laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולטימטום

אולטימטום (מלטינית, מילולית: "האחרון") הוא דרישה או תביעה, אשר מילויה נדרש בפרק זמן קצוב, המגובה באיום אשר אמור להתממש אם לא תתמלא דרישת האולטימטום. אולטימטום בא בדרך כלל דרישה אחרונה בסדרה של דרישות. על כן, בדרך כלל התנאי הוא זמן קצר, והדרישה אינה פתוחה למשא ומתן. האיום המגבה את האולטימטום יכול להיות מסוגים שונים, בהתאם לתחום שבו עוסקת הדרישה. להלן כמה דוגמאות נפוצות: בדיפלומטיה, האיום יכול להיות שימוש בכוח: הכרזת מלחמה, פעולה צבאית או סנקציות כגון הגבלות סחר או אמברגו. בפוליטיקה האיום הוא בפרישה מהממשלה בהדחה מהממשלה, או בהליכה לקואליציה עם מפלגות אחרות. בחטיפה, החוטפים יכולים לאיים להוציא להורג את בני הערובה, או שהשלטונות יכולים לאיים לנסות ולחלץ את החטופים בכוח. אולטימטום יכול להימסר גם בתחומים אחרים. לדוגמה: במשפטים, אולטימטום יכול להיות דרישה לחתום על עסקת טיעון או ללכת למשפט. בעסקים, אפשר לדרוש מחיר מסוים, או שעסקה תבוטל. בסכסוכי עבודה, אפשר לדרוש שיפור בתנאי ההעסקה ועלייה במשכורת, או שהעובדים יפצחו בשביתה. אולטימטומים שכאלו יכולים להיות חוקיים או בלתי חוקיים, מקובלים חברתית או לא. אולטימטומים הם גם חלק מעולם הפשע. כך למשל סחיטה יכולה להיות מלווה באולטימטום. עילה למלחמה מושג בחדשות: אולטימטום(הקישור אינו פעיל), אתר אוניברסיטת חיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואקה דה לה לונה

ואקה דה לה לונה (בשילוב של קצ'ואה וספרדית: Huaca de la Luna; "ואקת הירח") הייתה ואקה עשויה לבני חימר שנבנתה על ידי בני תרבות המוצ'ה בצפון פרו. במתחם שבינה לבין ואקת השמש הסמוכה (ואקה דל סול) שכנה עיר הבירה של המוצ'ה, המכונה בידי ארכאולוגים בני ימינו "סֶרוֹ בְּלאנְקוֹ" ("הגבעה הלבנה"). אף שהיא קטנה מוואקה דל סול, מספקת ואקה דה לה לונה יותר מידע לארכאולוגים, וזאת משום שוואקה דל סול סבלה מהרס ומביזה של הספרדים במאה ה-17. על פי הערכות הארכאולוגים, שימשה ואקה דה לה לונה בעיקר למטרות טקסיות ודתיות. אורכה של הוואקה כ-290 מ', רוחבה כ-210 מ', והיא בנויה מ-3 חלקים עיקריים. חלקה הצפוני נהרס בידי בוזזים, ולכן תפקידו אינו ידוע לחוקרים. החלק המרכזי שימש לקבורה. ככל הנראה, נקברו במקום כהנים דתיים בכירים, משום שהקרמיקה שנמצאה בו היא באיכות גבוהה יותר מאשר מאתרי הקבורה שבוואקה דל סול. החלק המזרחי שימש לטקסים של הקרבת קורבנות אדם. במקום נמצאו ציורים המתארים טקסים אלה, וכן גולגולות רבות של הקורבנות, שהושלכו בסמוך לוואקה. קירות הוואקה נצבעו בצבעים שונים - שחור, אדום, כחול, לבן וצהוב. עקב פגעי מזג האוויר דהו רוב הצבעים, אך בקירות פנימיים וקדומים יותר, עדיין ניתן להתרשם מהציורים. ברבים מהציורים מופיעה דמות האל של בני המוצ'ה, אָיָיפֶּק (Ayapec; "יודע כל"). ואקה דה לה לונה שוכנת כארבעה ק"מ מהעיר טרוחיו. Rebecca Stone Miller, Art of the Andes, from Chavin to Inca, Thames and Hudson, 1995. Michael E. Moseley, The Incas and their Ancestors, Thames and Hudson, 1992. מדיה וקבצים בנושא ואקה דה לה לונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואקה דה לה לונה (בספרדית) מידע על מקדשי המוצ'ה
לילי להמן

