laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גבעת לוסיה הקדושה

גבעת לוסיה הקדושה (בספרדית: Cerro Santa Lucía) היא גבעה קטנה במרכז העיר סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה. הגבעה משמשת כפארק עירוני, כנקודת תצפית וכאתר הנצחה, ומהווה אתר תיירות פופולרי. הגבעה מתנשאת לגובה של 629 מטרים מעל פני הים, ומשקיפה על סביבתה מגובה יחסי של 69 מטרים. שטח הגבעה הוא 65,300 מ"ר והיא תחומה בין הרחובות שדרת המשחרר ברנרדו או'היגינס (Alameda del Libertador Bernardo O'Higgins) מדרום, רחוב סנטה לוסיה (Santa Lucía) במערב ורחוב ויקטוריה סוברקאסו (Victoria Subercaseaux). שמה המקורי של הגבעה בפי תושבי האזור שקדמו לכיבוש הספרדי היה "ואלן" (Huelén), שפירושו בשפת המפודונג הוא כאב, מרה שחורה או עצבות. מקור שמה הספרדי של הגבעה נעוץ ביום כיבושה בידי פדרו דה ואלדיביה, 13 בדצמבר 1541 בו חוגגים הנוצרים הקתוליים את "יום לוסיה הקדושה". השימוש הראשון שעשו הקונקיסטאדורים בגבעה היה כנקודת תצפית לאיסוף מידע במהלך תקופת הכיבוש במחצית המאה ה-16. על הגבעה ייסד פדרו דה ואלדיביה את העיר סנטיאגו דה נואבה אקסטראמאדורה (שמה הראשון של סנטיאגו דה צ'ילה) ב-12 בפברואר 1541. על המדרון המערבי הוקמה טחנת הקמח הראשונה של העיר וכן היקב הראשון. אחד ממדרונות הגבעה שימש את המושבה הצעירה כבית קברות למי שסטו מהדוקטרינה הדתית המקובלת באותו הזמן, כגון אתאיסטים ופרוטסטנטים וכן למתאבדים. מאוחר יותר הועבר בית הקברות לבית הקברות הכללי. על המורדות המזרחיים של הגבעה הוקמו שתי חלקות חקלאיות, האחת של ברתולמאו בלומנטל (Blumenthal) בשנת 1541 והשנייה של חואן גומס (Gómez) בשנת 1557. בשתי החלקות נטעו גפנים, שהיו הראשונות בעמק המרכזי של צ'ילה. חלוקת החלקות לחמישה חלקים כל אחת לקראת סוף המאה ה-18 היוותה את הבסיס לסמטאות שנבנו באזור בראשית המאה ה-19. כיום שוכן על אזור זה רובע לסטריה (Barrio Lastarria). במהלך שנות הכיבוש מחדש (1814–1817 של צ'ילה בידי כוחות נאמני המלך החל המושל, קסימירו מרקו דל פונט (Marcó del Pont) בהקמת שתי סוללות תותחים להגנה על העיר: "לה מרקו" (la Marcó) ו"מבצר אידלגו" (Fort Hidalgo). בנייתו של מבצר אידלגו הושלמה בשנת 1820, שנים אחדות לאחר השגת עצמאותה של צ'ילה. בשנת 1872 החליט בנחמין ויקוניה מקנה (Vicuña Mackenna) לחולל שינויים נרחבים במרחב העירוני ואחד מהם הביא לתנופת בנייה על הגבעה. באותה השנה החלו עבודות לסלילת דרך שחצתה את הגבעה ואשר הגיע בראשה לכנסייה שנבנתה במקום, ואשר הוארה באמצעות גז, אמצעי חדשני באותם הימים. שאר שטח הגבעה הוסב לפארק ובו שבילים מתפתלים בין עצים, מזרקות ונקודות תצפית. בראשית המאה ה-21 שופרה מערכת התאורה על הגבעה, ומבצר אידלגו שוקם ונפתח מחדש לקהל. באופן מסורתי יורה תותח המוצב בראש הגבעה כל יום בשעה 12 בצהריים בדיוק, וכלי רכב בסביבה מצטרפים לקול הירי בצופרי רכבם. ב-16 בדצמבר 1983 הוכרזה גבעת סנטה לוסיה כאתר הנצחה לאומי של צ'ילה. מזרקת "הפאטיו המעגלי" מעבר הרכבת הישן תצפית לכיוון שדרת המשחרר ברנרדו או'היגינס הכניסה למתחם הגבעה מכיוון שדרת המשחרר ברנרדו או'היגינס אנדרטת פדרו דה ואלדיביה אנדרטת הארכיבישוף מנואל ויקוניה לראין (Vicuña Larrain) אנדרטה לזכר הנקברים בבית הקברות הישן של המתנגדים והמתאבדים שמות מייסדי העיר סנטיאגו בקבילדו אביירטו (אספת אזרחי העיר) הראשונה הכניסה למבצר אידלגו התותח העתיק משקיף לכיוון מערב אנדרטת חוסה ויקטוריאנו לסטאריה (Victorino Lastarria) מדיה וקבצים בנושא גבעת לוסיה הקדושה בוויקישיתוף
