laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית נחמיה

בֵּית נְחֶמְיָה הוא מושב עובדים באזור המרכז ליד היישוב שוהם, כארבעה ק"מ מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון, השייך למועצה אזורית חבל מודיעין. היישוב ממוקם בין שני כבישים ראשיים - כביש 6 ממזרח לו וכביש 444 ממערבו. קיימת תוכנית להאריך את כביש 453, צפונית למושב בית נחמיה, מצומת הכבישים 453/444 עד למחלף בכביש 6 שיקרא "מחלף בית נחמיה. שטח היישוב כ-2,000 דונם. שמו של היישוב הוא על שמו של נחמיה, שהיה שר המשקים של מלך פרס והיה מראשי העולים לארץ ישראל מבבל בתקופת שיבת ציון (בשנת 445 לפנה"ס). הוא בנה את ירושלים והניח יסוד לתקופה חדשה בתולדות ישראל. בספרו נזכרת לראשונה "נְבַלָּט", בסמוך לחדיד. בראשיתו נקרא המושב "בית נבאלא ב'" וכן "נבלט" על שם האתר המקראי הסמוך נְבַלָּט. האזור היה מיושב מזמנים קדומים. תל נבלט, הסמוך ליישוב, מזוהה עם נְבַלָּט המוזכרת בספר נחמיה (י"א פסוק ל"ד). במקום נתגלו קברים ושרידי ישוב מן התקופה הביזנטית. המושב הוקם בתאריך י"ט סיוון תש"י, 4 ביוני 1950 על ידי עולים מאיראן, על אדמות הכפר הערבי הנטוש בית נבאלא. עד מלחמת סיני היה המושב יעד לפעילות חבלנית של מסתננים. ב-1953 רצחו מסתננים מירדן אשה תושבת המקום ופצעו את בני משפחתה. ב דצמבר 1956 נחטפו שנים מבני היישוב על ידי מסתננים מירדן. שנותיו הראשונות של היישוב על הקרקע היו קשות, כוח רצון והתמדה של המתיישבים הראשונים הניבו תוצאות, יום השנה הרביעי לעלייה על הקרקע היווה נקודת ציון. ב- 18 במרץ 2018 פורסם כי קבוצת אלמוג תקים פרויקט של 180 יח"ד בשכונת הדרים החדשה בשוהם. את הקרקע רכשה החברה ב-180 מיליון שקל בעסקת השבה של מושב בית נחמיה הסמוך שהכנסותיו מן העסקה נאמדים בכ-13 מיליון שקל. מבנה בית הספר ההיסטורי של המושב שעבר חידוש ומשמש לצורכי המושב אתר האינטרנט הרשמי של בית נחמיה בית נחמיה באתר המועצה האזורית חבל מודיעין חורבת נבלט באתר רשות העתיקות בית נחמיה - בין כביש 6 לכביש 444, ירחון המשרד להגנת הסביבה אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מחלף בית נחמיה, באתר חוצה ישראל בית נחמיה, באתר מועצה אזורית חבל מודיעין. בית נחמיה באתר תנועת העבודה הישראלית זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך א', עמוד 109 Khalidi, Walid. All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948. Washington DC: Institute for Palestine Studies, 1992, page 366 זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 49 מסתננים גנבו כבשים ממושב בית נחמיה, דבר, 30 בנובמבר 1956. פיגועים ופעולות תגמול בשנת 1953, באתר "הצנחנים - עשור ראשון" חיפושים אחרי 2 תושבי בית נחמיה, הצופה, 4 בדצמבר 1956. תובעים החזרת נעדרי בית נחמיה, שערים, 10 בדצמבר 1956. "בית נחמיה" על דרך המלך, זמנים, 18 ביולי 1954. יום השנה הרביעי לעלית בית נחמיה, זמנים, 28 ביוני 1954. ענת דניאלי, קבוצת אלמוג רכשה קרקע בשוהם ב-180 מיליון שקל לבניית 180 יח"ד, באתר כלכליסט, 18 במרץ 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באר אורה