לילי להמן (בגרמנית: Lilli Lehmann, ‏ 24 בנובמבר 1848, וירצבורג – 17 במאי 1929, ברלין) הייתה זמרת אופרה גרמניה. אמה, מריה תרזה לב (1809 - 1885) הייתה יהודיה. את שיעוריה הראשונים קיבלה מאמה, שהייתה פרימדונה אצל לואי שפור בקאסל. אחרי ששרה תפקידים קטנים על הבימה, הופיעה לראשונה בברלין בשנת 1870 כסופרן קל ב"מחנה צבא בשלזיה" של ג'אקומו מאיירבר. הצלחתה הייתה גדולה כל כך, שבשנת 1876 התמנתה לזמרת הלשכה הקיסרית. היא שרה בפסטיבל ביירוית הראשון, בשנת 1876, הופיעה בלונדון בשנת 1884 ובמטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנים 1885–1890. שם הייתה שותפה, עם פישר, אלווארי, ברנדט וזיידל, להשגת ניצחון סופי למוזיקה של וגנר. התמהמהותה באמריקה מעבר לחופשת ההיעדרות שהעניקה לה האופרה של ברלין המיטה עליה חרם בשובה לגרמניה. החרם הוסר הודות להתערבותו האישית של הקיסר. קולה, שהצטיין באיכותו ובעוצמתו, זיכה אותה במוניטין של הגדולה בזמרות וגנר בזמנה בד בבד עם זה של פרשנית אידיאלית ליצירות מוצרט. לא היו לה מתחרות בתפקידי ברונהילדה ואיזולדה. להמן, שנודעה גם בשירת לידר, הייתה למורה ידועת-שם אחרי פרישתה מקריירה של קונצרטים. בין תלמידיה היו ג'ראלדין פאראר ואוליב פרמסטד. בשנת 1888 נישאה לטנור פאול קאליש. בהשפעת ריכרד וגנר, שקידם צמחונות אולם לא היה צמחוני בעצמו, אימצה אורח חיים צמחוני. L. Andro, Lilli Lehmann (Berlin, 1907) Lilli Lehmann, Mein Weg (Leipzig, 1913); English translation by Alice B. Seligman, My Path through Life, New York, 1914) מדיה וקבצים בנושא לילי להמן בוויקישיתוף לילי להמן, באתר ספוטיפיי לילי להמן, באתר AllMusic (באנגלית) לילי להמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) לילי להמן, באתר Yandex.Music (ברוסית) לילי להמן, באתר Discogs (באנגלית) לילי להמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי לילי להמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) לילי להמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Spencer, Colin. The heretic's feast: A history of vegetarianism. UPNE, 1996. p. 282-283
אוליב פרמסטד

אוליב פרמסטד (באנגלית: Olive Fremstad,‏ 14 במרץ 1871 - 21 באפריל 1951) היה שם הבימה של אנה אוליביה רונדקוויסט, זמרת סופרן ומצו סופרן אופראית מפורסמת ממוצא שוודי-אמריקאי. ראשית חינוכה והשכלתה המוזיקלית הייתה בכריסטיאניה. כשמלאו לה 12 היגרו הוריה לארצות הברית והשתקעו במיניאפוליס. עוד לפני שעזבה את כריסטיאניה התקדמה בנגינתה בפסנתר במידה כזאת, שהופיעה שם כילדת פלא. אוליב פרמסטד נולדה בסטוקהולם. היא החלה ללמוד פיתוח קול ושירה בניו יורק, בשנת 1890, אחרי ששרה במקהלות כנסייה. לאחר תקופת השתלמות אצל לילי להמן בברלין, הופיעה לראשונה באופרה, בתפקיד המצו-סופרן של אזוצ'נה איל טרובאטורה של ורדי, באופרה של קלן בשנת 1895. היא נשארה בקלן למשך שלוש שנים לפחות ומשם עברה לווינה, מינכן, ביירוית ולונדון. פרמסטד הופיעה במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1903 עד 1914 והתמחתה בתפקידי וגנר. בתקופה זו כבר שרה כסופרן דרמטי. פרמסטד הופיעה לפני הקהל 351 פעמים כחברה בצוות הכוכבים של המטרופוליטן, בתכיפות הגדולה ביותר בתפקידי ונוס בטנהויזר, קונדרי בפרסיפאל, זיגלינדה, איזולדה בטריסטן ואיזולדה ואלזה בלוהנגרין. הקהל האמריקאי לא התפעל ביותר מכרמן שלה, אבל היא שרה תפקיד זה מול אנריקו קארוזו בסן פרנסיסקו, בלילה שקדם לרעש האדמה ולשריפה הידועה לשימצה, שכמעט החריבה את העיר עד כלות ב-1906. אחרי שפרשה משירה מקצועית בשנת 1920, ניסתה אוליב את כוחה לזמן קצר בהוראה, אבל סבלנותה כלפי כל מה שנופל משלמות הייתה זעומה. אחד מן ה"שיעורים" שלה תבע מן התלמידים לעיין בתשומת לב בראש אדם כרות, משומר בצנצנת. היא הייתה נבוכה כשתלמידיה המעטים נסו בבהלה ולא גילו עניין בלימוד מיתרי הקול האנושיים בתצוגה כזאת. היא השתמשה בראש הזה כדי לקבוע את מידת התאמתם של תלמידים לעתיד לקריירה אופראית. פרמסטד עצמה לא ראתה שום דבר מיוחד בכך; כשהתכוננה לתפקיד סאלומה בהצגת הבכורה במטרופוליטן, הלכה לחדר המתים בניו יורק כדי לברר, עד כמה היא צריכה לכרוע תחתיה תחת נטל ראשו של יוחנן המטביל. פרמסטד לא הרבתה בהקלטות. היא ערכה כארבעים הקלטות בין 1911 ל-1915, שרק 15 מהן הוצאו לאור. מבקר המוזיקה ג'. ב. סטין מכנה את פרמסטד "מן הגדולות בזמרות וגנר" אוליב פרמסטד נישאה פעמיים. שני נישואיה הסתיימו בגירושין. פרמסטד הייתה חברה קרובה ובת לוויה של הסופרת האמריקאית החשובה, וילה קאתר. היא מתה באירבינגטון, ניו יורק. The Rainbow Bridge (ביוגרפיה של אוליב פרמסטד) מאת מרי ווטקינס קאשינג, ניו יורק, G.P. Putnam's Sons (Library of Congress Catalog card number 54:104941954 מדיה וקבצים בנושא אוליב פרמסטד בוויקישיתוף אוליב פרמסטד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אוליב פרמסטד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוליב פרמסטד, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוליב פרמסטד, באתר Discogs (באנגלית) The Grand Tradition: Seventy Years of Singing on Record" [New York: Charles Scribner's Sons, 1974], page 46)
יצירה נגזרת

