laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שוודנפלאץ

שוודנפלאץ (בגרמנית: Schwedenplatz, כיכר שוודיה) היא כיכר במרכז וינה, בירת אוסטריה. הכיכר ממוקמת באינרה שטאדט, הרובע הראשון של וינה, על יד תעלה של נהר הדנובה. תחנת שווידנפלאץ של קווי הרכבת התחתית של וינה U1 ו-U4 ממוקמת בכיכר זו. בכיכר עצמה נוסעים קווי החשמלית של וינה מספר 1 ו-2. ב-1859, עם הריסת חומות העיר והרחבת וינה תחת הקיסר פרנץ יוזף, עוצבה הכיכר על תעלת הדנובה. מאז 1897, נקראה כיכר פרדיננדפלאץ על שם קיסר אוסטריה פרדיננד הראשון. שמה שונה ב-1919 בעקבות מלחמת העולם הראשונה כהוקרת תודה לשוודיה על שליחת סיוע לאוסטריה. אינרה שטאדט כיכר מריה תרזה מדיה וקבצים בנושא שוודנפלאץ בוויקישיתוף היסטוריה של הכיכר באתר עיריית וינה (בגרמנית) Schwedenplatz, www.geschichtewiki.wien.gv.at
אותות ועיטורים צבאיים

אותות ועיטורים צבאיים מוענקים בצבאות בעולם לחיילים וקצינים שהצטיינו בקרבות, בפעילות מבצעית או שהפגינו יכולות מקצועיות ראויות לציון. עיטורים הוענקו לראשונה ברומא העתיקה. עיטורים צבאיים במדינות שונות מקנים לעיתים גם זכויות יתר למקבליהם, החל ממענקים כספיים וכלה בקדימות בקבלת דיור ציבורי וטיפולים רפואיים. במדינות רבות נהוגה מערכת דומה או מקבילה של עיטורים אזרחיים. עיטורים צבאיים הוענקו במדינות שונות לא רק ללוחמים, אלא גם ליחידות צבא, מפעלים ביטחוניים ואפילו לערים. אותות ועיטורים צבאיים מורכבים בדרך כלל מסרט בד צבעוני אליו מוצמד עיטור מתכת. לצבעי הסרט משמעות סמלית, ולעיטור, על פי המדינה בה הונפק, מאפיינים שונים הכוללים לעיתים דמות הריבון (במקרה של עיטורים המוענקים בממלכות או במשטרים טוטליטריים מסוימים), אתרי קרבות, פסוקים בעלי משמעות מיוחדת וכדומה. לעיתים מוטבע העיטור תוך שימוש במתכת שהותכה משלל אויב, על מנת להעצים את המסר שהוא מעביר (למשל צלב ויקטוריה). ברוב המדינות, העיטורים הצבאיים אינם נטבעים ממתכות יקרות ואין להם ערך כספי ניכר כשלעצמם, זולת המעמד והיוקרה שנלווים להם. אחד המקרים החורגים מכלל זה הוא העיטורים של ברית המועצות, שהונפקו מפלטינה, זהב וכסף. במקרים מסוימים נוסדו עיטורים צבאיים על מנת להעצים את תחושת ההזדהות של הציבור עם צבא המדינה, כמו במקרה של ברית המועצות בעת מלחמת העולם השנייה. למרות אופייה החילוני של המדינה, ושלילת עברה הצארי, נוסדו עיטורים בעלי אופי דתי (למשל עיטור התהילה שעיצוב הסרט שלו זהה לעיטור על שם ג'ורג' הקדוש) או כאלה המעלים על נס מצביאי עבר מתקופת הצארים הרוסיים (לדוגמה עיטורי סובורוב, קוטוזוב, אושאקוב ונחימוב). דבר כינונם של עיטורים צבאיים מפורסם במדינות רבות בעיתונות או בשילוט חוצות, והציבור בהן נקרא לכבד את נושאי העיטורים השונים. עיטורי הצבא הרומי צלב ויקטוריה עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית עיטורי ברית המועצות צלב הברזל עיטורי צה"ל מדיה וקבצים בנושא אותות ועיטורים צבאיים בוויקישיתוף
הדגל השחור של הג'יהאד

הדגל השחור של הג'יהאד הוא דגל בשימוש נפוץ בקרב תנועות איסלמיסטיות ופונדמנטליסטיות שונות שהאידאולוגיות שלהם מבוססות על ג'יהאדיזם. הדגל מורכב לרוב מהדגל השחור שעליו כתוב בצבע לבן השהאדה (הכרזת האמונה האסלאמית) בקליגרפיה ערבית מסוגננת. השימוש בדגל השחור של הג'יהאד אומץ באופן נרחב על ידי קבוצות איסלאמיסטיות וג'יהאדיסטים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ובמהלך תחילת העשור הראשון של המאה ה-21. בנוסף לכך הדגל משמש כיום גם ארגוני טרור שונים. ארגונים שהשתמשו בדגל השחור של הג'יהאד כוללים את: אל-קאעדה המדינה האסלאמית (דאעש) א-שבאב הגרסה של הדגל אשר משמשת את ארגון המדינה האסלאמית משלב בתוכו את החותם ההיסטורי לכאורה של הנביא מוחמד. באוגוסט 