laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פדינגטון (ניו סאות' ויילס)

פדינגטון (באנגלית: Paddington) הוא פרוור בסידני. פדינגטון מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) ומועצת וולהרה (Municipality of Woollahra). פדינגטון ממוקם בגבולו המזרחי של שטח עיריית סידני, ומקבל שירותים משתי רשויות מקומיות. על כן, הוא כלול בשני אזורים בסידני: סידני העיר והפרוורים המזרחיים. הוא גובל מצפון בדרלינגהרסט, במערב בסארי הילס, בדרום בסנטניאל פארק ובמזרח בוולהרה. פדינגטון נמצא על קו רכס, ומשקיף על העמק החוצה אותו מצפון מערב לדרום מזרח, שהוא רחוב אוקספורד. רחובות ראשיים אחרים כוללים את דרך גלנמור ואת רחוב הרגרייב, המגיע לוולהרה. לפני תחילת ההתיישבות האירופית בסידני, פדינגטון היה מיושב על ידי אבוריג'ינים ילידי המקום, משבט קדיגל. ב-1789 הכתה בעיר מגפת האבעבועות שחורות (כשנה לאחר הגעת המתיישבים האירופאים הראשונים) וגרמה למותם של מרבית האוכלוסייה הילידית, כשהשורדים עזבו את בתיהם והצטרפו לשבטים אחרים שדרו מדרום. על פי העיקרון של Terra nullius (אדמה שאינה שייכת לאדם), חילקו המתיישבים החדשים את פדינגטון ביניהם לנכסים פרטיים. ב-1820 בנה רוברט קופר, אסיר לשעבר שעשה את הונו ביוזמות נדל"ן וזיקוק ג'ין, את בית אחוזתו על קו הרכס של פדינגטון. הוא קרא לאחוזתו פדינגטון על שם שכונת פדינגטון באנגליה. לבית הג'ורג'יאני שבנה שם הוא קרא ג'וניפר הול, בית ששרד עד המאה ה-21 כבית העתיק ביותר בפרוור, ונחשב היום לאחד מנכסי השימוש של מדינת ניו סאות' ויילס. במאה ה-19 שכן במקום קסקרטין צבאי גדול, ויקטוריה ברקס (Victoria Barracks), שכיום משמש כמפקדת זרוע היבשה של צבא אוסטרליה. עם הפסקת פעילותו השוטפת של ויקטוריה ברקס בסוף המאה ה-19, נבנו בתים פרטיים חדשים סביבו. במהלך המאה ה-20 הפרוור התמלא עד אפס מקום והיה מפורסם כפרוור פועלים צפוף של המעמד הבינוני נמוך. החל בשנות השישים עברה על הפרוור ג'נטריפיקציה שהעלתה את ערך הבתים ומשכה מתגוררים צעירים יותר ובעלי מקצועות חופשיים. חנויות סדקית ובדים נסגרו ובמקומם נפתחו במקום חנויות אופנה רבות, שהפכו את רחוב אוקספורד לאזור קניות סואן. מדי יום שבת מתקיים בפדינגטון שוק אמנים ברחוב אוקספורד, ובו כ-250 דוכנים המוכרים פרטי אמנות מודרנית, אופנה וחפצי בית מידי יוצריהם. בסמוך לגבול פדינגטון ומור פארק ממוקם אצטדיון הכדורגל של סידני, המגרש הביתי של קבוצת סידני FC מליגה א' בכדורגל וקבוצת סידני רוסטרס NRL בראגבי, בין השאר. רחוב אוקספורד החזיר במעמד רחוב הקניות הפופולרי של סידני בשנות השישים עד השמונים של המאה ה-20, ועובר תהליכי חידוש מטעם עיריית סידני במאה ה-21 כדי להחזירו למעמד זה. בפדינגטון בניינים ויקטוריאניים וג'ורג'יאניים רבים, תריסר מהם מסומנים לשימור כנכסי המדינה. ג'וניפר הול, הבניין העתיק ביותר בפרוור, עבר שיפוץ והוא פתוח לקהל הרחב. ויקטוריה ברקס משמש כיום כמתקן אימונים ומפקדה של צבא אוסטרליה, ופתוח אף הוא לקהל על מנת להתרשם מהמבנה, שנבנה בסוף המאה ה-19 מאבן חול מקומית. בית עיריית פדינגטון הוא מהבניינים הבולטים, ומגדל השעון שלו מתנשא לגובה 32 מטרים ונראה על קו הרקיע של הפרוור. מדיה וקבצים בנושא פדינגטון בוויקישיתוף פדינגטון באתר "Dictionary of Sydney" פדינגטון באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)
