Songs from the West Coast

Songs from the West Coast (בתרגום חופשי מאנגלית: שירים מן החוף המערבי) הוא אלבום האולפן ה־26 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־1 באוקטובר 2001. הוא הוקלט בלונדון ובחמישה אולפנים בלוס אנג'לס. מבקרים רבים ראו באלבום חזרה לצליל מבוסס הפסנתר שאפיין את המוזיקה של ג'ון בשנות ה־70 המוקדמות, צליל שכמה מהם כינו "חזרה לשורשים" . האלבום, כמו גם הסינגלים "I Want Love" ו־"Original Sin", היו מועמדים לפרס גראמי. התארחו בו מוזיקאים ונגני אולפן מפורסמים, ובווידאו קליפים של הסינגלים שלו כיכבו שחקנים מפורסמים. האלבום נוצר בשיתוף פעולה של ג'ון עם הפזמונאי הקבוע שלו, ברני טופין. לראשונה השניים עבדו פנים מול פנים בחדר אחד. החדר היה בלוס אנג'לס (שם גם הוקלט האלבום), ומכאן שם האלבום. פטריק לאונרד הפיק את האלבום וניגן קלידים בכמה שירים. ג'ון ולאונרד שיתפו פעולה גם באלבומו הקודם של ג'ון, פסקול הסרט "הדרך לאל דוראדו", שיצא לאור בשנה הקודמת. המתופף הוותיק נייג'ל אולסון (אנ') חזר ללהקה כחבר קבוע באופן מלא. הזמרת טאטה וגה (אנ') ערכה הופעת בכורה כזמרת ליווי. היא הצטרפה כחברה מלאה ללהקה מאוחר יותר. סטיבי וונדר, שעבד עם ג'ון בעבר בשירים I Guess That's Why They Call It the Blues ו־That's What Friends Are For (אנ'), ניגן מפוחית פה וקלווינט (אנ') ב־"Dark Diamond"‏. שלושת חברי להקתו של ג'ון באותה תקופה, גאי בבילון, בוב בירץ' וג'ון מהון, לא השתתפו באלבום. רופוס ויינרייט שר כזמר רקע בשיר "American Triangle", שנכתב על רצח מת'יו שפרד ב־1998. טופין כתב את השיר לבקשתו של ג'ון. היה זה השיר הראשון באלבום שהשניים כתבו. היה זה אלבומו הראשון של ג'ון שאינו פסקול שיצא מאז מוזגו החברות פוליגרם (אנ') ויוניברסל מיוזיק גרופ בתחילת 1999. כתוצאה מהמיזוג, הזכויות על כל הקטלוג של ג'ון עברו ל"יוניברסל מיוזיק גרופ". ג'ון אמר שההשראה לשירים רבים באלבום באה מהאזנה ל־"Heartbreaker", אלבומו של ריאן אדמס. ג'ון אף הודה לאדמס בהערות האלבום על כך "שגרמת לי לעשות טוב יותר". האלבום הוקלט ברשמקול אנלוגי. ג'ון אמר שהוא מאמין שכך "הקול והכלים נשמעים חם יותר". הוא הוסיף שהוא ניסה להתרחק מהטכנולוגיה באלבום זה, ושלראשונה לא השתמש באפקט אקו לשיפור קולו, אף שחשש מכך. ג'ון נתן את הקרדיט לכך למפיק, פטריק לאונרד: ”כשהוא נכנס לאולפן, פט אמר: "פשוט עשה מה שאתה עושה. הפסק להיות מישהו שאתה לא, היה אלטון ונגן הרבה פסנתר"”. בריאיון אחר למגזין "GQ" הרחיב ג'ון: רציתי לחזור להקליט רק פסנתר, בס, תופים וגיטרה, רק ארבעה כלים, אנלוגי, כמעט ללא אובר-דאבינג. חשבתי גם שזה היה ממש חשוב שהפסנתר ישתתף הרבה יותר מאשר היה בעבר. ברחנו מסינתיסייזרים וחזרנו להיות – אני שונא להשתמש במילה הזאת, אבל מעט יותר אורגניים. — אלטון ג'ון ג'ון, שמפורסם בכך שתמיד חשוב לו מאוד להתעדכן במוזיקה העכשווית, הרחיב עוד שבאלבום הזה הפסיק לנסות להידמות ולהתחרות בצעירים בהכנסת להיטים למצעדים. בריאיון ל־VH1 אמר: ”בשנים האחרונות הושפעתי יותר מדי ממה שהאזנתי לו. ניסיתי לעשות מוזיקת אמביינט, או מוזיקת דאנס, וזה לא באמת מה שאני מצטיין בו. [...] אתה יכול להיות רק אתה”. ב־2002 יצאה לאור מהדורה מחודשת מיוחדת של האלבום, שכללה תקליטור בונוס עם רמיקסים, צדדי ב' וסינגלים שהוקלטו בזמן ההוצאה לאור של האלבום, אך לא נכללו בו או באלבומים אחרים. אף אחד מהסינגלים לא נכנס למצעד