laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
BackTrack

בקטראק (באנגלית: Backtrack) הייתה הפצת גנו/לינוקס שנועדה לבדיקות חדירה ופגיעויות, לגלישה אנונימית, בדיקות רשת ולזיהוי פלילי דיגיטלי. כיום, ניתן למצוא את ההפצה בגרסאות לא רשמיות ברחבי האינטרנט. המערכת הופצה כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: סורק הפורטים Nmap, רחרחן Wireshark, כלי התקיפה Ettercap, מקליט הפקודות dSniff ועוד. פיתוח ההפצה הופסק כשצוות הפיתוח עבר לפתח את ההפצה קאלי לינוקס. הגרסה הראשונה של BackTrack שוחררה בתאריך 5 בפברואר 2006 (גרסה BackTrack v.1.0 Beta), פותחה על ידי שני חוקרי אבטחת מידע, מתי אהרוני (Mati Aharoni) ודבון קרנס (Devon Kearns) והייתה שילוב של שתי הפצות קודמות שנועדו לבדיקות חדירה: Whoppix - הפצה המבוססת על הפצת קנופיקס (Knoppix) הנטענת מתקליטור אתחול והכילה ממשק משתמש פשוט ויעיל. Whax - הפצה המבוססת על הפצת סלקס (Slax) הנטענת מתקליטור אתחול. הכילה מספר גדול של יישומים המיועדים לבודקי חדירה. צוות הפיתוח שחרר 11 הפצות אל השוק ובעת שחרור גרסה חדשה, היה מפסיק את מתן השירות לגרסאות הישנות יותר. הפצת Backtrack 5 מגרסה R3 הייתה האחרונה וכמה חודשים לאחר מכן הופסקה התמיכה בה. בתאריך 13 במרץ 2013, חברת אופנסיב סקיורטי (Offensive Security) שחררה גרסה משודרגת של ההפצה תחת השם קאלי לינוקס. Backtrack הייתה מבוססת על הפצות לינוקס שונות, תחילה דביאן (Debian) ולאחר מכן אובונטו (Ubuntu). המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: כלים לביצוע התקפות כח בורטלי. כלים לבדיקת רשתות אלחוטיות (Aircrack-ng). כלים לבדיקת טכנולוגית VoIP. כלי עזר לחקירות דיגיטליות. כלי עזר לביצוע הנדסה הפוכה. כלי האזנה לתעבורת הרשת (Wireshark). מאגר נתונים ופגיעויות נגד מערכות הפעלה (Metasploit). סורק פגיעות Metasploit Parrot Security BackBox Nubuntu מדיה וקבצים בנושא BackTrack בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של BackTrack (באנגלית) האתר הרשמי של הפצת Kali Linux (באנגלית) האתר הרשמי של Offensive Security (באנגלית) לידת קאלי לינוקס -Offensive Security. 12 December 2012. Retrieved 13 March 2013.
פריגית

פריגית היא שפה הודו-אירופית שדוברה בפריגיה העתיקה שבאנטוליה. הפריגית דוברה על ידי הפריגים שבאו מתרקיה לאסיה הקטנה בתקופת הברונזה. השפה הפריגית והשימוש בה מתחלקים לשני חלקים והם: האחד מ-800 לפנה"ס והלאה עד בערך תחילת המאה ה-1 לספירה. השני בערך מהתקופה שבה נגמרה התקופה הראשונה ועד היכחדותה של השפה. השפה התחלקה לשפות מקומיות אשר חלוקתן מתוארת בכתבים של מידאס שהיה מלך פריגיה והמחלקים את האזורים לאזורי צפון אנטוליה, קפדוקיה ומרכז אנטוליה לפי אזורי משנה שונים. השפה נכחדה באופן מוחלט במאה ה-6 לספירה. יש המוצאים קשר בין הפריגית לתראקית, לארמנית, למקדונית עתיקה ואף ליוונית בעיקר לפי כתביו של הרודוטוס אשר תיאר קשרים של הפריגים לשפות אלו בכתביו. מאגר מידע של אטימולוגיה פריגית פריגית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה שליפר

שלמה שליפר (ברוסית: Шлойме Михелевич (Соломон Михайлович) Шлифер;‏ 23 בדצמבר 1889, סמילה - 1957, מוסקבה) היה רבה של מוסקבה. אביו, יחיאל מיכל שליפר (1865–1907) היה שוחט ואחר כך רב באולכסנדריה. שלמה שליפר למד בישיבת לידא, שם למד אצל מייסד תנועת "המזרחי" יצחק יעקב ריינס. ב-1913 קיבל סמיכה והתמנה לרבה של העיירה וורונובו, באותה שנה התמנה לרבה של עיירת הולדתו אולכסנדריה. ב-1922 עבר למוסקבה, מ-1922 עד 1931 היה מזכיר וחבר של הרבנות של מוסקבה. ב-1941 נמלט שליפר לטשקנט. ב-1943 הוא מונה לתפקיד רב באחד מבתי-כנסת במוסקבה. ב-1944 הצטרף לוועד היהודי האנטי-פשיסטי. ב-1957 תחת הנהלתו נפתחה ישיבה "קול יעקב", שם לימד יהודה לייב לוין. מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי - בין דת לזהות יהודית בברית-המועצות 1964-1941, מרכז זלמן שזר, 2007. שלמה שליפר, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) יעקב רועי, שלמה שליפר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) מצבת הרב שלמה שליפר באתר "עדה המצבה"
יצחק ברלוביץ

