laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צב אדום-רגליים

צב אדום-רגליים (שם מדעי: Chelonoidis carbonaria) הוא מין של צב החי בטבע ביערות אמריקה הדרומית ומשתייך לסוג צב נאוטרופי בו נמצא גם צב גלאפגוס מאיי גלאפגוס. כפי ששמו מרמז לצב זה ישנם רגליים וכן צוואר אדמדמים מעט. צבים אלה נמצאים בסכנה בטבע. האורך של צב זה מגיע ל-30 ואף ל-40 ס"מ ומשקלם המרבי יכול להגיע ל-30 ק"ג. השריון שלהם כהה וקמור עם קשקשים בהירים יותר בקצה השריון. הרגליים שלהם אדמוניים עד צהובים בהירים והצבע משתנה מצבים באזורים שונים. הראש קטן ובעל צוואר ארוך גם הוא אדמוני. צב זה חי ביערות הגשם של האמזונאס יחד עם הצב צהוב-הרגליים (Chelonoidis denticulata) וצב צ'אקו (Chelonoidis chilensis) - קרוביהם לסוג. הם חיים ביערות לחים וחמימים מדרום-מזרח פנמה, דרך ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ודרום מערבה לאורך הרי האנדים בקולומביה, אקוודור, פרו ובוליביה ומזרחה עד לברזיל, פרגוואי וצפון ארגנטינה. כמו כן הם נמצאים באיים הקאריביים. צבים אלה די נדירים בטבע ואינם נמצאים לאורך כל תחום בית גידולם. הם אוכלי עלים כמו רוב בני המשפחה ומעדיפים מיני צמחים כמו קקטוסים שונים, פיקוס וצמחי פילודנדרון וכן זרעים ויאכלו גם חסרי חוליות קטנים, צואה ונבלות. לצבים עצמם אין הרבה טורפים (למעט היגואר) עקב שריונם הקשה, אך כשהם קטנים הם נטרפים על ידי טורפים שונים כמו חוטמנים, לוטרות, לטאות הטגו, עופות דורסים וכו'. צבים אלו נאספים בטבע על ידי סוחרי חיות מחמד (דבר שהוא לא חוקי), מה שגורם יחד עם כריתת יערות הגשם להימצאותם בסכנת הכחדה. צב גלאפגוס מדיה וקבצים בנושא צב אדום-רגליים בוויקישיתוף צב אדום-רגליים, באתר ITIS (באנגלית) צב אדום-רגליים, באתר NCBI (באנגלית) צב אדום-רגליים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב אדום-רגליים, באתר GBIF (באנגלית)
טגו זהוב

טגו זהוב המכונה גם לטאת הטיגריס (שם מדעי: Tupinambis teguixin) הוא מין של לטאה טורפת גדולה החי בטבע ביערות באמריקה הדרומית והאיים הקריביים. הטגו שייך למשפחת הטגואיים שמזכירים מעט את מיני הכוח מהעולם הישן. הטגו הוא לטאה גדולה שאורכה 60-100 ס"מ ושוקל 3.5-4 ק"ג בממוצע. הוא בעל גוף זהוב מבריק עם פסים שחורים אנכיים. הרגליים חזקות ובעלות טפרים והזנב גדול וארוך יחסית. הם חיים ביערות הגשם ומחפשים טרף על קרקע היער, אף שהם יודעים לטפס. הם ציידים תוקפניים ואלימים הצדים חרקים גדולים, זוחלים אחרים, דוחיים, יונקים קטנים, עופות ואף דגים ויגוונו בפירות. לטאות אלה חיות בגפם בדרך כלל למעט בעונת הרבייה. הנקבה מטילה 4-32 ביצים בחפיר באדמה ועוזבת את הצאצאים כשהם בוקעים ואורכם 8 ס"מ. הם אינם בוחלים בקניבליות ויאכלו טגואים קטנים מהם. מדיה וקבצים בנושא טגו זהוב בוויקישיתוף טגו זהוב, באתר ITIS (באנגלית) טגו זהוב, באתר NCBI (באנגלית) טגו זהוב, באתר GBIF (באנגלית) טגו זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
משפט בין-לאומי

האם התכוונתם ל... משפט בין-לאומי פומבי – ענף המשפט המסדיר את היחסים המשפטיים בין מדינות משפט בין-לאומי פרטי – ענף המשפט המסדיר את היחסים המשפטיים בין בני אדם או תאגידים ממדינות שונות משפט בין-לאומי מנהגי – ענף המשפט הבינלאומי הפומבי העוסק בכללים הנגזרים ממנהגים במובנם המשפטי, ראו מנהג (משפטים) בית הדין הבין-לאומי (פירושונים)
פאבל מוגילבץ