משה עמאר

משה עמאר (21 במאי 1922 - 29 בנובמבר 2015) היה חבר הכנסת בכנסת התשיעית מטעם מפ"ם (במסגרת המערך. עמאר נולד בצפת ולמד בבית ספר התיכון "סקוט'ש קולג'" בצפת ובבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים והוסמך כעורך דין. בנעוריו היה חבר תנועת הנוער "השומר הצעיר". ב-1951 הצטרף למפ"ם. במסגרת חברותו, שימש מזכיר ויו"ר סניף חיפה של המפלגה. כמו כן כיהן עמאר כחבר מרכז המפלגה ומזכירותה. שימש גם כחבר מועצת העיר חיפה. ב-1977 נבחר לכנסת התשיעית כנציג מפ"ם ברשימת המערך והיה חבר בוועדות חוקה, חוק ומשפט והפנים ואיכות הסביבה. עמאר היה חבר ועד העדה הספרדית בחיפה וכיהן כראש הוועד. הוא יזם הקמת בית אבות ספרדי לגיל הזהב ושימש כחבר הנשיאות העולמית של הפדרציה הספרדית. בשנת 2006 הוענק לו אות יקיר העיר חיפה, על פעילותו הציבורית בחיפה ובכנסת, וכן על פעילותו כראש ועד העדה הספרדית בחיפה וכיו"ר החברה העירונית "שקמונה" והפיכתה לחברה ממשלתית-עירונית מצליחה המשכנת נזקקים רבים לדיור מכובד. משה עמאר, באתר הכנסת משה עמאר, באתר כנסת פתוחה מתוך כתבה באתר NHR על יקירי חיפה לשנת 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פקטור לורנץ

בתורת היחסות הפרטית, פקטור לורנץ או מקדם לורנץ (באנגלית: Lorentz factor; נקרא גם פקטור גמא) הוא מקדם המופיע בהקשרים רבים ביחסות פרטית, ויש לו חשיבות רבה בטרנספורמציית לורנץ. פקטור לורנץ קרוי על שם הפיזיקאי ההולנדי הנדריק לורנץ. פקטור לורנץ נתון על ידי הביטוי הבא: γ ≡ 1 1 − v 2 / c 2 = 1 1 − β 2 {\displaystyle \gamma \equiv {\frac {1}{\sqrt {1-v^{2}/c^{2}}}}={\frac {1}{\sqrt {1-\beta ^{2}}}}} כאשר v {\displaystyle v} היא המהירות, c {\displaystyle c} מהירות האור ו־ β = v c {\displaystyle \beta ={\frac {v}{c}}} . במכניקה הקלאסית התנע מוגדר על ידי p → = m v → {\displaystyle {\vec {p}}=m{\vec {v}}} . בתורת היחסות התנע מוגדר על ידי הביטוי p → = m 0 v → 1 − v 2 / c 2 {\displaystyle {\vec {p}}={\frac {m_{0}{\vec {v}}}{\sqrt {1-v^{2}/c^{2}}}}} כאשר c {\displaystyle c} היא מהירות האור בריק, ו- m 0 {\displaystyle m_{0}} היא מסת המנוחה של הגוף. כאשר המהירות v {\displaystyle v} קטנה מאוד בהשוואה למהירות האור ( v ≪ c {\displaystyle v\ll c} ), המכנה ישאף ל-1 ומביטוי זה יתקבל התנע הקלאסי המוכר. במינוח מדויק יותר ניתן להגדיר את התנע הקלאסי כקירוב מסדר ראשון באמצעות טור טיילור של התנע היחסותי. בנוסחה לאנרגיה של חלקיק, E = m c 2 = γ ( v ) m 0 c 2 {\displaystyle E=mc^{2}=\gamma (v)m_{0}c^{2}} , כאשר v →   {\displaystyle {\vec {v}}\ } היא מהירותו של החלקיק. בטרנספורמצית לורנץ הפשוטה, x ′ = γ ( v ) ( x − v t ) ,   t ′ = γ ( v ) ( t − v x / c 2 )   {\displaystyle x'=\gamma (v)(x-vt),\ t'=\gamma (v)(t-vx/c^{2})\ } , כאשר v   {\displaystyle v\ } היא המהירות היחסית בין שתי מערכות הייחוס. בנוסחה להתארכות הזמן (ראו זמן עצמי בתורת היחסות הפרטית) d τ = γ ( v ) d t   {\displaystyle d\tau =\gamma (v)dt\ } , כאשר v →   {\displaystyle {\vec {v}}\ } היא מהירותו של החלקיק. מדיה וקבצים בנושא פקטור לורנץ בוויקישיתוף מְקַדֵּם-לוֹרֵנְץ במילון פיזיקה מודרנית (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית "The Gamma Factor". webs.morningside.edu. נבדק ב-2024-01-14.
