laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האחים ראובני

האחים ראובני היא חברת תקליטים והפקות בניהולו של מאיר ראובני איתו עבדו אחיו אשר, דני ודרורי ראובני. החברה התמחתה במוזיקה מזרחית. האחים ראובני היו בין הראשונים שהניעו את המוזיקה המזרחית, החלו בקלטות פיראטיות והמשיכו באולפנים אמרגנות והופעות, בשיאם היו חברת ההפקות הבולטת במוזיקה המזרחית - ים תיכונית. הם הקליטו כשבע מאות אלבומים, פרצו אצלם לראשונה גדולי הזמרים בסוגה זו, ביניהם דקלון, אייל גולן, נתי לוי, חיים משה, שימי תבורי, ציון גולן, מרגלית צנעני, אהובה עוזרי, עופר לוי, זהר ארגוב וג'קי מקייטן. חברת ההפקות זכתה בפרס אקו"ם לשנת 2022 עבור תרומתם לזמר העברי ולתרבות הישראלית. האחים ראובני היו עשרה אחים ואחיות ממשפחה שורשית ממוצא פרסי וספרדי שהתגוררה בשכונת התקווה, ברשות המשפחה הייתה חנות לממכר מוצרי חשמל ובחנות זו הם שכפלו קלטות ומכרו לחברים ולמכרים שהזדמנו לחנות. בחתונה של אחד האחים שהייתה ב-1973 בשוך הקרבות של מלחמת יום כיפור, אחד מבני המשפחה נהרג במלחמה ובשל כך החתונה נערכה בביתם ועל החלק המוזיקלי הופקדו דקלון (יוסי לוי), והגיטריסט בן-מוש (משה בן משה), הם הקליטו את המופע והוציאו אותו בקלטת שזכתה להצלחה גדולה וזה היווה את הבסיס ללהקת צלילי הכרם מהלהקות החשובות ביותר במוזיקה המזרחית. בשיאם הזמרים המובילים במוזיקה המזרחית היו חתומים בחברת ההפקות של האחים ראובני, הם הפיקו אלבומים שלהם, ולחלקם גם שימשו אמרגנים הבולט בהם הוא זהר ארגוב, שאשר ראובני שימש כאמרגנו והפיק עבורו סיבוב הופעות מצליח, לאחר שזכה בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני". בשנת 1988 הייתה "האחים ראובני" בין חברות התקליטים הראשונות בישראל שהפיקו אלבומים כתקליטורים, ועד קיץ 1989 הפיקו כבר 25 אלבומים ואוספים כתקליטורים. עם השנים חוו האחים ראובני מספר קשיים כלכליים במעבר בין תקליטים לקלטות ומקלטות לדיסקים ומדיסקים למוזיקה הנצרכת בעיקר באמצעים וירטואליים, וגם כתוצאה משריפה שפרצה במשרדים שלהם ופעילותם דעכה. בנוסף התמודדו עם זיפניים שמכרו הקלטות פיראטיות של האמנים שלהם. אתר האינטרנט הרשמי של האחים ראובני (הקישור אינו פעיל, 8 בספטמבר 2023) האחים ראובני, ברשת החברתית פייסבוק דב ניצן, מסעותי עם חיים משה, כותרת ראשית, 15 באוגוסט 1984 אייל לוי, "כל הזמרים בוגדניים": האיש שגילה את זוהר ארגוב מתכנן קאמבק, באתר nrg‏, 2 במרץ 2013 יעקב בר-און, ‏המפיק מאיר ראובני: "מצאתי בפח של 'קול ישראל' את כל התקליטים שלי", באתר מעריב אונליין, 11 בדצמבר 2018 מידע על האחים ראובני בקטלוג הספרייה הלאומית עידו קינן, האחים ראובני מגלים את האינטרנט, באתר nana10‏, 7 באפריל 2002 שירה נאות, יהודית רביץ וזאב נחמה זכו בפרס אקו"ם למפעל חיים, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2022 דב ניצן, מסעותי עם חיים משה, כותרת ראשית, 15 באוגוסט 1984 בן שלו, הלהיט ששינה את המוסיקה הישראלית, באתר הארץ, 25 באפריל 2012 גיורא פרבר, חלוץ מזרחי - האחים ראובני פונים לשוק הקומפקט-דיסק, חדשות, 9 ביוני 1988 גל אוחובסקי, חלוקת התחמושת - הדיסקים של האחים ראובני, ועוד היד נטויה, חדשות, 4 במאי 1989 אלי דנון, זיוף קלטות של זמרים ישראליים הפך לתעשייה עניפה, מעריב, 10 ביולי 1984
מישל פרידמן

