laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאו-פשיזם

נאו-פשיזם (באנגלית: Neo-fascism) היא אידאולוגיה המשתייכת לתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה וכוללת רעיונות מתוך אידאולוגיית הפשיזם. המונח "נאו-פשיזם" יכול לתאר קבוצות המביעות הערצה לבניטו מוסוליני ולתקופת איטליה הפשיסטית או מנהיגים ומשטרים פשיסטיים אחרים. נאו-פשיזם מתאפיין לרוב בלאומנות, מדיניות של נייטיביזם ואנטי-הגירה, אנטי-קומוניזם והתנגדות לדמוקרטיה פרלמנטרית ולדמוקרטיה ליברלית. מבחינה פוליטית, קבוצות נאו-פשיסטיות מזוהות עם הימין הקיצוני. האשמות שקבוצה מסוימת היא נאו-פשיסטית יכולות לעורר תגובות חריפות, במיוחד כאשר המונח משמש ככינוי גנאי לעמדות פוליטיות, בדומה לכינוי הגנאי "פשיסט". משטרים אחדים של התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה כונו "נאו-פשיסטיים" בשל טבעם האוטוריטרי, וההשפעות הפשיסטיות על האידאולוגיות והטקסים שניהלו. ערך מורחב – פשיזם באירופה על פי ז'אן-איב קאמי וניקולס לבורג, התנועה הנאו-פשיסטית התחילה לקבל תאוצה ב-1942, לאחר שגרמניה הנאצית פתחה במבצע ברברוסה והחליטה לכוון את התעמולה שלה על רקע פרו-אירופאי. אירופה הפכה אז למיתוס ולאוטופיה של הנאו-פאשיסטים, שזנחו תיאוריות קודמות של אי-שוויון גזעי במסגרת הגזע הלבן וחלקו עמדה משותפת של לאומניות לאחר מלחמת העולם השנייה.[דרוש מקור][מפני ש...] נאו-נאציזם תנועת היצירה זהות נוצרית המועצה הפשיסטית העליונה המפלגה הרקסיסטית קורפורטיזם אנטי פשיזם The Beast Reawakens by Martin A. Lee, (New York: Little, Brown and Company, 1997, ISBN 0-316-51959-6) Fascism (Oxford Readers) by Roger Griffin, 1995, ISBN 0-19-289249-5 Fascism in Britain: A History, 1918-1985 by Richard C. Thurlow (Olympic Marketing Corp, 1987, ISBN 0-631-13618-5) Fascism Today: A World Survey by Angelo Del Boca (Pantheon Books, 1st American edition, 1969) Free to Hate: The Rise of the Right in Post-Communist Eastern Europe by Paul Hockenos (Routledge; Reprint edition, 1994, ISBN 0-415-91058-7) The Dark Side of Europe: The Extreme Right Today by Geoff Harris, (Edinburgh University Press; New edition, 1994, ISBN 0-7486-0466-9) The Far Right in Western and Eastern Europe by Luciano Cheles, Ronnie Ferguson, and Michalina Vaughan (Longman Publishing Group; 2nd edition, 1995, ISBN 0-582-23881-1) The Radical Right in Western Europe: A Comparative Analysis by Herbert Kitschelt (University of Michigan Press; Reprint edition, 1997, ISBN 0-472-08441-0) Shadows Over Europe: The Development and Impact of the Extreme Right in Western Europe edited by Martin Schain, Aristide Zolberg, and Patrick Hossay (Palgrave Macmillan; 1st edition, 2002, ISBN 0-312-29593-6) מדיה וקבצים בנושא נאו-פשיזם בוויקישיתוף ליאור פרידמן, לפי ההיסטוריון רוברט פקסטון, הפשיזם יכול לחזור, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2009 זאב שטרנהל, נאו-פשיזם בסוף המאה ה-20, "סביבות", חוברת 33, דצמבר 1994 נאו-פשיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Roger Griffin, "Interregnum or Endgame?: Radical Right Thought in the ‘Post-fascist’ Era," The Journal of Political Ideologies, vol. 5, no. 2, July 2000, pp. 163-78 ‘Non Angeli, sed Angli: the neo-populist foreign policy of the "New" BNP', in Christina Liang (ed.) Europe for the Europeans: the foreign and security policy of the populist radical right (Ashgate, Hampshire, 2007). ISBN 0754648516 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביקורת מבנים

