laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לא (לוגיקה)

בלוגיקה מתמטית, לא או שלילה הוא קשר לוגי אונארי המתאים לכל פסוק או תבנית את הפסוק או התבנית ההפוכים במובנם ובתנאי האמת שלהם. 'לא' הוא אחד משני הקשרים הבסיסיים עליהם בנויה הלוגיקה הפורמלית (השני הוא אם-אז). באלגברה בוליאנית, הקשר מוכר בשם NOT או שלילה, ומיוצג על ידי פעולה בוליאנית אונארית שתוצאתה "אמת" (true) רק כאשר האופרנד היחיד שלה הוא "שקר" (false). בתחומים שונים נהוגות דרכים מגוונות לסמן פעולה זו: p ~p ¬p NOT p !p טבלת האמת של הפעולה הבוליאנית 'NOT' ושל הקשר 'לא' נתונה בטבלה הבאה: (כאשר 1 מייצג אמת, ו-0 מייצג שקר). במרבית שפות התכנות קיים אופרטור למימוש NOT לוגי בביטויים לוגיים, המשמשים בפקודת IF ובפקודת השמה. הצורות המקובלות לכתיבת אופרטור זה: NOT: בשפות COBOL, Visual Basic not: בשפת Python ¬: בשפת PL/I !: בשפת C ובשפות הנובעות ממנה לוגיקה אלגברה בוליאנית תחשיב הפסוקים Aufheben מדיה וקבצים בנושא לא בוויקישיתוף לא, באתר MathWorld (באנגלית)
סרז' אורייה

סרז' אורייה (בצרפתית: Serge Aurier; נולד ב-24 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת המגן בגלאטסראיי ובנבחרת חוף השנהב. אורייה שיחק במחלקת הנוער של לאנס. בשנת 2009 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לאנס, כאשר בעונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, בגיל 17 בלבד, הופיע ב-7 משחקים. בעונות שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב בלאנס, ובסך הכל בשלוש עונות בקבוצה הופיע ב-56 משחקים. בינואר 2012 הוא עבר לטולוז. בעונת 2013/2014 אורייה נכלל בקבוצת העונה של ליגת העל הצרפתית. ב-23 ביוני 2014 אורייה הושאל לפריז סן-ז'רמן לעונה אחת, עם אפשרות לרכישתו בסיום העונה. בעונה זו זכה אורייה יחד עם הקבוצה בכל התארים האפשריים בצרפת, והציג יכולת מרשימה. עקב כך זכה למקום קבע בהרכב, ואף נרכש על ידי פריז סן-ז'רמן. ב-14 בפברואר 2016 הושעה אורייה מכל פעילות בקבוצתו עקב אמירות בוטות כנגד חלק מחבריו לקבוצה ואף כנגד מאמנו, לורן בלאן. מאוחר יותר במאי באותה שנה תקף איש ציבור ונגזר עליו עונש מאסר של חודשיים. ב-31 באוגוסט 2017 חתם אורייה בטוטנהאם הוטספר האנגלית, תמורת 25 מיליון אירו. ב-4 באוקטובר 2021 חתם בויאריאל לשנתיים. ב-7 בספטמבר 2022 חזר לאנגליה וחתם בנוטינגהאם פורסט. ב-2 בפברואר 2024 חתם בגלאטסראיי. אורייה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת חוף השנהב ב-8 ביוני 2013, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, בניצחון חוף השנהב 0–3 על גמביה. אורייה נכלל בסגל חוף השנהב למונדיאל 2014. במשחק הראשון של הנבחרת בטורניר, נגד יפן, אורייה בישל שני שערים, לוילפריד בוני ולז'רביניו, ובכך סייע לחוף השנהב לנצח את יפן 1-2. באוקטובר 2016 במשחק של נבחרתו נגד נבחרת מאלי, שחקנה של מאלי מוסא דומבייה איבד את הכרתו לאחר נחיתה לא טובה מעלייה לכדור גובה, לסתו נשמטה ולשונו חסמה את דרכי האוויר, אורייה ששם לב לכך שחרר את לשונו, עד שצוותי העזרה הראשונה הוזעקו. נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023. נבחרת השנה באפריקה (4): 2015, 2016, 2018, 2019 מדיה וקבצים בנושא סרז' אורייה בוויקישיתוף סרז' אורייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סרז' אורייה, ברשת החברתית אינסטגרם סרז' אורייה, באתר Transfermarkt סרז' אורייה, באתר Soccerway סרז' אורייה, באתר BDFutbol סרז' אורייה, באתר WorldFootball.net סרז' אורייה, באתר National Football Teams סרז' אורייה, באתר FootballDatabase.eu סרז' אורייה טען ש"בלאן מלקק את אשכיו של זלאטן" - והושעה מפריס סן ז'רמן, באתר וואלה, 14 בפברואר 2016 מערכת וואלה! ספורט‏, צפו: סרז' אורייה הציל את חייו של שחקן מאלי מוסא דומביה, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2016 מונדיאל 2014: חוף השנהב ניצחה 1:2 את יפן, באתר וואלה! LA LISTE באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האיווארית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
רודריגו מוניוס

