laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וילה אמו

וילה אמו (איטלקית: Villa Emo) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (כיום ליד פנזולו Fanzolo di Vedelago שבנפת טרוויזו). הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של לאונרדו אמו איש ונציה, והבנייה הסתיימה, ככל הידוע, סביב שנת 1565. וילה אמו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת הווילות הפלדיאניות בוונטו. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, והיא תואמת כמעט במדויק את הבניין הקיים. תוכנית הבניין וחזיתו בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו. במרכז מצוי בית האדון ולו מתאר רבוע. אל הפתח המרכזי עולה כבש רחב עם שיפוע מתון, שניתן היה להגיע באמצעותו, אגב רכיבה על סוס, עד לכניסה הראשית אל הבניין. כמקובל בווילות של פלאדיו, גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה הכבש. מתחתיה שוכנת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה נראים משני צידי הכבש. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה צרים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית. הכבש עולה אל מבואה בצורת לוג'יה (loggia) עם חזית דמוית מקדש רומי, כלומר עם שני עמודים התומכים בגג גמלוני. החזית פשוטה ביותר בעיצובה, כמעט ללא עיטורים, פרט לשתי דמויות מכונפות האוחזות בסמל המשפחה, המעוצבת במשולש הגמלון. משני צידי בית האדון משוכים שני אגפים צרים וארוכים, שבחזיתם טור של אחת-עשרה קשתות בכל צד. אגפים אלה נועדו למתקנים, למחסנים ולציוד החקלאי של החווה. לאגפים האלה ניתן היה להגיע מן הבית תחת קירוי. האגפים ארוכים במיוחד ומעידים על צורכי אחסון רבים המעידים על שפע כלכלי של המשפחה. משפחת אמו החלה לגדל בשטחיה שבעמק הפו את צמחי התירס, שהגיעו זה לא כבר מן העולם החדש. בתמשיחי הקיר (פרסקו) המעטרים את חדרי האירוח שבבית ניתן לראות תיאורי אשכולות קלחי תירס בשל. גידול זה העלה בהרבה את רווחיה של המשפחה. בקצוות האגפים האלה, בחלק המרוחק ביותר מן הבית, מתרוממים שובכי יונים. את עיטור קירותיהם של החדרים הפקיד פלאדיו בידיו של הצייר ג'ובאני בטיסטה זלוטי (Zelotti). חדר אחד מכונה בשם "חדר האומנויות" שכן הוא מציג האנשות של אומנויות ומדעים ובהן השירה, המוזיקה והאסטרונומיה. עיטורים אחרים מתייחסים לוונוס, אלת האהבה. הווילות הפלדיאניות בוונטו אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 149. Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 139-145. אתר האינטרנט הרשמי של וילה אמו (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא וילה אמו בוויקישיתוף ספר שני, פרק 14, עמ' 75; מהדורת ר' רייך, עמ' 149.
לינדה בן-צבי

לינדה בן צבי היא פרופסור אמריטה לתיאטרון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת קולורדו. מומחית בעלת שם עולמי לסמואל בקט. בן צבי למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת בוסטון, תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת ניו יורק ודוקטורט בספרות אנגלית באוניברסיטת אוקלהומה. שימשה כפרופסור לתיאטרון וספרות אנגלית באוניברסיטת קולורדו. היא עמיתה של הקרן הלאומית למדעי הרוח ושל ספריית הקונגרס בארצות הברית. לימדה באוניברסיטה העברית במלגת ליידי דייוויס. בן צבי הייתה נשיאת חברת סמואל בקט הבינלאומית (International Samuel Beckett Society). משנת 1996 עומדת בראש קבוצת המחקר על סמואל בקט