laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אזרח העולם

אזרח העולם הוא תואר, או מטבע לשון, אותו טבע לראשונה הפילוסוף היווני סוקרטס באומרו: "אינני אתונאי או יווני, אלא אזרח העולם"; אחריו השתמש במשפט הציניקן דיוגנס, שכשנשאל למקום מוצאו השיב: "אני אזרח העולם". תואר זה מעיד על האדם הנושא אותו, כי הוא מסתייג מגבולות גאופוליטיים ומפערים כלכליים ותרבותיים הנובעים מהשתייכות לאומית, ודוגל בקוסמופוליטיות. חסיד זכויות האדם האמריקני תומאס פיין פיתח את דברי סוקרטס ודיוגנס, והצהיר: "העולם הוא מדינתי, כל בני האדם הם אחיי, ועשיית הטוב היא דתי" נושא אזרחות העולם קודם על ידי אנשים מפורסמים כגון: וולטר קרונקייט, או גארי דייוויס אשר בשנת 1948, ויתר על אזרחותו האמריקנית, וחי עד מותו ב-2013 כאדם נטול אזרחות. בשנת 1953 הקים דייוויס בעיר וושינגטון די. סי. את ארגון הרשות לשירות עולמי (WSA), המנפיק את דרכון אזרח העולם. הרשות לשירות עולמי (World Service Authority, או WSA) היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה בשנת 1953 על ידי גארי דייוויס מתוך מטרה לקדם ולהפיץ את נושאי אזרח העולם, בעולם וכדי להיות רשות מינהלית של "ממשלת אזרחי העולם". העמותה ידועה בעיקר בעקבות הדרכונים שהיא מנפיקה. כמו כן עוסקת העמותה ברישום האנשים המבקשים להיות אזרחי העולם, מטפלת בבעיותיהם, ומנפיקה מסמכי זהות נוספים כגון תעודות לידה, תעודות זהות ותעודות נישואין. דרכון אזרח העולם המונפק על ידי הרשות לשירות עולמי הוכר דה פקטו על ידי 180 מדינות, על פי אתר הארגון. משמעותה של הכרה זאת היא שדרכונים כאלו נושאים חותמות יציאה או כניסה של אותן מדינות וכן ויזות לביקור בהן. לעומת זאת, לפי אתר הארגון, רק שש מדינות הכירו בדרכון באופן רשמי. רשויות ההגירה בקנדה, ניו זילנד, וארצות הברית הודיעו כי הן אינן מכירות בדרכון, כי הוא לא מונפק על ידי רשות ממשלתית מוסמכת, ולכן אינו עונה על ההגדרה של דרכון. הדת הבהאית דוגלת ברעיון אזרח העולם. בספרו שפורסם בשנת 1873 הצהיר בהאא אללה מייסד הדת, כי העולם כולו הוא ישות מדינית אחת, וכלל האנושות הם אזרחיה. בנייר עמדה שגובש על ידי נציגי הקהילה הבהאית הבינלאומית, והופץ בשנת 1993 בוועידת האו"ם לפיתוח בר קיימא, נכתב: "אזרחות העולם מתחילה עם קבלת אחדותה של המשפחה האנושית, והבנת התלות ההדדית הקיימת בין האומות החיות בעולמנו, מבלי להתעלם מהצורך בפטריוטיות שפויה ולגטימית. אזרחות העולם דורשת נאמנות רחבה ביותר ואהבת האנושות כולה, כל זאת מבלי לוותר[דרוש מקור] על נאמנויות, גוונים תרבותיים, אוטונומיה לאומית, ומבלי לדרוש יצירת אחידות מדומה. המוטו של אזרחות העולם הוא אחדות מתוך שונות. אזרחות העולם דוגלת בעקרונות הצדק החברתי בין מדינות שונות, ובינן לבין עצמן. ההחלטה להימנע מעימותים פוליטיים תורמת בכל הרמות של החברה האנושית לשוויון בין מינים וגזעים, להרמוניה אתנית לאומית ודתית, ולנכונות להקרבה למען מטרת השיתוף. היבטים נוספים של אזרחות העולם הם קידום כבוד האדם וחירותו, הבנה, ידידות, שיתוף פעולה, אמינות, חמלה ורצון לשרת את הכלל". קוסמופוליטיות אזרחות גלובלית ממשלה עולמית אינטרנציונליזציה בחינוך אתר האינטרנט הרשמי של אזרח העולם מרקוס טוליוס קיקרו, Tusculanae Quaestiones, ספר חמישי פיסקה 37; פלוטרכוס, On Exile, 5; אפיקטטוס, Discourses, i.9.1. דיוגנס לארטיוס, The Lives of Eminent Philosophers, ספר חמישי, פסקה 63; דיו כריסוסטומוס, Or. 4.13; אפיקטטוס, Discourses, iii.24.66. Walter Cronkite -- world federalist, WorldNetDaily.com, Commentary by Joseph Farah List of countries that have accepted the WSA passport