רודריגו מרטין מוניוס סלומון (בספרדית: Rodrigo Martín Muñoz Salomón; נולד ב-22 בינואר 1982) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בסרו פורטניו. בשנת 2000 מוניוס התחיל לשחק בקבוצת סרו, מהעיר מונטווידאו בה נולד. בשנת 2002 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האורוגוואית. בשנת 2005 הוא הושאל לפרובינסיאל אוסורו הצ'יליאנית. עם חזרתו לסרו, הוא הפך לשוער הראשון של הקבוצה, אך לא הגיע להישגים גבוהים עם הקבוצה. ב-2006 ירד מוניוס עם סרו לליגה האורוגוואית השנייה, אך כעבור שנה אחת בלבד חזרה הקבוצה לליגה הראשונה. ב-10 בנובמבר 2007 מוניוס כבש את שערו הראשון בקריירה, במשחק נגד דאנוביו, מבעיטה חופשית. ב-6 בדצמבר 2008 מוניוס כבש שני שערים במשחק נגד נסיונל, שער אחד מפנדל ושער שני מבעיטה חופשית. בשנת 2009 מוניוס עבר לנסיונל. ב-12 בפברואר אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-2 על דפורטיבו אוניברסידד דה סן מרטין דה פורס הפרואנית, במסגרת גביע ליברטדורס. בתקופה בה שיחק מוניוס בנסיונל זכה המועדון פעמיים באליפות אורוגוואי, בעונת 2008/2009 ובעונת 2010/2011. בינואר 2012 מוניוס עבר לליברטד מליגת העל הפרגוואית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-5 בפברואר אותה שנה, נגד נסיונל במסגרת הליגה הפרגוואית. באותה שנה זכה מוניוס עם ליברטד באליפות פרגוואי קלאוסורה. מוניוס זומן לסגל נבחרת אורוגוואי לראשונה לקראת משחק ידידות נגד גרמניה שהתקיים ב-18 במאי 2011. הוא נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי למונדיאל 2014. אף על פי שנכלל מספר פעמים בסגל נבחרת אורוגוואי למשחקים וטורנירים שונים, מוניוס מעולם לא זכה להופיע במדי אורוגוואי. נסיונל אליפות אורוגוואי: 2008/2009, 2010/2011 ליברטד אליפות פרגוואי: 2012 קלאוסורה מדיה וקבצים בנושא רודריגו מוניוס בוויקישיתוף רודריגו מוניוס, באתר Transfermarkt רודריגו מוניוס, באתר Soccerway רודריגו מוניוס, באתר FootballDatabase.eu
אנדרס

האם התכוונתם ל... צבא אנדרס – יחידה צבאית פולנית במלחמת העולם השנייה אישים: אורסולה אנדרס – שחקנית שווייצרית אנדראה אנדרס – שחקנית אמריקאית ג'ון פרנקלין אנדרס – ביולוג אמריקאי ויליאם אנדרס – אסטרונאוט אמריקני ולדיסלב אנדרס – גנרל פולני אנדר אנדרוס אנדראס אנדרוז אישים ששמם הפרטי הוא אנדרס
המקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני

המקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני, בהדרכתו ובניצוחו של רונן בורשבסקי, נוסדה בשנת 2009 כמקהלה מקצועית מודולרית בגודלה. במתכונתה הגדולה נותנת המקהלה מענה לצורכי התזמורות המובילות בארץ בביצוע אורטוריות, אופרות ויצירות תזמורתיות אחרות המשלבות מקהלה. המקהלה הוקמה ביוזמתו של חגי גורן יחד עם פרופ' רונן בורשבסקי ובשיתוף אנשי ציבור ומוזיקה בישראל. המקהלה נקראת על שמו של מאסטרו גארי ברתיני. חגי גורן - מייסד ומנהל כללי פרופ' בורשבסקי - מנצח ומנהל מוזיקלי מיום היווסדה, מלווה המקהלה בקביעות את התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע יצירות כמו: התשיעית של בטהובן, הרקוויאם הגרמני של ברהמס, הרקוויאם הפולני של פנדרצקי (בניצוחו של המלחין), כרמן של ביזה, שירי גורה של שנברג, ועוד רבות אחרות. ההרכב הקאמרי מתמקד בביצוע יצירות א-קפלה מכל התקופות ומקיים פרויקטים משותפים עם תזמורות קאמריות בישראל ומחוצה לה, כמו הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, בארוקדה, התזמורת הקאמרית של פראג ו"נובה אמדיאוס" מרומא. ב-2012, קיימה המקהלה הקאמרית מסע קונצרטים באיטליה, וב-2014 בפראג ובווינה. במתכונתה הקאמרית מונה המקהלה כ-25 זמרות וזמרים בעלי ניסיון רב ובהם מורים למוזיקה ומוזיקאים מקצועיים. בהרכבה המורחב, מונה המקהלה גם 80 זמרים, כמו במופעי האופרה "פיק דאם". אתר האינטרנט הרשמי של המקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני האנשים שמאחורי מקהלת ברתיני, באתר bertini (באנגלית) אודות מקהלת ברתיני, באתר bertini (באנגלית) Pique Dame פיק דאם, באתר bertini (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שגר אותי לחלל, סשה!

