laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אווה אנדרסון

אווה בריגיטה אנדרסון (בשוודית: Eva Brigitta Andersson; נולדה ב-1961) היא רופאה, נדבנית ודוגמנית שוודית. אנדרסון נולדה בווסטרה ייטלנד. ב-1980 היא נבחרה למיס שוודיה ובתחרות מיס תבל שנערכה בסיאול היא נבחרה לסגנית רביעית, בנוסף היא גם זכתה במקום השלישי בתחרות "מיס סקנדינביה". לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית עבור סוכנות פורד. ב-1985 היא הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן. היא החלה ללמוד רפואה במוסד אקדמאי בסטוקהולם ולאחר מכן סיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. היא ייסדה ביחד עם בעלה מרכז לאתלטיקה באוניברסיטה בניו יורק, ובנוסף היא ייסדה מרכז לבריאות השד. ב-1994 נישאה אנדרסון למיליארדר גלן דובין, מנכ"ל חברת "Dubin & Co. LP" ולזוג שלושה ילדים והם מתגוררים במנהטן. אתר האינטרנט הרשמי של אווה אנדרסון אתר האינטרנט הרשמי של אווה אנדרסון אווה אנדרסון, ברשת החברתית LinkedIn אווה אנדרסון, סרטונים בערוץ היוטיוב אווה אנדרסון, באתר פליקר אווה אנדרסון, באתר פינטרסט דוגמנית פורד לשעבר ד"ר אווה אנדרסון דובין פותחת מרכז רפואי בניו יורק Eva Andersson-Dubin, MD - Breast Cancer Alliance, web.archive.org, ‏2018-01-18 Dr. Eva Andersson-Dubin: Her Daily Health Habits After Beating Cancer – PRETTY PUBLIC (באנגלית) Eva Andersson-Dubin, Kula for Karma (באנגלית) Glenn and Eva Dubin, Inside Philanthropy (באנגלית) Honorees, www.stonybrook.edu 1979-1982, web.archive.org, ‏2008-10-11 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מודיעין חזותי

מודיעין חזותי, או ויזינט (VISINT, קיצור של Visual Intelligence), הוא מודיעין המתמקד במידע חזותי. מקורות נפוצים למודיעין חזותי הם: תצלומים קרקעיים. תצפיות בידי חיילים (כפי שמבוצעת על ידי חיל האיסוף הקרבי בצה"ל, לדוגמה). תצפיות בעומק עורף האויב בידי יחידות סיור עמוק (Deep Reconnaissance). יחידות אלה הן יחידות עילית המאומנות בריגול, הסוואה והישרדות בשטח עוין. אימינט (IMINT, קיצור של Imagery Intelligence), הוא מונח המתאר תת-תחום במודיעין חזותי הכולל את המקורות הבאים: תצלומי אוויר, המצולמים באמצעות מטוס ריגול או באמצעות כלי טיס בלתי מאויש. תצלומי לוויין, המצולמים באמצעות לווין ריגול. המודיעין החזותי מספק תמונה עדכנית מהשטח, מאפשר מעבר לניתוח הפריטים המופיעים בצילום, כולל הסקת מסקנות גאוגרפיות וגאולוגיות לגבי פני השטח, הקרקע וכדומה. מודיעין חזותי בזמן אמת מאפשר גם איכון של המטרות וסגירה מהירה של מעגל ירי כאשר המודיעין מסמן את המטרה ואילו גורמי האש (בעיקר חיל האוויר או ארטילריה) מבצעים תקיפה מדויקת שלה. דוגמה לשימוש בוויזינט וסגירת מעגל ירי בזמן אמת היא הסיכול הממוקד של מייסד חמאס, אחמד יאסין, שאותר על ידי מזל"ט בעת שיצא ממסגד ונהרג לאחר מספר דקות על ידי מסוק אפאצ'י של חיל האוויר שירה טיל מדויק אל עבר המטרה שסימן לו המזל"ט. