laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיירו קפוצ'ילי

פיירו קפוצ'ילי (איטלקית: Piero Cappuccilli‏; 9 בנובמבר 1929 - 12 ביולי 2005) היה זמר בריטון איטלקי, מגדולי זמרי האופרה האיטלקיים במחצית השנייה של המאה העשרים. מזוהה בעיקר עם תפקידי ורדי (במיוחד מקבת וסימון בוקנגרה). נודע, בין השאר, בזכות שליטתו בתהליך הנשימה, יכולת שאפשרה לו לשיר משפטים ארוכים בנשימה אחת. קפוצ'ילי נולד בטריאסטה. בתחילה התכוון לעסוק באדריכלות, אך לאחר עידוד מצד קרוביו החליט לפתח קריירה בתחום האופרה. הוא למד פיתוח קול בהדרכתו של לוצ'אנו דונאג'ו בעיר הולדתו, שבה אף התקיימה הופעת הבכורה שלו, בשנת 1951, בתפקיד משני. תפקידו הראשי הראשון היה טוניו באופרה פליאצ'י מאת רוג'רו לאונקוואלו, ב"Teatro Nuovo" במילאנו בשנת 1957. ב-1960 שר בפעם הראשונה והיחידה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד האב ג'ורג'ו ז'רמון באופרה לה טרוויאטה מאת ג'וזפה ורדי. את רוב הקריירה עשה קפוצ'ילי באירופה, למעט מספר ביקורים באמריקה הצפונית והדרומית. בבית האופרה לה סקאלה הופיע לראשונה ב-1964 בתפקיד אנריקו (ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי), ובקובנט גארדן שבלונדון בשנת 1967, שוב, בתפקיד ז'רמון. הופעת הבכורה של קפוצ'ילי באופרה הלאומית של פריז התרחשה בשנת 1978 בתפקיד אמונאסרו ב"אאידה" מאת ורדי. קפוצ'ילי הופיע אף באופרה של וינה ובפסטיבל זלצבורג. כמו כן, עבד עם מיטב המנצחים של זמנו (פון קאראיין, גאוואצני, אבאדו, קלייבר) והיה לאחד המבצעים הדגולים של הרפרטואר האיטלקי. תפקידי הבריטון של ג'וזפה ורדי, שבזכותם נודע בעיקר, אפשרו לו להציג את גוון קולו, את יכולתו הטכנית, את פרשנותו המוזיקלית ואת נוכחותו הבימתית במיטבם. פיירו קפוצ'ילי הרבה להקליט. הוא הקליט פעמיים את "לה טראוויאטה", ראשית עם מריה קאלאס ב-1959 ולאחר מכן עם בוורלי סילס ב-1970. בין שאר הקלטותיו הראויות לציון: "ריגולטו", לצד אילאנה קוטרובאס ופלאסידו דומינגו תחת שרביטו של קרלו מריה ג'וליני, "מקבת" מאת ורדי, לצדה של שירלי ורט, וסימון בוקנגרה, לצדם של מירלה פרני וניקולאי גיאורוב, תחת שרביטו של קלאודיו אבאדו. קפוצ'ילי שר עד שנות השישים המוקדמות שלו, כשבשנת 1992, בשובו מהופעה של "נבוקו", נפצע בתאונת דרכים קשה שאילצה אותו לפרוש מעיסוקיו הבימתיים ולעסוק בעיקר בהוראה. נפטר בגיל 75 בעיר הולדתו טריאסטה. מדיה וקבצים בנושא פיירו קפוצ'ילי בוויקישיתוף פיירו קפוצ'ילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיירו קפוצ'ילי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פיירו קפוצ'ילי, באתר ספוטיפיי פיירו קפוצ'ילי, באתר AllMusic (באנגלית) פיירו קפוצ'ילי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיירו קפוצ'ילי, באתר Discogs (באנגלית) פיירו קפוצ'ילי, בריטון (באנגלית) רפרטואר ודיסקוגרפיה (בגרמנית) פיירו קפוצ'ילי זוכה לתשואות ארוכות במיוחד לאחר ביצוע האריה "אויב המולדת" מתוך "אנדראה שנייה" מאת אומברטו ג'ורדאנו, יוטיוב פיירו קפוצ'ילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מחלף הראל

