laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוניק האס

מוניק האס (בצרפתית: Monique Haas;‏ 20 באוקטובר 1909 – 9 ביוני 1987) הייתה פסנתרנית צרפתייה. האס נולדה בפריז ולמדה בקונסרבטואר של פריז אצל ז'וזף מורפן (אנ') ולאזאר לוי. היא סיימה בפרס ראשון בשנת 1927 והמשיכה בלימודיה אצל רודולף סרקין ורובר קאסאדסי. האס נישאה למלחין הצרפתי-רומני מרצ'ל מיכאילוביץ', יצאה לסיורי קונצרטים ברחבי העולם וקצרה שבחים רבים על ביצועיה במוזיקה של המאה ה-20. המלחין פרנסיס פולנק, בעצמו פסנתרן מחונן, שיבח אותה במילים אלה, "מוניק האס המקסימה, שנגינתה בפסנתר מהלכת קסמים", ואנרי דיטייה תיאר אותה כ"פרשנית מהוללת למוזיקה של ראוול". כמו רבים מן הפסנתרנים הצרפתים, שגדלו בעולם שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בחרה מוניק האס ברפרטואר, שעקף את המלחינים הרומנטיים ושם דגש על ייצוג של מוזיקה צרפתית. יצירות מאת פרנסואה קופרן וז'אן-פיליפ ראמו הופיעו דרך קבע בתוכניותיה, יחד עם אלה של מוצרט והיידן. יצירותיו של שומאן היו היוצא מן הכלל הבולט להשמטת התקופה הרומנטית מן הרפרטואר שלה, אף כי גם אטיודים של שופן מצאו בו מקום. עם זאת, מוניק האס זכורה בעיקר כמבצעת מוזיקה צרפתית של המאה ה-20. הקלטות דביסי שלה כוללות את "שנים-עשר האטיודים" שלו, השכוחים יחסית, הקלטה שזכתה ב"גראן פרי דו דיסק", ואת הפרלודים. היא הקליטה את שני הקונצ'רטי של ראוול (את הסול מז'ור פעמיים), וכן את מכלול המוזיקה שלו לפסנתר סולו. מוניק האס עשתה לה שם כפרשנית ליצירות בארטוק, והייתה רחוקה כחוט השערה מביצוע הבכורה של הקונצ'רטו השלישי שלו לפסנתר (הכבוד ניתן לגיירגי שאנדור, שהקדים אותה בימים ספורים). עוד מלחין לא-צרפתי, שאת יצירותיו אהבה, היה הינדמית; יש הקלטה יקרת-ערך שלה לסוויטה שלו, "ארבעת המזגים", לפסנתר וכלי קשת. פסנתרנים צרפתים בני דורה של האס התרחקו במשך השנים מן הטכניקה השטחית, ותכופות שברירית ובת-חלוף, שנקשרה עם מרגריט לונג (טכניקה שכונתה לא פעם סגנון ה"דיגי-דיגי-די"). האס שילבה את הניקיון והדיוק שנקשרו לאסכולה הוותיקה יותר עם גון צליל חמים, ששיקף את השפעתו של אלפרד קורטו. גרסאותיה נטולות הרגשנות, בייחוד לדביסי וראוול, מאפשרות ראייה שונה של יצירותיהם, מציגות אותן הן כחדשניות והן כיורשי המסורת של קופרן ושל אמני הצ'מבלו מן המאה ה-18. ניגודים מרתקים אפשר למצוא בין שתי הקלטותיה לקונצ'רטו של ראוול בסול מז'ור. ההקלטה הראשונה, משנת 1948, שמה דגש מובהק על הקשרים של היצירה עם ניב הג'אז של שנות ה-20'. לעומת זאת, ההקלטה המאוחרת יותר, משנת 1965, נושאת אופי "מוצרטי" הרבה יותר ומשקפת את החוב שראוול, על פי הודאתו, ראה עצמו חב למוצרט בכתיבת הקונצ'רטו הזה. ראוול: הקונצ'רטי לפסנתר, התזמורת הלאומית De l'ORTF בניצוח פול פאריי. דויטשה גרמופון (תקליטור) ראוול: יצירות לפסנתר (כרך 1) אראטו קלאסיקס - 1968 מוניק האס, באתר AllMusic (באנגלית) מוניק האס, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוניק האס, באתר Discogs (באנגלית) צ'ארלס טימברל, "מוניק האס", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
A1 (להקה)

