laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אובססיה

האם התכוונתם ל... קיבעון – מונח מתחום הפסיכולוגיה המתאר היצמדות או אובססיביות לדבר מה. מחשבות פולשניות – דימויים, מחשבות או רגשות לא-רצויים העשויים להתקבע במחשבה. מחשבות טורדניות או כפייתיות - מחשבות מלוות בחרדה המופיעות בניגוד לרצון האדם והמאפיינות, לצד טהטקסים הכפייתיים, את ההפרעה הטורדנית-כפייתית הפרעה טורדנית-כפייתית – הפרעה נפשית המתאפיינת במחשבות טורדניות ובהתנהגות כפייתית (OCD). הפרעת אישיות טורדנית-כפייתית – הפרעת אישיות המתאפיינת בשאיפה מוגזמת לסדר ובנוקשות מחשבתית והתנהגותית אובססיה (סרט) – סרט קולנוע איטלקי בבימויו של לוקינו ויסקונטי.
סלצבאך

נהר הסלצבאך (בצרפתית: Seltzbach) הוא נהר שאורכו 33.1 ק"מ ומוצאו בצפון הרי הווז' בעיר גרסדורף (Gœrsdorf) הנהר עובר בצפון יער אגנו נשפך אל נהר הסואר בעיר סלץ. פירוש השם Seltzbach באלזסית הוא נהר סלץ. מדיה וקבצים בנושא סלצבאך בוויקישיתוף מידע על הנהר מאתר sandre - השירות ההידראולי הלאומי של צרפת ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחמד כסרווי

אחמד כסרווי (פרסית: احمد كسروى; 29 בספטמבר 1890 – 11 במרץ 1946) היה היסטוריון, בלשן, הוגה דעות ופעיל חברתי איראני. נרצח בשל התנגדותו לאסלאם השיעי ולממסד הדתי באיראן. אחמד כסרווי נולד למשפחת אנשי דת ממוצא אזרי בכפר שליד העיר תבריז. אביו ייעד אותו מגיל צעיר לכהן במשרה דתית, והוא החל ללמוד לימודי דת בהיותו בן 6. לאחר שנפטר אביו בהיותו בן 12, נאלץ כסרווי לעזוב את הלימודים ולסייע בפרנסת המשפחה, אולם כעבור מספר שנים חזר לספסל הלימודים. הוא עבר מן הכפר לתבריז, והחל ללמוד במדרסה טאלביה, המוסד העירוני המוביל באותה עת. לאחר ארבע שנות לימודים הוסמך כאיש דת וקיבל את התואר 'מולא'. לאחר הסמכתו שימש במשך תקופה קצרה כמטיף באחד המסגדים שבכפר הולדתו, אולם עד מהרה הוא מאס בעבודה זאת ובמקום זאת תכנן להתחיל את דרכו הציבורית. עוד בתקופת לימודיו בתבריז נחשף כסרווי לרעיון החוקתיות, ונעשה לתומך נלהב של הפעילות הפוליטית לקידומה של איראן. כסרווי אמנם לא לקח חלק פעיל במהפכה החוקתית באיראן בשנת 1905, אולם היה בלי ספק מזוהה עם מחנה תומכי החוקה שכונו 'שוחרי החירות'. בעקבות כינונה של החוקה החלה להיבנות מערכת משפטית לא-דתית באיראן, שם מצא כסרווי את משרתו הציבורית הראשונה לאחר שנטש את השירות הדתי. בשנות העשרים שימש בתפקידים שונים במשרד המשפטים, תוך שהוא מקדם ערכים של עצמאות מערכת המשפט ושוויון בפני החוק. פעילותו בשנים אלו עוררו עליו מתנגדים רבים. לצד פעילותו המשפטית הספיק כסרווי לפרסם בתקופה זאת גם שני חיבורים היסטוריים העוסקים בהיסטוריה של אזרבייג'ן. לאחר פרישתו ממשרד המשפטים בשנת 1930 כסרווי הגביר את פעילותו החברתית, ופרסם מאמרים רבים שעסקו בתחלואי החברה האיראנית ובדרכים להתמודדות עם תופעות אלו. ביקורת רבה הפנה גם ביחס לממסד הדתי וכלפי האסלאם באופן כללי יותר. כסרווי טען כי יש ליצור שינוי תודעתי בחברה האיראנית שיהפוך אותה מחברה נבערת בעלת חשיבה חשוכה לחברה בריאה שתתבסס על היגיון וגאווה לאומית. הביקורת שמתח על הממסד הדתי היא שהביאה בסופו של דבר למותו של כסרווי. ב-11 במרץ 1946 נרצח בידי שני מתנקשים אסלאמיסטיים מארגון 'פדאיאנ-י אסלאם'. מרים ניסימוב, "אחיותינו ובנותינו: שאלת הנשים והאידיאל הנשי בכתבי אחמד כסרווי", בתוך: דוד מנשרי וליאורה הנדלמן-בעבור (עורכים), איראן: אנטומיה של מהפכה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009. מדיה וקבצים בנושא אחמד כסרווי בוויקישיתוף ניסימוב, עמ' 222–223 ניסימוב, עמ' 223–224 ניסימוב, עמ' 225–226 ניסימוב, עמ' 224
