laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמפיסטיום

אמפיסטיום (בלועזית: Amphistium paradoxum) המין היחיד המסווג תחת הסוג Amphistium, הוא דג מאובן שזוהה כקרוב משפחה מתקופת הפלאוגן (66 עד 23 מיליון שנה לפני זמננו) של הסוליתאים, וכמאובן מעבר. בסוליתאי (דג שטוח) מודרני טיפוסי, הראש לא סימטרי ושתי העיניים נמצאות בצד אחד של הראש. באמפיסטיום, המעבר מהראש הסימטרי הטיפוסי של חולייתן אינו שלם: עין אחת ממוקמת ליד החלק העליון של הראש. אמפיסטיום הוא בין מיני דגי המאובנים הרבים המוכרים ממונטה בולקה לאגרשטטה שבאיטליה הלוטטית (Lutetia). הטרונקטס (Heteronectes) הוא מאובן בעל קרבה אבולוציונית ודומה מאוד, משכבה מעט מוקדמת יותר בצרפת. מדיה וקבצים בנושא אמפיסטיום בוויקישיתוף אמפיסטיום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אמפיסטיום, באתר GBIF (באנגלית) Roberts, George (1839). An etymological and explanatory dictionary of the terms and language of geology (באנגלית). London: Longman, Orme, Brown, Green, & Longmans. p. 7, 145. נבדק ב-29 בדצמבר 2021. {{cite book}}: (עזרה) "Odd Fish Find Contradicts Intelligent-Design Argument". National Geographic. 9 ביולי 2008. נבדק ב-2008-07-17. {{cite news}}: (עזרה) Matt Friedman (2008-07-10). "The evolutionary origin of flatfish asymmetry". Nature. 454 (7201): 209–212. Bibcode:2008Natur.454..209F. doi:10.1038/nature07108. PMID 18615083.
רועי פוליאק

רועי פוליאק (נולד ב-1958) הוא שופט בבית הדין הארצי לעבודה. נולד בישראל. סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר עירוני ט' בתל אביב בשנת 1976 ושירת עד שנת 1979 בצה"ל. בשנת 1984 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן התמחה עד 1985 במשרד עורכי דין. ב-1986 הוסמך כעורך דין ועד שנת 2016 עבד כעורך דין במשרד עצמאי שהקים, רועי פוליאק ושות', אשר התמחה בתחום דיני עבודה ופנסיה, ולימים לאחר מינויו לשופט הפך למשרד יונתן, בריק ושות'. ב-13 באפריל 2016 נבחר לכהן כשופט בבית הדין הארצי לעבודה. פוליאק הוא עורך הדין הראשון מהמגזר הפרטי מזה 30 שנים שהתמנה ישירות לכהונת שופט בבית הדין הארצי לעבודה. שמו עלה לדיון בוועדה לבחירת שופטים כבר בשנת 2015, כשנשיא בית הדין הארצי לעבודה יגאל פליטמן המליץ עליו למינוי לבית הדין הארצי - לצד חוות דעת שליליות על שני מועמדים אחרים. גורמים בלשכת עורכי הדין ובמערכת הפוליטית מחו כנגד התערבות פליטמן בהליך. בעיתונות נטען כי בעקבות המחאה החליטה הוועדה לעכב את המינוי בכמה חודשים, אולם הרשות השופטת הכחישה זאת. כעורך דין, ייצג פוליאק בין היתר את חברת שבע תקשורת בע"מ, המוציאה את המקומון שבע, בהליך בו נקבע כי זכותה של הנהלת עיתון לקבוע קו סיקור ואף לפטר את העורך במידה ואינו פועל על פי הקו שגובש, וזאת בכפוף לאתיקה העיתונאית. במאי 2023 פסק פוליאק כי בית החולים הדסה ישלם 230 מיליון שקלים לקרן הפנסיה של עובדיה המנוהלת בחברה הממשלתית 'עמיתים' בגין הפרשי תשלום מאז שנת 2004. בבית החולים הביעו חשש מפני פגיעה ביציבותו הכלכלית והודיעו כי בכוונתם לערער. לצד נציגת הציבור שרה זילברשטיין היפש כתב השופט פוליאק דעת מיעוט, כנגד דעת הרוב של נשיאת בית הדין ורדה וירט לבנה בפסק דין בו נקבע כי אנשים עם מוגבלויות המוגדרים כמשתקמים במפעלים מוגנים, מועסקים כעובדים בעלי זכויות סוציאליות. פוליאק היה חלק מההרכב השופטים המורחב שפסק את פסק דין הטיפים, ובהרכב המורחב שפסק את הלכת כותה הנוגעת לאופן החישוב של פיצויים במקרים