ג'וליאן מישל פרידמן (בצרפתית: Julien Michel Friedman ; נולד ב-25 בפברואר 1956 בפריז) הוא פרופסור לדיני מקרקעין ודיני תעשיית הבידור באוניברסיטת פרנקפורט ואיש טלוויזיה. פרידמן שימש כסגן נשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2000–2003 וכנשיא הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2001–2003. פרידמן נולד ב-25 בפברואר 1956 בפריז. הוריו היו יהודים שעבדו עבור התעשיין הגרמני אוסקר שינדלר. ב-2004 התחתן עם ברבל שפר (בגרמנית: Bärbel Schäfer), אשת בידור ומנחת טלוויזיה גרמנית. בשנת 1987 סיים פרידמן לימודי תואר ראשון במשפטים. בשנת 1994 השלים תואר דוקטור באוניברסיטת מיינץ. מאז 2016 הוא פרופסור לדיני מקרקעין ודיני תעשיית הבידור באוניברסיטת פרנקפורט. פרידמן זכה לפרסום רב כמנחה של תוכניות הטלוויזיה "זהירות! פרידמן!" (בגרמנית Vorsicht! Friedman) ו"פרידמן" (Friedman) בין השנים 1998–2003. מאז 2004 הוא מנחה את תוכניות הטלוויזיה "סטודיו פרידמן!" (!Studio Friedman) ו"פרידמן צופה בכל" (בגרמנית !Friedman schaut hin). פרידמן מילא תפקידים ציבוריים שונים. הוא כיהן כסגן הנשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2003-2000 וכיושב ראש הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2003-2001. הוא היה פעיל בולט במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. ב-8 ביולי 2003 הוא קיבל עליו את הדין ושלם קנס של 17,400 יורו בגין אחזקה ושימוש בקוקאין. בשנת 2003 הוא התפטר מתפקידיו הציבוריים עקב השימוש בקוקאין. בשנת 2001 הוא קיבל את מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ואת פרס הטלוויזיה הגרמנית (Deutscher Fernsehpreis). מדיה וקבצים בנושא מישל פרידמן בוויקישיתוף מישל פרידמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Retrieved August 9, 2017 Studio Friedman: Michel Friedman. Munzinger-Archiv :Michel Friedman Retrieved August 9, 2017 ריאיון עם מישל פרידמן Friedman schaut hin: Verlieren wir Europa? (בגרמנית) Paterson, Tony (June 17, 2003). "Police investigate German chat show host as cocaine and call-girl scandal deepens". The Independent. Retrieved March 8, 2010. Fleishman, Jeffrey (July 9, 2003). "German TV Host Admits to Possession of Cocaine". Los Angeles Times. Retrieved August 9, 2017. Paterson, Tony (July 9, 2003). "Cocaine scandal forces resignation of Jewish leader who hosted TV show". The Independent. Retrieved March 6, 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוריין אשבורן

לוריין אשבורן (באנגלית: Lorraine Ashbourne; נולדה ב-10 באפריל 1961) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. אשבורן נולדה בעיר מנצ'סטר שבלנקשייר. היא הופיעה בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע בהם "The Street", סדרת הדרמה "True Dare Kiss", הסדרה הקומית "Thin Ice", בדרמה "In a Land of Plenty", סדרת הפשע "Boon", סדרת הדרמה "Playing the Field", הסדרה המשטרתית "City Central", הסדרה "Peak Practice", סדרות המשטרה "The Bill " ו-"Pie in the Sky", "חדר מיון", בפרק בסדרה "In Suspicious Circumstances", במיני-סדרה "Mr Wroe's Virgins", הסדרה "Rich Tea and Sympathy", ובסדרת הדרמה "London's Burning". ב-2004 הייתה הקריינית בתוכנית "Happy Birthday BBC Two". על הבמה הופיעה אשבורן בקביעות בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. בין התפקידים שגילמה היו קייט הרדקאסל במחזה "She Stoops to Conquer" ובדמות אמיליה במחזה "אותלו". במחזות אלה שיחקה לצדו של בעלה אנדי סירקיס. ב-22 ביולי 2002 התחתנה אשבורן עם השחקן אנדי סירקיס. לבני הזוג יש שלושה ילדים רובי (נולדה