מדרש תדשא

מדרש תדשא (נקרא גם מדרש רבי פנחס בן יאיר וכן ברייתא דרבי פנחס בן יאיר) הוא מדרש שיוחס לרבי פנחס בן יאיר, ולדעת החוקר אברהם אפשטיין נכתב על ידי רבי משה הדרשן. שם המדרש נובע מהפסוק בו הוא מתחיל: ”תַּדְשֵׁא הָאָרֶץ דֶּשֶׁא עֵשֶׂב מַזְרִיעַ זֶרַע” (בראשית א,יא) יש שהציעו שהמדרש פותח בפסוק זה משום שהמילה "תדשא" היא גימטריה של שם מחבר המדרש, אמנם אין התאמה מלאה בגימטריות. הרבה מתוכן המדרש מקביל לכתוב בספר היובלים. דוגמה לכך, במדרש תדשא (פרק ח) מובאים תאריכי לידת בני יעקב בדמיון רב למופיע בספר היובלים (כח,יג-כד). דבר זה הביא כמה חוקרים למסקנה שספר היובלים היה לפני המחבר. אמנם יש הטוענים שההשפעה מהספרים החיצוניים באה ממקורות שבע"פ ולא מספרים כתובים. מדרש תדשא, באתר ויקיטקסט מדרש תדשא, מהדורת פיעטרקוב, תרס"ח, באתר היברובוקס מדרש תדשא, במהדורה מדויקת, מתוך ספר "ילקוט מדרשים". כולל הערות המהדיר, הרב עידן דשא. רבי אלעזר מוורמייזא, הקדמה לספר הרקח; רבי יהודה בן קלונימוס, יחוסי תנאים ואמוראים ערך 'רבי יוחנן בן אלעאי'. מקדמוניות היהודים חלק א עמ' XI. הדבר מצוי בחיבורים נוספים; המדרש תנא דבי אליהו מתחיל במילה "ויגרש" המהווה גימטריה של "תנא דבי אליהו"; מדרש פרקי דרבי אליעזר מתחיל במילים "מי ימלל גבורות יהוה" המהוות (בחיסור ו') גימטריה של שם המחבר "אליעזר בן הורקנוס", ועוד. בכתיב מלא "ריבי פינחס בן יאיר" יש הפרש של 2. אפשטיין, מקדמוניות היהודים חלק א' עמ' VI; אהרן ילינק, בית המדרש חלק ג' עמ' X. י"מ תא-שמע, כנסת מחקרים ח"א עמ' 26 הערה 13. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סואר (ריין)

נהר הסואר (בצרפתית: Sauer בגרמנית: Saarbach) הוא נהר שאורכו 70 ק"מ ומוצאו בריינלנד-פפאלץ, גרמניה וזורם ברובו בבא-רן שבצרפת עד שהוא נשפך אל נהר הריין. מקור הנהר בפלאצרוואלד ליד העיר אפנבורן (Eppenbrunn) שבקרבת הגבול הצרפתי-גרמני, ברום של כ-400 מטר מעל לגובה פני הים. הנהר זורם מזרחה בשטח גרמניה עד שהוא חוצה את הגבול לצרפת כ-12 ק"מ לאחר מוצאו. בצרפת הנהר זורם בצפון חבל בא-רן וממשיך לכיוון מזרח. במהלכו הוא ניזון ממספר נהרות שהעקריים שבהם הוא האברבאך והסלצבאך. כ-5 ק"מ לאחר המפגש עם נהר הסלצבאך, הנהר נשפך אל נהר הריין ליד העיר מינשוזן. מדיה וקבצים בנושא סואר בוויקישיתוף מידע על הנהר מאתר sandre - השירות ההידראולי הלאומי של צרפת (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מינשוזן

מינשוזן (בצרפתית: Munchhausen; ההגייה: [mynʃo'zœn]) הוא כפר במחוז בא-רן בחבל אלזס הצרפתי הנמצא על נהר הריין בגבול הצרפתי-גרמני. הכפר הוא כפר דייגים ולכן במגן העיר מופיע גם דג. מינשוזן נמצא בצפון מישור אלזס בשטח מיוער המהווה את הצד הצפון מזרחי של יער אגנו. הוא ממוקם במפגש הנהרות סואר וריין כאשר הריין הוא הגבול המזרחי של הכפר והסואר הוא הגבול הדרומי של הכפר. מצפון נמצאת העיר לותרבור (Lauterbourg). הכפר מחולק לשני חלקים הכפר הגבוה (haut-village) שמרוחק מעט מהריין ונמצא כ-15 מטר גבוה יותר מהחלק התחתון של העיר, והכפר הנמוך (bas-village) שנמצא בקרבת הריין ומוגן מפני שיטפונות והצפות על ידי סוללה. ככל הנראה שם הכפר מגיע מגרמנית שבה der Münch משמעותו נזיר ו-das Haus משמעותו בית. והסיומת -en היא צורת רבים. לכן משמעות שם העיר היא בתי הנזירים. מדיה וקבצים בנושא מינשוזן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מינשוזן (בצרפתית)
