laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוניק ויליאמס-דרלינג

טוניק ויליאמס-דרלינג (באנגלית: Tonique Williams-Darling, נולדה ב-17 בינואר 1976) היא אתלטית מבהאמה. היא אלופה אולימפית (אתונה 2004) ואלופת עולם (הלסינקי 2005) בריצת 400 מטר. ויליאמס נולדה בנסאו. היא למדה באוניברסיטת קרוליינה הדרומית וסיימה תואר ראשון בבית ספר מור למנהל עסקים ב-1999. באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ויליאמס במקום ה-46 בתוצאה של 53.43 שניות. באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה ויליאמס במקום החמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.38 שניות, המנצחת הייתה אנה גווארה ממקסיקו (48.89 שניות). הצלחתה הבינלאומית הראשונה של ויליאמס הייתה זכייתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2004 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.87 שניות. אותה שנה זכתה ויליאמס בכל שש התחרויות בליגת הזהב בריצת 400 מטר, כמו כריסטיאן אולסון משוודיה (קפיצה משולשת) ושניהם התחלקו בפרס מיליון דולר (כל אחד מהם קיבל 500,000 דולר). במפגש שנערך ברומא, היא שברה את שיאה של גווארה בליגת הזהב בריצת 400 מטר וקבעה תוצאה של 49.25 שניות. בהמשך היא שיפרה פעמיים את התוצאה וקבעה שיא אישי חדש של 49.07 שניות בתחרות שנערכה בברלין. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.41 שניות, לפני גווארה (49.56 ששניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (49.89 שניות). באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.55 שניות, לפני סניה ריצ'רדס מארצות הברית (49.74 שניות) וגווארה (49.81 שניות). בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכתה ויליאמס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.76 שניות, אחרי כריסטין אוהורוגו מאנגליה (50.28 שניות). ויליאמס נשואה לאתלט דניס דרלינג. טוניק ויליאמס-דרלינג, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי טוניק ויליאמס-דרלינג, באתר olympedia.org טוניק ויליאמס-דרלינג, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית טוניק ויליאמס-דרלינג, באתר Track and Field (נשים) sports123.com (אורכב 06.04.2018 בארכיון Wayback Machine) ראו כאן ראו כאן ראו כאן ראו כאן
תשע מלכות

תשע מלכות (בספרדית: Nueve Reinas) הוא סרט קולנוע ארגנטינאי בסגנון דרמת פשע משנת 2000, שנכתב ובוים על ידי פביאן ביילינסקי. בסרט מככבים גסטון פאולס, ריקרדו דרין, לטיסיה ברדיסה ותומאס פונסי. הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלים ברחבי העולם, בהם שבעה פרסי איגוד מבקרי הקולנוע בארגנטינה. בשנת 2004, הופק הסרט האמריקאי "Criminal" ("פושע"), שמבוסס על סיפור העלילה של "תשע מלכות". שני נוכלים זעירים, מרקוס המחוספס והוותיק וחואן הצעיר והמקסים, נפגשים במקרה. מרקוס, שמוצג כאיש חסר מצפון שמרמה את כולם, כולל את משפחתו, מציע לחואן ללמד אותו מספר תרגילים ליום אחד. חואן, הזקוק לכסף כדי לשחרר את אביו מהכלא, מסכים. בהמשך היום מרקוס פוגש את שותפו לשעבר שמספר לו על איש עסקים עשיר שנמצא בעיר ומעוניין לקנות בולים נדירים ויקרי ערך ("תשע מלכות"). מרקוס וחואן מחליטים לשתף פעולה כדי לעקוץ את האספן העשיר, אך בדרך הם נתקלים בשלל בעיות ונאלצים לאלתר. ככל שהעלילה מסתבכת, קשה יותר לדעת מי מרמה את מי, עד לסוף המפתיע. "תשע מלכות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תשע מלכות", באתר נטפליקס "תשע מלכות", באתר AllMovie (באנגלית) "תשע מלכות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תשע מלכות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "תשע מלכות", באתר Metacritic (באנגלית) "תשע מלכות", באתר אידיבי "תשע מלכות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יגאל קולוף, ‏"תשע מלכות", באתר "סרט" ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ובנושא ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הלאומי טורוטורו

