laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמואל מקארוב

רבי שמואל מקארוב (-י"ד באייר תק"פ, 1820) היה אדמו"ר חסידי בדור הרביעי לחסידות. היה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי יעקב יצחק מלובלין. רבי שמואל התגורר בניישטאט הסמוכה לקרקוב. בפעם הראשונה שנסע לרבי אלימלך מליזענסק, במשך כמה שבועות, כל פעם שהתקרב לרבי אלימלך אמר לו הרבי שיש ממנו ריח נבילה. כשהבין שכוונתו למידת הגאווה והחל לתקן חטא זה, החל רבי אלימלך לקרבו. בערב שבת שאחר כך הגיע כפרי לרבי אלימלך ואמר לו שאין לו כסף לחתן את בתו. רבי אלימלך אמר לו לחתנה עם שואב המים שלו. רבי אלימלך קרא לרבי שמואל לבוא עמו לחתונה, העביר על עיניו את מטפחתו והראה לו שאש מלהטת סביב הרוקדים. מאז החל לקרבו ובהמשך אף כיהן כבעל תפילה אצלו בימים נוראים. אחר פטירת רבי אלימלך החל לנסוע לתלמידו של רבי אלימלך, החוזה מלובלין. באותה תקופה עבר מניישטאט לסוקולוב שבגאליציה לכהן שם כרב. אחר פטירת החוזה מלובלין בשנת תקע"ה (1815), החל לשמש באדמו"רות בקארוב ובוונגרוב. חיבר קונטרס בשם שיר לחסידים על דרך החסידות, בצורת שיר. נפטר בט"ו באייר תק"פ (1820). בנו רבי דוד גרנטשטיין מקארוב-פראגה כיהן אחריו לחלק מהחסידים. היה תלמידם של החוזה מלובלין ושל אביו. היה נוסע כאדמו"ר לרבי אורי מסטרליסק ולרבי שמחה בונים מפשיסחא. נפטר בוורשה. (הסופר ר' יחיאל גרנטשטיין היה נינו). בן נוסף היה רבי שלמה, שהיה חסיד קוז'ניץ. נכדו, רבי דוד נחמן, שהיה חסיד קוצק, עלה לארץ ישראל בשנות התר"כ, נשא את מרת שיינדיל נחמה בת הרב אברהם אליעזר מושלי, והוא אבי משפחת קירשנבוים הירושלמית. בנו רבי דוד. רבי יצחק מוונגרוב (היה גם תלמידו של החוזה מלובלין) נפטר בתק"פ, שנת פטירת רבו. רבי יחזקאל מקוזמיר (גם תלמידו של רבי יצחק מוונגרוב, לפי המסורת בחסידות מודז'יץ, שניהם הועידו את רבי יחזקאל לממשיך).היה גם אצל החוזה מלובלין ונסע גם לרבי שמחה בונים מפשיסחא. שימש כאדמו"ר בשענה, פלונסק וניישטאט. רבי נתן ממקאווא (חתן רבי חיים חייקל מאמדור). רבי נח מקארוב (י"ד באייר תקנ"ד-כ"ו בתמוז תרט"ו) מצעירי תלמידיו של החוזה מלובלין והיה גם אצל רבי יצחק משה עזריאל מבלזיץ. התמנה לאדמו"ר בשנת תר"א אך נסע לרבי מנחם מנדל מקוצק. חיבר את הספר 'קב חן' (ברסלא, תרט"ו). רבי מתתיהו מקוסוב (-תרי"א) בן הרב נחמן מאוז'ריאן. היה גם תלמידו של החוזה מלובלין. כיהן כאדמו"ר אך נסע לפשיסחא ולקוצק והיה מחשובי החסידים שם. רבי חיים זאב מקאלושין. מנחם מנדל בודק, סדר הדורות החדש. דוד הלחמי, רבי אשמואל ברבי אברהם ישעיה מקרוב, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רכ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) שיר לחסידים באתר היברובוקס. מנדל ציטרון, סיפורים על רבי שמואל, בתוך: ספר שבחי צדיקים, באתר דעת. שמואל (נפטר 1820), מקארוב, דף שער בספרייה הלאומית אוהל אלימלך, סימן קנג, עמ' 66
ברוך ניסנבוים

