laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת הגדול של סטוקהולם

בית הכנסת הגדול של סטוקהולם (בשוודית: Stora synagogan i Stockholm) שוכן ברחוב ורנדורבגוטן, על יד פארק ברזלי, מעט צפונית לאי של העיר העתיקה במרכז סטוקהולם, בירת שוודיה. זהו בית הכנסת הגדול מבין שלושת בתי הכנסת של העיר ושייך לקהילה היהודית של שוודיה ללא הקשר לזרם דתי ספציפי, בעוד השניים האחרים, עדת ישורון ועדת ישראל, משמשים כבתי כנסת אורתודוקסים. ככלל, בית הכנסת הגדול מקדם גישה שוויונית קונסרבטיבית, בו יכולים כל חברי הקהילה להתפלל באולם המרכזי ללא הפרדה בין גברים לנשים. בנוסף לכך, מדי חודש משמש בית הכנסת כמקום תפילה לקהילה היהודית הרפורמית. אוטה סטייר (Ute Steyer), הרבנית הראשונה בשוודיה, היא רבתו של בית הכנסת. מאז שנת 1775 החזיקה הקהילה היהודית בשוודיה בהשכרה שני מבנים ששימשו כבתי כנסת: הראשון פעל בשנים 1787–1790, והשני בשנים 1790–1870, שניהם בתחומי העיר העתיקה. בנייתו של בית הכנסת הגדול תוכננה על ידי האדריכל השוודי פרדריק וילהלם שולנדר (אנ') והחלה בשנת 1867, והוא נחנך רשמית ב-16 בספטמבר 1870, באותה השנה בה קיבלו יהודי שוודיה זכויות אזרח מלאות. היה זה בית הכנסת הרשמי הראשון שיועד מבנייתו לשמש כמקום התפילה לקהילה היהודית בעיר, וכן המבנה הראשון שהוחזק רשמית על ידי הקהילה. שולנדר תכנן את בית הכנסת בסגנון של מקדש אשורי, אשר כלל עיטורי פרחים על הקירות וסביב העמודים. פנים בית הכנסת הושפע מהארכיטקטורה שהביאו עימם יוצאי יהדות גרמניה הרפורמיסטים, שהיו הדומיננטיים בקרב הקהילה היהודית בשוודיה באותה תקופה, ועל כן הוא עשיר במשחקי צבעים, בעיטורים, ובקישוטים שונים. סמוך לכניסה לבית הכנסת ניצב פֶּסֶל הברונזה של הפסל השוודי וילי גורדון (אנ'), "הבורח עם ספר התורה". הפסל נוצר ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה ואחרי השואה וגובהו במקורו היה 53 ס"מ. אנדרטה נוספת במקום היא קבוצת אבני-רחוב שנלקחו מתוך גטו בודפשט ונתרמו על ידי העיר בודפשט שבהונגריה. פנים בית הכנסת הגדול, 1873 אבני הרחוב שמקורן בגטו בודפשט "הנמלט ובידיו ספר התורה", 1945 חלק מהאנדרטה לזכר הנספים בשואה יהדות שוודיה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגדול של סטוקהולם בוויקישיתוף מידע על בית הכנסת הגדול של סטוקהולם באתר בית התפוצות ב-2016 הועתק למבנהו המוזיאון היהודי בסטוקהולם שנחנך רשמית ב-2019 הסבר קצר על בית הכנסת, כולל צילום מספר התפילה המקורי (בשוודית).
