laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלידת סנדיי

גלידת סנדיי (באנגלית: Sundae) היא קינוח אמריקני המורכב מגביע גלידה גדול (לרוב בכוס זכוכית שקופה וגבוהה) עם תוספות שונות כמו פירות, אגוזים, סירופ בטעמים, ופלים, קצפת וכדומה. המנה הסטנדרטית של הסנדיי כוללת גלידת וניל, שעליה סירופ ממותק, קצפת ודובדבן מסוכר. המנה הקלאסית קרויה בדרך כלל לפי הסירופ בה משתמשים להכין אותה: סנדיי שוקולד, סנדיי תות, סנדיי דובדבן וכו'. באנגלית מכונה הגלידה Sundae, וההשערה המקובלת כי השם הגיע מהמילה יום ראשון באנגלית, Sunday. קיימות מספר רב של גרסאות אודות המצאת המנה. יש הטוענים כי היא נקראת סנדיי, מכיוון שבעת המצאתה היו בארצות הברית חוקים כחולים, חוקים המונעים כל מיני פעילויות ביום ראשון הקדוש לנוצרים ובהם מכירת גלידה. על פי השערה זו, השם שונה כדי לא לפגוע ברגשות הדתיים. מדיה וקבצים בנושא גלידת סנדיי בוויקישיתוף Ice Cream Sundae - History and Legends of the Ice Cream Sundae אתר המוקדש לגלידת הסנדיי
צ'ורוס

צ'ורוס הוא מאכל מתוק העשוי מרצועות של בלילה מתוקה המטוגנת בשמן עמוק. המאכל פופולרי בספרד, פורטוגל, הפיליפינים, אמריקה הלטינית, ארצות הברית, צרפת ואיטליה. מקובל לאכול את הצ'ורוס לארוחת בוקר ולטבול אותם בשוקולטה חמה. להכנת צ'ורוס מוזלפת הבלילה עם מזלף בצורת כוכב היישר אל תוך סיר בו שמן רותח, לטיגון קצר של מספר דקות, עד הזהבה. בדרך כלל מקובל לאכול את הצ'ורוס מייד לאחר הכנתם כדי שלא יאבדו את פריכותם. כיוון שרצועות הצ'ורוס חלולות, יש הממלאים אותן בריבת חלב. לעיתים מפזרים עליהן אבקת סוכר או סוכר קינמון או מזליפים עליהם שוקולד, סירופ מייפל או ריבת חלב. צ'ורוס הן מאכל נפוץ בירידים, קרנבלים ופארקי שעשועים. מדיה וקבצים בנושא צ'ורוס בוויקישיתוף רוני ונציה, צ'ורוס - ליד הקפה, באתר ynet, 15 בספטמבר 2005 ויקטור גלוגר, חנוכה ארגנטינאי: צ'ורוס כהלכתם, באתר ynet, 22 בנובמבר 2013
בית היולדות סדובסקי

בית היולדות סדובסקי היה בית יולדות פרטי בירושלים ברחוב הלל 14 שפעל בין השנים 1933–1948. בית היולדות נקרא עוד בחייו על שם מייסדו, מנהלו ורופאו הראשי, ד"ר אריה סדובסקי (1890–1976). בשנת 1933 פתח ד"ר סדובסקי את בית החולים בירושלים. בית החולים נודע במקצועיותו בתחום המיילדות ומחלות נשים. בנוסף נערכו בו בריתות. במרד הערבי הגדול ובמלחמת העצמאות פעל בית החולים גם כבית חולים כללי וכבית חולים לשעת חירום וטיפול בפצועים, עד לסגירתו לאחר קום המדינה. בשנות ה-60 נהרס הבניין המקורי בו שכן בית החולים ובמקומו הוקם בית הכשרת היישוב המשכן את הסניף הירושלמי של מעריב והסניף המרכזי של בנק יהב בעיר. בתחילת דרכו בארץ ישראל היה ד"ר סדובסקי שותפו של ד"ר יהודה לייב פוחובסקי בבית החולים גלעד בתל אביב. בשנת 1931 הוא היה מנהל מחלקת יולדות בבית חולים רוטשילד בירושלים. סדובסקי נודע במחקריו בתחום המיילדות ופוריות האישה ומשנת 1944 הרצה על מחלות נשים באוניברסיטה העברית. לאחר סגירת בית החולים, עבר סדובסקי להיות אחד ממייסדי בית היולדות של בית החולים הדסה (חדרי הלידה בהדסה הר הצופים קרויים על שמו). גם בנו, פרופסור אליהו סדובסקי (1923–1994) היה לרופא מיילד בהדסה. בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: הרצאה ד"ר אריה סדובסקי "היפרטוניה והריון", בתאריך 1 ביוני 1939 אלי אלון, סיפורו של בית חולים סדובסקי בירושלים, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2017 (מאורכב בוייבאק מאשין) פינה של היסטוריה - מסע בזמן ל-1936, באתר EyeMDS עוזי בנזימן, בנינים חדשים - נוף חדש, מעריב, 15 במאי 1962 ד"ר א. סדובסקי, דואר היום, 30 באוקטובר 1931 נפתחה שנת הלימודים באוניברסיטה, דבר, 2 בנובמבר 1944 תוכנית הכינוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס תוכנית הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס רחוב צ'נסלור, ירושלים. בין המשתתפים (לפי א'-ב'): הנרי אונגר, יצחק איצקוביטש, מקס בוכמן, יחיאל קרל גוגנהיים, אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בנו גרינפלדר, אברהם דרוקמן, פריץ דרייפוס, פנחס וייל, חיים ארנסט ורטהיימר, פליכס זולמן, יעקב זס, רפאל משה חפץ, לודוויג פרדיננד מאייר, פליקס מנדל, דוד מרגלית, מכס מרכוס, אריה סדובסקי, רוברט פישר, יוסף פרגר, ברנרד צונדק, גאורג צונדק, הרמן צונדק, יוליוס קליברג, שמעון רוזנבאום, יהודה לייב רוקח, משה רחמילביץ'
נילית

