laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בריאן דאפי

בריאן דאפי (באנגלית: Brian Duffy; נולד ב-20 ביוני 1953, סיאטל) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. בריאן דאפי נולד בעיירה רוקלנד שבמסצ'וסטס. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1975 עם תואר במתמטיקה. לאחר סיום הלימודים דאפי סיים קורס טיס והוצב ביחידת חיל האוויר בווירג'יניה בשנת 1976. הוא שירת כטייס מקדונל דאגלס F-15 איגל עד לשנת 1979 ואז עבר לבסיס החיל ביפן. בשנת 1981 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 1982 הוא סיים קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס וקיבל הסמכה כטייס ניסוי. בסך הכול יש לו 5000 שעות טיסה ב-25 מטוסים שונים. בשנת 1985 דאפי נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-45 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (צ'ארלס בולדן היה מפקד צוות). זו הייתה המשימה הראשונה שנשאה את המעבדה האטמוספירית ליישומים ומדע (ר"ת באנגלית: ATLAS-1), שהורכבה בתא המטען של המעבורת, ובה 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינה סולרית, פיזיקה של פלזמה בחלל, ואסטרונומיה בתחום העל-סגול. בשנת 1993 הוא השתתף במשימת STS-57 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (רונלד גרייב היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה ביצוע מחקרים בעזרת מערכת SPACEHAB והחזרת לוויין EURECA של סוכנות החלל האירופית. במשימת STS-72 בקיץ 1993 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל אנדוור. המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין, להחזיר לכדור הארץ לוויין אחר ולבצע ניסויים בתחומים שונים. בשנת 2000 הוא טס כמפקד צוות על סיפון מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-92. במהלך הטיסה הועבר ציוד נוסף לתחנת החלל הבין-לאומית והוא הותקן מחוץ לתחנה. לאחר פרישה מנאס"א בשנת 2001 דאפי עבד בלוקהיד מרטין עד לשנת 2008. בהמשך הוא עבר לנורת'רופ גראמן. מדיה וקבצים בנושא בריאן דאפי בוויקישיתוף ביוגרפיה ריאיון עם בריאן דאפי
גלילי דרחי

גלילי דרחי (נולד ב-10 במרץ 1949, תל אביב, ישראל) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ומזוהה עם קבוצות גדנ"ע תל אביב יהודה, שמשון תל אביב, והפועל פתח תקווה. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 שיחק בקבוצת וינר ספורט קלוב מאוסטריה. גלילי דרחי נולד בתל אביב ב-1949. ב-1964 הצטרף לקבוצת גדנ"ע תל אביב יהודה, ובשל רמת משחקו וכושרו הגופני שיחק עם שחקני שנתון 1947. בעונת 1964/1965 זכה עם קבוצתו באליפות ליגת העל בכדורגל לנוער, וביולי 1967 זכה עם קבוצתו בגביע המדינה בכדורגל לנוער שנקרא "גביע ירושלים" באותה העת. בהמשך, במהלך עונת 1966/1968 בליגה הלאומית עבר לשחק בקבוצת שמשון תל אביב תחת מאמנו מקבוצת גדנ"ע יהודה עמי פזטל. משחקו הראשון היה ב-1 באוקטובר 1967 מול הפועל תל אביב. דרחי שיחק בשורות שמשון תל אביב עד סיום עונת 1968/1969 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון בשורות הקבוצה היה ב-21 ביוני 1969 מול מכבי תל אביב. בסך הכל הופיע ב-40 משחקי ליגה בשורות שמשון תל אביב ובהם כבש 6 שערים. בסיום העונה עבר דרחי לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה. משחקו הראשון היה ב-4 באוקטובר 1969 מול הפועל כפר סבא. דרחי שיחק בשורות פתח תקווה עד לסיום עונת 1971/1972 בליגה הלאומית ומשחק הליגה האחרון שלו