laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פלוריאנו פיישוטו

פלוריאנו ויירה פֶּיישוֹטוֹ (בפורטוגזית: Floriano Vieira Peixoto; 30 באפריל 1839 - 29 ביוני 1895) הנשיא השני של ברזיל. פלוריאנו נולד בחוות גידול קני סוכר באיפיוקה שליד מסייאו במדינת אלגואס להורים עניים עם עשרה ילדים. הוא גדל אצל דודו שהיה בעל אמצעים ומעורב יותר בפוליטיקה המקומית. לאחר סיום בית הספר הוא התגייס לצבא לגדוד של חיל רגלים. בשנת 1861 הוא הוסמך לקצין תותחנים ונשלח ללימודים באקדמיה צבאית שבה הוא התבלט כבעל כוח רב מצד אחד, ובאהבתו לציור נופים מצד שני. בשנת 1865 הוא פיקד על יחידה קטנה שנשלחה לשמור על נהר אסטרטגי במלחמת הברית המשולשת ומנע בהצלחה מכוחות האויב שמשני צדי הנהר להתאחד. פלוריאנו זכה בעקבות הצלחתו לקידום ובמבצעים נוספים במערכה נגד פראגוואי נודע כמפקד אמיץ וקר רוח שלא היסס לעמוד מול אש האויב. לאחר שלוש שנים בחזית פרגוואי, עם מותו של קרלוס אנטוניו לופז, שב פלוריאנו לברזיל כשהוא נושא בדרגת סגן-אלוף. פלוריאנו המשיך לשאת תפקידים בירוקרטיים שונים מטעם השלטון המרכזי, ונשא לאשה את בת דודו. הוא ככל הנראה תמך בסתר בתנועה לחיסול העבדות וזכה בעקבות זאת לאות כבוד מטעם אגודה של מתנגדי העבדות. בשנת 1884 מונה פלוריאנו לנשיא מדינת מאטו גרוסו. בתפקידו זה הוא הפעיל נגד ילידי דרום אמריקה יד קשה. הא גם הצטרף למפלגה הליברלית ונהיה פעיל בתנועה לחיסול העבדות. פלוריאנו פיישוטו היה גנרל בצבא, עת נבחר להיות סגן נשיא ברזיל ב-1891. מאוחר יותר, כאשר התפטר נשיאה הראשון של ברזיל, גנרל דאודורו דה פונסקה, ירש פיישוטו את משרת הנשיא. הוא נכנס לתפקיד בתקופה קשה יחסית לרפובליקה הצעירה ברזיל. כניסתו לוותה במחאה, שכן היא עמדה בסתירה לחוקת ברזיל באותה עת. לפי סעיף 42 בחוקה, במקרה והנשיא המכהן מתפטר מתפקידו, סגנו יוכל לתפוס את משרת הנשיא אך ורק אם מחצית מתקופת הכהונה של הנשיא הושלמה. פונסקה, הנשיא הראשון, אכן השלים מחצית מכהונתו, ולכן פיישוטו ירש שלא באופן חוקי את התפקיד, נטען. פלוריאנו פיישוטו דיכא מרד של קצינים מהצי הימי הברזילאי כנגדו בשנת 1893, וכן גבר על תנועה צבאית שהסיתה נגדו במדינת ריו גראנדה דו סול. תקופת כהונתו אופיינה בהגברת ריכוזיות המשטר והלאומניות. פיישוטו לעיתים מכונה כ"ממזג הרפובליקה" או "גנרל הברזל". הוא סיים את כהונתו ב-15 בנובמבר 1894. למרות חוסר הפופולריות שלו, גנרל הברזל היה אחראי לגיבושה של ממשלה רפובליקנית חדשה. מדיה וקבצים בנושא פלוריאנו פיישוטו בוויקישיתוף פלוריאנו פיישוטו באתר הרשמי של משרד הנשיאות הברזילאי (בפורטוגזית) פלוריאנו פיישוטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Jose M. Bello, History of Modern Brazil 1888 to 1964 , Stanford University Press, 1966, pages 89–106
1711 בצרפת

שנת 1711 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 724 שנות לאום. לואי הארבעה עשר, מלך צרפת 2 באפריל – מתגלה קליפרטון, אטול בריבונות צרפת. 9 באוגוסט – מתחיל המצור על בושיין (1711), שהתרחש במהלך מלחמת הירושה הספרדית. 12 בספטמבר – נגמר המצור על בושיין (1711). 11 באוקטובר – 245 אנשים נמחצים למוות, לאחר ששתי כרכרות התנגשו במרכז גשר במהלך פסטיבל שעבר שם. 25 בדצמבר – ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל, כנר ומלחין צרפתי (נפטר ב-1772) 23 במאי – פרנסואה גספר אדם, פסל צרפתי בסגנון רוקוקו (נפטר ב-1761) 13 במרץ – ניקולא בואלו, משורר ומבקר ספרות צרפתי (נולד ב-1636) 22 באוגוסט – לואי פרנסואה, דוכס בופלר, מרשל צרפת (נולד ב-1646) 18 במרץ – ז'אן פרנסואה דוקלרק, היה רב-חובל צרפתי ואביר במסדר סנט לואיס 11 באפריל – לואי, הדופן הגדול, דופן צרפת בין השנים 1661 ל-1711 (נולד ב-1661) מדיה וקבצים בנושא 1711 בצרפת בוויקישיתוף