נילית בע"מ היא חברה בין-לאומית בבעלות פרטית המתמחה בייצור סיבי ניילון 6.6 (פוליאמיד) ותרמופלסטיק. מטה החברה נמצא משנת 1969 במגדל העמק, ישראל . נילית סיבים, מתמחה בפולימריזציה, טווייה וקרזול חוטי ניילון 6.6 בעיקר ליישומי טקסטיל. נילית נוסדת בשנת 1969 על ידי אניו לוי, אשר עלה עם משפחתו מאיטליה לישראל. המפעל הוקם בשנת 1971 במגדל העמק, ישראל והתחיל לייצור בשנת 1974. מאז נילית ממוצבת כיצרנית הניילון הראשונה בישראל. נילית התחילה בפולימריזציה בשנת 1978. בשנת 1981, נילית החלה בייצור מלח ניילון. בשנת 1988, נכנס חוט 5 דנייר של נילית לספר השיאים של גינס, כחוט הניילון הדק והעדין ביותר בעולם. בשנת 1995, ייסדה נילית את מפעל "יורוניל" איטליה – והוא מפעל הייצור הראשון של החברה מחוץ לישראל. מפעל יורוניל החל בייצור לאחר שנתיים והתמחה בחומר תרמופלסטי מעכב בעירה ובפלסטיק בעל סיכה פנימית. לימים הוחלף שם המפעל לנילית פלסטיק אירופה. בשנת 1996 נילית חתמה על הסכם יזמות משותף עם חברת "שרה לי" לייצור חוטי ניילון 6.6.עבור מוצרי ההלבשה שלה בישראל. בשנת 2006 הופרדה חטיבת הטקסטיל בחברה והפכה להיות חברה עצמאית. נילית חתמה על הסכמי שיתוף נוספים: ב-2001 עם יצרן החוטים האמריקאי Unifi, Inc במטרה לייצר חוטי ניילון 6.6 POY לשזירה במפעל בישראל, וב-2004 עם חברת Pompea SpA להקמת קו ייצור POY חדש, גם הוא במפעל של נילית בישראל. בשנת 2006 פתחה נילית בסדרת רכישות של מפעלי ייצור ברחבי העולם. הרכישה הראשונה הייתה תחום הסיבים של Apparel EuropeInvista. בשנת 2007, רכשה נילית את Frisetta Polymer בגרמניה. בשנת 2009, רכשה נילית את Nylstar במרטינסויל, וירג'יניה, ארצות הברית. באותה תקופה, ייסדה נילית שני מפעלי ייצור ב- SUZHOU אשר בסין. מפעל שהחל לקרזל חוטים בז'יאנגסו בשנת 2008. לאחר שנה מפעל נוסף. שמייצר תרכובות תרמופלסטיות. מפעל "נילית סיבים" מייצר חוטים דקים, דקים מאוד וחוטים בעובי חצי דנייר. חוטים אלה משווקים תחת שמות מותג רבים. בנוסף, נילית מייצרת חוטים לפי רישיון מחברת Invista. בין לקוחות החוטים של נילית נימנים יצרני הגרבונים, הגרביים, הלבשה תחתונה, בגדי גוף ובגדי ספורט. "נילית" פועלת ביותר מ-70 מדינות ומפעילה מתקני ייצור בישראל, בברזיל, בסין ובארצות הברית. "נילית" מעסיקה כ־1,200 עובדים ברחבי העולם. "נילית" היא חברה בבעלות פרטית, מנוהלת על ידי מיכאל פ. לוי, המנהל את חברות משפחת לוי ובכללן "נילית" וסוכנות מכוניות למזרח התיכון בע"מ, שהיא היבואנית והמפיצה הבלעדית של מותגי קונצרן FCA, ובכלל זאת מותגי פיאט, לנצ'יה, אלפא רומיאו ואבארט בישראל ומשאיות חברת איווקו. החברה היא בעלת השליטה בחברת "יפנאוטו", יבואנית מותג סובארו וכן בעלת 25% בחברת "אוטו איטליה" היבואנית והמפיצה הבלעדית של מותגי פרארי ומזראטי בישראל אתר האינטרנט הרשמי של נילית גולן חזני, נילית מוכרת את חטיבת הפלסטיק ב־230 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 28 בנובמבר 2016 נילית - עמוד הבית New compounding plant in Italy Israeli firm buys Nylstar Nilit Strengthens Presence and Position in Chinese Market Nilit strengthens presence in Chinese market
פרגה (סוג)

