laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צארבץ

צַארֶבֶץ (בבולגרית: Царевец) היא מצודה מימי הביניים הנמצאת על גבעה בעלת אותו שם בעיר וליקו טרנובו שבצפון בולגריה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1185–1393 העיר נקראה טרנובו, והייתה עיר הבירה, ומרכז השלטון - ארמון הצאר וכנסיית הפטריארך היו בצַארֶבֶץ. העדות המוקדמת ביותר להתיישבות היא מהאלף השני לפנה"ס. במאה הרביעית התיישבו שוב במקום ובמאה החמישית הוקמה במקום מצודה ביזנטית. בניית המצודה הבולגרית החל מהמאה ה-12, עם כינונה של האימפריה הבולגרית השנייה, שבירתה הייתה בווליקו טרנובו. אז הפכה המצודה לחשובה ביותר בבולגריה. בשנת 1393 המצודה נכבשה על ידי סולימאן צ'לבי, בנו של באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית, לאחר 3 חודשי מצור. היא הוחרבה ונשרפה ב-17 ביולי, והאירוע סימל את סופה של האימפריה הבולגרית. שיחזור המצודה החל בשנת 1930 בתקופת ממלכת בולגריה, והסתיימה בשנת 1981 - לכבוד 1,300 שנים לתחילת העצמאות הבולגרית. המצודה מתנשאת על גבעה המזדקרת מעל עמק בו זורם הנהר יאנטרה. מוקפת חומות שעוביין עד 3.6 מטר, עם 3 שערים. השער הראשי - הכניסה המערבית ביותר עם גשר מתרומם, בה ממוקמת הכניסה הקיימת כיום. ארמון הצאר ממוקם במרכז המצודה, מוקף בחומה נוספת ובה שני מגדלים. בארמון נמצא חדר הכס, כנסיית הארמון, ואגף מגורים. בראש הגבעה ממוקמת כנסיית וארמון הפטריארך, שנבנו על שרידי כנסייה עתיקה יותר. הכנסייה שוחזרה בשנת 1981, ועל קירותיה צוירו בשנת 1985 ציורי קיר בסגנון מודרני, המתארים מוטיבים נוצריים, אך גם אירועים מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה. מגדל בלדווין (Балдуинова кула) בצד הדרומי של המצודה, הוא שחזור של מגדל בסגנון ימי הביניים ממצודה בולגרית אחרת, במקום בו היה מגדל קדום יותר שבו נכלא ומת בלדווין הראשון שליט האימפריה הלטינית. ארכאולוגים מצאו על הגבעה שרידים של כ-400 מבנים שונים שנבנו רובם בימי הביניים, כולל 22 כנסיות וארבעה מנזרים. בצד הצפוני של המצודה, על צוק המתנשא בגובה רב מעל הנהר, נמצא "סלע ההוצאה להורג", ממנו היו דוחפים את הנידונים למוות אל מותם. מאז 1985 מתקיים במקום בשעות הערב המאוחרות חיזיון אור-קולי אם הגיעו מספיק תיירים לעיר, המופע משלב אורות ובהם קרני לייזר, מוזיקה דרמטית עם פעמוני כנסייה והוא מתאר את תולדות המקום ואת ההיסטוריה של בולגריה. חומת המצודה מעל הנהר מגדל בלדווין השער הראשי פסל אריה בכניסה, לפני השער שחזור ארמון הצאר כנסיית הפטריארך ציורי קיר מודרניים על קירות כנסיית הפטריארך החומה ומגדל שמירה, מעל עמק הנהר "סלע ההוצאה להורג" - גבוה מעל עמק הנהר צארבץ באתר הרשמי של העיר וליקו טרנובו
אלכסיי ונציאנוב