Scintilla

Scintilla היא ספריית קוד פתוח חופשית פופולרית, המספקת עורך טקסט, עם דגש על תכונות מתקדמות לעריכת קוד מקור. Scintilla תומך בתכונות רבות שנועדו להקל על עריכת קוד בנוסף ליכולת הדגשת תחביר. שיטת ההדגשה מאפשרת שימוש בגופנים, צבעים, סגנונות וצבעי רקע שונים, ואינה מוגבלת לגופנים ברוחב קבוע. הבקרה תומכת באינדיקטורים על שגיאות, מספור קו בשוליים, כמו גם סמני שורה כגון נקודות עצירה של קוד. ניתן להוסיף תכונות אחרות כגון קיפול קוד (code-folding) והשלמה אוטומטית (auto-completion). היישום הבסיסי של חיפוש ביטוי רגולרי הוא בסיסי, אך אם הוא מהודר עם תמיכה ב- C++ 11 Scintilla יכול לתמוך במנוע הביטוי הרגולרי בזמן הריצה. ניתן להחליף או להימנע מספריית הביטויים הרגולרים של Scintilla באמצעות גישה ישירה למאגר. Scinterm היא גרסה של Scintilla עבור ממשק משתמש "curses text" . הוא נכתב על ידי היזם של עורך Textadept. גרסת Scinterm משתמשת בתווי Unicode כדי לתמוך בכמה מהתכונות הגרפיות של Scintilla, אך חלק מהתכונות של Scintilla חסרות בגלל האילוצים בסביבת מסוף. ScintillaNET - עטיפה לשימוש ב- . מסגרת NET QScintilla - יציאת Qt של Scintilla wxScintilla - wxWidgets-wrapper עבור Scintilla עטיפות דלפי: TScintEdit - חלק מ- Setup Inno . TDScintilla - עטיפה פשוטה לכל השיטות של Scintilla. TScintilla - רכיב ממשק דלפי Scintilla. תוכנות בולטות המבוססות על Scintilla כוללות: Aegisub Altova XMLSpy Ch Code::Blocks CodeLite ConTEXT Eric Python IDE FlashDevelop Geany gPHPedit IDEal Inno Setup Compiler IDE (as of 5.4) Keil µVision IDE Komodo MySQL Workbench Notepad++ Notepad2 Perl Application Development and Refactoring Environment (Padre) PureBasic SciTE TextAdept Uniface ZeroBrane Studio IDE מדיה וקבצים בנושא Scintilla בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Scintilla "Scinterm". "ScintillaNET – Home". Scintillanet.github.com. נבדק ב-2017-05-18. "Riverbank | Software | QScintilla | What is QScintilla?". Riverbankcomputing.com. נבדק ב-2013-08-12. "wxScintilla – Scintilla wrapper for wxWidgets – Sourceforge". Nuklear Zelph. נבדק ב-2015-04-20. "Inno Setup Downloads". Jrsoftware.org. נבדק ב-2013-08-12. "dscintilla – Scintilla wrapper for Delphi – Google Project Hosting". Dscintilla.googlecode.com. 2013-04-11. נבדק ב-2013-08-12. "Delphi Scintilla Interface Components | Free Development software downloads at". Sourceforge.net. נבדק ב-2013-08-12. "Scintilla and SciTE Related Sites". Scintilla.org. נבדק ב-2013-08-12. "#1095 (Option to switch the subs edit box to a standard text edit) – Aegisub". Devel.aegisub.org. אורכב מ-המקור ב-2014-07-10. נבדק ב-2013-08-12. http://www.altova.com/legal_3rdparty.html "ChIDE". Softintegration.com. נבדק ב-2013-08-12. "uSynAttribs.pas". "Inno Setup 5 Revision History". Jrsoftware.org. נבדק ב-2013-08-12. A little PureBasic review "Technology". Textadept uses Scintilla as its core editing component "Technology". Uniface 10 uses Scintilla as its core code editor
שנטל