בדיני זכויות יוצרים, יצירה נגזרת (באנגלית: Derivative Work) היא יצירה שמתבססת באופן מהותי על יצירה אחרת, הכוללת מרכיבים עיקריים המוגנים בזכויות יוצרים של יצירה מקורית ראשונה שנוצרה בעבר (היצירה הבסיסית). היצירה הנגזרת הופכת ליצירה שנייה, נפרדת, עצמאית מהראשונה. ההתמרה (שינוי הצורה), ההתאמה או עיבוד של היצירה חייבים להיות מהותיים ולשאת את טעמו האישי של היוצר במידה מספקת כדי להיות מקורית ובכך מוגנת בזכויות יוצרים. תרגומים, עיבודים קולנועיים ועיבודים מוזיקליים הם סוגים נפוצים של יצירות נגזרות. למשל, השינוי יכול להיות מדיום אחר, פורמט אחר, שינוי גודל או צורה, או שימוש חלקי ביצירה. למשל, תרגום של יצירה ספרותית משפה אחת לשנייה, צילום של ציור או ציור של צילום, פסל שנעשה על בסיס ציור או צילום, הפיכת טקסט כתוב למחזה, הקטנה של צילום לצילום ממוזער, דיגיטיזציה של טקסט וכדומה. הזכות להכין יצירה נגזרת נתונה באופן בלעדי לבעלי זכות היוצרים ביצירה המקורית, בהנחה שהיצירה המקורית מוגנת בזכויות יוצרים. הזכות היא מרכיב אחד באגד הזכויות שניתן לבעלי היצירה הראשונה. משמעות הדבר היא שמי שמכין יצירה נגזרת ללא רשות בעלי היצירה המקורית, מפר את זכות היוצרים של היוצר המקורי. היצירה הנגזרת, למרות שמבחינת תוכנה היא מבוססת על יצירה אחרת, היא יצירה עצמאית מבחינה משפטית, ובעליה זכאי לכל ההגנות האפשריות הנתונות לו בדין, בתנאי שהיצירה מקורית, וכפוף לחריגים והגנות הקבועות בדין. מקור ההגנה על יצירות נגזרות הוא באמנת ברן (1886), להגנה על יצירות ספרותיות ואומנותיות, כפי שתוקנה במהלך השנים. ישראל, כמו מרבית מדינות העולם, מחויבת לאמנת ברן וקלטה אותה לתוך דיני זכויות יוצרים. בדיני זכויות יוצרים בישראל, עד מאי 2008, מועד שבו נכנס לתוקף חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007, לא הוכרה זכות כללית להכין יצירה נגזרת. חוק זכות יוצרים משנת 1911 הכיר במפורש בזכות נגזרת בקשר לתרגומים ובקשר לדרמטיזציה של מחזה. עם זאת, בתי המשפט ראו ביצירה הנגזרת משום העתקה של היצירה המקורית, למרות שמדובר בהעתקה תוך כדי שינוי. חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007, קובע במפורש את הזכות ליצירה נגזרת בסעיף 11(6), ומגדיר, בסעיף 16, כך: "עשיית יצירה נגזרת היא עשיית יצירה מקורית, המבוססת באופן מהותי על יצירה אחרת, כגון תרגום או עיבוד". קניין רוחני מדיה וקבצים בנושא יצירה נגזרת בוויקישיתוף א (ת"א) 1639/08 בית שוקן להוצאת ספרים בע"מ נגד פרופ' דן לאור ומרכז זלמן שזר לתולדות ישראל(הקישור אינו פעיל), ניתן ב-31.5.2009
מודול (תוכנה)

