laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רנדל מונרו

רנדל פטריק מונרו (באנגלית: Randall Patrick Munroe; נולד ב-17 באוקטובר 1984) הוא אמן אמריקאי, מתכנת ולשעבר מהנדס רובוטיקה בנאס"א, הידוע בעיקר בתור היוצר של הקומיקס המקוון xkcd. הוא והקומיקס הפכו לתופעת קאלט, והוא אחד מבין קבוצה קטנה אך מתפתחת של מאיירי קומיקס מקוון מקצועיים. ערך מורחב – xkcd xkcd הוא קומיקס של דמויות גפרורים הנוגע בנושאים במדעי המחשב, טכנולוגיה, מתמטיקה, מדעים, שפה, תרבות פופולרית, ורומנטיקה. במקור מונרו השתמש ב-xkcd בתור שם מסך מתוך מחשבה שכינוי נטול משמעות לא ימאס עליו במשך הזמן. הוא קנה את הדומיין, אך לא השתמש בו עד שהחל לפרסם בו את הציורים שלו בספטמבר 2005. לקומיקס ישנה עדת מעריצים נאמנה מאוד. מונרו אמר "אני חושב שרצועת הקומיקס שהביאה לי את כמות התגובות הגדולה ביותר היא זו עם הרמזורים". מונרו מפיץ את היצירות שלו תחת רישיון של קריאייטיב קומנס, וטוען שההחלטה נבעה לא רק מתוך תמיכה בתנועת התרבות החופשית, אלא גם מכיוון שהדבר הגיוני מבחינה עסקית. הכנסותיו מגיעות ממכירה של מוצרים נלווים, ובכלל זה מכירה של אלפי חולצות טי בחודש. הפופולריות של הקומיקס בקרב מעריצי מדע בדיוני זיכתה את מונרו במועמדות לפרס הוגו ב-2011, ושוב ב-2012. בשנת 2014 מונרו זכה בפרס הוגו בקטגוריית הרומן הגרפי הטוב ביותר על רצועת הקומיקס "זמן" ("time"). מונרו הוא היוצר של האתרים "thecutest", "thefunniest" ו-"thefairest" בהם מוצגות לגולש שתי תמונות ועליו לבחור אחת מהן, מתוך מטרה לאתר בסופו של דבר את התמונה המוצלחת ביותר. הוא הרים את האתר "WetRiffs" בתור בדיחה, כחודש לאחר שצייר את רצועת הקומיקס "חוק 34", "בקינה על המחסור בתמונות-עם-גיטרה-במקלחת באינטרנט". אתר אחר שלו, "LimerickDB" עודד בזמנו איסוף ויצירה של חמשירים, אך כעת איננו נגיש. הוא החל ויקי של geohashing המבוסס על אחד מהקומיקסים שלו שמכיל אלגוריתם ליצירת קואורדינטות גאוגרפיות פסודו רנדומליות בכל אזור בעולם מדי יום. הוא יצר גם אתר בשם "?What If" שבו גולשים שואלים שאלות אבסורדיות, בדרך כלל בנושא פיזיקלי/מתמטי, והוא עונה עליהן בהתבסס על הידע שלו ועל מקורות שונים באינטרנט. תוכן האתר יצא בספטמבר 2014 בצורת ספר (ובשנת 2016 גם בתרגום לעברית תחת הכותרת "מה אם?"). נוסף על תחזוקת האתרים שלו, מונרו גם עוסק בצילום באמצעות עפיפונים, תחום שבו מצלמות מחוברות לעפיפונים על מנת לצלם מבנים ואת פני השטח. בתגובה לדאגה בעניין סכנות הקרינה שנפלטה במסגרת האסון הגרעיני בפוקושימה ב-2011, ועל מנת לתקן את מה שהוא תיאר כסיקור "מבלבל" של רמות הקרינה בתקשורת, מונרו יצר תרשים המשווה בין רמות שונות של קרינה. התרשים אומץ במהירות על ידי כתבים מהעיתונות הכתובה והאלקטרונית, ובכלל זה היו קישורים אליה מהגרסאות המקוונות של הגרדיאן והניו יורק טיימס. בעקבות בקשות שהועלו להדפיס את התרשים ולתרגם אותו ליפנית, מונרו שחרר אותו לרשות הציבור, אך ביקש שעובדת היותו לא מומחה בתחום תוזכר בבירור בכל הדפסה של התרשים. מדיה וקבצים בנושא רנדל מונרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רנדל מונרו (באנגלית) רנדל מונרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רנדל מונרו, ברשת החברתית Goodreads דף מעריצים בפייסבוק This Is Funny Only if You Know Unix Real Geek Heart Beats in Xkcd's Stick Figures שיחה ב-Authors@Google xkcd: A comic strip for the computer geek 2011 Hugo Awards 2012 Hugo Awards 2014 Hugo Awards "Time" by Randall Munroe Nudity + Guitars + Showers Geohashing Wiki "What If?" on Amazon The joys of kite photography Why Fukushima made me stop worrying and love nuclear power The ‘Dread to Risk’ Ratio on Radiation and Other Discontents Radiation Chart