של הכרה בדיעבד ביחסי עובד–מעביד. כמו כן ישב בהרכב השופטים שפסק את פסק דין בורוכוב, בו נקבע כי לאחר שעובד בעל מוגבלות שאינה ניכרת לעין (ושעבודתו אינה מוגבלת כלל) יידע את המעסיק על היותו אדם עם מוגבלות, במסגרת "פיטורי צמצום" חובה על המעסיק להעדיף להמשיך להעסיק אותו גם במחיר פיטורי עובד אחר בעל נתונים דומים. רועי פוליאק באתר הרשות השופטת. אודות המשרד באתר המשרד עו"ד רועי פוליאק מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, אתר עדיף תקשורת, 23 בפברואר 2016 הודעה לעיתונות, רשימת השופטים המושבעים באתר הרשות השופטת, 13 באפריל 2016 טובה צימוקי, סערה בוועדה לבחירת שופטים: "ניסה להכתיב מינוי", באתר ynet, 15 בדצמבר 2015 אורן פרסיקו, הפררוגטיבה הניהולית לאו דווקא גוברת על האתיקה העיתונאית, באתר העין השביעית, 23 במאי 2018 ניצן שפיר, ‏הערעור נדחה: בית החולים הדסה חויב לשלם 230 מיליון שקל לקרן הפנסיה, באתר גלובס, 22 במאי 2023 משה גורלי, משפט שדהעובדים בזכות, לא בחסד, באתר כלכליסט, 12 באוקטובר 2021 עב"ל 15-10-44405 עומרי קיס נגד המוסד לביטוח לאומי וע"ע 16-02-28480 ד.ע. יבוא וניהול מסעדנות בע"מ נגד יחיאל בודה ע"ע 15868-04-18 (גבריאל כותה – עיריית רעננה), ע"ע 12372-04-18 (עיריית רעננה – גבריאל כותה); ע"ע 7338-10-17 (דן רבין – מדינת ישראל-משרד המשפטים) ; עע 34665-10-17 (זאב לוי – זרעים גדרה בע"מ) ע"ע (ארצי) 34784-10-16 תרכובות ברום בע"מ - יהודית בורוכוב
אילן זלצמן

אילן זלצמן (נולד ב-1965) הוא קלע שהיה נציג ישראל במשחקים הפאראלימפיים. זלצמן נפצע במבצע שלום הגליל ומוגבל ברגלו. החל באימוני קליעה בבית הלוחם ובמרכז האולימפי הלאומי לקליעה. בשנת 2003 דורג במקום השמיני באליפות אירופה. במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) השתתף בשתי תחרויות ירי בדרגת נכות SH1. בתחרות אקדח אוויר דורג במקום ה-30 בשלב המוקדמות ולא העפיל לשלב הגמר ובתחרות ירי Free Pistol דורג במקום ה-26 בשלב המוקדמות ולא העפיל לשלב הגמר. זלצמן מאמן בתחום חץ וקשת בבית הלוחם ירושלים. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים, באתר הרשמי של IPC (באנגלית) אילן זלצמן, באתר התאחדות הקליעה הבין-לאומית אברהם תשובה, תכינו מקום למדליות. הסגל הישראלי למשחקים הפראלימפיים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2004 אברהם תשובה עבור‏, התקווה שווה הרבה זהב, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2004 קליעה למטרה
פירוסקאף (ספינת קיטור, 1783)

"פירוסקאף" (בצרפתית: Pyroscaphe) הייתה ספינת קיטור ניסיונית שתכנן ובנה המרקיז דה ז'וֹפְרוּאַה ד'אַבּאן (1832-1751) (צר') ב-1783 והונעה על ידי משוטות (Paddle wheels). היא נחשבת לספינת הקיטור הניסיונית הראשונה בהיסטוריה. דה ז'ופרואה, אציל צרפתי, התיידד בצעירותו עם הבנקאי ואיש העסקים פֶּרְייה (אנ'), מי שהכניס את מנוע הקיטור של ואט לשימוש בצרפת, ודרכו התוודע להנעה בקיטור. הוא תכנן ובנה סירת קיטור ניסיונית באורך 43 רגל (13 מ') עם גלגלי משוטות בשם "פַּלמִיפִּד". Palmipède הוא הלחם של palma – "כף" ו-pedes – "רגל" בלטינית, לאמור "משוטות". ב-1778 ניסה דה ז'ופרואה להשיטה בנהר דוּ (אנ'), אך הניסיון נכשל. חמש שנים אחר כך בנה את "פירוסקאף", ספינת משוטות גדולה פי כמה. "פירוסקאף" הוא הלחם של שתי מילים ביוונית: σκάφη (skáphē) – "סירה" ו- πῦρ (pûr) – "אש", ובצרפתית מיושנת היא מילה נרדפת ל־bâteaux à vapeur, כלומר "סירת קיטור". (גם מנועי הקיטור הראשונים נקראו באנגלית fire engines.) אורכה של "פירוסקאף" היה "148-6 רגל, רוחבה "14-7 רגל, עומקה – "3-3 רגל (45.3 x 4.5 x 1.0 m) והתפוסה 182 טון. מנוע הקיטור שלה היה מסוג פעולה כפולה, אופקי, קוטר הצילינדר 25.6 אינץ' ואורך המהלך 77 אינץ'. המנוע סובב שני גלגלי משוטות צדיים באמצעות מנגנון גלגל שיניים ומַחְגֵר (ratchet drive). העתק שרטוט של ספינת קיטור שהכין דה ז'ופרואה ב-1783 שמור באוספי מוזיאון המדע בלונדון. הפלגת הניסוי הראשונה נערכה ב-15 ביולי 1783 בנהר סון במזרח צרפת. לאחר כ-15 דקות החל דוד הקיטור לדלוף ומים חדרו לסירה דרך סדקי הלוחות – תקלות אופייניות בספינות הקיטור הראשונות – אך הליקויים תוקנו והסירה ערכה עוד כמה נסיעות במעלה ובמורד הנהר. חודש לאחר מכן, ב-19 באוגוסט, הובילה הסירה נוסעים, אשר בסיום הנסיעה אישרו בחתימת ידם כי ההפלגה הייתה מוצלחת. למרות הצלחת הניסוי לא היה לו המשך. עם פרוץ המהפכה ב-1798 גלה דה ז'ופרואה מצרפת; הוא שב אליה בתקופת הקיסרות הראשונה, אך כמו אצילים צרפתיים אחרים איבד את כל נכסיו, ולא נותרו לו משאבים כספיים להגשים את תוכניותיו. Marquis Achille De Jouffroy, Des Bâteaux à Vapeur etc. Paris, L. Mathias Augustin, 1841. Digitized copy in books.google. שארלוט דאנדס (ספינת קיטור, 1801) קלרמונט (ספינת קיטור, 1807) קומט (ספינת קיטור, 1812) Pyroscaphe - Bateau à vapeur Jouffroy d'Abbans 1784. No. inventaire: 23 MG 1, Exposé Paris, palais de Chaillot, Musée national de la Marine. In: Internet Archive. Maquette de bateau, Bateau à vapeur ou pyroscaphe de Jouffroy d'Abbans. musée national de la Marine à Paris et Rochefort. Biography of de Jouffroy in: Brittanica. Griffith, Denis. "Marine Engineering Development in the Nineteenth Century". In Robert Gardiner (editor), The Advent of Steam – The Merchant Steamship before 1900. London, Conway Maritime Press, 1993, p. 178. "sketch of the Marquis Claude de Jouffroy d'Abban's design for his experimental steamboat the 'Pyroscaphe' (1783), scale 1:146, copied by Mr. R. Prosser (1830), English, from a French print c.1816. The Science Museum collections, London. Claude-François-Dorothée, marquis de Jouffroy d'Abbans" in: MEMIM Encyclopedia. "juillet 1783: Le Pyroscaphe, premier bateau à vapeur" in ExploraLyon, 15-07-2023. Woodcroft, B. (1846-1847): "Steam Naviagtion" in: Transactions of the Society for the Encouragement of Arts & c. 1846-1847. Vol. 1, part 1, New series, pp. 301-340. London. p. 317.
קוקורבטה מארה

קוקורבטה מארה (ברומנית: Cucurbăta Mare, בהונגרית: Nagy-Bihar), המכונה גם פסגת ביהור, הוא הר בהרי ביהור הממוקם בחלקו הדרום-מזרחי של מחוז ביחור, ליד הגבול עם מחוז אלבה ברומניה. גובה ההר 1,849 מטרים (6,066 רגל), והוא הגבוה ביותר בקרפטים הרומניים המערביים. סרטון של רוכבי אופני הרים עולים את ההר 2017 Romanian Statistical Yearbook, National Institute of Statistics – ROMANIA, p. 12
Don't Leave Me