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. במסגרת אגף המודיעין של צה"ל פועלת עוצבת מודיעין חזותי, העוסקת באיסוף מודיעין חזותי באמצעות יחידות אחדות, ובהן: יחידת הלוויינות - עוסקת באיסוף והפקת מודיעין באמצעות לוויינים. מערך סיור האוויר - מפעיל "סיירי אוויר", אשר מוטסים על גבי מטוסי "צופית" ו"חופית" של טייסת 100 בחיל האוויר. משימתם היא איסוף מודיעין מן האוויר. יחידת המיפוי יחידה 9900 - יחידת החקירה הויזינטית המרכזית של אגף המודיעין, עוסקת בפענוח וחקירה באמצעות תצלומי אוויר. אגו"ז - מחקר מידע גאוגרפי, כולל ייצור בנק מטרות, ומחקר שוטף בתחומי צבא וטרור. בחיל האוויר עוסקת יחידת שט"ל של להק המודיעין במודיעין חזותי. בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על הפעילות הביטחונית בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית. בחירום תפקידה לספק מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר. בכוחות היבשה פועלת יחידת רוכב שמים של חיל התותחנים, העוסקת בהפעלת כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) מסוג סקיילרק 1. המערכת, שמשקלה כ-50 ק"ג, נישאת על גב הלוחמים ומורכבת בשטח בעת הצורך. צוותים מהיחידה מצטרפים לכוחות יבשה ויחידות מובחרות ומספקים מודיעין חזותי לרמת הגדוד. לצוות יכולת הכוונה של מרגמות, ארטילריה, מסוקי קרב וכלי טיס שונים. אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017, עמ' 87-82 אהרל'ה ויסברג, הצופים, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2013 אמיתי זיו, האח הגדול - עזה: האמצעים הטכנולוגיים שצופים על הרצועה 24 שעות ביממה, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2014 שינויים הרסניים במבנה חטיבת המחקר באגף המודיעין 1967–1997, סרטון באתר יוטיוב, 22 ביוני 2021
קרב מסין

קרב מסין מתייחס לקרבות שהתרחשו במלחמת העולם הראשונה באזור רכס מסין האם התכוונתם ל... קרב מסין (1914) קרב מסין (1917)
הנרי הורן

הנרי סינקלייר הורן, ברון הורן הראשון (באנגלית: Henry Sinclair Horne, 1st Baron Horne; 19 בפברואר 1861 – 14 באוגוסט 1929) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והיה קצין הארטילריה היחיד במהלך מלחמת העולם הראשונה שפיקד על ארמייה. הורן נולד ב-19 בפברואר 1861, כבנו השלישי של מייג'ור ג'יימס הורן וקונסטנס מארי שוול. הורן התחנך בבית הספר הארו, והתגייס לצבא בריטניה בשנת 1880, שם הצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי. בשנת 1883 הועלה הורן לדרגת קפטן, ובשנת 1898 הועלה לדרגת מייג'ור. במהלך מלחמת הבורים לחם הורן תחת פיקודו של ג'ון פרנץ', ובשנת 1905 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1912 הועלה הורן לדרגת בריגדיר, ומונה למפקח הכללי של חיל התותחנים. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה הורן למפקד הארטילריה בקורפוס ה-1, שהה תחת פיקודו של דאגלס הייג, והצטיין בפעולתו בקרב מונס. באוקטובר 1914 הועלה הורן לדרגת מייג'ור גנרל, ובדצמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בנובמבר 1915 התלווה הורן לקיצ'נר לדרדנלים, שם ארגן את הפינוי מגליפולי. לאחר מכן הופקד הורן על הגנת תעלת סואץ, ומונה למפקד הקורפוס ה-15. במרץ 1916 חזר הורן לחזית המערבית, וצורף עם הקורפוס שבפקודו לארמייה הרביעית. ביולי 1916 הוביל הורן את הקורפוס שבפיקודו שכלל את הדיוויזיות ה-7 וה-21 במהלך הקרב על הסום, תוך שכוחותיו סופגים אבדות כבדות. בספטמבר 1916 הועלה הורן לדרגת גנרל, ולאחר מכן מונה למפקד הארמייה הראשונה. הורן פיקד על הארמייה במהלך הקרבות ברכס וימי, בקרב אראס, קרב פשנדל, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה קיבל הורן את תואר האצולה ברון הורן הראשון, ובשנת 1919 מונה למפקד הפיקוד המזרחי. בשנת 1923 פרש הורן מהצבא, ומונה לקולונל הכבוד של רגימנט חי"ר הקל של הרמה. ב-14 באוגוסט 1929 מת הורן במפתיע בביתו שבוויק, ומכיוון שהיו לו רק בנות בוטל תואר האצולה שלו. מדיה וקבצים בנושא הנרי הורן בוויקישיתוף כתבי הנרי הורן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
