laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה

האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה (בספרדית: Jaime de Borbón y Battenberg;‏ 23 ביוני 1908 - 20 במרץ 1975), היה בנו השני של מלך ספרד אלפונסו השלושה עשר, והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1941–1975. חיימה נולד ב-23 ביוני 1908 בסגוביה, לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג, בתם של הנרי, נסיך בטנברג וביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת. בילדותו חלה חיימה בדלקת הזיז הפטמתי, וכתוצאה מכך נותר חירש עד סוף ימיו. בשנת 1921 העניק לו אביו את מסדר גיזת הזהב, והוא היה האביר ה-1153 במסדר. בשנת 1931 התפטר אביו מתפקידו, והוקמה הרפובליקה הספרדית השנייה, ובשנת 1933 ויתר חיימה על מקומו בסדר הירושה הספרדי, וקיבל את התואר דוכס סגוביה. ב-4 במרץ 1935 התחתן חיימה בנישואים מורגנטיים עם אמנואלה דה דמפייר, ממנה נולדו לו שני בנים. בשנת 1941 מת אביו, וחיימה הוכר על ידי הלגיטימיסטים כז'אק השני, מלך צרפת ונווארה (או לחלופין "אנרי השישי"). ב-6 במאי 1947 התגרשו חיימה ואמנואלה בבוקרשט, וב-3 ביוני 1949 התחתן חיימה בשנית עם שרלוט לואיז אוגוסטה טידמן, אך לא היו לו ילדים ממנה. ב-6 בדצמבר 1949 חזר בו חיימה מוויתורו על טענתו לכתר ספרד, והוכר על ידי חלק מהקרליסטים כחיימה הרביעי, מלך ספרד. ב-3 במאי 1964 הוא נטל לעצמו את התואר דוכס מדריד, אולם ב-19 ביולי 1969 ויתר שוב על טענתו לכתר הספרדי לטובת אחיינו חואן קרלוס, נסיך ספרד. ב-20 במרץ 1975 מת חיימה בסנט גאלן, ובנו אלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס ירש את תאריו. ב-4 במרץ 1935 התחתן חיימה עם אמנואלה דה דמפייר, ממנה נולדו לו שני בנים: אלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס (1936–1989) גונזאלו, דוכס אקיטן (1937–2000) מדיה וקבצים בנושא האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה בוויקישיתוף האינפנטה חיימה, דוכס סגוביה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אוגמונדור כריסטינסון

אוגמונדור כריסטינסון (באיסלנדית: Ögmundur Kristinsson; נולד ב-19 ביוני 1989) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בעמדת השוער בנבחרת איסלנד. כריסטינסון התחיל את הקריירה שלו בפראם. ב-12 ביוני 2006 כריסטינסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד האוקר, כאשר הוא עוד לא בן 17. את המשחק ניצחה פראם 0–3. כריסטינסון חזר לקבוצת הנוער ובעונת 2009 ערך את הופעתו השנייה בקבוצה. בעונת 2011 כריסטינסון הפך לשוער הראשון בקבוצה. בסיום עונת 2013 נבחן במות'רוול ובסנדנס אולף, אך בסופו של דבר נשאר בפראם. ב-7 ביולי 2020, כריסטינסון חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית. ב-16 ביולי 2014 כריסטינסון חתם לעונה בראנס מליגת העל הדנית. בעונה בה שיחק בראנס, כריסטינסון רשם רק ארבע הופעות ובתום העונה עזב את המועדון. ב-2 ביוני 2015 כריסטינסון חתם לשלוש עונות בהאמרבי מליגת העל השוודית. כריסטינסון שהגיע באמצע העונה בשוודיה, שיחק 15 משחקי ליגה עד לסיום העונה. ב-15 במרץ 2016 כריסטינסון הבקיע את הפנדל המכריע בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת רבע גמר הגביע השוודי נגד א.י.ק סולנה. ב-31 באוגוסט 2017 כריסטינסון חתם באקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. בתחילת קיץ 2018 כריסטינסון החל במשא ומתן עם מכבי פתח תקווה, אך בסופו של דבר כריסטינסון לא חתם בקבוצה. באוגוסט 2018 כריסטינסון חתם בלאריסה מליגת העל היוונית. ב-4 ביוני 2014 כריסטינסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד במשחק ידידות נגד אסטוניה. ב-13 באוקטובר 2015 כריסטינסון ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת רשמית במשחק נגד טורקיה במסגרת מוקדמות יורו 2016, משחק שבסיומו איסלנד העפילה ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה. כריסטינסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת היורו, בו היא הגיעה עד לרבע הגמר. פראם הגביע האיסלנדי: 2013 אוגמונדור כריסטינסון, באתר Transfermarkt אוגמונדור כריסטינסון, באתר Soccerway אוגמונדור כריסטינסון, באתר WorldFootball.net אוגמונדור כריסטינסון, באתר National Football Teams אוגמונדור כריסטינסון, באתר FootballDatabase.eu
גלריה ג'ולי מ.