2014 ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון הציע לעצור כל מי שמציג את דגל המדינה האסלאמית בבריטניה. קמרון התבסס על סעיף 13 (1b) של החוק הבריטי "Terrorism Act 2000" אשר קובע שאנשים הנמצאים במרחב ציבורי מבצעים עבירה אם הם לובשים, נושאים או מציגים חפץ אשר מעורר חשד סביר כי הם חברים או תומכים בארגון בלתי חוקי ("proscribed organization") והם עלולים בשל כך לרצות שישה חודשי מאסר או לקבל קנס. מאוגוסט 2014 ואילך נאסרה הצגת דגל המדינה האסלאמית בהולנד. מספטמבר 2014 השימוש בתמונה של דגל המדינה האסלאמית למטרות שאינן חינוכיות הוא גם בלתי חוקי בגרמניה על סמך סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני. לעומת זאת, בשוודיה הצגת דגל המדינה האסלאמית מותרת. הדגל השחור שהאדה Hamid, Shadi; Dar, Rashid (15 ביולי 2016). "Islamism, Salafism, and jihadism: A primer". Brookings (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-10. {{cite web}}: (עזרה) Prusher, Ilene (2014-09-09). "What the ISIS Flag Says About the Militant Group". Time (באנגלית). נבדק ב-2022-09-10. "Iraq crisis: Cameron warns of possible IS threat to UK". BBC News. 16 באוגוסט 2014. נבדק ב-17 באוגוסט 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Terrorism Act 2000". legislation.gov.uk. 20 ביולי 2000. {{cite web}}: (עזרה) Cluskey, Peter (2 באוגוסט 2014). "Dutch ban display of Isis flag in advance Amsterdam march". Irish Times. נבדק ב-19 בנובמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Eddy, Melissa (12 בספטמבר 2014). "Germany Bans Support for ISIS". The New York Times. נבדק ב-19 בנובמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Germany 2014 human rights report - US Department of State" (PDF). state.gov. United States Department of State. 2014. p. 11. נבדק ב-11 בספטמבר 2018. On September 12 (2014), the Federal Interior Ministry banned any activities of the Islamic State of Iraq and the Levant (ISIL), including recruitment, fundraising, and the use of the group's symbols under the name "Islamic State" (German: Islamischer Staat), such as the black flag bearing ISIL's name. {{cite web}}: (עזרה) החלטה מפתיעה בשוודיה: הנפת דגל דאעש - חוקית, באתר מעריב אונליין, 16 באוקטובר 2016
Mirror (אלבום)

Mirror (בעברית: מראה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הקנדית לורן ספנסר-סמית'. האלבום יצא ב-14 ביולי 2023 תחת הוצאת ריפבליק רקורדס. מידע על האלבום Mirror באתר MusicBrainz האלבום Mirror באתר Discogs "Lauren Spencer Smith: Mirror review – quiet-loud Gen Z pop angst". The Guardian. 16 ביולי 2023. נבדק ב-12 באוגוסט 2023. {{cite web}}: (עזרה) ניק רות, ג'ינה פונטלה, דייוויד בוריס, ג'אקה אריקסון, ג'ייסון אביגן, גרג קורסטין, הייזי אייז, OAK, אלכס נייספורו, קית' סורלס, גורדון גרוטדה, סיאן דוקרוט, טי. איי. ג'אק, כריסטיאן פיורה וריאן מרונה "Lauren Spencer Smith Has Announced Her Debut Album, Mirror". Dork. נבדק ב-24 ביוני 2023. {{cite journal}}: (עזרה)
אגם בלטון