מחלף הראל היה מחלף אשר חיבר את כביש 1 וכביש 3965 בסמוך ליישובים מבשרת ציון ומוצא עילית. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום, שהגשר שלו בנוי בתוואי הדרך המשנית המרומזרת וחולף מעל כביש 1, בו התנועה רציפה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1971 במקביל לפרויקט ההרחבה של כביש 1 שהחל בסוף שנות ה-60. המחלף נקרא על שם חטיבת הראל שלחמה באזור במלחמת העצמאות. המחלף ממוקם בנקודה גבוהה בכביש 1 בסמוך למצודת הקסטל, כך שהנוסעים לקראת המחלף מגיעים אליו מלמטה. להחלטה על בניית המחלף קדמה התלבטות במסגרת תכנון התוואי של כביש 1. האפשרות החלופית שנפסלה בזמנו הייתה כריית מנהרה מתחת למעלה הקסטל, כך שתחסוך את הצורך בעלייה וירידה חדה מאזור המחלף. גשר המחלף מבוסס על קשת בטון התומכת במשטח הכביש העליון. ב-1995 הורחבה הדרך ממבשרת ציון למוצא עילית עם בניית גשר נוסף התואם בתכנונו האדריכלי לגשר המקורי. סמוך לחלקו הצפון מזרחי של המחלף נמצא קניון הראל הבנוי בשטחו של היישוב מבשרת ציון. בשנת 2010 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תוכנית להרחבת כביש 1 שבמסגרתה נבנו שתי מנהרות, באורך של כ-850 מטר כל אחת, מתחת למחלף הראל. סיום הפרויקט המשוער היה אמור להיות בשנת 2015, אך חנוכתו נדחתה לתחילת 2017. חנוכת המנהרה הייתה ב-20 בינואר 2017. עם חנוכת המנהרות צפויות עבודות המשך בהכוונת משרד התחבורה. מחלף הראל לעבור שינויים כדי להתאימו לתנאי הדרך החדשים, כולל שיפור בגישה למבשרת תוך הסרת הרמזורים ובניית שתי מנהרות גישור. האחת ברמפת מעוז ציון והשנייה מתחת לשדרות הראל עבור התחבורה הציבורית. מסוף האוטובוסים צפוי להרחיב את שירותיו תוך הגדלת חניוני הרכב במחלף, מעבר הולכי רגל במנהרת הגישור והסרת עומס האוטובוסים הנוסעים וחוזרים למחלף עין חמד. מבט לכיוון מזרח על גשר המחלף העבודות לבניית אחת המנהרות שהחליפו את מחלף הראל מדיה וקבצים בנושא מחלף הראל בוויקישיתוף נוסעים במנהרות הראל? אתם חייבים לצפות בסרטון הזה, JDN, ‏22 בינואר 2017 נחנך הכביש העוקף את אבו גוש, דבר, 13 באוקטובר 1971 חגי אשד, הקרב על הגשר - ללא הכרעה, דבר, 31 ביולי 1972 נחום ברנע, עלייה לירושלים בפול ספיד, דבר, 25 בספטמבר 1970 חיים זרזר, אושרו התוכניות להרחבת כביש ירושלים-תל אביב, באתר ynet, 10 במאי 2010 לירן לוי, מנהרות הראל נפתחו לשני הכיוונים: 35 דקות מירושלים לתל אביב, באתר ynet, 20 בינואר 2017
קולובוס אדום זנזיברי

קולובוס אדום זנזיברי (שם מדעי: Piliocolobus kirkii) הוא מין של קולובוס אדום, אנדמי לאי זנזיבר. הקולובוס מצוי בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתו נאמדת ב-1,000 עד 1,200 פרטים, מרביתם חיים בשמורת יער ג'וזאני. גבו של קוף זה אדמדם-שחור, לאורך כתפיו וזרועותיו רצועה שחורה, ובטנו בהירה. פניו שחורות, למעט אפו ופיו, והן מוקפות בפרווה ארוכה יחסית, שצבעה לבן. זנבו הארוך משמש אותו לאיזון גופו בזמן התנועה. משקלו כ-8 ק"ג, והנקבות קטנות במעט מהזכרים. להקות הקולובוס כוללות בין 30 ל-50 פרטים, מהם עד ארבעה זכרים, והיתר נקבות וגורים. הקולובוס נחשב ליצור חברתי, וחברי הלהקה נוהגים לאכול ביחד, לשחק, ולפלות כינים זה מזה. תקופת ההנקה ארוכה מאוד, והיא יכולה להימשך ארבע שנים. כל עוד מניקה האם, אין היא נכנסת להריון, ובשל כך קצב הריבוי הטבעי של הקולובוסים נמוך. הקולובוס ניזון מעלים, מזרעים ומפרחים, והוא אחד מהמינים הבודדים שלא ניזונים מפירות בשלים, שכן אינו מסוגל לעכל את הסוכר המצוי בהם. עם זאת, הקולובוסים ניזונים מפירות בוסריים. במרוצת השנים הביא האדם לזנזיבר מיני עצים חדשים, שרמת החומציות בפירותיהם גבוהה. הקולובוס הסתגל אליהם, והוא מאזן את החומצות באמצעות אכילת פחם. בדרך כלל חי הקולובוס באזורים יבשים, אך לעיתים ניתן למצוא להקות גם ביערות מנגרובים. מדיה וקבצים בנושא קולובוס אדום זנזיברי בוויקישיתוף קולובוס אדום זנזיברי, באתר ITIS (באנגלית) קולובוס אדום זנזיברי, באתר NCBI (באנגלית) קולובוס אדום זנזיברי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קולובוס אדום זנזיברי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קולובוס אדום זנזיברי, באתר GBIF (באנגלית) נדב לוי, "נורה אדומה", מסע אחר, פברואר 2008 קולובוס אדום זנזיברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
עורבני

