laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הסגנון החדש המתוק

הסגנון החדש המתוק (באיטלקית: Dolce Stil Novo, בעברית מתורגם לעיתים גם "הסגנון הענוג החדש") הוא שמה של התנועה הספרותית החשובה ביותר באיטליה של המאה ה-13. בהשפעת השירה הסיציליאנית והטוסקנית. המוטיב המרכזי של תנועה זו היא האהבה (Amore באיטלקית). בהשוואה לתנועות הספרותיות שקדמו לה, השירה הנכללת בתנועה זו נחשבת לנעלה באיכותה ולאינטלקטואלית יותר: שירה מזוקקת יותר, עשירה בדימויים וסימולים ושזורה בכפלי משמעות שנונים. הערצת היופי הנשי משורטטת בפירוש על ידי משוררי התנועה, המתעמקים לעיתים קרובות בהתבוננות עצמית. למעשה, מבקרי ספרות רבים טוענים כי ההתבוננות העצמית נולדה לראשונה עם הסגנון החדש, ורק מאוחר יותר התפתחה על ידי פרנצ'סקו פטרארקה. שירה מאסכולה זו מאופיינת בתיאורים חיים של היופי הנשי ולעיתים קרובות משווה את האשה הנחשקת ליצור מגן עדן. האשה מתוארת כ"מלאך" או כ"השער אל אלוהים". האהבה ב"סגנון המתוק החדש" היא סוג של אהבה שמיימית, להבדיל מהאהבה החומרית המובעת לעיתים בסגנונות אחרים. שתי התפיסות העיקריות של הסגנון (התבוננות פנימה ואהבה) נפגשות כאשר המשורר חודר אל נבכי נפשו על מנת להביע את תחושותיו הפנימיות ביותר המתעוררות על ידי תיאוריו (המוגזמים לעיתים) את היופי הנשי. יש הטוענים כי חבלי לידתה של התנועה בשירת הטרובדורים של פרובאנס. משם הגיע הסגנון המליצי עד הגזמה אל משוררי סיציליה, ורק בהגיעו אל טוסקנה (ובעיקר פירנצה) החל השימוש במוטיבים איטלקיים עממיים להבעת האהבה. סגנונות הכתיבה הנפוצים ביותר בתנועה זו הם סונטות שנכתבו בעגות מקומיות, קנצונה (Canzone) ובלֵטֱה (Ballate). הביטוי הראשון של התנועה נזקף לזכותו של גואידו גוויניצלי (Guido Guinizzelli), איש בולוניה, בשירו "Al cor gentil repara sempre amore" ("האהבה תמיד מחפשת את הלב העדין"), בעוד שדנטה אליגיירי נחשב למשורר שהפיח יותר מכול רוח חיים בסגנון זה, ואף טבע את השם "Dolce Stil Nuovo". חשיבותו של הסגנון המתוק החדש נעוצה בעובדה שלבד מהיותו הביטוי הראשון של תנועה ספרותית אמיתית באיטליה, הוא נסך מכובדות בלשון הטוסקנית והפך אותה לשפה האיטלקית הרשמית. הסגנון החדש המתוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שירה איטלקית - עד 1400, דף שער בספרייה הלאומית
דגל הטריטוריה הצפונית

דגל שנקבע על ידי ממשלת אוסטרליה בשנת 1978 כדגלה של הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה . הדגל שונה מדגלי המדינות והטריטוריות של אוסטרליה האחרות, בכך שאינו נס כחול בריטי. הדגל דומה בעיצובו לדגל טריטוריית הבירה האוסטרלית. צבעי הדגל שחור, לבן וחום, ועליו מופיע השושן סטורט (Sturt's Desert Rose), פרח בעל שבעה עלי כותרת לבנים סביב מרכז שחור בעל שבעה קצוות, ומערך הכוכבים המהווים את הצלב הדרומי, בצבע לבן על רקע שחור. הדגל עוצב על ידי רוברט אינגפן (Robert Ingpan). כוכבי הצלב הדרומי המופיעים על הדגל זהים לאלה שעל דגל ויקטוריה. דגלי אוסטרליה הטריטוריה הצפונית, באתר דגלי העולם (באנגלית) הטריטוריה הצפונית באתר Ausflag (באנגלית) דגל הטריטוריה הצפונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגוד תעשיית ההקלטות הצ'כי-סלובקי