בילבורד הוט 100, ובכך נשבר רצף של 31 שנים עם לפחות שיר אחד של ג'ון במצעד (ורצף של 30 שנים עם לפחות סינגל אחד שלו בטופ 40 במצעד). הסינגל הראשון, "I Want Love", הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה־10 במצעד השירים מתחת להוט 100, למקום השישי במצעד השירים העכשוויים למבוגרים ולמקום התשיעי בקנדה. בהמשך קיבל הסינגל מועמדות לפרס גראמי. ל־"This Train Don't Stop There Anymore" הייתה הצלחה מתונה במצעדים: הוא הגיע למקום ה־24 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה־10 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים בארצות הברית. הסינגל "Original Sin" יצא כסינגל פרומו בלבד בארצות הברית והגיע שם למקום ה־18 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים. במצעד הסינגלים הבריטי, הוא הגיע למקום ה־39. בהמשך קיבל מועמדות לגראמי. סם טיילור-ווד ביימה את הווידאו קליפ ל־"I Want Love". רוברט דאוני ג'וניור ביצע בו ליפ סינק לשירתו של ג'ון. בקליפ, שצולם בשוט אחד ארוך, נראה השחקן נע מחדר לחדר בבית גדול וריק, בבית האחוזה (Greystone Mansion). ג'סטין טימברלייק מגלם את ג'ון הצעיר בקליפ ל־"This Train Don't Stop There Anymore"‏. אליזבת טיילור ומנדי מור (בת ה־17 אז) השתתפו עם ג'ון בקליפ ל־"Original Sin", אותו ביים דייוויד לה-שאפל. ג'ון וטיילור מגלמים את הוריה של מור, המגלמת מעריצה של ג'ון המפליגה על כנפי הדמיון ופוגשת אותו בשנות ה־70 (הידוענים הנוספים הנראים בסצנה בה היא מדמיינת אינם האישים האמיתיים אלא רק נראים כמותם). סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר "AllMusic", כתב שזאת הפתעה מרעננת להיווכח שבאלבום חזר ג'ון במידה רבה ל"צליל הקלאסי" שלו מראשית שנות ה־70. עם זאת הוא סייג שגם כאן יש אלמנטים ממוזיקה עכשווית למבוגרים: כמה מהבלדות נשמעות מעט מרוסנות מדי. עדיין, זה האלבום הטוב והעשיר ביותר שג'ון הוציא מזה הרבה זמן, אלבום שישנה הרגשה שג'ון כתב אותו מתוך ההנאה הצרופה שביצירה, ושהרצון להשיג להיטים היה משני כאן. עוד כתב ארלוויין שהאלבום "זורם בקלות ובטבעיות". בין השאר ציין ארלוויין את "The Wasteland" ה"בלוזי" ואת "Birds", שיר "הקאנטרי־רוק המצוין, הרזה והמזיז". "הכתיבה של ג'ון לא הייתה כה מובחנת או עקבית מאז ראשית שנות ה־80, והוא לא יצר אלבום טוב מזה שנים רבות". ארלוויין סיכם כי: ”לא, "Songs from the West Coast" לא יגרום לך לשכוח את "Tumbleweed Connection", אך הוא תכופות נזכר בשיאים הללו, מה שלמען האמת הוא די והותר”. קן טאקר (אנ'), מבקר "אנטרטיינמנט ויקלי", כתב שהאלבום הוא חזרה לעבר והתקדמות בעת ובעונה אחת. טאקר הוסיף שכתמיד, מילותיו של ברני טופין "עמוסות וקלישאתיות", שג'ון לדעתו תמיד השתמש בהם רק כ"מחרוזת הברות מדודות לתלות בהן את רגשותיו". טאקר סיכם שהאלבום הוא ”אוסף השירים בעל הניואנסים, גלוי הלב ושראשו קדימה [שהוציא ג'ון] מזה שנים”. ב"הגרדיאן" נכתב שבאלבום "ג'ון באופן כמעט בלתי נתפס נולד מחדש כאומן רציני". האלבום "פשוט, אבל דרמטי", שג'ון שר בו "מהנשמה" ושהמנגינות שהוא יוצר בעזרת הקלידים "ממריאות" בו למילותיו "החדות והפקחיות" של טופין. מבקר "הגרדיאן" ציין את "Birds" ו־"Mansfield" כבחירה שלו "מתוך אוסף מצוין". רוברט הילברן (אנ') מ"לוס אנג'לס טיימס" כתב שאומנם ג'ון וטופין ”נתנו לנו דברים בעלי ערך במהלך שני העשורים האחרונים, אבל אף אלבום מזה שנים