טינה טרסטניאק

טינה טרסטניאק (בסלובנית: Tina Trstenjak; נולדה ב-24 באוגוסט 1990) היא ג'ודוקא סלובנית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג. טרסטניאק היא האלופה האולימפית מריו דה ז'ניירו 2016, סגנית האלופה האולימפית מטוקיו 2020 ואלופת עולם (2015). טרסטניאק נולדה בצליה, והחלה להתאמן בג'ודו בגיל צעיר. בגיל 16 הייתה סגנית אלופת סלובניה במשקל עד 57 ק"ג, ובאותה שנה (2006) החלה להשתתף גם בתחרויות בינלאומיות. בין היתר, סיימה במקום השביעי באליפות אירופה לקדטים שנערכה במישקולץ. בשנת 2008 זכתה במדליית ארד באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבנגקוק. ב-2009 זכתה לראשונה באליפות סלובניה וכן זכתה במדליית ארד במשחקי הים התיכון שנערכו בפסקרה ובמדליית ארד נוספת באליפות העולם עד גיל 20, שנערכה באותה שנה בפריז. בשנת 2011 עברה טרסטניאק להתחרות בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה באיסטנבול סיימה במקום השביעי, ובאליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ב-2012 בפראג זכתה במדליית ארד. בשנת 2013 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בבודפשט וסיימה במקום החמישי באליפות העולם בריו דה ז'ניירו. באליפות אירופה שנערכה ב-2014 במונפלייה שיפרה את הישגה וזכתה במדליית כסף, וגם באליפות העולם בצ'ליאבינסק רשמה התקדמות, וזכתה במדליית ארד. במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו ב-2015, ושימשו כאליפות אירופה, זכתה טרסטניאק במדליית הכסף. מאז, זכתה בכל התארים הגדולים: בהמשך השנה זכתה באליפות העולם שנערכה באסטנה, ב-2016 זכתה באליפות אירופה שנערכה בקאזאן, וכן הוכתרה לאלופה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. בשנת 2017 היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם ובמדליית זהב באליפות אירופה. בשנת 2018 היא זכתה במדליית ארד באליפות העולם ובמדליית כסף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב. באולימפיאדת טוקיו 2020 אשר נערכה בשנת 2021, זכתה טרסטניאק במדליית הכסף לאחר שבגמר הפסידה לקלריס אגבניינו, אותה ניצחה בגמר האולימפי הקודם בריו 2016. עוד בשנת 2021, היא זכתה בפעם השלישית בקריירה בתואר האירופי באליפות שנערכה בליסבון ובמדליית זהב מגראנד סלאם תל אביב. מדיה וקבצים בנושא טינה טרסטניאק בוויקישיתוף טינה טרסטניאק, ברשת החברתית אינסטגרם טינה טרסטניאק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי טינה טרסטניאק, באתר olympedia.org טינה טרסטניאק, באתר איגוד הג'ודו העולמי טינה טרסטניאק, באתר JudoInside.com טינה טרסטניאק באתר JudoInside פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
קלקרידיים

