laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אה"מ סנדוויץ' (1759)

אוניית הוד-מלכותו "סנדוויץ'" (באנגלית: HMS Sandwich) הייתה אוניית קו מדרגה שנייה, נושאת 90 תותחים, של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה ב-14 באפריל 1759 במספנת הצי המלכותי בצ'טם. "סנדוויץ' השתתפה בקרב כף סנט וינסנט, בו שימשה כאוניית הדגל של אדמירל רודני. היא הוסבה ב-1780 לסוללת תותחים צפה, ומ-1790 שימשה כגווה בנמל. ב-1810 פורקה האונייה ונגרטה. ב-1797, במהלך מרד המלחים בנור בו נטלו חלק 28 אוניות, הייתה "סנדוויץ' "אוניית הדגל" של ריצ'רד פארקר. לימים ניתלו מסקריות האונייה 29 ממנהיגי המרד ובהם פארקר עצמו. בציור מאת הצייר הצרפתי אוגוסט מייר, המנציח את קרב טרפלגר, נראית אה"מ "סנדוויץ'" יורה מתותחיה אל אוניית הדגל הצרפתית "ביסנטור" (האונייה שכל תרניה התמוטטו, משמאל למרכז הציור). תוך כדי כך נאבקת האונייה הצרפתית גם עם אה"מ "ויקטורי" (מאחוריה) ואה"מ "טמרר" (בצד השמאלי של הציור). האמת היא, כי אה"מ "סנדוויץ' לא לחמה כלל בקרב טרפלגר, והימצאותה בציור היא פרי טעות של הצייר. Lavery, Brian (2003) The Ship of the Line – Volume 1: The development of the battlefleet 1650–1850. Conway Maritime Press. Colledge, J. J. and Warlow, Ben (2006) [1969]. Ships of the Royal Navy: The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy (Rev. ed.). London, Chatham Publishing. מדיה וקבצים בנושא אה"מ סנדוויץ' בוויקישיתוף Lavery (2003), p. 175. מאוסף המוזיאון הימי הלאומי של צרפת (Musée Nationale de la Marine). ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איינטרכט בראונשווייג

איינטרכט בראונשווייג, הוא מועדון כדורגל גרמני המייצג את העיר בראונשווייג, סקסוניה התחתונה, המשחק בבונדסליגה השנייה. המועדון היה אחד מהמועדונים הראשונים ששיחקו בבונדסליגה וזכה באליפות אחת בשנת 1967. המועדון אף זכה 7 פעמים בגביע האינטרטוטו כאשר הזכייה הראשונה הייתה בשנת 1968. בשנת 1985 ירד המועדון לליגת המשנה ולאחר 28 שנים שבהן אף היה בליגה השלישית עלה המועדון בעונת 2012/2013 לליגה הראשונה. לאחר עונה אחת בלבד חזר המועדון לליגת המשנה. במאי 2018 נשר המועדון לליגה הגרמנית השלישית, ובסיום עונת 2019/2020, שב לבונדסליגה השנייה, אולם לאחר עונה אחת נשרה הקבוצה שוב לליגה השלישית, ושוב עלתה לאחר עונה אחת. מאז 1923 איינטרכט בראונשווייג משחקת באיינטרכט שטאדיון. למועדון יש יריבות ידועה עם הנובר 96. נכון ל-14 בספטמבר 2024 גרמניהברנד פרנקה גרמניה ריינר הולמן גרמניה רונאלד וורם גרמניה פול ברייטנר גרמניה לוץ אייגנדורף גרמניה וולפגנג דרמלר גרמניה דיטר הקינג גרמניה כרים בלערבי גרמניה טוביאס ראו איראן דניאל דבארי אוקראינה איגור בלאנוב אליפויות (1): 1967 מדיה וקבצים בנושא איינטרכט בראונשווייג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איינטרכט בראונשווייג איינטרכט בראונשווייג, ברשת החברתית פייסבוק איינטרכט בראונשווייג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איינטרכט בראונשווייג, ברשת החברתית אינסטגרם איינטרכט בראונשווייג, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Electric Wizard