A1 היא להקת בנים בריטית, שהוקמה בשנת 1998 והתפרקה בשנת 2002. חברי הלהקה היו מארק ריד (נגן קלידים ומתופף), פול מראזי, בן אדמס (נגן קלידים) והנורווגי כריסטיאן אינגבריגסטן (נגן קלידים וגיטרה). בשנת 1999 הלהקה הוציאה סינגל ראשון, שהגיע למקום השישי במצעד הבריטי. בשנת 2000 הלהקה הוציאה שני סינגלים, שהגיעו למקום הראשון: "Take on Me" (גרסת כיסוי לשיר מקורי של להקת א-הא) ו-"Same Old Brand New You". בשנת 2001 הלהקה זכתה בפרס ה"בריט" (פרס מוזיקת פופ בריטי) לתגלית השנה. ב-8 באוקטובר 2002 חבר הלהקה פול מראזי הודיע על פרישתו, ושאר חברי הלהקה החליטו על פירוקה. בשנת 2009 התאחדה הלהקה. בשנת 2010 השתתפה בקדם האירוויזיון הנורווגי עם השיר Dont Wanna Lose You Again אך לא זכו. לאחר ההשתתפות בקדם הוציאו אלבום נוסף "Waiting For Daylighy" 1999 - Here we come 2000 - The A-List 2002 - Make it good 2010 - Waiting for daylight מדיה וקבצים בנושא A1 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של A1 A1, ברשת החברתית פייסבוק A1, סרטונים בערוץ היוטיוב A1, באתר ספוטיפיי A1, באתר AllMusic (באנגלית) A1, באתר MusicBrainz (באנגלית) A1, באתר דיזר A1, באתר Discogs (באנגלית) A1, באתר Songkick (באנגלית) A1, באתר בילבורד (באנגלית)
קבוצה ניתנת להגדרה

בלוגיקה מתמטית, קבוצה ניתנת להגדרה היא תת-קבוצה של מודל, המוגדרת על ידי נוסחה בשפה של המודל. כלומר, זוהי קבוצה מהצורה   { x : φ ( x ) } {\displaystyle \ \{x:\varphi (x)\}} . לדוגמה, בשדה המספרים הממשיים (כמודל אקסיומטי של שדה סדור), הקבוצות הניתנות להגדרה הן איחודים סופיים של נקודות וקטעים. בשדה המספרים המרוכבים (כמודל של האקסיומות המגדירות שדה סגור אלגברית), אפשר להגדיר רק קבוצות סופיות וקבוצות שהמשלים שלהן סופי (מודל כזה נקרא מינימלי). המעבר לשדה אקספוננציאלי מאפשר להגדיר ב-   C {\displaystyle \ \mathbb {C} } את קבוצת המספרים השלמים (לפי הנוסחה ∀ y : e y = 1 → e x y = 1 {\displaystyle \forall y:e^{y}=1\rightarrow e^{xy}=1} ). לא ידוע האם   C {\displaystyle \ \mathbb {C} } , כשדה אקספוננציאלי, הוא "קוואזי-מינימלי" (כלומר, אפשר להגדיר בו רק קבוצות בנות מניה וכאלה שהמשלים שלהן בן-מניה).
מאוזוליאום מוחמד עלי ג'ינה

מאוזוליאום מוחמד עלי ג'ינה (באורדו: مزار قائد, בתעתיק: מזאר קאיד) בעיר קראצ'י שבפקיסטן הוא אתר הנצחה לאומי לג'ינה, הנחשב לאבי האומה הפקיסטנית, אשר הוקם באתר הקבורה שלו. המאוזוליאום הוא מן האתרים הידועים ביותר בקראצ'י ומהווה סמל שלה. אתר המאוזוליאום ניצב בנקודה גבוהה בליבה של העיר. בניין המאוזוליאום שוכן במרכזה של כיכר מרוצפת ששטחה כ-2,900 מטרים מרובעים, אשר גן מסוגנן משתרע מכל צדדיה. מפלס הכיכר גבוה ב-4 מטרים מן השטח שסביבה. מבנה המאוזוליאום הוא בניין רבוע שבראשו כיפת שיש עגולה. אורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-30 מטר. בכל אחת מן הצלעות עוצב פתח כניסה לפנים המבנה. המבנה מואר בשעות הלילה ונראה למרחוק בקראצ'י. האתר תוכנן על ידי האדריכל יחיא מרצ'נט (Yahya Merchant) ונבנה במהלך שנות ה-60. מדי יום נערך באתר טקס לחילופי המשמר המוצב שם. טקסי האזכרה השנתיים לג'ינה מתקיימים בו, כמו גם טקסים בימי מועד לאומיים של פקיסטן. במאוזוליאום נקברו אישים נוספים וביניהם אחותו ויועצתו של ג'ינה, פאטימה. מדיה וקבצים בנושא מאוזוליאום מוחמד עלי ג'ינה בוויקישיתוף על אתר המאוזוליאום באתר humsafar.info. על המאוזוליאום באתר cybercity-online.net. על המאוזוליאום באתר heritage.com.pk.
קרא

