laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תקציב

תקציב מוגדר כ"תוכנית עסקית המבוטאת בערכים כספיים". תקציב הוא כלי ניהולי שמטרתו תכנון הוצאות והכנסות הארגון בתקופה מסוימת לפני תחילת הפעילות. לרוב מתבצע תכנון תקציבי לתקופה של שנה המקבילה לשנת מס (תקציב שנתי) אך לעיתים מתבצע תכנון תקציבי למשך חייו של פרויקט (תקציב פרויקטאלי) או לתקופה ארוכה יותר או קצרה יותר (תקציב רבעוני, תקציב חד שנתי, תקציב חודשי וכדומה). המונח תקציב משמש גם בהוראה של סך המשאבים העומדים לרשות ארגון או פרויקט ("תקציב החברה לשנת 1995 עומד על...") או בהוראה של סך המשאבים העומדים לפעילות מסוימת ("תקציב הירקות במטבח שלנו עומד על..."). בארגונים מסוימים מתייחס המונח תקציב להוצאה בלבד ולא להכנסה. הפעלים גזורי השם תִּקְצֵב, תֻּקְצַב וכן השם תִּקְצוּב הם חידושיו של המילונאי ראובן אלקלעי, לפי הכתוב במילונו. הניהול התקציבי מתבסס על קביעת סעיפים תקציביים המייצגים מגזר בארגון או פעילות. לעיתים מחולקים הסעיפים לתת סעיפים ואף בחלוקות משנה נוספות, כך שהסעיף ברמה הנמוכה ביותר משקף פעילות לה מעוניין הארגון להקצות משאבים ולעקוב אחרי ניצולם. במקרים רבים, מייצג המבנה התקציבי סוגי הוצאה והכנסה המקבילים לסעיפי דו"ח רווח והפסד. עבור כל סעיף ייקבע מראש הסכום המוקצה לפעילות המתוכננת. סכום זה עשוי להשתנות בהתאם להתפתחויות במהלך העניינים השוטף, אך קיומו של סכום מתוכנן מראש מאפשר בחינת סך היקף השימושים המתוכנן של הארגון והשפעתם של שינויים על סכום זה ועל סדרי העדיפויות בפעילות הארגון. במהלך תקופת הפעילות מיוחסות הוצאות והכנסות הארגון לסעיפים תקציביים, לרוב בעזרת מערכת מידע התומכת בתהליכי הרכש והגבייה. ייחוס ההוצאות וההכנסות לסעיפים התקציביים מאפשר קיום מעקב שוטף והפקת דו"חות תקציביים המשקפים את מידת העמידה של הארגון בתוכניותיו. תכנות ניהוליות מתקדמות ותכנות ERP מכילות מודולים מובנים המיועדים לניהול תקציב הארגון. ארגונים גדולים, תעשייתיים ואחרים זקוקים לתקציב כדי לוודא הלימה בין הוצאותיהם להכנסותיהם, ועמידה במגבלות תזרים המזומנים שלהם. ניהול התקציב מופקד לרוב בידיהם של כלכלנים אף כי אין התמחות ספציפית בתקציב בין מסלולי ההכשרה בתחום אקדמי זה. התקציב נכלל, במרבית המקרים, בתחום אחריותו של סמנכ"ל הכספים בארגון (במקביל לניהול הצד החשבונאי וביצוע הרכש והגבייה). יוצא מן הכלל בולט לעניין זה הוא תקציב מדינת ישראל. העיסוק בתקציב משיק במקרים רבים גם לתמחיר ולעיתים מזומנות נכללות שתי פונקציות אלו ביחידה אחת המכונה "יחידה כלכלית". בארגונים בהם מקובל ניהול תקציבי קיימות שתי שיטות מרכזיות לבניית תקציב: תקציב אפס - בניית התקציב מדי תקופה מתחילתו על בסיס הערכה מחודשת של הצרכים בכל סעיף תקציבי. תקציב המשכי - בשיטה זו התקציב המוקדש לכל נושא זהה לתקציב השנה הקודמת בשינויים קלים. בבניית התקציב נשקלים רק שינויים בצרכים ובסדרי העדיפויות ולא התקציב הבסיסי. בניית תקציב אפס היא פעולה ממושכת יותר מבניית תקציב המשכי אך היא מספקת לארגון הזדמנות תקופתית לבחון מן היסוד את צרכיו ואת דרך התנהלותו. בארגונים גדולים בהם ההשקעה בבניית תקציב אפס איננה מעשית מקובל תקציב המשכי. ארגונים גדולים חברות תעשייתיות מלכ"רים משרדי פרסום משרדי ממשלה בניית תוכנית תקציבית היא סממן לגדילה של ארגון כלכלי מעבר למידות משפחתיות-אינטימיות. עסקים קטנים יכולים במקרים רבים להסתפק בראייתו המקיפה של המנהל ללא תכנון תקציבי מסודר. בשנים האחרונות גוברת המודעות לחשיבותו של תקציב בשמירה על איזון בין הוצאות והכנסות גם עבור משק הבית. מאזן תקציב המדינה תקציב המדינה (ישראל) חריגה תקציבית תקציב, דף שער בספרייה הלאומית ראובן אלקלעי, מלון עברי שלם, כרך 3, הוצאת גליל, 1994
מגה