בהנדסה אזרחית, ביקורת מבנים היא רשימת בדיקות מקצועיות הכוללת בתוכה גם את המונח בדק בית. תפקיד הבדיקות הוא לעמוד על טיבו של מבנה או חלק ממנו, כגון דירה בית וכל מבנה אחר בתחום הנדסת הבניין. הבדיקות האלו נעשות כדי לאתר ליקויי בנייה אי התאמות לתקן וכשלים אחרים בנכס. ביצוע ביקורת המבנים מורכב ממבחנים הנדסיים רבים, שמטרתם בדיקה של כל פרט הנדסי או תכנוני בנכס. כך יוכלו הבודקים – אנשי מקצוע מתחום הנדסת הבניין – לאתר ליקויי בניה, בעיות או מפגעים בכל רמה. הבדיקה נעשית בעיקר בצורה ויזואלית, על ידי סריקה בסיסית של כל חלקי המבנה אך במידת הצורך גם באמצעות מכשירים משוכללים לאיתור מפגעים נסתרים כמו רטיבות בקירות, חוסר בחיזוקי פלדה בשלד המבנה, כבלי חשמל שהונחו באופן לא נכון ועוד. ביקורת המבנים כוללת סקירה ובדיקה של איכות כל המערכות והחלקים בנכס, כגון: מצב הקירות, החלונות, הדלתות, המרצפות, שלד הבניין, גג המבנה ויציבותו; איכות הבנייה, הסיוד והצביעה, ובדיקת מערכות החשמל והאינסטלציה. הבדיקות הללו, מטבע היותן מקצועיות, מתבצעות בדרך כלל על ידי הנדסאי אדריכלות, הנדסאי בניין, אדריכל או מהנדס בניין, שמוסמך לאתר ליקויים כאלו, להחליט האם ניתן לתקן את הפגמים, ואם כן, כיצד יתוקנו ובכמה תסתכמנה עלויות התיקונים. לביקורת המבנים נודעת תועלת עבור אדם שעומד לפני קנייה של נכס. בעזרת ממצאי הבדיקה הקונה העתידי יכול להבין באיזה מצב נמצא הנכס. הבדיקה מפחיתה את האפשרויות המוכר להסתיר פרטים בעיתיים לגבי הדירה או הבית, קיימת גם חשיבות רבה לביקורת המבנים לאחר הקניה וזאת בעיקר כאשר נרכשת דירה חדשה מקבלן, בעזרת בדיקה כזו יכול הרוכש לאלץ את המוכר לתקן את ליקויי הבניה ואי ההתאמות שנמצאו בנכס על פי הוראות חוק המכר (דירות). דו"ח ביקורת בניה מקצועית שנעשה על ידי בעל מקצוע מוסמך, יכול גם לשמש גם כראיה, בבית משפט. המסמך שמוציא בעל המקצוע או החברה בתום הבדיקה, כולל פירוט של כל פגם חוסר וליקוי שמצא במבנה וכן הערכה לגבי עלויות התיקון של הליקוי או שמאות של ירידת ערכו ונחשב לחוות דעת מומחה. במקרה ונתגלעה מחלוקת לגבי תיקון ליקויים שונים בנכס במסגרת עסקת נדל"ן, חוות דעת המומחה אשר הוגשה לבית המשפט עשויה לסייע בפתרון הסכסוך.
רקפת בנימיני

רקפת בנימיני (נולדה בתל אביב ב-15 בספטמבר 1964) היא טניסאית עבר ישראלית, אלופת ישראל בטניס בשנת 1981. מינואר 2007 מנהלת את המרכז לטניס בישראל - יפו. רקפת בנימיני נולדה בקרית שלום בת"א. בגיל שנתיים נסעה לקניה במסגרת שליחות של אביה, שם שהתה 4 שנים. בגיל 6 חזרה המשפחה לארץ ועברה להתגורר ברמת השרון. בשנת 1976 נפתח מרכז הטניס ברמת השרון, ובנימיני החלה להתאמן שם בגיל 12. היא אותרה על ידי מאמנה, שלמה צורף, כשחקנית מוכשרת, והחלה להתאמן על בסיס יום יומי. בשנת 1978 השתתפה בתחרות הראשונה והוגרלה נגד אלופת ישראל לגילאי 14 דאז דניאלה עוזיאלי. בנימיני הפסידה 6:0 6:0 ולא לקחה ולו משחקון אחד. בתחרות כעבור שנה, נצחה בנימיני את עוזיאלי. בשנה זו נשלחה עם שחקנים מצטיינים לסבב הופעות ראווה של חודש ימים בארצות הברית לגיוס תרומות למרכז הטניס. ב-1979, בגיל 15, שלוש שנים לאחר שהחלה להתאמן, עלתה לחצי גמר אליפות ישראל לנוער, והחלה לייצג את ישראל בתחרויות קבוצתיות רשמיות לנוער. היא נשלחה במסגרת הלווציה קאפ, אליפות אירופה לקבוצות בגילאי 16, וזכתה בניצחון היחיד לישראל. בהמשך השבוע נסעה לתחרות בבזל שבשווייץ והעפילה שם לשלב רבע הגמר בניצחון מפתיע על מדורגת 2 של