שגר אותי לחלל, סשה! (באנגלית נקרא: "Beam me up, Sasha!") הוא סרט קולנוע רומנטי ישראלי מז'אנר המדע הבדיוני משנת 2014 על אודות מדען שעלה לישראל מליטא ועובד במכון סודי אי שם בדימונה, המתבקש על ידי אוליגרך רוסי לפתח תוכנה שתשדך בין אנשים ברחבי העולם. הסרט הוקרן לראשונה בשנת 2014 במסגרת פסטיבל אוטופיה לסרטי פנטזיה ומד"ב בתל אביב והיה מועמד לפרס אופיר לשנת 2014 בקטגוריית סרט עלילתי במסלול פרינג'. בשנת 2016 הוקרן בהקרנות מסחריות בסינמטק תל אביב. הסרט מיוצג ומופץ בחו"ל על ידי Adler & Associates Entertainment. הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי דרך קרן קולנוע פרינג'. ייחודו של הסרט, בין היתר, בכך שהוא הסרט הראשון שעוסק בעלייה מברית המועצות לשעבר לישראל וביחסים של העולים בינם לבין עצמם (בניגוד לסרטים רבים אחרים שעוסקים ביחסים בין העולים לישראלים). הסרט צולם במשך שלושה ימים באולפני גרין סקרין וכן במשך מספר ימים באזור הצפון. הוא היה אמור להיות הסרט הראשון שנתמך על ידי קרן הקולנוע הגלילית, שכן רוב חברי הצוות היו תושבי הצפון וצילומי החוץ צולמו בצפון. הסרט נכתב ובוים על ידי גנית אורין, הופק על ידי חברת שינגה הפקות, צולם על ידי ארבל רום (מעין השופט הפקות) ונערך על ידי אלון לובנפלד ורודד יצחקי מסטודיו רוביקון שבקצרין. בסרט מככבים בתפקידים הראשיים עמירם עיני (דוגמן הבית של המשביר לצרכן, זמר ואמן), אנה ווליקובסקי, רומן גרשקוביץ', מיכאל לרנר, קטיה קוסוי ופולינה חריטונסקי. כולם עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר למעט עיני (עולה מנורווגיה). הסרט עוסק גם בשאלה מדוע אדם נמשך לאדם מסוים, האם ניתן לשדך בין אנשים, ומדוע רבים נמשכים לבני זוג שאינם טובים להם. האם יש תשובה מי מתאים וטוב לך? במקור נקרא הסרט "שגרי אותי לחלל, אסתר!", והבמאית קרן אביטן הייתה אמורה לביימו. אביטן ביימה טיזר עבור הסרט שצולם בשנת 2012. אתר האינטרנט הרשמי של שגר אותי לחלל, סשה! "שגר אותי לחלל, סשה!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שגר אותי לחלל, סשה!", באתר ספר הקולנוע הישראלי "שגר אותי לחלל, סשה!", באתר אידיבי "שגר אותי לחלל, סשה!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שגר אותי לחלל, סשה!, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "שגר אותי לחלל, סשה!" מועמדי פרס אופיר 2014: סרטים עלילתיים – מסלול פרינג', באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה אוטופיה 2014: "תיאוריית האפס" יפתח את הפסטיבל, באתר מגפון ניוז Megafon News, ‏2014-09-04 Naomi Michaeli, שגר אותי לחלל, סשה!, באתר www.israelfilmacademy.co.il קולנוע - 11 במאיות מתמודדות על פרס אופיר, באתר www.habama.co.il שגר אותי לחלל, סשה!, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2017-12-24 תכנית אפריל סינמטק תל אביב by dorke dor - Issuu, באתר issuu.com (באנגלית) Beam Me Up, Sasha!, The Film Catalogue (באנגלית)
ארוחת צהריים על גורד שחקים