האם התכוונתם ל... תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית#מגה מגה קמעונאות – רשת מרכולים
United Abominations

United Abominations ("התועבות המאוחדות") הוא האלבום המלא האחד עשר במספר של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת'. האלבום הוא האלבום הראשון שהלהקה הוציאה תחת חברת התקליטים Roadrunner. האלבום יצא לאור ביפן ב-8 במאי 2007, ובארצות הברית יצא ב-15 במאי. על עטיפת האלבום ניתן לראות את ויק, הקמע של הלהקה, מצויר בגרסתו החדשה, על רקע בניין האו"ם המותקף. זהו האלבום הראשון והיחיד שהגיטריסט גלן דרובר השתתף בו. באלבום זה בוצע מחדש השיר "A Tout Le Monde" שהופיע לראשונה באלבום Youthanasia יחד עם כריסטינה סקאביה. הסולנית של להקת המטאל הסימפונית האיטלקית לקונה קויל Sleepwalker - 5:53 Washington Is Next - 5:19! Never Walk Alone...A Call To Arms - 3:54 United Abominations - 5:35 Gears Of War - 4:25 Blessed Are The Dead - 4:02 Play For Blood - 3:49 A Tout Le Monde (Set Me Free) - 4:11 Amerikhastan - 3:43 You're Dead - 3:18 Burnt Ice - 3:47 דייב מאסטיין - סולן, גיטרה חשמלית גלן דרובר - גיטרה חשמלית ג'יימס לומנזו - גיטרה בס שון דרובר - תופים כריסטינה סקאביה (לקונה קויל) - שירה ב-A Tout Le Monde אקסל מקנרוט - קלידים מידע על האלבום United Abominations באתר MusicBrainz האלבום United Abominations באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסואה השלישי, דוכס ברטאן

פרנסואה דה פראנס (28 בפברואר 1518 – 10 באוגוסט 1536) היה בנו הבכור של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, ויורש העצר הצרפתי. פרנסואה נולד בטירת אמבואז (על גדות הנהר לואר), ובשנה שלאחריה הוטבל בטקס שאורגן על ידי לאונרדו דה וינצ'י. כבר עם לידתו נחתם הסכם נישואיו למרי טיודור, בתו של הנרי השמיני, מלך אנגליה, (לימים המלכה מרי הראשונה), שהייתה בת שנתיים בלבד, אך הסכם זה בוטל ב-1520. ב-1524, בהיותו בן 6, נפטרה אמו המלכה קלוד, ופרנסואה ירש ממנה את התואר דוכס ברטאן. ב-24 בפברואר 1525 הובס אביו של פרנסואה בקרב פאביה בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונלקח בשבי למדריד. ב-15 במרץ 1526, בהתאם להסכם מדריד, נלקחו פרנסואה בן השמונה ואחיו אנרי (אנרי השני, מלך צרפת לעתיד) למדריד כבני ערובה למילוי תנאי שחרורו של אביהם משביו. הם הוחזקו בכלא במדריד במשך ארבע שנים, דבר שהטביע בהם את חותמו במשך כל חייהם. יורש העצר פרנסואה נפטר בליון ב-1536, כנראה כתוצאה מדלקת ריאות, ואחיו אנרי תפס את מקומו. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה השלישי, דוכס ברטאן בוויקישיתוף
ביי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ביי (יועץ) – יועץ ממוצא חורי בשלהי השושלת ה-19 שניסה לתפוס השלטון במצרים העתיקה ביי – תואר אצולה טורקי ז'אן סילוון ביי – מדינאי ואסטרונום צרפתי יאללה ביי – ביטוי פרידה בּיִי (צבע) – צבע של סוסים אישים: מייקל ביי – במאי ומפיק קולנוע אמריקאי-יהודי נטלי ביי – שחקנית צרפתייה עזיז ביי – ממפקדי המודיעין הצבאי של האימפריה העות'מאנית בי בואי בוי
מחלף מורשה