פבל סרגייביץ' מוגילבץ (ברוסית: Па́вел Серге́евич Могиле́вец; נולד ב-25 בינואר 1993 בקינגיספ שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת הקשר. פבל התחיל באקדמיית הנוער של זניט סנקט פטרבורג. ב-2011 הוא הופיע לראשונה במשחק ליגת הנוער הרוסית במחזור הראשון נגד טרק גרוזני. ב-2013 לוצ'אנו ספאלטי צירף אותו לקבוצה הבוגרת וב-19 במאי, במחזור ה-29 של ליגת העל פבל ערך הופעת בכורה במדי זניט מול וולגה ניז'ני נובגורוד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-89 במקום קונסטנטין זיריאנוב שממנו הוא גם קיבל את סרט הקפטן. ב-20 באוגוסט מוגילבץ רשם הופעת בכורה בליגת האלופות במשחק נגד פאסוס די פריירה אחרי שהחליף את דני בדקה ה-80. ב-27 בפברואר 2014 מוגילבץ הושאל מזניט לרובין קאזאן עד תום עונת 2013/14, שם הציג יכולת מרשימה וזכה למקום קבוע בהרכב. בעונת 2014/15 הקשר חזר לזניט, אך לא זכה להרבה זמן משחק ולרוב נשאר על הספסל המחליפים. ביולי 2015 מוגילבץ עבר בהשאלה לרוסטוב עד לתום עונה 2015/16. ב-24 בפברואר 2017 פבל חתם ברוסטוב חוזה ל-3 שנים. בפברואר 2018 עבר לרובין קאזאן. ב-16 באוקטובר 2020 עבר לחימקי. ביולי 2021 עבר לניז'ני נובגורוד. ב-26 במאי 2014 הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול סלובקיה. כמו כן פבל החליף את רומן שירוקוב הפצוע במונדיאל 2014. קבוצתיים רוסיה זניט אליפות רוסיה: 2014/15 רוסיה רוסטוב מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16 מדיה וקבצים בנושא פאבל מוגילבץ בוויקישיתוף פאבל מוגילבץ, באתר Transfermarkt פאבל מוגילבץ, באתר Soccerway פאבל מוגילבץ, באתר WorldFootball.net פאבל מוגילבץ, באתר National Football Teams פאבל מוגילבץ, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)
עריכה צולבת

עריכה צולבת (באנגלית: Cross-cutting) היא טכניקת עריכה, הנפוצה מאוד בתעשיית הקולנוע, שבה שתי סצנות מוצגות כמתרחשות בו-זמנית, אך במקומות שונים. בעריכה צולבת, המצלמה תחתוך מפעולה אחת לפעולה אחרת, מהלך אשר עשוי לרמוז על הסימולטניות של שתי הפעולות האלו (למרות שלא תמיד זה המקרה). ניתן לגרום לקהל צופים לחוש מתח באמצעות השימוש בעריכה צולבת. המתח נבנה כתוצאה מהציפייה שנוצרת, והתקווה להספיק לסיים בזמן פעולה אחת, לפני השנייה. עריכה צולבת משמשת גם לצורך יצירת הקבלות; העריכה מאפשרת הצגת מהלך פעולות נרטיביות, המתרחשות במספר מקומות, באותו זמן, פחות או יותר. לדוגמה, בסרטו של ד.וו גריפית' "A Corner in Wheat"‏ (1909), העריכה הצולבת חותכת בין פעילות של אנשי עסקים עשירים לבין אנשים עניים העומדים בתור ללחם. עריכה שכזו יוצרת דיכוטומיה ברורה בין שתי הפעולות, ומעודדת את הצופה להשוות בין שני השוטים. לעיתים קרובות, לעומת זאת, ניגוד שכזה משמש לצורך יצירת אפקט רגשי חזק, לעיתים קרובות - בשיאו של הסרט. הקצב, או משך הזמן שבין שני שוטים, הערוכים בעריכה צולבת, יכולים גם לקבוע את הטון של הסצנה. הגברת המהירות בין שתי פעולות שונות עשויה להוסיף מתח לסצנה, בדומה לאופן שבו נעשה שימוש במשפטים קצרים ותמציתיים ביצירות ספרותיות. עריכה צולבת הפכה לטכניקה בתהליך עשיית סרטי קולנוע בשלב יחסית מוקדם בהיסטוריה של הקולנוע (דוגמה בולטת: "שוד הרכבת הגדול" של אדווין פורטר משנת 1903). ד.וו גריפית' היה אחד ממיישמיה המפורסמים ביותר. ניתן לראות כיצד הוא יישם את הטכניקה בסרטיו השונים, כגון "A Corner in Wheat" ו-"The Lonedale Operator". "הולדתה של אומה", סרטו משנת 1915, מכיל מקרי לימוד קלאסיים של עריכה צולבת המבססים אותה כטכניקת עריכה מרכזי בתהליך עריכתם של סרטי קולנוע. מרינאל סן השתמש בעריכה צולבת בסרטו Interview, וזכה להצלחה מסחרית משמעותית. כריסטופר נולאן משתמש בהרחבה בעריכה הצולבת בסרטיו שוברי הקופות, כגון בין כוכבים, האביר האפל והתחלה - במיוחד בסרט האחרון, שבו יש סיקוונסים רבים, המתארים מספר רמות שונות של תודעה, המתרחשות בו-זמנית. "ענן אטלס" ידוע בשל שימוש נרחב בעריכה צולבת בין ששת הסיפורים השונים של הסרט, חלקם נמשכים רק מספר שניות, בעוד אחרים נפרשים על פני למעלה מ-300 שנים, במקומות שונים ברחבי העולם. לעומת זאת, יש חוט המקשר בין הפעולות השונות לבין העלילות המוצגים בכל קאט. עריכה צולבת משמשת, לעיתים קרובות, לצורך סיקוונס של שיחת טלפון, על מנת שהצופים יוכל לראות את הבעות הפנים של שתי הדמויות ואת תגובותיהן לדבריו של האחר. דיזולב מאטץ' קאט שוט הסחה Shot Reverse Shot בי-רול Bordwell, David; Thompson, Kristin (2006). Film Art: An Introduction. New York: McGraw-Hill. pp. 244–245. ISBN 0-07-331027-1.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) Frames captured from The Lonedale Operator illustrate cross-cutting. http://www.tcf.ua.edu/Classes/Jbutler/T112/Lonedale2/index.htm.
חיל האוויר הקטרי