של הפדרציה הבינלאומית למחקר בתיאטרון (International Federation of Theatre Research). היא העורכת של כתב העת אסף (Assaph) הדן במחקר בתיאטרון ישראלי באנגלית. בשנת 2006 יזמה כנס בינלאומי שהוקדש לחייו וליצירתו של סמואל בקט בתל אביב. בשנת 1996 ערכה את אסופת המאמרים על התיאטרון הישראלי "Theater in Israel". בן צבי הייתה חברה בארגון ארבע אמהות וניהלה את קשרי החוץ באנגלית של הארגון. מבחר מחזות אמריקניים. עורכת לינדה בן צבי, שמעון לוי, 2005 Samuel Beckett, Boston: Hall & Co., 1986 Drawing on Beckett: Portraits, Performances, and Cultural Contexts עורכת 2003 Susan Glaspell: Essays on Her Theater and Fiction, עורכת Arbor: The University of Michigan Press Theater in Israel, University of Michigan Press. 1996 Susan Glaspell: her life and times, Oxford University Press US, 2005 Women in Beckett: performance and critical perspectives, University of Illinois Press, 1992 The road to the temple: a biography of George Cram Cook עם Susan Glaspell,/ McFarland, 2005 Beckett at 100: revolving it all עם Angela B. Moorjani, Oxford University Press US, 2008 Bertolt Brecht: performance and philosophy The devaluation of language in avant-garde drama, University of Oklahoma, 1972 Staging the other Israe : the documentary theatre of Nola Chilton in TDR/The Drama Review, MIT press דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב מבט חטוף על התיאטרון הישראלי, לינדה בן צבי, (באנגלית) מכתב לבלוג "תיאטרון J" אתר חברת סמואל בקט הבינלאומית
קתי דניס

קת'י דניס (באנגלית: Cathy Dennis‏; נולדה ב-25 במרץ 1969 בנוריץ' שבאנגליה בשם קת'רין רוזאן דניס) היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית ושחקנית בריטית. זכתה להצלחה בינלאומית כזמרת מסוף שנות השמונים של המאה העשרים, אך ידועה בעיקר ככותבת להיטים עבור זמרים אחרים כגון קיילי מינוג, בריטני ספירס, קייטי פרי ו-Sugababes. זוכת שני פרסי גראמי וחמישה פרסי איוור נובלו. דניס פרצה לתודעה כזמרת עם הוצאת הסינגל "C'mon and Get My Love" בשנת 1989 עם המפיק המוזיקלי די מוב. הסינגל הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-10 בבילבורד הוט 100 (מצעד הסינגלים האמריקאי). סינגל נוסף עם די מוב, "That's the Way of the World", זכה אף הוא להצלחה. בשנת 1990 הוציאה דניס את אלבום הבכורה שלה – Move to This. שלושה מהשירים באלבום זכו להצלחה מרובה, ונכנסו לרשימת הטופ-20 בממלכה המאוחדת ולטופ-10 בארצות הברית. דניס הצליחה מאוד גם ביפן בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים. לאחר מכן הצלחתה פחתה. השיר האחרון בביצועה שנכנס לטופ-40 בארצות הברית היה "You Lied to Me" (מאלבומה השני Into the Skyline) בשנת 1992. השיר האחרון בביצועה שנכנס לטופ-40 בממלכה המאוחדת היה "Waterloo Sunset" (מתוך אלבומה השלישי והאחרון Am I the Kinda Girl?) בשנת 1997. 