laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלברט בוגן

אלברט בוגן-בוגאטי (בהונגרית: Albert Bógathy ואימץ את השם Albert Bogen; ‏8 באפריל 1882 – 14 ביולי 1961) היה סייף יהודי-הונגרי-אוסטרי, בעל מדליית כסף אולימפית בחרב קבוצתי. בוגן נולד בקיקינדה, וויבודינה, סרביה. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) ייצג בוגן את אוסטריה וזכה במדליית כסף בתחרות בחרב קבוצתי אחרי הונגריה ולפני הולנד. בשורות הנבחרות הזוכות במדליות סייפו חמישה סייפים יהודים נוספים: בנבחרת הונגריה דז'ו פולדס, ינה פוקס, אוסקר גרדה ולאיוש ורקנר ובנבחרתו אוסטריה אוטו הרשמן. בתחרות חרב אישי הוא ניצח בשני קרבות בסיבוב הראשון ועלה לשלב רבע הגמר, אך לא השתתף בקרבות הבאים. במלחמת העולם הראשונה שימש בוגן כקצין בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר המלחמה הוא קיבל אזרחות הונגרית ושינה את שמו לבוגאטי. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) ייצג בוגן את הונגריה בתחרות דקר קבוצתי אך נבחרתו לא עלתה שלב. ארנה בתו (1906–2002), הייתה אלופת עולם בסיף, בעלת מדליית ארד אולימפית, ייצגה את הונגריה ב-3 אולימפיאדות (אמסטרדם 1928, לוס אנג'לס 1932 וברלין 1936). חתנו אלדר גרביץ' (1901–1991), בן זוגה של בתו ארנה, אחד הסיפים הגדולים בהיסטוריה, בעל 10 מדליות אולימפיות, מהן 7 מדליות זהב ובנם פאל גרביץ' זכה בשתי מדליות ארד בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מוסקבה (1980). אלברט בוגן, באתר olympedia.org
אנטון פרידריך בישינג

אנטון פרידריך בישינג (בגרמנית: Anton Friedrich Büsching‏; 27 בספטמבר 1724 – 28 במאי 1793) היה גאוגרף גרמני שכתב ספרים רבים בתחום, החשובים שבהם עוסקים בגאוגרפיה של אירופה. בישינג נולד בעיר שטדטהאגן (Stadthagen)(אנ'), כ-40 קילומטרים ממערב להנובר. בשנת 1748 קיבל מינוי של מורה פרטי אצל משפחת de Lynars ונסע אתם לסנקט פטרבורג. בשנת 1748 הוא עבר לקופנהגן. בשנת 1754 הוא החל את עבודתו באוניברסיטת גטינגן ובשנת 1757 התמנה לפרופסור. בשנת 1761 הוא עבר לסנקט פטרבורג והיה בין מקימי בית הספר החדש ליוצאי גרמניה הגרים בעיר. הוא פעל להזמנת מורים גרמנים בולטים, למשל יוהאן בקמן. בשנת 1765 הוא חזר לגרמניה ושנה לאחר מכך התמנה למנהל " Greyfriars Gymnasium " - בית הספר הידוע בברלין. הספר הידע שלו, "Erdebeschreibung", הוקדש לגאוגרפיה ו-7 פרקים פורסמו בשנים 1761-1754. מלבד גאוגרפיה, עסק גם בתחומים נוספים ביניהם היסטוריה ופילוסופיה. מדיה וקבצים בנושא אנטון פרידריך בישינג בוויקישיתוף אנטון פרידריך בישינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדריאן לוקיס