מחלף מורשה הוא מחלף הנמצא צפונית מזרחית לתל אביב-יפו וסמוך לשכונת מורשה ברמת השרון, ומכאן שמו. המחלף הוא מפגשם של כביש 4 וכביש 5. כיום מתאפשרת בו נסיעה ללא עצירה רק בכביש 5, אך בעתיד מתכננת החברה הלאומית לדרכים בישראל להרחיב את המחלף כך שתתאפשר בו נסיעה רצופה גם בכביש 4. בכך תתאפשר בכביש זה נסיעה רצופה ללא רמזורים מאשדוד ועד רעננה, והמחלף צפוי להפוך לאחד המחלפים המלאים הבודדים בישראל. צומת מורשה הנושא את שמה של שכונת מורשה ברמת השרון הסמוכה, הוקם ב-1968 על הכביש שקישר בין צומת גהה לצומת גלילות בתוואי הנוכחי של כביש 4 וכביש 5. עם סלילתו של כביש מרעננה לכיוון צומת גהה הוקם הצומת כמפגש דרכים תלת כיווני. הכיוון הרביעי התווסף לצומת עם סלילת החלק המזרחי של כביש 5 שנחנך באוגוסט 1987. בנייתו של שלב א' של המחלף, שכללה את בניית הגשר ממערב למזרח, הסתיימה במרץ 1995. שלב ב', שכלל בניית לולאה לנסיעה מכיוון דרום למערב, נפתח לתנועה בדצמבר 1996‏. כביש חדש ייפתח היום, מעריב, 24 באוגוסט 1967 הכביש המהיר רעננה - גהה נפתח לתנועה, דבר, 24 במאי 1968 אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
המקרר של איינשטיין

המקרר של איינשטיין הוא סוג של מקרר ללא חלקים נעים, אשר הומצא בשנת 1926 על ידי אלברט איינשטיין ולאו סילארד, שהיה סטודנט שלו מספר שנים לפני כן באוניברסיטה הטכנית של ברלין. ההמצאה נרשמה כפטנט במשרד הפטנטים האמריקאי, ב-11 בנובמבר 1930. המכונה עובדת על קליטת לחץ יחיד, בדומה למקררי ספיגת הגז, אשר ניצלו מקור חום כדי ליצור את האנרגיה הדרושה לשם הקירור, ולא על ידי חשמל המפעיל את המדחס. עקרון הפעולה הוא דחיסת גז הקרור על יד הגדלת הלחץ היחסי שלו, ולא הלחץ המוחלט כמו במקרר רגיל. מעגל האמוניה משמש להעברת הבוטאן, ומעגל המים משמש להעברת האמוניה. גז הקרור - בוטאן - מתאדה בתא הקרור ומוצא ממנו על יד אדי האמוניה. במקום המעבה במקרר רגיל, מוגדל הלחץ החלקי של הבוטאן על ידי הוצאת אדי האמוניה מהתערובת (כשהלחץ הכולל במערכת קבוע בקרוב), על ידי המסה במים. הבוטאן שמתעבה צף על פני המים וכך מופרד מהם ומועבר חזרה לתא הקרור. מקור החום משמש לאידוי האמוניה מהמים על ידי זיקוק, כדי לסגור את מעגל האמוניה המוליך את הבוטאן. כל מעגל הקרור עובד אם כן ללא חלקים נעים, עם מקור החום כמניע של כל הזורמים במערכת. מעגל הקירור משתמש באמוניה (לצורך השוואת הלחצים), בוטאן ומים. באותה עת, כשהומצא המקרר, נראה היה כי הוא נייד, עשוי מחומרים זולים וחלקים לא נעים, עובד בשקט והיה אף מאוד אמין. אך על אף זאת, היותו מסתמך על גזים רעילים כאמוניה, תקלות כדליפה היוו בעיה רצינית בדגמים הראשונים, וכן יכולת הקירור ברמה הדרושה היוותה עדיין סימן שאלה. איינשטיין נטל על עצמו את המעורבות בפיתוח כדי לעזור לסטודנט שלו לשעבר, תוך ניצול הידע שרכש בשנים אשר עבד במשרד הפטנטים בשווייץ. המקרר לא יצא לשוק מיד עם המצאתו, אך זכויות לשימוש בעקרון הפעולה שלו ניתנו ל"אלקטרולוקס", חברת ענק שוודית לייצור מכשירי חשמל לשימושים ביתיים. הכסף שניתן לסילארד תמורת זכויות השימוש, איפשר לו להמשיך במחקריו עוד שנים אחדות. בסופו של דבר המקרר של איינשטיין וסילארד לא יוצר לשימוש המוני, עקב המעבר לשימוש בגז הפריאון במשאבת הקירור, גז שאינו רעיל כמו האמוניה (יוצר בשנת 1931, על ידי מפעל "דופונט"). אלקטרולוקס עדיין משתמשת בטכנולוגיה הזו אך לא למטרת מקררים לשימוש המוני, אלא יותר לשימושים קלים (בקרוואנים, ספינות תענוגות, מקררים מיוחדים לרפואה ומקררים קטנים לבתי מלון).
מוישרנגה