פדינגטון

האם התכוונתם ל... פדינגטון (שכונה) – שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר באנגליה תחנת הרכבת פדינגטון – תחנת רכבת בלונדון פדינגטון (ניו סאות' ויילס) – פרבר בסידני, אוסטרליה הדוב פדינגטון – דמות מספרי ילדים וסדרת טלוויזיה
היד האדומה של אלסטר

היד האדומה של אלסטר (באירית: Lámh Dhearg Uladh, באנגלית: Red Hand of Ulster) הוא מטען הרלדי המזוהה עם הפרובינציה האירית אלסטר. היד האדומה היא כף יד ימנית בצבע אדום אשר חמש אצבעותיה זקופות וצמודות. במספר גרסאות מוצגת גם כף יד שמאלית או כף יד שבה האגודל אינו צמוד. היד נקראת גם לעיתים "היד האדומה של או'ניל" וגם "היד האדומה של אירלנד", ומקורה המשוער בדמות המיתולוגית Labraid Lámh Dhearg ובמספר סיפורי עם איריים שעברו מדור לדור. הסמל מקושר למסורת הגאלית האירית, ובמיוחד לשבטים מאזור אלסטר טרום המאה ה-15, כדוגמת שבט אונייל. מקובל לשער כי מקורו של הסמל הוא במסורת הפגנית ובדמותו של Labraid Lámh Dhearg, אולם על פי אגדה נוספת, ממלכת אלסטר נותרה ללא יורש עצר ותחרות שיט נערכה בין הטוענים לכתר. הזוכה בתחרות היה זה אשר ייגע ראשון בחופה של אלסטר. אחד המתמודדים, אשר חשק בכס המלוכה וראה כי הוא עומד להפסיד במירוץ, כרת את כף ידו הימנית וזרקה אל עבר החוף, וכך זכה במרוץ ובכס המלוכה. צבעה האדום של כף היד הוא ככל הנראה בצבעו האדום של הדם. בגרסה מסוימת של אגדה זו הזוכה הוא חבר שבט אונייל, וכך זוהתה כף היד האדומה עם שבט זה. במהלך מלחמת תשע השנים (1594 - 1603) בין שבט אונייל לבין אנגליה הוצג הסמל כסמלו של השבט. המלחמה נקראה בפיהם Lámh Dhearg Abu! (יד אדומה לניצחון!). היד האדומה מופיעה כמטען בשלטי האצולה של משפחות רבות המקושרות לשבט או'ניל, הן באירלנד (בעיקר בצפונה) והן בסקוטלנד. לאחר שהפך וולתר דה ברוס לרוזן אלסטר בשנת 1234 שולב בשלט האצולה שלו, שבו צלב אדום על רקע זהב, סמל היד האדומה. השלט הפך ברבות הימים לדגלה של אלסטר. מוטיב היד האדומה שולב גם בדגל צפון אירלנד, בסמליהם של כמה מחוזות בצפון ושל ארגונים רשמיים ופרטיים באירלנד. סמל היד האדומה נחשב אחד הסמלים הבודדים אשר חוצים את גבולות הסכסוך בין תומכי האיחוד עם הממלכה המאוחדת לבין הרפובליקנים. מדיה וקבצים בנושא היד האדומה של אלסטר בוויקישיתוף המסורת ההרלדית האירית באתר IRISHTIMES.COM שלט האצולה של אונייל סמלי אירלנד - סמלים השייכים לשתי המסורות.
מסע הכזבים של ביל וטד

מסע הכזבים של ביל וטד (אנגלית: Bill & Ted's Bogus Journey) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1991, שהוא גם סרט ההמשך של "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" משנת 1989. בדומה לסרט הראשון, גם כאן קיאנו ריבס מגלם את טד ואלכס וינטר את ביל. בעת העבודה על הסרט שמו היה "Bill & Ted Go To Hell" ("ביל וטד הולכים לעזאזל/לגיהנום"). בסרט זה מופיעים ביל וטד בלהקת הבי מטאל בשם Wyld Stallyns ("סוסי הפרא"). הם נרצחים על ידי שני אנדרואידים מהעתיד שנראים כמוהם, נשלחים לגיהנום, ובסופו של דבר חוזרים מהמתים, יחד עם המוות (מגולם על ידי השחקן ויליאם סדלר) כדי לסדר את התסבוכת. הסרט מכיל רמיזות פארודיות לסרטו של אינגמר ברגמן "החותם השביעי" כאשר ביל וטד מזמינים את המוות למשחק שאם יזכו בו יקבלו את חייהם בחזרה: הם משחקים מולו צוללות, טוויסטר ומשחקים