אצטילן

אצטילן (או אֵתין) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה הכימית C2H2 והיא המולקולה הפשוטה ביותר במשפחת האלקינים. אצטילן הוא גז מתלקח, חסר צבע וריח, בלתי יציב מבחינה כימית, וזאת כפועל יוצא מן הקשר המשולש שבין שני אטומי הפחמן במולקולה. החומר התגלה לראשונה בשנת 1836 על ידי הכימאי הבריטי אדמונד דייווי (Edmund Davy). אצטילן מיוצר על ידי דחיסה של מתאן או כתוצר משני בתערובת אתילן בתהליך פיצוח של שרשרות פחמימנים, שמקורם בנפט גולמי. אצטילן הוא גז שכיח יחסית בטבע וניתן למצוא אותו בעיקר באטמוספירה של כוכבי הלכת ענקים גזיים וזאת מכיוון שאצטילן נוצר גם באופן טבעי מפיצוח שרשרות ארוכות של פחמימנים בטמפרטורה שמעל C°‏1,500 האופייניות לאטמוספירות של כוכבי הלכת מסוג זה. דרך נוספת לייצור היא באמצעות התגובה בין סידן פחמן וחמצן בשני שלבים בנוכחות מים: שלב ראשון: יצירת סידן קרביד CaO + 3C → CaC2 + CO שלב שני: הידרוליזה CaC2 + 2H2O → Ca (OH)2 + C2H2 כ-80% מתפוקת האצטילן משמשת בתהליכים של ייצור כימיקלים אחרים, וכ-20% הנוספים משמשים בתעשייה לצורכי ריתוך וחיתוך באמצעות תערובת של הגז עם חמצן. להבת התערובת של אצטילן וחמצן מייצרת טמפרטורה גבוהה במיוחד של C°‏3,300 (השלישית הגבוהה ביותר לאחר די-ציאנו אצטילן וציאנוגן) ולכן מאפשרת חיתוך והתכה של מתכות קשות במיוחד בתהליכי ייצור תעשייתיים. אצטילן יכול לשמש גם לזירוז תהליך הבשלה של פירות. מגע של החומר סידן-קרביד עם לחות גורם לתגובת ייצור של אצטילן גזי אשר גורם לזירוז ההבשלה. תהליך ההבחלה באמצעות קרביד נחשב לפחות בטוח מכיוון שסידן קרביד ברמת ניקיון טכני (הנפוצה יותר) עלול להכיל זיהומים משניים קרצינוגניים. מדיה וקבצים בנושא אצטילן בוויקישיתוף [1] אצטילן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אציטילן, דף שער בספרייה הלאומית Mohammad Asif, Physico-chemical properties and toxic effect of fruit-ripening agent calcium carbide, Annals of Tropical Medicine and Public Health 5, 2012-05-01 http://www.atmph.org/article.asp?issn=1755-6783;year=2012;volume=5;issue=3;spage=150;epage=156;aulast=Asif
התערוכה העולמית של בריסל (1958)

התערוכה העולמית של בריסל (בפלמית: Brusselse Wereldtentoonstelling; בצרפתית: Exposition Universelle et Internationale de Bruxelles) או אקספו 58' (Expo 58) הייתה התערוכה העולמית הגדולה הראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה. התערוכה התקיימה בין 17 באפריל ו-19 באוקטובר 1958. שטח התערוכה היה כ-2,000 דונם באזור פארק הייזל (Heysel) כ-7 קילומטרים ממרכז בריסל, אתר שאירח גם את התערוכה העולמית של בריסל (1935), 23 שנים קודם לכן. בתערוכה ביקרו כ-51 מיליון איש. היא נפתחה בקריאה לשלום, לאחווה ולקידמה מפי בודואן, מלך הבלגים. את ביתן מדינת ישראל, לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל תכננו האדריכלים אריה שרון, בנימין אילדסון ואריה אלחנני. ערך מורחב – אטומיום סמל התערוכה והמבנה הזכור ביותר ממנה הוא האטומיום, מבנה שגובהו 103 מטרים המהווה דגם של גביש ברזל בהגדלה של פי 165 מיליארד. המבנה תוכנן על ידי האדריכל אנדרה ואטרקיין. האטומים הורכב מתשעה כדורי פלדה בקוטר 18 מטרים כל אחד, המקושרים באמצעות צינורות ובהם מדרגות נעות. תשעת הכדורים נועדו לסמל את תשעת מחוזותיה של בלגיה דאז ואת תעשיית הפלדה המשגשגת שלה. הכדור העליון מהווה תצפית על בריסל. במקור תוכנן המבנה לעמוד במשך שישה חודשים בלבד, אולם בשל הפופולריות הרבה שצבר הוחלט להשאירו. התערוכה נודעה במיוחד בהיותה ציון דרך במוזיקה קלאסית מודרנית. המלחין אדגר וארז חיבר לכבוד התערוכה יצירה בשם "פואמה אלקטרונית". היצירה חוברה במיוחד לביתן פיליפס בתערוכה שהזמינה חברת הטכנולוגיה ההולנדית מידי האדריכל לה קורבוזיה. באמצעות 400 רמקולים שנפרסו על קירות רבים בחלל הגדול יצר וארז מתקן צליל ומרחב שתכליתו התנסות בצליל תוך תנועה במרחב. כ-2 מיליון איש התנסו בחוויה זו בתערוכה. היצירה, שהתקבלה בדעות חלוקות, קראה תגר על ציפיות הקהל ועל אמצעי הלחנה מסורתיים והפיחה חיים בסינתזה ובמצגת אלקטרונית. במסגרת התערוכה נערך יריד קולנוע עולמי בו שפטו ז'אן-לוק גודאר ופרנסואה טריפו. הסרט מגע של רשע של אורסון ולס זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לאותה שנה, על אף שאולפני יוניברסל ראו בו סרט נחות. הסרט אוניית הקרב פוטיומקין נבחר לסרט הטוב ביותר בכל הזמנים. סרט חדשותי מסכם מ-17 במרץ 1958 (באנגלית) חגיגות 50 שנה לתערוכה (באנגלית) (בצרפתית) (בהולנדית) אתה ה"אטומיום" (באנגלית) (בצרפתית) (בהולנדית) (בגרמנית) (ביפנית) וידאו המשחזר את ה"פואמה האלקטרונית", סרטון באתר יוטיוב אתר אדריכלי על התערוכה, אוניברסיטת מרילנד (באנגלית) מוזיאון אקספו 58 נוקב במספר המדויק 51,454,412
אימפסטו

אימפסטו (Impasto) הוא מושג מתחום הציור שמתאר טכניקה של שימוש בצבע סמיך בשכבות עבות, כך שנוצרת איכות חומרית לצבע באמצעות מכחול או סכין ציור, אשר עקבותיהם ניכרים בצבע. טכניקה זו מתאימה לציורי שמן ולסוגים מסוימים של אקריליק. אחד האמנים הראשונים שהשתמש באימפסטו בציוריו הוא הצייר ההולנדי רמברנדט. בציוריו מופיעים אזורים רוויי צבע שאינו נספג ויוצר איכות ומרקמים כמו בתבליט שטוח. בציוריו מופיע האימפסטו במקום שבו אמור להופיע ה'אור' המצויר. באמנות המודרנית משמש האימפסטו גם כסמן של רגשות ותחושות של הצייר. ציירים אימפרסיוניסטים ואקספרסיוניסטים השתמשו בהנחת צבעים חופשית יותר ובאימפסטו כדי ליצור עניין בקומפוזיציה. דוגמה לכך ניתן למצוא בציוריו של הצייר וינסנט ואן גוך אשר משיכות המכחול העזות בציוריו הן בעלות איכות פיסולית. אצל הצופה נתפשת איכות זו כבעלת ממד רגשי. בקרב אמני הפעולה מהווה האימפסטו חלק בלתי נפרד מטכניקת הציור, בכך שהוא מדגיש לצופים ביצירה את תהליך הכנתה. אימפסטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שחמת הכבד

