laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנדל הירש

מנדל הירש (י"ב באדר ה'תקצ"ג, 3 במרץ 1833 – כ"ז באדר ב' ה'תר"ס, 28 במרץ 1900) איש חינוך יהודי-אורתודוקסי-גרמני. בנו הבכור של רש"ר הירש, מנהל מוסדות החינוך של קהילת עדת ישורון בפרנקפורט, ומחבר ספרים. נולד באולדנבורג לחנה (הנה) לבית יידל ולרב שמשון רפאל הירש, ונקרא על שם אביו של רש"ר, רפאל מנדל הירש. למד באוניברסיטת בון ובאוניברסיטת ברלין. נישא לדוריס באלין (Doris Ballin). בשנת 1855 התמנה למורה בבית הספר הריאלי של "קהל עדת ישורון" שאותו יסד אביו. בשנת 1877 התפטר אביו מהנהלת בית הספר של הקהילה והעמיד תחתיו את בנו ר' מנדל, ולצידו ד"ר גרשון לנגה מוורבורג (שנעשה מנהל בית הספר לאחר פטירת ר' מנדל). ב-1896 הדפיס בפרנקפורט את ספרו "סדר ההפטרות" עם פירושיו על ההפטרות שבו הוא מסביר גם את הקשר בין כל הפטרה לפרשת השבוע שאליה הוצמדה. הספר תורגם לעברית והופיע בהוצאת פלדהיים, מאה שנה לאחר הדפסתו המקורית, בשנת תשנ"ו, 1996. היה מתנגד חריף לתנועה הציונית, והדפיס ב-1898 קובץ שגינה את הרעיון הציוני (Der Zionismus), אם כי הסכים שהתנועה החדשה הייתה לפחות סימן לכך שההתבוללות כשלה. מלבד ספרו על ההפטרות חיבר מנדל תרגום לגרמנית של תרי עשר (נדפס תר"ס), מגילת איכה, והקינות לתשעה באב. אביו ייעד את מנדל לרשת את תפקיד רב הקהילה, אם כי לא פרסם זאת רשמית. לאחר פטירת אביו ביום האחרון בשנת 1888, ניסה לרשת את מקומו ברבנות הקהילה. על מועמדותו של מנדל העיבה נטייתו "שמאלה" להזדהות ואימוץ חזקים של התרבות הגרמנית (לעומת פרשנות "ימנית" של חיזוק המרכיב היהודי-הלכתי במסגרת תורה עם דרך ארץ). הוא גם סירב לעזוב את תפקיד מנהל בית הספר, שבו שירת במשך 33 שנים. הן משום כפל התפקידים והן משום חוסר יוקרתו התורנית, הציע מנדל למלא בפועל כרב רק תפקיד של מטיף בבית-הכנסת ומנהיג, כשמשרת מורה ההוראה תימסר לידי הדיין רבי גרשון פוזן שיתמנה כ"משנה לרב". ועד הקהילה התנגד לפיצול משרת הרבנות והודיע כי אינו רואה במועמדותו של הירש במצב זה כמועמדות תקפה לרבנות הקהילה. בשלב זה הוצעה מועמדותו של חתן הרב הירש, רבי שלמה זלמן ברויאר שכיהן אז כרב בפאפה שבהונגריה, הוא נענה ושב לפרנקפורט והתמודד על התפקיד מול הרב ד"ר אביעזרי זליג אוירבך מהלברשטט. ברויאר זכה ב-200 קולות מול 85 ליריבו וקיבל את המשרה. רבי מנדל הירש הגיב בזעם למעשה זה של ועד הקהילה, ולמרות ששימר את משרת ההוראה שלו, נטש בפועל את מוסדות הקהילה, ולא נכנס לבית הכנסת שלה עד פטירתו כעבור 12 שנים. כתגובת נגד ל"רוח ההונגרית" שהביא גיסו לקהילה, הקים עם חוג קטן של נאמניו, את "חברת בן עוזיאל" שנפרדה מקהילת "מקור חיים" הנאמנה לרב ברויאר. לאחר פטירתו הקימו תלמידיו את חברת "נחלת צבי" שעסקה בלימוד כתביו של רש"ר הירש, אך שבה והפכה לחברת בת של חברת מקור חיים. להירש היו אחד-עשר ילדים. בתו ד"ר רחל הירש הייתה רופאה, והאישה הראשונה בגרמניה שקיבלה פרופסורה לרפואה. בת אחרת נישאה לרב הלל קליין מניו יורק. מ. ברויאר, עדה ודיוקנה, ירושלים תשנ"א, לפי מפתח ערכים יעקב רוזנהיים, זכרונות, בני ברק תשל"ט, פרק שני ופרק חמישי רוזנהיים, כתבים, א, שער חמישי: דמויות, ד"ר מנדל הירש, עמ' רנט-רסא כתבי ר' מנדל הירש באתר אוניברסיטת גתה בפרנקפורט מנדל הירש (1833-1898), דף שער בספרייה הלאומית Matthias Morgenstern, From Frankfurt to Jerusalem: Isaac Breuer and the History of the Secession Dispute in Modern Jewish Orthodoxy, Brill 2002. עמ' 166-182.