הפארק הלאומי טורוטורו (בספרדית: Parque Nacional Torotoro), פארק לאומי קטן בבוליביה, הנמצא באזור הרכסים המזרחיים של הרי האנדים. הפארק הלאומי ממוקם בצפונו של מחוז פוטוסי, 140 קילומטרים מדרום לעיר קוצ'במבה, ממנה ניתן להגיע אליו בדרכי חצץ. בעונה הגשומה הדרך אליו לעיתים בלתי עבירה. שטחו של הפארק 165 קילומטרים רבועים, והוא ממוקם באזור צחיח למחצה ובגבהים של 2,000 עד 3,500 מטרים. בשטחו נמצאים קניונים שעומקם כ-300 עד 350 מטרים. הצמחייה בפארק נמוכה וכוללת בעיקר שיחים ובני שיח. בשטח הפארק ניתן לצפות בדררות (סוג של תוכי) ובארה אדומת-חזה. בפארק מצוי גם נוף דמוי-קרסטי כמו מערות ובולענים, מרבצים קלציטיים מתקופות הפלאוזואיקון והקרטיקון המכילים מאובנים, וכן נופים שנוצרו בשל בליה כתוצאה מנסיגת קרחונים, מרוח וממים. בשטח הפארק שוכנת מערת אומחלנטה (Humajalanta), שאורכה 4,600 מטרים ועומקה 164 מטרים, והיא אחת מן המערכות הארוכות והעמוקות בבוליביה. בתוכה ניתן למצוא נטיפים וזקיפים, דגים עיוורים ומפלים קטנים. בנוסף מצויים בפארק שברי עצמות דינוזאורים ויותר מ-2,500 עקבות שלהם. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי טורוטורו בוויקישיתוף גליה גוטמן, ‏טבוע בסלע, באתר גלובס, 1 במרץ 2012
כריס פארלי

כריסטופר קרוסבי "כריס" פארלי (באנגלית: Christopher Crosby "Chris" Farley; ‏15 בפברואר 1964 – 18 בדצמבר 1997) היה קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקני, המזוהה עם תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" בה הופיע בין השנים 1990-1995. לאחר מכן הופיע במספר סרטי קומדיה מצליחים. פארלי נולד ב-1964 במדיסון, ויסקונסין שבארצות הברית למשפחה קתולית. ב-1986 קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת מרקט במגמת תקשורת ותיאטרון. לאחר לימודיו עבד בחברה של אביו שעסקה בהפקת שמנים אתריים. במקביל החל את קריירת המשחק שלו במועדון אלתור מקומי בשם "Ark Improv Theater" ולאחר מכן בתיאטראות אלתור בשיקגו. בשנת 1990 הצטרף לצוות תוכנית המערכונים האמריקאית Saturday Night Live לאחר שהתגלה על ידי מפיקה, לורן מייקלס, בתיאטרון האלתור "Second City" בו השתתף בשיקגו. בתוכנית חבר לשחקנים וקומיקאים מפורסמים כגון כריס רוק ואדם סנדלר. הוא היה חבר בצוות התוכנית במשך חמש שנים, במהלכן התמחה בהומור פיזי וסלפסטיק שנשען בין היתר על הופעתו החיצונית רחבת הממדים. סגנון ההומור שלו בתוכנית לא היה מעודן במיוחד והדמויות שלו הרבו לצעוק, להזיע ולהתפשט (זכורים במיוחד מערכון שבו גילם חשפן מה"צ'יפנדיילז" לצד פטריק סווייזי ודמותו האירונית של מאט פולי, מאמן אישי כושל). ב-1995 הועזב פארלי יחד עם אדם סנדלר מצוות התוכנית "סטרדיי נייט לייב" בעקבות קיצוצים. מאז ועד מותו החל לשתות בכבדות ולצרוך סמים. הוא נכנס ויצא ממכוני גמילה 17 פעמים. הפעם האחרונה הייתה שבוע לפני מותו. בדצמבר 1997, לאחר ארבעה ימים של שתייה וצריכת קראק והרואין בחברת יצאנית בשם היידי, פארלי מת כתוצאה ממנת יתר. במהלך תקופת "סטרדיי נייט לייב" הופיע פארלי במספר תפקידי אורח בסרטים כמו "עולמו של ויין", "תופסים ראש" (Coneheads), "רוקנרול באוויר" (AirHeads), ובתפקיד נהג האוטובוס הנרגן בקומדיה של אדם סנדלר "בילי מדיסון". לאחר שהועזב מהתוכנית ב-1995 החל להתמקד במשחק קולנועי ויחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד כיכב בקומדיות "כבשה שחורה" (Black Sheep) ו"טומי בוי". שזכו להצלחה כלכלית בעיקר בקופות הביתיות וביססו את פארלי ככוכב קומי מכניס. הכרה זו הקנתה לו את התפקיד הראשי בקומדיה "הנינג'ה מבברלי הילס" (Beverly Hills Ninja) שזכתה למקום הראשון בהכנסות בשבוע הראשון להקרנתה. לאחר מותו שוחררו לאקרנים בשנת 1998 שני סרטים נוספים "עבודה מלוכלכת" (Dirty Work) שבו הופיע בתפקיד משני ו"כמעט גיבורים" (Almost Heroes) שבו כיכב לצד מת'יו פרי. פארלי היה הבחירה המקורית לגלם את "שרק" והוא אף הקליט חלק מהדיאלוגים, אך לאחר מותו נאלצו המפיקים לחפש שחקן אחר, את עמיתו ל"סטרדיי נייט לייב", מייק מאיירס. כמו כן תכנן להשתתף בסרט נוסף יחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד. באוגוסט 2005 נחנך על שמו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. ב-2011 הוציאה הפקת התוכנית "סטרדיי נייט לייב" לקט מערכונים שבהם השתתף פארלי במהלך שנותיה בפורמט DVD. מדיה וקבצים בנושא כריס פארלי בוויקישיתוף כריס פארלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריס פארלי, באתר AllMovie (באנגלית) כריס פארלי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריס פארלי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) כריס פארלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריס פארלי, באתר AllMusic (באנגלית) כריס פארלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריס פארלי, באתר Discogs (באנגלית) כריס פארלי, באתר בילבורד (באנגלית) כריס פארלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אפיק רקורדס