פְַרֵגָה (שם מדעי: Glaucium) הוא סוג צמח ממשפחת הפרגיים. הסוג מונה כ-25 מינים, רובם חד-שנתיים עם מיעוט של דו שנתיים ורב-שנתיים. חלק ממיני הפרגה מעדיפים קרקע מליחה, כולל אזורי חוף. רוב המינים הצומחים בארץ ישראל מעדיפים קרקעות לא מליחות, למעט פרגה צהובה שגדלה בישראל לחופי הים התיכון. הפרגה למיניה היא צמח עשבוני, המתאפיינת בפרחים דו מיניים, ללא קוצים. העלים מסורגים, עלה בכל מפרק, ושפתם משוננת או מסורית. הפרחים יכולים להופיע בגוונים שונים, שרובם נעים בין צהוב, כתום ואדום. לחלקם כתמים שחורים בבסיס כל עלה כותרת, בדומה לפרג. תפוצת הפרחים באסיה, במזרח התיכון וחלקים מאירופה, והם פורחים בחודשי האביב של אזורים אלו (מרץ–יוני). שישה מיני פרגה צומחים בר בישראל: פרגה קירחת, פרגה אדומה, פרגה צהובה, פרגה מקרינה, פרגת ארם צובא ופרגה ערבית. חלקם צומחים באזורים מצומצמים (פרגה קירחת צומחת רק בחרמון) ואחרים (כגון פרגה אדומה) נפוצים ברחבי הארץ. פרגת ארם צובא היא ערך טבע מוגן בישראל. פרגה צהובה היא צמח רעיל. פרגה, באתר ITIS (באנגלית) פרגה, באתר NCBI (באנגלית) פרגה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרגה, באתר Tropicos (באנגלית) פרגה, באתר GBIF (באנגלית) פרגה, באתר IPNI (באנגלית) פרגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
שיר השבע

שיר השבע (בסינית מפושטת: 七子之歌; בפין-יין: Qī zǐ zhī gē) הוא שיר שנכתב במרץ 1925 בארצות הברית על ידי המשורר הסיני וון יי-דוו, השיר מספר על שבע הטריטריות שנלקחו מסין על ידי מעצמות זרות: מקאו, הונג קונג, טאיוואן, מפרץ גואנגג'ואו, פורט ארתור, קאולון ו-ווי-האי. בשנת 1999 כשמקאו עברה חזרה לסין מפורטוגל השתמשו השלטונות הסינים בשיר כשיר הנושא לחזרת מקאו. ציטוט מתוך השיר: שיר השבע - אוו-מן בבקשה תקראו לי בשם המקורי שלי: תקראו לי בטון ראשון - אוו-מן אמא, אמא, אני רוצה לחזור, אמא אימא — 请叫儿的乳名， 叫我一声“澳门”！ 母亲！我要回来，母亲！ השיר המלא בסינית כולל תרגום לאנגלית(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שיר השבע".
The Mathematical Intelligencer