היפה והחיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... היפה והחיה – סיפור עם צרפתי היפה והחיה בניו יורק – סדרה מבית היוצר של CBS, בכיכובם של רון פרלמן ולינדה המילטון, שודרה 1987-1990 היפה והחיה (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית של CW שודרה 2012-2016 עיבודי חברת וולט דיסני לסיפור העם: קולנוע: טרילוגיית סרטי אנימציה "היפה והחיה" של אולפני דיסני: היפה והחיה (סרט, 1991) – סרט אנימציה אמריקאי משנת 1991 היפה והחיה 2: חורף קסום – סרט אנימציה אמריקאי משנת 1997 היפה והחיה 3: עולמה הקסום של בל – סרט אנימציה אמריקאי משנת 1998 עיבוד לייב-אקשן לסרט משנת 1991: היפה והחיה (סרט, 2017) – סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2017 תיאטרון: היפה והחיה (מחזמר) – מחזמר אמריקאי משנת 1993 המבוסס על הסרט משנת 1991 שהוצג בברודוויי ובישראל ראו גם שירת היפה והחיה – סגנון שירה מטאל גותי
טורי ברץ'

טורי ברץ' (באנגלית: Tory Burch; נולדה ב-17 ביוני 1966) היא מעצבת אופנה, אשת עסקים ונדבנית אמריקאית-יהודיה שזכתה במספר פרסי אופנה לעיצוביה. טרי ברץ' נולדה כטרי רובינסון בואלי פורג' שבפנסילבניה, בתה של ארל "באד" רובינסון (1923 - 2007), משקיע אמיד, וריבה (לבית שפירא), שחקנית יהודייה ובת הזוג של השחקנים סטיב מקווין ומרלון ברנדו. גדלה עם שלשת אחיה, רוברט, ג'יימס ולאונרד, בבית חווה. ברץ' למדה בבית הספר אגנס ארווין בפנסילבניה, בו שימשה כקפטן של נבחרת הטניס. למדה באוניברסיטת פנסילבניה, בה הייתה חברה באחוות "קאפא אלפא תטא" (Kappa Alpha Theta). התמחתה בתולדות האמנות, וסיימה את לימודיה בשנת 1988. לאחר מכן עברה לניו יורק, שם החלה לעבוד עם מעצבי אופנה. עבדה במגזין הרפרס בזאר, ורה וואנג, וכרעיונאית עבור פולו ראלף לורן. בפברואר 2004 החלה לשווק מותג אופנה בשם "TRB", שהפך לימים ל"טורי ברץ". באפריל 2012 גדלה החברה ל-68 חנויות ברחבי העולם, 48 בארצות הברית ו-20 בעולם. קו האופנה שלה נמכר בלמעלה מ-1000 חנויות ברחבי העולם. חנות הדגל שלה ממוקמת בשכונת נוליטה במנהטן. סגנון העיצוב שלה תואר כדומה ל"שיק בוהמי" (preppy-boho). מוצריה ידועים כקלים ללבישה. נחשבת לאחת ממובילות האופנה של הפיכת החולצה לפריט אופנה. הבגדים בעיצובה מתאימים לקהל יעד רחב שכולל נשים עובדות, "אמהות כדורגל" (soccer mom), נשות חברה ונשים אמידות. ברץ' קראה לקו הנעליים השטוחות הפופולרי שלה "ריבה בלרינה" על שם אמה. בינואר 2013 העריך המגזין "פורבס" את הונה במיליארד דולרים. בשנת 2008 זכתה, בין היתר, בפרס מעצב האביזרים של השנה מטעם מועצת מעצבי אופנה של אמריקה. בשנת 2008 ייסדה קרן המספקת "הזדמנויות כלכליות לנשים ולמשפחותיהם". היא חברה במועצת המנהלים של מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג והייתה יושבת ראש גאלת האביב בתיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 2008 זכתה באות כבוד מטעם הארגון הפילנתרופי C.H.I.P.S על תמיכתה. בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100. מדיה וקבצים בנושא טורי ברץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טורי ברץ' טורי ברץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) טורי ברץ', ברשת החברתית אינסטגרם Tory Burch אתר הקרן שהקימה רונית דומקה, אימפריית האופנה של המיליארדרית טורי ברץ' צמחה מהמטבח הביתי, באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2013 Fashion Tycoon Tory Burch Becomes A Billionaire (Thanks, In Part, To $200 Ballet Flats) Tory Burch: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
