laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טווידלדם וטווידלדי

טווידלדם וטווידלדי (אנגלית: Tweedledum and Tweedledee; בתרגומה של רנה ליטוין: טידלדאם וטידלדי) הן דמויות המופיעות בספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" (המוכר גם כעליסה בארץ המראה ועליזה בארץ המראה). טִידְלדָּם וְטִידְלדִּי חָזְרוּ לִקְרָב יָשָׁן, כִּי טִידְלדָּם נִזְכַּר שֶׁדִּי קִלְקֵל לוֹ רַעֲשָׁן. פִּתאֹם נָחַת עוֹרֵב הָרִים שָׁחֹר מִשּׁחוֹר כִּבשָׁן, וּמֵרֹב פַּחַד כָּל הָרִיב כּלָה כְּמוֹ עָשֵָׁן. השמות הופיעו לראשונה בדפוס ביצירתו של ג'ון בירום (1692–1763) בספרו "כמה מהמכתמים המפורסמים והמצוטטים (ולעיתים המעוותים) ביותר", בפזמון קצר המתאר את היריבות בין גאורג פרידריך הנדל וג'ובאני בונונצ'יני, ומסתיים בשורות: "תמוה עד כמה שונים, טווידל-דם וטווידל-די" על אף שאין ספק שבירום הוא כותב המכתם, בהזדמנויות שונות יוחסו שורות אלו לג'ונתן סוויפט ולאלכסנדר פופ. הגם שהשיר על טווידלדם וטווידלדי לא הופיע בדפוס בצורתו המוכרת כיום עד שנת 1805, אז הופיע בספר "פזמונים לחדר הילדים", ייתכן בהחלט שגרסה מוקדמת יותר קדמה לבירום, והוא השתמש בה בסאטירה שלו על שני המלחינים. לפרסום הרב ביותר זכו כנראה טווידלדם וטווידלדי בעקבות הופעתם בספרו של לואיס קרול, עם איוריו של ג'ון טניאל, "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". קרול תיאר אותם כשני אחים קטנים ושמנים, שלעולם אינם חולקים איש על רעהו, אפילו כשהם מחליטים להילחם זה בזה. במהלך הפרק הם מדקלמים לאליס את השיר סוס הים והנגר, מנהלים איתה דיון פילוסופי קצר בשאלה איזו משתי הדמויות שבשיר נתעבת יותר, מנהלים איתה דיון פילוסופי נוסף שבו הם טוענים שהם והיא קיימים רק בחלומו של המלך האדום, ולבסוף הם למעשה ממחיזים את שיר הילדים: מסכימים לערוך ביניהם קרב (שלעולם לא נערך בפועל), ונמלטים בבהלה למראהו של עורב שחור ענק. ג'ון טניאל צייר אותם כתאומים, ומרטין גרדנר בספרו "אליס המוערת" מחזק פרשנות זו. טווידלדי וטווידלדם מופיעים בתור נבלי על ביקום של DC. טווידלדי וטווידלדם מופיעים כאחים בסדרת הפנטזיה "ארץ הפלאות". טווידלדי וטווידלדם מופיעים בתור בני גנץ ויאיר לפיד בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". מדיה וקבצים בנושא טווידלדם וטווידלדי בוויקישיתוף פרק IV של "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" באתר sabian (באנגלית) הפרק על טווידלדם וטווידלדי בוויקיספר (באנגלית) טווידלדם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טווידלדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טווידלדם וטווידלדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טמרין מרטין

טמרין מרטין (שם מדעי: Saguinus martinsi) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. טמרין זה אנדמי לברזיל ותפוצתו מצפון ברזיל ועד לצפון נהר האמזונאס. טמרין מרטין הוא פעיל יום ושוכן עצים, האוכל חרקים, פירות וגומי. בני המין חיים בקבוצות של עד 15 פריטים כאשר בדרך כלל קבוצה מכילה בין 2 ל-8 פריטים. טמרין מרטין אושרסי (שם מדעי: Saguinus martinsi ochraceus) - פלג גוף קדמי חום בהיר וצבע אפור מתחת לסנטר. פלג גוף אחורי כתום. זנב חום בהיר בחלק התחתון ומוזהב בחלק העליון. פרצוף ומצח ללא שיער ושחור. גובה 24.7 ס"מ ואורך הזנב 39.5 ס"מ. טמרין מרטין מרטיני (שם מדעי: Saguinus martinsi martinsi) - פלג גוף קדמי כתום-חום בהיר יותר מתת המין הקודם. גפיים אחוריות אפורות, גפיים קדמיות כתומות. זנב שחור מלמעלה וכתום מלמטה פנים ומצח ללא שיער ושחורות. גובה 20.8 ס"מ ואורך הזנב 36.6 ס"מ. ב-1977 הממלוג פיליפ הרשקוביץ הגדיר את שני תת-המינים האלו כתת-מינים של טמרין דוגוני. רק ב-2001 הם הוגדרו כתת-מינים של טמרין מרטין. מין זה אינו נמצא תחת איום מיידי אולם תת-המין מרטיני נמצא בלב אזור בו כורתים עצים לשם כריית בוקסיט וכן לגידול סויה לכן אוכלוסיית תת-המין נמצאת בירידה ועלולה להיות בסיכון בעתיד. מדיה וקבצים בנושא טמרין מרטין בוויקישיתוף טמרין מרטין, באתר ITIS (באנגלית) טמרין מרטין, באתר NCBI (באנגלית) טמרין מרטין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טמרין מרטין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טמרין מרטין, באתר GBIF (באנגלית) טמרין מרטין באתר הרשימה האדומה של IUCN
ספרטק סנקט פטרבורג (הוקי קרח)