ארטורול: התחייה

ארטורול התחייה (באנגלית: Resurrection: Ertugrul; בטורקית: Diriliş: Ertuğrul) היא סדרת הרפתקאות היסטורית, שנוצרה על ידי Mehmet Bozdağ, בכיכובו של Engin Altan Düzyatan בתפקיד המוביל של ארטורול. הסדרה צולמה בRiva, כפר בBeykoz, טורקיה, והוקרנה לראשונה בTRT1 בטורקיה ב-10 בדצמבר 2014. הסדרה מבוססת על ההיסטוריה של שבטי הטורקים ומתרחשת במאה ה-13. הסדרה עוסקת בחייו של ארטורול, אביו של עות'מאן הראשון, מייסד האימפריה העות'מאנית. מדיה וקבצים בנושא ארטורול: התחייה בוויקישיתוף ארטורול: התחייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארטורול: התחייה, סרטונים בערוץ היוטיוב "ארטורול: התחייה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ארטורול: התחייה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאקורה

המונח "סקורה" מפנה לכאן. לערך העוסק במבנה בתל אביב שנקרא גם "בית סקורה", ראו בית העיר תל אביב-יפו. סאקוּרָה (שם מדעי: Prunus serrulata ;ביפנית: 桜 או 櫻) הוא מין של עץ נוי מתת-הסוג דובדבן. עץ זה ידוע בפרי הנקרא סאקוראנבו (桜ん坊). הסאקורה הוא סמל יפני, היסטורי ותרבותי, המסמל את האופי היפה אך החמקמק ובר-החלוף של החיים, ומופיע תדיר באמנות יפנית. את יופיו של עץ הדובדבן היפני חוגגים בפסטיבל ההאנאמי(אנ') (花見, התבוננות בפרחים), ובמסגרתו יוצאים לחוג את הפריחה בטבע, בשמורות, בפארקים ועוד. בשנות ה-30 של המאה ה-20 קמה ביפן תנועה מהפכנית שנקראה "אגודת פרחי הדובדבן" שביצעה כמה ניסיונות הפיכה. יפן העניקה לארצות הברית בשנת 1912 3,000 עצי דובדבן במתנה כדי לחגוג את הידידות המתפתחת בין המדינות. העצים נמצאים בפארק הפוטומק המערבי לאורך נהר הפוטומק הזורם דרך וושינגטון הבירה. יפן העניקה לארצות הברית 3,000 עצים נוספים בשנת 1956. עצי הדובדבן ממשיכים להוות מוקד משיכה פופולרי לתיירים ומושא פסטיבל פריחת הדובדבן הלאומי כשהם מגיעים לפריחה מלאה בתחילת האביב. זן הדובדבן האהוב ביותר ביפן הוא ה"סומיי יושינו". פרחיו כמעט לבנים לגמרי, ולעיתים בעלי גוון חיוור ביותר של ורוד, בעיקר ליד הגבעול. פרחיו בדרך כלל פורחים ונושרים לפני שהעלים יוצאים, על כן העצים נראים כמעט לבנים לגמרי מהצמרת מטה. סוגים אחרים הם "יאמה סאקורה" (山桜-דובדבן ההרים), "יאה סאקורה" ו"שידארה סאקורה". ל"יאה סאקורה" פרחים גדולים ועבים עם אבקנים ורודים עשירים. ל"שידארה סאקורה", או "הדובדבן המתייפח", יש ענפים הנופלים מטה כמו אלו של הערבה, מרוצפים בפרחים ורודים. כל שנה, עוקבים היפנים אחר ה"סאקורה זנסן" (桜前線) או "חזית פריחת הדובדבן". היא מתחילה באוקינאווה בפברואר ובדרך כלל מגיעה לקיוטו וטוקיו לקראת סוף חודש מרץ או תחילת חודש אפריל. אז היא ממשיכה צפונה, ומגיעה להוקאידו כמה שבועות מאוחר יותר. ב-14 במרץ 2023 הודיעה יפן על תחילה רשמית של עונת הפריחה, 10 ימים לפני המועד הרגיל, וההסבר לכך קשור בהתחממות כדור הארץ עקב משבר האקלים. מדיה וקבצים בנושא סאקורה בוויקישיתוף סאקורה, באתר ITIS (באנגלית) סאקורה, באתר NCBI (באנגלית) סאקורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סאקורה, באתר Tropicos (באנגלית) סאקורה, באתר GBIF (באנגלית) סאקורה, באתר The Plant List (באנגלית) סאקורה, באתר IPNI (באנגלית) אתר פסטיבל פריחת הדובדבן נחמן גרשונוביץ, הדובדבן