חיל האוויר הקטרי הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של קטר. החיל נוסד בשנת 1974, שלוש שנים לאחר שקטר זכתה לעצמאות מבריטניה בשנת 1971. בשנת 2006 שירתו בחיל כ-2,100 חיילים. שדות התעופה באל עודייד ובדוחה משמשים כבסיסים העיקריים של החיל. בתחילת דרכו, החיל הצטייד במטוסי הוקר הנטר לשעבר מחיל האוויר המלכותי, ובשנת 1979 רכש שישה מטוסי אלפא ג'ט. בין השנים 1980-1984 14 מטוסי מיראז' F1 נוספו לכוחות החיל. בשנת 1991 מטוס אחד של החיל נתרם על מנת לסייע ללחימה בעיראק במהלך מלחמת המפרץ. לאחר סיום העימות, הממשלה ביקשה לחזק את כוח ההגנה האווירי שברשותו, וכך הוקם בסיס נוסף לחיל באל עודייד. בשנות התשעים נרכשו מטוסי אלפא ג'ט נוספים שיכולים לשמש גם כמטוסי תקיפה, וטייסת של מטוסי מיראז' F-1 מצרפת. החיל מצויד גם ב-18 מסוקי אוגוסטה AW139. מסוקים אלה משמשים כמסוקי תובלה, חילוץ והצלה, סיור וכמסוקי משטרה. שלושה מסוקים נוספים הוזמנו במרץ 2011 לצורך פינוי רפואי. בשנת 2010 שירתו בחיל האוויר הקטרי כ-2,100 חיילים ובבסיסיו נכללו מטוסי מיראז' 2000, מסוקי איירוספסיאל גאזל ומטוס תובלה כבד מדגם בואינג C-17 גלובמאסטר III. החיל נעזר בטייסים בריטים לצורך אימונים והדרכות. בינואר 2011 החיל בחן את המטוסים יורופייטר טייפון, F-35 לייטנינג II,F/A-18 סופר הורנט, F-15 איגל ודאסו ראפאל בתור יורשים למטוסי המיראז' 2000. במאי 2015, החיל החליט לרכוש 24 מטוסי ראפאל בעלות של כ-7 מיליארד דולר. ביוני 2015, נמסר בכלי התקשורת שהחיל יצטייד ב-4 מטוסי תובלה נוספים מדגם C-17, בנוסף לארבעת המטוסים הקיימים שנמסרו לחיל בשנים 2009 ו-2012. במסגרת הפקת לקחים ממלחמת המפרץ, החליטה קטר לשים דגש מיוחד על פיתוח מערך ההגנה האווירית שלה. לצורך כך בוחנת קטר רכישת סוללות פטריוט והביעה התעניינות גם במערכת SA-10. כיום, מפעילה קטר כמה סוללות הוק משופרות ומשגרי רולנד-2, חלקם מוצבים להגנה סטאטית ואחרים משמשים כטק"א נייד. הקטרים מפעילים גם טילי כתף מסוג סטינגר שנרכשו בשנות ה-80. מדיה וקבצים בנושא חיל האוויר הקטרי בוויקישיתוף רויטרס, ארה"ב משדרגת את מרכז הפיקוד במזרח התיכון, באתר ynet, 17 באוגוסט 2017 Asmahan Qarjouli, Qatar second top military spender in Gulf region, חדשות דוחה (אנ'), ‏26 באפריל 2023
פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית

פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: Air Force Space Command; בקיצור: AFSPC) היה פיקוד בחיל האוויר של ארצות הברית שפעל מ-1982 עד סוף 2019. הוא היה הבסיס לכוח החלל של ארצות הברית. המפקדה של הפיקוד שכנה בבסיס חיל האוויר פיטרסון שבקולורדו. פיקוד החלל תמך בפעולות צבאיות של ארצות הברית ברחבי העולם תוך שימוש בלוויינים, שיגורים ופעולות סייבר. הפיקוד היה חלק ממרכיבי חיל האוויר והיה כפוף לפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. בפיקוד שירתו כ-38,000 איש ב-88 מיקומים ברחבי העולם. המשימה של הפיקוד היא "לספק יכולות גמישות וזמינות בחלל ובמרחב הקיברנטי לכוחות המשותפים ולאומה". תחומי האחראיות העיקריים של הפיקוד: תמיכה בכוחות החלל, מעורבות בשיגור לוויינים ומטע"ד אחרים לחלל תוך שימוש בכלי שיגור שונים ותפעול הלוויינים כאשר הגיעו לחלל. שליטה בחלל, הבטחת שימוש ידידותי בחלל באמצעות מעקב סמוי, הגנה וניתוחים שונים. חיזוק הכוח, אספקת תחזית מזג אוויר מבוססת לוויין, תקשורת, מודיעין צבאי, התראת טילים וניווט. מדיה וקבצים בנושא פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית) פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית, באתר פליקר
האכסדרה הגדולה בתדמור

האכסדרה הגדולה בתדמור היא שדרת עמודים בשדרה המרכזית של העיר העתיקה בעיר תדמור במדבר הסורי, בסוריה. האכסדרה נבנתה במספר שלבים במאות ה-2 וה-3 לספירה. אורכה של השדרה הוא יותר מק"מ והיא הייתה מקושרת למקדש בל בצידה הדרומי של העיר, לשער המערבי ולמקדש הקבורה בצידה הצפוני-מערבי. השדרה היא חלק מאתר מורשת עולמית של העיר תדמור. על פי דיווח מתחילת חודש אוקטובר 2015, הקשת המונומנטלית שהייתה חלק מהשדרה נהרסה על ידי ארגון המדינה האסלאמית. שדרת העמודים מחולקת משלושה חלקים שנבנו בנפרד במהלך המאה ה-2 והמאה ה-3. החלק המערבי של השדרה הוא העתיק ביותר והוא מתחיל בשער המערבי ליד מקדש הקבורה. החלק המזרחי נבנה שני והתחיל בקשת המונומנטלית במרכז העיר העתיקה עד לכניסה למקדש בל. החלק המרכזי בשדרה נבנה האחרון במטרה לקשר בין שתי שדרות העמודים האחרות, הוא מתחבר עם החלק המערבי בטטרפילון הגדול ואל החלק המזרחי בקשת המונומנטלית. שדרת העמודים מורכבת מעמודים קורינתיים שנבנו מ-6–8 גלילי אבן. על העמודים עוטרו בחלקם האמצעי במדף מדורג מאבן שנשאו כתובות הקדשה. המדפים שימשו להנחת פסלוני ברונזה של דמויות חשובות. על עמוד בחזית התיאטרון הרומי נמצאה כתובת ארמית ויוונית, המוקדשת לג'וליוס אורליוס זנוביוס (Julius Aurelius Zenobius) אביה של המלכה זנוביה, הכתובת מתוארכת לשנים 257–267 לספירה. שדרת העמודים המערבית היא השדרה הראשונה שנבנתה. כתובות שנמצאו על חלק מהעמודים אישרו שהעבודות על שדרה זאת התחילו לפני 158 לספירה. העמודים בשדרה הונחו בקו ישר מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח ואורכה 500 מטר, זאת השדרה הארוכה ביותר מכל השלוש. הרוחב של השדרה אינו אחיד. החלק המרכזי הוא ברוחב של 11.7 מטר, ואילו שני צידי השדרה (המדרכות) הם ברוחב 7 מטר כל אחד. השער המערבי, ששימש כיציאה המערבית של השדרה, נבנה בסוף המאה ה-2. שדרה זאת מחוברת גם בזווית ישרה לשדרה רוחבית נוספת אשר מגיעה לשער דמשק בדרום. שדרת העמודים המזרחית התחילה בקשת המונומנטלית והיא נמתחת מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח לכיוון הפרופילאה של מקדש בל. בניית השדרה החלה לאחר סיום הפרופילאה ב-175 לספירה והיא נמשכה עד תחילת המאה ה-3 לספירה. חלק זה הוא הרחב ביותר באכסדרת העמודים הגדולה. רוחב החלק המרכזי הוא 22.7 מטר, ורוחב המדרכות הוא 6.7 מטר. פינת הטמנוס (תחום מקודש המובדל באמצעות קיר) של מקדש נבו נהרס כדי לאפשר תצפית ישירה על הקשת המונומנטלית מתוך החלק המערבי וגישה רחבה ונוחה יותר לחלק המוביל למקדש בל. בשלב מאוחר יותר הוסף לחלק זה נימפאום בחלק שבין מקדש בל למקדש נבו. הקשת נבנתה בתקופת מלכותו של הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס שמלך בין השנים 193–211 לספירה. שדרת העמודים המרכזית משתרעת ממזרח למערב. היא נבנתה כדי לקשר בין שתי השדרות הקדומות יותר. העבודה על הקמת השדרה החלה באזור הקשת המונומנטלית בחלקה הראשון של המאה ה-3 לספירה. השדרה מגיעה עד לטטרפילון ששם הוא מתחבר לשדרה המערבית ברחבה סגלגלה. השדרה המרכזית היא חלק חשוב בעיר יחד עם מספר מבני ציבור סביבו כמו התיאטרון הרומי, המרחצאות של דיוקלטיאנוס ומקדש נבו. רוחב השדרה המרכזית נע בין 14 מטר ליד הטטרפילון ל-10 מטר כשהיא מגיעה לקשת המונומנטלית. רוחב המדרכות גם משתנה בין 7-6.3 מטר במדרכה הצפונית ל-8.95-6.8 מטר למדרכה הדרומית. מדיה וקבצים בנושא האכסדרה הגדולה בתדמור בוויקישיתוף Syria & Lebanon. Ediz. Inglese ספר של לונלי פלאנט, מאת Terry Carter,Lara Dunston,Amelia Thomas, עמ' 208 Islamic State Destroys Ancient Palmyra Arch, Syrian Activists Say באתר וול סטריט ג'ורנל, 5 באוקטובר 2015 דאעש פוצץ את שער הניצחון בתדמור, באתר ynet, 5 באוקטובר 2015 Monuments of Syria: A Guide, עמ' 214
איגואנת האנטילים הקטנים