מועדון ההוקי קרח ספרטק סנקט פטרבורג (ברוסית: Спартак Санкт-Петербург) הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג שהוקם ב-1947 והשתתף בליגת המשנה של אליפות רוסיה בהוקי קרח. ב-2006 המועדון פורק בשל קשיים פיננסיים. מגרש הבית היה היכל הספורט ספרטק בסנקט פטרבורג. כיום במקום הקבוצה הבוגרת שפורקה קיימת קבוצת ילדים בשם "ספרטק-99 סנקט פטרבורג". האתר הרשמי (ארכיון) תולדות המועדון ערך זה הוא קצרמר בנושא הוקי קרח ובנושא ספורט ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרטה אנד קיי

מועדון כדורסל הנשים ספרטה אנד קיי (ברוסית: Спарта&К) מהעיר וידנוי במחוז מוסקבה נודע בעבר כמועדון כדורסל הנשים של ספרטק מוסקבה והוא נחשב למועדון כדורסל הנשים הטוב ביותר באירופה כשברשותו ארבע זכיות רצופות ביורוליג. האות "K" בשם הקבוצה היא לזכר שבתאי קלמנוביץ' שהקבוצה הייתה בבעלותו. הקבוצה הוקמה לראשונה עוד בשנת 1949, אולם לא הגיעה להצלחות משמעותיות, למעט זכייה באליפות מקומית אחת בשנת 1978, 7 פעמים הקבוצה הגיעה למקום השני ו-4 פעמים למקום השלישי. במקביל, המועדון השתתף במפעלים אירופיים ו-3 פעמים זכה בגביע רונקטי. בשנת 2005 הוקמה שוב (לאחר שיתוק של כמה שנים בעקבות קשיים פיננסיים) תחת השם "ספרטק מוסקבה" והייתה לחלק מאגודת הספורט של ספרטק מוסקבה, בשנת 2009 הוענק לקבוצה שמה הנוכחי. הקבוצה נקראת ספרטה אנד קיי, כאשר קיי מתייחס לקלמנוביץ' - לזכר בעלי הקבוצה לשעבר שבתאי קלמנוביץ' שנרצח ברכבו במוסקבה. ב-2011 הקבוצה, הובסה לראשונה בגמר היורוליג, וסיימה כסגנית המפעל לאחר שהפסידה לקבוצת אבנידה הספרדית. בעונת 2019/2020 העפילה לשלב שמינית גמר יורוקאפ נשים, ברם בעונת 2020/2021 הודחה בשלב 16 האחרונות בטורניר. אלופת היורוליג (4): 2007, 2008, 2008, 2010 גמר היורוליג (1): 2011 מחזיקת יורוקאפ (1): 2006 מחזיקת הסופרקאפ האירופי (2): 2006, 2010 אלופת רוסיה (2): 2007, 2008 אלופת ברית המועצות (1): 1978 מדיה וקבצים בנושא ספרטה אנד קיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרטה אנד קיי ספרטה אנד קיי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספרטה אנד קיי, ברשת החברתית אינסטגרם
דינמו מוסקבה (כדורסל נשים)