"ארוחת צהריים על גורד שחקים" (באנגלית: Lunch atop a Skyscraper) הוא תצלום מפורסם בשחור-לבן שצולם במהלך הבנייה של בניין RCA (הקרוי כיום בניין קומקאסט) ברובע מנהטן שבניו יורק. בתצלום נראים 11 פועלים הסועדים ארוחת צהריים בנינוחות, כשהם יושבים על קורת מתכת של שלד הבניין הניצבת בגובה 256 מטרים, כשברקע נופה של ניו יורק. התמונה צולמה ב־20 בספטמבר 1932, בקומה ה־69 של הבניין, כצעד של יחסי ציבור למרכז רוקפלר, שבניין ג'י אי הוא הבניין המרכזי בו. התמונה פורסמה לראשונה כעבור כשבועיים, ב־2 באוקטובר, בעיתון "ניו יורק הראלד טריביון". הפועלים יושבים ללא כל אמצעי בטיחות, ונכונותם להסתכן כך מיוחסת לשפל הגדול, שגרם לכך שעובדים הסכימו לקבל כל עבודה שהוצעה להם. הנגטיב של התמונה וזכויות היוצרים בה שייכים כיום לחברת קורביס. זהות הצלם לא הייתה ידועה אך בשנת 2003 יוחס צילום התמונה לצ'ארלס אבטס. לדברי חברת קורביס אין ודאות בכך, משום שבעת הצילום נכחו במקום צלמים נוספים. התצלום זכה להצלחה רבה והופיע על פוסטרים, על גלויות והודפס על חולצות. התמונה זכתה לחיקויים רבים, בהם בסדרות הטלוויזיה "החבובות", "CSI: ניו יורק" ו"חברים", ובווידאו קליפ של קייטי פרי. בישראל השתמש משרד הכלכלה בתצלום לשם פרסום תקנות חדשות לבטיחות בעבודה. הסרט "Men at Lunch", שהופק בשנת 2012, מנסה לספר את סיפורם של הפועלים שבתמונה, בטענה שמוצאם אירי. לדברי אחרים מוצא הפועלים משוודיה. מדיה וקבצים בנושא ארוחת צהריים על גורד שחקים בוויקישיתוף גליה יהב, תעלומה בת 80 שנה בשמי מנהטן, באתר הארץ, 22 ביולי 2013 ישי פלג, ‏מחוץ לפריים: איך נוצרה אחת התמונות המפורסמות ביותר אי פעם?, בעיתון מקור ראשון, 25 במרץ 2018 Sara Malm, The picture that proves why iconic photograph of workers eating their lunch on Rockefeller beam was all a publicity stunt, Daily Mail, 20 September 2012 Katy Perry - WOMAN’S WORLD (Official Video), סרטון בערוץ "KatyPerryVEVO", באתר יוטיוב (אורך: 02:56) התקנות החדשות של הבטיחות בעבודה, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב "Men at Lunch", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Men at Lunch, קדימון הסרט באתר יוטיוב
טומי ראמון

תומאס ארדאי (Thomas Erdelyi; ‏29 בינואר 1949 – 11 ביולי 2014), שנודע בשם הבמה טומי ראמון (Tommy Ramone), היה מוזיקאי ומפיק מוזיקלי יהודי-הונגרי-אמריקאי. נודע בעיקר כמתופף ומנהל של להקת הפאנק רוק "הראמונס", בשנים 1974 - 1978. נולד בשם ארדאי טמאש (Erdélyi Tamás) בבודפשט, הונגריה. הוריו היו יהודים ששרדו את השואה לאחר שהוסתרו על ידי שכניהם. בגיל 5 עברה המשפחה לארצות הברית, והוא גדל בקווינס, ניו יורק. בשנות ה-60 חבר לג'ון קאמינגס (כונה בהמשך ג'וני ראמון), והם ניגנו יחד בלהקה במהלך בית הספר התיכון. ב-1970 עבד כעוזר בהפקת אלבומו של ג'ימי הנדריקס, "Band of Gypsys". ב-1974 יסד את להקת הראמונס יחד עם ג'וני ראמון, ג'ואי ראמון ודי די ראמון, ושימש כמתופף. הוא פעל בה עד 1978, ושימש גם כמפיק-שותף של שלושת אלבומיה הראשונים ואלבום ההופעה שלה. ב-1984 חזר והפיק את אלבומה השמיני. ב-2004 הצטרף להופעה עם חבריה החדשים של הלהקה, במופע "הראמונס מכים את הסרטן", בעקבות מחלתם ומותם של חלק ממייסדי הלהקה. לאורך שנות ה-80 הפיק אלבומים של מוזיקאים שונים, בהם "The Replacements", ו-"Redd Kross". בשנות ה-2000 הקים צמד בשם "Uncle Monk" עם הגיטריסטית קלאודיה טיינן; הם הוציאו אלבום אחד, ב-2006. ראמון מת ב-2014 בגיל 