איגוד תעשיית ההקלטות הצ'כי-סלובקי (ČNS IFPI) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של צ'כיה וסלובקיה. האיגוד ייצג את ענף ההקלטות של צ'כוסלובקיה עד להתפרקותה. האיגוד חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית. האיגוד אחראי על פרסום מצעדי מוזיקה בצ'כיה וסלובקיה, בין היתר את מצעד 100 הסינגלים הדיגיטליים, מצעד 100 האלבומים ומצעד 100 שירי הרדיו. האיגוד אחראי על הענקת אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה בצ'כיה וסלובקיה על סמך מכירות בלבד: אתר האינטרנט הרשמי של איגוד תעשיית ההקלטות הצ'כי-סלובקי (בצ'כית) Czech Gold. (ארכיון) Goldaward für Annie Lennox - Diva in Tschechien (ארכיון) Amsterdam Dances to Eurobeat. (ארכיון) The Recording Industry in Japan English Edition 2005. (ארכיון) Certification Award Levels – Albums (unit sales required). (ארכיון) Certification Award Levels 2012 (ארכיון) Certification Award Levels 2009 (ארכיון) Certification Award Levels 2010 (ארכיון)
פריצקר

פריצקר הוא שם משפחה אשכנזי. האם התכוונתם ל... ג'יי. בי. פריצקר – פוליטיקאי, איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקני, שמכהן מינואר 2019 כמושל מדינת אילינוי ישראל פריצקר – איש אצ"ל שהוצא להורג על ידי לח"י משפחת פריצקר – משפחה יהודית-אמריקנית העוסקת ביזמות, פוליטיקה ובפילנתרופיה, מהמשפחות העשירות ביותר בארצות הברית. פני פריצקר – אשת עסקים יהודיה-אמריקנית, שכיהנה כמזכירת המסחר של ארצות הברית בקבינט של ברק אובמה.
עד שתקרא לי שוב (שיר של שיר חיימוב)

"עד שתקרא לי שוב" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית שיר חיימוב. השיר יצא לאור ב-1 בדצמבר 2019. השיר נכתב על-ידי עמרי קסטן, הולחן על-ידי מורן דוד והופק מוזיקלית על-ידי המפיק הישראלי-קנדי עידו בריאן ריבלין. השיר יצא לאור לאחר הצלחת סינגל הבכורה של חיימוב, "הוא", היה לסינגל האחרון שלה בעברית, ובדומה לקודמו, התקבל גם הוא בחיבוק חם מצד תחנות הרדיו והתקשורת. חיימוב שיתפה כי העבודה על השיר, שנמשכה כשנה וחצי, כללה טלטלות והכנות רבות, והביעה את תקוותה לקבלתו על-ידי הקהל. בדומה לשירה הקודם, גם שיר זה זכה להשמעות מרובות בתחנות הרדיו בישראל, ונכח במשך ארבעה שבועות רצופים במצעד השבועי של מדיה פורסט, כאשר בשיאו הגיע למקום השלישי עם כ-132 השמעות שבועיות. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על-ידי איתי מאיר והועלה לערוץ היוטיוב של חיימוב ב-1 בדצמבר 2019. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את חיימוב מתנדנדת בנדנדה הלוך-ושוב, זאת כייצוג תחושת אי-הוודאות בזוגיות עליה היא שרה. בשנת 2020 בחרה חיימוב לגנוז את הקליפ ולמחוק אותו מערוץ היוטיוב שלה, וכיום השיר זמין בגרסת שמע בלבד. השיר "עד שתקרא לי שוב" באתר יוטיוב שיר - Shir, "עד שתקרא לי שוב", באתר Facebook, ‏2019-12-01 המצעד השבועי של מדיה פורסט (1.12.19-7.12.19), באתר MediaForest, ‏2019-12-07
הוא (שיר של שיר חיימוב)

