laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דן מלר

דן מלר (1933 – 16 באפריל 2024) היה מנתח פלסטי, פסל ופעיל חברתי לקידום חילוניות ואתאיזם. מלר היה אתאיסט ופעיל במספר מוסדות שעיסוקם ביהדות חילונית והומניסטית. הוא היה ממקימי עמותת "עלה חופש" (היום עמותת "חופש") ומפלגת אור. מלר נולד בתל אביב והוא בוגר המחזור השני של תיכון עירוני א'. לאחר השירות הצבאי כקצין בחטיבת גולני למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, הוסמך כרופא בשנת 1962, התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם במחלקתו של ברנרד הירשוביץ, ושימש מנתח פלסטי שנים רבות. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת רפואה בחטיבת השריון 37. לאחר 12 שנים בבית החולים רמב"ם בחיפה מונה למנהל המחלקה הפלסטית במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע, וכיהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנים 1975 עד 1987. מספר שנים שימש גם יושב ראש החטיבה הכירורגית ודיקן בית הספר רקנאטי למקצועות בריאות קהילתיים. בשנותיו האחרונות עסק בייעוץ בתחומי מקצועו, ובעיקר חוות דעת רפואיות לנפגעים, עורכי דין, חברות ביטוח ובתי משפט. מלר פרסם כ-130 מחקרים מדעיים בנושאים שונים של הכירורגיה הפלסטית. משנת 1984, לאחר שבנו חזר בתשובה החלו מלר ואשתו (צופיה מלר) לפעול בארגונים שונים למען חופש מדת ולמניעת כפייה דתית. היה חבר הנהלת "תחיל"ה" – תנועה ליהדות חילונית הומניסטית (1990–2003) ויושב ראש עמותת "עלה חופש" שדגלה בחופש מדת (1986–2004). הוא פרסם עשרות מאמרים פובליציסטיים בעיתונות ובאתר האינטרנט "חופש", שעניינם חופש מדת ומאבק בכפייה הדתית. החל בשנת 1988 החל מלר ללמוד ציור ופיסול ולעסוק בתחומים אלו. מ-2010 הוא עסק בפיסול, בעיקר באבן ויציקות בברונזה, באלומיניום ובפוליאסטר. הוא העיד על יצירתו הפיסולית שהיא פיגורטיבית-אקספרסיוניסטית, אנושית-רגשית, כשדמות האדם ורגשותיו, בייחוד היחסים והמגע הגופני שבינו לבינה, מאפיינים את רוב פסליו. חלק ניכר מהדמויות המופיעות בפסלים אלו לקוחות מן המקרא. מלר היה נשוי לצופיה מלר מ-1959 עד למותו והתגורר עמה בתל אביב. לזוג ארבעה ילדים. החמור ואני, הוצאת מפעל השכפול, ירושלים, 1960 הלו! זה מנתח פלסטיק?, הוצאת זמורה ביתן, 1995 ציידי הנפשות, תשובה לתשובה (יחד עם רעייתו צופיה מלר), הוצאת זמורה ביתן, 1998 שדים מגיחים מאפלה (יחד עם צופיה מלר), הוצאת זמורה ביתן, 1998 מפרי עץ הדעת - פרשות השבוע בפעמת הזמן (יחד עם צופיה מלר ומשה גרנות), הוצאת תמוז, 2002 מדיה וקבצים בנושא דן מלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דן מלר (הקישור אינו פעיל) דן מלר, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" על דן מלר באתר מפלגת אור כבוד הרב - "כבוד" הרב, או כבוד "הרב"?(הקישור אינו פעיל) מאמר באתר "יהדות חופשית" "יש אלוהים? האשליה הגדולה של הדת", דן מלר על ספרו של פרופ' ריצ'רד דוקינס באתר "הידען" פרשת בראשית באתר חופש עופר אדרת, "את סמכות האב לקח הרב": הרופא שנאבק בכפייה הדתית, באתר הארץ, 27 באפריל 2024 דן מלר - מענטש באתר חופש דן מלר, דף שער בספרייה הלאומית לפי אתר הבית שלו
נסיכה אמריקאית יהודייה