הבוכה, באתר nrg‏, 5 במאי 2006 אלי לנצמן, סאקורה - פריחת הדובדבן, באתר אגודת הידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן פסטיבל הסאקורה בגן הבוטני בירושלים מדי שנה חוגגים בני כת המקויה את פסטיבל הסאקורה בגן הבוטני בגבעת רם חגיגות פריחת הדובדבן ביפן, ד"ר דלית בלוך באתר GOTRAVEL בלומברג, החורף והאביב נעשים חמים יותר, ועצי הדובדבן מקדימים את פריחתם, באתר הארץ, 19 במרץ 2024 AFP, ynet, בשל משבר האקלים: פריחת הדובדבן בטוקיו - 10 ימים מוקדם מהרגיל, באתר ynet, 19 במאי 2004 בלומברג, החורף והאביב נעשים חמים יותר, ועצי הדובדבן מקדימים את פריחתם, באתר הארץ, 19 במרץ 2024
זנה (זמרת)

זיניידה קופריאנוביץ' (בבלארוסית: Зінаіда Куприянович, נולדה ב-17 בספטמבר 2002), ידועה בשם הבמה זנה (בבלארוסית: ЗЕНА) היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה בלארוסית. היא נציגת בלארוס באירוויזיון 2019 עם השיר Like It לאחר שניצחה בגמר הלאומי הבלארוסי: "Belarus Decides 2019". קופריאנוביץ' החלה את קריירתה בשנת 2013 בתור זמרת ילדה. היא השתתפה בתחרות ה-New Wave שמתקיימת מדי שנה בסוצ'י, רוסיה ממנה פרחו זמרים מזרח אירופאים רבים וב-2014 השתתפה בתחרות סלבינסקי באזר בוויטבסק. קופריאנוביץ' התמודדה פעמיים על הזכות לייצג את בלארוס באירוויזיון הילדים בשנים 2015 ו-2016 בקדמי אירוויזיון עם השירים: "Mir" ב-2015 ו-"Kosmos" ב-2016. בשנת 2015 הגיעה קופריאנוביץ' למקום הרביעי בקדם האירוויזיון וב-2016 למקום השלישי. ב-2017 התמודדה קופריאנוביץ' בגרסה הרוסית לתוכנית הספרדית "אופרסיון טריונפו" והגיעה למקום השלישי. ב-2018 הנחתה קופריאנוביץ' את אירוויזיון הילדים 2018 שהתקיים במדינה. כשחקנית, היא דיבבה פעמיים את מואנה לגרסאות הרוסיות של הסרטים: מואנה וראלף שובר את האינטרנט. קופריאנוביץ' התמודדה בקדם הבלארוסי לאירוויזיון 2019, היא זכתה בו במקום הראשון עם 69 מתוך 70 נקודות אפשריות ונבחרה לייצג את בלארוס באירוויזיון 2019. באירוויזיון, עלתה קופריאנוביץ' לגמר מהמקום העשירי בשל טעות של שופט צ'כי שהעלתה אותה על חשבון פולין (דירוג הפוך). בגמר סיימה קופריאנוביץ' במקום ה-24 מתוך 26 משתתפים. 2015 - Mir 2016 - Kosmos 2019 - Like It (השיר הבלארוסי לאירוויזיון 2019) מואנה (2016) - בתפקיד מואנה (ברוסית) ראלף שובר את האינטרנט (2018) - בתפקיד מואנה (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא זנה בוויקישיתוף זנה, ברשת החברתית פייסבוק זנה, ברשת החברתית אינסטגרם זנה, ברשת החברתית VK זנה, סרטונים בערוץ היוטיוב זנה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) זנה, באתר Last.fm (באנגלית) זנה, באתר MusicBrainz (באנגלית) זנה, באתר Discogs (באנגלית) Международный конкурс детской песни "Новая волна-2013, רוסיה-1, 2017 Alexander Minenok to sing for Belarus in Malta!, אתר הג'וניור אירוויזיון הרשמי, 27 באוגוסט 2016 Belarus: Ruslan Aslanov Is Off To Bulgaria, אירוויקס, 21 באוגוסט 2015 Моана > Russian Soundtrack, קאסטאלבומס, 2016 אנטוני גריינג'ר, Belarus: ZENA To The Eurovision Song Contest 2019, אירוויקס, 7 במרץ 2019 כריס הלפין, From Junior to Adult: Zena wins Belarus’ national final with “Like It”, וויוויבלוגס, 7 במרץ 2019 אליזה-ג'יין אוליבר, Belarus: ZENA will fly to Tel Aviv!, אסקטודיי, 7 במרץ 2019