אחרים. בתחילה אומר מוות שעליהם לזכות במשחק אחד, אחר כך בשניים מתוך שלושה, שלושה מחמישה, אך השניים ממשיכים לנצח אותו. סוף הסרט נשען על סדרה של אירועים שבתחילה נראים כסותרים את פרדוקס הסבא, אך הם נפתרים כפרדוקסי פרהדסטינציה חופפים. "מסע הכזבים של ביל וטד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר נטפליקס "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר AllMovie (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר Metacritic (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר אידיבי "מסע הכזבים של ביל וטד", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "מסע הכזבים של ביל וטד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ציר (מזון)

בבישול, ציר (בצרפתית: Bouillon; מבוטא: בויון) הוא נוזל צלול המהווה תמצית של טעמים. הציר משמש כבסיס לרטבים, מרקים ועוד. הציר מופק על ידי בישול איטי של מוצרי מזון בתוך מים. הבישול האיטי מביא לכך שנוזלים המצויים בתוך המזון עוברים אל המים, ויחד עמם הטעם והריח האופייני למזון. בגמר הבישול מסוננים החוצה ה"מוצקים", על מנת לקבל את הנוזל הצלול המהווה את הציר. ציר המוגש למאכל כמות שהוא מכונה "מרק צח", וברוב המקרים משמש כינוי זה לציר עוף. ישנם ארבעה צירים "קלאסיים": ציר ירקות: מופק בדרך כלל מירקות שורש כגון כרישה, בצל, סלרי וגזר. לציר צבע צהוב - ירקרק חיוור. ציר עוף: לירקות מתווסף בשר עוף. לציר צבע צהוב עמוק והוא מכיל כמות רבה של ג'לטין. ציר עוף נפוץ במטבחים רבים, והירקות המשמשים להכנתו משתנים לפי המטבח. במטבח הסיני, למשל, מתווספים להכנת הציר בצל ירוק, זנגביל ועשב לימון. ציר בקר: מופק מעצמות בקר וירקות שורש. ישנם שני סוגים - בהיר (מכונה גם ציר עגל) וכהה. לציר הבהיר גוון ענבר, ולציר הכהה צבע חום עמוק. ציר דגים: מופק מראשים ושדרות של דגים. צבעו צהוב חיוור עד חסר צבע. ציר נפוץ נוסף בבישול הוא ציר פטריות. להכנת הצירים ניתן להשתמש בעצמות, בשר, ועור. העצמות מכילות פחות חומרי טעם אבל יותר ג'לטין. לעומתן, הבשר מכיל יותר חומרי טעם ופחות ג'לטין. ציר עוף בהכנה ציר דגים בהכנה ציר בקר בהכנה מרק עוף המבוסס על ציר עוף ציר - מאכלים לחג משנת תרע"ב (1912), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏23 באפריל 2017
ציר

האם התכוונתם ל... מתמטיקה, גאומטריה ומכניקה: בגאומטריה של המרחב ובתיב"ם, כינוי חלופי לישר ציר סימטריה – ישר שהסימטריה היא ביחס אליו ציר רדיקלי – המקום הגאומטרי של כל הנקודות שהחזקות שלהן ביחס לשני מעגלים שוות ציר סיבוב – קו שסביבו מתבצע סיבוב, כלומר: הקו של כל הנקודות שנשארות במקומן בעת שהגוף מסתובב ציר אופטי – ציר המקיים סימטריית סיבוב בדרגה כלשהי במערכת אופטית ציר המספרים (במתמטיקה) - ייצוג של טווח מספרים, יכול להתייחס גם לחלק ממערכת צירים פריט מכני ציר (הנדסה) – חלק מסתובב במכונות שונות ציר (פרזול) – מתקן מפרקי בעל שני חלקים או יותר הנעולים ומסתובבים סביב ציר סיבוב משותף (לרוב בדלתות) דיפלומטיה ופוליטיקה: ציר דיפלומטי – משרה דיפלומטית ציר (פרלמנט) – נציג ברשות מחוקקת ציר-על – כינוי לציר בוועידת המפלגה הדמוקרטית הבוחרת במועמדה לנשיאות ארצות הברית, אשר מתמנה אוטומטית מתוקף תפקידו במוסדות המפלגה או כנבחר מטעמה. בניגוד לצירים הרגילים, צירי העל חופשיים להחליט על הצבעתם