laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מסדה

מַסָּדָה הוא קיבוץ הנמצא בצפון בקעת הירדן, דרומית לכנרת, מערבית לאפיק הירמוך ולקיבוץ שער הגולן. הקיבוץ שייך למועצה אזורית עמק הירדן. הקיבוץ הוקם בשנת 1937 על ידי חניכי תנועת הנוער הציונית "גורדוניה" מרומניה, כיישוב חומה ומגדל. נושא את שמה של הפואמה "מסדה" של יצחק למדן, שאחד מנושאיה הוא האומץ והגבורה במצדה בתקופת המרד הגדול. הקיבוץ הוקם בשיתוף עם גרעין מפולין, והוקם ביום אחד יחד עם הקיבוץ השכן, שער הגולן. במהלך מלחמת העצמאות נהרס היישוב בקרב עמק הירדן, לאחר שחלקו של עמק הירדן (לרבות שער הגולן) נכבש על ידי הצבא הסורי שנעצר בדגניה א'. הקיבוץ הוקם בשנית לאחר מלחמת העצמאות. במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן סבל הקיבוץ ממיקושים, ירי והפגזות. בסוף מרץ 1968, נהרגו שלושה מחבריו וחבר גרעין מחיפה בעלותם על מוקש בשדות הקיבוץ. ב-23 בנובמבר 1968, נחנך בית התרבות "בית ארלוזורוב", במסגרת אירועים שנערכו במלאת 35 להרצחו של חיים ארלוזורוב. במקום היה אולם רחב הידיים, אשר הכיל בנוסף קומת יציע שבמרכזה נקבע חדר המקרין. בסך הכול הותקנו באולם 540 מושבים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הופסקה פעולתו. נכון ל-2013, הקיבוץ נמצא לאחר הפרטה ושיוך הדירות לחברי הקיבוץ. בתים טוריים בקיבוץ "בית ארלוזורוב" - אולם ההתכנסות של הקיבוץ חדר האוכל (אינו פעיל) הקמת חומת המגן (מרחוק עין הקורא) הקמת מגדלי הצופים הקמת צריפים מסדה על תלה צילום אויר של מסדה, 1939 מדיה וקבצים בנושא מסדה בוויקישיתוף אתר קיבוץ מסדה אתר ארכיון קיבוץ מסדה מסדה באתר הרשות לפיתוח הגליל מסדה בת חמש עשרה, יומני כרמל פברואר 1952 (התחלה 5:39) אלי אשכנזי, לא התאבדנו למען המולדת - נטישת שער הגולן ומסדה, באתר הארץ, 6 באפריל 2006 אסף אגין, נטישה - פרשת עמידתם ונפילתם של שער הגולן ומסדה במלחמת העצמאות - מאי 1948, עלי זית וחרב ד', תשס"ב, עמ' 205–271 מסדה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 דני צדקוני, ושוב מסדה בקו האש, למרחב, 5 באפריל 1968 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטל

אצטל (Acetal) הוא קבוצה פונקציונלית מהצורה R2C(OR')2 כאשר שתי קבוצות ה 'R הן שיירים אורגנים. לאטום הפחמן המרכזי 4 קשרים ולכן הגאומטריה טטראדרלית. שתי קבוצות הR הקשורות לפחמן המרכזי יכולות להיות זהות – אצטל סימטרי או שונות זו מזו. אם שתי קבוצות הR אורגניות (אין אטום מימן הקשור לפחמן המרכזי) הקבוצה נקראת קטאל (ketal). אצטל נוצר התגובה בין המיאצטל לכוהל. מנגנון התגובה כולל פרוטונציה של קבוצת ההידרוקסיל, עזיבה של מולקולת מים, התקפה נוקלאופילית של הכוהל על יון הקרבוניום ואיבוד פרוטון של האלכוהול התוקף. האצטלים יציבים בהשוואה להמיאצטלים אך יצירתם היא באמצעות תגובות בשיווי משקל. כדי להגיע לניצולת גבוהה יש צורך בסילוק המים הנוצרים בתגובה למניעת הידרוליזה של הוצר חזרה להמיאצטל. בתגובה ליצירת אצטל מספר המולקולות בתוצרים נמוך ממספר מולקולות המגיב כך שהתגובה ההפוכה מועדפת מבחינת האנטרופיה אלא אם כן דיאול מגיב עם האלדהיד או הקטון. כדי להימנע מכך ניתן להגיב את האלדהיד או הקטון עם אסטר במקום עם כהלים כך שהמים הנוצרים בתגובה משמשים להידרוליזה של האסטר ונוצר עוד כוהל המשתתף בתגובה. אצטלים משמשים כקבוצות הגנה על קרבוניל או דיאול משום שהאצטל יציב למחזרים ומחמצנים שונים. רוב הקשרים הגליקוזידים ברב סוכרים הם קבוצות אצטל. מדיה וקבצים בנושא אצטל בוויקישיתוף
שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי

שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי (באנגלית: Digital Terrestrial Television, בראשי תיבות: DTT) היא שיטת שידור דיגיטלי אלחוטי של ערוצי טלוויזיה, באמצעות תחנות ממסר קרקעיות. המעבר לשידור דיגיטלי מאפשר ניצול יעיל יותר של תחום התדרים, בכך מגדיל את מספר ערוצי השידור, ומפנה חלק מהספקטרום לשימושים חלופיים - הדיווידנד הדיגיטלי. יתרונות נוספים על פני השידור האנלוגי הם שיפור באיכות הקליטה, והוזלת השידור. קליטת השידורים מחייבת אנטנה וממיר דיגיטלי, או מקלט טלוויזיה המותאם לשיטת השידור הדיגיטלית. קיימים ממירים עבור טלוויזיות וגם עבור סמארטפונים או טאבלטים. על פי נתוני איגוד השידור האירופי 145 מדינות בעולם התחילו להפעיל שידור דיגיטלי עד סוף שנת 2018, מתוכן 65 השלימו את הפעלת השידור הדיגיטלי והפסיקו את השידור האנלוגי. משפחת התקנים הנפוצה ביותר היא ה-DVB אשר נבחרה ב-149 מדינות בעולם (גם אם לא התחילו בהן השידורים), ומתוך המשפחה נפוץ ביותר ה-DVB-T2 אשר נבחר לשימוש ב-79 מהמדינות הללו. ערך מורחב – עידן+ בנובמבר 2004 החליטה ממשלת ישראל על הקמת צוות בין-משרדי שיבחן את הצורך בשידורים דיגיטליים עבור הערוצים הציבוריים הפתוחים. בפברואר 2008 התקבל בכנסת תיקון לחוק, שמאפשר שידורי DTT. חוק זה מסמיך את הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו כגוף האחראי על שידורים אלה בישראל. שם המיזם עידן+. לצורך הקליטה יש לרכוש ממיר דיגיטלי עם אנטנה. קליטת השידורים היא בחינם אך עצם החזקת מקלט טלוויזיה חייב בעבר בתשלום אגרת הרדיו והטלוויזיה. המערך משדר את הערוצים: כאן 11 (ב-HD וגם SD), כאן חינוכית, קשת 12, רשת 13, עכשיו 14, ערוץ הכנסת, מַכַּאן 33, ערוץ 24 וערוץ 9. בנוסף, משודרות בעידן+ רשתות הרדיו הארציות, וחלק מתחנות הרדיו האזורי. מדיה וקבצים בנושא שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי בוויקישיתוף הסבר על שידורים דיגיטליים, באתר GoDigital.co.il DIGITAL TERRESTRIAL TELEVISION, באתר איגוד השידור האירופי ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלי כתיבה

כלי כתיבה הם כלים המשמשים לכתיבה או לשרטוט. יש להבחין בין שני סוגים של כלי כתיבה: אלה המשמשים לפעולת הכתיבה: עט, עיפרון, טוש, רייספדר וכו'. אלה המשמשים לאחסון הטקסט שנכתב (או הרישום שנוצר): נייר, פפירוס וכו'. לרוב, תלמידים נוהגים לאכסנם בקלמר מקור כלי הכתיבה הוא בתקופת האבן, כאשר האדם הקדמון צייר את הפטרוגליפים על קירות המערות. עם הופעת הכתב בשומר ובמצרים העתיקה, הופיעו גם כלי הכתיבה היותר מתקדמים. בהתחלה כתבו רק את הדברים החשובים ביותר, כגון צווים מלכותיים או חוקי דת, על אבנים, ומאוחר יותר עברו לכתיבה על פפירוס. הפפירוס היה נפוץ בכל רחבי העולם העתיק במערב אירופה, אך במאה ה-2 לפנה"ס חל משבר ביחסי מצרים עם שאר המדינות, והם אסרו על יצוא צמח הגומא, שממנו עושים את הפפירוס. היות שמצרים הייתה המקור היחיד ליצור פפירוס, נאלצו לחפש חומר חדש לכתוב עליו. החומר החדש הומצא בפרגמון באסיה הקטנה, ונקרא לפיכך "פרגמנט". אף על פי שהפרגמנט עמיד יותר מהפפירוס, יצורו יקר