אליאב ליואי

אליאב ליואי (28 בדצמבר 1905, ל' בכסלו ה'תרס"ו – 26 במרץ 1987, כ"ה באדר ה'תשמ"ז) היה עורך דין ופוליטיקאי ביישוב ובמדינת ישראל, ראש המועצה המקומית בת ים בין השנים 1943–1950. נולד ביפו ב-28 בדצמבר 1905 (ל' בכסלו ה'תרס"ו) לאביו אברהם ליואי, איש חינוך ועסקן ציבור ממייסדי בית הספר תחכמוני וחבר מועצת עיריית תל אביב ואספת הנבחרים, ולאמו רבקה בת יהודה הורביץ מירושלים. למד במחזור הראשון של בית הספר תחכמוני ובבית המדרש למורים מזרחי. גמר לימודי משפטים והוסמך כעורך דין. בהמשך היה שותף במשרד עורכי הדין "ליואי, מינקוביץ ושות'". היה מראשי גדוד מגיני השפה . משפחתו הייתה מהראשונות שהתיישבו בבת ים. היה חבר מפלגת הציונים הכלליים והתמודד מטעמה בבחירות לקונגרס הציוני העולמי ה-21 קרא להנהגת היישוב שלא לקבל את תוכנית החלוקה. בשנת 1943 נבחר לראש מועצת בת ים, וב-1947 התמודד מטעם רשימת "למען בת ים" וזכה לכהונה נוספת. בין פעולותיו: הקמת 75 יחידות דיור עבור מעפילים ששוחררו ממחנה המעצר בעתלית, פיתוח רצועת החוף של העיר ועוד. בתחילת מלחמת העצמאות, חתם על הסכם אי התקפה הדדי עם שכונת ג'באלייה ביפו. לקראת הבחירות לרשוית המקומיות שנערכו בשנת 1950 לא התמודד שוב על התפקיד. בשנת 1957 נבחר לנשיא מועדון רוטרי בתל אביב ב-1963 החל לנהל סניף של הבנק ליצוא בבת ים. השתתף בתרגום לעברית של הספר "לשם מה צריכים היהודים ארץ משלהם" של שלום עליכם (יחד עם יצחק דב ברקוביץ' ויוסף רובין). נפטר ברחובות ב-26 במרץ 1987 (כ"ה באדר ה'תשמ"ז). נקבר למחרת בבית הקברות בגדרה, לצד אשתו שנפטרה כארבע שנים לפני כן. בדצמבר 1927 נשא את רחל בת יהודה פטרבוים. נולדו להם בן, עו"ד עמיזכאי ליואי ושתי בנות, נאוה עינב ונגה דפנר. נינו, אורי אליאב דפנר, אשר נולד ב 2011, קרוי על שמו. אחיו הגדול, אליעזר, היה רואה חשבון, נשיא לשכת רואי החשבון בישראל חבר מועצת בת ים מטעם הציונים הכלליים, מחבר הספר "תורת הנהלת חשבונות" ושותף במשרד רואי החשבון "פלמן, ליואי ושות'". דוד תדהר (עורך), "עו"ד אליאב ליואי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3878 ראה אודותיו אצל דוד תדהר (עורך), "אברהם ליואי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3180 חגיגות הגמר בבתי הספר, הצופה, 12 ביולי 1944. בגדוד מגני השפה, הארץ, 9 בינואר 1925. אברהם ליואי, דבר, 29 בפברואר 1960. רשימת הברית העולמית של הציונים הכלליים בא"י, הבוקר, 30 ביולי 1939. "החלוקה - ויתור עם ישראל על זכותו", הבוקר 25 בספמטבר 1946. מועצת בת ים בוחרת לה ראש, הבוקר, 4 ביולי 1943. מחר - הבחירות למועצת בת ים, הבוקר, 23 באפריל 1947. הנהלת מועצה חדשה בבת ים, קול העם, 20 במאי 1947. שכון עולים בבת ים, הבוקר, 25 בספטמבר 1946. בת ים, הצופה, 11 ביוני 1946. נכרת שלום בין ג'בליה ובת ים, הצופה, 18 בצדמבר 1947. בתל אביב, הארץ, 23 באפריל 1957. סניף בנק ליצוא בע"מ נפתח בבת ים, על המשמר, 18 באפריל 1963. לשם מה צריכים היהודים ארץ משלהם, בקטלוג הספרייה הלאומית. רחל פטרבוים אליאב ליואי נשואים, הארץ, 21 בדצמבר 1927. ראה אודותיו אצל דוד תדהר (עורך), "אליעזר ליואי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3172.
