laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסיף פאשיל

יוסיף פאשיל (או יוזף פאשיל) (ברומנית: Iosif Paschill; בגרמנית: Joseph Paschill;‏ 17 בספטמבר 1877, בוקרשט – 29 במרץ 1966 בוקרשט) היה מלחין, פסנתרן ונגן עוגב, ומנצח מקהלה ומורה רומני, בן למיעוט הגרמני. ממייסדי המוזיקה לעוגב ברומניה. בין השנים 1901–1902 השתלם פאשיל אצל גבריאל פורה בפריז. נודע כנגן עוגב – בין השאר, בבית הכנסת קורל של בוקרשט - שבו פעל שנים רבות עד שנת 1924 ובקתדרלה הרומית-קתולית "ספנטול יוסיף" (יוסף הקדוש) בעיר. בצעירותו איחד את האגודות לשירה מקהלתית האוסטרית והגרמנית בבוקרשט לאגודה אחת - "אגודת השירה הגרמנית של בוקרשט - החברה הכוראלית הגרמנית קונקורדיה" Deutscher Gesangverein Eintracht - Societatea corală germană Concordia, כמו כן ניהל את ה - Deutsche Liedertafel בבוקרשט. יוסיף פאשיל היה ידוע גם כמורה לפסנתר והרמוניה ועם תלמידיו נמנה מלחין הרומאנסות יונל פרניק. הוא היה גם המורה הראשון לפסנתר של דינו ליפאטי. יוסיף פאשיל עצמו הלחין רומאנסות שנשארו נכסי צאן ברזל בתולדות המוזיקה הקלה הרומנית, כמו: "תחת עץ הדובדבן המלבלב" (Sub vişinul înflorit) (מילים: קרול סקרוב), "בקרחת היער על יד הכרם" ( În rariştea de lângă vii), "מה את רוצה?" (Ce vrei?) ,(מילים י. דוריאנו), Ochii tăi frumoşi şi limpezi ("עיניך היפות והבהירות") ואחרות. פאשיל יצר מוזיקה לעוגב, מוזיקה מקהלתית, לתזמורת כלי נשיפה, האופרה ""מריוארה" לפי לברית של המלכה אליסאבטה של רומניה, קנטטת חג המולד, פנטזיה רפסודית, "אווה מריה", פוט פורי של מוזיקה עממית רומנית "הפרח של רומניה", מוזיקה ליטורגית קתולית. הלחין גם קטעי חזנות כמו היצירה "מגן אבות" (1919) אותה הקדיש לחזן ארנולד וקר, לזיכרון עבודתם המשותפת בבית הכנסת הקורל בבוקרשט. Metz, Franz, "Die Musikkultur der österreichischen Kolonie in Bukarest. Josef Paschill und die Bukarester Deutsche Liedertafel", Monographie, in Eckhard Grunewald - Berichte und Forschungen 10/2002, Tom 10, "Bundes Institut für Kultur und Geschichte der Deutschen im östlichen Europa" Oldenbourg יוסיף פאשיל, באתר Discogs (באנגלית) יצירות של פאשיל באתר על המורשת הגרמנית בדרום-מזרח אירופה studi מספר פרטים על פעילותו במאמר על אנסקו והעוגב- מאת פרנץ מץ, 2005 (בגרמנית) הרומנסה Sub vişinul inflorit בביצוע מריה רדוקאנו ומקסים בלצ'וג - באתר יו-טיוב, סרטון באתר יוטיוב מזכרונותיו של ולנטין ליפאטי על אחיו דינו ליפאטי - באתר של קתרין אמבר Catherine Imbert ,Catherine Imbert - Dinu Lipatti raconté par son frère Valentin Lipatti Lettre du Musicien,, numéro hors série Piano No.9.1995-1996 p.105 Catherine Imbert
יוהאן ואן הולסט

יוהאן ואן הולסט (הולנדית: Johan Wilhelm van Hulst; ‏28 בינואר 1911 – 22 במרץ 2018) היה סופר ופרופסור הולנדי, פוליטיקאי בדימוס וחסיד אומות העולם שהציל יחד עם ולטר סוסקינד והנרייטה פימנטל מאות ילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה. ואן הולסט נולד באמסטרדם ב-28 בינואר 1911. הוא למד פסיכולוגיה ופדגוגיה ב"אוניברסיטה החופשית של אמסטרדם" (Vrije Universiteit Amsterdam) ושימש בו בזמן כמורה ומדריך חינוכי במספר ערים בהולנד. בשנים 1942–1960, שימש כמנהל של המכון הפדגוגי הקלויניסטי להכשרת מורים באמסטרדם. ואן הולסט היה חבר במפלגת CHU (האיחוד הנוצרי ההיסטורי) ומאוחר יותר ב-CDA (המפלגה הנוצרית דמוקרטית) בה התמזגה ה-CHU. בשנים 1956 - 1981, היה חבר בסנאט