laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיאון נורמן רוקוול

מוזיאון נורמן רוקוול (באנגלית: Norman Rockwell Museum) הוא מוזיאון לאמנות בסטוקברידג', מסצ'וסטס, המוקדש ליצירתו האמנותית של האמן נורמן רוקוול. זהו ביתו של האוסף הגדול בעולם של אמנות רוקוול המקורית. המוזיאון נוסד בשנת 1969 בסטוקברידג', מסצ'וסטס, שם התגורר רוקוול ב-25 השנים האחרונות לחייו. במקור ממוקם ברחוב הראשי בבניין המכונה בית הפינה העתיקה, המוזיאון עבר למיקומו הנוכחי כעבור 24 שנים, ונפתח לציבור ב-3 באפריל 1993. בניין המוזיאון הנוכחי תוכנן על ידי חתן פרס דריאהוס לשנת 2011, האדריכל רוברט א. מ. שטרן. בנוסף ל-574 יצירות אמנות מקוריות של רוקוול, נמצא במוזיאון "ארכיון נורמן רוקוול" ובו אוסף של למעלה מ-100,000 פריטים שונים, הכוללים תצלומים, דואר מעריצים ומסמכים עסקיים שונים. בשנת 2014 תרם בית הספר לאמנים מפורסמים את ארכיונו, כולל רישומי תהליכים של יצירתו של רוקוול, שהיה אחד מחברי הסגל המייסדים שלו בשנת 1948, למוזיאון. עבודותיו של רוקוול במוזיאון כוללות: "ילד עם עגלת תינוק", 1916 "הרחצה אסורה", 1921 "ארבע חירויות", 1943 "חופש מפחד" "חופש ממחסור" "חופש הביטוי" "חופש הפולחן" "הולך ובא" 1947 "שובה הביתה לחג המולד", 1948 "יום בחייה של ילדה קטנה", 1952 "נערה במראה", 1954 "מבקר אמנות", 1955 "רישיון נישואין", 1955 "הבריחה", 1958 "אילן יוחסין", 1959 "הבעיה שכולנו חיים איתה", 1963 "חיל השלום (מורשתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי)", 1966 "בית לחג המולד (סטוקברידג' מיין סטריט בחג המולד)", 1967 בשנת 2008 קיבל המוזיאון את המדליה הלאומית למדעי הרוח מטעם הקרן הלאומית למדעי הרוח. בשנת 2016 קיבל המוזיאון מענק של 1.5 מיליון דולר מהקרן המשפחתית ג'ורג' לוקאס, אשר משמשת את "חטיבת הלמידה והמעורבות הדיגיטלית של המוזיאון ליצירת חוויות מולטימדיה". מדיה וקבצים בנושא מוזיאון נורמן רוקוול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון נורמן רוקוול מוזיאון נורמן רוקוול, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון נורמן רוקוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון נורמן רוקוול, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון נורמן רוקוול, סרטונים באתר Vimeo "Museum History". nrm.org. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Mrs. Goulet Director of Corner House". The Berkshire Eagle. Pittsfield, Massachusetts. 1 במאי 1969. p. 20. נבדק ב-8 באפריל 2018 – via newspapers.com. {{cite news}}: (עזרה) Donn, Jeff (3 באפריל 1993). "Simpler America Gets Fresh Start". Detroit Free Press. AP. p. 4. נבדק ב-8 באפריל 2018 – via newspapers.com. {{cite news}}: (עזרה) Kennedy, Randy (20 במרץ 2014). "The Draw of a Mail-Order Art School: Famous Artists School Archives Go to Norman Rockwell Museum". New York Times. נבדק ב-23 בדצמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Norman Rockwell Painting Collection". nrm.org. אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2018. נבדק ב-7 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Norman Rockwell Museum". neh.gov. 2008. Cook, Bonnie L. (18 בנובמבר 2008). "Templeton Foundation among U.S. medal winners". The Philadelphia Inquirer. p. B04. נבדק ב-8 באפריל 2018 – via newspapers.com. {{cite news}}: (עזרה) "Rockwell museum gets $1.5M grant from Lucas". Great Falls Tribune. Great Falls, Montana. 4 באוקטובר 2016. p. L4. נבדק ב-8 באפריל 2018 – via newspapers.com. {{cite news}}: (עזרה)