Electric Wizard (אלקטריק וויזארד) היא להקת דום מטאל וסטונר מטאל מדורסט, אנגליה. הלהקה הוקמה בשנת 1993 והקליטה עד היום 9 אלבומים מלאים, שניים מהם: ...Come My Fanatics ו-Dopethrone מוגדרים כיום כמצייני הדרך של הז'אנר. הסגנון של אלקטריק וויזארד מוגדר כדום מטאל המשלב בתוכו אלמנטים של סטונר וסלאדג' מטאל, עם ליריקה שמתמקדת בתורת הנסתר, כישוף, ספרי ה.פ. לאבקרפט, רגשות שליליים, סרטי אימה וקנאביס. ג'אז (ג'אסטין) אובורן - סולן, גיטרה (1993-הווה) ליז באקינגאם - גיטרה (2003-הווה) סיימון פול - תופים (2012, 2014-הווה) האז וויטון - גיטרה בס (2018-הווה) טים באגשה - גיטרה בס (1993–2003) מארק גרינינג - תופים, כלי הקשה (2003-1993, 2014-2012) רוב אל-איסה - גיטרה בס (2003–2008) טאז דאנאזוגלו - גיטרה בס (2008–2011) ג'סטין גריבס - תופים (2006-2003) שון ראטר - תופים (2006–2011) גלן שרמן - גיטרה בס (2012–2014) קלייטון ברג'ס - גיטרה בס (2018-2014) מדיה וקבצים בנושא Electric Wizard בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Electric Wizard Electric Wizard, ברשת החברתית פייסבוק Electric Wizard, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Electric Wizard, סרטונים בערוץ היוטיוב Electric Wizard, באתר ספוטיפיי Electric Wizard, באתר Last.fm (באנגלית) Electric Wizard, באתר AllMusic (באנגלית) Electric Wizard, באתר MusicBrainz (באנגלית) Electric Wizard, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Electric Wizard, באתר דיזר Electric Wizard, באתר Discogs (באנגלית) Electric Wizard, באתר Songkick (באנגלית) Electric Wizard, באתר בילבורד (באנגלית)
סל קליטה

סל קליטה הוא הסיוע הכספי הניתן לעולה חדש בתחילת שהותו בישראל. הסיוע אמור לכסות את הוצאות המחיה במהלך חצי שנת לימודי עברית באולפן ושכר דירה בשנה הראשונה. סל הקליטה מוענק על ידי משרד העלייה והקליטה. בתחילה ניתן סל הקליטה רק לחלק מהעולים החדשים, לאלה שלא הגיעו מארצות רווחה, אלא ממזרח אירופה, מאמריקה הלטינית ומחלק מארצות אפריקה ואסיה. החל מ-1 בינואר 2002 ניתן סל הקליטה גם לעולים מצרפת ומדרום אפריקה והחל מ-1 בדצמבר 2002 מוענק סל הקליטה לכל העולים החדשים. זכאים לקבלת סל קליטה מי שהגיעו ארצה כעולים חדשים ולא שהו בישראל בשלוש השנים שקדמו לכך תקופה העולה על 18 חודשים (רצופים או מצטברים). את סל הקליטה אפשר לתבוע רק במהלך השנה הראשונה לאחר ההגעה לישראל. סל הקליטה נפרס ל-7 תשלומים ועזיבת הארץ בתקופה זו מפסיקה את תשלומי סל הקליטה, ועם חזרתו ארצה על הזכאי לפנות למשרד העלייה והקליטה לחידוש התשלומים. סכום סל הקליטה משתנה על פי המצב המשפחתי של העולה, מספר הילדים וגילם. לדוגמה, בשנת 2022 הסכום למשפחה בת ארבע נפשות (זוג הורים ושני ילדים) עמד על 53,000 - 60,000 שקלים, כתלות בגיל הילדים. בנוסף, זכאים העולים לדמי קיום, פטור ממכס או החזר מכס, סיוע בשכר דירה, ולעיתים גם לסיוע ממשרד הרווחה. חוק סל הקליטה, התשנ״ה–1994, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט סל קליטה - המשרד לקליטת עלייה באתר של שי"ל אגרת חינוך / סל קליטה לתלמידים עולים מאתיופיה בשנת הלימודים התשע"ג באתר של המנהל הפדגוגי במשרד החינוך אגרת חינוך / סל קליטה לתלמידים עולים שאינם יוצאי אתיופיה בשנת הלימודים התשע"ג באתר של המנהל הפדגוגי במשרד החינוך מחשבון סל קליטה באתר הממשלה מיקי פלד, לאילו הטבות זכאים עולים חדשים?, באתר כלכליסט, 19 בינואר 2010
קווידרנה

