laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משקוף

המשקוף (באנגלית: lintel או lintol) הוא הקורה בחלק העליון של מסגרת התומכת בקיר שמעל דלת או חלון, ונשען על שתי תומכות או עמודים אנכיים. בארכיטקטורה של תקופות שונות ותרבויות רבות, משקוף היה מרכיב בשיטת הבנייה "עמוד ומשקוף (אנ')". חומרי בניין רבים ושונים שימשו למשקופים. באדריכלות קלאסית המשקוף הוא האלמנט הנושא את העומס ומוצב מעל הכניסה ומכונה ארכיטרב. המשקוף הוא אלמנט מבני המונח בדרך כלל על עמודי אבן או עמודי אבן מוערמים, מעל פורטל (אנ') או כניסה. דוגמה מהתקופה התרבותית ביוון המיקנית (בערך 1600–1100 לפני הספירה) היא "אוצר אטראוס (אנ')" במיקנה שביוון. משקלו 120 טונות, בממדים משוערים 8.3 × 5.2 × 1.2 מ', והוא מהגדולים בעולם. המשקוף עשוי לעיתים גם מעץ או מתכת ובינו לבין דופן הקיר אליו הוא מחובר קיים תפר מתוכנן או סדק שאותו נהוג לכסות בשלווניה. השימוש בצורת המשקוף כאלמנט בנייה דקורטיבי מעל שערים, דלתות וחלונות, ללא תפקיד מבני, שימש במסורות וסגנונות אדריכליים של מרבית התרבויות במשך מאות שנים. דוגמאות לשימוש נוי במשקופים נמצאים באולמות היפוסטיל במצרים העתיקה ובארכיטקטורה החציבה בסלע של מקדשים בודהיסטים במערות. מקדשי בודהיסטים פרהיסטוריים ואחריהם הודים לאחר מכן היו מבני עץ עם משקופי עץ נושאים עומס על פני פתחים. מקדשי המערה שנחפרו בסלע היו עמידים יותר, ומשקופי האבן המגולפים שאינם נושאים עומדים אפשרו שימושים נוי יצירתיים באלמנטים בודהיסטים קלאסיים. בעלי מלאכה מיומנים מאוד הצליחו לדמות את מראה העץ, לחקות את הניואנסים של מבנה עץ ואת גרגר העץ בחפירת מקדשי מערות מסלע מונוליתי. בדוגמאות בנייה הודיות בודדות, מסורת הארכיטקטורה של הוויסלה בין המאות ה-11 וה-14 הוציאה משקופי אבן לא מבניים מגולפים לפרטים באזור רמת דקאן הדרומית בדרום הודו. עידן האימפריה של הוויסלה (אנ') הייתה תקופה חשובה בהתפתחות האמנות והארכיטקטורה בתרבות הקנאדיגאן (אנ') הדרומית. הוא זוכר בעיקר בזכות המנדאפות (אנ') של מקדשי ההינדו (אנ'), המשקופים, ואלמנטים אדריכליים אחרים, כמו במקדש צ'נאקשווה. תרבות המאיה באמריקה הייתה ידועה באומנות המתוחכמת והארכיטקטונית המונומנטלית שלה. עיר המאיה יאכצ'ילאן (אנ'), בדרום מקסיקו של ימינו, התמחה בגילוף האבן של אלמנטים של קישוטי נוי בתוך משקופי אבן מבניים. המשקופים המוקדמים הקדומים ביותר נוצרו בשנת 723 לספירה. באתר הארכאולוגי של יאכצ'ילאן ישנם חמישים ושמונה משקופים עם חתיכות דקורטיביות המשתרעות על פתחי מבנים גדולים. בין גילופי המאיה שנחפרו ניתן למצוא שלושה משקופים לדלתות מקדש הכוללים סצנות עלילתיות של מלכה שחוגגת את משיחת המלך בידי אלוהים. המילה "משקוף" מופעיה בתנ"ך רק פעמיים, שתיהן בספר שמות. ”וְלָקְחוּ מִן הַדָּם וְנָתְנוּ עַל שְׁתֵּי הַמְּזוּזֹת וְעַל הַמַּשְׁקוֹף...”. ”...וְעָבַ֣ר יְהוָה֮ לִנְגֹּ֣ף אֶת־מִצְרַיִם֒ וְרָאָ֤ה אֶת־הַדָּם֙ עַל־הַמַּשְׁקֹ֔וף וְעַ֖ל שְׁתֵּ֣י הַמְּזוּזֹ֑ת וּפָסַ֤ח יְהוָה֙ עַל־הַפֶּ֔תַח וְלֹ֤א יִתֵּן֙ הַמַּשְׁחִ֔ית לָבֹ֥א אֶל־בָּתֵּיכֶ֖ם לִנְגֹּֽף׃”. כולם בהקשר סימון שתי המזוזות ומשקוף הבית בדמו של טלה, כסימון לבתי בני ישראל בעת מכת בכורות. ספר שמות, פרק י"ב, פסוק ז' ספר שמות, פרק י"ב, פסוק כ"ג אילון גלעד, הקשר המפתיע בין מְזוּזָה למַזָּל, באתר הארץ, 8 באפריל 2015
יקום (קיבוץ)

