laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס

האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס (פורטוגזית: Estádio Olímpico Nilton Santos), המכונה באופן עממי אֶנְזֶ'נְיאַוֹ (Engenhão), הוא אצטדיון כדורגל ואולימפי הנמצא בשכונת אֶנְזֵ'נְיוֹ דֶה דֵנְטְרוֹ שבריו דה ז'ניירו ומכאן כינויו. האצטדיון נבנה על ידי עירית ריו דה ז'ניירו לרגל האירוח של המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007. האצטדיון קרוי על שמו של נילטון סנטוס, אחד מגדולי שחקני נבחרת ברזיל בכל הזמנים, וכן שיאן ההופעות בכל הזמנים של קבוצת בוטפוגו. הוא היה קרוי באופן רשמי עד פברואר 2017: "האצטדיון האולימפי ז'ואאו אבלאנז'ה" על שם הברזילאי ז'ואאו האבלנז', נשיא פיפ"א לשעבר. בין השנים 2015–2017 התירה עיריית ריו דה ז'ניירו לבוטפוגו לקרוא לאצטדיון על שמו של נילטון סנטוס שהפך לבסוף לרשמי. בין השנים 2009 ו-2013 האצטדיון נקרא גם אצטדיון ריו (Stadium Rio‏). האנז'ניאו מכיל כ-47,000 מושבים והוא מושכר על ידי עירית ריו דה ז'ניירו למועדון בוטפוגו עד לשנת 2027 לפחות, תמורת 36,000 ריאל (כ-18,000 דולר) לחודש ועוד הוצאות תחזוקה, הנאמדות בכ-4 מיליון ריאל (כ-2 מיליון דולר) לשנה. לצד האצטדיון הוקם גם מסלולי אתלטיקה לאימונים וחימום. לאחר סגירת מרקנה לשיפוצים לקראת מונדיאל 2014, אנז'ניאו הפך לאצטדיון הגדול בריו דה ז'ניירו, בו מרבית משחקי הדרבי התקיימו. כתוצאה נוספת מהסגירה הזמנית של המרקנה, האנז'ניאו היה מגרשן הביתי של פלמנגו ופלומיננסה, בנוסף לבוטפוגו. האצטדיון אירח את תחרויות האתלטיקה של אולימפיאדת 2016, ועבר שיפוץ על מנת להתאים אותו לצרכים של האולימפיאדה, שכללו בין היתר התקנה של יציעים זמניים מאחורי השערים, אשר הגדילו את תכולתו ל-60,000 מקומות ישיבה. לקראת הרחבת האצטדיון התגלו ליקויים בבנייתו, דוגמת עמידות הגג לקריסה, דבר שחייב שיפוץ יקר וממושך שנועד לתחזק את המבנה עוד בטרם הורחב. סיום השיפוץ התעכב עד 2016, זמן קצר לפני האולימפיאדה. מדיה וקבצים בנושא האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס בוויקישיתוף האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס, ברשת החברתית פייסבוק האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס, ברשת החברתית אינסטגרם מידע ב-"stadiumguide.com" (באנגלית) Jefferson chega ao Top 10 dos jogadores que mais atuaram pelo Botafogo, ‏ 3 ביולי 2015 Agora é oficial: Nilton Santos substitui, ‏13 בפברואר 2017 כתבה על האנז'ניאו באתר רשת התקשורת הברזילאית גלובו. (בפורטוגזית) (הקישור אינו פעיל, 22 בדצמבר 2019)
AmeriKKKa's Most Wanted

AmeriKKKa's Most Wanted הוא אלבום הסולו הראשון של הראפר אייס קיוב. האלבום יצא לאור ב-16 במאי 1990 לאחר שאייס קיוב עזב את N.W.A. במהרה הפך האלבום להצלחה מסחרית ונשאר כאחד מאלבומי ההיפ הופ שהגדירו את תקופת שנות ה-90 של הראפ. שם האלבום הוא הֶרְמֵז לתוכנית הטלוויזיה America's Most Wanted, בה פשעים שהתרחשו משוחזרים והצופים מתבקשים להתקשר אם נמצא בידם מידע על אותו פשע. האיות השגוי המכוון של המילה "America" שבמקום האות C המילה נכתבת עם שלוש אותיות K משווה את התוכנית והסטטוס קוו עם קו קלוקס קלאן. שם האלבום הוא גם שמו של הסינגל הרשמי הראשון מהאלבום. השיר כולל סאמפלים מהשירים "Humpin" של Bar-Kays, השיר "There It Is" של ג'יימס בראון, "Let the