אגם בלטון (בהונגרית: Balaton, בגרמנית: Plattensee, בסלובקית: Blatenské jazero, בסרבו-קרואטית: Blatno jezero) הוא אגם בהונגריה, הגדול באגמי מרכז אירופה. שטחו 592 קילומטרים מרובעים והוא מקווה המים היחיד בהונגריה, שאין לה חוף ים ולפיכך מהווה מוקד תיירות פנים ראשון במעלה המשרת גם תיירות ממדינות שכנות. גדתו הצפונית של האגם הררית (הרי הבאקון – Bakony) ומהווה אזור הנודע בגידול גפני יין. העיר המרכזית בצדו הצפוני של האגם, והמרכז האזורי החשוב באזור, היא בלטונפירד (Balatonfüred) כמו כן נמצא בצדו הצפוני הכפר ההיסטורי טיהאן, בראש חצי אי הנושא שם זה. גדתו הדרומית של האגם מישורית ובה נמצאת עיר הקיט המרכזית שיופוק (לידה נמצא גם מוצא התעלה המלאכותית שיו (Sió) המנקזת את עודפי מי הבלטון לדנובה). בלשון ההונגרית מתייחסים לבלטון במילה "ים" (tenger) ולא "אגם". אגם בלטון צעיר יחסית מבחינה גאולוגית. הוא נוצר לפני כמיליון שנים והיה בראשיתו שרשרת אגמים, שהתחברו עם השנים. השריד הבולט ביותר לחלוקה בין האגמים הוא חצי האי טיהאן, בשליש המזרחי של האגם, המותיר נתיב מים ברוחב של כ-1.5 ק"מ בלבד. במי האגם אחוז גבוה יחסית של גופרית, המקנה למימיו ניחוח אופייני מסוים (אם כי הרבה פחות ממי מעיינות טרמליים). קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבות במקום כבר בתקופת האבן. בתקופה הרומית נקרא האגם פְּלֶסְקוֹ (Lacus Pelso)‏ והרומאים הקימו נמל לחופו הדרומי. בתקופת השלטון המדיארי הפך האגם לאתר התיישבות מרכזי בשל היותו מקור מים ודגה והוקמו סביבו כפרים, טירות, מנזרים וכנסיות רבות. מקור השם "בלטון" בסרבית הקדומה, בה פירוש המילה בלטו היא בוצי ולפיכך boltьno-je ezero = אגם בוצי. במאה ה-16, בעת הכיבוש העות'מאני והשלטון ההבסבורגי היה הבלטון מכשול טבעי שהפריד בין העות'מאנים מדרום להבסבורגים שנאחזו בצפון-מערב. לקראת סוף התקופה כבשו העות'מאנים את כל סביבות האגם והרסו ערים, כפרים וכנסיות סביבו. במאה ה-18 בנו במקום בתי קיט מפוארים בני אצולה מקרואטיה, גרמניה ובוהמיה. במאה ה-19 התקבעו ערים כבלטונפרד והוויז (Hévíz) כערי קיט לאריסטוקרטים. השלמת סלילת מסילת ברזל מבודפשט לדרום האגם ב-1861 ולצפונו ב-1908 הביאה לפריחה של שירותי תיירות גם למעמד בינוני. בין ה-6 ל-16 במרץ 1945 התחוללה סביב האגם התקפה הגרמנית האחרונה במלחמת העולם השנייה – מתקפת אגם בלטון. בתקופת הונגריה הקומוניסטית פותחו אתרי נופש עממיים בצד דאצ'ות לפקידי המפלגה והמדינה. לאחר 1989 הפכו רבות מהן לבתי אירוח ומלון. הבלטון משפיע על מספר ימי הגשם בסביבתו. סביבת האגם מקבלת כ-600 מ"מ גשם יותר בהשוואה לאזורים מרוחקים ממנו. מזג האוויר לרוב מעונן והפרשי הטמפרטורות מתונים יותר מאשר ברוב הונגריה. ברוב החורפים מכוסה האגם בשכבת קרח. כיום כלכלת האזור נסמכת על תיירות פנים וחוץ, בעיקר ממדינות כאוסטריה, גרמניה, סרביה, קרואטיה וסלובניה. כן מתפתחת מגמה של חקלאות אורגנית בחוות ובכפרים המשמרת דרכי גידול מסורתיות, בעיקר במשק החי וייצור היין ומקדמת תיירות אקולוגית. מעבורת תיירים מראה טיפוסי של עיירה בגדה הדרומית (פוניוד) מראה ממרומי טיהאן בגדה הצפונית תמליל דיגיטלי של ספר על הבלטון מ-1936 (בהונגרית) מדיה וקבצים בנושא אגם בלטון בוויקישיתוף מידע באנגלית ריכוז נתונים מדעיים וגאוגרפיים ממסד הנתונים של אגמי אירופה (באנגלית) ג'ורג' אשד, ‏רכיבת אופניים סביב אגם בלטון וגבעות היין, באתר GoTravel אגם בלטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ההיסטוריה של אגם בלטון, לונלי פלנט (באנגלית) בלטון באתר מידע על הונגריה (באנגלית)
אתר שיגורים סוחה

סוחה (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת)   פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין רו. קוריאה הדרומית ים יפן הים הצהוב סוחה (למפת קוריאה הצפונית רגילה)   פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין רו. קוריאה הדרומית ים יפן הים הצהוב סוחה מרכז שיגורים סוחה (בקוריאנית: 서해위성발사장), ידוע גם כ-"Pongdong-ri" הוא מרכז שיגורים בצפון-מערב קוריאה הצפונית המותאם לשיגורים של טילים בליסטיים ומשגרי לוויינים. עבודות בנייה באתר החלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והורחבו בתחילת המאה ה-21. צילומים שבוצעו בשנת 2008 על ידי לווייני חברת DigitalGlobe הראו התקדמות משמעותית.