יותר ולכן כעבור פרק זמן קצר, כאשר האמברגו הוסר, חזרו להשתמש בפפירוס, אם כי לפרגמנט עדיין היה שמור מקום של כבוד. עם הבאת הנייר מסין עברו בני אירופה להשתמש בו במקום בפפירוס. קיימים יחסי גומלין בין כלי הכתיבה לבין התפתחות הכתב. עמים שכלי הכתיבה הזמינים להם היו כרוכים בסיתות (הכאה על חרט החורט במשטח הכתיבה) פיתחו כתב הנכתב מימין לשמאל, ואותיותיו מורכבות מקווים ישרים. זאת משום שנוח יותר לאדם ימני לסתת כאשר כלי הסיתות מונף ביד ימין ומסתיר את הטקסט הכתוב. דוגמה לכתב כזה הוא כתב היתדות.[דרוש מקור] עמים שכלי הכתיבה הזמינים להם היו כרוכים במריחת חומר על משטח הכתיבה פיתחו כתב הנכתב משמאל לימין, קוויו עשויים להיות מעוגלים, והוא נוטה להיכתב במחובר. זאת משום שהיד הנעה על משטח הכתיבה עלולה למרוח את הדיו אם תכתוב מימין לשמאל, כאשר הכותב הוא ימני. כמו כן, נוח שלא להרים את כלי הכתיבה מן המשטח. דוגמה לכתב כזה הוא הכתב הלטיני.[דרוש מקור] מכונת כתיבה מעבד תמלילים משטח רישום דיגיטלי משחק עט ונייר קלמר
M40

M40 או וינקה 4 (Winnecke 4 או WNC 4) הוא כוכב כפול עמום בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה ואחד משני העצמים היחידים בקטלוג מסיה שאינם ערפילית, צביר כוכבים או גלקסיה (השני הוא M73). שארל מסיה צפה ב-M40 ב-24 באוקטובר 1764, כאשר לפי רישומיו, חיפש ערפילית שדווחה על ידי האסטרונום יוהנס האבליוס מעל הזנב של הדובה הגדולה. כשלא עלה בידו למצוא באזור ערפילית, הניח שהכוכב הכפול שמצא, דווח בטעות כערפילית וכלל אותו בקטלוג. מסיה תיאר את זוג הכוכבים כבעלי בהירות נראית דומה וכקרובים מאוד זה לזה, עד כדי קושי להפריד ביניהם באמצעות הציוד שבו השתמש. כיום משערים שהאבליוס התכוון בכלל לזוג הכוכבים הקרובים 74 ו-75 בדובה הגדולה, שבהירותם גדולה בהרבה. בשנת 1863 הוסיף האסטרונום הגרמני פרידריך אוגוסט תאודור וינקה את הכוכב הכפול כ-WNC 4 לקטלוג של כוכבים כפולים שאותו ערך, זאת מבלי לדעת על הכללתו בקטלוג מסיה. וינקה ציין שבהירויותיהם של הכוכבים הן 9.0 ו-9.3, שהמרחק הזוויתי ביניהם הוא כ-49 שניות קשת ושהקו המחבר ביניהם הוא בזווית של כ-88 מעלות. רק בשנת 1965 גילה האסטרונום החובב ג'ון מאלאס את הזהות בין M40 ו-WNC 4, על ידי השוואת מיקומם ותאורם בשני הקטלוגים. ככל הנראה לא מדובר במערכת כוכבים אלא בשני כוכבים בלתי קשורים שרק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה מכדור הארץ. כיום המרחק הזוויתי ביניהם גדל לכ-53 שניות קשת והקו המחבר ביניהם הוא בזווית של כ-77 מעלות, מה שמחזק את ההערכה שאין קשר בין הכוכבים. על פי מדידת היסט נראה שהמרחק לכוכב הבהיר מבין השניים, M40 A הוא כ-510 שנות אור ובמקרה כזה הוא ככל הנראה כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי G0, מעט יותר חם ומסיבי מהשמש ובעל הארה של בערך פי 3 ממנה. המרחק לכוכב העמום יותר, M40 B, אינו ידוע בוודאות, אך אם מדובר גם כן בכוכב הסדרה הראשית, אז מסתו, טמפרטורת פני השטח שלו הארתו צריכים להיות גדולים עוד יותר בהתאם לסיווגו הספקטרלי כ-F8, כך שמרחקו גדול עוד יותר. מדיה וקבצים בנושא M40 בוויקישיתוף M40 באתר SEDS M40, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
Lungs