ארטו פאסילינה

ארטו פאסילינה (בפינית: Arto Paasilinna;‏ 20 באפריל 1942 – 15 באוקטובר 2018) היה סופר פיני ועיתונאי. פאסילינה נולד בקיטילה שבלפלנד, בן לעורך-דין ולעקרת-בית ואח לסופר ארנו פאסילינה, יליד 1935 ולחבר הפרלמנט האירופי ריינו פאסילינה, יליד 1939. פאסילינה למד באוניברסיטה העממית של לפלנד בשנים 1962–1963. בשנים 1963–1975 עבד כעיתונאי, כעורך וכעורך ראשי בעיתונים ובכתבי-עת שונים. הוא הוסיף לפרסם טור קבוע בעיתון גם בין השנים 1975 ו-1988. אולם ההכרה הציבורית, ההצלחה והתהילה שזכה להן בעקבות פרסום הרומן שנת הארנב (Jäniksen vuosi), אפשרו לו להתמסר מ-1975 בראש ובראשונה לכתיבה הספרותית. פאסילינה פרסם עד 2004 שלושים וחמישה ספרים, ועשרים ושמונה מתוכם הם רומנים. בנוסף לרומנים כתב פאסילינה גם ספרי מסעות ותצלומים, תסריטים לקולנוע ותסכיתי רדיו. מדיה וקבצים בנושא ארטו פאסילינה בוויקישיתוף שנת הארנב, מפינית: רמי סערי, עם עובד, 2004 הטוחן המיילל, מפינית: רמי סערי, עם עובד, 2015 אסירים בגן העדן, מפינית: רמי סערי, רימונים הוצאה לאור, 2022 ארטו פאסילינה, ברשת החברתית Goodreads רות אלמוג, "הטוחן המיילל": וריאציה על מיתוס איש הזאב, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2015 תלמה אדמון, ‏"הטוחן המיילל" הוא ספר בלי רגע משעמם, עם הומור בריא ומנצח, באתר מעריב אונליין, 30 באפריל 2015 רות אלמוג, "אסירים בגן עדן" מספר על ניצולי התרסקות מטוס המקימים חברת מופת על אי בודד, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022
סן ברנרדינו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סן ברנרדינו – עיר בדרום קליפורניה הרי סן ברנרדינו – רכס הרים הקרוב לעיר סן ברנרדינו (מחוז) – מחוז בדרום קליפורניה מעבר סן ברנרדינו – מעבר הרים בהרי האלפים מצר סן ברנרדינו – מצר ים בפיליפינים ברנרדינו מסיינה – קדוש נוצרי סן ברנרד
יום בחיי

יום בחיי היא תוכנית דוקו-ריאליטי ודוקו-סלב ישראלית ששודרה במשך שבע עונות, בין השנים 2007-2016. ב-HOT בידור ישראלי, ומתעדת את חייהם של ידוענים ישראלים תוך הצגת סדר יומם. ב-1 ביולי 2018 הסדרה עלתה ב-Kidz ללקוחות HOT. החל מה-8 ביולי 2018 משודרת ב-KidZ ללקוחות yes. משודרת גם בערוץ HOT Real, המשדר את רוב תוכניות הדוקו-ריאליטי של HOT. סדרת הדוקו של HOT בידור ישראלי מתעדת את חייהם האישיים של ידוענים ישראלים. בכל פרק מתרכזים בידוען אחר, בסדר יומו, משפחתו, חבריו, עסקיו והופעותיו. הפרק הראשון של הסדרה שודר ב-19 בספטמבר 2007, בכיכובה של דנה אינטרנשיונל. אתר האינטרנט הרשמי של יום בחיי [1] - משתתפים לפי שנה (באתר "אישים") עכבר העיר, איך דנה אינטרנשיונל נראית בבוקר?, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2007 תימנייה ממוצעת ביום, כוסית בלילה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליס אורלובסקי