נסיכה אמריקאית יהודייה (באנגלית: Jewish-American princess; בראשי תיבות: JAP, "ג'אפ") הוא מונח סלנג אמריקני המתאר סטריאוטיפ של נשים אמריקאיות-יהודיות. יהודי דרום אפריקה משתמשים במילה "קוגל" (Kugel) במשמעות דומה. זהו אחד מהסטריאוטיפים היהודיים המוכרים והנפוצים ביותר. המונח בא לתאר נשים אמריקאיות-יהודיות ממעמד בינוני-גבוה. לפי הסטריאוטיפ, ג'אפ היא אישה אנוכית, מפונקת, חדורת תחושת זכאות ומרוכזת בעצמה, שכל מעייניה נתונים לתרבות חומרית ולהשגת סטטוס חברתי. הג'אפ תעדיף להתחתן עם גבר עשיר שיאפשר לה לא לעבוד לפרנסתה ובמקום זאת להתעסק ב"שופינג", בטיפוח המראה החיצוני ובניסיון להשיג סטטוס חברתי יוקרתי כחלק מהניסיון להידמות ל-WASP‏ (White Anglo-Saxon Protestant). מקור הסטריאוטיפ הוא בהגירה היהודית הגדולה לארצות הברית בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20; המהגרים היהודים, שמבחינה מעמדית השתייכו למעמדות הנמוכים, שאפו להגשים את החלום האמריקאי ולהשתלב במעמד הבינוני-גבוה של אמריקה ובתרבות ה-WASP. המונח קנה אחיזה בשפה המדוברת הודות לספרים כגון "מרג'ורי מורנינגסטאר" (אנ') של הרמן ווק משנת 1955 ו"שלום לך, קולומבוס" (אנ') של פיליפ רות, שהתפרסם בשנת 1959. חיים הנדוורקר, "הקלפטע לבשה פראדה", באתר הארץ, 9 ביוני 2006 "נשים יהודיות במאבק נגד בדיחות JAP",‏ הניו יורק טיימס, 7 בספטמבר 1987 (באנגלית) הנסיכה האמריקאית היהודייה - מעבר לסטריאוטיפ, סרטון באתר יוטיוב (באנגלית)
רכב סיור משוריין רב"י

רכב הסיור המשוריין רב"י הוא רק"ם בעל הנעת 4X4 מתוצרת רמתא בתעשייה האווירית. הרכב פותח בשנת 1975 כרכב רב תכליתי בעיקר לצורכי סיור, עם דגש על מיגון כנגד מוקשים ומטענים. הרב"י נמצא בשירות במספר מדינות בעולם. הרב"י (ראשי תיבות: רכב בן יעקב, על שם מפתחו, איציק בן יעקב) פותח כרכב סיור ממוגן, קל משקל ובעל מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. המשקל הנמוך איפשר הטסה, הסקה או אף הצנחה של הכלי במטוסי ומסוקי התובלה של חיל האוויר ביניהם היסעור וההרקולס. הראם 2000 או ראם סימן 3 הוא הדגם החדיש ביותר בפרויקט רכבי הראם. הרכב מכיל את אותו רעיון עיצובי כמו קודמיו המעניק לו מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. הראם 2000 בדומה לדגמים הקודמים פתוח כלפי מעלה כדי לשרת כרכב סיור בו ללוחמים תצפית של 360 מעלות סביב שדה הקרב, לדגם הוסף גם פתח בצד הכלי לכניסה לתא הלוחמים במקום כניסה מלמעלה, כמו גם תא הנהג והמפקד שסגור ובעל שימשה וחלונות צד. הכלי שוקל כ-4.5 טון, בעל מנוע סולר 166 כ"ס והנעת 4X4. הראם פותח באופן גמיש כך שניתן להכיל בו מספר שדרוגים לדרישות ותפקידים שונים, הוא פותח בכ-14 גרסאות שונות החל מרכב סיור עד רכבי שיטור ורכבים משמידי טנקים. הראם 2000 הוא הדגם המשווק באופן אקטיבי על ידי חברת רמתא של התעשייה האווירית, שלא כמו הדגמים הקודמים שפיתוחם, ייצורם ושיווקם הופסק. דף תיאור הרכב באתר מוזיאון לטרון. תיאור ותמונות באתר ארמי גייד. תיאור מהאתר ג'יינס (קישור לא תקין, אוקטובר 2023) מדיה וקבצים בנושא רכב סיור משוריין רב"י בוויקישיתוף
מסגד עג'מי