קלקרידיים (שם מדעי: Calcariidae) היא משפחה של ציפור שיר החיים באזור הארקטי ומקורבים למשפחת הגיבתוניים. משפחה זו לא מוסכמת על כל החוקרים וחלקם מכלילים אותה במשפחת הגיבתוניים. במשפחה 3 סוגים ובהם 6 מינים. בני המשפחה הם עופות קטנים החיים רק באזורי ערבות קרירות ובטונדרה של אמריקה הצפונית וצפון אירואסיה. הם חיים גם באזורי מרעה, יערות, הרים ואפילו בחופים. חלקם נודדים בחורף דרומה. הם קטנים מאוד, בערך במשקל 20–42 גרם ובעלי צבעים חומים, צהובים, שחורים, לבנים ואפורים. אחרים דווקא מוסווים ובעלי צבעי לבן-שחור ובקיץ משתנה צבעם לחום בהיר. תזונתם העיקרית היא על חרקים ועל זרעים. הקלקרידיים הם קרובי הגיבתונים וקרובים גם למשפחות סבכי העולם החדש, קרדינליים (Cardinalidae) וטנגריים. משפחה קלקרידיים (Calcariidae) סוג Calcarius מין גיבתון לפלנד (Calcarius lapponicus) מין Calcarius pictus מין Calcarius ornatus סוג Plectrophenax מין גיבתון השלג (Plectrophenax nivalis) מין Plectrophenax hyperboreus סוג ומין יחיד Rhynchophanes mccownii Rhynchophanes mccownii גיבתון לפלנד Calcarius ornatus מדיה וקבצים בנושא קלקרידיים בוויקישיתוף קלקרידיים, באתר ITIS (באנגלית) קלקרידיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קלקרידיים, באתר GBIF (באנגלית)
פרייע ארבעטער שטימע

פרייע ארבעטער שטימע (פֿרייע אַרבעטער שטימע) (יידיש: קול הפועל החופשי) (1890–1977) היה כתב עת אמריקאי, כתב העת האנרכיסטי הוותיק ביותר ביידיש. הוא נוסד, בתחילה, כמקבילה אמריקאית לעיתון "ארבעטער פריינד" (חברו של הפועל), שיצא בלונדון על ידי רודולף רוקר. כתב העת החל לצאת ב-1890 והמשיך בעריכתו של שאול ינובסקי עד 1923. במשך זמן מסוים ערך את העיתון מרק מרצ'ני (Mark Mratchny), אנרכיסט גולה מאוקראינה ועורכו לשעבר של העיתון Nabat (האזעקה) – ביטאון פדרציית Nabat בזמן בו היה הסכם שלום בין מאכנוביסטים והבולשביסטים. העיתון יצא במשך 87 שנים עד שהוא נאלץ להיסגר ב- 1977 בשל התמעטותם והזדקנותם של קוראי יידיש ואנרכיסטים בארצות הברית. עורכו האחרון היה ארנה תורן (Ahrne Thorne). העיתון היה ידוע גם בכך שהדפיס את שירתם של די יונגע, קבוצת משוררים ביידיש שפעלה בשנות העשרה ושנות העשרים. סיפורו של העיתון הונצח בסרט דוקומנטרי על ידי סטיב פישלר ויואל זוכר (Joel Sucher) בשם The Free Voice of Labor: The Jewish Anarchists (1980). היועץ המדעי היה פול אבריץ' – מומחה להיסטוריה של התנועה האנרכיסטית ברוסיה וארצות הברית. עם הכותבים בעיתון נמנו דוד אדלשטט אמה גולדמן אבא גורדין רודולף רוקר משה שטרקמן שאול ינובסקי הפורוורד מדיה וקבצים בנושא פרייע ארבעטער שטימע בוויקישיתוף חיפוש וקריאה מקוונת בגיליונות העיתון, באתר עיתונות יהודית היסטורית "פֿרײַע אַרבעטער-שטימע" און אַנאַרכיסטן, פארווערטס (ביידיש) פרייע ארבעטער שטימע, באתר OCLC (באנגלית) Paul Avrich, Jewish Anarchism in the United States, Anarchist portraits, Princeton, NJ: Princeton university press, 1988, ISBN 978-0-691-04753-9. (באנגלית) הכתיב המוקדם של שם העיתון, פֿרייע אַרבייטער שטיממע, משקף את הנטייה בתחילת המאה העשרים לגרמן מילים ביידיש. במשך השנים שונה שם העיתון לכתיב התקני ביידיש. שם-עט של מרק קלאוואנסקי, שבארצות הברית שינה את שמו ל- Mark Clevans. ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא יידיש. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבי שדה