היה ב-24 ביוני 1972 מול בני יהודה תל אביב. בסף הכל שיחק דרחי ב-56 משחקי ליגה בשורות הפועל פתח תקווה ובהם כבש 9 שערים. בשל חילוקי דעות כספיים מול קבוצתו ורצונו לשחק מחוץ לישראל, נכנס דרחי להסגר בינלאומי. הוא יצא להולנד והתאמן בשורות קבוצת המילואים של אייאקס אמסטרדם. לאחר מספר חדשים עבר להתאמן בשורות חרונינגן, אך לא עלה בידו לחתום חוזה עם הקבוצה. בהמשך, יצא לאוסטריה וחתם בשורות קבוצת וינר ספורט קלוב. הוא שיחק בשורות הקבוצה במהלך עונת 1973/1974 בליגה הלאומית האוסטרית (אנ'). עם סיום העונה הוקמה הבונדסליגה האוסטרית, קבוצתו הורדה לליגה השנייה ודרחי החליט לפרוש ממשחק פעיל. ב-1967 זומן דרחי לשורות נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, ובהמשך ועד 1970 שיחק בשורות נבחרת הנוער בכדורגל. לאחר פרישתו פנה לעולם עסקי המוזיקה בווינה, הוא ניהל שלושה מועדוני ג'אז והתערה בחוגי הבוהמה הווינאית. ב-1982 שב לישראל, עבר קורס מאמני כדורגל במכון וינגייט, ובהמשך החל לאמן קבוצות ילדים ונערים במסגרת גדנ"ע יהודה. גלילי דרחי מתגורר בתל אביב-יפו, הוא נשוי ואב לשני ילדים. גדנ"ע תל אביב יהודה אלופת ישראל לנוער: 1964/1965 מחזיקת גביע המדינה לנוער, "גביע ירושלים": 1966/1967 מדיה וקבצים בנושא גלילי דרחי בוויקישיתוף גלילי דרחי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גלילי דרחי, באתר Transfermarkt ע.יקותיאל, גלילי דרחי בהולנד, מעריב, 17 ביולי 1972 ישראלי ומצרי בקבוצת ספורטקלוב, על המשמר, 5 באוגוסט 1973 גלילי דרחי יצא להולנד, מעריב, 1 בספטמבר 1971. מנשה נהוראי, גלילי דורש הלוואה ומשכורת, מעריב, 26 בדצמבר 1971. אבל ניצחנו במלחמה, 26 במאי 1974, באתר דר שפיגל, (בגרמנית). גלילי דרחי, באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה.
לורד פונטלרוי הקטן (סרט, 1936)

לורד פונטלרוי הקטן (באנגלית: Little Lord Fauntleroy) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1936 בהפקתו של דייוויד או סלזניק ובבימויו של ג'ון קרומוול, עם פרדי ברת'ולומיו, דולורס קוסטלו וצ'ארלס אוברי סמית' בתפקידים הראשיים. התסריט מסבוסס על ספר הילדים רב המכר "לורד פונטלרוי הקטן" של פרנסס הודג'סון ברנט משנת 1886. הסרט נמצא כיום ברשות הציבור. ב-1921 הופק סרט אילם עם מרי פיקפורד בתפקיד כפול של לורד פנטלרוי הקטן ואמו. ב-1980 הופקה גרסה עם אלק גינס, קוני בות' וריקי שרודר בתפקידים הראשיים. ברוקלין, שנות ה-80 של המאה ה-19, סרדריק "סדי" ארול (פרדי ברת'ולומיו) הוא ילד בן 9 הגר עם אמו האלמנה המכונה "יקירונת" (Dearest). אביו של סדריק, שנפטר ממחלה קשה, היה בנו הצעיר של הרוזן מדורינקורט, אנגליה (צ'ארלס אוברי סמית'). שני בניו הבוגרים יותר של הרוזן מתו חשוכי ילדים, ולפיכך עתיד סדריק להיות יורשו של הרוזן ולקבל את התואר "לורד פונטלרוי". בינתיים נהנה סדי מחברותם של החנווני מר סילס הובס (גאי קיבי) ומצחצח הנעלים דיק טיפטון (מיקי רוני) שהוא בן גילו. הרוזן שולח את עורך הדין שלו, מר הבישאם (רוברט סטיפנסון), לניו יורק כדי להביא את סדי ואמו לאחוזתו באנגליה. הרוזן שונא אמריקאים ולכן התרחק מבנו שהעז לשאת אמריקאית. בעל המכולת מר הובס, מאמין שכל האצולה היא יומרנית ולא נחמדה. הבישאם נותן לסדי כסף בו הוא קונה מתנות לדיק והובס ועוזר לאלמנה שעומדת לפני פינוי דירתה. רק כשהם מגיעים לאנגליה מתברר לצערו כי אמו תתגורר בנפרד מאמו היות שהרוזן שונא אמריקאים ואותה בפרט על שהתחתנה עם בנו האנגלי. הרוזן הוא אדם זקן, חמור סבר, מתייחס