מסגד עג'מי (ערבית: مسجد العجمي, "מסג'ד אלעג'מי") הוא מסגד השוכן ברחוב קדם בשכונת עג'מי ביפו. למבנה שתי קומות - אולם התפילה שוכן בקומה השנייה, ומבואה מקורה בצידו המערבי משמשת ככניסה אליו. בקומה הראשונה פועל גן ילדים, והמינרה נמצא בצידו הדרומי של הבניין. המסגד הוקם על ידי חאג' יוסף אל-מנאווי במקום המזוהה עם מקום קברו של שייח' אברהים אל-עג'מי, אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד. לגבי מועד ההקמה קיימות מספר גרסאות - לפי אחת מהן הוקם הבניין בשנת 1892, ולפי גרסה אחרת כבר במאה ה-18‏. המבנה נהרס בשנת 1970 לאחר שמצבו התדרדר בשל הזנחה, והוא נבנה מחדש והורחב בשנת 1973. מדיה וקבצים בנושא מסגד עג'מי בוויקישיתוף מפת יפו עם סימון קבר 'שיח' אברהים', 1865 (בצרפתית), בהוצאת צבא צרפת, באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ מסגד עג'מי ערך זה הוא קצרמר בנושא מסגדים ובנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרי הפירנאים

הרי הפירנאים (בצרפתית: Pyrénées, בספרדית: Pirineos, בקטלאנית: Pirineus, באוקסיטנית: Pirenèus, בבסקית: Pirinioak) הם רכס הרים המפריד את חצי האי האיברי מאירופה ומהווה גבול בין ספרד לצרפת; במרכזם נמצאת הנסיכות אנדורה. אורכם, מחוף הים התיכון עד חוף האוקיינוס האטלנטי הוא 430 קילומטר. הפסגה הגבוהה ביותר בהם היא אנטו (Aneto), בגובה 3,404 מטר מעל פני הים. הפירנאים לא רק מפרידים בין ספרד בדרום לצרפת בצפון, אלא גם מחלקים שתי קבוצות אתניות בין שתי המדינות: הקטלאנים במזרח והבסקים במערב. לשתי הקבוצות הללו יש זהות ועצמאות נפרדת בצד הספרדי, שבו השלטון המרכזי היה חלש יותר לאורך השנים. בצד הצרפתי, לעומת זאת, אין לקבוצות אלו זהות עצמאית. בעמקים הגבוהים שבמרכז רכס ההרים שוכנות גם תרבויות שהיו מבודדות רוב השנים מהאירועים שסביבם (למשל בעמק מדריאו פרפיטה קלארור). עם תרבויות אלו נמנות אנדורה, ששמרה על זהותה, את חבל סֶרֶדניה (Ceredanya) ואת תושבי עמק אראן (Val d'Aran) שמחולקים בין צרפת לקטלוניה שבספרד למרות היותם בעלי שפה (אראנית, Aranese) ומאפיינים ייחודיים. בעבר התבססה רוב הכלכלה של המתיישבים בפירנאים על חקלאות, אולם כיום ענף הפרנסה העיקרי הוא תיירות, ובייחוד תיירות החורף, שהתפתחה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 והביאה לשגשוג כלכלי. העיירה ויילה (Vielha) לדוגמה, בירתו של עמק אראן, התפתחה מכפר חקלאי נידח למרכז של מלונות סקי לאחר שנפתח בסמוך אתר סקי ב-1964. כיום, רוב בתיה של העיירה, שבאופן רשמי מתגוררים בה 4,547 תושבים, הם מלונות ודירות נופש. מלבד תיירות החורף מושכים ההרים חובבי טבע, מטיילים רגליים, מטפסי הרים וחובבי ספורט אתגרי, שתרים את הפארקים והשמורות. ברחבי האזור ניתן לחוות כמעט כל סוג של ספורט אתגרי, ממסעות רגליים של שעות, ימים או שבועות דרך רפטינג ואופני הרים, ירידה בוואדיות ומעוקים צרים עם מפלי מים (ספורט שקרוי: קניונינג, Canyoning), סנפלינג וכלה בקפיצות באנג'י. הפארק הלאומי אייגואסטורטס הוא אחד ממוקדי התיירות המובילים בחלקם הספרדי של הרי הפירנאים, בתחומי הקהילה האוטונומית קטלוניה. בפירנאים מצוי גם חלק מהעדויות הקדומות ביותר לאדם הקדמון ביבשת אירופה. במערות רבות, במיוחד בצד הצרפתי, השתמרו בין היתר, ציורי קיר קדומים והתגלו גם ממצאים פרהיסטוריים אחרים. אורואל מאיר בלייך, הרי לכם: מסע בהרי הפירנאים, באתר nrg‏, 2 באפריל 2011 רוני כפיר בר משי, פרא מתורבת: טיול משפחתי בהרי הפירנאים, באתר nrg‏, 7 במאי 2012 רון פלד‏, ספרדי כפול: חופשה שקטה וסוערת בפירנאים, באתר וואלה, 29 במאי 2014 מיקי גינסברג‏, ברצלונה מחוץ לתחום: חופשה בפרינאים הספרדים, באתר וואלה, 10 בדצמבר 2014 גיל אפרת, ‏35 ימים מאתגרים על שביל ההליכה המפורסם שחוצה את הרי הפירנאים, באתר מעריב אונליין, 22 בפברואר 2018 אוסף כתבות עם מסלולים בהרי הפירנאים של קטלוניה ואראגון, באתר GoTravel הרי הפירנאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מסגד ג'באליה