אברהם (אבי) שדה (הירשפלד) (13 באפריל 1957 – 19 בספטמבר 2016) היה פסיכולוג קליני מומחה ישראלי, מרצה וחוקר בתחום הגיל הרך. פרופסור מן המניין במגמה לפסיכולוגיה קלינית בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המעבדה להפרעות שינה בילדים באוניברסיטה זו. שדה החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1980. ב-1983 המשיך שם בלימודיו לתואר שני בפסיכולוגיה, אותם סיים ב-1987 בהנחייתו של שמשון רובין. בשנים 1988–1990 השלים תואר DSc ברפואה בטכניון בחיפה בהנחייתו של פרץ לביא. במקביל עבד כפסיכולוג קליני מתמחה ב"תחנת העמקים" בעין חרוד בשנים 1985–1989, ובמחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים כרמל בחיפה בשנים 1989–1990, וסיים את ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית בשנת 1990. שדה החל לעבוד ב-1987 כחוקר במעבדת השינה בטכניון. ב-1990 נסע לשנתיים לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בראון ובית החולים בראדלי בארצות הברית, ועבד כחוקר במעבדת השינה שם. עם חזרתו לארץ הצטרף לסגל בית הספר לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בין תפקידיו באוניברסיטה, הוא ניהל את המגמה לפסיכולוגיה של הילד בשנים 1995–2001, ואת המגמה לפסיכולוגיה קלינית של הילד משנת 2012 ועד מותו; ניהל את מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד בשנים 2004-2011; ומשנת 1996 ועד מותו ניהל גם את המעבדה להפרעות שינה בילדים. שדה התמחה במחקר, אבחון וטיפול קצר מועד בתינוקות וילדים עם קשיים התפתחותיים, קשיי התנהגות, קשיים רגשיים, קשיים בקשר שבינם לבין הוריהם ועוד. במיוחד התמחה בהפרעות שינה של ילדים. הוא כיהן בצוות העורכים של מספר כתבי עת מדעיים בינלאומיים העוסקים בחקר השינה. פרסם מאות מחקרים ופרקים בספרים מדעיים בתחומים אלו. ספרו של שדה, "לישון כמו תינוק", פורסם בהוצאת "ידיעות ספרים" ב-1999, וכן תורגם לאנגלית ופורסם בהוצאת אוניברסיטת ייל ב-2001. בספר תיאר שדה גורמים לקשיי שינה של תינוקות ופעוטות, ואפשרויות טיפול, תוך התבססות על מחקרים בנושא. כך למשל הציע שדה בספרו אפשרויות לשמירה על שגרת שינה קבועה של התינוק, ולשיפור יכולותיו להתמודד עם תסכול קל הקשור בשינה ולווסת את עצמו, כדרכים לשפר את איכות שנתו של התינוק. שדה היה נשוי ליעל ואב לשלושה. התגורר בתל אביב. נפטר באופן פתאומי ב-2016, בסוף שנות החמישים לחייו. אבי שדה - קורות חיים, באתר אוניברסיטת תל אביב (באנגלית) אבי שדה, דו"ח מחקר: דפוסי שינה וויסות רגשי בילדי בית הספר, באתר משרד החינוך עמליה רוזנבלום, ערש, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2016 אתר המעבדה להפרעות שינה בילדים, אוניברסיטת תל אביב אתר מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד, אוניברסיטת תל אביב הספר (עברית); הספר (אנגלית) בדף של פרופ' שדה באתר אוניברסיטת תל אביב. אילן גטניו, ‏איך מלמדים תינוק להירדם?, באתר ‏מאקו‏, 9 בספטמבר 2009 אסתי אהרונוביץ', מתירנות מול סמכות. הורות 2012 - תמונת מצב, באתר הארץ, 22 ביוני 2012 פרופ' אבי שדה (הירשפלד), באתר "אבלים" עמליה רוזנבלום, ערש, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2016.
וענונו

וענונו הוא שם משפחה בשפה הברברית הנפוץ בקרב יהודי צפון אפריקה ומשמעותו: ״וע״ (בן) ״נונו״ (נס). האם התכוונתם ל... מרדכי ואנונו – טכנאי בנושאי אטום ישראלי שהורשע בבגידה במולדת. יוסף ונונו – כלכלן ופוליטיקאי ישראלי אבי מאיר וענונו – שחקן, זמר ומדבב ישראלי. ברנס
פסטיבל האמנויות בשיראז