ההולנדי. מ-1961 עד 1968 היה חבר בפרלמנט האירופי ומ-1969 עד 1972 שימש כיו"ר ה-CHU. בשנים 1972 - 1981, שימש במנהיג סיעה בסנאט ההולנדי מטעם ה-CHU ומ-1977 ב-CDA. ואן הולסט היה שחמטאי מוכשר. בגיל 95 ניצח בתחרות שחמט בה התחרו פוליטיקאים לשעבר. הוא ניצח שוב בתחרות זהה ב-2010. ב-28 בינואר 2011 חגג את יום הולדתו ה-100. לפי רנה ואן דר לינדן נשיא הסנאט של הולנד, ואן הולסט הוא הסנטור הראשון של הולנד שהגיע לגיל 100 מאז היווסדו של הבית העליון ב-1815. יהדות הולנד הולנדסה סכאובורך ולטר סוסקינד מדיה וקבצים בנושא יוהאן ואן הולסט בוויקישיתוף יוהאן ואן הולסט במאגר חסידי אומות העולם, באתר יד ושם (באנגלית) ראש הממשלה העניק ספר תנ"ך לחסיד אומות העולם פרופ' יוהאן ואן-הולסט, באתר ראש הממשלה יוחנן אפק, יוהאן ואן הולסט 1911-2018, באתר צ'סבייס, 17 באפריל 2018 (באנגלית) Dutch Teacher Who Saved 600 Jewish Children from Nazis Dies at 107, באתר ערוץ ההיסטוריה, 17 באפריל 2018 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראם סהרה

ראם סהרה או ראם הנבל (שם מדעי: Oryx dammah) הוא מין של ראם ממשפחת הפריים. לראם סהרה קרניים ארוכות, מעוקלות (כמו חרב הסימיטר) וחדות שאורכן מגיע עד ל־70 סנטימטרים המשמשות אותו ביעילות כאמצעי הגנה. מן הצד נראה הראם כבעל קרן אחת בלבד, וכך צויר במצרים הקדומה - מה שהיה לימים לאחד מהמקורות לאגדות על חד־קרן. פרוותו לבנה, זנבו שחור וצווארו נע בין כתום לזהוב. הנקבות קטנות יותר מהזכרים ופרוותן גם היא לבנה, אך היא משתנה מעונה לעונה. אורך גופו מגיע עד ל־2 מטרים, גובהו כ־1 מטר והוא שוקל כ־200 קילוגרם. ראם הנבל התקיים בבתי הגידול מהצחיחים ביותר על פני כדור הארץ. הוא מגלה הסתגלות מרשימה לתנאי המדבר: הוא אינו צורך מים רבים, ויכול לחיות חודשים רצופים ללא שתייה של ממש, כאשר את מעט הלחלוחית הנדרשת לו הוא משיג ממזונו הצמחוני. כדי לשמור על נוזליו הראם פעיל בעיקר בלילה, ובמשך היום הוא נח בגומה שהוא חופר לעצמו או בצילו של עץ. הראם חי בעדר של 10–70 פרטים. בכל עדר יש מספר שווה של זכרים ונקבות (50:50), כאשר גם הזכר וגם הנקבה מיוחמים לראשונה בגיל שנה וחצי עד שנתיים. תקופת הייחום היא בין מרץ לאוקטובר. המין מסווג כמין בסכנת הכחדה. עד תחילת המאה ה־20 היה הראם נפוץ בערבות עשביות ובמדבריות בצפון אפריקה ובמזרח התיכון: באלג'יר, בורקינה פאסו, צ'אד, מצרים, מאלי, מאוריטניה, מרוקו, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, תוניסיה, ומערב מדבר סהרה. כאשר הגיעו אירופאים לאפריקה, החלו לצוד אותו בשל קרניו ובשרו, עד שהמין כולו הגיע לכדי הכחדה. הראם לא נצפה יותר בטבע מאז 1986. היו מקרים על אנשים שדיווחו כי ראו את הראם בטבע, אולם דיווחים אלו לא אומתו. בחי־בר יטבתה יש גרעין רבייה של ראם סהרה. נכון ל-2016, מוחזקים בשבי עדרים של ראמי סהרה כחלק מתוכניות השבה לטבע בתוניסיה, צ'אד, מרוקו וסנגל. נכון לשנת 2021, ישנם 490 ראמי סהרה בשמורת טבע מגודרת בסנגל ו-360 ראמי סהרה בטבע בשמורה בצ'אד, בעקבות מבצעי השבה לטבע שנעשו שם, כשהמטרה היא לבסס אוכלוסייה של 500 ראמי סהרה בשמורה, וכך מצב השימור שלו יעבור מנכחד בטבע לבסכנת הכחדה חמורה. בסוף שנת 2023 פרסם ארגון IUCN עדכון לסטטוס השימור של ראם סהרה לבסכנת הכחדה (EN). באותה שנה דווח על 575 פרטים בטבע משוחררים. יש המזהים את ראם הסהרה עם הראם המקראי, אך זיהוי זה אינו מוסכם. מדיה וקבצים בנושא ראם סהרה בוויקישיתוף ראם סהרה, באתר ITIS (באנגלית) ראם סהרה, באתר NCBI (באנגלית) ראם סהרה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ראם