עורבני (שם מדעי: Garrulus) הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת העורביים הנפוץ בעולם הישן. בניגוד לרוב המינים במשפחה זו, העורבני אינו שחור אלא צבעוני - המינים שונים מאוד בצבעיהם, אך הם מאופיינים בשת לבן. משמעות השם המדעי garrulus glandarius הוא "צווחן של בלוטי האלון", "פטפטן של בלוטי האלון". משמעות garrulus: צווחן, פטפטן. משמעות glandarius: בלוטי אלון. על אף השם הזהה, העורבני אינו קרוב לעורבנים החיים ביבשות העולם החדש כמו עורבני כחול ועורבני שטלר ששייכים לסוג ציאנוסיטה, או עורבני פלורידה. העורבני הכי קרוב מבחינה גנטית לעקעק זנבתן ולקאק וכן לשאר בני משפחת העורביים החיים באזורים נרחבים של העולם הישן. העורבני שוכן עצים. הוא מעדיף לקנן בהסתעפות של שני ענפים ולחיות בתחומי יישובים קרוב למגורי אנשים. בהתאם לכך, כושר תעופתו מוגבל והוא יכול בעיקר לנתר מעץ לעץ. העורבני, ככל בני משפחת העורביים, הוא אוכל-כול, אך חובב במיוחד פירות ובלוטי אלון. כמו כן, הוא נוהג לחמוס קינים של ציפורי שיר אחרות, ולכן אלו נוהגות לתקוף אותו. אפשר לזהותו לפי הכתם הכחול הזוהר בכנפיו. הוא נפוץ בחבל הים התיכוני. בארץ ישראל מצוי תת-המין עורבני שחור-כיפה, הנפוץ מהצפון ועד לצפון הנגב. שני בני הזוג דוגרים במשך 16 ימים על ארבע עד שש ביצים בצבע טורקיז מנומר שמטילה הנקבה, ומאכילים את הצאצאים עד ליציאתם מהקן בגיל שלושה חודשים. לעורבני קול צורמני ייחודי אך הוא יכול לחקות קולות מצוין. הוא מסוגל לחקות ציוצים של ציפורים שונות, בכי של ילד, יללות חתולים, צלצול טלפונים וחריקות של דלתות. הזואולוג פרופ' ישראל אהרוני כינה את העורבני בשם זה על שום פסוק במסכת חולין דף ס״ד עמוד א' שם כתוב שאסור לקנות ביצי יונים מנוכרי מחשש שאלו ביצי עורב הדומות לביצי יונה. אהרוני הסביר שלא ניתן להתבלבל בין ביצי העורב הירוקות והמנוקדות ובין ביצי היונה הלבנות, והציפור היחידה בארץ ישראל שדומה לעורב ומטילה ביצים הדומות לביצי יונה היא העורבני, ומכאן גזר את כינויו.[דרוש מקור] עורבני שחור-כיפה (Garrulus glandarius) עורבני שחור-ראש (Garrulus lanceolatus) עורבני לידס (Garrulus lidthi) עורבני שחור-כיפה עורבני לידס עורבני שחור-ראש מדיה וקבצים בנושא עורבני בוויקישיתוף עורבני, באתר ITIS (באנגלית) עורבני, באתר NCBI (באנגלית) עורבני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עורבני, באתר GBIF (באנגלית) ארז ארליכמן, אסון צ'רנוביל והקשיים של הציפורים הלבקניות, באתר ynet, 29 באוקטובר 2007 ארז ארליכמן, לבן בשטח: איך שורד עורבני לבקן מעין החורש?, באתר ynet, 5 בדצמבר 2012 סיינטיפיק אמריקן ישראל, ‏העורבני החושב / ג'ייסון ג' גולדמן, באתר "הידען", 27 בנובמבר 2014 "merriam webster dictionary". "glandarius, wordsense. dictionary". "intergeneric relations of corvids".
ברוולד

האם התכוונתם ל... פרנץ ברוולד – מלחין שוודי אלכסנדר ברוולד – אדריכל יהודי-גרמני
שלמה קונין