שטוטגרט (כדורגל)

מועדון ספורט שטוטגרט (בגרמנית: VfB Stuttgart) הוא מועדון ספורט גרמני מהעיר שטוטגרט. המועדון ידוע בשל קבוצת הכדורגל שלו, המשחקת בבונדסליגה. האצטדיון הביתי של שטוטגרט הוא MHP ארנה שתכולתו 60,441 צופים במשחק. הוא נבנה בשנת 1933 ועבר מספר מתיחות פנים עד היום. קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-9 בספטמבר 1904 כאיחוד הקבוצות "Stuttgarter FV" ו-"Kronen-Club Cannstatt", אם כי המועדון נוסד ב-1893 כקבוצת רוגבי בלבד. ב-1906 התחילה קבוצת הכדורגל לשחק בליגות הגרמניות. שטוטגרט זכתה 5 פעמים באליפות הבונדסליגה, בעונות: 1950, 1952, 1984, 1992 ו-2007. בגביע הגרמני זכתה 3 פעמים בעונות: 1954, 1958 ו-1997 והגיעה 3 פעמים נוספות לגמר בעונות: 1986, 2007 ו-2013 . היא זכתה גם פעם אחת בסופר קאפ הגרמני בעונת 1992 וב-2005 הגיעה לגמר. בגביע אירופה למחזיקות גביע הגיעה שטוטגרט ב-1998 לגמר והפסידה לקבוצת צ'לסי. שטוטגרט הגיעה פעם אחת לגמר גביע אופ"א, בשנת 1989. בשנת 2000 וב-2002 זכתה באינטרטוטו. שטוטגרט שיחקה 3 פעמים בליגת האלופות - בעונת 2003/2004 העפילה לשמינית הגמר בעונת הבכורה שלה במפעל ונוצחה 0–1 על ידי צ'לסי, בעונת 2007/2008 לא עברה את שלב הבתים, ובעונת 2009/2010 העפילה גם כן לליגת האלופות, עברה את שלב הבתים, אך הפסידה לקבוצת ברצלונה בשמינית הגמר בתוצאה 1–5. בעונת 2012/2013 הקבוצה הגיעה לשמינית גמר הליגה האירופית והפסידה לקבוצת לאציו. בתום עונת 2015/16 נשרה שטוטגרט אל הבונדסליגה השנייה לאחר 39 שנים רצופות בבונדסליגה. בעונת 2016/17 העפילה שטוטגרט בחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת מהמקום הראשון. בעונת 2018/19 נשרה שוב שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-16 והפסידה בשערי חוץ לאוניון ברלין במשחק הפלייאוף שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, ועלתה לבונדסליגה. לאחר עונה אחת בלבד שבה שטוטגרט לבונדסליגה לאחר שסיימה במקום השני בבונדסליגה השנייה בעונת 2019/2020.את העונה הבאה היא סיימה במקום התשיעי בבונדסליגה. בעונה שלאחר מכן, 2020/2021, סיימה שטוטגרט שוב במקום התשיעי, ואילו בעונת 2021/2022 ניצלה מירידה לאחר ניצחון במחזור האחרון על פ.צ קלן. גם בעונת 2022/2023 שטוטגרט הייתה מאד קרובה לירידה כאשר סיימה במקום ה-16. את עונת 2023/2024 סיימה במקום השני באחת העונות הטובות ביותר שלה מאז הזכייה האחרונה שלה באליפות הבונדסליגה ב-2007. אליפות הבונדסליגה: 5 1950, 1952, 1984, 1992, 2007 הגביע הגרמני : 3 1954, 1958, 1997 הסופר קאפ הגרמני :1 1992 גביע האינטרטוטו: 3 2000, 2002, 2008 נכון ל-31 באוגוסט 2024 גרמניה ברנד פורסטר גרמניה קרלהיינץ פורסטר גרמניה גידו בוכוואלד בולגריה קרסימיר באלקוב גרמניה תומאס ברטולד גרמניה תומאס היצלסברגר גרמניה פריץ ואלטר גרמניה מתיאס זאמר גרמניה אייקה אימל גרמניה גינטר שפר גרמניה לודוויג קוגל גרמניה מריו גומז ברזיל קאקאו גרמניה יורגן קלינסמן גרמניה סאמי ח'דירה גרמניה דיטר הנס גרמניה קרל אלגוור גרמניה פרדי בוביץ' גרמניה סרדר טשצ'י צרפת מתייה דלפייר חוף השנהב ארתור בוקה ברזיל מרסלו בורדון גרמניה שון דאנדי גרמניה מיכאל פרונטצק גרמניה מאוריציו גאודינו גרמניה טימו הילדברנד גרמניה האנזי מילר גרמניה אנטוניו רודיגר גרמניה גינטר זאוויצקי גרמניה פיליפ לאם אתר האינטרנט הרשמי של שטוטגרט שטוטגרט, ברשת החברתית פייסבוק שטוטגרט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שטוטגרט, ברשת החברתית אינסטגרם שטוטגרט, ברשת החברתית טיקטוק שטוטגרט, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu Official Website of VfB Stuttgart, VfB Stuttgart (בגרמנית)