"גלריה ג'ולי מ." הייתה גלריה לאמנות שפעלה בין השנים 1975–2016 בתל אביב-יפו. "גלריה ג'ולי מ." נפתחה בשנת 1975 על ידי ג'ולי ממון בתל אביב-יפו. ממן למדה אמנות בבית הספר הגבוה לציור אצל אריה מרגושילסקי. היא פתחה את הגלריה בקומת מרתף של בניין ברחוב גליקסון בתל אביב-יפו. חלל הגלריה הורכב מחלל פשוט בצורת האות ר'. התערוכה הראשונה שנערכה בגלריה הייתה התערוכה הקבוצתית "מחווה לארוך", שנפתחה ב-2 במרץ 1975 והוקדשה לזכרו של הצייר אריה ארוך. התערוכה זוהתה עם אמנים ובהם מיכל נאמן, דגנית ברסט, ציונה שמשי, מנשה קדישמן, בוקי שוורץ ציבי גבע, יאיר ברק, שי קרמר ואחרים. לצד אלו הוצגו בגלריה גם אמנים צעירים יותר כגיל שחר, מרב סודאי ואחרים. לצד תערוכות ציור ופיסול, הציגה ממן גם עבודות מיצב ועבודות מושגיות כגון "מי ציוני ומי לא" (1979) מאת משה גרשוני. בין האמנים שהציגו תערוכות רבות בגלריה ניתן לציין את ענת בצר. בשנים האחרונות ניהלו את הגלריה עדי קבילי, בתה של ממן, ועודד שתיל. בשנת 2006 עברה הגלריה לחלל חדש שמוקם בקומה הראשונה של בניין ברחוב בצלאל יפה מס' 10. בשנת 2009 נפתחה שלוחה של הגלריה בטורונטו, קנדה. ענת ברזילי, עיר בלי קונספציה, באתר כלכליסט, 5 בספטמבר 2016 ראו: משה בן-שאול, תמונות בתערוכה, מעריב, 13 במרץ 1975. על המשתתפים בתערוכה נמנו: אביבה אורי, מירית כהן, רפי לביא, יהושע נוישטיין, מנשה קדישמן, משה קופפרמן, דני קרוון, בצלאל שץ ולואיז שץ ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוניבה מזארי

מוניבה מזארי (באורדו: منیبہ مزاری; נולדה ב-3 במרץ 1987) היא אמנית, דוגמנית, פעילה חברתית, דוברת מוטיבציה, זמרת, ומארחת טלוויזיה פקיסטנית. היא משתמשת בכיסא גלגלים בשל פציעות שנגרמו בתאונת דרכים כשהייתה בת 21, והיא הדוגמנית הפקיסטנית הראשונה בכיסא גלגלים. היא גם השגרירה הלאומית של ארגון האו"ם לקידום נשים - פקיסטן. מזארי היא ממוצא בלוצ'י. ב-2007, היא הייתה בתאונת דרכים, בה ספגה פציעות מרובות, כולל פגיעה לחוט השדרה אשר הותירה אותה משותקת. מזארי המשיכה בקריירה שלה בדוגמנות גם אחרי פציעתה, ובנוסף לפעילות החברתית והפילנתרופית שהיא משקיעה בה, היא הקימה מותג  אמנותי בשם Muniba's Canvas, אשר ססמתו היא "תנו לקירות ללבוש צבע". מזארי משרתת כשגרירת פקיסטן בארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים, וגם משמשת כדוברת להעלאת מוטיבציה בכנסים ופורומים. הביקוש לדוברות שלה פרח לאחר שנבחרה כאחת הנואמות באירוע TEDx איסלאמאבאד. היא הייתה אחת משתי פקיסטניות שנכללו ברשימת "100 הנשים מעוררות ההשראה" של ה-BBC לשנת 2015. היא לעיתים משמשת כמגישת חדשות בערוץ PTV. בנוסף, היא הדוגמנית-דוברת של חברת הספרות ותכשירי השיער Toni&Guy בפקיסטן. היא נכללה ברשימת פורבס "30 מתחת ל-30" ב-2016. מזארי מצאה עצמה במרכז מחלוקת ציבורית, לאחר שהואשמה בגנבת קניין רוחני של אמנית אחרת, ליילה באיג. תנועת זכויות הנכים של פקיסטן הרחיקה עצמה ממזארי, שהייתה פעילה בה. על פי מוחמד אטיף שייח', הנשיא ארגון STEP (לקידום אנשים עם מוגבלויות), "מוניבה מציגה דוגמה אמפתית כשגרירה. אנחנו לא רוצים לציין שמות או לעכב את מאמציה, אבל היא לא עושה שום דבר עבור תנועת הנכות, היא רק צוברת הון סימבולי בשל נכותה. היא מנסה למשוך תשומת לב באמצעות מודל הצדקה של נכות, שזה לגמרי לא נכון, ולא מה שנציג נכים צריך לעשות. היא לא צריכה להיות שגרירה של כל ארגון נכות, כי שגרירים שלנו צריכים לקדם את זכויותינו על בסיס שוויון, ולא על