Music Take Your Mind" של Kool and the Gang והשיר "Advice" של Sly and the Family Stone. הסינגל הבא ששוחרר נקרא "(Endangered Species (Tales from the Darkside" באירוח צ'אק די מ-Public Enemy. מידע על האלבום AmeriKKKa's Most Wanted באתר MusicBrainz מידע על האלבום AmeriKKKa's Most Wanted באתר AllMusic האלבום AmeriKKKa's Most Wanted באתר Discogs האלבום AmeriKKKa's Most Wanted באתר ספוטיפיי Damien Scott,Gail Mitchell,Angel Diaz,Carl Lamarre,Michael Saponara,Heran Mamo,Kyle Denis, Damien Scott, Gail Mitchell, Angel Diaz, Carl Lamarre, Michael Saponara, Heran Mamo, Kyle Denis, The 100 Greatest Rap Albums of All Time: Staff List, Billboard, ‏11 ביולי 2024 (באנגלית אמריקאית)
בית המשפט (תוכנית רדיו)

"בית המשפט" הייתה תוכנית רדיו ששודרה ב"קול ישראל" במשך שנים רבות, וכללה משפט מבוים, שהתבסס על משפט אמיתי שנערך בישראל או בחו"ל. את הפורמט של התוכנית הגה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 השדרן יעקב בן-הרצל, משפטן בהשכלתו, והוא שכתב והגיש את התוכנית. סדרת התוכניות הראשונה שודרה מתחילת שנות ה-50 עד שנת 1955, שבה יצא בן-הרצל להשתלמות בארצות הברית במסגרת "פוינט-פור" – תוכנית מלגות של ממשלת ארצות הברית לכוכבי רדיו וטלוויזיה. התוכנית חודשה בשנת 1965 ושודרה מדי שבוע עד שנת 1983, בהגשתו של בן-הרצל ובהפקת רחל הרמתי. שידורה של כל תוכנית נמשך כשעה. בן הרצל פתח כל תוכנית במילים: "גבירותי ורבותי, עלילת המשפט שלפניכם אירעה במציאות, ושמות ופרטים שונו כדי שלא לפגוע באנשים חפים מפשע". צוות התוכנית כלל: אב בית-דין – שופט או שופט לשעבר. תובע – אחד מאנשי פרקליטות המדינה. סניגור – עורך-דין נודע בתחומו. "מושבעים" – עיתונאים שהציגו את הפן הציבורי ורב שהציג את הפן היהודי-דתי. פקיד עזר (כרוז) שתפקידו העיקרי היה הקריאה הידועה: "בית המשפט", והצגת העדים, בקריאה רמה שנועדה להזמינם מהמסדרון. בין המשתתפים כאב בית הדין נטלו חלק השופט שלמה תוסיה-כהן וויקטוריה אוסטרובסקי-כהן, שהתחילה להשתתף בתוכנית בהיותה תובעת ומונתה לשופטת אחרי שסיימה את תפקידה כ"שחקנית". התובע הראשון היה פרקליט מחוז תל אביב יעקב בר-אור שהיה גם סגנו של גדעון האוזנר, התובע במשפט אייכמן. התובע השני היה סברין שראטר, שבתוקף תפקידו בפרקליטות נכח בתלייתו של אייכמן ופיזור אפרו בים. התובעת השלישית פנינה דבורין, שהייתה בתחילת דרכה בפרקליטות וכבר אז בבחינת "כוכב עולה". כסנגורים כיהנו עורכי הדין גבריאל בך, שהיה אחר כך לשופט בית המשפט העליון, אמנון גולדנברג, צבי לידסקי, נירה לידסקי, אמנון זכרוני, גד נשיץ ודוד יפרח . עם תחילת שידור התוכנית קמה סערה בלשכת עורכי הדין ונאסר לפרסם את שמות המשתתפים מפאת פרסומם האישי, שהיה אסור ולא נאה באותם זמנים. בין ה"מושבעים" ניתן היה לשמוע את העיתונאים אורי קיסרי, שלום רוזנפלד, גבריאל צפרוני והפסיכולוג הקליני אוריאל עקביא. שחקנים רבים וידועים השתתפו בתוכנית, בהם יוסי בנאי, אבנר חזקיהו, שלמה בר-שביט, עדנה פלידל, טובה פרדו, חינה רוזובסקה, מרים זוהר, ליא קניג, תיקי דיין, אסתר גרינברג-שבק, יעקב בן-סירא, גדעון זינגר, נירה רבינוביץ', אברהם ניניו, בצלאל לונדון, דודו טופז ועוד. פקיד העזר (הכרוז) היה שלמה פנדו, וזה היה גם תפקידו במציאות. אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, איפה היינו ומה עשינו, הוצאת כתר.