יָקוּם הוא קיבוץ השייך לתנועת הקיבוץ הארצי ונמצא באזור השרון. הקיבוץ שוכן בין הערים הרצליה ונתניה, ושדותיו נושקים לשדות קיבוץ תל יצחק מצד מזרח. מצד מערב ממוקמים כביש החוף, קיבוץ געש ושפיים. יקום שייך למועצה אזורית חוף השרון. הקיבוץ הוקם בשנת 1947. הקיבוץ החל את דרכו כ"קיבוץ א"י ד'", בשנת 1938, בסמוך לחדרה. המייסדים נאלצו להמתין כשמונה שנים עד שהוקצתה להם אדמה להתיישב בה בסמוך ל"ואדי פאליק". במהלך ההמתנה הצטרפו לקבוצה חברים נוספים מגרמניה, בולגריה ופולין. חברים בקבוצה נשלחו לעבוד ביישובים יהודיים מבוססים יותר, כמו בית גן בגליל. בלילה שבין 10–11 במרץ 1947, לפני קום המדינה, עלו חברי הקיבוץ לשטח שנרכש מאדמות ח'ירבת א-זבאבדה, שהיה באותה תקופה רווי בביצות ובקשיים קיומיים רבים אחרים. העולים למקום התרכזו בשפיים וממנה עלו לנקודה, הקימו מגדל מים, צריף מגורים וגדר היקפית. בעת העלייה מנה הקיבוץ 120 חברים ו-30 ילדים. למקום נקבע השם "יקום" על ידי ועדת השמות המרכזית. חברי הקיבוץ התנגדו בתחילה לשם וערערו לוועדת השמות. שמות אחרים שהוצעו על ידי החברים היו "פלגים", "אשלים", "גבעים" ו"שער-ים". מאז העלייה על הקרקע יובשו הביצות, הופרח שטח הבעל והפך לקיבוץ משגשג. בדצמבר 1949 גרמו הגשמים לנזקים כבדים לקיבוץ. עד שנת 1964 התפרנס הקיבוץ בעיקר מחקלאות. בשנה זו רכש הקיבוץ מפעל פלסטיק והחל לעסוק גם בתעשייה. בשנת 2003 עבר קיבוץ יקום תהליך שינוי והפרטה כחלק מתהליכי ההפרטה המואצים של הקיבוצים בישראל. במאה ה-21 נהנית יקום מצמיחה דמוגרפית קבועה, הודות למענה תעסוקתי רחב, קרבה לערים במרכז ומתן אפשרות לבני הקיבוץ, החברים בו, לבנות את ביתם בקיבוץ. פרט לחקלאות, המתאפיינת בגידולי שדה ובמטעים, מתפרנסים חברי הקיבוץ מתעשייה ומשירותים. מפעל "פלסטיב", המפעל הגדול בישראל לייצור מיכלי פלסטיק, נמצא בבעלות הקיבוץ ומניב חלק מהכנסותיו של הקיבוץ. בשנת 2008 נחתמה עסקה למכירת מחצית מאחזקות הקיבוץ במפעל לשותף אסטרטגי מתחום הפלסטיק. לאחר מספר שנים המפעל נמכר לקבוצת "שלם פתרונות אריזה". ברשות הקיבוץ מבני תעשייה, מסחר ומשרדים המנוהלים על ידי הקיבוץ. חלק מהכנסות הקיבוץ מתקבל מהפעלת מרכז מסחרי ותחנת דלק בכניסה לקיבוץ וכן, פארק תעשיות היי-טק בשם "גרין פארק" המאכלס מספר חברות ידועות כגון פז, דור אלון, סמסונג, HOT ואינטל. כתוצאה מהתנהלות פיננסית מבוקרת והשקעות נבונות, יחד עם מיקומו הגאוגרפי, נחשב הקיבוץ לאחד האמידים בישראל. הקמת הקיבוץ, 11 במרץ 1947 חזית חדר האוכל בתכנונו של האדריכל שמואל מסטצ'קין, נובמבר 2009 EuroPark - הכניסה לפארק התעשייה של הקיבוץ פארק התעשייה ביקום, מאי 2008 בית התרבות בתכנון האדריכל מנחם באר מדיה וקבצים בנושא יקום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יקום יקום, באתר המועצה האזורית חוף השרון יקום, באתר למטייל מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל ואולם התרבות בקיבוץ יקום, באתר 'חלון אחורי, 19 באוגוסט 2017 יקום (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 רון בריימן, מאה להתנחלויות הקיבוציות, באתר News1 מחלקה ראשונה העליה ליקום, דבר, 12 במרץ 1947 א.פ. סטון, עם הבונים בצל המצור, משמר, 14 במרץ 1947 על פי פרוטוקול ישיבת החברים מ-5 במאי 1947 הגשמים גורמים נזקים חמורים, דבר, 28 בדצמבר 1949 השטפונות גרמו נזק רב, על המשמר, 29 בדצמבר 1949
נווה הדסה