ב-1998), סוני (נולד ב-2000) ולואי (נולד ב-2004). המשפחה מתגוררת בקראוץ' אנד בלונדון. בתיאטרון שיחקה בהצגות הבאות: מיס קייט הרדקאסל, "She Stoops to Conquer" מאת אוליבר גולדסמית' בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (1990) "She’s in Your Hands" מאת ז'ורז' פדו בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (1990) ג'ין, "Your Home in the West", מאת רוד וודן בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (1991) קריסטל, "Doctor Heart" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (1991) רודה נאן, "The Odd Women" מאת מייקל מייר בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (1992) גרושנקה, "האחים קרמזוב" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (1993) "המטבח" מאת ארנולד וסקר בתיאטרון רויאל קורט, לונדון (1994) ויו, במחזה "Babies" מאת ג'ונתון הארווי בתיאטרון רויאל קורט, לונדון (1994) יוקסטנה, "הנשים הפיניקיות" מאת אוריפידס עבור הלהקה השייקספירית המלכותית (1995) מיס הויידן, "The Relapse" מאת ג'ון ואנברו עבור הלהקה השייקספירית המלכותית (1995) מיי, "מתים מאהבה" מאת סם שפרד בתיאטרון דונמאר ורהאוס, לונדון (1996) אמיליה, "אותלו" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר (2002) אולגה, "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב בתיאטרון הלאומי, לונדון (2003) הדודה דן, "Aunt Dan and Lemon" מאת וולאס שאון בתיאטרון רויאל קורט, לונדון (2009) מדיה וקבצים בנושא לוריין אשבורן בוויקישיתוף לוריין אשבורן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לוריין אשבורן, באתר AllMovie (באנגלית) לוריין אשבורן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לוריין אשבורן באתר ה-BBC "Andy Serkis family info". Ageofthering.com. 1 במאי 2011. נבדק ב-1 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) Murray, Braham (2007). The Worst It Can Be Is a Disaster. London: Methuen Drama. ISBN 978-0-7136-8490-2. The Royal Exchange Theatre Company Words & Pictures 1976-1998, 1998, ISBN 0-9512017-1-9 Olivia Rook, 2024 Olivier Awards: Full list of winners, London Theatre, ‏2024-04-14 (באנגלית)
קווליטסט

קווליטסט (באנגלית: QualiTest היא חברת בדיקות תוכנה והבטחת איכות ישראלית שהוקמה ב-1998 על ידי אלי מרגולין ואייל זילברמן. היא נחשבת כיום לחברת ה-QA הגדולה ביותר בעולם עם כ-1,500 עובדים בישראל ומזרח-אירופה ועוד כ-3,000 עובדים בעולם.[דרוש מקור] בנוסף לפעילותה בישראל, לחברה סניפים בארצות הברית, אנגליה, רומניה והודו והיא מעסיקה מעל 3,000 עובדים. 2012 - רכשה את חברת הבדיקות ההולנדית Four Oaks 2013 - רכשה את חברת הבדיקות הבריטית TCL נובמבר 2016 - רכשה את Test Direct הבריטית בספטמבר 2016 רכשה קרן ההשקעות האמריקנית מרלין אקוויטי פרטנרס את השליטה בחברת קווליטסט. מרלין רכשה 75% ממניות החברה לפי שווי חברה של 300 מיליון שקל יולי 2017 - רכשה את Experior הבריטית יולי 2019- נרכשת על ידי קרן ההשקעות הפרטית Bridgepoint בסכום שמוערך בקרוב לחצי מיליארד דולר. אתר האינטרנט הרשמי של קווליטסט קוואליטסט ישראל מגייסת כ-150 עובדים, באתר אנשים ומחשבים, 2017 ירושלים: קווליטסט חנכה מרכז בדיקות תוכנה לעובדות חרדיות, באתר אנשים ומחשבים, מרץ 2010 חברת QualiTest הישראלית רכשה את קבוצת Experior הבריטית, באתר TechTime‏, 14 ביולי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קווליטסט".