מודול (בעברית תקנית: פִּרְקָן) הוא תת-מערכת המהווה חלק מתוכנית מחשב ומבצעת פעולה מסוימת. לעיתים מודול נקרא בשם אחר (חבילה, ספרייה ועוד). מודול יכול להיות עצמאי (כלומר ניתן להרצה בנפרד) ואז הוא מכונה מודול ראשי או להוות חלק מתוכנית רחבה יותר הכוללת מודולים נוספים. מודול מכיל לרוב יחידות קטנות יותר (פונקציות, מחלקות, משפטים וכיוצא באלו) והוא נכתב במרבית המקרים בקובץ נפרד (חלק מהשפות כמו שפת C משתמשות בכתיבה של קובץ נפרד כהגדרת מודול). עם זאת ישנם מקרים בהם מודול מחולק על קבצים רבים (למשל בשפת ADA מורכב מודול לרוב משני קבצים - הגדרה ומימוש) או כתובים מספר מודולים בקובץ אחד (מצב שלרוב נחשב לבעייתי מבחינה יכולת התחזוקה של התוכנה אולם הוא חוקי). לרוב ההתייחסות למודול היא כיחידה הקטנה ביותר הניתנת לבדיקה עצמאית (בדיקות של פרוצדורות ייתכנו אולם פרוצדורות שאינן ניתנות לקריאה מחוץ למודול לרוב לא ייבדקו כיחידות). חוק קונוויי מודולריות (תכנות) פִּרְקָן במילון טכנולוגיית המידע: שפות תכנות (תשע"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית מוֹדוּל; חלק של תוכנית שפותח כך שיהיה נבדל או בר זיהוי בכל הקשור לפעולות כגון הידור, כריכה או ביצוע, והעשוי להדד (to interact) עם תוכניות אחרות או עם חלקים אחרים של אותה תוכנית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הילדגרד קנף

הילדגרד פרידה אלברטינה קנף (בגרמנית: Hildegard Frieda Albertine Knef, ‏ 28 בדצמבר 1925 – 1 בפברואר 2002) הייתה שחקנית, זמרת וסופרת גרמניה. יש גורסים, שבין תפקידיה המשפיעים ביותר היה זה של סוזן ואלנר בסרטו של וולפגנג שטאודטה, Die Mörder sind unter uns ("הרוצחים הם בינינו") (הסרט הראשון שיצא במזרח גרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה בהפקת מפעל הפקת הסרטים הסובייטי DEFA-Studio für Spielfilme) וכן תפקידה כמרינה ב-Die Sünderin ("החוטאת"), שבו ביצעה את סצנת העירום הראשונה בקולנוע הגרמני, בשנת 1950. התקרית בסרט זה הציתה את אחת השערוריות הגדולות ביותר בתולדות תעשיית הקולנוע הגרמנית ועוררה ביקורת מצד הכנסייה הקתולית, אך היא הגיבה על כך באמרה, כי איננה מבינה איך יכול מישהו לייחס חשיבות להופעה בעירום חמש שנים בלבד אחרי אושוויץ. קנף הייתה השחקנית הגרמניה הראשונה והיחידה שהופיעה בהצגה מצליחה בברודוויי ("גרבי משי" של קול פורטר, שהתפרסמה כסרט קולנוע בכיכובה של גרטה גרבו). היו שהשוו אותה לשחקנית גרמניה אחרת גדולה, מרלן דיטריך. שתיהן היו, או תוארו, כנשים משוחררות ובטוחות בעצמן. הילדגרד קנף הייתה אחת השחקניות החשובות ביותר בגרמניה שאחרי המלחמה. ב-1952 השתתפה בסרט שלגי הקילימנג'רו למולו של גרגורי פק. בשנות ה-60 וה-70 נחלה הצלחה רבה כזמרת שאנסונים גרמניים, שבמקרים רבים הייתה שותפה לכתיבתם. השיר שבו היא זכורה ביותר הוא Für mich soll's rote Rosen regnen ("למעני יירד גשם של ורדים אדומים"). עוד נודעת היא בגרסה שלה לשיר Ich hab noch einen Koffer in Berlin ("יש לי עוד מזוודה אחת בברלין"), שכותרתו נזכרת עדיין במאמרים ובדיבורי שיגרה ברחבי גרמניה. הילדגרד קנף פרסמה ספרים אחדים. האוטוביוגרפיה שלה Der geschenkte Gaul – Bericht aus einem Leben ("סוס המתנה – סיפור חיים") משנת 1970 הוא תיאור נאמן אך לא סנסציוני של חייה בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה. הספר היה רב המכר המצליח ביותר בגרמניה אחרי המלחמה. ספרה השני, Das Urteil ("גזר הדין") משנת 1975 נחל הצלחה בינונית. הוא עסק במאבקה עם סרטן השד. קנף נישאה שלוש פעמים ובשנת 1968 ילדה בת לבעלה השני, דייוויד קאמרון פאלאסטאנגה. מדיה וקבצים בנושא הילדגרד קנף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הילדגרד קנף (בגרמנית) הילדגרד קנף, ברשת החברתית פייסבוק הילדגרד קנף, סרטונים בערוץ היוטיוב הילדגרד קנף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר AllMovie (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הילדגרד קנף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הילדגרד קנף, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר ספוטיפיי הילדגרד קנף, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר Last.fm (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר AllMusic (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר MusicBrainz (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר דיזר הילדגרד קנף, באתר Yandex.Music (ברוסית) הילדגרד קנף, באתר Discogs (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר Songkick (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר Genius הילדגרד קנף, באתר SecondHandSongs הילדגרד קנף, באתר DNCI הילדגרד קנף, באתר טיידל (באנגלית) הילדגרד קנף, באתר אמזון מיוזיק הילדגרד קנף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בכמה סרטים בשפה האנגלית נכתב שמה "נף" (Neff); היה זה הוויתור היחיד שניאותה לעשות כשהוצע לה לשנות את שמה הגרמני למשהו נוח יותר לדוברי אנגלית.
הרובע השנים-עשר של פריז