האם התכוונתם ל... גשפר שנטל – מוזיקאי סלובני מארי שנטל, נסיכת יוון ניר שנטל – שייט ישראלי רן שנטל – שייט ישראלי, אחיו של ניר שאנטל – מוזיקאי גרמני
תאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה החמישי

דום תאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Teodósio de Bragança‏; 1510 - 22 בספטמבר 1563) היה הדוכס החמישי מברגנסה. הוא ידוע בכך שמסר את התואר דוכס גימרייש לאינפנטה דוארטה דה אביש, לצד חלק מהעושר והנכסים של בית ברגנסה. תאודוסיו הראשון נולד בשנת 1510 בווילה ויצ'וזה, לז'יימה, דוכס ברגנסה הרביעי ולאונור דה גוסמן אי ולאסקו, בתם של חואן אלונסו פרס דה גוסמן, דוכס מדינה סידוניה השלישי ואיסבל דה ולאסקו אי מנדוסה. הוא היה איש משכיל ומעודן, נסיך טיפוסי לרנסאנס. הוא אהב ציור ופיסול. הוא מת בשנת 1563, ובנו ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי ירש את תאריו. בשנת 1542 הוא התחתן עם בת דודתו הראשונה איזבל דה לנקאסטרה (1513–1558), בתם של דיניש דה ברגנסה, רוזן למוש וביאטריש, רוזנת למוש השלישית, ממנה נולד לו בנו ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי. בשנת 1559 הוא נישא בשנית עם ביאטריס מלנקסטר (1542–1623), נכדתו של אינפנטה ז'ורז' מלנקאסטרה, דוכס קוימברה. ילדם הראשון, חיימה מברגנסה, נהרג ללא יורשים בשנת 1578, בקרב אל-קסר אל-כביר. ילדתם השנייה, איזבל, התחתנה עם הדוכס הראשון של קמינה. מדיה וקבצים בנושא תאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה החמישי בוויקישיתוף
המוח של אלברט איינשטיין

המוח של אלברט איינשטיין הוא אחד ממספר איברים, שהוצאו מגופתו של אלברט איינשטיין לפני שריפתה לצורך מחקר מדעי על אחד מגדולי המדענים בתולדות האנושות. אלברט איינשטיין מת ב-18 באפריל 1955 בבית החולים פרינסטון בניו ג'רזי בעקבות מפרצת של אבי העורקים שהתפוצצה בחלל הבטן שלו. נתיחת גופתו נערכה במעבדתו של תומאס סטולץ הארווי זמן קצר לאחר מותו. הארווי, שערך נתיחה שלאחר המוות לפני שריפת גופתו של איינשטיין הסיר לטענתו כמה איברים ביניהם את המוח ששקל 1230 גרם. הוצאת האיברים על ידי הארווי נעשתה ללא אישור משפחתו של איינשטיין ובצורה לא חוקית, זאת ככל הנראה על מנת לא לאבד את היכולת לחקור את מוחו של איינשטיין שהיה גאון ומגדולי המדענים בתולדות האנושות. עם זאת, הארווי טען כי לאחר פרסום הידיעה על הוצאת האיברים מגופתו בעיתון, יצר הנס אלברט איינשטיין בנו הבכור של איינשטיין קשר עם הארווי וככל הנראה התיר לו להשתמש במוח לצורכי מחקר (דבר שאיינשטיין עצמו התבטא לגביו בצורה חיובית עוד בחייו). לאחר הנתיחה נלקח המוח למעבדה באוניברסיטת פנסילבניה שם הזריק הארווי פורמלין לטובת שימור המוח ושם אותו בצנצנת עם פורמלין. הוא צילם את המוח מזוויות רבות ולאחר מכן חתך אותו ל-240 חלקים (כל אחד בערך ס"מ) ועטף את הקטעים בחומר דמוי פלסטיק הנקרא קולודיון. הארווי חילק את חתיכות המוח לפתולוגים ונוירולוגים מובילים בתקווה לגילוי מידע שימושי באמצעות מחקר מדעי, אך רוב החתיכות נשארו אצלו. ישנן טענות כי הארווי הסיר גם את עיניו של איינשטיין ומסר אותם להנרי אברמס, רופא העיניים של איינשטיין. 