בתוקפנות לאנשיו ובעיקר סובל מכבי פרקים קשים המגבילים את הליכתו בגלל מחלת שיגדון. סדריק כובש עד מהרה את ליבו של סבו ושל כל השאר. הרוזן מארח מסיבה מפוארת כדי להציג בגאווה את נכדו לחברה הבריטית, בעיקר אחותו ליידי קונסטנטיה לורידייל (קונסטנס קולי). הכל משתבש כשמופיעה אשה אמריקאית בשם מינה טיפטון (הלן פלינט) שטוענת שהיא הייתה אשתו של בנו הבכור המנוח של הרוזן וכי מנישואיה נולד בן בשם טום (ג'קי סירל) שהוא בעצם היורש וזכאי לתור "לורד פונטלרוי". לחיזוק טענתה היא מציגה תעודת לידה (שהתבררה לבסוף כמזויפת). הרוזן מחליט שמעשיה של מינה הם גמול על אכזריותו כלפי אמו של סדי ומתנצל. השערורייה הזאת מתפרסמת בכל העולם. בברוקלין רואה דיק את תמונתה של מינה בעיתון ומזהה בה את אשתו הראשונה של אחיו בן (אריק אלדן). טום למעשה הוא אחיינו של דיק ולא נכדו של הרוזן. הובס, דיק ובן מגיעים לאנגליה ומגלים לכולם את התרמית. לבסוף חוגגים את יום הולדתו העשירי של סדי ומר הובס משנה את דעתו על האנגלים ומחליט להישאר באנגליה. "לורד פונטלרוי הקטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לורד פונטלרוי הקטן", באתר נטפליקס "לורד פונטלרוי הקטן", באתר AllMovie (באנגלית) "לורד פונטלרוי הקטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לורד פונטלרוי הקטן", באתר אידיבי "לורד פונטלרוי הקטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא לורד פונטלרוי הקטן בוויקישיתוף הסרט לורד פונטלרוי הקטן 1936, באתר יוטיוב לורד פונטלרוי הקטן 1936, באתר TCM
הרקיע השביעי (סדרת טלוויזיה)

הרקיע השביעי (באנגלית: 7th Heaven) היא סדרת דרמה משפחתית טלוויזיונית אמריקאית שנוצרה והופקה על ידי ברנדה המפטון, בהפקת אהרון ספלינג. הסדרה עלתה לראשונה ב-26 באוגוסט 1996 ברשת The WB, שם שודרה במשך עשר עונות, מה שהפך אותה לסדרה הארוכה ביותר בתולדות הרשת. לאחר השבתת הרשת ומיזוגה עם רשת UPN ליצירת The CW, הסדרה עלתה ברשת החדשה ב-25 בספטמבר 2006, לעונתה האחת-עשרה והאחרונה. הפרק האחרון שלה שודר ב-13 במאי 2007. הרקיע השביעי הייתה הסדרה האחרונה שהופקה על ידי Spelling Television לפני שהיא נסגרה והפכה ליחידה בשם CBS Television Studios . הסדרה עוקבת אחר הכומר אריק קמדן, כומר פרוטסטנטי המתגורר בעיירה הבדיונית גלנואק, קליפורניה, ואשתו אנני כשהם מתמודדים עם גידול שבעה ילדים בגילאים הנעים בין תינוקות למבוגרים עם משפחות משלהם. סטיבן קולינס בתור הכומר אריק קמדן קתרין היקס בתור אנני קמדן בארי ווטסון בתור מאט קמדן (עונות 1–6 ו-9; 7–8 חוזרים, אורח מיוחד 10) דייוויד גלאגר בתור סיימון קמדן (עונות 1–7 ו-9–10; עונה 8 תפקיד חוזר) ג'סיקה בייל בתפקיד מרי קמדן (עונות 1–6; עונה 7 חוזרת, אורחת מיוחדת 8 ו-10) בוורלי מיטשל בתור לוסי קמדן מקנזי רוסמן בתור רותי קמדן צ'אז למאר שפרד בתור ג'ון המילטון (עונות 4–5; חוזרת בעונות 1–3) מורין פלניגן בתור שנה סאליבן (עונה 4; חוזר בעונה 3) אדם לוורנה בתור רובי פאלמר (עונות 5–7; חוזר בעונה 4) ניקולס ברינו בתפקיד סם קמדן (עונות 6–11; ללא קרדיט בעונות 3–4, מוצג בעונה 5) לורנצו ברינו בתפקיד דייוויד קמדן (עונות 6–11; ללא קרדיט בעונות 3–4, מוצג בעונה 5) ג'וף סטולטס בתור בן קינקרק (עונה 7; חוזרת בעונות 6 ו-8–11) ג'ורג' סטולטס בתור קווין קינקרק (עונות 7–11; חוזר בעונה 6) אשלי סימפסון בתור ססיליה סמית' (עונות 7–8) רייצ'ל בלנשרד בתור רוקסן ריצ'רדסון (עונות 7–8) ג'רמי לונדון בתור צ'נדלר המפטון (עונות 7–8) סקוטי ליוונוורת' בתפקיד