האם התכוונתם ל... קָרָא - מין צמח השייך למשפחת הדלועיים - Lagenaria siceraria. מוערך כמוזכר במשנה בשם דלעת קראים – זרם ביהדות אישים: אביגדור קרא – דיין, ראש ישיבה, מקובל ומשורר בפראג במאה ה-15 איוב קרא – שר וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד ברוך קרא – כתב לענייני משפט של חדשות 13 ג'ורג' קרא – שופט בבית המשפט העליון יוסף קרא – רב ופרשן המקרא שחי בצרפת במאה ה-11 והמאה ה-12 מיכאל קארה (נכתב לעיתים 'קרא') – פסל וצייר ישראלי קורא קרה "גידולי ארץ-ישראל בימי-הביניים", עמוד 271, זהר עמר מאמר אודות דלעת מאת ד"ר אביחיל גרינברגר
תל גיבורים

האם התכוונתם ל... תל גיבורים (בני ברק) – שכונה בבני ברק תל גיבורים (חולון) – שכונה בחולון
טמרין לבן

טמרין לבן (שם מדעי: Saguinus melanoleucus) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בצפון מערב ברזיל ועד למזרח פרו. הטמרין הלבן הוא פעיל יום ושוכן עצים. הטמרין הלבן אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים (סוכר, שרף, גומי). למין זה שני תת-מינים טמרין לבן (Saguinus melanoleucus melanoleucus) וטמרין לבן קראנדלי (שם מדעי: Saguinus melanoleucus crandalli) בנוסף קיים תת-מין שלישי טמרין לבן אקרי (שם מדעי: Saguinus melanoleucus acrensis) אשר רוב החוקרים כיום חושבים כי זה אינו תת-מין נפרד אלא תוצר של הזדווגויות בין שני מינים מונים של טמרין (טמרין חום-ראש וטמרין לבן). טמרין לבן (Saguinus melanoleucus melanoleucus) - לבן עד לבנבן-צהבהב ועור פניו שחור. זהו אחד הפרימטים הבודדים שכולו לבן. טמרין לבן קראנדלי (Saguinus melanoleucus crandalli) - צבע פניו לבן, סנטר וזרועות אפורות, רגלים כתמתמות וזנב חום בהיר. טמרין לבן אקרי (Saguinus melanoleucus acrensis) - גופו אפרפר צהבהב, גרונו ורגליו כתומות. אורך הגוף 25 ס"מ. אורך הזנב 38 ס"מ. טמרין לבן - מריו ז'ורואה במערב ועד ריו טרוסה במזרח. טמרין לבן קראנדלי - שטח קטן בקרבת הגבול בין ברזיל לפרו. טמרין לבן אקרי - מרכז מדינת אקרי שבברזיל. אוכלוסיית מין זה לא נמצאת בסיכון. רק באזור קטן במדינת אקרי האוכלוסייה קטנה כנראה לא כתוצאה של ציד אלא של לכידה להפיכתם לחיית מחמד. מדיה וקבצים בנושא טמרין לבן בוויקישיתוף טמרין לבן, באתר ITIS (באנגלית) טמרין לבן, באתר NCBI (באנגלית) טמרין לבן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טמרין לבן, באתר GBIF (באנגלית) טמרין לבן באתר הרשימה האדומה של IUCN טמרין לבן, באתר הרשימה האדומה של IUCN
פי האטום

פי האטום הוא כתב עת לפיזיקה שנועד לבני נוער ויצא לאור בשנים 1981–1997, על ידי הפקולטה לפיזיקה והיחידה לפעולות נוער במכון ויצמן למדע. הגיליון הראשון של "פי האטום", עם כותרת המשנה "עלון פיסיקה לנוער", יצא לאור באוקטובר 1981, בעריכתו של ד"ר צבי פלטיאל. פלטיאל ערך את כתב העת עד שנת 1994, אז הצטרף חיים שמואלי כעורך משותף ואחר כך כעורך יחיד. בינואר 1995 החל כתב העת לצאת לאור בפורמט גדול ומהודר יותר, והחליף את כותרת המשנה שלו ל"פיסיקה בשפה ידידותית". בפורמט זה יצאו לאור ארבעה גיליונות, האחרון שבהם בחורף תשנ"ז (1997). עורכיו של כתב העת תכננו לפרסמו כרבעון, אך למעשה הוא התפרסם בתדירות נמוכה יותר - ב-17 שנותיו ראו אור 24 גיליונות. במאמר המערכת של הגיליון הראשון תוארה מדיניותו של כתב העת: "על דפיו נעסוק בפיזיקה של חזית המחקר המדעי היום כשם שנעסוק בפיזיקה המתגלית לעינינו בחיי היומיום, בפיזיקה של הטכנולוגיה ובתופעות פיזיקליות בהן עושות שימוש הכימיה והביולוגיה." בגיליון העשרים, שיצא לאור בפברואר 1994, עסק העורך, צבי פלטיאל, בהגדרת הקורא האופייני: "מי שלמד / לומד פיזיקה ומתעניין בנושאים הקשורים לפיזיקה גם מעבר ללימודים אלו. בכלל הגדרה זו יימצאו סטודנטים לפיזיקה בלמודיהם לקראת התואר הראשון (לאחר למודי הבוגר הם ימצאו חומר מתקדם בשפות אחרות), סטודנטים אחרים למדעים השונים, בעלי כל המקצועות המתעניינים במדעים ותלמידי תיכון". שם כתב העת הוא פרפרזה על שמו של עיתון הסטודנטים "פי האתון". בנוסף, "פי" הן האותיות הראשונות של פיזיקה ואטום הוא אחד הנושאים העיקריים בפיזיקה. אוסף מאמרים מתוך "פי האטום"
אסד