[דרוש מקור] בתחילת 2011 דווח על סיום הבנייה.[דרוש מקור] השיגור הראשון בוצע במרץ 2012 כאשר לוויין קוואנגמיונגסונג 3 שוגר באמצעות משגר מדגם אונחה 3. בדצמבר בוצע שיגור נוסף והלוויין הגיע למסלול המתוכנן.[דרוש מקור] ב-7 בפברואר 2016 בוצע שיגור לוויין "קוואנגמיונגסונג 4". השיגור זכה לגינוי ממועצת הביטחון כי היה חשד שמדובר בניסוי טיל בליסטי. ביולי 2018 החלו עבודות פירוק מתקנים באתר. צילומי לוויין וביקור צוות של קצינים מקוריאה הדרומית הוכיחו שעבודות פירוק אכן מתקדמות. בסוף פברואר 2019 הכריזו שלטונות קוריאה הצפונית על חידוש פעילות האתר. בשנת 2023 בוצעו מהאתר שיגורים בעזרת משגר חדש מדגם צ'חולימה, אך השיגורים כשלו. האתר כולל של שטח של כ-6 קמ"ר. הוא כולל מתקני שיגור, בניין מרכז בקרה, אתרים לתמיכה טכנית ומתקנים נוספים. נכון לנובמבר 2023 הוא כולל 2 כני שגור: כן שיגור למשגר מדגם אונחה כן שיגור למשגר מדגם צ'חולימה שנבנה לאחרונה מדיה וקבצים בנושא אתר שיגורים סוחה בוויקישיתוף צילומים מהאתר תיאור האתר מצב מתקני האתר "UN Security Council vows new sanctions after N Korea's rocket launch". BBC News (באנגלית בריטית). 2016-02-07. נבדק ב-2023-11-14. Jack Liu, Frank Pabian, Peter Makowsky, North Korea's Sohae Satellite Launching Station: Activity at a Launch Pad Fuel/Oxidizer Bunker - 38 North: Informed Analysis of North Korea, 38 North, ‏2018-10-10 (באנגלית)
דניאל ברבנק

דניאל ברבנק (באנגלית: Daniel Christopher Burbank;‏ נולד ב-27 ביולי 1961, מנצ'סטר קונטיקט) היה אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הוא היה מפקד משלחת מס' 30 לתחנת החלל הבין-לאומית. דניאל ברבנק נולד וגדל בקונטיקט. לאחר לימודי בית ספר הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת פיירפילד. אחרי סיום שנת לימודים הראשונה הוא עבר לאקדמיה של משמר החופים. בשנת 1985 הוא קיבל ממנה תואר ראשון בהנדסת חשמל. לאחר סיום האקדמיה הוא נקלט בשורות של משמר החופים של ארצות הברית ועבר קורס טיס. ברבנק שירת בבסיסים שונים של החיל. בשנת 1990 הוא קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה. בשנת 1996 ברבנק נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע. בספטמבר 2000 ברבנק טס לחלל כמומחה משימה ב-STS-106 במעבורת החלל אטלנטיס (טרנס וילקאט היה מפקד צוות). מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה המשך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית וביצוע ניסויים. בספטמבר 2006 ברבנק היה מומחה משימה ב-STS-124 של מעבורת החלל אטלנטיס (ברנט ג'ט היה מפקד צוות). מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה חידוש הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית. המעבורת נשאה במטענה את החלק השני של הצד השמאלי של התחנה. החלק הזה מורכב מזוג קולטים המפיקים אנרגיה סולרית ומהצירים שעליהם הם מורכבים (P3/P4). במהלך משימהברבנק ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-7 שעות. בשנים 2007–2009 ברבנק חזר לאקדמיה של משמר החופים וכיהן כפרופסור. בנובמבר 2011 ברבנק היה מומחה משימה של טיסה סויוז TMA-22 (אנטון שקאפלרוב היה מפקד צוות). הצוות הצטרף למשלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של מייקל פוסום. כאשר המשלחת עזבה את תחנת החלל, ברבנק היה מפקד משלחת מס' 30 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא חזר לכדור הארץ ב-אפריל 2012. ברבנק פרש מנאס"א בשנת 2018 וחזר ללמד באקדמיה של משמר החופים. מדיה וקבצים בנושא דניאל ברבנק בוויקישיתוף דניאל ברבנק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביוגרפיה ביוגרפיה באתר נסא"א
