laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת של ראקושפלוטה

בית הכנסת של ראקושפלוטה (בהונגרית: Rákospalotai zsinagóga) הוא מבנה בית כנסת לשעבר, שמשמש כיום כמחסן ספרים בדרך פוטי הישן בראקושפלוטה, הרובע 15 של בודפשט מ-1 בינואר 1950. הקהילה היהודית בראקושפלוטה קיבלה את עצמאותה בשנת 1902. הרב הראשון של הקהילה, שנבחר בשנת 1898 - כשהקהילה עדיין הייתה שייכת לאויפשט - היה הרב יצחק מיכאל דושינסקי. בהונגרית Duschinszky Mihály. [יש לציין שקיימים כתיבים רבים לשם המשפחה הזה, כגון: Duschinsky, וכן Dushinsky, וגם Duschinskie, וגם Dusinszky ואף Dušinský ואפילו Dušinski, וגם Duszinski ועוד. הכל לפי הכתיב המקובל באותה מדינה אירופית או בתערובת של כתיבים] כדי לכסות את עלויות הבנייה הגבוהות, נערך בשנת 1926 "דינר" לאיסוף תרומות. בהזדמנות זו הודפס על ידי ועדת הבנייה של בית הכנסת ספרון-תפילה זעיר, "בִּרְכוֹן", בן 44 עמודים שבסופו לוח-יהודי-עברי-הונגרי לשנת תרפ"ז (1927-1926. צילומים רצ"ב). בעמוד הראשון של הברכון (בצילום) ברכה בחתימת יד הרב הראשי האומרת (תרגום מדרכי דותן): בעזרת השם. הסכומים שיתקבלו בתמורה לספרון-התפילה, הברכון, הזה הם עבור רכישת אבן אחת למען בית הכנסת שלנו ההולך ונבנֶה. כלומר, בעליו של ספרון-התפילה הושיט עזרה לבניית בית האלוהים. ברכת הכל-יכול תלווה בכל דרכו את העוזר לבניית קורת-הגג הקדוֹשה. ראקושפאלוטא, שנת ה'תרפ"ו 1926. בברכת הֶחבר־לָאמונה, מיכאל דושינסקי הרב הראשי. הרב מיכאל דושינסקי (גם דושינסקיא) כיהן כמנהיג הקהילה עד פטירתו בשנת 1939. בזכותו נהנתה הקהילה מכבוד ומהערכה ציבורית רבה. בית הכנסת איבד את קהלו בשואה ולאחר מלחמת העולם השנייה. הוא נעזב ולא חזר לשימוש. הבניין שימש כמחסן מפות גאוגרפיות מאז שנות השישים וכמחסן ספרים מאז שנות השמונים, אז נקנה על ידי הספרייה הלאומית שצ'ני (OSZK). הבניין עדיין משמש את ה- OSZL ואחת ממחלקות המחסנים שלה פועלת בו. תמונות של בית הכנסת בראקושפלוטה. התמונה הראשונה היא ילד עם עז משנת 1943 ברקע מבנה בית הכנסת. רשימת בתי הכנסת בהונגריה מבני תפילה לאורך דרך פוטי מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת של ראקושפלוטה בוויקישיתוף
תבור הולך לגן עדן

תבור הולך לגן עדן (ברוסית: Табор уходит в небо) היא דרמה רומנטית סובייטית משנת 1975 מאת אמיל לוטיאנו, על פי סיפוריו המוקדמים של מקסים גורקי. בסרט מתוארים סיפורי אהבה שונים, והעלילה המרכזית עוסקת באהבתה של ראדה היפהפייה לגנב הסוסים לויקו זובאר. הסיפור מתרחש במחנה הצוענים בחבל בסארביה (היום מולדובה ובמאה ה-19, התקופה אותה מתאר הסרט, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). בסרט קיימים אזכורים לפולקלור ומוזיקה מקומית. בסרט צפו 64.9 מיליון צופים, והוא הפך לסרט שובר קופות סובייטי בשנת 1976. "תבור הולך לגן עדן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תבור הולך לגן עדן", באתר AllMovie (באנגלית) "תבור הולך לגן עדן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תבור הולך לגן עדן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בליינה פסטיניוג