הרב שלמה קונין (שמו המלא: ברוך שלמה אליהו קונין; נולד בשנת ה'תרצ"ט, 1939) הוא השליח חב"ד הראשי בקליפורניה, ופעיל לאורך החוף המערבי של ארצות הברית. קונין נולד ברובע ברונקס בניו יורק לדוד ורחל קונין. בשנת 1965 נשלח על ידי הרבי מליובאוויטש לקליפורניה ופתח שם את אחד מבתי חב"ד הראשונים. כיום פועלים תחת הנהלתו שלוחים רבים באזור החוף המערבי שמפעילים כ-50 בתי חב"ד. הרב קונין מפורסם בזכות ה'טֶלֶתוֹן', תוכנית טלוויזיה שנתית בת 6 שעות המוקלטת באולפן בהוליווד ומשודרת ברשתות הטלוויזיה ברחבי ארצות הברית ובאתרי אינטרנט. התוכנית מגייסת מדי שנה מיליוני דולרים עבור מוסדות חב"ד ועבור פעולות הומניטריות כגון המרכז לגמילה מסמים בלוס אנג'לס, עזרה בדיור, במזון ובייעוץ חינוכי. הרב קונין פעיל בהשבת אוסף שניאורסון מרוסיה לספריית חב"ד ופעל במהלך משפט הספרים בשנת 1985. אתר חב"ד בקליפורניה אתר ה'טלתון' תיעוד בטלוויזיה בארצות הברית: השליח הרב קונין וההומלסים אתר col השליח שהמציא את המושג "בית-חב"ד" מדבר אתר col http://www.chabadnews.us/Old%20Aricles/AT%2000006.htm מאמר של זאב גרין ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרכובות פחמן

תרכובות פחמן הן תרכובות המכילות אטומי פחמן. משערים כי קיימות כ-10 מיליון תרכובות פחמן בטבע, אך ייתכן ומספר זה גדול בהרבה. מרבית תרכובות פחמן הן תרכובות אורגניות, אך מספר תרכובות מסווגות כתרכובות אי-אורגניות. הסיבה לכך היא היסטורית: עד המאה ה-19 נחשב כי תרכובות אורגניות יכולות להיווצר באורגניזמים חיים בלבד בעזרת vis vitalis, כוח החיים, ולעומתן תרכובות אי-אורגניות נוצרות ללא vis vitalis. השקפה זו הוכחה כשגויה כאשר הכימאי פרידריך ולר הצליח לסנתז שתנן בתנאי מעבדה. תרכובות פחמן אי-אורגניות הן אפוא תרכובות אשר נחשבו לאי-אורגניות בתחילת המאה ה-19, לפני הגילוי של ולר. התרכובות האי-אורגניות של פחמן כוללות: תרכובות עם אל-מתכות אחרות, לדוגמה פחמן חד-חמצני ופחמן דו-חמצני. חומצה פחמתית והמלחים השונים הנוצרים מדה-פרוטונציה של חומצה זו (קרבונטים וביקרבונטים), לדוגמה, סודה לשתיה וסידן פחמתי. תרכובות של מתכות מעבר עם קבוצת קרבוניל. מלחים אי-אורגניים הכוללים ציאניד או ציאנט. קרבידים - תרכובות של פחמן עם יסודות פחות אלקטרושליליים ממנו. למעלה מ-40 אלוטרופים של פחמן, הכוללים פחם, גרפיט, יהלום ופולרן. מהאחרון ניתן גם ליצור יונים של מתכות הלכודות בתוך רשת פחמנית. מסמלים את המבנה עם סימן @: כך, יון ליתיום לכוד בתוך פולרן יסומן Li+@C60. בנוסף לתרכובות פחמן, קיימות גם סגסוגות הכוללות פחמן, כאשר הנפוצה בהן היא פלדה.
פלסטיניאן איירליינס