נְוֵה הֲדַסָּה הוא כפר נוער באזור השרון ליד נתניה, צמוד לקיבוץ תל יצחק, בתחום המועצה האזורית חוף השרון. המוסד הוקם בשנת 1949 על ידי הארגונים "עליית הנוער", "ארגון נשות הדסה", קיבוץ תל יצחק וארגון "יסודות". הוא נועד לקלוט את הנוער והילדים שבאו עם שארית הפליטה מאירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. הכפר כולל פנימייה ובית ספר לנוער בכיתות ז'-י"ב. בשלב מאוחר יותר החלה גם קליטת חניכים עולים ממדינות אמריקה הלטינית כגון פרו, ארגנטינה וקובה, מחבר המדינות ומצרפת. בעבר עבדו תלמידי התיכון בענפי המשק השונים, בקיבוץ תל יצחק. מדיה וקבצים בנושא נווה הדסה בוויקישיתוף נווה הדסה באתר המועצה האזורית חוף השרון נווה הדסה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MARK I

האם התכוונתם ל... הרווארד סימן 1 – המחשב הראשון (ארצות הברית, 1944) מנצ'סטר סימן 1 – אחד המחשבים הראשונים (אנגליה, 1949) סימן 1 (טנק) – הטנק הראשון (בריטניה, 1916)
רשפון

רִשְׁפּוֹן הוא מושב עובדים באזור השרון, המשתייך למועצה אזורית חוף השרון. היישוב גובל בכפר שמריהו בדרום, ברעננה במזרח, בשפיים בצפון ובהרצליה במערב. המושב הוקם בשנת 1936 בימי העלייה החמישית. ועדת השמות קראה ליישוב תחילה "רשפונה", על שם עיר נמל עתיקה שהייתה באזור בסוף ימי ממלכת ישראל, ושהיא עצמה נקראה על שמו של האל רשף מהמיתולוגיה הכנענית, שנתן גם את שמו ליישוב 'ארסוף'. התושבים בחרו לבסוף את השם "רשפון". בשלהי מלחמת העצמאות המושב היה קרבן להתקפות מסתננים. ב-4 בנובמבר 1948 חדרו מסתננים לביתה של משפחת וייס, רצחו את הבעל אליעזר וייס וחטפו את אשתו אסתר (אטקה). לאחר חטיפתה היא הועברה לירדן והייתה מספר שבועות במחנה השבויים אום אל ג'מאל. ב-25 בדצמבר 1948 חדרו שוב מסתננים לרשפון ורצחו את אלימלך זלצהנדלר. שניהם היו הראשונים שנקברו בבית הקברות ברשפון. ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי גש"ר בכפר שמריהו, המשותף לתלמידים מכפר שמריהו, גליל ים ורשפון. ביישוב חוות סוסים טיפולית המאפשרת היכרות של ילדים צעירים מאד (בני 3 אפילו), עם בעל החיים המיוחד הזה. הסליק ברשפון רצח אליעזר וייס אתר מושב רשפון תמונות עדכניות של בית העם ברשימה העוסקת ברשפון, 5/09 מידע על אתר רשפון, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות רשפון (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 יוסף ברסלבסקי, העם העברי והים, באתר מערכות התקפות מרצחים ברשפון, 1948
קמירוס

קמירוס (ביוונית: Κάμειρος) היא עיר עתיקה באי רודוס שביוון. העיר קמירוס שוכנת על החוף הצפון-מערבי של האי, בלב האזור החקלאי, והייתה אחת משלוש ערי המדינה של רודוס, ואחת מערי השישייה הדורית. בתקופת הברונזה האזור היה מיושב על ידי יוונים מיקנים, אך העיר קמירוס עצמה הוקמה על ידי היוונים הדורים. קמירוס התאחדה עם איליסוס ולינדוס במאה החמישית לפני הספירה. זו הייתה חברה חקלאית שהפיקה שמן, יין ותאנים. בתור הזהב של העיר, במאה ה -6, הייתה זו העיר הראשונה ברודוס שהטביעה מטבעות משלה. שקיעתה של קמירוס הייתה תוצאה של הנטישה ההדרגתית של תושביה, שהחליטו לעבור לעיר רודוס שהוקמה בשנת 408 לפנה"ס. בין השנים 1852–1864 החלו החפירות הארכאולוגיות באקרופוליס של קמירוס על ידי אלפרד ביליוטי (Alfred Biliotti) ואוגוסט סלצמן, אך משנת 1928 החלו החפירות לקבל תאוצה באופן שיטתי על ידי בית הספר