אדריאן לוקיס (באנגלית: Adrian Lukis; נולד ב-28 במרץ 1957) הוא שחקן אנגלי שמופיע בטלוויזיה הבריטית החל משנות השמונים של המאה העשרים. לוקיס נולד בברמינגהאם ולמד בבית הספר למשחק "דרמה סטודיו לונדון". תפקידיו הבולטים ביותר היו בדרמה המשטרתית "The Bill" בתפקיד דאגלס 'דאג' רייט, ובתפקיד מארק תומפסון בסדרת הדרמה המשפטית של ה-BBC "השופט ג'ון דיד". בין השנים 1997 ו-1999 שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד שירר בסדרת הטלוויזיה "Peak Practice". ב-1995 גילם את דמותו של ג'ורג' ויקהם במיני סדרה "גאווה ודעה קדומה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. עוד השתתף לוקיס בדרמה "Back Home" של ITV1, וכן בסדרה "עם הרגליים על הקרקע" על משפחה שעוברת מן העיר אל הכפר. סדרות טלוויזיה נוספות בהן שיחק לוקיס היו: "The Casebook of Sherlock Holmes" (בתפקיד בנט בפרק "The Creeping Man"), הסדרה "המפקח מגרה", הסדרה "גברת מרפל" על פי ספרים מאת אגאתה כריסטי והסדרה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן. בעונה ה-15 של "עדות אילמת" הופיע לוקיס בפרק "Death Has No Dominion". ב-2015 הופיע לוקיס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC כ "Death in Paradise" בתפקיד פרנסיס דייוויסון, וכן גילם את דמותו של השחקן לורנס אוליבייה בהצגת הבכורה של המחזה "Orson's Shadow" מאת המחזאי האמריקאי אוסטין פנדלטון שהועלתה בתיאטרון סאותארק פלייהאוס שבלונדון. לוקיס הוא צאצא של הארכאולוג פרדריק לוקיס מאיי התעלה. אדריאן לוקיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדריאן לוקיס, באתר AllMovie (באנגלית) אדריאן לוקיס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) New book unearths the Lukis legacy, Guernsey Press, 26 במאי 2006, נבדק ב-10 בינואר 2014 {{citation}}: (עזרה)
לודוויג קריוול

גנרל לודוויג קריוול (בגרמנית: Ludwig Crüwell;‏ 20 במרץ 1882 – 25 בספטמבר 1958) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קריוול נולד ב-20 במרץ 1882 בדורטמונד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף קריוול לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. במאי 1922 הועלה קריוול לדרגת ריטמייסטר, ובשנת 1925 מונה לקצין מטה בדיוויזיית הפרשים ה-2. בשנת 1928 מונה למפקד פלוגת החוד ברגימנט הפרשים ה-12, ובאוקטובר 1935 מונה לקצין מטה במחוז הצבאי ה-6. בשנת 1937 מונה כקצין אג"ם של יחידת נ"ט בשטוטגרט, והועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-6, ובמרץ 1939 מונה לראש אגף בOKH. ב-1 בנובמבר 1939 מונה קריוול לקצין האפסנאות הראשי של הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת השתתף קריוול בלחימה עם הארמייה ה-16, וב-1 באוגוסט 1940 מונה קריוול למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11. במהלך המערכה בבלקן לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-14 במאי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור, ועל תפקודו בקרב קיבל קריוול ב-1 בספטמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1941 פרש קריוול מתפקידו, וגינטר פון אנגרן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה. ב-15 בספטמבר 1941 מונה קריוול למפקד קורפוס אפריקה, ובנובמבר פיקד על בלימת מבצע צלבן הבריטי ומתקפת הנגד לאחר מכן. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה קריוול לדרגת גנרל חיל השריון, וב-9 במרץ 1942 מונה ל-10 ימים למפקד ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-29 במאי 1942 התרסק מטוסו של קריוול במהלך טיסת סיור מעבר לקווים הבריטיים, והוא נלקח בשבי. בדצמבר 1947 שוחרר קריוול מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קריוול בעיר אסן, עד למותו ב-25 בספטמבר 1958, והוא בן 76 שנים. מדיה וקבצים בנושא לודוויג קריוול בוויקישיתוף לודוויג קריוול באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
משה מני