פיאט 514

פיאט 514 (באיטלקית: Fiat 514) היא מכונית משפחתית, בתצורת טורפדו, שהורכבה במגוון תצורות נוספות מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1929–1932 באיטליה. יוצרו 38,428 יחידות. בנוסף, יוצרו 300 מכוניות מדגמי "פיאט 514" בספרד על ידי Hispano-Suiza (אנ') בשיתוף פעולה של "Fiat Hispania" (ספ'). 4 דלתות – סדאן (טורפדו). 2 דלתות – סדאן (טורפדו). 2 דלתות – רודסטר (ספיידר). (דגמים: "514 S" (2 מושבים), "514 CA" (2 מושבים), "514 mm" (2 מושבים) 2 דלתות – קבריולה. 4 דלתות – קבריולה. 3 דלתות – מסחרית (דגם "514F"). מיניבוס (דגם "Diligenza"). "פיאט 514" "פיאט 514" סדאן, 2 דלתות "פיאט 514" "פיאט 514" שיוצרה בספרד "פיאט 514" - קבריולה "פיאט 514 S", שנת 1929 - מכונית מרוץ "פיאט 514 S", שנת 1929 - ספיידר "פיאט 514 mm", שנת 1931 "פיאט 514 CA", שנת 1929 "פיאט 514" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "פיאט 514F" - מסחרית "פיאט 514" דגם "Diligenza" - אוטובוס (היום מיניבוס) "פיאט 514" דגם "Diligenza" - אוטובוס (היום מיניבוס) פיאט 521 פיאט 522 פיאט 524 פיאט 527 מדיה וקבצים בנושא פיאט 514 בוויקישיתוף פיאט 514, סרטון באתר יוטיוב "פיאט 514" autoevolution.com/cars/fiat-514-1929 סגנון גוף הטורפדו היה סוג של גוף רכב ששימש בתחילת המאה העשרים עד אמצע שנות השלושים Fred Steiningen, Fiat Personenwagen 1994. ISBN 3-923448-37-6 דגמי פיאט בין השנים 1923–1934 / ראו "פיאט 514", "פיאט" 514L fiat.modeles.free.fr/modeles/model3 פיאט 514 רודסטר, שנת 1930 - תמונה classicdriver.com/en/car/fiat/514/1930 פיאט "514 S" - תמונה finarte.it/lotto-auto
פורבו

פורבו (בפינית: Porvoo), או בורגו (בשוודית: Borgå), היא עיר על חופה הדרומי של פינלנד, כ-35 ק"מ מזרחית לקצה הלסינקי וכ-50 ק"מ ממרכזה. זוהי אחת משש הערים הפיניות הקיימות מימי הביניים, שהוזכרה לראשונה בטקסטים מהמאה ה-14. בפורבו שוכנת הדיוקסיה של בורגו (אנ') דוברת השוודית, השייכת לכנסייה האוונגליסטית לותרנית הפינית (אנ'). העיר העתיקה מהווה יעד תיירותי פופולרי, הידוע במבנים שמורים היטב מהמאה ה-18 וה-19, ובקתדרלת פורבו מהמאה ה-15. העיר העתיקה ועמק נהר פורבו (Porvoonjoki) מהווים אתרים חשובים היסטורית ותרבותית בפינלנד. השפות הרשמיות בפורבו הן פינית ושוודית. ב-2014 דיברו 64.6% מתושבי העיר פינית כשפת אם, 30.1% דיברו שוודית ו-5.4% שפה אחרת. שמה של העיר מגיע משמה של מצודה שוודית מימי הביניים השוכנת על גדות נהר פורבו, שזורם דרך העיר. השם פורבו מהווה את הגרסה הפינית של שם המצודה "בורגו" (Borgå), כאשר borg משמעו "טירה" ו-å "נהר". מדיה וקבצים בנושא פורבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורבו (בפינית) אתר האינטרנט הרשמי של פורבו (בשוודית) אתר האינטרנט הרשמי של פורבו (באנגלית) פורבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פורבו, ברשת החברתית פייסבוק פורבו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פורבו, ברשת החברתית אינסטגרם פורבו, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא פינלנד ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורבו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פּוֹרְבוֹ (Porvoo) - עיר בפינלנד פורבו (ספרד) (פּוֹרְבּוֹ, או פּוֹרְבּוֹאוּ; Portbou) - יישוב בקטלוניה, ספרד פורבו (אתר) (פוֹרְבוֹ; Forvo) - אתר אינטרנט המהווה מאגר לצורות הגייה