סמך רחמים. נכות היא חלק מאורח חיים מגוון, לא מאבק אמיץ." מדיה וקבצים בנושא מוניבה מזארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוניבה מזארי "Muniba Mazari – Courageous and hopeful in the face of disability". ARY News.tv. Hasan, Rabia; Haq, Farah. "Muniba Mazari, Unbroken". FUCHSIA. אורכב מ-המקור ב-2015-11-04. But, you know what?I am a Baloch girl, living in a country with no awareness on disability, a single mother "Inspiration on a wheelchair". The Frontier Post.com. 29 ביוני 2015. אורכב מ-המקור ב-2015-10-27. נבדק ב-2018-07-01. {{cite news}}: (עזרה) "Up Close and Artsy with Muniba Mazari". Times of Youth.com. 3 באפריל 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Muniba Mazari accused of plagiarising another artist's work". "Disability Movement in Pakistan disassociates themselves from Muniba Mazari - The Express Tribune". The Express Tribune (באנגלית אמריקאית). 2017-12-10. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוניבה מזארי".
נבחרת יפן בכדורגל חופים

הנבחרת הלאומית של יפן בכדורגל חופים מייצגת את יפן בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל היפנית. סגל נכון לאליפות העולם בכדורגל חופים 2019 מאמן: ברזיל ריי ראמוס גביע העולם בכדורגל חופים מקום רביעי (1): 2005, 2019 אליפות אסיה בכדורגל חופים אלופה (2): 2009, 2011 מונדיאליטו סגנית (1): 2014 מדיה וקבצים בנושא נבחרת יפן בכדורגל חופים בוויקישיתוף דף הנבחרת באתר הרשמי של כדורגל החופים דף הנבחרת באתר הרשמי של כדורגל החופים (ברוסית)
פרידריך וילהלם קריצינגר

פרידריך וילהלם קריצינגר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Kritzinger‏; 14 באפריל 1890 - 25 באפריל 1947) היה פוליטיקאי גרמני אשר שימש כמזכיר המדינה בתקופת המשטר הנאצי. קריצינגר נולד כבנו של כומר ב-14 באפריל 1890 בגרינפיר (Grünfier) עיר בפרובינציית פוזן שבקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. ב-1908 הוא סיים את לימודיו בגימנסיה והחל ללמוד משפטים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 גויס לצבא הקיסרות הגרמנית, וב-1918 עזב את הצבא כלויטננט במילואים. בשנת 1921 עבר את בחינת הבר ולאחר מכן עבד כעוזר במשרד המשפטים של הרייך. בשנת 1925-26 עבד במשרד המסחר הפרוסי ובשנת 1926 חזר למשרד המשפטים. ב-1921 עבר את בחינות הקבלה לשירות ציבורי והחל לעבוד כעוזר במשרד המשפטים הגרמני. בין 1925-1926 עבד במשרד הסחר הפרוסי, וב-1926 חזר למשרד המשפטים. ב-1938 הצטרף קריצינגר למפלגה הנאצית, ובאותה שנה הועבר ללשכת הקנצלר כמנהל מחלקה B. ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את ראש הלשכה הנס לאמארס בוועידת ואנזה. לאחר הוועידה הוא הביע את רצונו להתפטר, אולם שודל שלא לעשות זאת. יש הטוענים שהתוכניות ל"פתרון הסופי" של יהודי אירופה הבהילו אותו כל כך, עד שהוא השמיע מחאה קולנית במהלך הוועידה עצמה. עם זאת, הפרוטוקולים הרשמיים של הוועידה לא שרדו כך שלא ניתן להפריך או לאשר את הטענות הללו. יצוין שבתפקידו בלשכת הקנצלר, התעסק קריצינגר רבות ב"בעיה היהודית", והשתתף בניסוח סעיף 11 של חוק אזרחות הרייך, אשר אפשר לנשל את יהודי גרמניה מרכושם לפני גירושם. בהמשך אותה שנה הוא קודם לתפקיד תת-מזכיר המדינה ובהמשך למזכיר המדינה. בתפקידו זה הוא ניסח חוק אשר הגביל את זכויות הערעור של יהודים. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה גם בממשלת פלנסבורג שפעלה בשלהי המלחמה. עם סיום המלחמה הוא נעצר בידי בעלות הברית, והעיד במהלך משפטי נירנברג. הוא התוודה בפומבי שהיה חבר בוועידת ואנזה וידע על אופייה הפושע, והצהיר שהוא מתבייש על פשעיו שלו ופשעי בני עמו. הוא נכלא בברוקזל, אולם שוחרר באפריל 1946. בדצמבר של אותה שנה הוא נכלא מחדש, ושוחרר בתחילת 1947 בשל מצב בריאות רעוע. הוא מת בנירנברג ב-25 באפריל 1947. בסרט הגרמני "ועידת ואנזה" מ-1984, גולם קריצינגר בידי פרנץ רודניק. בסרט "הפתרון הסופי" גולמה דמותו בידי דייוויד תרלפול. מדיה וקבצים בנושא פרידריך וילהלם קריצינגר בוויקישיתוף המשתתפים בוועידת ואנזה פרוטוקול החקירות של קריצינגר המשתתפים בוועידת ואנזה
לואי לטריה

לואי לטריה (בצרפתית: Louis Leterrier; נולד ב-17 ביוני 1973) הוא במאי קולנוע צרפתי, שבין סרטיו הידועים נמנים "המשלח" (2005), "הענק הירוק" (2008), "התנגשות הטיטאנים" (2010), "האשליה" (2013) ו"מהיר ועצבני 10" (2023). לטריה נולד בפריז בירת צרפת, בנם של במאי הקולנוע פרנסואה לטריה ומעצבת התלבושות קתרין לטרייר (לבית פאביוס). הוא אחיינם של ראש ממשלת צרפת לשעבר, לורן פביוס והאנטיקוואר פרנסואה פאביוס. על חינוכו לאמנות הופקדה אמו. לפני שהחל להתנסות בבימוי סרטים קצרים, היה לטריה מתופף בהרכב מוזיקלי חובבנית. בהגיעו לגיל 18, אחרי שהשתפשף בענף הפרסום, עזב לטריה את צרפת כדי ללמוד קולנוע בבית הספר "טיש" לאמנויות (Tisch School of the Arts) של אוניברסיטת ניו יורק. ב-1997 התלמד לטריה אצל הבמאי ז'אן-פייר ז'נה באתר הצילומים של הנוסע השמיני 4: התחייה. עם שובו לצרפת, הוא עבד עם לוק בסון על הפקת פרסומות עבור החברות "קלאב אינטרנט" ו"לוריאל". מאוחר יותר בשנת 2002, לטריה ביים את הסרט הראשון בטרילוגיית המשלח, סרט פעולה בכיכובו של ג'ייסון סטיית'האם. על אף שבארצות הברית נתפש לטריה כמנהל האמנותי של הסרט וכקורי יואן כבמאי, באירופה ניתן קרדיט הבימוי ללטריה. ב-2008, כחלק ממגמה בה במאים צרפתים רבים מועסקים בהוליווד, ביים לטריה את הסרט ביקום הקולנועי של מארוול, "הענק הירוק". הפרויקט הבא שלו, גרסה מחודשת של התנגשות הטיטאנים מ-1981, הופץ על ידי האחים וורנר ועלה לאקרנים ב-2 באפריל 2010. ב-2013 ביים את הסרט המצליח "האשליה" בכיכובם של מארק רופאלו, איילה פישר, וודי הרלסון, דייב פרנקו, ג'סי אייזנברג ורבים אחרים. ב-2016 ביים את הסרט "גרימסבי". בשנת 2021 שוחררה להפצה סדרת הטלוויזיה "לופן" בהשראת ארסן לופן, שביים. בשנת 2022 ביים את קומדיית הפעולה "רחוק מהבית" בכיכובו של עומאר סי. בשנת 2023 ביים את הסרט "מהיר ועצבני 10"; העשירי בסדרת סרטי "מהיר ועצבני", לאחר שהחליף את ג'סטין לין בכס הבימוי והוא יביים גם את הסרט האחרון בסדרה, "מהיר ועצבני 11". באותה שנה, הפיק את הסרט "דוגי סטייל". מדיה וקבצים בנושא לואי לטריה בוויקישיתוף לואי לטריה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואי לטריה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לואי לטריה, באתר AllMovie (באנגלית) לואי לטריה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) לואי לטריה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לואי לטריה, באתר Discogs (באנגלית)
RTP2