The Mathematical Intelligencer הוא כתב עת מדעי מתמטי בהוצאת הוצאת שפרינגר. כתב העת מפרסם מאמרים בנושאים הנוגעים למתמטיקה, מתמטיקאים ולהיסטוריה ולתרבות של המתמטיקה. כתב העת מפרסם מאמרים בנושאים אינטרדיציפלינריים בהם המתמטיקה פוגשת נושאים כמו כלכלה, פסיכולוגיה, אבולוציה וביולוגיה. כמו כן מפרסם קטעים הומוריסטים, חידות ופאזלים, שירה וקטעי פרוזה ואמנות הקשורים ישירות או בעקיפין לעולם המתמטיקה. בשנת 2000 יצא לאור הספר Mathematical Conversations, בו מאמרים נבחרים מהשנים 1980-2000 שפורסמו בכתב העת. אתר האינטרנט הרשמי של The Mathematical Intelligencer אתר האינטרנט הרשמי של The Mathematical Intelligencer
גבריאל לוין

גבריאל לוין (Gabriel Levin; נולד ב-1948 בצרפת) הוא מתרגם, משורר ומסאי ישראלי הכותב בשפה האנגלית. לוין הוא בנם של הסופר מאיר לוין ושל הסופרת הצרפתית טרסקה טורס. הוא נולד בצרפת, וגדל בארצות הברית ובישראל. למד באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1972 עלה לישראל וסיים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואחר כך עבד כפסיכולוג. לוין מתרגם לאנגלית מעברית, צרפתית וערבית. בין השאר תרגם שירה של יהודה הלוי ושל טהא מוחמד עלי. כמו כן לוין פרסם מספר ספרי שירה פרי עטו. מחזור שירים מתוך ספרו To These Dark Steps, אשר נכתב בתגובה למבצע עפרת יצוקה, עובד ליצירה מוזיקלית עבור תנור, מקהלת ילדים ואנסמבל ידי המלחין הבריטי אלכסנדר גר (Alexander Goehr). השמעת הבכורה של היצירה בוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בספטמבר 2012. לוין שימש כעורך הראשון של הוצאת Ibis Editions, אשר מתמקדת בתרגום שירה ופרוזה מזרח תיכונית לאנגלית. לימד באוניברסיטת ווסליאן (Wesleyan University) ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במשכנות שאננים, בקולג' נוקס (Knox College) ובסיטי קולג' של ניו יורק. שירה: Sleepers of Beulah - 1991 Ostraca - Anvil Press - 2000 The Maltese Dreambook - 2008 To These Dark Steps - 2012 פרוזה: Hezekiah's Tunnel - Publisher: Ibis Editions; 1997 The Dune's Twisted Edge: Jorneys in The Levant - Publishe: Chicago University Press; 2013 Préface to D. H. Lawrence, Croquis étrusques, Le Bruit du temps, 2010 תרגום: Poems from the Diwan - Yehuda Halevi (Author), Gabriel Levin (Translator) Anvil Press Poietica 2002 On the Sea: Poems by Yehuda Halevi - Translated and introduced by Gabriel Levin, Ibis Press The Little Bookseller Oustaz Ali by Rassim; translated and introduced by Gabriel Levin So What: New & Selected Poems (With a Story) 1971-2005 by Taha Muhammad Ali (Author), Peter Cole (Translator), Yahya Hijazi, and Gabriel Levin (Translator and Introduction) (Copper Canyon Press, 2005) Never Mind: Twenty Poems and a Story by Taha Muhammad Ali (Author), Peter Cole (Translator), Yahya Hijazi (Translator), and Gabriel Levin (Translation and Introduction) 2000 Ibis Press תרגומים של ספריו: Le Tunnel d'Ézéchias, Traduction Marc Cohen et Emmanuel Moses, Le Bruit du temps 2010, Ostraca, Traduction Emmanuel Moses, Le Bruit du temps 2010 האתר הרשמי של הוצאת איביס ביקורת בגרדיאן הבריטי על ספר תרגומיו של יהודה הלוי Poems from the Diwan ביקורת מאת אריק אורמסבי על Ostraca and Poems from the Diwan על יצירתו של המלחין אלכסנדר גר To These Dark Steps / The Fathers are Watching בני ציפר משוחח עם רבקה מיכאלי על The Dune's Twisted Edge בני ציפר, בעד האקזוטיקה: על אנשים משום מקום ומכל מקום, באתר הארץ, 11 בינואר 2013 גבריאל לוין, דף שער בספרייה הלאומית
פרס אוסטריה לספרות אירופית