65, בהוספיס בניו יורק בו קיבל טיפולים למחלת הסרטן בה חלה. נקבר בבית הקברות ניו מונטיפיורי. מדיה וקבצים בנושא טומי ראמון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טומי ראמון טומי ראמון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טומי ראמון, באתר AllMusic (באנגלית) טומי ראמון, באתר MusicBrainz (באנגלית) טומי ראמון, באתר Discogs (באנגלית) טומי ראמון, באתר Songkick (באנגלית) טומי ראמון, באתר SecondHandSongs טומי ראמון, באתר DNCI טומי ראמון מלהקת "הראמונס" הלך לעולמו, באתר ynet, 12 ביולי 2014 טומי ראמון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אתר להקת Uncle Monk
עבד אל-מואמן ג'אבו

עבד אל-מואמן ג'אבו (בערבית: عبد المؤمن جابو, בצרפתית: Abdelmoumene Djabou; נולד ב-31 בינואר 1987) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ES סטיף ובנבחרת אלג'יריה. ג'אבו שיחק במחלקות הנוער של הקבוצות המקומיות USM סטיף ו-ES סטיף, מהעיר בה נולד. במהלך עונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, עונת 2004/2005, הוא ערך שתי הופעות ליגה. בעונה שלאחר מכן שוב שיחק פעמיים בלבד. בעונת 2006/2007 ג'אבו הושאל לקבוצת אל-אולמה. ב-30 בספטמבר 2008 ג'אבו הושאל לקבוצה השווייצרית פ.צ. סיון. לאחר חודש בשווייץ, שלא הספיק להופיע במדי הקבוצה, הוא חזר לסטיף. בינואר 2009 ג'אבו הושאל לאל-חרש. ג'אבו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אל-חרש ב-19 בפברואר 2009, נגד חוסיין דיי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-60. ב-13 ביוני 2012 ג'אבו עבר למועדון התוניסאי קלאב אפריקן. בשנת 2016 חזר לES סטיף. ב-17 בנובמבר 2010 ג'אבו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אלג'יריה, במשחק ידידות נגד לוקסמבורג, שהסתיים בתוצאת שוויון 0-0. ג'אבו זומן לסגל נבחרת אלג'יריה למונדיאל 2014. הוא כבש שני שערים, נגד קוריאה הדרומית בשלב הבתים ונגד גרמניה בשלב שמינית הגמר. ES סטיף הגביע האלג'יראי: 2012 הסופר קאפ של צפון אפריקה: 2010 השחקן האלג'יראי הטוב ביותר: 2011/2012 השחקן הטוב ביותר בליגה האלג'יראית: 2010/2011, 2011/2012 מלך השערים של הליגה התוניסאית: 2012/2013 מדיה וקבצים בנושא עבד אל-מואמן ג'אבו בוויקישיתוף עבד אל-מואמן ג'אבו, באתר Transfermarkt עבד אל-מואמן ג'אבו, באתר Soccerway עבד אל-מואמן ג'אבו, באתר WorldFootball.net עבד אל-מואמן ג'אבו, באתר National Football Teams עבד אל-מואמן ג'אבו, באתר FootballDatabase.eu
מאדאם דה מנטנון

פרנסואז ד'אובינייה, מרקיזת מנטנון (בצרפתית: Madame de Maintenon, ‏27 בנובמבר 1635 – 15 באפריל 1719), הייתה אשתו השנייה של לואי הארבעה עשר מלך צרפת. פרנסואז ד'אובינייה נולדה בעיר נירו שבחבל פואטייה, בבית כלא שבו ריצה אביה עונש מאסר. ב-1639 הוריה לקחו אותה לאי מרטיניק (אחד מאיי הודו המערבית). ב-1645 מת אביה, ואמה חזרה לצרפת עם ילדיה. ב-1649 נכנסה למנזר לנשים. ב-1651 נישאה לסופר פול סקרון שלקה בשיתוק ונזקק למטפלת. היא שירתה גם כמזכירתו וכמארחת של אנשי החוג הספרותי שהתקיים בביתו בפריז שבו השתתפו, בין היתר, מדליין דה סקודרי ומאדאם דה סבינייה. היא השתתפה בשיחה והוכיחה את חוכמתה. ב-1660 מת בעלה ופרנסואז קיבלה קצבה