לארכאולוגיה האיטלקי עד סוף מלחמת העולם השנייה. הממצאים שנחשפו בחפירות, שהם עשירים מאוד וחשובים, הובאו למוזיאון הבריטי ולמוזיאון הלובר. העיר העתיקה נבנתה בשלוש מדרגות, במדרגה העליונה של הגבעה היה האקרופוליס, ובו מקדש אתנה, וסטואה. היישוב העיקרי היה במדרגה האמצעית, ובו רשת של רחובות מקבילים ובתי מגורים. על המדרגה התחתונה נבנה בית המקדש הדורי, ככל הנראה לאל אפולו. מדיה וקבצים בנושא קמירוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמירוס Ancient Kamiros, Rhodes, Rhodes Guide ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית חלקיה

בֵּית חִלְקִיָּה הוא מושב חרדי של פועלי אגודת ישראל באזור הפנימי של השפלה, בתחומי המועצה האזורית נחל שורק ליד המועצה המקומית גדרה. בית חלקיה נמצא כ-75 מטר מעל פני הים. היישוב משלב בין אורח חיים חרדי לאורח חיים חקלאי. בנושא השמיטה קיבל היישוב על עצמו את הוראות החזון איש. היישוב הוקם ביום י"ט טבת בשנת ה'תשי"ג, (6 בינואר 1953) על ידי עולים מהונגריה ורומניה. חלקם התגוררו באופן זמני במעברות וחלקם מירושלים. שם היישוב נגזר מהפסוק: "חֶלְקִי ה' אָמַרְתִּי לִשְׁמֹר דְּבָרֶיךָ" (ספר תהלים, פרק קי"ט, פסוק נ"ז). לפי זאב וילנאי השם חלקיה, המובא במקרא כשם פרטי, מסמל את שאיפת המייסדים לחלקה במולדת בעזרת יה. רב ומייסד היישוב היה הרב יוסף הלוי צימרמן (יחד עם חברי אגודת נחליאל ביניהם הרב קלמן שינדלר, אשר היה אף ממייסדיו של שיכון פאג"י בירושלים), בשנת תשע"ו נקראה הכיכר המרכזית במושב על שמו של הרב צימרמן. לאחר פטירתו בשנת תשכ"ג, נערכו בחירות בהשתתפות חברי המושב לתפקיד רב המושב ובהן נבחר הרב שלמה פולק, תלמידו של החזון איש, בוגר ישיבת פוניבז', וחתנו של הרב יהושע סג"ל דייטש. בסוף שנת תשע"ח הוכתר בנו של הרב שלמה פולק, הרב דוד פולק לכהן כרב לצידו. בתי הספר ותלמודי התורה בהם מתחנכים ילדי המושב נמצאים ביישוב הסמוך יסודות. ביישוב ישנם מעונות לגיל הרך וגני ילדים ובנוסף מס' מוסדות לימוד נוספים: ישיבת שערי שמועות - ישיבה גדולה ליטאית המונה כ-450 תלמידים. ישיבה לצעירים של חסידות בעלז המונה כ-140 תלמידים, בראשות הרב יוסף צבי ברייער. ישיבת 'שערי יצחק' המונה כ-80 תלמידים, בראשות הרב ישראל קלירס. כולל אברכים (בעבר השתייך לרשת 'עטרת שלמה', נפרד ממנה וכעת בראשות רב המושב הצעיר הרב דוד פולק). בעבר התבססה כלכלת המושב על חקלאות ומשק. כיום, רוב התושבים עובדים מחוץ למושב ומיעוטם בחקלאות. בתחום החקלאות מקפידים בשמירה על מצוות התלויות בארץ, בכלל זה שמיטה, כלאיים, ערלה. במושב ישנן רפתות וכוורות שהוקמו בשנותיה הראשונות של המועצה. במושב מתגוררים גם אברכים אשר תורתם אומנותם. במושב שוכן המטה של חברת הקמעונאות החרדית משנת יוסף, וכן המשחטה ממנה משווקת החברה את מוצרי הבשר. מדיה וקבצים בנושא בית חלקיה בוויקישיתוף בית חלקיה באתר המועצה האזורית נחל שורק בית חלקיה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 הוקם מושב חדש לפאג"י באזור נחל שורק, דבר, 7 בינואר 1953 מושב חדש של פואגו"י, הצופה, 11 בינואר 1953 זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך א', עמוד 104 הרפנס, גרשום, עשרים שנה למועצה האיזורית נחל שורק, בני ברק: מועצה האיזורית נחל שורק, 1970, עמ' 98 ישראל כהן, ‏רבה של בית חלקיה הוכתר בבית הגדולים, באתר כיכר השבת, 16 באוגוסט 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאליסוס

יאליסוס (ביוונית: Ιαλυσός, ידועה גם בשם הנוסף טריאנטה Trianta) היא עיר באי רודוס, יוון. ניהולה של יאליסוס משנת 2011, נמצא כיום בשלטון המקומי כחלק מעיריית רודוס. העיר יאליסוס שוכנת על החוף הצפון מערבי של האי, צמוד לשפת מפרץ הומונימוס, נבנתה בעיירה הדורית העתיקה איליסוס, כשמונה קילומטרים ממערב לעיר רודוס, בלב האזור החקלאי, והייתה אחת משלוש ערי המדינה של רודוס. כמו שאר האזור, היא עמוסה מאוד. למרות אלפי התיירים שבאים בכל שנה, הצליח יישוב זה לשמור על אופיו של כפר רודיאני טיפוסי. הגישה לחוף ישירה וניתן למצוא במקום מלונות גדולים ומסורתיים רבים. חזית החוף באזור זה אידיאלית לספורט ימי מכל הסוגים. יאליסוס ממוקמת בסמוך לאתר של העיר יאליסוס העתיקה, אשר הייתה בעבר פוליס ואחת מערי השישייה הדורית. יאליסוס היא העיר השנייה בגודלה באי רודוס, מספר האוכלוסייה עומד כיום על כ-12,000 תושבים. עד שנת 1985 הייתה יאליסוס כפר עם אוכלוסייה של כ-2500 בני אדם, אך במהלך השנים הבאות האוכלוסייה גדלה ל-10,107 תושבים במפקד של 2001. מדיה וקבצים בנושא יאליסוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאליסוס (באנגלית) Rhodes Guide, Trianta, Rhodes
פלטינס ארנה

פלטינס ארנה (בגרמנית: Veltins-Arena) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר גלזנקירכן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. האצטדיון נפתח בשנת 2001 ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שאלקה 04. בשנת 2004 אירח האצטדיון את משחק גמר ליגת האלופות בו גברה פורטו על מונקו בתוצאה 3-0. כמו כן, אירח האצטדיון חמישה משחקים במסגרת מונדיאל 2006' כולל משחק בשלב רבע הגמר. תכולת האצטדיון היא 61,482 (כולל יציעי ישיבה ועמידה) צופים במשחקי ליגה, ותכולה של 53,951 צופים (יציעי ישיבה בלבד) במשחקים בינלאומיים. גג האצטדיון ניתן להזזה כמו גם משטח הדשא. ביולי 2005 נמכרו הזכויות על שם האצטדיון למבשלת הבירה הגרמנית פלטינס. ב-2010 רשם האצטדיון ציון דרך נוסף, כאשר במרכזו הותקנה זירת הוקי קרח והוא אירח את משחק הפתיחה של אליפות העולם בהוקי קרח בין נבחרות ארצות הברית וגרמניה. המשחק משך 77,803 צופים, וקבע שיא עולמי של קהל במשחק הוקי קרח (שנשבר מאז). ב-2024, האצטדיון אירח כמה מהמשחקים ביורו 2024. האצטדיון אירח את המשחקים בין אנגליה לסרביה, בין ספרד לאיטליה ובין פורטוגל לגאורגיה. האצטדיון אף יארח משחק בשמינית הגמר וברבע הגמר. מבט מבפנים מבט מבפנים מנהרת השחקנים, 2011 האצטדיון ממבט על אתר האינטרנט הרשמי של פלטינס ארנה האצטדיון באתר stadionwelt (בגרמנית) GELSENKIRCHEN ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יסודות (מושב)

יְסוֹדוֹת הוא מושב שיתופי חרדי באזור השפלה, ליד טל שחר, השייך למועצה אזורית נחל שורק. היישוב הוקם כקיבוץ בשנת 1946 על ידי ניצולי שואה מגרמניה, הונגריה, צרפת והולנד, חברי תנועת פועלי אגודת ישראל. גרעין המקימים שכן תחילה במגדיאל שבשרון, אחר כך עבר הכשרה בקיבוץ חפץ חיים הסמוך. במהלך מלחמת העצמאות, באוגוסט 1948, קיבלו אנשי הגרעין את הקרקע, כדי להוות נקודת שליטה על כביש הגבורה ו"כביש לטרון" (כביש 3). תחילה שכן הקיבוץ בסמוך לצומת של כביש הגבורה וכביש לטרון, ובדצמבר 1949 עבר לנקודת הקבע, על גבעה כקילומטר וחצי מדרום, סמוך לקיבוץ חולדה, שסייע לו