פלסטיניאן איירליינס (בערבית: الخطوط الفلسطينية) הייתה חברת תעופה וחברת הדגל של הרשות הפלסטינית. החברה הוקמה ב-1 בינואר 1995 בעזה, והחלה לפעול בשנת 1997 משדה התעופה של פורט סעיד כשברשותה שני מטוסי פוקר 50 שנתרמו על ידי ממשלת הולנד, ומטוס בואינג 727 שנתרם על ידי הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל. בחודש ינואר 1997 הפעילה החברה שבע טיסות שכר לג'דה לרגל החג' והובילה 325 נוסעים סך הכל. ב-23 ביולי 1997 ביצעה החברה את הטיסה הסדירה הראשונה שלה בין נמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש לנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עליה, ובמשך השנה שלאחר מכן המשיכה והפעילה טיסות סדירות וטיסות מזדמנות למספר יעדים במזרח התיכון ובצפון אפריקה. עם פתיחתו של נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת בדרום רצועת עזה בנובמבר 1998, היה זה למרכז פעילותה של החברה, והיא החלה לטוס ממנו לעמאן ולקהיר. במהלך שנת 1999 הפעילה החברה 1,482 טיסות סך הכל והטיסה 60,446 נוסעים, שהיוו 70% מכלל הנוסעים בשדה. בשנה זו הצטרפה פלסטיניאן איירליינס ליאט"א ולהתאחדות חברות התעופה הערביות. באמצע שנת 2000 הגיע היקף פעולתה של החברה לשיאו. היא הפעילה טיסות לעמאן, נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, לרנקה, קהיר, ג'דה, אבו דאבי, דובאי ולדוחה. החברה חכרה מטוס איליושין Il-62 ורכשה שני מטוסי דאש 8. עוד הזמינה החברה שני מטוסים קטנים נוספים ושקלה את הזמנתם של שלושה מטוסי בואינג 737 במטרה להתחיל בשירותי טיסה לאירופה. עם תחילת האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000, נאלצה החברה להפסיק את טיסותיה. המגבלות שהטילה ישראל על פעולתו של שדה התעופה בעזה והריסתו בסוף שנת 2001, אילצו את החברה להעביר את מרכז פעילותה לנמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש. שני מטוסי הדאש 8 נמכרו ושניים משלושת המטוסים האחרים קורקעו. מטוס פוקר 50 בודד המשיך ופעל בקו אל-עריש–עמאן שלוש פעמים בשבוע ולאחר מכן פעמיים בשבוע. בחודש אפריל 2008 הפסיקה החברה את פעילותה לחלוטין, ומטוסיה אוחסנו בעמאן ובקואלה לומפור. לחברה שני מטוסי פוקר 50 ומטוס בואינג 727. בחודש מאי 2012 שבה החברה לפעול מחדש, ולהפעיל שתי טיסות שבועיות בכל כיוון בין נמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש ונמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה. החל משנת 2017, החברה לא ביצעה עוד טיסות כלל ומטוסיה הוחכרו חלק מהזמן לחברת התעופה ניז'ר איירליינס הפועלת במדינת ניז'ר שבמערב אפריקה. ב-19 באוגוסט 2020, לאחר שהסתיים החוזה מול חברת התעופה האפריקנית, שלא חודש בשל משבר הקורונה והשפעתו החמורה על התעופה העולמית, הודיעה החברה על העמדה למכירה באופן מיידי של 2 מטוסי הפוקר 50 שלה. בדצמבר 2020 הודיע משרד התחבורה והתקשורת ברשות הפלסטינית כי פלסטיניאן איירליינס תיסגר לצמיתות. בעת הסגירה שירתו בחברה 8 עובדים בלבד. צי המטוסים של החברה בעת סגירתה: מדיה וקבצים בנושא פלסטיניאן איירליינס בוויקישיתוף פלסטיניאן איירליינס, ברשת החברתית פייסבוק נתונים אודות צי המטוסים של החברה The Palestinian Airlines History Pages ליאור גרינבאום, ‏רש"ת הפלשתינית תנסה לגייס 8 מיליון דולר לשיפוץ והפעלת שדה דהנייה, באתר גלובס, 6 בינואר 2002 CH-Aviation אליאור לוי, אחרי 7 שנים: "פלסטיניאן אירליינס" חוזרת לאוויר, באתר ynet, 9 במאי 2012 סטפן אייזלין, Palestinian Airlines macht ohne Flieger weiter, אתר aeroTELEGRAPH, ‏27 באוגוסט 2020 סטפן אייזלין, Palestinian Airlines verkauft die gesamte Flotte, אתר aeroTELEGRAPH, ‏19 באוגוסט 2020 כן, יש כזו חברה: פלסטיניאן איירליינס מפסיקה לטוס אחרי 25 שנה, באתר וואלה, 1 בינואר 2021 סטפן אייזלין, Palästinenser verlieren ihre Nationalairline, אתר aeroTELEGRAPH, ‏31 בדצמבר 2020
איניש בג

איניש בג (Inis Beag; בגאלית אירית: "אי קטן") הוא שם בדוי של אי הממוקם מערבית לאירלנד. האנתרופולוג ג'ון מסנג'ר, שחי באי במשך 13 שנה בשנות ה-50 וה-60 פרסם מאמר בו תיאר את הקהילה הקתולית באי כמתאפיינת בהתנהגות מינית שמרנית קיצונית. לפי מסנג'ר הייתה התייחסות מצד שני המינים לפעילות מינית כדבר רע, שיש לסבול בלית ברירה, על מנת להתרבות בלבד. נשיקות, התגפפויות וכל גילויי החיבה גם כלפי ילדים נחשבים לאסורים. במאמר ניתן לאי שם בדוי על מנת להגן על תושביו. מאוחר יותר נחשף כי שמו האמיתי של האי הוא אינישיר (אנ'). מסנג'ר פרסם עוד כמה חיבורים וספרים על האי ותרבותו אך פרט לעבודותיו לא נערכו מחקרים אחרים על הקהילה באי. Sex in a Conservative Society: Inis Beag, Ireland ערך זה הוא קצרמר בנושא אנתרופולוגיה ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיל שאלופ