מסגד ג'באליה (בערבית: مسجد الجبلية; תעתיק מדויק: מסג'ד אלג'בליה) הוא מסגד השוכן בגן קידרון בשכונת גבעת עלייה ביפו, ליד גשר חלון ליפו. המסגד נוסד בשנת 1877 בידי חג' מוחמד אל-סקחפי, ושופץ בשנים 1943 ו-2002. במקום פועלת גם מדרסה. מבנה המסגד שוכן על גבעה החולשת על סביבתה ומשקיף על הים ועל מדרון יפו ממערב ועל שכונות נווה גולן ושיכוני חיסכון שממזרח לו. המבנה עשוי אבן, צורתו כשל מלבן ובפינתו הצפון-מזרחית מתנשא מינרה נמוך. הכניסה הראשית אל המבנה היא בצידו המערבי הפונה אל הים, ומובילה אליה שדרת דקלים שבה גרמי מדרגות עשוים משיש. לגרם המדרגות הסמוך למבנה מעקה אגן מסוגנן, והוא מסתיים במרפסת מקורה בצורת ארקדה שבה חמש קשתות מחודדות. בצד הדרומי והצפוני של המרפסת שתי קשתות נוספת - אחת בכל צד - הפונות אל מרפסות קטנות הבולטות מקו החזית של הבניין. בקיר החזית עצמו דלת עץ כפולה שמעליה לונטה מזכוכית צבעונית, ושלושה חלונות. בחזית הדרומית שלושה חלונות ובמרכזה המיחרב הבולט מקו החזית של הבניין. בחזית הצפונית שלושה חלונות, דלת עץ גדולה נוספת המובילה אל אולם התפילה, ולידה דלת קטנה יותר ומוגבהת המובילה אל המדרגות העולות אל המינרה. אולם התפילה נתמך בשתי שורות של עמודים שחלקם התחתון מצופה בשיש בהיר, ואלה תומכים בתקרה שחלקה עשוי בצורת קמרון צולב. רצפת האולם מכוסה בשטיח בדוגמת קשתות הפונות דרומה. ביולי 2024 עבר המסגד שיפוץ נוסף ונבנתה שורת קשתות חדשה בקיר הדרומי והצפוני. החזית המערבית באור השקיעה המסגד והמחראב מדרום חלל המסגד ממזרח מדיה וקבצים בנושא מסגד ג'באליה בוויקישיתוף אודות המסגד(הקישור אינו פעיל)
יוזף גלינק

יוזף גלינק (בצ'כית: Josef Gelinek או Josef Jelinek‏, 3 בדצמבר 1758 – 13 באפריל 1825), ידוע גם כ"אב גלינק" או ה"אבאט גלינק", היה פסנתרן ומלחין אוסטרי ממוצא צ'כי, יליד בוהמיה, כומר קתולי בהכשרתו. גלינק נולד בטאבור או בסדלצה, בדרום-בוהמיה. מקור שם משפחתו צ'כי, ככל הנראה, ילינק. הוסמך בגיל 28, בשנת 1786, לכמורה קתולית. הצטיין במיוחד כפסנתרן וירטואוז וכמלחין. מורו הראשון למוזיקה היה אביו, שלימד בבית ספר, אחר כך למד אצל נגן העוגב והמלחין יוזף זגרט או זגר בפראג. מאוחר יותר למד אצל יוהאן גיאורג אלברכטסברגר בווינה. מוצרט הבחין בכישרונו כששמע אותו מבצע וריאציות על נושא מאחת האופרות שלו בעת קונצרט בארמון הרוזן פיליפ קינסקי. הוא התרשם כל כך שהמליץ לרוזן קינסקי להעסיק את גלינק ככומר "קפלן" וכמורה לפסנתר ולמקצועות אחרים בארמון. ואכן גלינק עבד בהמשך כחמש עשרה שנה בשירות משפחת קינסקי. לאחר מכן החל משנת 1795 עבר לשרותו של הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי. בקריירה הכנסייתית שלו הגיע לדרגת "אב של מנזר" ("אבאס", בגרמנית "אבט"). היה ידיד של יוזף היידן ושל בטהובן. שמו כפסנתרן הלך לפניו בווינה, אולם אחרי שקרא תיגר על בטהובן הצעיר במין "דו-קרב" של נגינה בפסנתר, נדהם מיכולותיו הטכניות והכיר