תיאודריך הרביעי

תיאודריך הרביעי (בלטינית: Theudericus IV, תאודריקוס; בצרפתית: תיירי; נולד ב-712 לערך, מת בין ה-16 במרץ וה-30 באפריל 737) היה מלך הפרנקים מן השושלת המרובינגית בין 721 למותו. הוא היה בנו של המלך דגוברט השלישי. כמו אביו, גם הוא היה שליט בתואר בלבד, והמאיורדומוס קרל מרטל משך בחוטיו ונשא במושכות השלטון בפועל. תיאודריך היה המלך הלפני-אחרון של ממלכת הפרנקים שהשתייך לשושלת המרובינגית, לפני שהשושלת הקרולינגית השתלטה על המדינה דה-יורה. תיאודריך נולד אחרי שנת 711, ככל הנראה ב-713. קרל מרטל החזיק אותו במנזר של (Abbaye de Chelles) ולאחר מכן בשאטו תיירי. לאחר מותו של כילפריך השני בפברואר 721 הכתיר מרטל את תיאודריך כמלך. שלטונו היה זה של "מלך עושה-כלום" (roi fainéant). אין מידע על פעילויותיו השלטוניות. תיאודריך מת ב-737 והמלך הבא (והאחרון משושלת המרובינגים) של ממלכת הפרנקים, כילדריך השלישי, הוכתר ב-743, על ידי פפין הגוץ. מדיה וקבצים בנושא תיאודריך הרביעי בוויקישיתוף תיאודריך הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איגוד האוניברסיטאות הרוסיות

איגוד האוניברסיטאות הרוסיות, או בשמו הרשמי התאחדות האוניברסיטאות הקלאסיות של רוסיה; (ברוסית: Ассоциация классических университетов России; בראשי תיבות: ACUR) הוא ארגון ללא כוונת רווח המאגד את 47 האוניברסיטאות הקלאסיות ברוסיה. האיגוד נוסד ב־25 ביוני 2001 על פי החלטה של 24 אוניברסיטאות רוסיות. מאז הקמתה, 23 אוניברסיטאות נוספות, העומדות בקריטריונים של אוניברסיטה קלאסית, התקבלו כחברים ב־ACUR. האיגוד הוקם על ידי ראשי אוניברסיטת מוסקבה ומשום כך, דקאן האוניברסיטה הוא גם יושב ראש האיגוד. יו"ר האיגוד: ויקטור סדובניצ'י, דקאן אוניברסיטת מוסקבה סגנית: יבגניה ולדימירובנה, נשיאת אוניברסיטת סנקט פטרבורג מזכ"ל: איגור קוטלובובסקי, רקטור אוניברסיטת מוסקבה ארגון אינטראקציה בין האוניברסיטאות החברות ב־ACUR על מנת לשמר ולשפר את הפעילויות החינוכיות והמתודולוגיות של האוניברסיטאות הקלאסיות של הפדרציה הרוסית ולקדם שיתוף פעולה בין־לאומי של חברי האיגוד עם אוניברסיטאות של מדינות אחרות בתחום החינוך, המדע והתרבות. ארגון התהליך החינוכי באוניברסיטאות ברוסיה. השתתפות בפרויקטים חינוכיים רוסיים ובין־לאומיים. מחקר ופיתוח מדעיים בתחום מדעי הטבע וההנדסה. מחקר ופיתוח מדעיים בתחום מדעי החברה והרוח. השתתפות בפיתוח ויישום תוכניות הכשרה ותוכניות השתלמות למומחים בעלי השכלה גבוהה. ביצוע הסמכה מקצועית וציבורית של תוכניות חינוך בהתאם לקריטריונים, לנהלים ולתקנות שנקבעו על ידי האיגוד. הערה: # - אוניברסיטאות מייסדות אוניברסיטת אלטאיי # אוניברסיטת בשקיריה # אוניברסיטת וולגוגרד # אוניברסיטת וורונז' # אוניברסיטת דגסטאן # אוניברסיטת אירקוצק # אוניברסיטת קברדינו-בלקריה # האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן # אוניברסיטת קמרובו # אוניברסיטת קרסנויארסק # אוניברסיטת קובאן # אוניברסיטת מוסקבה # האוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד # אוניברסיטת נובוסיבירסק # אוניברסיטת