40 שנה לאחר מותו של איינשטיין, יצר העיתונאי מייקל פטרניטי קשר עם הארווי ולאחר שיחתם הזמין אותו הארווי למסע להשבת המוח לצאצאיו של איינשטיין. מייקל והארווי נסעו יחד לנכדתו של איינשטיין, אווילין, שגרה באותה תקופה בברקלי, קליפורניה. על המסע המשותף כתב פטריניטי ספר בשם "בדרך עם מר אלברט" (הוצאת 'מודן') ובו מתאר את המסע ואת שיחותיו עם הארווי וענותיו כי בסך הכול פעל למען המדע. אז התגלה כי במשך השנים שלח הארבי חתיכות ממוחו של איינשטיין למדעני מוח שונים, ובתא המטען של פטרניטי נותרו ממנו חתיכות בלבד. בשנת 2010 העבירו יורשי הארווי את שרידי מוחו של איינשטיין למוזיאון הלאומי לבריאות ורפואה, יחד עם עוד 14 תצלומים של המוח (שהיה כעת מפורק לחלקים קטנים ביותר) שמעולם לא נחשפו לציבור. שרידים: המוח של איינשטיין, סרט תיעודי משנת 1994 מאת קווין האל בעל גאון: האודיסיאה המוזרה של מוחו של איינשטיין, ספר מאת קרולין אברהם משנת 2001 מדיה וקבצים בנושא המוח של אלברט איינשטיין בוויקישיתוף "איפה המוח של איינשטיין?" פרק בנושא בפודקאסט התשובה של דורון פישלר. כיצד עבד מוחו של אלברט איינשטיין בית התפוצות, האיש שגנב את המוח של איינשטיין ושמר אותו בצנצנת 40 שנה, באתר הארץ, 20 בפברואר 2019 מי גנב את המוח של אלברט איינשטיין ואיפה הוא היום?, באתר וואלה, 1 במרץ 2018 דורון פישלר, איפה המח של איינשטיין?, באתר עושים היסטוריה - התשובה, ‏19 ביולי 2021 ד"ר גלי וינשטיין, מי גנב את מוחו של אלברט איינשטיין?, באתר ynet, 2 ביוני 2010 הספר "בדרך עם מר אלברט" באתר סימניה
סוזני (טקסטיל)

סוזני (Suzani) היא יריעה רקומה ברקמה עממית שנוצרה בערים המרכזיות של דרך המשי: בוכרה, סמרקנד, שהרי-סבז ונורתה. מקור השם הוא במילה הפרסית - חג'יבית סוזן =מחט. ההיסטוריונים מניחים, שיריעות כאלו נוצרו כבר במאה ה-15, היריעות היו בשימוש יום יומי ולכן התבלו במשך הזמן. הדוגמאות העתיקות ביותר שנמצאו הן משלהי המאה ה-18 או תחילת המאה ה-19. היריעות באות ממרכז אסיה, אזור שעבר כיבושים רבים מאז האלף הראשון לספירה. כל כובש השאיר משהו מתרבותו באזורים המרכז אסיאתיים. באופן מסורתי יריעות הסוזני נוצרו על יד כלות כחלק מהנדוניה שלהן. הדוגמאות המופיעות ברקמות הן תערובת סמלים של כל העמים והשבטים שחיים במרכז אסיה. האוכלוסייה הגדולה ביותר היא של אוזבקים, חג'יבים, טורקמנים וכן מיעוטים קירגיזים, קזאקים, ערבים, ויהודים. כמו כן ניכרים עקבות של תרבויות מלאכת יד שיובאו לאזור על ידי שיירות של סוחרים ונוודים שעברו שם מאירופה לאסיה וחזרה. וכולם ביחד השפיעו על הרב גווניות ועושר הרקמות של יריעות הסוזני. יריעות הסוזני שימשו לקישוט אולם החתונה, הם סככו על החתן והכלה, ושימשו כיסוי למיטת הכלולות. יצירת הסוזני נעשתה בעבודה משותפת של בנות המשפחה. הנערות הוכשרו כבר מילדותן ליצירה ברקימה אריגה וצביעת הבדים, העבודה נעשתה ביחד אך היה בה מקום להבעה אישית. הסוזני נרקם על יריעות כותנה או פישתן ארוגות באריגה לא צפופה, על נולים צרים [נולים ניידים] ברוחב 25–35 ס"מ. את היריעות הצרות והארוכות חיברו באופן זמני בחוט מכלב ליריעה אחת גדולה ואחת מנשות המשפחה של הכלה שלה יועד הסוזני, ציירה עליהן את הדגם בדיו שחור. אחרי זה פרמו את התפרים הזמניים וחילקו את הרצועות לכלה ולנשות המשפחה. כל רצועה נרקמה בחוטי משי בידי אישה אחרת. לאחר סיום הרקמה חיברו שוב את הרצועות הצרות לבד אחד גדול שאורכו היה מ-2.30 מטר ועד 2.80 מטר, וורוחבו מ-1.70 ועד 2.20 מטר. הוסיפו לה בטנה מכותנה ואימרת קישוטים ממשי. העבודה המשותפת עזרה לכלה לסיים את העבודה על הסוזני, לעיתים נראו הבדלים בצפיפות או איכות הרקמות. לעיתים הבטנה תפורה מבדים שונים. ריקמת המילוי של העלים והפרחים ידועה כתך מונח ואחוז בוכרי. בשנת 2001 הוצגה במוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים התערוכה 'גנים פורחים בדרך המשי' יריעות רקומות מאוזבקיסטן באצירת רחל חסון. לתערוכה נלווה קטלוג בעברית ואנגלית, שבו מידע נרחב על הסוזני, מקורם ואופן יצירתם. בשוק ביפו אפשר למצוא מדי פעם יריעות סוזני שהגיעו ארצה על ידי אנשים פרטיים או סוחרים. 