בוועידה על פי שיקול דעתם, ולשנות את החלטתם עד הרגע האחרון. ועד הצירים – משלחת מנהיגים ציוניים לארץ ישראל בין השנים 1918-1921 ציר רומא-ברלין – הבסיס להקמתן של מדינות הציר, שלחמו בבעלות הברית במלחמת העולם השנייה ציר הרשע – מושג שטבע נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בנוגע לקבוצת מדינות התומכות בטרור ופועלות לפיתוח נשק להשמדה המונית-עיראק, איראן וקוריאה הצפונית אחר: ציר זמן – תצוגה כרונולוגית רצפית של אירועים ציר (מזון) – נוזל המשמש בבישול ציר (דרך) – דרך ראשית, בעיקר תוואי שדרכו יכולים לנוע כוחות צבא ציר כיסופים – כביש ברצועת עזה, שחיבר בין מעבר כיסופים בצד הישראלי של גדר המערכת ובין יישובי גוש קטיף שנמצאו בשטח רצועת עזה עד תוכנית ההתנתקות ב-2005 ציר טנצ'ר – כביש ראשי העובר לאורך רצועת עזה ובחלקים שונים חופף לדרכים עתיקות ציר פילדלפי – קו גבול בין רצועת עזה למצרים, בה נמצאו כוחות צה"ל עד ליישום תוכנית ההתנתקות ציר הוברס – קו גבול החוצץ בין רצועת עזה לישראל ציר ה-ח' – מסלול הברחה מרצועת העזה העובר דרך סיני וחוזר אל ישראל ציר החת"ם – קו המוצבים השני בקו בר לב, המרוחק כ-10 ק"מ מתעלת סואץ, שבו היו כוחות ארטילריה ושריון ציר הנפט – כביש סלול בבעלות פרטית העובר במקביל לצינור הנפט הטרנס-ערבי ציר המתפללים – דרך רגלית בין קריית ארבע למערת המכפלה בחברון ציר ז'בוטינסקי – דרך תנועה בין רמת גן לצומת סגולה בפתח תקווה צירי לידה – תנועות של הרחם לקראת לידה ציר (יישוב תלמודי) – עיירה יהודית קדומה בשומרון צייר
לאו רומני

הלֵאוּ (ברומנית: Leu, ברבים: לֵאי, לפי תקן ISO 4217 סימנו: RON) הוא ההילך החוקי של רומניה. לאו אחד מחולק ל־100 באני (Bani) (ראו באן למקור השם). בשמו המלא במדינה הוא מופיע כ-Leu românesc. המטבע קיים מאז יסודו של הבנק הלאומי הרומני בשנת 1880. התאלר ההולנדי הקרוי leeuwendaler נשא על אחד מפניו דמות של אריה. המטבע היה פופולרי מאוד בנסיכויות הדנובה ובחצי האי הבלקני ומכאן נגזר שמו של המטבע הרומני, לאו (leu - אריה) וגם המטבע הבולגרי, לב והמטבע האלבני לק. ב־1 ביולי 2005 שונה הסימול הישן ROL לסימון החדש RON (לאו חדש) והוחלט שלאו חדש אחד יהיה שווה ערך ל-10,000 לאי ישן. יש המכנים את הלאו החדש "לאו קשה" (Leu Tare). הוא מונפק בין היתר באמצעות מטבעות של 1, 5, 10 ו-20 באן. כמו כן, קיימת סדרת שטרות הכוללת: 1 לאו רומני, 5, 10, 50, 100, 200 ו-500 לאו. על פי התוכנית המקורית, ממשלת רומניה תכננה להנהיג את האירו ברומניה עד 2014, יוזמה שלא צלחה. ניסיון נוסף להחליף את הלאו באירו עד 2020 נכשל גם הוא. כיום מנסה רומניה להנהיג את האירו עד 2029. לאו מולדובני מדיה וקבצים בנושא לאו רומני בוויקישיתוף פרקים בהיסטוריה המוניטארית של רומניה (באנגלית) הבנק הלאומי של רומניה, נובמבר 2009 Romania to postpone euro adoption target until 2029, intellinews, ‏16 בדצמבר 2021 (באנגלית)
המחוז הפדרלי של צפון קווקז