הרובע השנים-עשר (בצרפתית: XIIe arrondissement) הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, בירת צרפת. הרובע נמצא במזרח העיר, והוא הרובע הראשון בגדה הימנית שעל נתיב נהר הסן. הרובע עבר שינויים משמעותיים בעשור האחרון, בעיקר בסביבות קור-סנט-אמיליון וברסי, שכעת שוכנים שם משרד האוצר הצרפתי, פארק ברסי ואקור הוטל ארנה (הארנה של ברסי). הרובע השנים-עשר מכיל את האופרה בסטיליה, בית האופרה השני בגודלו בפריז. בית האופרה נחנך בשנת 1989, בשנת המאתיים לנפילת הבסטיליה. הרובע גובל בצפון ברובע האחד-עשר וברובע העשרים, במערב ברובע השלישי והרביעי, בדרום בנהר הסן, ובמזרח ביישובים הקהילתיים סן-מנדה ושרנטון-פון. גם שטחו של יער ונסן נכלל בתחומי הרובע. ללא יער ונסן (9.95 קמ"ר), שטחו של הרובע עומד על 6.37 קמ"ר - החמישי בגודלו מבין עשרים הרבעים של פריז. יחד עם יער ונסן שטחו הוא 16.324 קמ"ר, שהם כ-15% משטחה של העיר, והוא השני בגודלו בין רובעי העיר (לאחר הרובע השישה-עשר, ששטחו כולל את יער בולון). כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השנים-עשר הם: רובע בֶּל-אֶר (Quartier Bel-Air) רובע פִּיקפּוּס (Quartier Picpus) רובע בֶּרְסִי (Quartier Bercy) רובע ואנט (Quartier-Vingts) כיכר הבסטיליה (בשיתוף עם הרובע האחד עשר של פריז) האופרה בסטיליה יער ונסן תחנת הרכבת גאר דה ליון כיכר הניסיון פארק ברסי גשר הולכי הרגל ויאדוק דז אר אתר האינטרנט הרשמי של הרובע השנים-עשר של פריז (בצרפתית) הרובע השנים-עשר של פריז, ברשת החברתית פייסבוק הרובע השנים-עשר של פריז, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
דני ברסלר