יצחק ברלוביץ (נולד ב-10 באוקטובר 1949) הוא רופא ישראלי,מומחה למינהל רפואי ומומחה ברפואת ילדים. כיהן כמנהל המרכז הרפואי וולפסון וכמשנה למנכ"ל משרד הבריאות. ברלוביץ נולד בעיר וילנה שבליטא (אז בשליטת ברית המועצות), עלה לישראל ב-1958 והתגורר עם משפחתו בחולון. למד רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובנוסף הוא בוגר תואר שני במינהל מערכות בריאות בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטה זו. התמחה ברפואת ילדים במרכז רפואי אסף הרופא, וב-1985 החל את עבודתו כעוזר רפואי לראש שירותי האשפוז במשרד הבריאות. ב-1993 התמנה כראש מינהל הרפואה, ב-1997 התמנה למשנה למנכ"ל משרד הבריאות ובדצמבר 2006 החל את עבודתו כמנהל המרכז הרפואי וולפסון. ב-2017 פרש לגמלאות. בתקופה בה עבד במשרד הבריאות היה שותף בניסוח ״חוק ביטוח בריאות ממלכתי ״וחוק זכויות החולה״, יזם הסדרת הביטוח הרפואי לילדים חסרי ביטוח (ילדי עובדים זרים), יזם הקמת מערך השרות הרפואי לחולי שחפת בישראל. ד"ר ברלוביץ היה חבר מועצת הבריאות על פי חוק ביטוח בריאות וכיהן כחבר בוועדת סל שירותי הבריאות ("וועדת התרופות") מהקמתה עד שנת 2006. ד״ר ברלוביץ כיהן כיו״ר ״יהב רופאים -חברה לניהול קופות גמל בע״מ", כמו כן, ד״ר ברלוביץ מכהן כיו"ר המועצה הלאומית לקידום בטיחות, בית ופנאי וחבר במועצה הלאומית ללוגיסטיקה, חבר בהנהלת האגודה לזכויות החולה בישראל, יו״ר פורום ריבוט לחדשנות בבריאות, יו״ר עמותת עיל״ם, מנהל רפואי בחברת Take Care, יועץ רפואי לחברת Hi-Doc, חבר בהנהלת רוטרי סניף חולון, יו״ר ועדת ביקורת של עמותת בתי החולים הציבוריים, חבר בוועד המנהל של עמותת AllCan בישראל. ד״ר ברלוביץ יזם והשתתף יחד עם הפרופסורים מרדכי שני וגבי בן נון בכתיבת הספר "מערכת הבריאות בישראל" (בהוצאת סטימצקי). לאחרונה עלה הספר במהדורה דיגיטלית באתר ההסתדרות הרפואית. ״אות יקיר שירות המדינה״ לשנת 2012, בשנת 2017 הוענק לו ״התואר אזרח כבוד״ של העיר חולון, בשנת 1995 הוענק לו פרס מנכ״ל משרד הבריאות ״כאות הוקרה והערכה על תרומה מיוחדת למילוי המשימות הלאומיות עליהן מופקד המשרד״. בנו הבכור, שחר ברלוביץ', הוא יוצר, עורך תוכן ובמאי טלוויזיה ישראלי. בנו הצעיר, ערן ברלוביץ', הוא גריפ בטלוויזיה. שווה בדיקה - אתר שנוסד ביוזמת ד"ר ברלוביץ המאפשר לגולשים לבצע בדיקה ראשונית וכללית של מצב בריאותם שי ניב, ‏מנכ"ל ביה"ח וולפסון: "זו לא בושה להחתים שעון", באתר גלובס, 26 באפריל 2011 "להיערך לפתרונות לא שגרתיים- שביתת הרופאים 2011"- ד"ר יצחק ברלוביץ בריאיון לאתר "דוקטורס" לימור אטיה, החוזר בתשובה שהפך לרופא: סיפורו של מנהל "וולפסון", באתר nrg‏, 6 במרץ 2012 שי ניב, ‏"מי שמנתח גם בבי"ח ציבורי וגם בפרטי נמצא בניגוד עניינים", באתר גלובס, 22 בנובמבר 2014 שי ניב, ‏"כ-10% מוותרים על תרופות בגלל ההשתתפות העצמית", באתר גלובס, 12 במאי 2017 יצחק ברלוביץ, דף שער בספרייה הלאומית
יוסי קינן