המחוז הפדרלי של צפון קווקז (ברוסית: Северо-Кавказский федеральный округ) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. כולל את החלק הדרומי של המדינה עד לגבול עם גאורגיה ואזרבייג'ן. המחוז הוקם בהתאם לצו נשיאותי מ-19 בינואר 2010. אוכלוסיית המחוז מונה מעל ל-9 מיליון איש ושטחו כ-170,700 קמ"ר. משרדו של נציג הנשיא במחוז נמצא בעיר פיאטיגורסק ונציג הנשיא הוא יורי צ'ייקה (מאז ינואר 2020). במחוז נכללים: דאגסטן אינגושטיה קברדינו-בלקריה קאראצ'אי-צ'רקסיה צפון אוסטיה - אלניה חבל סטברופול צ'צ'ניה הערים המרכזיות: סטברופול גרוזני נלצ'יק אלכסנדר כלופונין (19 בינואר 2010 – מאי 2014) סרגיי מליקוב (12 במאי 2014 – יולי 2016) אולג בלאוונצב (28 ביולי 2016 – 26 ביוני 2018) אלכסנדר מאטובניקוב (26 ביוני 2018 – 21 בינואר 2020) יורי צ'ייקה (החל מינואר 2020) מדיה וקבצים בנושא המחוז הפדרלי של צפון קווקז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז הפדרלי של צפון קווקז זיו ריינשטיין‏, המקום שאין בו תיירים, באתר וואלה, 31 ביולי 2019
אל-בוסתאן

אל-בוסתאן (יושבת על אתר המכונה גן המלך) היא שכונה ערבית בסילוואן שבמזרח ירושלים, דרומית לעיר העתיקה בפתח הדרומי של נחל קדרון. בשכונה כ-90 בניינים, שכולם נבנו בניגוד לחוק ומתגוררים בה בין 1,000 ל-1,500 איש. במשך מאות שנים היה זה שטח ירוק בו נטועים עצים רבים, מהם עתיקים מאוד ובו גם שני מעיינות. השטח היה במעמד האוסר בנייה בימי השלטון העות'מאני, בימי המנדט הבריטי וברוב תקופת השלטון הירדני, וב-1967 היו בשטח ארבעה בתים בחלקו הדרומי. לדברי משה עמירב, שכיהן בעבר כחבר הנהלת עיריית ירושלים, אישרה עיריית ירושלים הירדנית ב-1967, תוכנית מתאר לשכונת סילוואן, ובה צוין אזור "אל בוסתאן" כשטח מיועד לבנייה[דרוש מקור]. אולם, אחרי מלחמת ששת הימים והחלת הריבונות הישראלית בוטלו תוכניות מתאר אלה. גם לטענת יהושע דורפמן, מנכ"ל רשות העתיקות, בפני הוועדה לענייני ביקורת המדינה, המקום יועד מאז תקופת המנדט לחפירה ולשימור ולא יועד לבנייה במסגרת תוכנית כלשהי[דרוש מקור]. החל משנת 1992 בנו תושבים ערבים בתים בשטח תוך הריסת חלקים נרחבים מהגן. בשנות התשעים החלה עמותת אלעד, בגיבוי עיריית ירושלים ומשרד השיכון, לפתח באזור את הפארק הלאומי עיר דוד. העמותה, שעוסקת גם ביישוב יהודים בשכונת סילוואן הסמוכה לאתר, פועלת לשמר את המקום ולפתח אותו מבחינה ארכאולוגית ותיירותית. הדבר הוביל לעימות עם תושביה הערביים של השכונה, ובפינויים מהשטח בו בנו את בתיהם. לאחר שנת 1994 ננקטו הליכים משפטיים כנגד 23 בתים וכ-7 נהרסו. בשנת 2005 ניסתה עיריית ירושלים להרוס 88 בתים בשכונה אולם ראש העיר אורי לופוליאנסקי נסוג מההחלטה בעקבות לחץ בינלאומי ומקומי. בעקבות ההבנה שהושגה בין מהנדס העיר לבין תושבי השכונה, שכרו התושבים באותה שנה את האדריכלית אילה רונאל כדי לגבש תוכנית שתאפשר את הפיתוח של השכונה. ב-2008 הודיעה הממונה ממשרד הפנים על התוכניות בוועדה לתכנון מחוזי בירושלים שהתוכנית עומדת בדרישות לתוכנית בניין עיר. 17 בפברואר 2009 ועדת התכנון המחוזית של ירושלים דחתה ברוב של 12 קולות נגד אחד את תוכנית בניין עיר (תב"ע 11641) שהוגשה על ידי רונאל. נכון לינואר 2010 יש צווי הריסה בתוקף ל-43 מבנים בשטח גן המלך ויתרת המבנים נמצאים בהליכים משפטיים. עיריית ירושלים, מקדמת תוכנית חדשה למתחם לפיה מתוכננת מציאת פתרונות לחלק מהבתים הקיימים בפועל בשטח, תוך פיתוח האזור כולו לתיירות, למסחר ולפתרונות דיור. בתחילת מאי 2012 הדביקו פקחים צווי הריסה על 7 בתים. דיון של הוועדה לביקורת המדינה בכנסת בנושא אכיפת חוקי תכנון ובנייה ב"גן המלך" בירושלים 24/06/08. שמעון כהן, מאחז ערבי בגן מלכי בית דוד, באתר ערוץ 7, 24 ביוני 2008 תוכנית