בְּאֵר אוֹרָה הוא קיבוץ פרוורי של אילת בערבה בין אילות לאליפז, כ־20 קילומטרים צפונית לאילת. היישוב שייך למועצה אזורית חבל אילות ומהווה את היישוב המאוכלס ביותר בה. בשנת 2022 התגוררו ביישוב 280 משפחות, רובם מקורן מאילת. רוב התושבים מתפרנסים בעבודות שונות באילת. זהו היישוב השלישי הדרומי ביותר בישראל (לאחר אילות ואילת). בשנת 1949 נקדחה באר מים על ידי אגף המים במשרד החקלאות, במקום שעד אז כונה ביר הינדיס (מערבית: באר חושך). הבאר שימשה כמקור המים הראשון של אילת, בטרם חוברה העיר לקידוח מעין רדיאן (יטבתה) באוקטובר 1951. בדצמבר 1950 הוקם בקרבת הבאר בסיס גדנ"ע. ועדת השמות הממשלתית קבעה את שמו החדש של המקום, באר אורה (בניגוד למשמעות השם המקורי: באר החושך). הבסיס פעל עד ראשית שנות ה-90. בשנת 1989 החליטה הממשלה להקים יישוב בבאר אורה במקום בסיס הגדנ"ע. ב-15 במאי 2001 הונחה אבן הפינה ליישוב, בסמוך לבסיס הנטוש, במטרה לאכלס את הערבה ולקרב תושבים ממרכז הארץ אל הנגב אשר נקבע כאזור התיישבותי מועדף. סגנון הבנייה ייחודי ומותאם לאופי המדבר. עם הקמתו הוקצו ביישוב 195 מגרשים לבניית בתים, ובשלב ראשון נבנו ביישוב 24 בתים ומבני ציבור. בשנת 2009 הושלם הקמת שלב ב' של היישוב שכלל עוד 22 בתים. בשנת 2010, לאחר דיונים שנמשכו מאז שנת 2004, הוחלט להעביר את נמל התעופה אילת לאזור הסמוך לבאר אורה, ולהקים בו את נמל התעופה רמון. בשנת 2015, נפתחה באזור ליד היישוב מכינה קדם צבאית תחת אותו שם. ביישוב נחפר מסגד באר אורה, בין השאר ע״י חוקר האסלאם משה שרון. האתר זוהה כמסגד פתוח שבו שתי גומחות תפילה – אחת לדרום ואחת למזרח, ומשה שרון הציע לראות בו עדות לשינוי כיוון התפילה באסלאם ממזרח לדרום – דעה שזכתה ללא מעט ציטוטים. מדיה וקבצים בנושא באר אורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באר אורה היישוב במינהל מקרקעי ישראל הודעה על הנחת אבן הפינה ליישוב, אתר מינהל מקרקעי ישראל באר אורה, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור באר אורה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, ע' 159 זיוון זאב, 2001. עברות שמות מקומות בנגב. אריאל - כתב עת לידיעת ארץ-ישראל, 150-151 - עם הפנים אל הנגב, עמ' 21 - 26. היישוב באר אורה - אשר תוכנן על ידי המינהל - מוקם בערבה (תאריך פרסום: 13/5/2001) דליה טל, ‏הונחה אבן הפינה ליישוב באר אורה בחבל אילות, באתר גלובס, 20 במאי 2001 עזרא כרמלי, האוויר הנקי הפך את באר אורה ליישוב מבוקש, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 26 ביולי 2009 גדעון אבני, חדירת האסלאם לאזורי הספר של ארץ ישראל – מבט ארכיאולוגי מן הנגב, באתר רשות העתיקות
גבתון

גִּבְּתוֹן הוא מושב עובדים ליד רחובות המשתייך למועצה אזורית ברנר והיישוב הצפוני ביותר בה. המושב הוקם בשנת 1933, כחלק מתוכנית התיישבות האלף (תוכנית שבה הוצע ליישב 1,000 משפחות עובדים באזור מטעים, תוך השתתפות הפועלים המתיישבים במימון עצמי. בפועל יושבו פחות מ-500 משפחות עקב המשבר הכלכלי), במסגרתה הוקמו מושבים חקלאיים קטנים מסביב ליישובים הגדולים והמבוססים (רחובות ממזרח, קבוצת שילר מדרום). יישוב כזה נקרא יישוב ספר, במטרה לסייע בהגנתם מפני פורעים ערביים - במקרה זה, מפני תושבי זרנוגה השכנה ממערב (כיום קריית משה). המושב נקרא על שם העיר המקראית גבתון, הנזכרת כעיר לויים בנחלת שבט דן (ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק מ"ד), ולאחר מכן כעיר פלשתית (ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוק ט"ז). בגבתון הקדומה נעשו הפיכות בממלכת ישראל, כגון הפיכתו של בעשא בן אחיה וכן הפיכתו של עמרי כנגד זמרי. תושבי המושב עסקו בחקלאות. כל משפחה קיבלה משק שכלל חלקה בת 4.5 דונם. לכל משק היו פרה, לול תרנגולים וגידולים שונים כגון פרדסים ושאר מטעים ופירות מאכל. לרוב הפרדסים תפסו חלק ניכר בענף החקלאות במושב. כיום לכל משק יש לול ישן, רובם אינם בשימוש, אך הפרדסים עדיין משמשים כמקור הכנסה לחלק מתושבי המושב. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ביקשה עיריית רחובות לספח את המושב לשטח השיפוט העירוני שלה בטענה שבהיותו מוקף בשטחים רחובותיים מצפון, ממזרח וממערב, אין לו זכות קיום עצמאית. התנגדותם של אנשי המושב ושל הארגונים הירוקים בלמה תוכניות אלה. בגבתון פועלת תנועת הנוער בני המושבים. בגבתון מתגוררים כיום כ-300 תושבים. לאחרונה, אושרה תוכנית פיתוח שתאפשר את הגדלת האוכלוסייה עד ל-900 תושבים. מבט על גבתון באוקטובר 1939 עמדת הגנה עם חרכי ירי מתקופת המרד הערבי 1936-1939 מדיה וקבצים בנושא גבתון בוויקישיתוף אתרים בכפר גבתון, אתר תפוז עדויות של חנה פרליס, מוותיקות הכפר גבתון באתר המועצה האזורית ברנר רון פלד, הסיפור מאחורי גבתון, באתר ynet, 1 בדצמבר 2008 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
אלעזר

האם התכוונתם ל... אלעזר (יישוב) – התנחלות בגוש עציון הר אלעזר – הר הנמצא מאות מטרים דרומית למצדה, הקרוי על שם אלעזר בן יאיר תלמי אלעזר – מושב ליד חדרה אישים ששמם אלעזר: אלעזר בן אהרן – בנו של אהרן הכהן אלעזר החורני – אחיו של יהודה המכבי, שנודע בשל סיפור מותו ההרואי בקרב בית זכריה במבצע התאבדות לחיסול פיל שחשב שעליו נמצא מנהיג האויב אלעזר הזקן – מופת של קידוש השם בימי גזרות אנטיוכוס אלעזר בן דינאי (המאה ה-1 לספירה) היה "רצחן", מנהיג חבורת מורדים–פוליטיים בתקופת הנציבות השנייה של השלטון הרומאי בארץ ישראל אלעזר בן שמעון – מראשי הקנאים בתקופת המרד הגדול אלעזר בן יאיר – מראשי הסיקריים בתקופת המרד הגדול אלעזר בן חנניה – מנהיג יהודי בימי המרד הגדול ובנו של חנניה בן נדבאי, הכהן הגדול. רבי אלעזר בן חנניה – תנא שחי בתקופת הבית השני, בדור הראשון לתנאים. אביו היה חנניה בן חזקיה בן גרון. אלעזר מגרמייזא – מקובל ופוסק, מגדולי רבניהם של חסידי אשכנז ותלמידו של רבי יהודה החסיד לזרוס (פירושונים) (בעברית: אלעזר) – שתי דמויות שונות המופיעות בברית החדשה בודו אלעזר – דיאקון הארמון בחצרו של לואי החסיד, שהתגייר אלעזר אבוחצירא ("הבבא אלעזר") – רב ומקובל ישראלי תנאים ואמוראים: רבי אלעזר בן פדת – אמורא רבי אלעזר המודעי – תנא בן הדור השלישי רבי אלעזר בן חרסום – כהן גדול בתקופת בית המקדש השני, שנודע בהתמדתו בלימוד תורה ובעושרו הרב רבי אלעזר בן עזריה – תנא בן הדור השלישי לתנאים, דורו של רבי עקיבא רבי אלעזר בן ערך – תנא בדור השני של התנאים והיה תלמידו של רבן יוחנן בן זכאי רבי אלעזר בן שמוע – התנא שמוזכר לרוב בשם הסתמי "רבי אלעזר" רבי אלעזר הקפר – תנא בדור החמישי והאחרון של תקופת התנאים רבי אלעזר חסמא – תנא מן הדור השלישי משפחת אלעזר – משפחה יהודית-ספרדית אישים ששם משפחתם אלעזר: אריק אלעזר – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה דוד אלעזר – הרמטכ"ל התשיעי של צה"ל דניאל אלעזר – פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת טמפל צילה אלעזר – מתרגמת ישראלית רחמים אלעזר – שדרן רדיו בקול ישראל אישים ששמם הפרטי הוא אלעזר רבי אלעזר (פירושונים) אליעזר (פירושונים)