'סוזני', רקמות מאסיה המרכזית, יגאל ינאי, הוצאת מוזיאון הארץ. מדיה וקבצים בנושא סוזני בוויקישיתוף רחל חסון, תמי מיכאלי, נטלי מנדלסון (ע), תרגום: מיכל כהן, פתח דבר, גנים פורחים בדרך המשי, ירושלים: יד ל.א. מאיר - המוזיאון לאמנות האסלאם, 2001, עמ' 2, מסת"ב 965-90403-0X. (בעברית, אנגלית) Kristin Crane, Suzani Pattern Definition and Design, Design Pool, ‏7/11/2019 (באנגלית) John Gillow and Bryan Sentance, BOKHARA COUCHING, World Textiles A visual guide to tradional techniques, 1999, London: Thames & Hudson, 1999, עמ' 186-188, ISBN 0-8212-2621-5. (באנגלית) מגינה שלאין, שער התכים, רקמות עמים, 2007, ירושלים: מגינה שלאין, 2007, עמ' 36-37. (בעברית, אנגלית) יגאל ינאי, גניה דורון (ע), סוזני, רקמות מאסיה המרכזית, 1966, תל אביב: מוזיאון הארץ, 1966, מסת"ב 965-222-072-8. (בעברית)
וו (סינית)

ווּ (בסינית מפושטת 吴, בסינית מסורתית 吳) היא שפה סינית. על פי המיון הבלשני, מדובר בקבוצה של שפות סיניטיות הקרובות מבחינה לשונית והקשורות זו לזו מבחינה היסטורית. ווּ מדוברת בעיקר בעיר שאנגחאי, במחוז ג'ג'יאנג, בחציוֹ הדרומי של מחוז ג'יאנגסו (סונאן, כולל סוּג'וֹאוּ, צ'אנגְג'וֹאוּ, ווּשִׂי וכמה חלקים של גֵ'נְג'יָאנג) ובסביבותיה. הניבים/הווריאנטים העיקריים של ווּ הם, בין היתר הניבים של שאנגחאי, סוג'ואו, ווּשִׂי, צ'אנגג'ואו, נינגבו, האנגְג'וֹאוּ, שָאוֹשִׂינְג, וֵנְג'וֹאוּ, ג'ינְחוּאָה ויוֹנְגְקָאנְג. דוברי ווּ מפורסמים, כגון צ'יאנג קאי-שק, לוּ' שׂוּ'ן וצאי יו'אנפיי, מילאו תפקידים חשובים מאוד בתרבות ובפוליטיקה הסינית המודרנית. ווּ נמצאת בשימוש גם באופרת פינגטאן, באופרת שאנגחאי ובאופרת יו'אֶה הפופולרית ברמה הלאומית; וכן בהופעותיו של הבדרן והקומיקאי הפופולרי ג'ו ליבו. ווּ מדוברת גם במספר רב של קהילות הפזורה הסינית, שמרכזים משמעותיים שלה אוכלסו על ידי מהגרים מהעיר שאנגחאי, מנפת צ'ינגטיאן ומהנציבויות העירוניות נינגבו ו־וֵּנְג'וֹאוּ. מנדרינית קנטונזית תקנית שפת מין וו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסטון מרטין DBS סופרלג'רה

אסטון מרטין DBS סופרלג'רה (באנגלית: Aston Martin DBS Superleggera) היא מכונית ספורט במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אסטון מרטין משנת 2018. המכונית הוצגה לראשונה ביוני 2018והיא מכונית הכביש המהירה ביותר של היצרן. העיצוב החיצוני של ה-DBS סופרלג'רה מעוצב בדומה לרוב הדגמים של אסטון מרטין אך בפנים המכונית העיצוב יותר "אגרסיבי" וספורטיבי. הפנים כולל מושבי עור בצבע שחור-אדום, מסך מגע המציג את המולטימדיה ולוח מחוונים דיגיטלי. היא כוללת מנוע בנזין V12 צילינדרים בנפח 5.2 ליטר טווין-טורבו המספק כ-725 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 91.7 קג"מ בין 1,800 ל-5,000 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית היא בעלת שמונה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 8.1 ק"מ לליטר. מלבד הגרסה הבסיסית הציגה אסטון מרטין שלוש גרסאות נוספות. הראשונה, אסטון מרטין DBS סופרלג'רה וולנטה, היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, הוצגה באפריל 2019. היא כוללת את אותו מנוע אך התאוצה אורכת 3.6 שניות במקום 3.4 שניות. הגג עשוי מבד ובעל שמונה שכבות, פתיחת או סגירת הגג אורכת 14 