נוני גפן

נוני גפן (נולד ב-24 במאי 1982) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן ישראלי. נוני גפן נולד בקריית אתא ועבר עם משפחתו בהיותו בן עשר לנופית (פי נר). הוא עבר לתל אביב בסביבות גיל עשרים, כתב שירה, ניסה לפרסם את שיריו וכשל. הוא החליט לכתוב תסריטים. הוא רכש שני ספרים: "סיפור" של רוברט מקי ו"תסריט" של קובי ניב ומהם למד לכתוב. הוא שיחק בסרטי סטודנטים ועבד כעוזר הפקה בסרטי טלוויזיה. באחד מסרטי הסטודנטים בהם שיחק התחבר עם סטודנטים לקולנוע מבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. אחד מהם, זיו ברקוביץ', נהיה צלם הסרט "לא בתל אביב". הוא כתב ביחד עם נמרוד עציון-קורן תסריט לסרט ארוך אודות המוזיקאי יוסי אלפנט, שזכה במענק פיתוח מהקרן הקולנוע. שיחק בסרטו של אלון זינגמן " בין השמשות" (2011). אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי ב"אף פעם לא מאוחר מדי", סרטו העלילתי של עדו פלוק. הוא כתב תסריט לסרט, פגש את המפיק איתי תמיר (שהפיק את "וסרמיל", "התגנבות יחידים" ו"השוטר") שהצטרף אליו. הוא גייס אנשי צוות ושחקנים שעבדו בעיקר בהתנדבות. גפן ביים, כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי "לא בתל אביב". הסרט מספר על מיכה, מורה שפוטר מעבודתו עקב קיצוצים וחוטף את אחת מתלמידותיו (יערה פלציג). והוא רותם אותם לכבוש את ליבה של היפהפייה השכונתית (רומי אבולעפיה). הסרט מתרחש בטבעון, וגם צולם בה. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט סכום של 50 אלף ש"ח. "לא בתל אביב" השתתף בתחרות הקולנוע העלילתי-עצמאי של פסטיבל קולנוע דרום ביוני 2012. אחר-כך השתתף בפסטיבל לוקרנו בשווייץ, בו זכה בפרס נמר הכסף – פרס להפצה בינלאומית. השתתף בפסטיבל בוורשה באוקטובר 2012 והשתתף בפסטיבל AFI, לוס אנג'לס בנובמבר 2012. בשנת 2015 השתתף בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה" של הבמאי גיל קופמן, לצד היילי בנט ובוב מורלי. ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "הכל שבור ורוקד", בו גם שיחק בתפקיד הראשי. נוני גפן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נוני גפן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נוני גפן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נוני גפן, באתר ספר הקולנוע הישראלי נוני גפן באתר mako נירית אנדרמן, ליצור סרט ראשון כנגד כל הסיכויים, באתר הארץ, 14 ביוני 2012 אמיר בוגן, בורא פרי הגפן: נוני גפן על "לא בתל אביב", באתר ynet, 24 בינואר 2013
הסכם וינדזור

הסכם וינדזור הוא הסכם דיפלומטי בין ממלכת אנגליה ופורטוגל, שנחתם ב-9 במאי 1386. זהו ההסכם הדיפלומטי הבין-מדינתי העתיק ביותר שעדיין בתוקף גם בימינו. ההסכם מהווה את המשכה של הברית בין המדינות מתקופת מלחמת העצמאות הפורטוגזית, והוא קיבל משנה תוקף עם נישואי מלך פורטוגל ז'ואאו הראשון לפיליפה מלנקסטר, בתו של דוכס לנקסטר ונכדתו של אדוארד השלישי, בפברואר 1387. לאחר הניצחון בקרב אלז'וברוטה הוכר ז'ואאו הראשון כמלך פורטוגל המאוחדת ובכך בא לקיצו הסכסוך של 1383–1385 עם ממלכת קסטיליה השכנה. כחלק מן ההסכם נישאו המלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל ופיליפה מלנקסטר, בתו של ג'ון מגונט הדוכס הראשון של לנקסטר. הסכם וינדזור הקיים עד ימינו אלה, מאשרר את ההגנה ההדדית בין המדינות והעותק המקורי שלו שמור בארכיון המדינה של פורטוגל. ההכרה מקסטיליה בעצמאות פורטוגל התקבלה