בליינה פסטיניוג (בוולשית: Blaenau Ffestiniog) היא עיירה וקהילה, הממוקמת בעמק נהר הקונווי במחוז גוויניד' שבצפון ויילס, הממלכה המאוחדת. העיירה היא חלק מהקהילה פסטיניוג הכוללת גם את ל'אן פסטיניוג הקטנה יותר. העיירה הייתה מרכז כרייה חשוב במחצית השנייה של המאה ה-19 עם מספר מחצבות ומכרות לווחה שהוקמו סביבה ומסילת פסטיניוג שנפתחה ב-1836 להובלת הלווחה לנמל בפורת'מדוג הסמוכה. לקראת סוף המאה ה-19 העיירה הגיעה לכדי כמעט 20,000 תושבים והייתה לשנייה בגודלה בצפון ויילס, בתחילת המאה ה-20 הביקוש ללווחה החל לדעוך ותעשיית הכרייה ברחבי בריטניה החלה להצטמק, בהדרגה נסגרו והצטמצמו מכרות פלסטיניוג ובהמשך גם מסילות הברזל שהובילו אליה. החל משנות ה-50 בליינה פסטיניוג החלה לפתח תעשיית תיירות ענפה שהתבססה על המכרות הסגורים שהפכו לאטרקציות, ומסילת פסטיניוג שחודשה לשימוש תיירים באזור. כיום נחשבת העיירה מוקד תיירותי חשוב בצפון ויילס עם שלל אירועים ואתרים המושכים תיירים מכל הסוגים. שם הקהילה פסטיניוג נובע מוולשית עתיקה וכנראה משמעו "מבצר", ל'אן פסטיניוג (Llan Ffestiniog; ל'אן משמעו יישוב בקונטקסט של קהילה שבמרכזה כנסייה) השוכנת דרומית לבליינה היא עיירה וותיקה יותר ועל שמה שם האזור. בליינה הייתה ככל הנראה אוסף חוות קטן צפונית לפסטיניוג לפני התפתחות תעשיית הכריה באזור, ומשמעות שמה הוא רמה או אזור גבוה, ייתכן שמיקומה של בליינה פסטיניוג במעלה אזור הררי יותר על פני ל'אן פסטיניוג הנמוכה יותר נתן לה את שמה. ההתפתחות המשמעותית של העיירה החלה בסוף המאה ה-18 כאשר התגלו באזור מרבצי לווחה והוקמו בהדרגה מספר מחצבות ומכרות בצמוד ומצפון לעיירה. כאמור לפני תחילת הכרייה באזור, בליינה הייתה אוסף של חוות שעסקו בגידול כבשים, בשנת 1835 עם ביסוס המכרות הראשונים החלו להשתכן בעיירה פועלים ומספר התושבים הגיע לכדי 1,648. בשנת 1851 מספר זה הוכפל לכדי 3,460, ובשנת 1881 סביב שיא הפיתוח התעשייתי באזור, הקמת מסילות הרכבת והגידול המאסיבי במכרות האזור, מנתה העיירה 11,274 תושבים, מה שהפך אותה ליישוב השני בגודלו בצפון ויילס אחרי רקסהאם. ציר התנועה העיקרי העובר דרך בליינה פסטיניוג הוא כביש ה-A470, אשר מתחבר עם הדרך ההיסטורית כביש ה-A5 כ-20 ק"מ צפונית-מזרחית מהעיירה בסמוך לבטווס-אי-קוייד, ומגיע לחוף הצפוני של ויילס, ל'נדידנו וקונווי כ-50 ק"מ צפונית מפסטיניוג. עם פיתוח הכרייה בפסטיניוג, נפתחו בהדרגה מספר מסילות רכבת, תחילה להובלת הלווחה לערי נמל ובהמשך לשירות תושבי האזור ופועלי המכרות. ב-1836 נפתחה "מסילת פסטיניוג" אשר הוקמה להובלת הלווחה מערבה לעיירת הנמל פורת'מדוג הסמוכה, מסילה זו נסגרה בשנת 1946, אך החל משנות ה-50 זכתה למאמץ שיחזור ותפעול שהוביל לפתיחת הקו כולו ב-1982. כיום מסילת פסטיניוג פועלת וניתן להגיע מבליינה פסטיניוג לפורת'מדוג ומשם על קו העולה צפונה לקרנארבון, קו זה משמש בעיקר לתיירים ומתבסס על רכבות קיטור משוחזרות מהמאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. העיירה ב-1875 העיירה ב-1959 תחנת הרכבת ב-1959 מרכז העיירה כיום רח' צ'רץ' בעיירה בד'גלרט בטווס-אי-קוייד אתר האינטרנט הרשמי של בליינה פסטיניוג Hue Jenkins, "What's in a name?", אתר ה-BBC צפון ויילס, 23 בפברואר 2007. מחקר של סוכנות Cadw, ממשלת ויילס, "Blaenua Ffestiniog: Understanding Urban Character", ‏2011.
הר וילבר (אנטארקטיקה)