אֶפּיק רקורדס (באנגלית: Epic Records) היא חברת תקליטים אמריקאית השייכת לסוני מיוזיק ופועלת תחת המטרייה של קבוצת "אפיק רקורדס". זו חברת התקליטים (לייבל) הראשית של סוני מיוזיק. בתחילה, התעסקה אפיק בסגנון הג'אז אך היא התרחבה לסגנונות נוספים. "אפיק רקורדס" הושקה בשנת 1953 על ידי CBS לצורך שיווק ג'אז, פופ ומוזיקה קלאסית שלא התאימו לזרמים היותר מרכזיים של קולומביה רקורדס. עד שנת 1960, הבסיס המוזיקלי של אפיק היה לכלול את כל סגנונות המוזיקה. הדבר נעשה בין השאר כדי למנוע מקולומביה רקורדס (אשר, באותה עת, הייתה בעלת מוניטין של הוצאת תקליטים של אמנים מוכרים) מלהחתים יותר מדי אמנים חדשים. לאחר מכן, אפיק הפכה לידועה יותר בהחתמות של אמנים צעירים. אפיק זכתה בתקליט הזהב הראשון שלה בסוף שנות השישים והפכה למפיצת להיטים אימתנית בתחומי הרוק אנד רול, רית'ם אנד בלוז והקאנטרי. בין האמנים הבולטים שהחתימה ניתן למצוא את הסטייפל סינגרס, רוי המילטון, בובי וינטון, ההוליס, דונובן וג'ף בק. כמה מן האמנים הבריטים באפיק, במהלך שנות השישים, היו תוצאה של עסקת ההפצה הבינלאומית של אפיק/אוקה, השייכות ל-CBS, עם EMI. הקלטות אפיק הונפקו על ידי EMI בקולומביה רקורדס. עסקת ההפצה פקעה בשנת 1968 . כמו כן, במהלך שנות השישים אפיק פיקחה על חברות תקליטים קטנות של CBS כמו אוקה רקורדס ודייט רקורדס. ההצלחה המסחרית של אפיק המשיכה לגדול בשנות השבעים עם הפצת אלבומים של אבבא, הקלאש, צ'רלי דניאלס, האחים איסלי, הג'קסונים, מיט לוף, ג'וני נאש ואחרים. בנוסף תרמה להצלחתה ההפצה שלה בפילדלפיה אינטרנשיונל רקורדס. במהלך שנות השמונים, ניתן לומר שאפיק הייתה חברת התקליטים המצליחה של העשור. הצלחת המיינסטרים של שנות השמונים ושנות התשעים הושפעה מהחתמות והוצאות אלבומים של אמנים כמו מייקל ג'קסון, מועדון תרבות, גלוריה אסטפן, אירופה, סינדי לאופר, אוזי אוסבורן, פרל ג'אם, סלין דיון ועוד. הוצאת האלבום הגדולה ביותר של אפיק הייתה האלבום, Thriller, של מייקל ג'קסון בשנת 1982, עם מכירות שמוערכות בין 65 ל-110 מיליון עותקים והפך לאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים . החתמות מוצלחות נוספות, כללו בין היתר את ג'ניפר לופז, מריה קארי, אבריל לאבין, ג'סיקה סימפסון, Fifth Harmony, שאקירה, קורן, פיונה אפל, נייט מקדונלד, Rage Against the Machine ומייגן טריינור. "אפיק רקורדס" נמצאת בבעלות חברת סוני מיוזיק. סוני קנתה את CBS Records בשנת 1987, והחליפה את שמה לסוני מיוזיק בשנת 1991. בשנת 2004, התמזגה סוני מיוזיק עם חברה גדולה להפצת מוזיקה, BMG, שהביאה חברות תקליטים כגון אפיק, אריסטה, קולומביה רקורדס, ג'ייב רקורדס RCA, ועוד רבות אחרות, תחת חברה אם אחת, "Sony BMG Music". בהמשך השנה, "Sony BMG Music", מיזגה את אפיק וקולומביה רקורדס והקימה את חברת התקליטים קולומביה/אפיק, אף על פי ששתי חברות התקליטים ממשיכות לפעול כמותגים נפרדים. בשנת 1990, הפעילות האירופית של חברת סוני מיוזיק שולבה בשתי חברות תקליטים נפרדות, אפיק וקולומביה. מדיה וקבצים בנושא אפיק רקורדס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אפיק רקורדס אפיק רקורדס, ברשת החברתית פייסבוק אפיק רקורדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אפיק רקורדס, ברשת החברתית אינסטגרם אפיק רקורדס, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר חברת סוני מיוזיק, חברת האם של אפיק עסקת ההפצה אפיק/אוקה עם EMI, גוגל ספרים מידע על Thriller, אתר MTV
מפלגת האזורים