איגואנת האנטילים הקטנים (שם מדעי: Iguana delicatissima) היא מין של איגואנה החיה בטבע רק באיים האנטילים והיא קרובת משפחתה של האיגואנה הירוקה אך היא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע. הן חיות ברחבי יערות, ביצות מנגרובים ושיחים ברחבי האנטילים. איגואנה זו דומה לקרובתה הירוקה אך ראשה קצר יותר, היא כהה בהרבה וללא סימני פסים בולטים עליהם. אורכם 80 ס"מ עם זנב ארוך והנקבות מגיעות לשני שלישים מאורך הזכרים. הם בעלי קשקשים גדולים וחדים וגדילי עור על צווארם וקשקשים כחולים מסביב לעיניים. הרגליים בעלי טפרים גדולים שעוזרים לטיפוס על העצים והאיגואנה חיה הן על הקרקע והן על עצים. הם צמחוניות בעיקרון וניזונות מעלים של עצים ביער וכן מפירות וזרעים. עם זאת הם יאכלו גם חרקים וחסרי חוליות או פגרים. הם יורקים מלחים מתעלות באפם בסוף הארוחות מאחר שהצמחים מכילים במקרים רבים מלחים שעלולים לפגוע בגוף. איגואנות אלה נמצאות בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה באזור בבית גידול שלהן לצרכים חקלאיים, ציד למטרות שימוש מסחרי בעורן וכן טריפה על ידי חיות שהובאו לאיים על ידי האדם כמו חתולים, כלבים ונמיות. מצב שימורה הנוכחי הוא ב"סכנת הכחדה חמורה" והיא נפוצה היום בעיקר בגני חיות ושמורות טבע. מדיה וקבצים בנושא איגואנת האנטילים הקטנים בוויקישיתוף איגואנת האנטילים הקטנים, באתר ITIS (באנגלית) איגואנת האנטילים הקטנים, באתר NCBI (באנגלית) איגואנת האנטילים הקטנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) איגואנת האנטילים הקטנים, באתר GBIF (באנגלית) איגואנת האנטילים הקטנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנוליס מפרץ דולסה