אלפא רומיאו 350

אלפא רומיאו 350 (באיטלקית: Alfa Romeo 350) היא משאית בינונית, הנעה 4x2, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב אלפא רומיאו האיטלקית בין השנים 1935–1937. יוצרו 701 יחידות. מנוע קדמי. מנוע דיזל 6.1 ליטר. 2 דלתות. תא נוסעים - נהג + נוסע. אלפא רומיאו 50 אלפא רומיאו 85 אלפא רומיאו 450 אלפא רומיאו 500 אלפא רומיאו 800 מדיה וקבצים בנושא אלפא רומיאו 350 בוויקישיתוף Stefano Salvetti, L'altra Alfa, Fucina Editore, Milano, 2014, ISBN 978-88-88269-38-2 "אלפא רומיאו 350" trucksplanet.com/catalog/model
הסופר קאפ האיטלקי 2014

הסופר קאפ האיטלקי 2014 היה המהדורה ה-27 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-22 בדצמבר 2014, באצטדיון ג'אסם בן חמד, שבדוחה, קטר. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2013/14, יובנטוס, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, נאפולי. המשחק היה אמור להיערך ב-24 באוגוסט 2014, בניגוד לכך, נאפולי ביקשה לדחות את המשחק, עקב השתתפותה בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות, לפגרת החורף של הסרייה א'. נאפולי ניצחה במשחק בפנדלים 6-5 לאחר תיקו 2-2 בתום דקות ההארכה. כתוצאה מכך, נאפולי זכתה בגביע בפעם השנייה בתולדותיה. קטר הפכה להיות המדינה החמישית שבה הסופר קאפ האיטלקי התקיים. יובנטוס רשמה הופעה עשירית במעמד זה, וחיפשה זכייה שביעית בגביע. היא ניצחה בשתי המהדורות האחרונות של הסופר קאפ האיטלקי, כשמאזנה עמד על שישה ניצחונות ושלושה הפסדים (הישג שיא של זכיות במפעל ביחד עם מילאן). שתי ההופעות האחרונות של נאפולי במפעל היו נגד יובנטוס, כשכל אחת מהן ניצחה במפגש אחד: נאפולי ניצחה את יובנטוס 5-1 בשנת 1990, ומנגד, יובנטוס ניצחה 4-2 בהארכה בשנת 2012. קרלוס טבס העלה את יובנטוס ליתרון 1-0 כבר בדקה החמישית לאחר סדרת טעויות בהגנת נאפולי. מארק האמשיק וגונסאלו היגוואין פגעו בקורה בשני מצבים שונים, אך היגוואין הצליח להשוות את התוצאה בנגיחה במחצית השנייה. המשחק הסתיים ללא הכרעה בתום 90 הדקות ונשלח להארכה. טבס, שוב, העניק לקבוצתו את היתרון בתחילת המחצית השנייה של ההארכה, אך דקות בודדות לסיום המשחק, היגוואין מצא את הרשת פעם נוספת ושלח את המשחק לדו-קרב בעיטות מהנקודה הלבנה. שתי הבעיטות הראשונות הוחמצו, כשטבס פגע בקורה, וז'ורז'יניו נעצר על ידי ג'אנלואיג'י בופון. לאחר שכל קבוצה הבקיעה את ארבע הבעיטות הבאות, הדו-קרב הגיע למצב בו המנצחת תוכרע על ידי בעיטה לכל קבוצה. לאונרדו בונוצ'י ו-גרגאנו הבקיעו בהצלחה את הפנדל השישי, אך שתי הקבוצות החמיצו את שני הפנדלים הבאים: ג'ורג'ו קייליני נעצר על ידי רפאל והפנדל של רוברטו פריירה עף גבוה מחוץ למסגרת, בעוד שבופון הצליח לעצור את הבעיטות של דריס מרטנס וחוסה קאייחון. לבסוף, קאלידו קוליבאלי הבקיע את הפנדל התשיעי, ולאחר מכן, השוער רפאל עצר את הפנדל של סימונה פדואין, שהעניק לנאפולי את הגביע. עונת 2014/2015 בסרייה א' מדיה וקבצים בנושא הסופר קאפ האיטלקי 2014 בוויקישיתוף משחק הסופר קאפ האיטלקי ישוחק בקטר יובנטוס 2 - 2 נאפולי (5 - 6 בפנדלים)
22 (שיר)

האם התכוונתם ל... 22 (שיר של טיילור סוויפט) – שיר של הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט. 22 (שיר של שרה מקטרנן) – שיר של הזמרת האירית שרה מקטרנן שיצג את אירלנד באירוויזיון 2019. 22 (שיר של לילי אלן) – שיר של הזמרת הבריטית לילי אלן. 22 (שיר של טיני וגרייסי) – 2019.