אליהו-משה גנחובסקי

אליהו-משה גנחובסקי (23 ביוני 1901 – 19 ביולי 1971) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם החזית הדתית המאוחדת והפועל המזרחי. גנחובסקי נולד בגרייבו שבפולין לשלמה יוסף גנחובסקי, שהקים את הוצאת הספרים "אל המקורות", ולטעמא לבית טטנבאום. למד בוורשה ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בברלין. בשנת 1923 נמנה בין מייסדי תנועות "השומר הדתי" ו"החלוץ הדתי", ובשנת 1926 יצא לאנטוורפן שבבלגיה לארגון צעירי מזרחי המקומית והליגה למען הפועל הדתי. בשנת 1929 נבחר לכהן כסגן נשיא הפדרציה הציונית של בלגיה. בשנת 1932 גנחובסקי עלה לארץ ישראל. במשך עשור היה חבר המרכז העולמי של "המזרחי", וכן נבחר לכהן כחבר הוועד הפועל בתנועת "הפועל המזרחי". הוא נמנה בין מייסדי רשת החינוך התלמודי וישיבת הרב עמיאל ומייסדי עיתון "הצופה". לפרנסתו עסק בהוצאה לאור של כתבי יד עתיקים וספרי קודש. בשנת תש"ח הוא הוציא לאור כתבים של הרב יצחק ניסנבוים שנרצח בשואה. גנחובסקי נבחר מטעם החזית הדתית המאוחדת לכהן בכנסת הראשונה. כהונתו נמשכה בכנסת השנייה מטעם סיעת הפועל המזרחי. במהלך שנים אלו היה חבר ועדת הכספים, ועדת השירותים הציבוריים וועדת החינוך והתרבות. גנחובסקי נחשב יחד עם הרב כתריאל פישל טכורש לסמן ימני ב"הפועל המזרחי". כחבר הכנסת ביקש גנחובסקי לאחד את המיסים השונים על מנת להקל על האזרחים. גנחובסקי היה בין חברי הכנסת של המפלגות הדתיות אשר למרות חברותם בקואליציה לא הצביעו בעד דרישת שילומים מגרמניה אלא נמנעו. גנחובסקי התנגד לתיקון חוק השבות כדי לאסור עליית פושעים, בטענה ש"מדינת ישראל שייכת לכל היהודים וכמו אם המוכנה לקבל בביתה בן שסטה מן הדרך כן חייבת מדינת ישראל לקבל בנים שתעו". הוא גם דיבר נגד קיצוץ בתקציב משרד הדתות ואמר "בלעדי הדת תהיה התכחשות, התבוללות וריקנות. ... הישיבות הם האמצעי החשוב ביותר לקיום העם.". גנחובסקי נשא לאישה את ד"ר גיטה לבית נוחימובסקי. המשפחה התגוררה בבני ברק, בסמיכות לבית החזון איש, והייתה מקורבת אליו. גנחובסקי עצמו נהג להיוועץ בחזון איש גם בעניינים ציבוריים ופוליטיים. בידי בני המשפחה היו מצויים כתבי יד נדירים של רבנים וגדולי תורה מדורות קודמים. עולם הספר היה קרוב ללבם, והם הוציאו מהדורה מיוחדת של משניות שהופצה באלפי עותקים. בניו של גנחובסקי הם: העיתונאי והכלכלן דב גנחובסקי, והרב אברהם גנחובסקי, מראשי ישיבת טשעבין בירושלים. תורה ועבודה בחזון ובמעש, הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי בארץ ישראל, תשמ"ה, עמוד 368 אליהו-משה גנחובסקי, באתר הכנסת אליהו-משה גנחובסקי, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "אליהו משה גנחובסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 718 אליהו משה בן שלמה יוסף גנחובסקי (1903-1971), דף שער בספרייה הלאומית זיכרון לר' יצחק ניסנבוים, דבר, 16 בספטמבר 1948 הצעות לוועידת הפועל המזרחי, דבר, 30 באוקטובר 1949 התקונים בחוק מס הכנסה, דבר, 7 באפריל 1954 יחיעם ויץ, הדרך לוואסנר: כיצד אושרה ההחלטה על משא ומתן ישיר בין ישראל לגרמניה, אתר יד ושם חוק השבות יתוקן, דבר, 3 בפברואר 1954 הדיון בכנסת, דבר, 18 במרץ 1954
יוסי עין-דור