האם התכוונתם ל... מפלגת האזורים (אוקראינה) – מפלגת השלטון לשעבר באוקראינה מפלגת האזורים (פולין) מפלגת האזורים (סרביה)
מאניבול

מאניבול (באנגלית: Moneyball: The Art of Winning an Unfair Game) הוא ספר מאת מייקל לואיס שיצא לאור ב-2003 ועוקב אחר הצלחתו של בילי בין, מנהל קבוצת הבייסבול אוקלנד אתלטיקס. על בסיס הספר נעשה סרט קולנוע באותו שם, בכיכובו של בראד פיט. הספר הפך לציון דרך בספרות הספורט ובבייסבול המקצועני, שיטת המאניבול אומצה על ידי קבוצות נוספות, הן בבייסבול, הן בענפי ספורט נוספים, וכן בתחומים כמו מערכות בחירות וניהול. עיקר עלילת הספר מתרחשת בתחילת המאה ה-21 ועוקבת אחר בילי בין, מנהלה של קבוצת הבייסבול אוקלנד אתלטיקס (אייז) מליגת ה-MLB. אוקלנד אייז היא קבוצה עם תקציב דל הנאלצת להתחרות בליגה הנשלטת על ידי קבוצות כמו ניו יורק יאנקיז ובוסטון רד סוקס שלהן תקציבי עתק. בילי בין מאמץ שיטות חדשניות להערכת יכולות שחקנים והתאמתם לקבוצה המתבססות על ניתוח מתקדם על פי נתונים סטטיסטים. פרק בולט בספר מתחקה אחר הנעשה בחדרי הדיונים של המועדון כשהוא מתכונן לקראת דראפט 2002. בעוד שמאתרי הכישרונות המנוסים והוותיקים ממליצים על בחירת שחקנים על פי תיאורים סוביקטיביים והתרשמות אישית, בילי בין וצוותו, הכולל את עוזרו פול דפודסדה, בוגר אוניברסיטת הרווארד, מעדיפים לדרג את השחקנים על פי נתונים סטטיסטים המתמקדים בעיקר ביכולת השחקן לעלות על הבסיסים (OBP) דרך חבטה מוצלחת או גישה חופשית (walk). בסופו של דבר בוחרת הקבוצה בדראפט שורה של שחקנים ששאר הליגה כלל לא לקחה בחשבון. פרק אחר מתרכז בהצלחתו של בין בביצוע עסקאות עם קבוצות אחרות בליגה, תוך שהוא מנצל את ערמומיותו, הידע הייחודי שצבר בתחום הערכה אובייקטיבית של שחקנים וניצול מצוקתם של מנהלים אחרים, כל זאת תחת האילוץ של קבוצה שלא יכולה להציע שכר גבוה לשחקנים ולבצע עסקאות ענק. הספר עוקב אחר ההיסטוריה של בין החל מנעוריו כשחקן בייסבול מצליח בתיכון, שנכשל בקריירה המקצוענית שלו. כמו כן מתמקד הספר במספר שחקני מפתח באוקלנד ומתאר את הקריירה המקצועית הייחודית שלהם, וכן אחר קהילת אוהדי הבייסבול המנתחת את ביצועי השחקנים והקבוצות השונות בשיטות סטטיסטיות מתקדמות. ניצן פלד, מאניבול - לא רק סרט נחמד, באתר כלכליסט, 8 בינואר 2012 שרון בורנשטיין, ‏"מאניבול": פריצת דרך או תרמית?, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2011 מאניבול, באתר OCLC (באנגלית)
אביחי מליחי