מועדון כדורסל הנשים דינמו מוסקבה (ברוסית: ЖБК Динамо Москва) הוא מועדון כדורסל הנשים ששייך לאגודת הספורט דינמו מוסקבה. הוא מהמוערכים ביותר בתולדות ברית המועצות וברוסיה כיום. הקבוצה אף זכתה בגביע היורוקאפ ב-2007 ומתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורסל נשים. הוקמה ב-18 באפריל 1923 בדומה למקבילתה - קבוצת הכדורסל לגברים של דינמו מוסקבה. המועדון היה הקבוצה החזקה בברית המועצות עד לסוף שנות ה-50. בעונת 2010/2011 הקבוצה הפסידה בשלב שמינית גמר היורוקאפ לקבוצת אליצור רמלה. בשנים 2013, 2014 זכתה שוב ביורוקאפ לנשים. בעונת 2016/2017 סיימה במקום הרביעי באליפות רוסיה. אלופת ברית המועצות (11): 1937-1945, 1948, 1950, 1953, 1957-1958 אלופת רוסיה (4): 1998, 1999, 2000, 2001 אליפות היורוקאפ (3): 2007, 2013, 2014 מדיה וקבצים בנושא דינמו מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דינמו מוסקבה דינמו מוסקבה, ברשת החברתית VK מידע מאתר FIBA
נוזל בין-תאי

נוזל בין-תאי (או נוזל הרקמה) הוא נוזל מחוץ לכלי הדם ומחוץ לתאים העוזר להעברת חומרים וליצירת סביבה נוזלית מחוץ לתא. לאדם בוגר יש 11 ליטרים של נוזל בין תאי, בממוצע, העוזרים להזנה וניקוי הפרשות. הנוזל הבין-תאי דומה מאוד לפלסמה בדם. נוזל בין-תאי נוצר כאשר הלחץ ההידרוסטטי מהלב גורם להעברת הפלסמה מכלי הדם החוצה, לבין התאים. נוזל בין-תאי מוסר כאשר הלחץ האוסמוטי גדול מהלחץ ההידרוסטטי. לחץ אוסמוטי נוצר על ידי חלבון המופרש בפלסמה הנקרא אלבומין. האלבומין גורם לשינוי בריכוז המומסים בדם וכך גורם להחזרה של הנוזל הבין-תאי לכלי הדם. מדיה וקבצים בנושא נוזל בין-תאי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת רוסיה בהוקי קרח לנוער

נבחרת רוסיה בהוקי קרח לנוער (ברוסית: Молодёжная сборная России по хоккею с шайбой) היא נבחרת הנוער הרוסית בהוקי קרח ובדומה לנבחרת הבוגרת, זוהי אחת הנבחרות הטובות בעולם (בתחום הגילאים עד גיל 20). לנבחרת ארבעה תוארי אליפות עולם, כשהאחרונה שבהן הייתה בינואר 2011 כשזכתה באליפות העולם בהוקי קרח לצעירים, לאחר בצורת של 4 שנים. סרגיי גרסונסקי (2004-2005) סרגיי מיכאילוב (2005–2006) יבגני פופוחין (2006–2007) סרגיי נמצ'ינוב (2007-2009) ולדימיר פליושצ'ב (2009-2010) ולרי בראגין (2010-2012) מיכאיל ורנאקוב (2012–2014) ו. בראגין (2014–2020) איגור לאריונוב (2020-) אליפות העולם בהוקי קרח לצעירים זכייה: 1999, 2002, 2003, 2011 סגנות: 1995, 1998, 2000, 2005, 2006, 2007, 2012, 2015, 2016, 2020 מקום שלישי: 1994, 1996, 1997, 2008, 2009, 2013, 2014, 2017, 2019 נבחרת רוסיה בהוקי קרח נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח לנוער סטטיקטיקה - משחק הגמר של אליפות העולם בהוקי קרח לנוער, קנדה 2012 גרסונסקי הוא מאמן נבחרת רוסיה הצעירה בהוקי - דיווח רוסי נמצ'ינוב - מאמן נבחרת הנוער הרוסית בהוקי (ברוסית) פליושצ'ב מונה למאמן נבחרת רוסיה בהוקי קרח לנוער (ברוסית) ואלרי בראגין מונה למאמן נבחרת הנוער בהוקי קרח הרוסית (ברוסית) פרופיל השחקן של בראגין באתר eurohockey.net
מלניק (פירושונים)

מלניק הוא שם משפחה סלאבי שמשמעותו טוחן. האם התכוונתם ל... מלניק – עיירה בבולגריה מלניק (צ'כיה) – עיר בצ'כיה מלניק 42 – כוכב על-ענק כחול אישים: אלכסנדרה מלניק – חסידת אומות העולם אוקראינית דב מלניק – שחיין ישראלי, האח הבכור של דני מלניק דני מלניק – שחיין ישראלי, האח הצעיר של דב מלניק ויקטור מלניק – חסיד אומות העולם, בנה של אלכסנדרה מלניק יונה מלניק – ג'ודוקא ישראלי פאינה מלניק – זורקת דיסקוס סובייטית רפי מלניק – כלכלן ישראלי שמואל מלניק – אמן וצייר ישראלי
וולפנזון