סהרה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ראם סהרה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ראם סהרה, באתר GBIF (באנגלית) ראם סהרה באתר הרשימה האדומה של IUCN Scimitar-horned Oryx, Iucnredlist.org אילנה קוריאל, למנוע הכחדה: 18 ביצי יען מישראל הועברו לסנגל, באתר ynet, 25 במרץ 2021 Species - Scimitar-horned oryx, Sahara Conservation (באנגלית אמריקאית) Administrateur Invité, Oryx Five Years On, Sahara Conservation, ‏2021-03-23 (באנגלית אמריקאית) קרן אור, תחיית המתים של ראם סהרה, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏2024-02-06 ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק י"זספר תהלים, פרק כ"ב, פסוק כ"ב
פיוטר גיזה

פיוטר גיזה (בפולנית: Piotr Giza, נולד ב-28 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר. גיזה חתם בעונת 2002/03 בקרקוביה קרקוב, והופעתו הראשונה בקבוצה בליגה הפולנית הייתה ב־20 ביולי 2004 נגד זגלמביה לובין. לאחר סכסוך עם המאמן שלו, סטפן מייבסקי בקרקוביה קרקוב, הוא הפסיק להיות חלק מהסגל, למרות שהוא נחשב לאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בליגה. בשנת 2007, אחרי חמש שנים בקרקוביה קרקוב, חתם גיזה בלגיה ורשה. ב־13 בדצמבר 2010 הוא חתם בקרקוביה קרקוב לקדנציה שנייה, ושוחרר כשנה וחצי מאוחר יותר מהקבוצה. בשנת 2012 ירד לליגה החמישית, וחתם כמאמן-שחקן בג'ובליטה איזדבניק. גיזה שיחק חמישה משחקים בנבחרת פולין בכדורגל. ב-2012 החל לשמש מאמן-שחקן בקבוצת ג'ובליטה איזדבניק. פיוטר גיזה, באתר Transfermarkt פיוטר גיזה, באתר Soccerway פיוטר גיזה, באתר WorldFootball.net פיוטר גיזה, באתר National Football Teams פיוטר גיזה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא פולנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדהמר דה סילבה

אדהמר פררה דה סילבה (בפורטוגזית: Adhemar Ferreira da Silva; ‏(29 בספטמבר 1927 – 12 בינואר 2001), היה אתלט ברזילאי. הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות, אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים 3 פעמים ברציפות ושיאן עולם בקפיצה משולשת. הוא הספורטאי הברזילאי היחידי עד כה (2012) שזכה פעמיים ברציפות בשתי אולימפיאדות. דה סילבה נולד בסאו פאולו למשפחה ענייה. הוא התאמן בהדרכתו של המאמן הגרמני דיטריך גרנר והחל להשתתף בתחרויות בקפיצה משולשת בשנת 1947. באולימפיאדת לונדון (1948) סיים דה סילבה במקום 8 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.49 מטר. בתחרות שנערכה בסאו פאולו ב-3 בדצמבר 1950 הישווה דה סילבה את שיא העולם של נאוטו טאג'ימה מיפן, בתוצאה של 16.00 מטר. במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בפברואר 1951 זכה דה סילבה במדליית זהב הראשונה שלו בתחרות בינלאומית גדולה בקפיצה משולשת, בתוצאה של 15.19 מטר. בתחרות שנערכה בריו דה ז'ניירו ברזיל, ב-30 בספטמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי בס"מ אחד והעמידו על 16.01 מטר. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה דה סילבה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 16.22 מטר, לפני ליאוניד שצ'רבאקוב מברית המועצות (15.98 מטר) וארנולדו דבוניס מוונצואלה (15.52 מטר). במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו במרץ 1955 זכה דה סילבה בקפיצה משולשת בפעם השנייה ברציפות והחזיר לעצמו את השיא העולמי בתוצאה של 16.56 מטר. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי אולג רקובסקי מברית המועצות (16.59 מטר). באוניברסיאדה שנערכה בסן סבסטיאן, ספרד בקיץ אותה שנה זכה דה סילבה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.99 מטר. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה דה סילבה במדליית זהב בקפיצה משולשת והגן על תוארו בשיא אולימפי נחדש של 16.35 מטר, לפני ויליאלמור איינרסון מאיסלנד (16.26 מטר) וויטולד קרייר מברית המועצות (16.02 מטר). במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, ארצות הברית באוגוסט 1959 זכה דה סילבה בקפיצה משולשת בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 15.90 מטר. באולימפיאדת רומא (1960) סיים דה סילבה רק במקום ה-14 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.07 מטר ולא הצליח הגן על תוארו. בשנת 1959 השתתף דה סילבה בסרט אורפאו נגרו של הבמאי הצרפתי מרסל קאמי בתפקיד המוות. הסרט עטור השבחים זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960. בסך הכל קבע דה סילבה 5 שיאי עולם בקפיצה משולשת. קפיצה משולשת: 16.56 מטר (1955) שיא עולם מדיה וקבצים בנושא אדהמר דה סילבה בוויקישיתוף אדהמר דה סילבה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אדהמר דה סילבה, באתר olympedia.org אדהמר דה סילבה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אדהמר דה סילבה, באתר Track and Field (גברים) אדהמר דה סילבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרן GNOME

קרן GNOME הוא ארגון ללא מטרות רווח המרכז את כל מיזם GNOME. משרדי הקרן שוכנים בקיימברידג', שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. הארגון מחזיק גם בשמות מסחריים, כגון השם GNOME וסמליל. אולם מכיוון שבתוכנות GNOME אין צורך בהשמת זכויות יוצרים, אין גוף אחד שמחזיק את כל זכויות היוצרים לתוכנות GNOME. קרן GNOME פועלת לקידום מטרות מיזם GNOME: יצירת פלטפורמת מחשוב לשימוש הציבור הרחב ברישיון חופשי לחלוטין. כדי להשיג מטרה זו, הקרן מרכזת את גרסאות GNOME, קובעת אילו מיזמים יהיו חלק מ־GNOME ומשתפת פעולה עימם. כמן כן היא משמשת כארגון הרשמי של מיזם GNOME, דבר המתבטא בהוצאת הודעות מסודרות לתקשורת, ביצירת קשר עם חברות מסחריות ולא מסחריות, ארגונים ומוסדות המעוניינים לתרום למיזם, ביצירת תקנים אחידים לפיתוח התוכנה ובעריכת כנסים בנושא המיזם. קרן GNOME, כגוף נייטרלי שלא למטרות רווח, מחזיקה בנכסים הקשורים למיזם (שמות מסחריים, השרתים שמהם מופצת התוכנה, ועוד). כמו כן היא משתתפת במימון אירועים שונים כגון ועידת המפתחים השנתית של GNOME‏ (GUADEC). אולם עיקר הפיתוח של GNOME נעשה על ידי גופים אחרים: עובדים בחברות כמו רד האט, סוזה, קנוניקל, קולברה ועוד. קרן GNOME מנוהל על ידי מספר גופים - מועצת מנהלים, מנכ"ל הנבחר על ידי מועצת המנהלים, ועדה מייעצת וחברי GNOME. מנכ"ל הקרן היא קארן סנדלר, אשר מנהלת אותו כארגון, עובדת עם מועצת המנהלים, הוועדה המייעצת וחברי GNOME. מועצת המנהלים של הקרן נבחרת מדי שנה בידי הוועדה לבחירת קרן GNOME. חברי המועצה הנוכחים הם עמנואלה בשיא, Bastien Nocera, Andreas Nilsson, Joanmarie Diggs, Tobias Mueller, Shaun McCance ו־Seif Lotfy. נט פרידמן (2001-2003) ג'ים גטי (2000-2002) מיגל דה איקאסה (2000-2002) Raph Levien ‏ (2000-2001) מייקל מיקס (2001) פדריקו מנה קווינטרו (2000-2001, 2004-2005) האבוק פנינגטון (2000-2001). כל תורמי GNOME יכולים להיות חברים של הקרן. כל החברים זכאים להיבחר למועצת המנהלים, להצביע בבחירותיה ולהציע משאלים. הוועדה המייעצת של קרן