פסטיבל האמנויות של שיראז (בפרסית: جشن هنر شیراز) היה פסטיבל אמנויות בינלאומי שנערך מדי שנה בתקופת הקיץ במשך עשר שנים (1967–1977) בשיראז ופרספוליס במרכז איראן. במהלך הפסטיבל הופיעו מוזיקאים איראניים מסורתיים, ביניהם חסן כסאאי, ג'ליל שהנאז ואחמד עבאדי. בתחום המוזיקה המסורתית הלא-מערבית, הכולל לעיתים גם ריקוד, הוצגו מופעים ממדינות שונות. בנוסף, הפסטיבל אירח מערך בין-לאומי של תיאטרון אוונגרד ותיאטרון מסורתי ומופעים של אמנויות במה. תוכנית הפסטיבל כללה מוזיקה, מחול, דרמה, שירה, קולנוע, ולוותה בדיונים וסבבי שיחות. המופעים הוצגו בממספר רב של אולמות בשיראז וסביבתה. המקומות בהם נערכו המופעים כללו את חורבות פרספוליס (הבירה הטקסית של פרס העתיקה), נקש-י רוסתם, חאפזיה, באג-י דלגושה, נראנג'סתאן, בזאר-י וכיל, גינת ג'האן-נאמה, סרא-י מושיר ואת אולם הקונצרטים של  קמפוס האוניברסיטה בשיראז. בתחום התיאטרון השתתפו למשל: יז'י גרוטובסקי, פיטר ברוק, טדאוש קנטור, ביג'אן מופיד, דאוד רשידי, פיטר שומאן, פרוויז סייד, אנדריי שרבן, רוברט וילסון, שוג'י טראיאמה, אנדרה גרגורי, עלי נסיריאן, ויקטור גרסיה, ג'וזף צ'ייקין ואסמאעיל חלאג'. בתחום זה הוצגו מחזות מסורתיים כגון תעזיה מאיראן, קתאקאלי מהודו, נו מיפן, וכן מופע של התיאטרון הלאומי של אוגנדה, דורו לפידו והתיאטרון הלאומי של ניגריה, ורבים אחרים. בתחום המוזיקה הוצגו מוזיקאים איראניים מסורתיים רבים. קבוצת הצעירים כללה את חוסיין עליזאדה, דריוש טלאי, מוחמד-רזא לוטפי, פריסה ואחרים.  אמנים של מוזיקה הודית קלאסית שהופיעו היו וילאיאת ח'אן, ראווי שנקר, ראם נאראיאן ועוד. מוזיקה מסורתית לא-מערבית, שבחלקה כוללת ריקוד, הוצגה גם כן ממדינות שונות: אפגניסטן, אלג'יריה, בהוטן, סין, מצרים, אינדונזיה, עיראק, יפן, קוריאה, מרוקו, נפאל, פקיסטן, פיליפינים, רואנדה, סנגל, תוניסיה, טורקיה, וייטנאם. בתחום המוזיקה המערבית השתתפו בפסטיבל אמנים רבים, ביניהם: יהודי מנוחין, כריסטיאן פראס, מרתה ארחריץ', ארתור רובינשטיין ואיבון לוריו. התזמורת הקאמרית של רשות השידור האיראנית הייתה בין המשתתפים הקבועים בפסטיבל. משתתפים אחרים בתחום זה מאיראן היו מורתזא חנאנה והתזמורת הסימפונית של טהראן. מהמערב, גילברט אמי הוביל את Orchestre du Domaine Musical; ברונו מאדרנה ניצח על תזמורת ORTF, כמו גם על Hague Residence Orchestra; יאניס קסנאקיס יצר את "Persephassa" ו-"פרספוליס"; קרלהיינץ שטוקהאוזן השתתף בשנה אחת; קשישטוף פנדרצקי הוביל את התזמורת הסימפונית של הרדיו הפולני הלאומי; קתי ברבריאן, ג'ון קייג', רביעיית ג'וליארד, חמישיית מקס רואץ' הופיעה יחד עם אבי לינקולן, וודי שואו, ורבים אחרים. הפסטיבל ה-12 בוטל עם פרוץ המהפכה האסלאמית בשנת 1978 מתוך דאגה לשלומם של המשתתפים. פריסה בהופעה בפסטיבל, 1967 מתוך המופע "שהר-י קצה", מאת בּיז'ן מופיד, 1968 "הירח והפנתר," מאת בּיז'ן מופיד, 1970 מתוך ההצגה "ויס וראמין," 1970 המלכה פארה דיבה עם ג'ון קייג' ומרס קנינגהם, 1972 קרלהיינץ שטוקהאוזן בהופעה בפרספוליס, 1972 מדיה וקבצים בנושא פסטיבל האמנויות בשיראז בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא פסטיבל האמנויות בשיראז בוויקישיתוף Hormoz Farhat, “SHIRAZ ARTS FESTIVAL,” Encyclopædia Iranica, s.v. תערוכה המציגה את כרזות הפסטיבל באתר Whitechapel Gallery. Gluck, Robert (2007). "The Shiraz Arts Festival: Western Avant-Garde Arts in 1970s Iran" (PDF). Leonardo.