שחמת הכבד (באנגלית: Cirrhosis), או בשמה המקוצר שחמת, היא מחלה של הכבד, שבמהלכה הרקמות של הכבד נהרסות ומוחלפות ברקמה צלקתית, מה שגורם להפרעה בזרימת הדם אל תאי הכבד ושיבוש פעילות הכבד. המחלה נובעת מסיבוכים של דלקת כבד נגיפית מסוג B או C, צריכה מופרזת של אלכוהול, כבד שומני, תזונה לקויה, חשיפה לרעלים או טפילים מסוימים, וכן עקב נטילת תרופות כגון מטרודקסט. התסמינים לשחמת הם עייפות, אובדן תיאבון, ירידה במשקל ובחילות. אלו נגרמים בגלל פגיעה ביכולתו של הכבד לווסת את רמת המומסים בדם. תסמינים המופיעים בשלבים מאוחרים יותר של המחלה הם נטייה לדימומים ולהפרעות בקרישה, מיימת, ורידים בולטים, צהבת ועוד. נכון להיום, הנזק הנגרם הוא בלתי הפיך, וההחלמה המוחלטת היחידה למחלה כרוכה בהשתלת כבד – אף על פי שגם אז התוצאה תלויה במצב החולה ובתדירות השחמת. גילוי מוקדם יכול לעכב את התקדמות המחלה ולהפחית את הסיבוכים. מדיה וקבצים בנושא שחמת הכבד בוויקישיתוף על שחמת הכבד מתוך אתר Doctors שחמת הכבד: תסמינים ודרכי טיפול, באתר BEOK, פברואר 2017 שחמת הכבד, באתר שיבא תל השומר שחמת הכבד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שחמת הכבד, באתר מרכז רפואי רבין ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בגדי מעצבים

בגדי מעצבים הוא ביגוד המתויג בשמם של מעצבי אופנה נודעים. לרוב, ה"מעצב" אשר שמו מופיע על התווית של הבגד יהיה: מעצב על אירופי, כגון, שאנל, כריסטיאן דיור איב סן לורן ופראדה. מותג של מוצרי בית אירופאים יוקרתיים כגון גוצ'י לואי ויטון ועוד. מותג ביגוד ספורט אמריקאי כגון קלווין קליין, דונה קארן וראלף לורן. המונח "בגדי מעצבים", לרוב איננו מתייחס לביגוד יוקרתי שהוכן והותאם באופן אישי על ידי מעצבי על (ראו אופנה עילית) אלא לבגדים אשר נמכרים בשיווק המוני ואשר נושאים את שמם של מעצבי העל בשל הסכם רישוי בין המעצב ליצרנית הבגד. הסכמים אלה מאפשרים ליצרני פריטי הלבשה למכור את תוצרתם במחיר גבוה והם מספקים למעצב מקור הכנסה נוסף. איכות הבגדים והדמיון (או היעדר הדמיון) לסגנון הביגוד של המעצב יכולים להשתנות במידה ניכרת בהתאם ליצרנית הביגוד המחזיקה ברישיון על המותג ובהתאם לתנאי ההסכם עם המעצב. חלק מן ההסכמים הללו עשויים לכלול הגבלות על מספר הסגנונות השונים של הבגדים אשר יופקו, או סעיף אשר מעניק למעצב את היכולת להטיל וטו על עיצובים אשר לא מוצאים חן בעיניו. מתן רישוי לשימוש בשמות מעצבי אופנה הפך למנהג נפוץ בתעשיית האופנה העולמית החל משנות ה-70 של המאה ה-20. בנוסף לבגדים עצמם, מתלווה לבגדי המעצבים קו אבזרים (אקססוריס) ואבזרים הנושאים אף הם את חתימתו של המעצב. בגדי המעצבים בישראל נושאים שמות של מעצבים ישראלים ומותאמים לתרבות המקומית, לצו האופנה ולטעם הקהל הישראלי. בגדי המעצבים המקומיים צברו פופולריות רבה במיוחד בתעשיית האופנה הישראלית במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 והפכו לענף בפני עצמו בתחום האופנה. ביטוי להצלחה הניכרת של בגדי מעצבים בישראל הם מרכזי האופנה וחנויות הבגדים הרבים שהוקמו במהלך עשור זה במרכזי הקניות השונים בכל רחבי ישראל. על אף שבגדי המעצבים המעוצבים בישראל מושפעים לרוב מהמגמות העולמיות, הם מותאמים לרוב לתרבות המקומית ובחירת הבדים של הבגדים נעשית לפי מזג האוויר בעונה. עיצוב אופנה
רומאן, שליט בולגריה

