחרים באלבום בדגש על: "אין לי מה לומר לך" "אדום" ו"מאוד פרוע". ביולי 2015 חגגה וקסמן 20 שנים לציון יציאתו של האלבום "אדום" בהופעה במועדון הבארבי, ואף הוציאה סינגל בשם "אורות וצללים" לכבוד המאורע. מידע על האלבום אדום באתר MusicBrainz כשזה אדום: איגי וקסמן חוגגת 20, באתר ynet, 22 ביולי 2015 אלכסנדרה לוקש, אדום עולה: איגי וקסמן לוהטת כמו בניינטיז, באתר ynet, 30 ביולי 2015 גלי עמרן, 20 שנה ל'אדום': פגישת מחזור נוסטלגית, באתר nrg‏, 30 ביולי 2015 איגי וקסמן – אדום (באנגלית), נבדק ב-2023-07-04
ויקטור קלימה

ויקטור קלימה (בגרמנית: Viktor Klima; נולד ב-4 ביוני 1947) הוא פוליטיקאי אוסטרי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ואיש עסקים. קלימה היה קנצלר אוסטריה בין השנים 1997-2000. קלימה נולד בעיר שווכאט שבאוסטריה תחתית. בשנת 1969 החל לעבוד עבור חברת הנפט OMV שהייתה אז בבעלות המדינה. בעבודה זו עסק במשך שנים רבות עד לכניסתו לפוליטיקה בשנת 1992. בשנותיו האחרונות בחברה אף שימש כחבר במועצת המנהלים שלה. על אף היותו איש עלום שם מבחינת רוב האוסטרים, מינה הקנצלר פרנץ ורניצקי בשנת 1992 את קלימה לתפקיד שר התחבורה והתעשייה הלאומית, עמדה בה החזיק קלימה עד 1996, אז מונה לתפקיד שר האוצר למשך שנה אחת. עם התפטרותו של ורניצקי בשנת 1997, נבחר קלימה לתפקיד יו"ר המפלגה הסוציאל-הדמוקרטית והושבע כקנצלר אוסטריה, לאחר שחידש את הקואליציה הגדולה בין מפלגתו שלו לבין מפלגת העם האוסטרית בראשות וולפגנג שיסל, ששימש במהלך הקדנציה כסגנו. במרץ 1998 ביקר קלימה ביקור גומלין בישראל. כאיש מרכז ניסה קלימה למשוך את מפלגתו מעט ימינה ואף פעל בכיוון זה. כדוגמה הוא המשיך להפריט נכסים של המדינה, והפחית בהדרגה מספר שירותים ציבוריים שנכללו עד אז תחת המדיניות של מדינת הרווחה. כתוצאה מכך, אחוז גבוה מבין המצביעים המסורתיים של המפלגה כמו מעמד הפועלים שלא היו מרוצים מפעולות אלו, העבירו את תמיכתם ליורג היידר, פופוליסט ימני קיצוני, ראש מפלגת החירות האוסטרית. עם זאת, כמו קודמו בתפקיד ורניצקי, קלימה הודיע שוב ושוב ובפומבי כי בשום אופן הוא לא יכניס את היידר לקואליציה. בעקבות הפסד מפלגתו בבחירות אוקטובר 1999, וניסיונו הכושל ליצור קואליציה עם מפלגת העם, התפטר קלימה מתפקידו כיו"ר המפלגה, ואלפרד גוזנבאואר מונה במקומו. הממשלה הוקמה בסוף בידי וולפגנג שיסל, יושב ראש מפלגת העם, שבצעד שנוי במחלוקת יצר קואליציה יחד עם המפלגה הימנית-קיצונית מפלגת החירות האוסטרית. מהלך זה עורר גל מחאות באוסטריה וברחבי אירופה, ובעוד המשא ומתן על הקמת ממשלה חדשה (בראשות מפלגת העם) על בסיס בחירות 1999 מתמשך, קלימה "קרא למנהיגי האיחוד האירופי לעזור להשפיע על המשא והמתן הקואליציוני", אמירה חסרת תקדים הקוראת להתערבות זרה בענייניה הפוליטיים של המדינה האוסטרית הריבונית, בעת שקלימה עדיין שימש כקנצלר בעת אמירתו זו. גם ראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, שוחח עם מנהיגי צרפת, גרמניה וספרד במטרה ליזום מחאה משותפת נגד אפשרות זו. כאמור, המחאות לא השפיעו על התוצאה ובסופו של דבר הקים וולפגנג שיסל קואליציה יחד עם מפלגת החירות. בעקבות כך, החליטו ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה והטילו עליה סנקציות. אוסטרים תומכי הממשלה האשימו את אנשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ואת הנשיא תומאס קלסטיל בהטלת הסנקציות, ואף הטילו ספק בנאמנותם למדינה. כשהתברר למנהיגי אירופה שהסנקציות לא הועילו, החליטו לנרמל את היחסים עם אוסטריה. כמה שבועות לאחר ההפסד, בסיוע ידידו גרהרד שרדר, עזב קלימה את הפוליטיקה ותפס עמדת ניהול בכירה בחברת פולקסווגן בארגנטינה. בשנת 2006 מונה קלימה למנהלה הכללי של פעילות החברה בדרום אמריקה שם עבד עד לפרישתו מהחברה בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא ויקטור קלימה בוויקישיתוף ויקטור קלימה באתר הרשמי - בונדסקנצלר Außenministerium Österreich -> שגרירות -> תל אביב -> קשרים בילטרליים, באתר www.bmeia.gv.at (ארכיון) קנצלר אוסטריה לברק: לא נצרף את היידר לממשלה, באתר וואלה, ‏26.01.2000 EU leaders urged to keep Haider out, The Guardian, ‏29.01.2000 אוסטריה: מתחזקת האפשרות שמפלגתו של היידר תשולב בממשלה, באתר וואלה, ‏27.01.2000
ג'ון דאטין