פרם # אוניברסיטת פטרוזאבודסק # אוניברסיטת רוסטוב # אוניברסיטת סנקט פטרבורג # אוניברסיטת סראטוב # אוניברסיטת טומסק # אוניברסיטת אודמורטיה # אוניברסיטת אורל הפדרלית # אוניברסיטת צ'ליאבינסק # אוניברסיטת צ'ובאשיה # אוניברסיטת בלגורוד אוניברסיטת בריאנסק אוניברסיטת איוואנובו אוניברסיטת אינגושטיה אוניברסיטת קוסטרומה אוניברסיטת מריי אל אוניברסיטת מורדוביה אוניברסיטת נובגורוד אוניברסיטת אומסק אוניברסיטת אורלוב האוניברסיטה הרוסית ע"ש קאנט אוניברסיטת סמרה אוניברסיטת סטברופול אוניברסיטת טבר אוניברסיטת אוליאנובסק אוניברסיטת יארוסלבל האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק הרוסי האוניברסיטה הפדרלית הדרומית האוניברסיטה הפדרלית הצפון מזרחית האוניברסיטה הפדרלית שסביב הוולגה האוניברסיטה הפדרלית הארקטית האוניברסיטה הפדרלית באוראל האוניברסיטה הפדרלית הצפון קווקזית אתר האינטרנט הרשמי של איגוד האוניברסיטאות הרוסיות
הליודורוס

הליודורוס (ביוונית: Ηλιόδωρος) היה המשנה למלך הסלאוקי סלאוקוס הרביעי, אשר נודע בשל ניסיונו להחרים כספים מאוצר בית המקדש בירושלים. הליודורוס הוא האדם המוזכר בספר מקבים ב, פרק ג', שם מסופר כי המלך סלאוקוס הרביעי שלחו לירושלים כדי שיחרים כספים מאוצר בית המקדש. אולם כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות. הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו. הסיפור המופיע בספר מקבים ב' מעיד, ככל הנראה, על ויכוח בין פקידי המלך לנציגי היהודים, וכי הפשרה שאליה הגיעו נתפסה בעיני מחבר הספר כניצחון יהודי. ערך מורחב – כתובת הליודורוס הכתובת, משנת 178 לפנה"ס, היא הכרזה של המלך סלאוקוס הרביעי, אחיו של אנטיוכוס הרביעי, בנוגע למינוי "אחראי על המקדשים" במחוז החדש "קוילה-סוריה ופויניקיה". מחוז זה כלל בתוכו את ארץ ישראל, שנשלטה באותם ימים על ידי המלכים היוונים-סֶלֶווקים, יורשי אלכסנדר הגדול. בכתובת מודיע המלך על מינוי הליודורוס למשנה שלו ("הממונה על העניינים"). הליודורוס מסר בתורו את דבר ההחלטה לפקידים שתחתיו בהיררכיה השלטונית, דריומנס ודיופאנס. תפקיד האחראי על המקדשים במחוז החדש הוטל על אולימפיאודורוס. ערך מורחב – כתובת חפציבה הליודורוס נזכר גם בכתובת חפציבה משנת 195 לפנה"ס. הכתובות כוללת מספר צווים מלכותיים שנשלחו כל אחד כאיגרת. שש איגרות כאלה נשלחו מטעם המלך אנטיוכוס השלישי אל הנציב המקומי, תלמי בן תֵרֵסיאס, ושתי איגרות הנזכרות בכתובת נשלחו מטעם הנציב תלמי אל המלך. הצווים הנזכרים באיגרות, אשר קובצו בכתובת האבן, נוגעים למינהל המקומי ולמצב הכפרים והאיכרים בראשית התקופה הסלאוקית. היא עוסקת בכפרים שהיו בבעלות תלמי בן תרסאס הנציב (סטרטגוס) והכהן העליון של קוילה-סוריה ופניקיה, שארץ ישראל נכללה אז בתחומיה. הכתובת עוסקת גם בכפרים נוספים שחכר תלמי מן המלך. תלמי שולח תזכיר למלך, שבו הוא מבקש ממנו שידרוש מקלאון ומהליודורוס, האדמיניסטרטורים האחראים על הכפרים, לאסור כניסת זרים, והחרמת רכוש. המלך שולח הוראות לארבעה אנשים (כנראה מושלי מחוזות) ודורש לקבוע עונשים לעבריינים. המלך מצווה על הנציב