משה מני (16 באוגוסט 1928 – 21 באוקטובר 2015) היה רופא, אורולוג, ופרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. כיהן כנשיא אוניברסיטת תל אביב, נשיא המכללה האקדמית אשקלון, ולפרקים יו"ר ועד ראשי האוניברסיטאות[דרוש מקור] וועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות. מני נולד בחברון לשמחה וישראל מני, למשפחה בת ארבעה ילדים. סבא רבא שלו היה אליהו מני, מגדולי רבני עיראק ורבה הראשי של חברון. לאחר פרעות תרפ"ט נמלטה משפחתו מחברון, הוא למד בגימנסיה העברית "הרצליה" ובשנת 1941 עבר ללמוד בפנימייה בבית הספר אנגלי פרוטסטנטי בירושלים. מני סיים לימודי רפואה באוניברסיטת ז'נבה ב-1952. ב-1969 סיים תואר שלישי בפיזיולוגיה של הכליה באוניברסיטת טאפטס בבוסטון. ב-1976 מונה למנהל המחלקה האורולוגית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר וב-1983 מונה למנהל המחלקה הכירורגית בתל השומר. היה מהראשונים בישראל שביצעו כריתה רדיקלית של שלפוחית השתן ושחזור. במהלך הקריירה שלו כרופא טיפל בחשאי במנהיגים של מדינות ערב ואיראן ובמשפחותיהם. בין מטופליו פהד, מלך ערב הסעודית, מוחמד רזא שאה פהלווי, ג'עפר נומיירי ועדנאן חשוגי. במשרדי הנהלת בית החולים שיבא היה מונח מכתבו של ראש הממשלה מנחם בגין שכתב: "אבקש לאשר לפרופ' מני היעדרות כפי רצונו בלי לשאול ובלי לתעד את תנועותיו". לימים התברר שמני כאורולוג מעולה ובעל שם היה רופאם האישי של מנהיגים רבים ובולטים במדינות ערב. בין היתר סייע לסלול את הדרך למבצע משה במסגרתו הועלו לישראל כ-15 אלף יהודי אתיופיה. בשנים 1983 עד 1991 כיהן כנשיא אוניברסיטת תל אביב. בתפקידו הבא כיהן סגן מנהל מכבי שירותי בריאות והוביל את רכישת בית חולים אסותא ב-1994 על ידי הקופה. כיהן כיו"ר מגן דוד אדום. היה ממקימי המרכז הבינתחומי הרצליה וכיהן מאז כחבר דירקטוריון המוסד. מינואר 2002 עד יולי 2012 כיהן כנשיאה הראשון של המכללה האקדמית אשקלון וכיו"ר ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות. ב-1987 מונה לדירקטור בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות, שימש יו"ר ועדת המחקר והפיתוח וכיהן כסגן יו"ר הדירקטוריון בשנים 2010–2014. כמו כן שימש דירקטור בחברת רוזטה ג'נומיקס, באלביט הדמיה, יו"ר דירקטוריון חברת ריל אימיג'ינג ויו"ר חברת בי קונטקט תקשורת. היה חבר הוועדה האקדמית המייעצת של אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך. ב-2009 זכה בפרס "מגן שר הבריאות" על מפעל חיים לעוסקים במקצועות הבריאות. הבניין החדש שישמש את בית הספר למדעי הבריאות של מכללת אשקלון ייקרא על שמו של מני שכיהן כנשיאה הראשון של המכללה. היה נשוי לאמירה מני, פרופסור לאימונולוגיה. לבקשתו, נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. פרופ' משה מני, באתר חברת טבע יורם גביזון, החיים הכפולים שניהל סגן יו"ר טבע: נסיעות מסתוריות לפרס לצד ניהול מחלקה בביה"ח, באתר TheMarker‏, 15 במאי 2013 יורם גביזון, פרופסור משה מני, לשעבר סגן יו"ר טבע, נפטר, באתר TheMarker‏, 22 באוקטובר 2015 פרופ' זאב רוטשטיין נפרד מפרופ' משה מני ז"ל / חדשות כללי - שיבא, 25 באוקטובר 2015 פרופ' משה מני וד"ר עמי שינפלד חתני מגן שר הבריאות, 2009, אתר המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר סקופ דרום - השבועון של הדרום, מיכל הרשקו, 19.7.2015
קתרטס