שמירת הקפיטליזם מן הקפיטליסטים

להציל את הקפיטליזם מן הקפיטליסטים: לשחרר את כוחם של השווקים הפיננסיים ליצור עושר ולהפיץ הזדמנות (באנגלית: Saving Capitalism from the Capitalists: Unleashing the Power of Financial Markets to Create Wealth and Spread Opportunity) הוא ספר מחקר מאת לואיג'י זינגלס ורגוראם רג'אן מאוניברסיטת שיקגו. הוא פורסם בשנת 2003 בכריכה קשה על ידי Crown Publishing ופורסם בכריכה רכה על ידי אוניברסיטת פרינסטון בשנת 2004. הספר אינו מגן על הקפיטליזם הטהור, וגם הוא אינו פולמוס אנטי-קפיטליסטי. במקום זאת, המחברים מפתחים את הטיעונים הבאים בספר: השוק החופשי הוא ארגון של הארגון הטוב ביותר לאנשי החברה ולשיפור מצב האדם. השווקים החופשיים יכולים לפרוח בטווח הארוך רק כאשר הממשלה משחקת תפקיד גלוי בקביעת הכללים השולטים בשוק ותומכת בו בתשתית. הממשלה, לעומת זאת, נתונה להשפעה על ידי האינטרסים המאורגנים הסקטור הפרטי. אינטרסים פרטיים קיימים ולכן, ייתכן שיוכלו למנף את העצמה של רגולציה ממשלתית כדי להגן מצבו הכלכלי שלהם על החשבון של הסקטור הציבורי על ידי דיכויו באותו השוק חופשי שדרכו הוא המקור להצלחתו. לפיכך, חברה חייבת לפעול כדי "להציל את הקפיטליזם מן הקפיטליסטים" - כלומר תנקוט החברה צעדים מתאימים כדי להגן על השוק החופשי מן האינטרסים פרטיים עצמה אשר יבקשו לעכב את הפונקציה היעילה של שוק חופשי, להתבצר, ובכך להפחית את הרמה הכללית של הזדמנויות כלכליות בחברה. במקום זאת, המחברים מציעים את ההמלצות הבאות: צמצום הקפיטליסטים הקיימים כדי להתנגד לשווקים, בעיקר על ידי הגבלת הריכוזיות של הבעלות על הנכסים היצרניים. לספק רשת ביטחון חברתי עבור מצוקה כלכלית כדי לסייע בשמירה על תמיכה פוליטית רחבה בשווקים חופשיים. לשמור על הגבולות של המשק פתוח, לתמוך בסחר חופשי ולשמור על רמה גבוהה של לחץ תחרותי על החברות הקיימים בשוק. לחנך את הציבור לגבי היתרונות של השווקים החופשיים כדי לבנות תמיכה פוליטית למדיניות השוק החופשי, או ליתר דיוק, מתנגדים להתערבויות ממשלתיות בשוק שנועד להגן על החברות הקיימות על חשבון ההזדמנות הכלכלית הכוללת. הספר תורגם לאיטלקית, יפנית, סינית מנדרינית, פורטוגזית ורוסית. קפיטליזם לעם אשר שכטר, מחבר התנ"ך הכלכלי של נתניהו רוצה להציל את הקפיטליזם מהקפיטליסטים, באתר TheMarker‏, 15 בנובמבר 2013 אמנון פורטוגלי, הגורו החדש של ביבי: לואיג'י זינגלס , באתר "העוקץ", 28 בנובמבר 2013 (ISBN 0-609-61070-8) (ISBN 0-691-12128-1)
יצחק רובינסון

יצחק רובינסון (1874–1932) היה רנטגנולוג, מחלוצי הרנטגנולוגים בעולם, ניהל את מכון הרנטגן בבית החולים הדסה בירושלים במשך מספר חודשים (1927), מחלוצי בדיקת הפלואורוסקופיה. רובינסון נולד בברודי, גליציה ב-אוסטרו-הונגריה. למד בוטניקה ובהמשך פנה ללימודי הרפואה. סיים את לימודי הרפואה בווינה, התמחה בפתולוגיה ולאחר מכן פנה למקצוע הרנטגנולוגיה בנחייתו של הפרופ' הולצקנכט מחלוצי המקצוע בעולם. בשנת 1907 התמנה רובינסון למנהל מכון הרנטגן של בית החולים היהודי בווינה. במשותף עם הפרופ' הולצקכנט הקים את מכון הרנטגן בבית החולים הכללי בווינה. רובינסון היה מחלוצי