ורנייה

ורנייה (בצרפתית: Vernier) היא עיר בקנטון ז'נבה שבשווייץ. היא נמצאת ממערב לז'נבה, והיא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בקנטון אחריה. ורנייה שוכנת על הדרך הרומית העתיקה שחיברה את ז'נבה וליון. שרידים ארכאולוגיים מהתקופה ומן המאות הראשונות לספירה, כולל קברים, נמצאו באתרים שונים בשטח העיר. בימי הביניים החזיקו אצילים שונים מהסביבה קרקעות במקום, ונבנו מספר ארמונות ואחוזות, חלקם נותרו עד היום. השטח החליף ידיים מספר פעמים עד שהגיע לידיה של צרפת. בעקבות נפילת שלטון נפוליאון בשנת 1815 עבר היישוב, יחד עם חמש ערים נוספות, ממחוז אן שבצרפת לקנטון ז'נבה. עד שנות החמישים של המאה ה-20 נותר היישוב קטן ושמר על גידול קטן אך יציב באוכלוסייתו. משנת 1960 החלו להיבנות שיכונים גדולים בשטחים שסביב הכפר הישן, והאוכלוסייה צמחה במהירות. שיכונים אלו מהווים עד היום דוגמה לאדריכלות שנות השישים. העיר שוכנת על שטח של 7.68 קמ"ר. כ-72% מהשטח מיועד לבינוי ותשתיות – בעיקר פרוורי וילות, אך גם שיכונים, בנייה רוויה ותעשייה, כ-13% שטחים חקלאיים, כ-10% שטחי יער וכ-5% שטח לא מנוצל. העיר מחולקת לשמונה רבעים שונים. מאז 2009 עובר בעיר ציר ירוק המקשר אותה לז'נבה. גבולה הדרומי של העיר הוא נהר הרון, אליו נשפכים כמה נחלים קטנים בשטח העיר. ממזרח נמצאת ז'נבה, ממערב נמצאת העיר מרן ומצפון לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה. נכון לשנת 2015 גרים בעיר כ-35,298 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בקנטון ז'נבה, לחמישית בחלק דובר הצרפתית של שווייץ ולעשרים בשווייץ כולה במספר תושביה. צפיפות האוכלוסין היא 4,596 נפש לקמ"ר. להלן גרף המתאר את הגידול באוכלוסיית העיר. ניתן לשים לב לגידול החד החל משנות ה-60. מדיה וקבצים בנושא ורנייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורנייה (בצרפתית) ורנייה במילון ההיסטורי המקוון של שווייץ (בצרפתית, גרמנית ואיטלקית)
מונה סהלין

מונה אינגבורג סהלין (בשוודית: Mona Ingeborg Sahlin; נולדה ב-9 במרץ 1957) היא פוליטיקאית שוודית אשר הייתה יו"ר האופוזיציה ומנהיגת מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה מ-2007 עד 2011. סהלין הייתה חברה בריקסדאג מ-1982 עד 1996 ושוב מ-2007 עד 2011 כי ייצגה את מחוז הבחירה של מחוז סטוקהולם והייתה שרת התעסוקה השוודית מ-1990 עד 1991, השרה השוודית לשיווין מגדרי מ-1994 עד 1995, ב-1998 מונתה לשרה ללא תיק והייתה שרת העסוקה והתקשורת עד 2002, ב-2002 במסגרת משרד המשפטים הייתה השרה לדמוקרטיה ושילוב עד 2004, ב-2003 שבה להיות השרה לשיווין מגדרי עד 2004 וב-2006 נהייתה השרה השוודית לפיתוח בר-קיימא מ-2004 עד 2006. ב-14 בנובמבר 2010, בעקבות התבוסה של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות, היא הודיעה שהיא מתכוונת לפרוש מתפקידה כיו"ר המפלגה, וכך עשתה ב-2011. הקריירה הפוליטית שלה התחילה בליגת הנוער הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בנקה, במחוז סטוקהולם בגיל 16 בשנת 1973, במהלך מלחמת וייטנאם, וכבר בגיל 13 הצטרפה לוייטקונג. בבחירות בשוודיה ב-1982, סהלין נבחרה לריקסדאג, ובאותה תקופה הייתה חברת הפרלמנט הצעירה בכל הזמנים בריקסדאג. ב-1990 היא מונתה להיות שרת התעסוקה השוודית, אבל לאחר תבוסת מפלגתה בבחירות ב-1991, החליטה להיות יו"ר ועדת שוק העבודה בריקסדאג וכמו כן כדוברת של הסוציאל-דמוקרטים בנושאי בעיות שוק בעבודה. מ-1992 עד 1994 הייתה מזכירת המפלגה, עד 1994, שבה הסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון, ומ-1994 עד 1995 כיהנה כשרה לשיווין מגדרי. ב-1982 נישאה ונולדו לה שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא מונה סהלין בוויקישיתוף מונה סהלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולונז'-בלריב