פיטר פטרובסקי (עונה 8; חוזרת בעונה 7) טיילר הקלין בתפקיד מרטין ברואר (עונות 8–11) שרה תומפסון בתור רוזנה "רוז" טיילור (עונה 10; חוזרת בעונה 9) היילי דאף בתור סנדי ג'יימסון (עונות 10–11) מייגן הנינג בתור מרדית' דייוויס (עונה 10) הרקיע השביעי הייתה סדרת הטלוויזיה הנצפית ביותר אי פעם ברשת The WB. היא מחזיקה בשיא השעה הנצפית ביותר של הרשת עם 12.5 מיליון צופים, ב-8 בפברואר 1999; 19 מתוך 20 השעות הנצפות ביותר של הרשת היו מהסדרה. ב-8 במאי 2006 צפו בה 7.56 מיליון צופים, הרייטינג הגבוה ביותר שלהרשת מאז ינואר 2005. כשהתוכנית עברה ל-The CW הרייטינג ירד. מדיה וקבצים בנושא הרקיע השביעי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרקיע השביעי (באנגלית) "הרקיע השביעי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרקיע השביעי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרקיע השביעי", באתר Metacritic (באנגלית) "הרקיע השביעי", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "הרקיע השביעי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Barry Watson as Dr. Matt Camden on 7th Heaven | Hallmark Channel". Hallmark Channel. ארכיון מ-2018-01-27. נבדק ב-2018-01-26.
אנטונין להוטה

אנטונין להוטה (באנגלית: Antonín Lhota;‏ 2 בינואר 1812 – 10 בספטמבר 1905) היה צייר ומורה לאמנות צ'כי. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות של פראג בהדרכת פרנטישק קריסטיאן ולדהר ופרנטישק טקדליק. לימודים נוספים עשה במינכן ובווינה. הוא חזר לאקדמיה ב-1844, שם הועסק במשך עשר שנים, הגהה הרצאות ושימש כעוזר הוראה. לאחר מכן יצא למסע לימודי ארוך לאיטליה ולפריז שכלל השתתפות בתערוכה העולמית (1855). בשנת 1867, הוא הפך לפרופסור באקדמיה בפראג וקודם למנהל עם מותו של יאן סוורטס (1879). הוא התמחה בציור היסטוריה, חילוני ודתי, בעיקר בנושאים צ'כיים. הוא היה פעיל כצייר גם בשנות השבעים לחייו, כשצייר ציורי קיר בבית עיוורים במלה סטראנה. הוא פרש בגיל שבעים וחמש והלך לגור עם בנו, אמיל, שניהל בית ספר תעשייתי בווליניה. בנו השני, אוגוסטין, היה מורה לציור ברקובניק. מלבד יצירותיו שלו, הוא לימד דור שלם של ציירים צ'כים, כולל ואצלב ברוז'יק, פרנטישק ז'נישק, מיקולש אלס, יאקוב שיקנדר, מקסימיליאן פירנר, ואחרים. משנת 1872 שימש גם כבוחן למועמדים למורים בבתי הספר היסודיים בצ'כיה ובמוראביה. ביום הולדתו התשעים ב-1902, הוא היה הצייר הצ'כי המבוגר ביותר. סגנון הציור שלו נחשב מיושן, שכן הוא התמקד בקומפוזיציה ובפרטים, והזניח את האלמנט הפסיכולוגי. תרומתו המתמשכת עשויה להיות הכשרת דור אמנים הבא. מדיה וקבצים בנושא אנטונין להוטה בוויקישיתוף Galerie Marold: Biography of Lhota Vilém Weitenweber, "Antonín Lhota", in Zlatá Praha (Golden Prague), August 1884, vol.1, #33, pages 397-398 [1] "Antonín Lhota", Zlatá Praha (Golden Prague), January 1902, Vol.19 #10, page 120
פרנטישק טקדליק