ד"ר ברוך ניסנבוים (30 באפריל 1886 – 4 בדצמבר 1970) היה רופא ופעיל ציבור בחיפה. ניסנבוים נולד בבסרביה שבדרום-מערב רוסיה לניסן ופסיה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשטרסבורג. עלה לארץ ב-1919 באונייה רוסלאן, שנחשבת לסנונית הראשונה שפתחה את תקופת העלייה השלישית. תחילה עבד בירושלים בבית החולים מאיר רוטשילד של ארגון קעמצ"א, אך ב-1922 עבר לחיפה כדי לעמוד בראש המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה שנפתח בהדר הכרמל בבית אתין. מאוחר יותר קיבל עליו את משרת ניהולו של בית החולים במקומו של ד"ר נחום שימקין שהתפטר. ב-1931 נסגרה המחלקה בעקבות מעברו של בית החולים תחת חסותו של ועד הקהילה העברית והקיצוצים בתקציבו. בשל זאת החל לעבוד ד"ר ניסנבוים כרופא פרטי (ברחוב הגלעד – כיום רחוב הרב הרצוג). ניסנבוים נמצא בניגוד עניינים בין מעמדו כנציג הדסה ובין חברותו בוועד הקהילה, דבר שגרם לחיכוכים בינו ובין נציגי הפועלים המאורגנים. על יד בית החולים הדסה הוקמה תחנת טיפת חלב ב-1922 על מגרש שניתן במתנה על ידי ועד הדר הכרמל. את התחנה ניהלה בתחילה אלה ליפסקי, ואחרי הגירתה לצרפת ניהל ד"ר ניסנבוים את התחנה. ניסנבוים היה חבר בסניף הסתדרות הרופאים בחיפה, שהוקם על ידי ד"ר הלל יפה ביחד עם החברים ד"ר נחום שימקין, ד"ר חיים יסקי, ד"ר לייב עפרון וד"ר יצחק גליקר. בינואר 1931 נבחר כסגן יו"ר ועד הדר הכרמל, אחרי מותו של יו"ר הוועד שמואל פבזנר. ביוני 1934 הוקם מד"א חיפה בבית הרופאים (ברחוב נורדאו פינת רחוב מנחם) וד"ר ניסנבוים הועמד בראשו. ב-1936 עבר מד"א לבניין משלו על שם אלכסנדר-סאשה וילבושביץ (בנו של גדליהו וילבושביץ), על מגרש של ועד הדר הכרמל. מד"א חיפה היה קשור בטבורו אל ארגון ההגנה וכלל פלוגת נשים כרחל שלון וד"ר חנה שטרנפלד. לקראת מלחמת העולם השנייה, כיו"ר ועדת הבריאות של ועד הקהילה העברית, היה ניסנבוים ממונה על הרפואה בשעת חירום (מיסודו של מרדכי נמצא-בי). בתקופה זאת התעורר צורך בתרומות דם, וניסנבוים הקים את ארגון תורמי הדם. את בעיית חוסר האמבולנסים פתר בשימוש חלקי במשאית ששימשה בשאר הזמן להעברת דגים. אחרי הקמת המדינה היה ממונה על הפיכת בית חולים רמב"ם מבית חולים מנדטורי לחלק ממערכת הבריאות הישראלית. ניסנבוים היה נשוי לשרה (17 ביולי 1901 - 20 בינואר 1985) בת יוסף ודבורה קומרוב. ניסנבוים היה נשיא הכבוד של מד"א חיפה, קיבל את תואר יקיר חיפה ועל שמו רחוב בנווה שאנן בחיפה. נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948 (עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור), זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2008, עמ' 267. נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1799–1948, הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט – הטכניון, חיפה, 1998, עמ' 367–376. אמציה פלד, רחוב ניסנבוים, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה דיוקנו(הקישור אינו פעיל) בספריית אוניברסיטת חיפה משה איינהורן (עורך), הרופא העברי, כרך יז, חוברת א (חוברת לזכר ד"ר שאול טשרניחובסקי ), תש"ד (1944), עמ' 120 מהכתוב על קברו בבית הקברות חוף הכרמל. משפחת ניסנבוים התגוררה בנורדאו 34. ענת קדרון, בין לאום למקום - הקהילה העברית בחיפה המנדטורית, הוצאת יד בן צבי והעמותה לתולדות חיפה, עמ' 118 ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, עמ' 141 על יסוד הארגון הוכרז כבר באוגוסט 1933. משפחתו תרמה כשליש ההוצאות. הכתוב במגן דוד אדום חיפה לבנינו, דבר, 9 בספטמבר 1937 שגוי מאחר שמשה וילבושביץ היה עדיין בחיים בשנה זאת ושלט על הבניין מעיד על כך גם כיום. צדוק אשל, מערכות ההגנה בחיפה, משרד הביטחון, עמ' 108–113