אמיל שאלופ (בגרמנית: Emil Schallopp;‏ 1 באוגוסט 1843 – 9 באפריל 1919, ברלין) היה שחמטאי גרמני וסופר שחמט. שאלופ התמנה למנהל מחלקת הקצרנות של הרייכסטאג ושיחק לעיתים קרובות בתחרויות שחמט בינלאומיות. הוא חיבר ספרים רבים כולל אחד על הדו-קרב לאליפות העולם בין וילהלם שטייניץ ליוהנס צוקרטורט. שאלופ מוכר במיוחד בשל המהדורה השביעית משנת 1891 של Handbuch des Schachspiels. שאלופ היה פעיל בשחמט הבינלאומי בעיקר בשנות ה-80' של המאה ה-19, אך מעולם לא ניצח בתחרות חשובה. הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות ויסבאדן 1880, אחרי ג'וזף הנרי בלקברן, ברטולד אינגליש ואדולף שוורץ והקדים את ג'יימס מייסון, שמעון אברמוביץ וינוור, לואיס פאולסן ותשעה נוספים. שאלופ הגיע למקום השני בתחרות נוטינגהאם 1886 אחרי עמוס ברן וקיבל את הפרס על המשחק הטוב ביותר בזכות מפגשו עם יוהנס צוקרטורט. שאלופ נכנס לספרות על גמביט המלך הנרצה בהגנת שאלופ 1. ה4 ה5 2. ו4 ה:ו4 3. פו3 פו6. מדיה וקבצים בנושא אמיל שאלופ בוויקישיתוף אמיל שאלופ, באתר צ'סגיימס (באנגלית) 249 משחקי שחמט של שאלופ, באתר 365chess.com ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שימוש משני

שימוש משני (לטינית: Spolia, ספוליה) הוא מונח מתחומי הארכאולוגיה והאדריכלות המתאר תופעה של שימוש בחלקי מבנים עתיקים בבנייה מאוחרת יותר. כך ניתן למצוא שברי עמודים, כותרות וכתובות משובצים בקירות מבנים כחלק מחומרי הבנייה. בדרך כלל נעשה שימוש משני כצעד של חיסכון בחומרים בסביבה עשירה בחומרי בניין (למשל מהריסות מבנים קדומים) וזאת תוך אדישות למקורם ולערכם האדריכלי והאסתטי. אולם השימוש בטכניקה זו יכול לנבוע מטעמים של השפלת שלטון קודם. למשל יש הטוענים[דרושה הבהרה] שהקיסר אדריאנוס ריצף את הפורום שבנה בירושלים באבנים מהר הבית, כדי להשפיל את היהודים. במבנה הקבורה הממלוכי תורבת כובכייה בירושלים נעשה שימוש בחלקי קברים של כמרים צלבניים מכנסיית הקבר, כ"עונש" לכופרים.[דרוש מקור] לעיתים משקף השימוש המשני דווקא רגישות למורשת העבר וכמיהה להמשכיות. דוד קרויאנקר מציין כי וילהלם השני, קיסר גרמניה ראה עצמו כממשיך המורשת הצלבנית, ולכן ביקש מהאדריכל פרידריך אדלר (אנ') שישלב בכנסיית הגואל, שנחנכה ב-1898, את שער הכניסה הראשית של הכנסייה הצלבנית מריה לטינה, ששרידיה נחשפו במקום. במבצר הצלבני בציפורי נעשה שימוש משני בסרקופגים בפינות המבנה. שימוש משני בביצורי האגורה של אתונה מהמאה ה-3. מצבות יהודיות עתיקות משולבות בחומת העיר פיזה. שימוש משני בחומת האבן של המבצר העות'מאני של סלוניקי. שימוש משני במגדל של העיר ורונה. עיטור פרח האופייני לבתי כנסת מהתקופה הרומית במסגד בצרמן. סרקופגים רומים בשימוש משני בקיר המצודה הצלבנית בציפורי. דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים - תקופות וסגנונות, כתר, 1983 עד 1993. מדיה וקבצים בנושא שימוש משני בוויקישיתוף ירושלים העתיקה מגלה צפונותיה יותם יעקבסון, ציפורי העתיקה, באתר nana10‏, 12 באוגוסט 2007 יומן סיור, באתר קורס מדריכי חו"ל
אדולף שוורץ