לא לכד את האינטימיות והלב שהיו בעבודתם המוקדמת המלבבת כמו האלבום הזה. [...] העיבודים יותר פשוטים, נושאי השירים נחקרים יותר לעומק, והזמרה של ג'ון יותר אישית מבכל אחד מאלבומיו האחרונים”. ב"פיפל" נכתב שבאלבום ג'ון ניסה לתפוס משהו מה"עוקץ" שהיה לו בשנות ה־70. טופין מוסיף קצת "נשיכה" ללחנים היפים מבוססי הפסנתר של ג'ון. [...] עם זאת, מבקרי המגזין כתבו ש"ג'ון לא יכול להתנגד לכל הדחפים השמאלציים בשירים כמו 'The Emperor’s New Clothes'". במגזין סיכמו: "שורה תחתונה, השמש לא שקעה על אלטון ג'ון. בארי וולטרס מ"רולינג סטון" כתב שג'ון הצליח בחלק מהשירים לשחזר את אווירת שנות ה־70 באופן מוצלח. הוא שיבח את "I Want Love", הן מבחינת מוזיקה הן מבחינת מילים. הוא שיבח את המוזיקה של "American Triangle", אך ביקר את המילים המפורשות מדי שהן "מביכות ומגושמות ומצמצמות את הלחן רחב היריעה, בעל הנטייה הקלאסית, של ג'ון". על "The Emperor's New Clothes" כתב וולטרס שהוא "נדוש", אך שיבח את "Ballad of the Boy in the Red Shoes". וולטרס סיכם: ”ג'ון לא תמיד יכול להביא את המוזיקה שלו להמריא כמו פעם, אבל הרוח והשאפתנות שלה סוף סוף חזרו הביתה”. דייוויד קוואנטיק (אנ') מ־BBC כתב שבתחילת המאה ה־21 ג'ון לא נתפס כמוזיקאי פעיל אלא כ"שאריות מן העבר" – מוזיקאי שמופיע עם להיטיו הגדולים מהעבר, לאחר שרגעי השיא שלו משנות ה־70 וה־80 חלפו. על אף המצוינות של "Made in England" שמ־1995, כותב קוואנטיק, רוב האנשים שגילו את ג'ון בשנות ה־90 עשו זאת דרך החידוש שלו ל־"Candle in the Wind" בעקבות מות דיאנה, נסיכת ויילס. על כן היה זה מפתיע במידת מה, כתב, שג'ון "הגיח מהאולפן ב־2001 עם אחד מהאלבומים החזקים בקריירה שלו". האלבום, עם תחושה חזקה של אמריקנה, לקח את הצוות ג'ון־טופין בחזרה לימי התחלת הקריירה שלהם. קוואנטיק שיבח את "This Train Don’t Stop There Anymore" ואת "I Want Love" וציין את החשיבות של הווידאו קליפים שנעשו להם עם רוברט דאוני ג'וניור וג'סטין טימברלייק. לגבי שאר האלבום כתב קוואנטיק (ומציין במיוחד שירים כמו "Look Ma No Hands" ו־"Birds") שהם "מהורהרים ויש בהם הרגשת הרפייה באופן שלא נשמע בעבודה של ג'ון כבר הרבה זמן". ”והתוצאה המשולבת, למרבה הפלא, הייתה אלבום שאף אחד לא חשב שיכול לקרות, וכזה שעדיין שווה האזנה היום”. מילות השירים נכתבו על ידי ברני טופין, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אלטון ג'ון. מילות השירים נכתבו על ידי ברני טופין, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אלטון ג'ון. אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר, הרמוניום (6) סטיבי וונדר – מפוחית פה (2), קלווינט (אנ') (2) פטריק לאונרד – אורגן האמונד B3 ‏(2, 4), אורגן (3), קלידים (4, 5, 11), מלוטרון (10) בילי פרסטון – אורגן האמונד B3 ‏(7, 8, 10) דייווי ג'ונסטון (אנ') – גיטרה (1, 2, 8), גיטרה חשמלית (3, 7), גיטרה אקוסטית (9, 11), מנדולינה (9), זִמרת רקע (1–3, 7, 9–12) דייוויד צ'אנינג – גיטרה אקוסטית (3), גיטרת דוברו (6) ראסטי אנדרסון (אנ') – גיטרה חשמלית (4, 11), גיטרה (5, 6, 10), בוזוקי (11) ברוס גייטש – גיטרה אקוסטית (4, 7) פול בושנל – גיטרה בס, זִמרת רקע (1–3, 7, 9–12) נייג'ל אולסון (אנ') – תופים (1, 3, 7–9), זִמרת רקע (1—3, 7, 9—12) מאט צ'מברלין (אנ') – תופים (2, 4–6, 10–12), כלי הקשה (6) ג'יי בלרוסה (אנ') – כלי הקשה (1, 3, 5, 7, 