אביחי מליחי (נולד ב-7 במאי 1963), מוזיקאי וזמר ישראלי. נולד בראש העין לאסתר וסעדיה מליחי. בגיל צעיר החל לנגן בגיטרה, והחל את דרכו המוזיקלית בנערותו כשהופיע בהופעות של זמרים מוכרים, למשל עם זוהר ארגוב. הזמר ג'קי מקייטן היה זה שגילה את יכולתו המוזיקלית. מלבד גיטרה, מנגן מליחי גם על בוזוקי ועל קלידים, וכן יוצר ומלחין שירים בסגנון המוזיקה הים תיכונית. שיריו מושפעים מסגנונות שונים כגון רוק, מוזיקה ספרדית, מוזיקה יוונית ושירה תימנית. הכרתו הציבורית הראשונה הגיעה כשכתב את השיר "לא לבד" לפיני חדד. בין היתר, כתב שירים לזמרים כגון אייל גולן (עיניך מספרות, ילדתי נא שובי, לחישה בלילה), רגב הוד (פעימות לבך), לירן טל (מותק אני בשוק), ישי לוי, יואב יצחק, חיים משה, לידור יוספי אורן חדד וששי יעיש. מליחי הוא גם זמר. אלבומו הראשון, "פלא טבעי", יצא לאור בשנת 2000 בהוצאת הד ארצי. האלבום כולל 12 שירים. כמו כן, הוציא את הסינגל "הצחוק שלך" ואת הדואט עם לידור יוספי "לאהוב ולחייך". כיום עובד על אלבום עתידי. בשנת 2014 הופיע בעונה הראשונה בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד גבי.
מאה שנים... מאה סרטים

מאה שנים... מאה סרטים היא רשימה של מאה הסרטים האמריקאיים הטובים ביותר, כפי שנקבע על ידי מכון הסרטים האמריקאי, על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, אשר בחרו מתוך רשימה של 400 סרטים. הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 1998. הסרטים נשפטו על פי הקריטריונים הבאים: סרטים עלילתיים באורך מלא (40 דקות לפחות) סרטים אמריקאיים, דוברי אנגלית, הכוללים תרומה משמעותית, קריאטיבית או פיננסית, ממקורות אמריקאיים הכרה ושבחים מצד מבקרים, בצורה פורמלית (כלומר: בדפוס) זכייה בתחרויות פרסים משמעותיות, לרבות פרסים מטעם איגודים מתוך תעשיית הקולנוע ומפסטיבלי סרטים פופולריות לאורך זמן, על פי נתוני רווחים (מותאמים לאינפלציה), שידורים בטלוויזיה, מכירות והשכרות בספריות וידאו וכדומה משמעות היסטורית: סרטים המציינים נקודות דרך חשובות בהיסטוריה של הקולנוע, לרבות חדשנות טכנולוגית, אלמנטים נרטיביים חדשניים או הישגים אחרים פורצי דרך השפעה תרבותית על החברה האמריקאית ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית פרס אוסקר פרס גלובוס הזהב מאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים אתר האינטרנט הרשמי של מאה שנים... מאה סרטים הרשימה באתר האינטרנט של מכון הסרטים האמריקאי
אנדריס ברזינש

אנדריס ברזינש (בלטבית: Andris Bērziņš; נולד ב-10 בדצמבר 1944) היה נשיא לטביה השמיני במניין, בשנים 2015-2011. עד כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים. כמו כן, כיהן כנשיא אחד הבנקים הגדולים בלטביה בשנים 1993-2004. נבחר לנשיא מטעם איחוד הירוקים והאיכרים. עם כניסתו לתפקיד ראש המדינה פרש מהמפלגה. ברזינש נולד ב-1944 בניטאורה במחוז אמאטה שבלטביה הסובייטית. למד בבית ספר תיכון בסיגולדה. לאחר מכן למד באוניברסיטה הטכנית של ריגה, וסיים את לימודיו בשנת 1971. היה מהנדס רדיו במפעל "Elektrons". הוא גם למד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת לטביה, וסיים את לימודיו שם בשנת 1988. באותה שנה התמנה לסגן השר לשירותים מוניציפליים בממשלת לטביה הסובייטית. ב-1990 נבחר לסובייט העליון של לטביה. שם הצביע ב-4 במאי 1990 בעד ההכרזה להחזיר את עצמאותה לרפובליקה של לטביה. לאחר סיום כהונתו כסגן יו"ר הקרן של הפרטות בנק בלטביה בשנת 1993, הפך ברזינש ליושב ראש הקרן. בתקופה זו הוא גם הפך לנשיא של "Latvijas Unibanka" (חברה משותפת של מניות). ברזינש עבד גם כיועץ לנשיא השלוחה הלטבית של הבנק השוודי SEB והיה חבר במועצות המנהלים של מספר חברות. ברזינש חזר לפוליטיקה בשנת 2005 (עסק בעבר תקופה מסוימת בפוליטיקה עירונית במחוז בו היה גר ובריגה), כשרץ ללא הצלחה למשרת ראש עיריית ריגה כמנהיג רשימת "איגוד הירוקים והחקלאים". ב-23 במאי 2011 הוצע ברזינש למועמד לנשיאות על ידי מפלגת "האיחוד של הירוקים והחקלאים". בסיבוב הראשון של הבחירות קיבל 50 קולות בעד ו-48 נגד, בעוד ואלדיס זאטלרס קיבל 43 בעד ו-55 נגד (99 מחוקקים השתתפו בהצבעה, אבל אחד מהם היה לא-חוקי), כלומר, אף אחד לא נבחר. בסיבוב השני, שנערך מאוחר יותר באותו יום, קיבל ברזינש 53 קולות בעד, וניצח בבחירות. הוא הושבע לתפקידו כנשיא לטביה ב-8 ביולי 2011. ביולי 2015 הוחלף על ידי ריימונדס ויוניס. ברזינש היה נשוי פעמיים. נישואיו השניים - לדצה סיסומה, נערכו רשמית כמה ימים לפני כניסתו לתפקיד הנשיא. אחד מדודיו גורש על ידי השלטון הסובייטי למרכז אסיה ונפטר ב-1943 בטג'יקיסטן. מדיה וקבצים בנושא אנדריס ברזינש בוויקישיתוף אתר נשיא לטביה
ויזלטיר