אדולף שוורץ (בגרמנית: Adolf Schwarz;‏ 31 באוקטובר 1836, הונגריה – 25 באוקטובר 1910, וינה) היה שחמטאי יהודי-אוסטרו-הונגרי. שוורץ הגיע למקום השני בתחרות פרנקפורט בשנת 1878 (ניצח: לואיס פאולסן). בשנת 1879 הגיע למקום השלישי בתחרות לייפציג (הקונגרס השחמטאי הראשון בגרמניה, ניצח ברטולד אינגליש). בשנת 1880 חלק שוורץ מקום ראשון-שלישי עם ג'וזף הנרי בלקברן וברטולד אינגליש בתחרות ויסבאדן. באותה שנה חלק מקום ראשון-שלישי עם מקס וייס ויוהנס מינקויץ' בתחרות גראץ. באותה שנה חלק מקום שלישי-חמישי בתחרות בראונשוייג. בשנת 1882 הגיע למקום השלישי בתחרות וינה (ניצח: וינסנז חרובי). באותה שנה חלק מקום 12–13 בתחרות וינה (ניצחו: וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור). שוורץ ניצח בדו-קרב נגד יוהנס מינקויץ' +3 -2 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) בשנת 1878 ובדו-קרב נגד שמעון אברמוביץ וינוור +3 -1 =0 בשנת 1880. בשנת 1897 ניצח בדו-קרב את אדולף אלבין +2 -1 =0. בשנת 1879 הפסיד ללואיס פאולסן 2–5 בדו-קרב. מדיה וקבצים בנושא אדולף שוורץ בוויקישיתוף אדולף שוורץ, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת גביע דייוויס של בלגיה

נבחרת גביע דייוויס של בלגיה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של בלגיה המשחקת בבית העליון של גביע דייוויס. שיאה של נבחרת בלגיה היה בהעפלתה לגמר שלוש פעמים: בשנת 1904, השנה הראשונה בה השתתפה בתחרות, ב-2015 וב-2017. ז'ק ברישאן הוא השחקן בעל מספר המשחקים הבינלאומיים הגדול ביותר בנבחרת, 120 בסך הכל. הוא גם השחקן בעל שיא הניצחונות במשחקים, 42. בשנים האחרונות נבחרת בלגיה אינה נמנית בין הנבחרות המובילות בגביע דייוויס, ומדשדשת בין הבית העליון לבתים האזוריים. הדירוג הנוכחי של נבחרת בלגיה בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-14 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. בשנת 2015 העפילה בלגיה לגמר גביע דייוויס, בו הפסידה 1–3 מול נבחרת בריטניה. בשנת 2017 שוב העפילה לגמר, בו הפסידה 3-2 לנבחרת צרפת. נבחרת בלגיה משחקת בצבעים אדום ושחור. מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע דייוויס של בלגיה בוויקישיתוף נבחרת בלגיה בטניס – דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטיאן דניאל לדסמה

כריסטיאן דניאל לדסמה (בספרדית: Cristian Daniel Ledesma; ‏נולד ב־24 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. לדסמה, יליד בואנוס איירס, החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-2001 עבר לשחק בלצ'ה במדיה שיחק 5 עונות מתוכן 4 עונות בסרייה א' והיה אחד השחקנים החשובים שלה. ב-2006, עם ירידתה של הקבוצה לסרייה ב', עבר לדסמה ללאציו. בעונתו הראשונה הופיע ב-33 משחקי ליגה וכבש שני שערים, כולל שער מבעיטה ממרחק גדול בדרבי מול רומא. במהלך קיץ 2007 ביקש לדסמה לעבור לקבוצה אחרת, ריאל בטיס וסביליה גילו עניין בשחקן אך עלייתה של לאציו לליגת האלופות שכנעה אותו להמשיך עונה נוספת. במהלך ספטמבר 2008 הביע לדסמה מספר פעמים את החלטתו לעזוב את לאציו בתום העונה. ב-28 באוגוסט 2015 עזב את לאציו לאחר 9 עונות, וחתם בסנטוס הברזילאית. בסוף העונה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב, חתם לדסמה בפנאתינאיקוס על חוזה לשנתיים. ב-20 בינואר 2017 חתם לדסמה בטרננה קלצ'ו מהסרייה ב'. ב-22 באוגוסט 2017 חתם בלוגאנו השווייצרית. ב-5 בספטמבר 2018 חתם בפרו פיאצ'נצה האיטלקית מהליגה השלישית. ללדסמה יש אזרחות איטלקית בעקבות נישואיו עם אישה איטלקייה, וכתוצאה מכך הוא יכול לשחק בנבחרת איטליה. ב-14 בנובמבר 2010 קיבל לדסמה את זימון הבכורה, והיחיד שלו למשחק ידידות נגד נבחרת רומניה. אתר האינטרנט הרשמי של כריסטיאן דניאל לדסמה מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן דניאל לדסמה בוויקישיתוף כריסטיאן דניאל לדסמה, באתר Transfermarkt כריסטיאן דניאל לדסמה, באתר Soccerway כריסטיאן דניאל לדסמה, באתר WorldFootball.net כריסטיאן דניאל לדסמה, באתר National Football Teams כריסטיאן דניאל לדסמה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דף השחקן באתר Football Lineups ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הונורטוס מאמיין