"הוא" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית שיר חיימוב. השיר יצא לאור ב-29 ביולי 2019. השיר נכתב על-ידי הדס כהן, הולחן על-ידי מורן דוד והופק על-ידי המפיק הישראלי-קנדי עידו בריאן ריבלין. השיר שוחרר במהלך שירותה של חיימוב בלהקה צבאית ותוכנן להיות חלק מאלבום הבכורה שלה. בראיון לאתר פרוגי, שיתפה חיימוב בתמיכה הגדולה שמקבלת ממשפחתה ומהצוות שלה מצד אחד, וכן בהלם והתדהמה מהפרגון והחיבוק החם מתחנות הרדיו. בראיון נוסף לידיעות אחרונות, סיפרה שיר כי מטרתה בבחירת השיר הייתה העברת מסר של העצמה נשית. השיר זכה למעל לחצי מיליון צפיות ביוטיוב, להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל, ואף נכח במשך כ-5 שבועות בעשירייה הפותחת של המצעד השבועי של מדיה פורסט - מתוכם שלושה שבועות במקום הראשון. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על-ידי יונתן פסטרנק ואורן מיוחס והועלה לערוץ היוטיוב של חיימוב ב-29 ביולי 2019. בקליפ נראית חיימוב שרה לאדם ממנו נפרדה לצד רקדנים ושחקנים. סרטון השיר "הוא" באתר יוטיוב מילות השיר "הוא" באתר שירונט הוא והיא: קליפ חדש לשיר חיימוב, באתר ynet, 30 ביולי 2019 מוזיקה - תו הכוכב: שיר חיימוב נכנסת לתעשייה עם סינגל בכורה, באתר פרוגי, ‏2019-07-31 יואב בירנברג, השיר שלה, באתר "ידיעות אחרונות", 13 באוגוסט 2019 המצעד השבועי של מדיה פורסט (28.7.2019-3.8.2019), באתר MediaForest, ‏2019-08-03
סויוז TM-14

סויוז TM-14 (ברוסית: Союз TM-14) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-17 במרץ 1992 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה. זו הייתה הטיסה הראשונה שבוצע לאחר התפרקות ברית המועצות. אלכסנדר ויקטורנקו - מפקד אלכסנדר קאלרי - מהנדס טיסה גרמניה קלאוס-דיטריך פלאדה - אסטרונאוט חוקר (בהמראה בלבד) צרפת מישל טוניני - אסטרונאוט חוקר (בנחיתה בלבד). אנטולי סולוביוב - מפקד סרגיי אבדייד - מהנדס טיסה גרמניה אוולד ריינהולד - אסטרונאוט חוקר (בהמראה בלבד) "סויוז TM-14" שוגרה ב-17 במרץ 1992 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. עגינה לתחנת החלל מיר בוצע ב-19 במרץ ועברה ללא בעיות. עגינה בוצע לתא עגינה במודול בסיסי של תחנת החלל. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 10 בפיקוד אלכסנדר וולקוב. החל הליך חפיפה לקראת עזיבת משלחת מס' 10. קלאוס-דיטריך פלאדה טס לחלל כנציג גרמניה. הוא ביצע מספר רב של מחקרים בתחום הרפואה, ביולוגיה, פיזיקה ותורת החומרים במסגרת תוכנית MIR-92. הוא חזר לכדור הארץ על סיפון חללית סויוז TM-13 (ביחד עם חברי משלחת מס' 10) ב-25 במרץ 1992 אלכסנדר ויקטורנקו ואלכסנדר קאלרי המשיכו בביצוע תוכנית של משלחת מס' 11. חללית שישמה חללית חירום. ב-9 באוגוסט 1992 "סויוז TM-14" התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אלכסנדר ויקטורנקו, אלכסנדר קאלרי ומישל טוניני מצרפת (הגיעה בסויוז TM-15). הנחיתה בוצעה ב-10 באוגוסט בשטח לא מאוכלס במרכז קזחסטן מדיה וקבצים בנושא סויוז TM-14 בוויקישיתוף נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל תוכנית MIR-92
אדה גבר