רומאן (בבולגרית Роман; ‏930, פרסלב, האימפריה הבולגרית הראשונה - 997, קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית), היה שליט האימפריה הבולגרית הראשונה בין 977 ל-991, עת נפל בשבי בסיליוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. רומאן היה בנם השני של פטר הראשון צאר האימפריה הבולגרית הראשונה ואיריני לקאפנה נסיכת האימפריה הביזנטית, שהייתה נכדתו של הקיסר הביזנטי רומנוס הראשון. רומאן מתועד לראשונה בכתובים ב-968 כאשר נלווה לאחיו, יורש העצר בוריס השני שנשלח על ידי אביו פטר הראשון לקונסטנטינופול לצורך ניהול משא ומתן על הסכם אי לוחמה עם הביזנטים. ב-969 לאחר שפטר הראשון לקה בשבץ מוחי ונאלץ לוותר על המלוכה, התמנה בנו בוריס השני לצאר הבולגרי. בשנים אילו פלש צבאו של סוויאטוסלב, נסיך קייב וכבש חלקים נרחבים מבולגריה, כחלק ממאבקי הכוחות האזוריים בין האימפריה הבולגרית לאימפריה הביזנטית ובוריס השני הפך לוסל שלו. ב-971 פלש יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית לשטחי בולגריה, הביס את צבאו של סוויאטוסלב אשר נפצע בקרבות, כבש ובזז את פרסלב בירת האימפריה הבולגרית ולקח בשבי את בוריס השני ואחיו רומאן. לפי מקצת המקורות רומאן היה קיסר שותף לבוריס השני במועד זה. מאחר שלצאר בוריס היו רק בנות וכדי להבטיח את קץ השושלת הבולגרית סרס הקיסר הביזנטי את רומאן. האחים נותרו בשבי הביזנטי עד למותו של יוחנן הראשון ב-976. לאחר מות הקיסר הצליחו האחים להימלט משבי הביזנטים ולחזור לשטחי בולגריה. בוריס נהרג בשוגג על ידי משמרות הגבול ובראשית 977 הוכתר רומאן לצאר האימפריה הבולגרית, אף על פי שבשל היותו סריס לא היה כשיר למלוכה. בשנים אלו החלו כוחות הנאמנים לשושלת קומיטופולי, משפחת אצולה בולגרית שמרכזה כוחה היה בסארדיקה, להרחיב את השטחים הנתונים לשליטתם באזור. השושלת הונהגה בידי ארבעה אחים: סמואיל, מוזס, דויד וארון והם הרחיבו בהדרגה את השטחים הנתונים לחסותם. אף על פי שרומאן הוכר על ידי משפחות האצולה הבולגריות (בּוֹיָארִים) כצאר הבולגרי היה תפקידו בעיקר סמלי, כאשר השליטה הצבאית על הממלכה נתונה הייתה בידיו של סמואיל לבית קומיטופולי. במקביל עלה לשלטון באימפריה הביזנטית הקיסר בסיליוס השני שגמר אומר למגר את האימפריה הבולגרית כישות עצמאית. ב-991 פלש בסיליוס לשטחי בולגריה והצליח לשבות את רומאן. רומאן נותר בשבי עד למותו ב-997 ורק לאחר מכן הכריז רשמית סמואיל על עצמו כקיסר בולגריה. מדיה וקבצים בנושא רומאן (שליט בולגריה) בוויקישיתוף
200 (מספר)

200 (במילים: מאתיים) הוא מספר טבעי הבא אחרי 199 ולפני 201. 200 הוא המספר הקטן ביותר שלא ניתן להפכו למספר ראשוני על ידי שינוי רק אחת מספרותיו. 200 הוא גם מספר הרשאד. ההגייה הנכונה של המילה היא מָאתַיִם, כשהאות א' שותקת. אולם, ישנם (מקובל בעיקר בעגה ירושלמית) שהוגים את הא': מָאָתַיִם. המספר 200 מיוחד במשחק "מונופול" הקלאסי - כל שחקן מקבל 200 דולר (או לירות) בכל פעם שהוא עובר את המשבצת הראשונה של הלוח, המכונה "דרך צלחה". מדיה וקבצים בנושא 200 בוויקישיתוף רוני הפנר, מילים של מגזרים - ירושלים, באתר שפה עברית
גלסיוס הראשון