מן העוצרת אן מאוסטריה. החל ב-1669 שימשה כמטפלת בילדיה של מאדאם דה מונטספאן, שהייתה מאהבתו של לואי הארבעה עשר. המלך התרשם ממסירותה לילדים ואמר: "היא יודעת לאהוב. יהיה זה טוב להיות אהוב שלה." ב-1678 פרנסואז סקרון הפכה למרקיזה ממנטנון, אחרי שרכשה את אחוזת מנטנון שליד העיר שארטר. ב-1680 שימשה כמטפלת בבנו היחיד של המלך, לואי, הדופן הגדול, מאשתו מריה תרסה, שמתה ב-1683. בחורף של 1686-1685, המלך נשא בסתר לאישה את המרקיזה ממנטנון שהפכה למאדאם דה מנטנון. ב-1686 ייסדה בסנט-סיר שליד ורסאי בית ספר לנערות אצולה שמשפחותיהן נהרסו בעקבות מלחמותיו של המלך, וב-1693 הפכה אותו למנזר לנשים. ב-1715, אחרי מות המלך לואי הארבעה עשר, פרשה למנזר סנט-סיר ומתה שם ב-1719. מאדאם דה מנטנון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי מאדאם דה מנטנון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) מאדאם דה מנטנון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
האדם האחרון

האדם האחרון (מגרמנית: Der letzte Mensch) הוא מושג בספר כה אמר זרתוסטרא המשמש את ניטשה לתיאורו של אדם המהווה אנטיתזה לעל-אדם, עליו מבשר זרתוסטרא. האדם האחרון עייף מחייו, אינו לוקח סיכונים ותר אחר שלווה וביטחון בלבד. הופעתו העיקרית של מושג האדם האחרון בספר כה אמר זרתוסטרא תופסת מקום מרכזי בפרולוג של הספר, כאשר זרתוסטרא נושא נאום בפני קהל האנשים המחכים להופעתו של לוליין על חבל, וטועים לחשוב שזרתוסטרא עומד להציגו. לאחר ניסיונו הכושל של זרתוסטרא להביא לקבלתו של העל-אדם בקרב הקהל, הוא מנסה לעורר בקרב הקהל סלידה מפני הפוכו של העל-אדם, הוא האדם האחרון. לפי דבריו, האדם האחרון הוא המטרה לקראתה צועדת החברה האירופאית, חברה אשר מתאפיינת בחוסר יכולת לבצע גדולות והיעדר יכולת לחלום. ביטוי נוסף של האדם האחרון בחברה האירופאית הוא שחברה זו נעדרת סיבה או תכלית לקיומה. בחברה עדרית זו אין הבחנה בין שולט לנשלט, בין חזק לחלש, בין הצטיינות לבינוניות. העייפות וחוסר התכלית מבטלות קונפליקטים ואתגרים חברתיים. כתוצאה מכך, כל פרט חי בשוויון מוחלט ובהרמוניה. יצירתיות וגאונות נתונים לדיכוי, ולכן אין ביטוי למקוריות או לייחודיות של הפרט. כך למשל, מתאר זרתוסטרא כיצד תראה החברה של האדם האחרון: אהבה מהי? בריאה מהי? ערגה מהי? כוכב מהו? אלו שאלות אשר ישאל האדם האחרון ובעיניו ימצמץ. אותה שעה והנה צמקה וקטנה הארץ ועליה מדדה האדם האחרון המקטין את הכל. ואת מינו אין להכחיד כאשר לא יוכחד מין הפרעוש; האדם האחרון יאריך ימים יותר מכל שקדם לו. — כה אמר זרתוסטרא האדם האחרון יוצא כנגד הרצון לעוצמה, אותו כוח רצון ושאיפה העומד בבסיסו של הטבע האנושי. חברתו מנוונת, ניהיליסטית ונטולת מטרות, חסרת הפרדה בין טוב לרע ורודפת תענוגות משניים. אולם לאחר הזהרותיו מפני האדם האחרון, ההמון קורא לזרתוסטרא "הבא לנו את האדם האחרון, הפוך אותנו לזה האדם!" וצחוק נשמע ברחבי הקהל. כתוצאה מתגובה זו, זרתוסטרא מפנה גבו לקהל בעגמומיות ותוהה בליבו לגבי הבנתם את רעיונותיו "אני לא הפה לאלו האוזניים", ולגבי רגשותיהם כלפיו "הם שוזפים בי מבטם וצוחקים צחוק רווי שנאה, ישנו קרח בצחוק זה". ניטשה מדגיש כי האדם האחרון נגרם בשל מות האלוהים, אך תוצאותיו של מאורע עצום זה עודן בלתי ניתנות לחיזוי.