יוסי קינן (נולד ב-1949) הוא שחקן, במאי ומורה למשחק ישראלי. קינן נולד ב-1949 במרוקו, ועלה לארץ בגיל שלוש. סיים את לימודי המשחק בבית צבי ב-1975. ב-1979 יצא להשתלמות סדנאות משחק בניו יורק. ב-2007 קיבל הסמכה להוראת התיאטרון והחינוך הבלתי פורמלי מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. קינן שיחק כבר ב-1975, בתיאטרון האימפרוביזציה, בהדרכת הבמאי פיטר פריי. בין השנים 1976–1984 היה שחקן פעיל בתיאטרון החאן, והשתתף בהצגות: "מעשה נורא", "קדימה בית"ר", "אוכלים", "וולפונה", "מלחמות היהודים", "נופלים בפח", "35 במאי", "גימפל תם" (מחזמר) ועוד. במקביל שיחק ב-1985 בתיאטרון בית ליסין בהצגה "מצא אישה מצא טוב", וב-1986 בתיאטרון חזית בהצגות "החוג לדרמה" ו"סנג'ר". כן שיחק בתיאטרון ביממ"א בהצגות "הרוח בערבי הנחל" ו"מעבר לים", ובתיאטרון מסחרי בהצגות: "שותף לדירה", "הצעת נישואים", "להיות יהודי", "סלאח שבתי" ועוד. קינן השתתף במספר סרטים ישראלים: "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), "מבצע יונתן (סרט)" (1977),"חמסין (סרט)" (1982), "ספר נשים" (1984) "קוקו בן 19" (1985), "בובה" (1987), "טיפת מזל" (1992), ו"קהילת קדושים". כן הופיע במספר סרטים מרחבי העולם: "דויד" (הפקה אמריקאית), "הנביאים" (דרום אפריקה), "קדחת המדבר" (גרמניה), "המרגל הבלתי אפשרי" (1987, הפקה של BBC),‏ "444 ימים" (הפקה אמריקאית) ועוד. קינן השתתף גם בסרטים הקצרים "עובדיה" ו"אסיר תודה", וכן בהפקות של בתי ספר לקולנוע. בטלוויזיה הופיע קינן בתוכניות "סיפורו של טייס", "תהילה לדוד", "צמות", "מקומון", "פאפא", "הילדים משכונת חיים", "קריאת כיוון", "חידון התנ"ך", "המסעדה הגדולה" ועוד. קינן השתתף לאורך השנים בהצגות תיאטרון וקבוצות דיון סביב נושאים אקטואליים במכון הציוני בירושלים. ב-1985 הופיע בסדנאות יחיד של הפעלת הקהל בנושאי תיאטרון מגוונים, במסגרת אמנות לעם. במסגרת התיאטרון הקהילתי בהרצליה עבד עם קבוצות בהדרכה ובימוי. קינן השתתף במספר פרויקטים לנוער. הוא היה אחראי לבימוי והדרכת נוער בתוכנית "רדיו עשרה" בכפר הירוק. בתיאטרון ירושלים השתתף בימי תיאטרון ארוכים לבתי ספר תיכוניים, שכללו סדנאות ומשחק. גם בבית צבי הדריך בני נוער בסדנאות ומשחק. עסק בהדרכה סדנאות ומשחק לקבוצות שחקנים מארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית - הנוער והחלוץ. בקריית שלום הדריך נוער שוליים, בסדנאות ומשחק. קינן השתתף בסדנה למספרי סיפורים בבית מדרש אלול בירושלים. כמו כן השתתף בתוכניות רדיו, דרמה, משחק, תסכיתים ועוד. יוסי קינן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסי קינן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יוסי קינן, באתר ספר הקולנוע הישראלי יוסי קינן, באתר של זוהר יעקובסון יוסי קינן, באתר אידיבי יוסי קינן, באתר אישים יוסי קינן, מדריך מאה שנה לתיאטרון העברי, באתר המילא"ה
גוטפריד פון ביסמרק