1990: Move to This 1992: Into the Skyline 1996: Am I the Kinda Girl? מאז דעיכת קריירת הסולו שלה זכתה דניס להצלחה עצומה כיוצרת וזכתה בפרסים רבים על להיטים שכתבה עבור אחרים. דניס כתבה תחילה עבור אמנים שיוצגו על ידי הסוכן הידוע סיימון פולר, לרבות הספייס גירלז ו-S Club 7, ולאחר מכן גם עבור אמנים אחרים. שבעה מלהיטיה הגיעו למקום הראשון במצעד הבריטי: "Never Had a Dream Come True" ו-"Have You Ever" (בביצוע S Club 7);‏ "Anything is Possible" (בביצוע ויל יאנג); "Toxic" (בביצוע בריטני ספירס); "Can't Get You Out of My Head" (בביצוע קיילי מינוג);‏ "About You Now" (בביצוע ה-Sugababes);‏ ו-"I Kissed a Girl" (בביצוע קייטי פרי). ארבעה מבין השבעה (השיר "Never Had a Dream Come True" והשירים שכתבה לספירס, מינוג ופרי) הגיעו גם לטופ-10 בארצות הברית. השיר "Can't Get You Out of My Head" זיכה את דניס בפרס אייוור נובלו ליצירה המושמעת ביותר בשנת 2001. בשנת 2003 זכתה בפרס אייוור נובלו נוסף על השיר "Anything Is Possible". דניס זכתה גם בשני פרסי גראמי, אחד עבור "Come into My World" שבוצע על ידי קיילי מינוג, והשני עבור "Toxic" בביצוע בריטני ספירס (שתי הזכיות בקטגוריית שיר הדאנס הטוב ביותר). דניס כתבה את שיר הנושא של "תוכניות הריאליטי", "פופ איידול" ו-"אמריקן איידול", וכמה מן הסינגלים הראשונים של מתחרים בולטים בתוכניות היו שירים שלה. בין האמנים שביצעו משיריה של דניס נמנים כריסטינה אגילרה, סופי אליס בקסטור, קארי אנדרווד, אמה בנטון, דלתא גודרם, ג'נט ג'קסון, סלין דיון, דני מינוג, פינק, רונאן קיטינג וקלי קלרקסון. דניס תרמה קולות רקע לכמה מהשירים שכתבה, לרבות שירים בביצוע קיילי מינוג ובריטני ספירס. קתי דניס, סרטונים בערוץ היוטיוב קתי דניס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתי דניס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קתי דניס, באתר ספוטיפיי קתי דניס, באתר AllMusic (באנגלית) קתי דניס, באתר MusicBrainz (באנגלית) קתי דניס, באתר דיזר קתי דניס, באתר Yandex.Music (ברוסית) קתי דניס, באתר Discogs (באנגלית) קתי דניס, באתר Songkick (באנגלית) קתי דניס, באתר Genius קתי דניס, באתר SecondHandSongs קתי דניס, באתר בילבורד (באנגלית)
קרב פוקשאן

קרב פוקשאן היה קרב שהתרחש ב-1 באוגוסט 1789 בין כוחות משולבים של האימפריה הרוסית ואוסטריה, לבין כוח של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון של הכוחות הרוסיים-אוסטריים. הטורקים התקדמו לכיוון המחנה האוסטרי, במטרה ליצור מגע ולהכריעם לפני שיתחברו עם הרוסים. תוכנית זו נודעה למפקד האוסטרי, ששלח מסר דחוף לאלכסנדר סובורוב, המצביא הרוסי. ב-26 ביולי 1789 קיבל סובורוב את המסר, והאיץ את התקדמותו לעבר האוסטרים. בתוך יממה עבר סובורוב מעל 40 ק"מ, וחבר למחנה האוסטרי. לאחר מנוחה, עזב הכוח המאוחד את המחנה והחל להתקדם לכיוון נהר פוטנה. הכוח הקדמי נתקל בכוח טורקי קטן, אותו הכריע בקרב קצר. בליל 1 באוגוסט עבר הכוח הרוסי-אוסטרי את הנהר והחל להתקדם לכיוון פוקשאן, שם שהה המחנה הטורקי. הקרב העיקרי החל לקראת השעה 10 בבוקר. הטורקים פתחו בהפגזת תותחים על הכוח התוקף, אולם התותחנים הרוסיים הצליחו לשתק את התותחים הטורקיים. פרשים תקפו את הצד הימני של הטורקים, והצליחו לשבור את המבנה המקורי. כניסת כוח רגלי נוסף הובילה לנסיגה כוללת של הטורקים. רוב הכוח הטורקי התבצר בשני מנזרים שהיו במקום. לאחר קרב קשה, הצליחו הרוסים לכבוש את מנזר סמואל הקדוש, ואילו האוסטרים השתלטו על המנזר השני. לקראת השעה אחת בצהריים הסתיימה הלחימה. הפרשים הרוסים והאוסטרים המשיכו לתקוף את הטורקים הנסוגים עד הערב. מדיה וקבצים בנושא קרב פוקשאן בוויקישיתוף תיאור מפורט של המצור (ברוסית)
נקודת האל-חזור (ספר)