ג'ון ארתור דאטין (באנגלית: John Arthur Duttine; נולד ב-15 במרץ 1949) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא מוכר מתפקידו כסמל ג'ורג' מילר בסדרת הדרמה המשטרתית "Heartbeat". דאטין נולד בברנסלי שבמערב רידינג של יורקשייר. פריצת הדרך בקריירה שלו הייתה בשנת 1977 כשגילם את יוחנן השליח במיני-סדרה "ישו מנצרת". בעקבות תפקיד זה שיחק במחזה "Spend, Spend, Spend" מאת ג'ון גולדשמידט בתפקיד קית' ניקולסון בעלה של זוכת הפרס הגדול בטוטו. ב-1978 כיכב בסדרת הדרמה ההיסטורית "The Devil's Crown" בתפקיד המלך ג'ון. ב-1978 השתתף דאטין במיני-סדרה "אנקת גבהים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה, וגילם את דמותו של הינדלי ארנשו. ב-1980 זכה להכרה רחבה כששיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "To Serve Them All My Days" כמורה ואחר כך מנהל בפנימייה לבנים בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. על תפקידו זה זכה דאטין בפרס "TV Times" לשחקן הטוב ביותר. ב-1981 זכה לשבחים על הופעתו בסדרה "יומו של השלוש-רגל" על פי ספר באותו שם מאת ג'ון וינדהם. ב-1983 שיחק בסדרת הטלוויזיה "The Outsider". ב-1984 הופיע בסיטקום "ברווזים צולעים". ב-1994 ו-1995 שיחק בסדרה הקומית "Ain't Misbehavin". הוא הופיע לצדו של סר לורנס אוליבייה במחזה "Saturday, Sunday, Monday", חלק מסדרת הטלוויזיה "לורנס אוליבייה מגיש". דאטין הופיע לצדה של אשתו מל מרטין בסרט הטלוויזיה "Talking to Strange Men" על פי ספר של רות רנדל, בסדרה הרפואית "חדר מיון" ובסדרה "Heartbeat". בקולנוע השתתף דאטין בסרט "Who Dares Wins" (מ-1982) ובסרט "הוק" (אנ') (מ-1993). תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרות "דוק מרטין", "Touching Evil", "טגארט", "דיינג'רפילד", "רציחות במידסומר", "Peak Practice", "חדר מיון", "The Bill", "איסטאנדרס", "דיאל ופסקו", "ג'יין הול" והסדרה "Heartbeat". ב-2007 כיכב בתפקיד אורח בגרסת אודיו של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרק "Exotron & Urban Myths". ב-2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה "גן עדן לנשים" של ה-BBC. ב-2016 הופיע דאטין בסדרה "האב בראון" בתפקיד ג'ורג' המונד. ב-1998 התחתן דאטין עם השחקנית מל מרטין. ג'ון דאטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון דאטין, באתר AllMovie (באנגלית) "John Duttine". BFI. אורכב מ-המקור ב-2016-01-24. נבדק ב-2016-01-24. "West Riding of Yorkshire" is correct. South Yorkshire didn't exist prior to 01/04/1974
דואר אלנבי