אלכסיי גַברילוביץ' וֵנֵצִיַאנוֹב (ברוסית: Алексей Гаврилович Венецианов;‏ 18 בפברואר 1780 – 16 בדצמבר 1847) היה צייר רוסי, מטובי ציירי תקופתו, מורה לציור ומייסד "אסכולת ונציאנוב". ונציאנוב נולד במוסקבה במשפחת סוחר ממוצא יווני שהגיע לרוסיה במהלך מחצית המאה ה-18. הוא התחיל ללמוד ציור באופן עצמאי ולאחר מכן היה תלמיד של ולדימיר בורוביקובסקי. צייר דיוקנאות, ובמקביל עבד בשירות המדינה. בשנת 1808 החל לערוך ירחון סאטירי מצויר, שתוך מספר חודשים נאסר לפרסום. בשנת 1811 התקבל כחבר באקדמיה לציור. בשנת 1812, במהלך המלחמה עם צרפת הוא צייר קריקטורות על החיילים הצרפתים. בשנת 1819 עזב את שירות המדינה, רכש אחוזה בכפר בקרבת טבר ועבר להתגורר בה. ייסד במקום בית ספר לציור שבו למדו במהלך תקופת קיומו כ-70 ציירים לרבות אלכסיי טיראנוב. בשנת 1824 השתתף בתערוכה בסנקט פטרבורג וזכה להצלחה רבה. למרות זאת, ניסיונו להתקבל כמורה לציור באקדמיה לציור לא צלח. ניהול בית הספר הפרטי דרש השקעה רבה, ולוונציאנוב היה קשה מאוד לעמוד בה. בתחילת שנות ה-30 העניק לו הצאר תואר "צייר החצר". כתוצאה מכך הוא התחיל לקבל מלגה חודשית ללא צורך בתמיכה נוספת. הדבר איפשר לו להמשיך בניהול בית ספרו. ונציאנוב נחשב למומחה לציור המתאר את החיים הכפריים ברוסיה. ציוריו מוצגים במוזיאון הרוסי ובגלריית טרטיאקוב. איכרים אישה עם פרחים, 1821-1823 אביב, 1827 בחורה עם כיסוי ראש מדיה וקבצים בנושא אלכסיי ונציאנוב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופית

האם התכוונתם ל... סופית (עוף) – ציפור מסדרת העגוראים ובו המין סופית מצויה סופית (מורפמה) – מוספית המצטרפת למילה בסופה סופיות – זרם אזוטרי באסלאם אות סופית – אות שכאשר היא נמצאת בסוף המילה יש לה צורה שונה
אמה

האם התכוונתם ל... אמה (יחידת מידה) – יחידת מידה קדומה לאורך. היא שאולה מאורכה של היד מהמרפק ועד קצה האצבע הארוכה (האמה) אמת מים – תעלה מלאכותית שתפקידה להעביר מים ממקום אחד למשנהו אמה – שפחה מאטה אמריטננדמאיי – מנהיגה רוחנית הודית המכונה "אמה" אמה (משחה) – משחה לניקוי כלים בגוף האדם: אמה (איבר) – חלק היד שתחום על ידי המרפק ושורש כף היד אמה (אצבע) – האצבע האמצעית של כף היד פין – אבר המין הזכרי המכונה אמה בתרבות פופולרית: אמה (ספר) – ספר מאת ג'יין אוסטן אמה (סדרה, 1972) – סדרת טלוויזיה של ה-BBC על פי הרומן אמה (סרט, 1996) – סרט קולנוע משנת 1996 המבוסס על ספרה של ג'יין אוסטן אמה (סרט, 2020) – סרט קולנוע בריטי משנת 2020 המבוסס על ספרה של ג'יין אוסטן אמה (סרט טלוויזיה) – סרט טלוויזיה משנת 2006 המבוסס על ספרה של ג'יין אוסטן אמה (מיני-סדרה) – מיני-סדרה טלוויזיונית משנת 2009 המבוססת על ספרה של ג'יין אוסטן אישים ששמם הפרטי הוא אמה אומה
שביל עמי

שביל עמי הוא טיילת לאורך הגדה המזרחית של נהר הירדן, המובילה מעמיר לשדה נחמיה וגשר יוסף. הטיילת קרויה על שם עמי פלד, תלמיד תיכון שנהרג בשנת 1990 בתאונת דרכים כשרכב על אופניו על הגשר המחבר בין קיבוץ עמיר לקיבוץ כפר בלום. ברצפת הבטון של הטיילת משובצים פסוקים מהתנ"ך המאזכרים את נהר הירדן. פסוקים בהם מוזכר שם האלוהים הוסרו לבקשת חוגים דתיים. קטע הירדן שהטיילת עוברת לאורכו משמש גם לשייט קייקים ולרפטינג, וכן פועל בו מתקן אומגה מעל לירדן, מכפר בלום אל הטיילת. בסמוך לשביל נמצא מפגש הנחלים חצבאני, בניאס ודן. מדיה וקבצים בנושא שביל עמי בוויקישיתוף טיילת הירדן - שביל עמי, באתר "טיולי לילה בישראל" מרכז מדע ודעת תל חי למחוננים ומצטיינים – דף זיכרון לעמי פלד תלמידנו האהוב, ממחזור התלמידים הראשון בתל חי, באתר gifted.telhai.ac.il משה גלעד, היופי של מפגש הנחלים הבניאס, הדן והחצבני, באתר הארץ, 12 במאי 2021
גרגוריוס השלישי