אֶדֶה גֵבֶּר (בהונגרית: Géber Ede;‏ קרמנד, 19 בנובמבר 1840 – קולוז'וואר, 1 באוקטובר 1891) היה דוקטור לרפואה, רופא עור, פרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי. אדה גבר נולד במשפחה יהודית בעיירה של כ-10,000 תושבים בממלכת הונגריה כבנם של יוז'ף גבר ושל בבטה (בטי) גבר. הוא היה הפרופסור הראשון באוניברסיטה בהונגריה ממוצא יהודי. הוא נולד במשפחה ענייה במיוחד, למד בווינה והיה התלמיד המועדף על הפרופסורים פרדיננד ריטר פון הברה, זיגמונד וצייסל באוניברסיטת וינה. הוא הפך לרופא ב"בית החולים הכללי" (Allgemeines Krankenhaus) ועסק בעיקר בדרמטולוגיה ובמחלת העגבת. הוא נסע לסיור לימודים למצרים ולאסיה הקטנה במלגה אוסטרית. הוזמן לגראץ ולאינסברוק כפרופסור באוניברסיטה המקומית בכל עיר, אך הוא נענה להצעתו של שר החינוך התרבות והדתות ההונגרי אגושטון טרפורט וב-1874 חזר להונגריה. הוא מונה באוניברסיטת פרנץ יוזף, שהוקמה אז בעיר קולוז'וואר, למנהל מחלקת הדרמטולוגיה (31 ביולי 1874–1879), מומחה לפתולוגיה של עור ואיברי המין (1879–1891) ראש המחלקה (1874–1891); וגם כדקאן הפקולטה לרפואה (1884–1885). רופא ראשי של מחלקת לופוס של בית החולים הלאומי קרולינה (1874–1891). תחילה היה פרופסור חבר ולאחר מכן פרופסור מן המניין ומשנת 1887 גם לרקטור האוניברסיטה. גבר היה מומחה בעל שם לבעיות עור בכל אירופה. מחקריו פורסמו בעיתונות המקצועית של הונגריה ושל גרמניה. אשתו הייתה הדוויג גבר וילדיהם ד"ר ז'יגמונד אנטל גבר ד"ר יאנוש (יוהאן) גבר מיכאלה גבר לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת מדיה וקבצים בנושא אדה גבר בוויקישיתוף אדה גבר, באתר GENi אדה גבר, באתר National Library of Medicine אדה גבר, באתר Nevpont.hu אדה גבר, במאגר המוזיאון הספרותי פטפי אדה גבר, באתר Arcanum
פרופין

פרופין (Propyne ) המכונה גם מתילאצטילן (methylacetylene) הוא אלקין המכיל 3 אטומי פחמן ונוסחתו CH3C≡CH. פרופין נמצא בשיווי משקל עם האיזומר פרופאדיאן C H 3 C ≡ C H ⇄ C H 2 = C = C H 2 {\displaystyle CH_{3}C\equiv CH\rightleftarrows CH_{2}=C=CH_{2}\qquad } קבוע שיווי המשקל בטמפרטורה של 5°C : K e q = 0.1 {\displaystyle K_{eq}=0.1} תערובת 2 האיזומרים משמשת כגז ריתוך הנקרא MAPD, בניגוד לאתן (אצטילן) ניתן לדחוס פרופין באופן בטיחותי. פרופין הוא תוצר לוואי (לעיתים בלתי רצוי) בפיצוח בקיטור (Steam cracking) של פרופאן לקבלת פרופן. תערובת פרופין וחמצן נוזלי הוצעה כדלק טילים לשימוש במסלול לווייני נמוך. מדיה וקבצים בנושא פרופין בוויקישיתוף
Tate We Made It

Tate We Made It הוא אלבום האולפן החמישי של הראפר פלד. האלבום יצא לאור ב-27 בפברואר 2023, באמצעות Mobile1 Music. את האלבום הוציא פלד כשלוש שנים לאחר אלבום האולפן האחרון שלו, "חרבות בפיתה" (2020). בדומה לארבעת אלבומיו הקודמים, הוא הופק על ידי כהן ואורי שוחט. האלבום כולל הופעות אורח של עדן דרסו, לירון עמרם, מיכאל סוויסה, כהן, נסטיה רוד ורביד פלוטניק. פלד הכריז על צאתו של האלבום עם צאת הסינגל המוביל "פילה פי כפרה", ב-11 בינואר 2023, לצד מופע השקה בהאנגר 11 ב-23 במרץ, בו מתארחים משתתפי האלבום רביד פלוטניק, לירון עמרם, כהן, מיכאל סוויסה ועדן דרסו, ולצידם המוזיקאי שלומי אלון. ב-14 בפברואר, חשף פלד את שם האלבום ועטיפתו. הסינגל השני מתוך האלבום, "פלורנטין" בהשתתפות לירון עמרם, יצא לאור ב-19 בפברואר. דוד מאיר מועלם ממאקו העניק לאלבום ביקורת חיובית, בה שיבח את בחירת הופעות האורח של האלבום, וציין לחיוב בעיקר את השיר "עזבת ת'בית" והדגימה אותה הוא מכיל של השיר "תשובה לאהבה" של קרן לוי וזולה ממברס, באומרו: "פלד ביחד עם אורי שוחט וכהן (שהפיקו את כל האלבום) פיצחו בצורה מושלמת את טרנד הסמפולים שהגיע מהדריל הבריטי. גם האירוח של נסטיה רוד, אמנית לא מוכרת, מצליח לדבר באותה שפה של קרן לוי מהשיר המקורי". האלבום נכנס למקום ה-18 במצעד האלבומים השבועי הישראלי של פלטפורמת ספוטיפיי, והיה לכניסה הגבוהה ביותר באותו השבוע. מתוך האלבום הצליח השיר "עזבת ת'בית" בהשתתפות נסטיה רוד, שזכה להצלחה ויראלית בפלטפורמת טיקטוק, ובעקבות זאת נכנס ל-30 הראשונים במצעד היטליסט של מאקו ולעשירייה הפותחת במצעד הרשמי של גלגלצ ובעשירייה של כאן גימל. פלד, מופע השקה לאלבום החדש, באתר אינסטגרם, 9 בינואר 2023 פלד, TATE WE MADE IT 27/2/23, באתר אינסטגרם, 14 בפברואר 2023 דור מאיר מועלם, ‏הגיע הזמן שנדבר על הקריירה של בן אל תבורי, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2023 דור מאיר מועלם, ‏במקום לעשות אצבע משולשת ולחגוג את ההצלחה, פלד העדיף להישען לאחור, באתר ‏מאקו‏, 6 במרץ 2023 Weekly Top Albums Israel, באתר Spotify Charts,‏ 2 במרץ 2023 גיל משעלי, ‏הטיקטוק גילה את "עזבת ת'בית" של פלד, ולא מרפה ממנו, באתר ‏מאקו‏, 7 באוגוסט 2023
אתאן