RTP2 (נקרא גם בפורטוגזית "O Segundo" - "ערוץ 2" או "Dois" - לשניים) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי פורטוגלי, המופעל על ידי RTP, תאגיד השידור הפורטוגלי. RTP2 הוא ערוץ הטלוויזיה השני שהחל לשדר בפורטוגל ב-25 בדצמבר 1968. כיום, הערוץ משודר ללא פרסומות, ומשמש כחלופה לערוץ הראשי של השידור הציבורי בפורטוגל, RTP1. את ערוץ RTP2 ניתן להקביל לערוץ BBC Two, כיוון ששני הערוצים משדרים תכנים אינטלקטואליים. RTP2 הוא היחיד מבין מספר ערוצי טלוויזיה פורטוגליים ואירופיים המשדר תוכניות תרבות וחינוך כל הזמן (בדומה לארטה). RTP2 הוא היחיד בפורטוגל שמשדר ללא הפסקות פרסומות, חסויות או תשדירי שירות. בשנת 2002 החל הערוץ לשדר במשך 24 שעות ביממה. במרץ 2017 שיעור הצפייה של הערוץ היה 1.5%. ערוץ RTP2 החל בשידוריו ב-25 בדצמבר 1968. עם זאת, רק ב-21 בנובמבר 1970 הערוץ החל בשידורים רציפים וקבועים. ב-21 ביולי 1978 הופסקו שידורי הערוץ בשל שיפוצים, והם התחדשו כמה חודשים מאוחר יותר, ב-16 באוקטובר אותה שנה, כאשר הופרד הערוץ מ-RTP1, לרבות הקמת צוותים ייחודיים והפקת תוכניות מקוריות עבור הערוץ. שינויים אלו לא שרדו זמן רב, ובראשית שנות ה-80, בשל קיצוצים, אוחדו שני הערוצים בשנית. בשנת 1990 עבר הערוץ מיתוג מחדש, ושמו שונה ל"ערוץ 2", ובשנת 1992 שונה שמו שוב ל-TV2. הססמה של הערוץ הייתה "טלוויזיה אחרת". בשנת 1994, לאחר עלייתם של שני ערוצי טלוויזיה פרטיים (SIC ו-TVI) לאוויר, נאלץ TV2 להתמקד בשידור תוכניות לקהלים קטנים יותר, ובוצעו שינויים משמעותיים בלוח השידורים של הערוץ. שידור משחקי כדורגל ואופרות סבון הופסקו, ובהתאם לכך קהל הצופים של הערוץ קטן. מאז השינויים שבוצעו, הערוץ משדר תוכניות תרבות, תעודה, אומנות, מדעים וילדים. בשל כך, RTP2 נחשב כיום לערוץ טלוויזיה ברמה גבוהה יותר לעומת יתר ערוצי הטלוויזיה. ב-27 באפריל 1996 הוחזר השם הישן של הערוץ, RTP2, תוך הפסקת שידורי הפרסומות. לוח השידורים לא השתנה. כמו כן, בנובמבר 1999, הערוץ החל לשדר בשעות מסוימות בפורטוגזית בערוץ יורוניוז. ב-2002 הערוץ החל לשדר במשך 24 שעות ביממה. ב-14 במאי 2012, RTP2 הפך לערוץ הטלוויזיה הפורטוגלי הראשון שמשדר בפורמט 16:9. 70X7 - תוכנית שיחה דתית המופע הדתי - תוכנית שיחה דתית ארכיטקט - מגזין אדריכלות רחוב האומנויות - מגזין אומנות מאחורי הקלעים - מגזין קולנוע ביוספרה - מגזין אקולוגיה וסביבה טור דה פראנס אולימפיאדת פיונגצ'אנג 2018 אולימפיאדת טוקיו 2020 מרוששות בונז משפחת סימפסון איש משפחה פיוצ'רמה הבורגרים של בוב אין משחק אין חיים קליפורניקיישן המפץ הגדול שני גברים וחצי מקום טוב באמצע מד מן דקסטר העשב של השכן חסרי בושה קוגר טאון רוק 30 שרלוק מבוקש ממי הממשלה המנטליסט RTP1 טלוויזיה בפורטוגל כאן 11 אתר האינטרנט הרשמי של RTP2 (בפורטוגזית)
תרזה סובייסקה

תרזה סובייסקה (בפולנית: Teresa Kunegunda Sobieska; 4 במרץ 1676 – 10 במרץ 1730) הייתה בתו של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין, ואשתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה. תרזה נולדה ב-4 במרץ 1676 בווילאנוב, ליאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ולמריה קז'ימייז'ה, בתם של אנרי אלבר דה לה גראנז' ארקייה ופרנסואז דה לה שאטר. ב-12 בינואר 1694 התחתנה תרזה עם מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, ממנו היו לה עשרה ילדים. לאחר תבוסת בעלה בקרב בלנהיים שימשה תרזה כעוצרת הנסיכות, אולם לאחר שמצאה מכתבי אהבה של הרוזנת מארקו, פילגשו של מקס עמנואל, עזבה את מינכן ונסעה לראות את אמה בוונציה. הצבא לא הרשה לה לחזור, ובעקבות כך בילתה עשר שנים בגלות, וחזרה רק בשנת 1715. בשנת 1726 