"Don't Leave Me" (בעברית: "אל תעזוב אותי") הוא שיר של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS מתוך אלבום האולפן היפני השלישי שלהם, Face Yourself. השיר שוחרר כסינגל דרך יוניברסל מיוזיק יפן ומשמש גם כפסקול לסדרה היפנית Signal (אנ'). "Don't Leave Me" נכתב על ידי "היטמן" באנג, הירו, פידוג, סאני בוי, UTA והופק על ידי UTA. השיר מולחן בסולם לה במול (אנ') מינור בקצב של 147 פעימות לדקה ונמשך 3:47 דקות. הסינגל תואר כ"בעל חשיבה קדימה, המנון פופ מכופף ז'אנר באיכות הגבוהה ביותר", עם דגימות של אלקטרוניקה וראפ לאורך השיר. "Don't Leave Me" הופיע לראשונה במצעד הסינגלים הדיגיטליים השבועי של אוריקון ביפן במקום ה-28, עם 4,611 עותקים דיגיטליים שנמכרו לתקופה שבין 2–8 באפריל. בארצות הברית, הוא הגיע לראש מצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד בתאריך 14 באפריל 2018, עם 9,000 עותקים שנמכרו, מה שסימן את הופעת הבכורה החמישית בגודלה של BTS לשיר ושבוע המכירות השישי בגודלו בסך הכל. זוהי הכניסה השביעית של הלהקה למקום הראשון, ובכך הרחיבו BTS עוד יותר את השיא שלהם כאמן עם הכי הרבה שירים שהגיעו למקום הראשון בהיסטוריה של המצעד. סרטון השיר "Don't Leave Me" באתר יוטיוב
פו הדב: דם ודבש 2

"פו הדב: דם ודבש 2" (באנגלית: Winnie-the-Pooh: Blood and Honey 2) הוא סרט סלאשר עצמאי שנכתב על ידי מאט לסלי, ובוים על ידי רייס פרייק-ווטרפילד, שגם הפיק יחד עם סקוט ג'פרי. זהו המשך רציף לסרט "פו הדב: דם ודבש" משנת 2023. הסרט מבוסס ומשמש כעיבוד אימה לספרו של אלן אלכסנדר מילן "פו הדב" משנת 1926. בסרט מככבים סקוט צ'יימברס, ראיין אוליבה, לואיס סנטר וסיימון קאלו. בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט הראשון, הבמאי פרייק-ווטרפילד הביע עניין בסרט המשך, שאושר בנובמבר 2022. צוות השחקנים ניקולאי ליאון, קרייג דייוויד דאוסט וכריס קורדל לא יחזרו לסרט ההמשך, ואושר צוות שחקנים חדש הכולל את צ'יימברס, אוליבה ומקנזי שיגלמו את כריסטופר רובין, פו הדב וחזרזיר, בהתאמה, בספטמבר 2023. הסרט יצא לאקרנים ב-18 במרץ 2024 בהממלכה המאוחדת וב-26 במרץ בארצות הברית. סקוט צ'יימברס - כריסטופר רובין, חבר ילדות של פו הדב. סיימון קאלו - קוונדיש ראיין אוליבה - פו הדב, חברו הטוב ביותר של כריסטופר רובין. פיטר דה-סוזה-פייהוני - פו הדב בצעירותו לואיס סנטר - טיגר, חברו של פו הדב. ביוני 2022, הבמאי רייס פרייק-ווטרפילד הביע עניין ביצירת סרט המשך ל"פו הדב: דם ודבש", והצהיר שהוא רוצה "להגביר את זה עוד יותר ולהשתגע עוד יותר ולהיות קיצוני עוד יותר". בספטמבר 2023 נחשפו תמונות טיזר, שמציגים תקציב גבוה יותר מהסרט הקודם, כמו גם את הדמות החדשה ינשוף. רייס פרייק-ווטרפילד אישר כי הסרט יכלול צוות שחקנים חדש ועיצובי דמויות חדשים, ויתרחש בקהילת אשדאון ולא ביער מאה העצים. בנוסף תופיע דמותו של טיגר, שנעדר מהסרט הראשון מאחר שזכויות היוצרים בהופעתו הראשונה היו בתוקף באותה העת. שון הריסון, שעבדה בעבר על הפקות הסרטים כמו "מלחמת העולם Z", סדרת סרטי "הארי פוטר" וסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", היא מעצבת התלבושות והגור של הסרט, בעוד שפאולה אן בוקר תעבוד על האפקטים המיוחדים. התברר שפרייק-ווטרפילד מתכוון לגרום לפו להניף מסור חשמלי כנשק בסרט. "פו הדב: דם ודבש 2" עלה לאקרנים ב־26 במרץ 2024. "פו הדב: דם ודבש 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פו הדב: דם ודבש 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פו הדב: דם ודבש 2", באתר Metacritic (באנגלית) "פו הדב: דם ודבש 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Yossman, K. J. (September 8, 2023). "'Shakespeare in Love' Star Simon Callow Joins Cast of 'Winnie the Pooh: Blood and Honey 2' (EXCLUSIVE)". Variety. Retrieved September 9, 2023. Remley, Hilary (September 8, 2023). "Winnie the Pooh Is Back For Revenge in First 'Blood and Honey 2' Images". Collider. Retrieved September 9, 2023.