האם התכוונתם ל... אברהם וולפנזון – דיין ראשון של עדת הפרושים בארץ ישראל אברהם וולפנזון (איש השב"כ) – חוקר מדע המדינה ואיש השב"כ ג'יימס וולפנזון – כלכלן יהודי-אמריקאי זאב וולפנזון – פעיל מרכזי ביישוב הישן הפרושי בירושלים באמצע המאה ה-19 וולפסון
שאול צמח

שאול צמח (נולד ב-1968) הוא כלכלן ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והמים וכמנכ"ל משרד התיירות. צמח נולד בחיפה בשנת 1968. צמח למד לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ולו תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב, בהתמחות בניהול ובתקצוב ציבורי. ביוני 2004 השתתף בתוכנית מטעם בית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד בנושא Enhancing Municipal Leadership in Israel. בשנת 1994, החל צמח לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר, בו שימש, בין היתר, כראש תחום אנרגיה ומרכז צוות תקציב. במקביל, שימש כדירקטור במספר חברות ממשלתיות, בהן רכבת ישראל, בתי זיקוק לנפט וחברת החשמל לישראל. בשנת 2002 מונה צמח לתפקיד סגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר, והיה אחראי על תחומי התחבורה, החקלאות, הפנים ואיכות הסביבה. בשנה זו שימש כחבר במועצת רשות שדות התעופה בתפקיד יו"ר וועדת הכספים של המועצה. בשנת 2005, התמנה ליו"ר בפועל של רשות שדות התעופה. צמח היה אחראי מטעם משרד האוצר על הרפורמה בנמלים, על הקמת חברת רכבת ישראל, על הקמת החברה הלאומית לדרכים וכן על הפעילות לאיחוד רשויות מקומיות. בשנת 2007 מונה צמח לתפקיד מנכ"ל משרד התיירות ועמד בראש המשרד במשך כשנתיים, עד שנת 2009. במסגרת תפקיד זה צמח פעל בעיקר לשקם את התיירות בישראל לאחר מלחמת לבנון השנייה. לאחר הבחירות לכנסת ה-18 הודיע צמח על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד התיירות. אך לאחר שבועיים נענה לבקשתו של שר האנרגיה והמים (אז שר התשתיות הלאומיות), ד"ר עוזי לנדאו, ומונה כמנכ"ל המשרד, כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2013. בשנת 2010 שימש כחבר בוועדת ששינסקי, לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז טבעי בישראל. צמח הגיש דעת מיעוט לגבי מסקנות הוועדה. בשלהי שנת 2011 מונה לתפקיד יו"ר ועדת צמח - הוועדה הבינמשרדית לבחינת מדיניות הממשלה בנושא הגז הטבעי, אשר הגישה את מסקנותיה באוגוסט 2012. מסקנות הוועדה נחשפו במאי 2013 וכללו הצעה לייצוא 50% מכמות הגז המשוערת, בשווי מוערך של כ-275 מיליארד שקלים. פרסום הדו"ח עורר דיון ציבורי בנושא ושימש זרז לגל מחאות. ב-14 במאי 2013, בדיון שנערך בנושא בכנסת ישראל, מסקנות וועדת צמח הוגדרו כ"מעורפלות" ונפסלו על ידי וועדת הכלכלה של הכנסת. בדיון נאמר כי הדו"ח התבסס על אומדנים לא מדויקים הן לגבי כמות הגז במאגר והן לגבי צרכיו של המשק הישראלי. בתום הדיון נקבע כי מסקנות וועדת צמח לא יתקבלו והנושא יוסדר בחקיקה.
סרגיי סלטיקוב

הרוזן סרגיי וסילייביץ' סלטיקוב (רוסית: Сергей Василиевич Салтыков; ‏סביבות 1726–1765) היה קצין צבא רוסי ממשפחת סלטיקוב שכיהן כמנהל לשכה והיה מאהבה הראשון של יקטרינה הגדולה לאחר הגעתה לרוסיה. על פי חלק מן המקורות (כולל יומניה של יקטרינה הגדולה), סלטיקוב היה אביו הביולוגי של בנה פאבל (שהפך אחר כך לצאר פאבל הראשון). יצוין, כי טענה זו העמידה את טענתו של פאבל הראשון לכתר בסכנה, שכן אם אינו בנו הלגיטימי של פיוטר השלישי, הוא אינו יכול לרשת את כס המלוכה. קיימות גם טענות כי הצארינה יקטרינה הפיצה שמועות אלו בגלל יחסיה המסוכסכים עם בנה. פאבל הראשון היה דומה לפיוטר השלישי, וזה הכיר בפאבל כבנו ודחה את השמועות. לאחר שנולד פאבל, נשלח סרגיי לשוודיה, כשליח מיוחד של הצאר, על מנת לבשר לאדולף פרדריק, מלך שוודיה על הולדת יורש העצר. מאוחר יותר הוא מונה לשליח האימפריה הרוסית בהמבורג. מדיה וקבצים בנושא סרגיי סלטיקוב בוויקישיתוף
גספאר גראציאני