גרגוריוס השלישי (בלטינית: Gregorius III; ‏690 לערך – 28 בנובמבר 741) היה האפיפיור בין 11 בפברואר 731 ועד למותו. יום חגו הוא ה-10 בדצמבר. גרגוריוס השלישי נולד בסוריה. אחרי מותו של גרגוריוס השני הוא נבחר לאפיפיור וחודש לאחר מכן, ב-18 במרץ 731 נכנס לתפקידו. תקופת כהונתו הייתה מאופיינת בהמשך המחלוקות בנושא האיקונוקלאזם עם האימפריה הביזנטית. גרגוריוס ניסה לערב את קרל מרטל בנושא על מנת להשליט שלום בין הניצים, לשווא. המחלוקת של גרגוריוס השלישי עם לאו השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית גרם לזה האחרון להכריז על הבישופויות של דרום איטליה, סיציליה, איליריה כנתונות לפטריארך קונסטנטינופול. גרגוריוס ניתק למעשה את היחסים עם ביזנטיון. גרגוריוס המשיך במאמצי המרת הדת של השבטים בגרמניה ושלח את בוניפציוס הקדוש להמיר את דתם של תושבי צפון גרמניה. גרגוריוס היה אחרון האפיפיורים שלא נולד באירופה, עד למינויו של פרנציסקוס בשנת 2013, פרק זמן של 1,282 שנים. מדיה וקבצים בנושא גרגוריוס השלישי בוויקישיתוף גרגוריוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנדרה של אלף התענוגות

סנדרה של אלף התענוגות (במקור: Vaghe stelle dell'Orsa) הוא סרט קולנוע מ-1965 בבימויו של לוקינו ויסקונטי. הסרט מהווה מעין מחווה לסיפורה של אלקטרה מן המיתולוגיה היוונית, ועוסק בנושאים של מוסר ואשמה. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה. הסרט הופץ במקור בישראל תחת השם "סנדרה", אך כיום מוכר יותר בשם "סנדרה של אלף התענוגות", שילוב של שמות ההפצה של הסרט בארצות הברית ("Sandra") ובבריטניה ("Of These Thousand Pleasures"). שמו המקורי של הסרט באיטלקית, "Vaghe stelle dell'Orsa", בתרגום חופשי "הכוכבים העמומים של הדובה הגדולה", נלקח מתוך פואמה מאת ג'אקומו ליאופרדי המצוטטת בסרט. הסרט עוסק בחזרתה של אישה בשם סנדרה לבית ילדותה באיטליה לאחר שנים רבות, יחד עם בעלה האמריקאי, לשם השתתפות בטקס זיכרון עבור אביה שנרצח בידי הנאצים במחנה ריכוז. שהייתה המחודשת בבית גורמת לפרקים בעייתיים מן ההיסטוריה המשפחתית לצוף מחדש: הקשר האינטימי של סנדרה עם אחיה סורל, שהוא ספק בעל אופי מיני, מעורר אי נוחות בבעלה, בעוד שהיא ואחיה מאשימים את אימם חולת הנפש ואת בעלה החדש בקשירת קשר שגרם למותו של אביהם. זאב רב-נוף טען כי זכייתו של הסרט בפרס אריה הזהב היא מפתיעה משום שהוא לא מתייחס, אפילו בעקיפין, לבעיות של העולם ושל האדם המודרני ובמקום זאת מתמקד בנושא ה"שולי" של גילוי עריות. הוא כינה את הסרט "עוד פרנקנשטיין, או דרקולה, בצורה מקורית מאוד". בהניו יורק טיימס נטען שבהמשך לסרטו הקודם של ויסקונטי, "הברדלס", הסרט עוסק בהתמוטטותו של "המעמד העליון" באירופה ומהווה "זעקה מיוסרת של פרידה מן העבר". הבמאי מיכאל הנקה סיפר שהוא הוכה בהלם כשצפה בסרט, משום שזו הייתה הפעם הראשונה בה הוא נתקל בטיפול קולנועי בנושא האלימות שלא באופן ראוותני, אלא כפי שהיא במציאות. מדיה וקבצים בנושא סנדרה של אלף התענוגות בוויקישיתוף "סנדרה של אלף התענוגות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סנדרה של אלף התענוגות", באתר AllMovie (באנגלית) "סנדרה של אלף התענוגות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סנדרה של אלף התענוגות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זאב רב נוף, הכוכבים הקטנים של הדובה הגדולה, דבר, 27 במאי 1966 סנדרה (1965), הניו יורק טיימס (באנגלית) ריאיון עם מיכאל הנקה, באתר filmfestivals.com (באנגלית)
סנדרה

האם התכוונתם ל... סנדרה של אלף התענוגות (הופץ בישראל תחת השם "סנדרה") -סרט קולנוע איטלקי משנת 1965 סנדרה (זמרת) – זמרת גרמנייה פופולרית שמתגוררת בספרד סנדרה (הרלדיקה) (cendrée) - טינקטורה אפורה סנדרה (הונגריה) (Szendrő) - עיירה בהונגריה אישים ששמם הפרטי הוא סנדרה סנדי (פירושונים)
ניצן שירזי