הר וילבר (באנגלית: Mount Wilbur) הוא הר בהרי רוסון, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם 3.2 קילומטרים ממזרח להר ויבר. ההר ממוקם במוצאו של קרחון סקוט. ההר התגלה על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, בהנהגתו של קווין בלקברן (Quin Blackburn), הגיעה אל ההר בדצמבר 1934. ריצ'רד בירד נתן להר את שמו. ההר נקרא על שמו של קרטיס ד. וילבר (Curtis D. Wilbur), שר הצי של ארצות הברית בין השנים 1925–1929. הר וילבר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר וילבור באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד הר וילבור באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר וילבר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
הר וילבר

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה הר וילבר (אנטארקטיקה) – הר בהרי רוסון, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה ארצות הברית הר וילבר (מונטנה) – הר בשטח הפארק הלאומי גליישר במדינת מונטנה שבארצות הברית הר וילבר (אלסקה) – הר בהרי סנט אליאס במדינת אלסקה שבארצות הברית
סנפורד רובינסון גיפורד

סנפורד רובינסון גיפורד (באנגלית: Sanford Robinson Gifford;‏ 10 ביולי 1823 – 29 באוגוסט 1880) היה צייר נוף אמריקאי ואחד החברים המובילים באסכולת נהר ההדסון, ונחשב כשייך גם לציירי סגנון הלומיניזם. גיפורד נולד בגרינפילד שבמדינת ניו יורק ובילה את ילדותו בעיר הדסון. היה בנו של בעל בית יציקה לברזל. הוא למד באוניברסיטת בראון בשנים 1842–1844, לפני שעזב ללמוד אמנות בעיר ניו יורק בשנת 1845. הוא למד רישום, פרספקטיבה ואנטומיה אצל המאסטר הבריטי ג'ון רובנס סמית'. הוא גם למד את הגוף האנושי בשיעורי אנטומיה במכללה לרפואה רחוב קרוסבי ולקח שיעורי רישום באקדמיה הלאומית לעיצוב. עד שנת 1847 הוא היה מיומן מספיק בציור כדי להציג את הנוף הראשון שלו באקדמיה הלאומית ונבחר לחבר בשנת 1851, ואקדמאי בשנת 1854. לאחר מכן גיפורד התמסר לציור נוף והפך לאחד האמנים הטובים ביותר של אסכולת נהר הדסון. כמו רוב האמנים של אסכולת נהר ההדסון, גיפורד נסע רבות כדי למצוא נופים לרישום ולציור. בנוסף לאזור ניו אינגלנד, מדינת ניו יורק וניו ג'רזי, ערך גיפורד מסעות נרחבים לארצות אחרות. הוא נסע בפעם הראשונה לאירופה בשנת 1855 עד 1857, כדי ללמוד אמנות אירופאית וללערוך רישומים לציורים עתידיים. במהלך נסיעה זו גיפורד נפגש עם אלברט בירסטדט ועם וורטינגטון ויטרדג'. בשנת 1858 הוא נסע לוורמונט, ככל הנראה עם חברו הצייר ג'רום תומפסון, פרטים על ביקורם הועברו לעיתונות. שני האמנים הגישו ציורים של הר מנספילד, הפסגה הגבוהה ביותר של ורמונט, לתערוכה השנתית של האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1859. לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת האזרחים, שירת בצבא האיחוד כטוראי בגדוד השביעי של המיליציה של ניו יורק. כמה מבדים שלו המשתייכים לגדוד השביעי של העיר ניו יורק ומועדון הליגה של האיחוד של ניו יורק הם עדות לתקופה ההיא. הוא ערך מסע נוסף באירופה, הפעם עם ג'רוויס מקנטי ורעייתו, בשנת 1868. כשהוא משאיר את הזוג מאחור, גיפורד נסע למזרח התיכון, כולל למצרים בשנת 1869. ואז בקיץ 1870 גיפורד נסע להרי הרוקי במערב ארצות הברית, הפעם עם וורת'ינגטון ויטרדג' וג'ון פרדריק קנסט. לפחות חלק ממסעות 1870 היו במסגרת משלחת היידן, בהובלת פרדיננד וונדהייר היידן. כשחזר לסטודיו שלו בניו יורק, גיפורד צייר נופים גדולים מהסצינות שתיעד במסעותיו. השיטה של גיפורד ליצור יצירת אמנות הייתה דומה לאמנים אחרים של אסכולת נהר הדסון. תחילה היה מצייר עבודות קטנות וגסות בצבע שמן מתוך רישומי העיפרון שלו. את הסצינות שהעדיף ביותר הוא פיתח לציורים קטנים וגמורים, וחלק לציורים גדולים וגמורים. ב־29 באוגוסט 1880 נפטר גיפורד בעיר ניו יורק, לאחר שאובחן כחולה במלריה. מוזיאון המטרופוליטן בעיר ניו יורק ציין את חייו באותו סתיו בתערוכת זיכרון של 160 ציורים. קטלוג של עבודותיו שפורסם זמן קצר לאחר מותו, כלל יותר מ־700 ציורים. בין השנים 1955–1973 תרמו יורשי גיפורד את אוסף המכתבים והמסמכים האישיים של האמן לארכיון לאמנות אמריקאית, מרכז מחקר המהווה חלק ממוסד סמית'סוניאן. בשנת 2007 נסרקו מאמרים אלה באופן דיגיטלי במלואם והועמדו לרשות החוקרים. מדיה וקבצים בנושא סנפורד רובינסון גיפורד בוויקישיתוף Avery, Kevin J., Hudson river school visions : the landscapes of sanford r. gifford., Metropolitan Mus Of Art, 2013, ISBN 0-300-19994-5 American Archives of Art, Smithsonian Institution. Scandal over Mansfield SRG pictured on horseback, with caption
יחסי הממלכה המאוחדת – קובה