הקתרטס (שם מדעי: Cathartes) הוא סוג של קונדוריים שהם נשרי העולם החדש החיים באמריקה. הקתרטסים חסרי נוצות בצווארם וראשם ובמקום זה יש להם עור אדמוני ומקור ארוך ולבן. הם נפוצים לאורך כל אמריקה הצפונית והדרומית. ישנם 3 מינים בסוג: קתרטס תרנגולי (Cathartes aura) קתרטס סוואנה (Cathartes burrovianus) קתרטס יערות (Cathartes melambrotus) מדיה וקבצים בנושא קתרטס בוויקישיתוף קתרטס, באתר ITIS (באנגלית) קתרטס, באתר NCBI (באנגלית) קתרטס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קתרטס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קתרטס, באתר GBIF (באנגלית)
ארץ המלכה מרי

ארץ המלכה מרי או חוף המלכה מרי (באנגלית: Queen Mary Land או Queen Mary Coast) הוא קטע החוף של הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית שבין כף פילכנר, ב-'54 91° מזרח וכף הורדרן, ב-'30 100° מזרח. משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1911, בהנהגת דאגלס מוסון, גילתה את חוף המלכה מרי בפברואר 1912. שמו של אזור החוף ניתן לו על ידי מוסון. מוסון קרא לחוף על שם מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת. 66°45′S 96°0′E﻿ / ﻿66.750°S 96.000°E﻿ / -66.750; 96.000
זסלאוויה

זסלאוויה (בבלארוסית: Засла́ўе; בפולנית: Zasław, זאסלאב; ברוסית: Заславль, זסלבל) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, כ־20 ק"מ צפונית־מערבית למינסק. היישוב נוסד בשנת 985 לספירה, בידי ולדימיר הראשון, נסיך קייב. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית הייתה העיירה למרכז קלוויניזם. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-250 יהודים, ופעל בה בית ספר יידי. ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה, לצד יהודי כפרי הסביבה, בגטו שהוקם במבנה אחד בה, אשר הוקף בגדר תיל. ב-26 בספטמבר 1941 נשרפו חיים בגטו 12 יהודים, ולמחרת נרצחו בו 8 יהודים נוספים. ב-29 בספטמבר 1941 נערכה בגטו אקציה, בה הובלו כ-100 יהודים ליער סמוך, שם נרצחו. 35 נשים יהודיות שנותרו בגטו נרצחו ב-29 באוקטובר 1941 בסמוך לתחנת הרכבת האזורית. מדיה וקבצים בנושא זסלאוויה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זסלאוויה (בבלארוסית) "זסלאוויה", באתר JewishGen (באנגלית) זסלוול (Zaslavl), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), זסלבל, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1306–1307), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ז'ולודק

ז'ולודק (בבלארוסית: Жалудок, זַ'לודוק; בפולנית: Żołudek; ברוסית: Желудок, זֶ'לודוק) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1486 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1921 נכללה העיירה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציבורית יהודית וציונית תוססת. בעת הכיבוש הסובייטי בתחילת מלחמת העולם השנייה הולאמו עסקי יהודים בעיירה. ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הציתו חלקים גדולים ממנה. לאחר מכן, רצחו הגרמנים כמה עשרות יהודים מהעיירה, לאחר שהאשימו אותם במעשה השריפה. כעבור ימים אחדים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת מסירת רכוש וגיוס לעבודות כפייה, בהן נרצחו כמה עשרות עובדים. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן וצפוף שהוקם בה, אליו הועברו גם יהודי העיירה אורלה. מעת לעת רצחו הגרמנים קבוצות של עשרות יהודים בגטו. ב-9 במאי 1942 נערכה בגטו אקציה, בה הובלו כ-1,000 עד 1,400 יהודים לבורות ירי מחוץ לעיירה, ונרצחו בהם. בד בבד ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים. כ-80 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו הועברו ב-21 במאי 1942 לגטו שצ'וצ'ין, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. מדיה וקבצים בנושא ז'ולודק בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת ז'ולודק, בספריית העיר ניו יורק ז'ולודק (Żołudek), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ז'ולודק", באתר השטעטל הווירטואלי "ז'ולודק", באתר JewishGen (באנגלית) סיארהיי פיבברצ'יק (בלא') ואנדרו קוס, ז'ולודק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1309–1311), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
זינקיב