בתבוסתו. ב-1822 נמנה עם הנענים להזמנתו של המלחין אנטון דיאבלי לכתיבת וריאציות על נושא. יצירותיו זכו בהצלחה מסוימת בחייו, חלקן הגדול נשכחו. אחד מתלמידיו בחצר הרוזנים קינסקי היה הגיטריסט הווינאי ונצל מתייקה (Matiegka). גלינק היה מפורסם בווריאציות שכתב על נושאים מוזיקליים מאת מלחינים רבים. משום כך הקדיש לו המלחין קארל מריה פון ובר את המכתם הבא: Kein Thema auf der Welt verschonte dein Genie", "!Das simpelste allein--Dich selbst-variirst du nie בתרגום לאנגלית: No theme on earth escaped your genius airy", "The simplest one of all--yourself--you never vary" (לעברית בתרגום חופשי: "בגאוניותך רקחת וריאציות מכל נושא, רק את עצמך, נושא פשוט, לעולם לא תשנה") גלינק נפטר בווינה בשנת 1825. 120 קטעי וריאציות פנטזיות סונטות שלישיות ריקודים ושירי לכת Thayer's Life of Beethoven, edited by Elliott Forbes. Princeton, New Jersey Princeton University Press, 1964 Carl Czerny Recollection from my life Musical Quarterly.1956; XLII: 302-317 (קרל צ'רני - זכרונות מחיי - ב"מיוזיקל קווטרלי" 1956, 42, 302-317) Ernst Pauer - Dictionary of Pianists and Composers for Pianoforte Novelo,Ewer and Co, Music primers and educational series 1895, London מדיה וקבצים בנושא יוזף גלינק בוויקישיתוף יוזף גלינק, באתר AllMusic (באנגלית) יוזף גלינק, באתר MusicBrainz (באנגלית) וריאציה מאת יוזף גלינק על אריה מהאופרה "חליל הקסם" של מוצרט, סרטון באתר יוטיוב ‏Ernst Pauer (1895)- p.37‏ באתר אודיאופיל אודישן ברשת, ציטוט מטאייר (1964)- ע' 139 האתר האיטלקי גיטר- און-ליין האתר הקנדי ראפטוס אסוסיישן להערכת מוזיקה מאדמונטון, אלברטה, על חמשה קונצרטים לפסנתר של בטהובן
Thin Air

Thin Air הוא אלבום משנת 2009 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. האלבום מגובש מאוד הן רעיונית והן מוזיקלית, והתקבל בביקורות אוהדות. נושאי האלבום סובבים סביב תחושת האובדן והמפלה בעקבות נפילת מגדלי התאומים. צליל האלבום חף כמעט משימוש בכלי הקשה, וההובלה נתונה לגיטרות או פסנתר. כמו בכל אלבומיו המאוחרים של האמיל, ישנו שימוש רחב בקולות רקע ארוגים זה על גבי זה. האלבום מכיל גם רצועה אחת אינסטרומנטלית, קצרה ועמוסת דיסטורשן. זה השריד היחיד למוזיקת רוק באלבום כולו. שיר מצמרר על אישה שאת פניה הכיר האמיל שכן פה ושם עברו זה על פני זה ונדו בראשיהם לשלום, ואז ראה את פניה על מודעת "נעדרת" ברחוב. הרקע לשיר הוא סיפור אמיתי. על אף שהאמיל לא הכיר את מלאני הול, צעירה שנעלמה בשנות ה-90 אחרי בילוי בפאב ברחוב שבו האמיל הקליט באותה עת. השיר התגבש לאיטו לאורך שלוש עשרה שנים, ונחתם כששרידיה אותרו לא רחוק משם: אל תסחפי, אל תסחפי, אל תסחפי למען השם אל תכנסי לפאב, אל תכנסי לפאב, אל תכנסי לפאב למען השם אל תכנסי למכונית, אל תכנסי למכונית, אל תכנסי למכונית למען השם שני שירי הנושא, רפאי מטוסים ומועדון פסגת העולם באים לתאר את ההלם והמפלה של אירועי ה 11 בספטמבר, ובהמשך את אובדן חלום השפע וכישלון דרך החיים המערבית שלהם מגדלי התאומים שימשו סמל. השירים מערבים בין גוף שני לגוף ראשון, מחד מתייחסים למפלה אמריקאית ומאידך למפלה של העולם המערבי כולו. שיר הנושא מועדון פסגת העולם חותם את האלבום בקינה: והעתיד היה פרוש לפנינו