בית הכנסת של הרובע העליון

בית הכנסת של הרובע העליון (באזרית: Yuxarı məhəllə sinaqoqu) הוא בית כנסת שנבנה במאה ה-19 בעיר אוגוז שבאזרבייג'ן. בית הכנסת של הרובע העליון, נמצא בחלק העליון של הרובע היהודי בעיר אוגוז. הוא נבנה בשנת 1897 בסיועו ובהדרכתו של הרב ברוך עבור קהילת היהודים ההרריים. באותה העת היה קיים כבר בחלק התחתון של הרובע היהודי בית הכנסת שנבנה בשנת 1849 אשר כונה בית הכנסת של הרובע התחתון. בית הכנסת של הרובע העליון שוכן בכיכר קטנה במרכז הרובע היהודי. בדומה לבתים אחרים בעיירה הוא נבנה מאבן לא מסותתת ומלבנים. בקיר הדרומי היו במקור שלושה שערים, מתוכם שניים סגורים. החזית הראשית מעותרת בעמודים בסגנון כפרי ובכרכוב קשתי. בחלל הפנימי נמצא אולם תפילה שרוחבו תשע מטרים ואורכו שמונה עשר מטרים. ארון הקודש מעוטר בלבנים. בתקופת השלטון הסובייטי בית הכנסת נסגר, ומאוחר יותר שימש כמחסן מלח. בין השנים 2004 - 2006 בוצע שיקום ושחזור בית הכנסת על ידי היהודים המקומיים. מאז הוא פתוח לקהל המקומי ולתיירים. קהילת יהודי אוגוז שייכת לקהילת יהודי ההרים. אלה יהודים שחיים בהרי הקווקז כבר מהמאה השמינית לספירה. על פי המסורת, יהודי הקווקז הם צאצאים של יהודי ממלכת יהודה שהוגלו לממלכת בבל. שפתם מכונה בפיהם ג'וּהוּרי והיא ניב של יהודית פרסית בתוספת מילים מעברית, ערבית, אזרית ורוסית. הניב שהיה מדובר באזור אוגוז נחשב לשפה מתה שכן מעריכים כי רק כ-300 איש עדיין מכירים אותו. עד לתחילת המאה העשרים השפה נכתבה באותיות עבריות. בשנת 1929 הוחלט להשתמש באותיות לטיניות והחל משנת 1938 באלפבית הקירילי. בין השנים 1930–1933 חיו באוגוז בין 2000 ל-2500 יהודים. חלק עזבו בתקופת מלחמת העולם השנייה והחלק הנותר עזב בשנת 1990 לאחר התפרקות ברית המועצות. מעריכים כי בשנת 2019 חיו באוגוז רק עשרות בודדות של יהודים. בשנים בהן הקהילה הייתה גדולה התקיימו בבית הכנסת שיעורים בנושא ההיסטוריה היהודית. לצורך זה חוברו חומרי לימוד שחלקם עדיים מוצגים בבית הכנסת כגון: - מפה המתארת את מסלול הגעת היהודים מירושלים לאזרבייג'ן דרך איראן ועיראק. - לוח המציג אותיות עבריות ליד אותיות קיריליות ולטיניות ואת הגייתם. - מפה המציגה את ישראל ואת שכנותיה. יהדות אזרבייג'ן בית הכנסת של הרובע התחתון מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת של הרובע העליון בוויקישיתוף Mountain Jews: Customs and Daily Life in the Caucasus, UPNE, 2002, ISBN 978-965-278-315-8. (באנגלית) Jewish Heritage in Azerbaijan - Oghuz, European Jewish Heritage powered by AEPJ (באנגלית בריטית) Mountain Jews: Customs and Daily Life in the Caucasus, UPNE, 2002, ISBN 978-965-278-315-8. (באנגלית) THE JEWISH STORY OF OGHUZ, AZERBAIJAN
דאיניס טורלאיס

דאיניס טורלאיס (בלטבית: Dainis Turlais; נולד ב-24 בנובמבר 1950) הוא איש צבא ופוליטיקאי לטבי. כיהן כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של לטביה בין 1992–1994. לאחר מכן שימש כשר הפנים של לטביה בין 1995–1997. בתפקידו האחרון שימש לזמן קצר כראש עיריית ריגה. טורלאיס נולד במדונה ב-24 בנובמבר 1950. ב-1969 הוא התגייס לצבא האדום, ולמד בבית הספר הצבאי קירוב בלנינגרד עד 1973. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית פרונזה במוסקבה עד 1985. עם סיום לימודיו הוא נשלח להשתתף במלחמה באפגניסטן. הוא השתתף במלחמה עד סיומה ב-1989. בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991 הוא חזר למולדתו לטביה והתגייס לצבא לטביה. הוא מונה למפקד המטה המשותף של הצבא (מקביל לרמטכ"ל), והפך בכך למפקד הראשון של הצבא הלטבי מאז 1940. הוא סיים את תפקידו ב-25 באוקטובר 1994 ועזב את הצבא. לתקופה קצרה הוא שימש כיועצו הצבאי של נשיא לטביה גונטיס אולמניס, אולם לאחר מכן פרש כדי להצטרף לפוליטיקה. בבחירות לסאימה ב-1995, הוא התמודד במחוז הבחירה של וידזמה מטעם המפלגה הדמוקרטית "סאימנייקס". מפלגתו הצליחה להקים ממשלה בראשותו של אנדריס שקלה, וטורלאיס מונה לשר הפנים. ב-10 ביולי 1997 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר תאונה בפסטיבל שערך משרד הפנים, שבמהלכה נהרגו תשעה ילדים (טרגדיית טאלסו). בבחירות שנערכו ב-1998, ניסה טורלאיס להתמודד שוב לסאימה, אולם לא נבחר. לאחר שהושבעה הממשלה החדשה, הוא מונה ליועצו הצבאי של ראש הממשלה החדש ויליס קרישטופנס. ב-1999 הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית והצטרף למפלגת "הדרך הלטבית". ב-2001 הוא עזב גם מפלגה זו, ויחד עם מספר אישי ציבור נוספים הקים מפלגה חדשה בשם "מוסו לטביה" שהייתה אמורה להתמודד בבחירות המקומיות באותה שנה. עם זאת, הם לא השיגו מספיק חתימות כדי לרשום את המפלגה כחוק, ונאלצו לפזר אותה. בשנת 2002 הוא הצטרף למפלגת ההרמוניה הלאומית ונבחר מטעמה לפרלמנט. ב-2004 הוא עזב את המפלגה וחבר למפלגה הלטבית הראשונה. הוא מונה למזכיר הפרלמנטרי של משרד הפנים. לקראת הבחירות של 2006, התאחדה המפלגה הלטבית הראשונה עם מפלגת הדרך הלטבית, וטורלאיס הוצב במקום העשירי ברשימה. בבחירות, קיבלה המפלגה רק תשעה מנדטים, ולפיכך טורלאיס לא נכנס לסאימה. עם זאת, הוא תפס בהמשך את מקומו של מנהיג המפלגה איינרס שלסרס שהתפטר. בבחירות המקומיות של 2009, נבחר טורלאיס למועצת העיר ריגה. ב-2012 הוא הצטרף לתנועה מקומית בשם "כבוד לשרת את ריגה!". ב-30 במאי 2019 הוא נבחר לראשות העיר. כעבור 21 ימים, הוא הודח בהצבעת אי-אמון שיזמה האופוזיציה. זו הכהונה הקצרה ביותר בהיסטוריה של ריגה. דאיניס טורלאיס באתר האיחוד האירופי דאיניס טורלאיס באתר themayor.eu
איוואן בוגארדי

איוואן בוגארדי (במקור ברגר, בהונגרית: Bogárdi Iván;‏ שארבוגארד, 21 בפברואר 1893 – ?, לפני פברואר 1945) היה דוקטור לרפואה, בלנאולוג יהודי-הונגרי, הרופא הראשי ומנהל המעבדה של בית החולים המלכותי הממלכתי ההונגרי לילדים (היום בית החולים לילדים על שם פאל היים). איוואן ברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש ברגר ושל רגינה אנגל. את לימודי הרפואה והכימיה השלים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה עוזר הוראה ולאחר מכן מרצה במשך שנתיים לצד פרופסור וינקלר במכון לכימיה מס' 1. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא הוביל את המעבדה של בית החולים הצבאי בדרך שורוקשאר (Soroksári-úti hadikórház) ושל מחנה אוגוסטה (Auguszta-barakk), בשנת 1918 את המעבדה של ספא גלרט, ומשנת 1919 היה הרופא הראשי ומנהל המעבדה של בית המחסה הממלכתי לילדים. רבות ממחקריו ופרסומיו המקצועיים שפורסמו בכתבי עת רפואיים הונגריים וזרים קשורים בכימיה קולואידית (כימיה קולואידית היא תחום בכימיה פיזיקלית הבוחן את המאפיינים והתופעות של חומרים בטווח הגדלים של 1–1000 ננומטר). הוא כתב מאמרים רבים על השינוי בתגובת הדם בהשפעת ספא ותגובת וסרמן (גילוי עגבת). הוא פיתח כלים ונהלים חדשים למדידת כמויות חלבון מינימליות. ב-18 בפברואר 1922, בבודפשט, נשא לאישה את ארז'בט מנצר, שהייתה צעירה ממנו בחמש שנים, בתם של בלה מנצר ושל לאונטין פרידמן. במאי 1927 הוא הרצה בקונגרס הבלנאולוגי בבלאטונפורד על ההשפעות הכימיות של אמבטיות גופרית ועל ההשפעות הפיזיולוגיות של אמבטיות חמות. ספר שירים שהוקדש במאי 1931 מצביע על כך שהיה לו קשר ידידותי עם המתרגם והמשורר מיהאי אנדראש רונאי (1913–1992). ברגר שינה את שם משפחתו לבוגארדי ב-1935, ייתכן שאף התנצר ב-1938 (אין על כך תיעוד, עדות או מקורות). ב-1 במרץ 1942 הופסקה עבודתו גם כמומחה רפואי בבנק ההונגרי-איטלקי בשל יהדותו, על פי החוקים ה (אנטי)יהודיים. בשנת 1945 נלקח בכוח על ידי בריוני מפלגת צלב החץ ונעלם ללא עקבות. בנו מיהאי בוגארדי היה רופא ילדים ואלקטרואנצפלוגרף. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת "Bogárdi Iván". Petőfi Irodalmi Múzeum. נבדק ב-2015-07-06. (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי) Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002) Zsidó kultúrtörténeti emlékek Fejér megyében. Székesfehérvár, Szent István Király Múzeum, 2004. május 20-december 23. A kiállítást rendezte és a tanulmányt írta Gergely Anna. Székesfehérvár, 2004. (מונומנטים היסטוריים תרבותיים יהודיים במחוז פייר. סקשפהרוואר, מוזיאון אישטוואן הקדוש, 20 במאי-23 בדצמבר 2004. התערוכה אורגנה והמחקר נכתב על ידי אנה גרגלי. סקשפהרוואר, 2004). איוואן אגרדי באתר מרכז תיעוד השואה בבודפשט איוואן בוגארדי באתר היהודי "שופר" בשפה ההונגרית A házasságkötés bejegyezve a Bp. II. ker. állami házassági akv. 56/1922. folyószáma alatt. Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 2881/1935 III. Fontos emberek lexikona - Ki kicsoda 2000 pótkötet. Összeáll. Apáti Miklós. Bp., Greger-Biográf, 2001., 324. o.
יוריס דלבינש

יוריס דלבינש (בלטבית: Juris Dalbiņš; נולד ב-1 בינואר 1954) הוא איש צבא ופוליטיקאי לטבי. כיהן כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של לטביה בשנים 1994–1998. לאחר מכן שימש כחבר הסאימה בשנים 1998–2010. דלבינש נולד בדובלה ב-1 בינואר 1954. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה באיסליצה (ריטאוסמס (לטב')). ב-1992, לאחר התפרקות ברית המועצות והקמתו מחדש של הצבא הלטבי, הוא התגייס לצבא. הוא התקדם במהירות בסולם הדרגות, וב-25 באוקטובר 1994 מונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). ב-8 ביולי 1998 הוא נאלץ להתפטר לאחר שהשתתף בטקס להנצחת הלגיונרים הלטבים שלחמו עם הוואפן אס אס במלחמת העולם השנייה. מיד עם פרישתו מהצבא, הוא הצטרף למפלגת העם, וב-2 בנובמבר של אותה שנה נבחר לסאימה (הפרלמנט הלטבי). ב-2001 הוא התפטר מתפקידו ונבחר למועצת העיר ריגה. ב-5 בנובמבר 2002 הוא נבחר בשנית לסאימה. ב-7 בנובמבר 2006 הוא נבחר לסאימה בפעם השלישית. ב-2009 הוא ניסה להיבחר לפרלמנט האירופי אולם נכשל. בבחירות לסאימה ה-10 ב-2 באוקטובר 2010 הוא התמודד מטעם מפלגת לטובת לטביה, אולם לא נבחר. מדיה וקבצים בנושא יוריס דלבינש בוויקישיתוף יוריס דלבינש באתר הסאימה
יוריס אייכמניס

יוריס אייכמניס (בלטבית: Juris Eihmanis;‏ נולד ב-15 בספטמבר 1954) הוא קולונל בדימוס בצבא לטביה. שימש לתקופה קצרה כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל), לפני שנאלץ לפרוש בעקבות פרשת שחיתות. אייכמניס נולד בריגה ב-15 בספטמבר 1954. הוא למד הנדסת רדיו במכון הפוליטכני בריגה עד 1984, ולאחר מכן עבד במפעל כימיקלים. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא התגייס לצבא לטביה, ומונה למפקד גדוד. ב-1996 הוא מונה למפקד המשמר הלאומי. ב-8 ביולי 1998 הוא מונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). הוא החזיק בתפקיד פחות מחצי שנה לפני שהתגלה שהשתמש בכספי ציבור לשיפוץ דירתו האישית. ב-10 בדצמבר 1998 הוא נאלץ לפרוש מהתפקיד. הוא עזב את הצבא ונפתח נגדו הליך פלילי. ב-2002 הוא נמצא אשם וחויב לפנות את הדירה ולשלם קנס של 30,000 לטס. Eihmanis atzīst, ka dzīvokļa statusa mainīšana bija kļūda Eihmanis visu mantu norakstījis sievai