אל בוסתאן - סכנה חמורה, דו"ח על השכונה באתר עיר עמים. תוכנית גן המלך של הרשות לפיתוח ירושלים מ-02/03/10 . גלעד גרוסמן‏, ארגונים ירוקים: להרוס בתים לא חוקיים בי-ם, באתר וואלה, 22 באפריל 2010 אוסף מפות של ירושלים החל מהמאה ה-16, בחלקן מופיע ומוזכר "גן המלך", אוסף המפות לפי תאריך מירון רפפורט, סגנית שר הפנים בירכה על הכוונה להרוס 90 בתים במזרח ירושלים, באתר הארץ, 2 ביוני 2005 [1] [2] עידן יוסף, כך תיראה תוכנית פיתוח גן המלך בירושלים באתר news1 ניר חסון, עיריית ירושלים הוציאה צווי הריסה לשבעה מבנים בסילוואן, באתר הארץ, 2 במאי 2012
איליה אפרון

איליה אברמוביץ' אֶפְרוֹן (יֶפרון; ברוסית: Илья́ Абра́мович Ефро́н;‏ 1847, וילנה – 19 באפריל 1917 פטרוגרד) היה איש עסקים יהודי רוסי, אחד מהמדפיסים והמוציאים לאור הבולטים ברוסיה שלפני המהפכה. אביו, אברהם אפרון (אפרן; 1820–1904), בן וילנה, נצר לשושלת רבנים מאִיוֶונֶץ (אִיוֶונֶצֶר) היה סוחר יהודי, אזרח שזכה לזכויות הצאר, וחוקר תלמוד, מחבר "ספר מקור ההלכות והדינים" (וילנה, 1901). אמו, טאובה (טויבה) וילנר, הייתה נינתו של רבי אליהו, הגאון מווילנה, שעל שמו נקרא (אליהו-איליה). קיבל חינוך יהודי בביתו, בהדרכתו של אביו. עבר את בחינות הבגרות וקיבל תעודת בגרות מגימנסיית לומז'ה, ואחר כך למד בבית הספר הגבוה בוורשה (Szkoła Główna Warszawska). בשנת 1880 רכש אפרון בית דפוס בעיר פטרבורג. בשנת 1899 ייסד בשיתוף עם הוצאת הספרים הגרמנית "פ' א' ברוקהאוס" (F. A. Brockhaus) את ההוצאה לאור "פ' א' ברוקהאוס – א' א' אפרון" (Ф. А. Брокгауз — И. А. Ефрон), אשר הייתה זו שהפיקה כמעט את כל האנציקלופדיות בשפה הרוסית בזמנו: המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון (Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона) – המילון האנציקלופדי הגדול (Большой энциклопедический словарь), ב-86 כרכים (1890–1907): תפארת ההוצאה; הופק ביוזמתו של אפרון, שהחליט לייצר מילון אנציקלופדי על בסיס "לקסיקון השיחה" של ברוקהאוס. בכתיבת ערכי המילון לקחו חלק יותר מ-700 כותבים, בהם מהבולטים שבאינטליגנציה הרוסית של סוף המאה. המילון האנציקלופדי הקטן (מהדורה ראשונה ב-3 כרכים, 1899–1902; מהדורה שנייה ב-2 כרכים, 1907–1909). המילון האנציקלופדי החדש (Новый энциклопедический словарь) ב-48 כרכים, שמתוכם ראו אור רק 29 (1911–1916; המילון נפסק במילה "Отто" ("אוטו")). האנציקלופדיה היהודית (ייברסקיה אנציקלופדיה), ב-16 כרכים (1906–1913). בנוסף לאנציקלופדיות הללו ראו אור בהוצאה סדרות הספרים "הספרייה המדעית", ב-18 כרכים; "הספרייה לידע תעשייתי"; "האנציקלופדיה לרפואה מעשית", ב-5 כרכים; "ספריית הסופרים הגדולים", ב-20 כרכים, שכללה אסופה שלמה של כתבי שילר, שייקספיר, ביירון, פושקין, מולייר ואחרים); "היסטוריה כללית של תרבות אירופה", ב-7 כרכים; "היסטוריה של אירופה לפי תקופות ומדינות"; וכן מילון רגיל. משנת 1907 היה חבר בחברה לפרסומים מדעיים יהודיים (Общества научных еврейских изданий). איליה אברמוביץ' אפרון נפטר בשנת 1917. ב-1930 נסגר בית ההוצאה. איליה אפרון, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) מהדורה נוספת של הספר; ערך באנציקלופדיה היהודית (ייברסקיה אנציקלופדיה) (ברוסית), וראו פרטים נוספים בפרקי גנאלוגיה של משפחת אפרון (באנגלית).