נקודת האל-חזור הוא ספרו של רונן ברגמן, המתאר את מלחמת המודיעין הישראלי באיראן ובחזבאללה. הספר נערך על ידי שחר אלתרמן ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2007. הספר מתאר את יחסי איראן–ישראל, אשר נקטעו עם תפיסת השלטון באיראן על ידי ח'ומייני בשנת 1979. הספר מתאר את המאבק שהחל אז בין ישראל לאיראן וזאת בהסתמכות על מסמכים שונים ושיחות עם גורמים בכירים ב-20 מדינות, וכן תוך תיאור מפורט של פרשיות חשאיות ומבצעים עלומים שלא פורסמו. לצד זאת כולל הספר ניתוח ותיאור מקיף של משנתו של ח'ומייני, האופן בו הצליח לתפוס את השלטון ולהחזיק בו, מאבקי הכוחות הפנימיים בשלטון בטהראן מחד גיסא, ובקהילת המודיעין הישראלית מאידך גיסא, הפיכת חזבאללה לכוח הצבאי והפוליטי הדומיננטי בלבנון, ועוד. רקע ומידע על הספר באתר הוצאת כנרת על הספר באתר "טקסט" נקודת האל חזור באתר "אסכולות. מפגשי תרבות ודעת" על הספר באתר מכון ראות המודיעין מול איראן והחזבאללה: הקש בדלת, פרק מן הספר כפי שהועלה באתר "LA israel", ‏22 ביוני 2007
גברובו (מחוז)

מחוז (אובלסט) גברובו (בולגרית: Област Габрово) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון מרכז בולגריה ובירתו היא העיר גברובו. בנוסף קיימות בשטח המחוז עוד 3 רשויות מקומיות: סבליאבו, דריאנובו וטריאבנה ו-356 כפרים. המחוז מרוחק 220 קילומטרים מהבירה סופיה, 274 קילומטרים מהעיר וארנה ו-234 קילומטרים מבורגס. שדה התעופה הקרוב ממוקם כ-60 קילומטרים מגבול המחוז בשטח העיר גורנה אוריאחוביצה. המחוז ממוקם במרכז של בולגריה, לרגלי המורדות הצפוניים של הרכס המרכזי בהרי הבלקן ובשטחו זורמים הנהרות יאנטרה ורוסיצה. בשטח המחוז שורר אקלים ממוזג, בחלקו עם השפעה ממתנת באמצעות רכס הרי הבלקן החוסם רוחות צפוניות יבשתיות קרות ובחלקו חשוף לאותן רוחות, עניין היוצר הבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה הממוצעת במחוז היא 10oc. תחילת התיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת של שבטים תראקים מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. במאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבאות הרפובליקה הרומית ונותר בחזקתה עד המאה ה-4 עת עבר לשליטת האימפריה הרומית המזרחית, אשר הפכה בהמשך לאימפריה הביזנטית. בשטח המחוז פזורים שרידי מצודות מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה ונודעה לו חשיבות אסטרטגית בשל היותו נקודת קישור בין צפון בולגריה ואזור הדנובה ודרום בולגריה בואכה הים האגאי. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור בידי צבאות האימפריה העות'מאנית והוא נותר בחזקתה עד לשחרורו על ידי צבא האימפריה הרוסית, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה הפך חלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום, בולגריה. בשטח המחוז 39 בתי ספר יסודיים, 11 בתי ספר תיכוניים ואוניברסיטה אחת. אורך הכבישים העירוניים והבין עירוניים עומד על 1,106 קילומטרים. ההשקעות הזרות בתשתיות ומפעלים עמדו ב-2008 על 153.67 מיליוני דולר ארצות הברית, ההכנסה הממוצעת לנפש היא 3,270 לב ואחוז האבטלה עומד על 5.9 אחוזים והוא נמוך מהשיעור הממוצע בבולגריה. בבחינת נתוני התוצר המקומי הגולמי ל-2003 עולה שסך התמ"ג עמד על 594.5 מיליוני לב, שהם 1.83 אחוזים מכלל התמ"ג בבולגריה. התמ"ג במחוז גברורבו נחלק ל: מגזר השירותים 45.5 אחוזים, מגזר התעשייה 43.5 אחוזים ומגזר החקלאות עם 11 אחוזים. תמ"ג לנפש עומד על 4,193 לב. מדיה וקבצים בנושא מחוז גברובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גברובו "כלכלת מחוז גברובו", באתר מחוז גברובו (באנגלית).