מעגל סדרתי

מעגל סדרתי הוא מעגל לוגי, המבוסס על משוב. משתמשים במעגלים סדרתיים בתחום האלקטרוניקה הספרתית. במעגל מסוג זה היציאות של המעגל נקבעות על ידי ערכי כניסות וגם על ידי המצב הנוכחי של המעגל. בשונה ממעגלים סדרתיים, קיימים מעגלים צירופיים, בהם היציאות תלויות בכניסות בלבד. אסינכרוני - מצב המעגל מושפע בכל רגע נתון מהכניסות ומהמצב הנוכחי. סינכרוני - מצב המעגל משתנה לפי הכניסות והמצב הנוכחי בזמנים בדידים, הקצובים על ידי שעון המחובר למעגל. בפועל כמעט ולא משתמשים במעגלים אסינכרונים, כי אלה אינם יציבים, ועלולים לגרום לבעיות תזמון במערכות שהן אפילו מעט מורכבות. במעגל מורכב בו קיימים מסלולים שונים המחוברים אל הפלט, לכל מסלול זמן תגובה משל עצמו - כתלות במספר הרכיבים לאורך המסלול. כשמחברים מספר מסלולים כאלה אל הפלט, הוא מקבל אינפורמציה בזמנים שונים מהמסלולים השונים, ועקב כך עד אשר כל המידע מכל המסלולים יגיע אל הפלט, הפלט יהיה שגוי. לכן, נהוג להשתמש במעגלים סינכרונים בעלי שעון, כך שהזמן המקסימלי - הזמן שלוקח למסלול המקסימלי להתייצב על הפלט הנכון, יהיה קטן מזמן מחזור אחד של השעון. דלגלג - דוגמה פשוטה למעגל סדרתי סינכרוני
יונה אליאן (רופא)

יונה אליאן (1923 בערך – 17 ביוני 2011) היה רופא ישראלי, שבשנות ה-50 וה-60 נטל חלק, במסגרת מקצועו, בפעולות חשאיות של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. אליאן נולד ברומניה. הוא עלה לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה החל לעבוד בבית החולים תל השומר כרופא מרדים, ולימים מונה למנהל מחלקת ההרדמה בבית החולים. גויס לפעילות ב"מוסד" על ידי רפי איתן, שהיה איש יחידת המבצעים המשותפת של "המוסד" והשב"כ ולימים עמד בראש היחידה. אליאן השתתף בפעולות רבות של היחידה עד לסוף שנות ה-60, במקביל לעבודתו הרגילה בבית החולים. הפעולה הידועה ביותר שבה השתתף הייתה לכידת הפושע הנאצי הנמלט אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960. הוא בדק את אייכמן לאחר שנלכד, והזריק לו חומרי הרדמה כדי לטשטשו ולאפשר להעלות אותו בבואנוס איירס למטוס שיצא לישראל. פעולה שאליאן היה מעורב בה ושהסתיימה בכישלון הייתה מבצע ברן שהתרחש בשנת 1954. במהלך המבצע נחטף בחו"ל סרן אלכסנדר (אבנר) ישראל, מהנדס בחיל הים לשעבר, על ידי יחידת המבצעים של המוסד והשב"כ, לאחר שנודע בישראל כי פנה לשגרירות של מצרים במערב אירופה בהצעה למסור למצרים מידע צבאי. ישראל הוכנס לארגז שהועלה על מטוס שנשלח מישראל להביאו ארצה, אך במהלך הטיסה מת. גורמי המוות היו מינון יתר של חומר הרדמה שהזריק לו כנראה אליאן בשילוב עם הטמפרטורה הנמוכה ששררה במטוס. לפי הוראתו של איסר הראל המריא המטוס שוב עם הגופה שהושלכה אחר כך למימי הים התיכון. במשך שנים רבות שמר אליאן על