יחסי הממלכה המאוחדת–קובה הם היחסים הדו-צדדיים בין קובה לבריטניה. בשנת 1964 קובה הזמינה עשרה קטרי דיזל חשמליים דומים לרכבת הבריטית Class 47 מיצרן בריטי. קובה ובריטניה היו קרובות לעימות במהלך מלחמת פוקלנד בשנת 1982. פידל קסטרו הציע תמיכה צבאית לחונטה הצבאית הארגנטינאית, אך נדחה על ידי הממשל הצבאי הארגנטינאי, מכיוון שלא רצו להפריע לפעולות הקובניות במלחמת האזרחים באנגולה. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – קובה בוויקישיתוף Thunderbuck Ram (1965-07-30). "Cuba". Class47.co.uk. נבדק ב-2013-12-28.
כוחות נסתרים

כוחות נסתרים (באנגלית: Forces Occultes; כותרת משנה: תעלומות הבונים החופשיים נחשפים לראשונה על המסך) הוא סרט צרפתי משנת 1943, נודע כסרט האחרון שאותו ביים פול רייך Paul Riche (שם הבמה של ז'אן מאמי Jean Mamy). הסרט מגולל את חייו של חבר פרלמנט צעיר שמצטרף לבונים החופשיים כדי להתניע מחדש את הקריירה שלו. כך הוא לומד כיצד הבונים החופשיים זוממים עם היהודים עם האומות האנגלו‑אמריקאיות את עידודה של צרפת לצאת למלחמה נגד גרמניה. הסרט הוזמן בשנת 1942 על ידי מחלקת התעמולה של גרמניה הנאצית בצרפת הכבושה La Propaganda Abteilung de france ועל ידי ז'אן מאמי בונה חופשי לשעבר. הסרט מגנה בבוטות את הבונים החופשיים, הפרלמנטריזם והיהודים כחלק מהדחף של משטר וישי נגדם ומבקש להוכיח את העלילה היהודית מסונית. עם שחרור צרפת הואשמו התסריטאי שלו ז'אן מארק-ריבייר Jean Marquès-Rivière, המפיק רוברט מוזארד Robert Muzard, והבמאי ז'אן מאמי Jean Mamy בשיתוף פעולה עם האויב. ב-25 בנובמבר 1945, מוזארד נידון לשלוש שנות מאסר, ז'אן מארק שברח לגלות מרצון נידון בהיעדרו למוות ובגידה בערכי הלאום. מאמי היה גם עיתונאי ב-L'Appel עיתון התעמולה של משטר וישי ושרת תחת פייר קונסטנטיני Pierre Constantini (מנהיג תנועת משתפי הפעולה – Ligue française d'épuration, d'entraide sociale et de collaboration européenne) וכן השתתף בכתב העת התעמלוני Au pilori, על כך נידון למוות והוצא להורג במצודת מונטרו Montrouge, ב־29 במרץ 1949. "כוחות נסתרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כוחות נסתרים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יחסי גרמניה–קובה