אורורה (מטוס ריגול)

אורורה (באנגלית: Aurora) הוא כביכול מטוס ריגול של ארצות הברית, שקיומו לא אושר מעולם. המטוס הוא בעל מאפיינים של חללית, כלומר, בעל יכולת להמריא באופן רגיל משדה תעופה ולהגיע לקצה האטמוספירה, כמעט עד לחלל. בנוסף, הוא יכול להגיע למהירות של מאך 7, והוא בעל מבנה חמקני. לא הרבה ידוע על המטוס ולא בטוח שהוא אכן קיים. הטענות לקיומו הועלו בשנות ה-90 המוקדמות בכלי תקשורת, והתבססו בעיקר על מספר תצפיות, ועל מדידות סייסמוגראפיות, אשר מסוגלות לאתר בומים על-קוליים. תצפיות מתארות את המטוס כמטוס בעל תצורת כנפי דלתא, ושני הגאי כיוון. מקור השם "אורורה" הוא מאזכור שהופיע באחד מספרי התקציב של הממשל האמריקני, בו מוזכר תקציב גבוה עבור פרויקט המכונה בשם זה. התקציב הועבר לחיל האוויר האמריקאי. עם זאת, הממשל האמריקאי וחיל האוויר טוענים בנחישות שהמטוס אינו קיים, וששם הקוד "אורורה" מתייחס לפרויקט הרכש של המפציץ החמקני האמריקאי B-2, שבאותו זמן עדיין היה תחת מעטה סודיות. המאמינים בקיומו של ה"אורורה", מתבססים על האמונה שבשלהי שנות השמונים החל הממשל האמריקאי לחפש מחליף למטוס הריגול SR-71 (הידוע בתור "הציפור השחורה"). מטוס זה החל להתיישן, ואכן הוצא משימוש בסוף שנות ה-80, ללא מחליף ידוע. חשיבות מטוס ה-SR-71 הייתה בכושר השגת המודיעין החזותי שלו, ונראה היה שמערכת הביטחון האמריקאית לא הייתה מוותרת בקלות רבה על מטוס בעל יכולות כה חשובות, אלא אם הוצע להם מטוס טוב ממנו, שיועד להחליפו. מטוס שכזה, כמובן, היה נשמר תחת מעטה סודיות, בשל חשיבותו האסטרטגית העצומה, והממשל האמריקאי היה מכחיש את קיומו, כפי שנהג בעבר להכחיש את קיומם של המפציץ החמקני B-2 ומטוס הקרב החמקני F-117. הטיעונים הסותרים את קיומו של המטוס מתבססים על היעדר ראיות. מרבית התצפיות יכולות להיות תצפיות של כלי טיס ניסיוניים אחרים של הצבא האמריקאי, כאלו שעצם קיומם אינו מוטל בספק. כמו כן, לאחר סוף שנות השמונים, קוצץ תקציב הביטחון של ארצות הברית במידה משמעותית בשל סיום המלחמה הקרה. קיצוץ זה הוביל לצורך במטוסים זולים יותר, הן מבחינת התחזוקה והן מבחינת המחיר עצמו. מטוס מתקדם כדוגמת ה"אורורה", לא עומד באף אחת משתי דרישות אלו. ידוע על פרויקטים שאפתניים רבים של חיל האוויר האמריקאי שלא הפכו למציאות בגלל בעיות של תקציב, ואם פרויקט כדוגמת "אורורה" אכן התקיים, הוא היה ככל הנראה נקלע לבעיה דומה, ומתבטל. סיבה נוספת שבגללה סביר שהמטוס אינו קיים היא משום שבעקבות התפתחות הטכנולוגיה של מל"טים, מזל"טים, ולווייני ריגול, הצורך במטוס ריגול אסטרטגי ירדה במידה ניכרת. כמו כן, לאחר פירוק ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, הצורך במטוס ריגול אסטרטגי ירד במידה משמעותית. לפי תצפיות, המטוס מונע באמצעות מנוע פיצוץ פעימות- טכנולוגיית הנעה מתקדמת ביותר, שככל הידוע, לא נמצאת בשימוש כלל, מלבד במספר אבות טיפוס נסיוניים. לפי תצפיות, אשר אחת מהן תועדה על ידי סטיבן דאגלס בשנת 1992, ליד אמרילו, טקסס, המטוס מותיר מאחוריו פס התעבות ייחודי, שבו יש "טבעות", הממוקמות במרחקים שווים זו מזו. סטיבן דאגלס מתאר את הרעש שהמטוס משמיע כ"שאגה פועמת, מוזרה...בדומה לרעש של מנוע רקטי, אך עמוק יותר, עם פולסים במרווחי זמן קבועים". מדיה וקבצים בנושא אורורה בוויקישיתוף Report fuels spy plane theories באתר ה-BBC נועם אופיר, על "אורורה" וחיות אחרות באתר חיל האוויר ניצן סדן, הציפור השחורה? שתאכל אבק: הכירו את אורורה, סוד כמוס מעופף, באתר כלכליסט, 7 בספטמבר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה ובנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנסט יוהאן פון בירון