גספאר גראציאני (ברומנית: Gaspar Graţiani), נולד בערך ב-1575–1620, שליט נסיכות מולדובה בתקופה שבין 4 בפברואר 1619 - 20 בספטמבר 1620. גספאר נולד בעיירה בוסנית בשם מילוסטיץ (Milostič). הוא התגורר בעיר גראדאצ'אץ (Gradačac) ומכאן נגזר שמו, גראדזאנין (Gradezanin), שלאחר לטיניזציה הפך ל"גראציאני". בראשית דרכו הוא נע ונד ועבד כמשרת אצל כמה אנשים ולבסוף נסע לוונציה. בנדודיו ובעבודותיו למד שפות וידע בוסנית, קרואטית, גרמנית, אנגלית וטורקית. התחיל לעבוד בשירות השער הנשגב כמתורגמן והצטיין בכמה משאים ומתנים, בתמורה קיבל את הדוכסות של איי נקסוס ופארוס. גראציאני שאף לכס השלטון בנסיכות מולדובה, למרות שלא ידע רומנית והיה קתולי. בפברואר 1619, לאחר שהשליט ראדו מיכניה ויתר מרצונו על השלטון, קיבל אותו גראציאני, שהמיר את הקתוליות שלו לנצרות אורתודוקסית בנוסח הרומני. בראשית שלטונו התמודד עם מרד שהונהג על ידי מי שתבע את הכס לעצמו. התובע נלכד וראשו נערף וגם ראשיהם של כמה מתומכיו. למרות שהומלך על ידי העות'מאנים, גרציאני לא היה נאמן להם ועסק בתככים בתקווה להגיע למצב בו ישלוט על כל הנסיכויות המיושבות ברומנים (ולאכיה וטרנסילבניה). גרציאני שם ידו על איגרות ששלח שליט טרנסילבניה לחאן של הטטרים ובו ניסה לתאם התקפה על הפולנים - גרציאני שלח איגרות אלה לפולנים. הדבר נודע לשליט טרנסילבניה ובתגובה הלשין על גרציאני בפני השער הנשגב ובעקבות זאת החליט הסולטאן לבטל את מינויו של גרציאני ולמנות במקומו בפעם נוספת את אלכסנדרו איליאש. בתחילת ספטמבר 1620 הגיע ליאשי השליח העות'מאני עם הצו לביטול מינויו של גרציאני, כשהוא מלווה במשמר טורקי ובכמה בויארים ממקורבי איליאש, שבאו להכין את עלייתו לכס השלטון. גרציאני לא נכנע וציווה להוציא להורג את השליח האימפיאלי ולהרוג את המשמר הטורקי, את הבויארים של איליאש וגם את יתר הטורקים שהיו באותה עת ביאשי. גרציאני הכין את צבאו לקראת ההתמודדות הבלתי נמנעת נגד הצבא העות'מאני. צבא פולני, שכלל פרשים כבדים משוריינים, בראשותו של ההאטמן Zolkiewski, חצה את הדניסטר ונכנס למולדובה, שם הצטרף לצבא המולדבי לקראת ההתמודדות. הפאשה Skender הגיע עם צבא עות'מאני וחילות סיוע ולאכים, טטרים והונגרים. צבא זה מנה כשישים אלף לוחמים ועוד אלף יניצ'רים. גרציאני והפולנים התבצרו בצוצורה (Ţuţora), באתר שכבר שימש בעבר כמחנה של Zamoyski. לאחר תחילת הקרב, ב-19 בספטמבר 1620, המגינים עשו טעות ראשונה, כשהפרשים הכבדים יצאו מבין התעלות למרדף אחר הפרשים הטטרים - הטטרים מהירי התנועה, שמספרם עלה על מספר הפרשים הפולנים, הצליחו לשבור את שורות הפולנים ולהביא למפלה מולדובנית. במהלך הלילה פשתה הבהלה במחנה הפולני והם החליטו לצאת במחנה מאורגן ומתגונן, בתנועה אל הגבול הפולני. גראציאני העדיף להיפרד מהפולני ועבר את הפרוט, כשהוא מלווה בידי כמה לוחמים וכמה בויארים. לאחר שהגיע לאזור ברנישטה (Branişte) נרצח על ידי מלוויו, ההאטמן שפטליצ'י (Şeptelici) והפוסטלניק גויה (Goia). המחנה הפולני נסוג אל הדניסטר, כשהטטרים מציקים לא ללא הרף. בלילה האחרון, כשהגיעו לחוף הנהר, נוצרה מהומה גדולה במחנה הפולני, כשהכל נדחפו להיות ראשונים במעבר הדניסטר ומשום כך סבלו אבדות כבדות. ההאטמן Zolkiewski נהרג על ידי טטרי וסגנו, Koniecpolski, נפל בשבי. השליט החדש, אלכסנדרו איליאש, לא ראה בעין יפה את מעשי ההאטמן שפטליצ'י והפוסטלניק גויה, שרצחו את השליט הקודם. איליאש ציווה להוציא להורג את הרוצחים וגופותיהם החתוכות הושלכו ללא קבורה. Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III pag' 33 - 35 מדיה וקבצים בנושא גספאר גראציאני בוויקישיתוף
חיפה, הטכניון