אליס אורלובסקי (בגרמנית: Alice Orlowski;‏ 30 בספטמבר 1903 – 21 במאי 1976) הייתה שומרת גרמנייה במחנות ריכוז של הנאצים בפולין בזמן מלחמת העולם השנייה. נולדה בברלין בשם אליס מינה אליזבת אלינג. סיימה לימודים בתיכון לבנות. בגיל 18 הרתה והוריה זרקו אותה מן הבית. החלה בלימודי רפואה, אולם עקב מצוקה כלכלית נאלצה לפרוש מהם. בשנת 1930 נישאה לפליט, אציל ואיש עסקים ממוצא בלארוסי, וניהלה עמו חנות למוצרי עור. לאחר שבני הזוג התגרשו ב-1936, עברה לנהל באר בעיר אאכן. העסק נהרס בהפצצה של בעלות הברית ב-1943. ביולי 1942 התגייסה לאס אס ועברה הכשרה כשומרת במחנה ראוונסבריק. ביולי 1943 הוצבה כשומרת (בגרמנית "אס-אס אאופזהרין") במחנה מיידנק שליד לובלין, שם, יחד עם הרמינה בראונשטיינר, נודעו כשומרות האכזריות ביותר במחנה. באופן קבוע הן העמיסו נשים על משאיות שהובילו לתאי הגזים. אם היה נותר ילד לבדו, הן היו זורקות אותו על קבוצת המבוגרות כמו מטען, והיו סוגרות את הדלתות בטריקה. אורלובסקי לרוב הייתה מחכה לטרנספורטים חדשים של נשים. היא נהגה להצליף בשוט באסירות ישירות על העיניים[דרוש מקור]. בתחילת אוקטובר 1944 הועברה לתת-מחנה של אושוויץ (Budy) וקודמה לתפקיד "קומנדופיהררין" (ראש צוות) בצריף המיונים. אורלובסקי פיקחה על קבוצה שמנתה יותר מ-100 נשים, שתפקידן במחנה היה לעבור על חפצי הנרצחים בגז ולמיין: שעונים, פרוות, מעילים, זהב, תכשיטים, כסף, צעצועים, משקפיים ועוד. לאחר פינוי המחנה, באפריל 1944, הועברה לשרת במחנה פלאשוב הידוע לשמצה. במחנה זה, ליד קרקוב, היא השגיחה על האסירות ברחוב המחנה ונודעה ברשעותה הרבה[דרוש מקור]. באמצע ינואר 1945 הייתה אורלובסקי אחת מנשות האס אס שהשתתפו בצעדת מוות מאושוויץ מערבה לוודז'יסלאב שלזיה. במהלך הצעדה התנהגותה, שהייתה סדיסטית ואכזרית, נהייתה יותר הומנית. היא ניחמה את האסירים, הגישה מים לאסירים שהיו צמאים ואף ישנה עימם בחוץ על הארץ. לא ידוע מה גרם לשינוי בגישה שלה כלפי האסירים, אבל היו אנשים ששיערו[דרוש מקור] שהיא הרגישה[דרוש מקור] שהמלחמה עומדת להסתיים ושבקרוב היא תישפט בגין פשעי מלחמה. ייתכן שחזרה למחנה ראוונסבריק או לתת-מחנה שלו ושירתה שם כשומרת עד אפריל 1945[דרוש מקור]. לאחר סיום המלחמה, במאי 1945, אורלובסקי נלכדה על ידי הכוחות הסובייטים והוסגרה לפולין כדי לעמוד למשפט בגין פשעי מלחמה. אוסף של צילומי נשות אס אס בו הופיעה עזר להרשיע אותה במשפט אושוויץ הראשון בשנת 1947. ב-22 בדצמבר 1947 הורשעה בחברות באס אס ובהתעללות באסירות ונגזרו עליה 15 שנות מאסר, מתוכן ריצתה קרוב ל-10 שנים בפולין וגורשה ב-1956 לגרמניה המערבית. בשנת 1973 הועמדה לדין עקב התבטאויות אנטישמיות, הורשעה ונגזרו עליה 10 חודשי מאסר. היא הועמדה שוב לדין בגרמניה במסגרת משפטי מיידנק, שהחלו בדיסלדורף בנובמבר 1975, ומתה במהלך המשפט באביב 1976 בגיל 73. עקב כך בוטלו ההליכים המשפטיים נגדה במאי אותה שנה. נשים בשורות הנאצים קורות חיים (בגרמנית) https://books.google.co.il/books?id=wMiwDAAAQBAJ&printsec=frontcover&source=gbs_ge_summary_r&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false http://www.commissiononassisteddying.co.uk/alice-orlowski/
קנדירו