התחרות. בחודש אוקטובר 1979 זכתה יחד עם חגית צוברי, שהייתה אז האלופה, בתואר אלופי הזוגות לנשים לשנת 1979. בשנים 1979-80, הייתה אלופת הארץ לגילאי 16. בשנת 1980 עלתה בנימיני שוב לכותרות בניצחון מפתיע על פאולינה פלד, מי שהייתה אז אלופת ישראל, בשתי מערכות 6:3 6:3 והפסידה בגמר לחגית צוברי. בשנה זו זכתה רקפת ב-3 תארים: אלופת ישראל לגילאי 16, אלופת ישראל לנערות ואלופת הנוער בזוגות. באפריל 1980 נסעה בנימיני במסגרת אליפות אסיה ליפן ושיחקה כמחבט מספר אחד של ישראל. בתחרות זו העפילה לשלב חצי הגמר וסיימה שלישית את התחרות. בפסח 1981 זכתה בשישה תארים וגביעים: אלופת ישראל לנוער, אלופת ישראל לנשים, אלופת ישראל בזוגות נוער, אלופת ישראל בזוגות נשים, אלופת ישראל בזוגות מעורבים. בהמשך אותו החודש זכתה להגיע לשיא נוסף בטורניר בינלאומי, בו זכתה, ואשר העניק לה 20 נקודות בדרוג הבינלאומי. במאי 1982 דורגה בנימיני במקום השביעי בעולם בין הנערות, וזכתה ב-80 נקודות בתחרות במילנו, שם העפילה לרבע הגמר. בשנת 1983, במפגן כינוס הפועל, זכתה במקום הראשון והייתה אלופת הכינוס. באותה השנה עברה בנימיני פציעה בשורש כף ידה השמאלית שנבעה מעומס יתר, והייתה מושבתת מפעילות במשך 3 חודשים. באוקטובר 1982 התגייסה לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין. באותה תקופה המשיכה לייצג את ישראל במסגרת נבחרת גביע הפדרציה של ישראל, בה הייתה חברה 6 שנים. באוגוסט 1984 הגיעה לארצות הברית, שם קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטה הבינלאומית של ארצות הברית, והמשיכה את קריירת המשחק שלה. במשך 3 שנים ייצגה את האוניברסיטה כשחקנית מספר 1. בסוף השנה זכתה בתואר MVP, most valuable player, ושנה לאחר מכן זכתה בתואר MIP, most improved player. בשנת 1989 חזרה לארץ לאחר שסיימה תואר ראשון בהצטיינות בתחום החינוך הגופני והתקבלה לעבודה במרכז לטניס בישראל - רמת השרון כמאמנת טניס, ואימנה שם כ-5 שנים. בשנת 1994 החלה לנהל את בית הספר לטניס בקאנטרי רמת השרון. במשך 11 שנה ניהלה קבוצות אימונים, נבחרות אזוריות, מחנות בישראל ומחוצה לה, קבוצות ליגה, ועוד. לבנימיני שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא רקפת בנימיני בוויקישיתוף רקפת בנימיני, באתר ה-WTA רקפת בנימיני, באתר ה-ITF רקפת בנימיני, באתר גביע הפדרציה
טבעונים

טַבָּעוֹנִים (שם מדעי: Amphisbaenia, מכונים גם לטאות תולעת), הם תת-סדרה של קשקשאים הדומים לתולעים. הטבעונים חסרי גפיים למעט הביפדיים שהם בעלי רגליים קדמיות. אורכם נע בין 10 ס"מ למטר, הגם שרובם אינם ארוכים מ-18 ס"מ. הם בעלי עיניים קטנות לא בולטות והזנב שלהם מעוגל בקצהו כמו הראש, כך שקשה לצופה להבדיל בין הראש לזנב. בנוסף, הם בעלי יכולת לזחול קדימה ואחורה. הם מצויים בעיקר באפריקה ובאמריקה הדרומית, אך יש מינים גם בפלורידה, מרוקו, חצי האי ערב ובסוקוטרה והביפדיים אנדמיים לאזורים במקסיקו. הטבעונים מתגוררים במחילות שהם חופרים באדמה לחה ומהודקת. העור שלהם מורכב מטבעות כמו תולעים וברובם הם חסרי פיגמנט ועל כן ורודים כמו תולעים. עם זאת, חלק מהטבעונים הם בעלי פיגמנט והם נוטים יותר לצאת אל פני הקרקע. המידע על הטבעונים מועט בגלל הקושי לחקור אותם בבתי הגידול שלהם. הטבעונים כוללים ארבע משפחות: משפחת מטבעוניים (Amphisbaenidae) - מצויה בעיקר באמריקה הדרומית ואפריקה שמדרום לסהרה משפחת ביפדיים (Bipedidae) - שלושת המינים שלה מתגוררים באזורים שונים של מקסיקו משפחת רינאוריים (Rhineuridae) - כוללת מין אחד - טבעון צפון אמריקאי המצוי בפלורידה משפחת קדדיים (Cadeidae) - בה סוג אחד ושני מינים החיים רק בקובה. משפחת