שתיקה ביחס לפעילותו במוסד וחשף את עובדת השתתפותו בפעולה ללכידת אייכמן רק כשלוש שנים לפני מותו. אליאן שם קץ לחייו בתל אביב ב-17 ביוני 2011, בגיל 88 הוא נקבר בבית העלמין במושבה כנרת. יונה אליאן היה אחיינו של ז'אק אליאס. יוסי מלמן, מת ד"ר יונה אליאן, הרופא שהשתתף בלכידת אדולף אייכמן, באתר הארץ, 17 ביוני 2011 מיטל יסעור-בית אור, מת הרופא שהרדים את אייכמן בארגנטינה, באתר ynet, 17 ביוני 2011 יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 46–50. אבי אשכנזי, הרופא שהרדים את אייכמן שם קץ לחייו, באתר nrg‏, 17 ביוני 2011
דובל'ה

דובל'ה היה שעשועון טלוויזיה אינטראקטיבי בהנחייתן של עינב גלילי ורונית כפיר ששודר במסגרת רצועת השידורים של חינוכית 2 בשנת 1993 והתוכנית חודשה בערוץ הראשון בשנים 1995 -1997. המשתתפים בתוכנית התקשרו לאולפן מהבית והתחרו במשחק וידאו שנשלט על ידי לחצני החיוג של הטלפון. גיבור המשחק היה דובל'ה (בקולו של יאיר ניצני), דמות של ישראלי טיפוסי בלבוש גופייה וסנדלים, ועל המשתתפים הוטלה המשימה להעביר את דובל'ה בשלום במסלולי מכשולים שהורכב משיט אבובים בירדן ומסע ג'יפ במדבר. בתום המסלול היה עליהם להשיב על שאלת טריוויה מתוך שלושה נושאים שהוצגו לבחירתם. הפרס הראשון בתוכנית היה טיסה ליורודיסני. בעונה ששודרה בערוץ הראשון נוסף מסלול נוסף, שבחלקו הראשון יש מסלול סקי ובחלקו השני יש שיט בסירת מנוע. העונה השנייה שודרה בזאפ לפני התוכנית המרכזית שלה, של אותו היום, כשבקיץ 1996 שודרה כתוכנית מלאה בימי שבת. את שיר הפתיח של העונה הראשונה ביצע יושי שדה ואת שיר הפתיח של העונה השנייה ביצע אבי דור עם חבורת ילדים. דובל'ה היה שעשועון המחשב האינטראקטיבי הראשון מסוגו בישראל[דרוש מקור]. דובל'ה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רטרו

רטרו הוא סגנון, טרנד או אופנה מיושנים, אשר לקוחים מהעבר הפוסטמודרניסטי, והפכו לחלק מהנורמה פעם נוספת. השימוש בסגנון רטרו בתמונות ובסמלים חדר לאמנות, לפרסום, ולתקשורת הפוסטמודרניסטית. המונח בדרך כלל מתייחס לתקופה של לפחות 15 או 20 שנה קודם להווה. המילה לקוחה מהקידומת הלטינית "רטרו" (retro) שמשמעותה "אחורה", "הפוך" או "בתקופה האחרונה". כך למשל "מבט לאחור" נקרא רטרוספקטיבה. באמנות: הסגנון שנקרא רטרו כיום מתייחס בעיקר לפופ ארט שהתפתח בשנות ה-40 ושנות ה-50 בעקבות הצורך בגרפיקה בולטת ומושכת את העין שניתן לייצר בקלות במכונת דפוס. במשחקי מחשב: בילוי במשחקי וידאו במחשבים מיושנים או קונסולות משחקים מיושנות, כגון אטארי 2600, Nintendo Entertainment System, Super Nintendo Entertainment System, סגה מגה דרייב, דרימקאסט, וגיים בוי. באופנה: אופנת רטרו היא סגנון לבוש שמורכב מפרטי לבוש שהיו מקובלים בעבר. לעיתים נוצרים שילובים של בגדים המאפיינים תקופות מסוימות עם בגדים עכשוויים. דוגמאות לכך הן תיקי עור משנות ה-50, מכנסי ג'ינס מתרחבים, משקפי שמש גדולים, כובע פדורה, ג'קט בסגנון פאנקי, ועוד. גם תסרוקות כמו בלורית וקוקו הוחיו מחדש בהשראת גיבורי הסרטים משנות ה-50. כמו כן בשנים האחרונות, קבוצות ספורט מופיעות לפעמים בתלבושת "רטרו". בדרך כלל מדובר