קנדירו (Vandellia cirrhosa) הוא דג מים מתוקים המצוי בנהר האמזונאס. בקרב המקומיים הוא נחשב לדג מאיים אפילו יותר מהפיראנה. הדג גדל לאורך של סנטימטרים בודדים, כשהגדולים ביותר מגיעים לאורך 40 ס"מ אך הרוב קטנים הרבה יותר, וצורתו דומה מעט לצלופח, כך שבמים העכורים של האמזונאס כמעט בלתי אפשרי לראותו. הקנדירו הוא טפיל; הוא שוחה אל חלל הזימים של דגים אחרים, מעמיד דורבן הנמצא מתחת לראשו וניזון מהדם שבזימים. מסיבה זו הוא גם קרוי "הדג הערפדי של ברזיל". הקנדירו צד באמצעות חוש הראיה, פחדם של המקומיים ממנו נובע מכך שהוא נמשך לשתן ולדם, ואם אדם מתרחץ במים עירום, או אפילו עם בגדים לא צמודים מספיק, אז כביכול ישחה הדג לתוך פתח גוף כלשהו (פי הטבעת או הנרתיק, וייתכן שבמקרה שהדג קטן מספיק גם פתח הפין), שם הוא יעמיד את דורבנו וייזון מהדם ורקמות הגוף כפי שיעשה בזימי דג אחר. במציאות, קיימת עדות אחת בלבד משנת 1997 לתקיפת האדם על ידי קנדירו, לפיה הדג קפץ כביכול מהמים לתוך פינו של גבר שהשתין לתוך הנהר. לפי העדות, הדג נבלם בסוגרים של השופכה. משם הוא כירסם את דרכו לכיס האשכים של הקרבן. עדות זו נחשבת לבלתי אמינה. סכנתו של הקנדירו לאדם נחשבת לאגדה אורבנית. מדיה וקבצים בנושא קנדירו בוויקישיתוף קנדירו, באתר ITIS (באנגלית) קנדירו, באתר NCBI (באנגלית) קנדירו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קנדירו, באתר FishBase (באנגלית) קנדירו, באתר GBIF (באנגלית) קנדירו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.youtube.com/watch?v=QQWgUht-ObI http://www.youtube.com/watch?v=KN4nXpVOxzM בלדד השוחי, האם דגי פיראנה הם אוכלי-אדם רצחניים?, באתר ערוץ עשר Experiments on the Feeding Behavior of the Hematophagous Candiru, Vandellia cf. Plazaii - Springer Can the candirú fish swim upstream into your urethra (revisited)?, אתר straightdope penis-fish, אתר healthline
פלדברג

פלדברג (בגרמנית: Feldberg) הוא הגבוה בהרי היער השחור, מדינת באדן-וירטמברג, גרמניה, והוא גם ההר הגבוה ביותר בגרמניה שאינו חלק משרשרת הרי האלפים. פסגתו הראשית של ההר היא בגובה 1493 מטרים, ובמרחק של כ-2 ק"מ מדרום-מזרח לה קיימת פסגה משנית בגובה 1448 מטרים. בראש הפסגה הראשית בנויים שני מגדלי אנטנות טלוויזיה ותחנת חיזוי למזג אוויר. בראש הפסגה המשנית מותקן מגדל לאנטנות שידור ותצפית, תחנה עליונה של הרכבל, ומצבת זיכרון לכבודו של "קאנצלר הברזל", ביסמרק. סלע היסוד של ההר הוא מסוג גנייס, בן כמיליארד שנים. אזור הפלדברג הוא תוצר של שלוש תקופות של קימוט קרקע, ושחיקה בשלב מאוחר יותר. ההר הנוכחי הוא תוצר של תקופת הקימוט השלישית כחלק מן הקימוט האלפיני בתקופת השלישון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בהר היא כ-3 מעלות צלזיוס ויורדים בו בממוצע 1909 מ"מ של משקעי גשם ושלג בשנה. אזור הפסגה וסביבתה אינו מיוער, ומכוסה במשטחים של עשב גבוה. בגבהים נמוכים יותר ניתן למצוא אזורים מיוערים בעצי אשור, אשוח, ואורן אלפיני. חלק מקרחות היער הן תוצר של רעיית יתר. ההר וסביבתו משמשים כאתר לטיולים רגליים ומדרונות לגלישת סקי. בין הפסגות מחברים מסלולי הליכה כבושים היטב, ומבסיס ההר לפיסגה מוביל גם כביש סלול. על ההר בנויות ארבע בקתות המשמשות כתחנות ריענון ומנוחה למטיילים והגולשים. התיירות באזור היא מקור הכנסה משמעותי לתושבי הכפרים שבעמקים הסובבים את ההר. על ההר מותקנות 14 מעליות סקי ומעל 50 קילומטרים של מסלולי גלישה בכל רמות הקושי. מדיה וקבצים בנושא פלדברג בוויקישיתוף
פריקינג