רק בשנת 1411 עם החתימה על הסכם אייטון-סגוביה. בין השנים 1580–1640 בתקופת מלחמת אנגליה-ספרד ומלחמת הולנד-פורטוגל הושהה החוזה וכתוצאה מכך נערכו מעשי ביזה ברכוש פורטוגזי. בשנת 1640 מימשה פורטוגל את ההסכם על מנת לסלק את מלכי ספרד מבית הבסבורג אשר פלשו לשטחה. שתי המדינות לחמו יחד בשנים 1808–1814 במסגרת מלחמת חצי האי שהייתה חלק מן המלחמות הנפוליוניות מול כוחות צרפתיים. כוחות בריטיים בפיקודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון הדפו משטחה של פורטוגל כוחות פלישה צרפתים ולאחר מכן דחקו בכוח משולב אנגלי-פורטוגזי את הצרפתים גם משטחי ספרד. כוחות פורטוגזים ואנגלים שיתפו פעולה במהלך מלחמת שבע השנים. בשנת 1890 דרשה ממשלת בריטניה מממשלת פורטוגל כחלק מן ההסכם, להסיג את כוחותיה משטח באפריקה המוכר כיום כזימבבואה וזמביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו כוחות פורטוגזים ולחמו לצד כוחות מדינות ההסכמה. במהלך מלחמת העולם השנייה שוב מימשה בריטניה את ההסכם בדרישה מפורטוגל, למרות המאפיינים הפאשיסטיים של המשטר, שלא לתמוך במדינות הציר, ולא רק זאת אלא שראש ממשלת פורטוגל סלאזאר אף פעל אצל פרנקו מספרד להימנע מתמיכה באויבי בריטניה. בשנת 1943 החכירה פורטוגל לבריטניה בסיס ימי ואווירי גדול באיים האזורים לצורך שימוש על ידי כוחות בעלות הברית. מדיה וקבצים בנושא הסכם וינדזור בוויקישיתוף Ben Trowbridge, “History’s Unparalleled Alliance: the Anglo-Portuguese Treaty of Windsor, 9th May 1386, Gov.uk history blog, May 9, 2016
מכפילור

מכפילור (PMT - Photo Multiplier Tube) הוא גלאי שבנוי על העיקרון של שפופרת ואקום, אולם קיימים בו מספר שיפורים. כשמו כן הוא והוא מגביר (על ידי הכפלה) את האות הנכנס. פיתוח הגלאי איפשר פיתוח וייצור של מכשירים אופטיים לראיית לילה שהתבססו על תכונת ההכפלה של הגלאי. מכשירים אלו נקראו בשם הכולל מגבר אור כוכבים (מא"כ) וכללו מספר דורות של מכשירים כאלו. בין הקתודה לאנודה יש אלקטרודות נוספות שנקראות דינודות. פוטונים שפוגעים בקתודה משחררים אלקטרון, בדרכם לאנודה הם פוגעים בדינודה והיא משחררת אלקטרונים נוספים, מס' האלקטרונים שיצאו תלוי באנרגיה. האפקט הפוטואלקטרי הוא אפקט קוונטי, ולכן חייב לקרות רק בין 2 חלקיקים, לעומת הפגיעה בדינודה – שהוא תהליך קלאסי ולא קוונטי ולכן יכול להשתחרר יותר מחלקיק אחד. מכפילור שפורפרת מכפילור מגנטי מכפילור אלקטרוסטטי מכפילור סיליקון פקטור ההגברה - δ = a ∗ V {\displaystyle {\delta }=a*V} כאשר a הוא מס' האלקטרונים שמשתחרר בכל פגיעת אלקטרון. מס' דינודות במכפילור - N {\displaystyle N} הגברת המכפילור - G = δ N {\displaystyle G={\delta }^{N}} G = ( a ∗ V ) N {\displaystyle G=(a*V)^{N}} d G d V = a N ∗ N ∗ V ( N − 1 ) = N ∗ a N ∗ V N V {\displaystyle {\frac {dG}{dV}}=a^{N}*N*V^{(N-1)}={\frac {N*a^{N}*V^{N}}{V}}} d G d V = N V ∗ G {\displaystyle {\frac {dG}{dV}}={\frac {N}{V}}*G} d G G = N ∗ d V V {\displaystyle {\frac {dG}{G}}=N*{\frac {dV}{V}}} ניתן לראות שכל שינוי קטן במתח המופעל גורם לשינוי גדול בהגברה, מה שגורם להיענות לא יציבה, ובשל כך נדרש מקור מתח מאוד יציב ולכן מאוד יקר. מדיה וקבצים בנושא מכפילור בוויקישיתוף מכפילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
NEP