מוישרנגה (מוולנסית: Muixeranga) הוא הכינוי שניתן לאסופה של מחולות עתיקים ולמגדלים אנושיים שמקורם בחבל ולנסיה ושמבוצעים כיום בעיקר בעיירה אלז'מזי (Algemesí). המוישרנגה היא יותר מריקוד אקרובטי אמנותי. היא גם אוסף של מבנים הבנויים מהרקדנים המפגינים גמישות מרהיבה והמוסעים בתהלוכת "גבירתנו אשר על הבריאות" החג העיקרי של אלז'מזי (7 בספטמבר עד 8 בספטמבר). מוישרנגה הוא השם המקובל באלז'מזי לקסטל, מנהג של המגדלים האנושיים המודרניים הנפוץ בכל קטלוניה. ההבדל הוא שהמוישרנגה היא בעלת רקע דתי יותר ומלווה בריקוד, כאשר גובה המגדלים האנושיים פחות חשוב מהצורה הסמלית. בעבר הייתה מסורת המגדלים האנושיים נפוצה בכל רחבי חצי האי האיברי. בשנת 2011 הכיר ארגון אונסק"ו בפסטיבל באלז'מזי שבו מבצעים מוישרנגה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית. המשתתפים הבונים את המגדלים הם בדרך כלל קבוצת גברים, מכל מקצוע, עדיף כזה המחייב כושר ויכולת גופנית. כיום קרוב ל-200 איש משתתפים בתהלוכת המבנים האנושיים, אך בעבר היו לא יותר משלושים. אומן או מנצח מתאם את המחול ואת המגדלים האנושיים, ומבנים אחרים, ואף אחראי לבחינה וקבלה של אנשים חדשים לקבוצת המבצעים. התלבושות הן ייחודיות במובנים רבים. הן מורכבות מחולצות, מכנסיים, נעלי איכרים ולעיתים כובע מיוחד. האריג צבוע בלבן ועליו פסים באדום וכחול כמו של ליצן. זקנים עוד זוכרים כי בעבר נהגו לתפור את התלבושות מבד מזרנים ישן. קיימות כמה תאוריות למקור מנהג המוישרנגה, ובמיוחד למקור השם. תאוריה אחת טוענת כי מקור המילה בערבית "מושן" שפירושו מסכה. תאוריה שנייה קושרת את המנהג עם תהלוכות קדומות שנערכו ברחובות לציון מאורע מיוחד. אף שהמסורת בחצי האי האיברי מתוארכת למאה ה-13, הרישומים הראשונים שבידינו על המוישרנגה הם מהשליש הראשון של המאה ה-18. המחול מלווה במוזיקה המנוגנת על ה"טאבאלט" (tabalet סוג של תוף) ו"דולסאינה" (dolçaina סוג של חליל רעשני). המנגינה היא של מלחין בלתי ידוע והיא עתיקת יומין. כמה מהאנשים הנאבקים למען התאוששות התרבות הולנסינית ושפתה מתייחסים למוזיקה של המוישרנגה כסוג של המנון של חבל ולנסיה ואף של כל האזורים דוברי הקטלאנית. מדיה וקבצים בנושא מוישרנגה בוויקישיתוף אתר בלתי רשמי של המוישרנגה (בקטלאנית) שיר מוישרנגה בביצוע שאבי ריקרט
טרה

האם התכוונתם ל... טרה – החלק המוסר מהברוטו לשם קבלת הנטו טרה (מחלבה) – מחלבה ישראלית טרה (תחילית) – קידומת המציינת הכפלה ב־1012 טֶרָה (Terra) - בלטינית - אלת אדמה (גאיה במיתולוגיה היוונית) טרה (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית טרה (עיר) – עיר במחוז אומסק שברוסיה טרה – מאכל אופייני למטבח של יהודים הרריים עשוי מעלי תרד, מנגולד או חוביזה על בסיס בשרי אישים ששמם הפרטי הוא טרה טארה
קאל אל