דואר אלנבי נמצא ברחוב אלנבי 132 פינת רחוב יהודה הלוי. בבניין זה פעל במשך שבעים שנה בית הדואר המרכזי של תל אביב. הבניין הוקם בשנת 1930 על ידי היזם צבי סטרכילביץ' בתכנונו של יהודה מגידוביץ'. הוא נמכר למרדכי לאלו (1893–1978) ונקרא על שמו כפי שכתוב בכתובת החקוקה על קיר הבניין ברחוב דה פיג'וטו. בית הדואר המרכזי בתל אביב פעל במשך כשבעים שנה, מתחילת שנות ה-30 עד סוף המאה ה-20. בצד הבניין עברה הרכבת לירושלים וממנה עד למלחמת העצמאות. לאחר מכן פורקה המסילה בקטע מתחנת בית הדר לתחנת הרכבת יפו. ברחבה שנוצרה פעל עד שנות ה-90 שוק שבו מכרו עולים חדשים חפצים שהביאו ארצה. השוק זכה לשם "השוק הפולני". גם חלפני כספים פעלו במקום כשלוחה של "שוק לילינבלום". בימינו שוכנים בשתי הקומות שני מועדוני לילה. ב-18 באפריל 1947 ניסתה חוליית לוחמי אצ"ל להחרים משלוח כסף שהוצא מהבניין ויועד למחנה בית נבאלא. הפעולה נכשלה לאחר ששוטר בריטי פתח באש ופצע קשה את אחד מהלוחמים, יהושע סבן, שנפטר מפצעיו בבית החולים הדסה (תל אביב). לוחית זיכרון לפעולה זו נמצאת על קיר הבניין הפונה לרחוב אלנבי. מדיה וקבצים בנושא דואר אלנבי בוויקישיתוף דני רכט, דואר אלנבי ומחסום הרכבת, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
קופאס בי.די.אי

קופאס בי.די.אי בע"מ, לשעבר: ביזנס דאטה ישראל (הידועה גם כ- Business Data Israel ,BDI, בי.די.אי) ובתרגום לעברית: מידע עסקי ישראל, היא חברה שנוסדה בשנת 1989 ועוסקת בהפצת מידע עסקי על פירמות ואישים בישראל. החברה מפרסמת דוחות כמו מדד סיכון או מדד ריכוזיות למשק, וכן דוחות או דירוגים של פירמות ענפים שונים. כמו כן היא מספקת ללקוחות פרטיים מידע על פירמות ואנשים לצורכים כמו מתן אשראי עסקי לספק או לקוח, ברור חריגות אשראי מהעבר, התלבטות בבחירת ספקים שונים וכו'. BDI קשורה לתאגיד הבינלאומי Coface, שמזה כ-100 שנה אוסף מידע על פירמות בעולם לצורך ביטוחי סחר חוץ, אוסף מידע עסקי על פירמות על ידי סניפים וחברות בת, ומספק מידע ללקוחות על פירמות אלו. דן אנד ברדסטריט מדיה וקבצים בנושא קופאס בי.די.אי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קופאס בי.די.אי אודות CofaceBdi, באתר CofaceBdi ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונדוטיירי

קונדוטיירי (באיטלקית: Condottieri, נהגה: [kondotˈtjɛːri]; לשון רבים. ביחיד: קונדוטיירוֹ או קונדוטיירֶה) היו מנהיגיהם של ארגונים צבאיים, קבוצות מתנדבים או כנופיות שכירי חרב, ששימשו בקבלנות כצבאות בערי המדינה האיטלקיות בתקופת ימי הביניים המאוחרים ובעידן הרנסאנס. רבים מפקודיהם השכירים של הקונדוטיירי לא היו איטלקים וערי המדינה נזקקו לשירותיהם בהיעדר נכונות של אזרחי המדינות לשירות צבאי. צבאות הקונדוטיירי היו מורכבים בעיקרם מלוחמים רכובים וחמושים בנשק קר. הנשק החם שעמד לרשותם הסתכם בכמות זעומה של תותחים ורובי ארקבוז פרימיטיביים. בשנים האחרונות של תפקודם של צבאות הקונדוטיירי ברחבי איטליה יצא להם שם רע של אנשים בעלי נאמנות בעייתית למעסיקיהם. כמו כן, יוחס להם סגנון לחימה לא-יעיל שנועד במכוון להפחית את האפשרות לאבדות בנפש משני הצדדים. ניהול המלחמות האפקטיבי התנהל למעשה שלא בשדה הקרב אלא במזימות ותככים שקדמו לקרבות. כניסתו של צבא יעיל יחסית למרחב האיטלקי, צבא צרפת של שרל השמיני בראשית המלחמות האיטלקיות, שם קץ לעידן הקונדוטיירי כאשר מחץ את הגנותיהן של כל ערי המדינה שעמדו בדרכו בכוח הארטילריה המהירה והיעילה יחסית שהציג. קרנם של הקונדוטיירי ירדה, אך המסורת של משמר שכירי חרב נשארה באיטליה עוד זמן רב, דוגמה לה הוא המשמר השווייצרי שפעל עד המאה ה-19 וחלק ממנו פעיל עד היום בהגנה על ארמון האפיפיור בקריית הוותיקן ברומא. מדיה וקבצים בנושא קונדוטיירי בוויקישיתוף קונדוטיירי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זנו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זנו – שליט עריץ של "הקונפדרציה הגלקטית" לפי תורת הסיינטולוגיה וילה זנו – אתר מורשת עולמית בצפון איטליה אישים: אפוסטולו זנו – משורר ואיש ספר ונציאני זינו סנו
אבי דויטש

אָבִי דוֹיְטְשׁ (נולד ב-1963) הוא איש עסקים ישראלי, אשר היה שותף ומייסד של תחום החיסכון לטווח ארוך בבית ההשקעות אקסלנס נשואה, וכיום מייסד, בעלים ומנכ"ל קרן אקספו. דויטש נולד בחולון, גדל בתל אביב ולמד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה. את שירותו הצבאי ביצע ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל בתפקידי קצונה, והשתחרר בשנת 1990 בדרגת רב-סרן. לדויטש תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות וכן תואר שני במינהל עסקים ומימון – את שניהם קיבל מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, בעל רישיון לראיית חשבון. בשנים 1991–2000 כיהן דויטש כרואה חשבון ובתפקידים בכירים בקרנות פנסיה ובבתי השקעות. בשנת 2000 הקים את קופות הגמל וקרנות ההשתלמות של בית ההשקעות "אקסלנס נשואה", צעד שנחשב לבולט בשוק ההון הישראלי.[דרוש מקור] בשנת 2002 הקים את איגוד קופות הגמל במסגרת לשכת המסחר, ושימש לאורך תקופה ארוכה יו"ר האיגוד. עד שנת 2005 שימש דויטש מנכ"ל קופות הגמל ובמהלך השנים 2006–2011, שימש יו"ר קופות הגמל והפנסיה של בית ההשקעות אקסלנס נשואה. בשנת 2012 הקים את קרן אקספו, קרן מימון פיננסית שמטרתה העמדת אשראי ליזמי נדל"ן, ללקוחות פרטיים וללקוחות עסקיים, כנגד בטוחות נדל"ן. דויטש הוא בעל השליטה בקרן אקספו ומשמש מנכ"ל הקבוצה. הדר רז, בלעדי: אבי דויטש פורש מתפקיד יו"ר איגוד קופות הגמל, באתר כלכליסט, 9 ביולי 2009 דב כהן, "משקיעי נדל"ן עם סבלנות ייהנו מעליות מחירים כבר בקרוב", באתר כלכליסט, 23 ביוני 2019 אבי דויטש, התחזית לשנתיים הבאות: "מחירי הדירות יעלו בקצב מהיר יותר", באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2019
ואיגויה

ואיגויה (בצרפתית: Ouahigouya) היא עיר בורקינה פאסו הנמצאת בגבולה הצפוני עם מאלי. העיר משמשת בירת פרובינציית יאטנגס. העיר נמצאת 185 ק"מ צפונית לבירה ואגאדוגו, בדרך לגבול על מאלי. היא ממוקמת כ-40 ק"מ מדרום לעיר המאלית באנקס. העיר נוסדה בשנת 1757, ושימשה כבירת ממלכת מוסי. העיר נהרסה בשנת 1825 וכן הותקפה מספר פעמים בסוף המאה ה-19. צרפת בנתה אותה בשנת 1896 ומאז היא לא נהרסה יותר. במהלך מלחמת מאלי - בורקינה פאסו בשנת 1985, הופצץ השוק בעיר על ידי חיל האוויר של מאלי ונהרגו מספר תושבים. בשנת 2012 מנתה אוכלוסיית העיר 86,569 איש. כעיר סאהלית טיפוסית, העיר מושפעת מאוד ממזג האוויר. כמו כל המדינות באזור זה, המשקעים בעונה הגשומה משפיעים על איכות וכמות היבולים ובכך את רמת החיים של תושבים. כלכלת העיר אינה כוללת כלל מפעלים. בודדים עוסקים בתעשיית העורות. צרפת שאמברי, צרפת צרפת ואנס, צרפת גרמניה לאנשטיין (אנ'), גרמניה מדיה וקבצים בנושא ואיגויה בוויקישיתוף לפי World Gazetteer
אימפפונדו