תלמי לחקוק את המכתבים – שוודאי נכתבו במקור על יריעות פפירוס – באבן, ולהציב עותקים מהם בכפרים. הליודורוס נזכר בחיבורו של אפיאנוס מאלכסנדריה כאחד מאנשי חצרו של סלאוקוס הרביעי שקשר קשר ורצח את סלאוקוס הרביעי. הוא ניסה להפוך למלך אולם עד מהרה נתפס ונהרג על ידי אנטיוכוס הרביעי בסיוע של מלך פרגמון אאומנס השני (אנ'). הליודורוס מופיע גם בחיבור הביוגרפי "חיי פילונידס". החיבור נשתמר חלקית על פפירוס שהתגלה בעיר הרקולנאום שבאיטליה, ובמספר כתובות ביוונית. דב גרא, ירמיהו וחרב אלוהים, ישראל בארצו: קובץ מאמרים ליובלו של ישראל שצמן, גיא ד שטיבל, יוסף גיגר (עורכים), ירושלים, 2010, עמ' 39–58 מדיה וקבצים בנושא הליודורוס בוויקישיתוף אפאינוס, סיריאקי 45 Gera, D., Philonides the Epicurean at Court: Early Connections, ZPE 125, 1999, 77-83
גירוש הליודורוס מהמקדש

גירוש הליודורוס מהמקדש (באיטלקית: Cacciata di Eliodoro dal tempio) הוא פרסקו שצייר רפאל בין השנים 1511-1512 באולם הליודורוס בארמון האפיפיור שבוותיקן. הליודורוס נזכר בספר מכבים ב', פרק ג', שם מסופר כי נשלח לירושלים על ידי המלך סלאוקוס הרביעי כדי שיחרים כספים מאוצר בית-המקדש; אך כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות. הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב ביריוני מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכוהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו. הדמויות בפרסקו ניצבות בשני צדדיו של המעמד, ובתווך ריק המוליך את הצופה לעבר האופק והכהן הגדול הרכון אל המזבח והמנורה בתפילה. בצד ימין נראים הליודורוס ופמלייתו, ומשמאל האפיפיור נישא על אפריון. הליודורוס נראה על רצפת המקדש, כד מונח לידו והכסף שגנב מפוזר על הרצפה. הפרש רכוב על סוסו הלבן ושני המלאכים נראים בתנועה לעברו של הליודורוס, והסוס מרים את רגליו הקדמיות כאילו לרומסו. הציור קבוע בתוך קשת ונישא מורם על ידי עמודים בדמות פסלים. מיקומו זה, כמו גם הפרספקטיבה בה מתואר המעמד, מקנים לצופה תחושה כי הוא צופה בבמה עליה מוצג מעמד תיאטראלי. כתובת הליודורוס מדיה וקבצים בנושא גירוש הליודורוס מהמקדש בוויקישיתוף
אפקט דרוסטה

אֶפֶקְט דְרוֹסְטֶה הוא אפקט ויזואלי רקורסיבי הנוצר כאשר תמונה מכילה העתק קטן יותר של עצמה. ההעתק הקטן מכיל העתק קטן עוד יותר של התמונה המקורית, וכך הלאה. מבחינה תאורטית, האפקט נמשך עד אינסוף, אולם מבחינה מעשית הוא מוגבל על ידי מידת ההפרדה (רזולוציה) של התמונה. כטכניקה אומנותית האפקט נקרא מיז-אנ-אבּים (בצרפתית: Mise en abyme). האפקט מזכיר בחלקו לולאה מוזרה או מערכת של התייחסות עצמית. ההכפלה הרקורסיבית שאפקט דרוסטה מציע היא בבסיס תופעת הפרקטלים. מקור השם הוא בקופסאות הפח של חברת הקקאו ההולנדית דְרוֹסְטֶה. הקופסאות עוטרו בציור של אחות הנושאת מגש שעליו כוס שוקו וקופסאת קקאו. על קופסאת הקקאו הקטנה הופיע ציור נוסף של אחות הנושאת מגש עם קופסאת קקאו, ועליו קופסה קטנה עוד יותר. האפקט הוויזואלי שנוצר הוא של סדרת קופסאות הקטנות עד לאינסוף, למרות שבפועל מצוירות על הקופסה