האם התכוונתם ל... סופרבוי#קאל אל – גיבור על צעיר סופרמן – גיבור על מבוגר
אפנדי

אפנדי (בטורקית: Efendi מיוונית: αυθέντης) היה תואר טורקי שמשמעו "אדון" או "מורה", ואשר מביע כבוד או נימוס בשימוש מודרני. המילה חדרה למספר שפות נוספות, ובהן ערבית וסוואהילי. אפנדי היה הרביעי בחשיבותו בין התארים האזרחיים באימפריה העות'מאנית אחרי פאשה, ביי ואע'א. כמו שאר התארים הטורקיים, מקומו של התואר לאחר השם. לפי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה ולפי אנציקלופדיה אוניברסליס, מקורה של המילה "אפנדי" בשיבושה של המילה יוונית "אפת'נטיס" - "αυθεντης" (הגייה ביוונית עתיקה: אָוּתֶנטֶס; כיום "αυεντης" - "אפנדיס"), שמשמעותה הייתה "אדון". מקור המילה מן הבסיסים autos ("של עצמו") ו-hentes ("עושה" או "מבצע"), כלומר "אדם העומד ברשות עצמו"; מאוחר יותר חדרה המילה ללשונות אירופה, דרך הלטינית, כמילה הנפוצה "אותנטי". מילה זו חדרה לאסיה הקטנה בתקופת הסלג'וקים. לפי גישה אחרת, מקורה של "אפנדי" ב"Apandi", ששימש כתואר אצולה בשפה האויגורית העתיקה. בתקופת האימפריה העות'מאנית רווח השימוש בתואר זה לצדו של אע'א והוא הוצמד כשם תואר לשמו הפרטי של אדם, או לבדו כדרך של פנייה. "אפנדי" הוצמד לשמותיהם של משכילים, אך גם לשמותיהם של נכבדים ובעלי מעמד ושררה אחרים. בספרות הציונית כוון המושג "אפנדי" לבעלי האדמות העשירים. מאז שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הצטמצם השימוש במושג "אפנדי" בחברה הערבית, וכמעט נעלם משימוש יומיומי. הסיבות לכך: ממדיה של שכבה זו התרחבו מאד בעקבות התפתחות מערכת החינוך במדינות ערב, וכך הפכה אבחנה זו ללא רלוונטית; שכבת האפנדיה הפכה לשכבה פסיבית מבחינה פוליטית, ללא יכולת להשתתף בפוליטיקה באופן אקטיבי, ונעשתה משרתם של משטרי הקצונה במדינות ערב. בטורקיה לעומת זאת, נשאר המושג "אפנדי" בשימוש, אך כפנייה מנומסת במשמעות "אדוני", "מר". התואר "אפנדי" ("אדון" או "גברת") או "אפנדים" (Efendim - "אדוני" או "גבירתי") רווח מאוד בטורקית מודרנית כדרך פנייה רשמית לגברים ולנשים כאחד. לעיתים הוא מוצמד ל"ביי" (Bey) או ל"האנם" (Hanım) - "אדון" או "גברת" בהתאמה, ויוצר את המצרפים "בייאפנדי/ם" (Beyefendi/m) ו"האנֵמאפנדי/ם" (Hanımefendi/m). ממשמעות בסיסית זו נוצרו שלל ביטויים העושים שימוש במילה "אפנדי": על מנת לבקש את השומע לחזור על דבריו (בדומה ל"סליחה?" בעברית). על מנת לבקש את תשומת לבו של השומע ("תסלח/י לי..."). כדי להצביע על כך שהדובר מעניק את תשומת לבו לשומע ("כן, בבקשה"), ומכאן - גם במענה לשיחת טלפון ("הלו?"). על מנת להשתהות לשם מחשבה בעת שטף הדיבור ("ובכן.."). המילה משמשת גם ככינוי למי שנוהג בנימוס או כשורה ("בן-אדם", "Gentleman" באנגלית או "מענטש" ביידיש). המילה חדרה מטורקית לערבית, ובה משמעה "אדם בעל מעמד חברתי גבוה או משכיל", וממנה לסוואהילי (Afendi), שם היא שמורה לשוטרים ולחיילים בלבד. בגדודים הקולוניאליים הבריטיים במזרח אפריקה (King's African Rifles), הייתה זו הדרגה הגבוהה ביותר אליה יכלו להגיע חיילים שחורים (דרגת נגד). בנוסף, נמצאת המילה בשימוש באינדונזית ובמלאית, שם היא עשויה להחליף את שמו של אדם. פאשה ביי אע'א האנם מדיה וקבצים בנושא אפנדי בוויקישיתוף efendi באנציקלופדיה אוניברסליס Baranovitch, Nimrod. "From the Margins to the Center." China Quarterly 175: 726-750 . Cambridge Univ. Press, 2003 חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 8, עמ' 115. חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 8, עמ' 116.
ניטרוי