אימפפונדו (בצרפתית: Impfondo) היא עיר בצפון-מזרח הרפובליקה של קונגו, המשמשת בירת מחוז ליקואלה. באימפפונדו כ-20,000 תושבים והיא ממוקמת על גדות נהר אובאנגי (Oubangui) בגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כ-710 ק"מ מברזוויל. בעיר יש שדה תעופה קטן המפעיל טיסות לבירה ברזוויל ולעיר בנגי שברפובליקה המרכז-אפריקאית. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתיאס להמן

מתיאס להמן (בגרמנית: Matthias Lehmann, נולד ב-28 במאי 1983 בעיר אוּלְם שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני אשר שיחק בעמדת הקשר. להמן גדל באולם 1846, והחל שם את קריירת הבוגרים שלו בשנת 2001, כאשר המועדון שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 2001/02 עבר לשחק בקבוצת המילואים של שטוטגרט ששיחקה אז בליגה המחוזית הדרומית. להמן שיחק בקבוצה זו שתי עונות, וירד עמה ליגה. בקיץ 2003 עבר להמן למינכן 1860, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה. בעונת 2003/04 להמן צבר 17 הופעות והבקיע שער אחד, אך קבוצתו ירדה אל הבונדסליגה השנייה. בשתי העונות הבאות להמן תפס מקום יציב בקבוצה וכמעט לא החמיץ משחקים, אך לא הצליח לעלות עם מינכן 1860 בחזרה אל הבונדסליגה. בקיץ 2006 חתם להמן אצל העולה הטרייה לבונדסליגה, אלמניה אאכן, שנחשבה אז כקבוצה בבנייה, שאף התהדרה באצטדיון חדש ומודרני. עם זאת, בעונתו הראשונה בקבוצה להמן ירד ליגה בפעם השלישית בקריירה שלו. בעונה השנייה שלו בקבוצה סיים להמן עם אאכן במקום השביעי בבונדסליגה השנייה, וכעבור עונה סיים במקום הרביעי, מרחק ארבע נקודות מהמקום המוביל למשחקי המבחן. בקיץ 2009 חתם להמן בפ.צ. סנט פאולי, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה, והעפיל עמה לבונדסליגה באותה עונה. סנט פאולי שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה ונשרה כעבור עונה בחזרה לבונדסליגה השנייה, וזו הייתה ירידת הליגה הרביעית בקריירה של להמן, שעבר בתום עונה זו לאיינטרכט פרנקפורט, היורדת הטרייה מהבונדסליגה. להמן שיחק עונה אחת בפרנקפורט, וסייע לה לעלות בחזרה אל הבונדסליגה תוך עונה אחת. עם זאת, להמן לא נשאר בקבוצה, ועבר לשחק אצל יורדת טרייה אחרת, פ.צ. קלן. בעונה הראשונה של להמן בפ.צ. קלן, 2012/13, סיים להמן עם הקבוצה במקום החמישי ולא הצליח להעפיל אל הבונדסליגה. בעונת 2013/14 להמן זכה עם קלן באליפות הבונדסליגה השנייה, והעפיל אל הבונדסליגה. זו הייתה העפלת הליגה השלישית של להמן תוך חמש שנים, עם שלוש קבוצות שונות. להמן הפך לבורג חשוב בקישור של קלן, וסייע לה לסיים במקום ה-12 בבונדסליגה בעונת החזרה שלה. בתחילת עונת 2015/16 מונה להמן לקפטן הקבוצה. ללהמן 15 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע שני שערים. להמן מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת. עם פ.צ. קלן: אליפות הבונדסליגה השנייה: 2013/14 מדיה וקבצים בנושא מתיאס להמן בוויקישיתוף מתיאס להמן, באתר Transfermarkt מתיאס להמן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מתיאס להמן, באתר WorldFootball.net מתיאס להמן, באתר FootballDatabase.eu