המקורית שלוש קופסאות נוספות בלבד. התמונה שהפכה לסמל ביתיות בהולנד, הופיעה לראשונה ב-1904 והמשיכה להתקיים עשרות שנים עם שינויים קלים בלבד. הצייר והאדריכל האיטלקי ג'וטו די בונדונה השתמש באפקט ב 1320 בעבודתו "הטריפטיק של הקרדינל גָ'קוֹמוֹ סְטֶפאנֶסקי". תמונת האלבום Ummagumma של להקת פינק פלויד מכילה אפקט זה. טריפטיק ג'אקומו סטפאנסקי של ג'וטו די בונדונה הטריפטיק ובמרכזו הקרדינל פרט ובו הקרדינל מגיש את הטריפטיק הגבינה הצרפתית 'הפרה הצוחקת' (La Vache Qui Rit) שעגיליה הם קופסת הגבינה העגולה. דוגמאות נוספות לאפקט דרוסטה אפקט דרוסטה נערך בעזרת פוטושופ מדיה וקבצים בנושא אפקט דרוסטה בוויקישיתוף
וילי רייך

וילי רייך (בגרמנית: Willi Reich;‏ 27 במאי 1898 - 1 במאי 1980) היה מבקר מוזיקה ומוזיקולוג שווייצרי יליד אוסטריה. רייך נולד בווינה. הוא למד מוזיקולוגיה באוניברסיטה של וינה ובמקביל, בשנים 1935-1927, למד באופן פרטי תאוריה של המוזיקה והלחנה אצל אלבן ברג. בהמשך, מ-1936 עד 1938, למד אצל אנטון וברן. משנות ה-20' עסק בכתיבת ביקורת מוזיקה בעיתונות וינאית וזרה וערך, בעידודו של ברג, את כתב העת eine Wiener Musikzeitschrift שטיפל במגרעות חיי המוזיקה של וינה ועודד את האסכולה הווינאית השנייה. מיד לאחר הסיפוח נאסרה הפצת כתב העת, שיצא בביקורת חריפה נגד השלטון הנאצי. בין הכותבים בכתב העת, לצד רייך, היו גם תאודור אדורנו וארנסט קרנק. בשנת 1938 עקר רייך לשווייץ, שם עבד ככותב עצמאי ובהמשך ב- Neue Zürcher Zeitung וכמרצה בבית הספר הטכני הגבוה בציריך. רייך, אדורנו ואחרים קיימו קשר אישי עם מלחיני האסכולה הווינאית השנייה ותמכו נמרצות ביצירתם כנגד מגיני המוזיקה המסורתית בעיתונות של וינה ומחוצה לה. שתי המונוגרפיות של רייך על אלבן ברג וספרו על ארנולד שנברג נחשבים עד היום לאבני פינה בחקר שני המלחינים. עוד כתב על ריכרד וגנר (1948) ובלה בארטוק (1958). מדיה וקבצים בנושא וילי רייך בוויקישיתוף וילי רייך, באתר Discogs (באנגלית) ירג שטנצל, "וילי רייך" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין שטנצל, שם
כפר שמואל

כפר שמואל הוא מושב עובדים של "תנועת העובד הציוני" הנמצא בתחום המועצה האזורית גזר. כפר שמואל ממוקם בשפלה, מצפון לעמק איילון ושישה ק"מ מדרום מזרח לעיר רמלה. המושב נמצא דרומית למחלף ענבה ולכביש 431, מערבית לכביש 1, צפונית לכביש 424 ומזרחית לבית חשמונאי וקיבוץ גזר.אחד מיובליו של נחל איילון עובר במושב. נקרא על שם הרב סטיבן שמואל וייז. בית העם במושב קרוי על שם מוריס לוי, שתרם להקמתו. כפר שמואל נוסד ב-24 בינואר 1950 על ידי עולים מרומניה. היישוב הוקם על ידי גרעין מייסד של העובד הציוני, שמנה כ-70 חברים, ובהם 22 משפחות עם 11 פעוטות, מארגון "החושל" של יוצאי הונגריה ורומניה ששהו במחנות בקפריסין, עלו לישראל לאחר הקמת המדינה וקבלו הכשרה בשבי ציון. המושב הוקם כמושב עובדים, אולם חלק נכבד מהקרקעות החקלאיות יועדו לעיבוד משותף. טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-29 בינואר 1950. במושב קיים מועדון נוער, סניף "מכבי צעיר", בית