Lungs (בעברית: ריאות) הוא אלבום הבכורה של להקת האינדי פופ פלורנס אנד דה משין. את האלבום הוציאה לאור ב-6 ביוני 2009 חברת התקליטים איילנד רקורדס. בבכורתו בטבלת האלבומים הבריטית, בשבוע הראשון להוצאתו, הגיע האלבום למקום השני בטבלה, ושמר על התואר לכחמישה שבועות. ב-10 בינואר 2010 חזר האלבום לטבלה ושמר על התואר שישה שבועות לא רצופים. לאחר תקופת כהונתו במקום השני הגיע למקום הראשון בטבלה לשבועיים רצופים. באותה התקופה לאחר יציאת האלבום, האלבום זכה להיות במקום גבוה מהמקום ה-40 בטבלה למשך כ-65 שבועות רצופים וזכה להיות במקום גבוה מהמקום התשיעי למשך כ-33 שבועות. בנוסף, זכה האלבום להיות במקום השני בטבלת האלבומים האירית למשך כ-6 שבועות. בנוסף להצלחתו המרובה בטבלאות האלבומים, Lungs היה למועמד ראשי וטעון לפרס מרקורי. Lungs קיבל מרוב המבקרים ביקורת חיובית ביותר, כמעט פה אחד. בנוסף זכה האלבום בפרס האלבום הבריטי הטוב ביותר בפרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2010. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מידע על האלבום Lungs באתר MusicBrainz מידע על האלבום Lungs באתר AllMusic האלבום Lungs באתר Discogs האלבום Lungs באתר ספוטיפיי
שרונה (מושב)

שָׁרוֹנָה הוא מושב חקלאי במזרח הגליל התחתון, סמוך לבקעת יבנאל, על הדרך מכפר תבור לכנרת, בתחום המועצה האזורית הגליל התחתון. המושב קרוי על שם העיירה התלמודית "שרונה", הנזכרת כבר באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה), ואשר שמה השתמר ב"ח'רבת סרונה" הסמוכה, בה נתגלו שרידי בית כנסת קדום ותבליטי מנורת שבעת הקנים. הסבר אחר למקור השם שרונה נעוץ בשפה קדומה ( חורית ), ופירושו יער עבות, על שם יער שהיה בסביבה. השורש שר"נ (ולעיתים שר) הוא עץ וגם יער. כנראה שהשם שרונה נוצר בהשפעת יער אלוני התבור שהיה בתקופות קדומות באזור, מהגולן ועד הגליל התתתון, לכיוון הכרמל והשרון. ההתיישבות הראשונה במקום הוקמה בשנת 1913 כחווה חקלאית של חברת "אחוזת שיקגו", שנקראה "חוות רמה". כשפרצה מלחמת העולם הראשונה נפסקה הזרמת הכספים מארצות הברית והיישוב ננטש זמנית. לאחר המלחמה התיישבה בשרונה קבוצת רועי צאן מארגון "הרועה" אולם כעבור כשנתיים עזבו את המקום והצטרפו לגדוד העבודה. ב-1920 שבו כמה ממשפחות "אחוזה שיקגו" למקום אך האחרונות שבהן עזבו ב-1928. בשנת 1936 קיבל ארגון גורדון של עולים מפולין, 5200 דונם מאדמות לוביה בסביבת שרונה, שנרכשו בידי פיק"א לעיבוד. בקציר של קיץ 1937 הקימו אנשי הארגון מחנה במקום. בתחילה כונה המקום גם "לוביה" על שם הכפר הסמוך. בנובמבר 1938 הקימו אנשי ארגון גורדון נקודת התיישבות במקום כיישוב חומה ומגדל. באותה עת טרם היה כביש שחיבר את המקום ליישוב הסמוך יבנאל, ובחורף היו המתיישבים מנותקים מהסביבה. בשנת 2023 יש במקום כ 600 תושבים ( חברי מושב ושתי הרחבות שנוספו בעשור האחרון ). בשרונה יש 71 משקים. הגידולים העיקריים: רפת, לול, דיר, מטעי זיתים, אבוקדו ורימון, פרדסים ופלחה ובנוסף אורוות סוסים גדולה " דאבל קיי" . במושב יש צימרים לתיירות. רוב התושבים מתפרנסים ממקצועות חופשיים מחוץ למושב. ביישוב יש גני ילדים, בית כנסת, מרפאה, צרכנייה, וברכת שחיה. רוב ילדי בית הספר לומדים בבית ספר " כדורי", אליו מגיעים בהסעות מאורגנות של המועצה האזורית הגליל התחתון. פעילות של תנועת המושבים מתקיימת ביישוב. " מצפה יהל" נמצא בחלקו הצפוני של המושב. אתר הנצחה שהוקם לזכרו של יהל קשת ז"ל בן המושב. האתר משקיף אל שדות