כסעודת מלכים צלולות השקפנו עד קצות האופק את כל מאוויינו חשנו בהישג ידינו וחיכינו כך, מצפים ואת בושם האוויר טעמתי בלשוני. שקיעה ומפלה, שקיעה ומפלה הנה באות אלינו. וכשהמפלה באה תכה בך היא בחוזקה עת טירתך תתפורר כאבק וקרן השפע תתנפץ לרסיסים. השקפת עולמך נגדעת מבסיסה ביטחונך העצמי שוקע תחת הרצפה עיי חורבות נותרו מהמגדל בו בו נשבעת ואותו הערצת. האוויר דליל, האוויר דליל אנחנו במועדון פסגת העולם. כה דליל האוויר, כה דליל האוויר המועדון של פסגת העולם כבר איננו שם. עורי צמרמר, עורי צמרמר לאיזה מדור גיהנום נפלנו כה צחיח, כה מפחיד הלחץ פוער את פיו, מעל אטמוספירה. כל הכוכבים עוממים. כל הכוכבים כבים אחד אחרי השני. עולמות שחשבנו לשלנו נעלמים ואינם. נעלמים. נעלמים. "The Mercy" - 6:21 "Your Face on the Street" - 5:21 "Stumbled" - 4:48 "Wrong Way Round" - 2:40 "Ghosts of Planes" - 5:23 "If We Must Part Like This" - 4:38 "Undone" - 4:25 "Diminished" - 6:11 "The Top of the World Club" - 7:03 מידע על האלבום Thin Air באתר MusicBrainz מידע על האלבום Thin Air באתר AllMusic
קרב איפסוס

קרב איפסוס היה קרב שהתרחש בשנת 301 לפנה"ס כחלק ממלחמות הדיאדוכים (מלחמות הירושה על האימפריה של אלכסנדר הגדול), בכפר בשם איפסוס בפריגיה (באסיה הקטנה ובטורקיה של ימינו). אנטיגונוס מונופתלמוס ובנו דמטריוס פוליורקטס עמדו מול קואליציה של שלושה משריו האחרים של אלכסנדר מוקדון: קסנדרוס (שליט מוקדון), ליסימאכוס (שליט תראקיה) וסלאוקוס הראשון, שליט בבל והממלכה האחמנית. במהלך הקרב עשו כל אחד מן הצדדים שימוש בעשרות אלפי לוחמים מכל צד וביניהם גם פילי מלחמה. הקרב מתואר על ידי פלוטרכוס ב"חיי דמטריוס". הקרב נחשב, לצד קרב רפיח, לקרב החשוב ביותר בתקופה ההלניסטית. במהלך הקרב מת אנטיגונוס, שהיה בן 81 ובנו ירש את כסאו, אך הצד שלהם נחל כישלון בקרב. אנטיגונוס מונופתלמוס היה שליט האזורים שבהם נמצאות כיום סוריה, טורקיה, לבנון וחלק מישראל. עד לקרב איפסוס נחל אנטיגונוס הצלחה יחסית במלחמות הדיאדוכים. המצור על רודוס גרם לתושבי האי להסכים לסייע לאנטיגונוס עם כל אויב למעט תלמי הראשון. קסנדרוס נותר מבודד ותלמי עצמו התאושש מתקיפה של אנשי אנטיגונוס ב-306 לפנה"ס. אנטיגונוס פנה לתקיפת קסנדרוס. סלאוקוס, שרק זמן קצר קודם לכן העניק לצ'נדרגופטה מאוריה חלק מאדמותיו במזרח תמורת 500 פילי מלחמה, החליט לפצל את כוחותיו של אנטיגונוס ולפלוש לאסיה הקטנה. השניים הצליחו להדוף את אנטיגונוס ולכבוש חלקים נרחבים מאסיה הקטנה. ארץ ישראל נפלה בידיו של תלמי הראשון לאחר התמוטטות שלטון אנטיגונוס. אתונה נקלעה לאנרכיה ולשלטון עלה לאכארס (Lachares) שהפך עד מהרה לטירן. דמטריוס נקרא שוב לשקם את הדמוקרטיה. הקרב מסמל למעשה את כישלון הניסיון האחרון להחזיק את האימפריה של אלכסנדר הגדול כיחידה אחת ואת התפוררותה הסופית. מלחמות הדיאדוכים אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית מדיה וקבצים בנושא קרב איפסוס בוויקישיתוף קרב איפסוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנימין שמרון, רחל צלניק, תולדות התקופה ההלניסטית, יח' (האוניברסיטה הפתוחה) 6-5, עמ' 32 "Kingdoms of the Successors of Alexander: After the Battle of Ipsus, B.C. 301". World Digital Library. 1800–1884. נבדק ב-2013-07-27.