רכס קלאפ (אנטארקטיקה)

רכס קלאפ או מצוק קלאפ (באנגלית: Clapp Ridge) הוא רכס צר או מצוק צר בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. אורכו של הרכס 17 קילומטרים. הרכס מהווה את הגדה הצפונית של קרחון הנד. הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964. שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הרכס נקרא על שמו של ג'יימס ל. קלאפ (James L. Clapp), ששירת במחלקת חקר הקרחונים שנשלחה לחקור את האי רוזוולט מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1967–1968. רכס קלאפ באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס קלאפ באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד רכס קלאפ באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה רכס קלאפ באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור רכס קלאפ מחשבון מרחקים - המרחק מרכס קלאפ לאתרים סמוכים ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
וילה ליברמן

וילה ליברמן (בגרמנית: Liebermann-Villa) היא מעון הקיץ לשעבר של הצייר היהודי-גרמני מקס ליברמן. היא ממוקמת על שפת אגם ואנזה בברלין. הוילה פתוחה לציבור מאז 30 באפריל 2006 ובה מוצג אוסף הציורים של ליברמן, ציורי הווילה שלו וגינת המבנה. מקס ליברמן (1847–1935) היה מייסד, יושב ראש הזצסיון הברלינאי וראש האקדמיה הפרוסית לאמנויות ("Preußische Akademie der Künste"). הוא הודח על ידי הנאצים בשנת 1933 ונאסר. הוא צייר בווילה שלו כ-200 ציורי גן, חלקם מוצגים בסטודיו הקודם שלו בקומה העליונה. בשנת 1909 ליברמן קנה פיסת אדמה צרה עם גישה ישירה לחופי אגם ואנזה כדי להימלט מרעשי העיר ברלין. הוא התגורר שם במהלך הקיץ, משנת 1910 ואילך. הווילה נבנתה על ידי האדריכל פול אוטו באומגרטן. ליברמן כינה אותה "הטירה הקטנה שלו ליד האגם". הבנייה הושלמה באפריל 1910. הגן הארוך מחולק לשניים על ידי הווילה עצמה. ממרכז הווילה נשקף נוף של הדשא אל אגם ואנזה. יש טרסת גן מול הבית, המשקיפה לעבר ואנזה. מצד אחד של הדשא, יש שביל של עצי ליבנה. בצד השני, ישנם שלושה גנים מגודרים. בחלק האחורי של הווילה נמצא בית הגן וחלקת ירקות. בסטודיו לשעבר, בקומה העליונה, ישנם כ 40 ציורים הקשורים לגן ולווילה. בקומת הקרקע מתועדים ההיסטוריה של משפחת ליברמן והבית, כולל האופן בו הנאצים אילצו את אשת ליברמן, מרתה למכור את הווילה, במחיר מוזל, שלא תאם את ערכו באותה תקופה וזאת שעות לפני שהייתה אמורה להיות מגורשת למחנה הריכוז טרזיינשטט, היא התאבדה במקום להסתכן במוות בידי הנאצים. ציורי הגן והווילה מוצגים בתערוכת קבע במוזיאון. מיצג מולטימדיה מאת הייקו דקסל ואינגבורג פולפ פותח מבט רחב יותר עם מסמכים היסטוריים, תצלומים, הקלטות קול וסרטים אל תוך 100 שנות ההיסטוריה הסוערת של הבית והגן. כך המבקרים יכולים לחוות את השלווה והרוח התרבותית של הווילה כפי שעשה ליברמן כשגר וצייר שם. מקס ליברמן מדיה וקבצים בנושא וילה ליברמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה ליברמן (באנגלית) וילה ליברמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