אנוליס מפרץ דולסה (שם מדעי: Norops polylepis, בעבר Anolis polylepis) הוא מין של לטאה מהסוג נורופס (בעבר שויך לסוג אנוליס) ממשפחת האנוליסיים החי בטבע רק במפרץ דולסה שבקוסטה ריקה לאורך מחוז פונטרנס. האנוליס הוא לטאה קטנה שוכנת עצים ויערות. אורכה מגיע ל-18 ס"מ בממוצע. הגוף בצבע חום עם פסים קטנים לבנים ומפרש צוואר כתום-צהוב אצל הזכר מתחת לצווארו שאותו הוא יכול לפרוש כרצונו. הזנב ארוך ובעל זיזים קטנים והאנוליס יכול בתגובה לתפיסתו על ידי טורף להשיל את זנבו שממשיך להתפתל עוד כמה זמן. הנקבות לעומת הזכרים מסוות יותר וכך גם הצאצאים. האנוליסים הם יצורים אתלטים ומהירים מאוד היכולים גם לקפוץ לגובה מרשים כלפי מעלה וגם מראשי הענפים כדי לברוח מטורף. הם יודעים גם לשחות כשצריך. הם פעילי יום שרובה זמנם יושבים על ענף ומחכים לטרף קטן שיעבור מתחתיהם ואז קופצים אליו. הם ניזונים מחסרי חוליות קטנים כמו עכבישים, זבובים, חיפושיות ומקקים וגם מיתושים. הזכרים טריטוריאליים מאוד ונוטים להשתמש במצגות הצוואר שלהם כדי להפיג מחלוקות ללא אלימות. המצג גם עוזר להם למשוך נקבות לעברם.מצב שימור הלטאה הוא ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא אנוליס מפרץ דולסה בוויקישיתוף אנוליס מפרץ דולסה, באתר ITIS (באנגלית) אנוליס מפרץ דולסה, באתר NCBI (באנגלית) אנוליס מפרץ דולסה, באתר GBIF (באנגלית) אנוליס מפרץ דולסה, ב-reptile-database אנוליס מפרץ דולסה באתר הרשימה האדומה של IUCN
לטאת לבה גלאפגוס

לטאת לבה גלאפגוס (שם מדעי: Microlophus albemarlensis) היא מין לטאה ייחודית לאיי גלאפגוס שבמערב האוקיינוס השקט והיא אחת משבעה מיני לטאות דומות (Microlophus delanonis ,Microlophus bivittatus ,Microlophus grayii ,Microlophus duncanensis ,Microlophus habelii ,Microlophus pacificus) על אותם איים. הלטאה חיה באיים איסבלה, סנטה קרוז, פרננדינה, סנטיאגו, סנטה פה ובאיים קטנים יותר באוקיינוס. אורכן של הלטאות 50–100 מ"מ. הזכרים יכולים להיות גדולים פי שניים או פי שלושה מהנקבות (שמגיעות לאורך 63–70 מ"מ בערך). גודל הלטאות משתנה בכל אי. אלו לטאות קטנות בעלות גרון קצר, שחור ומלמעלה אדום ובולט אצל הזכרים. צבע הגוף האפור-כהה מוסווה על רקע אבני הלבה הכהים. הן בעלות עיניים גדולות וצוואר קטן אך חזק ועבה, והזכר מנענע אותו כדי למשוך נקבות, ויש לו גם "רעמה" של קשקשים לבנים מהעורף עד לזנב. הנקבות לעומת הזכרים קטנות ובעלות צוואר קטן ללא צבעים, והן דהויות הרבה יותר. הזכרים מתנפלים על הנקבות באכזריות בשעות ההזדווגות ואף נעים איתן כמה מטרים כשפיהם צמוד אל הנקבות שמנסות להימלט. הנקבות מטילות בין 1 ל-6 ביצים סגלגלות, וחופרות להן מחילה באמצעות טפריהן הארוכים. הצאצאים פגיעים לטורפים רבים בשנות חייהם הראשונות. הם פעילים ביום ותרים אחר מזון במגוון אזורי מחיה בגלאפגוס: בין הקקטוסים, באדמה, בשדות ועל שפת הים. הם אוכלים בעיקר חסרי חוליות כמו זבובים, חיפושיות, עכבישים ונמלים. הם יאכלו גם פירות ועלים של צמחים מהאיים. מספר לטאות התרגלו לצוד זבובים על גופם של אריות ים הנחים על החוף. אריות הים מושכים חרקים מזיקים, והלטאות אוכלות אותם וזוכות בארוחה. מדיה וקבצים בנושא לטאת לבה גלאפגוס בוויקישיתוף לטאת לבה גלאפגוס, באתר ITIS (באנגלית) לטאת לבה גלאפגוס, באתר NCBI (באנגלית) לטאת לבה גלאפגוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לטאת לבה גלאפגוס, באתר GBIF (באנגלית) לטאת לבה גלאפגוס ב-Reptile-Database לטאת לבה גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
פלאפל בריבוע