בשנים הראשונות. במרץ 1951 הושלמה סלילת כביש הגישה לקיבוץ. בשנת 1953, פקד את הקיבוץ אסון. שרפה ניצתה בחדר האוכל מאש הפרימוס שנאחזה בשמלת אחת מחברות המושב תוך כדי בישול. שלוש נערות בודדות ניצולות שואה, נספו בשרפה. באותה שנה הפך הקיבוץ למושב שיתופי. במקום נקלטו פליטים דתיים וחרדים מעליית הנוער שהשתלבו בעבודות החקלאיות: פאלחה, ירקות ורפת. היה ענף לולים מפותח מאוד, פרות לחליבה, דיר כבשים, וכרמי ענבים מכל הזנים שסיפקו לכרמל מזרחי את התוצרת שלהם. במושב חיי חברה ותרבות שכללו הצגות של החברים והחברות במועדון, הקרנות של מרכז ההסברה, טיולים מאורגנים ונסיעות לים. נכון לשנת 2017, גרות ביישוב מעל 100 משפחות. בתחילת שנות ה-2000 עובר המושב תהליך הפרטה ממושב שיתופי למושב. עובדה זו הביאה להתרחבות ולהצטרפות משפחות[דרוש מקור]. המושב בנוי בצורת עיגולים, כאשר במרכז נמצא בית הכנסת, וסביבו שלושה מעגלים, במעגל הקיצוני שוכן אזור התעשייה. מחוץ למושב נמצא בית העלמין האזורי. רב המושב במשך שישים שנה היה הרב דוד בן ציון קליין, עד לפטירתו בשנת תשס"ט, ומאז ממלא את המקומו בנו הרב יעקב חיים קליין. במהלך השנים ניטשו ויכוחים רבים בין החברים על דרך החינוך ביישוב. כיום החינוך הוא בחסות החינוך העצמאי. במקום תלמוד תורה שאליו מגיעים תלמידים מכל האזור ובית ספר יסודי בית יעקב שאליו מגיעות תלמידות גם מיישובי הסביבה. במקום גם ישיבה קטנה לצעירים בראשות הרב יהודה כהן שקיימת כבר כמעט 30 שנה. בשנת ה'תשס"ח פתח הרב יהודה זיאת במושב את ישיבת משכן ידידיה - ישיבה גדולה ספרדית, המכונה בקיצור על שם המושב "ישיבת יסודות". חקלאות - כ-5,000 דונם מתוכם 4,000 דונם של גידולי שדה ומטעים, 350 דונם של פרדסים והשאר כרם יין שייחודו ברמה הגבוהה מאוד וביבולים הגדולים יחסית לשטח. בנוסף לחקלאות פועלים במשק רפת חלב המייצרת מעל 3 מיליון ליטר בשנה, לולים, מצבעה תעשייתית בתחום המתכת ומפעל לאביזרי מיזוג אוויר. עזריאל מ. שוורץ, ואלה דברי ימי יסודות, הוצאה פרטית, תשע"ג. מדיה וקבצים בנושא יסודות בוויקישיתוף יסודות באתר המועצה האזורית נחל שורק יסודות באתר ההתיישבות הכפרית עשור להתיישבות משק "יסודות", שערים, 13 ביוני 1958 חגי עמית, "הצעירים כבר הבינו שזה מקום טוב, הכל מפוצץ": איך נראים החיים ביישוב הכי ייחודי בישראל, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2021 יסודות (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 א תלמי, קיבוץ "יסודות" עלה על אדמתו, דבר, 3 באוגוסט 1948 משק יסודות - למקום התיישבותו הקבוע, שערים, 29 בדצמבר 1949 הרב א' י' ברומברג, משוט בכפרים, הצופה, 30 במרץ 1951 נחנך כביש יסודות, שערים, 15 במרץ 1951 ראה כתבה בה כבר מוגדר היישוב מושב שיתופי - המועצה האיזורית נחל שורק בהתפתחותה, שערים, 16 באוגוסט 1953
גדליה רבינוביץ מליניץ

הרב גדליה רבינוביץ מליניץ (? - כ"ט בכסלו ה'תקס"ד). היה מייסד חסידות ליניץ ומחבר הספר "תשואות חן". רבי גדליה נולד לרבי יצחק שהיה דיין בפולנאה שהיה מיוחס למהרש"א, בזיווג שני חתן רבי משה טשרטריער אחיו של רבי צבי מקמינקא. בנעוריו ביקר מספר פעמים אצל ה"בעל שם טוב" שחיבבו מאוד. היה תלמידם של רבי יהודה לייב מפולנאה ושל המגיד ממזריטש ורבי יעקב יוסף מפולנאה. היה ידוע בכושר דרשנות, כיהן ברבנות מגיל 18 באוסטרופול, מאריפול וליניץ, ובעיירה סטוויטש הסמוכה לליניץ. נפטר בכ"ט בכסלו תקס"ד. סיפורים