פרס אוסטריה לספרות אירופית (בגרמנית: Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur) הוא פרס ספרותי המוענק משרד החינוך והאמנות האוסטרי לסופרים אירופאים. הפרס נוסד בווינה בשנת 1965. בצד הפרס מענק כספי של 25 אלף אירו (נכון ל-2007). 2023: מארי נ'דיאה(אנ') 2022: אלי סמית 2021: לאסלו קרשנהורקאי (אנ') 2020: דראגו ג'נקאר (אנ') 2019: מישל וולבק 2018: זיידי סמית' 2017: קרל אובה קנאוסגורד 2016: אנדז'יי סטסיוק (אנ') 2015: מירצ'ה קרטרסקו (אנ') 2014: לודמילה אוליצקיה 2013: ג'ון באנוויל 2012: פטריק מודיאנו 2011: חוויאר מריאס 2010: פאול ניזון 2009: פר אולוב אנקוויסט 2008: אגוטה קריסטוף 2007: אי. אל. קנדי 2006: חורחה סמפרון 2005: קלאודיו מאגרי 2004: ג'וליאן ברנס 2003: סס נוטבום (אנ') 2002: כריסטוף היין 2001: אומברטו אקו 2000: אנטוניו לובו אנטיונס 1999: דוברובקה אוגרשיץ' 1998: אנטוניו טאבוצ'י 1997: יורג לדראך 1996: אלכסנדר טישמה 1995: אילזה אַיְיכִינְגֶר 1994: אינגר כריסטנסן 1993: צ'ינגיז אייטמטוב 1992: סלמאן רושדי 1991: פיטר נדס 1990: הלמוט היסנבוטל 1989: מרגוריט דוראס 1988: אנדז'יי שצ'יפיורסקי 1987: מילן קונדרה 1986: סטניסלב לם 1985: לא ניתן 1984: כריסטה וולף 1983: פרידריך דירנמאט 1982: תדיאוש רוז'ביץ 1981: דוריס לסינג 1980: שרה קירש 1979: לא ניתן 1978: סימון דה בובואר 1977: לא ניתן 1976: איטלו קאלווינו 1975: פבל קוהוט 1974: שאנדור ורש 1973: הרולד פינטר 1972: פיטר הוצ'ל 1971: סלאבומיר מרוז'ק 1970: אז'ן יונסקו 1968: ואצלב האוול 1967: וסקו פופה 1966: ויסטן יו אודן 1965: זביגנייב הרברט אתר האינטרנט הרשמי של פרס אוסטריה לספרות אירופית
גלישת נהרות

גלישת נהרות (באנגלית: River Surfing) הוא ספורט של גלישת גלים בעזרת גלשן-גלים בתוך נהר, בניגוד לים או אגם כמקובל. התחום החל להתפתח בשנות ה-70 של המאה ה-20. בין הראשונים בתחום היו שני אחים גרמנים, ארתור ואלכסנדר פאולי, אשר החלו לגלוש בנהר איזר (Iser). עם הזמן עניינו השניים אחרים ואף ייסדו מועדון גולשים בנהר. עם השנים, התחום נהיה יותר ויותר פופולרי, במיוחד באירופה. גלישת נהרות אינה אפשרית בכל נהר, אלא רק בנהרות מסוימים, אשר עקב המיקום והמבנה שלהם מסוגלים לייצר גלים, לדוגמה נחשול גאות. מדיה וקבצים בנושא גלישת נהרות בוויקישיתוף אתר עולמי בנושא גלישת נהרות (באנגלית) יריב זרביב, גלישת נהרות, מסע אחר
רושל מאס

רושל מאס (באנגלית: Rochelle Mass; נולדה ב-1943) היא סופרת, מתרגמת ומשוררת ישראלית הכותבת בשפה האנגלית. נולדה בוויניפג שבקנדה וגדלה בוונקובר. בשנת 1973 עלתה לישראל עם בעלה ושתי בנותיה והתגוררה במשך 25 שנים בקיבוץ בית השיטה. למדה חינוך בקנדה וספרות ובלשנות באוניברסיטת חיפה, וכן פרסמה שלושה קובצי שירה. כיום היא משמשת כעורכת כתב העת Kibbutz Trends. כתביה פורסמו בבמות שונות, בהן London Magazine, Women's Studies Quarterly, The Jerusalem Review, The Tel Aviv Review, ARC, Canadian Literature, Midstream, Taproot Literary Review, Kimera, Ariga, Gaspareau Review, Ygradsil. הייתה מועמדת פעמיים בעבור פרס Pushcart Prize. זכתה בתחרות Reuben Rose, פעם במקום שני ובשנת 2008 במקום ראשון. Aftertaste (Ride the Wind Press) Where's My Home? (Premier Poets Series) The Startled Land - Wind River Press רושל מאס, ברשת החברתית Goodreads רושל מאס, דף שער בספרייה הלאומית * ROCHELLE MASS, Reuben Rose Winning Poems 2008
לינדה זיסקויט