גלסיוס הראשון או גלאסיוס הראשון (בלטינית: Gelasius I; מת ב-19 בנובמבר 496) כיהן כאפיפיור החל מ-1 במרץ 492 ועד מותו. גלסיוס היה האפיפיור השלישי והאחרון ממוצא אפריקאי. בתקופת כהונתו, פעל בצורה אסרטיבית לחיזוק הציות לסמכות האפיפיור, דבר שהביא לעלייה במתחים שבין הכנסייה הקתולית במערב אירופה לבין הזרמים המזרחיים. גלסיוס נבחר ב-1 במרץ 492 מתוך כוונה שימשיך במאבקו של פליקס השלישי בקיסר האימפריה הרומית המזרחית אנסטסיוס הראשון ועם פטריארך קונסטנטינופול אאופמיוס בשל התנגדותו של קודמו, פליקס, לכהונתו של הפטריארך הקודם אקאקיוס אשר תמך באמונה המונופיזיטית שנחשבה על ידי הכנסייה המערבית כמינות. בתקופת מחלוקת זו, שכונתה לימים המחלוקת האקאקינית פעל גלסיוס לחזק את מעמדו בראש הכנסייה המערבית, ושאף לבסס את מעמדו בראש הכנסייה הנוצרית כולה - הן במזרח והן במערב. ערך מורחב – דואו סונט בשנת 494 כתב גלסיוס לאנסטסיוס את המכתב "דואו סונט" ("שתיים הן", כאשר הכוונה היא לשתי חרבות, בעקבות משל המופיע בברית החדשה) על מהות היחסים שבין הכנסייה והמדינה, מכתב אשר התווה את היחסים האלה לאלף השנים שלאחר מכן. במכתב נאמר "שני כוחות בעיקר מחלקים ביניהם את השליטה בעולם, והם, סמכותם המקודשת של הכוהנים וכוח שלטונו של המלך. אחריותם של הכמרים היא הכבדה יותר". הרעיון שעומד מאחרי המכתב הוא שהקיסר אינו מעל לכנסייה אלא הוא חלק ממנה. כמו כל נוצרי אחר הוא זקוק לשרותי הכנסייה ואין הוא יכול להכתיב לאנשי הכנסייה כיצד לפעול במישור הדתי. ברומא ביטל גלסיוס את הפסטיבל הרומי הדתי - הלופרקאליה. פסטיבל דתי זה הוחלף בחג הקנדלמאס - חג לכבוד מרים, אם ישו, שמציין את טהרתה ונחוג 40 יום לאחר חג המולד - ב-2 בפברואר. גלסיוס דיכא את כת המניכאים ברומא, וכן קבע כי סקרמנט האויכריסטיה יערך הן עם לחם והן עם יין (וזאת במטרה לתפוס את המניכאים אשר סירבו לשתות יין מאחר שחשבו שהוא בסיס החטא. לאחר תום רדיפת המניכאים הושב הסקרמנט לצורתו הקודמת הכוללת לחם בלבד. גלסיוס מת ב-19 בנובמבר 496. לימים הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו נקבע ליום מותו. על אף כהונתו הקצרה היה גלסיוס הפורה מבין האפיפיורים המוקדמים - והותיר אחריו 42 מכתבים אשר שרדו עד ימינו (בהם ה"דואו סונט"), ושרידים של 49 כתבי יד נוספים אשר שרדו בחלקם. בכתבים אלה מציג גלסיוס את עליונות האפיפיורות הרומית על הבישופים של הכנסיות המזרחיות. כתבים אחרים, מאוחרים יותר, יוחסו לגלסיוס. בין הכתבים הפסאודו-גלסיאניים הידועים שבהם ניתן למנות את ה"de libris recipiendis et non recipiendis" ("ספרים שיש לקבלם וספרים שאין לקבלם") - רשימה הכוללת אילו ספרים יכללו בברית החדשה ואילו יהיו ספרים חיצוניים (אפוקריפים). קביעת הקנון הנוצרי שויכה לגלסיוס אולם ככל הנראה מדובר במסמך מאוחר הרבה יותר. ספר פסאודו-גליסיאני נוסף הוא ה"Liber sacramentorum Romanae ecclesiae - "ספר התפילות הכנסייתי הרומי") אשר נכתב ככל הנראה בתקופה המרובינגית. מדיה וקבצים בנושא גלסיוס הראשון בוויקישיתוף נוסח הדואו סונט גלסיוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גלסיוס

האם התכוונתם ל... גלסיוס הראשון – אפיפיור שכיהן בין השנים 492–496 גלסיוס השני – אפיפיור שכיהן בין השנים 1118–1119
הקס (סדרת טלוויזיה)