רבים המופיעים בשבחי הבעש"ט נשמעו מפי רבי גדליה (המכונה שם "הרב דקהילתנו"). מבין תלמידיו ידוע רבי שלום מפראהביטש אביו של רבי ישראל מרוז'ין, רבי גדליה עמד לימינו בשעה שכמה אדמו"רים ערערו על דבריו. תלמיד נוסף - רבי יהודה לייב מליניץ רשם את רעיונותיו על ארץ ישראל והגאולה. בנו - שמואל יהודה לייב (תקמ"ב - י"ט בכסלו תקע"ח), מילא מקום אביו. בנו - יצחק יואל (תקנ"א - כ"ה בחשוון תקפ"ח), חתנו של רבי יעקב מלוברטוב, מילא מקום אחיו. חתנו - רבי אליהו דב, דיין באיוונצא. חתנו - רבי צבי בן רבי יוסף מקמינקא. חתנו - רבי ישראל חיים מלודמיר (בנו של רבי אברהם המלאך). חתנו - רבי אהרן מצ'רנוביל. חתנו - רבי יוסף מוויניצא. דוד הלחמי, רבי גדליה מלוניץ, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' ק"ס, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) גדליה רבינוניץ מליניץ באתר אהלי צדיקים(הקישור אינו פעיל! 25/10/2020) גדליהו בן יצחק רבינוביץ (נפטר 1803), דף שער בספרייה הלאומית טרקליני החסידות, יצחק אלפסי, כרך א' עמ' 332. הוצאת המודיע רבי יצחק היה בנו של רבי שמואל בן רבי אליהו בן רבי יצחק חתן המהרש"א. מספר תורת אבות לנכדו רבי יהושע העשיל ממונסטריץ'.
MHP ארנה

MHP ארנה (בגרמנית: MHPArena) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר שטוטגרט שבמדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. האצטדיון נחנך בשנת 1933 ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שטוטגרט. עד לשנת 1993 נקרא האצטדיון נקרשטדיון על שם נהר נקר הזורם בעיר. בין השנים 1993–2008 נקרא האצטדיון גוטליב דיימלר על שמו של המהנדס גוטליב דיימלר שנמנה עם מייסדי חברת מרצדס-בנץ. בשנת 2008 שונה שמו של האצטדיון למרצדס-בנץ ארנה. החל משנת 2023 נקרא האצטדיון MHP ארנה. בשנת 1959 אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בו זכתה ריאל מדריד אשר גברה על סטאד ריימס. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 1974 בו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים. במהלך מונדיאל 2006 אירח האצטדיון שישה משחקים, בהם את המשחק על המקום השלישי. כמו כן, ביורו 1988 אירח האצטדיון משחק אחד משלב הבתים וכן את משחק חצי הגמר. באותה השנה אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בו זכתה פ.ס.וו. איינדהובן אשר גברה על בנפיקה ליסבון. פרט למשחקי כדורגל אירח האצטדיון גם אירועי אתלטיקה: בשנת 1986 אירח האצטדיון את אליפות אירופה באתלטיקה, ובשנת 1993 אירח את אליפות העולם באתלטיקה. במהלך השנים נערכו באצטדיון שינויים רבים. בין 2004 ל-2005 שופץ האצטדיון על מנת שיעמוד בסטנדרט לאירוח משחקי מונדיאל 2006. בין 2009 ל-2011 עבר האצטדיון שיפוץ כללי שבמסגרתו בוטלו מסלולי האתלטיקה שהפרידו בין הדשא ליציעי האצטדיון, כר הדשא הונמך ושניים מהיציעים נבנו מחדש במטרה לקרב את היציעים לדשא. כיום תכולת האצטדיון עומדת על 60,441 צופים במשחק ליגה הכוללים יציעי עמידה וישיבה, ו-54,906 צופים במשחקים בינלאומיים הכוללים יציעי ישיבה בלבד. מבט מבפנים יציע אוהדי שטוטגרט האצטדיון בשנת 2005 בזמן שכלל מסלול אתלטיקה מדיה וקבצים בנושא MHP ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של MHP ארנה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה סדו