אתאן (Ethane) היא תרכובת אורגנית ממשפחת האלקאנים שנוסחתה הכימית היא C2H6. בטמפרטורה ולחץ סטנדרטיים האתאן הוא גז חסר ריח וצבע. אתאן לרוב מופרד מגז טבעי כתוצר של זיקוק נפט. שימושו העיקרי של האתאן הוא כחומר גלם לתעשיית הפולימרים, וכחומר גלם ליצירת אתילן. האתאן יוצר לראשונה באופן מלאכותי בשנת 1834 על ידי מייקל פאראדיי באמצעות אלקטרוליזה של אשלגן אצטט, אך, באותו זמן טעו לחשוב שהתוצר של התגובה היה מתאן. כיום מיוצר האתאן במעבדה לרוב על ידי תהליך הנקרא ראקציית קולב. אחרי מתאן, אתאן הוא בעל הכמות השנייה בגודלה בתערובת הגז הטבעי. אחוז האתאן בגז הטבעי נע בין פחות מ-1% ליותר מ-6% לפי נפח. עד לפני שנות ה־60 של המאה ה־20 האתאן לא היה מופרד מתערובת עם מתאן אך היה נשרף ביחד איתו כדלק. כיום, בגלל שימושו כחומר גלם ליצירת אתן, האתאן מופרד ברוב מרבצי הגז הטבעי. הדרך הכי נפוצה להפרדת האתאן מהמתאן היא קירור התערובת. קירור זה נעשה על ידי טורבינה המקררת את התערובת לטמפרטורה של 100- מעלות צלזיוס ושיטה זו משיגה בערך 90% מכמות האתאן. בטמפרטורה כזו ניתן להפריד בקלות את האתאן מהמתאן בגלל הפרשי טמפרטורת הרתיחה בין שתי התרכובות. בטמפרטורת החדר, אתאן נחשב לחומר דליק. מגע ישיר עם אתאן נוזלי גורם לכווית קור. השימוש העיקרי של האתאן הוא, כאמור, חומר גלם ליצירת אתן. תעשיינים מעדיפים להשתמש באתאן ליצירת אתילן מכיוון שבתהליך היצירה של האתילן מאתאן נוצר יותר אתילן מאשר יצירת אתילן ממקורות אחרים. כיום נבדקים שימושים אחרים לאתאן. שימוש אחד שנבדק כיום הוא כלוריזציה של האתאן לקבלת ויניל כלוריד (PVC). כלוריזציה של אתאן לקבלת PVC נחשבת ליותר רווחית מאשר כלוריזצית האתן לקבלת PVC. מדיה וקבצים בנושא אתאן בוויקישיתוף אתאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כרטיס ביטחון כימי בינלאומי מס' 0266
נונוס