9) פול בקמסטר – עיבודי כלי נשיפה וניצוח (1), עיבודי כלי קשת וניצוח (5, 9, 11, 12) רופוס ויינרייט – קולות הרמוניה (4) קודסיאן קאי – זִמרת רקע (7, 8, 12) גארי בארלו – זִמרת רקע (12) טאטה וגה (Táta Vega) – זמרת רקע (8) פטריק לאונרד – מפיק ביל בוטרל – מיקס ב־(Cello Studios) (הוליווד שבקליפורניה) אלן סנדרסון (אנ') – עוזר מיקס, עוזר הקלטת כלי מיתר וכלי קשת ג'ו צ'יקרלי (אנ') – טכנאי הקלטות, הקלטת קול, הקלטת כלי קשת וכלי מיתרים בריאן שיבל – הקלטה ראלף סאטון – הקלטה (סטיבי וונדר, 2) סטיב ג'ונס – עוזר הקלטה (סטיבי וונדר, 2) דייוויד צ'אנינג – הקלטת קול (רופוס ויינרייט, 4) דארל ת'ורפ – עוזר הקלטה (רופוס ויינרייט, 4) ג'ניפר היליארד – עוזרת הקלטה קתרינה לי – עוזרת הקלטה, מתאמת הפקה ג'ונתן מריט – עוזר הקלטה טוד שומייקר – עוזר הקלטה אנדי גרין – עוזר הקלטת קול טום סטנלי – עוזר הקלטת קול סטיוארט ויטמור – מאסטרינג ב־(Marcussen Mastering) (הוליווד שבקליפורניה) דרק מקילופ – מתאם A&R, ניהול טוד אינטרלנד – מתאם A&R אדריאן קולי – מתאם הפקה סוזן איברה – מתאמת הפקה ‏Peacock – עיצוב סם טיילור-ווד – צילום קית' בראדלי – ניהול פרנק פרסלנד – ניהול מידע על האלבום Songs from the West Coast באתר MusicBrainz מידע על האלבום Songs from the West Coast באתר AllMusic האלבום Songs from the West Coast באתר Discogs האלבום Songs from the West Coast באתר ספוטיפיי האלבום Songs from the West Coast באתר Last.fm האלבום Songs from the West Coast באתר יוטיוב של סטיבי וונדר. בו הפיק לאונרד וכן כתב את המילים לשיר "Someday Out Of The Blue"‏. במובן שמזכיר ודומה למה שג'ון עשה בעבר. רמז ללהיטו הנודע "Don't Let the Sun Go Down on Me". הביקורת נכתבה ב־2010. חבר (Ednaswap). האלבום באתר Discogs, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־11 בינואר 2022 באתר הרשמי (במידת הצורך יש ללחוץ על "CONTINUE TO SITE"), באתר eltonjohn.com, בדיקה אחרונה ב־24 במאי 2022 Paul Sexton, ‏Songs From The West Coast: Elton John Recaptures His Early Intimacy, באתר udiscovermusic.com, ‏1 באוקטובר 2021, בדיקה אחרונה ב־24 במאי 2022 מרב יודילוביץ', אלטון ג'ון הודיע על פרישה, באתר ynet, 2 בדצמבר 2001 סטיבן תומאס ארלוויין, ביקורת "AllMusic", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 David Quantick, ביקורת BBC ‏BBC Review — An album of quality that nobody thought could have happened., באתר BBC, ‏2010, בדיקה אחרונה ב־23 במאי 2022 Robert Hilburn, ביקורת "לוס אנג'לס טיימס" Strong Selections From Worthy Voices, באתר לוס אנג'לס טיימס, ‏28 באוקטובר 2001, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 ביקורת "פיפל" Picks and Pans Review: Songs from the West Coast, באתר פיפל, 15 באוקטובר 2001, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 Bill Wright, ביקורת "The Christian Science Monitor" ‏ Reviews of noteworthy recent CDs, באתר, 11 בינואר 2002, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 Barry Walters, ביקורת "רולינג סטון", באתר רולינג סטון, 17 בספטמבר 2001, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 Ken Tucker, ביקורת EW, באתר אנטרטיינמנט ויקלי, 1 באוקטובר 2001, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 