פְריקינג (אנגלית: Phreaking) הוא ביטוי סלנג שמתאר פריצה למערכות טלפוניה ושימוש לא חוקי בהן. מומחי הפריקינג משתמשים בצלילים בתדירויות מסוימות שמשמשים לאיתות (Signaling) פנימי במערכות טלפוניה אנלוגיות. מומחי הפריקינג מכונים פְריקֶרים. מאז שהפכו מרכזיות הטלפון לדיגיטליות נמנע הפריקינג החובבני. פריקינג מודרני מאופיין בעיקר על ידי גנבת סיסמאות לגישה מרחוק למרכזיות, ועל ידי ניתוח תעבורת טלפוניה. הפריצות החלו בארצות הברית בתחילת שנות ה-70, כאשר אחד הפורצים הראשונים היה ג'ו ה"שורק". ג'ו, עיוור מלידה, היה מסוגל לשרוק בטון מושלם בתדירות 2600 הרץ. טון זה אפשר למי שהיה שורק אותו לבצע שיחות חינם בטלפון, כלומר לא חוקיות. פריקרים אחרים בנו קופסאות שזכו לכינוי "קופסאות כחולות" שהיו יכולות ליצור באופן מלאכותי טון של 2600 הרץ. לפי שמועות היו פריקרים מרחבי אמריקה מתקשרים לג'ו ה"שורק", כדי שיכוון את הקופסאות הכחולות שלהם. בין בוני הקופסאות הללו היה סטיב ווזניאק, אחד המייסדים של חברת אפל. פריקר מפורסם אחר היה סטיוארט נלסון, סטודנט ב-MIT. נלסון למד לתכנת את מחשבי MIT כך שיתנו לו גישה לרשת הטלפון. לטענתו, נבע העניין שלו בפריקינג מכך שהיה מעוניין לגלות כיצד המערכת פועלת, ולא מתוך רצון לפגוע בה ולהרוס אותה. אחד הפריקרים המפורסמים ביותר הוא ג'ון דראפר, המכונה "קפטן קראנץ'", על שם צעצוע מצפצף (משרוקית), שהיה מצורף לקופסאות דגני בוקר בשם זה. כשחסמו את החור השלישי במשרוקית, היא הייתה משמיעה טון בתדירות 2600 הרץ. גם קפטן קראנץ' היה אחד הראשונים שבנו קופסאות כחולות. בנוסף, בנה גם קופסאות שיכלו ליצור טונים שונים, כדי לקבל גישה למערכות טלפוניה שונות. פריקר ידוע נוסף הוא קווין מיטניק שהשתמש ביכולתיו לעקוב אחרי סוכני ה-FBI שעקבו אחריו. פריקרים כיכבו במספר סרטים הוליוודיים, ביניהם "שודדי עמק הסיליקון", "האקרז 1", "האקרז 2", ו"סניקרס". המקרה המפורסם ביותר של פריקינג בישראל קרה במרכזיות דיגיטליות בשנות ה-90. הפריקינג בוצע על ידי שלושה אחים עוורים ממשפחת בדיר מכפר קאסם. הם פיתחו יכולת לזהות את צלילי החיוג הדיגיטליים (DTMF), וכך למצוא ססמאות שעזרו להם לפרוץ למרכזיות שונות ולמערכות של תא קולי. בין המרכזיות שנפרצו היו המרכזיות של חברות "דיגיטל", "פלאפון", "קומברס", גלי-צה"ל ועוד. בשנת 2014, התוכנית סיפור ישראלי של גלי צה"ל, הקדישו שעה שלמה לאחים בדיר בתוכנית מיוחדת על חייהם. האחים ניצלו חדירות אלו לביצוע שיחות טלפון בינלאומיות בחינם ומכרו שיחות חינם לאחרים. יש הטוענים שהרוויחו מכך קרוב ל-20 מיליון ש"ח. האח הבכור, מונדיר בדיר, קיבל עונש של חמש שנות מאסר על מעשיו. שאלה: אתה יכול על ידי שמיעה של הקשת מספר טלפון לזהות מה הספרה שחוייגה? תשובה: כן. ... שאלה: איך סיגלת לעצמך את אותה יכולת? תשובה: זה עניין מוזיקלי יותר. אדם שמבין קצת במוזיקה, גם מוזהר יש לו את היכולת הזאת, כששומעים שיר הוא יכול לדעת באיזה תווים מנוגן השיר. זה מה שקרה במצב שלי, יש לי אוזן מוזיקלית שעל ידי שמיעה יכולתי לדעת את הטון. הצליל של הטלפון מקש מספר 1 ומקש מספר 2 מורכב בצורה מסוימת תו מוזיקלי. זה מה שסיגל אותי להבין את הצלילים האלו. — מתוך פרוטוקול המשפט, מדינת ישראל נגד מונדיר בן קאסם בדיר ואחרים, ניתן ב-4.9.2001 האקינג האקר (הקישור אינו פעיל, 1 באפריל 2018)הכרעת הדין במשפטם של האחים בדיר - כולל פירוט של דרכי פעולתם. אהוד מלץ, אנו ילדי הפלא, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2001, כתבה על האחים בדיר ועל פריקרים פריקינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוחאי, פרק 16 של הפודקאסט סיפור ישראלי - האחים בדיר. 22.9.14 (ארכיון)