הגליל, וואדי אדמי, קרני חיטין, צפון רמת הגולן, הרי צפת והרי נצרת. בחורף רואים את החרמון המושלג. חברת המושב הוותיקה ביותר היא בת תשעים ושבע היום. במקום יש מרכז פעילות לוותיקים " הותיכאן" בו מתקיימים מפגשים חברתיים, הרצאות, התעמלות, ערבי שירה, מגרש פטאנק ועוד. " המאפיה" נמצאת בצד המזרחי של המושב. בית קפה עם מאפים תוצרת בית. מדיה וקבצים בנושא שרונה בוויקישיתוף האתר של המושב מערכת ההודעות של מושב שרונה שרונה באתר הרשות לפיתוח הגליל שרונה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, עמ' 60–63, ח' סרונה. המושבים והארגונים, ארגון גורדון, דבר, 28 בפברואר 1937 תנועת המושבים והארגונים בתרצ"ז - בארגונים ובפלוגות, דבר, 1 באוקטובר 1937 נגולה חרפת השממה מלב הגליל, דבר, 20 בנובמבר 1938 משה גולדנצויג, לתחית שרונה הגלילית, דבר, 18 ביוני 1940
נאגנו

נאגנו (ביפנית: 長野市) היא עיר ביפן, בירת מחוז נאגנו שבחבל צ'ובו באי הונשו. היא שוכנת בצפון המחוז, על מפגש הנהרות צ'יקומה (חלקו העליון של נהר שינאנו) וסאי. אוכלוסיית העיר מונה 387,146 נפש (נכון ל-2011). אחד האתרים החשובים בעיר הוא המקדש הבודהיסטי זנקו-ג'י, שנבנה במאה השביעית לספירה על גבעה הצופה אל העיר. בעקבותיו מבקרים כמיליון תיירים בעיר מדי שנה. העיר הוקמה לראשונה כעיירה קטנה סביב מקדש זנקו-ג'י, ב-1897. לאורך השנים הוקמו עיירות נוספות על הגבעות שבסביבתה, וב-1966 אוחדו כולן, כולל העיירה המקורית, לעיר המוכרת כיום. ב-1998 זכתה העיר לארח את אולימפיאדת החורף נאגנו, וכן את אולימפיאדת החורף הפאראלימפית של אותה שנה. הייתה זו אולימפיאדת החורף השנייה שנערכה ביפן, אחרי אולימפיאדת סאפורו (1972). מאז אירוח המשחקים, נערכת לכבודם בעיר מדי שנה תחרות מרתון ידועה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. ב-2005 אירחה העיר גם את אולימפיאדת החורף של הספיישל אולימפיקס, ובכך הפכה לעיר הראשונה בעולם שאירחה את שלושת סוגי משחקי החורף: האולימפיים, הפאראלימפיים והספיישל אולימפיקס. ארצות הברית קלירווטר, פלורידה, ארצות הברית הרפובליקה העממית של סין שה-ג'יאג'וואנג, חביי, הרפובליקה העממית של סין מקסיקו אקטפק דה מורלוס, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא נאגנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאגנו (ביפנית) נאגנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאגנו, ברשת החברתית אינסטגרם נאגנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נאגנו - אתר מידע למבקרים ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעיין צבי

מַעְיַן-צְבִי הוא קיבוץ במישור החוף ליד זכרון יעקב השייך למועצה אזורית חוף הכרמל. היישוב הוקם ב-30 באוגוסט 1938 כיישוב חומה ומגדל שהוקם על ידי חברי המכבי הצעיר שעלו בשנת 1935 מגרמניה. בתחילת דרכם עברו הכשרה בדגניה א', ב-1936 עברו חברי הגרעין באופן זמני לאזור כפר ביל"ו הם עבדו שם כ"פלוגת עבודה". חלקם התגייסו למשטרת המנדט כגאפירים. היישוב הוקם בתחילתו בצומת כביש 4 עם הכביש המוליך לתחנת הרכבת של זכרון יעקב, בקרבת האזור בו היו שאריות ביצות כבארה כישוב חומה ומגדל. בשנת 1942 עברו למקום הנוכחי בגלל מחלת הקדחת שנבעה מקרבתם לביצות. הקיבוץ הוקם על אדמות בבעלות חברת פיק"א. הקיבוץ קיבל מפיק"א את פרדס "נזלה" לעיבוד ואת האזור המשקי הצמוד שכלל בית אריזה, בית