טרוגונופיים (Trogonophidae) - מצויה במרוקו, חצי האי ערב ובסוקוטרה, נבדלת מהמשפחות האחרות במבנה השיניים האקרודונטי שלה. מדיה וקבצים בנושא טבעונים בוויקישיתוף טבעונים, באתר ITIS (באנגלית) טבעונים, באתר NCBI (באנגלית) טבעונים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טבעונים, באתר GBIF (באנגלית) Amphisbaenia, Anatomy: Webster's Quotations, Facts and Phrases, page 381 R. McNeill Alexander, The chordates, Cambridge University Press, 1981, page 313 Macey, J. Robert, et al., Phylogenetic relationships among amphisbaenian reptiles based on complete mitochondrial genomic sequences, Lawrence Berkeley National Laboratory, May 19, 2004, page 3
ביפדיים

ביפדיים (שם מדעי: Bipedidae), היא משפחה של קשקשאים בתת-הסדרה של הטבעונים בתוכו סוג יחיד - בִּיפֶּס (Bipes). בניגוד לשאר הטבעונים יש להם שתי גפיים קדמיות המשמשות לחפירה. בגפיים הקדמיות יש לביפדיים 3-5 טופרים, בהתאם למין. במשפחת הביפדיים סוג אחד בלבד הכולל שלושה מינים, אנדמיים לאזורים במקסיקו. שניים מתגוררים בדרום מערב מקסיקו ואחד בדרום באחה קליפורניה. אף על פי שהם מן הסתם הלטאות השכיחות ביותר באזורים בהם הם מתגוררים, הם כמעט ואינם נצפים על ידי בני אדם מפני שהם מתגוררים מתחת לאדמה. הביפדיים הם טורפים. בשנת 1977 פרסם הוברט מואר סמית זיהוי למין רביעי במשפחה, אותו כינה Bipes alvarezi, אולם כיום מקובל שמדובר ב-Bipes canaliculatus. שלושת המינים הם: Bipes biporus Bipes canaliculatus Bipes tridactylus מדיה וקבצים בנושא ביפדיים בוויקישיתוף ביפדיים, באתר ITIS (באנגלית) ביפדיים, באתר NCBI (באנגלית) ביפדיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ביפדיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ביפדיים, באתר GBIF (באנגלית) L. Lee Grismer, Amphibians and reptiles of Baja California, page 254 Ernest A. Liner, Type Descriptions and Type Publications of Hobart M. Smith, 1933 through June 1999, Smithsonian Herpetological Information Service, No. 127, 2000, page 5 ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'יסט פונטיין

ז'יסט פונטיין (בצרפתית: Just Fontaine; הגייה בצרפתית: ז'יסט פונטֶן; 18 באוגוסט 1933 – 1 במרץ 2023) היה כדורגלן צרפתי, נחשב בעיני רבים כאחד מהחלוצים הטובים ביותר בתקופתו. הוא מחזיק בשיא של כל הזמנים בכיבוש שערים בגביע עולם אחד, עם 13 שערים במונדיאל 1958. פונטיין החל את הקריירה המקצוענית שלו בקזבלנקה, שם שיחק מ-1950 עד 1953. ניס קנו אותו ב-1953 והוא כבש 44 שערים בשלוש עונות במועדון. ב-1956, הוא עבר לקבוצת סטאד ריימס כדי להחליף את רמון קופה, שם כבש 121 שערים בשש עונות. בסך הכל, פונטיין כבש 165 שערים ב-200 משחקים בליגה הצרפתית הראשונה, וזכה בשתי אליפויות ב-1958 ו-1960. במדי נבחרת צרפת, נתוניו של פונטיין מרשימים אף יותר. בכורתו בנבחרת הייתה ב-17 בדצמבר 1953 והוא כבש שלושער בניצחון צרפת 8-0 על לוקסמבורג. עד שנת 1960 הוא כבש 30 שערים ב-21 משחקים בנבחרת. עם זאת, פונטיין ייזכר בזכות מונדיאל 1958, בו כבש 13 שערים בשישה משחקים בלבד, כולל רביעייה מול מערב גרמניה. משחקו האחרון של פונטיין נערך ביולי 1962, ולאחריו נאלץ לפרוש בגיל צעיר יחסית, עקב פציעה חוזרת. הוא אימן את הנבחרת הצרפתית לתקופה קצרה ב-1967, אבל הוחלף לאחר שני משחקי ידידות שהסתיימו בהפסדים. בשנת 2003, לציון יובל לאופ"א (1953–2003), התבקשה כל התאחדות כדורגל החברה בארגון לבחור נציג בודד לקבלת הפרס על תרומה לכדורגל. פונטיין נבחר כנציג ההתאחדות לכדורגל בצרפת לקבל את תואר "שחקן הזהב" של אופ"א. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. סטאד ריימס אליפות צרפת (4): 1955/56, 1957/58, 1959/60, 1961/62 הגביע הצרפתי (2): 1953/54, 1957/58 נבחרת צרפת מקום שלישי בגביע העולם: 1958 אישיים נעל הזהב בגביע העולם: 1958 הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1958 מלך השערים בליגה הצרפתית (2): 1957/58, 1959/60 מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1958/59, 10 שערים מדיה וקבצים בנושא ז'יסט פונטיין בוויקישיתוף ז'יסט פונטיין, באתר Transfermarkt ז'יסט פונטיין, באתר BDFutbol ז'יסט פונטיין, באתר National Football Teams ז'יסט פונטיין, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
העצבונים

העצבונים (באנגלית: The Angry Beavers) היא סדרת אנימציה ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1999 ו-2000 ובערוץ ניקלודאון בין השנים 1997 ו-2001. במוקד הסדרה האחים הבונים נורברט ודאגט והרפתקאותיהם. דמויות נוספות בסדרה הם מר בונה וגב' בונה וכן סטייסי וצ'לסי, אחיותיהם הקטנות של האחים. נורברט - האח הבכור מבין הבונים, יהיר, שתלטן, אוהב לנצל את אחיו דאגט. דאגט - האח הצעיר מבין הבונים, טוב לב אבל טיפש, תמיד סופג את הדברים הרעים שקורים בסדרה. ברי - דוב בעל קול שקט ועבה, פרודיה על בארי וייט. פרח-עץ - בונה חברה של האחים, היפית, נחמדה ולא מצליחה למצוא עבודה. בינג - לטאה היפראקטיבית ומעצבנת, מדבר במהירות שיא. רוצה לכייף כלכך הרבה עד שאף אחד לא יכול יותר ומחפשים דרכים להיפטר ממנו. טראקי - נהג משאית חדף, חושב רק על משאיות וחדפים. שונא את הבונים ותמיד עצבני. גדם - עץ משונה שהוא חברם הטוב שלל נורברט ודאגט סטייסי וצ'לסי - אחיותיהם הקטנות של האחים. הופיעו בפרק אחד בסדרה אשר באו ללון אצלם. לסדרה יש מאפיינים קומיים ייחודיים יחסית. למשל, הבונים נוהגים להגיד מילים באנגלית בסלסול מוגזם ובתוספת מבטא צרפתי, או להשתמש במילות סלנג בריטי הרבה מאוד, או הקרדיטים בסיום כל פרק בהם המשתתפים בעשיית הסדרה מוסיפים לעצמם כל מיני כינויים מצחיקים. עוד מעטרות את התוכנית שלל דמויות ופרודוית על סרטים ותופעות שונות, במיוחד בולטות שתי דמויות פרודיות מאוד מוזרות ולא ברורות ("לברטה לוץ" ו"גדם") מה שמוביל לעיתים לקומדיה מוזרה יחסית. מדיה וקבצים בנושא העצבונים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של העצבונים (באנגלית) "העצבונים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "העצבונים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "העצבונים", באתר Metacritic (באנגלית) "העצבונים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקבילית הכוחות

מקבילית הכוחות היא שיטה לחישוב כוח שקול בהינתן שני כוחות הפועלים על הגוף בו זמנית. הכוחות מיוצגים בעזרת וקטורים: קווים בעלי אורך וכיוון. השיטה משתמשת בכלל המקבילית: משרטטים את הווקטורים כך שיצאו מאותה נקודה. מעתיקים אותם מהקודקודים, לקבלת מקבילית. הכוח השקול הוא הווקטור שנמתח לאורך אלכסון המקבילית, מקצה לקצה. ניתן גם למצוא את השקול הכוחות על ידי חיבור הווקטורים (פירוק רכיבים לצירים X;Y) והתשובה צריכה להיות זהה בגודל ובכיוון של השקול. דוגמה: אם נתונים וקטורים A + B שזוויותים בהתאמה α {\displaystyle \alpha } , β {\displaystyle \beta } אז רכיבי הכוח השקול יהיו: X = A ⋅ cos ⁡ ( α ) + B ⋅ cos ⁡ ( β ) {\displaystyle X=A\cdot \cos(\alpha )+B\cdot \cos(\beta )} Y = A ⋅ sin ⁡ ( α ) + B ⋅ sin ⁡ ( β ) {\displaystyle Y=A\cdot \sin(\alpha )+B\cdot \sin(\beta )}