קוִוידַרְנָה (בליטאית: Kvėdarna; בפולנית: Konstantynowo; ביידיש: כווידאן, חווידאן) היא עיירה במחוז משנה שיללה שבמחוז טאורגה (טווריג), במערב ליטא. בשנת 2011 חיו בקווידרנה 1,597 איש. את העיירה חוצה כביש מס.165 טאורגה-מז'ייקי (Mažeikiai). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. רבה של העיירה עד שנת 1928 (תרפ"ח) היה הרב משה רוזין (תרל"א 1871 - תשי"ח 1957), מחבר ספרי "נזר הקודש". ב-1939 לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, היו תושבי קווידרנה היהודים כ-30 אחוזים מכלל האוכלוסייה, כ-350 איש. הקהילה המקומית הקימה מוסדות חינוך וארגוני עזרה הדדית. לאחר הסיפוח לברית המועצות ב-1940, נאסר לקיים פעילות ציונית בעיירה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, ב-29 ביוני 1941, עצרו אנשי האס אס בסיוע משתפי פעולה מקומיים את כל הגברים הכשירים לעבודה, והעבירו אותם תוך התעללות למחנה העבודה בהיידקרוג (Heydekrug). ימים ספורים לאחר מכן יצרו הליטאים מעין גטו בסביבת בית המדרש שבעיירה, וכלאו בתוכו את הנשים היהודיות וילדיהן. אלו מהן ששרדו, נורו למוות בחורשה בכפר סמוך, זמן קצר אחרי חג הסוכות, באוקטובר 1941. Kvėdarna (sud. Povilas Krikščiūnas, Albina Auksoriūtė, Kazys Misius). – Vilnius: Versmė, 2004. – 1150 p.: iliustr. – ISBN 9955-589-02-7 (בליטאית) מדיה וקבצים בנושא קווידרנה בוויקישיתוף "קווידרנה", באתר JewishGen (באנגלית) חווידן / כווידאן (Kvėdarna), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קווידרנה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1082–1083), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) על פי: האנציקלופדיה של הגטאות: חווידן. באתר יד ושם. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שער ה-Fix

שער ה-Fix הוא שער חליפין למסחר בינלאומי בזהב, הנקבע בלונדון, פעמיים, בכל יום עסקים, על ידי חמישה בנקים, החברים ב-London Gold Market Fixing Ltd. ה-Fix נוסד בשנת 1919 על ידי חברת ההשקעות נ.מ רוטשילד ובניו, כדי לקבוע שער הוגן למסחר בשוק מטילי הזהב בלונדון, אך כיום שער זה משמש, קנה מידה, לתמחור מוצרי זהב, לא רק בלונדון, אלא במרבית שוקי העולם. המטבעות בהן נקבע השער הן דולר ארצות הברית, לירה שטרלינג, ואירו. המושב מתקיים מדי יום בשעה 10:30 בבוקר, ובשעה 15:00 אחה"צ, לפי שעון לונדון, ומתבצע באמצעות שיחת ועידה טלפונית מאובטחת. זמן קצר לאחר שהסתיימה מלחמת העולם הראשונה, החליט סר בריין קוקיין, נגיד הבנק המרכזי של אנגליה, לשקם את מעמדו של הבנק, כמרכז פיננסי עולמי. לשם מימוש מטרתו, בחר להפוך את שוק הזהב, לשוק פתוח, שמרכזו בלונדון, בו גם מוכרים, וגם קונים, יוכלו להשיג את המחיר ההוגן ביותר. הוא פנה לנתן מאיר רוטשילד, אשר בבוקרו של ה-12 בספטמבר 1919, כינס במשרדו שבלונדון מספר סוחרי זהב חשובים (נציג מחלקת מטילי הזהב בבנק המרכזי של נובה סקוטיה, נציג חברת סמואל מונטגו אנד קו, נציג חברת פיקסלי אנד אבֶּל, ונציג חברת שארפס ווילקינס). בשעה 11:00 העמיד רוטשילד את השער על ארבע לירות שטרלינג, שמונה עשר שילינגים, ותשעה פני לאונקיית-טרוי אחת של זהב (סכום שהיה שווה ערך באותה עת, ל-20.67 דולר אמריקני). הנוכחים, הביעו את רצונם לרכוש את כל הזהב שהוצע למכירה, וכדי לשקף את הביקוש, עלה השער ב-2 פני לאונקיה. בימים הבאים נקבע השער על ידי המשתתפים, בשיחת טלפון, אך בהמשך נפגשו החברים, לקביעת השער, באופן קבוע, במשרדיו של נתן מאיר רוטשילד. שערי הזהב העדכניים, מתוך אתר - LBMA - The London Bullion Market Association שירות פייננשל טיימס, ‏הבהלה לזהב: האם ה-fix יחזיק מעמד עד יום הולדתו המאה?, באתר גלובס, 17 באפריל 2014 לימים חברת פיקסלי וחברת שארפס התאחדו, וקיבלו את השם שארפס פיקסלי בשנת 1879 בוטלה מערכת הטרוי כולה, למעט אונקיית הטרוי, המשמשת גם כיום לשקילת מתכות ואבני חן
הכבוד של פריצי