אסד (أسد) היא מילה בערבית שפירושה "אריה". האם התכוונתם ל... מקומות: דיר אל-אסד – מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל עין אל-אסד – כפר דרוזי באזור הצפון ליד מע'אר, המשתייך למועצה אזורית מרום הגליל אל-אסד (בסיס) – בסיס טיסה לשעבר של ארצות הברית במחוז אל-אנבר שבעיראק; עבר לידי העיראקים בדצמבר 2011 אגם אסד – אגם מלאכותי על נהר פרת בסוריה אישים: חאפז אל-אסד – נשיא סוריה בין השנים 2000-1971 באסל אל-אסד – בנו הבכור של חאפז אל-אסד בשאר אל-אסד – נשיא סוריה מ־2000 אסמא אל-אסד – אשתו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד, לו נישאה בדצמבר 2000 מאהר אל-אסד – אחיו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד ומפקד בכיר במשמר הרפובליקה בצבא סוריה רפעת אל-אסד – אחיו של חאפז אל-אסד ואופוזיציונר סורי מוחמד אסד – יהודי שהמיר את דתו לאסלאם והפך לסגן נציג פקיסטן באו"ם טלאל אסד – פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת העיר ניו יורק; בנו של מוחמד אסד אסאד אסעד
שלמה לוי (ראשון לציון)

הרב שלמה לוי (נולד בתשכ"ב, 1962) הוא ראש ישיבת ההסדר ראשון לציון ורב שכונת המערב הישן בראשון לציון. נולד במרוקו. בגיל שנתיים עלה עם הוריו לישראל והתיישבו בכפר סבא. לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בראשון לציון. את לימודיו התיכוניים עשה הרב בישיבת בני עקיבא "בית שמואל" בחדרה שם למד אצל מי שלימים יהיה רבו המובהק הרב שלמה בורשטיין. הדריך בסניף בני עקיבא במושבה קדימה ולאחר מכן הקים שלושה סניפים[דרוש מקור]: בשכונות בית יצחק וגבעת אולגה בחדרה; ובשיכון גורדון בראשון לציון. לאחר לימודיו בישיבה התיכונית עבר לישיבת מרכז הרב בירושלים שם למד בין השנים תשל"ט–תשמ"ו. למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק בשנותיו האחרונות ובמקביל למד גם אצל הרב יהודה ליאון אשכנזי ("מניטו") והושפע משיטתו. במהלך הלימודים המשיך להעביר שיעורי תורה בראשון לציון וכן ללמד בסניף מכון מאיר בלוד. בהמשך למד בכולל "שבט ומחוקק" בראשות הרב זלמן נחמיה גולדברג. בתקופה זו למד קבלה עם הרב שלמה בנימין אשלג, בהמשך למד גם בישיבת "החיים והשלום" בירושלים אצל הרב מרדכי עטייה. בהמשך למד אצל הרב ברוך שפירא ועוד גדולי ישראל. הרב לוי הוא בעל הסמכה לרב עיר. בשנת ה'תשפ"ג הוציא לאור את ספרו "לאורו – מעגלי התבוננות לאורות התחיה למרן הראי"ה קוק זצ"ל". בעקבות שיעוריו בראשון לציון התמנה לרב בתי הכנסת "איחוד שיבת ציון" ו"בית אל" בעיר. בשנת תשמ"ח הקים הרב לוי את כולל אברכים ללימודי רבנות ודיינות. הכולל הוציא מתוך שורותיו כ-50 רבנים ודיינים, ובהם: הרב חגי להב – רבה של בית דגן והרב יעקב אוהב ציון – רב היישוב כרמל, הרב יהונתן סנדרס רב היישוב אלוני הבשן. הרב יוסי סופר, ראש ישיבת בני עקיבא בנתניה; הרב רן ישראלי, רב בתי כנסת במערב העיר וראש כולל בראשון לציון; הרב שלמה סובול, ראש כולל בדטרויט, ארה”ב; הרב מאיר הורדן, רב קהילה בסטוקהולם, שוודיה, הרב שניר שחר ראש כולל קבלה אורות הקודש וכולל יום " אורות הרשב"י " בשנת תשמ"ט הקים את המרכז התורני "חברותא", שבו לומדים בני נוער. בשנת תשנ"ד התמנה לרב אזור מערב ראשון. הרב לוי מעביר עשרות שיעורי תורה בבתי הכנסת בעיר. בשנת תשנ"ו הקים את "ישיבת ההסדר הגבוהה ראשון לציון". בתחילה פעלה הישיבה בבית המדרש של הכולל. כעבור מספר שנים עברה הישיבה למשכן קבע בשכונת רמת אליהו בעיר. נכון לשנת תשפ"ג מונה הישיבה כ-100 בחורים ועוד כ-25 אברכים. בשנת תשנ"ט פתח בעיר בית ספר תורני-לאומי. בשנת תשע"א פתח במרכז העיר את "מרחבים", מרכז שבו מועברים שיעורים לתושבים. עם השנים התגוררו מסביב לישיבה בשכונת רמת אליהו ונווה ים משפחות אשר ראו שליחות לגור דווקא בעיר ראשון לציון והקימו את הגרעין התורני ראשון לציון אשר מונה נכון לשנת תשפ"ג כ60 משפחות. הרב לוי משרת גם ברבנות העיר ראשון לציון כרשם נישואין. במקביל הוא מלווה שני מכוני גיור שבחסות בתי הדין לגיור, הפועלים במתחם הישיבה בראשון לציון. מידע על הרב לוי באתר ישיבת ראשון לציון שיעורי הרב שלמה לוי באתר ישיבת ראשון לציון מאמרי הרב שלמה לוי באתר ערוץ 7 ראיון אישי עם הרב שלמה לוי, עיתון בשבע.
טומאת נבלה