יחסי גרמניה–קובה הם יחסי החוץ בין גרמניה לבין קובה. לפני איחוד גרמניה מחדש ב-1990, קובה שמרה על קשר הדוק עם הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (GDR), אך הייתה שלילית ביחס למדיניותה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. בשנת 2015, לאחר ביקורו של שר החוץ הגרמני פרנק ולטר שטיינמאייר בקובה, התגברו היחסים בין המדינות. למרות חילוקי דעות משמעותיים בסוגיות רבות, כולל היבטים חשובים כמו שלטון החוק והגנה על זכויות אדם, שתי המדינות הביעו עניין להמשיך ולפתח את שיתוף הפעולה. היחסים הכלכליים בין מדינות הם נמוכים. השקעות גרמניות קיימות בתחומי האנרגיה והבריאות של קובה. כ-250,000 תיירים גרמנים מבקרים בקובה מדי שנה, מה שהופך אותם לקבוצת המבקרים השלישית בגודלה באי. באוקטובר 2018 נפתחה הרשמית הלשכה הגרמנית לקידום סחר וקידום השקעות בקובה לפיתוח קשרים כלכליים דו-צדדיים. בשנת 2018 היקף הסחר בין מדינות הסתכם ב-279.4 מיליון יורו, מתוכם 227.8 מיליון יורו היוו את היצוא הגרמני לקובה (מכונות, מוצרים כימיים ותרופות, מוצרי פלסטיק, ציוד רפואי, מכוניות וחלפים). היצוא הקובני לגרמניה הסתכם ב-51.6 מיליון יורו (משקאות אלכוהוליים, מוצרי סוכר, טבק, מיצי פירות וירקות). גרמניה מחזיקה בקובה שגרירות בהוואנה. קובה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ומשלחת בבון. מדיה וקבצים בנושא יחסי גרמניה–קובה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
ליובה פרידמן

ליובה פרידמן (נולדה בשנת 1953) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית. פרסמה ספרים ומאמרים רבים על תולדות האמנות האיטלקית במאה ה-15 וה-16 בפירנצה, רומא, ונציה, פארמה וקורג'ו. לאחר סיום לימודיה התיכוניים במוסקבה ועוד לפני עלייתה ארצה ב-1972, החלה לחקור על את האמנות האיטלקית בתקופת הרנסאנס עם דגש על המורשת הקלאסית. לאחר עליית לישראל עשתה את התואר השני והדוקטורט באוניברסיטה העברית בהדרכת מייסד החוג וחתן פרס ישראל, פרופסור משה ברש. פרידמן כתבה חמישה ספרים וכחמישים מאמרים על יצירות מופת של האמנות החזותית ומתוכם שלושה על הספרות האיטלקית (פטררקה, בוקצ'יו וטסו). היא גם שיתפה פעולה בעריכת ספר של מאמרים העוסקים במיתולוגיה. בכל פרסומיה באה לידי ביטוי התעניינותה בנושאים קלאסיים, נוצריים, ואסתטיים. The Classical Pastoral in the Visual Arts, 1989, 250 pp. Peter Lang, New York and Bern. Titian’s Independent Self-Portraits, 1990, 130 pp. Leo S. Olschki Editore, Florence. Titian’s Portraits through Aretino’s Lens, 1995, 215 pp. The Pennsylvania State University Press, University Park, PA. The Revival of the Olympian Gods in Renaissance Art, 2003, 304 pp. Cambridge University Press, Cambridge Classical Myths in Italian Renaissance Painting, 2011, 292 pp. Cambridge University Press, Cambridge. “Petrarch’s Letter to Boccaccio on the Young Man’s Wish to Be a Poet,” Euphorion 84 (1990): 75-88. “The Faces of Bacchus and Apollo in Italian Renaissance Art,” Explorations in Renaissance Culture 22 (1996): 83-102. אתר האינטרנט הרשמי של ליובה פרידמן רשימת הפרסומים של ליובה פרידמן, בקטלוג הספרייה הלאומית העמוד של ליובה פרידמן באתר Academia.edu
שניצל תירס