GNOME היא גוף של ארגונים וחברות המעוניינים ליצור קשר הדוק עם מועצת המנהלים ועם מיזם GNOME. ארגונים יכולים להצטרף לוועדה המייעצת תמורת תשלום שנתי הנע בין 5,000$ לבין 10,000$ (דולר ארצות הברית) או להיות מוזמנים ללא מטרות רווח. נכון לשנת 2013 חברי הוועדה המייעצת כוללים את החברות והארגונים המוסד לתוכנה חופשית, דביאן, קנוניקל, Google,‏ IBM, ‏Igalia, אינטל, קרן מוזילה, OLPC, ‏Red Hat, המרכז המשפטי לחופש התוכנה, Sugar Labs, סוזה וקרן לינוקס. מוסד חופש התוכנה קרן מוזילה קרן התוכנה אפאצ'י אתר האינטרנט הרשמי של קרן GNOME (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של קרן GNOME (באנגלית) מידע על הקרן באתר GNOME ר' לדוגמה את מפקד GNOME שערך דייב נירי בשנת 2010 לגבי זהות כותבי התוכנה ב־GNOME קרן GNOME - תחת נותני חסות (Sponsors)
האסכולה הפוזיטיבית

האסכולה הפוזיטיביסטית היא תאוריה בקרימינולוגיה שעוסקת במציאת סיבה לכל תוצאה, מסבירה את הפשיעה ככוח בלתי נשלט. הכוחות עשויים להיות פגיעה מוחית (חלקים אטביסטים / חלקים רדומים), ואליהם מצטרפים גם כוחות חיצוניים: בעיות כלכליות קשות, אזורי מגורים קשים, עוני ועוד. פרי, תלמידו של לומברוזו מדבר על כוחות חברתיים בלתי נשלטים על ידי היחיד, אשר גורמים לו בסופו של דבר לעבור עבירות. כדי לא לאפשר ליחיד לפגוע בחברה יש להרחיקו ממנה- לדבריו, יש לגלות אחריות חברתית ולהרחיק את העבריין מהחברה, כדי שלא ימשיך לפגוע בה. - אחריות חברתית. יחד עם זאת, כיוון שלא מדובר בבחירה בפשיעה, יש לבדוק את הגורמים לפשיעה אצל היחיד, ולנסות לשקמו כדי להחזירו לחברה ללא גורמי פשיעה חוזרת. זרם זה חיפש גורם לכל תופעה. לומברוזו ותלמידיו מצאו קשר בין חריגות בתאי המוח ובין התנהגות עבריינית. לומברוזו, רופא יהודי איטלקי מצא כי אזור מסוים במוח העבריין שהיה אמור להיות מפותח- נתגלה כבלתי מפותח, ואזור שלא אמור להיות מפותח, היה מפותח מאוד במוח העבריין. לומברוזו החליט על סמך ממצאים מוחיים אלו, כי העבריין הוא יצור אטביסטי, יש בו נסיגה התפתחותית, אשר גורמת לו להיות עבריין. הרעיון הבסיסי: העבריינות היא תולדה של גורמים פיזיים מולדים. האדם לפשע נולד. במהלך השנים הוא מיין סוגים שונים של עבריינים: אטביסטים, אפילפטיים, חולי נפש, נסיבתיים. העבריינות, בכל מקרה, טבועה באדם כתכונה ביולוגית הקשורה לאפילפסיה ולנסיגה התפתחותית (אטביסטית). גרופלו, תלמידו של לומברוזו, הבחין בין פשע טבעי לפשע מלאכותי. פשע טבעי - נגד רגשות בסיסיים של מוסר ורחמים. הוא קיבל את גישתו של לומברוזו בדבר הקשר בין גורמים ביולוגים לעבריינות, אך הוסיף להם גורמים נפשיים. בכל מקרה, כמו לומברוזו, שלל גם גרופלו בחירה חופשית של האדם לעסוק בפשע. לדבריו, העבריין נשלט על ידי גורמים פיזיולוגיים ונפשיים. פרי, גם הוא תלמידו של לומברוזו, קיבל את עמדתו של לומברוזו באשר לגורמי פשע ביולוגיים, אך הוסיף להם גם גורמים חברתיים, כגון סביבת מגורים, חינוך, משפחה, מעמד חברתי, ואזור מגורים. לומברוזו ושני תלמידיו טענו כי פעולותיו של האדם אינן נשלטות על ידיו אלא על ידי כוחות שונים. כוחות אלו יכולים להיות ביולוגיים (חריגות מוחיות מלידה), פסיכולוגיים וחברתיים. נקודת אור בגישתם היא כי ניתן לאתר את הסיבות להתנהגות ולנסות להתאים טיפול משקם לעבריין. יש להרחיק את העבריינים מן הקהילה, ברוב המקרים, ולשכן אותם במוסדות סגורים, על מנת להגן על הקהילה. הרעיון הוא שהאדם לא פועל על פי עקרונות נשלטים (בחירה חופשית), ולכן על החברה להרחיקו. על פי תפיסה זו, רק מומחים, רופאים וכדומה יוכלו לקבוע אם אדם כשיר לחזור לקהילה.