פורבו (אתר)

פורבו (באנגלית: Forvo) הוא אתר המהווה מאגר של קטעי אודיו של הגיית מילים שונות ושמות שונים, במגוון שפות, במטרה להוות בסיס ללימוד שפות. את הרעיון לאתר הגה ב-2007 איסראל רונדון (Israel Rondón) הספרדי, והוא נוסד בשנת 2008. האתר Forvo.com נמצא בבעלות פורבו מדיה (Forvo Media SL) שבסיסה בסן סבסטיאן, ספרד. לפי עמוד ה"אודות" של פורבו, האתר מהווה את מדריך ההגייה הגדול ביותר באינטרנט. בשנת 2013 מגזין טיים כלל את פורבו ברשימת "50 האתרים הטובים ביותר של השנה". קטעי האודיו באתר נוצרים על ידי המשתמשים, שיכולים גם להצביע הצבעה חיובית או שלילית על כל קטע אודיו, כדי לאפשר הופעת קטעי אודיו מאיכות גבוהה יותר – גבוה יותר ברשימת התוצאות. קטעי ההגייה עוברים גם ביקורת ועריכה על ידי צוות עורכים בהתנדבות. האתר חושף גם API כדי שאתרים אחרים יוכלו לשלב בהם קטעים הגייה מהמאגר. אתר האינטרנט הרשמי של פורבו (באנגלית) פורבו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ‎¿Cómo se dice Eyjafjalla?, El Diario Vasco, 12 November 2010 (בספרדית) About Forvo, באתר פורבו (גישה ב-11 בדצמבר 2020) Time Best Websites of 2013, באתר מגזין טיים, ארכוב בארכיון האינטרנט ממאי 2013 רשימת משתמשים, באתר פורבו, גישה ב-11 בדצמבר 2020 עמוד ה-API של פורבו, גישה ב-11 בדצמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נרולי

שמן נרולי הוא שמן אתרי, המופק מפריחת עץ החושחש. הריח שלו מתוק, דבש ומתכתי משהו עם פנים ירוקות וחריפות[דרושה הבהרה]. פריחת התפוז מופקת[דרושה הבהרה] גם היא מאותה פריחה ושתי התמציות משמשות באופן נרחב לבישום. ניתן לתאר את פריחת התפוז כריח מתוק, חם ופרחוני יותר מנרולי. ההבדל בין אופן הריח[דרושה הבהרה] של נרולי לפריחת התפוז ומדוע מכנים אותם בשמות שונים, הוא תוצאה של תהליך המיצוי המשמש להשגת השמן מהפריחה. נרולי מופק על ידי זיקוק קיטור ופריחת תפוז מופקת באמצעות תהליך enfleurage (טכניקת ייצור שכללה טבילת חומרי גלם בחומר שומני לספיגת הריחות. היו שני סוגים שונים של enfleurage: enfleurage חם וקר. טכניקה זו הייתה בשימוש נרחב בעבר אך כיום היא נזנחה במידה רבה) הפריחה נאספת, בדרך כלל ביד, בסוף אפריל עד תחילת מאי וצריך 1,000 ק"ג פרחים כדי להפיק ליטר אחד של השמן, לכן מחירו גבוה מאוד. השמן מופק באמצעות זיקוק אדים. תוניסיה היא היצרנית הגדולה ביותר של שמן נרולי ואחריה מרוקו. זן העץ ככל הנראה התגלה במאה ה-10. בסוף המאה ה-17 אן מארי אורסיני, הדוכסית מברצ'יאנו ונסיכת נרולה שבאיטליה, הציגה את תמצית עץ החושחש כניחוח אופנתי על ידי שימוש בו לבישום כפפותיה ואמבטיה. מאז נעשה שימוש במונח "נרולי" לתיאור מהות זו. לנרולי ניחוח חריף מרענן ומובחן עם תווים מתוקים ופרחוניים. זהו אחד השמנים הפרחוניים הנפוצים ביותר בבישום. כמו כל השמנים האתרים, נרולי גורם לרגישות והוא אלרגן ידוע בגלל התכולה הגבוהה של טרפנים ארומטיים כמו לינלול, לימונן, פרנסול, גרניול וציטראל. הוא משתלב היטב עם כל שמן הדרים, מוחלטים פרחוניים שונים ורוב הרכיבים הסינתטיים הקיימים בשוק. שמן נרולי הוא אלמנט קלאסי בעיצוב ניחוחות ואחד הנפוצים בתעשייה. יש לו גם שימוש מוגבל בטעמים. על פי הדיווחים, שמן נרולי הוא אחד המרכיבים במתכון