עם, צרכניה, מגרש כדורסל, מגרש טניס, שני גני מועצה (גן איצטרובל וגן אורן-שלום), גן פרטי (גן צבר) וגן משחקים. ענפי חקלאות מרכזיים: רפתות, מטעים וגידולי שדה למיניהם. בית העם הניצב בליבו של היישוב תוכנן על ידי האדריכל אבא אלחנני בשנת 1968. בקירות בית העם שולבה עבודת אמנות של האמן מרדכי גומפל. עבודת ויטראז' שבמקור כללה ארבעים מסגרות בגודל של כמטר רבוע כל אחת, עשרים בקיר הדרומי ועשרים בקיר הצפוני. במהלך השנים מצבו של בית העם הלך והידרדר. בשנת 2004 הוכרז בית העם כ"מבנה מסוכן" והכניסה אליו נאסרה. חלק ניכר מהמסגרות שהרכיבו את יצירתו המקורית של גומפל אבדו. בשנת 2015 שופץ בית העם והמבנה חזר לשימוש. במאי 2017 הותקנה בבית העם יצירה משוחזרת בתבנית היצירה של גומפל. שרידי היצירה המקורית הועברו בפברואר 2018 לארכיון ההתיישבות בגבעת חביבה. עטיפת הספר אנשי הכפר שיצא במלואות 60 שנה להקמת כפר שמואל מגדל השמירה שמוצב במרכז המושב אשר שימש במלחמת 6 הימים שלט הכניסה של כפר שמואל (עד שנת 2022) מדיה וקבצים בנושא כפר שמואל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כפר שמואל האתר של המועצה האזורית גזר סיפור מקומי - כפר שמואל, התפתחות כפר שמואל על גבי ציר זמן, ארכיון קהילתי תמונות עדכניות ורשמים מבית העם בכפר שמואל בתכנונו של אבא אלחנני באתר רשימות, 11/09 התנחלות "ארגון החושל" בכפר שמואל, יומני כרמל פברואר 1950 (החל מדקה 1:44) כפר שמואל (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001 כפר אשדוד יקום לתחיה, חרות, 9 בינואר 1950 בדבר כתוב גרמניה אך ספק אם זה תואם את היותם יוצאי מזרח אירופה - תכנית לרשת צפופה של ישובים בנגב, דבר, 9 בינואר 1950 י. הגדרתי, כפר שמואל קם בפרוזדור ירושלים, הַבֹּקֶר, 30 בינואר 1950 כפר שמואל ע"ש סטפן וייז התנחל בפרוזדור, על המשמר, 30 בינואר 1950 כפר שמואל, חרות, 31 בינואר 1950 בית העם בכפר שמואל, שימור ושחזור יצירתו של מרדכי גומפל, באתר סקר אמנות הקיר בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זלפה (כפר)

זלפה (למפת הכרמל מוגדלת)   זלפה (למפת הכרמל רגילה)   זלפה (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זלפה (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זלפה זַלַפֶה (בערבית: زلفه) הוא כפר בצפון־מזרח ואדי עארה השייך למועצה המקומית מעלה עירון. בזלפה נמנו 156 תושבים במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922 ו-198 תושבים במפקד של 1931. במהלך המרד הערבי הגדול טענו תושבי עין החורש שעקבות התוקפים את קיבוצם הובילו לכפר זלפה. בהתאם להסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן, עבר הכפר לשליטה ישראלית במאי 1949. בשנת 1950 התגוררו בכפר כ-300 תושבים. אנשי הכפר יצרו קשרים עם אנשי גבעת עוז שהחתימו כ-40% מהם על עצומת השלום של מפ"ם. בשנת 1963 הוחל בתכנון ריכוז הקרקעות ופיתוח השטחים לפי בקשת התושבים. הכפר היה מאחרוני היישובים שהיו חסרי מעמד מוניציפלי. לבסוף הוכלל הכפר במועצה מקומית מעלה עירון שהוקמה בשנת 1996. כיום חיים בכפר כ-5,000 תושבים בשתי שכונות