בד יוטה

יוטה הוא סיב צמחי ארוך, רך ומבריק שניתן לטוות לפתיל גס וחזק. את היוטה מפיקים מצמחים מהסוג מלוכיה (Corchorus). היוטה הוא אחד מהסיבים הטבעיים הזולים ביותר והוא שני רק לכותנה בכמות ובמגוון השימושים. סיבי היוטה מורכבים בעיקר מצלולוזה וליגנין. את היוטה אוספים בעונה הגשומה והוא גדל באופן המיטבי באקלים חם ולח. היצרניות העיקריות של יוטה הן הודו, בנגלדש וסין. חקלאים המגדלים יוטה מפזרים את הזרעים על האדמה המעובדת. כשהצמחים מגיעים לגובה של 15-20 ס"מ, יש לדלל אותם. לאחר חלוף כארבעה חודשים מזמן השתילה מתחיל הקציר. בדרך כלל קוצרים את הצמחים לאחר שהם פורחים, אך בטרם החלו לייצר זרעים. הקוצרים חותכים את הגבעולים קרוב לאדמה וקושרים אותם לאגודות. את האגודות משרים החקלאים במים, זאת כדי לרכך את רקמות הצמח ובעזרת מיקרואורגניזמים, בתהליך דמוי תסיסה, לאפשר הפרדת הסיבים מהגבעולים. הסיבים עוברים ייבוש במהלך יומיים שלושה לאחר הפרדתם בתהליך הקרוי ניפוץ, לאחריו הם מוכנים לעיבוד. סיבי היוטה מדורגים לפי צבע, חוזק ואורך הסיב. הצבע נע בין לבן דהוי לחום והאורך בין מטר אחד לארבעה. סיבי יוטה משמשים בעיקר לשם הכנת בד המשמש לאריזת כותנה גולמית ולהכנת שקים ובד גס. נוהגים גם לשזור את הסיבים בווילונות, מושבי כיסאות, שטיחים, בדים מיוחדים (hessian cloth) וכבסיס ללינולאום. כיום מחליפים את היוטה בחומרים סינתטיים, אולם עדיין משתמשים ביוטה כאשר יש צורך בחומר מתכלה, כמו למשל מכלים לשתילת עצים צעירים, אותם אפשר לשתול יחד עם המכל מבלי להפריע לשורשים, או שיקום קרקע, שם משמש בד היוטה למניעת סחיפה כל זמן שהצמחייה הטבעית עדיין לא התפתחה. בסיבים משתמשים (לעיתים בתוספת סיבים מסוגים אחרים) כדי להכין פתילים וחבלים. בדלי יוטה - הקצוות הגסים של הצמח, משמשים כדי לייצר בד זול. עם זאת אפשר להשתמש בסיבים דקיקים של יוטה כדי להכין חיקוי למשי. ניתן להשתמש בסיבי יוטה גם כדי לייצר נייר. עיקר יצור בד היוטה נעשה בסביבות העיר קולקטה שבהודו ובמקומות הפזורים ברחבי בנגלדש. במשך שנים היה יצור היוטה חלק מתרבות בנגל. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 חלק ניכר מהסיבים הלא-מעובדים יוצאו לבריטניה, שם הם עובדו בבתי חרושת בסביבות העיר דנדי ("טווה יוטה" היה מקצוע מוכר במפקד האוכלוסין הבריטי של שנת 1901), אך יצור היוטה פסק בסוף שנות השישים. בית החרושת אדמג'י בבנגלדש היה הגדול בעולם והכיל 1,939 נולי אריגה והעסיק 25,000 פועלים. מפעל זה נסגר על ידי ממשלת בנגלדש בשנת 2002 כיוון שהשיג רווחים נמוכים מדי. יוטה היא חומר מתכלה לגמרי שניתן גם למיחזור, ועל כן זהו חומר ידידותי לסביבה. צבע הסיבים הוא זהוב ויש להם ברק טבעי דמוי משי, על כן יש המכנים אותו "הסיב הזהוב". היוטה הוא הסיב הצמחי מסוג "רפייה" הזול ביותר (אחרים הם הפשתן, קנבוס, Ramie ועוד). ליוטה יש כוח מתיחה רב הגורר התרחבות מעטה. גבעול היוטה עשיר בצלולוזה וגדל במהירות (תוך 4-6 חודשים) כסוגים הטובים ביותר של יוטה נחשבים "בנגלה טושה" (Corchorus olitorius, ברק זהוב) ו"בנגלה לבן" (Corchorus capsularis, ברק לבן). "משטה" או אמברי (Hibiscus cannabinus) הוא זן אחר עם סיבים שדומים מאוד לסיבי היוטה אך באיכות בינונית. המקור הטוב בעולם ליוטה הוא מישורי דלתת בנגל, ששייכים לבנגלדש ולהודו. מדיה וקבצים בנושא בד יוטה בוויקישיתוף קבוצת מחקר היוטה הבינלאומית - שיתוף פעולה של האו"ם שמטרתו חקר היוטה והאמברי. מטה הקבוצה נמצא בדאקה שבבנגלדש. יצואני יוטה עיקריים בנגלדש: GFTCL - The Golden Fibre Trade Centre Limited הודו: Jaikishan Dass Mall Jute Products סין: Zhejiang Jute Co. Ltd. בד יוטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ואטו