נונוס מפאנופוליס (ביוונית: Νόννος ὁ Πανοπολίτης) היה המשורר האפי היווני הבולט ביותר של התקופה הרומית הקיסרית. הוא היה יליד פאנופוליס (אנ') בתבאידה (אנ') המצרית וחי כנראה במאה ה-5 לספירה. הוא ידוע בתור מחבר הדיוניסיאקה, סיפור אפי על האל דיוניסוס, ושל המטבול, פרפרזה על בשורת יוחנן. האפוס דיוניסיאקה מתאר את חייו של דיוניסוס, יציאתו להודו וחזרתו בניצחון. הוא נכתב ביוונית הומרית ובהקסמטר דקטילי, והוא מורכב מ-48 ספרים המורכבים מ-20,426 שורות. אין כמעט עדות לחייו של נונוס. ידוע שהוא היה יליד פאנופוליס שבמצרים העליונה משמו בכתבי יד וההתייחסות באפיגרמה 9.198 של האנתולוגיה פלטין (אנ'). של המאה ה-5 לספירה. הוא בוודאי חי לאחר החיבור היווני של קלאודיאנוס "גיגאנטומכיה" (כלומר, אחרי 394–397), שכן נראה שהוא מכיר את היצירה הזו. נראה שאגתיאס סקולסטיקוס (אנ') עקב אחריו, תוך התייחסות של אמצע המאה ה-6 אליו כ"סופר אחרון". לפעמים הוא מתערבב עם "נונוס הקדוש" (אנ') מההגיוגרפיות של "פלאגיה הקדושה" (אנ') ועם נונוס (אנ'), הבישוף של אדסה (אנ') שהשתתף בוועידת כלקדון, שנראה כי שניהם היו עכשוויים בערך, אך האסוציאציות הללו כנראה מוטעות. ערך מורחב – דיוניסיאקה יצירתו העיקרית של נונוס היא האפוס דיוניסיאקה בן 48 הספרים, השיר הארוך ביותר ששרד מהעת העתיקה הקלאסית. יש בו 20,426 שורות המורכבות בהקסמטרים ביוונית הומרית ודקטילית, שהנושא העיקרי שלהן הוא חייו של דיוניסוס, יציאתו להודו וחזרתו בניצחון. השיר אמור להיות מתוארך למאה ה-5. פעם הוא נחשב לאיכות ספרותית ירודה, אבל המוני כתיבה עדכנית (בעיקר במהדורת Budé ובפירוש השיר ב-18 כרכים) הוכיחה שהוא מראה מיומנות ספרותית מושלמת, גם אם הבזבזנות הבארוקית המובהקת שלו היא פזרנות נרכשת. טעם לקורא מודרני. הגרסה שלו מזמנת תשומת לב: בכתיבה בהקסמטרים הוא משתמש בשיעור גבוה יותר של דקטילים ופחות התעלמות מאשר משוררים קדומים יותר; זה בתוספת השימוש העדין שלו באליטרציה ובאסוננס מעניק לפסוק שלו מוזיקליות ייחודית. טעות שיש לתקן היא שהוא בוודאי היה פגאני בעת כתיבת השיר: אבל ההתייחסות למיתוס כאל פיקציה נעימה היה נפוץ מאז התקופה ההלניסטית, ונונוס מתעלם מהטקס הפגאני, שהיה תמצית הפגאניזם האותנטי. הפרפרזה שלו על יוחנן (Metabolḕ toû katà Iōánnēn Euaggelíou) שרדה גם היא. עת כתיבתו אינו ידוע בבירור. בעוד ניתוח טקסטואלי מצביע על כך שהוא קדם לדיוניסיאקה, כמה חוקרים סבורים כי לא סביר שנוצרי מומר היה ממשיך להקדיש עבודה רבה כל כך לנושאים הפגאניים של הדיוניסיאקה. נונוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נונוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אגתיאס, היסטוריה 4.23. (530 x 580) ניל הופקינסון. חקירות בדיוניסיאקה של נונוס, (קיימברידג', 1994) עמ' 1–4 פרנסיס ויאן (צר'). "מרטוס" אצל Nonnos de Panopolis. Etude de sémantique et de chronologie.' REG 110, 1997, 143-60. נדפס מחדש ב: L'Épopée posthomérique. Recueil d'études. אד. דומניקו אקורינטי. אלכסנדריה: Edizioni dell'Orso, 2005 (Helenica 17), 565-84 "נונוס", ביבליוגרפיה הלניסטית, גוגל אתרים
גנאדי לדיז'נסקי