יוסי עין-דור (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא עיתונאי ומרצה לעיתונאות ולתקשורת באוניברסיטה. בעבר שימש ככתב, עורך ומגיש חדשות בערוץ הראשון ובערוץ 2. את דרכו העיתונאית התחיל עין דור בעיתונות הכתובה בעיתון "העולם הזה" של אורי אבנרי, ככתב לענייני משטרה. משם המשיך לכתוב בכמה עיתונים, בהם "על המשמר" ו"ידיעות אחרונות". במקביל עבד כתחקירן בתוכנית "מבט שני". ב-1990 קיבל תואר "מורשה בימוי" של הערוץ הראשון. עין-דור היה ממקימי מהדורת החדשות בכבלים בתל אביב, "תחנה מרכזית" (בעריכת ובהגשת יעקב אילון). כשקם ערוץ 2 בנובמבר 1993 עבר עין-דור לחדשות ערוץ 2 והיה בין ראשוניה. הוא התחיל ככתב לענייני משטרה. במהומות "מנהרת הכותל", בספטמבר 1996, נפצע מירי צלפים פלסטינים, כשנקלע עם הצלם חיים אסיאס שנפצע אף הוא, והמקליט יניב שמואלי, לאירוע ירי במחסום ארז. כמה חודשים אחר-כך עבר לעריכת והגשת מבזקי חדשות והכנת כתבות מגזיניות וכתבות מיוחדות לחדשות. חלקן הגדול בנושאי צבא וביטחון. עין-דור היה זה שפרץ לשידורי הטלוויזיה בערוץ 2 בפיגועי 11 בספטמבר 2001. בין היתר, סיקר עין-דור את הפיגוע בבניין המרכז היהודי בבואנוס-איירס בארגנטינה ב 1994, והיה מעורב בסיקור ובשידור תפישת ספינת הנשק הפלסטינית, קארין A. הוא רשם לזכותו מאות שעות של שידורים חיים והרבה מאוד שידורי פיגועי תופת במרוצת השנים. בסוף 2004 עזב את חברת החדשות של ערוץ 2. בשנים האחרונות הוא מרצה לעיתונות וטלוויזיה במספר אוניברסיטאות ומכללות, בהן בית הספר לתקשורת של המכללה למנהל, ובית הספר לחברה וממשל במסלול ללימודי ביטחון והגנת העורף של מכללת בית-ברל. בעבר לימד גם בבה"ס לעיתונות "כותרת" של אונ' ת"א. עין-דור הוא בעל תואר שני בלימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב ובוגר תואר ראשון בהיסטוריה של עם-ישראל וארץ-ישראל באותה האוניברסיטה. יעקב בר-און, ‏איפה הם היום: זה מה שעושה היום כתב חדשות 2 לשעבר, יוסי עין דור, באתר מעריב אונליין, 11 ביוני 2023
ארליך

ארליך (ביידיש: ערליך או עהרליך; בגרמנית: Ehrlich) הוא שם משפחה גרמני ויהודי שפירושו בגרמנית וביידיש הגון, ישר או דובר-אמת. האם התכוונתם ל... אבישי ארליך – סוציולוג ישראלי אבל ארליך – מלחין ישראלי ופרופסור למוזיקולוגיה אברהם אבל אדולף ארליך – מראשי הקהילה היהודית בלטביה אורי ארליך – חוקר תפילה ישראלי אלויזי ארליך – שחקן טניס שולחן יהודי-פולני אסף ארליך – זמר ומוזיקאי ישראלי אפרים ארליך – הוא קצין משטרה ישראלי ארנולד ארליך (שבתי בן יום טוב) - פרשן תנ"ך מחבר הספר "מקרא כפשוטו" אריה ארליך – עיתונאי, פובליציסט ושדרן רדיו חרדי-ישראלי אשר זליג ארליך – מורה ומחנך בטינה ארליך – מאיירת וציירת יהודייה ממוצא אוסטרי גאורג ארליך – פסל יהודי-אוסטרי זאב ארליך חוקר ידיעת הארץ. הנריק ארליך – פעיל בבונד ואחד ממארגני הוועד היהודי האנטי פשיסטי. חגי ארליך – היסטוריון ומזרחן ישראלי יום טוב עהרליך – זמר חסידי יוני ארליך – טניסאי ישראלי יוסף ארליך – סופר יידי ועברי ישראלי יפעת ארליך עיתונאית ופובליציסטית ישראלית יפעת ארליך (רופאה) – רופאה ישראלית ליאנדרו ארליך – אמן קונספטואלי ארגנטינאי מקס ארליך – במאי וקומיקאי יהודי-גרמני עינת ארליך – מנחת טלוויזיה ישראלית פאול ארליך – מדען יהודי-גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה פנחס (פבלו) ארליך – סופר יידי צבי ארליך – כדורגלן ומאמן ישראלי יליד אוסטרי צור ארליך – עיתונאי ומשורר ישראלי ראובן ארליך – מזרחן ואלוף-משנה בצה"ל רותם ארליך – כדורסלן ישראלי שמחה ארליך – פוליטיקאי ישראלי, שר האוצר בשנים 1979-1977 ארליק
ספאניש הארבור קי