זינקיב (באוקראינית: Зіньків; בפולנית: Zinków; ביידיש: זינקעוו) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1404, ובשנת 1458 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,700 יהודים, למעלה משליש מתושביה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה ממלכתית יהודית ובית ספר יידי. זינקוב נכבשה בידי הגרמנים ב-10 ביולי 1941, לאחר הפגזה כבדה, שגבתה קרבנות רבים. עם כניסתם לעיירה, ביצעו הגרמנים, בסיוע אוקראינים מקומיים, מעשי התעללות, שוד ורצח ביהודיה. עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ענידת טלאי צהוב ואיסור הליכה על מדרכות. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו שררו תנאי צפיפות, רעב ומגפות, שהפילו חללים רבים. ב-9 במאי 1942 נרצחו כ-600 יהודים מהעיירה יחד עם 450 יהודים מהעיירה וינקיבצי, בעיקר קשישים וחולים, ליד הכפר הסמוך סטניסלבובקה. בד בבד שולחו יהודים מהעיירה למחנות עבודה, בהם חלקם נרצחו. ב-4 באוגוסט 1942 נרצחו 1,882 יהודים נוספים מהגטו שבעיירה בסמוך לסטניסלבובקה. כ-150 יהודים שהושארו בגטו שולחו בהמשך למחנות עבודה. מדיה וקבצים בנושא זינקיב בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת זינקוב, בספריית העיר ניו יורק זינקוב (Zinkov), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דייוויד צ'פין ובן ויינשטוק, זינקיב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1505–1506), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) זינקוב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
גינטר פון אנגרן

גנרל גינטר פון אנגרן (בגרמנית: Günther von Angern;‏ 5 במרץ 1893 – 2 בפברואר 1943) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון אנגרן נולד ב-5 במרץ 1893 בקולברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-6, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון אנגרן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1935 מונה פון אנגרן למפקד רגימנט הפרשים ה-9 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3. עם פרוץ המלחמה היה פון אנגרן מפקד חטיבת הרובאים ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19. ב-4 בדצמבר 1939 מונה פון אנגרן למפקד חטיבת הרובאים ה-11, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-5 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1940 הוכפפה החטיבה לדיוויזיית הפאנצר ה-11, ובמהלך המערכה בבלקן לחם פון אנגרן עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון אנגרן עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-15 באוגוסט 1941 מונה פון אנגרן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11, וב-24 באוגוסט נפצע באורח קשה ואושפז בבית חולים. ב-1 באוקטובר 1941 הועלה פון אנגרן לדרגת גנרל מיור, וב-8 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בספטמבר 1942 מונה פון אנגרן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-16, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בינואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 בחלקה הצפוני של העיר, וב-2 בפברואר 1943 עם כניעת הכוחות הגרמניים, התאבד פון אנגרן. מדיה וקבצים בנושא גינטר פון אנגרן בוויקישיתוף גינטר פון אנגרן באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
זלבה

זלבה (בבלארוסית: Зэльва; בפולנית: Zelwa) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1258. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,300 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציבורית יהודית וציונית, שכללה בתי ספר עבריים. פעילות זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939. ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור כמה ימים נרצחו כ-40 עד 50 גברים יהודים בה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. במקרה אחד הוצאו להורג שבעה יהודים שהפרו את איסור הקשר עם לא יהודים, ובעקבות זאת התאבד ראש היודנרט שמונה בעיירה. בהמשך רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בחלק עני בה, בו התקיימו תנאי מחיה קשים ביותר, אשר הפילו חללים רבים. ב-2 בנובמבר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס, וביצעו בו אקציה. יושבי הגטו שולחו בקרונות למחנה מעבר סמוך לוולקוביסק, ומשם גורשו בסוף החודש למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא זלבה בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת זלווה, בספריית העיר ניו יורק זלווה (Zelwa), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "זלבה", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, זלבה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 986–987), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) זלוה (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
חודורוב (עיר)