טימו ק. מוקה

טימו ק' מוקה (בשם מלא בפינית: Timo Kustaa Mukka; ‏ 17 בדצמבר 1944 – 27 במרץ 1973), סופר פיני. טימו ק' מוקה נולד בבולנס שבשוודיה. במשך חייו הקצרים למד מוקה באקדמיה לאמנויות של הלסינקי והספיק לפרסם תשעה ספרים, שברובם כתב בלשון פיוטית על תנאי החיים הקשים בלפלנד, הסביבה שבה עברו עליו ילדותו ורוב שנות בגרותו. תשעת ספריו ראו אור בשש השנים שבין 1964 ו-1970, וחיי יוצרם היו מאבק עיקש ועגום של אדם, אשר לא ידע לבעור על אש קטנה, נגד זמנו ההולך וכלה. בראשית שנות השישים של המאה העשרים התחיל להתפתח בספרות הפינית זרם הקרוי "סיפורת וידויית ספונטנית". זרם זה הושפע מכתיבת הנרי מילר, ושניים מנציגיו הבולטים ביותר בפינלנד הם "הילדים הנוראים" של הספרות הפינית – המשורר והמתרגם פנטי סאריקוסקי (Pentti Saarikoski) והסופר הנו סלמה (Hannu Salama). בקרב הכותבים המשויכים לזרם זה מתבלט מוקה, הנחשב ליוצר המקורי והעקבי ביותר בדרכו. יצירתו הייחודית מאופיינת בהתמקדות כותבהּ בנופי הטבע והאנוש החשוכים של צפון פינלנד, שלנכחם מצטיירים מעשיהם הנואשים של הגיבורים ותשוקותיהם העזות כאש המסרבת לכבות, מעֵין רעל המוסיף לפעפע על אף הרגעים הקצרים של הטוּב והאושר בין תהפוכות החיים. תיאורם הלירי של ההיסטריה הארקטית, המוצאת פורקן באהבה האסורה, ושל הלהט הדתי החשוך, הגורם להתהוותן של תחושות אשם מייסרות, ניכר כבר ביצירתו הראשונה של מוקה, הרומן "האדמה היא שיר של חטא" (1964). ספרו השני, הרומן "טאבו" (1965), מתעד את המלכוד שנמצאת בו גיבורת הספר, נערה בראשית התבגרותה, הנסחפת למערכת יחסי רגש ומין עם גבר מבוגר, המקיים בו בזמן קשרים אינטימיים עם אמה. גם ספריו השלישי והרביעי של מוקה היו רומנים: "מאיזשהו מקום כאן" (1965) הוא רומן מחאה חברתית המגולל את סיפורו של חייל פיני צעיר, הסובל מהתמוטטות עצבים במהלך שירותו הצבאי, ואילו "השיר על ילדי סיביר" (1966), עוסק, בין השאר, בטיב התלות של היחיד בחֶברה ובאפשרות לסמן גבולות ברורים במסגרת אותם יחסי תלות. שני הרומנים הנוספים שהספיק מוקה לכתוב הם "שיבולת הקיץ מתה" (1968), יצירה אלגורית שכמסגרתה משמש סיפורו של אדם הנורה ביער ומתאמץ לשרוד למרות הכדור התקוע בבטנו, ו"היונה והפרג" (1970), הספר האחרון שכתב – תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, הגורפת נערה צעירה ותמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד. בנוסף על הספרים הנזכרים לעיל פרסם מוקה גם את ספר השירים "אדום" (1966) ואת קובצי הסיפורים "מות הכלב" (1967) ו"פחד השלג" (1970). לספריו שמור מקום של כבוד בספרות פינלנד, והם משפיעים גם כיום על הסיפורת הנכתבת בארץ זו. שלושת ספרי מוקה שהתפרסמו בעברית, בתרגומו של רמי סערי, הם: "טאבו" (1998) בהוצאת ידיעות אחרונות, היונה והפרג (2002) ו- השיר על ילדי סִיבִּיר (2005) בהוצאת כרמל. מוקה הלך לעולמו ב-27 במרץ 1973 בגיל 28, בעיר רובניימי, בירת מחוז לפלנד שבפינלנד. היונה והפרג השיר על ילדי סיביר רמי סערי מדיה וקבצים בנושא טימו ק. מוקה בוויקישיתוף טימו ק. מוקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טימו ק. מוקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) טימו ק. מוקה, באתר Discogs (באנגלית) דן לחמן, השיר על ילדי סיביר / טימו ק' מוקה