ספאניש הארבור קי (באנגלית: Spanish Harbor Key) הוא אחד מאיי הקיז הדרומיים במדינת פלורידה שבארצות הברית. האי ממוקם בין סמן מיל 35 ו-36 של דרך US1 החוצה את האי, בין ביאה הונדה קי לוסט סאמרלנד קי ("קי ארץ הקיץ המערבי". במקום בו נמצא היום האי, ניצבו בעבור שני איים נפרדים - האיים נקראו "מידל סאמרלנד קי" (קי ארץ הקיץ האמצעי), ו"איסט סאמרלנד קי" (קי ארץ הקיץ המזרחי). שני האיים אוחדו (על ידי מילוי התעלה הצרה שביניהם) בעת בניית מסילת הרכבת שמעל הים של הנרי פלאגלר, ומכונים כיום יחד "ספאניש הארבור קי" שמשמעו "קי הנמל הספרדי". באי התגלו תילי קבורה אינדיאניים ושרידי מבנה של השבטים האינדיאנים שחיי בקיז לפני ההתיישבות האירופית. באי ממוקמים כיום שני מחנות צופים, וכן בחודשי הקיץ נערך באי מדי שנה מפגש אסטרונומים חובבים. האי ניזוק בסופות הוריקן בשנת 2004 ושנית בשנת 2005, סופות שגרמו לנפילתם של מרבית העצים בצידו המזרחי של האי מדיה וקבצים בנושא ספאניש הארבור קי בוויקישיתוף
אבא חלקיה

אַבָּא חִלְקִיָּה היה חסיד ידוע, נכדו של חוני המעגל, שחי בסוף תקופת בית שני. בתלמוד הוא מוזכר כבעל הקפדה מיוחדת בהנהגותיו – "פועל צדק" כגון אבא חלקיה. כמו סבו המפורסם, שחג עיגול והתפלל לגשמים, כך גם אבא חלקיה היה ידוע בכוח תפילתו, ופעם אחת כשהייתה שנת בצורת, שלחו אליו החכמים שני תלמידים שיבקשו ממנו להתפלל על הגשמים. התלמידים מצאו אותו בזמן עבודתו כשכיר בשדה, ולכן הוא לא התייחס אליהם עד גמר מלאכתו, אז עשו דרכם יחד לביתו בעוד הם רואים אצלו כמה הנהגות משונות. אבא חלקיה, שהבין מעצמו את מטרת בואם של השניים, לא הסכים בענוותנותו לשמוע מה רצונם ממנו, ומיד בבואו לבית עלה עם אשתו לעליית הגג שם הם התפללו ונענו מיד – ענני גשם הופיעו מהכיוון שאליו התפללה אשתו, וגשם החל לרדת. אבא חלקיה חזר לאורחיו ובהיתממות שאלם לרצונם. התלמידים לא נפלו בפח והבינו שבזכותו ירד הגשם. הם שאלוהו על הנהגותיו המשונות שראו בדרך, וכן לסיבה שהגשם הגיע מהכיוון אליו פנתה אשתו ולא הוא. אבא חלקיה השיב להם על כל שאלותיהם, והסביר כי הסיבה שהיא נענתה קודם היא משום שזכותה גדולה בכך שהיא נותנת לעניים המתדפקים בדלת אוכל מוכן, בעוד הוא רק נותן להם כסף, ועליהם לטרוח כדי לקנות את האוכל. הרמח"ל מביא במסילת ישרים את התנהגותו של אבא חלקיה, שלא התבטל מהעבודה שנשכר אליה, כמופת להימנעות מגזל: וכבר פטרו את הפועלים העושים אצל בעל הבית מברכת המוציא... קל וחמר בן בנו של קל וחמר לדברי הרשות, שכל שכיר יום אסור בהן שלא לבטל ממלאכתו של בעל הבית ואם עבר הרי זה גזלן. הנה אבא חלקיה אפילו שלום לא השיב לתלמידי חכמים שנתנו לו שלום שלא לבטל ממלאכת רעהו. — מסילת ישרים, פרק י"א שלום (בן יחזקאל) אלבק, אבא חלקיה, משפחות סופרים, ורשא תרס"ג, עמ' 102–103, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) הרב אהרן הימן, "אבא חלקיה בר בריה דחוני המעגל", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 455, באתר היברובוקס יחיאל מיכל גוטמן ומ. קליין, "אַבָּא חִלְקִיָּה", אשכול - אנציקלופדיה ישראלית, כרך א', בעריכת יעקב קלצקין, הוצאת אשכול, ברלין-ירושלים 1929, עמ' 35, באתר אוצר החכמה מרדכי מרגליות (עורך), "אבא חלקיה", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורת אייזנברג תשס"ז, כרך א, עמ' 6–7 אבא חלקיה, באנציקלופדיה יהודית דעת שולמית ולר, שיחות חולין בתלמוד בבלי, אתר דעת תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף כ"ד, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ג, עמוד א'.