שניות. השנייה, DBS סופרלג'רה OHMSS, היא מהדורה מוגבלת לכבוד הסרט של ג'יימס בונד, בשרות הוד מלכותה. הדגם כולל את מערכת ההנעה המופיעה בסרט עצמו, הוצגה במאי 2019. השלישית, DBS סופרלג'רה מהדורת 007, היא מהדורה מיוחדת שהוצגה באוגוסט 2020. היא כוללת עיצוב יפה יותר, גלגלים בצבע שחור מבריק בקוטר 21 אינץ'. הייצור הוגבל ל-25 יחידות. הגרסה הרגילה גרסת הגג הנפתח גרסת הסופרלג'רה OHMSS מדיה וקבצים בנושא אסטון מרטין DBS סופרלג'רה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אסטון מרטין DBS סופרלג'רה (באנגלית) עם 725 כ"ס: אסטון מרטין DBS סופרלג'רה, באתר קארטיוב, ‏27 ביוני 2018 2019 אסטון מרטין DBS סופרלג׳רה וולנטה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏24 באפריל 2019 אסטון בנתה DBS סופרלג'רה בנושא בונד, באתר טופ גיר, ‏22 במאי 2019 The 007 Edition Aston DBS Superleggera and Vantage are here, באתר טופ גיר, ‏17 באוגוסט 2020
Addicted to You

האם התכוונתם ל... Addicted to You (שיר של אביצ'י) Addicted to You (שיר של שאקירה)
חרטום (אנטומיה)

חַרְטוֹם (ברבים: חַרְטוֹמִים) הוא חלק קדמי מוארך ומחודד בראשם של בעל חיים. אצל חלק מהמינים החרטום משמש לצייד, ואצל בעלי חיים ימיים הוא מאפשר ניווט במעמקי הים. החרטום כולל את הפה ואת החוטם של בעל החיים, או את המקור אצל עופות. אצל הלווייתנאים, במקום נחיריים בקדמת החרטום ישנו פתח נשימה בחלק העליון של ראשם. דגי סחוס רבים מצוידים באיברי חישה מיוחדים (אמפולות לורנציני) לאורך החרטום או הראש כולו, מה שמאפשר להם לחוש שינוי בשדות אלקטרומגנטיים או בטמפרטורת המים. אורך החרטום נע בין סנטימטרים בודדים ועד לעשרות סנטימטרים. הוא עשוי להיות קצר יחסית, כמו אצל חזיר הבר, או ארוך במיוחד כפי שניתן למצוא אצל המסורניים. מיני בעלי חיים מסווגים לעיתים על פי מאפייני החרטום שלהם. כך הוא המקרה של סטנלה ארוכת-חרטום ממחלקת היונקים, וכן אצל האלבטרוס צהוב-חרטום הודי ממחלקת העופות. דוגמאות כאלה קיימות בקרב מינים ממגוון מחלקות בעלי החיים. במסכת טהרות פרק א', משנה ב' מופיע: "החרטום והצפרנים מיטמאין ומטמאין ומצטרפים." כך גם במסכת חולין דף קכא עמוד א': "החרטום והצפרנים מיטָמאין ומְטַמְאין ומצטרפין", ובפירוש רש"י בגמרא במסכת קידושין דף פ עמוד ב': "שמא שתוּ התרנגולין ממשקין הטמאים ובעוד המשקה טופח בחַרטוּמיהם נקרוּ בעיסה". מקור מחוש
קאנדי (בנין)

קאנדי (באנגלית: Kandi ) היא עיר הבירה של מחוז אליבורי (אנ') בצפון מזרח בנין. במקור היא עיר שוק. קאנדי היא בעיקר מרכז חקלאי. היא שוכנת על הכביש המהיר הראשי של בנין העובר מצפון לדרום, 650 קילומטרים מקוטונו העיר הדרומית ביותר בבנין של על שפת מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי. ו- 523 קילומטרים צפונית לבירת בנין פורטו-נובו. שטח העיר משתרע על שטח של 3,421 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2016 מנתה 179,290 נפש. העיר קאנדי הוקמה בתחומי ממלכת בני שבט באריבה (אנ') בסוף המאה ה-18. הכפרים המקיפים את העיר מאכלסים את בני שבט באריבה בדרום ובמערב, בני השבט יורובה בצפון. היסטורית הם פליטים בני שבטים שונים, שנמלטו מהמלחמות שבהן נוסדה ממלכת אויו. מעריכים שבבנין ישנם 1.5-1.1 מיליון נפש מאוכלוסיית היורובה. העיר קאנדי גובלת בצפון עם העיר מלנוויל (אנ'), בדרום עם העיר גוגונו (אנ'), במערב העיר באניקוארה (אנ') וממזרח עם העיר סגבנה (אנ'). קאנדי מחולקה לעשרה רבעים המכילים 39 כפרים ו- 9 נפות עירוניות. מרבית האוכלוסייה עוסקת