הכבוד של פריצי (באנגלית: Prizzi's Honor) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה בבימויו של ג'ון יוסטון משנת 1985. בסרט משחקים ג'ק ניקולסון, קת'לין טרנר, רוברט לוג'יה ובתו של הבמאי, אנג'ליקה יוסטון. תסריט הסרט עובד על ידי ריצ'רד קונדון וג'נט רואץ', והוא מבוסס על ספרו של קונדון בעל אותו שם משנת 1982. אלכס נורת' הלחין את פסקול הסרט בהתבסס על יצירותיהם של ג'אקומו פוצ'יני ושל ג'ואקינו רוסיני. הסרט זכה לביקורות מהללות. על אף שהוא היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, הסרט זכה רק בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר אשר הוענק לאנג'ליקה יוסטון. נכון ל-2014 במאי הסרט ג'ון יוסטון מחזיק בשיא אוסקר לבמאי המבוגר ביותר שהיה מועמד לפרס. "הכבוד של פריצי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הכבוד של פריצי", באתר נטפליקס "הכבוד של פריצי", באתר AllMovie (באנגלית) "הכבוד של פריצי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הכבוד של פריצי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הכבוד של פריצי", באתר Metacritic (באנגלית) "הכבוד של פריצי", באתר אידיבי "הכבוד של פריצי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם גפן

מנחם גפן (19 במרץ 1930 – 12 בפברואר 2016) היה צייר וקריקטוריסט ישראלי. מנחם גפן נולד בשם מנחם ויינברג בקריית חיים, חיפה בשנת 1930. בנעוריו התגייס לפלמ"ח. במהלך מלחמת העצמאות נפצע בקרבות מלכיה. לאחר המלחמה החל ללמוד ב"בצלאל החדש" בירושלים. לפרנסתו עסק בציור קריקטורות עבור עיתונים שונים כגון "דבר השבוע" וכתיבה ואיור בעיתון "במחנה". בנוסף עסק גם בעיצוב גרפי. ציוריו המוקדמים התקרבו אל ה"ריאליזם החברתי", שאפיין אמנים כיוסי שטרן, גרשון קניספל ואחרים. בשנת 1957 הציג לראשונה תערוכת יחיד. אשתו הראשונה הייתה שוש פז (שושנה פזי, לימים שושנה דודאי, ציירת ואומנית מכפר יחזקאל) ואשתו השנייה הייתה אישה בשם אביבה. בשנת 1959 נסע לפריז, צרפת, שם השתלם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. בפריז נישא לעדה, ישראלית שעבדה בשגרירות ישראל בפריז. בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבר להתגורר בלונדון, אנגליה. בין השנים 1973–1976 היה נשוי לשחקנית דיאנה ריג. בשנת 1987 נישא לג'ודי, מומחית לשיווק ועיצוב. בשנים 1978–1979 יצר את "מחזור החיים היהודיים" עבור פתיחת אולם "עמי אסיה" במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק, ארצות הברית. בשנת 1988 שב להתגורר בישראל. אך רק לזמן קצר בהמשך העתיק את מקום מגוריו לצרפת, שם חי עם אשתו ג'ודי. גפן נפטר ב-12 בפברואר 2016. מנחם גפן בהכשרת הגדוד הראשון של חטיבת יפתח, גבת, 1947 "שם-מים", קריקטורה מתוך עיתון "במחנה", אפריל 1967, ארכיון המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ללא כותרת (משמר הלילה II),‏ 1979 הדפס-רשת גובה 57.5 ס"מ, רוחב 76.5 ס"מ אוסף סדנת ההדפס ירושלים אורן, ברוך, "עלילות ראשונים", ספריית דן חסכן, תשכ"ה, 1965 ברנשטיין דב, בית ספר לממציאים: כל אמצאותיו של פוטי והמכשירים שעשה במו ידיו, תל אביב: עם עובד, תשכ"ה דפו, דניאל, רובינזון קרוזו, תל אביב: עם עובד, תשל"א 1970 דרוקר, ירמיהו, סבא מנדלי, חיפה: י’ מדר, 1975 ורמן, נחום, חגי ישראל ומועדיו, ירושלים: אחיאסף, 1964 ורמן, נחום, חגי ישראל ומועדיו, ירושלים: אחיאסף, 1967 (מהדורה מורחבת) פרקר, ריצ'רד, הנער מספרד, תל אביב: עם עובד, (תשכ"ו) רוזן, אברהם, אלף מלים ועוד רבבה: עברית למשתלמים, ירושלים: אחיאסף, 1967 ריך, בנציון, עברית לעם: ראשית הקריאה והכתיבה, ירושלים: ר’ מס, (c1960) מדיה וקבצים בנושא מנחם גפן בוויקישיתוף מנחם גפן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מנחם גפן באתר עמותת דור הפלמ"ח מנחם גפן, דף שער בספרייה הלאומית גליון #1945 - 11 בדצמבר 1974 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online ראו: שילה, ארנה, "התקופה הסגולה" של מנחם גפן, גזיר עיתון ללא מקור, מרכז המידע לאמנות ישראלית ראו: ליצקי, לביאה, "מחזור החיים היהודי, מנחם גפן במוזיאון האדם בניו-יורק", מעריב, 22 באוגוסט 1978 גפן ויינברג מנחם ז"ל, באתר מוזיאון הפלמ"ח
צ'יז'ב

צ'יז'ב (בפולנית: Czyżew) היא עיר על גדת הנהר ברוק במחוז ויסוקומזובייצקי בפרובינציה פודלסיה בפולין. שמו של היישוב מופיע במסמכים כנסייתיים משנת 1187, כרכושו של בעל תפקיד בכנסייה המקומית, ושוב במסמך משנת 1239. העיירה כנראה נהרסה במאה ה-13 אך יושבה מחדש בסוף המאה ה-14. במאה ה-16 הורכבה הרשות המקומית צ'יז'ב ממספר יישובים קטנים סמוכים, ששמם המשותף היה צ'יז'ב ושמותיהם הנפרדים הנוספים נבעו משמות מייסדיהם, בעליהם או המשפחות החשובות ורבות ההשפעה ביותר באזורו של כל אחד מהם. בין השנים 1738 ל-1870 החזיקה העיר בזכויות עיר. ב-1854 חובר היישוב למסילת הברזל שבין ורשה וסנט פטרסבורג. קו תחבורה זה תרם לפיתוחה של העיירה ומספר תושביה עלה ל-1,500, כמעט כולם יהודים. בסוף המאה ה-19 היו ביישוב כנסייה בנויה מלבנים, בית משפט מחוזי, בית ספר, בית כנסת וסניף דואר. בעת זו כבר היו בעיירה כ-2,300 תושבים, 94% מהם יהודים. בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את צ'יז'ב במסגרת המערכה בפולין. באוקטובר 1939 הועברה העיירה לשליטת ברית המועצות במסגרת הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. ביוני 1941 שבו הגרמנים וכבשו את צ'יז'ב, במהלך מבצע ברברוסה. היישוב נכבש על ידי הצבא האדום במחצית הראשונה של 1944 ונכלל בתחומי פולין לאחר תום מלחמת העולם השנייה. בשנת 2011 הוכר היישוב שוב כעיר. בעיירה ניצבת כנסייה על שם ניקולאוס הקדוש, יעקב בן זבדי ואנה הקדושה, כנסייה שהוקמה במאה ה-15, וכן בית כנסת מהמאה ה-19, מספר וילות מעץ מהמאה ה-19, בית קברות לחללי מלחמת העולם הראשונה, בתי קברות נוספים וכן אתרים נוספים. בשנות השלושים של המאה ה-20 חיו בצ'יז'ב כ-1,600 יהודים. בעיירה פעלו סניפים של טו"ז ושל "צנטוס". בעיירה פעל בית ספר לבנות מרשת "בית יעקב" וכן הייתה בה פעילות ציונית. בתקופת הכיבוש הגרמני הקצר, בין ספטמבר לאוקטובר 1939, גויסו חלק מיהודי העיר לעבודות כפייה. כשעברה העיירה לשליטת ברית המועצות הלאימו הסובייטים עסקים של יהודים ופיזר את המפלגות הציוניות. פליטים יהודים רבים הגיעו לעיירה מאזורי פולין שסופחו לגרמניה הנאצית. רבים מהם המשיכו מזרחה לשטחי ברית המועצות, אך כאלפיים מהם נותרו בעיירה. עם כיבושה מחדש של צ'יז'ב בידי הגרמנים, ביוני 1941, שבו הגרמנים וגייסו יהודים לעבודת כפייה. כמו כן שדדו מהם כספים ורכוש. באוגוסט 1941 הובלו רוב היהודים שהיו בעיירה ליער סמוך ונרצחו שם - או בדרך לשם - בירי. בין מאה למאתיים בעלי מקצוע שוכנו באזור שהיה גטו או מחנה עבודה בעיירה. ילדים שהתגנבו לגטו נתפסו ונורו למוות בבורות סמוכים. בנובמבר 1942 הוסעו תושבי הגטו לזמברוב, שם רוכזו עשרות אלפי יהודים. מקום ריכוז זה חוסל בתחילת ינואר 1943 וכל תושביו נרצחו. מעטים מיהודי צ'יז'ב שרדו. יחיאל אליאש (ט' באייר תרס"ח, 10 במאי 1908 – ז' בתשרי תשנ"ח, 8 באוקטובר 1997) היה מייסד בני עקיבא ומשמרות אליצור, אחראי על הפלוגות הדתיות בהגנה. מדיה וקבצים בנושא צ'יז'ב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'יז'ב צ'יז'בו (Czyżewo), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת טשיזשעווע, בספריית העיר ניו יורק "צ'יז'ב", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל פישמן, מרטין דין (אנ') ולאורה קרגו, צ'יז'בו (ידוע גם כצ'יז'ב או צ'יז'ב-אוסאדה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 877–879), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קונסטנטינובו