הסודי השמור היטב למשקה קוקה-קולה. זהו מרכיב טעם של מתכוני קולה עם קוד פתוח, אם כי יש גרסאות הרואות אותו כאופציונלי, בשל העלות הגבוהה. Neroli essential oil Tunisia natural, bigarade, 8016-38-4, https://www.albertvieille.com/en/ (באנגלית) שמן נרולי, באתר www.biogaya.co.il N12, ‏נחשף המתכון הסודי של קוקה קולה, באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2011 סוכנויות הידיעות, נחשף המתכון הסודי של קוקה קולה, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2011
קוינוביון

קוׂינוׂבּיוׂן (ביוונית: κοινόβιον. מילולית: "חיים משותפים" או קומונה), או קֶנוׂבּיוּם (לטינית: cenobium, בלטינית של ימיה"ב סֶנוביום או צֶנוביום), הוא מנזר שיתופי, בו חיים, לומדים, מתפללים, ואוכלים נזירים, תוך חיי שיתוף. המילה קוינוביון נטבעה במקור כדי לתאר את קהילת תלמידי פיתגורס שחיו חיי שיתוף ולמידה בקרוטונה. בהודו נזירים בודהיסטים פיתחו צורת חיים דומה לאחר מותו של גאוטמה בודהה, וכיום הרוב המוחלט של הנזירים הבודהיסטים בעולם חיים בצורת קוינוביון. כמה מאות שנים לאחר מכן גם נזירים נוצרים אימצו צורת חיים זו. הקוינוביון הנוצרי התפתח מן הלאורה, שבה קבוצת נזירים היו מתבודדים ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה (שבת וראשון). נזירים מפורסמים כסבאס, תיאודוסיוס, תיאוקטיסטוס ואחרים, חיו בין שתי צורות נזירות אלו. חלק מחייהם הם בילו בהתבודדות במערה מבודדת כחלק מלאורה, וחלק מחייהם חיו ואף הקימו מנזרי קוינוביון. בקוינוביון היו מכינים את פרחי הנזירים לחיי התבודדות בלאורה, עד לרגע שבו הנזירים הצעירים הוכיחו כי ביכולתם להתבודד, ואז ניתן להם להצטרף ללאורה. ברוב הקוינוביות היו נושאי תפקידים שהתמנו בחלקם על ידי אנשי המנזר ובחלקם על ידי המרכז הדתי הקרוב. מאפיין ייחודי של קוינוביון הוא נושא הצייתנות המוחלטת. כל עוד היו הנזירים מתבודדים או חיים בהתבודדות חלקית, היה אמנם בעל סמכות רוחנית שאפשר היה להתייעץ איתו. אבל לא הייתה כפייה ולא הייתה חובת התייעצות או חובת מימוש העצה שקיבלו. במנזרים הצייתנות הפכה לעיקר, כל נזיר חייב בצייתנות מוחלטת לאב המנזר. למנזר הייתה לרוב חומה. לא לשם הגנה אלא כצורך רעיוני להדגיש את ההסתגרות וההתבודדות. ערך מורחב – נזירות בודהיסטית לאחר מותו של גאוטמה בודהה, פיתחה הנזירות הבודהיסטית מנהגי קוינוביון. הפרקטיקה של חיים שיתופיים בקהילה במהלך עונת הגשמים, כפי שהורה הבודהה, הלכה והתרחבה בהדרגה והפכה ממנהג עונתי לצורת חיים מקיפה. רוב כללי המשמעת המודרניים, לפיהם חיים נזירים ונזירות בודהיסטיים נובעים מצורת חיים זו, ומסדירים לפרטים את צורות השיתוף והשיטות לחיות בחברת נזירים, המכונה גם סַנְגְהַה. מספר הכללים הנהוגים משתנה לפי מסדר, ולרוב מספר הכללים המחייבים נזירוֹת גבוה מהכללים המחייבים נזירים. בניגוד למנזרים נוצריים, ברוב האסכולות הבודהיסטיות הנזירים לא נדרשים לציית לסמכות היררכית. עם זאת, נהוג לכבד חברים ותיקים יותר בסנגהה. הבודהה לא מינה יורש, וגם לא קבע חוקים המחייבים ציות למוסד מרכזי. קבוצות של נזירים נוהגים לקבל החלטות משותפות כקהילה באספות, שבהן גם דנים בהפרות של כללי המנזר ואופני השימוש ברכוש המשותף. נהוג שנזיר ותיק אך פעיל מתפקד כאב המנזר ומנהל את ענייני היום יום במנזר. לעיתים, אב המנזר ממונה על ידי הנזירים בהחלטה משותפת ולעיתים על ידי קהילה הבודהיסטית הפשוטה (קהילת "בעלי הבתים") אותה המנזר משרת. קהילה רצונית לאורה קוינוביון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלכסנדר קוציס