לינדה שטרן זיסקוויט (באנגלית: Linda Stern Zisquit) היא מתרגמת ומשוררת ישראלית הכותבת בשפה האנגלית. זיסקוויט נולדה בבאפלו שבניו יורק, למדה באוניברסיטת טאפטס ולאחר מכן בהרווארד וב-SUNY. עלתה לישראל בשנת 1978 ומתגוררת בירושלים. כיום מלמדת שירה, ספרות עברית ותרגום באוניברסיטה העברית, וכן מלמדת בתוכנית לימודים של אוניברסיטת ווסליאן-בראון בישראל. זיסקוויט פרסמה שלושה קובצי שירה ועסקה בתרגום שירים עבריים לאנגלית, ובהם שירי יונה וולך. במשך כעשר שנים שימשה כעורכת הספרותית של Tikkun וכיום משמשת כעורכת הספרותית של Maggid: A Journal of Jewish Literature. נשואה לעורך הדין דונלד זיסקויט ואם לחמישה ילדים. היא בעלת גלריה ארטספייס במושבה הגרמנית בירושלים. Ritual Bath (Broken Moon Press, Seattle, WA, 1993) Unopened Letters (Sheep Meadow Press, Riverdale-on-Hudson, NY, 1996) The Face in the Window (The Sheep Meadow Press, 2005) תרגום: Wild Light: Selected Poems of Yona Wallach (Sheep Meadow Press, 1997) שיר ופרטים ביוגרפים (אורכב 03.04.2012 בארכיון Wayback Machine) דוד רפ, גלריית הבית של לינדה זיסקויט, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017 מידע על שטרן זיסקויט, לינדה בקטלוג הספרייה הלאומית לינדה זיסקויט, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמורת ביצת זיתא

שְׁמוּרַת בִּצַּת חֿדֵרָה היא שמורת טבע השוכנת דרומית לתחנת הרכבת חדרה מזרח ולנחל חדרה וממזרח לשכונת בית אליעזר שבמזרח חדרה. מדרום לה משתרעים פרדסים ומצפון לה בריכות דגים ותוואי המסילה המזרחית המפורקת. השמורה, שהוכרזה ב-5 בינואר 1984, משתרעת על-פני שטח של 47 דונם בלבד, והיא מקיפה את שטח הביצה האחרון ששרד מביצות חדרה אשר יובשו במהלך המאה ה-20. גם שטח השמורה יובש בעבר ושימש כבריכות דגים, אך הוא נעזב והפך מחדש לביצה. הגישה אל שטח השמורה ברגל איננה מוגבלת, אך הלכה למעשה הדבר אינו אפשרי בשל הסבך הצפוף ואגני הביצה. בשמורה גדלים עצי אשל מרובע, קנים ופטל קדוש, והיא משמשת מוקד לעופות ימיים, דוגמת מיני אנפתיים המקננים בשמורה בחודשי הקיץ ומינים רבים של ברווזים. בשמורה נצפו גם חתולי ביצות, חזירי בר ומימיה עשירים בסרטנים, חרקים, רכיכות ומינים של דו-חיים. חלק מעצי האשל נכרתו באופן יזום כדי לסייע להתאוששות המערכת האקולוגית במקום. ניתן להשקיף על השמורה מדרום-מזרח, מראש התל השוכן במרכזו של אתר נטוש לכריית חמרה. בראש התל ניצב פילבוקס מרובע שנבנה על ידי הבריטים בתקופת המנדט. מדיה וקבצים בנושא שמורת ביצת זיתא בוויקישיתוף השמורה באתר העירוני לתיירות ובילוי בחדרה השמורה באתר iNature הרעלה זדונית של חיות בר רונן בודוני, עוזרים קצת לאמא אדמה, באתר ynet, 20 במרץ 2009 אכרזה על שמורת טבע (ביצת זיתא), התשמ"ד-1984, קובץ התקנות 4574, 5 בינואר 1984, עמ' 699 אתרים מוכרזים, באתר רשות הטבע והגנים
דגל היופי