יורמונגנד

במיתולוגיה הנורדית, יורמנגנד (ב‏נורדית עתיקה: Jǫrmungandr או Midgarðsormr) הוא נחש ענק ששכן במידגארד ומסמל תוהו ובוהו ורשע. הנחש היה כה ענק כך שהוא יכול ללפף את עצמו סביב כדור הארץ, והוא מחזיק את העולם שלא יקרוס. יורמנגנד הוא אויבו המושבע של אל הרעם ת'ור, ובמיתולוגיה מתוארים שלושה מפגשים ביניהם: המלך אוטגארד-לוקי רצה להשפיל את ת'ור ולכן בחן אותו במספר מבחנים. במבחן השני שהציב בפניו, ת'ור היה אמור להרים את הנחש שהיה בצורת חתול שחור ענק. ת'ור אמנם לא הצליח להרים את החתול, אבל הצליח להרים אותו מעט כך שכף רגל אחת של החתול לא נוגעת בקרקע. ת'ור רצה לדוג את הנחש. הוא הכניס לים פיתיון, ראש של שור. כשהנחש בלע את הפיתיון ת'ור תפס את הנחש. אולם הענק שבא לדוג איתו, הימיר, פחד וחתך את חוט הדייג לפני שת'ור הספיק להרוגו באמצעות מיולניר, והנחש ברח. המפגש השלישי שלהם עתיד להתרחש בראגנארוק, אחרית הימים במיתולוגיה הנורדית. יורמנגנד עתיד לצאת מהאוקיינוס ולהרעיל את השמים. תור יהרוג את יורמנגנד, יפסע תשעה צעדים, ואז ייפול אל מותו כתוצאה מהרעל של יורמנגנד. מדיה וקבצים בנושא יורמונגנד בוויקישיתוף מאמר על תור והנחש יורמנגונד (באנגלית) יורמונגנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יורמונגנד, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
דובוני אכפת לי (2007)

דובוני אכפת לי (באנגלית: Care Bears: Adventures in Care-a-lot) היא סדרת אנימציה אמריקאית אשר הופקה לטלוויזיה בשנים 2007- 2010. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ!. הסדרה מבוססת על סדרה פופולרית בעלת אותו השם ששודרה בשנות ה-80 של המאה ה-20. דוב שמחה (Funshine Bear) - אוהב לשחק ולספר בדיחות כל הזמן, אבל לפעמים שוכח שיש רגעים בחיים בהם צריכים להיות רציניים. צבעו הוא צהוב והסמל שעל בטנו הוא שמש מחייכת. חייכנית (Cheer Bear) - דובה שמחה ועליזה אשר משמחת ומעודדת את מצב הרוח של כולם. צבעה הוא ורוד והסמל שעל בטנה הוא קשת. דוב קוטר (Grumpy Bear) - בעל נטייה לקטר לכעוס ולהמציא המצאות. צבעו הוא כחול והסמל שעל בטנו הוא ענן עם לבבות, מבוסס על דמותו של רגזני מהדרדסים. שיתופית (Share Bear) - מסייעת לאנשים ללמוד לחלוק את רכושם עם אחרים. צבעה הוא סגול והסמל שעל בטנה הוא שתי סוכריות לב על מקל מוצלבות. דובי גליץ' (Oopsy Bear) - דוב מגושם. כל פעם שהוא נופל או עושה טעיות הוא אומר "גליצ'י". צבעו הוא ירוק ולא ידוע מה הסמל שעל בטנו, מבוסס על דמותו של ביש גדא מהדרדסים. אגוזי - רובוט שהיה עובד אצל דב זדון אבל כיום נמצא בארץ אכפתיה עם הדובונים. דוב זדון (Grizzle) - דובון מרושע ולא יוצלח בעל חליפת רובוט גדולה אשר רוצה לשלוט בארץ אכפתיה ולחטוף את סמלי הבטן של הדובונים גר במאורה בצורת טירה מעל השמיים.העוזרים שלו הם רובוטים. הוא נכשל מיליון פעמים על ידי דובוני אכפת לי ומבוסס על דמותו של גרגמל מהדרדסים (כמו פרופסור לב-קר בסדרה של שנות השמונים). יש לו בובה ששמה מר מקורי. קולו העמוק נובע מהחליפה שהוא לובש, וללא החליפה הוא דב נמוך קומה בעל קול צייצני. דוב לילה טוב (Bedtime Bear) - דוב ישנוני. עוזר לכולם לישון היטב בלילות ולחלום חלומות נעימים. צבעו הוא ציאן והסמל שעל בטנו הוא ירח כחול עם כוכב צהוב. דוב לב טוב (Tenderheart Bear) - עוזר לכולם להביע את תחושותיהם ולהיות אכפתיים. צבעו הוא חום והסמל שעל בטנו הוא לב גדול ואדום. בגרסה העברית השתתפו בדיבוב הדמויות: לירז גורדון (דב שמחה) תובל שפיר (דובי גליץ') אליענה מגון (חייכנית) נועה פלדמן (שיתופית) עמרי עזרא (דב קוטר) צביקה פורמן (דב זדון) בר פאר שירה נאור לירון כרקוקלי טל אלכסנדר תימור שפיר לירון לב "דובוני אכפת לי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דובוני אכפת לי", באתר Metacritic (באנגלית) "דובוני אכפת לי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אריק פרשון