בתלבושת שלבשו שחקני הקבוצה באירוע משמעותי בעברה של הקבוצה. במוזיקה: להקות רבות חדשות מושפעות מהסגנונות של שנות ה-50 וה-60, כמו רוק אנד רול, בלוז, רוקבילי ורית'ם אנד בלוז. במהלך שנות ה-2000 עלתה הפופולריות של מוזיקת רוק כבד, בשילוב אלמנטים מהרוק הקלאסי, רוק פסיכדלי והבי מטאל. מוזיקה זו שאבה את ההשראה שלה מלהקות עבר כמו לד זפלין, בלאק סבאת', ג'ימי הנדריקס, הביטלס ופינק פלויד. בבנייה: בניית בתים בסגנון רטרו, תוך חיקוי לתקופות רבות מהעבר. לעיתים שימוש באבני בנייה (שמוט) מפירוק בתים ישנים, חיקוי אביזרי אינסטלציה כגון ברזים ואמבטיות, שימוש באריחי ריצוף מעוטרים בדוגמאות רטרו או וינטג'. בייצור מכוניות: חיקוי דגמי מכוניות שיוצרו לפני עשרות שנים. מכוניות רטרו ידועות הן: דגם פיאט 500 האיטלקית שהוצגה על ידי פיאט במרץ 2007, בדיוק 50 שנים לאחר הצגת הדגם המקורי. דוגמה נוספת היא מכונית ההחיפושית החדשה שיוצרה על ידי פולקסווגן הגרמנית על פי דגם החיפושית שייצורה החל בשנת 1938. דוגמה נוספת היא דויד בראון מיני רימאסטר המבוססת על דגם המיני. דוגמאות נוספות: מיטסוקה ויווט היפנית, שדומה לדגם "Jaguar Mark 2" של יגואר, ודגם קרייזלר PT Cruiser האמריקאית, שיוצרה בסגנון מכוניות הגנגסטרים של שנות החמישים, טויוטה קלאסיק ומכונית MP Lafer שהייתה מיוצרת בברזיל. מטוסים: יש חברות תעופה שבחרו לצבוע בצבעי רטרו את אחד המטוסים מהצי שלהם . נוסטלגיה אופנת וינטג' התיישנות מדיה וקבצים בנושא רטרו בוויקישיתוף "Qantas reveals "flying kangaroo" livery on Boeing 737". Australian Business Traveller (באנגלית). נבדק ב-2018-08-15. "Happy 85th: LOT adds 'RetroJET' livery to Embraer E175". USA TODAY (באנגלית). נבדק ב-2018-08-15. איתי בלומנטל, לכבוד חגיגות ה-70: אל על מציגה דרימליינר "רטרו", באתר ynet, 25 ביולי 2018
Love Generation

Love Generation הוא סינגל של ה-DJ הצרפתי בוב סינקלר, בהשתתפות גארי פיין מהלהקה הג'מייקנית הויילרס (שהייתה מופיעה עם בוב מארלי). השיר הוא הרצועה הראשונה מתוך אלבום האולפן הרביעי של סינקלר, Western Dream. השיר הפך ללהיט מסיבי בכל רחבי אירופה ובאוסטרליה, והפך לשיר שנמצא הכי הרבה זמן בהיסטוריה בטופ 10 במצעד הסינגלים הגרמני. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים של סוף שנת 2006 בגרמניה ולמקום ה-22 במצעד הסינגלים העולמי. השיר הגיע גם למקום ה-8 במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של גלגלצ בשנת 2006. מכיוון שהשיר הופיע במשך מונדיאל 2006, דמויות האנימציה שהיוו את קמע גביע העולם בכדורגל "גולאו השישי ופילה" הופיעו בקליפ לשיר. הקליפ לשיר צולם במקומות שונים בארצות הברית. הקליפ הושפע מהשיר Sweet Lullaby של דיפ פורסט מידע על היצירה "Love Generation" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Love Generation" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Love Generation" באתר Discogs סרטון השיר "Love Generation" באתר יוטיוב מידע על השיר "Love Generation" באתר ספוטיפיי מידע על הרצועה "Love Generation" באתר ספוטיפיי הקליפ לשיר באתר יוטיוב.