ארנסט יוהאן פון בירון (בגרמנית: Ernst Johann von Bühren‏ ברוסית: Эрнст Иоганн Бирон‏; 3 בדצמבר 1690 - 28 בדצמבר 1772) היה מדינאי רוסי ממוצא גרמני מאזור קורלנד. היה מאהב של אנה, קיסרית רוסיה ועוצר של איוואן השישי, קיסר רוסיה. הוא נולד במשפחה גרמנית שהתגוררה בדוכסות קורלנד וסמיגליה. נשלח ללימודים באוניברסיטת קניגסברג, אך לא סיים אותה. בשנת 1718 ניסה לקבל משרה בחצרה של אשתו של הנסיך אלכסיי ומשנכשל הוא הגיע לחצרה של אנה, הדוכסית האלמנה של קורלנד, והתקרב מאוד אליה. בשנת 1730 בהגעת אנה לכס קיסרית רוסיה, היא לקחה את בירון למוסקבה ובמהלך טקס ההכתרה מינתה אותו לתפקיד מפתח בחצר. באותה שנה הוא קיבל תואר רוזן ובשנת 1737 נבחר על ידי אספת אצילי קורלנד (תחת לחץ רוסי כבד) לדוכס קורלנד. אוגוסט השלישי, מלך פולין שהיה תלוי באימפריה רוסית הסכים למינוי. בתקופת שלטונה של אנה, קיסרית רוסיה, שלט בירון בדוכסות מסנקט פטרבורג אך תוך שמירת האינטרסים הרוסיים. בהיסטוריוגרפיה הרוסית והסובייטית המסורתית מתואר בירון כאיש שגרם נזק אדיר לרוסיה. לפי תיאור זה הוא היה אדם אלים, ללא השכלה ומושחת. הוא הוצג כיוזם של השתלטות הגרמנים על השלטון באימפריה ויוזם הוצאות להורג רבות. בתקופת אנה היה השלטון המעשי במדינה בידי שרים ממוצא גרמני ככריסטופור מיניך, אנדריי אוסטרמן וארנסט בירון. מיניך ואוסטרמן התקדמו עוד בתקופת פיוטר הגדול והיה מאבק בלתי פוסק בינם לבין בירון, אבל ההשפעה המכרעת על הקיסרית הייתה בידי בירון. בירון אכן לא העריך את הרוסים, אך בהתאם לעדויות אובייקטיביות לא רצה להרגיז אותם והתייחס בכבוד למנהגים הרוסים, ואף השקיע מאמצים בלימוד השפה הרוסית. לא מעט פקידים ממוצא רוסי קודמו על ידו. בתקופת שלטונה של אנה אכן היו רדיפות על רקע פוליטי, אך בירון לא היה מעוניין בהם וככל הנראה לא היה היוזם. לאור כל האמור לעיל קשה מאוד להעריך באופן אובייקטיבי את הפעילות שלו בתקופה זו. גם רעיון למנות אותו לעוצר לאחר פטירתה היה רעיון שהיוזמים שלו היו אצילים רוסים ולא גרמנים. עם פטירת אנה ובהתאם לצוואה שלה הוא התמנה לעוצר. בתקופה זו הוא ניסה להיות פופולרי בקרב החברה הרוסית והשקיע רבות בענייני המדינה. אומנם החל מהימים הראשונים התגלו חילוקי דעות בינו לבין ההורים של הקיסר הצעיר. תוך זמן קצר התברר שקיים קשר שמטרתו להחליף את בירון בהורי הקיסר בתור עוצר. בירון פנה לסנאט, מועצת השרים ונציגי הצבא. כולם תמכו בבירון. בינתיים, האויב הוותיק של בירון, כריסטופור מיניך החל לפעול בתמיכת אימו של הקיסר. ב-9 בנובמבר 1740 בירון ואשתו נעצרו. בירון הואשם בקבלת מתנות מהקיסרית, אי-שמירה על בריאותה, השתלטות על תפקיד עוצר, רצון לקבל את כס האימפריה וכו'. ב-18 באפריל 1741 בית המשפט החליט על הוצאתו להורג. בהתאם לצו של העוצרת החדשה, אנה לאופולדובנה, עונש זה הומר למעצר ממושך. עם תחילת שלטונה של יליזבטה, קיסרית רוסיה הוא שוחרר ממעצר והועבר לירוסלבל. הוא כתב לקיסרית מספר מכתבים בהם ציין שהואשם ללא סיבה ממשית. פיוטר השלישי החזיר אותו לסנקט פטרבורג תוך החזרת תארים ועיטורים אך לא החזיר לו את השליטה בדוכסות. יקטרינה הגדולה החזירה אותו לכס הדוכס. בירון התחייב לתת לצבא רוסי מעבר חופשי בשטחי הדוכסית, לא לחתום על בריתות עם אויבי רוסיה ולאפשר בניית כנסיות אורתודוקסיות בדוכסות. תנאים אלו גרמו להתמרמרות גדולה בקרב אצילי הדוכסות. כתוצאה מכך, הוא ויתר על כס הדוכס לטובת בנו. תוך זמן קצר הוא נפטר והוטמן בילגבה. מדיה וקבצים בנושא ארנסט יוהאן פון בירון בוויקישיתוף ארנסט יוהאן פון בירון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)