טומאת נבלה היא טומאה החלה על פגר של בהמה או חיה – ממין טהור או טמא (מותרת או אסורה לאכילה). בעל חיים המותר לאכילה שנשחט כהלכה אינו טמא בטומאה זו, אף אם נמצא טרפה לאחר השחיטה. דיני טומאה זו אינה נוהגים למעשה בימינו, באופן דומה לרוב דיני טומאה וטהרה. טומאה זו לא קיימת על עופות, אך ישנה טומאה דומה באכילה של נבלת עוף טהור. פגר המטמא טומאת נבלה נחשב לאב הטומאה, וכזית ממנו מטמא אדם, כלים ומאכלים הנוגעים בו או כלי חרס שכזית מהנבלה נמצאת באווירו, להיות ראשון לטומאה. אדם הנושא כזית מהנבלה מטמא גם את בגדיו אותם הוא לובש בעת נשיאת הנבלה, או כלים בהם הוא נוגע בשעת הנשיאה (למעט כלי חרס שאינם נטמאים במגע ישיר). אדם הנוגע בנבלה (ואינו נושאה) אינו מטמא את בגדיו בהם הוא לבוש בשעת הנגיעה, או את הכלים בהם הוא נוגע תוך כדי המגע בנבלה. נבלת חיה ובהמה (שמתה ללא שחיטה כהלכתה) מטמאת את מי שנוגע בה או נושא אותה (לאו דווקא את כולה, ודי בכזית מבשרה), אבל לא את מי שנמצא איתה באותו אהל. טומאה זו נמשכת יום אחד בלבד עד הערב (על כן היא נקראת "טומאת ערב"). חיה ובהמה מן המינים הכשרים לאכילה (כגון צבי, בקר וצאן) שנשחטו כהלכה - הרי הם טהורים. אם הבשר שלהם יגע בגורם מטמא - הוא ייטמא בתור מזון טמא ("טומאת אוכלין"), שטומאתו קלה יותר. ערך מורחב – שומר לטומאה שומר הוא כל חלק מהבשר השומר ומגן עליו. בניגוד לטומאת אוכלין, שהעור השומר על הבשר מצטרף כדי להשלימו לשיעור כזית, הרי שבטומאת נבלה אין לצרף את השומר לשיעור כזית, וכוחו הוא רק כשל יד לטומאה, המביא ומוציא טומאה על ידי נגיעה בו, אך אינו מצטרף לשיעור האוכל. טומאת נבלת עוף טהור ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים ל"ט–מ' משנה, מסכת טהרות, פרק ה', משנה א' בפסוקים הנ"ל: "הנוגע בנבלתה יטמא עד הערב". תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד ב'. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
משפט צבאי