המשרד לביטחון חברתי של קוריאה הצפונית

המשרד לביטחון חברתי (בקוריאנית: 인민 보안부; בעבר היה ידוע כסוכנות לביטחון העם) הוא הארגון הממשלתי בקוריאה הצפונית המופקד על כל זרועות השיטור ואחראי על כוח המשטרה הלאומית. הוא מבצע תפקידי אכיפה וחקירת פשעים כלכליים, ומפעיל לשכות חקירה בתחומי פשיעה שונים, יחידות אבטח אישים ואת שירות בתי הסוהר. הארגון הוא חלק מקהילת המודיעין של קוריאה הצפונית ואחראי גם על משמר הגבול של קוריאה הצפונית ובמסגרתו גם מפעיל את משמר החופים הצפון קוריאני ואחראי לאבטחת גבולותיה של המדינה. הארגון הוקם ב-1950 כמחלקת ביטחון הציבור והיה מופקד על כל תפקידי ביטחון פנים במדינה, החל מאכיפת חוק ושמירה על הסדר וכלה במבצעי מודיעין פנימיים וביצוע מעקב אחר מתנגדי המשטר. בדצמבר 1972, עם שינוי החזון בחוקת קוריאה הצפונית, הארגון נקרא מחלקת ביטחון הציבור עד ספטמבר 1998 כאשר החל לשאת את השם המשרד לביטחון הציבור. בכל מקרה, עד מהרה ספג הארגון שינוי שם נוסף והוא נקרא בשמו הנוכחי "סוכנות ביטחון העם". עד שנת 1973, הארגון היה אחראי לכל פעילויות החקירה במדינה וביצע חקירות על כל פעיל שהתנגד למפלגת השלטון - מפלגת הפועלים וכל מי שנחשד בפעילות "אנטי-ממסדית", או בעלת אידאולוגיה השונה מזו של המשטר בקוריאה הצפונית, עבר תחקורים ותשאולים, כחלק מן החובה לביטחון הציבור. במאי 1973, הוקם המשרד לביטחון המדינה של קוריאה הצפונית, כארגון ביטחון פנים ומודיעין נפרד, וכל מבצעי החקירות האמורים הועברו לידי הארגון החדש, כאשר תפקידי הסוכנות צומצמו לתפקידי שיטור בלבד, מבלי להתערב בענייני ביטחון המדינה. במאי 2020, שונה שמו למשרד לביטחון חברתי. הסוכנות למודיעין פיננסי (קוריאה הצפונית) "North Korea likely renames Ministry of People's Security | NK News".
ריצ'רד ס. קסטלנו

ריצ'רד סלבטורה קסטלנו (באנגלית: Richard Salvatore Castellano; ‏ 4 בספטמבר 1933 – 10 בדצמבר 1988) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. קסטלנו היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס הטוני על הופעתיו בהפקות "מאהבים וזרים אחרים" וכוכב הסרט "הסנדק" בו גילם את פיטר קלמנצה. נולד ברובע הברונקס, ניו יורק. לפני שהפך לשחקן עבד כקבלן בנייה. התפרסם לראשונה בתור שחקן תיאטרון והיה מועמד ב-1969 לפרס הטוני על הופעתו במחזה "מאהבים וזרים אחרים" בתפקיד פרנק ואצ'יו. בשנה שלאחר מכן גילם קסטלנו את הדמות גם בגרסה הקולנועית וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנת 1972 שיחק קסטלנו בדרמת הפשע הקלאסית "הסנדק" וגילם את המאפיונר פיטר קלמנצה חברו הקרוב של דון ויטו קורליאונה (מרלון ברנדו) והסנדק של בנו הבכור סאני (ג'יימס קאן). במהלך הסרט מתדרך קלמנצה את מייקל קורליאונה (אל פצ'ינו) כיצד לחסל את מפקח המשטרה המושחת קפטן מק'ולסקי ואת סוחר ההרואין וירג'יל סולוצו. קסטלנו היה אמור להופיע גם בסרט ההמשך "הסנדק 2", אך בעקבות מחלוקות עם פרנסיס פורד קופולה על התפקיד החדש שרצה לגלם, קסטלנו החליט לבסוף לוותר על התפקיד. קסטלנו היה נשוי לשחקנית ארדל שארידן. נפטר מהתקף לב בשנת 1988. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד ס. קסטלנו בוויקישיתוף ריצ'רד ס. קסטלנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד ס. קסטלנו, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד ס. קסטלנו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ריצ'רד ס. קסטלנו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריצ'רד ס. קסטלנו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נורה גרינברג