מנהיג עליון

מנהיג עליון מתייחס בדרך כלל לדמות בעמדת ההנהגה הגבוהה ביותר של ישות, קבוצה, ארגון או מדינה אשר בידו הסמכות, או שהוא כל-יכול בעמדת ההנהגה. בתחום הדת, המושגים "מנהיג עליון" או "שליט-על" מכוונים בדרך כלל לאל, או לממלא-מקום אל. בפוליטיקה, המושג "מנהיג עליון" מתייחס בדרך כלל לדמות כל-יכולה שסביבה נוהג פולחן אישיות, כמו הפיהרר אדולף היטלר בגרמניה הנאצית, הדוצ'ה בניטו מוסוליני באיטליה הפאשיסטית, הקאודיו פרנסיסקו פרנקו בספרד הרפובליקנית, המנהיג (ברוסית: Вождь בתעתיק: Vozhd) יוסיף סטלין בברית המועצות, מנהיג המהפכה עלי ח'מנאי באיראן, או המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און. אדולף היטלר, (פיהרר), רודן גרמניה הנאצית בין 1933 - 1945, ומנהיג המפלגה הנאצית משנת 1920 ועד להתאבדותו בשנת 1945. בניטו מוסוליני, (דוצ'ה; לפני השימוש במושג דוצ'ה היה מקובל: דוג'ה) פרנסיסקו פרנקו, (קאודיו), שלט בספרד שלטון רודני לאומני מ-1939 ועד יום מותו בשנת 1975. אנגלברט דולפוס, קנצלר אוסטריה מ-1932 ועד הירצחו על ידי הנאצים ב-1934. קורט שושניג, קנצלר אוסטריה מ-1934 ועד האנשלוס בשנת 1938 יוסיף סטלין, מנהיגה השני של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית וברית המועצות, מ-1924 ועד ליום מותו ב-1953. רפאל טרוחיו, שליט הרפובליקה הדומיניקנית מ-1930 ועד למותו בשנת 1961. יואניס מטאקסס, ראש ממשלת יוון מ-1936 ועד למותו בשנת 1941 אנטה פאבליץ' (פוגלבניק) מייסד תנועת האוסטאשה (Ustaše) הפשיסטית בקרואטיה ומנהיגה העליון. יוזף טיסו, נשיא סלובקיה בשנים 1939-1945. יון אנטונסקו ("הקונדוקאטור", ברומנית: Conducatorul), רודן רומניה הלאומנית-לגיונרית. וידקון קוויזלינג, ראש ממשלה נוורגית ששתפה פעולה עם הנאצים בשנים 1941-1945. מועמר קדאפי, שליטה הרודני של לוב מאז תפס את השלטון בהפיכה צבאית בספטמבר 1969 ועד ההתקוממות ב-2011. קים איל-סונג, מנהיג מפלגת הפועלים של קוריאה ומנהיגה של קוריאה הצפונית מאז היווסדה ב-1948 ועד מותו ב-1994. רוחאללה ח'ומייני (מנהיג המהפכה). שלט באיראן בשנים 1979 - 1989. עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן החל מ-1989. מאו דזה דונג, יו"ר המפלגה הקומוניסטית בסין, ושליטה של סין משנת 1949, ועד לשנת מותו 1976. נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן מאז 1990 ועד שהתפטר ב-2019 ספרמורט ניאזוב, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו ב-2006. קים ג'ונג-איל, דיקטטור ששלט על קוריאה הצפונית. ירש את השלטון מאביו שמת ב-1994 והנהיג את קוריאה הצפונית עד מותו ב-2011. קים ג'ונג-און, השליט הנוכחי של קוריאה הצפונית. ירש את השלטון מאביו שמת ב-2011. עלי חמינאי, השליט הנוכחי של איראן. ירש את השלטון מח'ומייני שמת ב-1989. שי ג'ינפינג, השליט הנוכחי של סין החל משנת 2012. הייבתוללה אח'ונדזאדה, מנהיג ארגון הטרור טליבאן והשליט הנוכחי של אפגניסטן החל משנת 2021. מכונה על ידי הטליבאן אמיר המאמינים. בסרט הדיקטטור, חאפז אלאדין הוא המנהיג העליון של מדינה אסלאמית בדיוניות בשם וואדייה. בסרטי מלחמת הכוכבים מהכוח מתעורר ועד לאחרוני הג'דיי סנוק הוא המנהיג העליון של המסדר הראשון ומאוחר יותר קיילו רן אחרי שזה הורג אותו באחרוני הג'דיי. פיהרר קאודיו המנהיג העליון של איראן המנהיג העליון של אפגניסטן המנהיג העליון של סין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית טוטליטריזם דיקטטורה
הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי

הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי (באנגלית: New wave of British heavy metal; בראשי תיבות: NWOBHM) הוא כינוי לקבוצה של להקות מטאל בריטיות שהושפעו מלהקות בריטיות משנות ה-70, כמו בלאק סבאת', ג'ודס פריסט, יו.אף.או. ודיפ פרפל וסימנה את התחייה מחדש של המטאל באנגליה בתחילת שנות ה-80. התנועה שילבה אלמנטים מהמטאל הבריטי יחד עם אלמנטים מן הפרוג והפאנק הבריטים והייתה פופולרית מאוד בזמנה, גם בשוק האמריקני. הגל החדש של הרוק הכבד הבריטי הקיף מאות להקות שקמו בשנים 1980–1984 (רובן לא שרדו), כשהמפורסמות שבהן הן איירון מיידן, דף לפרד ודאיימונד הד. להקות אלו היו הלהקות שהגדירו את ההבי מטאל הקלאסי, המאופיין ביצירות ארוכות ומורכבות, נגינה כבדה ואגרסיבית אך מלודית, שירה מלודית בקול חזק וגבוה, מיקוד על הרמוניה בין שתי גיטרות, ריפים אגרסיביים וסולואים ארוכים, טכניים ומהירים של גיטרה חשמלית. להקות אמריקניות שהשתייכו לגל הגלאם מטאל כמו Guns N' Roses, מוטלי קרו ופויזון הושפעו מאוד מה-NWOBHM. איירון מיידן (Iron Maiden) ג'ודס פריסט (Judas Priest) איינג'ל ויטץ' (Angel Witch) בליצקריג (Blitzkrieg) דף לפרד (Def Leppard) הולוקוסט (Holocaust) ונום (Venom) לג'נד (Legend) מוטורהד (Motorhead) סאמסון (Samson) סאקסון (Saxon) קווארץ (Quartz) רייבן (Raven) שטן (Satan) דיאמונד הד (Diamond Head) גירלסקול (Girlschool) באטלאקס (Battleaxe) רוק גודס (Rock Goddess) וירטו (Virtue) פיסט (Fist) פרז'יאן ריסק (Persian Risk) טייטאן (Tytan) הל (Hell) טנק (Tank) גרים ריפר (Grim Reaper) לה גריפה (Le Griffe) גרנד פרי (Grand Prix) קלובן הוף (Cloven Hoof) קרוסיפיקשן (Crucifixion) אטומקראפט (Atomkraf) טוקיו בלייד (Tokyo Blade ) מטאל קלאסי מדיה וקבצים בנושא הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי בוויקישיתוף האנציקלופדיה המקוונת של הגל החדש של הרוק הכבד הבריטי
המגבית היהודית המאוחדת

המגבית היהודית המאוחדת (באנגלית: UJA – United Jewish Appeal) הייתה מפעל גיוס הכספים העיקרי בקרב קהילות יהדות ארצות הברית במשך 60 שנה, מהקמתה בשנת 1939 ועד התמזגותה לתוך איחוד הקהילות היהודיות בשנת 1999. המגבית פעלה לגיוס כספים למען מטרות יהודיות וציוניות בקרב הקהילות היהודיות, והיוותה אחד ממפעלי ההתרמה הגדולים בעולם. המגבית היהודית המאוחדת נוסדה בשנת 1939 כאשר אוחדו מספר מגביות של קרנות התנועה הציונית, אשר עסקו בגיוס כספים למען התיישבות בארץ ישראל, עם מערך ההתרמה של הג'וינט, שגייס כספים למען קהילות יהודיות במצוקה. הסכם שנחתם בשנת 1949 קבע שכספי המגבית יתחלקו בין הסוכנות היהודית (כשני שלישים מהסכום) לבין הג'וינט והקהילות המקומיות. לאחר השואה שימשו כספי המגבית לסיוע רב לשארית הפליטה באירופה, לארגון העלייה לארץ ישראל, הקמת יישובים חקלאיים ועיירות פיתוח, והקמת מפעלי חינוך, תרבות והכשרה מקצועית. לאורך שנות קיום המדינה המשיכה המגבית לתמוך במטרות מעין אלה בישראל, במקביל לסיוע לקהילות