הרוזן גוטפריד אלכסנדר לאופולד פון ביסמרק-שונהאוזן (בגרמנית: Gottfried Alexander Leopold Graf von Bismarck-Schönhausen;‏ 19 בספטמבר 1962 – 30 ביוני 2007) היה בנו של הנסיך פרדיננד אשר היה נינו של אוטו פון ביסמרק הקנצלר הראשון של האימפריה הגרמנית. גוטפריד נולד בעיר אוקלה אשר בבלגיה לבית ביסמרק. דודו של אביו היה הרוזן גוטפריד גרף פון ביסמרק שונהאוזן, חבר המפלגה הנאצית אשר נחשד במזימה להתנקשות באדולף היטלר הידועה כקשר העשרים ביולי. אחותו הצעירה של גוטפריד, הרוזנת ונסה פון ביסמרק (נולדה ב-26 במרץ 1971) ידועה כדמות ציבורית בחברת יחסי ציבור בארצות הברית. אחיו הגדול הוא הרוזן קרל אדוארד פון ביסמרק (נולד ב-16 בפברואר 1961), פוליטיקאי גרמני וחבר פרלמנט בבונדסטאג. לגוטפריד עוד אח בשם גריגור פון ביסמרק (נולד בשנת 1964). הרוזן גוטפריד גדל בעיקר באחוזה העתיקה של משפחתו ליד המבורג, לימים למד בבתי ספר בגרמניה ובשווייץ ורכש התמחות קצרה בבורסה לניירות ערך בניו יורק לפני שנרשם ללימודים באוניברסיטת אוקספורד אשר באנגליה, שם למד פילוסופיה כלכלה ופוליטיקה. באוקספורד ארעה הטרגדיה הידועה, עקב מותה של יורשת תואר האצולה אוליביה קנון, בתו של הלורד פול קנון חבר הפרלמנט הבריטי. אוליביה מתה ממנת יתר של הרואין, כאשר נמצאה ללא רוח חיים בחדרו של גוטפריד בשנת 1986. הרוזן גוטפריד הואשם בשימוש בסמים, הוא נמצא נקי מאשמה במותה של אוליביה, אך מותה רדף אותו שנים רבות. לאחר זמן מה עזב גוטפריד את אוקספורד למכון גמילה מסמים בגרמניה, בעקבות בקשתו של אביו הנסיך פרדיננד. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה בגרמניה (שם כתב עבודת תזה על מערכת הטלפון המזרח גרמנית) נסע גוטפריד לבקר את אחוזת משפחתו בשונהאוזן, אשר אבדה בתקופת השלטון הקומוניסטי במזרח גרמניה, שם עבר חוויה מעמיקה על מסלולה ההיסטורי של משפחתו. לאחר זמן מה עבר גוטפריד ללוס אנג'לס שם עבד כמנהל בחברת טלמונדה (TELEMONDE), כשניסה להעלות את הון החברה עד לקריסתה בבורסה בשנת 2002. באוגוסט 2006, אנתוני קייסי בן 41, נפל מגובה 20 מטרים אל מותו מדירתו של גוטפריד ברובע צ'לסי בלונדון, אנגליה. גוטפריד לא נעצר, והמשטרה מסרה כי לא נמצאו סמים בדירתו. בעקבות פרשה זו, התקרית הלא נעימה גרמה לו לקריאת התעוררות, כי "הקללה מהעבר חוזרת אליו" לפי דבריו במדורי הרכילות של אותם זמנים. בעיתון הלונדוני "הדיילי מייל" נטען כי התקרית ארעה בעקבות שימוש בקוקאין, ועוד כמה האשמות והסברים. מהמשטרה נמסר כי אומנם לא נמצא אלכוהול בגופו של קייסי, אך נמצאה כמות משמעותית של קוקאין. ב-2 ביולי 2007, נמצא גוטפריד ללא רוח חיים, ליד דירתו בצ'לסי, שעמדה למכירה תמורת 5 מיליון ליש"ט. הוא היה בן 44 במותו. חקירה על נסיבות מותו נפתחה ב-6 ביולי. תוצאותיה נמסרו על ידי הפתולוג סבסטיאן לוקס, אשר אמר כי גוטפריד הזריק קוקאין על בסיס שעתי יום לפני מותו, כמו כן גופו היה מלא בכמות גדולה של מורפיום. Count Gottfried von Bismarck (Obituary), The Telegraph, 4 July 2007
המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988)

המשחקים הפאראלימפיים השמיניים נערכו בסיאול, קוריאה הדרומית בשנת 1988. לאחר 24 שנים היא נערכה בעיר המארחת את המשחקים האולימפיים, מסורת שנשארה עד היום (2021). לראשונה מכונה האירוע באופן רשמי "משחקים פאראלימפיים". באולימפיאדה התקיימו תחרויות ב-17 ענפים כולל טניס בכיסאות גלגלים שנערך לצורך הדגמה (חולקו מדליות והן נכללו בטבלה הרשמית): אופניים, אתלטיקה, בוצ'ה (דומה לפטאנק), ג'ודו, הרמת כוח והרמת משקולות (ענף אחד), חץ וקשת, טניס שולחן, כדורגל (7 שחקנים בקבוצה), כדורת דשא, כדורסל, כדורעף, כדורשער, סייף, סנוקר, קליעה, ושחייה. הייתה זו ההופעה הראשונה של נבחרת ברית המועצות במשחקים אלו וגם האחרונה, כמדינה מאוחדת, עקב התפרקות ברית המועצות בסוף שנת 1991. ישראל במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים סיאול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים סיאול (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא קוריאה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר אנקבב