NEP) Noise Equivalent Power) הוא המדד לרגישות של פוטודיודה או מערכת אופטית. ה-NEP מוגדר כעוצמת האות שנותנת יחס אות לרעש של 1 ברוחב פס של 1 הרץ במוצא. יחידות NEP הן W √ H z {\displaystyle {\frac {W}{\surd Hz}}} . עבור גודל זה יש הספק מינימלי שמתחתיו הגלאי לא יכול לתפקד בצורה טובה, הספק זה נקרא P m i n = N E P {\displaystyle P_{min}=NEP} . נחשב הספק זה: נגדיר: i λ {\displaystyle i_{\lambda }} - עוצמת האות הרצוי. Δ i {\displaystyle \Delta i} - הרעש בפוטודיודה. ה-NEP מוגדר כאשר הרעש שווה לאות ולכן: Δ i = i λ {\displaystyle \Delta i=i_{\lambda }} נציב בביטוי של ההיענות: i λ = R λ ⋅ P {\displaystyle i_{\lambda }=R_{\lambda }\cdot P} P = i λ R λ {\displaystyle P={\frac {i_{\lambda }}{R_{\lambda }}}} ונקבל: P m i n = N E P = Δ i R λ {\displaystyle P_{min}=NEP={\frac {\Delta i}{R_{\lambda }}}} פוטודיודה בעלת NEP נמוך היא גלאי רגיש יותר. זהו מדד ביחס הפוך, ולשם הנוחות הגדירו מדדי חדש שיהיה עם יחס ישר לרגישות: D = 1 N E P {\displaystyle D={\frac {1}{NEP}}} גודל זה נקרא כושר הגילוי, דקטביות. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברניקי השלישית

ברניקי (ברניקה) השלישית (ביוונית: Βερενίκη;‏ 120 לפנה"ס – 80 לפנה"ס), המכונה גם קלאופטרה ברניקי, הייתה מלכת מצרים העתיקה בשנים 101–88 לפנה"ס לצד בעלה ודודה תלמי העשירי, ופעם נוספת בשנים 81–80 לפנה"ס. ברניקי נולדה בשנת 120 לפנה"ס, בתם של תלמי התשיעי ואחותו, קלאופטרה סלנה, ונכדתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית. בשנת 107 לפנה"ס הודח אביה מן המלוכה, ודודה, תלמי העשירי, עלה לשלטון. ברניקי נישאה לו בשנת 101 לפנה"ס. קלאופטרה החמישית הייתה בתם. תקופת מלוכתה הראשונה הסתיימה בשנת 88 לפנה"ס, עם הדחתו של תלמי העשירי בידי אביה, תלמי התשיעי. אחרי מות אביה, בשנת 81 לפנה"ס, שבה ברניקי לשלוט במצרים. אחרי עלייתה לשלטון אולצה ברניקי להינשא לתלמי האחד עשר, בנו של תלמי העשירי. לפי מקורות אחדים הוא היה אחיה למחצה של ברניקי, בנה של קלאופטרה סלנה הראשונה, וברניקי אמצה אותו כבן בתקופת שלטונה המשותף עם תלמי העשירי. אחרים מעלים את האפשרות שהיה בנה של ברניקי עצמה. תלמי האחד עשר רצח את ברניקי 19 יום אחרי נישואיהם. הרצח עורר את זעם העם המצרי, שמרד בתלמי ורצח אותו כנקמה כעבור ימים אחדים. סיפור חייה של ברניקי היווה השראה לאופרה ברניקי מאת גאורג פרידריך הנדל. קורות חייה ברניקי השלישית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שלמה ברוודה

הרב שלמה ליב ברוודה (נכתב: ברעוודה; ה' באדר תרצ"א, 22 בפברואר 1931 - כ"ו בטבת תשע"ג, 9 בינואר 2013) היה מגיד מישרים, פרשן תורת הגר"א ומחבר ספרים על תורתו. נולד בארצות הברית בעיר ניוארק למשה יצחק מברנוביץ' ולמרים לבית קנטרוביץ' מהעיירה ז'טל. אביו היה איש חינוך, דור שביעי (בן אחר בן) לרבי חיים חייקל מאמדור. אמו הייתה נכדת רבי אפרים מרדכי אפשטיין ממינסק, מחבר הספר מירא דכיא על פרקי אבות וספרים נוספים. למד בישיבת מיר בארצות הברית שאליה התקבל למרות מדיניותה לא לקבל ילידי ארצות הברית[דרוש מקור: לכך שהייתה מדיניות כזאת]. למד שם אצל מי ששימש אז כמשגיח, הרב יחזקאל לוינשטיין, שאותו החשיב כרבו המובהק. אחר כך למד בישיבת לייקווד אצל הרב אהרן קוטלר. בעצת הרב לוינשטיין עלה ללמוד בישיבת מיר בירושלים. עמד בקשר עם הרב מבריסק ועם החזון איש. בשנת תשי"ד נשא את לאה, בת הרב אברהם ברוך גרינבלט מבריסק, שעלה לירושלים. לאחר נישואיו למד בכולל קמניץ ובכולל חזון איש. בתקופה זו החל בעיסוקו הממושך בתורת הגר"א, ובעצת הרב לוינשטיין החל במסירת שיחות מוסר בישראל ובחוץ לארץ. בשנת תשי"ז (1957) נסע לחמש שנים ללמד בארצות הברית. בשנת תשכ"ב (1962) חזר לבני ברק. בשנת תשכ"ג, בעקבות בקשת הרב אלעזר מנחם שך והרב יעקב ישראל קניבסקי, חיבר את ספרו הראשון, "עמלה של תורה", שעסק במעלת