ניטרוי (בפורטוגזית: Niterói) היא עיר במדינת ריו דה ז'ניירו, ברזיל. העיר נוסדה ב-22 בנובמבר 1573, על ידי ראש אחד משבטי הטופי, בשם אראריבויאה (שלאחר מכן התנצר וקיבל את השם הנוצרי 'מרטין אפונסו', לזכר מרטין אפונסו דה סוזה). ניטרוי היא העיר היחידה בברזיל שנוסדה על ידי אינדיאני מקומי לא-נוצרי ולא מתבולל. לאחר הניצחון המשותף על צרפת במפרץ גואנברה, אראריבויאה ביקש מ-מאם דה סאה (Mem de Sá), מושל ברזיל הפורטוגזי, חלקת אדמה. השטח שקיבל נקרא "Banda D'Além" (הרצועה שמעבר). הכפר "São Lourenço dos Índios" הוקם בשטח זה. במאי 1819 ביקר בכפר מלך פורטוגל, יון ה-6, הכיר בו רשמית וקרא לו בשם "Vila Real da Praia Grande" (השביל המלכותי של רצועת החוף), בשטח המהווה כיום את מרכז העיר. במאה ה-19 ניטרוי התחילה להתרחב אל מחוץ לגבולות אלה, חלה התפתחות עירונית, נסללו כבישים והונחו מסילות רכבת. ב-1834 הייתה ריו דה ז'ניירו בירת האימפריה הברזילאית, מנותקת ממדינת ריו; בתקופה זו ניטרוי שימשה בירת המדינה, בעוד ריו הפכה לאזור נייטרלי. ניטרוי שימשה כבירת המדינה עד שנת 1975, פרט לשנים 1894 - 1903, כשתפקיד זה עבר באופן זמני לפטרופוליס. ב-1960 עברה בירת ברזיל לברזיליה, והעיר ריו הפכה למדינה בברזיל בשם מדינת גואנברה. ב-15 במרץ 1975 אוחדו המדינות ריו דה ז'ניירו וגואנברה, והעיר ריו חזרה להיות בירת המדינה, במקום ניטרוי. השם ניטרוי ניתן לעיר באופן רשמי ב-6 במרץ 1835, לאחר שהשבט טופי (tupi) גדל, והסטטוס של היישוב הפך מכפר לעיר. משמעות השם בטופי עתיקה - מים חבויים. עם זאת, שם העיר החדש לא נתפס בשפתם של תושביה, עד לאמצע המאה ה-20. העיר מרוחקת כ-13 ק"מ מריו דה ז'ניירו והחיבור אליה נעשה באמצעות גשר ריו-ניטרוי או במעבורת. איכות חייהם של תושבי העיר, היא מבין הגבוהות (מקום שלישי) בקרב 5,600 ערים ברזילאיות, על פי הסטנדרטים של האו"ם. מוזיאון האומנות של העיר, המהווה אחד מסמליה המרכזיים של העיר, עוצב על ידי האדריכל הברזילאי המפורסם אוסקר נימאייר. בעיר פועלת אחת האוניברסיטאות החשובות בברזיל, האוניברסיטה הפדרלית פלומיננס. העיר הייתה מחולקת בעבר לחמישה אזורים מנהליים, אך בתחילת שנת 1990 השתנתה החלוקה ל-12 אזורים. העיר מחולקת ל-48 שכונות: מדיה וקבצים בנושא ניטרוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניטרוי ניטרוי, ברשת החברתית פייסבוק ניטרוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניטרוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניטרוי (ריו דה ז'ניירו, ברזיל), דף שער בספרייה הלאומית
ונה קונטרקטה

ונה קונטרקטה (vena contracta) היא תופעה הקיימת כאשר יש אביזרים בזרימה של הצרה או הרחבה בצינור. אביזרים אלו גורמים להפסדי עומד עקב מעבר חד בצינור מאזור רחב לצר או להפך. הקטנת שטח החתך של הצינור מקטינה את שטח החתך של הזורם, שטח החתך הזורם הזה ממשיך לקטון כתוצאה מכוחות האינרציה של הזורם. הנקודה בה שטח חתך הזורם היא הקטנה ביותר נקראת ונה קונטרקטה ובה מהירות הזורם היא הגבוהה ביותר. כתוצאה מההצרה ועקב העובדה שלאחר ההצרה יש מרווח בין הזורם לבין דפנות הצינור, נוצרים אזורים בהם מתפתחות מערבולות במקום זרימה תקינה של הזורם. לאחר נקודה זו שטח חתך הזורם גדל שוב עד שהוא משתווה לשטח חתך הצינור. לאחר ההצרה יורד הלחץ בצינור עד לערך מינימלי בנקודת הוונה קונטרקטה ולאחר מכן עולה שוב עד לערך הקטן מלחץ הכניסה. מפל הלחץ גדל ככל שמתרחקים מההצרה עד לערך מקסימלי בוונה קונטרקטה לאחר מכן מפל הלחץ קטן באופן מתון עד לנקודה מסוימת. בעת מעבר הזורם לצינור בעל קוטר גדול יותר נוצרות מערבולות בצינור הרחב מפני שהנוזל אינו ממלא את שטח החתך באופן מיידי. עם ההתקדמות בצינור שטח החתך של הזורם משתווה לזה של הצינור, המערבולות נעלמות והזרימה מתאזנת עד למצב של זרימה מפותחת. בשל ההרחבה הפתאומית נוצר באזור המערבולות תת לחץ בצינור, דבר הגורם לשנות כיוון באופן רגעי. הלחץ בכיוון ההפוך יגיע לערך מינימלי בנקודה מסוימת ומנקודה זו ואילך הזרימה תתגבר על תת-הלחץ והזרימה תשוב למצב של זרימה מפותחת. מדיה וקבצים בנושא ונה קונטרקטה בוויקישיתוף
רוטמטר