בדיקת הפלואורוסקופיה (בדיקת שיקוף) בעולם. בנוסף רובינסון תרם רבות לבדיקת הרנטגן בנושאי אורולוגיה וברפואת השיניים. בשנת 1927 עלה רובינסון לארץ ישראל. מספר חודשים כיהן כמנהל מכון הרנטגן בהדסה ירושלים. תלמידו הד"ר אברהם דרוקמן נישא לבתו ליצ'י לאה ובעקבות נישואיהם הוא ורעייתו עלו לישראל. רובינסון ורעייתו שבו לאוסטריה. רובינסון נפטר בשנת 1932. היסטוריה של הרנטגן (פלואורוסקופיה) - אתר בית החולים שיבא "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : רובינסון, יצחק עמוד 384 "ותבוא בהם הרוח ויחיו ויעמדו על רגליהם חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה" המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין זוס, הוגש לסנט של אוניברסיטת בר-אילן, גאולה פארן, עמוד 52 בשנת 1927 פעילות בית החולים הדסה התבצעה מבית החולים מאיר רוטשילד, בנובמבר 1918 נפתח בית החולים מחדש תחת הניהול של ארגון נשות הדסה, בשמו החדש "בית החולים רוטשילד- הדסה". לאחר מלחמת העולם הראשונה שופץ בית החולים בעזרת משפחת רוטשילד, ונוספו שני בניינים חדשים ותוקנה מערכת הביוב. בית החולים הכיל 90 מיטות, ב-1935 הגיע מספרן ל-190 פלואורוסקופיה - שיטה לצפייה במבנים בתוך הגוף על ידי העברת קרני רנטגן דרך הגוף אל מסך פלואורסצנטי רגיש ערך זה הוא קצרמר בנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפיטליזם לעם

קפיטליזם לעם: שחזור הגאונות האבודה של השגשוג האמריקאי (באנגלית: A Capitalism for the People: Recapturing the Lost Genius of American Prosperity) הוא ספר עיון מאת לואיג'י זינגלס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת שיקגו שחיבר קודם לכן את "שמירת הקפיטליזם מן הקפיטליסטים". בספר כותב זינגלס כי מטרתו היא "להציל את השווקים ואת התחרות" מהכוחות שמאיימים עליהם, לדעתו: רגולציית יתר על השמאל הפוליטי ועל הימין הפוליטי, ואידאולוגיה פרו-עסקית (להבדיל מאידאולוגיה שתומכת בשוק; במקור pro-market, להבדיל מ-pro-business). זינגלס רואה את קשרי ההון-שלטון כאיום הגדול ביותר על הכלכלה האמריקאית. הוא מציע לתעל את הזעם הפופוליסטי על קשרי ההון-שלטון לפעולות שיצרו תחרות רבה יותר. בספר הביע זינגלס תמיכה במספר רפורמות, בהן שקיפות רבה יותר של נתונים כלכליים ומגבלות על שתדלנות. זינגלס ענה על שאלות על ספרו בתוכנית הכלכלית היומית של ה-BBC העולמי. זינגלס הציג את ספרו ב"בית הספר לכלכלה של לונדון", שם הזהיר כי הכלכלה האמריקאית מסתכנת בהידרדרות למערכת קפיטליסטית בסגנון ברלוסקוני, שמועילה לעסקים אך לא לשוק; ומנוהלת בידי פוליטיקאים מושחתים, המעוניינים יותר בריפוד כיסי האליטה מאשר ביצירת הזדמנויות רבות יותר עבור העם. זינגלס כותב כי מעורבותה של ממשלת ארצות הברית בכלכלתה עלתה באופן משמעותי במאה ה-20; בתקופה זו עלה חלק התמ"ג הנשלט על ידי הממשלה פי שמונה. הוא קובע שהעסקים הגדולים ניצלו לטובתם את השינוי הזה. הוא מציין את האבחנה בין תמיכתם העקרונית של מרבית האמריקנים במערכת כלכלית מבוססת שוק חופשי ובין התנגדותם לקשרי הון-שלטון. כמו כן מציין זינגלס שבהיסטוריה של ארצות הברית הדמוקרטיה קדמה