מחסן ערובה

מחסן ערובה (בקרב הסוחרים ידוע כ"בונדד" ומקורו מהמילה האנגלית: bonded warehouse) או מחסן רישוי, הוא אזור או מתחם מאובטח אשר מפוקח על ידי המכס, בו מאוחסנת סחורה החייבת בתשלום מיסי יבוא (בישראל נכללים בהגדרה זו בין השאר מכס ומע"מ), על מנת לפטור את הסחורה מתשלום מוקדם. התשלום למכס יתבצע כאשר הסחורה תשוחרר משטח האחסון לצריכה מקומית. המחסן יכול להיות מנוהל על ידי הממשלה אך ניהול על ידי חברה פרטית שכיח יותר. מערכת ניהול זו קיימת בכל המדינות המפותחות בעולם. אחסון סחורה במחסן הערובה הוא חלק בלתי נפרד משרשרת האספקה הגלובלית. קודם להקמת מחסני הערובה, היה התשלום למכס מתבצע מיד בזמן הייבוא, או מתן איגרת חוב לרשויות המבטיחה ערבון לתשלום במקרה שרצה היבואן להפקיד את סחורתו במחסן. מערכת זו הסבה אי נוחות רבה, משלוש סיבות עיקריות: עבור היבואן הייתה זו לעיתים משימה קשה למצוא ערבויות עבור סחורתו, אי לכך נאלץ למכור את הטובין באופן מיידי ללא השארתו במחסן, דבר שאילץ אותו למכור את הסחורה במחיר נמוך, בשל חוסר היכולת להתאים את עצמו לדרישות השוק השונות בזמן קצר כל כך. תשלום המס בוצע בבת אחת מיד עם הכניסה למדינה, בעוד שהמכירה התבצעה לאורך תקופה בזמן עתידי. שני גורמים אלה העלו את מחיר הסחורה. ייבוא סחורות בעלות שיעור מכס גבוה היה דורש סכומים עצומים של כסף, מה שפגע בתחרותיות במשק. על מנת להימנע מבעיות אלו, הוקמו באנגליה, לאחר גלגולים שונים, מחסני הערובה הראשונים. לפני העברת הסחורה למחסן מופק "רשימון כנ"מ" ("כניסת למחסן") - בו נקבע ערך המס, למרות שהמס אינו משולם בשלב זה. קיימים שני סוגים עיקריים של אחסנת רישוי: מחסן רישוי כללי: במחסן מסוג זה ניתן לאחסן את סחורות הייבוא של כלל היבואנים על פי החוזה, מלבד סחורות פרטיות של בעל המחסן. מחסן רישוי פרטי: בסוג זה של מחסן, מאחסן בעליו את סחורתו הפרטית. במחסן זה מגוון אפשרויות אחסון, לדוגמה: מחסני ייבוא רכב ואולמות תצוגה, חנויות דיוטי פרי, ועוד. במהלך שהותה של הסחורה בשטח האחסון, היא מותרת בשימוש לצורך התאמתה לשוק המקומי, כגון: אריזה מחדש, הכנסה והדבקה של תוויות ומחירים ושינויים טכניים הנדרשים לשם מכירת הסחורה בארץ (למשל, החלפת תקעים במוצרי חשמל על מנת שיתאימו לשקעים השונים במדינה) אחסנת הסחורה נעשית רק לאחר פריקתה מהמכולה. ניהול האחסנה מתבצע באמצעות חלוקת הטובין לגושים, הממוספרים לפי סדר רץ וכוללים את שנת האחסון. שחרור הסחורה ממחסן הערובה מתבצע בחלקים, בהתאם לדרישות היבואן. במידה והסחורה לא שוחררה בתום שנה מיום אחסונה, רשאי המכס למכור את הסחורה כ"סב"ן" - "סחורה בלתי נדרשת". לאחסון הסחורה במחסן מספר יתרונות בולטים: מתאפשר שחרור הדרגתי של הטובין תשלום הדרגתי למכס חיסכון בניהול מחסן ומלאי. התשלום למחסן הוא עבור נפח האחסון שהולך ומצטמצם ככל שהסחורה משתחררת מחירי האחסון אינם קבועים וניתנים למשא ומתן המחסן ממוקם בדרך כלל באזורי תעשייה, כחלק ממבנים של חברות לוגיסטיקה גדולות המשמשים גורמים מסחריים שונים כיצרנים וסיטונאים. הוא מצויד ברציפי העמסה (רמפה) על מנת לאפשר גישה נוחה למשאיות לצורך הפצתם. לוגיסטיקה מלאי שרשרת אספקה טובין הפצה מדיה וקבצים בנושא מחסן ערובה בוויקישיתוף מידע על מחסן ערובה, באתר "חברת נמלי ישראל"