קריפטו-פשיזם

קריפטו-פשיזם (באנגלית: Crypto-fascism) הוא מונח פוליטי המתאר אדם התומך או מעריץ פשיזם בסתר או ברמיזה בלבד. המונח מרמז כי האדם מבין שעליו לשמור על נטיותיו הפשיסטיות בסתר, אחרת יסתכן בגינוי, רדיפה או התאבדות פוליטית. המונח "קריפטו-פשיסט" פורסם ברבים בשנת 1963 בספר "המלווה הנאמן" (בגרמנית: Der getreue Korrepetitor) מאת הסוציולוג הגרמני תאודור אדורנו. אדורנו השתמש במונח "קריפטו-פשיזם" במכתב שנכתב לוולטר בנימין עוד ב-1937. עם זאת, בכתביו של אדrונו המונח מתייחס לאדם שמציג נטיות פשיסטיות בלי ידיעתו או מתוך בורות. בשנת 1968, בעת עימות טלוויזיוני בוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית האמריקאית ששודר ברשת ABC, מועמד המפלגה הדמוקרטית גור וידאל תיאר את מקבילו הרפובליקני ויליאם פ. באקלי כ"קריפטו-נאצי". בתגובה, ענה באקלי: "תקשיב, חתיכת קוויר, תפסיק לקרוא לי 'קריפטו-נאצי' או שארביץ לך בפרצוף". במאמר שפורסם במגזין "Esquire" ב-1969 הבהיר וידאל: "לא התכוונתי להשתמש בביטוי 'קריפטו נאצי', התכוונתי להגיד 'בעל נפש פשיסטית'". בדיווחים מאחורים יותר אודות האירוע, דבריו של וידאל עוותו מעט למילה "קריפטו-פשיסט". בשנת 1972, מתח זוכה פרס נובל לספרות היינריך בל ביקורת על הסיקור התקשורתי של עיתון "בילד" כלפי כנופיית באדר-מיינהוף. במאמרו, שפורסם בעיתון "דר שפיגל", טען בל כי העיתון מנפח את חשיבותה של הכנופיה, תורם לאווירה אלימה ופרנואידית במדינה, וגוזר את דינם של מעורבים בפרשיות מסוימות לפני שהאשמות כלפיהן הוכחו בבית המשפט. בין השאר, טען בל כי מעשי העיתון "כבר אינם קריפטו-פשיסטיים, אינם כמעט-פשיסטיים, אלא פשיסטיים לחלוטין. דברי הסתה, שקרים וגועל". בשנת 2011 טען עיתונאי "הגרדיאן" רוי מודי כי "הקולנוע ההוליוודי המיינסטרימי", ובמיוחד אמן הקומיקס ובמאי הקולנוע פרנק מילר, הם "קריפטו-פשיסטים", כיוון שהם מקדמים נרטיב פוגעני בו "מלחמה נגד אויב חסר רחמים זה טוב, שירות צבאי זה טוב, רצח והרג הופכים אותך לגבר, והקפיטליזם חייב לנצח". מספר עיתונאים קישרו בין תומכי דונלד טראמפ והאלט-רייט לבין קריפטו-פשיזם, בטענה שהם משתמשים בתירוץ של ממים אירוניים והומור קיצוני ולא תקין פוליטית כמסווה לאידאולוגיה פשיסטית אמיתית. פשיזם פקידותי נאו-פשיזם אקופאשיזם Theodor W. Adorno, The complete correspondence, 1928-1940, עמ' 212 "Gore Vidal vs William Buckley Democratic Convention Debate 3 (אורכב 09.08.2022 בארכיון Wayback Machine)" Vulliamy, Ed (1 באוגוסט 2015). "'Don't call me a crypto-Nazi!' The lost heart of political debate". The Guardian. {{cite news}}: (עזרה) Vidal, Gore, "A Distasteful Encounter with William F. Buckley Jr.", originally published in Esquire, September 1969 Connor, Simpson (1 באוגוסט 2012). "Corrections on The New York Times' Gore Vidal Obituary Are Amazing". The Atlantic. {{cite news}}: (עזרה) Heinrich Böll, Will Ulrike Gnade oder freies Geleit? Schriftsteller Heinrich Böll über die Baader-Meinhof-Gruppe und "Bild", דר שפיגל, 1972 Moody, Roy, "Frank Miller and the rise of cryptofascist Hollywood", The Guardian, November 24, 2011 Jason Wilson, Hiding in plain sight: how the 'alt-right' is weaponizing irony to spread fascism, הגרדיאן, ‏23 במאי 2017 Omer Aziz, Opinion: Why do so many young white men in America find fascism ‘cool’?, Los Angeles Times, ‏2 באפריל 2023