לאה אֵלֵן סֵדוּ-פורנייה דה קלוזון (בצרפתית: Léa Hélène Seydoux-Fornier de Clausonne; נולדה ב-1 ביולי 1985), המוכרת בשם האמנותי לאה סֵדוּ, היא שחקנית קולנוע צרפתייה. זכתה להכרה בזכות הופעותיה בסרטים "רובין הוד", "משימה בלתי אפשרית 4: קוד הצללים", "חצות בפריס", "כחול הוא הצבע החם ביותר", "מלון גרנד בודפשט" ובסרטי ג'יימס בונד "ספקטר" והמשכו "לא זמן למות". לאה סדו נולדה בפריז שבצרפת, למשפחה מרקע נוצרי. היא בתם של איש העסקים אנרי סדו, והנדבנית ואלרי סדו. סדו היא נכדתו של המפיק הצרפתי ז'רום סדו וקרובת משפחתו של בעליה של חברת ההפקה "Gaumont" ניקולא סדו. היא החלה את דרכה בתחום המשחק בקומדיה "Mes copines" ובדרמה "מאהבת זקנה", ופרצה לתודעה בצרפת בזכות הופעה ראשית בשנת 2008 בדרמה "הנשמה הטהורה" (La belle personne), שבה גילמה את הנערה ז'וני. על הופעתה הייתה סדו מועמדת לפרס פריצת השנה של פרס סזאר. ב-2009 היא הופיעה בדרמה האוסטרית המצליחה "לורדס" והופיעה בהופעת הבכורה ההוליוודית הקצרה שלה בסרטו מעורר המחלוקת של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", שבו הופיעה, בתחילתו, בתפקיד אחת מתוך שלוש בנותיו של מר פייר לפטיד, אשר מסתיר משפחה יהודית מתחת לרצפת ביתו. ב-2010 השתתפה בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" בתפקיד איזבל מאנגולם, אשתו של המלך ג'ון. כמו כן, הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס פריצת השנה של פרס סזאר על הופעתה בסרט "פרודנס היקרה". ב-2011 הופיעה בסרט הפעולה שובר הקופות "משימה בלתי אפשרית 4" בתפקיד המתנקשת הצרפתייה סבין מוראו, ובסרטו של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד גבריאלה, מוכרת תקליטים איתה מתיידד גיבור הסרט גיל (אוון וילסון). ב-2014 זכתה בפרס לומייר על הופעותיה בסרט "כחול הוא הצבע החם ביותר" וב-"Grand Central". בשנת 2016 שיחקה לצד מריון קוטיאר בסרט "זה רק סוף העולם" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן. בספטמבר 2016 סיידו פרסמה שהיא ובן זוגה אנדרה מאייר מצפים לילד ראשון יחד. ב-18 בינואר 2017, היא ילדה את בנה הבכור, ז'ורז'. ביולי 2021 סיידו נמצאה חיובית ל-COVID-19, הייתה אסימפטומטית ומבודדת בביתה בפריז. האבחנה גרמה לה לדלג על פסטיבל קאן 2021. מדיה וקבצים בנושא לאה סדו בוויקישיתוף לאה סדו, ברשת החברתית פייסבוק לאה סדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאה סדו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לאה סדו, באתר AllMovie (באנגלית) לאה סדו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לאה סדו, באתר Metacritic (באנגלית) לאה סדו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאה סדו, באתר ספוטיפיי לאה סדו, באתר AllMusic (באנגלית) לאה סדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאה סדו, באתר Discogs (באנגלית) אמיר קמינר, "טום קרוז מאוד שונה מהדימוי המטורלל שיש לו", באתר ynet, 3 בינואר 2013 אבנר שביט‏, ליה סיידו: למה דווקא היא הבחורה הנכונה של הרגע, באתר וואלה, 2 ביוני 2013 אבנר שביט, קאן‏, "כחול הוא הצבע החם ביותר": ראיון בלעדי עם ליה סיידו, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2013 אבנר שביט, קאן‏, "אני צרפתייה, אז אני אוהבת לסבול": הכוכבת ליה סיידו מדברת על ג'יימס בונד, הישרדות ומלנכוליה, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2020