אלכסנדר קוציס (בפולנית: Aleksander Kotsis‏; 30 במאי 1836 – 7 באוגוסט 1877) היה צייר פולני. הוא יצר נופים, דיוקנאות וסצינות ז'אנריות בשילוב סגנון רומנטי וריאליסטי. רוב ציוריו קטנים. הוא גדל סמוך לקרקוב, שם הייתה למשפחתו חווה קטנה. הם עברו לקרקוב בשנת 1846 כדי להפוך לסוחרים והוא החל את לימודיו בשנת 1850 באקדמיה לאמנויות יפות אצל וויצ'ך שטאטלר וולדיסלב לושקביץ'. אביו לא תמך בלימודיו ולכן נאלץ להמשיך לעבוד בחנותם ולקחת את שיעוריו לסירוגין. בשנת 1857 החל להציג עם אגודת ידידי האמנויות. לבסוף מכר כמה ציורים ובסיוע סטטלר השיג מלגה מטעם משרד הדת והחינוך שאיפשר לו להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד בין היתר אצל פרדיננד גיאורג וולדמולר. הוא חזר לקרקוב בשנת 1862 והיה מעורב בקבוצה פטריוטית שנפגשה בסטודיו של הפסל, פריס פיליפי, שהיה ממוקם בכנסיית סנט פרנסיס מאסיזי. אף שקבוצה זו התערבה במרד ינואר, קוציס בילה את רוב השנים 1862 עד 1864 בציור ציורי קיר של הכנסייה. לאחר שקיבל מלגה נוספת בשנת 1866, עבר לוורשה, ואז לפריז בשנת 1867, ואחריה לבריסל. כשחזר הביתה, הקים סטודיו ועבד ללא הרף ובילה את הקיץ בציור באוויר הפתוח בהרי הטטרה. הוא החל גם להציג באופן נרחב ברחבי פולין וצפון אירופה. לאחר 1870 הוא נסע לעיתים קרובות, ובשנת 1871 עד 1875 התגורר בעיקר במינכן, שם הציג לעיתים קרובות. הוא חלק סטודיו עם פרנץ שטריט ואנטוני קוזקייביץ' ולעיתים קרובות יצא איתם למסעות ציור בהרי בוואריה. הוא חלק סטודיו עם חבריו אנטוני קוז'קביץ' ופרנץ שטריט ויצא איתם לטיולי ציור לאלפים הבוואריים. בשנת 1875 הוא קיבל הצעה לקתדרה פרופסור, אך באותה שנה אובחן כחולה הפרעה מוחית חשוכת מרפא. הוא נאלץ לסרב לתפקיד ולא היה מסוגל להמשיך לעבוד. הוא נפטר שנתיים לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר קוציס בוויקישיתוף Aleksander Kotsis | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית) [http://ampoleagle.com/aleksander-kotsis-a-tragic-painter-connecting-romanticism-with-realism-p10072-215.htm Aleksander Kotsis � a tragic painter connecting Romanticism with Realism], ampoleagle.com Brief biography
לאורה

לאורה (יוונית עתיקה: Λάυρα, הגייה יוונית מודרנית: לָבְרָה, בעברית "מִבְדָּד") היא צורת נזירות. קבוצת נזירים היו מתבודדים בימות השבוע ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה, שבת וראשון. המפגש היה לצורך תפילה, סעודה והחלפת פרי עמל כפיהם של הנזירים בחומרי גלם לעבודה במהלך השבוע הקרוב. המונח "לאורה" מגיע מיוונית ופירושו "מסדרון", "סימטה" או "שביל", והוא בא, ככל הנראה, לייצג את הדרך המחברת בין תאי ההתבודדות האישיים של חבריה. לאורות התפתחו במהלך המאה הרביעית בארץ ישראל כשילוב בין שני סגנונות חיים שהיו נהוגים אצל הנזירים – ההתבודדות והחיים המשותפים. הלאורות התפשטו מארץ ישראל למצרים ולסוריה, והתפתחו מאוחר יותר במקומות נוספים אליהם הגיע רעיון הנזירות. זה היה פתרון עבור אותם נזירים שלא רצו לחיות במסגרת שיתופית מגבילה (מנזר) אבל רצו להיות חלק מקהילה. לאורות התפתחו בראשית התקופה הביזנטית במדבר יהודה והתפשטו משם לסוריה רבתי. את ייסוד הלאורות במדבר