האדמה (אפקוט)

ביתן האדמה (באנגלית: The Land Pavilion) הוא ביתן המצוי בפארק אפקוט בדיסניוורלד, שבאורלנדו, במדינת פלורידה שבארצות הברית. כמות המבקרים היכולים להיות בביתן: 3,600. שטח הביתן: 24,000 (מ"ר) - כשטח ארץ הפנטזיה בממלכת הקסם. תאריך הפתיחה: 1 באוקטובר 1982 (עם פתיחת הפארק). מממן: קרפט (1982 - 1993), נסטלה (1993 - היום). חיים עם האדמה - מסע בסירה. בחלקו הראשון של המתקן, הנסיעה היא במתקן אפל - העובר דרך סצנות של יערות הגשם, ערבות ושדות חקלאיים. בהמשך עוברות הסירות דרך חממות הביתן ומעבדות בהן מנסים סוגים שונים של שיטות גידול חקלאיות חדשניות. מעגל החיים - סרט המציג באמצעות דמויות הסרט מלך האריות - סימבה, טימון ופומבה. הסרט המראה כיצד תכנון לקוי יכול להזיק לסביבה. סוארין - סרט המראה את קליפורניה במבט מהאוויר. סיור מאחורי הזרעים - סיור בחממות הביתן. רוק המזון (Food Rocks )- מופע תיאטרלי שמוצג על ידי בובות אודיו אנימטרוניקס, ומציג את אבות המזון. מופע זה החליף את קברט המטבח (Kitchen Kabaret) שקדם לו (1994 - 3 בינואר 2004). האזינו לאדמה (Listen to the Land) שהציג בין 1982 וה-27 בספטמבר 1993. סימביוזה (Symbiosis) סרט שהתבסס על השימושים השונים שבני האדם עושים באדמה. כאמור, לביתן שטחי חממות נרחבים, בהם נערכים ניסויים בגידולים הידרופוניים, ומגדלים ירקות אורגניים לשימוש מסעדות הביתן. בחממות נערכים ניסויים עבור נאס"א. דלעת בצורת מיקי מאוס עצי פלפלים הגדלים בחקלאות הידרופונית עץ עגבניות מדיה וקבצים בנושא האדמה בוויקישיתוף רשת האזניים - האדמה קסם דיסניוורלד - האדמה דף ביתן האדמה אתר הבית של הביתן דף רשמי של מתקן סוארין דף מסעדת גריל הגן ביקור מאחורי הקלעים למתקן
שרה מקטרנן

שרה מקטרנן (באירית: Sarah McTernan, נולדה ב-11 במרץ 1994) היא זמרת אירית הידועה בעיקר בגלל השתתפותה בתוכנית "The Voice Of Ireland". מקטרנן היא נציגת אירלנד באירוויזיון לשנת 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר 22. שרה מקטרנן נולדה כבת יחידה לאם יחידנית ב-11 במרץ 1994 בסקאריף, אירלנד. לאחר שסיימה את בית ספר התיכון בשנת 2011, היא הלכה לקורס מבוא למקצוע האחות בעיר הקרובה אניס במחוז קלייר. לאחר מכן הלכה ללמוד טכנולוגיה מוזיקלית במכון הטכנולוגי של לימריק למספר חודשים וטוענת כי תמיד דגלה ברעיון שעבודתה תהיה או מוזיקה או עזרה לאנשים. מקטרנן לקחה הפסקה מלימודיה ועבדה כמוכרת ברשת "פריימרק". בספטמבר 2014, חזרה מקטרנן לאוניברסיטת לימריק כדי ללמוד קול וריקוד, אך נשרה בספטמבר 2015. היא מנגנת בגיטרה, פסנתר ומפוחית. מקטרנן הלכה להיבחן ל-The Voice Of Ireland בחודש אפריל 2015 והגיעה עד לשלב הגמר הגדול. למקטרנן הייתה להקה בשם "The JEDS" שאותה הקימה כדי לחוות את חוויית ההופעה. בלהקה היו חברים גיטריסט, פסנתרן, בסיסט ומקטרנן עצמה שהייתה הסולנית שלה. בנובמבר 2017 הופצו באירלנד שמועות כי מקטרנן עומדת לייצג את סן מרינו באירוויזיון לשנת 2018 שנערך בליסבון, פורטוגל אך השמועות הופרכו כשהוכרז על הפורמט החדש של הבחירה הסן מרינזית - "1in360" בו מקטרנן לא הייתה מועמדת. ב-8 במרץ 2019 נחשף כי מקטרנן היא נציגת אירלנד באירוויזיון 2019 עם השיר 22. מקטרנן ילדה כאם יחידנית בת ושמה מיה בשנת 2016. מדיה וקבצים בנושא שרה מקטרנן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרה מקטרנן (באנגלית) שרה מקטרנן, ברשת החברתית פייסבוק שרה מקטרנן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרה מקטרנן, ברשת החברתית אינסטגרם שרה מקטרנן, סרטונים בערוץ היוטיוב שרה מקטרנן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרה מקטרנן, באתר ספוטיפיי שרה מקטרנן, באתר Last.fm (באנגלית) שרה מקטרנן, באתר AllMusic (באנגלית) שרה מקטרנן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרה מקטרנן, באתר Discogs (באנגלית) שרה מקטרנן, באתר Genius פרהיק מקהנון, Mixed Fortunes For Clare Contestants In The Voice, הקלייר הארלד, 31 במרץ 2015 פדראיג מולדון, reland: Sarah McTernan will sing “22” at Eurovision 2019, וויוויבלוגס, 8 במרץ 2019 אנדרו המילטון, Sarah Set to sing a song for San Marino in Eurovision, דה קלייר פיפול, 10 בנובמבר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברטו טריצ'לה

