אליענה אמדו לוי-ולנסי

אליענה אמדו לוי-ולנסי (Éliane Amado Levy-Valensi;‏ 11 במאי 1919 – 10 במאי 2006) הייתה פסיכואנליטיקאית ופילוסופית צרפתית-ישראלית יהודיה. אליענה לוי-ולנסי נולדה ב-11 במאי 1919 במרסיי. בשנת 1930 עברה עם הוריה לסן-מנדה (אנ') שבקרבת פריז. למדה פילוסופיה. התיידדה עם פרנסין בלוך, איתה קיימה קשר במשך כל חייה (ההתכתבות ביניהן נשמרת בארכיון של "כל ישראל חברים"). בשנת 1948 הצטרפה למרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS), שם למדה לתואר דוקטור. לימדה פילוסופיה באוניברסיטת סורבון. בשנת 1968 עלתה לישראל, ומונתה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. הייתה לאשה הראשונה שמונתה לפרופסור באוניברסיטה זו.[דרוש מקור] עמדה בראש הקתדרה למחשבה פילוסופית בישראל ובעמים. זכתה בפרס האקדמיה למדע, מוסר ופוליטיקה בפריז, ובפרס איגוד העיתונאים והסופרים של צרפת. בשנת 1988 הוענק לה אות שנת הארבעים מטעם "מועצת ארגוני נשים בישראל". בשנת 1942 נישאה למקס אמדו, ממנו התגרשה בשנת 1953. ב-1960 נישאה לפסיכיאטר קלוד וייל, ממנו התגרשה בשנת 1969. נפטרה בירושלים ב-10 במאי 2006. במחקריה עסקה רבות ביחס שבין יהדות ופסיכולוגיה. פרופ' שלום רוזנברג מספר על כך: זוכר אני אחת מהרצאותיה שנשאה לפני יותר משלושים שנה, בכנס בו השתתפנו. היא דנה אז בפנים נוספות של היצר הרע, המוות, הוא ה'טַנַטוֹס' שפרויד הוסיף ל'אֶרוֹס' בעקבות מלחמת העולם הראשונה. יצר זה, המתבטא בחיפוש הרפתקני של המוות ומשחק אתו, נוכח באלילות, בנצרות ובעולם המודרני. אך אמדו-לוי טענה שיצר זה מושפע באופן מכריע מהתרבות, ומכאן ההתנגשות החזיתית שבינו לבין המצווה היהודית הבסיסית: 'ובחרת בחיים'. — שלום רוזנברג, בכל לבבכם, באתר "הגות יהודית" הדרכים והמכשלות בפסיכואנליזה (מצרפתית: אליה גילדין), אוניברסיטת בר-אילן והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1979 Les Rapports intersubjectifs en psychanalyse, 1962 Le Dialogue psychanalytique : Les rapports intersubjectifs en psychanalyse, la vocation du sujet, 1962 Les Niveaux de l'être : La connaissance et le mal, 1963 Le Temps dans la vie psychologique, 1964 La Communication, 1967 Le Temps dans la vie morale, 1968 Isaac gardien de son frère ? : Implications inconscientes du dialogue israélo-arabe, 1968 La Racine et la source : Essais sur la judaïsme, 1968 Les voies et les pièges de la psychanalyse, 1971 Le Grand désarroi : Aux sources de l'énigme homosexuelle, 1973 La nature de la pensée inconsciente, 1978 La Onzième épreuve d'Abraham ou De la Fraternité, 1981 Lettres de Jerusalem, 1983 Le Moïse de Freud, ou, La référence occultée, 1984 Job : réponse à Jung, 1991 La nevrose plurielle, 1992 La dignité des mots, 1995 La Poétique du Zohar, 1996 Penser ou/et rêver: Mécanismes et objectifs de la pensée en Occident et dans le Judaïsme, 1997 L'Imagination : Philosophie et tradition juive, 1998 La nature de la pensée inconsciente, 1999 הערך "אמדו-לוי, אליענה", בתוך 'נשים בישראל: לקסיקון', עמ' 13, עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991. רוני קליין, אות, גוף, קהילה - עיונים בהגות יהודית-צרפתית בת זמננו, רסלינג, 2014, הפרק "אליענה אמדו לוי-ולנסי: מענה יהודי לפרויד, יצחק או אדיפוס?", עמ' 127–137. אופיר טובול, קול התור - ציונות מסורתית-ספרדית, ידיעות אחרונות בשיתוף ספרי חמד, 2021. אליענה אמדו לוי-ולנסי, המקוריות שבתפיסת ההיסטוריה ביהדות - השוואה עם תפיסות אחרות, באתר "דעת" ד"ר מיכאל בן אדמון, ‏הפילוסופית שהלכה נגד הזרם, בעיתון מקור ראשון, 5 בפברואר 2020 אורי דרומי, אחרי מות: אור קורא לאינטלקטואלים, באתר הארץ, 24 במאי 2006 רשימת המאמרים של אליענה אמדו לוי-ולנסי באתר רמב"י אליאן אמדו-לוי-ולנסי, דף שער בספרייה הלאומית