יוליוס רודל

יוליוס רודל (באנגלית: Julius Rudel;‏ 6 במרץ 1921 - 26 ביוני 2014) היה מנצח יהודי-אמריקאי. רודל נולד בווינה שבאוסטריה, והתחיל את לימודיו באקדמיה למוזיקה שם, אבל עזב את אוסטריה בשנת 1938, בגיל 17, אחרי הסיפוח לגרמניה הנאצית והיגר לארצות הברית ללמוד בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק. אחרי סיום לימודיו הצטרף לאופרה של ניו יורק בשנת 1944 ונשאר שם למשך 35 שנים, עד 1979. אחרי שהתמנה למנצח ראשי ולמנהל כללי, יצר שותפות עם בוורלי סילס, שהייתה לסופרן הראשונה במעלה באופרה של ניו יורק. והיה מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של באפאלו. ב-1978 ניצח לראשונה על המטרופוליטן אופרה, על "ורתר". יוליוס רודל ניצח על תזמורות ולהקות אופרה חשובות ברחבי העולם. ב-1979 הסכים למינוי של מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של באפאלו, כמחליפו של מייקל טילסון תומאס. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של בוסטון בעונת 1985 והיה המנהל המוזיקלי הראשון הן של מרכז קנדי בוושינגטון והן של "פסטיבל מלכודת הזאבים". נפטר במנהטן, ניו יורק, ב-26 ביוני 2014, בגיל 93. קרלייל פלויד: "עובר האורח" ו"מולי סינקלר" (פטרישה ניוויי, טרייגל, 1963) (הקלטה חיה) VAI הנדל: "יוליוס קיסר" (סילס, וולף, פורסטר, טרייגל; 1967) RCA חינסטרה: "בומארצו" (נובואה; 1967) CBS מאסנה; "מנון" (סילס, גדה, סוזאי, באקייר; 1970) וסטמינסטר אופנבך: "סיפורי הופמן" (סילס, מארסי, ברואוס, טרייגל; 1972) וסטמינסטר דוניצטי: "אנה בולנה" (סילס, ורט, ברואוס, פלישקה; 1972) וסטמינסטר בליני: "הפוריטנים" (סילס, גדה, ל. קיליקו, פלישקה; 1973) וסטמינסטר בויטו: "מפיסטופלה" (קאבאייה, דומינגו, טרייגל; 1973) EMI מאסנה: "תאיס" (אנה מופו, קאררס, באקייר, דיאס; 1974) EMI שרפנטייה: "לואיז" (סילס, גדה, ון דאם; 1977) EMI להאר: "האלמנה העליזה": קטעים (סילס, ה. פרייס, טיטוס; 1978) EMI מאסנה: "סנדרילון" (ולטינג, פון שטאדה, גדה; 1978) CBS ורדי: "ריגולטו" (סילס, קראוס, מילנז, ראמי; 1978) EMI וייל: "ים הכסף" (גריי; 1980) נונסאץ' דוניצטי: "רוברטו דוורו" (סילס, מארסי, ג'. אלכסנדר, פרדריקס; קאפוביאנקו, 1975) (חי) VAI ורדי: לה טרוויאטה (סילס, ה. פרייס, פרדריקס; הבמאי טיטו קאפוביאנקו, 1976) (חי) VAI מאסנה: "מנון" (סילס, ה. פרייס, פרדריקס, ראמי; קאפוביאנקו, 1977) (חי) פאראמונט סן-סנס: "שמשון ודלילה" (ורט, דומינגו, ברנדל; ג'ואל, 1981) (חי) קולטור ג'ורדאנו: "אנדראה שנייה" (טומובה-סינטוב, דומינגו, זאנקאנארו; האמפה, 1985) (חי) קולטור יוליוס רודל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוליוס רודל, באתר AllMusic (באנגלית) יוליוס רודל, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוליוס רודל, באתר דיזר יוליוס רודל, באתר Discogs (באנגלית) יוליוס רודל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוליוס רודל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ציפור הנפש