הונורטוס הקדוש מאמיין (בצרפתית Honoré d'Amiens, מת ב-16 במאי בשנת 600 לערך) הוא קדוש נוצרי שהיה הבישוף השביעי של אמיין שבצרפת. הונורטוס הוא הפטרון של האופים ושל המגדנאים. הונורטוס נולד למשפחת אצולה בפור-לה-גראן (Port-le-Grand) שבפונטיו. חינוכו הופקד בידי הבישוף של אמיין, באטוס הקדוש. לאחר מותו של החונך שלו, ב-554, הוחלט למנות אותו לבישוף. הונורטוס היה אדם צנוע ולא היה מעוניין בכבוד רם, ואף ניסה להתנגד למינויו כבישוף. אך על פי האמונה הנוצרית, קרן אור ממקור שמיימי ירדה על ראשו עם בחירתו לבישוף; ושמן קדוש ממקור לא ידוע הופיע על מצחו. כך, הוא למעשה "נמשח" לתפקידו. על פי ההגיוגרפיה, האומנת שלו, שלא פיללה לכך, אמרה כי אם יהפוך לבישוף, יצמחו ענפים למקל שעימו הכניסה מאפים לתנור. בו ברגע, צמחו עלים ושורשים למטה. בשל הנס הזה הוכרז הונורטוס ב-1202 כקדוש נוצרי. 16 במאי, יום חגו, הוא "חג הלחם" בצרפת, ואופים מסורתיים רואים בהונורטוס את סמל את הלחם הצרפתי המסורתי. מדיה וקבצים בנושא הונורטוס מאמיין בוויקישיתוף Honorato de Amiens, Santo
אמבושיור

אמבושיור (Embouchure) הוא מונח שמשמעו התאמת השימוש בשרירי הפנים ועיצוב תנוחת השפתיים לפייה של כלי נשיפה. מקור המילה בשפה הצרפתית, ונגזר מהמילה bouche, שפירושה פה. אמבושיור תקין מאפשר לנגן להשתמש במלוא המנעד של כלי הנגינה שלו, ולהפיק צלילים עשירים ונקיים, ללא מאמץ או גרימת נזק לשרירים. כאשר מנגנים בכלי נשיפה ממתכת, הצליל מופק באמצעות רטט השפתיים בפייה. גובה הצליל נשלט בחלקו באמצעות שינוי מידת כיווץ השרירים בתצורת השפתיים. השימוש שעושה הנגן באוויר, הידוק הלחיים ושרירי הלסת, וכן הפעלת הלשון, יכולים להשפיע על אופן הפעולה של האמבושיור. קיימות גישות שונות בקרב העוסקים בכך לגבי הטכניקה הנחשבת כנכונה. מחקרים שנערכו בשנות ה-40 ואחריהן, מצביעים כי על מנת שיהיה האמבושיור יעיל, על הנגן להשתמש בטכניקת האמבושיור המתאימה ביותר לאנטומיה האישית שלו. הבדלים במבנה השיניים, צורת וגודל השפתיים, צורת הלסת, מידת הפגם במנשך הפה, וגורמים אנטומיים אחרים, ישפיעו על יעילותה או אי-יעילותה של טכניקת אמבושיור מסוימת לנגן מסוים. בקלרינטים ובסקסופונים הנגינה מתבצעת כשראש הפייה והעלה נמצאים בתוך הפה. קיימות שיטות שונות ומגוונות, ובדרך כלל לכל נגן יש אמבושיור שמתאים לו מבחינת המבנה האישי של השפתיים, הלסתות, הלחיים, שיניים ועוד. רוב הנגנים מנגנים כשהשיניים העליונות צמודות לחלק העליון של הפייה ואילו השפה התחתונה מכסה על השיניים התחתונות וחוצצת בינן לבין העלה. מעטים מנגנים כשגם השפה העליונה מכסה את השיניים העליונות. ישנה חשיבות גבוהה למידת הלחץ אותו הנגן מפעיל על הפייה - לחץ גבוה מונע מהעלה לרטוט. מידת העומק שהפייה מוכנסת לתוך הפה חשובה גם כן - אם הפייה תהיה עמוק מדי בתוך הפה, ישמעו צפצופים (קפיצה לאוברטונים) בעיקר בצלילים נמוכים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר העוסק בבעיות הנובעות מאמבושיור לקוי תמונות של אמבושיור של חליל האתר של ג'רום קלט, העוסק באמבושיור של כלי נשיפה ממתכת (אורכב 12.05.2008 בארכיון Wayback Machine) אמבושיור של סקסופון ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.