גנאדי לדיז'נסקי (ברוסית: Генна́дий Лады́женский; ‏ 23 בינואר 1852 - 2 בספטמבר 1916) היה צייר נוף רוסי ואקדמאי באקדמיה לאמנות. אביו היה פקיד הקהילה. בהתחלה הוא למד אדריכלות. ב-1872 הוא הכין רישומים וציורים בצבעי מים של הכנסיות מהמאה השש-עשרה בירוסלב, קוסטרומה וניז'ני נובגורוד. לאחר מכן, הוא החליט להתחיל בציור נוף ולמד אצל מיכאיל קלודט. הוא הושפע גם מיצירותיהם של איוואן שישקין ואיוואן קראמסקוי. בשנת 1879 הוענק לו התואר "אמן, תואר שני" והפך למורה לציור ב"אקדמיה לאמנויות יפות של אודסה". הוא החל להציג בתערוכות באמצע שנות ה-80, וב-1890 הפך לאחד ממייסדי "חברת האמנים הדרום-רוסים". ב-1891 קיבל את אות מסדר סטניסלאוס הקדוש, תואר שלישי, מהצאר אלכסנדר השלישי. ב-1892- 1893, הוא סייר בטורקיה, בחצי האי קרים ובקווקז, ויצר סקיצות של החיים והמנהגים המקומיים, כמו גם נופי אזורים אלה. בין תלמידיו הידועים ביותר היו בוריס אניספלד, פיוטר נילוס ואולקסי שובקוננקו. בשנת 1910, האקדמיה הקיסרית העניקה לו תואר ״אקדמאי״, למרות שבאותה תקופה הוא ויתר במידה רבה על הציור לטובת איסוף יצירות. בסופו של דבר, האוסף שלו הקיף לא רק דברי אמנות, אלא גם ספרים, כלי נשק, פורצלן, רהיטים ופריטים שונים מהמזרח התיכון. כשפרש ב-1914, חזר לעיר הולדתו וניסה לארגן מוזיאון. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה הפכה את הדבר לבלתי אפשרי, והמוזיאון נפתח רק ב-1918, לאחר מותו. רוב הציורים שלו נמצאים שם. מדיה וקבצים בנושא גנאדי לדיז'נסקי בוויקישיתוף Высшее образование, gsdlplomsy.com (ברוסית) Выставка произведений художника Г.А. Ладыженского - Выставочные залы Одесской государственной картинной галереи, ofam.od.ua
סהרון (גאומטריה)

בגאומטריה אוקלידית, סהרון הוא שטח החסום בין שתי קשתות מעגליות, אחת מבפנים למעגל והשניה מבחוץ. לעומת זאת, השטח החסום בין שתי קשתות מעגליות בתוך שני המעגלים קרוי עדשה. בשני המקרים, לשתי הקשתות מיתר משותף יחיד. פורמלית, סהרון הוא משלים לעיגול כאשר שטחו איננו מוכל כולו בעיגול. כלומר, אם A , B {\displaystyle A,B} עיגולים אזי A ∩ B {\displaystyle A\cap B} הוא עדשה ו- A − ( A ∩ B ) {\displaystyle A-(A\cap B)} הוא סהרון. שטח הסהרון הנוצר על ידי עיגולים שרדיוסיהם הם a ו-b (כאשר b>a) והמרחק בין מרכזיהם הוא c הוא: A = 2 Δ + a 2 sec − 1 ⁡ ( 2 a c b 2 − a 2 − c 2 ) − b 2 sec − 1 ⁡ ( 2 b c b 2 + c 2 − a 2 ) , {\displaystyle A=2\Delta +a^{2}\sec ^{-1}\left({\frac {2ac}{b^{2}-a^{2}-c^{2}}}\right)-b^{2}\sec ^{-1}\left({\frac {2bc}{b^{2}+c^{2}-a^{2}}}\right),} כאשר sec − 1 {\displaystyle {\text{sec}}^{-1}} הוא הפונקציה ההפוכה של הפונקציה הטריגונומטרית סקאנס וכאשר Δ = 1 4 ( a + b + c ) ( − a + b + c ) ( a − b + c ) ( a + b − c ) {\displaystyle \Delta ={\frac {1}{4}}{\sqrt {(a+b+c)(-a+b+c)(a-b+c)(a+b-c)}}} הוא שטח המשולש שצלעותיו הן a, b ו-c. במאה ה-5 לפנה"ס, בנסיונותיו לפתור את אחת הבעיות הגאומטריות של ימי קדם – תרבוע העיגול, הראה המתמטיקאי והאסטרונום היווני היפוקרטס מכיוס כי הסהרון של היפוקרטס ועוד שני סהרונים מיוחדים ניתנים לתרבוע בסרגל ומחוגה. ב-1766 המתמטיקאי הפיני Daniel Wijnquist, בהתבססו על דניאל ברנולי, הציג חמישה הסהרונים הניתנים לתרבוע, בהשלימו את הרשימה של היפוקרטס מכיוס. ב-1771 לאונרד אוילר הציג גישה כללית לבעיה. ב-1933 וב-1947 הוכיחו ניקולאי צ'בוטריוב (אנ') ותלמידו אנטולי דורונדוב, באמצעות תורת גלואה, שחמישה סהרונים אלה הם היחידים הניתנים לתרבוע. וסיקה פיסקיס סאלינון סהרון, באתר MathWorld (באנגלית) The Five Squarable Lunes, MathPages M. M. Postnikov, The Problem of Squarable Lunes, The American Mathematical Monthly, August-September 2000, Vol. 107, No. 7, pp. 645-651, in JSTOR סהרון, באתר MathWorld (באנגלית)
בישופות מינדן