בחקלאות, מעט מסחר, תחבורה ומלאכת יד. הגידולים העיקריים הם תירס, כותנה, קאפוק (צר'), דוחן ובוטנים . בסביבת העיר ישנם מרבצי ברזל באיכות גבוהה. הכביש המהיר RNIE 2 חוצה את העיר ובנוסף בחלקה הצפוני של העיר נמצא שדה התעופה קאנדי. בקנדי אקלים סוואנה טרופי ( סיווג האקלים Köppen Aw ). עם עונה יבשה המשתרעת מנובמבר עד אפריל ועונה גשומה ממאי עד אוקטובר. המשקעים הממוצעים הם בין 800 ל־1,300 מילימטרים בשנה. הרוחות הן רוחות הרמאטאן (אנ') בעונה היבשה והמונסון מאפריל עד 3 באוקטובר. בנין פורטו נובו מדיה וקבצים בנושא קאנדי (בנין) בוויקישיתוף Kandi - BENIN, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:11) Kandi, Venez voir, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:49) קאנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Plan de Développement Communal de Kandi (בצרפתית)   INSAE, Population size of the villages and city districts of Benin, (RGPH-4, 2013), February 2016, p. 4 קאנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Kandi". Atlas Monographique des Communes du Bénin Benin Communes, www.statoids.com Benin: Départements & Städte - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen, www.citypopulation.de "Kandi". Atlas Monographique des Communes du Bénin. אורכב מ-המקור ב-26 בפברואר 2009. נבדק ב-5 בינואר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Kandi (Benin)". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-10 בינואר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Kandi Climate Normals 1961–1990". National Oceanic and Atmospheric Administration. (באנגלית) Retrieved 24 July 2021. Klimatafel von Kandi, Prov. Borgou (Nordost) / Benin" (PDF). Baseline climate means (1961-1990) from stations all over the world (בגרמנית). Deutscher Wetterdienst. Retrieved 24 July 2021. "Station Kansi" (בצרפתית). Meteo Climat. Retrieved 24 July 2021.
שוה קריתים

שוה קריתים הוא מקום המוזכר בתנ"ך כאתר בו הכו ארבעת המלכים את האימים. שוה קריתים מוזכר בתנ"ך פעם אחת, בפסוקים: "ובארבע עשרה שנה בא כדרלעמר והמלכים אשר אתו ויכו את רפאים בעשתרת קרנים ואת הזוזים בהם ואת האימים בשוה קריתים. ואת החרי בהררם שעיר עד איל פארן אשר על המדבר." תרגום ירושלמי מתרגם "וְיַת אֵמְתָנַיָא אִילֵין דְשַׁרְיָין דִבְנוּהָ קַרְתָּא". פירוש אחד לשם הוא שמדובר על "שוה" בסמוך ל, או במחוז קרייתיים. הימצאותו של שוה קריתים בפסוקים בין הם לשעיר, ממקם אותו ככל הנראה בגלעד הדרומי, אזור נחלת שבט ראובן. הפייטן יוסף ברבי ניסן חתם את שמו "יוסף ברבי ניסן משוה קריתים". שמואל קליין טען, על פי התרגום הירושלמי, שמדובר על נווה, בדרום סוריה. היו שדחו זיהוי זה בכך שהניקוד בתרגום ירושלמי הוא אחר ואינו מתייחס לנווה ואחרים כמו יוסף יהלום שחזקו את הזיהוי ודחו את הדחייה. ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק ה' בוסתנאי עודד, אנציקלופדיה מקראית, כרך ז', עמוד 532, ערך: שוה קריתים שמעון מנחם לזאר, שכני ארץ ישראל, השרון (עיתון), 1 בינואר 1893 בנימין לפלר, יוסה (יוסף) בירבי ניסן משוה קריתים: קדושתא לסדר "הנני ממטיר", לשוננו עו (תשע"ד), עמ' 416 יוסף יהלום, פפירוס פייטני למועדי החורף ומשמעותו לתולדות היישוב בארץ־ישראל בשלהי התקופה הביזנטית, קתדרה 162, טבת תשע"ז, עמוד 10
אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה הראשון