קולונז'-בלריב (בצרפתית: Collonge-Bellerive) היא עיירה וקומונה בקנטון ז'נבה שבשווייץ. קולונז'-בלריב שוכנת לחוף אגם ז'נבה, בגדה הימנית (מזרחית), מצפון לעיר ז'נבה. שטחה הכולל של הקומונה הוא 6.12 קמ"ר, מתוכם 58.4% שטחים בנויים או לתשתיות, 37% שטחים חקלאיים, 4.1% יער ו-0.5% שטח לא בשימוש. מלבד הכפר המרכזי קולונז'-בלריב היא כוללת ארבעה כפרים קטנים נוספים. בשטח העיירה, על חוף האגם שוכנת שמורת הטבע פואנט א-לה-ביז, שמורת הטבע הראשונה בקנטון - מאז 1933. השמורה כוללת צמחי מים ועופות מסוגים רבים. מלבד השמורה נמצא בבלריב אתר ארכאולוגי בו נמצאו עדויות לבתי הכלונסאות הפרהיסטוריים, המהווה אחד מ-111 האתרים שהוכרו על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית. נכון לשנת 2015 מתגוררים בעיירה כ-8,037 תושבים, בצפיפות של 1,313 נפשות לקמ"ר. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה משנת 1850. מדיה וקבצים בנושא קולונז'-בלריב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולונז'-בלריב ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'רמי סוויפט

ג'רמי פול סוויפט (באנגלית: Jeremy Paul Swift; נולד ב-27 ביוני 1960) הוא שחקן אנגלי. סוויפט נולד בסטוקטון-און-טיס שבמחוז דרהאם. בין השנים 1978 ו-1981 למד משחק בבית הספר "גילדפורד דרמה סקול". בשנות השמונים של המאה העשרים עבד כמעט אך ורק בתיאטרון. הוא הופיע עם להקות תיאטרון כמו "דבורה וורנר קיק תיאטר" והלהקה הקומית "The People Show". בתקופה זו הופיע סוויפט בפרסומות רבות בטלוויזיה. בשנות התשעים של המאה העשרים שיחק בתיאטרון המלכותי הלאומי בהפקה של פילידיה לויד של המחזה "What the Butler Saw" לצדם של דייוויד טננט וריצ'רד וילסון. בטלוויזיה שיחק בסיטקום "Blind Men" של רשת ITV, ובמיני-סדרה "יריד ההבלים", עיבוד לרומן באותו שם של BBC One. בעשור הראשון של המאה ה-21 הופיע סוויפט בסרט "פארק גוספורד" בתפקיד המשרת ארתור. בסרט "אוליבר טוויסט" בבימויו של רומן פולנסקי שיחק בתפקיד מר באמבל. בערוץ BBC שיחק בסיטקום "The Smoking Room". בתיאטרון הופיע במחזה "Abigail's Party", ההפקה האחרונה בתיאטרון המפסטד הישן. ב-2009 שיחק בתפקיד ראשי במחזה "The Antiques' Rogue Show" ששודר ב-BBC2 בהשתתפות ליז סמית' ופיטר ווהן. הוא הופיע בתפקיד הדיאקון בסרט "דו-קרב", עיבוד לסיפור קצר מאת אנטון צ'כוב, ושיחק בדרמה הטלוויזיונית "Canoe Man", המבוססת על סיפור היעלמותו של ג'ון דרווין (אנ'). סוויפט כיכב בסרט הקומי הבריטי "Downhill" שיצא לאקרנים ב-2014 ולצדו כיכבו גם נד דנהי, קארל תאובולד וריצ'רד לומסדן. ביים את הסרט ג'יימס ראוס וכתב את התסריט טורבן בוס (אנ'). סוויפט הוא גם מלחין, ואחת מיצירותיו היא המוזיקה לסרט הטלוויזיה "Werewolves: The Dark Survivors" עבור ערוץ דיסקברי ו-ITV global. בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" של רשת ITV גילם סוויפט את תפקיד ספראט, הבאטלר של הרוזנת האם (מגי סמית'). ב-2016 הופיע בתפקיד דניס, משרת של הרוזנת מוורודאקי (לסלי קארון) בפרק בסדרה "משפחת דארל". מדיה וקבצים בנושא ג'רמי סוויפט בוויקישיתוף ג'רמי סוויפט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רמי סוויפט, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רמי סוויפט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Sandford, Christopher (2009-11-24). Polanski: A Biography. Macmillan. pp. 344–. ISBN 978-0-230-61176-4. נבדק ב-30 ביוני 2011. {{cite book}}: (עזרה)