יהודה מייחסים לנזיר חריטון, שהקים שלוש לאורות שהפכו בתקופה הביזנטית למנזרים גדולים ובעלי חשיבות בישראל ובעולם הנוצרי דאז, והן מנזר פרן בוואדי קלט, דוקה ליד יריחו (שמזוהה כדוק), וסוקה בנחל תקוע. מתבודדים מפורסמים שחיו כך: אותימיוס, גרסימוס, סבאס, תיאודוסיוס, קירילוס מסקיתופוליס. את מקום הלאורות הקטנות הלכו ותפסו קוינוביון. את הנזירים שביקשו להצטרף ללאורה חינכו והכינו במנזרי הקוינוביון, ורק לאחר הכשרה מתאימה הם הורשו להצטרף. גם בימינו לא חדלו הלאורות מלהתקיים. ניתן למצוא לאורה פעילה בסמוך ליישוב הררית, הצופה על בקעת בית נטופה שבגליל התחתון. לאורה זו, המכונה לאורת נטופה, שייכת לזרם היווני-קתולי, המכונה מלכיתי. הלאורה שבנטופה נוסדה ביולי 1967 ויושביה רואים עצמם כחלוצים, ומקווים לגשר בין הערבים ליהודים בישראל. בשנותיה הראשונות של הלאורה גרו נזיריה באוהלים, אך כיום הם מתגוררים בבקתות, ואת ההתכנסויות עורכים במערה שהוסבה לכנסייה. מדיה וקבצים בנושא לאורה בוויקישיתוף ריכב רובין, ‏מנזרי 'הלאורה' במדבר יהודה בתקופה הביזאנטית, קתדרה 23, אפריל 1982
איגוד הסרטים של אמריקה

איגוד הסרטים של אמריקה (באנגלית: Motion Picture Association) הוא מוסד ללא כוונת רווח המייצג את חמשת אולפני הקולנוע הגדולים בארצות הברית ואת חברת נטפליקס, אשר הוקם בשנת 1922 כ"ארגון מפיקי הסרטים והמפיצים של אמריקה". מטרתו המקורית של האיגוד הייתה לפעול למען צמיחת תעשיית הקולנוע המקומי. בשנים 1930–1968 הפעיל האיגוד את קוד הייז אשר היווה למעשה מעין צנזורה פנימית בתעשיית הקולנוע המקומית. בשנים האחרונות הארגון פועל למען זכויות יוצרים בקולנוע ומאבק בשיתוף קבצים פיראטי. בארגון חברים חברת נטפליקס והאולפנים סרטי יוניברסל, האחים וורנר, חברת וולט דיסני (שכוללים את אולפני המאה ה-20), סרטי פרמאונט וסרטי סוני (הכוללים גם את סרטי קולומביה). בעבר גם אולפני יונייטד ארטיסטס ו-RKO היו חברים באיגוד. כיום עומד בראש האיגוד צ'ארלס ריבקין. Entertainment Software Rating Board מדיה וקבצים בנושא איגוד הסרטים של אמריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איגוד הסרטים של אמריקה (באנגלית) איגוד הסרטים של אמריקה, ברשת החברתית פייסבוק איגוד הסרטים של אמריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איגוד הסרטים של אמריקה, ברשת החברתית אינסטגרם איגוד הסרטים של אמריקה, ברשת החברתית LinkedIn איגוד הסרטים של אמריקה, סרטונים באתר Vimeo איגוד הסרטים של אמריקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונסטנטי לאשצ'קה

קונסטנטי לאשצ'קה (בפולנית: Konstanty Laszczka‏; 3 בספטמבר 1865 – 23 במרץ 1956) היה פסל, צייר, גרפיקאי פולני, פרופסור ורקטור האקדמיה לאמנויות יפות של יאן מטייקו בקרקוב. לאשצ'קה נולד למשפחה חקלאית גדולה במסוביה, בנם של אנטוני לאשצ'קה ואשתו קטרז'ינה, מכפר קופצה. כישרונו התגלה לראשונה על ידי בעלי האדמות, שנתנו חסות ללימודי האמנות בוורשה בשנת 1885 בהדרכתם של יאן קרינסקי ולודוויק פירוביץ'. זמן קצר מאוחר יותר קיבל לאשצ'קה מלגה מטעם ה"אגודה הפולנית לאמנות חזותית" ונסע לפריז בשנת 1891. בעודו בצרפת, הוא למד באקדמיה לאקול נשיונל סופייר דה ביו-ארט. הוא קיבל הוראות מאמנים כמו ז'אן-אנטואן מרסי וז'אן ליאון ז'רום. הוא היה מעורב גם בתנועת האמנויות של פולוניה הצרפתית. בשנת 1897 חזר לאשצ'קה לפולין והפך למורה