נורה גרינברג (נולדה ב-28 בדצמבר 1950) היא פעילה בולטת בקהילת הטרנסג'נדרים והטרנסקסואלים בישראל. בעבר כיהנה כיושבת ראש אגודת הלהט"ב בישראל. גרינברג נולדה כזכר בבואנוס איירס שבארגנטינה ועלתה לישראל בצעירותה, למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. היא נישאה והביאה לעולם שני ילדים. גרינברג ניהלה בחברת הייטק, תוך שהיא מדחיקה את זהותה המגדרית מפני החברה ההומופובית והטרנספובית[דרוש מקור], ובשנת 2001, לאחר תהפוכות רבות, התגרשה ועברה ניתוח להתאמה מגדרית. לגרינברג פעילות ציבורית ענפה לטובת קהילות הלהט"ב בכלל ולמען ציבור הטרנסג'נדרים והטראנסקסואלים בפרט. בשנים 2001–2004 כיהנה כחברה בוועד "אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים", תחילה כנציגת הטרנסג'נדרים ולאחר מכן כיו"ר האגודה, ובכך הייתה יושבת הראש הטרנסג'נדרית הראשונה בעולם של ארגון להט"בי. לאחר שסיימה את תפקידה התנדבה בארגון חוש"ן והרצתה בפני תלמידים, מורים ואנשי טיפול שונים, עד שפרשה גם ממנו לאחר כשנה. הודות לפעילותה הציבורית שינה משרד הפנים בשנת 2004 נוהל שאסר על טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים לשנות את שמם לשם המזוהה כשייך למין שונה מהמין המצוין בתעודת הזהות. נוסף לכך, עוסקת גרינברג בתמיכה וייעוץ לטרנסקסואלים וטרנסג'נדרים, ובעיקר למתבגרים ובני נוער ולמשפחותיהם. כחלק מעבודת הייעוץ שלה, הקימה ב-2004 קבוצת תמיכה לנוער ומתבגרים טרנסג'נדרים שהייתה מסגרת התמיכה היחידה בארץ לאוכלוסייה זאת. קבוצה זו היוותה את התשתית לקבוצות תמיכה נוספות לנוער טרנס שהוקמו במסגרת איגי. בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצבה גרינברג במקום ה-91 הסמלי ברשימת מפלגת מרצ לכנסת. גרינברג הוזמנה להשתתף כנציגת הציבור הטרנסקסואלי בוועדה לבדיקת הנוהל לביצוע ניתוחים לשינוי מין שהקים משרד הבריאות בשנת 2008. בשנת 2013, קבלה גרינברג את אות ההוקרה של ארגוני הלהט"ב ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה גרינברג להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב. גרינברג חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם. נורה גרינברג - קורות חיים ומבחר צילומים יעל זלצר, ריאיון עם נורה גרינברג, באתר עיתון תל אביב, 4 באוקטובר 2002; כעת, בארכיון האינטרנט מרב סריג, המנהיגה הראשונה של הטרנס-ג'נדרים, באתר הארץ, 6 במאי 2003 תולי שרגאי‏, טרנסקסואלית, 50, גרושה+2, בכירה בהיי טק, באתר וואלה, 20 ביוני 2001 דני זאק, ‏נורה גרינברג קיבלה את אות יקירת הקהילה לשנת 2013, באתר ‏מאקו‏, 23 במאי 2013 ג'ורג' אבני ושיר נחמיאס, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015 המועצה הציבורית, באתר בצלם
קהילת המודיעין של קוריאה הצפונית

קהילת המודיעין של קוריאה הצפונית היא מצבור של זרועות אכיפת חוק וסוכנויות ביון שלכל אחת מהן תפקיד מוגדר מראש, שכמעט ואינו מצריך תיאום בין הארגונים השונים. ארגוני הביון של קוריאה הצפונית נוסדו ואורגנו על פי המודל של קהילת המודיעין הסובייטית שחולקה לשני ארגונים בלבד הקג"ב והגר"ו. סוכנויות הביון של צפון קוריאה כפופות כולן ללשכת המודיעין הכללית של הקבינט של קוריאה הצפונית, כאשר הלשכה כפופה לוועדה המרכזית של מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית - מפלגת השלטון. מחלקת הקישור של לשכת המודיעין הכללית אחראית לביצוע פעילויות תיאום נדרשות בין גופי הביון, במידה ונדרש תיאום בביצוע מבצעי איסוף מודיעין משולבים, בעיקר כנגד יפן וקוריאה הדרומית ובאיסוף מודיעין על הכוחות האמריקניים בקוריאה הדרומית. הארגון העיקרי האחראי לאיסוף מודיעין חיצוני הוא מחלקת המחקר למודיעין חוץ, הכפופה ללשכת המודיעין הכללית. ההתאחדות הכללית של המתיישבים הקוריאנים ביפן הוא השגרירות, הלכה למעשה, של קוריאה הצפונית בטוקיו. הארגון הוקם במאי 1955, וכיום חברים בארגון 200,000 איש וזהו הארגון היחיד שמייצג את האינטרסים הדיפלומטיים של קוריאה הצפונית ביפן, אף שהשלטונות היפניים לא מנהלים כל שיח עם נציגי ארגון זה, מאחר שלדעת שירותי הביטחון היפניים, הארגון משמש כחסות לפעילויות ביון במדינה. לשכת המודיעין של המטה הכללי של הכוחות המזוינים העממיים של קוריאה הצפונית, הוא הזרוע העיקרית המופקדת על איסוף מודיעין צבאי וטקטי עבור משרד הכוחות המזוינים של צפון קוריאה. למעלה ממאה אלף איש משרתים בארגון ועד שנות ה-90, פעל תוך תמיכה לוגיסטית רבה מהגר"ו הסובייטי. בשנות ה-90, ניתקו שירותי הביון הרוסיים כל קשר עם סוכנויות הביון של קוריאה הצפונית. איסוף מודיעין פנימי ותפקידי סיכול ריגול מבוצעים על ידי המשרד לביטחון המדינה של קוריאה הצפונית שהוא למעשה המשטרה החשאית והמשרד לביטחון העם שמשמש ככוח שיטור לאומי המופקד על שמירת הסדר הציבורי. בעבר המשרד לביטחון הציבור אף כונה סוכנות הביטחון ובטיחות הציבור, והסוכנות לביטחון העם עד שב-1998 קיבל את השם המשרד לביטחון העם. על פי הערכות פועלים 50,000 סוכני חרש בתוככי המדינה. מידע כללי באתר פדרציית המודיעין האמריקנית (באנגלית)