מוזיאון המשאיות והתובלה

מוזיאון המשאיות והתובלה של קבוצת תעבורה הוא מוזיאון ישראלי שנמצא ברמלה ליד בניין המטה של קבוצת תעבורה, צמוד לכביש 44 בין מחלף רמלוד לצומת מעשיהו. המוזיאון מציג משאיות ורכבים נוספים ששימשו להובלה ותעבורה על כבישי ישראל. המוזיאון הוקם בשנת 2009 לכבוד יום ההולדת ה-85 של מייסד קבוצת תעבורה, אברהם (בונדי) לבנת. המשאיות אותרו ונאספו למוזאון ממוסכים של קבוצת תעבורה באזור רמלה ובחיפה. רוב סוגי המשאיות המוצגות במוזיאון היו בשרות קבוצת תעבורה בין שנות ה-50 של המאה ה-20 לשנות ה-80 של המאה ה-20. האוסף של המוזאון כולל כ-40 משאיות ורכבים נוספים. Autocar דגם שנת 1950 Autocar דגם שנת 1971 Autocar דגם שנת 1971 Bedford TJ-55 יעה אופני של קטרפילר משאית DAF 2500 משאית DAF Euclid 20 טון Euclid R100 Ford F-6 V-8 Kenworth דגם שנת 1988 Leyland Super Beaver הורכב בין שנות 60-73 במפעל ליילנד אשדוד משאית Leyland,הורכב במפעל ליילנד אשדוד Mack B-81 Mack EH years 36-50 120 hp Paccar Pacific TR-1 Tank transporter Special vehicle Studebaker Transtar E-13 דגם שנת 1960 הורכב בקייזר-אילין תעשיות וולוו סטארקֶה דגם "L 465" קרונית שרות לביצוע ביקורת ותחזוקת מסילת ברזל. שנת ייצור 1950. מנוע פורד, 40 כ"ס. גורר מסילתי שימש לגרירת קרנות מלט במפעל נשר בשנים 1957-1960 מדיה וקבצים בנושא מוזיאון המשאיות והתובלה בוויקישיתוף לכבוד חג הפסח: סיקור מוזיאונים מוטוריים בישראל אתרים ברמלה
בצפר (להקה)

בצפר (Betzefer) היא להקת גרוב מטאל ישראלית. הלהקה החלה בתור להקת בית-ספר (ומכאן שמה), באזור מכבים-רעות. היא הושפעה מלהקות כמו סלייר, פנטרה וספולטורה ומלכתחילה ראתה את ההצלחה מחוץ לישראל בתור מטרתה העיקרית. בצפר החלה כלהקה בית-ספרית ממכבים-רעות. במקור, חברי הלהקה היו: אביטל תמיר, רועי ברמן, מתן כהן ואביב צדוק שהוחלף במנשה חזן שזכה לכינוי "מאשי". האי. פי הראשון של הלהקה הוא בעצם פארודיה על שיר ילדים מוכר בשם "פיץ העכבר". גרסת הקאבר ליוותה את להקת בצפר בתחילת דרכה. האי. פי השני שהוציאה הלהקה נקרא "Some Tits, But No Bush" והוא הוקלט בכמה מקומות שונים. לאחר יציאת האי. פי פרש "מאשי" מהלהקה ובמקומו הצטרף חיים בנימיני (הידוע בכינוי איוול חיים שבהמשך יתפקד כסאונדמן של הלהקה). באותה תקופה שוחרר אי. פי נוסף שנקרא "New Hate". תקופה מסוימת לאחר ששוחרר האי. פי פרש חיים מהלהקה ובמקומו הצטרף רותם ענבר. בשנת 2005 טסה הלהקה לבלגיה כדי להפיק ולהקליט את אלבום הבכורה "Down Low" בעזרת מפיק דני. במהלך ההקלטות הציעה להקת פיר פקטורי לבצפר להופיע איתה כמופע חימום. בזכות ההופעה הציעה חברת התקליטים רודראנר (שבה חתומות בין היתר הלהקות :סליפנוט, משין הד, דרים ת'יאטר, ועוד.) לבצפר חוזה הכולל הפקה והפצה של ארבעה אלבומים. לאחר יציאת האלבום בצפר יצאה למספר רב של סיבובי הופעות באירופה, כאשר את אחד מסיבובי ההופעות היא עשתה עם הלהקה המפורסמת ספולטורה. בחודש ינואר 2008 הודיעה הלהקה שהיא נפרדה מחברת התקליטים רודראנר, זאת על רקע תחושת חברי הלהקה שחברת התקליטים הנ"ל אינה מתאימה להם עוד. ב-28 בספטמבר 2010, הלהקה השתתפה בפסטיבל ozzfest אשר התקיימה בישראל. ב-15 בנובמבר 2010 הסולן אביטל תמיר הצטרף ללהקת "קוואמי והחלבות" לכמה שירים בתור מופע החימום של להקת לינקין פארק בהופעה שלהם בארץ. ב-18 בפברואר 2011 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "Freedom to