הקס (באנגלית: Hex) היא סדרת טלוויזיה מסוגת הפנטזיה שמיועדת לבני הנעורים. הסדרה הופקה בבריטניה על ידי רשת סקיי 1 בשנים 2005-2004 וכוללת 19 פרקים בשתי עונות, שלאחריהם נפסקה הפקת הסדרה. בישראל שודרה הסדרה בערוץ AXN. בעונה הראשונה העלילה מתמקדת בקאסי יוז (כריסטינה קול) תלמידת בקולג' יוקרתי בשם מנדהם הול המגלה שהיא נצר לשושלת עתיקה של מכשפות ושאבותיה התגוררו בטירה העתיקה שמאכלסת כיום את הקולג' שלה. זמן קצר לאחר מכן היא מתוודעת לעזאזל (מיכאל פסבנדר) מלאך שהוגלה מהשמים ושמנהיג את הנפילים בניסיונם לחזור לשמים. כדי להגשים את מטרתו הוא צריך לפתות את קאסי כדי שיוכל לעבר אותה וילדם יהיה המשיח של הנפילים שיאפשר להם לנצח במלחמתם. העונה הראשונה בת ששת הפרקים מתמקדת בניסיונו של עזאזל לפתות את קאסי, למרות משיכתה לטרויי (ג'וזף מורגן). לבסוף עזאזל מצליח לפתות את קאסי בעזרת אמצעים על טבעיים ומעבר אותה, אולם לאחר שהיא מצליחה להשתחרר מאחיזתו בעזרת חברתה רוח הרפאים תלמה בייטס (ג'מימה רופר) היא מחליטה לעבור הפלה אולם עזאזל מצליח לשכנע את הרופא שאמור לבצע את ההפלה להציל את חייו של העובר והעונה הראשונה מסתיימת בכך שהתינוק נולד בניתוח קיסרי ונלקח על ידי עזאזל. בעונה השנייה בת 13 הפרקים אנו עדים לגדילתו המהירה של מלאכי, בנם של עזאזל וקאסי, שמגיע לבגרות והופך לנער בן שבע עשרה תוך חצי שנה. במקביל מגיעה לקולג' תלמידה חדשה בשם אלה די (לורה פייפר) מכשפה בת חמש מאות שנה ויריבתו המרה של עזאזל שמנסה למנוע ממנו להביא בן לעולם וכאשר היא לומדת על קיומו של מלאכי היא מנסה להורגו אולם כוונתה מסוכלת על ידי קאסי שמקריבה עצמה למען בנה מלאכי. הפרקים הבאים מתמקדים במאבקו של עזאזל באלה, הוא מצליח לאשפז אותה במוסד לחולי נפש אולם בעזרתם של תלמה וחברה לאון טיילר (ג'יימי דייוויס) היא מצליחה להיחלץ מהאשפוז הכפוי ולחזור למנדהם הול. לאחר שהיא חוזרת לקולג' מלאכי, שכבר הגיע לבגרות מלאה, מגיע כתלמיד החדש. יתר העונה מתמקדת במאבק בין מלאכי לאלה. "הקס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הקס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הקס", באתר Metacritic (באנגלית) "הקס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הקס" באתר BBC AMERICA
מכללה

מכללה הוא התרגום לעברית של המושג "קולג'", המקובל בהגיות שונות בשפות שונות. משמעותו של המונח נגזרת מההקשר במדינה שבה נעשה בו שימוש. בשפה הרווחת בישראל, "מכללה" היא מוסד להשכלת המשך או השכלה גבוהה שלא במסגרת אוניברסיטאית. בארצות הברית, למונח "קולג'" יש מספר משמעויות: בשימוש הנפוץ ביותר המונח הוא בדרך כלל כינוי לפרק הזמן באוניברסיטה (או לאוניברסיטה עצמה) בה לומד או למד התלמיד לתואר ראשון. המונח זהה במקרים מסוימים לכינוי "פקולטה" בישראל, כלומר בית ספר או יחידה אקדמאית גדולה בתוך אוניברסיטה המלמדת חוג מסוים (לאו דווקא לתואר ראשון בלבד). למשל "הפקולטה למנהל עסקים" תקרא ברבות מהאוניברסיטאות "The College of Business" (הקולג' למנהל עסקים). לשם הבהרה, בארצות הברית, המונח הלועזי "פקולטה" (faculty) מתייחס אך ורק לסגל האקדמי המלמד באוניברסיטה או ביחידותיה. שימוש נוסף הוא שם למוסד אקדמאי המספק אך ורק תארים ראשונים או הנדסיים, או אוניברסיטה שבעבר הציעה אך ורק תארים ראשונים ואף על פי שייתכן וכיום היא מציעה מסלולים לתארים מתקדמים יותר, היא בחרה שלא לשנות את המילה קולג' בשמה (דוגמה לכך היא "בוסטון קולג'" שהיא אוניברסיטה לכל דבר אך משמרת בשמה את המילה "קולג'"). בבריטניה, קולג' הוא יחידה אקדמית בתוך האוניברסיטה (בעיקר באוניברסיטאות הוותיקות, דוגמת אוקספורד וקיימברידג'). המונח יכול לשמש גם במשמעויות