היסטוריית גראמי של אלטון ג'ון, באתר גראמי, בדיקה אחרונה ב־28 במרץ 2022 Bryan Wawzenek, ‏How Elton John Rediscovered His Roots on Songs From the West Coast, באתר ultimateclassicrock.com, ‏1 באוקטובר 2016, בדיקה אחרונה ב־27 במאי 2022 Elysia Conner, ‏Art Through Tragedy, ‏Casper Star-Tribune עמ' A1, באתר newspapers.com, ‏14 באוקטובר 2018, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 ‏Hundreds of Jobs Lost in Universal Mega-Merger, באתר רולינג סטון, 22 בינואר 1999, בדיקה אחרונה ב־14 במרץ 2022 David Wild, ‏ Elton John: Sir Bitch Is Back, באתר רולינג סטון, 25 בנובמבר 2004, בדיקה אחרונה ב־30 במאי 2022 Tom Doyle, Captain Fantastic: Elton John's Stellar Trip Through the '70s, מהדורה ראשונה, Ballantine Books, 2017, עמ' 263–267, ISBN 978-1-101-88418-8 מצעד הסינגלים הבריטי – 30 בספטמבר 2001 – 6 באוקטובר 2001, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־28 במרץ 2022 היסטוריית אלטון ג'ון במצעדי בילבורד (יש לבחור "Bubbling Under Hot 100"), באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־28 במרץ 2022 היסטוריית אלטון ג'ון במצעדי בילבורד (יש לבחור "Adult Contemporary"), באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־28 במרץ 2022 Elton John and Sam Taylor-Wood, ‏Elton John: When I met Sam Taylor-Wood, I fell in love with her, The Telegraph, 13 November 2008 Rebecca Rankin, ‏Elton John: California Love, באתר וייבאק מאשין, אורכב מה מקור ב־26 ביולי 2008, בדיקה אחרונה ב־23 במאי 2022 ‏Mandy Moore loved Sir Elton John video appearance, באתר (Young Hollywood), ‏2 באפריל 2011, בדיקה אחרונה ב־24 במאי 2022 ‏Stunt casting continues on new Elton John video (3325), באתר advocate.com, ‏6 במרץ 2002, בדיקה אחרונה ב־24 במאי 2022 אליזבת טיילור ("Featuring & Presenting"), באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־24 במאי 2022 ביקורת "הגרדיאן", באתר הגרדיאן, 28 בספטמבר 2001, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2022 המצעד האוסטרי, באתר austriancharts.at, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד האיטלקי , באתרitaliancharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 היסטוריית אלטון ג'ון במצעדי בילבורד (יש לבחור "Billboard200"), באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 מצעד האלבומים הבריטי 7 באוקטובר 2001 – 13 באוקטובר 2001, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הגרמני, באתר offiziellecharts.de, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 אלבומי ג'ון במצעד הגרמני, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מה מקור ב־17 באוקטובר 2012, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הדני, באתר danishcharts.dk, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד ההולנדי, באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד היפני, באתר oricon.co.jp, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הנורווגי, באתר norwegiancharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הניו זילנדי, באתר charts.nz, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 Fernando Salaverri, Sólo