פרנטישק טקדליק (באנגלית: František Tkadlík;‏ 23 בנובמבר 1786 – 16 בינואר 1840) היה צייר דיוקנאות ושרטט צ'כי. הוא היה בנו של פונדקאי והפגין כישרון מוקדם לציור. שניים מהדיירים בפונדק של הוריו היו מורים לציור והם עודדו אותו להיות אמן. קרובי משפחה עשירים נרתמו למטרה, והוא נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות, מאוחר יותר למד פילוסופיה באוניברסיטת צ'ארלס. לתחייה הלאומית בבוהמיה הייתה השפעה מכרעת על עבודתו. בהמלצתו של פרופסור יוז'ף ברגלר, הוא הגיע לחסותו של יוהאן רודולף צ'רנין, הרוזן פון צ'ודניץ, מה שאיפשר לו להמשיך בלימודיו. מ-1817 עד 1825, שימש כצייר חצר בבית צ'רנין ומשגיח על אוסף הציורים שלהם בווינה. הוא שמר על קשר הדוק עם מלומדים צ'כים רבים, כמו יוו'ף דוברובסקי ופרנטישק פאלאקי, שהעמיקו את רגשותיו הלאומיים. לאחר שסיים את עבודתו בווינה, הוא קיבל פנסיה אימפריאלית באדיבותו של קלמנס פון מטרניך. הוא בילה מספר שנים בלימודים ברומא, שם הושפע מתנועת הנצרתיים. הוא חזר לווינה ב-1832, ואז עבר לפראג ב-1836, כשהיה לצ'כי הראשון שמונה למנהל האקדמיה לאמנות. יוז'ף מאנס וקארל יאוורק היו בין תלמידיו הידועים ביותר שם. שלושה מלאכים מלאכים דיוקן של יוז'ף דוברובסקי מדיה וקבצים בנושא פרנטישק טקדליק בוויקישיתוף Eva Petrová: František Tkadlík, Československé akademie věd, Prague 1960. Kadlík (Tkadlík) Franz". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 3, Austrian Academy of Sciences, Vienna 1965, p. 167. Rudolf Müller (1881), "Kadlik, Franz", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), vol. 14, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 785–794
שמים אדומים (ספר)

שמים אדומים הוא רומן מתח-פעולה עברי וספר הביכורים של דניאל שנער, אשר ראה אור בשנת 2018 בהוצאת ידיעות ספרים. הספר נמכר בעשרות אלפי עותקים. החל בשנת 2023 שודרה בערוץ "רשת 13" סדרת טלוויזיה הנושאת את שם הספר ומתבססת על עלילתו. הספר מתאר את יחסיהם של סהר ועלי – ישראלי ופלסטיני שגדלו יחדיו כחברי ילדות, לאחר שהכירו במחנה קיץ בינלאומי בארצות הברית בשם 'מנהיגי המחר' (המבוסס על ארגון 'זרעים של שלום' אשר מארגן מחנות קיץ לילדים מישראל ומדינות ערב, בו השתתף שנער בצעירותו). עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, סער ועלי מוצאים את עצמם משני צידי המתרס לאחר שאחיו של עלי נהרג, מה שמוביל אותו לטפס בסולם הדרגות של ארגון גדודי חללי אל-אקצא. סהר מתגייס למודיעין, ועומד בראש צוות משימה מיוחד המחפש אחר מחבל מסתורי המכונה 'הדוכס', בסופו של דבר, תוך כדי שהוא מונע מהדוכס לבצע פיגוע בשגרירות ארצות הברית בגרמניה הוא מגלה שהדוכס הוא חבירו מנוער עלי. לאחר הגילוי, הוא מתעמת איתו עלי מכ אותו ובורח למאוריטניה, בשלב זה האמריקאים מחפשים אחריו ומגלים אותו, סהר נשלח להיפגש אותו, עלי יורה בחזה של סהר, סהר ניצל בזכות שכפ"ץ שעטה קודם לכן, עלי נכלא על ידי האמריקאים. בתחילה, הספר לא עבר את אישור הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים. לאחר דין ודברים במשך קרוב לשנה הספר אושר לפרסום. בשנת 2018 הספר הפך לרב-מכר וזכה בתואר 'ספר זהב' (מכירה של מעל 20,000 עותקים), ובשנת 2022 הוא הפך ל'ספר פלטינה' לאחר מכירת יותר מ-40,000 עותקים. בשנת 2021 יצא לאור ספר ההמשך 'בית הפגודה', אשר מתרחש כעשור לאחר תום האירועים ב'שמים אדומים'. הספר זכה גם הוא לתואר 'רב מכר' ברשימות רבי המכר בסטימצקי וגם ברשת 'עברית'. ערך מורחב – שמים אדומים (סדרת טלוויזיה ישראלית) בשנת 2023 יצאה בערוץ רשת 13 סדרת טלוויזיה הנושאת את שם הספר ומתבססת על עלילתו. הסודות של עולם המודיעין והמלחמה בטרור: "שמים אדומים" – ספר חדש, בעמוד הפייסבוק של הערב החדש, 26 במרץ 2018 ראיון עם דניאל שנער בפודקאסט 'פופקורן', 25 באוגוסט 2021 דניאל שנער, "הבנתי שמישהו אחר אוחז במפתחות", באתר ישראל היום, 22 בספטמבר 2023 שמים אדומים, באתר חדשות 13, 28 במאי 2023 בספר בשונה מבסדרה