ניצן שירזי (21 ביולי 1971 – 22 ביולי 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. ניצן שירזי הוא בנו של מאיר שירזי, כדורגלן ומנהל קבוצת בני יהודה תל אביב בעבר, ואחיו של שחקן העבר של המועדון, חזי שירזי. המאמן ניסן יחזקאל וכדורגלן העבר רוני מאיר הם בני דודו. בגיל 8 החל שירזי לשחק בקבוצת הילדים של בני יהודה תל אביב, ולאחר מכן עבר לקבוצת הנערים שם היה לשחקן מצטיין, והוביל אותה לזכייה באליפות. בגיל 17 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של בני יהודה וזומן מיידית לנבחרת הנוער, במדיה שיחק בין 1988 ל-1990. בהמשך הקריירה, עזב את בני יהודה ועבר לשחק בליגות נמוכות יותר, ולבסוף פרש ממשחק עקב פציעה. לאחר פרישה ממשחק החל שירזי בקריירת אימון במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. לקראת עונת 2003/2004 מונה לעוזרו של מאמן בני יהודה, גיא לוי. לאחר התפטרותו של גיא לוי מהקבוצה, מונה למאמן ראשי. בעונת 2005/2006 הוארך חוזהו במועדון, ובאותה עונה הוביל שירזי את בני יהודה לגמר גביע המדינה מול הפועל תל אביב, אך שער של איליה יברויאן מנע מבני יהודה לזכות בגביע לאחר 25 שנה. בעונה שלאחר מכן הדריך שירזי את הקבוצה כששיחקה לראשונה בגביע אופ"א. ב-1 בדצמבר 2007, במהלך עונת 2007/2008, התפטר שירזי מתפקידו לאחר שבני יהודה הפסידה 6 משחקים רצופים. ב-6 באפריל 2008, לקראת סיומה של אותה עונה, מונה למאמנה של מכבי פתח תקווה במקומו של גיא לוזון שהתפטר. פתח תקווה נלחמה נגד ירידת ליגה וסיימה לבסוף במקום ה-10 מתוך 12 שהשאיר אותה בליגה הבכירה. ב-19 באוגוסט 2008, כשבוע וחצי לפני פתיחת עונת 2008/2009, התפטר שירזי ממכבי פתח תקווה. ב-9 בפברואר 2010, בעקבות חוסר הצלחה מתמשך של קבוצת הפועל חיפה, מונה שירזי למנהל מקצועי של הקבוצה שאומנה על ידי שלומי דורה. ב-5 ביוני 2010 עזב דורה את המועדון, ושירזי מונה למאמנה. את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה תחת הדרכתו במקום ה-10. בעונת 2011/2012 התפטר שירזי לאחר 13 מחזורים שבהם צברה הקבוצה 7 נקודות ודורגה במקום ה-14 בטבלה. ב-11 בינואר 2012 מונה למאמן הפועל תל אביב במקום דרור קשטן שפוטר. ב-16 באפריל 2012 חתם שירזי על חוזה לשנתיים נוספות כמאמן הפועל תל אביב. בתום העונה זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה לאחר ניצחון 2–1 במשחק הגמר מול מכבי חיפה. ב-27 בספטמבר 2012, לאחר שהחל לסבול מבעיה רפואית, מונה שירזי לתפקיד המנהל המקצועי של הפועל תל אביב, ואילו יוסי אבוקסיס מונה למאמן הראשי של הקבוצה. בשנת 2013 סיים שירזי את תפקידו במועדון על מנת להתמקד בטיפולים רפואיים ולמעשה סיים את דרכו הספורטיבית. ב-22 ביולי 2014 נפטר שירזי בבית החולים איכילוב ממחלת הסרטן, והשאיר אחריו אישה ושלושה ילדים. הפועל תל אביב גביע המדינה: 2011/2012 ניצן שירזי, באתר FootballDatabase.eu ענבל מנור, אופיר סער ורענן ברנובסקי‏, כלא ניצן: האם ניצן שירזי יכול להצליח בהפועל תל אביב?, באתר וואלה, 16 בינואר 2012 עמית גולדשטיין‏, קוֹרֵס מאמן, באתר וואלה, 5 במרץ 2012 דור בלך, ‏שירזי: קראו לי מטורף, אבל אין בארץ כמו הפועל, באתר ONE‏, 3 ביוני 2012 שירי אלג'ם, ‏טיפול בכדור: על מאבקו של שירזי מחוץ לכר הדשא, באתר ONE‏, 28 בספטמבר 2012 לי בוץ, ניצן שירזי התפטר, גיא לוזון מועמד לבני יהודה, באתר ynet, 1 בדצמבר 2007 אופירה אסייג, ‏שירזי ואלימלך בהפועל, המאמן: חיכיתי לצ'אנס הזה, באתר ONE‏, 11 בינואר 2011 נדב צנציפר, שירזי אושפז באיכילוב: "אני עובר תקופה קשה", באתר ynet, 3 בספטמבר 2012 נדב צנציפר, הפועל ת"א: אבוקסיס יאמן, שירזי ישמש כמנג'ר, באתר ynet, 27 בספטמבר 2012 המאמן ניצן שירזי הלך לעולמו בגיל 43, באתר ONE‏, 22 ביולי 2014
דרגומן