éxitos: año a año, 1959–2002, מהדורה ראשונה, ספרד: Fundación Autor-SGAE, 2005, ISBN 8480486392. (בספרדית) המצעד הפולני, באתר olis.onyx.pl, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הצרפתי, באתר lescharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 היסטוריית אלטון ג'ון במצעדי הבילבורד (יש לבחור "Billboard Canadian Albums"), באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד השוודי, באתר swedishcharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד השווייצרי, באתר swisscharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד האוסטרלי, באתר australian-charts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הפיני, באתר finnishcharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הבריטי השנתי The Official UK Albums Chart – Year-End – 2001, באתר ukchartsplus.co.uk, ‏5 בינואר 2002, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד הקנדי השנתי Top 200 Albums of 2001, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־6 בנובמבר 2003, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 המצעד השווייצרי השנתי Hitparade.ch - Schweizer Jahreshitparade 2001, באתר hitparade.ch, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכה באוסטרליה (פלטינה) ARIA Charts – Accreditations 2001 Albums )קובץ PDF), באתר dropbox.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכה בארצות הברית (זהב), באתר RIAA, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכה בבריטניה (פלטינה כפולה), באתר איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, בדיקה אחרונה ב־27 במאי 2022 הסמכה בדנמרק (זהב) (בתחתית הדף יש לגלול עד ל־2002 כדי לראות את ההסמכה), באתר IFPI Denmark, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכה ומכירות בדנמרק Album Top–40: Uge 26 – 2002, באתר וייבאק מאשין, אורכב מה מקור ב־17 בדצמבר 2010, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכה בנורווגיה (זהב), באתר IFPI נורווגיה, אורכב מה מקור ב־5 בנובמבר 2012, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכות ניו זילנד (זהב), באתר nztop40.co.nz, בדיקה אחרונה ב־9 בינואר 2022 הסמכות ספרד (פלטינה) ‏Solo Exitos 1959–2002 Ano A Ano: Certificados > 1995-1999, בהוצאת Iberautor Promociones Culturales, ‏2005, ‏ISBN ‏8480486392, באתר mediafire.com, בדיקה אחרונה ב־9 בינואר 2022 הסמכות פינלנד (זהב), באתר איגוד תעשיית ההקלטות הפיני, בדיקה אחרונה ב־9 בינואר 2022 פלטינה בצרפת, באתר snepmusique.com, בדיקה אחרונה ב־9 בינואר 2022 מכירות בצרפת, באתר וייבאק מאשין, אורכב מה מקור ב־18 באוקטובר 2011, בדיקה אחרונה ב־9 בינואר 2022 הסמכה בקנדה (זהב), באתר musiccanada.com, בדיקה אחרונה ב־26 במאי 2022 הסמכה בשוודיה (זהב) Guld- och Platinacertifikat − År 2001 (קובץ PDF), באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מה מקור ב־16 ביוני 2011, בדיקה אחרונה ב־27 במאי 2022 הסמכה בשווייץ (זהב), באתר swisscharts.com, בדיקה אחרונה ב־27 במאי 2022 הסמכות פלטינה באירופה – 2001 IFPI Platinum Europe Awards 2001, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מה מקור ב־27 בנובמבר 2013, בדיקה אחרונה ב־27 במאי 2022