קומבינטוריקה קיצונית

קומבינטוריקה קיצונית היא תחום בקומבינטוריקה, העוסק במספר הגדול ביותר או הקטן ביותר שיכול להיות לסידורים של אובייקטים סופיים (כמו קבוצות, גרפים או וקטורים מעל שדה סופי), אם מניחים שהם מקיימים תכונות מסוימות. משפט רמזי עוסק במבנים המוכרחים להופיע בגרף שלם שהקשתות שלו צבועות בשני צבעים, נאמר אדום וכחול. המשפט קובע שלכל   n {\displaystyle \ n} , אם הגרף שצובעים גדול מספיק (כפונקציה של   n {\displaystyle \ n} ), לא ניתן להימנע מיצירת תת-גרף שלם בגודל   n {\displaystyle \ n} שכל הקשתות שלו צבועות באותו צבע. מהמשפט נובע, למשל, שיש מספר גדול ביותר של משתתפים במסיבה, כך שבין כל חמישה מהם, יש שניים המכירים זה את זה, ושניים שאינם מכירים זה את זה; דהיינו אם מספר המשתתפים גדול מאותו מספר אז בהכרח יש חמישייה שאחת משתי הטענות נכונה לגביה: כל חברי החמישייה מכירים זה את זה. אף אחד מהחמישייה לא מכיר מישהו אחר בחמישייה. ערכו המדויק של המספר הזה אינו ידוע. משפט ארדש-קו-רדו (אנ') קובע שאם מרכיבים ועדות בנות k ≤ n 2 {\displaystyle k\leq {\frac {n}{2}}} חברים בכנסת שיש בה   n {\displaystyle \ n} חברים, כך שלכל שתי ועדות יש חבר משותף, מספר הוועדות השונות בהרכבן הוא לכל היותר   ( n − 1 k − 1 ) {\displaystyle \ {\binom {n-1}{k-1}}} . דוגמה קיצונית המקימת את החסם מתקבלת מקביעת חבר אחד החבר בכל הוועדות וצירופו לאוסף כל הוועדות האפשרויות של   k − 1 {\displaystyle \ k-1} חברים בכנסת שיש בה   n − 1 {\displaystyle \ n-1} חברים. אפשר לשאול גם מהו המספר המקסימלי אם נדרש שלכל שתי ועדות יהיו לפחות r חברים משותפים (בעיית ארדש-קו-רדו), או אם נדרש שבכל שתי ועדות יהיו בדיוק r חברים משותפים (בעיית ארדש-de Bruijn). ומה המספר הגדול ביותר של ועדות בגודל k, אם אסור שיהיו שלוש ועדות שבכל שתיים מהן אותם חברים משותפים? (זו בעיית ארדש-רדו). משפט טורן עוסק בגרפים: כמה צלעות יכולות להיות בגרף בן n קודקודים, אם אין בו משולשים? ובאופן כללי כמה צלעות יכולות להיות בגרף אם אין לו תת-גרף שהוא קליקה בגודל   r + 1 {\displaystyle \ r+1} . לגבי משולשים ידוע כי התשובה היא ⌊ n 2 / 4 ⌋ {\displaystyle \lfloor n^{2}/4\rfloor } ובאופן כללי התשובה היא r − 1 r ⋅ n 2 2 {\displaystyle {\frac {r-1}{r}}\cdot {\frac {n^{2}}{2}}} . הגרף הקיצוני (עם מספר הקשתות הגדול ביותר ללא התכונה) מתקבל על ידי חלוקת   n {\displaystyle \ n} הקדקדים ל   r {\displaystyle \ r} קבוצות שוות וחיבור בקשת של כל שני קודקודים שלא שייכים לאותה קבוצה. התחום עוסק גם בתכונות של מספרים שלמים. למשל, אפשר להוכיח שמכל קבוצה של מספרים אפשר לסמן לפחות שליש, כך שסכומם של שני מספרים שסומנו הוא מספר שלא סומן. בעיה אחרת שהציע פול ארדש נוגעת בגאומטריה: אם מסמנים n נקודות במישור, כמה זוגות של נקודות יכולים להיות כך שהמרחק ביניהם הוא בדיוק מטר אחד? תורת רמזי למת הרגולריות של סמרדי
הוצאת גפן