אלכסנדר זולוטינסקוביץ' אנקַבֶּב/אנקווַב (באבחזית: Алықьсандр Золотинска-иҧа Анқәаб, בגאורגית: ალექსანდრე ანქვაბი; נולד ב-26 בדצמבר 1952, סוחומי, אבחזיה אסס"ר, גאורגיה הסובייטית) הוא ראש ממשלת אבחזיה החל מאפריל 2020. כיהן כנשיא אבחזיה בשנים 2011–2014, לאחר שירש את סרגיי בגאפש שאושפז בשל מצב בריאותי קשה. אלכסנדר אנקבב הוא סגן נשיא אבחזיה מאז 2010. כיהן כראש ממשלת אבחזיה השמיני (2005–2010) וכשר הפנים האבחזי, הממונה על המשטרה האבחזית (1992–1993). באוגוסט 2011 מינוייו לנשיא אושרר סופית לאחר שנבחר בבחירות וזכה לתמיכה של 61% בבחירות הנשיאותיות. אנקבב הוא בוגר המכון למשפט של רוסטוב (Ростовский юридический институт) ושל האקדמיה למדעי החברה שמטעם המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשנים 1975–1983 עבד במשרד המשפטים האבחזי. בשנים 1981–1983 הוא עבד בטביליסי במנגנון סניפי המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה. בשנים 1984–1990 היה ראש המחלקה הפוליטית של משרד הפנים של גאורגיה הסובייטית. בסוף שנות ה-80 היחסים בין הגאורגים לבין אבחזים היו מתוחים ואנקבב חזר מטביליסי לסוחומי. עם התפרקות ברית המועצות, ב-1991, נבחר לחבר הפרלמנט האבחזי. הוא כיהן במשך שנה (1992 - 1993) כשר הפנים האבחזי בממשלתו של ולדיסלב ארדזינבה. היה פעיל מאוד בנושא החזרת השבוים לאחר סיום הלחימה עם גאורגיה בשנת 1993. מ-1994 ועד שנת 2000 חי במוסקבה ועסק במסחר. בשובו לסוחומי הקים את "אאיטאירה" (Аиҭаира, "תחייה") - התנועה האופוזיציונית הראשונה באבחזיה. ב-2004 רצה להתמודד לבחירות לנשיאות אבחזיה, אך כיוון שלא חי באבחזיה בחמש השנים שקודם לבחירות הוא משך את מועמדותו ותמך בסרגיי בגאפש שנבחר ברוב גדול. במהלך כהונתו כראש ממשלה ונשיא שרד שישה ניסיונות התנקשות בחייו, שבשניים מהם נפצע. בשנת 2009 נבחר לסגן נשיא אבחזיה וב-21 במאי 2011 מונה לממלא מקום נשיא אבחזיה. באוגוסט 2011 נערכו הבחירות לתפקיד נשיא אבחזיה והוא נבחר ברוב של 61% אחוז. מאז 1983 הוא נשוי לרימה ואסילייבנה לאקובּה, ויש לו ממנה שני בנים. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר אנקבב בוויקישיתוף סגן הנשיא אנקבב הוא מ"מ נשיא אבחזיה, דיווח רוסי באתר RIA Novosti קורות חיים (ברוסית) חבל אבחזיה: סגן הנשיא זכה בבחירות לנשיאות, באתר ynet, 27 באוגוסט 2011
אינה

אלנה אלכסנדרה אפוסטוליאנו (ברומנית: Elena Alexandra Apostoleanu; נולדה ב-16 באוקטובר 1986) היא זמרת רומנייה הידועה בעיקר בשם אינה (Inna). ב-12 בנובמבר 2008 היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Hot", שהופק על ידי Play & Win. הסינגל זכה להצלחה רבה ולמקום גבוה בטבלאות הפזמונים בארצות רבות, והזמרת מכרה מעל 80 אלף עותקים. 2009: Hot 2011: I Am the Club Rocker 2013: Party Never Ends 2015: Inna 2017: Nirvana 2019: Yo 2020: Heartbreaker 2022: Champagne Problems 2023: Just Dance 2024: Everything or Nothing 2024: El Pasado 2015: Party Never Ends, Part 2 2015: Summer Hits 2013: Full Songs and Remixes 2015: Best Of 2017: Inna: Greatest Hits 2018: 10 ans de hits! 2009: Never Stop Your Dancing 2011: Ultra Hot Remixes 2011: The Remix Collection 2010: INNA: Live at Club Kasho 2011: INNA en Concert 2011: INNA: Live la Arenele romane 2012: I Am the Club Rocker Tour 2013: Party Never Ends Tour 2015-2017: Inna Tour 2018: Nirvana Tour אתר האינטרנט הרשמי של אינה אינה, ברשת החברתית פייסבוק אינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אינה, ביישום טלגרם אינה, ברשת החברתית אינסטגרם אינה, ברשת החברתית טיקטוק אינה, ברשת החברתית VK אינה, סרטונים בערוץ היוטיוב אינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אינה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אינה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אינה, באתר ספוטיפיי אינה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אינה, באתר Last.fm (באנגלית) אינה, באתר AllMusic (באנגלית) אינה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אינה, באתר דיזר אינה, באתר Yandex.Music (ברוסית) אינה, באתר Discogs (באנגלית) אינה, באתר Songkick (באנגלית) אינה, באתר Genius אינה, באתר בילבורד (באנגלית) אינה, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
את ואני