הנסיכות-בישופות של מינדן (בגרמנית: Fürstbistum Minden‏; Bistum Minden‏; Hochstift Minden‏; Stift Minden) הייתה נסיכות כנסייתית של האימפריה הרומית הקדושה. היא חולנה בהדרגה בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית כשהיא עברה תחת שליטתם של שליטים פרוטסטנטיים, ועל ידי שלום וסטפאליה משנת 1648 היא נמסרה לנסיכות הבוחר מברנדנבורג כנסיכות מינדן. אין לבלבל אותה עם הדיוקסיה הרומית-קתולית מינדן, שהייתה גדולה יותר, ושעליה הפעיל הנסיך-הבישוף סמכות רוחנית. הבישופות נוסדה על ידי קרל הגדול בשנת 803, לאחר שכבש את הסקסונים. היא הייתה כפופה לארכיבישופות קלן. היא הפכה לנסיכות-בישופות מינדן (בגרמנית: Fürstbistum Minden) בשנת 1180, כשדוכסות סקסוניה פורקה. באשר לדיוקסיית מינדן, היא חדלה להתקיים בעקבות ההשתלטות השוודית של 1648. לפני פירוקה, אזור הבישופות כלל, בנוסף לבית הנסיך-הבישוף החילוני, חלקים מנסיכות בראונשווייג-וולפנביטל וכל שאומבורג-ליפה. הדיוקסיה שנחרבה עברה להשגחה של שליח המשנה של המשלחות הנורדיות ב-1667. בין השנים 1709 ל-1780 הוא היווה חלק משליח המשנה של סקסוניה העליונה והתחתונה, לפני ששולבה מחדש במיסיונות הנורדיים. ב-1821 הפך אזור הבישופות לשעבר של מינדן בגבול הנסיכות-הבישופות לשעבר לחלק מהדיוקסיה של פאדרבורן, בעוד שהחלק הבראונשווייגי הפך לחלק מנציגות השליחים של אנהלט ובראונשווייג ב-1825, רק כדי להצטרף לדיוקסיית הילדסהיים ב-1834. אזור שאומבורג-ליפה נשאר עם המשלחות הנורדיות עד לפירוקן ב-1930, והפך לחלק הראשון של הדיוקסיה של אוסנבריק ולאחר מכן של הילדסהיים החל מ-1965. במאה ה-16, הרפורמציה הפרוטסטנטית החלה להשתלט במדינה, בהשפעת דוכסות בראונשווייג-לינבורג. מינדן נכבשה על ידי שוודיה במלחמת שלושים השנים וחולנה. שלום וסטפאליה של 1648 העניק אותה למרקיזות ברנדנבורג כנסיכות מינדן (בגרמנית: Fürstentum Minden). לאחר 1719 נוהלה מינדן על ידי ברנדנבורג-פרוסיה יחד עם רוזנות ראוונסברג הסמוכה בשם מינדן-ראוונסברג. בשנת 1807, היא הפכה לחלק מממלכת וסטפאליה . ב-1814 היא חזרה לפרוסיה והפכה לחלק מפרובינציית וסטפאליה. נכון לשנת 1789, שטח הנסיכות היה 1,100 קילומטרים רבועים (420 מילים רבועים). היא גבלה עם (עם כיוון השעון מצפון): נחלה של רוזנות הסן-קאסל, נסיכות הבוחר מהנובר, רוזנות שאומבורג-ליפה, מובלעת נוספת של הסן-קאסל, נסיכות ליפה, רוזנות ראוונסברג, ונסיכות-בישופות אוסנבריק. היא כללה את הערים מינדן וליבקה. מדיה וקבצים בנושא בישופות מינדן בוויקישיתוף