לילי הבר

לילי הבר (נולדה ב-11 בספטמבר 1947) היא פעילה חברתית ישראלית. משמשת כיו"ר ארגון יוצאי קרקוב. הבר נולדה בקרקוב בפולין, בתם של יעקב לזר ויונה לבית בורנשטיין. הוריה אשר שבו מהמחנות, אביה היה ב"רשימת שינדלר" ואמה הייתה בגטו קרקוב, מחנה הריכוז פלאשוב, אושוויץ-בירקנאו, צעדת המוות, מחנה הריכוז ראוונסבריק ושוחררה לבסוף במחנה נוישטט גלווה) נפגשו בקרקוב והחליטו להקים משפחה ולעלות לישראל. בינואר 1950 הגיעה המשפחה למעברת "מחנה ישראל" ומשם למעברת מחנה שמעון שבאבו כביר. לאחר שנתיים בנתה המשפחה את ביתה בשכונת "מפדה אזרחי" שבחולון. לאחר סיום לימודיה בתיכון "אילון" בחולון ושרות במודיעין שדה בצה"ל עברה הבר לירושלים, ללימודים. שם הקימה את משפחתה עם יהודה הבר ושם נולדו שלושת ילדיהם. לאחר עבודה בתחום הפרסום ויחסי ציבור, ובתחום מערכות מידע, החלה לעסוק כפעילה חברתית בהנצחת מורשת יהודי פולין ולטובתם של ניצולי השואה. כיום, משמשת כיו"ר ארגון יוצאי קרקוב בישראל, חברת ועד המנהל של מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל ויו"ר ועדת ההסברה של המרכז, חברת ועד המנהל של הקרן לשימור מורשת יהדות פולין (FODZ), חברה בארגון היהודי העולמי להשבת רכוש, חברת הוועד המנהל של המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין באוניברסיטת תל אביב, מנהלת דפי הפייסבוק של יוצאי פולין בישראל Israelis of Polish Origin ויוצאי קרקוב בישראל, חברה בפורום "עמיתי שפיגל" באוניברסיטת בר-אילן, חברה בחבר המנהלים של מוזיאוני העיר קרקוב, חברה בוועדת התכנון של מוזיאון ע"ש שינדלר בקרקוב בפולין, חברה בוועדת התכנון של אתר ההנצחה של מחנה הריכוז הגרמני לשעבר פלשוב, חבר בחבר הנאמנים של המרכז האוניברסיטאי באריאל. ליקטה וכתבה את הספר "בתי תפילה שנאלמו. הלב הפועם של קהילת יהודי קרקוב שהושמדה" בהוצאת ארגון יוצאי קרקוב בישראל, 2021. לילי הבר, שוב הם שותקים, באתר הארץ, 13 בפברואר 2008 לילי הבר, הפולנים לא משיבים רכוש, באתר הארץ, 19 במאי 2019 הרשימה המלאה, הכוללת את שמות האנשים ועיסוקם דנה ירקצי‏, ניצולי שואה ומשפחותיהם על החוק הפולני: "ניסיון לשנות את ההיסטוריה", באתר וואלה, 28 בינואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבת העין (אורניתולוגיה)

גבת העין (המונח הלטיני המדעי המקובל: supercilium) היא קבוצת נוצות שצבען מובדל משאר הנוצות באותו אזור, וצורתן יוצרת כעין פס העובר מבסיס המקור של העוף, ממשיך מעל עינה ומסתיים באזור האחורי של ראשה. צורתה דומה לגבה, ובאנגלית אף נהוג המינוח "eyebrow" ("גבה"). לרוב, צבע גבת העין יהיה בהיר משאר נוצות העוף. צבע וצורת גבת העין יכול לשמש להבחנה בין מינים שונים של עופות, לדוגמה: כדי להבחין בין העלווית הכהה ובין עלווית רחבת-מקור (שני מינים דומים של סבכיים) הדומים זה לזה, ניתן להשתמש בהבדלי הצורה בגבת העין של המינים. בעוד שגבת העין של העלווית הכהה היא מתוחמת בחדות, לבנבנה וצרה בקדמת העין והופכת לרחבה ומודגשת יותר בחלק האחורי, הרי שגבת העין של עלווית רחבת-המקור בקדמת העין גבולותיה מטושטשים יחסית, רחבה וצהבהבה ובאחורי הראש הופכת הגבה ליותר צרה ולבנבנה. גבת העין יכולה להתפצל מעל העין, ולרוב להתחבר בשנית בהמשכה, כמו אצל המין חרטומית גמדית כשגבת העין חוזרת ומתחברת אחרי העין או להישאר מפוצלת, כמו אצל המין חופית מגלית. צורה נוספת הקיימת, היא גבת עין נופלת, כאשר צבע גבת העין מופיע גם מתחת לעין העוף, כמו אצל המין Anthus hodgsoni. אוסף מונחים לטיניים Kaufman, Kenn, A Field Guide to Advanced Birding, Houghton Mifflin Harcourts, 2011, עמ' 51 Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan; Grant, Peter J, Collins Bird Guide, HarperCollins, 1999, עמ' 306-307