וורבאונד

וורבאונד (באנגלית: Warbound, בתרגום חופשי "מחויבים למלחמה") היא קבוצה בדיונית של גיבורי-על חייזרים המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Incredible Hulk Vol.2 #94 מיוני 2006, ונוצרה על ידי הכותב גרג פאק והמאייר קרלו פגוליאן. במהלך אירועי "כוכב הענק הירוק", הענק הירוק הגיע לכוכב סאקאר לאחר שהוגלה מכדור הארץ בידי קבוצת אילומינטי, אשר הורכבה מצ'ארלס אקסבייר, דוקטור סטריינג', ריד ריצ'רדס, טוני סטארק, נאמור וחזיז שחור. מצבו היה חלוש ביותר כתוצאה מהמסע הבין-יקומי שערך, והוא שועבד ונלקח להילחם בקרבות גלדיאטורים לצורכי בידור. המונרך השליט של הכוכב, המלך האדום, צילק את פניו של הענק, ובשל כך הפך לאויבו. בזירה, הענק פגש במשועבדים אחרים, בהם קורג, הרואים, ברוד, מיק, מונג, אלוי קאיפי ושומר ראשה לאבין סקי. קבוצה קטנה זו של מנודים חברתית הכריזה נאמנות אחד לשני והפכה לקבוצת וורבאונד בעקבות מותו של לאבין סקי. אחרי שהמלך האדום ניסה להרוג את חברי הקבוצה מספר פעמים, הקבוצה השתחררה מדיסקי הציות שלהם ששמרו אותם כבולים בעזרת כוחותיו הקוסמיים של הגולש הכסוף המשועבד, שנבחר להתמודד מולם בזירה. יחד עם עבדים רבים, הם נמלטו מהעולם המעוות של סאקאר. הם ארגנו מרד נגד שלטונו העריץ של המלך האדום הרצחני, כאשר בסופו נבחר הענק לרשת את מקומו כשליט הכוכב. כאשר הספינה בה הגיע הענק התפוצצה וגרמה לפיצוץ הכוכב, הקבוצה עשתה את דרכה חזרה לכדור הארץ כדי לנקום את נקמתו של הענק בחברי האילומינטי. הענק הירוק - מנהיג הקבוצה. גורש לסאקאר על ידי קבוצת האילומינטי. נעשה בעלה של קאירה, ואביהם של סקאאר והירו-קאלה. מיק - יצור דמוי חרק, אשר נשבה ונעשה לגלדיאטור. נהרג בחוברת Incredible Hulks #625. קורג - חבר בגזע הקרונאנים, העשוי מאבן בדומה לחבר ארבעת המופלאים הדבר. הוא הופיע לראשונה בחוברת Journey into Mystery #83, שם הוא ובני גזעו ניסו לפלוש לכדור הארץ והובסו על ידי תור. אלוי קאיפי - תושבת סאקאר, בעלת כישורי לחימה שווי ערך לאלו של הענקית הירוקה וגאמורה. הרואים - אחד מאנשי הצל, אשר גורש ונעשה לגלדיאטור, שיחק תפקיד חשוב באירוע מלחמת הכאוס. מונג - חייזר דמוי חרק ענק. ארכ-א-5912 - טייס רובוטי. נהרס באירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק". ברוד - חייזר מגזע הברוד, הדומים לדמות הנוסע השמיני. קתרין ויינסבורו - בת אדם אשר לא שהתה בסאקאר. נרפאה ממצבה כגברת מודוק, וצברה כוחות על. דף הקבוצה באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הקבוצה בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס
דלמנהורסט

דלמנהורסט (בגרמנית: Delmenhorst) היא עיר עצמאית (kreisfreie Stadt, עיר שאינה כפופה למחוז) במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק של 10 ק"מ ממערב למרכז העיר ברמן, שיחד איתה היא יוצרת אזור אורבני רציף, ובמרחק של 25 ק"מ מדרום-מזרח לאולדנבורג. דלמנהורסט מוזכרת לראשונה במגילת זכויות משנת 1254, וזאת לאחר שאוטו הראשון, רוזן אולדנבורג רכש את השטח שליד הנהר דלמה (Delme) בשנת 1234. המצודה שהגנה על היישוב שנוסד נבנתה בשנת 1247 לערך. הרוזן הבא, אוטו השני, הפך את המצודה למקום מגוריו. דלמנהורסט הוכרזה כעיר עצמאית ב-15 ביולי 1371 והייתה כפופה לחוקי ברמן. לאחר תקופה קצרה שהייתה תחת שלטונו של הבישוף של ברמן בין השנים 1421-1436 חזרה דלמנהורסט להיות תחת חסותה של אולדנבורג. בהמשך התפרסמה העיר בשל הרוזן גרד (Gerd) שהיה ברון-שודד ששלט בה. תקופת שלטונו הסתיימה ב-1482 הודות למצור שהוטל על המצודה בהנהגתו של הבישוף של מינסטר. משלב זה הייתה העיר תחת שלטונו של הבישוף עד שהושבה סופית לידי