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] פלאפל בריבוע היא רשת מזון מהיר ישראלית לממכר פלאפל, חומוס ומאכלים ישראליים נוספים המונה כ-30 סניפים בפריסה ארצית. הסניף הראשון של הרשת הוקם בשנת 1995 על ידי גיא יקר ברחוב רוטשילד בראשון לציון. בשנת 2014 התרחבה הרשת כאשר פתחה בשיתוף פעולה עם רשת Yellow סניפים בצמוד או בתוך חנויות הנוחות של Yellow. בשנת 2023 חנכה הרשת את מרכז הייצור החדש בעיר ראשון לציון. מוצרי המפעל מיוצרים מחומרים טבעיים וללא תוספת חומרים משמרים או כימיקלים ומופצים מדי יום לכלל סניפי הרשת. סניפי הרשת מעוצבים בשיטת "המטבח הפתוח", על מנת שהלקוחות יוכלו לצפות ולעקוב אחר אופן הכנת המנות המוגשות. רשת פלאפל בריבוע מציעה תפריט ללא גלוטן לנמנעים מצריכתו תוך הקפדה על אזור הרכבה נפרד בכל אחד מסניפי הרשת. אתר האינטרנט הרשמי של פלאפל בריבוע אורנה יפת, yellow תפתח מתחמי פלאפל בריבוע בסניפי המרקט שלה, באתר כלכליסט, 24 במרץ 2014
איגואנה ורודה

איגואנה ורודה (שם מדעי: Conolophus marthae) היא מין של איגואנה מהסוג קונולופוס האנדמי לאיי גלאפגוס. לטאה נדירה זו התגלתה בטבע רק ב-1986, ולאחר מכן נחשבה למין שנכחד. נתגלתה מחדש ב-2009. היא חיה רק בצפון מערב האי איסבלה שם התגלתה. היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה בטבע, והיא נחשבת לאחד ממיני הזוחלים הנדירים ביותר בטבע היום. האיגואנה חיה בטבע על הרי געש על האי איסבלה שם התגלו לערך 100 פרטי איגואנה ולא ידועים פרטים נוספים. היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה, עקב מקום מחייתה המצומצם, אנשים שפוגעים בה ובעלי חיים שהובאו על ידי האדם וטורפים אותה ואת ביציה. האיגואנה היא קרובתה של איגואנת היבשה ומזכירה אותה במראה. היא בעלת גוף ורוד עם רכס קוצני לאורך גופה ורגליים גדולות בעלות טפרים. האיגואנה ניזונה מעלי קקטוס כמו קרובתה ומתחפרת באדמה בשעות שבהם היא לא פעילה. אורכה 47–61 סנטימטרים ומשקלה עד 5 קילוגרם. קונולופוס איגואנה מצויצת מדיה וקבצים בנושא איגואנה ורודה בוויקישיתוף איגואנה ורודה, באתר ITIS (באנגלית) איגואנה ורודה, באתר NCBI (באנגלית) איגואנה ורודה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איגואנה ורודה, באתר GBIF (באנגלית) איגואנה ורודה באתר הרשימה האדומה של IUCN
איגואנה קוצנית שחורה

איגואנה קוצנית שחורה או איגואנה שחורה (שם מדעי: Ctenosaura similis) היא מין של איגואנה החיה במקסיקו ובמרכז אמריקה אך הופצה גם למדינות אחרות. זוהי הלטאה הגדולה בסוגה והיא נחשבת גם למין הלטאות המהיר ביותר. לאיגואנה קשקשים גדולים וקוצניים בצבע שחור עם פסים אפורים כהים ואזור העיניים כתום. לאוכלוסיות שונות יש צבעים שונים עד לצבע חום וכתום כצבעי העצים, שעוזר בהסוואתם. בנוסף לקוציהם זנבם שרירי ועבה. אורך מינים אלה מגיע ל-1.3 מטר והנקבות מגיעות ל-0.8 מטר. הם בעלי ציצה בקצה הראש ולסתותיהם מוארכות ובעלי צבעים כחולים-סגולים המושכים את הנקבות. הצעירים בהירים וללא קוצים וחיים רוב הזמן בין הענפים. האיגואנות מסוג זה מסתגלות לתנאי מחיה רבים ומעדיפות לשכון בין סלעים גבוהים עליהם הן יכולות לטפס במהירות כדי לברוח מטורפים. הן אוהבות גם אזורים עם עצים, אותן הן מעדיפות בעיקר הצעירים. עם זאת הם נמנעים מיערות סבוכים. הם חיים בטבע ממדינת אואחאקה שבמקסיקו דרך מרכז אמריקה עד למערב פנמה ואולי גם בצפונה של קולומביה לאורך חופי האוקיינוסים. הם נפוצים מאוד בקוסטה ריקה ובהונדורס. הם גם הופצו לאזורים נוספים כמו פלורידה או האיים הקריביים שם הם עלולים לגרום לנזקים לסביבה הטבעית. האיגואנות הם אוכלי צמחים וניזונות מעלים, פירות, פרחים וזרעים אך יאכלו גם חיות קטנות כמו חרקים וגם ביצים. הצעירים אוכלים חרקים בין הענפים ובהדרגה הופכים לצמחוניים. הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתולים גדולים, תנינים, נחשים ועופות דורסים. האיגואנות בורחות במהירות לעבר הסלעים והם המין המהיר ביותר של לטאה ומגיעות למהירות של 34.7 קמ"ש. אם הם לא מצליחים לברוח מהטורף לעבר המחסה הסלעי הם עלולים לנשוך או להצליף בזנבם הקוצני לצורך הגנה. יש המגדלים איגואנות אלה כחיות מחמד בשל אופיין הרגוע. במספר מדינות גם צדים אותם בשביל בשרם המשובח. אך נראה שהציד אינו משפיע על תפוצתן. לאיגואנה זו שני תת-מינים: Ctenosaura similis similis Ctenosaura similis multipunctata מדיה וקבצים בנושא איגואנה קוצנית שחורה בוויקישיתוף איגואנה קוצנית שחורה, באתר ITIS (באנגלית) איגואנה קוצנית שחורה, באתר NCBI (באנגלית) איגואנה קוצנית שחורה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) איגואנה קוצנית שחורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איגואנה קוצנית שחורה, באתר GBIF (באנגלית) איגואנה קוצנית שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אסתי רוזנברג