הוא נקרא סהר בה' קובי פינקלר, ספר חדש: שמים אדומים, באתר ערוץ 7, 11 במרץ 2018 גיא הורוביץ, אחרי עשור במגירה ושנה בצנזורה, "שמים אדומים" מתגלה כמותחן מרתק, באתר הארץ, 28 במרץ 2018 רשימת זוכי אות ״ספר פלטינה״ באתר התאחדות בעלי הוצאות הספרים בישראל. גילי איזיקוביץ, דניאל שנער: "אין עוד מדינה שיש בה סיפורי ריגול מטורפים כל כך", באתר הארץ, 19 ביולי 2021 תמר גורפינקל, בית הפגודה - דניאל שנער | ביקורת ספר, באתר חדשות 13, 19 באוגוסט 2021 קצין המודיעין שהפך למחבר רבי מכר: "הייתה לי זכות מעניינת לראות מקרוב איך חיים טרוריסטים", סרטון בערוץ "reshettv", באתר יוטיוב (אורך: 05:01)
מגדל סמארטורג

מגדל סמארטורג או סמארטורג 3 (באיסלנדית: Smáratorg Tower; Smáratorg 3) הוא המגדל הגבוה ביותר באיסלנד והמבנה החמישי בגובהו במדינה. הוא ממוקם בקואופווגיר, העיר השנייה בגודלה באיסלנד, דרומית לבירה רייקיאוויק. במגדל 20 קומות וגובהו 77.6 מטרים. הוא משמש למשרדים ולמסחר. בנייתו החלה ב־2006 והסתיימה כשנתיים לאחר מכן. הוא נפתח רשמית ב־11 בפברואר 2008. מדיה וקבצים בנושא מגדל סמארטורג בוויקישיתוף "Smáratorg Tower (Kópavogur, 2008) | Structurae". Structurae (באנגלית). נבדק ב-2017-10-27. ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים ובנושא איסלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יותם רימוני

טומי יותם רימוני (1927 – 5 באפריל 2021) היה תעשיין ישראלי, מייסד החברות רימוני תעשיות ורימוני פלסט. יותם נולד בשנת 1927 ברומניה. בשנת 1940 הצליח עם הוריו ואחותו הבכורה להימלט מציפורני הנאצים ולעלות לארץ ישראל. לאחר סיום כיתה ח' הלך לעבוד ולסייע בפרנסת המשפחה במקביל ללימודי ערב בבית ספר מקצועי. לאחר השירות הצבאי בפלמ"ח התחיל את דרכו המקצועית בתעשייה הצבאית (תע"ש). תאונת דרכים הובילה אותו לשיקום ארוך בבית חולים, האחות המטפלת בו, אסתר גליק, הפכה לימים לאשתו ושותפתו בחיים ובקריירה. ביחד הביאו לעולם שלושה בנים: רפי, גדי ודני. המשפחה הענפה השתלבה גם היא במפעל חייו ובתעשייה. בשנת 1954 עזב יותם את התעשייה הצבאית והקים בית מלאכה בתל אביב, שבו ייצר תבניות להזרקת פלסטיק. בית המלאכה התפתח לחברת רימוני תעשיות שהתאגדה בשנת 1966 וצמחה להיות אחד ממפעלי ההזרקה וייצור התבניות המובילים בישראל. עם צמיחת העסק הצטרפו שלושת הבנים לניהול לצד הוריהם. בשנת 1973 העתיקה רימוני תעשיות את משכנה לפתח תקווה ובשנת 1979, העסק התרחב גם להזרקת מוצרי פלסטיק. בשנת 1994 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, נפתח מפעל נוסף בקריית שמונה והפעילות בתחום ההזרקה התרחבה עוד יותר. בשנת 2000, פרש מתפקיד מנכ"ל רימוני תעשיות, ובנו דני רימוני מונה למנכ"ל במקומו. לאחר פרישתו, התפנה לעסוק בתחביבו – בניית דגמים של מכונות בבית מלאכה קטן שהקים בביתו. דגמים אלו מעטרים את חדר הישיבות במשרדי החברה במודיעין. בשנת 2017 נחנך משכן החברה החדש במודיעין. המעבר למשכן החדש התרחש בדיוק לקראת יום הולדתו ה-90. בשנת 2020 קרן פימי הצטרפה כשותפה בשליטה משותפת בתמורה ל-150 מיליון ש"ח. בשנת 2020 כתב בעזרת רעייתו את הביוגרפיה "בעל מקצוע מעולה" רימוני נפטר ב-5 באפריל 2021 בביתו ברמת חן. לפי צוואתו, לא התקיימה שבעה וכולם נדרשו להתייצב בזמן איש איש בעבודתו. מצבתו הוכנה ממתכת. נפרדים מיותם רימוני, באתר PlasticTime,‏ 27 במאי 2021 יותם רימוני-סיפור היווסדותה של חברת רימוני פלסט, סרטון בערוץ "רימוני פלסט", באתר יוטיוב (אורך: 12:47) יותם רימוני, באתר tfarim (באנגלית)