עיקריות: שכונה מזרחית ושכונה מערבית (الحارة الشرقية والحارة الغربية). הכפר עובר תנופה גדולה של בניה אך קיימת בעיה של מחסור בקרקעות לבניה לזוגות הצעירים. בכפר פועלים שירותי בריאות ענפים: 2 מרפאות של קופת חולים כללית, מרפאה של קופת חולים מאוחדת ומספר מרפאות עצמאיות ופרטיות. בכפר יש בית ספר יסודי אחד והוא משרת את כל הכפר. התלמידים עוברים לחטיבת ביניים בבית ספר מקיף סאלם. בשנה הבאה[דרושה הבהרה] ייפתח עוד בי"ס יסודי בכפר. בשנים האחרונות הכפר עד להתפתחות של מסחר ותעשייה בעיקר תעשיות קלות. Zalafa, Palestine Remembered דרישות ישובי עמק חפר מאת הממשלה, דבר, 15 במרץ 1937 היום מסתיימת העברת אזור וואדי ערה לידי ישראל, על המשמר, 22 במאי 1949 אברהם גרוס, דלות ומחלות בכפרי אזור אום אל פאחם, על המשמר, 4 ביוני 1950 כפרים ערביים, על המשמר, 28 ביוני 1950 הושלמה הקמת מפעלי מים בכפרי המיעוטים במשולש, מעריב, 9 במאי 1963 הודעה בדבר הצגת רשימות הבוחרים לכנסת, מעריב, 19 במאי 1986
ניקולאס לודיירו

מארסלו ניקולאס לודיירו בניטס (בספרדית: Marcelo Nicolás Lodeiro Benítez; נולד ב-21 במרץ 1989), הוא כדורגלן מאורוגוואי המשחק בסיאטל סאונדרס ובנבחרת אורוגוואי בעמדת הקשר התקפי. לודיירו נולד בעיר פאיסנדו שבגבול עם ארגנטינה והחל לשחק בקצות נוער בעירו. בגיל 13 עבר לשחק בקבוצת הנוער של נסיונל בה עלה לשחק בבוגרים ב-2007. לודיירו ערך הופעת בכורה בקבוצת הבוגרים ב-19 באוגוסט 2007 ובאותה שנה כבש שער בכורה. הוא היה שחקן חשוב במערך הקבוצה שהגיע לחצי גמר גביע ליברטדורס ב-2009. בינואר 2010 לודיירו חתם באייאקס בשורותיה שיחק במחליף במשך שתי עונות וחצי בהן זכה עם אייאקס בשתי אליפויות וגביע. ביוני 2012 עבר לבוטפוגו כשחקן חופשי וב-2014 עבר לקורינתיאנס תמורת 4.5 מיליון ריאל. לאחר שנה עבר לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית. ב-27 ביולי 2016 חתם בסיאטל סאונדרס האמריקאית. לודיירו החל לשחק באורוגוואי ב-2009 והיה בסגל הנבחרת במונדיאל 2010. במשחק הפתיחה של אורוגוואי מול צרפת קיבל כרטיס אדום והיה השחקן הראשון שקיבל כרטיס אדום במונדיאל 2010. במשחק רבע הגמר של אורוגוואי נגד גאנה אחרי 70 דקות של משחק לודיירו נפצע ולא שב לשחק במונדיאל. הוא שותף בטורניר קופה אמריקה 2011 בו זכתה אורוגוואי. היה בסגל בגביע הקונפדרציות 2013 בה אורוגוואי סיימה במקום הרביעי ונכלל בסגל אורוגוואי למונדיאל 2014. נסיונל אליפות אורוגוואי: 2008/9 אייאקס אליפות הולנד (2): 2011, 2012 הגביע ההולנדי: 2010 בוטפוגו אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל: 2013 בוקה ג'וניורס אליפות ארגנטינה: 2015 סיאטל סאונדרס גביע ה-MLS‏: 2016 אורוגוואי קופה אמריקה: 2011 מדיה וקבצים בנושא ניקולאס לודיירו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקולאס לודיירו ניקולאס לודיירו, באתר Transfermarkt ניקולאס לודיירו, באתר Soccerway ניקולאס לודיירו, באתר WorldFootball.net ניקולאס לודיירו, באתר National Football Teams ניקולאס לודיירו, באתר FootballDatabase.eu ניקולאס לודיירו, באתר ESPN