אדמונד שרייבר

סר אדמונד צ'ארלס אקטון שרייבר (באנגלית: Sir Edmund Charles Acton Schreiber; 30 באפריל 1890 – 8 באוקטובר 1972) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה, והיה לאחר מכן מושל מלטה. שרייבר נולד ב-30 באפריל 1890, לבריגדיר אקטון ל. שרייבר. בשנת 1909 התגייס שרייבר לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם שרייבר כחלק מחיל המשלוח הבריטי, ואף קיבל את אות השירות המצוין. לאחר המלחמה מילא שרייבר תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1930 הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד יחידות הארטילריה בפיקוד הדרומי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח שרייבר לצרפת, שם לחם כחלק מחיל המשלוח הבריטי. בשנת 1940 מונה שרייבר למפקד הדיוויזיה ה-61, ולאחר מכן למפקד הדיוויזיה ה-45. בהמשך מונה שרייבר למפקד הדיוויזיה ה-4, ובשנת 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-5. בשנת 1942 מונה שרייבר למפקד הארמייה הראשונה שהייתה אמורה להשתתף במבצע לפיד, אולם נאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות בעיה בכליות. בהמשך השנה מונה שרייבר למפקד הפיקוד המערבי, ולאחר מכן למפקד הפיקוד הדרום-מזרחי. בשנת 1944 מונה שרייבר למושל מלטה, ובשנת 1947 פרש מהצבא. בשנת 1948 מונה שרייבר ללורד הסגן של מחוז דבון, ובשנת 1960 מונה לנשיא ההתאחדות הישנה של הבזויים. ב-8 באוקטובר 1972 מת שרייבר, והשאיר אחריו 2 בנות. מדיה וקבצים בנושא אדמונד שרייבר בוויקישיתוף אדמונד שרייבר
א-דעאין

אַ-דַּעַאיֶן (בערבית: الظعاين או الضعاين) היא עיר הבירה של מחוז א-דעאין שבקטר. תיאור אודות הכפר א-דעאין בשנת 1908 על פי השמון הגאוגרפי הבריטי של המפרץ הפרסי: ”א-דעאין הוא כפר בחוף המזרחי של קטר כ-25 קילומטרים צפונית מדוחה. הכפר קשור באופן הדוק עם מספר כפרים באזור, במיוחד עם הכפר סומייסמה הרחוק ממנו רק כמייל מערבה. בכפר 150 בתים, רובם של משפחת אאל בו כווארה, כמה של חמיידאת ומעט של מדאחכה. לכפר ישנן 70 מפרשיות, בנוסף ל-10 סירות מסחר ו-10 סירות דיג. חיות המשא כוללות 10 סוסים ו-60 גמלים. מי השתייה הם ממעיינות בן חוסיין, כ-6 מיילים לתוך היבשה.” QATAR "2010 population census" Daayen Municipality "'Gazetteer of Arabia Vol. I' (491) (522/1050)"
יוברט גוף

סר יוברט דה לה פור גוף (באנגלית: Sir Hubert de la Poer Gough; 12 באוגוסט 1870 - 18 במרץ 1963) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה החמישית. גוף נולד ב-12 באוגוסט 1870, לגנרל צ'ארלס ג'ון סטנלי גוף והרייט אנסטסיה דה לה פור, בתו של ג'ון ויליאם, ברון דה לה פור. בשנת 1888 התגייס גוף לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1894 הועלה גוף לדרגת קפטן, ובשנים 1897–1898 השתתף במבצע טירה להגנת מעבר ח'ייבר. במהלך מלחמת הבורים פיקד גוף על כוח פרשים, ואף קיבל דרגת כבוד של לוטננט קולונל. בשנת 1901 ספג גוף תבוסה בקרב נהר בלאד פרוט, ואף נפצע במהלכו, אולם כישלון זה לא הפריע להמשך התקדמותו. לאחר המלחמה מילא גוף תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1907 מונה למפקד רגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1911 הועלה גוף לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד חטיבת הפרשים ה-3. באביב 1914 הודיע גוף שבמקרה שייאלץ לפעול כנגד מתנדבי אלסטר, יתפטר מהצבא, ובעקבות כך הושעה מתפקידו. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר גוף לתפקידו כמפקד חטיבת הפרשים ה-3, ונשלח יד עם דיוויזיית הפרשים בפיקודו של אדמונד אלנבי לצרפת. גוף השתתף עם חטיבתו בקרבות מונס, לה קאטו, המארן והאן. בספטמבר 1914 הועלה גוף לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2, ולחם עמה בקרב איפר הראשון. באפריל 1915 מונה גוף למפקד הדיוויזיה ה-7, וביולי אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-1, עמו לחם בקרב לוס. ביולי 1916 מונה גוף למפקד ארמיית העתודה, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום, ובאוקטובר שונה שמה של ארמיית העתודה לארמייה החמישית. הארמייה לחמה בקרב אנקר, בקרב אראס, ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 ספגה הארמייה את עיקר המהלומה הגרמנית במבצע מיכאל, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, וכתוצאה מכך פוטר גוף מתפקידו. בשנת 1919 מונה גוף לראש המשלחת הבריטית למדינות הבלטיות, ובשנת 1922 פרש מהצבא. בין השנים 1936–1943 היה גוף קולונל הכבוד של רגימנט נושאי הרומח ה-5/ה-16 המלכותי של המלכה. בשנת 1939 חזר גוף לצבא, ושירת במשמר המולדת עד לשנת 1942. גוף מת בביתו שבלונדון מדלקת ריאות ב-18 במרץ 1963, והשאיר אחריו 4 בנות. מדיה וקבצים בנושא יוברט גוף בוויקישיתוף יוברט גוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המתקפה הבריטית הגדולה האחרונה במהלך הקרב על הסום
הארמייה השנייה (ארצות הברית)

הארמייה השנייה, הייתה ארמיית שדה של צבא ארצות הברית. הארמייה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ומאז פורקה והוקמה מחדש מספר פעמים. בשנים 2014–2017 הייתה כפופה לפיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית והמטה שלה פעל בפורט גורדון שבאוגוסטה (ג'ורג'יה). הארמייה השנייה הוקמה לראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-10 באוקטובר 1918, כך שהיא הארמייה השנייה בוותיקותה בצבא ארצות הברית, לאחר הארמייה הראשונה (שהוקמה באוגוסט של אותה שנה). ג'ון פרשינג מינה את לוטננט גנרל רוברט בולארד למפקד הארמייה, שהחזיקה במגזר לורן. בתחילת נובמבר נתן פרשינג פקודה לבולארד להתחיל לנוע לכיוון מץ, ועוד לפני שנחתמה שביתת הנשק ב-11 בנובמבר הספיקה הארמייה להתקדם כ-25 ק"מ על אדמת צרפת (הישג שנחשב למשמעותי בחזית המערבית). במהלך המלחמה עוטרו 102 מחיילי הארמייה בצלב השירות המצוין. לאחר שביתת הנשק, נותרה הארמייה ככוח כיבוש בבלגיה ולוקסמבורג. הארמייה פורקה וחייליה הוחזרו לארצות הברית רק ב-15 באפריל 1919. הארמייה הוקמה מחדש באוקטובר 1933, המטה שלה היה בשיקגו, ועליה פיקד פרנק פרקר. בין 1940-1943, הייתה הארמייה תחת פיקודו של בן ליר, ולחמה במסגרת תימרוני לואיזיאנה כנגד הארמייה השלישית של וולטר קרוגר. בדצמבר 1940 עבר מטה הארמייה לממפיס, והוא יועדה בעיקר להכשרת הכוחות הלוחמים שיועדו להשתתף במלחמת העולם השנייה. למרות שלא לקחה חלק בפועל בקרבות, הרי שהיא כללה במהלך המלחמה כ-55 דיוויזיות, אשר כללו כמעט מיליון חיילים. עד 1946 פיקד עליה לויד פרדנדאל. לאחר המלחמה המשיכה הארמייה לפעול והיא הקיפה שבע מדינות: דלאוור, קנטקי, מרילנד, אוהיו, פנסילבניה, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית. הארמייה השנייה הייתה בכוננות לצאת לקרב לכל אורך המלחמה הקרה. הארמייה מוזגה עם הארמייה הראשונה בשנת 1966, והוקמה מחדש בשנת 1983. היא פורקה פעם נוספת בשנת 1995, והוקמה מחדש בשנת 2014 כחלק מפיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית. על פי מרכז ההיסטוריה הצבאית של צבא ארצות הברית, הארמייה בגלגולה האחרון היא היורשת הרשמית של המורשת והכיבודים של הארמייה השנייה מימי מלחמת העולם הראשונה, למרות שבפועל הארמייה התרכזה בלוחמת סייבר, ללא כוח אדם משלה ובהיעדר הוראה מפורשת משר ההגנה אינה לוקחת חלק בשום פעולה קרבית. באפריל 2017 פורקה הארמייה. מטה הארמייה בשנות פעילותה האחרונות היה ממוקם בפורט גורדון, שבעיר אוגוסטה במדינת ג'ורג'יה. רשימת מפקדי הארמייה לאורך השנים: הארמייה השנייה באתר המוקדש למלחמת העולם הראשונה (באנגלית) מאמר במגזין של העיר Second Army cases colors, inactivates at Fort Belvoir, ארמי טיימס, 3 באפריל 2017