דני ברסלר (נולד ב-20 ביולי 1985) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי וחבר נבחרת ישראל לשעבר (דאן 2). בגיל 6 החל ברסלר להתאמן בקראטה. לאחר כשנה עבר לאמנות הלחימה הסינית וו-שו. בגיל 10 החל להתאמן בטאקוונדו. בשנת 2005 זכה במדליית זהב השישית שלו באליפות ישראל הפתוחה. ברסלר עסק בהדרכת קבוצות ילדים, נוער ובוגרים אשר זכו בהישגים רבים באליפויות ישראל ותחרויות פתוחות באירופה. מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה (2005) מדליית זהב באליפות הולנד הפתוחה (2004) מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה (2004) מדליית כסף באליפות דנמרק הפתוחה (2004) מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה (2003) השתתפות באליפות העולם לנוער, יוון (2002) מדליית כסף באליפות הולנד הפתוחה (2002) מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה (2002) מדליית ארד באליפות בלגיה הפתוחה (2001) מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה (2002) מדליית ארד באליפות צרפת הפתוחה (2001) מדליית כסף באליפות צרפת הפתוחה (2000) מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה (1999) מדליית ארד באליפות ישראל הפתוחה (1998) מדליית ארד באליפות ישראל הפתוחה (1997) מדליית ארד באליפות ישראל הפתוחה (1996) מדליית ארד באליפות ישראל הפתוחה (1995) מדיה וקבצים בנושא דני ברסלר בוויקישיתוף דני ברסלר, ברשת החברתית פייסבוק נתונים על השתתפות בתחרויות בינלאומיות מועדון טקוואנדו ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דני ברסלר".
דושאן אוהרין

דושאן אוהרין (בצ'כית: Dušan Uhrin; נולד ב-5 בפברואר 1943) הוא מאמן כדורגל סלובקי-צ'כי. אוהרין, יליד סלובקיה, עבר בגיל 16 לגור בפראג. בתחילת קריירת האימון, אימן מספר קבוצות מליגת המשנה הצ'כית ואת ספרטה פראג. אימן את נבחרת צ'כיה בטורניר יורו 1996, אותו סיימה הנבחרת במקום השני, לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת גרמניה בשער הזהב. ב-1998, מונה כמנג'ר מכבי חיפה, לצידו של דניאל בריילובסקי, שהחליף את גיורא שפיגל. אוהרין הוביל את מכבי חיפה לשלב רבע הגמר בגביע המחזיקות, אחרי ניצחונות על ריד האוסטרית ועל פריז סן-ז'רמן הצרפתית. חיפה הודחה לאחר מפגש כפול מול לוקומוטיב מוסקבה. בזירה הישראלית, לא הצליח אוהרין, והוא התפטר לאחר הפסד בתוצאה 5:1 מול בית"ר ירושלים בגביע המדינה. בין השנים 1999–2002 אימן אוהרין את נבחרת כווית, ובין השנים 2006–2008 אימן את דינמו טביליסי. בנו, הנקרא גם הוא דושאן אוהרין, מאמן את קבוצת מלאדה בולסלאב. דושאן אוהרין, באתר Soccerway דושאן אוהרין, באתר WorldFootball.net דושאן אוהרין, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואקה דל סול

ואקה דל סול (Huaca del Sol, בשילוב של קצ'ואה וספרדית: "ואקת השמש") הייתה ואקה עשויה לבני חימר שנבנתה על ידי בני תרבות המוצ'ה בצפון פרו. במתחם שבינה לבין ואקת הירח הסמוכה (ואקה דה לה לונה) שכנה עיר הבירה של המוצ'ה, המכונה בידי ארכאולוגים בני ימינו "סֶרוֹ בְּלאנְקוֹ" ("הגבעה הלבנה"). לפי הערכת הארכאולוגים, לשם בניית הוואקה השתמשו בלמעלה מ-100 מיליון לבנים, והיא הייתה המבנה הגדול ביותר באמריקה הפרה-קולומביאנית. ההבדלים שנמצאו בין השכבות השונות של הלבנים מלמדים כי למעלה מ-100 קהילות שונות נטלו חלק בבנייה. לפי הממצאים שנמצאו במקום, סבורים הארכאולוגים כי הוואקה שימשה למגורי משפחת המלוכה, למנהלה ולקבורה. הקונקיסטאדורים הספרדים שהגיעו לוואקה דל סול בזזו אותה. כדי להקל על כך, אף הוטו מי נהר המוצ'ה. המים שזרמו קרוב יותר למבנה האיצו את הפגיעה בו. על פי ההערכות, כשני שלישים מהמבנה נהרסו במהלך השנים כתוצאה מהביזה, סחיפת המים ופגעי מזג האוויר, וגובהו קטן מ-50 מטר ל-41 מטר. על אף שוואקה דל סול גדולה מוואקה דה לה לונה, האחרונה סבלה פחות מהנזקים השונים, ומרבית הממצאים הארכאולוגיים נמצאו בה. ואקה דל סול שוכנת כ-5 קילומטרים צפונית לטרוחיו של ימינו. Rebecca Stone Miller, Art of the Andes, from Chavin to Inca, Thames and Hudson, 1995. Michael E. Moseley, The Incas and their Ancestors, Thames and Hudson, 1992. מדיה וקבצים בנושא ואקה דל סול בוויקישיתוף מידע על מקדשי המוצ'ה
עלי אבן סאבר א-דין