דְרָגוֹמָן (או דרוגמן) היה בעבר אדם ששימש במקצועו מתורגמן ומתרגם באזור המזרח התיכון, בעיקר מהשפות ערבית, טורקית ופרסית, והתמקצע גם כפרשן ומדריך. מקור השם בשורש השמי ת-ר-ג-מ. לתפקיד נדרשה שליטה בערבית, בפרסית ובטורקית, וכן בשפות אירופה. הדרגומן היה מוצב לעיתים בשגרירויות, בקונסוליות או בנקודות מסחר, שם הייתה דרישה למרכולתו. בימי האימפריה העות'מאנית עלה הביקוש לתפקיד בשל הימנעות המוסלמים העות'מאנים מידיעת שפות אירופה. הדרוגמנים הפכו אפוא למתקשרים בין הארצות הנוצריות לאימפריה האסלאמית, ותפסו מקום חשוב ביחסי החוץ ובפוליטיקה, ולעיתים אף משרות בממשלה - הדרגומן הראשי (או הגדול) של השער הנשגב היה למעשה הממונה על יחסי החוץ של האימפריה. רוב הדרגומנים בימי האימפריה העות'מאנית היו בעלי מוצא אתני יווני (פנרים). אישחק אפנדי, שמונה לתפקיד בשנת 1824, נולד ביוון, אך ככל הנראה היה ממוצא יהודי. הוא היה הראשון שהחל לתרגם ספרות מדעית והנדסית לטורקית. מדיה וקבצים בנושא דרגומן בוויקישיתוף דרגומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דרגומן, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחצה

רחצה היא פעולה של שטיפת גוף אדם או בעל חיים בנוזל, לרוב במים. תיתכן רחצה בנוזלים אחרים כגון מי ים, חלב ואף תמיסות בוץ, שוקולד או יין. הרחצה משמשת להיגיינה (ניקוי הגוף) מסיבות בריאותיות או נפשיות (הרחצה משמשת להרפיה והירגעות), משמשת לצורכי דת (רחצה טקסית בטקסי טהרה), וכן להנאה (רחצה בחופי ים או בריכות שחייה). כיום נהוג להתרחץ בסביבות פעם ביום, במקלחת או באמבטיה, לרוב תוך שימוש בסבון לגוף ובשמפו לשיער. הרחצה משמשת למספר מטרות. העיקרית שבהם היא היגיינה - ניקוי הגוף מאפשר מניעת מחלות, הסרת חומרים מזיקים מהגוף (חומרים כימיים חומצתיים, בסיסיים או חומרים מסוכנים אחרים כגון חומרים רדיואקטיביים). כמו כן, בשל ההנאה מהרחצה עצמה מבוצעת הרחצה לצורכי פנאי ונופש. מתקני רחצה מודרניים נבנים בחופי רחצה ובריכות שחייה, אולם כבר בעת העתיקה נבנו מתקני רחצה כחלק מבתי המרחץ. הרחצה משמשת גם לטקסים דתיים לצורכי טהרה. ביהדות הרחצה מבוצעת במקווה, ובנצרות מבוצע טקס הטבילה לנצרות באמצעי רחצה ייעודיים (אגן טבילה הנמצא במבנה ייעודי - הבפטיסטריום), או בחופי נהר או ים). ביוון העתיקה וברומא העתיקה, לפני היותם של סבונים יעילים, נעשה שימוש בסטריגיל, מכשיר מתכתי מעוקל, לקרצוף הגוף מלכלוך. לפני הקרצוף נמרח הגוף בשמן מבושם, הקירצוף הסיר את השמן עם הלכלוך והזיעה. הסטריגיל היה בשימוש אתלטים ובמרחצאות. רחצת הפנאי והנופש, אף שהייתה נפוצה בתקופה הרומית פחתה בימי הביניים, בגלל רתיעה ממים, שנחשבו כגורמי מגפות. הרחצה שבה שוב לפופולריותה רק בשלהי המאה ה-19 עם התפתחות תרבות הפנאי והנופש. עד שלהי המאה ה-19 רק בארמונות המלוכה היו מתקני רחצה ומים זורמים. בהיעדר אמצעי הבאת מים, הרחצה הייתה מועטה ביותר ונעשה רק במידת הצורך. עד שלהי ימי הביניים הרחצה נעשתה בבתי מרחץ עירוניים או בנהרות. בעוד שאנשי האצולה נהגו להתרחץ בבתיהם בגיגיות עץ גדולות, פשוטי העם התרחצו לעיתים נדירות, ובעיקר בנהרות. לרוב נהגו לרחוץ רק את חלקי הגוף הגלויים - פנים, ידיים ורגלים. בשלהי תקופת הרנסאנס ובמהלך המאה ה-16 אף נפוצה האמונה בקרב רופאים כי הרחצה מסוכנת לבריאות מאחר שהיא חושפת את הגוף לריחות רעים אשר על פי אמונה זו גרמו למחלות. רק באמצע המאה ה-18 החלו רופאים לטעון להיגיינה אישית כאמצעי למניעת מחלות - אמונה שהוכחה עם גילויים של החיידקים באמצע המאה ה-19. במחקר שנערך ב-2021 בארה״ב בקרב 5,700 נבדקים נמצא כי 60% מהמשתתפים נוהגים להתקלח כל יום. עם זאת, רופאי עור מציינים כי תדירות גבוהה מדי עלולה לגרום לייבוש העור, ולגרום גירוי וגירוד אצל בעלי עור יבש. ככלל, אין כלל מוחלט לגבי התדירות הרצויה של רחצה, והדבר תלוי אינדיבידואלית בכמות הזיעה, סוג העור והשיער, ובלכלוך. רחצה בתדירות יומית עשויה לעזור למי שסובל מקשקשת, שכן קשקשים לא נגרמים מעור יבש, אלא מפטרייה שנמצאת על הקרקפת. לגבי רחצה באזורים רגישים, כמו באזור איברי המין, רצוי לשטוף במים בלבד, ועדיף להימנע משימוש בסבון. בית מרחץ חוף רחצה מקווה חמאם קרון רחצה אמבטיה מקלחת סנטו אשיו ספא סאונה רחצת ידיים מגבת חלוק רחצה מדיה וקבצים בנושא רחצה בוויקישיתוף יורם שורק, למה צריך להתרחץ?, במדור "דברים שיורמים יודעים", באתר ארכיון האינטרנט (במקור, מאתר "nana10‏") Melinda Wenner Moyer, Do You Really Need to Shower Every Day?, The New York Times, ‏24 באוקטובר 2023 (באנגלית)
אגן טבילה

אגן טבילה הוא מתקן רחצה טקסי המשמש בנצרות בטקסי טבילה. המתקן ממוקם לרוב בכניסה לכנסייה או במבנה ייעודי (בפטיסטריום) הנבנה בסמוך לכניסה לכנסייה. מרבית אגני הטבילה המשמשים לטקס, מיועדים לטבילה לנצרות באמצעות הזיית (התזת) מים קדושים, ואינם מיועדים לטבילה של כל הגוף (בשונה מהמקווה ביהדות). האגנים עשויים אבן (לרוב שיש), עץ או מתכת, צורתם וגודלם משתנה, והם מעוטרים בעיטורים שונים. לעיתים לאגנים שמונה צלעות (הם מתומנים) - אזכור לעובדה שטקס הטבילה לנצרות מחליף את טקס בירת המילה של היהדות הנערך כאשר התינוק בן שמונה ימים. לעיתים לאגנים שלוש צלעות המסמלות את השילוש הקדוש. כמות המים באגני התזה מעין אלה קטנה (כליטר או שני ליטר מים בלבד). אגנים קדומים יותר שימשו לטבילת כל הגוף. לאגנים אלה הייתה צורת משולש או צורת צלב, והם שימשו בראשית הנצרות ועד ימי הביניים, וכן משמשים כיום בקרב זרמים בנצרות (כגון נצרות אורתודוקסית) המאמינים בטבילת כל הגוף. בנצרות הקתולית מעדיפים אגנים בהם יכול לעמוד האדם המוטבל כאשר המים נשפכים על כל גופו. אגן טבילה בלנצן שבברנדנבורג, גרמניה אגן טבילה באיווה שבארצות הברית. האגן משמש לטבילת כל גוף המוטבל טבילה בכנסייה רוסית-אורתודוקסית בסנקט פטרבורג אגן טבילה בבית תפילה נוצרי-לותרני מסולט לייק סיטי שבארצות הברית, 1912. האגן נישא על ידי 12 שוורים ובנוי בצורת ים הנחושת טבילה לנצרות בפטיסטריום מים קדושים הטבלה כפויה לנצרות אגני טבילה, דף שער בספרייה הלאומית
ארץ מולדת