מת בעלה מקסימיליאן עמנואל, ובנם קרל אלברכט, הנסיך הבוחר מבוואריה, עלה לשלטון במקומו. ב-10 במרץ 1730 מתה תרזה בוונציה. ב-12 בינואר 1694 התחתנה תרזה עם מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, ממנו היו לה 10 ילדים: בן (1695) מריה אנה קרולינה (1696–1750) קרל אלברכט (1697–1745) פיליפ מוריץ מריה (1698–1719) פרדיננד מריה אינוצנץ (1699–1738) קלמנס אוגוסט (1700–1761) וילהלם (1701–1704) יוהאן אלואיס אדולף (1702–1705) יוזף תאודור (1703–1763) מדיה וקבצים בנושא תרזה סובייסקה בוויקישיתוף תרזה סובייסקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רשות הפארקים של קנדה

רשות הפארקים של קנדה (באנגלית: Parks Canada Agency; בצרפתית: Agence Parcs Canada) הידועה גם כ"פארקי קנדה" או "פארקס קנדה" (באנגלית: Parks Canada; בצרפתית: Parcs Canada) היא רשות של ממשלת קנדה, תחת המשרד לאיכות הסביבה של ממשלת קנדה. מטרת הרשות היא להגן ולשמר על אתרי טבע בעלי חשיבות לאומית של קנדה, וכן לעודד מודעות ציבורית (באמצעות הנאה ופנאי של הציבור) לשמירה על אתרי טבע אליה, על מנת להגן עליהם כיום ולמען הדורות הבאים. הרשות מנהלת 42 פארקים לאומיים, 4 שמורות טבע ימיות לאומיות, 171 אתרים היסטוריים לאומיים (מתוך יותר מ-970 אתרים היסטוריים לאומיים), 9 תעלות ונתיבי מים היסטוריים, פארק לאומי אורבני אחד, ואתר מורשת לאומי אחד. הרשות מנהלת את מרשם האתרים ההיסטוריים של קנדה; בנוסף הרשות מנהלת 5,000 אזורים מוגנים אשר יכולים להפוך בעתיד לשמורות טבע או פארקים לאומיים - בשטח כולל של 1,000,000 קמ"ר (10% משטחה היבשתי של קנדה, ו-1% משטחה הימי). הרשות עובדת עם המועצה הלאומית לאתרים היסטוריים ומונומנטים של קנדה, הממליצה על אתרים, אירועים ואנשים בעלי חשיבות היסטורית לאומית (סה"כ מעל 1,500), לשר לאיכות הסביבה ולשינויי אקלים. תפקידי והתחיבויות הרשות מוסדרים באמנת רשות הפארקים של קנדה. ברשות עובדים כ-5,566 עובדים, ומשרדי הנהלתה מצויים בעיר גאטינו שבפרובינציית קוויבק. רשות פארקי קנדה הוקמה ב-19 במאי 1911, כמחלקה של משרד הפנים של הדומיניון של קנדה - והייתה מחלקת הפארקים הלאומיים הראשונה בעולם. הרשות הוקמה בשנת 1998, תחת המשרד להגנת הסביבה של קנדה. קודם לכן, בין השנים 1966–1978 היו "פארקי קנדה" תחת המשרד לענייני אינדיאנים של קנדה (משרד בממשלת קנדה), ובין 1979–1994 היו פארקי קנדה תחת המשרד למורשת קנדה (משרד בממשלת קנדה), בשנת 1994 עברו פארקי קנדה למשרד להגנת הסביבה, אשר הקימה את הרשות הממשלתית. פארקי קנדה מעסיקים שומרי פארקים (Park Wardens), המבצעים פעולות אכיפה, כדי להבטיח את שלומם של המבקרים בפארקים הלאומיים, ולוודא ציות לחוקי הגנת הסביבה. לשומרים סמכויות נרחבות (הם נושאים נשק, ובסמכותם להפעיל כוח על מנת לעצור מפירי חוק). השתקפות פסגות עמק עשר הפסגות באגם מוריין עמדת תשלום בכניסה לפארק הלאומי באנף מרכז המידע ג'ספר בפארק הלאומי ג'ספר הפארקים הלאומיים של קנדה שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית הפארקים הלאומיים של ארצות הברית • W.F. Lothian, A Brief History of Canada's National Parks * W.F. Lothian, A History of Canada's National Parks, Volumes I-IV, Published by Parks Canada, Ottawa, 1976-1987. מדיה וקבצים בנושא רשות הפארקים של קנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רשות הפארקים של קנדה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של רשות הפארקים של קנדה (בצרפתית) רשות הפארקים של קנדה, ברשת החברתית פייסבוק רשות הפארקים של קנדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערוץ היוטיוב הרשמי של רשות הפארקים של קנדה שומרי הפארקים - אתר רשמי אתר הספרייה האלקטרונית של היסטורית הפארקים בקנדה מספר הפארקים והאתרים המנוהלים על ידי הרשות היקף השטחים המנוהלים על ידי הרשות אמנת רשות הפארקים של קנדה ההיסטוריה של הקמת הרשות תפקידם של שומרי הפארקים