רוטמטר הוא מד ספיקה המורכב מצינור קוני אשר קוטרו הולך וגדל במעלה הזרימה. הזורם עובר דרך הרוטמטר בכיוון מעלה ובדרך גורר משקולת, בדרך כלל בצורת כדור אך יכולה להיות גם בצורות אחרות, אשר צפיפותה גבוהה מזה של הזורם. כיוון שקוטר הצינור הולך וגדל ומפל הלחץ כמעט ואינו משתנה, מהירות הזורם הולכת וקטנה עד לנקודה בה המשקולת תיעצר ובה סכום כוח הציפה וכוח החיכוך שווה לכוח הכבידה של המשקולת. בגובה זה ניתן לחשב את מהירות הזורם וממנה את הספיקה, לכן הרוטמטר, לאחר כיול, מאפשר לתרגם את גובה המשקולת לספיקת הזורם. 1. טוב לזורמים מסוג נוזלים וגזים. 2. מכשיר פשוט וקל לשימוש. 3. מדויק מבין המכשירים המכניים למדידת הספיקה. 1. בעייתי בנוזלים בעלי צמיגות גבוהה. 2. השפופרת אינה עמידה בפני לחצים גבוהים.
בית הספר לבנים של אוקלנד

בית הספר לבנים של אוקלנד (Auckland Grammar School) הוא בית ספר תיכון ממשלתי בניו זילנד, ואחד מבתי הספר הגדולים במדינה. בסמוך לבית הספר פועלת פנימייה למספר מוגבל של תלמידים. בית הספר נחשב ליוקרתי ומושך אליו תלמידים ממשפחות מבוססות. בית הספר נוסד בשנת 1868 בחקיקה מיוחדת של שלטונות ניו זילנד, אך כתב ההרשאה שלו ניתן על ידי המושל סיר ג'ורג' גריי כבר בשנת 1850. בשטח בית הספר שני אתרים היסטוריים המיועדים לשימור על פי חוק האתרים ההיסטוריים הניו זילנדי, מבנה בית הספר ואנדרטה לחללי הצבא. המבנה המרכזי בקמפוס נבנה בשנת 1916 בסגנון המיסיון הספרדי. מאז שנת 2002 מעניק בית הספר תעודות בגרות מטעם מרכז הבחינות הבינלאומי של אוניברסיטת קיימברידג' (CIE) במקום תעודות הבגרות של ממשלת ניו זילנד, עקב התנגדות הנהלתו לשיטת הערכה זו. בבעלות בית הספר אכסניה במרכז האי הצפוני המשמשת את התלמידים בעת פעילויות שדה. סר תומאס בווין - ראש ממשלת ניו סאות' ויילס בשנים 1927–1930. סר אדמונד הילרי - מטפס הרים, האדם הראשון שהעפיל לראש הר האוורסט. ראסל קרואו - שחקן קולנוע. לויד פיליפס (1949–2013) - מפיק קולנוע. לזלי מונרו - נשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות בשנים 1957–1958. מרשל אוויר סר קנת' הייר (1935–2001) - לשעבר סגן ראש המטות המשולבים של הצבא הבריטי. אנדרו ניקול - מפיק, במאי ותסריטאי מדיה וקבצים בנושא בית הספר לבנים של אוקלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר לבנים של אוקלנד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ניו זילנד ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תודחליה השלישי

תוּדְחַלִיה או תוּדְחַלִיאַש השלישי היה מלך האימפריה החתית משנת 1358 לפנה"ס, שהיה ככל הנראה בנו ויורשו של תודחליה השני, אם כי הדעות בנושא חלוקות וזאת מפני שחלק מהחוקרים מפקפקים בהיותו דמות היסטורית אמיתית, בטענה שתודחליה השלישי הוא לא אחר מאשר תודחליה השני. בזמן מלכותו התנהלה סדרה של מלחמות מוצלחות בין החיתים לשבטי החַיָשָאש והכַשְכַש שהתאחדו תחת שלטונו הכריזמטי של מלכם. המלחמות נוהלו על ידי מפקד צבא החתים של תודחליאש השלישי - שופילוליומה הראשון שככל הנראה אף היה בנו, אשר הצליח להכניעם ולבסוף להחזיר את הבירה חזרה לחתושה. לפי חלק מהמקורות החתיים לא נחשב תודחליה השלישי אף פעם למלך בפועל ובעקבות זאת נשא את הכינוי: תודחליה "הילד" או "הצעיר". תודחליה השלישי נהרג זמן קצר לאחר הכתרתו, בשנת 1358 לפנה"ס, על ידי קבוצת קצינים שקשרו נגדו קשר, ובראשם שופילוליומה הראשון, שאף הוכתר תחתיו למלך. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991 החתים, באתר היסטוריית העולם החתים, באתר "הכול על־אודות טורקיה" תודחליה השלישי, באתר על מלכי החתים (הקישור אינו פעיל) שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט. אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
אילן שילה