משחקים בחורף (סרט)

משחקים בחורף הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1988 בבימויו של רם לוי, עם משה אבגי וגל יחס בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הסיפור "משחקים בחורף" מאת יצחק בן-נר שיצא לאור בתוך קובץ הסיפורים "שקיעה כפרית" בשנת 1976. הסיפורים "קולנוע" ו"משחקים בחורף" מתוך הקובץ מופיעים ברשימת הלימוד לבחינות הבגרות בספרות. הזמן הועתק מהתקופה לאחר מלחמת ששת הימים לתקופת המנדט. גיבור הסיפור והסרט הוא ילד בן 11 שחווה אירועים מורכבים לקראת התבגרותו ומבחינה זאת זה רומן חניכה. שנת 1946, כפר מוזנח ליד חיפה. אלי (גל יחס) הוא נער בן 11, יתום מאם וגר עם אביו מר וייס (קונסטנטין אנטול) ואחיו הגדול יגאל (דב נבון). הם מתפרנסים בקושי מפרה חולבת אחת. גברת דבש האלמנה (ורדה בן חור) עוזרת להם בעבודות משק הבית ומנסה להתחיל זוגיות עם האבא אבל הוא מדוכא ולא מעוניין. יגאל מיואש מהמצב ומחליט לעבור לעבוד בחיפה בעסק של בן הכפר מנשה מנשה (יגאל נאור) שם הוא סופג מכות מערבי שפוטר בגללו. דן שטרקמן (טוביה גלבר) עובד ברפת של משפחתו עם אמו האלמנה (רות גלר). הוא נוסע לחיפה לעיתים קרובות ובכפר מרכלים שהוא הולך לזונות. עדינה הדרי (רי רוז) היא מתבגרת צעירה ומושכת שגברי הכפר כולל אלי, מתגרים ממנה. בכפר מסתובב ניזארי (אריה אליאס) נודד לבוש בגדים ישנים ומסריחים ואוסף עופות שמתו. כאשר פרדתו הזקנה של שטרקמן מתקשה בהליכה, שטרקמן יורה בה למוות לקול זעקותיו של אלי. לכפר מגיע בחור שחום שמכונה ימאני (משה אבגי) ומתגורר בצריפו של כהן (יהודה כהן). אלי עוקב אחריו ומגלה שהוא נפגש עם שטרקמן ולשניהם יש אקדחים. שטרקמן רוצה לחסל את אלי אבל ימאני משחרר אותו לאחר שהבטיח לא לגלות את הסוד. עדינה מתאהבת בימאני והם מתנים אהבים כשכל הכפר מחפש אחרי עדינה. אלי מגלה לאביה (מני סביר) את מקום הימצאה ואנשי הכפר ובראשם בביוף (אדי מוכתר) מפליאים את מכותיהם בו ומגרשים אותו מהכפר. מתבצעת פעולה של לח"י בבתי הזיקוק בחיפה. שטרקמן חוזר פצוע, אלי כותב על קירות הבתים "לח"י" והתושבים ממהרים למחקם לפני שיגיעו הבריטים. ימאני נפצע קשה בפעולה. הוא מגיע בקושי לכפר ואלי פוגש אותו ומחביא אותו במתבן. ימאני הפצוע מסרב לכל טיפול פן יתגלה. אלי מזעיק את עדינה והיא מתנה אהבים עם ימאני ברגעיו האחרונים. "משחקים בחורף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משחקים בחורף", באתר אידיבי "משחקים בחורף", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית משחקים בחורף, באתר יוטיוב
סרגיי פשקוב

סרגיי ואדימוביץ' פשקוב (ברוסית: Серге́й Вади́мович Пашко́в) הוא עיתונאי רוסי, ראש מדור המזרח התיכון בתאגיד הלאומי הרוסי לרדיו וטלוויזיה, המתגורר בישראל מאז 2003. פשקוב נולד במוסקבה ב-12 ביוני 1964. למד היסטוריה באוניברסיטה. בינואר 1990 עד 1996 שימש כמרצה במכון להיסטוריה וארכיונים ואחרי זה שימש כפרשן ושדרן בתחנת הרדיו הממשלתית רדיו רוסיה. בינואר 1997, שימש ככתב של רשת רוסיה-1, שימש כפרשן במהדורת החדשות וסטי. בשנת 2000, הנחה את תוכנית הטלוויזיה ״פרטים״, בערוץ RTR והנחה את מהדורת החדשות הלילית. באוגוסט 2003, מונה לעמוד בראש לשכת המזרח התיכון של מהדורת "וסטי" ושימש כשליח הערוץ לישראל. הוא סיקר עבור הרוסים את מלחמת לבנון השנייה, את האביב הערבי וכן את המבצעים השונים. בסיקוריו הוא נוטה לצדד בפלסטינים. במהלך מלחמת חרבות ברזל נפתחה נגדו עצומה, הקוראת לגירושו מהארץ, בעקבות דיווחיו המוטים. נשוי לאליה סודקובה, העובדת ככתבת ערוץ 9. סרגיי פשקוב, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סרגיי פשקוב".