דגל היופי (נקרא גם תחרות קריה יפה ומקיימת בישראל יפה) הוא אות הניתן על ידי המועצה לישראל יפה בחסות משרד הפנים, מרכז השלטון המקומי בישראל ומרכז השלטון האזורי בישראל לערים ישובים, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות המצטיינים בפיתוח ובטיפוח איכות הסביבה בארץ - האות "דגל היופי" ניתן לה על פיתוח ריאות ירוקות, רחובות וצירים מרכזיים, פיתוח מוסדות ציבור, תחזוקה כללית ועוד. התחרות היא כלל ארצית ומקיפה כ-93 ערים, מועצות מקומיות ומועצות אזוריות, שהתמודדו בבתים נפרדים בהתאם לסיווגם. על מנת להתמודד על דגל היופי, על העיר / מושב / מועצה לזכות בשלושת השנים הקודמות להרשמה ב-5 כוכבים בתחרות. התחרות מתקיימת בכל שנה מאז 1993. אתר התחרות בן שאול, "דגל יופי" לעיר ביתר עילית, באתר ערוץ 7, ‏16 בדצמבר 2019 חולון - העיר הגדולה היפה בישראל, באתר ynet, 7 בנובמבר 2013 יפעת אריאלי, מי הן הרשויות המקומיות שדואגות לכם באמת?, באתר ashkubit, ‏25 בנובמבר 2015 יאיר אברהם, המועצה לישראל יפה קבעה: נתניה העיר היפה בישראל, באתר israelnow, ‏1 בנובמבר 2018 אוהד לוין, אלו הן הרשויות שמשקיעות הכי הרבה בתושבים, באתר ashkubit, ‏23 בפברואר 2021 יפה עם תעודה: העיר אשדוד זכתה בדגל היופי בפעם השלישית בתולדותיה, באתר כאן דרום, ‏22 בדצמבר 2021 טלזסטון ניצחה את סביון, באתר ערוץ 7, ‏22 בדצמבר 2021
AK

האם התכוונתם ל... AK-47 – רובה המכונה "קלצ'ניקוב" ארמייה קריובה – תנועת מחתרתית בפולין אלסקה – מדינה בארצות הברית A.K – ראפר ישראלי AK - סרט תיעודי על הבמאי היפני אקירה קורוסאווה (1985)
דבי פרידמן

דבורה (דבי) לין פרידמן (Deborah Lynn "Debbie" Friedman;‏ 23 בפברואר 1951 – 9 בינואר 2011) הייתה מלחינה, זמרת ופייטנית יהודייה-אמריקאית. נולדה באטיקה שבניו יורק לפרדה וגבריאל פרידמן, ובגיל חמש עברה עם משפחתה למינסוטה. הוריה היו שייכים לקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות. בנעוריה למדה לנגן על גיטרה, ואחר התיכון התנדבה לתקופה של חצי שנה בקיבוץ בישראל. היא החלה לכתוב רבים משיריה כשכיהנה כמדריכת שירה במחנה קיץ של התנועה הרפורמית Olin-Sang- Ruby Union Institute בשנות השבעים. בסך הכל הקליטה פרידמן מ-1971 ועד 2010 כ-22 אלבומים. אחת מיצירותיה הידועות ביותר היא גרסה ל"מי שברך". נעשה על אודותיה סרט דוקומנטרי בשם “A Journey of Spirit". לחנה לברכות ההבדלה נפוץ בקהילות יהודיות רבות כחלקה השנה של 'הבדלה בנוסח קרליבך'. בשנת 2007, החלה ללמוד רבנות וחזנות בפקולטה למוזיקה (אשר נקראה לאחר מותה על שמה של פרידמן) בהיברו יוניון קולג'. בשנת 2007 החלה ללמד בבית הספר למוזיקה של היברו יוניון קולג' בניו יורק. נפטרה בגיל 59 מסיבוכים של דלקת ריאות. פרידמן הייתה לסבית אבל חששה שהכרה במיניותה בפומבי תפגע בה ולכן לא הרבתה לדבר על כך בפומבי. דבר נטייתה המינית נחשף לראשונה בהספד שפורסם ב-New York Times. אתר האינטרנט הרשמי של דבי פרידמן דבי פרידמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל רוזנר, גיפורדס: הדמוקרטית של המחוז השמרני, באתר nrg‏, 15 בינואר 2011 Debbie Friedman, Beloved Jewish Composer and Performer, Dead at 5, Debra Nussbaum Cohen, פארווערטס Debbie Friedman, Singer of Jewish Music, Dies at 59, Margalit Fox, הניו יורק טיימס דבי פרידמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דבורה לין פרידמן (1952-2011), דף שער בספרייה הלאומית Debbie Friedman School of Sacred Music Renaming at HUC-JIR/New York, www2.huc.edu The Jewish Week | Connecting the World to Jewish News, Culture, and Opinion, The Jewish Week | Connecting The World To Jewish News, Culture & Opinion, ‏2015-04-29 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תקשורת עוינת

האם התכוונתם ל... אפקט התקשורת העוינת – השפעת הדעה הפוליטית של צרכן התקשורת על תפיסת איזונם של דיווחים הטיות פוליטיות בתקשורת תעמולה לשון הרע (פירושונים)
איימי גרנט