אילן שלמה שילה (נולד ב-1947 בישראל), הוא משפטן ישראלי. כיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי מרכז. נולד בשנת 1947 לרחל ולשופט יצחק שמשון שילה. בשנת 1964 סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני ב' בתל אביב. בשנים 1966–1969 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך בתואר LLB. בשנים 1969–1970 התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט חיים כהן ובמשרד עורכי דין. בשנת 1970 הוסמך כעורך דין ובשנים 1971 - 1973 שהה בניו יורק, שם עבד במשרד עורכי דין בתחום המשפט המסחרי.בד בבד עם עבודתו במשרד עורכי הדין הוא למד באוניברסיטת ניו יורק (NYU) לתואר שני. בתום לימודיו הוסמך לתואר LLM (In Corporation Law). בשנים 1974–1992 עבד כעורך דין עצמאי. ביולי 1992 מונה לכהונת שופט של בתי משפט השלום במחוזות תל אביב והמרכז. בפברואר 1998 מונה לכהונת סגן נשיא בית משפט השלום. ביולי 2003 מונה לכהונת רשם בית משפט ושופט בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב. ביוני 2007 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי מרכז, ובמאי 2010 לסגן נשיאת בית המשפט. באותה שנה, הורחבו סמכויותיו של בית המשפט בהוראת שר המשפטים יעקב נאמן. במסגרת זו, הוחלט כי השופט שילה יעמוד בראש מחלקת הפירוקים של בית המשפט. בפברואר 2017 סיים השופט שילה את כהונתו בבית המשפט ופרש לגמלאות. סמוך לאחר פרישתו, מונה לכהונת שופט עמית בבית המשפט המחוזי מרכז, לארבע שנים נוספות. אילן שילה, באתר הרשות השופטת מיני-ביוגרפיה (אורכב 23.01.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר חדשות מחלקה ראשונה
הפועל פתח תקווה (כדורמים)

הפועל פתח תקווה הוא מועדון כדורמים שנוסד בשנת 1963 על ידי יוסף גומבוש. הפעילות של המועדון החלה בבריכת "הפועל" העירונית, שהייתה בריכה עונתית, בסמוך למגרש הכדורגל הישן של פתח תקווה, בתחילת הדרך הייתה ליגה קצרה ששוחקה בחודשי הקיץ. בשנת 1972 התאחד יוסף גומבוש עם משה בוגין מנהל קבוצת הכדורמים ברמות השבים, ביחד הקימו את הקבוצה החדשה של הפועל רמות השבים/פתח תקווה. בתחילת שנות התשעים עברה פעילות המועדון לקאנטרי של קיבוץ גבעת השלושה, שנקרא על שם חגי רוט, שחקן בכיר של המועדון וחבר קיבוץ שנפטר. החל משנות השבעים השקיע היו"ר בוגין את מיטב מירצו בקידום המועדון וטיפוח הילדים והנוער ומאז קבוצות הנוער והילדים בפתח תקווה מגיעות בכל שנה למקומות גבוהים בליגה, עם נציגים רבים בנבחרות ישראל השונות. כיום מועדון הכדורמים של הפועל פתח תקווה מכיל 680 שחקנים ושחקניות מגילאי 8 ועד בוגרים ובוגרות, ושותף פעיל בכל הקטגוריות של איגוד הכדורמים הישראלי. בטורניר ה"תקווה האולימפית" אשר נערך בסנטש, הונגריה בשנת 2006 לקבוצות נערים (עד גיל 16) זכה המועדון בטורניר היוקרתי כאשר התגבר על קבוצות שונות מגרמניה, ארצות הברית, איטליה, דרום אפריקה, הונגריה ועוד. בעונת 2007/08 לקחה קבוצת הנוער עד 18 של המועדון דאבל היסטורי (אליפות וגביע המדינה) יחד עם המאמן משה יעקובי. בשנת 2018/19 זכתה קבוצת הנוער 14 בדאבל היסטורי. בשלהי שנות התשעים הקימו היו"ר בוגין בצוותא עם מיקו גילת את קבוצת הנשים של המועדון. הקבוצה זכתה מאז בשתי אליפויות המדינה ובשני גביעי המדינה. כמחזיקת גביע המדינה, זכתה להיות קבוצת הנשים הראשונה של מדינת ישראל שהשתתפה בגביע אירופה למחזיקות גביע שהתקיים באתונה בפברואר 2005. במהלך 2018 נבחרו שחקניות מקרב קבוצות ליגת בנות ה-14 לפרויקט המשותף לאיגוד הכדורמים, משרד הספורט, הוועד האולימפי ואתנה ומכונה בשם (הלא רשמי) "פריז 2024". במסגרת המיזם הוקמה לראשונה נבחרת ישראל לנערות עד גיל 15 שהשתתפה ביולי 2019 באליפות אירופה בקירישי שברוסיה, טורניר אליו הוזמנו 13 הנבחרות המובילות ביבשת. השתתפותה הראשונה של הנבחרת בטורניר זה, הניבה את המקום ה-9 באליפות. שחקניות הפועל פתח תקווה בנבחרת היו: תהל לוי (קפטנית נערות ה-15 בהפועל פתח תקווה), אווה בורדה, שחר רוקח, עדן פדוסייב, נועה ברעם ונועה מרקובסקי. מועדון הכדורמים הפועל פתח תקווה בפייסבוק