ארץ מולדת היא סדרת דרמה מקורית ישראלית, המציגה באמצעות שיחזורים, אירועים נבחרים שאירעו בראשית תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל, משנת 1827 ועד לשנים הראשונות לקום המדינה. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-1 בנובמבר 1981, בטלוויזיה החינוכית הישראלית ובהפקתהּ. החל משנת 2012, פרקי הסדרה זמינים לצפייה בערוץ של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube וגישה אליהם קיימת גם מאתר האינטרנט של הטלוויזיה החינוכית. כל פרק מציג בצורה ייחודית ויוצאת דופן תקופה אחרת בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל ועל פי סדר כרונולוגי. הסדרה משחזרת אירועים נבחרים שאירעו בארץ ישראל, כאשר הפרק הראשון מתחיל בתיאור ביקורו הראשון של סר משה מונטיפיורי בארץ ישראל, עוד משנת 1827 ואילו הפרק האחרון מציג את העליות הגדולות לארץ לאחר קום המדינה עד לשנת 1950. קבוצת שחקנים משחקת בכל פרק דמויות מעולם אחר ותוך כדי שחזור השפה, התלבושות ואורח החיים מוצג לצופים סיפורה של ארץ ישראל והדילמות שעמדו בפני היישוב היהודי בראשית הווייתו והתגבשותו; דילמות חברתיות, מדיניות, דתיות וכלכליות. נעימת הסדרה היא השיר הוי, ארצי! מולדתי! אשר מנוגן אינסטרומנטלית. "ארץ מולדת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ארץ מולדת, באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית עידו רמתי, ‏'ארץ מולדת': מיתוס העלייה השנייה בסדרת הטלוויזיה החינוכית, סליל, כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, אביב 2008
פונקציה שומרת סדר

בתורת הקבוצות, פונקציה שומרת סדר היא פונקציה בין קבוצות סדורות, השומרת על יחס הסדר. בניסוח מדויק: תהיינה ( P , ≤ ) {\displaystyle (P,\leq )} ו- ( Q , ≤ ) {\displaystyle (Q,\leq )} קבוצות סדורות חלקית. פונקציה f : P → Q {\displaystyle f:P\rightarrow Q} היא שומרת סדר אם לכל a ≤ b {\displaystyle a\leq b} ב- P {\displaystyle P} מתקיים f ( a ) ≤ f ( b ) {\displaystyle f(a)\leq f(b)} ב- Q {\displaystyle Q} (ייתכן ש- f ( a ) ≤ f ( b ) {\displaystyle f(a)\leq f(b)} גם אם לא נכון ש- a ≤ b {\displaystyle a\leq b} ). פונקציה שומרת סדר וחד-חד-ערכית נקראת שיכון. אם P {\displaystyle P} סדורה ליניארית ויחס הסדר חזק, אז כל פונקציה שומרת סדר מ- P {\displaystyle P} היא שיכון. פונקציה חד-חד-ערכית ועל שגם היא וגם ההפכית לה שומרות סדר, היא איזומורפיזם של קבוצות סדורות. אם קיים איזומורפיזם f : P → Q {\displaystyle f:P\rightarrow Q} , אז הקבוצות הסדורות ( P , ≤ ) {\displaystyle (P,\leq )} ו- ( Q , ≤ ) {\displaystyle (Q,\leq )} איזומורפיות ויש להן אותו טיפוס סדר. אם ( Q , ≤ ) {\displaystyle (Q,\leq )} סדר טוב ואם f : Q → Q {\displaystyle f:Q\rightarrow Q} פונקציית שיכון אז f {\displaystyle f} מקיימת : לכל q ∈ Q {\displaystyle q\in Q} , q ≤ f ( q ) {\displaystyle q\leq f(q)} אם ( Q , ≤ ) {\displaystyle (Q,\leq )} סדר טוב ואם f : Q → Q {\displaystyle f:Q\rightarrow Q} פונקציית איזומורפיזם, אז f {\displaystyle f} היא פונקציית הזהות. סדר חלקי סדר מלא סדר טוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ווסקופויה