הבועה המקומית

הבועה המקומית היא אזור בתווך הבין-כוכבי של זרוע אוריון בשביל החלב. אורכו של האזור הוא לפחות 300 שנות אור והוא מכיל גז חם ודליל שמקורו בסופרנובה שהתפוצצה לפני כעשרה עד עשרים מיליון שנה. מערכת השמש נוצרה הרבה לפני שנוצר אזור זה, והיא נקלעה לאזור זה לפני כעשרה עד חמישה מיליון שנים. הגז הדליל בבועה המקומית הוא בעיקר מימן וצפיפותו היא 0.05 אטומים לסמ"ק, או כעשירית מהממוצע של התווך הבין-כוכבי בשביל החלב (0.5 אטומים לסמ"ק) וכמחצית מהענן הבין-כוכבי המקומי (0.1 אטומים לסמ"ק). הבועה המקומית היא ביתם של שלושת הכוכבים אנטארס, השמש ומירזם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. החללית CHIPS (ראשי תיבות של Cosmic Hot Interstellar Plasma Spectrometer ומכונה גם CHIPSat) שוגרה בשנת 2003 והחלה בפעילותה בשנת 2008 היא מתעדת את הבועה המקומית וחוקרת אותה. מדיה וקבצים בנושא הבועה המקומית בוויקישיתוף הבועה המקומית, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים החללית CHIPS, באתר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הענן הבין-כוכבי המקומי

הענן הבין-כוכבי המקומי הוא ענן בין-כוכבי בגודל 30 שנות אור דרכו עוברת כיום מערכת השמש. מערכת השמש נכנסה לענן הבין-כוכבי המקומי לפני כ-44,000 עד 150,000 שנה והיא צפויה להישאר בתוכו עוד 10,000 עד 20,000 שנה. השפעות אפשריות של הענן בין הכוכבי המקומי על כדור הארץ נעצרות על ידי רוח השמש והשדה המגנטי של השמש. אינטראקציה זו עם ההליוספירה נמצאת תחת מחקר על ידי Interstellar Boundary Explorer (IBEX) (אנ'), לוויין של נאס"א העוסק במיפוי הגבול בין מערכת השמש והחלל הבין כוכבי. מדיה וקבצים בנושא הענן הבין-כוכבי המקומי בוויקישיתוף הענן הבין-כוכבי המקומי, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטעם

מִטַּעַם היה כתב עת רבעוני ישראלי שהגדיר את עצמו כ"כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית". ב"מטעם" פורסמו מסות, שירים וסיפורים קצרים מקוריים ומתורגמים. העורך היה הסופר והמשורר יצחק לאור. הגיליון הראשון של "מטעם" יצא בחורף 2005, במקביל ליציאת "דקה", "מעין" ו"הו!". בגיליון הראשון התפרסמה מסה שתקפה את "משוררות הפנאי" החדשות, בהן אגי משעול וליאת קפלן, על שירתן, שהעיתון הגדיר כשירה המתפנקת הנלווית לחוויית הצריכה ולחיים של נוחות שקועה-בעצמה. בגיליון השני התפרסם מאמר של לאור שביקר את גישתו של הסופר א. ב. יהושע למזרחיות. עם המשתתפים ב"מטעם" נמנו המשוררים יעקב ביטון, הילה להב, מאיה קופרמן, נוית בראל, סיגל בן יאיר, עמיר עקיבא סגל, אהרן שבתאי וגליה אבן-חן, הסופרת לילך גליל, החוקרים ענת מטר, שמעון זנדבנק, אילן פפה וסיגל נאור-פרלמן, המתרגם עודד וולקשטיין. בנובמבר 2011 הודיע לאור על סגירת את כתב העת, ובדצמבר 2011 יצא לאור הגיליון ה-28 והאחרון שלו. אתר האינטרנט הרשמי של מטעם ארכיון ״מטעם״, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אתר "מטעם" (הקישור אינו פעיל, 7 ביולי 2022) יהודה שנהב, "אני צועק אל אדמה, היא לא שלנו" - על "מטעם" מס' 4, באתר הארץ, 1 בינואר 2006 דן לחמן, על "מטעם" מס' 7, אתר אימגו דן לחמן, על מטעם 11 - כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית, אימגו על גיליון מס' 12 של מטעם, באתר הספרים של טקסט דרור משעני, מה שמתרחש במרתפי עולם הספרות, באתר הארץ, 15 בינואר 2008 לילך וולך, לאור המצב, 27 ביוני 2007, נענע 