בוורשה. בשנת 1899, בהזמנתו של הצייר יוליאן פלאט, התיישב לאשצ'קה בקרקוב שם הפך לפרופסור באקדמיה לאמנויות. בשנים 1900–1935 הוא היה מנהל מחלקת הפיסול שם. בהיותו בקרקוב, קונסטנטי לאשצ'קה התיידד עם סטניסלב ויספיאנסקי וליאון ויצ'ולקובסקי. הוא היה אחד החברים המייסדים של אגודת האמנים הפולנים אגודת שטוקה, עם הפילוסופיה האסתטית של תנועת פולין הצעירה. בין תלמידיו היו: סטניסלב ג'קובסקי, בולסלאב ביגאס, פרנצ'ישק מנצ'ינסקי ואולגה נייבסקה, בין היתר. בשנים 1900–1910 הוא גם שיתף פעולה כמעצב גרפי ופסל עם מפעל הקרמיקה של יוזף נידויצקי בדבניקי הסמוכה. בנו, בוגדן לאשצ'קה, הפך לאדריכל ופעיל של חברת הטטרה הפולנית. לאשצ'קה נפטר בקרקוב בסוף התקופה הסטליניסטית ונקבר שם בבית הקברות ברקוביצקי. בעבודתו קונסטנטי לאשצ'קה הלך אחרי מורו הפסל הצרפתי אוגוסט רודן. ההשפעה ניכרת ביותר בסדרה של פיסולי עירום נשי, מפוסלים סביב תחילת המאה ומבוססים על נושאים סימבוליים. הפסל הקדום ביותר שנקרא "זימה" נוצר בשנת 1895. מאוחר יותר, לאשצ'קה יצר יותר עירומים נשיים המביעים רגשות, כמו "צער"בשנת 1901, ו"זסמוקונה "(המום בעצב) 1901–1902. הקשר שלו עם תנועת האר-נובו נבע מפסלים כמו "לנצח" בין השנים 1896–1897, "נוסטלגיה" (1903) ו - בהשראת אדוורד מונק - "הצעקה" מ -1902. הוא התמקד בעיקר בפיסול, אך גם צייר דיוקנאות, עיצב מדליות, מדליות דיוקנאות ולוחות מדי פעם. בתקופה המאוחרת של הקריירה האמנותית שלו הוא התחיל להתעניין בקרמיקה, עם נושאים השואבים נושאים דתיים, עממיים ובעלי חיים. מלאך הנקמה ביזון ארופאי האמן והפסל שעור בפיסול מדיה וקבצים בנושא קונסטנטי לאשצ'קה בוויקישיתוף קונסטנטי לאשצ'קה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Konstanty Laszczka | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית) Henry Moore Institute (Leeds), Figuration/abstraction: Strategies for Public Sculpture in Europe, 1945-1968, Ashgate, 2004, ISBN 978-0-7546-0693-2. (באנגלית) Polish Cultural Institute of New York, Instytut Polski w Nowym Jorku (באנגלית אמריקאית) Konstanty Laszczka, (1865 – 1956) (ארכיון) "Konstanty Laszczka, wielki rzezbiarz przelomu wiekow"(הקישור אינו פעיל)
קתי לי קרוסבי

קתי לי קרוסבי (באנגלית: Cathy Lee Crosby;‏ נולדה ב-2 בדצמבר 1944, בלוס אנג'לס, קליפורניה) היא שחקנית אמריקאית. קרוסבי נולדה ב-2 בדצמבר 1944, בלוס אנג'לס, קליפורניה. אביה היה תסריטאי ופזמונאי ואמה הייתה שחקנית. היא האמצעית מבין שלושה ילדים. בילדותה הצטיינה בטניס, ספורט אותה למדה מגיל שתים עשרה. ב-1968 היא סיימה את הלימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה עם תואר בפסיכולוגיה. כטניסאית מקצועית היא שיחקה באליפות וימבלדון, אך לאחר זמן מה היא עזבה תחום זה. הופעתה הראשונה הייתה בסדרה It Takes a Thief (אנ'). בין השנים 1980 ו-1984 הגישה, ביחד עם ג'ון דייווידסון (אנ') ופראן טארקנטון (אנ') תוכנית בשם זה לא יאומן! (אנ'). הופיעה בתפקידי אורח בסדרות, כגון הוואי חמש-אפס והרדקסל ומקורמיק (אנ'). בגיל 21 התחתנה, אבל התגרשה בתוך שנתיים. מדיה וקבצים בנושא קתי לי קרוסבי בוויקישיתוף קתי לי קרוסבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתי לי קרוסבי, באתר AllMovie (באנגלית) קתי לי קרוסבי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.