הוצאת גפן היא הוצאת ספרים ישראלית שמושבה בירושלים ובניו-יורק, המתמחה בספרים באנגלית. ספרי ההוצאה עוסקים בעיקר בנושאי יהדות, היסטוריה יהודית וישראל. ההוצאה הוקמה בשנת 1981 על ידי מורי וחנה גרינפילד. כיום מנוהלת ההוצאה על ידי בנם אילן גרינפילד. ההוצאה הוציאה יותר מ-300 כותרים עד היום. שם ההוצאה הוא ראשי תיבות של הביטוי ביידיש "געזונט, פרנסה און נחת" (בריאות, פרנסה ונחת). בין הכותבים שהוציאו ספרים בהוצאה: דייוויד ברוג, נעמי פרנקל, קרולין גליק, דב פרייברג, יוסי כץ, אלבר קאמי, סת' פרנצמן, אבי ג'וריש ואנטול קרקובסקי. ההוצאה פרסמה מספר ספרים העוסקים בתאוריות קונספירציה על רצח רבין, בהם "מי רצח את יצחק רבין" של ברי חמיש משנת 1999 ו"שקרים: השירותים החשאיים של ישראל ורצח רבין" מאת דוד מוריסון. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת גפן (באנגלית) אודות ההוצאה (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
הלילה של יורי

הלילה של יורי (באנגלית: Yuri's Night) הוא שמה של חגיגה בינלאומית המציינת את חקר החלל בכלל, ואת עידן הטיסות המאוישות בפרט, שהחל ב-12 באפריל 1961 עם טיסתו של הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין לחלל. את "הלילה של יורי" הגו שלושה אמריקאים - בני הזוג ג'ורג' ולורטה וייטסיידס וטריש גרנר - והוא צוין לראשונה ב-12 באפריל 2001. הרעיון המקורי של היוזמה לקיים חגיגות ברחבי העולם בדגש על החלל היה להעלות את מודעות הציבור לנושאי חקר החלל, במיוחד בקרב צעירים - נוער וסטודנטים. אירועי הלילה של יורי מצוינים בעולם משנת 2000. חלק מהאירועים בעולם נושאים אופי של הרצאות, ימי עיון ותצפיות אסטרונומיות לקהל הרחב. בין אירועי הלילה של יורי שנערכו בישראל ניתן לציין תוכניות רדיו, ערבי שירה וימי עיון. ב-14 באפריל 2010 התקיים ערב עיון בהשתתפות הקוסמונאוט בוריס וולינוב בקמפוס האוניברסיטה הפתוחה. באפריל 2004, 2005 ו-2006 נערכו ערבי עיון מטעם אגודת החלל הישראלית בבית חיל האוויר בהרצליה. ב-12 באפריל 2013 נערך לרגל היום מרתון הרצאות בזק בפארק הירקון. יום הקוסמונאוטיקה מדיה וקבצים בנושא הלילה של יורי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלילה של יורי אירועי ליל יורי גגארין, באתר סוכנות החלל הישראלית הלילה של יורי, ברשת החברתית פייסבוק הלילה של יורי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הלילה של יורי, ברשת החברתית אינסטגרם הלילה של יורי, ברשת החברתית טיקטוק הלילה של יורי, ברשת החברתית LinkedIn הלילה של יורי, סרטונים בערוץ היוטיוב Teague, Jason Cranford (14 בפברואר 2011). "Celebrate 50 Years of Human Space Flight on Yuri's Night". Wired. {{cite news}}: (עזרה) תוכנית אירועי הלילה של יורי באוניברסיטה הפתוחה אפריל 2010
פרשווטר

פרשווטר הוא המחזה היחיד שכתבה וירג'יניה וולף. זוהי קומדיה בשלוש מערכות שנכתבה ב-1923. בינואר 1935 שִכתבה וולף את הגרסה הגולמית שכתבה תריסר שנים קודם לכן, ופרשווטר הומחז לראשונה ובפעם היחידה במהלך חייה של המחברת, בסטודיו של אחותה, הציירת ונסה בל, בפני חברי קבוצת בלומסברי ואחרים. ארבעים ושמונה שנים מאוחר יותר, בהתכנסות צנועה באוניברסיטת ניו יורק, הוצג 'פרשווטר' בשנית (אם כי באופן מאולתר למדי) בידי המחזאי הרומני-צרפתי אז'ן יונסקו, הסופרת היהודייה נטלי סארוט והסופר והבמאי הצרפתי אלן רוב גרייה. החל ביום פטירתה של וולף ב-1941, ועד למות בעלה, הסופר והמו"ל לאונרד וולף ב-1969, היה 'פרשווטר' בחזקת נעדר, זיכרון עמום וקצר שנשאו עימם שמונים האורחים שנכחו בהופעה. מספר שנים בטרם הלך לאונרד וולף לעולמו, הוא ניסה לאתר את כתב היד המקורי, אולם המחזה אותר רק ב-1969 בביתם של הזוג, מעט לאחר מותו. הוא ראה אור ב-1976, בהוצאת Harcourt Publishers. עלילת