"את ואני" הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1975. את המילים כתב אהוד מנור, הלחין שלמה ארצי, שגם ביצע את השיר, ועיבד וניצח אלדד שרים. השיר נבחר לשיר המייצג את ישראל באירוויזיון על פי החלטת ועדה פנימית, והוא הגיע למקום ה-11 בתחרות. השיר הוא מסוג בלדה, המספר על גבר המתאהב באישה ורוצה שיהיו ביחד. בשיר מתוארות המילים "שמש", "ים" ו"מים", המחזקות את עלילת השיר. בישראל היה השיר ללהיט, והגיע למקום הרביעי במצעד השנתי של קול ישראל. בעקבות הצלחת השיר דחקה חברת "הד ארצי" בארצי להקליט אלבום חדש, בשם "את ואני". גרסה מחודשת של השיר בביצועו של ארצי נכללה באלבומו "אהבתיהם", שראה אור בשנת 2000. בשנת 2022 שרו שרית חדד ועידן עמדי את השיר "את ואני" במסגרת טקס הדלקת המשואות בהר הרצל. תחרות הזמר של האירוויזיון מילות השיר "את ואני" באתר שירונט את ואני, באתר אקו"ם קליפ השיר באתר היוטיוב
מחוז חוף (משטרה)

מחוז חוף הוא אחד ממחוזות הפיקוד במשטרת ישראל. המחוז הוקם ביולי 2011 בעקבות יישום תוכנית המשטרה לחלוקת המחוז הצפוני לשני מחוזות נפרדים. למפקד המחוז הראשון מונה ניצב חגי דותן. מחוז החוף קיבל את השליטה על האזור המאוכלס לאורך הים התיכון מחדרה שבדרום ועד לראש הנקרה בצפון, וכן את האחריות על אזור ואדי עארה. היחידה המרכזית של מרחב חוף הפכה ליחידה המרכזית של המחוז, וכן נקבע שיעברו אליו מיחידת להב 433, שוטרי זרוע "סער" שפורקה. בתי המעצר אשר בשימוש המחוז הינם בית מעצר קישון ובית מעצר גליל. מטה המחוז שוכן ביחד עם תחנת חיפה ברח' נתן אלבז 1 חיפה. ב-2017 הוחלט על חלוקת המחוז לשני מרחבים גאוגרפים שנחנכו בפברואר 2018. באוגוסט 2021 בוצע ארגון מחדש במחוז חוף ונפתח מרחב חדש בשם מרחב כרמל. שטח פרדס חנה והיישובים הסמוכים לה, עברו לתחום תחנת זכרון יעקב והופרדו מתחנת חדרה ונחנכה תחנה חדשה "ג'סר א-זרקא" שהייתה נקודה בתחום תחנת זכרון יעקב. מרחב אשר – מנהריה בצפון דרך עכו, זבולון. תחנת נהריה ויישובים הסובבים את העיר. תחנת עכו תחנת גליל מערבי – ממוקמת בכפר יאסיף, נחנכה ב-2020. תחנה זו אחראית על אזור הכפרים, וכן על שלומי ומעלות תרשיחא. תחנת זבולון ממוקמת בקריית חיים, על כביש 4 לכיוון דרום. מרחב כרמל תחנת נשר בעיר נשר, בדרך השלום בשכונת נשר הוותיקה. נפתחה ב-24 באוגוסט 2021. תחנת חיפה תחנת טירת כרמל מרחב מנשה – זכרון יעקב, ג'סר א-זרקא, חדרה, עירון (ערערה), באקה אל-גרבייה, אום אל-פחם וחריש. תחנת עירון, הממוקמת בערערה תחנת זכרון יעקב תחנת אום אל-פחם תחנת חדרה תחנת ג'סר א-זרקא נקודת חריש יחידות מרחביות: יס"מ אשר יס"מ כרמל יס"מ מנשה יל"פ אשר יל"פ כרמל יל"פ מנשה יחידות מחוזיות: מרכז השליטה המחוזי ימ"ר חוף בנוסף, בתחום המחוז פועלות שתי יחידות אכיפה של משטרת התנועה הארצית בכפיפות למתנ"א אזורית צפון: ימת"א מנשה – ממוקמת בתחנת זכרון יעקב ימת"א אשר – ממוקמת במטה מרחב גליל אתר האינטרנט הרשמי של מחוז חוף יניב קובוביץ, פיצול מחוז הצפון לא הוסיף שוטר אחד לרחוב, רק הגדיל את המטות, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2011 מאיר תורג'מן, לירן תמרי, התפקיד הרגיש במיוחד שקיבל המזכיר הביטחוני של בן גביר - וצמרת המשטרה החדשה, באתר ynet, 12 בספטמבר 2024 מפקד מחוז חוף, אתר משטרת ישראל טלי ליבמן, שינויים מבניים במחוז חוף: יוקם בחיפה מרחב חדש - מרחב כרמל, באתר mynet‏ חיפה, 24 באוגוסט 2021 "הקמת מרחב כרמל תשפר את תחושת הביטחון", באתר משטרת ישראל, ‏10 באפריל 2022 חדשות חיפה והסביבה, משמרת ראשונה בתחנת משטרת נשר, באתר חדשות חיפה והסביבה, ‏24 באוגוסט 2021
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית

הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית הוא תואר שהונהג מאמצע שנות ה-70, והוא מוענק לכדורגלן מתחת לגיל 23 שהיה המצטיין בפרמייר ליג באותה שנה. 1974 - קווין ביטי (איפסוויץ' טאון) 1975 - מרויין דיי (וסטהאם יונייטד) 1976 - פיטר בארנס (מנצ'סטר סיטי) 1977 - אנדי גריי (אסטון וילה) 1978 - טוני וודקוק (נוטינגהאם פורסט) 1979 - קירלי רג'יס (וסט ברומיץ') 1980 - גלן הודל (טוטנהאם הוטספר) 1981 - גארי שו (אסטון וילה) 1982 - סטיב מוראן (סאות'המפטון) 1983 - איאן ראש (ליברפול) 1984 - פול וולש (לוטון טאון) 1985 - מארק יוז (מנצ'סטר יונייטד) 1986 - טוני קוטי (וסטהאם יונייטד) 1987 - טוני אדמס (ארסנל) 1988 - פול גאסקוין (ניוקאסל יונייטד) 1989 - פול מרסון (ארסנל) 1990 - מת'יו לה טיסיה (סאות'המפטון) 1991 - לי שארפ (מנצ'סטר יונייטד) 1992 - ראיין גיגס (מנצ'סטר יונייטד) 1993 - ראיין גיגס (מנצ'סטר יונייטד) 1994 - אנדי קול (ניוקאסל יונייטד) 1995 - רובי פאולר (ליברפול) 1996 - רובי פאולר (ליברפול) 1997 - דייוויד בקהאם (מנצ'סטר יונייטד) 1998 - מייקל אואן (ליברפול) 1999 - ניקולה אנלקה (ארסנל) 2000 - הארי קיואל (לידס יונייטד) 2001 - סטיבן ג'רארד (ליברפול) 2002 - קרייג בלאמי (ניוקאסל יונייטד) 2003 - ג'רמיין ג'נאס (ניוקאסל יונייטד) 2004 - סקוט פארקר (צ'לסי) 2005 - ויין רוני (מנצ'סטר יונייטד) 2006 - ויין רוני (מנצ'סטר יונייטד) 2007 - כריסטיאנו רונאלדו (מנצ'סטר יונייטד) 2008 - ססק פברגאס (ארסנל) 2009 - אשלי יאנג (אסטון וילה) 2010 - ג'יימס מילנר (אסטון וילה) 2011 - ג'ק וילשר (ארסנל) 2012 - קייל ווקר (טוטנהאם הוטספר) 2013 - גארת' בייל (טוטנהאם הוטספר) 2014 - אדן הזאר (צ'לסי) 2015 - הארי קיין (טוטנהאם הוטספר) 2016 - דלה אלי (טוטנהאם הוטספר) 2017 - דלה אלי (טוטנהאם הוטספר) 2018 - לירוי סאנה (מנצ'סטר סיטי) 2019 - ראהים סטרלינג (מנצ'סטר סיטי) 2020 - טרנט אלכסנדר-ארנולד (ליברפול) 2021 - פיל פודן (מנצ'סטר סיטי) 2022 - פיל פודן (מנצ'סטר סיטי) 2023 - בוקאיו סאקה (ארסנל) 2024 - קול פאלמר (צ'לסי) כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל) כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל) אתר האינטרנט הרשמי של הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית
I Am the Club Rocker