לורי הקוקוס

לורי הקוקוס (שם מדעי: Trichoglossus haematodus) הוא מין תוכי ממשפחת הדרראים ושבט הלוריים החי בטבע באינדונזיה ובגינאה החדשה. תוכי זה נצפה לראשונה ב-1758 בידי החוקר האנגלי ג'ורג' אדוארדס על סמך דגימות מהאי אמבון והוא תואר ב-1771 בידי קארולוס לינאוס כששם המין משמעו: "בעל לשון אדומה". בעבר הוא נחשב לתת-מין של לורי הקשת אך לצד מינים נוספים הופרד. אורך הלורי הוא כ-25–30 ס"מ, משקלו כ-109–137 גרם והוא בעל גוונים עזים של ירוק, אדום, צהוב וכחול המזכירים מעט את לורי הקשת. הוא בעל מקור אדום או כתום, ראש כחול והצוואר חום. העורף צהוב ורוב הגוף ירוק עז, החזה אדום ומפוספס בכחול-שחור ותחילת הרגליים צהובות לסירוגין. הזנב ירוק והקצוות ירוקים-צהובים והעיניים אדומות. מקור הלורי מותאם לליקוט צוף מפרחים ויש לו לשון ארוכה בהתאם. שני הזוויגים דומים מאוד בגודלם ומראם. הם מונוגמיים ומטילים 2 ביצים פעם או פעמיים בשנה, לרוב בין יולי לדצמבר. הלורי חי בטבע באיי אינדונזיה וגינאה החדשה במגוון בתי גידול בגבעות מיוערות, יערות מנגרובים, יערות גשם טרופיים, ביצות, סוואנה טרופית וכן בקרבת פרדסים ופארקים והוא מצוי עד לגובה 2,440 מטר. הלורים ניזונים בעיקר מצוף ואבקה, אך גם את הפרחים עצמם וכן זרעים, פירות, פירות יער, חרקים בוגרים וזחלים. T. h. haematodus T. h. massena T. h. nesophilus T. h. flavicans T. h. deplanchii T. h. nigrogularis מדיה וקבצים בנושא לורי הקוקוס בוויקישיתוף לורי הקוקוס, באתר ITIS (באנגלית) לורי הקוקוס, באתר NCBI (באנגלית) לורי הקוקוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לורי הקוקוס, באתר GBIF (באנגלית) לורי הקוקוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
אשר כהן (רב)

הרב אשר הכהן אשכנזי (י"ב באדר ה'תקנ"ז, 10 במרץ 1797 – ד' בשבט ה'תרכ"ו, 20 בינואר 1866) היה מרבני טיקטין. מחבר "ברכת ראש" על מסכת נזיר ועל מסכת ברכות. לאחר פטירתו נדפס ספרו "שארית הברכה". הגהותיו לתלמוד הבבלי נדפסו במסכת נזיר של ש"ס וילנא. נולד בטיקטין ב-1797, לרב צבי הירש הכהן (בן הרב אריה ליב הכהן, מרבני טיקטין). בהיותו בן 18 עבר לישיבת וולוז'ין והיה לתלמיד קרוב של רבי חיים מוולוז'ין. כתלמידו, כתב את הנהגותיו של רבו, שלימים הודפסו בספר "כתר ראש" ובמקומות נוספים. רבי חיים מוולוז'ין מינה אותו למגיד שיעור יומי בישיבה, במשך שלוש שנים. בשנת תקע"ט עזב את וולוז'ין ועבר לקמניץ שבליטא (היום בלרוס), בסמוך לחותנו. בקמניץ עסק במסחר לפרנסתו, אך הקדיש את עיקר זמנו ללימוד בבית המדרש הישן בעיר, עטוף בטלית ובתפילין. בתקופה זו סירב להצעות רבנות שונות. לאחר הגיעו לגיל חמישים, בשנת תר"ח (1848), התמנה לרב העיירה שרשוב. שם הוציא את ספרו "ברכת ראש" בשנת תרט"ז (1856). לאחר עשור ברבנות שרשוב, בשנת תרי"ח (1858) התמנה לרב ואב"ד בעיר הולדתו טיקטין. בשנת 1863 נאלץ לעזוב את טיקטין לאחר שנאשם בידי השלטונות הרוסיים בהשתתפות במרד ינואר, והוא שב לשרשוב והתמנה שם שוב לרב, עד פטירתו. נפטר בפרוזנא ב-1866. נינו הוא רבי נפתלי הרץ קרצ'מר, שוחט וראש ישיבה בפוניבז'. הרב משה גרודקה, ארחות חיים כתר ראש, מכון ירושלים תשע"ז, מבוא, עמ' 18–20, באתר אוצר החכמה הערך "רבי אשר אשכנזי", באתר המכלול ספריו ברכת ראש על מסכת נזיר, ורשה תרל"ו, באתר היברובוקס ברכת ראש על מסכת ברכות, ורשה תרט"ו, באתר היברובוקס שארית הברכה, פיוטרקוב תרנ"א, באתר היברובוקס אליהו לנדא (מו"ל), ארחות חיים – כתר ראש, באתר היברובוקס.