נוספות, כמו בית ספר תיכון או מוסד להשכלת המשך מקצועית שאינו אקדמי. בצרפת, "קולז'" הוא הכינוי לחטיבת ביניים, אולם "קולז' דה פראנס" הוא מוסד מחקרי גבוה. בבלגיה, "קולז'" הוא הכינוי הנפוץ לבית ספר תיכון קתולי (מקביל לחטיבה עליונה בישראל). בהולנד, "קולג'" הוא הכינוי לחטיבה עליונה וכן לכיתות ללימוד שפות באוניברסיטה. בדנמרק ובהונגריה, "קולג'" (קולגיום) הוא הכינוי הרווח למעונות סטודנטים (Dormitory). ביוון ובפורטוגל, "קולז'" הוא כינוי רווח לחטיבה עליונה בבעלות פרטית. באינדונזיה, "קולג'" הוא כל מוסד לימודי המנוהל על ידי הישועים. בארצות דוברות ספרדית, המונח colegio (קולחיו) פירושו בית ספר, אך לעיתים נעשה שימוש במונח האנגלי college כדי לציין אוריינטציה בריטית או אמריקאית (למשל במוסדות לימוד דו-לשוניים). ערכים מורחבים – מכללות בישראל, מכללות אקדמיות בישראל, מכללות מקצועיות בישראל בישראל, מכללה היא מוסד להשכלת המשך או להשכלה גבוהה שלא במסגרת אוניברסיטאית. בנוסף, גופים שונים מוסיפים את המילה מכללה לשמם, בעיקר לצורך איצטלא אקדמית וכאמצעי שיווק. על פי "חוק המועצה להשכלה גבוהה" (מל"ג), תשי"ח-1958, רק מוסד להשכלה גבוהה שקיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית". בישראל כ-20 מכללות אקדמיות מתוקצבות, כ-10 מכללות אקדמיות שאינן מתוקצבות וכ-22 מכללות אקדמיות לחינוך. רפי גמיש, מה בעצם ההבדל בין אוניברסיטה למכללה?, באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2018 מכללה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוק המועצה להשכלה גבוהה כפי שפרסמה הכנסת השכלה גבוהה-הגדרות והסברים, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, מסמך שפורסם על ידי מוסד שמואל נאמן, 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנסטסיוס השני (אפיפיור)

אנסטסיוס השני (בלטינית: Anastasius II; מת ב-19 בנובמבר 498) כיהן כאפיפיור מ-24 בנובמבר 496 ועד מותו. אנסטסיוס השני היה בנו של כומר, וכיום הוא קבור בבזיליקת פטרוס הקדוש. הוא כיהן במהלך השבר בין הכנסייה המערבית למזרחית. ניסיונו לאחות את הקרע בין הכנסיות, הביא לעלייתו של לאורנטיוס לאחר מותו. בשל כך ספג ביקורת על ידי ראשי הכנסייה באותה עת, ולימים מעשיו זכו לביקורת ב"ליבר פונטיפיקליס". בשל ביקורת זו מיקם אותו דנטה אליגיירי במעגל השישי בתיאור הגיהנום המופיע בספרו "הקומדיה האלוהית", המעגל השמור לכופרים. אולם, חוקרי דנטה מודרניים טוענים שמדובר בטעות, וכי האדם שדנטה התכוון אליו הוא אנסטסיוס הראשון, שהיה באותה תקופה קיסר האימפריה הביזנטית. אנסטסיוס היה האפיפיור השני במהלך 500 השנים הראשונות של הכנסייה, אשר לא הוכר כקדוש נוצרי (הראשון היה האפיפיור ליבריוס). מדיה וקבצים בנושא אנסטסיוס השני בוויקישיתוף אנסטסיוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אידר

האם התכוונתם ל... אידר (נהר) (אנ') – נהר בחבל הולשטיין שבגרמניה שאורכו 177 ק"מ. מוזכר אצל טקיטוס כ-Adrana. דוד אידר – פסיכואנליטיקאי, רופא, מנהיג ציוני, איש רוח וסופר יהודי-בריטי. דרור אידר – פובליציסט וחוקר ספרות ותרבות ישראלי. אידר (גיבור קלטי) (Yder) – מופיע ב-"Mal y kavas Kulhwch Olwen"‏(Culhwch and Olwen), מוזכר כמאהבה של גווינביר ב-'טריסטן' לברול. אדר (פירושונים)