The Slave Makers", הופעת השקה לאלבום התרחשה במועדון הבארבי ב-3 במרץ של אותה שנה. ב-16 באפריל 2011 הלהקה הייתה להקת חימום בהופעה של מגהדת' בישראל. ב-30 במאי 2012 הלהקה הייתה להקת חימום בהופעה של Lamb of God בישראל. בשנת 2012 הקליטה הלהקה את אלבומה השלישי אשר נקרא "Suicide Hotline" באמצעות מימון המונים. בסופו של דבר האלבום יצא תחת השם "The Devil Went Down To The Holy land" האלבום נוגן בהופעה חיה לראשונה בהופעה במועדון הסאבליים ב-4 באוקטובר ב-13 באוגוסט 2013 הייתה בצפר להקת החימום בהופעה של אנתרקס בישראל במועדון הבארבי. ב-26 ביוני 2018 הייתה בצפר להקת החימום בהופעה של Avenged Sevenfold בראשון לציון בהופעתה הראשונה בישראל. ב-21 בספטמבר 2018 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי אשר נקרא "Entertain Your Force of Habit". ב-2023 הכריזו על הופעת האחרונה, בה ישיר הסולן המקורי של הלהקה. אהרון רגוזה (סולן) מתן כהן (גיטריסט) רותם ענבר (גיטרה בס) רועי ברמן (מתופף) The Devil Went Down To The Holy Land Down Low Early Grave Running Against Best Seller Dooms day sledgehammer Never Been Dead Lines אתר האינטרנט הרשמי של בצפר בצפר, ברשת החברתית פייסבוק בצפר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בצפר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) בצפר, באתר AllMusic (באנגלית) בצפר, באתר MusicBrainz (באנגלית) בצפר, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) בצפר, באתר Discogs (באנגלית) בצפר, באתר Songkick (באנגלית) בצפר, באתר בנדקמפ בצפר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) האתר בחברת התקליטים רודראנר(הקישור אינו פעיל) עמי פרידמן, בצפר של החיים: המטאל הישראלי חי ובועט, באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2012 Betzefer מתאחדת להופעת פרידה חד פעמית עם הסולן המקורי, אביטל תמיר! , אתר ברבי
ציפור הנעורים המתוקה

ציפור הנעורים המתוקה (באנגלית: Sweet Bird of Youth; הוצג בישראל בשם מה יפים הנעורים) הוא סרט קולנוע קולנוע אמריקאי משנת 1962 בבימויו של ריצ'רד ברוקס שגם כתב את התסריט לפי מחזה בשם זה מאת טנסי ויליאמס משנת 1959 ומתמקד ביחסים בין שחקנית מזדקנת לבין גבר צעיר וחסון המשמש לה כג'יגולו. פול ניומן וג'רלדין פייג' שיחקו בהפקה הראשונה בברודוויי ב-1959 בבימויו של איליה קזאן שזכתה בארבעה פרסי טוני כולל פרס לפייג' כשחקנית הטובה ביותר. שניהם שיחקו באותם התפקידים גם בסרט. אד בגלי זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1963. ג'רלדין פייג' הייתה מועמדת באותה שנה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. שירלי נייט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-1983 הופק סרט טלוויזיה למחזה הזה עם אליזבט טיילור ומארק הארמון בתפקידים הראשיים. לעיר סט. קלאוד בפלורידה מגיע זוג במכונית מהודרת. האשה היא שחקנית הקולנוע המפורסמת אלכסנדרה דל לגו (ג'רלדין פייג') והגבר הוא צ'אנס ויין (פול ניומן). דל לגו מרגישה שהקריירה הקולנועית שלה הגיעה לקיצה. היא מתוסכלת ונזקקת לצ'אנס המספק לה תרופות הרגעה, חשיש, עיסויים ומין לפי הצורך. צ'אנס הוא בחור יפה וחסון המרבה להסתובב בחזה חשוף המבליט את שיריו, הוא "ציפור הנעורים המתוקה". צ'אנס מצפה שתמורת שירותיו תעזור לו דה לגו לקבל חוזה בהוליווד. למעשה, מגיע צ'אנס לעיר בה גדל כדי לפגוש את אהובתו לשעבר, הֶבֶנלי פינלי (שירלי נייט), בתו של ראש העיר. ראש העיר הוא טום "בוס" פינלי (אד בגלי), מיליונר השולט בעיר ביד חזקה ומדכא באלימות כל