"חיפה, הטכניון" הוא ציור בצבעי מים מאת הצייר הישראלי יוסף זריצקי. הציור, עליו מופיע התאריך 16 בדצמבר 1924, נחשב לאחת מן העבודות הידועות מן התקופה המוקדמת ביצירתו של זריצקי. הציור מתאר מסדרון בבניין הטכניון הישן, ששימש בעבר את הטכניון ומשמש היום את המדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל. במסדרון שורה של חלונות מחודדים בסגנון "מזרחי". זריצקי בחר בזווית אלכסונית, המדגישה את תחושת החלל בציור. הקירות כחולים מצוירים בעזרת כתמים חופשיים ובהירים.
האיטי במשחקים האולימפיים

האיטי השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1924), אם כי כבר באולימפיאדת פריז (1900) התחרו שני סייפים האיטים באופן עצמאי. היא השתתפה גם בשתי האולימפיאדות הבאות, נעדרה מהמשחקים בין 1936 ל-1956, שבה והשתתפה באולימפיאדת רומא (1960) ואחר כך שוב נעדרה משתי אולימפיאדות. היא חזרה למשחקים באולימפיאדת מינכן (1972), ומאז השתתפה בכל המשחקים למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה, כמדינות רבות אחרות, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. האיטי השתתפה לראשונה באולימפיאדת חורף באולימפיאדת בייג'ינג (2022). המשלחות של האיטי רשמו הישגים נאים בראשית דרכן, אך לא הצליחו לשחזר את ההצלחה. שתי המדליות בהן זכו הספורטאים מהאיטי היו בשנות ה-20: באולימפיאדת פריז (1924) זכתה נבחרת קליעה במדליית ארד, ובאולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה סילביו קאטור במדליית כסף בקפיצה לרוחק. בהמשך בלטו מרים המשקולות פילום לאגר שסיים במקום החמישי באולימפיאדת רומא (1960), המתאגרף איב ז'ודי שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת מונטריאול (1976), האתלט דאדלי דוריבאל שסיים במקום השביעי בריצת 110 מטר משוכות באולימפיאדת סידני (2000), סאמיר ליין שסיים במקום ה-11 בקפיצה משולשת באולימפיאדת לונדון (2012) ולוחמת הטאקוונדו אנייה לואסן שסיימה במקום השביעי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). האיטי ערכה את הופעת הבכורה שלה באולימפיאדת בייג'ינג (2022), על ידי גולש הסקי אלפיני ריצ'רדסון ויאנו. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: האיטי במשחקים הפאראלימפיים האיטי במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא האיטי במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף Ockert De Villiers, Milestones and firsts to look forward to at Beijing 2022, באתר הוועד האולימפי, 3 בפברואר 2022 (באנגלית) "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-22 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-22 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
ג'יימס טראסלו אדמס