רימאל עלי

רימאל עלי (באורדו: رِمل علی) היא דוגמנית, רקדנית ושחקנית פקיסטנית טרנסג'נדרית. רימאל עלי היא הטרנסג'נדרית הראשונה לעבוד כדוגמנית, והראשונה להופיע בקולנוע הפקיסטני כשחקנית. סרט הבכורה שלה, הקומדיה הרומנטית "סאט דין מוחבאט אין" (באורדו: سات دن محبت اِن; בתרגום לעברית: אהבה בשבעה ימים) יצא במהלך חג עיד אל-פיטר 2018, באמצע יוני. בסרט מככבים שחקנים ידועים בקולנוע הפקיסטני, ביניהם מהירה חאן, שהרבאר מונוואר וג'אבד שייח'. מאז סיימה לצלם את הסרט, היא כבר עבדה על שני סרטים נוספים. עלי היא רקדנית מוכשרת, ואחרי שסיימה את התואר ראשון שלה באוניברסיטת פנג'אב, היא בחרה להפוך אהבה זו לקריירה, והתחילה את דרכה בעסקי הבידור. היא עבדה בעיקר בתיאטרון ובקליפים מוזיקליים, לצד עבודתה כדוגמנית. היא זכתה להכרה ציבורית גדולה ואף בינלאומית כאשר הופיעה בקליפ המוזיקלי של הלהקה הפקיסטנית "סוץ'" ב-2017. נושא הקליפ הוא חוויית החיים של נשים טרנסג'נדריות בחברה – הדחיקה לעסוק בזנות, חוסר הקבלה החברתית והמשפחתית וכן האיום באלימות, ואפליה בתעסוקה – ולצד כל זאת, התקווה לשינוי ולעתיד טוב ומקבל יותר. עלי היא פעילת להט"ב בולטת, ונחשבת רבות בתור "הפנים" של הקהילה הטרנסג'נדרית. לכן, היא דאגה שהייצוג הטרנסג'דרי בסרטים בהם היא משתתפת יהיה מכבד: "רציתי לוודא שהתפקיד לא עושה צחוק מהקהילה שלי, באופן בו קורה תכופות בסרטי בוליווד ולוליווד (כינוי לתעשיית הקולנוע בפקיסטן המבוססת בלאהור, על משקל בוליווד). אז התרגשתי מאוד מהאופן הרגיש והאמיתי שהסיפור מתייחס לדמות הטרנסג'נדרית. מינו ופרג'אד (הבמאים) גם הצליחו להימנע מהמלכודת שהרבה סרטים נופלים בה, של להפוך את הדמות הטרנסית לקורבן". רבייה מליק הייתה למגישת החדשות הטרנסג'נדרית הראשונה. רימאל עלי, ברשת החברתית פייסבוק רימאל עלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רימאל עלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רימאל עלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) רימאל עלי, באתר Discogs (באנגלית) רימאל עלי, באתר Songkick (באנגלית) סרטון אודות רימאל עלי, באתר החדשות Dunya News (באורדו) "Lahore: Watch report on transgender model Rimal Ali - Dunya News". "Video featuring transgender model takes internet by storm - Entertainment - Dunya News". Haq, Irfan Ul (9 באוגוסט 2017). "Transgender model Rimal Ali will make her cinematic debut with Saat Din Mohabbat In". {{cite web}}: (עזרה) "Transgender model Rimal Ali on her way to make her cinematic DEBUT with 'Saat Din Mohabbat In'". https://dailyaftab.pk/2017/08/11/transgender-model-rimal-ali-will-mohabbat/ Pakistani transgender Rimal Ali wants to break stereotypes, Express Tribune, June 17, 2018 Haq, Irfan Ul (2017-08-09). "Transgender model Rimal Ali will make her cinematic debut with Saat Din Mohabbat In". Images (באנגלית