משפט צבאי הוא המשפט החל על אנשים המשרתים בצבא. על פי כללי המשפט הבין־לאומי, משפט צבאי יכול לחול גם על תושבים הנמצאים תחת ממשל או משטר צבאי, או במצב של כיבוש. מערכת משפט צבאי הנפרדת מהמשפט האזרחי הרגיל, קיימת בכמעט כל מדינות העולם, כאשר חריג בולט היא גרמניה בה בוטל המשפט הצבאי בעקבות מלחמת העולם השנייה. לרוב המשפט הצבאי מתחלק למשפט צבאי פלילי (בו מועמדים לדין החיילים על עבירות "רגילות") ולמשפט משמעתי בו נשפטים החיילים על עבירות משמעת שלרוב אינן מהוות עבירות במשפט האזרחי. במדינת ישראל הדין הצבאי מבוסס על פירמידת נורמות המשלבת בין חוקי מדינת ישראל ומערכת דינים ספציפית של הצבא: חוקי יסוד> חוק השיפוט הצבאי, חוק שירות ביטחון, חוק שירות מילואים> הוראות פיקוד עליון >פקודות מטכ"ל > הוראות כלליות. במדינת ישראל חל על המשרתים בצה"ל חוק השיפוט הצבאי, התשט"ו-1955, המעניק סמכות בעניין עבירות המבוצעות על ידם לבתי דין צבאיים. בתי דין צבאיים, דנים בהרכב בו יושבים קצינים שהוסמכו לכך אך הם חסרי השכלה משפטית, וכן קצינים משפטנים. בכך הוא דומה לבית הדין לעבודה בו יושבים נציגי ציבור לצד שופט או שהוא משפטן בהשכלתו. ערך מורחב – דין משמעתי בצה"ל להוציא את בתי הדין הצבאיים קיימות ערכאות שיפוט נוספות בצבא. שיפוט בפני קציני שיפוט בהליך משמעתי. כל קצין בדרגת סגן ומעלה נחשב קצין-שיפוט, בתנאי שקיבל הסמכת קצין-שיפוט מהפרקליט הצבאי הראשי (פצ"ר), או מקצין אחר שהפצ"ר האציל לו את סמכות האישור. קצינים מקבלים הסמכה כזו לאחר שעברו בהצלחה קורס ובוחן דין משמעתי (שלרוב גם הוא מבוצע במסגרת קורס צבאי אחר כגון קורס מ"פים). קציני שיפוט נחלקים לקש"ז (קצין שיפוט זוטר - עד דרגת סרן) ולקש"ב (קצין שיפוט בכיר - מדרגת רב-סרן ואילך). קצין בעל סמכות כמתואר לעיל יכול לשפוט חייל. המשפט מתנהל על גבי טופס שנקרא "טופס 630". החייל חייב להיכנס כשהוא מלווה בחייל נוסף (המכניס אותו למשפט) אשר נשאר איתו כל עת המשפט כדי למנוע מצב בו יעשו דברים שאינם חוקיים. במידה והחייל העומד לדין נמצא אשם, חייב הקצין לגזור עליו עונש כלשהו: התראה, ריתוק לבסיס, נזיפה, נזיפה חמורה, קנס, או ימי מחבוש (מאסר). בית דין צבאי פקודה בלתי חוקית בעליל פרשת טוביאנסקי משפט שדה משפט צבאי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה

פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה (באנגלית: Golden Globe Award for Best Motion Picture – Drama). זהו פרס הניתן מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד (HFPA) על הפקה יוצאת מן הכלל לסרט קולנוע מסוגת הדרמה. הפרס נחשב לאחד המנבאים המדויקים ביותר לזכייה בפרס אוסקר. כשנוסד פרס גלובוס הזהב, בשנים הראשונות להענקתו, הייתה קטגוריה אחת לסרט הטוב ביותר. החל מהשנה התשיעית להענקת הפרס, ב-1952 הקטגוריה פוצלה לשתיים: "הסרט הטוב ביותר - דרמה" ו"הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי". ב-1953 שתי הקטגוריות אוחדו שוב באופן חד-פעמי, והחל מ-1954 ועד היום שני הפרסים מוענקים בנפרד וברציפות מדי שנה. בדרך כלל הפרס מוענק לסרט הנבחר מתוך חמישה מועמדים סופיים, אולם היו לכך מספר חריגים: ב-1962 התמודדו על הפרס עשרה מועמדים סופיים, ב-1963 התמודדו עליו שמונה מועמדים, בשנים 1973, 1986, 1987, 2000 ו-2004 הופיעו ברשימת המועמדים הסופית שישה סרטים, וב-1987 ו-2007 התמודדו על הפרס שבעה סרטים. מתוך 77 הסרטים שזכו בפרס עד היום (ספטמבר 2020), 39 סרטים זכו לאחר מכן גם בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר שהוענק באותה שנה. האחרון שבהם היה "אור ירח" (2016).   הערה: הזוכה מסומן בצבע סרט עם הסימן † זכה באוסקר סרט עם הסימן * היה מועמד לאוסקר אתר האינטרנט הרשמי של פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה אתר טקס גלובוס הזהב (באנגלית) פרס גלובוס הזהב במסד הנתונים IMDb (באנגלית) Watch Live: Golden Globe nominations announcement for 2024 awards - CBS News, www.cbsnews.com, ‏2023-12-11 (באנגלית אמריקאית)
סולומון פאסי