האם התכוונתם ל... מאיר ויזלטיר – משורר ומתרגם ישראלי ליאון ויזלטיר – עורך ספרותי אמריקאי
נ.ב. החתול שלך מת! (סרט)

נ.ב. החתול שלך מת! (באנגלית: P.S. Your Cat Is Dead) הוא סרט קומדיה משנת 2002 בבימויו ובכיכובו של סטיב גוטנברג. הסרט מבוסס על מחזה משנת 1975 מאת ג'יימס קירקווד ג'וניור, שהוא עיבוד שלו לרומן שכתב ושיצא לאור לראשונה בשנת 1972. הסרט מתחיל בערב השנה החדשה, כאשר לגיבור הסרט, ג'ימי זוּל (השחקן סטיב גוטנברג) יש יום רע במיוחד. הצגת היחיד שלו אינה מצליחה, הרומן הלא גמור שלו נגנב, וחתולו האהוב טנסי (הנקרא על שם המחזאי טנסי ויליאמס) נפטר במרפאה הווטרינרית. בנוסף, חברתו זרקה אותו בערב הסילבסטר. ג'ימי נותר לבדו בביתו, שוקע ברחמים עצמיים ודיכאון, ונמצא על סף התמוטטות עצבים. כאשר בחור צעיר פורץ לביתו, ג'ימי מתנפל עליו בחמת זעם, קושר אותו, ומתחיל להוציא עליו את התסכולים. בהמשך מסתבר שלפורץ, אדי ויטו, שיצא מהארון לאחרונה, יש כמה תסכולים משלו, כולל כעסים על אשתו לשעבר שעזבה אותו לאחר שגילה לה שהוא נמשך לגברים, ואינה מאפשרת לו לפגוש את בנו. הקשר בין שני הגברים נרקם באופן מרתק וקומי, ובהמשך הם אף מסייעים זה לזה. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטים גאים בפילדלפיה בשנת 2002. הוא קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 24% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות. "נ.ב. החתול שלך מת!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נ.ב. החתול שלך מת!", באתר נטפליקס "נ.ב. החתול שלך מת!", באתר AllMovie (באנגלית) "נ.ב. החתול שלך מת!", באתר Metacritic (באנגלית) "נ.ב. החתול שלך מת!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נ.ב. החתול שלך מת!, קדימון הסרט באתר יוטיוב "P.S. Your Cat Is Dead!‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
ארמנד האמר