לימוד התורה ומעמדם של אברכי הכוללים. בשנים אלו יצר קשר הדוק עם הרב שך והרב קנייבסקי וראה עצמו כתלמידם. הרב שך כתב עליו באחת ההסכמות לספריו "שיש לו ידיעה גדולה בדברי הגר"א ויודע לפענח צפונות ורמזים בכתבי הגר"א". בשנת תשכ"ח (1968) נסע ללונדון לטיפול רפואי ונשאר להתגורר שם במשך קרוב לשתים עשרה שנה. בשנת תשל"ט (1979) שב לבני ברק. החל משנת תשמ"ח (1988) ועד סוף ימיו חילק את זמנו בין ירושלים לניוארק, כשהוא ממשיך בעבודתו הספרותית ובמסירת שיעורים בישיבות, כוללים ובתי כנסיות. שיעוריו שודרו ונאגרו ב"קול הלשון", "קול הדף" ו"קול הפרשה". נפטר בארצות הברית לאחר מחלה ממושכת, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. בשיעוריו התמקד בכמה נושאים: תוכחה כנגד קיום מצוות שלא מתוך חיוניות ("מלומדה" בעגה הישיבתית), מעלת התפילה, הקדשת החיים ללימוד תורה, צביונו של בן ישיבה, חיים רוחניים, חינוך עצמי לנתינה, הצורך בעמל ועוד. נהג לדבר בסגנון תובעני, כשאת יסודות דבריו ביסס בעיקר על ספרי הגר"א, עליה חיבר ספרים ואותה הפיץ. בניו הם: הרב חיים חייקל, הרב ישעיה זאב, הרב אהרן. חתניו הם: הרב יוסף יוסלובסקי, הרב יעקב יצחק אלטוסקי, והרב אשר דרוק. גיסו הוא הרב אפרים גרינבלט, מחבר סדרת ספרי השו"ת רבבות אפרים. עמלה של תורה - בנושא נחיצותם של הכוללים ליל שימורים - על חג הפסח יבנה המקדש - על נושא חורבן הבית ותקופת בין המצרים גאולה העתידה ימי רצון - בענייני חודש אלול, ראש השנה להודות ולהלל - על חנוכה, על הניסים קיימו וקיבלו - על פורים סדרת איפה שלמה על תורת הגר"א: תפילת חנה ופיוט חד גדיא ספר יונה, ליקוטים משלי, קוהלת שיר השירים, ארבעה כרכים על ארבעת הפרקים הראשונים מגדולי בעלי המוסר • הגה"צ רבי שלמה ברעוודה זצ"ל, בחדרי חרדים בורו פארק: המונים ליוו את הגר”ש ברעוודא זצ”ל, JDN שלמה ברעוודה (1931-2013), דף שער בספרייה הלאומית שלמה (לייב) ברעוודה ז"ל באתר GRAVEZ
מבוי

האם התכוונתם ל... סמטה – דרך צרה מבוי (רחוב) – רחוב קטן הסגור משלוש רוחותיו, רחוב ללא מוצא המשמש אך ורק את דייריו. מבוי סתום – דרך ללא מוצא, ובהשאלה: הגעה למצב שאין ממנו מוצא, מכשול שאינו עביר מבוי סתום (ביטוי) – מצב שאין ממנו מוצא. מבוי סתום (עמותה) – עמותה הפועלת למען עגונות ומסורבות גט במדינת ישראל.
טיפוס TopRope

טיפוס TopRope הוא צורת הטיפוס הנפוצה ביותר עבור ספורטאים מתחילים העוסקים בטיפוס קירות. במסלול Top Rope חבל האבטחה מחובר אל המטפס, עובר בטבעת שנמצאת בראש המסלול וחוזר מטה אל המאבטח. צורת אבטחה זו מכתיבה גם את צורת המסלול: מסלול Top Rope לעולם לא יהיה בעל שיפוע שלילי במיוחד או יסטה במידה משמעותית מהאנך היורד מהטבעת העליונה אל הרצפה מכיוון שבמקרים כאלו תיווצר בחבל האבטחה זווית משמעותית שתמשוך את המטפס כמו בנדנדה. צורת טיפוס זו נפוצה בקרב המתחילים מכיוון שלמעשה היא אינה דורשת ידע מוקדם, ובתנאי שהמטפס חובר לציוד האבטחה בצורה נכונה והוא מאובטח על ידי מאבטח מוסמך אין כמעט סכנה לפגיעות. בניגוד לצורות טיפוס אחרות (כמו הובלה) הכנת עמדת Top Rope דורשת הכנה מוקדמת - השחלת החבל בטבעת העליונה ובדרך כלל גם קשירת קשרים, חיבור אמצעי חיכוך וטבעות במקומות המתאימים. מדיה וקבצים בנושא טיפוס TopRope בוויקישיתוף הערך "טופ-רופ" באנציקלופדיית הטיפוס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תג זיהוי רפואי