אריק פרשון (בצרפתית: Eric Fréchon; נולד ב-16 בנובמבר 1963) הוא שף מסעדת לה בריסטול (Le Bristol) בפריז שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז מרץ 2009. אריק פרשון נולד בקורבי שבסום, אביו עבד כמנהל מחלקה בחנות כלבו ואמו עבדה בניקוי יבש ואחר-כך ניהלה חנות ספרים. פרשון עבד בתפקידים שונים במטבחים של מסעדות ברואן, במסעדת La Grande Cascade, בלה בריסטול, בטייואן, במלון ביבלוס באנדלוסיה, בלה טור ד'ארז'אן והחל מ-1988 בלז אמבסדור, שם היה סגן-שף ושף. ב-1995 פתח את מסעדת La Verrière d'Eric Fréchon ליד פארק דה בוט שומון בפריז. ב-1999 מונה לשף של מסעדת לה בריסטול ברובע השמיני של פריז. ב-2001 זכה מחדש בכוכב השני במדריך מישלן, אותו איבדה המסעדה ב-1984, במרץ 2009 זכה בשלושה כוכבי מישלן. ב-1993 זכה בתואר Meilleur Ouvrier de France, ב-6 במרץ 2008 זכה בעיטור לגיון הכבוד מניקולה סרקוזי. מסעדת לה בריסטול מחזיקה כיום (2011) בשלושה כוכבים במדריך מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. Tout ce que vous devez avoir goûté au moins une fois dans votre vie, avec Sylvia Gabet, éd. du Chêne, 2003 Pot-au-feu au Bristol, Chabrot au morgon de Marcel Lapierre, avec Sébastien Lapaque, éd. Gérard Guy, 2004 Un chef dans votre cuisine, éd. Solar, 2009 (ISBN 978-2-263-04766-4) Liens externes [modifier] אריק פרשון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מסעדת לה בריסטול באתר dininginfrance האתר של לה בריסטול בפריז המסעדה באתר השולחנות הגדולים בעולם כנרת רוזנבלום, "מלון 3 כוכבים" (אורכב 28.11.2010 בארכיון Wayback Machine), 12 בנובמבר 2009
מטבעוניים

מטבעוניים (שם מדעי: Amphisbaenidae) היא המשפחה הגדולה ביותר בקבוצת הטבעונים והיא כוללת כ-180 מינים. המטבעוניים נמצאים בעיקר בדרום אמריקה, בחלק מהאיים הקריביים ובאפריקה שמדרום לסהרה. אחד מהמינים במשפחה נמצא בחצי האי האיברי, במרוקו ובטורקיה. המטבעוניים הם לטאות דמויות תולעים, חסרות גפיים שאף אין להן סימנים לגפיים בשלד. ברוב המינים הזנב קצר ואוטונומי, אך אינו מתחדש אם הוא נחתך. המטבעוניים הם טורפים. המטבעוניים, כמו הביפדיים והרינאוריים הם בעלי מבנה שיניים בו השיניים מחוברות בצידיהן לעצמות הלסת, בעוד הטרוגונופיים הם בעלי מבנה שיניים אקרודונטי. בעבר נחשבו הביפדיים והרינאוריים לסוגים במשפחת המטבעוניים, אולם הם הופרדו ממנו בהתאם לממצאים שונים, בהם מידע כרומוזומי. משפחה מטבעוניים (Amphisbaenidae) סוג דונע (Amphisbaena) Ancylocranium Anops Aulura סוג ומין יחיד Baikia africana Bronia Cercolophia Chirindia Cynisca Dalophia Geocalamus Leposternon Loveridgea Mesobaena Monopeltis Zygaspis טבעון (Blanus) - ייתכן ששיך למשפחה עצמאית מדיה וקבצים בנושא מטבעוניים בוויקישיתוף מטבעוניים, באתר ITIS (באנגלית) מטבעוניים, באתר NCBI (באנגלית) מטבעוניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מטבעוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מטבעוניים, באתר GBIF (באנגלית) Thomas Scott, Concise encyclopedia biology, 1996, page 45 Laurie J. Vitt,Janalee P. Caldwell, Herpetology, pages 528-529 Macey, J. Robert, et al., Phylogenetic relationships among amphisbaenian reptiles based on complete mitochondrial genomic sequences, Lawrence Berkeley National Laboratory, May 19, 2004, page 3 ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט לופז