יהודיות ברחבי העולם. במהלך מלחמת העצמאות, נוהלה המגבית על ידי הנרי מורגנטאו (הבן) – מזכיר האוצר היהודי של ארצות הברית. גיוס הכספים התבצע (ועודו מתבצע, במסגרת ארגונית שונה) באמצעות מערך יעיל ומרושת היטב של שלוחות המגבית שפעלו בכל הפדרציות היהודיות ברחבי ארצות הברית וקנדה. דרכי גיוס הכספים רבות ומגוונות, כאשר אחת הנפוצות בהן היא ארגון משלחות לישראל של תורמים בכוח ובפועל לחיזוק ההיכרות והקשר בין יהדות ארצות הברית ומדינת ישראל. משלחות אלה מבקרות בפרויקטים הנתמכים על ידי המגבית כגון מרכזי קליטה, עיירות פיתוח, מוסדות חינוך וכדומה, ונפגשות עם מנהיגים ופוליטיקאים. משלחות אלה, מעבר לתרומתן לגיוס כספים, מהוות חלק חשוב בתעשיית התיירות של ישראל. בשנת 1999 התמזגה המגבית היהודית המאוחדת עם המגבית המאוחדת לישראל (UIA – United Israel Appeal) שפעלה באופן מקביל בקנדה ועם מועצת הפדרציות היהודיות (CJF – Council of Jewish Federations) – ארגון הגג שאיגד את הפדרציות היהודיות. המיזוג הוא תולדת דרישה של הפדרציות היהודיות המקומיות לייעל את הגופים הארציים מולם הן עובדות ולבטל כפילויות. המיזוג יצר ארגון חדש מאוחד שנקרא "איחוד הקהילות היהודיות" (UJC – United Jewish Communities), ובמסגרתו שולבה תשתית המגבית כזרוע גיוס הכספים. כעבור עשור, ב-2009, שינה הארגון המאוחד את שמו ל"הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה" (JFNA). מנחם קאופמן, תפיסת ישראל בעיני ראשי המגבית היהודית המאוחדת, בתוך: ישראל הנכספת, מוסד ביאליק, תשנ"ט 1999, עמ' 181–211. מנחם קאופמן, "השפעת מלחמת ששת הימים על התפתחותה של המגבית היהודית המאוחדת", יהדות זמננו, 9, תשנ"ה 1995, עמ' 203–226. ארנסט סטוק, ה"מגבית" והג’וינט, בתוך: הציונות ומתנגדיה בעם היהודי, מוסד ביאליק, תש"ן 1990, עמ' 401–407. גבריאל שפר, "המגבית היהודית המאוחדת ומדינת ישראל", כיוונים, 7, תש"ם 1980, עמ' 9–26. מדיה וקבצים בנושא המגבית היהודית המאוחדת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המגבית היהודית המאוחדת המגבית היהודית המאוחדת, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים משלחת המגבית מארצות הברית בביקור בישראל, סרטי גבע, ארכיון שפילברג, 1956 בול מציין 25 שנים למגבית היהודית המאוחדת, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1962 המגבית היהודית המאוחדת, דף שער בספרייה הלאומית
מתורגמן

מתורגמן הוא אדם העוסק בתרגום של דיבור באופן סימולטני (בּוֹ-בַּזְּמַן) או מיד עם תום הדיבור (להבדיל ממתרגם, העוסק בתרגום של טקסטים כתובים). עבודת המתורגמן מצריכה היכרות מעמיקה עם שפת היעד, שפת המקור וכן עם התחום שבו עוסק הדיבור. מתורגמן משמש במפגש בין אנשים שאינם דוברים איש את שפת רעהו, למשל במפגש בין שני ראשי ממשלות, או בריאיון ברדיו או בטלוויזיה עם אדם שאינו דובר את שפת המאזינים. במצבים כאלה מחכה המתורגמן עד שהדובר יסיים את דבריו, ואז הוא מתרגם אותם. תרגום מסוג זה נקרא תרגום קונסקוטיבי (תרגום עוקב). בכנס שבו יש משתתפים רבים, הדוברים שפות שונות, נעשה שימוש בתרגום סימולטני, שבו הנואם דובר בשפתו, ותוך כדי דיבורו מתורגמנים מתרגמים את דבריו לשפות המאזינים, וכל מאזין שומע את הנאום בשפה המובנת לו, באמצעות אוזניות. תרחיש נפוץ נוסף שבו נעזרים בשירותי מתורגמן (בדרך כלל בתרגום סימולטני) הוא