ווסקופויה או מוסקופולה (באלבנית: Voskopojë; בארומנית: Moscopole; ביוונית: Μοσχόπολις, מוֹסְחוֹפּוֹלִיס) הייתה עיר ארומנית בדרום-מזרח אלבניה של ימינו, שהייתה אחת הערים הגדולות בבלקן במאה ה-18. כיום ווסקופויה היא כפר קטן, כ-20 ק"מ מערבית לקורצ'ה, ובו כמה מאות תושבים. ווסקופויה נוסדה ככל הנראה בסביבות 1300. במהלך המאה ה-15 החלו להתיישב בה ארומנים, שהפכו אותה (בשם מוסקופולה) בהדרגה למרכזם הכלכלי והמסחרי. הסוחרים הארומנים ניהלו עסקים מקונסטנטינופול ועד ונציה ולייפציג, וככל שהצליחו בעסקיהם, כך פרחה מוסקופולה והפכה למרכז חשוב. במהלך המאה ה-17 קמו בה בנקים וכנסיות, וב-1720 הוקמו בה בתי הדפוס הראשונים באימפריה העות'מאנית מחוץ לקונסטנטינופול. בבתי דפוס אלה הודפסו ב-1770 המילונים הראשונים בארומנית, אלבנית, בולגרית ויוונית מודרנית. ב-1744 הוקמה בה האוניברסיטה הנוצרית היחידה באימפריה העות'מאנית. הודות למיקומה המבודד היא נהנתה מביטחון יחסי, ובסביבתה היו מקורות מים רבים שאף הם היוו יתרון. במחצית השנייה המאה ה-18 כבר התגוררו במוסקופולה כ-60 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בחצי האי הבלקני אחרי קונסטנטינופול. לשם השוואה, באתונה חיו באותה העת כ-8,000 תושבים בלבד. תור הזהב של מוסקופולה נמשך רק כמה עשרות שנים. התקפה של אלבנים מוסלמים שבזזו אותה ב-1769 הייתה הראשונה בסדרה של התקפות שהגיעה לשיאה ב-1788. באותה שנה תקף אותה עלי פאשה מיואנינה והחריב אותה לגמרי. תושביה הארומנים נפוצו לכל עבר והתיישבו בתסליה, מקדוניה, טרנסילבניה, וינה ובודפשט. מקצתם עברו לקורצ'ה הסמוכה. העיר חרבה כמעט לגמרי בהתקפה של עלי פאשה, ומעולם לא התאוששה. לאחר החורבן ב-1788 נותרה מוסקופולה כפר קטן. אף הוא נחרב מספר פעמים. ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, תקפו אותו כוחותיו של הלאומן האלבני סאלי בוטקה ובמהלך מלחמת העולם השנייה הותקפה פעם אחת בידי איטליה ופעמיים בידי המחתרת האלבנית באלי קומבטאר. תחת השלטון האלבני שונה שמו הרשמי של הכפר לווסקופויה. הוא נותר כפר קטן, וכמעט לא נותר בו זכר לימי הזוהר. תושבי הכפר מתפרנסים בעיקר מגידול חיות משק וירקות. מתוך 26 הכנסיות שפעלו במאה ה-18, רק 5 עומדות על תילן, וכנסייה נוספת במצב רעוע. כן נותרו שרידיהם של מנזר וגשר. בשנת 2002 נכללו חמש הכנסיות ברשימת מאה האתרים בסיכון של קרן המונומנטים העולמית. מבני הכנסיות היו פשוטים מבחוץ, כדי שלא להכעיס את השלטון העות'מאני, והכיפות האופייניות לכנסייה האורתודוקסית הוסתרו כך שלא ניתן היה להבחין בהן מבחוץ. ציורי קיר בכנסיית שן קולה (Shën Kollë, "ניקולאס הקדוש") כנסיית שן קולה כנסיית שן קולה פרט בכנסיית שן קולה מדיה וקבצים בנושא ווסקופויה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ווסקופויה
שירות הביטחון הממלכתי (אוזבקיסטן)

שירות הביטחון הממלכתי של אוזבקיסטן (באוזבקית: Miliy Xavfsizlik Xizmati) הוא ארגון לביטחון ומודיעין פנימי ברפובליקה האוזבקית הכפוף לנשיא אוזבקיסטן באמצעות משרד הפנים. הארגון אחראי למלחמה בטרור (ובייחוד נגד חיזב או-תח'ריר, תנועת השחרור האוזבקית והתנועה האסלאמית), הארגון נאבק בסחר לא חוקי בסמים, פשע מאורגן ועוסק באיסוף מודיעין באמצעות מינהל הביון של שירות הביטחון הלאומי. עד 1996 הארגון היה אחראי גם למודיעין צבאי, כאשר באותה שנה הוקם מינהל הביון של משרד ההגנה האוזבקי, האחראי לביון צבאי. הארגון מפעיל גם את משמר הגבול האוזבקי שנקרא בשם הוועדה להגנת גבולות המדינה. משנת 1995 עד 2018 נקרא בשם שירות הביטחון הלאומי. ב-14 במרץ 2018 הארגון שינה את שמו והפך לשירות הביטחון הממלכתי. מדיה וקבצים בנושא שירות הביטחון הממלכתי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.