שניצל תירס הוא מאכל צמחוני ישראלי דמוי כתיתה העשויה מבלילה המכילה גרגירי תירס אשר מצופה בפירורי לחם. מאכל זה מבוסס על המאכל הבשרי שניצל, אך מורכב מחומרים צמחיים ולכן מהווה אלטרנטיבה צמחונית או טבעונית למאכל זה. השניצל תירס מוגש לרוב כשהוא מחומם או מטוגן. שניצל תירס נמכר באופן מסחרי כמזון קפוא על ידי מספר חברות מזון ישראליות גדולות, כדוגמת טבעול, זוגלובק, תנובה (מאמא עוף), רמי לוי, תפוגן ועוד. שניצל תירס הושק לראשונה בשנת 1993 על ידי חברת "טבעול". בהמשך, עם עליית הפופולריות של המוצר גם חברות אחרות שמכרו בשר מעובד החלו למכור שניצל תירס קפוא. בשנת 2004 הושק שניצל תירס לייט על ידי טבעול, שמהווה גרסה פחות קלוריות לשניצל תירס הרגיל. בעשור השלישי של המאה ה-21, שניצל התירס משווק בשלוש גרסאות מסחריות עיקריות: טבעונית, צמחונית ונטולת גלוטן. חברות עוף טוב ותנובה גם משווקות שניצל המשלב בין תירס לעוף. ערכים תזונתיים למנה של 100 גרם שניצל תירס: מדיה וקבצים בנושא שניצל תירס בוויקישיתוף שניצל תירס לירן שבתאי, ‏עדיף שהיה נשאר על הקלח: מבחן הטעימה - שניצל תירס, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2019 סמדר פלד, מה מתבשל שם?, חדשות, 19 באוגוסט 1993 שניצל תירס ועוף , אתר תנובה מאיה רוזמן, בדקנו: השניצלים המוכנים בסופר - מה הכי בריא?, באתר ynet, 4 במרץ 2012 על פי אתר האינטרנט, "foodsdictionary" שניצל תירס, אתר זוגלובק
אורגה — תחום האהבה

אורגה — תחום האהבה (ברוסית: Урга — территория любви) הוא סרט סובייטי-צרפתי משנת 1991 בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1991. אורגה, פלצור המשמש ללכידת כבשים, הוא סמל האהבה והפוריות במונגוליה. מעשה ברועה מקומי שרעייתו הסינית מסרבת לשכב עימו ללא קונדום, והוא נאלץ לצאת העירה. במקביל מגיע לאוהלו נהג משאית רוסי ושני הגברים עורכים התוודעות ראשונית זה עם תרבותו של זה - הרועה עם המודרניזם היחסי של הרוסי והנהג עם סגנון החיים השבטי, שכמו נלקח מעידנו של ג'ינגיס חאן. "אורגה — תחום האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אורגה — תחום האהבה", באתר AllMovie (באנגלית) "אורגה — תחום האהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אורגה — תחום האהבה", באתר אידיבי "אורגה — תחום האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Roger Ebert, Close To Eden movie review & film summary (1992) | Roger Ebert, https://www.rogerebert.com/ (באנגלית)
יחסי דרום אפריקה – קוריאה הדרומית

יחסי דרום אפריקה–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין דרום אפריקה לבין קוריאה הדרומית. במהלך מלחמת קוריאה, דרום אפריקה שלחה את טייסת 2 של חיל האוויר הדרום-אפריקאי להילחם לצד קוריאה הדרומית כחלק מכוחות האו"ם. בשנת 1961 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, אולם בשנת 1978 ניתקה קוריאה הדרומית את היחסים עם דרום אפריקה כמחאה על האפרטהייד. בשנת 1994, לאחר ביטול האפרטהייד בדרום אפריקה ועלייתה לשלטון של מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני, כוננו המדינות מחדש את היחסים הדיפלומטיים ביניהן. דרום אפריקה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול. קוריאה הדרומית מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה וקונסוליה כללית בדרבן. מדיה וקבצים בנושא יחסי דרום אפריקה – קוריאה הדרומית בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
Twisted Angel

Twisted Angel (בעברית: מלאך מעוות) הוא אלבומה השמיני של זמרת הקאנטרי ליאן ריימס ואלבומה החמישי, שיצא שלא באופן עצמאי, אשר יצא לאור ב-1 באוקטובר 2002 על ידי חברת התקליטים קורב רקורדס. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי הקאנטרי. כל שירי האלבום הם שירים מקוריים מלבד השיר "You Made Me Find Myself" שהוא גרסת כיסוי לשיר של הזמרת טינה ארנה והשיר "Review My Kisses" שהוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת לארה פביאן. מתוך האלבום יצא הסינגל המצליח "Life Goes On", שנכנס למצעדים רבים ברחבי העולם. על מנת לקדם את האלבום הופיע עם השיר "Love Is an Army" בטקס פרסי מוזיקת הקאנטרי של שנת 2003. מידע על האלבום Twisted Angel באתר MusicBrainz מידע על האלבום Twisted Angel באתר AllMusic האלבום Twisted Angel באתר Discogs האלבום Twisted Angel באתר יוטיוב פיטר אמטו, דזמונד צ'יילד, גרג פגני, ליאן ריימס LeAnn Rimes - Twisted Angel, Discogs (באנגלית) Twisted Angel - LeAnn Rimes | Songs, Reviews, Credits | AllMusic (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2020-06-17
What a Wonderful World (אלבום)