תג זיהוי רפואי (באנגלית: Medical identification tag) הוא צמיד זיהוי רפואי שנועד להציל חיים. הצמיד מספק מידע רפואי מיידי לכוחות ההצלה במצב חירום, כאשר המטופל אינו מסוגל לתקשר עם הסביבה. תיאור קצר של העובדות הרפואיות החיוניות, שחרוטות על תג הזיהוי, מבטיח טיפול רפואי נכון, מהיר ומציל חיים. כוחות ההצלה (מד"א, חדרי מיון וכו') בארץ ובעולם יודעים לחפש את התג המופיע על הצמיד. על ידי כך יוכלו לזהות שמדובר בצמיד זיהוי רפואי, לקרוא את המידע שחרוט עליו ולספק את הטיפול הרפואי הנכון לכל אחד ברגע האמת. על גבי תג הזיהוי המשולב בצמיד מופיע אייקון רפואי בצבע אדום, המתריע על צורך בהתייחסות רפואית מיוחדת. מצידו הפנימי של התג חרוט המידע הרפואי הרלוונטי. האיגוד הישראלי לרפואה דחופה בישראל תומך וממליץ בשימוש בצמיד זיהוי רפואי, תוך הכרה בחשיבותו למתן טיפול נכון ומציל חיים. בין המצבים הרפואיים בהם תג זיהוי רפואי עשוי לשמש: סוכרת, אפילפסיה, אסתמה, אלצהיימר, אלרגיה, מחלות דם ועוד. מדיה וקבצים בנושא תג זיהוי רפואי בוויקישיתוף ג'ולייט מנדלצוייג, צמיד זיהוי רפואי, באתר אינפומד, ‏2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיסטאד (סרט)

אמיסטאד (באנגלית: Amistad) הוא סרט דרמה היסטורי משנת 1997 בבימויו של סטיבן ספילברג המבוסס על סיפורו האמיתי של מרד שבוצע בשנת 1839 על סיפון ספינת העבדים "לה אמיסטאד", מול חופי קובה, על ידי עבדים שנלכדו זמן מה לפני כן באפריקה ואשר היו בדרכם לעבר ארצות הברית. כמו כן הסרט גם מתמקד במאבק המשפטי שאירע לאחר שהעבדים המורדים נלכדו על ידי שירות ספינות המכס של ארצות הברית. השנה היא 1839. בבטן אוניית "לה אמיסטאד" כלואים 44 אפריקאים. האוניה עושה דרכה מקובה והאפריקאים מצליחים להתמרד ולהרוג את כל שוביהם. הם משאירים רק שניים מהם בחיים, כדי שיינווטו את האוניה חזרה לאפריקה. במקום לשוב לאפריקה, הם נוחתים בחופי ארצות הברית, במדינת קונטיקט, שם עדיין מותר להחזיק עבדים. האפריקאים ממתינים למשפט על רצח, ושני פעילי זכויות אדם מחפשים עורך-דין שייצג אותם במשפט. עורך הדין הצעיר רוג'ר בלדווין (המגולם על ידי מתיו מקונוהיי) מצליח להוכיח שהאפריקאים לא נולדו עבדים ואינם באים מקובה, אלא נולדו באפריקה. בשלב זה מחליט נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן להחליף את השופט, כי הוא לא מעוניין לשחרר את האפריקאים. בלדווין פונה לעורך דין ותיק הידוע בהתנגדותו לעבדות, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון קווינסי אדמס. אדמס אומר לו כי עליו להבין את סיפורם של האסירים כדי לייצגם. עם זאת, בולדווין לא דובר את שפתם ועד כה ייצג אותם מבלי לדבר איתם. הם מתחילים לחפש מתורגמן. עורך הדין ושני הפעילים (המגולמים על ידי מורגן פרימן וסטלאן סקארסגארד) מסתובבים בעיר ואומרים בקול את המספרים 1 עד 10 בשפת המנדה, עד שמישהו פונה אליהם. כך הם משיגים מתורגמן ומתחילים לשמוע מפי מנהיג המורדים, סינקווה, את הסיפור שלהם. ידע זה מסייע להם לנצח במשפט. נשיא ארצות הברית החושש ממלחמת האזרחים הנראית באופק מחליט להתערב בשנית ומביא את הנושא לבית המשפט העליון של ארצות הברית. שוב פונה בלדווין לנשיא לשעבר אדמס (המשוחק על ידי אנתוני הופקינס), הפעם הוא נעתר ולוקח את התיק. בשיחה האחרונה עם סינקווה שואל אותו אדמס מה הוא היה עושה, אילו עמד במצב אבוד מראש, וסינקווה (המגולם על ידי דג'ימון הונסו) עונה לו: אתה לא תהיה שם לבד, תהיה שם עם כל אבות אבותיך. נאומו של אדמס, שהוא אחד הנאומים החשובים בתולדות הקולנוע בשנים האחרונות, בנוי על הפניה של אדמס, הנשיא השישי, לחמשת הנשיאים של ארצות הברית שקדמו לו. הוא מסיים את הנאום במילים: ואם המחיר הוא מלחמת אזרחים – שיהיה! בית המשפט מחליט לזכות ולשחרר לאלתר את המורדים ולהחזירם לאפריקה. בכתוביות בסוף הסרט מסופר: סינקווה חזר לסיירה לאון, שהייתה נתונה למלחמת אזרחים, הכפר שלו נהרס ומשפחתו נעלמה, כנראה