עלי אבן סאבר א-דין מבני שושלת וולאשמה, היה בנו של סאבר א-דין הראשון. הקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס מינה אותו למושל יפאט לאחר 1344. על פי טאדסה טמרת, אל-מקריזי מתאר את עלי "כראשון להתמרד כנגד ההגמוניה המקובלת להאטי (לקיסר האתיופי)", טאדסה טמרת מסביר שהוא היה הראשון ממשפחתו להתמרד מאז מותו של הקיסר עמדה ציון הראשון. המרד של המושל לא הצליח בגלל חוסר תמיכה מנתיניו. והוא וכל ילדיו חוץ אחמד אבן עלי נלכדו על ידי הקיסר ניואיה קראסטוס, הקיסר האתיופי מינה את בנו מוחמד אבן עלי למושל יפאט. אחרי שמונה שנים עלי שוחרר מבית סוהר וחזר לשלטון, אחמד ובניו הורדו מכס השלטון ורק בהתערבות ישירה של הקיסר מוחמד חזר לשלטון. נכדו חאק א-דין השני הוליך מרד כנגדו, חאק נתן לסבא שלו לשמור על התואר שליט העיר יפאט. ריצ'רד פאנקהארסט מזכיר שלעלי היה בן הנקרא מולה אספאה, שנלחם כנגד בן דודו חאק אד-דין השני ונהרג במרד זה. אין הסכמה על אורך התקופה בה עלי היה המושל של יפאט. אל-מקריזי בספרו ההיסטוריה של המדינות המוסלמיות האתיופיות מציין שעלי שוחרר אחרי שמונה שנים של מאסר, אך במקום נוסף כותב שהוא היה בבית סוהר כ-30 שנים ומת תחת שלטונו של סעאד א-דין השני, ההיסטוריה של שושלת וולאשמה נותנת לו כ-30 שנה בשלטון ובנו אחמד אבן עלי רק כשנתיים. שושלת וולאשמה הייתה משפחת אצולה מוסלמית ששלטה במאות ה-13 עד ה-16 בחלקים של מזרח אתיופיה, ג'יבוטי ומערב סומליה, והייתה בסכסוך הן טריטוריאלי והן דתי עם שליטי חבש. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 145. Taddesse Tamrat, p. 148. Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands (Lawrenceville: Red Sea Press, 1997), p. 50. Taddesse Tamrat, p. 146 n.2.
אחמד אבן עלי

אחמד אבן עלי מבני שושלת וולאשמה, היה מושל יפאט באמצע המאה ה-14. הקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס מינה אותו למושל יפאט לאחר שאביו עלי אבן סאבר א-דין מרד כנגד הקיסר האתיופי ונכלא בבית הסוהר. אביו עלי שוחרר ממאסר אחרי שמונה שנים וחזר לשלטון, נטל את כל סמכותיו של בנו אחמד והרכיז עליו כבוגד. אחמד היה צריך את ההתערבות של קיסר ניואיה קראסטוס על מנת לחזור שוב לשלטון, ילידו של אחמד נחשבו למנודים במשפחת וולאשמה. שושלת וולאשמה הייתה משפחת אצולה מוסלמית ששלטה במאות ה-13 עד ה-16 בחלקים של מזרח אתיופיה, ג'יבוטי ומערב סומליה, והייתה בסכסוך הן טריטוריאלי והן דתי עם שליטי חבש. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 147.
לואיס סקולה