הרבנית אסתי רוזנברג (נולדה בכ"ד בתמוז ה'תשכ"ה, 24 ביולי 1965) היא מקימת בית המדרש הגבוה לנשים במגדל עז והעומדת בראשו, בתו של הרב אהרן ליכטנשטיין ושל טובה ליכטנשטיין ונכדתו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. אסתי נולדה בשנת 1965 בארצות הברית, בת רביעית להוריה, הרב ד"ר אהרן וד"ר טובה ליכטנשטיין ועלתה עם הוריה לישראל בגיל שש, בשנת 1971. היא למדה באולפנת חורב בירושלים והייתה חברה בתנועת הנוער עזרא. רוזנברג סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות עברית ובהיסטוריה באוניברסיטה העברית. השתלמה במקצועות היהדות במכללה ירושלים, ולמדה באחד המחזורים הראשונים של מתּ"ן ירושלים. שימשה כר"מית במדרשת ברוריה וכרכזת הדרכה של מחוז ירושלים בבני עקיבא, ובשנת 1997 הקימה את בית המדרש לנשים במגדל עז, בחסות ובשיתוף ישיבת הר עציון שבראשה עמד אביה. בנוסף לתפקידה כראש בית המדרש, מעבירה רוזנברג שיעורי תורה רבים ברחבי ישראל, חברה בהנהלה הארצית של בני עקיבא ומשתתפת בקבוצות שיח שלום בין חלקי החברה הישראלית. באשר להקמת בית המדרש לנשים, אמרה: "העמדת לימוד התורה במרכזו של בית המדרש אתגרה את ציבור הלומדות להעמיק בהוויות אביי ורבא ובסוגיות הלכתיות בצד לימודי מחשבה רציניים כחלק מבניית אישיותן הדתית וכחלק מפריצת דרך משמעותית לשילובן של נשים בעולם התורה ולהצבתן כדמויות מופת בקרב הבנות והנערות אותן תלמדנה ולהן תשמשנה דמויות לחיקוי". על פי השקפתה של רוזנברג לימוד התורה מהווה נדבך עיקרי ומשמעותי בעבודת ה' של האישה היהודית, ובכלל זה לימוד כל מקצועות התורה, בהם תלמוד, תנ"ך, מחשבת ישראל וחסידות. כל המקצועות האלו נלמדים באופן מעמיק בבית המדרש במגדל עז, עם דגש ללימוד העצמי - בחברותא, שהוא הכרחי ליצירת לימוד התורה כנדבך ממשי בחיי הלומדת בעתיד. רוזנברג ידועה באמירותיה כי הישיבה בבית המדרש היא זכות שהופכת לחובה כלפי עם ישראל, ולפיכך היא, לא אחת, קוראת לתלמידותיה להשפעה בכל תחומי החיים של החברה הישראלית, ובפרט במקצועות ההוראה והחינוך. אסתי רוזנברג נשואה לרב הרצל רוזנברג, מפקח מטעם החינוך ההתיישבותי ומדריך מסעות לפולין. לזוג שבעה ילדים, והם מתגוררים באלון שבות. מדיה וקבצים בנושא אסתי רוזנברג בוויקישיתוף נטעאל בנדל, ‏דברים שלא ידעתם על הרבנית אסתי רוזנברג, באתר כיפה, 30 בינואר 2013 יאיר שלג, ילדה אחת מול 700 אוטובוסים, מקור ראשון, מוסף "שבת", 17 במאי 2015 עשרת הדיברות (והדיבר האחד עשר)- פרויקט מיוחד של מקור ראשון בית מדרש לנשים מגדל עז, באתר www.skamigdaloz.org (ארכיון)