ג'יימס טראסלו אדמס (באנגלית: James Truslow Adams‏; 18 באוקטובר 1878 – 18 במאי 1949) היה פובליציסט והיסטוריון פופולרי של ההיסטוריה של ארצות הברית. על אף שלא הייתה לו השכלה פורמלית בהיסטוריה, נחשבים ספריו, בעיקר הטרילוגיה על תולדות ניו אינגלנד והספר "האפוס של אמריקה" לספרי יסוד בתחום. אדמס (אין קשר משפחתי לג'ון אדמס) נולד בברוקלין, ניו יורק למד במכון הפוליטכני של ניו יורק ובאוניברסיטת ייל. בשנת 1900 החל לעבוד בבנק השקעות והיה לשותף בפירמה. בשנת 1912 החליט שהרוויח דיו ופנה לעסוק במחקר ובכתיבה היסטורית. במלחמת העולם הראשונה כבר נחשב לאינטלקטואל בולט והיה חבר בצוות המשא ומתן לשלום של אדוארד האוס ובצוות החשיבה של הנשיא וודרו וילסון לגיבוש העקרונות האמריקאים האוניברסליים לקראת ועידת השלום בפריז (1919) והקמת חבר הלאומים. כמו כן היה חבר המשלחת האמריקאית לוועידת שיחות השלום בפריז והממונה על המיפוי. בשנת 1921 יצא לאור הספר הראשון בסדרת ספריו על ההיסטוריה של ניו אינגלנד, ייסוד ניו אינגלנד, שזכה בפרס פוליצר. עד 1926 הוציא עוד שני כרכים של ההיסטוריה של ניו אינגלנד. ספרו הבא, היסטוריה חברתית של אמריקה הקולוניאלית הבריטית, Provincial Society, 1690-1763, זכה לשבחים. הספר "האפוס של אמריקה" מ-1931 מסכם למעשה את הנרטיב המרכזי בהיסטוריוגרפיה של ארצות הברית. הספר היה רב-מכר עולמי ותורגם גם לעברית. בספר זה טבע את המונח "החלום האמריקאי" והגדירו כחזון של חיי עושר ושגשוג והזדמנויות לכל, בהתאם ליכולתו של הפרט להשיגם. בשנות ה-40 של המאה ה-20 היה עורך משותף של המילון רב-הכרכים להיסטוריה אמריקאית, של האטלס להיסטוריה אמריקאית ושל האלבום להיסטוריה אמריקאית בארבעה כרכים. אדמס היה כותב פורה של מאמרים רבים בעיתונות ובכתבי עת על נושאים היסטוריים שונים ופרסם 21 מונוגרפיות. משנת 1930 היה חבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (American Academy of Arts and Letters). The Founding of New England (1921) – זוכה פרס פוליצר Revolutionary New England (1923) New England in the Republic (1926) Provincial Society (1690-1763) (1927) Our Business Civization (1929) The Adams Family (1930) The Epic of America (1931). Simon Publications 2001 paperback: ISBN 1-931541-33-7 – ג'יימס טראסלו אדמס, האפוס של אמריקה, מוסד ביאליק, תרגום ראובן גרוסמן, בעריכת נתן ביסטריצקי; מהדורה ראשונה תש"ח. The March of Democracy (2 vols. 1932-1933) Justice Without (1933) Henry Adams (1933) Nevins, Allan (1968). James Truslow Adams: Historian of the American Dream. University of Illinois Press. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס טראסלו אדמס בוויקישיתוף ג'יימס טראסלו אדמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ציטוטים (באנגלית) ג'מס טרסלו אדמס, דף שער בספרייה הלאומית Adams, James Turslow (בינואר 1940). "Why Historians Get Headaches". The Rotarian (באנגלית). Rotary International: 12–14. ISSN 0035-838X‎ (מאמר מאת אדמס) {{cite journal}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link) James Truslow Adams, ed., and Roy V. Coleman, managing ed. (1940). Dictionary of American history, in 5 vols (שנייה, ב-6 כרכים (1942) ed.). New York: Charles Scribner's Sons. James Truslow Adams, ed., and Roy V. Coleman, managing ed. (1943). The Atlas of American History. New Uork: Charles Scribner's Sons. Adams, James Truslow, ed. (1944). The Album of American History, 4 vols. New York: Charles Scribner's Sons.
מנחם שיזף