ציפור הנפש הוא ביטוי עברי שמשמעותו: עצם או עניין חשוב ביותר, היקר מאוד ללבו של אדם. מקור אפשרי לביטוי זה הוא שינוי קל של המושג "ציפר נפשו" המופיע בתלמוד הבבלי, שהוא כינוי לתנוך היושב על מפתן הלב ופגיעה בו גורמת למוות, וכן לקנה הנשימה או לגרגרת, שהוא מקום רגיש, שפגיעה בו היא תוצאת מוות. כך נאמר, למשל: "יודעין כמה הכהו ועל מה הכהו, אם על שוקו או ציפר נפשו". ביטוי דומה מופיע גם בתוספתא למסכת סנהדרין בשני נוסחים: "במה הרגו? בסייף הרגו? במקל הרגו? על שוקיו הכהו או על ציפר נפשו הכהו?", או "ויודעין הדיינין שעל שוקו הכהו ועל ציפר נפשו הכהו". בעברית הישראלית לא נעשה שימוש במשמעות המקורית של המושג, אלא רק במשמעותו המושאלת. חנוך ילון, פרקי לשון, מוסד ביאליק, 1971, עמ' 145 אבשלום קור, יופי של עברית, ספרית מעריב, 1986, עמ' 54–55. ציפור הנפש, באתר "השפה העברית" עוף וציפור באתר האקדמיה ללשון העברית. ציפור הנפש עפה על עצמה, מאמר של מיכאל הנדלזלץ באתר 929. רש"י מסכת בבא קמא דף צ עמוד ב תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף צ', עמוד ב' תוספתא, מסכת סנהדרין, פרק ט, הלכה א תוספתא, מסכת סנהדרין, פרק יב, הלכה ב ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נומרולוגיה

נומרולוגיה היא שיטה פסאודו-מדעית המייחסת למספרים משמעות מיסטית. היא טוענת שמאחורי כל מספר יש "אנרגיה" מסוימת שאותה הוא מייצג. לטענות הנומרולוגיה אין תימוכין מדעיים. משתמשים בנומרולוגיה לצורך חקר התכונות האישיות של אדם מסוים ואפיונו, בעיקר דרך תאריך הלידה שלו ושמו על ידי חיבור מספרים עד לקבלת המספר החד ספרתי. סופרים בנפרד את יום הלידה, חודש הלידה, סה"כ תאריך הלידה, שנה, יום+חודש לידה וכו'. האותיות בשם מקבלות ערך מ-1 עד 22. אין להתבלבל בין נומרולוגיה לתורת המספרים המתמטית. האחרונה היא תורה מתמטית העוסקת בתכונות של המספרים הטבעיים ולא מייחסת להם שום משמעות מיסטית, אם כי חלק קטן מהמתמטיקאים ביוון העתיקה ובפרט הפיתגוראים האמינו גם במשמעות מיסטית של המספרים. ספרותיהם של מספרים שלמים הגדולים מ-9 מתחברים עד לקבלת מספר בין 1 ל-9. כמו תורות מיסטיות אחרות, גם הנומרולוגיה נסמכת על מספר מקורות, רובם נסמכים על מסורות שונות. כשם שהאסטרולוגיה מייחסת משמעות מסוימת (אחת ולא אחרת) למיקום יחסי מסוים של גרמי שמיים, כך אף הנומרולוגיה מייחסת משמעות מסוימת (אחת ולא אחרת) לכל מספר מבין המספרים 1 עד 9. מפרשים שונים מתייחסים להיבטים שונים של אותה משמעות, וניתן למצוא הבדלים מסוימים בין הגישות. תאריכים (כגון תאריכי לידה) שמות (בצירוף גימטריה) שם האם ושם האב (בצירוף גימטריה) תאריכים נומרולוגיה קבלית גימטריה צופן 19 מדיה וקבצים בנושא נומרולוגיה בוויקישיתוף נומרולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתי שטרנברג, נומרולוגית קבלית נומרולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית נומרולוגיה כללית ויהודית - פרופסור מאיר בר-אילן (לא פעיל) מיכאל הנדלזלץ, רק טוב, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2006 מחקר שנערך בשנת 2012