האם התכוונתם ל... קוסטנטינובו (ליטא) - שמה הפולני של העיירה קווידרנה קוסטנטינובו (מחוז חודז'ייסקי) – עיירה במחוז חודז'ייסקי, בפרובינציה פולין גדול (אנ') קוסטנטינובו (מחוז קונינסקי) – עיירה במחוז קונינסקי, בפרובינציה פולין גדול (אנ') קוסטנטינובו (מחוז אלכסנדרובסקי) – עיירה במחוז אלכסנדרובסקי, בפרובינציה קויאוויה-פומרניה (אנ') קוסטנטינובו (מחוז פילסקי) – עיירה במחוז פילסקי, בפרובינציה פולין גדול (אנ') קוסטנטינובו (מחוז פוזננסקי) – עיירה במחוז פוזננסקי, בפרובינציה פולין גדול (אנ') קוסטנטינובו (מחוז שרדסקי) – עיירה במחוז שרדסקי, בפרובינציה פולין גדול (אנ')
לארי ג'יליארד ג'וניור

לורנס ג'יליארד ג'וניור (באנגלית: Lawrence Gilliard Jr.; נולד ב-22 בספטמבר 1971) הוא שחקן אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בתפקיד דיאנג'לו ברקסדייל בסדרה "הסמויה", בתור בוב סטוקי בסדרה "המתים המהלכים" ובתור כריס אלסטון בסדרה "הצמד". הופיע כשחקן קולנוע בסרטים "נער המים", "ססיל בי. דימנטד", "כנופיות ניו יורק" ו"המכונאי". ג'יליארד נולד בניו יורק סיטי ובגיל שבע עבר עם משפחתו לבולטימור, מרילנד. הוא למד מוזיקה קלאסית ב"בית ספר בולטימור לאומנויות" לצידם של הראפר טופאק שאקור ולצידה של השחקנית ג'יידה פינקט סמית'. לאחר מכן, למד בית הספר ג'וליארד, ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה ובסטודיו למשחק של סטלה אדלר. ג'יליארד התגלה לראשונה בהיותו בן 20 בדרמת הפשע העצמאית "משפחה במלכוד" של מאטי ריץ' בתפקיד הצעיר דניס בראון. ב-1998 שיחק בקומדיה של פרנק קורצ'י "נער המים" בתפקיד שחקן הפוטבול דרק וואלאס. בשנת 2000 הופיע במותחן הפשע הקומי "ססיל בי. דימנטד" בתפקיד הבמאי האומנותי לואיס. בשנת 2002 שיחק ג'יליארד בעונה הראשונה של סדרת הפשע "הסמויה" בתפקיד סוחר הסמים דיאנג'לו ברקסדייל, באותה השנה השתתף גם בדרמה התקופתית של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק" בתפקיד ג'ימי ספויילס, חבר הכנופיה האירית "הארנבות המתות". ב-2004 השתתף ג'יליארד במותחן הפסיכולוגי "המכונאי" בתפקיד ג'קסון חברו לעבודה של טרבור רזניק (כריסטיאן בייל) ובדרמה העצמאית המוערכת "אח לאח. ב-2012 שיחק ג'יליארד כשחקן אורח בעונה השישית של סדרת הדרמה "נשות קבע" בתפקיד מרקוס ויליאמס. בשנת 2013 לוהק ג'יליארד לעונה הרביעית של סדרת האימה המצליחה של רשת AMC "המתים המהלכים". בסדרה הוא הופיע בתור בוב סטוקי, חובש צבאי לשעבר המצטרף לקבוצת הניצולים. בשנת 2008 ג'יליארד נישא לשחקנית מישל פארס, מכוכבות "הסמויה" שהצטרפה לתוכנית בעונה החמישית. מדיה וקבצים בנושא לארי ג'יליארד ג'וניור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לארי ג'יליארד ג'וניור לארי ג'יליארד ג'וניור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לארי ג'יליארד ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לארי ג'יליארד ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פטר שטורם