דום אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Afonso I, Duque de Bragança‏; 10 באוגוסט 1377 - 15 בדצמבר 1461) היה הדוכס הראשון של ברגנסה והרוזן השמיני של ברסלוש. הוא ייסד את בית ברגנסה, השושלת החזקה והעשירה ביותר בפורטוגל. צאצאיו הפכו לאצילים בכירים, פקידים קיסריים, ולבסוף מלכי פורטוגל וקיסרי ברזיל. אפונסו נולד ב-10 באוגוסט 1377 ב-Veiros‏, Estremoz‏, Alentejo, לז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל ואינש פרש. הוא התחתן עם היורשת ביאטריש פריירה דה אלבים, בתו של נונו אלווארש פריירה, גנרל והאיש העשיר ביותר בממלכה. אפונסו היה נוכח בשנת 1415 כאשר הפורטוגלים כבשו את סאוטה. כאשר אחיו למחצה, דוארטה, מלך פורטוגל, נפטר בשנת 1438, בנו אפונסו החמישי (אחיינו של אפונסו) היה תינוק והבחירה כעוצר הייתה גיסתו, המלכה האם לאונור מאראגון. בחירה זו לא הייתה פופולרית מכיוון שלאונור הייתה אראגונית, אולם בקרב האריסטוקרטיה - במיוחד המעגל הפנימי של אפונסו - העדיפו את לאונור מארגון והיו גם ספקות ביכולתו הפוליטית של אחיו פדרו. בפגישה של הקורטס הפורטוגזי שהוזמן על ידי אחיו למחצה של אפונסו ז'ואאו, מושל פורטוגל, הוענקה העוצרות לפדרו, דוכס קוימברה, אח למחצה של אפונסו ודודו של המלך הצעיר. בחירה זו שימחה את העם ואת הבורגנות הצומחת במהירות. בשנת 1443, במחווה של פיוס, הפך פדרו את אפונסו לדוכס הראשון של ברגנסה. אבל בשנת 1445 אפונסו נעלב מכיוון שאיזבלה מקוימברה, בתו של פדרו, נבחרה עבור אשתו של אפונסו החמישי, ולא אחת מנכדותיו. אדיש לתככים, פדרו המשיך את שלטונו במדינה והמדינה שגשגה תחת שלטונו. בתקופה זו הוקצו הסובסידיות הראשונות לחקר האוקיינוס האטלנטי בפיקוחו של אנריקה הספן (עוד אחד מאחיו למחצה של אפונסו). ב-9 ביוני 1448 התבגר המלך אפונסו החמישי, ופדרו העביר את השליטה במדינה לידי המלך. כאיש שאפתן, אפונסו שכנע את אחיינו, המלך הצעיר, לפנות נגד פדרו. בהשפעת אפונסו ביטל המלך את כל תאריו של פדרו. בשנה שלאחר מכן, בהאשמות ששנים אחר כך יתבררו ככוזבות, הכריז אפונסו החמישי על דודו פדרו כמורד. המצב הפך לבלתי בר קיימא והחלה מלחמת אזרחים. ב-20 במאי 1449, במהלך קרב אלפרובריירה, ליד אלוורקה, נהרג פדרו. לאחר קרב אלפרובריירה, אפונסו החמישי העניק סמכויות חדשות לדודו אפונסו וכעבור תשע שנים כשעזב לאפריקה, מסר לו את העוצרות. ב-15 בדצמבר 1461 מת אפונסו, ובנו פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה השני ירש את תאריו. אפונסו התחתן פעמיים. נישואיו הראשונים היו עם ביאטריש פריירה דה אלבים, ב-8 בנובמבר 1400, ממנה נולדו לו שלושה ילדים: אפונסו התחתן בפעם השנייה, עם בת דודתו הראשונה, קונסטנסה מנורונה, בתם של אלפונסו אנריקס, רוזן גיון ונורניה (בנו של אנריקה השני, מלך קסטיליה) ואיזבל מפורטוגל (בתו של פרננדו הראשון, מלך פורטוגל, אולם לא היו להם ילדים. מדיה וקבצים בנושא אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה הראשון בוויקישיתוף She is sometimes said to be the daughter of a Jewish cobbler (Isabel Violante Pereira, De Mendo da Guarda a D. Manuel I, Lisboa, 2001, Livros Horizonte), but the Nobiliaries make her born at Borba, sister of Gil Peres and daughter of Pero Esteves, o Barbadão, of an old Portuguese noble family, akin to the Pinheiro family, and wife Maria Anes. Gerli, E. Michael, and Armistead Samuel G., Medieval Iberia, p. 182, Taylor & Francis, 2003 ISBN 9780415939188