קירור ושלוש בארות. בתחילה נקרא הקיבוץ "מעין", על שם מעין הנמצא באזור בנימינה, ליד מבצר שוני. בשנת 1945 הוסף לשמו "צבי" על שמו של צבי הנרי פרנק שהיה מראשי פיק"א בישראל, תמורת הסדרת חובות. בשנים הראשונות יזם הקיבוץ את גידול הבננות באזור החוף, גידול דגים בבריכות דגים, והקמת מוסך גדול לתיקון משאיות דיזל. בשנת 1952 בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד הצטרפו לקיבוץ חלק מחברי קיבוץ שדות ים. בשנת 1953 התרחשה בקיבוץ ההדבקה ההמונית המתועדת הראשונה של קדחת מערב הנילוס. חברי הקיבוץ התפרנסו ממפעל אופטיקה לייצור עדשות למשקפיים "סקופוס", בריכות דגים, גידולי שדה, מטעי בננות, אבוקדו, לולים לגידול תרנגולי הודו, מוסך וגני ילדים שמשמשים גם את אוכלוסיית האזור. הקיבוץ מחזיק בבעלות של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל. משנת 2014 התחילה לפעול תנועת הנוער בני המושבים בקיבוץ. מאחר שמרבית המייסדים עלו מגרמניה הם קיבלו רנטות ופיצויים, שכולן הועברו תמיד לקיבוץ, עד למועד ההפרטה. מעין צבי נחשב לקיבוץ "מתחדש" . מערכות החיים הופרטו וגם הוחלט על שיוך דירות. בעבר היה בקיבוץ בית הטבע ע"ש שמעון אנגרס שהוא מוזיאון הכולל אוסף פוחלצי ציפורים, זוחלים ויונקים מאזור הכרמל, וכן ממצאים ארכאולוגיים מאתרים בכרמל בעיקר מערת כבארה ונחל אורן. המוזיאון הוקם לאחר מותו של חבר הקיבוץ שמעון אנגרס בשנת 1958, ואוסף המוזיאון מבוסס על האוסף של שמעון אנגרס שהגה את הקמת המוזיאון. חלק מאוסף בית הטבע מוצג במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בתצוגה הנקראת "בין כרמל לים". חדר האוכל המשקיף על הים אחד מבתי האבן הראשונים בקיבוץ מבנה פטרייה משוחזר ששימש את חברי הקיבוץ בימיו הראשונים מדיה וקבצים בנושא מעיין צבי בוויקישיתוף אתר קהילנט של קיבוץ מעיין צבי ישוב חדש בשומרון, דבר, 31 באוגוסט 1938 תמונות מאוסף קיבוץ מעיין צבי מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה תמונות מאוסף בית הטבע ע"ש שמעון אנגרס, קיבוץ מעיין צבי מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה הבלוג של גבי בחן בו הוא מספר על ראשיתה של מעין צבי וסביבותיה מעיין צבי (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפה מתחילת שנות ה-40 (באנגלית) עם סימון הקיבוץ בשם 'קבוצת מעיין', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור צבי (הנרי) פרנק, באתר rlzm.co.il אלי שילר, יהודית ענבר עורכים, מוזיאונים בישראל, הוצאת אריאל, 1995, עמ' 185–186
כפר גליקסון

כְּפַר גְּלִיקְסוֹן הוא קיבוץ במישור החוף השייך למועצה אזורית מנשה, ליד היישוב פרדס חנה-כרכור וליד בנימינה מקימי היישוב היו חברי גרעין "למקור" של הנוער הציוני, שעלו מטרנסילבניה, עברו הכשרה בדגניה א' ומאמצע 1935 ישבו בהרצליה. בקיץ 1936 עבר הגרעין אל אזור ג' של הרצליה, אז אזור מבודד בין יישובים ערביים. בינואר 1939 סבל הקיבוץ בהרצליה מדליקה שכלתה את המטבח, חדר האוכל, מכשיר הרדיו ו-950 ספרים בספריית הקיבוץ. הקיבוץ עלה על אדמת פיק"א ליד כפר קרע, בערב חג השבועות, מאי 1939, כיישוב חומה ומגדל. נקודת ההתארגנות לעלייה הייתה בקיבוץ משמרות. קודם לכן, עובדו הקרקעות של פיק"א ליד כפר קרע על ידי חקלאי גבעת עדה. בשנת 1940 נקבע שהיישוב ייקרא על שם ד"ר משה יוסף גליקסון שנפטר ביום העלייה על הקרקע של