הרוזן אנטון הראשון שקיבל את המצודה ואת העיר ב-1547. עם מותו של יורשו האחרון של אנטון, כריסטיאן, ב-1647, חזרה דלמנהורסט שוב להיות תחת חסותה של אולדנבורג. מאחר שהשליט של אולדנבורג באותה עת היה קרוב משפחה של מלך דנמרק, הייתה למעשה דלמנהורסט תחת שלטון דני. ב-1767 נרכשה דלמנהורסט על ידי יקטרינה הגדולה, הצאריצה של האימפריה הרוסית, אך היא וויתרה עליה לאולדנבורג ב-1773. ב-1777 הוכרזה דלמנהורסט כדוכסות של אולדנבורג. ב-1806 נכבשו העיר וסביבתה על ידי כוחות צרפתים והולנדים. בין השנים 1811-1813 הייתה דלמנהורסט חלק מהאימפריה הצרפתית של נפוליאון. בתקופת המהפכה התעשייתית התפתחה דלמנהורסט מבחינה כלכלית, הודות לסמיכותה לברמן. מאחר שברמן הייתה נמל חופשי, נאלצו סוחרים שרצו לייצא סחורות מחוץ לברמן, לשלם מכסים גבוהים. לפיכך הם ייצאו רק את חומרי הגלם וייצרו את המוצרים בכפרים הסמוכים. ענפי התעשייה שהתפתחו היו ייצור בד יוטה ולילונאום. מספר תושבי העיר גדל פי ארבעה בשנים אלה. ב-1903 הוכרזה דלמנהורסט כעיר עצמאית (kreisfrei, שאינה כפופה למחוז). בשפל הגדול של שנות השלושים פשט מפעל הטוויה את הרגל, ואף על פי כן העיר גדלה וסופחו אליה כמה כפרים קטנים שכנים. בליל הבדולח ב-1938 נשרף בית הכנסת של העיר על ידי הנאצים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה דלמנהורסט לחלק מאזור הכיבוש הבריטי והיה עליה להתמודד עם אלפי פליטים ממזרח גרמניה, שכעת הייתה כבושה על ידי הסובייטים. ראש העיר הממונה מטעם שלטונות הכיבוש היה מייג'ור ג'ק וולף, שהיה קצין במשטרת בריטניה. ב-1950 חיו מעל 57,000 תושבים בדלמנהורסט. החל משנות השישים של המאה ה-20 חל גידול בשיעור האבטלה בעיר. נקודת הציון הבולטת בדלמנהורסט היא מגדל המים של העיר הסמוך לבניין העירייה, שנבנה בין השנים 1910-1914. מקום מעניין נוסף הוא אי המצודה (Burginsel) שבו ניצבה בימי הביניים מצודה. המבנה נהרס במהלך המאה ה-18 וכיום משתרע פארק ציבורי (Graft) בשטח המצודה לשעבר. ההיסטוריה התעשייתית של העיר מוצגת במוזיאון (Nordwolle Museum) שהוא חלק מ"נתיב המורשת התעשייתית של אירופה" (European Route of Industrial Heritage). צרפת אלונה (אנ'), צרפת רוסיה בוריסוגלבסק, רוסיה גרמניה אברסוולדה, גרמניה דנמרק קולדינג (אנ'), דנמרק פולין לובלין, פולין ארצות הברית טולידו, אוהיו, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא דלמנהורסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דלמנהורסט דלמנהורסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מזכיר המדינה (מדינות ארצות הברית)

מזכיר המדינה (באנגלית: Secretary of State, כשבמסצ'וסטס, פנסילבניה ווירג'יניה נקרא: Secretary of the Commonwealth) הוא תפקיד בכיר בממשל של רוב מדינות ארצות הברית. על פי רוב, מזכיר המדינה הוא השני בסדר החלפת המושל אחרי סגנו. בשלוש מהמדינות בהן לא קיים סגן מושל (אריזונה, ויומינג ואורגון), מזכיר המדינה הוא הראשון להחליף את המושל במקרה שהוא מסיים את תפקידו באמצע הכהונה. משרת מזכיר המדינה אינה קיימת במדינות אלסקה, הוואי ויוטה. ב-35 מדינות מזכיר המדינה נבחר על ידי האזרחים, בדרך כלל לכהונה בת ארבע שנים. במקרים אחרים מזכיר המדינה ממונה על ידי המושל, או נבחר על ידי בית המחוקקים המדינתי. ברוב המדינות, הסמכות החשובה ביותר של מזכיר המדינה היא האחריות על ניהול הבחירות במדינה. סמכויות אחרות שלו משתנות ממדינה למדינה, והן כוללות, בין השאר, ניהול מרשמים מדינתיים שונים. בראד רפנספרגר מזכיר המדינה של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מזכיר המדינה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.