What a Wonderful World (בעברית: איזה עולם מופלא) הוא אלבום חג המולד הראשון של זמרת הקאנטרי האמריקאית ליאן ריימס. האלבום מכיל אוסף של גרסאות כיסוי לשירי חג מולד ידועים בהשראת מוזיקת הג'אז ובתוספת של שלושה שירים מקוריים. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים שיווקיים: "O Holy Night", "Rockin' Around the Christmas Tree", "Have Yourself a Merry Little Christmas", ו-"A Different Kind of Christmas". ריימס הייתה שותפה לכתיבת שלושת השירים המקוריים באלבום כאשר אחד מהם כתבה עם בעלה דין שרמנט. בנוסף למהדורה הרגילה יצאה לאור לאלבום גם מהדורה יפנית אשר כללה גרסת כיסוי לשיר Santa Baby ומהדורה אשר הייתה בלעדית לבריטניה ולטרגט אשר כללה את השיר גם. מידע על האלבום What a Wonderful World באתר MusicBrainz מידע על האלבום What a Wonderful World באתר AllMusic האלבום What a Wonderful World באתר Discogs האלבום What a Wonderful World באתר ספוטיפיי פיטר אמטו, גרג פגני, ליאן ריימס
המלט (סרט, 1907)

המלט (באנגלית: Hamlet), יצא לאקרנים בארצות הברית בשם "המלט, נסיך דנמרק", היה סרט אילם צרפתי בבימויו של ז'ורז' מלייס. הסרט מבוסס על המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר. לקולנוען הצרפתי ז'ורז' מלייס, שהיה מחלוצי הראינוע, היו מפגשים קולנועיים רבים עם מחזותיו של ויליאם שייקספיר. הראשון היה סרטו "The Devil and the Statue" משנת 1901, שרמז למחזה "רומיאו ויוליה", כלל סצנת מרפסת וזוג נאהבים בשם רומיאו ויוליה. סרט קודם שלו משנת 1899 נקרא "קלאופטרה", אך הוא אינו קשור למחזה "אנטוניוס וקלאופטרה". מלייס התמודד עם שייקספיר גם בסרטו "The Venetian Looking-Glass" מ-1905, שכולל את הדמות של שיילוק מהמחזה "הסוחר מוונציה". בעוד שסרטים מוקדמים אלה רק כוללים אלמנטים מיצירותיו של שייקספיר, הסרט "המלט" מ-1907 הוא עיבוד ממשי של המחזה השייקספירי. מלייס עצמו גילם את המלט. בין האפקטים המיוחדים שהשתמש בהם היה חשיפה מרובה (אנ'). הסרט היה העיבוד הקולנועי הראשון של יצירה שייקספירית שכלל סצנות מרובות. ב-1907 יצר מלייס את סרטו השייקספירי האחרון "שייקספיר כותב את 'יוליוס קיסר'", בו גילם מלייס את שייקספיר. "המלט" יצא בהפקת חברת Star Film Company של מלייס. מספרו הקטלוגי הוא 980–987. הסרט נרשם בספריית הקונגרס ב-15 באוקטובר 1907. חוקר הקולנוע רוברט המילטון בול כותב במחקרו על הסרטים האילמים לפי מחזות שייקספיריים, שמלייס עיבד את המחזה כך שהסיפור מסופר בשפה קולנועית, וזהו הישג חסר תקדים. סרטים קודמים למחזות השייקספיריים דבקו בטכניקות תיאטרליות בלבד. הם רק צילמו סצנות כפי שהוצגו על הבמה. בספרו "Shakespeare, Cinema, and Society" משווה ג'ון קולין את סרטו של מלייס להפקות התיאטרון האקספרסיוניסטיות של אדולף אפיה וגורדון קרייג. לדבריו השימוש של מלייס ב"חשיפות מרובות ותמונות אקספרסיוניסיטות דמוית חלומות, היא ברוח רעיונותיהם של אפיה וקרייג". עוד אמר שבדחיסת המחזה לרצף של סצנות קטועות, מצליח מלייס להתרכז בנושא השיגעון בצורה אומנותית ומלאת הבעה. הגרסה של מלייס נחשבת לאבודה. "המלט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המלט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Ball, Robert Hamilton (1968), Shakespeare on Silent Film: A Strange Eventful History, New York: Theater Arts Books, pp. 34–35 Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 178 Collick, John (1989), Shakespeare, Cinema and Society, Manchester: Manchester University Press, pp. 76–77 Guneratne, Anthony (2006), "Cinema Studies: 'Thou dost usurp authority': Beerbohm Tree, Reinhardt, Olivier, Welles, and the Politics of Adapting Shakespeare", in Henderson, Diana E. (ed.), A Concise Companion to Shakespeare on Screen, Malden, MA: Blackwell, p. 38 Malthête & Mannoni 2008, p. 352 Cartmell, Deborah (2008), "Theater on film and film on theater in Hamlet", in Fotheringham, Richard; Jansohn, Christ; White, R. S. (eds.), Shakespeare's World/World Shakespeares: The Selected Proceedings of the International Shakespeare Association World Congress, Brisbane, 2006, Newark: University of Delaware Press, p. 176 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים צרפתיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ברזיל – דרום אפריקה