חודורוב (באוקראינית: Ходорів, חודוריב; בפולנית: Chodorów; ביידיש: כאדאראוו או חאדאראוו) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, שבה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. חודורוב נזכרת לראשונה בשנת 1394, עת הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, והפכה למוקד תעשייה אזורי. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיירה על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. פעילות זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939. ב-20 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד במעשי שוד של היהודים בה, בסיוע אוקראינים מקומיים. בד בבד, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת מסירת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה, במהלכן נרצחו חלק מהיהודים. בהמשך, הועברו לעיירה יהודים מכפרי הסביבה. ב-4 וב-5 בספטמבר 1942 פשטו על בתי היהודים בעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, ובין 1,100 ל-1,500 מיהודיה שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת האקציה רצחו הגרמנים והאוקראינים מאות יהודים בעיר, בעיקר חולים וילדים. כשבועיים לאחר מכן, גורשו כ-250 יהודים נוספים מהעיר לבלז'ץ. מאות היהודים שנותרו בעיר רוכזו בגטו שהוקם בה. ב-5 בפברואר 1943 נרצחו כולם מחוץ לעיירה. יותר מעשרה יהודים מחודורוב שרדו את השואה כשהתחבאו בסביבות העיירה, בין השאר בעזרת נוצרים. מדיה וקבצים בנושא חודורוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חודורוב חודורוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין חודורוב (Chodorów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "חודורוב", באתר השטעטל הווירטואלי "חודורוב (עיר)", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, חודורוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 769–770), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מאמר על בית הכנסת עשוי העץ בחודורוב, באתר יד ושם (באנגלית) ראו: חודורוב (Chodorów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
מרסל בוכל

מרסל בוכל (בגרמנית: Marcel Büchel; נולד ב-18 במרץ 1991) הוא כדורגלן ליכטנשטייני יליד אוסטריה המשחק בעמדת הקשר בספאל. בוכל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סנט גאלן ובגיל 18 עבר לקבוצת הנוער של סיינה. עוד בטרם הצטרף לקבוצה הבוגרת, הושאל ליובנטוס, במדיה רשם שתי הופעות בלבד במסגרת הליגה האירופית. ב-2 ביולי 2011 הושאל לגוביו מהסרייה ב', וב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2-0 לגרוסטו. ב-6 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד בארי. בעונה שלאחר מכן הושאל לקרמונזה מהסרייה ג'. ב-31 בינואר 2013 נרכש כרטיסו על ידי יובנטוס, אך בוכל נשאר בקרמונזה כשחקן מושאל מהמועדון עד לתום העונה. בתום העונה חזר ליובנטוס והצטרף תחילה לקבוצת המילואים של המועדון. ב-2 בספטמבר 2013 הושאל ללנסיאנו מהסרייה ב', במדיה כבש שער אחד ב-33 משחקים ורשם 15 כרטיסים צהובים. ב-26 באוגוסט 2014 הושאל לבולוניה עד לסיום העונה, עמה חזר לסרייה א'. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לאמפולי מהסרייה א'. בתום העונה רכשה אמפולי את כרטיס השחקן של בוכל. ב-24 ביולי 2017 הושאל להלאס ורונה עד לסיום העונה. ב-16 בספטמבר 2020, בוכל חתם באסקולי במדיה שיחק שלוש עונות. בינואר 2024 חתם בספאל מהסרייה ב'. בוכל אמנם נולד באוסטריה ושיחק בנבחרת הנוער שלה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את ליכטנשטיין. ב-9 באוקטובר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לשוודיה במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-9 באוקטובר 2016 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בהפסד 2-1 לישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. מדיה וקבצים בנושא מרסל בוכל בוויקישיתוף מרסל בוכל, באתר Transfermarkt מרסל בוכל, באתר Soccerway מרסל בוכל, באתר WorldFootball.net מרסל בוכל, באתר National Football Teams מרסל בוכל, באתר FootballDatabase.eu
עאמר ח'אמש