ואטו הוא ההילך החוקי של ונואטו. הוא נכנס למחזור לאחר קבלת העצמאות בשנת 1982 והחליף את פרנק ההברידים החדשים ואת הדולר האוסטרלי. הוואטו הוא יחידה מוניטרית בפני עצמו: הוא אינו מתחלק לתת-יחידות כמו מאיות. הסיבה לערכו הנמוך היא שהוא נועד להיות דומה בערכו לפרנק המשמש בקלדוניה החדשה ובפולינזיה הצרפתית. המטבע מונפק הן בשטרות והן במטבעות. השטרות מונפקים בערכים: 100, 200, 500, 1000 ו-5000 ואטו. המטבעות מונפקים בערכים הבאים ניקל-פליז: 1 (16מ"מ) ; 2 (19מ"מ) ; 5 (23מ"מ) ניקל-נחושת: 10 (24מ"מ) ; 20 (28מ"מ) ; 50 (33מ"מ, מטבע גדול) ניקל-פליז: 100 (23מ"מ) שער הוואטו הוא נייד, אך ההנחה היא שהוא קבוע ביחס לסל מטבעות סודי. תושבי ונואטו משתמשים לעיתים במושג של "דולר" השווה לערך של 100 ואטו, בלי בהכרח לציין לאיזה מטבע בדיוק הם מתכוונים. למרות שאין בנמצא יחידה מוניטרית כזו, היא מקלה את החישובים בסכומים גדולים במטבע בעל ערך נקוב כה נמוך. כך למשל התקציב הממשלתי בסך 6,000,000,000 הוא למעשה בערך חמישים מיליון דולר אמריקאי. Krause, Chester L.; Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed.). Krause Publications. ISBN 0873411501. Pick, Albert (1994). Standard Catalog of World Paper Money: General Issues. Colin R. Bruce II and Neil Shafer (editors) (7th ed.). Krause Publications. ISBN 0-87341-207-9. Coins from Vanuatu
ניתוח שקדים

ניתוח שקדים הוא תהליך כירורגי שבו מוּסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר (שקדים) מהגרון. ניתוח שקדים הוא אחד הניתוחים השכיחים בילדוּת, ומבוצע לרוב כדי לטפל בהפרעות נשימה ובתסמונת דום נשימה בשינה בקרב ילדים. ניתוח אדנואידים (המכונה לעיתים גם ניתוח שקד שלישי) דומה לניתוח שקדים, ובו מסירים את הרקמה הממוקמת מאחורי האף. במקרים רבים מקובל להסיר את השקדים והאדנואידים יחד. הסיבות העיקריות לביצוע ניתוח שקדים הן שקדים ואדנואידים מוגדלים החוסמים את מעבר האוויר או דלקות שקדים חוזרות. רופאים משתמשים לעיתים קרובות במונח "היפרטרופיה" כדי לתאר את השקדים והאדנואידים המוגדלים. שקדים גדולים עשויים לגרום לתסמונת דום נשימה בשינה. הניתוח מטפל בתסמונת, מאפשר מעבר אוויר תקין ומשפר את איכות החיים של הילדים. שקדים ואדנואידים גדולים יכולים לגרום לנחירה, קשיי נשימה, התעוררות בזמן השינה, והפסקות נשימה. במקרים נוספים בעיות ריכוז, עייפות יום, היפראקטיביות, התפתחות וגדילה איטיים והרטבת לילה. מערכת השרירים בגרון שומרת על מעבר אוויר פתוח בזמן ערות. בלילה במהלך השינה, השרירים רפויים ונוצרת היצרות של מעבר האוויר. בילדים הטיפול היעיל ביותר לדום נשימה הוא לרוב ניתוח שקדים. דלקת שקדים ודלקות במעברי האוויר העליונים הן סיבה נוספת לניתוח שקדים. השקדים יכולים להזדהם על ידי חיידקים ממשפחת הסטרפטוקוקוס. במקרה של זיהום, נעשים השקדים גדולים ונפוחים ותחושת כאב עז ניכרת בגרון. כאשר הזיהום הוא ממקור בקטריאלי ייעשה הטיפול בעזרת אנטיביוטיקה. כאשר דלקת שקדים חוזרת בתדירות גבוהה, ייתכן כי הרופא ימליץ על ניתוח שקדים. כיום מספר גישות מקובלות לניתוח שקדים. כיוון שמרבית ניתוח השקדים הם בילדים עקב הפרעות נשימה ניתן לכרות את השקדים באופן מלא או חלקי. דלקת שקדים מדיה וקבצים בנושא ניתוח שקדים בוויקישיתוף אלה הר-נוי, כעת תדעו מתי הילד זקוק לניתוח להסרת שקדים, באתר הארץ, 27 במרץ 2011 ניתוח כריתת שקדים באתר שקדים הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.