מנחם שיזף (15 ביוני 1955 – 5 בינואר 2011) היה עיתונאי, עורך דין, יועץ תקשורת, לוביסט, סוציאליסט ואקטיביסט ישראלי שכיהן כיושב ראש אגודת הלהט"ב בשנים 1997 – 1999. כמו כן היה ליועץ התקשורת של הנשיא עזר ויצמן. על פועלו זכה לאות מפעל חיים מעיריית תל אביב ולאות יקיר אגודת הלהט"ב על תרומתו רבת השנים. שיזף נולד בתל אביב. בבחרותו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב בעת ששימש כמדריך נוער בפנימיית הכפר הירוק וכרכז נוער במתנ"ס בפרדס כץ. במסגרת שירותו הצבאי שירת בחיל האוויר. שיזף היה יושב ראש מועצת התלמידים בפקולטה למשפטים וחבר ועד אגודת הסטודנטים. לאחר שהתפרנס כעורך דין פלילי, ביצע הסבה מקצועית לכתב חדשות לענייני פלילים, תחילה במקומון "תל אביב", לאחר מכן בעיתונים "חדשות", ב"רשת שוקן", ב"העולם הזה", ב"שישי", וב"ידיעות תקשורת". שיזף עסק במקצועות ותחומים רבים. בין השאר, היה מורה בכפר הירוק, הקים חברה לייעוץ תקשורתי ולשתדלנות, במסגרתה שימש כיועץ תקשורת של מספר חברי כנסת וכן של נשיא המדינה השביעי עזר ויצמן בבחירות של 1993 ו-1998, על אף התבטאויותיו ההומופוביות, אליהן התייחס: "תדמיתו של עזר ויצמן נפגמה לאחר התבטאויותיו המכוערות. אבל כדי לא לחטוא על האמת מהתנהגותו אליי, כהומוסקסואל מוצהר, לא הרגשתי בעיה. אני יודע שגם לא הייתה לו בעיה מיוחדת עם הומואים אחרים שהיו מקורבים אליו. אני תמיד אומר ללקוחותיי מראש על היותי הומוסקסואל, כדי שלא יתעוררו בעיות אחר כך. מניסיוני, מעולם לא קיבלתי סירוב לעבודה בשל כך אפילו מאנשים דתיים". במשרד שפתח הריץ אישים רבים לכנסת ולתפקידים שונים; ביניהם – מיכה גולדמן, אלי גולדשמידט, יוסי כץ, יוסף ונונו, זאב בוים, אלי בן-מנחם, רפי אדרי, אברהם הירשזון, רובי ריבלין ואיתן כבל. כמו כן, הריץ את רוני מילוא לראשות עיריית תל אביב. בתור לוביסט עבד שיזף בעבור חברות כ"דובק", "פלאפון", "בזק בינלאומי" ו"קשת", בראשית דרכה כשהתמודדה לראשונה לקבלת הזיכיון לערוץ 2. אחד ממאבקיו הממושכים של שיזף למען קהילת הלהט"ב היה נגד הזמר והמוזיקאי מאיר אריאל, לאחר שהתבטא כנגד הקהילה, מאבק שגרם להחרמת הזמר ולביטול הופעותיו. ב-27 במרץ 1997 מונה ליושב ראש אגודת הלהט"ב לקידום מאבקה של הקהילה ושל האגודה בפרט. במהלך כהונתו, היה ממייסדי מצעד הגאווה בתל אביב, וארגן סדר פסח לחברי הקהילה הגאה שנותרו בודדים בחג. ביולי 1998 עולה לשידור תוכנית רדיו "גאים באוויר" ברדיוס 100FM בהגשת שיזף ואלי שרון ובעריכתו של יניב שרון. ב-14 באוקטובר 1999 פרש מתפקידו עקב מחלוקת. כמו כן, יזם מפגש פעילי להט"ב מהקהילה לפגישה עם נשיא המדינה משה קצב בבית הנשיא וגם בין אריאל שרון לפעילים מהקהילה גם הם. במסגרת המפגש ספג ראש הממשלה ביקורת מצד המפלגות הדתיות. ב-2005 זכה לאות מפעל חיים מאת עיריית תל אביב לכבוד פעילותו החברתית רבת השנים באגודה לקידום שוויון זכויות בין חברי הקהילה ההומו-לסבית לשאר האוכלוסייה בראשות איתי פנקס ובנוכחותם של מכרים רבים, ביניהם – חבר הכנסת יוסי שריד, סגנית העירייה יעל דיין וכן ראש העירייה רון חולדאי. בשנותיו האחרונות היה שיזף נכה בכסא גלגלים ופעל גם למען זכויות הנכים בישראל. שיזף נפטר ב-5 בינואר 2011 לאחר מאבק של שנים ארוכות במחלת הסוכרת. אות מפעל חיים למנחם שיזף, nrg, ‏16 ביוני 2005 אמילי גרינצווייג‏, מנחם שיזף הלך לעולמו, באתר וואלה, 5 בינואר 2011 רועי קייס, מת יו"ר האגודה ההומו-לסבית לשעבר מנחם שיזף, באתר ynet, 5 בינואר 2011 חברים מספרים על מנחם שיזף יואש פלדש, יומנו של הומו מזדקן וחולני, באתר הארץ, 2 ביולי 2004 עץ משפחה באתר geni: מנחם שיזף זוכרים את מנחם שיזף - אתר זיכרון
נפאל במשחקים האולימפיים

נפאל השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964). היא נעדרה מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ומאז אולימפיאדת מינכן (1972) היא משתתפת במשחקים ברציפות. הישגים של הספורטאים הנפאלים במשחקים היו סמליים בלבד. לוחם הטאקוונדו בידאן לאמה זכה אמנם במדליית ארד באולימפיאדת סיאול (1988), אך באותם משחקים תחרויות הטאקוונדו היו לראווה בלבד, ולא היו חלק מהמשחקים הרשמיים. מאז אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) משתתפת נפאל גם באולימפיאדות החורף. גם במשחקים אלה היו הישגי הספורטאים הנפאלים צנועים. נפאל במשחקים הפאראלימפיים נפאל במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא נפאל במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי של נפאל