כאשר אחד מהמשתתפים הוא חירש. במקרה זה דרוש מתורגמן מסוג שונה אך דומה – מתורגמן לשפת הסימנים. הדמיון מתבטא בכך ששפת סימנים היא שפה בעלת מורכבות ברמה דומה לכל שפה טבעית אחרת: "לפי אמונה שהייתה רווחת בעבר, שפת סימנים היא שפה דלה שאינה אלא פנטומימה והצגה חזותית ופשטנית של הדברים הנאמרים, ולא ניתן להביע באמצעותה רעיונות מופשטים ומורכבים. אולם בעשורים האחרונים של המאה ה-20 בלשנים התחילו לחקור ביתר רצינות את שפת הסימנים והגיעו למסקנה כי מדובר בשפה לכל דבר, בעלת אוצר מילים עשיר ודקדוק מורכב – ממש כמו כל שפה טבעית אחרת." — "מהי שפת הסימנים הישראלית?" פסקת "טעויות נפוצות לגבי שפות סימנים" ולכן מלאכת התרגום ומורכבותה עבור המתורגמן דומות. שם המשפחה של יהודים מארצות האסלאם "תורג'מן" מלמד כי אחד מאבות המשפחה עסק בתרגום. דרגומן פסקת "טעויות נפוצות לגבי שפות סימנים" בדף "תעביר את זה הלאה בשפת הסימנים", אתר נגישות ישראל, מתוך: עירית מאיר וונדי סנדלר, שפה במרחב – אשנב לשפת הסימנים הישראלית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"ד 2004. ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'נאביב

שבט ג'נאביב או שבט אל-ג'נאביב (בערבית: عشيرة الجنابيب; תעתיק מדויק: עשירת אלג'נאביב) הוא שבט בדואי שמקורו בחג'אז שבערב הסעודית, החי כיום באזור הדרום בנגב. גבולות תפוצתו המקוריים של השבט הם בעבדת, באר חפיר, רמת מטרד וואדי אלח'ריישה. כיום, השבט ממוקם ברובו באזור תל ערד למרות שמעט מבני השבט עוד חיים באזור המקורי. ג'נאביב הוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב ושמו ג'נאביב (שבט), אך עדיין ללא מעמד מוניציפלי. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד בגריצקי

אדוארד גיורגייביץ' בַּגריצקי (ברוסית: Эдуард Георгиевич Багрицкий; נולד בשם אדוארד דזיובין, Эдуард Дзюбин;‏ 22 באוקטובר (3 בנובמבר לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1895,אודסה - 16 בפברואר 1934, מוסקבה) היה משורר סובייטי ממוצא יהודי. בגריצקי נחשב למשורר המהפכה, ושיריו מתפרסמים עד היום. אדוארד בגריצקי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) למשפחה יהודית. הוא סיים קורס מודדים, אך לא עסק במקצוע. בשנת 1915 פרסם את השירים הראשונים שלו תחת שם עט "בגריצקי" באלמנך ספרותי באודסה. תוך זמן קצר הוא בלט בקבוצה של סופרים צעירים מאודסה כמו יורי אולשה, איליה אילף, ולנטין קטייב, ורה אינבר. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה התנדב בגריצקי לצבא האדום וגם היה בפרטיזנים. לאחר סיום המלחמה הוא עבד במשרד הידיעות באודסה כמשורר וצייר. בתקופה זו הוא המשיך לפרסם את שיריו בעיתונות העירונית. בשנת 1920 נישא. בשנת 1925 עבר למוסקבה. בשנת 1928 יצאה לאור ספר שיריו הראשון, וספרו השני פורסם בשנת 1932. בשנת 1926 פרסם את השיר "מחשבות על אופנס" (Дума про Опанаса). העלילה מתרכזת סביב המאבק בין אופנס, בחור אוקראיני שחולם על החיים השקטים באוקראינה החופשית לבין קומיסר-קומוניסט יוסף קגן שדוחף למהפכה עולמית. כבר לאחר פטירת המשורר, ב-30 ביולי 1949 במהלך מאבק נגד הקוסמופוליטיות השיר הוכרז כשיר ציוני ועלילה על העם האוקראיני. בגריצקי היה תומך במהפכה ובשלטון הסובייטי. יחד עם זאת הוא התקשה להבין את הקשיחות של האידאולוגיה המהפכנית