I Am the Club Rocker הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הרומנייה אינה. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים Roton. ב-19 בספטמבר 2011, והגיע למעמד של אלבום זהב בפולין. מידע על האלבום I Am the Club Rocker באתר MusicBrainz מידע על האלבום I Am the Club Rocker באתר AllMusic האלבום I Am the Club Rocker באתר Discogs האלבום I Am the Club Rocker באתר ספוטיפיי מידע על I Am the Club Rocker, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון オリコンランキング情報サービス「you大樹」　－CD・ブルーレイ・DVD・書籍・コミック－, ranking.oricon.co.jp ZPAV :: Bestsellery i wyróżnienia - Wyróżnienia - Złote płyty CD - Archiwum, bestsellery.zpav.pl Inna ne fait pas d'étincelles dans son nouveau clip "Crazy Sexy Wild", web.archive.org, ‏2014-04-02
פונדי

פוֹנְדִי (Fondi) היא עיר קטנה בנפת לאטינה במחוז לאציו באיטליה, השוכנת במחצית הדרך בין רומא ונאפולי. אוכלוסייתה מונה 34,000 נפש. העיר קיימת מעל 1000 שנים. לפני בניית האוטוסטרדה שבין רומא לדרום איטליה בסוף שנות החמישים של המאה העשרים הייתה פונדי נקודה חשובה בויה אפיה, המקשרת בין רומא וברינדיזי, נמל היציאה והכניסה המקשר בין רומא ויוון על הים האדריאטי. מדיה וקבצים בנושא פונדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פונדי פונדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאלה קרטס

דניאלה קרטס (נולדה ב-11 במרץ 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית. קרטס נולדה בירושלים לגבריאל ודורותי, אביה הוא אדריכל שעלה מטרנסילבניה שברומניה, ואמה מורה לאנגלית שעלתה מבלגיה, והייתה בעבר בעלת הגלריה הירושלמית "אריאל". בגיל 15 משפחתה עברה עמה לתל אביב. אחיה הוא טייס קוברה בחיל האוויר. למדה בתיכון א' לאמנויות תל אביב. בגיל 18 החליטה קרטס לא להתגייס לצה"ל עקב סרבנות מצפונית. לאחר מכן ירדה מהארץ. בשנים 2004–2005 שיחקה בשתי עונות של הסדרה "אדומות" ששודרה בערוץ הילדים, שם גילמה את נועה שפרלינג, הדמות הראשית. סדרה זו זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה". בשנת 2007 שיחקה קרטס בסדרת הדרמה, "מסכים", ששודרה ב-yes, שם היא גילמה את דמותה של זהר. בשנת 2008 החליטה לוותר על שירותה הצבאי כדי לקדם את הקריירה שלה וגילמה את ליה בסדרה, "לאהוב את אנה" ששודרה בערוץ 10 ואת הדמות תמר בסדרת הדרמה, "משמורת", ששודרה בערוץ 2. בשנים 2009–2010 שיחקה קרטס את הגר בסדרה, "האמת העירומה". בשנת 2013 גילמה קרטס קצינת צה"ל בשם סגן בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" לצד בראד פיט. את התפקיד הייתה אמורה לגלם מלי לוי, אך הדבר נבצר ממנה עקב דרכון לא מתאים. בשנת 2014 הופיעה בסרט "מבצע חמניה". בשנת 2015 השתתפה בסדרת הטלוויזיה של HOT3, "הצורף" לצד אדיר מילר. באותה שנה השתתפה בסרט האימה הבריטי "AfterDeath". בשנת 2018 שיחקה בסדרת הדרמה "אוטונומיות" ששודרה ב-HOT3, בתור אנה, לצידו של אסי כהן. בשנת 2019 שיחקה בסרט הקולנוע "ימים נוראים" של ירון זילברמן. בשנת 2020 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שטיסל", לצידו של מיכאל אלוני. בשנים האחרונות התגוררה בניו יורק שבארצות הברית. היא במערכת יחסים עם הצלם יותם מנדה לוי. דניאלה קרטס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאלה קרטס, ברשת החברתית אינסטגרם דניאלה קרטס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דניאלה קרטס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאלה קרטס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דניאלה קרטס, באתר ספר הקולנוע הישראלי קובי בן-שמחון, אני הכי נגדי, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2008 יואב בירנברג, "הכי חשוב זה לא להפסיק לחפש ולחקור", באתר ynet, 20 בדצמבר 2015 יערה יעקב, ‏אחת משלנו, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2018 יערה יעקב, ‏אחת משלנו, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2018 ערן בר-און, דניאלה קרטס במקום מלי לוי ב"World War Z", באתר ynet, 29 במאי 2011 יפעת הללי אברהם, ‏ליל כוכבים: הישראלית שכבשה את בראד פיט, באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.