לואיס אלברטו סקולה בלבואה (ספרדית: Luis Alberto Scola Balvoa; נולד ב-30 באפריל 1980 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי, וכיום יו"ר קבוצת פלקנסטרו וארזה מליגת העל האיטלקית בכדורסל. נולד בעיר בואנוס איירס. אביו היה פקיד בנק ושיחק כדורסל חצי-מקצועני. סקולה ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בקבוצה המקומית של פרו קאריל אואסטה בבואנוס איירס. אחרי שנתיים הוא עבר לשחק בספרד בקבוצת קאפיטל חיחון מהליגה השנייה ועזר לה לעלות לליגה הראשונה. בגלל שורשים ספרדים במשפחתו סקולה קיבל אזרחות ספרדית ושיחק כשחקן מקומי. קבוצת טאו ויטוריה הבחינה בכישרונו והחתימה אותו על חוזה ארוך טווח, שבמסגרת השנה הראשונה לחוזהו נשאר לשחק בקבוצת חיחון בליגה הראשונה כשחקן מושאל. בקיץ 2000 עבר לשחק בטאו ויטוריה. בוויטוריה סקולה הפך לאחד השחקנים הטובים באירופה בתפקידו, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה (2002), שני גביעי המלך (2002, 2004) ובסופרקאפ הספרדי (2006). באירופה סקולה היווה חלק מרכזי בעלייה של טאו לצמרת הכדורסל האירופי, והשתתף עימה בסדרת הגמר (2001) ושלושה פיינל פורים רצופים (2005, 2006, 2007) של היורוליג, כאשר בשנים 2005 ו-2007 הוא הפסיד לקבוצות מכבי תל אביב בגמר ופנאתינייקוס בחצי הגמר בהתאמה. בשנת 2002 הוא נבחר בדראפט בסיבוב השני על ידי סן אנטוניו ספרס, אולם מעבר שלו לקבוצה הטקסנית לא התאפשר עקב סעיף שחרור גבוה במיוחד מחוזהו בעלות מיליוני דולרים, סעיף שעקב חוקי ה-NBA הקבוצה לא יכלה לעמוד בהם. בקיץ 2007 הזכויות על סקולה עברו ליוסטון רוקטס, ונושא שחרורו מול טאו ויטוריה נפתר על ידי הקבוצה. מיד לאחר מכן הוא חתם בקבוצה. בקיץ 2012 ויתרה יוסטון על סקולה, שעבר לפיניקס סאנס. בשנת 2013 הועבר לואיס סקולה בטרייד לאינדיאנה פייסרס, תמורת ג'רלד גרין, מיילס פלאמלי ובחירת דראפט עתידית בסיבוב השני. ב-2015 חתם בטורונטו ראפטורס, ב-2016 חתם בברוקלין נטס, ובפברואר 2017 נופה מסגל הנטס. ב-9 ביולי 2017 חתם סקולה בשאנקסי ברייב דראגונס מהליגה הסינית. ב-10 באוגוסט 2018 חתם בשאנגחאי שארקס. ב-29 בספטמבר 2019 חתם סקולה באולימפיה מילאנו האיטלקית לעונה אחת. בשנה זו זכה בפרס ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב"). ב-21 בספטמבר 2021, לאחר עונה בה שיחק בפלקנסטרו וארזה, יצאה ההודעה כי סקולה פורש ממשחק פעיל. סקולה הצטרף לבעלות על וארזה ומשמש מאז כיו"ר שלה. סקולה שיחק בנבחרות ארגנטינה הצעירות וזכה עימן במספר לא מבוטל של תארים ומדליות. עם הנבחרת הבוגרת שיחק לראשונה בשנת 2001, ומאז זכה עימה במדליית הכסף באליפות העולם 2002 ומדליית זהב אולימפית באולימפיאדת אתונה (2004). בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא לואיס סקולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לואיס סקולה לואיס סקולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) מתי ברסקי‏, אולד סקולה: למה לואיס סקולה לא דומיננטי ביוסטון?, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2010
מש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מש – סוג של קטנית, הידוע גם בשמות "אפונה סינית" ו"שעועית מונג" מש (דמות מקראית) – אחד מבניו של ארם בן שם בן נח בספר בראשית מש (מידת צפיפות) – מידה המשמשת לבדיקת צפיפות רשתות, נפות וכו' מאש (בירה) – תהליך של הפעלת האנזימים בלתת המשמש בבישול בירה. מ.א.ש
ואקה דל דרגון

ואקה דל דרגון (Huaca del Dragón, בשילוב של קצ'ואה וספרדית: "ואקת הדרקון"), ידועה גם בשם ואקה דל ארקו איריס (Huaca del Arco Iris, "ואקת הקשת בענן"), הייתה ואקה של בני הצ'ימו, סמוך לבירתם צ'אן צ'אן שבצפון פרו. מקור שמותיה של הוואקה בציורים דמויי הדרקונים והקשתות שעל קירותיה. הדעות באשר למועד הקמתה של הוואקה חלוקות. כמה מהחוקרים סבורים שהיא הוקמה בתקופת הצ'ימו, בין השנים 1450-1100, ואילו אחרים סבורים שהוקמה עוד קודם לכן, על ידי תרבות סיקן, בין השנים 800 ל-1000. הוואקה, שבדומה לוואקות ולמבנים אחרים בסביבתו עשויה חימר, בנויה בצורת פירמידה בעלת שני מפלסים, והיא מוקפת בחומה שבה כניסה אחת. המפלס העליון שימש לאחסנת מזון והתחתון למגורים. קירות הוואקה מעוטרים בציורים. ואקה דל דרגון שוכנת בסמוך לעיר טרוחיו של ימינו. צ'אן צ'אן ואקה דה לה לונה ואקה דל סול מדיה וקבצים בנושא ואקה דל דרגון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.