ארמנד האמר (באנגלית: Armand Hammer;‏ 21 במאי 1898, ניו יורק, ארצות הברית - 10 בדצמבר 1990, לוס אנג'לס, ארצות הברית), היה איל נפט ופילנתרופ יהודי-אמריקאי. האמר נולד בניו יורק לרוז (ליפשיץ) ויוליוס האמר, מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית. הוא היה יו"ר ובעלים של חברת אוקסידנטל פטרוליום, ואספן אמנות. האמר פעל לפדיון אסירי ציון מברית המועצות, ובמיוחד נודע במאבקו לשחרורה של אידה נודל. בשנת 1982 הקים יחד עם איש העסקים יוסף (ג'ו) אלמליח את חברת ההחזקות י.ו.א.ל (ראשי תיבות של Jerusalem Oil Exploration Ltd), שתחתיה הוקמה החברה הבת ישראמקו. במטרה לגייס הון ולבצע חיפושי נפט בישראל. האמר התחיל את אוסף האמנות שלו בשנות ה-20. ב-1928 ייסד בניו יורק את גלריית האמר הפעילה עד היום. ב-1965 תרם חלק מן האוסף שלו לאוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1987 תרם עבודות על נייר לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי.. בנובמבר 1990, כשבועיים לפני מותו חנך האמר בלוס אנג'לס את מוזיאון האמר המנוהל על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1984 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "אוסף ארמנד האמר: חמש מאות של יצירות מופת". האמר הורשע בתרומה אסורה לנשיא ריצ'רד ניקסון. הוא זכה לחנינה מהנשיא בוש. על שמו קרן ארמנד האמר לקידום המזה"ת. נינו הוא השחקן ארמי האמר. מדיה וקבצים בנושא ארמנד האמר בוויקישיתוף ארמנד האמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דב אלפון, כתבת פרופיל על האמר, כותרת ראשית, 25 ביולי 1984 מיכל מירון-שקד, הלב הרחב של ארמנד המר, כותרת ראשית, 19 בפברואר 1986 ארמנד האמר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארמאנד האמר (1898-1990), דף שער בספרייה הלאומית ארמנד האמר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארמנד האמר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרייזלר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ולטר קרייזלר – תעשיין רכב אמריקאי קרייזלר – חברת רכב אמריקאית עד מ-1925 עד 1998 שהקים ולטר קרייזלר בניין קרייזלר – גורד שחקים בניו יורק שנבנה עבור משרדי החברה דיימלר-קרייזלר – חברת רכב הנקראת מאז 1998 בשם דיימלר-קרייזלר פריץ קרייזלר – כנר ומלחין אוסטרי
גברים ממאדים ונשים מנוגה

גברים ממאדים ונשים מנוגה (באנגלית: Men Are from Mars, Women Are from Venus) הוא ספר רב-מכר שיצא בשנת 1992 העוסק בתחום העזרה העצמית. הספר נכתב על ידי ג'ון גריי, והפך לבסיס עבור ספרים נוספים, הקלטות, סמינרים, מופע יחיד בברודוויי וסדרת סיטקום בטלוויזיה. הספר מציג את העמדה כי נשים וגברים שונים כמו יצורים מכוכבי לכת או עולמות נפרדים. הוא מדמה אותם לאל המלחמה הרומי מארס (שעל שמו קרוי הכוכב מאדים) ולאלת האהבה ונוס (שעל שמה הכוכב נוגה). נקודת הפתיחה בספר היא שאנשי מאדים פגשו בנשות נוגה ופיתחו מערכות יחסים מוצלחות, היות שהם קיבלו את המאפיינים השונים האחד של השנייה. אך כשיום אחד הם נחתו בכדור הארץ הם שכחו כי כל אחד הגיע מכוכב לכת אחר, ומהנקודה הזאת נוצרו פערים שפגעו במערכת היחסים. דוגמה אחת שגריי מציע בתאוריות שלו היא שגברים מתלוננים על בעיות, כי הם מבקשים פתרונות בעוד נשים מתלוננות על בעיות כי הן רוצות שיכירו בבעיותיהן. גריי גם סבור כי ניתן לבצע אבחנה בין המינים לפי השוני באופן שבו הם מתנהגים תחת לחץ. גריי סבור כי גברים רבים נוהגים לסגת עד שהם מוצאים פתרון לבעיה. הוא מתייחס אל זה כאל "נסוגים לתוך המערה שלהם". במקרים מסוימים הם עלולים לסגת, פשוטו כמשמעו, למשל, כדי ללכת לבלות עם חברים. מטרת הנסיגה היא לקחת את הזמן כדי להגיע לפתרון. ב"מערות" אלו, גברים לא בהכרח מתמקדים בבעיה, אלא פעמים רבות מדובר ב"פסק זמן" כדי לאפשר להם להתרחק מהבעיות כך מוחם יכול להתמקד במשהו אחר. גריי טוען כי זה מאפשר להם לבחון מחדש את הבעיה מאוחר יותר בפרספקטיבה חדשה. גריי סבור כי נסיגת הגברים לתוך ה"מערה" היא נושא שהנשים התקשו להבין אותו לאורך ההיסטוריה. נטייתן הטבעית היא לדבר על בעיות (גם אם מדיבורים לא פותרים את הבעיה). זה מוביל לדינמיקה טבעית של גבר נסוג אל מול אשה המנסה להתקרב עוד יותר. לדברי גריי זה הופך להיות מקור מרכזי של קונפליקט בין נשים לגברים. גריי טוען כי גברים ונשים מעניקים ניקוד בתוך מערכת היחסים על נתינה וקבלה של אהבה באופן שונה. הוא אומר כי גברים נוטים לתת ניקוד גבוה יותר על מה שהם חושבים שהם מעשים גדולים, בעוד שנשים מעניקות ניקוד לכל מעשה של אהבה, נקודה אחת בכל פעם. לדברי גריי, נשים נוטות לשמור על מערכת נקודות שגברים מעטים מודעים אליה. גריי כותב כי גברים ונשים מפקחים על כמות התן וקח במערכת היחסים ואם יש חוסר איזון, אדם אחד מרגיש שהוא נתן יותר ממה שניתן לו ומפתח טינה. הוא קובע כי זו תקופה בה התקשורת חשובה מאוד ועוזרת להחזיר את הקשר לאיזון. הקליפ של הלהיט "Deep in Love" משנת 2011, כמו גם מילותיו של השיר, עסקו בכך שגברים ממאדים ונשים מנוגה. האתר של ג'ון גריי עבור נשים מנוגה וגברים ממאדים (באנגלית) תקציר הספר בוויקי תקצירים (באנגלית) גיא שרמן, "גברים ממאדים ונשים מנוגה": הספר מהניינטיז בקאמבק מפוקפק, באתר ynet, 10 בפברואר 2018 גילי איזיקוביץ, 25 שנה ל"גברים ממאדים ונשים מנוגה": "היום לא היו מעיזים לפרסם ספר כזה", באתר הארץ, 26 בפברואר 2018 גברים ממאדים ונשים מנוגה, באתר OCLC (באנגלית) Tom Boxer & Morena interview - YouTube, web.archive.org, ‏2018-06-21
שביב