רוברט סבטינו לופז (Roberto Sabatino Lopez;‏ 8 באוקטובר 1910 – 6 ביולי 1986) היה היסטוריון אמריקאי ממוצא יהודי. התמחה בהיסטוריה של ימי הביניים. מחשובי ההיסטוריונים הכלכליים של אירופה. שימש במשך שנים רבות כפרופסור בכיר (Sterling Professor) באוניברסיטת ייל. לופז נולד בג'נובה, למשפחה יהודית. אביו, סבטינו לופז, היה פעיל ציוני, מחזאי וסופר. ב-1932 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מילאנו. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסחר הימי של גנואה במאה ה-13, והתמקדה בדמותו של סוחר בשם בנדטו זכריה. לופז לימד במספר אוניברסיטאות באיטליה (בהן פאביה וג'נובה) עד 1939. במהלך שנים אלו פרסם שני ספרים ומספר מחקרים שהעמידו אותו בחזית החקר ההיסטורי של ההיסטוריה הכלכלית של ימי הביניים המאוחרים. חוקי הגזע באיטליה מנעו ממנו קידום אקדמי, ולכן החליט להגר לארצות הברית. כאשר הגיע ב-1939 הייתה בעיה בהכרה האוניברסיטאית בתאריו ולכן ב-1942 השלים דוקטורט נוסף באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וזאת תוך כדי עבודה כעוזר מחקר בתחום הידע שלו. עם סיום הלימודים, ביוני 1942, גויס לעבודה במחלקת המודיעין של משרד ההגנה האמריקאי (United States Office of War Information) והועסק כעורך שידורים במחלקה האיטלקית של רדיו אמריקה. שם פגש את מי שהפכה להיות אשתו, קלוד אן קירשן. הם נישאו ב-1946 ונולדו להם שני בנים. אשתו נודעה כחוקרת של בנג'מין פרנקלין. אחרי המלחמה לימד במספר מכללות ומ-1955 באוניברסיטת ייל, שם קיבל מינוי כפרופסור מלא ועבד שם 35 שנה עד לפרישתו לגמלאות ב-1981. מחקריו עסקו בעיקר בנושאי הסחר הימי של אגן הים התיכון בימי הביניים, וכללו התייחסות מיוחדת לנקודה היהודית בסחר זה. חוץ מזה חקר את היחס בין כלכלה לתרבות ובמיוחד לארכיטקטורה. נחשב כחוקר פורה והעמיד תלמידים רבים. לידתה של אירופה, תל אביב: הוצאת דביר, תש"ן-1990 רוברט לופז, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Robert S. Lopez (1979). "The Birth of Medieval Banking" (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו

נמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו/גנרל סיסאריו ל. בריסו (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Carrasco) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של אורוגוואי. הוא ממוקם בסיודד דה לה קוסטה, במרחק 5.2 ק"מ מעיר הבירה מונטווידאו. שימש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית האורוגוואית פלונה עד סגירתה, וכיום הוא משמש כבסיס המרכזי של רוב חברות התעופה הפועלות אורוגוואי. בשנת 2008 עברו בנמל התעופה 1,236,415 נוסעים, ו-24,700 טון מטען. נמל התעופה הבינלאומי של קראסקו נפתח בשנת 1947. בשנת 2003 העבירה ממשלת אורוגוואי את הנהלת והפעלת נמל התעופה לחברת פוארטה דל סור (.Puerta del Sur S.A) של קבוצת קורפורסיון אמריקה. ב-15 בנובמבר 2009 נפתח הטרמינל החדש על ידי נשיא אורוגוואי דאז טאבארה ואסקס והנשיא הקודם חורחה באז'ה איבנייס. בנמל התעופה פועלות 16 חברות תעופה, המפעילות טיסות סדירות ל-24 יעדים באורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי, פרו, קולומביה, פנמה וכן למיאמי, פריז ומדריד. כמו כן פועל בנמל התעופה טרמינל של מטען שבו פועלות 13 חברות תעופה (נכון לנובמבר 2010). פלונה מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי של קראסקו בוויקישיתוף אתר נמל התעופה