איימי גרנט (אנגלית: Amy Grant; נולדה ב-25 בנובמבר 1960) היא שחקנית, כותבת, מוזיקאית וזמרת-יוצרת אמריקאית, הנחשבת ל"מלכת הפופ הנוצרי". גרנט היא כנראה הזמרת המצליחה בז'אנר המוזיקה הנוצרית. זוכת שישה פרסי גראמי, 22 פרסי דוב (של התאחדות מוזיקת הגוספל) ובעלת בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. נולדה בעיר אוגוסטה, ג'ורג'יה כצעירה מתוך ארבע אחיות. אביה היה רופא וסבה איש ביטוח עשיר. היא החלה לכתוב שירים בגיל 15 ובשנת 1977, כשהיא בת 16, יצא אלבומה הראשון, אשר זכה להצלחה בחוגי המוזיקה הנוצרית. היא למדה בסוף שנות השבעים באוניברסיטת פורמן ואחר כך באוניברסיטת ואנדרבילט. בשנות השמונים הקריירה שלה נסקה והיא זכתה להצלחה גדולה. עם תחילת שנות התשעים החלה להקליט אלבומי פופ ללא מסרים נוצריים במטרה להגיע לקהלים רחבים יותר. מ-1982 עד 1999 הייתה נשואה לגרי צ'אפמן, ונולדו להם שלושה ילדים. במרץ 2000 התחתנה עם המוזיקאי וינס גיל (אנ'), ובמרץ 2001 נולדה לזוג בת. איימי גרנט (1977) עיני אבי (1979) אף פעם לא לבד (1980) הופעה חיה 1 (1981) מעידן לעידן (1982) אלבום חג המולד (1983) ישר קדימה (1984) לא שמור (1985) האוסף (1986) הובל אותי הלאה (1988) לב בתנועה (1991) בבית לחג המולד (1992) בית של אהבה (1994) מאחורי העיניים (1997) חג המולד לזכור (1999) מורשת: מזמורים ואמונה (2002) דברים פשוטים (2003) רוק של התקופות, מזמורים ואמונה (2005) פעם נוספת: איימי גרנט בהופעה חיה (2006) אי שם במורד הדרך (2010) מדיה וקבצים בנושא איימי גרנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איימי גרנט איימי גרנט, ברשת החברתית פייסבוק איימי גרנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איימי גרנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איימי גרנט, באתר ספוטיפיי איימי גרנט, באתר AllMusic (באנגלית) איימי גרנט, באתר MusicBrainz (באנגלית) איימי גרנט, באתר Yandex.Music (ברוסית) איימי גרנט, באתר Discogs (באנגלית) איימי גרנט, באתר Songkick (באנגלית) איימי גרנט, באתר Genius איימי גרנט, באתר בילבורד (באנגלית)
א יידישע מאמע

אַ ײִדישע מאַמע (קרי: "אַה יִידִישֶה מַאמֶה"; ביידיש: "אמא יהודייה") הוא שיר יידי שנכתב והולחן בארצות הברית על ידי המשורר היהודי-אמריקאי ג'ק ילן (Jack Yellen). השיר, במנגינתו של לוּ פּולק (Lew Pollack), התפרסם כוודוויל החל משנת 1925 על ידי האמנים בל בייקר (Belle Baker) וסופי טאקר ומאוחר יותר על ידי האחיות ברי. בשנת 1928, 3 שנים לאחר מות אמה, הזמרת היהודייה-אמריקאית סופי טאקר הקליטה את השיר באולפני קולומביה, בביצוע שהקפיץ את השיר למקום החמישי ברשימת השירים המושמעים בארצות הברית. התקליטון עם השיר באנגלית על צד אחד וביידיש בצדו השני נמכר במיליוני עותקים. ב-1967 לאו פולד שילב את מילות השיר מיידיש ומאנגלית לרצועה אחת והפך אותו ללהיט בשאר העולם. מאז תורגם השיר למספר שפות, זכה לעשרות ביצועים מפי זמרים שונים, ונחשב לשיר היידי המפורסם ביותר. אחד הביצועים המרשימים של השיר בוצע אף על ידי "מלך החזנים" בתקופתו, יוסף רוזנבלט. השיר תורגם לעברית על ידי אבי קורן ובוצע על ידי מספר זמרים וחזנים, בהם יפה ירקוני, דודו פישר והפיג'מות. השיר מתאר את געגועיו של הבן אל אימו שנפטרה, מספר על החושך שנפל על הבית בפטירתה של האם שהייתה האור של הבית, ועל געגועיו הקשים. המנגינה שלו נוגה ועצובה ופורטת על נימי הלב. מידע על היצירה "א יידישע מאמע" באתר מיוזיק בריינז "א יידישע מאמע" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "א יידישע מאמע" והאזנה לו באתר זמרשת "א יידישע מאמע" בביצוע יוסלה רוזנבלט, יוטיוב