הסובייטית ולהשלים עם תחילת הדיקטטורה. בשנת 1929 הוא חיבר שיר על השיחה בין חולה לבין פליקס דזרז'ינסקי בו דזרז'ינסקי דוגל בביצוע מיידי של כל הדרישות של המהפכה. שאיפה לחופש של בגריצקי מצאה ביטוי בשיריו על טיל אוילנשפיגל. לאחר מות המשורר פורסם שיר "פברואר" על צעיר יהודי במהלך מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר. בגריצקי עסק בתרגום שירה לרוסית, בין היתר הוא תרגם לרוסית שירים של פרץ מרקיש, איציק פפר ומשוררים נוספים. החל משנת 1930 מחלת האסתמה בה הוא היה חולה מילדות הוחרפה. הוא נפטר ב-16 בפברואר 1934 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. אלמנתו של בגריצקי בשנת 1937 נשפטה להגליה לקזחסטן. בתקופת הגליה היא הייתה חייבת להתייצב באופן תקופתי במשרד נ.ק.וו.ד המקומי שהיה ממוקם ברחוב על שמו של בעלה. היא חזרה למוסקבה רק בשנת 1956 לאחר 19 שנות גלות. בנו של בגריצקי שגם היה משורר נהרג בשנת 1942 בחזית מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא אדוארד בגריצקי בוויקישיתוף שיריו של בגריצקי אדוארד בגריצקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) יורם ברונובסקי, באגריצקי – השפע והמוצא, דבר, 1 בנובמבר 1974 אדוארד בגריצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדוארד בגריצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדוארד בגריצקי (1895-1934), דף שער בספרייה הלאומית
ויטאלי סבסטיאנוב

ויטאלי איבאנוביץ' סבסטיאנוב (ברוסית: Виталий Иванович Севастьянов; ‏8 ביולי 1935 - 5 באפריל 2010) היה קוסמונאוט סובייטי שהשתתף בשתי טיסות לחלל. על השתתפותו בתכנון מערכות חלל בשנת 1978 הוענק לו פרס ברית המועצות. ויטאלי סבסטיאנוב נולד בעיירה במחוז סברדלובסק. בשנת 1945 משפחתו עברה לסוצ'י. לאחר סיום בית הספר, סבסטיאנוב נסע למוסקבה והחל לימודי הנדסה במכון למהנדסי טייס. עם סיום וקבלת הסמכה כמהנדס הוא החל לעבוד במשרד תכנון מס' 1. בשנים 1960–1963 הוא היה מדריך למערכות חלל במרכז להכנת הקוסמונאוטים. בשנת 1965 הוא סיים עבודת הדוקטורט שלו. בשנת 1968 סבסטיאנוב נכלל ביחידת הכנת הקוסמונאוטים. הוא היה חלק מקבוצה שעברה הכנה לטיסות לירח. עקב בעיות טכניות ואי-יכולת להקדים את אמריקאים בנחיתה על הירח התוכנית בוטלה. בשנת 1969 סבסטיאנוב החל הכנות לטיסות בחלליות מדגם "סויוז". ביוני 1970 הוא השתתף בטיסה של חללית סויוז 9. לאחר הטיסה הראשונה סבסטיאנוב היה חלק מצוות משנה למספר משימות חלל. הטיסה השנייה שלו התרחשה במאי 1975 על סיפון סויוז 18. החללית התחברה לתחנת חלל סאליוט 6 וצוות שהה שם חודשיים. לאחר טיסה זו הוא המשיך בהכנות לטיסות נוספות ונכלל בצוותי שמנה של מספר משימות חלל. עקב סיבות בריאותיות ביוני 1990 הוטלו על סבסטיאנוב מגבלות להשתתפות בטיסות ארוכות. ב-30 בדצמבר 1993 סבסטיאנוב התפטר ממקום עבודתו במשרד לתכנון חלליות ומיחידת הקוסמונאטים עקב בחירתו לדומה הממלכתית של הפדרציה רוסית. הוא היה חבר דומה במשך מעל העשור והיה חבר של סיעת המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית. במשך שנים רבות סבסטיאנוב היה מנחה של תוכנית מדעית בטלוויזיה סובייטית. במהלך שנות ה-80 סבסטיאנוב היה יושב ראש הפדרציה הסובייטית של שחמט. מדיה וקבצים בנושא ויטאלי סבסטיאנוב בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)