התנגדות כלפיו. הוא מטיל פחד ומרות על בני משפחתו - אחותו אנני (מילדרד דאנוק), בתו הבנלי ובנו תומאס פינלי ג'וניור (ריפ תורן). כלפי חוץ הוא מציג עצמו כאדם מוסרי בעוד שהוא מחזיק לעצמו את הפילגש לוסי (מדלין שרווד). הוא מתנגד לקשר בין בתו לצ'אנס שמשמש בסך הכל כמלצר במועדון המקומי ומשלח את צ'אנס להוליווד כדי שיוכל להרוויח כסף ובינתיים כופה על בתו לעבור הפלה. בנו של ראש העיר מורה לזוג לעזוב את העיר מיד אחרת יאונה להם רע. היחסים בין צ'אנס ודל לאגו מתערערים, הוא מקליט אותה מספרת על עצמה שהשתמשה בסמים ומאיים עליה שיפיץ זאת אם לא תחתים אותו על חוזה בהוליווד והיא נכנעת לו. היחס שלה כלפי צ'אנס משתנה כשהיא מקבלת שיחת טלפון מהמפיק שלה המודיע לה שהסרט האחרון שלה הצליח מאוד והוא רוצה להחתים אותה על סרט נוסף. היא כעת נוקמת בצ'אנס ואומרת לו שהוא אפס חסר כישרון וכעת היא לא צריכה אותו אלא תסתדר בעצמה ותמצא לה גבר אחר כמו שמצאה בעבר. צ'אנס המיואש נוסע לבית ראש העיר שם הוא מוכה קשות על ידי בנו וחבריו. הבנלי חשה אליו, מחבקת אותו ושניהם בורחים מהעיר. "ציפור הנעורים המתוקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ציפור הנעורים המתוקה", באתר AllMovie (באנגלית) "ציפור הנעורים המתוקה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ציפור הנעורים המתוקה", באתר Metacritic (באנגלית) "ציפור הנעורים המתוקה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "ציפור הנעורים המתוקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט "ציפור הנעורים המתוקה", באתר יוטיוב
שחאדה

שחאדה הוא שם משפחה שמקורו בערבית. האם התכוונתם ל... ז'ורז' שחאדה – משורר ומחזאי לבנוני מטאנס שחאדה – פוליטיקאי ערבי-ישראלי, יו"ר מפלגת בל"ד לשעבר וחבר הכנסת לשעבר מטעמה בסיעת הרשימה המשותפת סלאח שחאדה – מראשי הזרוע הצבאית של החמאס בעזה רג'א שחאדה – פעיל זכויות אדם וסופר פלסטיני רפיק שחאדה – איש צבא סורי שחאדה שחאדה – פעיל פוליטי, יו"ר הוועד הארצי להגנה על האדמות שהאדה
מרן (עיר)

מרן (בצרפתית: Meyrin) היא עיר וקומונה בקנטון ז'נבה שבשווייץ, העיר הרביעית בגודלה בקנטון. היא נמצאת מצפון-מערב לעיר ז'נבה, ובתחומה שוכן נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה. בשנת 2004 הועבר אליה מרכז מבקרים של CERN – "גלובוס המדע והחדשנות". כמו שכנתה ורנייה, הייתה מרן כפר קטן וחסר חשיבות אזורית עד שנות ה-60, אז הוחל בפיתוח מואץ של האזור, ונבנו בה שיכונים גדולים בהשראת רעיונותיו של האדריכל השווייצרי לה קורבוזייה. תוך שני עשורים גדלה אוכלוסיית העיר מ-3,000 תושבים עד קרוב ל-19,000. כיום מונה העיר כ-22,400 תושבים. מדיה וקבצים בנושא מרן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרן מרן במילון ההיסטורי המקוון של שווייץ (בצרפתית, גרמנית ואיטלקית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דידמאיה השנייה, מלכת אפירוס

דידמאיה (ביוונית: Δηϊδάμεια), הנזכרת לעיתים גם בשם לאודמיה (Λαοδάμεια‏; המאה ה-3 לפנה"ס), הייתה המלכה האחרונה של אפירוס, בתו של פירוס השני. לאחר רציחתה הפכה אפירוס לרפובליקה. במקורות מכונה דידמאיה "בת פירוס" ולא ברור באיזה פירוס מדובר. ההערכה הרווחת היא שמדובר בפירוס השני. ייתכן שהייתה לה אחות בשם נראיס, שנישאה לבנו של היירון השני טיראן סירקוסאי (מקובל להאמין שנראיס הייתה למעשה בתו של פירוס הראשון). דידמאיה נולדה בתקופה קשה עבור ממלכת אפירוס. מסעות המלחמה של אבותיה פירוס הראשון ואלכסנדר השני, רוששו את האוצר והקימו לאפירוס אויבים רבים. אביה שלט למשך תקופה קצרה, עד שמת