עאמר פאשה באסים ח'אמש (בערבית: الفريق الركن عامر باشا بسيم خماش;‏ 14 בנובמבר 1924 - 14 בפברואר 2010) היה גנרל ירדני בכיר ששימש כיועץ לחוסיין, מלך ירדן, וכרמטכ"ל הכוחות המזוינים של ירדן בתקופת מלחמת ההתשה. עאמר ח'אמש נולד בעיר סלט שבאמירות עבר הירדן הצעירה, בשנת 1924. אביו היה שופט. הוא התגייס לצבא, ועבר הכשרה בבריטניה. הוא הפך לטייס הקרב הירדני הראשון, ולמד בבית הספר למנהיגות של הצבא האמריקני, בפורט לוונוורת' בשנת 1958. הוא חזר לירדן ולחם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה בידי המלך לרמטכ"ל, הוא כיהן בתפקידו זה במהלך מלחמת ההתשה ופעולת כראמה. בשנת 1988, מונה כשר בפרלמנט הירדני, הוא פרש מחיים פוליטיים בשנת 2000. לאחר מכן חי בעמאן עד מותו בשנת 2010 בגיל 85. נערכה לו הלוויה מפוארת, ששודרה בכל רחבי המזרח התיכון. King Hussein's advisor, Royal Court Chief Amer Khammash dies, באתר סוכנות הידיעות הירדנית, 14 בפברואר 2010
בובאן גרנצ'ארוב

בובאן גרנצ'ארוב (במקדונית: Бобан Грнчаров; נולד ב-12 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת הבלם. כיום מאמן את וארדאר סקופיה. גרנצ'ארוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וארדאר סקופיה, ובעונת 1998/1999 הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2000 עבר ל-OFK בלגרד מליגת העל הסרבית. בתקופתו בבלגרד, המועדון העפיל למשחקי מוקדמות גביע אופ"א אחרי 30 שנה של היעדרות מהמפעלים האירופאים. בקיץ 2003 חתם במטאלורג דונייצק מליגת העל האוקראינית. בשלוש שנים הראשונות שלו במועדון התקשה גרנצ'ארוב לקבל דקות משחק, ובקיץ 2006 הושאל לסטאל אלצ'בסק עד לינואר של אותה עונה. בינואר 2007 הצטרף לגנט מליגת העל הבלגית. בקיץ 2008 הצטרף בהשאלה למכבי פתח תקווה. ביוני 2009 חתם באפואל ניקוסיה לשנתיים. משחקו הראשון במועדון היה הסופר קאפ הקפריסאי בו ניצחה אפואל וכך זכה גרנצ'ארוב בתואר הראשון שלו בקריירה ואף ערך את הופעות הבכורה שלו במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. בקיץ 2011 עזב לאחר שסיים את חוזהו בקבוצה. ב-5 ביוני 2011 חתם בלירסה עד לסיום העונה עם אופציה לעונה נוספת. בתום העונה חתם ל-3 שנים בבוטב פלובדיב הבולגרית. ב-9 במרץ 2013 הבקיע במשחק הליגה נגד לבסקי סופיה שהיה השער הראשון במשחק בו ניצחה פלובדיב את לבסקי לראשונה מזה 16 שנה. בסוף שנת 2013 הסתכסך עם המנהל המקצועי של המועדון אלכסנדר אלכסנדרוב ולכן עזב את המועדון. בינואר 2014 חתם בטאבריה סימפרופול האוקראינית. בקיץ 2014 הופסקה פעילותו של המועדון וגרנצ'ארוב חזר למועדון נעוריו וארדאר סקופיה. בצעירותו שיחק גרנצ'ארוב בנבחרות הצעירות של מקדוניה הצפונית. בגיל 20 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הבוגרת. ב-9 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 נגד נורווגיה. בשנת 2022 מונה למאמן של וארדאר סקופיה ששיחקה אז בליגה השנייה במקדוניה. בסיום העונה הוליך אותה לעלייה לליגת העל המקדונית. מדיה וקבצים בנושא בובאן גרנצ'ארוב בוויקישיתוף בובאן גרנצ'ארוב, באתר Transfermarkt בובאן גרנצ'ארוב, באתר Soccerway בובאן גרנצ'ארוב, באתר WorldFootball.net בובאן גרנצ'ארוב, באתר National Football Teams בובאן גרנצ'ארוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt לי בוץ, דמבלה וגרנצ'רוב חתמו במכבי פ"ת, באתר ynet, 25 באוגוסט 2008