המחזה מתרחשת בבית דימבולה לודג', שבכפר הבריטי הציורי פרשווטר, שבקצה חלקו המערבי של האי וייט. זהו ביתה של ג'וליה מרגרט קמרון הצלמת הוויקטוריאנית ודודתה מדרגה שנייה של וירג'יניה וולף. וולף, מביאה ב'פרשווטר' את רשמיה מן הדמויות הססגוניות שהקיפו את דודתה, המשורר אלפרד טניסון, המלכה ויקטוריה, השחקנית אלן טרי ועוד – ומציגה תמונה סאטירית, חדה ומפוכחת של הלך הרוח התרבותי והחברתי, כפי ששרר באליטה הרוחנית של התקופה הוויקטוריאנית. למרות שהיצירה נחשבה לקלה ולא יועדה לפרסום, ואולי ניתנה לביטול בקלות כקלת דעת, היא קיבלה משמעות גדולה יותר כשהיא ממוקמת בהקשר הרחב יותר של עבודתה והשקפותיה של וולף. שכן מתחת לאלמנטים הקומיים, יש חקירה של חילופי דורות וחופש אמנותי. גם קמרון וגם וולף נלחמו נגד הדינמיקה המעמדית והמגדרית של הוויקטוריאניות והמחזה מציג הקשרים גם למחזה "מגדלור" וגם לעבודתה "חדר משלו" שבאו בהמשך. טיסתה של אלן לבלומסברי מסמלת חופש מהפטריארכיה. פרשווטר (1923, Freshwater) - עברית: יהודה ויזן, דחק לספרות טובה, עמדה, תש"ע, 2010 ויג'יניה וולף, תרגום: יהודה ויזן‏, "פרשווטר" - קומדיה מאת וירג'יניה וולף, באתר וואלה, 28 במרץ 2011
סבליאבו

סֶבְלִיאֶבוֹ (בבולגרית: Севлиево) היא עיר בצפון מרכז בולגריה בשטח מחוז גברובו, השנייה בגודלה במחוז מבחינת כמות אוכלוסין לאחר בירת המחוז גברובו. העיר שוכנת לרגלי הרכס המרכזי של הרי הבלקן, על אם הדרך בין סופיה לוארנה וסמוכה לנהר רוסיצה. סבליאבו ממוקמת 178 קילומטרים מהבירה סופיה ו-283 קילומטרים מהעיר וארנה. תחילת ההתיישבות האנושית מתוארכת לתקופת האבן החדשה באלף ה-5 לפנה"ס. בהמשך ישנן עדויות למבנים וקברים מתקופת הממלכה התראקית. במאה ה-1 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי צבא הרפובליקה הרומית, במאה ה-4 עבר לחזקת האימפריה הרומית המזרחית, אשר הפכה בהמשך לאימפריה הביזנטית. בסמוך לעיר המודרנית הוקמה מצודת דרכים בשם חוטליץ אשר הייתה חלק משרשרת שהוקמו בסמוך למעברי הבלקן בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והיישוב נחרב. בהמשך צמח בסמוך כפר קטן, אשר מזוהה בתעודות העות'מאניות בשם סרבי או סְלֶבִי. היישוב עבר תנופת בינוי של מבני ציבור וכנסיות בעידן התחייה הלאומית הבולגרית של אמצע המאה ה-19 וב-1876 השתתפו תושביו באופן פעיל במרד אפריל הבולגרי. ב-2 ביולי 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית בסיוע מתנדבי האופלצ'נצי הבולגרים ונכלל בשטח הנסיכות הבולגרית אשר הוקמה מתוקף חוזה סן סטפנו ובהמשך הפכה למדינת הלאום בולגריה. בעיר אין מסילת רכבת, אך היא מקושרת לרשת של כבישים חלקם מהירים ובכלל זה הכביש המהיר מסופיה לווארנה. בתחום החקלאות ישנם שני ענפים עיקריים, גידול צאן ובקר וגידולי דגן בעיקר חיטה. בפאתי העיר הוקם בשלהי המאה ה-20 אזור תעשייה קטן ובו מפעלים לעיבוד בשר, עיבוד עץ ומחלבות. בעיר שורר אקלים ממוזג ללא כל השפעה ממתנת, כך שישנן הבדלי טמפרטורות משמעותיים בין עונות השנה. ערכי הקיצון נעים ממינוס 20oc בחודש ינואר ועד 30oc בחודש יולי. שווייץ ביל/ביין, שווייץ פולין לגיונובו, פולין בלארוס בוברויסק, בלארוס מקדוניה גבגליה, מקדוניה טורקיה מלקארה, טורקיה צ'כיה ולשסקה מזירצ'י, צ'כיה מדיה וקבצים בנושא העיר סבליאבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סבליאבו "ערים תאומות לערי בולגריה" (בבולגרית).