יחסי ברזיל–דרום אפריקה הם יחסי החוץ בין ברזיל לדרום אפריקה. באופן מסורתי היחסים בין המדינות היו קרובים. ברזיל סיפקה סיוע צבאי לדרום אפריקה בצורה של אימוני לוחמה ולוגיסטיקה. היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התגברו לאחרונה, כתוצאה ממדיניות החוץ "דרום-דרום" החדשה של ברזיל שמטרתה לחזק את השילוב בין המעצמות הגדולות בעולם המתפתח. דרום אפריקה היא חלק מפורום הדיאלוג של IBSA, לצד ברזיל והודו, וכן חלק מקבוצת BRICS, יחד עם ברזיל, רוסיה, הודו והרפובליקה העממית של סין. בשנים האחרונות של תקופת האפרטהייד, חברות דרום אפריקאיות ביצעו כמה השקעות בברזיל. עם זאת, בעוד שברזיל פיתחה יחסים עם המושבות הפורטוגליות לשעבר של אפריקה, היא לא טיפחה מערכת יחסים איתנה עם ממשלת תקופת האפרטהייד, ובמקום זאת פיתחה קשרים עם בנות בריתם של ארגונים נגד האפרטהייד כמו ANC ו-SWAPO. לאחר שדרום אפריקה קיימה את הבחירות הראשונות החופשיות בשנת 1994, הפך הנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בדרום אפריקה בשנת 1996. היחסים התפתחו במהירות בין שתי המדינות, במיוחד לאחר בחירתו של לואיז אינסיו דה סילבה לנשיא בשנת 2002. ממשלת לולה פיתחה קשרים הדוקים עם ממשלתו של תאבו מבקי בדרום אפריקה, בפרט בתחומי האיידס / HIV, סחר הוגן, רפורמה במועצת הביטחון של האו"ם, רפורמה בקרקעות וסוגיות חברתיות-כלכליות אחרות. היחסים קיבלו דחיפה נוספת עם הקמת פורום הדיאלוג של IBSA. הפורום השני נערך בדרום אפריקה ואילו הפסגה הראשונה והרביעית נערכו בברזיל. ברזיל מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה וקונסוליה כללית בקייפטאון. דרום אפריקה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-2 קונסוליות בריו דה ז'ניירו וסאו פאולו. מדיה וקבצים בנושא יחסי ברזיל – דרום אפריקה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
Ungodly Hour

Ungodly Hour הוא אלבום האולפן השני של הההרכב האמריקאי קלואי x האלי. האלבום יצא לאור ב-12 ביוני 2020 על ידי חברות התקליטים פארקווד וקולומביה. מתוך האלבום שלושה סינגלים, מתוכם השירים "Catch Up", "Do It" ו-"Forgive Me". במקור האלבום היה אמור לצאת ב-5 ביוני 2020, אך נדחה ל-12 ביוני, על מנת להראות תמיכה וכבוד בתנועת BLACK LIVE MATTER בארצות הברית. מידע על האלבום Ungodly Hour באתר MusicBrainz האלבום Ungodly Hour באתר Discogs האלבום Ungodly Hour באתר ספוטיפיי האלבום Ungodly Hour באתר דיזר האלבום Ungodly Hour באתר אפל מיוזיק האלבום Ungodly Hour באתר סאונדקלאוד Ungodly Hour באתר Youtube דיסקלוז'ר, ג׳ף גיטלמן, מייק וויל מייד איט, ג׳ייק וואן, סקוט סטורץ' Ungodly Hour, Genius (באנגלית)