סולומון איסאק פאסי (בבולגרית: Соломон Исак Паси;‏ נולד ב-22 בדצמבר 1956, פלובדיב, הרפובליקה העממית הבולגרית), הוא פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי יהודי, שכיהן בתפקיד שר החוץ של בולגריה וכחבר הפרלמנט הבולגרי. פאסי נולד בפלובדיב והוא נצר למשפחת כָּלֶב, שהייתה מהמשפחות הנודעות והמכובדות בקהילה היהודית בפלובדיב. סב סבו הוא אליעזר כלב שנחשב גיבור לאומי בולגרי, על פועלו להצלת בולגרים רבים מעלייה לגרדום וסיועו למנהיגי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). אביו איסאק פאסי היה מחשובי הפילוסופים בבולגריה. סולומון פאסי למד באוניברסיטת סופיה והוסמך לתואר דוקטור במתמטיקה ומדעי המחשב. ב-1990 לאחר קריסת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, היה פאסי דובר מפלגת הירוקים הבולגרית ותמך בהצטרפות בולגריה לנאט"ו. ב-1990 נבחר פאסי לחבר הפרלמנט הבולגרי מטעם מפלגת הירוקים. בתפקידו, חתר לצירוף בולגריה לאיחוד האירופי. בהמשך היה מיוזמי הצעת החוק לביטול עונש המוות בבולגריה. פאסי היה יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט הבולגרי והצטרף לתנועה הלאומית ליציבות וקידמה בהנהגת סימאון סקסקובורגותסקי. ביולי 2001, לאחר ניצחון התנועה בבחירות, מונה לשר החוץ בממשלתו של סקסקובורגותסקי. בתקופת כהונתו הצטרפה בולגריה לנאט"ו והחל משא ומתן להצטרפותה לאיחוד האירופי. ההצטרפות בפועל הייתה ב-1 בינואר 2007, לאחר סיום כהונתו. בספטמבר 2002 ובדצמבר 2003 כיהן כנשיא מועצת הביטחון של האו"ם. ביוני 2005 ניצחה המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית בראשות סרגיי סטאנישב בבחירות בבולגריה ובאוגוסט סיים פאסי את תפקידו כשר החוץ. עד ל-2007 כיהן כסגן נשיא התנועה הלאומית ליציבות וקידמה. פאסי המשיך לכהן כחבר הפרלמנט הבולגרי עד 2009. יהדות פלובדיב מדיה וקבצים בנושא סולומון פאסי בוויקישיתוף חיים קשלס, היהודים בבולגריה בימי השלטון העותומני, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 37–62
ישראל גוכברג

ישראל גוֹכְברג (23 באוגוסט 1928 - 12 באוקטובר 2009) היה מתמטיקאי ישראלי. מחקריו עסקו בתורת האופרטורים, משוואות אינטגרליות, תורת המערכות ותורת המטריצות. חתן פרס רוטשילד במתמטיקה בשנת 1985. גוכברג למד לתואר ראשון במכון הפדגוגי בבישקק, קירגיזסטן ואחר כך למד לתואר שני באוניברסיטת מולדובה (אנ'). בהמשך השלים את לימודי הדוקטורט (1954) באוניברסיטת סנקט פטרבורג, תחת הנחייתו של המתמטיקאי הסובייטי מארק קריין. משנת 1969 החל לנסות לעלות לישראל, אולם הצליח לקבל את האישורים הנדרשים רק כעבור חמש שנים, ובשנת 1974 עלה לישראל עם משפחתו. בישראל הצטרף לאוניברסיטת תל אביב ולימד גם במכון ויצמן למדע. בשנת 1983 ייסד את כתב העת המתמטי "Integral equations and operator theory journal". בשנת 2008, לכבוד יום הולדתו ה-80, יצא הספר "Israel Gohberg and Friends: On the Occasion of his 80th Birthday". פרס רוטשילד במתמטיקה בשנת 1985 פרס הומבולט לשנת 1995 דוקטור למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת מולדובה, בשנת 2002 דוקטור למדעים לשם כבוד מאוניברסיטה מערב טימישוארה, בשנת 2002 דוקטור למדעים לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של וינה, בשנת 2001 דוקטור למדעים לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של דרמשטדט, בשנת 1997 דוקטור למדעים לשם כבוד מהטכניון, בשנת 2008 מדיה וקבצים בנושא ישראל גוכברג בוויקישיתוף ישראל גוכברג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ישראל גוכברג, באתר MacTutor (באנגלית) ישראל גוכברג, באתר dblp Harm Bart, Israel Gohberg: a Teacher and a Friend, מתוך הספר שיצא לכבודו תמונות של גוכברג, מתוך אתר של תלמידו, Vadim Olshevsky ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב בול ראן הראשון