נמכרה לעבדות. וון ביורן הפסיד בבחירות ליריבו, והמשפט הארוך והמתוקשר אכן היה אחד הגורמים שהביאו למלחמת האזרחים, ממנה חששו. תקציב הסרט היה כ-36 מיליון דולר, והוא הכניס בארצות בלבד יותר מ-44 מיליון דולר. תפקידו של אדמס הוצע לשון קונרי וזה של סינקווה לדנזל וושינגטון, שוויתרו. הסרט היה מועמד ל4 פרסי אוסקר מדיה וקבצים בנושא אמיסטאד בוויקישיתוף "אמיסטאד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמיסטאד", באתר נטפליקס "אמיסטאד", באתר AllMovie (באנגלית) "אמיסטאד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אמיסטאד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אמיסטאד", באתר Metacritic (באנגלית) "אמיסטאד", באתר אידיבי "אמיסטאד", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "אמיסטאד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יעל שוב, ביקורת, באתר טוטאל פילם "אמיסטאד", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
מנחם מיכלסון

מנחם מיכלסון (נולד ב-29 באפריל 1946) הוא סופר, ביוגרף ועיתונאי ישראלי. מנחם מיכלסון גדל והתחנך בבני ברק, למד בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק. שירת בנח"ל ושימש כתב צבאי של "במחנה נח"ל". בוגר אוניברסיטת בר-אילן בחוגים לספרות עברית ומדע המדינה, ונמנה עם מקימי המגמה לתקשורת ביחידה ללימודי המשך באוניברסיטה. משנת 1969 הוא חבר מערכת ידיעות אחרונות והיה עורך חדשות בעיתון, עורך-משנה של מוסף "7 ימים", מעורכי המוסף הפוליטי וכתב לעניינים כלליים. בנוסף היה עורך "זרעים" - ירחון בני עקיבא, ומעורכי "בת-קול", עיתון הסטודנטים של בר-אילן. בשנת 1983 זכה בפרס זיו לעיתונות מטעם צדק-מדות-מוסר. בשנים 1985–1987 כיהן כשליח עלייה וכאחראי על יחסי הציבור של מחלקת העלייה בבריטניה. בשנים האחרונות הוא מגיש תוכניות רדיו בקול ישראל. היה בין המייסדים של רדיו קול חי, אך עם התחרדות התחנה פרש יחד עם אורי אורבך. מנחם מיכלסון, יהודה סלומון, משה מילנר, מקומות קדושים וקברי צדיקים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000 . מנחם מיכלסון, משה קצב: ממעברת קסטינה - לקריית הממשלה, הוצאת ידיעות אחרונות, 1992 . מנחם מיכלסון, משה שי, 24 שעות בחיי צה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001 . מנחם מיכלסון, מרטין גילברט, חיים פזנר האיש שידע - הידיעה על הפתרון הסופי ומאמצי ההצלה, הוצאת יד ושם, 2007 . מנחם מיכלסון, הלל ממוצב המזח, ספרית בית-אל. מנחם מיכלסון, מאת שליחנו ללונדון, הוצאת ידיעות אחרונות. מנחם מיכלסון, נגד הזרם - סיפורו של מאיר שטרית, ספריית מעריב, 1993 . מנחם מיכלסון, הצופה לבית ישראל: סיפור חייו ויצירתו העיתונאית של עורך עיתון הצפה, משה אישון 2018 . בעריכתו: חיים טופול, חיים מספר על טופול, הוצאת ידיעות אחרונות, 1983 . מנחם מיכלסון, רואים את הקולות - סיפורו של בית חינוך עיוורים ירושלים, הוצאת ראובן מס, 2019 . מנחם מיכלסון, יד ימינו - סיפור חייו של יחיאל קדישאי מזכירו האישי של מנחם בגין, הוצאת גפן, 2013, זוכה פרס ז'בוטינסקי 2015 . מנחם מיכלסון ושאול מייזליש, אחד יחיד ומאחד: סיפור חייו ומורשתו של הרב אליהו פרדס, ספריית בית אל תשפ"א (2020) . מנחם מיכלסון, אגד, קווים ונקודות, הוצאת ׳כרמל׳ 1992 . מנחם מיכלסון, יוסק'ה, הוצאת טפר, 2024. עניין אישי - הפעם עם מנחם מיכלסון, באתר ערוץ 7, 20 במאי 2015 מנחם מיכלסון (1946-), דף שער בספרייה הלאומית פרס "זיו" ל-4 עיתונאים, דבר, 27 באפריל 1983 רדיו קול חי יפצה את אורבך ומיכלסון, באתר ערוץ 7, 5 בספטמבר 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.