בנסיבות לא וודאיות, ולאחר מכן עלה לשלטון דודה תלמי, שגם הוא לא שלט לאורך זמן (מת ממחלה או נרצח). סבתה אולימפיאס מתה מרוב צער, לפיכך הייתה דידמאיה הנציגה האחרונה של בית המלוכה האייאקדי. מיד עם עלותה לשלטון בממלכה המפוררת, היא הצליחה להשתלט שוב על עיר הבירה אמבראקיה, שהייתה נתונה בידי המורדים הרפובליקניים, והסכימה לחוס על חיי המורדים בתנאי שהם "יכירו בזכויות התורשתיות שלה". על פי פוליאינוס, מנהיגי המורדים הסכימו "בלי להתבונן כלל בהסכמתם". דידמאיה שלטה למעשה באמבראקיה בלבד, בעוד הרפובליקנים מנהלים את שאר הארץ. היא קיוותה לסיוע מצד מלך מוקדון, שהיה נשוי לדודתה, אך עם זאת הסיוע שקיבלה היה מועט. היא לא הייתה פופולרית בעיני ההמונים, ומתנגדיה מיד החלו לתכנן תוכניות כדי לרוצחה. הם שיחדו את אחד משומרי ראשה כדי שירצח אותה. עם זאת, ברגע האחרון הוא נרתע מפניה ונסוג בלי להשיג את מטרתו. דידמאיה הבינה שכלתה אליה הרעה, ונמלטה אל מקדש ארטמיס. אולם אדם בשם מילון, שהואשם ברצח אמו שלו, התנפל עליה שם והרג אותה. ההמונים חגגו את הרצח בהוצאת גופתו של סבה פירוס אל מחוץ לקברו, ופיזור עצמותיו ברחבי העיר. על פי יוסטינוס, מילון איבד את שפיות דעתו וקרע את בשרו לגזרים 12 יום לאחר הרצח. תאריך הרצח אינו ידוע, אולם הוא התרחש בתקופת שלטונו של דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון בין השנים 239-229 לפנה"ס. מנגד, פאוסניאס מספר שדידמאיה מתה ללא ילדים, "ומסרה את השלטון לעם כשהייתה על סף המוות". הן הוא והן יוסטינוס, מציינים שלאחר מותה הפכה אפירוס לרפובליקה, אולם הידרדרה לאנרכיה ומהומות. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז. Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Deidameia", 1873 פוליאינוס, "סטראטגמטה", ספר שמיני, 52. גולן, עמ' 160. גולן, עמ' 353. יוסטינוס, ספר עשרים ושמונה, 3. פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 4.35.3.
משרד התחבורה והבטיחות בדרכים

משרד התחבורה והבטיחות בדרכים הוא המשרד האחראי מטעם הממשלה על ניהול התשתית התחבורתית במדינה, ביבשה באוויר ובים, כולל המלחמה בתאונות הדרכים. כיום עומדת בראש המשרד השרה מירי רגב. המשרד מנוהל בעזרת אגפים, רשויות וחברות ממשלתיות: מינהל תכנון ופיתוח תשתיות הכולל את המפקחים על התעבורה, אגף תשתיות ופיתוח, אגף תכנון תחבורתי; מינהל התנועה הכולל אחריות על תקינת הרכבים, רישוי נהגים ורכבים, יצוא ויבוא כלי רכב; הרשות הארצית לתחבורה ציבורית מפקחת על התחבורה הציבורית בישראל ועל פעילותה ואילו רשות התעופה האזרחית מפקחת ומסדירה את תחום התעופה האווירית בישראל; למשרד מסונפים גם השירות המטאורולוגי הישראלי, המספק שירותי חיזוי של מזג האוויר; ואגף הביטחון. למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים יחידות מטה אשר מספקות מידע ועבודות מטה עבור שר התחבורה ומנכ"ל המשרד, בין השאר, אגף לייעוץ משפטי, אגף לתכנון כלכלי, אגף ביקורת ומינהל הון אנושי. על תחום הבטיחות בדרכים אחראית משנת 1997 הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, עד אז הפעילות בתחום זה נעשתה במסגרת המינהל לבטיחות בדרכים שהיווה אגף במשרד. כיום מנוהלת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים כרשות עצמאית סטטוטורית הכפופה ישירות לשר התחבורה והבטיחות בדרכים ומהווה זרוע מקבילה למשרד בתחום הבטיחות בדרכים. ב-5 בינואר 2012 החליטה ממשלת ישראל לשנות את שם המשרד למשרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים על מנת לתת ביטוי הולם לאחריות המשרד בתכנון וביצוע תשתיות התחבורה בישראל. בספטמבר 