קרב בול ראן הראשון היה הקרב הגדול הראשון במלחמת האזרחים האמריקנית. הקרב נערך ב-21 ביולי 1861 בסמוך לנהר בול ראן (במרחק של כחמישים ק"מ מוושינגטון), והסתיים בניצחון של צבא הקונפדרציה. מכונה גם בשם "קרב מנאסס הראשון". גנרל אירווין מקדואל - שמונה על ידי הנשיא אברהם לינקולן למפקד בכיר בצבא האיחוד - ניסה לדחות את מועד הקרב משום שחייליו לא היו מנוסים, אך הממשל בוושינגטון האיץ את המתקפה, במטרה לזכות בניצחון מהיר. תוכנית הקרב של מקדואל כללה שתי התקפות דמי, שביצעו דיוויזיה בפיקודו של גנרל דניאל טיילר וחטיבה בפיקודו של קולונל תומאס דייוויס. המתקפה העיקרית בוצעה על ידי הכוחות בפיקודם של גנרל דייוויד האנטר וגנרל סמואל היינצלמן, באגף השמאלי של כוחות הקונפדרציה. למרות שתוכנית הקרב הייתה מתוחכמת ומבטיחה, כוחותיו של מקדואל לא היו מנוסים מספיק כדי לבצע אותה בהצלחה. כוחות הדרום, בפיקודו של גנרל פ.ג.ט. בורגארד, לא היו מאורגנים וחלקם הגיעו למקום הקרב רק במהלכו. חטיבה קטנה אחת, בפיקודו של קולונל ניית'ן אוונס, בלמה למשך זמן ממושך את המתקפה העיקרית של צבא האיחוד, אך נאלצה לסגת בהמשך הקרב. חטיבת קונפדרציה שהורכבה מחיילים ממדינת וירג'יניה, בפיקוד גנרל תומאס ג'ונתן ג'קסון, גילתה נחישות מפתיעה וסירבה לסגת מעמדתה. שאר יחידות צבא הקונפדרציה - ששאבו השראה מלחימתה של החטיבה - נצמדו אליה והצליחו לעצור את הקרב, ולגרום לכוחות האיחוד לסגת. בעקבות הקרב, הגנרל ג'קסון זכה לכינוי "סטונוול" - "חומת אבן". יחידות הקונפדרציה בפיקוד הגנרלים ג'וזף א' ג'ונסטון ובורגארד תקפו את האגף המערבי של כוחות האיחוד, שלא היו מאורגנים כראוי, והצליחו לגרום להם לסגת בבהלה. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה. בכירי הממשל מוושינגטון ניסו להגיע למקום הקרב, בציפייה לחזות בניצחון קל - אך הדרכים לאזור נחסמו על ידי אזרחים מבוהלים, בעקבות תבוסת כוחות האיחוד. האזרחים עצמם הגיעו מוקדם יותר, מצוידים בערכות פיקניק ויינות, כדי לחזות גם הם בהתנהלות הקרב בחשבם שיהיה ניצחון מהיר, אך אחרי כישלונו פתחו במנוסה יחד עם החיילים הנסוגים. כוחות הקונפדרציה היו תשושים מאוד בסיומו של הקרב, ולכן לא רדפו אחרי כוחות האיחוד הנסוגים. קרב בול ראן הראשון היה הקרב הראשון בתקופה המודרנית שהונצח בצילום משדה הקרב. הצלם מת'יו בריידי, הנחשב ממייסדי תחום צילום העיתונות, הצטרף לאזור הקרב למרות הסיכון הפיזי והכלכלי והקשיים הטכניים. הצילום באותה תקופה, שהיה בראשיתו, נעשה בתהליך קולודיון, דרש לוחות זכוכית כבדים וחדר חושך סמוך על מנת לפתח את התמונות. הצילום עצמו דרש זמן ממושך של חשיפה לאור ולא היה מיידי כמקובל בימנו. בריידי לקח עמו צוות גדול, וכן הוביל על חשבונו קרון חדר חושך, לצורך פיתוח בשדה. במהלך הקרב כמעט ונפגע מירי אויב. דבקותו של בריידי במשימה הותירה תיעוד מצולם ראשוני, ייחודי ונדיר של תמונות משדה הקרב. בריידי עצמו לא זכה בחייו לתהילה. עד תום המלחמה לא הייתה כל דרישה לצילומים. הציבור לא חפץ לרכוש תמונות מהמלחמה וממשלת ארצות הברית סירבה אף היא לרכוש את האוסף. הוא נפטר בבית חולים למעוטי יכולת. מדיה וקבצים בנושא קרב בול ראן הראשון בוויקישיתוף אמעריקא (דיווח על הקרב), המגיד, 22 באוגוסט 1861