פטר שטורם (גרמנית: Peter Sturm;‏ 24 באוגוסט 1909 – 11 במאי 1984), היה שם הבמה של יוזף מיכל דישל, שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-אוסטרי. דישל נולד למשפחה יהודית דתית בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו החייט היה ממוצא גליצאי ואמו ילידת הונגריה. אביו נפטר ב-1915, כשהיה בן שש. הוא החל בהתמחות כסוחר אריגים, אך לא עבד בתחום. תחת זאת החליט להפוך לשחקן ולקח שיעורי משחק אצל השחקן האוסטרי ראול אסלן. בזמן לימודיו התפרנס כטכנאי רדיו. עם סיום הכשרתו אימץ לעצמו את שם הבמה "פטר שטורם". הוא הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית לאחר שמלאו לו שמונה-עשרה שנים, ובהמשך הפך לחבר פעיל במפלגה הקומוניסטית האוסטרית, שהוצאה מחוץ לחוק על ידי הקנצלר אנגלברט דולפוס. בשנת 1935 הורשע בבגידה ונשפט לשנתיים וחצי מאסר בכלא. לבסוף ריצה שמונה-עשרה חודשי מאסר בשני מתקני כליאה שונים. בשנת 1936, סמוך לשחרורו, הצטרף לקבוצת קברט בווינה שנוהלה על ידי לאון אסקין. נוסף לשטורם היו חברים בקבוצה שני שחקנים קומוניסטים נוספים, יורה זויפר ורוברט קליין לֶרק. במאי 1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, נעצר שטורם ונשלח למחנה הריכוז דכאו. באוגוסט הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם הוחזק בצריף יחד עם אמן הקברט המפורסם פריץ גרינבאום, וזכרונותיו הם המקור היחיד על ימיו האחרונים של הלה. הוא תויג כאסיר פוליטי אוסטרי. באפריל 1939 שוחרר מבוכנוואלד והורשה לצאת מגרמניה. הוא היגר לאיטליה, שם שהה שלושה חודשים במילאנו. בהמשך חצה באופן בלתי חוקי את הגבול לצרפת והתיישב במרסיי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בחודש ספטמבר נכלא במחנה ריכוז קטן בצרפת – מחנה דה מיל. ב-27 ביוני 1941, זמן קצר לאחר שצרפת נכנעה לגרמניה הנאצית, אסירי המחנה פונו לעיר באיון ברכבת, ושטורם הצליח להימלט. הוא חי במרסיי עד אוגוסט 1942, אז גורש למחנה הריכוז דראנסי ובהמשך למחנה ההשמדה אושוויץ. הוא הוצב במחנה העבודה בלכהמר שבאושוויץ, שם אולץ לעבוד כספר. לעיתים נדירות, כאשר השומרים אפשרו זאת, השתתף בערבי תיאטרון. בינואר 1945 אסירי המחנה הוצעדו בצעדת המוות לבוכנוואלד. שטורם שרד את הצעדה וכתב על כך זמן קצר לאחר הגיעו לבוכנוואלד. הוא חבר לארגון הקומוניסטי המחתרתי של המחנה. בעודו במקום היה חלק מפלוגת הבינוי שבראשה עמד רוברט זיוורט. במהלך השואה, אמו נרצחה באושוויץ. המחנה שוחרר ב-11 באפריל 1945. שטורם חזר לווינה, שם המשיך בקריירת המשחק שלו ועבד כמגיש רדיו. הוא הצטרף לאנסמבל של התיאטרון "סקאלה", שניצב בשטח הכיבוש הסובייטי בווינה והיה מזוהה עם קו קומוניסטי. עם יציאתה של ברית המועצות מאוסטריה ב-1956 עבר לגרמניה המזרחית. הוא התקבל לצוות הדויטשס תיאטר והרבה להופיע. כמו כן שיחק בעשרות הפקות קולנוע וטלוויזיה בארצו החדשה, בתפקידי משנה שכמה מהם פרסמו אותו למדי: הוא זכור במיוחד כאוגוסט רוזה, אסיר בוכנוואלד החלוש הבוגד בחבריו ומסגירם לגסטאפו ב"עירום בין זאבים" מ-1961; כגנרל ולטר מודל בסדרת הסרטים "השחרור" מ-1970; וכשמידט, היהודי הגרמני המתבולל שנקלע לגטו בפולין ב"יעקב השקרן" מ-1975, הסרט המזרח-גרמני היחיד שהיה מועמד לאוסקר. ב-1961 הוענק לו פרס האמנות של גרמניה המזרחית. עד יום מותו היה מעורב בהנצחתם של קורבנות בוכנוואלד. פטר שטורם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטר שטורם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה של שטורם בגרמנית (עמ' 55). זכרונותיו ממצעד המוות (אחרית-דבר בעברית מאת מכר), אוסף בית לוחמי הגטאות. פטר שטורם, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אילן אטיאס