פורטונה

פוֹרְטוּנָה (Fortuna) היא אלת המזל במיתולוגיה הרומית (מקבילתה של טיכה במיתולוגיה היוונית). שמה נגזר משתי המילים בשפה הלטינית Fors שפירושה מזל או גורל ו-ferre שפירושה 'להביא'. כינוייה של פורטונה היו blanda - נוטה חסד; bona - טובה; dubia - בלתי בטוחה, ועוד. בכוחה של פורטונה היה להעניק לאדם מזל טוב או להביא עליו מזל רע. היא הייתה גם אלת הגורל, ונחשבה למי שגרמה למותם של נכדיו של אוגוסטוס, גאיוס קיסר ולוקיוס קיסר שהיו מיועדים לרשת את כתר האימפריה הרומית. בהתאם לפינדארוס פורטונה הייתה בתם של יופיטר ושל אחת מאלות הגורל, אבל על פי הסיודוס הייתה בתם של אוקיינוס ושל טתיס שנמנו עם שנים עשר האלים והאלות הטיטאנים. במקורה הייתה כנראה אלת הפוריות, וכמו יופיטר היה בכוחה להעניק שפע והיא הבטיחה את אספקת הדגן לרומא. יומה הקדוש היה 11 ביוני, וב-24 ביוני נערך לכבודה פסטיבל. פולחנה של פורטונה מיוחס למלכה האגדי של רומא סרוויוס טוליוס שנחשב לשותפה האינטימי שאתו קיימה יחסי מין. מקדשה היה ממוקם בפורום של רומא והיה לה גם מקום מקדש על גבעת הקווירינאליס כאלת המזל של האומה הרומאית. פורטונה הוצגה עוטה הינומה או עיוורת, ובכך סימלה את תעתועי הגורל. היא נחשבה לבעלת גלגל המזל, שאותו היא נראית מסובבת באקראי. קמיע מתקופת האימפריה הרומית המוקדמת שנמצא בהריסות פומפיי מקשר את פורטונה עם האלה המצרית איזיס בשם איזיס-פורטונה. במחזה "אגממנון" מאת סנקה המקהלה פונה אל פורטונה במילים נרגשות ששימשו מאוחר יותר את מחברי תקופת הרנסאנס. גם בתקופת הנצרות לא חדלה פורטונה מלשלהב את הדמיון העממי. הפילוסוף הנוצרי בואתיוס בן המאה השישית כתב בספרו "נחמת הפילוסופיה", לפני שהוצא להורג, כי תעתועי הגורל הם בלתי נמנעים בהיותם חלק של תוכניתו הנסתרת של אלוהים - מה ששיקף את רוח התאולוגיה הנוצרית. בימי הביניים ניתן לראות את גלגל המזל של פורטונה במיניאטורות, בכתבי יד ובחלונות הזכוכית של הקתדרלות, ובהן קתדרלת אמיין. לעיתים מתאר גלגל המזל את ארבעת שלבי החיים (ינקות, נעורים, בגרות וזקנה) שכל אחד מהם מוצג על ידי דמות אנושית מתאימה. פורטונה מופיעה בפתיחתו ובסיומו של המזמור או פורטונה מתוך כרמינה בוראנה (אוסף שירה לטינית מן המאה השלוש עשרה). פורטונה מופיעה בספרו של ניקולו מקיאוולי "הנסיך" פרק 25. הוא כותב על חשיבותו של המזל בקביעת מהלכים היסטוריים, ומייעץ כיצד להיערך לקבל אירועי מזל טוב ולהתגונן בפני אירועי מזל רע. הוא מזכיר לקורא כי פורטונה היא אישה ולכן היא מעדיפה גבר צעיר, נמרץ ונועז על פני זקן חלוש והססן. האסטרואיד "19 פורטונה"(אנ') שהתגלה על ידי ג'ון ראסל הינד, נקרא על שמה. פורטונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האנציקלופדיה העברית, כרך עשרים ושבעה, ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ה, עמ' עמ' 530 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.