רוברטו טריצ'לה (באיטלקית: Roberto Tricella; נולד ב-18 במרץ 1959) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם. טריצ'לה שיחק עבור מועדוני כדורגל איטלקים כמו אינטר, הלאס ורונה, יובנטוס ובולוניה. הישגיו כוללים זכייה אחת בגביע האיטלקי במדי אינטר, זכייה אחת בסרייה א' במדי ורונה וזכייה בדאבל (הגביע האיטלקי וגביע אופ"א) במדי יובנטוס. ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה באולימפיאדת 1984 ובמונדיאל 1986. במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל כמו אינטר (1977-79), הלאס ורונה (1979-87), יובנטוס (1987-90) ובולוניה (1990-92). עם אינטר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשבאותה העונה זכה בגביע האיטלקי. לאחר מכן, הוא עבר להלאס ורונה מהסרייה ב'. בעונת 1987/88 הוא עבר ליובנטוס כמחליף המיועד של גאטאנו שיראה. בעונה האחרונה שלו בקבוצה, הוא שימש לעיתים כקפטן תחת המאמן דינו זוף, כשבאותה העונה הצליח לזכות עם הקבוצה גם בגביע האיטלקי וגם בגביע אופ"א. טריצ'לה רשם 11 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1984 ל-1987. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1986, אף על פי שלא שיחק באף משחק בטורניר. כמו כן, הוא שיחק במדי הנבחרת באולימפיאדת 1984, שבו איטליה סיימה במקום הרביעי. טריצ'לה היה שחקן הגנה עיקש, שהיה ידוע ביכולת התזמון שלו בתיקולים, בנוסף ליכולתו להגן על קבוצתו מפני מצבים של אחד על אחד. הוא היה מסוגל גם להתחיל במהירות התקפות של קבוצתו לאחר שזכה בכדור, עקב האינטליגנציה הטקטית שלו. הלאס ורונה סרייה א' (1): 1984/85 אינטר הגביע האיטלקי (1): 1977/78 יובנטוס הגביע האיטלקי (1): 1989/90 גביע אופ"א (1): 1989/90 רוברטו טריצ'לה, באתר Transfermarkt רוברטו טריצ'לה, באתר WorldFootball.net רוברטו טריצ'לה, באתר National Football Teams רוברטו טריצ'לה, באתר FootballDatabase.eu הגיבורים בשחור לבן: רוברטו טריצ'לה
אראטה איסוזקי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא איסוזקי. אראטה איסוזקי (ביפנית: 磯崎 新;‏ 23 ביולי 1931 – 29 בדצמבר 2022) היה מבכירי האדריכלים ביפן, זכה בפרס פריצקר לשנת 2019. איסוזקי נולד בעיר אויטה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כשבבגרותו נפגעה עירו במהלך הפגזות קשות במלחמת העולם השנייה. מראות ההרס והחורבן השפיעו עליו, והוא בחר לפנות ללימודי אדריכלות, אותם השלים ב-1954 באוניברסיטת טוקיו. במקביל ללימודי תואר מתקדם, החל לעבוד במשרדו של גדול אדריכלי יפן באותה עת קנזו טנגה. בצוות בו עבד במשרד עבד גם האדריכל הישראלי ישראל גודוביץ, עמו שמר על קשר לאורך חייו. ב-2012 אף הוזמן, בהמשך לאותו קשר, להציע תוכנית רעיונית לפיתוח "הגוש הגדול" ברובע 1 בצפון-מערב תל אביב-יפו, אך התוכנית לא מומשה. בשנת 1963 פתח איסוזקי משרד אדריכלים עצמאי, וזכה תחילה בעבודות ציבוריות משמעותיות בעיר הולדתו. עבודות אלה התאפיינו בעיסוק צורני וגושני, תוך שימוש בחומר הבנייה האופנתי ביותר שהיה באותה עת – בטון חשוף. בהמשך, החליף איסוזקי את חומרי הבנייה בהם עשה שימוש, אך המשיך לחקור ולפתח את שפת התכנון האישית שלו והיה לאחד ממבשרי הסגנון הפוסט-מודרני. הישגיו הגדולים בתחום בשנות ה-60 וה-70 הובילו אותו להצלחה בינלאומית החל משנות ה-80. מאותה עת קיבל איסוזקי הזמנות עבודה גם מחוץ ליפן ועבודותיו נבנו בכל העולם המערבי, במדינות אירופה, ארצות הברית ואוסטרליה. בתחילת המילניום החל לתכנן גם במדינות המפרץ העשירות. 