M34

M34 (מ-Messier 34, או NGC 1039) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים פרסאוס הנמצא במרחק של כ-1,400 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-100 כוכבים. הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא מצוין שם מתי נצפה לראשונה. ב-25 באוגוסט 1764 הוא נצפה על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה, שלא ידע על גילויו המוקדם יותר ותיאר אותו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים בין הראש של מדוזה (אלגול) והרגל השמאלית של אנדרומדה". לצביר דרגת בהירות 5.5 וקל לאתרו באמצעות משקפת, או אפילו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים. בעוד שבעין הוא נראה ככתם מעורפל וחלש, במשקפת איכותית ניתן להבחין בכוכבים החברים בו, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות נראית 7.9. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בכ-80 מכוכבי הצביר, כאשר נראה שחלק מהם מסודרים בזוגות. הצביר נמצא כ-5 מעלות ממערב לאלגול וכ-7 מעלות ממזרח לכוכב γ באנדרומדה, מעט צפונית לקו המחבר ביניהם. קוטרו של M34 הוא כ-14 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-1,400 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-35 דקות קשת, בערך כגודלו של הירח המלא. הצביר מכיל כ-100 כוכבים בצפיפות ממוצעת ולפי גיל כוכביו גילו מוערך בכ-180 מיליוני שנים. כיוון התנועה של הצביר בחלל ומהירותו דומים לשל צבירים נוספים, ביניהם הפליאדות והצביר המקיף את α בפרסאוס והכולל אותו, כך שייתכן שכל הצבירים האלו נוצרו מאותו ענן של גז ואבק בין-כוכבי. מדיה וקבצים בנושא M34 בוויקישיתוף M34 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M34, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
לאונרד פריי

לאונרד פריי (באנגלית: Leonard Frey; ‏ 4 בספטמבר 1938 - 24 באוגוסט 1988) היה שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1971 על הופעתו בסרט "כנר על הגג". פריי נולד בשכונת ברוקלין, ניו יורק. אחרי שסיים ללמוד בתיכון ג'יימס מדיסון (אנ'), למד אמנות ועיצוב בקופר יוניון (אנ') על מנת להפוך לצייר, אולם זנח את התחום והתחיל ללמוד משחק בבית ספר לתיאטרון "בית הבובות השכונתי" שבניו יורק סיטי תחת השחקן היהודי הגאה סנפורד מייסנר. פריי שהיה הומוסקסואל, התפרסם לראשונה, על בימת אוף ברודוויי במחזה "הנערים בחבורה" שהיה מבין הראשונים שהראה לעולם דמויות של הומואים. בהצגה כמו גם בסרט פורץ הדרך לקהילת הגאים בהוליווד "הנערים בחבורה" שיצא שנתיים לאחר מכן, גילם פריי את דמות ההומו המריר הארולד. פריי שיחק בשנת 1971 בסרט כנר על הגג בתור החייט העני מוטל קמזוייל לצידו של השחקן הישראלי מועמד פרס האוסקר חיים טופול שגילם את טוביה החולב. פריי היה מועמד על הופעתו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1975 היה פריי מועמד לפרס הטוני על הופעתו במחזה "הבריאות הלאומית". ב-1980 השתתף לצידם של ביל מארי ופיטר בויל בקומדיה "היכן שהבאפלו משוטט". נפטר בשנת 1988 מסיבוכי מחלת האיידס, גופתו נשרפה לפי צוואתו. לאונרד פריי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאונרד פריי, באתר AllMovie (באנגלית) לאונרד פריי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאונרד פריי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאונרד פריי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבה אודות מותו של לאונרד פריי באתר עיתון הניו יורק טיימס, מתאריך 25/8/1988. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.