הזהות הסודית שלי

הזהות הסודית שלי (באנגלית: My Secret Identity) היא סדרת טלוויזיה קנדית בכיכובם של ג'רי אוקונל ודרק מקגראת'. הסדרה שודרה במקור מ-9 באוקטובר 1988 עד 25 במאי 1991 בערוץ CTV הקנדי. הסדרה שודרה גם בסינדיקציה בארצות הברית. הסדרה זכתה בפרס אמי בשנת 1989 בקטגוריית תוכניות לילדים וצעירים. בישראל הסדרה שודרה במהלך שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית. אוקונל מככב בתפקיד הנער הקנדי אנדרו קלמנטס, תלמיד תיכון טיפוסי המתגורר בפרבר הבדיוני בריארווד. חייו של קלמנטס מקבלים תפנית דרמטית כאשר הוא מקבל יכולות על-אנושיות לאחר שנחשף לקרן פוטון בעת שהוא חיפש את חברו המדען ד"ר בנג'מין ג'פקוט (מקגראת'). בעזרתו של ד"ר ג'פקוט הוא לומד לשלוט ביכולותיו החדשות ומחליט להשתמש בהם על מנת להילחם בפשע, לפתור בעיות אישיות ועל מנת לסייע לאחרים. קלמנטס מחליט להסתיר את זהותו הסודית מבני משפחתו וחבריו לכיתה. ג'רי אוקונל בתפקיד אנדרו קלמנטס דרק מקגראת' בתפקיד ד"ר בנג'מין מריון ג'פקוט כריסטופר בולטון בתפקיד קירק סטיבנס (1989–1991) מרשה מורו בתפקיד ארין קלמנטס וונדה קאנון בתפקיד סטפני קלמנטס אליזבת לסלי בתפקיד רות שלנבך "הזהות הסודית שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הזהות הסודית שלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
VSS Unity

VSS Unity הוא מטוס חלל שיכול לטוס באטמוספירה ולפעול כחללית בחלל. הוא נמצא בבעלות של וירג'ין גלקטיק ומהווה מטוס מסלולי שני מאותו דגם. VSS Unity יכול להגיע לגובה של מעל 80.5 ק"מ ובכך לעבור את גבול החלל לפי הגדרות של נאס"א ורשות התעופה הפדרלית. הוא לא יכול להגיע לגובה של 100 ק"מ הנדרשת לפי הגדרת החלל של הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה שמבוססת על קו קרמן. VSS Unity מגיע לגובה של כ-20 ק"מ בעזרת מטוס עזר. בגובה זה הוא מתנתק מהמטוס וממשיך לצבור גובה באופן עצמאי. זמן טיסה בחלל הוא כשש דקות. משקל החללית הוא כ-5,600 ק"ג וניתן להתקין בתא שישה מושבים בנוסף לשני מושבים למפקד טיסה וטייס. הטיסה הראשונה נערכה ב-8 בספטמבר 2016. בטיסה שנערכה בשנת 2021 לראשונה בנוסף לחברי הצוות היו גם נוסעים לרבות ריצ'רד ברנסון. ביוני 2023 החלו טיסות מסחריות. טיסות ניסוי ראשונות נערכו מנמל תעופה במדבר מוהאבי. במאי 2021 טיסות ונחיתות עברו לנמל החלל אמריקה גם הוא בניו מקסיקו. טיסה מסחרית מס' 7 שנערכה ביוני 2024 הייתה טיסה ארחונה של המטוס. חברת "וירג'ין גלקטיק" מפתחת כלי טיס חדש שאמור להתחיל את הטיסות בשנת 2025/26. מדיה וקבצים בנושא VSS Unity בוויקישיתוף תיאור כללי דף רישוי
בית הכנסת של הודמזוושרהיי

בית הכנסת בסגנון אר נובו בהודמזוושרהיי (בהונגרית: Hódmezővásárhelyi zsinagóga) נמצא בכתובת ככר סנט אישטוואן 2 (Szent István tér 2). המבנה הורחב ושופץ מספר פעמים בין השנים 1850 לבין 1989 ובשנת 2004, חודש ושופץ שוב לזכר 60 שנה לשואת יהודי הונגריה. ישנם נתונים רבים על חיי הדת היהודיים בהודמזוושרהיי עוד משנת 1810. בנייתו של בית התפילה הראשון החלה בשנת 1833 על מגרש שנתרם על ידי בעל הקרקע ג'רג' קארואי. המרכז שהפך גם למרכז הקהילה היהודית המקומית הורחב בהדרגה ובשנת 1850 היה צורך לבנות בית תפילה גדול יותר כדי לענות על צורכי הקהילה שגדלה. בית הכנסת (של ממש) החדש הושלם בשנת 1857 על פי תוכניותיו של הבנאי מיקלוש בוש (Busch Miklós) מסנטש. בינתיים גדלה הקהילה היהודית המקומית פי עשרה!!!, ועד שנת 1905 נוצר צורך בהרחבה נוספת. בתחרות (מכרז) שהוכרזה בשנה שלאחר מכן זכה האדריכל מיקשה מילר, שמבני האר נובו שלו עדיין מגדירים מנקודת מבט האר-נובו מבנים רבים בדרום המישור ההונגרי הגדול. הבינוי