אמריקאית). \https://nation.com.pk/28-May-2018/-saat-din-mohabbat-in-from-rimal-ali-s-perspective ‘Saat Din Mohabbat In’ from Rimal Ali’s perspective], Muhammad Ali, The Nation, May 28, 2018 T, Aimen. "Rimal's Story: Pakistan's first transgender model – exposition, opression and glamour". Kluchit (באנגלית אמריקאית). Pakistani Transgender Actress Rimal Ali Stars In A Major Music Video That Has A Strong Message Behind It, Zain Kazi, Parhlo, February 3, 2017 Transgender Icon Rimal to Shatter Stereotypes in Conservative Pakistan, Naman Ramachandran, Variety, JUNE 12, 2018
וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג

וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Wilhelmine Amalie von Braunschweig-Lüneburg; ‏21 באפריל 1673 – 10 באפריל 1742), הייתה אשתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. וילהלמינה אמליה נולדה ב-21 באפריל 1673 בהנובר, ליוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולבנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ואנה גונזאגה. וילהלמינה אמליה חונכה על ידי דודתה לואיזה הולנדינה מפפאלץ, וחזרה להנובר רק בשנת 1693. ב-24 בפברואר 1699 התחתנה וילהלמינה אמליה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שאמו אלאונורה מגדלנה מנויבורג רצתה אותה ככלה, כדי שתשפיע עליו לטובה, ונולדו להם 3 ילדים. בתחילה היו נישואי הזוג מאושרים, אולם עד מהרה התדרדרו היחסים ביניהם, ויוזף החל לבגוד בה עם משרתות ובנות אצולה. בשנת 1711 מת בעלה יוזף, ואחיו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1713 העביר קרל את הסנקציה הפרגמטית של 1713, שהעניקה עדיפות לבנותיו בסדר הירושה, אולם אף על פי שווילהלמינה אמליה התנגדה לכך, היא לא מחתה בגלוי. וילהלמינה אמליה הייתה ביחסים טובים עם חמותה וגיסתה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ושלושת הנשים טיפלו זו בזו בעת חוליים. בשנת 1740 מת גיסה קרל השישי, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית. בתחילה תמכה וילהמינה אמליה בחתנה קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עד מהרה היא פרשה מהפוליטיקה, ואף סירבה לתווך בין חתנה לבין אחייניתה מריה תרזה, וב-10 באפריל 1742 היא מתה בווינה. ב-24 בפברואר 1699 התחתנה וילהלמינה אמליה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 3 ילדים: מריה יוזפה (1699–1757). לאופולד יוזף (1700–1701). מריה אמליה (1701–1756). מדיה וקבצים בנושא וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אגם ווסט ווטר

אגם ווסט ווטר (באנגלית: Wast Water) הוא אגם של מים מתוקים הנמצא בעמק במערבו של אזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה. עומק האגם הוא 79 מטר והוא האגם העמוק ביותר באנגליה. ווסט ווטר הוא אגם מוארך הנמצא בקצה העליון של עמק וסדל (אנ') (Wasdale), עמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון (אנ'). האגם הוא מקור המים של נהר אירט (אנ') (River Irt) הזורם לאורך העמק עד מוצאו לאזור חוף הים האירי. סביב האגם נמצאים כמה מההרים הגבוהים ביותר של אנגליה: סקייפל פייק (אנ') (Scafell Pike), גרייט גייבל (אנ') (Great Gable) ולינגמל (אנ') (Lingmell). בדרום מזרח האגם מתנוססים מורדות תלולים בגובה של כ-180. אורך האגם 4.88 ק"מ, רוחבו המרבי 789 מטר, העומק המרבי 79 מטר. אגם ווסט ווטר באתר התיירות של קאמבריה (באנגלית)