היישוב. גליקסון עמד בראש תנועת הנוער הנוער הציוני והיה עורך עיתון הארץ במשך 15 שנה. ביוני 1943 טרם הוחל בהקמת יישוב הקבע של כפר גליקסון ובתנועת העובד הציוני התרעמו על שהמוסדות המיישבים אינם פועלים לקידום היישוב. בשנת 1944 הונחה אבן הפינה לנקודת הקבע של הקיבוץ. בעשור הראשון של המדינה לא צלחה דרכו של הקיבוץ והוא שקע בחובות. כיום מתגוררים בכפר גליקסון כ-300 תושבים. הקיבוץ מתפרנס, בין היתר, מחקלאות: רפת "גל-ים", גידולי שדה, ותעשייה: מפעל אומגה לייצור חומרי יצירה, מעונות יום לילדים, בריכת שחייה למנויים ועוד. מדיה וקבצים בנושא כפר גליקסון בוויקישיתוף כפר גליקסון (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית מפה, 1942, עליה מסומן 'קיבוץ למקור' הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור מפה עליה מסומן Qibbutz Lamaqor ממערב לכפר קרע. 1944 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ארבעה כפרים חדשים ושנים הוקמו מחדש, דבר, 25 במאי 1939 מה נשמע במושבות, דבר, 22 באוקטובר 1935 בקיבוצי הנוער הציוני בשרון, דבר, 2 בפברואר 1936 קיבוץ הנוער הציוני בהרצליה לנקודה חדשה, הארץ, 10 באוגוסט 1936 דליקה בקיבוץ "למקור", דבר, 27 בינואר 1939 יום שבע העליות, דבר, 30 במאי 1939 גבעת עדה, הארץ, 1 בפברואר 1934 נקודה יישובית ע"ש ד"ר משה גליקסון ז"ל, הַבֹּקֶר, 2 ביוני 1940 היקופח כפר גליקסון, דבר, 10 ביוני 1943 אבן פינה לכפר גליקסון בשומרון, משמר, 31 במאי 1944 שבעה קיבוצים ותיקים מבקשים עזרה, דבר, 24 באוקטובר 1961 מפה 1:25,000, גליון 11, 'גבעת עדה' בהוצאת 'ההגנה' מפת אזור חדרה, 1944, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
מה קרה לקרוקודיל

מה קרה לקרוקודיל הוא ספר-ילדים מאת ע. הלל, שאויר על ידי אלונה פרנקל. הספר יצא לאור בשנת 1976, במסגרת "ספרית שפן הסופר" של הוצאת עם עובד. הסיפור הופיע גם ב"הספר הגדול של ע. הלל". הספר מנוקד ועשיר באיורים, כך שילדים בראשית קריאה מסוגלים לקוראו, וניתן לספר אותו גם לילדים שטרם למדו לקרוא. הסיפור, שכל-כולו בחרוזים, עוסק בקרוקודיל שחש כאב שיניים בשִנו האחרונה משמאל, ומגיע למרפאת קופת חולים סניף זמנהוף, שם מקבל את פניו האח חיים סבאח, המפנה אותו לרופא שיניים, ”אבל מה - קודם כל - 'תה צריך לחזור, לרדת למטה, לקצה הפרוזדור, שם, אצל הפקידה, תזמין לך תור!” במרפאה המזכירה והלקוחות נחרדים ממראהו, אך האח חיים סבאח מרגיע את כולם. דוקטור שפיץ, רופא שיניים יקה, מסכים לקבל את הקרוקודיל, אך עקב חוסר ניסיונו בטיפול בשיני קרוקודילים, השן מסרבת לצאת. לבסוף האח חיים סבאח מצליח לעקור את השן, והאחות קושרת מטפחת סביב לסתו של הקרוקודיל, ”נגד עין הרע וגם נגד כאב שיניים”. הקרוקודיל יוצא מאושר מהמרפאה, ו”סביבו כל רחוב זמנהוף מצהיל”. מרפאת זמנהוף, שבה מתרחש הסיפור, הייתה במשך שנים רבות אחת המרפאות החשובות והנודעות בתל אביב ובסביבתה, וניתנו בה שירותים שונים של רפואה מקצועית. המרפאה החלה לפעול בשנת 1936, ובמרץ 2012 נסגרה, לקראת החלפתה בבניין מגורים גדול. רופא השיניים המטפל בקרוקודיל הוא דוקטור שפיץ, "היקה המלומד, המדויק והאמיץ". דיבורו המתואר בסיפור תואם את הסטראוטיפ של היקים - מבטא שבו יש חילופי אותיות דומות וכן בלבול בין זכר לנקבה, למשל: ”איך, כלומר אני, את הדפר הסה זמים יושפת בכיזא”, כלומר: "איך, כלומר אני, את