מחדש שהושלם ב-1908 השפיע משמעותית בעיקר על החזית הראשית, בעוד ששאר חלקי בית הכנסת שונו רק במעט. מעל האכסדרה המזכירה את שערי הקתדרלות של ימי הביניים, יש חלון ורדים בסגנון אר נובו, שסביבו, בקשת, כתובת עברית האֹמַר לַיהוָה מַחְסִי וּמְצוּדָתִי אֱלֹהַי אֶבְטַח־בּוֹ מתהלים פרק צא פסוק ב. במהלך השואה הצטמצם מספר היהודים בהודמזוושרהיי לשבריר ממה שהיה, וההידרדרות ההדרגתית של המבנה החלה. עד שנות ה-80 המבנה הידרדר למסוכן, מסכן חיים והיה בסכנת קריסה. בשנת 1984 קנתה העירייה את בית הכנסת מהקהילה היהודית. בשנת 1989 החלו שיפוצים רחבי היקף בהנחיית בלה שישה, אדריכל מומחה להגנה ושיחזור של מבנים היסטוריים שנועדו לשימור. באותו הזמן, חלונות הזכוכית המעוטרים, שנהרסו כמעט כליל בינתיים, חודשו בשיתוף אמנית הזכוכית זוכת פרס פרנצי, נואמי יוליה קובאץ' (Noémi Júlia Kovács) ובעלה הצייר אנדראש סילאדי (András Szilágy). בשנת 2004 בוצעו שיפוצים נוספים בבניין במלאת 60 שנה לשואת יהודי הונגריה ושל יהודי המקום. כיום בית הכנסת מקבל את פני המבקרים במלוא הדרו. המבנה מיוחד גם בכך שהוא השתמר עם הריהוט המקורי שלו. הספסלים המיוחדים שגולפו ביד נשתמרו במצבם המקורי. ניתן לראות אותם משוחזרים היום בבית הכנסת. בבית הספר היהודי לשעבר הסמוך למבנה פועל סניף של המרכז לזיכרון ותיעוד השואה. ההיסטוריה של בית הכנסת באתר האינטרנט של Szép Magyarország. דיווח על שיפוץ בית הכנסת. רשימת בתי הכנסת בהונגריה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת של הודמזוושרהיי בוויקישיתוף סרטון ביוטיוב על בית הכנסת
מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן

מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן (באנגלית: The William Breman Jewish Heritage Museum), הידוע בכינויו ברמן, הוא מרכז תרבות באטלנטה המוקדש להיסטוריה של עם ישראל, עם דגש מיוחד על אזור ג'ורג'יה ועל השואה. המוזיאון, שנפתח ב-1996, הוא אחד המוזיאונים הגדולים מסוגו. המוזיאון נקרא על שמו של איש העסקים מאטלנטה ויליאם ברמן, שהיה פילנתרופ הפעיל בקהילה היהודית באטלנטה. במוזיאון מספר תערוכות, קבועות ונודדות, המציגות למבקרים ערכים, מנהגים ומסורות יהודיות. המסרים מועברים באמצעות יצירות מולטימדיה כגון קולנוע, מוזיקה ואמנות חזותית. כמו כן במוזיאון קיימות תערוכות החוקרות נושאים אוניברסליים, כגון אחריות אישית, בניית קהילה והבנה בין-תרבותית. התערוכה הקבועה של המוזיאון היא "היעדר אנושיות: שנות השואה, 1933-1945". בתערוכות קודמות הוצגו יצירות ותמונות מאת מוריס סנדק, מחבר הספר "ארץ יצורי הפרא". במוזיאון ברמן שוכנים גם הארכיונים של אמנים כמו אידה פרל וג'וזף קובה הנוגעים להיסטוריה יהודית, הארכיונים היהודיים של סוואנה ומרכז גנאלוגיה, המתעדים את ההיסטוריה של החיים היהודיים בגרוזיה והסביבה. באוספים אלו יש סיפורים אישיים ומזכרות היסטוריות. במוזיאון מוצגת תערוכה נרחבת הנוגעת למאבקים של העם היהודי מול האנטישמיות בפולין, גרמניה, צ'כוסלובקיה ויוון לפני השואה ובמהלכה. הוא גם מספר את הסיפורים של ניצולי השואה שהגיעו לדרום מזרח ארצות הברית ויצרו לעצמם חיים חדשים. כמו כן מוצגים ראיונות בעל פה עם ניצולי השואה. אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן הפדרציה היהודית של אטלנטה רבתי "About The Breman - The Breman Museum". Thebreman.org. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Laurel McCarty (2 ביוני 2006). "William Breman Jewish Heritage Museum". Georgiaencyclopedia.org. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Absence of Humanity Exhibit | The Breman Museum". www.thebreman.org.