האם התכוונתם ל... גיורא שביב – פיזיקאי ישראלי יהודה שביב – רב ישראלי מיקי שביב – מוזיקאי ישראלי ניר שביב – פיזיקאי ישראלי, בנו של גיורא שביב שכונת שביב – שכונה בהרצליה
נפטוגז

נפטוגז (אוקראינית: НАК Нафтогаз України) היא חברת גז ונפט ממשלתית של אוקראינה הנחשבת לחברה הגדולה ביותר באוקראינה. בשנת 1990, הונח צינור נפט מרוסיה למערב אירופה שעבר דרך הטריטוריה האוקראינית, אז יש המייחסים את השנה להקמת החברה, שנועדה לתפעל ולפקח על תעבורת הגז והנפט בשטחי אוקראינה. בשנת 2006, נפטוגז התירה את זכות מכירת הגז באוקראינה לחברת רוסאוקראנרגו, שהוקמה בשיתוף פעולה עם גזפרום ופורקה ב-2014. במהלך אותן שנים עלו מספר יוזמות למזג את נפטוגז אל תוך תאגיד גזפרום, יוזמות אלה נזנחו לאחר שרוסיה סיפחה אליה את חצי האי קרים ופרץ המלחמה בדונבאס. בשנת 2019 נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי חתם על צו לפיו החברה אינה מהווה חלק מתעבורת הנפט והגז הממשלתית, זאת במטרה לקדם את פירוק החברה והקמת מפעילה חדשה בתחום הנפט והגז. נוכחיות אוקרגזדוביצ'ה אוקרנפטה אוקרטרנסגז אוקרטרנסנפט גז אוקראינה נפטגז אוקרגזאנרגו נפטגז-סטי אוקרנפטגז קומפלקט נאוקה נפטגז LIKVO בעבר אוקרספצטרנס צ'רנומורנפטגז (ב-17 במרץ 2014 הפרלמנט של חצי אי קרים הלאים את החברה). אוקרטרנסגז אוקרנפטה 1998—2000 — איהור בקאי; מרץ — יוני 2000 — ממלא מקום איהור דידנקו; 2000—2002 — ואדים קופילוב; 2002—2005 — יורי בויקו; 2005—2006 — אולכסיי איבצ'נקו; מאי — אוגוסט 2006 — אולכסנדר בולקיסב; אוגוסט 2006 — ינואר 2007 — וולודימיר שלודצ'נקו; מרץ — דצמבר 2007 — יבגני באקולין; דצמבר 2007 — מרץ 2010 — אולג דובין; מרץ 2010 — מרץ 2014 — יבגני באקולין; מרץ 2014 — נובמבר 2022 — אנדריי קובולב; נובמבר 2022 — ואילך — אולקסי צ'רנישוב. מדיה וקבצים בנושא נפטוגז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפטוגז נפטוגז, ברשת החברתית פייסבוק נפטוגז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נפטוגז, ביישום טלגרם נפטוגז, סרטונים בערוץ היוטיוב НАК «Нафтогаз Украины» создала ДП «Нефтегазсети» "Госсовет Крыма объявил «Черноморнефтегаз» и «Укртрансгаз» (в части Укрспецтрансгаза) собственностью Республики Крым". Ведомости. "Госсовет Крыма объявил «Черноморнефтегаз» и «Укртрансгаз» (в части Укрспецтрансгаза) собственностью Республики Крым". Ведомости. "Госсовет Крыма объявил «Черноморнефтегаз» и «Укртрансгаз» (в части Укрспецтрансгаза) собственностью Республики Крым". Ведомости.