10 יונית נעמן, לאור: השירה העברית חסרה תודעה של פרובינציה, באתר nrg‏, 2 בספטמבר 2008 עמיחי שלו, "עדיין רע לתפארת", ריאיון עם יצחק לאור לרגל צאת הגיליון ה-20 של כתב העת "מטעם", באתר ynet, 19 בדצמבר 2009 אלי הירש, על מטעם 20, ידיעות אחרונות, 1 בינואר 2010 אברהם עוז, אבוי לארץ: על "ספר ברכט" של כתב העת מטעם, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2011 אריאל הורוביץ, להפסיק בגאווה, ריאיון עם יצחק לאור על כתב העת 'מטעם' במוסף שבת של מקור ראשון יהודה ויזן, ריחה המר של הבוגנוויליה - פרידה מכתב העת מטעם. דחק ג', 2013. מיה סלע, יצחק לאור סוגר את כתב העת "מטעם", באתר הארץ, 6 בנובמבר 2011
אופנוע שלג

אופנוע שלג הוא כלי תחבורה המיועד לנסיעה בשטחים מושלגים. הישיבה על גבו והפעלתו באמצעות כידון מזכירה הפעלת אופנועים וטרקטורונים. אופנועי שלג מיועדים בדרך כלל לרוכב ונוסע היושב מאחורי הרוכב האוחז בכידון. הכידון משמש לקביעת כיוון התנועה של מגלשי שלג הנמצאים בחזית האופנוע. המגלשים מתוכננים להתאים לתנועה בשלג רך ועמוק המונע בדרך כלל תנועת כלי רכב כבדים רגילים. הנעת אופנוע שלג מבוססת על מערכת זחלים וגלגלים המונעת בדרך כלל במנוע שתי פעימות או ארבע פעימות. בעבר היו נפחי המנוע המקובלים בגודל כמה מאות סמ"ק, אך בעשור הראשון של המאה ה-21 אף יוצרו אופנועי שלג עם מנועים בנפח 1,200 סמ"ק והספקים מרביים של כ-150 כוחות סוס. אופנוע שלג במבנה המוכר כיום, הוצג לראשונה ב-1960 על ידי חברת בומברדייה הקנדית. לחברה היה באותה עת ניסיון רב בייצור רכבי שלג כדוגמת חתולי שלג, והופעתם של מנועים קלים יותר איפשרה את תכנונם של אופנועי השלג הראשונים, שנמכרו תחת המותג סקי-דו. עד מהרה קמו חברות מתחרות רבות שהעתיקו את התכנון של סקי-דו ומכירות אופנועי השלג הגיעו ב-1971 לשיא של חצי מיליון יחידות. משבר הנפט ב-1973 הוביל לירידה חדה במכירות אופנועי שלג ושיא זה לא שוחזר מאז. בעשור הראשון של המאה ה-21 היו ארבע יצרניות גדולות של אופנועי שלג, רובן מאמריקה הצפונית. סקי-דו, שכבר אינה חלק מבומברדיה, פולריס, ימאהה וארקטיק קאט. M7 טרקטור שלג מדיה וקבצים בנושא אופנוע שלג בוויקישיתוף אופנוע שלג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלולים בחלל

חלולים בחלל (באנגלית: Space Goofs) היא סדרת אנימציה צרפתית שהופקה לטלוויזיה בשנת 1997 על ידי חברת ההפקות גאומנט. הסדרה שודרה בערוץ הילדים באמצע שנות התשעים. חמישה חייזרים מהחלל החיצון יצאו לפיקניק בכוכב אחר, אולם הם התנגשו במטאור אשר גרם להם לנחות על כדור הארץ. שם הם גרים בבית ומנסים לסלק את כל האנשים שמנסים לפרוץ לביתם. אטנו - חייזר סגול וחכם, הוא המוח שבחבורה ונוהג לחקור ולהמציא המצאות. באד – חייזר כתום וארוך, הוא מתנהג כנער מתבגר, תחביביו העיקרים הם צפייה מרובה בטלוויזיה. קנדי – חייזר קטן וירוק, הוא פחדן ודאגן והוא בעיקר חולה ניקיון. גורג'ס – חייזר כחול ושמן, אגרסיבי וחמדן, תחביביו העיקרים הם אכילת יתר (במיוחד של ממתקים). סטראו – חייזר אדום וארוך, דו-ראשי, הוא תולעת הספרים שחבורה. דמותו של סטראו הוצאה מהעונה השנייה עקב הערות של מספר צופים ואולפני "XILAM" שתיארו אותו בתור "דמות מאוד חלשה" הסדרה זכתה להצלחה גדולה בצרפת, בעקבות בדיחות הסלפסטיק, והומור לא תקין פוליטית. התוכנית שודרה בארץ בערוץ הילדים במסגרת שידורי "טלמאניה". "חלולים בחלל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חלולים בחלל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האתר של הסדרה בצרפתית ובאנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.