1986 מדליית הזהב של ארגון האדריכלים המלכותי בבריטניה 2019, בגיל 87, זכה בהוקרה הגבוהה ביותר בתחום – פרס פריצקר. ספרייה עירונית (כיום מרכז אמנות ותרבות), אויטה, יפן, 1966 ספרייה עירונית, פוקואוקה, יפן, 1974 מוזיאון לאמנות עכשווית, לוס אנג'לס, קליפורניה, 1986 מרכז כנסים, פוקואוקה, יפן, 1990 אולם התעמלות אולימפי, ברצלונה, ספרד, 1990 אולם קונצרטים, סלוניקי, יוון, 2000 מגדלי "שער איסוזקי (Isozaki Atea), בילבאו, ספרד, 2009 מגדל אליאנץ, מילאנו, איטליה, 2015 מדיה וקבצים בנושא אראטה איסוזקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אראטה איסוזקי ושות' (אתר רשמי לא מעודכן) מיכאל יעקובסון, בעשור התשיעי לחייו, זוכה האדריכל היפני אראטה איסוזקי בפרס פריצקר, באתר Xnet‏, 6 במרץ 2019 נעמה ריבה, קיסר האדריכלות היפנית ארטה איסוזקי מת והשאיר אחריו מורשת מרהיבה, באתר הארץ, 10 בינואר 2023 אראטה איסוזקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יומיף קג'לצ'ה

יומיף קג'לצ'ה (נולד ב-1 באוגוסט 1997) הוא אתלט אתיופי, סגן אלוף העולם (דוחה 2019) בריצת 10000 מטר, פעמיים אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016, ברמינגהאם 2018) בריצת 3000 מטר ושיאן העולם בריצת מייל באולם. קג'לצ'ה זכה ב-2013 במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה לקדטים. ב-2014 זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג בתוצאה של 7:56.20 דקות. באותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה לנוער, כשקבע שיא אישי חדש של 13:25.19 דקות. ב-2015 זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות אפריקה לנוער, ניצח בשתי תחרויות מסבב ליגת היהלום, ברומא וביוג'ין וסיים רביעי בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה. באליפות העולם באתלטיקה באולם קג'לצ'ה זכה במדליית הזהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:57.21 דקות. באליפות העולם סיים בפעם השנייה ברציפות במקום הרביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:33.51 דקות. באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 3000 מטר, בתוצאה של 8:14.41 דקות. בגמר ליגת היהלום בבריסל, זכה קג'לצ'ה במדליית ארד בריצת 5000 מטר, בשיא אישי חדש של 12:46.79 דקות, אחרי סלמון ברגה והגוס גבריהווט. הוא היה שותף לריצה היסטורית, שבמהלכה שבעה רצים ירדו מ-13 דקות. בחודש פברואר, קג'לצ'ה קבע תוצאה של 3:48.46 דקות בריצת מייל באולם, מאית שנייה לאט משיא העולם של הישאם אל גרוז'. בתחרות שנערכה באותו חודש במסגרת הסבב העולמי באולם, קג'לצ'ה סומן כמי שישבור את שיא העולם בריצת 1500 מטר באולם. בסיבוב האחרון הוא הוביל, אך בן ארצו סמואל טפרה עקף אותו ושבר את שיא העולם והעמידו על 3:31.04 דקות. קג'לצ'ה שסיים שני, קבע תוצאה של 3:31.58 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבוסטון, הוא שבר את שיא העולם בריצת מייל באולם, כשקבע תוצאה של 3:47.01 דקות. במבחנים האתיופים לאליפות העולם שנערכו ביולי סיים קג'לצ'ה שלישי בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 26:49.34 דקות. חודש לאחר מכן, בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל, סיים שישי בריצת 5000 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 13:01.38 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים שמיני בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:12.09 דקות. אצטדיון: ריצת 1500 מטר - 3:32.59 דקות, ספטמבר 2018 ריצת 5000 מטר - 12:38.95 דקות, 2024 ריצת 10000 מטר - 26:30.74, יוני 2024 אולם: ריצת 1500 מטר - 3:31.58 דקות, פברואר 2019 ריצת מייל - 3:47.01 דקות, מרץ 2019, שיא עולם ריצת 3000 מטר - 7:38.67 דקות, פברואר 2018 מדיה וקבצים בנושא יומיף קג'לצ'ה בוויקישיתוף יומיף קג'לצ'ה, ברשת החברתית אינסטגרם יומיף קג'לצ'ה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יומיף קג'לצ'ה, באתר olympedia.org יומיף קג'לצ'ה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית יומיף קג'לצ'ה, באתר ליגת היהלום יומיף קג'לצ'ה, באתר Track and Field (גברים) סרטון הריצה באתר יוטיוב