ביזוי כבוד המת

ביזוי כבוד המת מתייחס לפעולות הממחישות חוסר כבוד או בוז לאנשים שנפטרו. ביזוי כבוד המת נחשב למגונה מבחינה תרבותית, חברתית ואתית בחברות רבות ברחבי העולם. מגוון רחב של דפוסי התנהגות יכולים להיות מסווגים כביזוי כבוד המת. חטיפת גוויות (אנ') – לקיחה בסתר של גוויות מאתרי קבורה. מטרה נפוצה לחטיפת גוויות, אשר הייתה נפוצה יחסית במהלך המאה ה-19, הייתה למכור את הגוויות לצורך נתיחות או הרצאות אנטומיה בבתי ספר לרפואה. הכחדת הזיכרון – ניסיון למחוק אדם מסוים מן הזיכרון. חילול קברים (אנ') – פעולות מכוונות של ונדליזם, גניבה או הרס מכוונים בבתי קברות. צורה נפוצה של חילול קברים היא השחתת מצבות. ציד ראשים – הנוהג של עריפה ושימור הראש של אדם לאחר הריגת הקורבן. איסוף חלקי גוף כמזכרת (אנ') – איסוף חלקי גוף של קורבנות כמזכרת, אשר לרוב מבוצע במהלך מלחמות. המטרה של כך היא בדרך כלל להשפיל או להפחיד את האויב. לעיתים הדבר עשוי להיות מבוצע גם על מנת להוכיח כמה אנשים החייל הרג בקרבות. מקרים בהם רוצחים סדרתיים אספו בעבר חלקי גוף מקורבנותיהם תוארו גם כמקרים של איסוף חלקי גוף כמזכרת. נקרופיליה – פאראפיליה המאופיינת במשיכה מינית לגופות ובהגעה לאורגזמה בעת ביצוע אקט מיני עם גוויות. הוצאה להורג לאחר המוות – הוצאה להורג טקסית של גופתו של אדם שכבר מת כעונש. סכסוכים וטינה – במקרים מסוימים אנשים עשויים לבזות את כבוד המת כדרך להביע כעס או טינה כלפי הנפטר או קרובי הנפטר שעודם בחיים. מניעים פוליטיים או אידאולוגיים – באזורים בעולם בהם ישנם סכסוכים פוליטיים מהותיים, יחידים או קבוצות עשויים לבחור לבזות את כבוד המת במטרה להצהיר הצהרה מסוימת או כדי להשפיל את אויביהם. הפרעות פסיכולוגיות – אנשים הסובלים מהפרעות פסיכולוגיות מסוימות עלולים לגרום לביזוי כבוד המת במקרים מסוימים. חנינה בן מנחם, ‏קבורת חמור: ביזוי המת כעונש, דיני ישראל ‏לד Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Body-Snatching". Encyclopædia Britannica. Vol. 4 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 112. Omissi, Adrastos (28 ביוני 2018). Emperors and Usurpers in the Later Roman Empire: Civil War, Panegyric, and the Construction of Legitimacy. OUP Oxford. p. 36. ISBN 978-0-19-255827-5. ארכיון מ-7 בנובמבר 2021. נבדק ב-6 בדצמבר 2021. {{cite book}}: (עזרה) Fox, James Alan; Levin, Jack (בינואר 1998). "Multiple Homicide: Patterns of Serial and Mass Murder". Crime and Justice. Chicago, Illinois: University of Chicago Press. 23: 407–455. doi:10.1086/449274. {{cite journal}}: (עזרה) Goodwin, Robin; Cranmer, Duncan, eds. (2002). Inappropriate Relationships: The Unconventional, the Disapproved, and the Forbidden. London, England: Psychology Press. pp. 174–176. ISBN 978-0805837421.