צב ביצה כספי

צב ביצה כספי (שם מדעי: Mauremys caspica) הוא מין של זוחל ממשפחת צבי הבריכה. צב זה חי בביצות ואזורים דומים לאורך דרום רוסיה, המזרח התיכון ומערב אסיה ובחלק מדרום אירופה. הוא דומה מאוד למין צב ביצה מצוי, שבעבר היה תת-מין שלו. צב זה בעל שריון עבה המאפשר לו לשחות ביעילות והוא יכול להגיע לאורך 25 ס"מ. צבעיו ירוקים בהירים ומעט צהובים עד אפורים והראש צהוב או ירוק בהיר, כשהצוואר מפוספס בירוק כהה. הצב חי בטבע מדרום-מערב רוסיה ומרכז איראן, ערב הסעודית, בחריין, ישראל ולבנון, צפונה לטורקיה, בולגריה, יוון וחלקי יוגוסלביה לשעבר וכן מצוי בקפריסין וכרתים. הצב בעל אורח חיים אמפיבי והוא מצוי הן בתוך המים והן ביבשה, לרוב במקווי מים מתוקים אך גם במים מליחים. הצבים החיים בחלק מעיראק אינם חיים לרוב במים אלא ביבשה, מאחר שהמים סביבם הפכו לרעילים. הוא אוכל כל המחפש במים צמחי מים, אצות, דגים קטנים, דו-חיים, תולעים, רכיכות, סרטנים, חרקי מים ולעיתים אף פגרים. הפרטים הבוגרים הם לרוב אוכלי צמחייה, לרבות צמחייה יבשתית. לצב זה ישנם כיום 4 תת-מינים: Mauremys caspica caspica Mauremys caspica siebenrocki Mauremys caspica ventrimaculata Mauremys caspica rivulata בעבר היה כלול במין גם צב ביצה מצוי, החי בישראל וכן המין צב ביצה ספרדי (Mauremys leprosa). מדיה וקבצים בנושא צב ביצה כספי בוויקישיתוף צב ביצה כספי, באתר ITIS (באנגלית) צב ביצה כספי, באתר NCBI (באנגלית) צב ביצה כספי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב ביצה כספי, באתר GBIF (באנגלית)
צב ביצה

צב ביצה (שם מדעי: Mauremys) הוא סוג של זוחל ממשפחת צבי הבריכה, החי במקווי מים מתוקים בצפון אפריקה, אירופה ואסיה. צבים אלה בעלי שריון נמוך ירקרק והם מותאמים לחיים אמפיביים בעיקר במים מתוקים, אך גם במים מליחים והם נפוצים במספר ביצות, מה שנתן להם את שמם. הם אוכלי כל הניזונים הן מהצומח והן מהחי, לרבות מפגרים. הצבים קטנים יחסית, באורך של עד 30 ס"מ וחלקם נפגעים מזיהום מים במספר אזורים. חלקם מכליאים עם מיני צבי בריכה אחרים. בישראל מצוי מין אחד בסוג - צב ביצה מצוי. M. japonica M. mutica M. annamensis צב ביצה כספי (M. caspica) צב ביצה מצוי (M. rivulata) M. leprosa M. megalocephala M. nigricans M. reevesii M. sinensis גלריה: צב ביצה מצוי מדיה וקבצים בנושא צב ביצה בוויקישיתוף צב ביצה, באתר ITIS (באנגלית) צב ביצה, באתר NCBI (באנגלית) צב ביצה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב ביצה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב ביצה, באתר GBIF (באנגלית)