הדבר הזה שׂמים יושבת בכיסא". העלייה מגרמניה, שבמסגרתה הגיעו לישראל מרבית היקים, התרחשה בשנים 1933–1939, אם כי היו מעטים שהגיעו גם לפני ואחרי תקופה זו. לפיכך, נוכחותם של רופאים בעלי מבטא יקי בלטה בשנות ה-40, ה-50 וה-60, אך הלכה והצטמצמה בעת שהספר יצא לאור, ונעלמה למעשה בשנים שלאחר מכן. "מה קרה לקרוקודיל" הוא ספר ילדים, אך משולבים בו הרמזים הומוריסטיים המיועדים להורים: ”מרוב מאמץ עיניו זולגות דמעות של קרוקודיל” - רמז לביטוי "דמעות תנין". כאשר הקרוקודיל מצטרף לתור, אומר אחד החולים המבוהלים: ”ואולי הוא בכלל לא חבר הסתדרות” - בתקופה שבה נכתב הסיפור, שירותיה של קופת חולים כללית ניתנו רק לחברי ההסתדרות. העובדה שמדובר במוסד הסתדרותי ניכרת גם בפנייתה של האחות לקרוקודיל בחדר ההמתנה של רופא השיניים: ”בבקשה, ייכנס חבר קרוקודיל!” - הפנייה "חבר" הייתה נהוגה במסגרות סוציאליסטיות בישראל, ובפרט בהסתדרות. ”דממה גדולה יורדת / ולא נשמע עוד קול התור” - זוהי פרודיה על הפסוק ”קוֹל הַתּוֹר נִשְׁמַע בְּאַרְצֵנוּ” (מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק י"ב) המקור מתייחס לעוף הקרוי תור, ובסיפורנו זהו תור של ממתינים לקבלת שירות. ”מְשֹׁךְ בַּגֶּזֶר! מְשֹׁךְ בַּגֶּזֶר / סַבָּא אֱלִיעֶזֶר!” - זהו הרמז שגם ילדים יבינו, משום שהוא מפנה לשיר הילדים של לוין קיפניס, "אליעזר והגזר" מילות השיר "אליעזר והגזר" והאזנה לו, באתר זמרשת
דני הירשברג

דני הירשברג (נולד ב-8 בספטמבר 1966) הוא מזכ"ל בני עקיבא לשעבר, בין השנים 2011–2016. דני הירשברג נולד ב-1966 ליהודית וליחיאל ולו ארבעה אחים ושתי אחיות. גדל בעיר תל אביב. הוא בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים, שירת בחיל החינוך במסגרת מסלול ישיבות ההסדר. אחיו השני, יצחק הירשברג, נפל במבצע שלום הגליל בט"ו באב תשמ"ב (1982). הירשברג כיהן כסמזכ"ל תנועת בני עקיבא ושימש בשלל תפקידים נוספים, ביניהם רכז מחוז ירושלים וראש מחלקת כוח אדם. חבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא משנת 1990 ועד היום. הירשברג בעל תואר ראשון בחינוך במקצועות תנ"ך ומחשבת ישראל ותואר שני בתולדות ישראל מטעם אוניברסיטת חיפה. כמו כן משמש הירשברג כמדריך משלחות נוער לפולין. בשנת 2011 נבחר לכהן כמזכ"ל בני עקיבא. במרץ 2016 נבחר סגנו יאיר שחל להחליף אותו עם תום תקופת כהונתו. ב-1 בספטמבר 2016 סיים את תפקידו. בוגר תוכנית ההכשרה של 'מעוז' במסלול אדוות. מאז ספטמבר 2016 משמש דני כמנכ"ל רשת החינוך 'דעת' רשת לחינוך והכשרה מקצועית. הירשברג מתגורר ביישוב טלמון, ואב לחמישה ילדים. ידידיה בן אור, מזכ"ל חדש לבני עקיבא: דני הירשברג, באתר ערוץ 7, 26 באפריל 2011 ynet, המזכ"ל הבא של "בני עקיבא": דני הירשברג, באתר ynet, 26 באפריל 2011 אלישיב רייכנר, ‏"מדברים עכשיו על הכשרת נשים מנופאיות, אבל איפה המנופאי הדתי?", בעיתון מקור ראשון, 11 ביולי 2018 נאום של דני הירשברג בעצרת לזכרו של יצחק רבין מאמר של דני הירשברג על בני עקיבא בישראל בתקופת השואה יום הזיכרון לחללי צה"ל - ראיון עם דני הירשברג המפקד האחרון עם דני הירשברג,youtube עמותת דעת - תורה ועבודה זה לא רק סיסמה ריאיון עם דני הירשברג בית היתומים - אחרי 75 שנה זוכרים את הילדים - https://www.makorrishon.co.il/opinion/195081/ מזכ"ל חדש לבני עקיבא - יאיר שחל, באתר ערוץ 7, 16 במרץ 2016