אילן אטיאס (נולד ב-1968) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת כרמלי במלחמת לבנון השנייה. אטיאס גדל בלוד ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בגדוד 13 (גדעון). לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה מסלול, ובהמשך מפקד פלוגה ותיקה. בתפקידו הבא פיקד על פלנ"ט גולני. בשנת 1992 פיקד על מבצע במהלכו הרג כוח מן הפלוגה באמצעות טיל טאו שני חיילים מצבא לבנון ושלושה אנשי חזבאללה. לאחר מכן שימש כסמג"ד בחטיבה. בתפקידו הבא מונה לקצין אג"ם חטיבתי תחת פיקוד המח"ט, ארז גרשטיין. לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל ובאפריל 1998 מונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. באותה שנה התרחש ירי דו צדדי תחת פיקודו, כאשר כוח מן הגדוד שביצע מארב ירה והרג את אחד מחיילי הכוח אוהד זך, בשל טעות בזיהוי, לאחר שהכוח התפצל. בעקבות זאת קבע הרמטכ"ל, שאול מופז, בשנת 2000 כי אטיאס לא יקודם בדרגה למשך שלוש שנים ולא ישמש בתפקיד פיקודי-מבצעי. באוגוסט 1999 במהלך מבצע שבר ענן, נפצע אטיאס בהתקלות עם חוליית חזבאללה בקרבת המבצר הצלבני קלעת דובאי. בעקבות הפציעה הוא סיים את תפקידו כמפקד גדוד 51. לאחר ההחלמה, מונה למפקד בא"ח גולני, ובהמשך לסגן מפקד חטיבת גולני. בשנת 2005 מונה למפקד חטיבת כרמלי, חטיבת חיל רגלים במילואים, ובמלחמת לבנון השנייה הוביל את החטיבה בלחימה בגזרות המרכזית והמערבית בדרום לבנון, ובקרב עייתא א-שעב. לאחר המלחמה שימש כנספח צה"ל בצרפת. אביחי בקר, "שמע, הייתה לי טעות", הארץ, ‏ 26 במרץ 1999, כפי שהועלה באתר פרש. אביחי בקר, אייזן פטון, הארץ, ‏ 10 בספטמבר 1999, כפי שהועלה באתר פרש. אמיר בוחבוט, הרמטכ"ל יצא לצרפת לביקור בזק בן יום אחד, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2009. אלעד ארדן, חשיפה לצפון, במחנה, ‏ 14 באוגוסט 2006, כפי שהועלה באתר וואלה. עמוס הראל, בפלוגה שלנו אין הומור שחור, הארץ, ‏ 15 בדצמבר 1998, כפי שהועלה באתר פרש. שירות גלובס, ‏דורון הרשקוביץ שנהרג בלבנון - למנוחות בכרמיאל, באתר גלובס, 19 באוגוסט 1999. מסקנות אישיות בצה"ל בעקבות מותו של חייל מאש כוחותינו לפני שנתיים, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2000. אילן אטיאס, באתר "בהשקט ובבטחה". אביחי בקר, "שמע, הייתה לי טעות", הארץ, ‏ 26.03.1999, כפי שהועלה באתר פרש. עמוס הראל, בפלוגה שלנו אין הומור שחור, הארץ, ‏ 15.12.1998, כפי שהועלה באתר פרש. אביחי בקר, אייזן פטון, הארץ, ‏ 10 בספטמבר 1999, כפי שהועלה באתר פרש. מסקנות אישיות בצה"ל בעקבות מותו של חייל מאש כוחותינו לפני שנתיים, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2000. משה (צ'יקו) תמיר. מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 228-234. עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 237. גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 360. גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 383. אמיר בוחבוט, הרמטכ"ל יצא לצרפת לביקור בזק בן יום אחד, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2009.
הגביע המונטנגרי בכדורסל

הגביע המונטנגרי בכדורסל (בסרבית: Куп Црне Горе у кошарци) הוא מפעל כדורסל מונטנגרי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 2006 ומנוהל על ידי פדרציית הכדורסל המונטנגרית. אתר האינטרנט הרשמי של הגביע המונטנגרי בכדורסל ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא מונטנגרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.