2013 שונה שם המשרד למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים. משרד התחבורה שוכן בבניין ג'נרי בקריית הממשלה בירושלים ביחד עם משרד הכלכלה ומשרד התיירות. רשות שדות התעופה (רש"ת) רשות התעופה האזרחית (רת"א) הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (רלב"ד) הרשות הארצית לתחבורה ציבורית הרשות לחינוך והכשרה ימיים נמלים: חברת נמלי ישראל, נמל אשדוד, נמל חיפה, נמל אילת רכבת ישראל נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה חברת חוצה ישראל חברת נתיבי איילון נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים חברת מוריה אתר האינטרנט הרשמי של משרד התחבורה והבטיחות בדרכים (בעברית, באנגלית, בערבית וברוסית) משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ברשת החברתית פייסבוק משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ביישום טלגרם משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ברשת החברתית אינסטגרם משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ברשת החברתית LinkedIn משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, סרטונים בערוץ היוטיוב ישראל, משרד התחבורה, דף שער בספרייה הלאומית משרד הרישוי חונך מתקן חדש לבדיקת רכב במעמד דב יוסף. יומני כרמל אוקטובר 1950 (התחלה 4:44) אסנת ניר, "משרד התחבורה כשל בתפקודו; הנזק למשק - עשרות מיליארדים בשנה", באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2019 הודעה על שינוי שם של משרדים, י"פ 6663 מיום 17 בספטמבר 2013(הקישור אינו פעיל, 22.2.2020) שירות כלכליסט, כץ בחר בקרן טרנר למנכ"לית משרד התחבורה במקום עוזי יצחקי, באתר כלכליסט, 14 ביוני 2016 תבנית:שרי התחבורה
מלחמת איטליה–אתיופיה

האם התכוונתם ל... המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה (1895 - 1896) המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה (1935 - 1936)
טיל (עיר)

טיל (בצרפתית: Tulle) היא עיר בצרפת, בירת מחוז קורז שבחבל אקיטן החדשה. העיר רחוקה כ-180 ק"מ מבורדו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך מורחב – הטבח בטיל ביוני 1944 רוכזו ונרצחו 213 אזרחים בטיל על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה Das Reich, שלושה ימים לאחר נחיתת יום ה-D במלחמת העולם השנייה. מתוך הנרצחים, 99 נתלו ביום אחד בעיר. לאחר מתקפה של תנועת ההתנגדות הצרפתית פרנק-טירר (Francs-tireur) ב-7 וב-8 ביוני 1944, הגעתם של חיילי Das Reich אילצה את המאקי לברוח מטיל. ב-9 ביוני 1944 עצרו אנשי אס אס ואס דה את כל הגברים בגילים שש עשרה עד שישים בעיר והורו לתלות 120 מהאסירים. 99 נתלו. בימים שלאחר מכן נשלחו 149 גברים למחנה הריכוז דכאו, שם מתו 101. פעולות הוורמאכט, הוואפן אס אס והאס דה גבו את חייהם של 213 אזרחים תושבי טיל. יום לאחר מכן, אותה דיוויזיית פאנצר, Das Reich, הייתה מעורבת בטבח באורדור-סור-גלאן. העיר, הידועה בכינויה "עיר שבע הגבעות", שוכנת על גדותיו התלולות של נהר הקורז (צר'). העיר ידועה כמרכז חשוב למלאכה ותעשייה, ובעיקר לייצור תחרה, נשק ואקורדיונים. בין 2001 ל-2008 כיהן בראשות העיר פרנסואה הולנד, לימים נשיא צרפת. מדיה וקבצים בנושא טיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיל (בצרפתית) טיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טול (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית טיל, ברשת החברתית פייסבוק טיל, ברשת החברתית אינסטגרם טיל, ברשת החברתית LinkedIn ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.