לתיעוש, וניתנה חירות רבה שאפשרה יוזמה אישית. לפיכך הוא קורא לתסיסה חברתית המונית, שתשפר במידה משמעותית את התחרותיות ותחולל רפורמות ברוח זו, כהטלת מגבלות על שתדלנים. הכלכלן ראס רוברטס תיארו את הספר כ"מסע אגדי במקבץ שלם של בעיות כלכליות, פילוסופיות ואתיות הקשורות למצבה הנוכחי של הכלכלה וכיצד יכול מצבן להשתפר". כמו כן כינה אותו "מבט חינוכי ומרתק על מגוון רחב של נושאים". הכלכלן טיילר קוון הצהיר באתר האינטרנט שלו כי הספר "מעיר את כל ההערות הנכונות" ו"כתוב בהירות"; לכן הוא מסכים "כמעט עם כולו". כתב העת הספרותי "Publishers Weekly" טען שטיעונו של זינגלס "מרתק אך לא מדויק", ועם זאת "מדגים באופן משכנע את הצורך הדחוף בפעולה". תובנתו כי "חירות אינטלקטואלית וכלכלית שלובות זו בזו; בתי-ספר לעסקים ואנשי אקדמיה יכולים לקדם את תועלתו של הכלל" זכתה לשבחים. העיתונאי בן בויצ'וק כתב שהספר פונה הן לתנועת אוקיופיי הן לתנועת מסיבת התה. קפיטליזם שמירת הקפיטליזם מן הקפיטליסטים הספר "קפיטליזם לעם" באתר אמזון יעל גרונטמן, פרופ' זינגלס: "קפיטליזם ללא פשיטות רגל, זה כמו דת ללא חטאים", באתר ביזפורטל, 29 בדצמבר 2012 גיא רולניק, 10 דברים שנתניהו יכול ללמוד מהגורו החדש שלו, באתר TheMarker‏, 22 בדצמבר 2013
דוד משה רוזנבוים

רבי דוד משה רוזנבוים (מכונה לעיתים - מוהרד"ם) (י"א בתשרי ה'תרפ"ה, 9 באוקטובר 1924 – ט"ו בתמוז ה'תשכ"ט, 1 ביולי 1969) היה האדמו"ר השלישי של חסידות קרעטשניף, תחת הנהגתו השתקמה חסידות קרעטשניף בארץ ישראל לאחר השואה. נולד בתשרי תרפ"ה כבן הזקונים של האדמו"ר השני מקרעטשניף, רבי אליעזר זאב רוזנבוים ולחיה ביילא בתו של רבי ניסן חיים לנגנויער (חתן רבי אהרן אריה לייב לייפר). בשנת ה'תש"ד, כשנשלח עם אביו למחנה השמדה באושוויץ, הסמיכו אביו לממשיך דרכו, והבטיח לו כי ינצל מהשואה היות שעם ישראל זקוק לו. לאחר השואה הגיע לעיר סיגעט, שם מונה על ידי תלמידיו לאדמו"ר. בשנת ה'תש"ו התחתן עם אסתר רחל, בת אחותו סימא רייזל וגיסו רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה (נפטרה בחודש כסלו ה'תשל"ה בתאונת דרכים). בסוף שנת 1946 (ה'תש"ז) עלה לישראל והתגורר בירושלים. במלחמת העצמאות נהרס ביתו מהפצצות הלגיון הירדני. לאחר שהתייעץ על כך עם רבי אהרון מבעלזא ועם "החזון איש" והם הסכימו לכך הוא עבר בתחילת שנות ה-50 לרחובות. הקים בעיר את ישיבת "שער אליעזר" על שם אביו, ואת מוסדותיו. כיום המקום הפך לקריית קרעטשניף. התפרסם במיוחד במופתיו והמונים נהרו אליו כדי לזכות להתברך מפיו. כמו כן נודע בדרכו המיוחדת להלביש את המופתים בדרך הטבע ונהג לתת מרשמים לתרופות למרות שלא היה לו כל הכשרה רפואית לכך. פעם התבטא רבי מנחם מנדל שניאורסון על ר' דוד משה ש"הוא מהאחרונים שקרבו יהודים לאביהם שבשמים כדרך הבעש"ט"...[דרוש מקור] בכ"ב בסיוון ה'תשכ"ט נסע לפקוד את קברי אבותיו ברומניה, במהלך ביקורו חש ברע ונפטר בפתאומיות ביום שלישי ט"ו בתמוז. ארונו הובא ארצה, קודם הלווייתו הוכתרו בניו רבי מנחם אליעזר זאב ורבי ישראל ניסן רוזנבוים לאדמו"רים. בהלווייתו השתתפו אלפים רבים. הוא נטמן בחלקת קרעטשניף בבית הקברות ברחובות. על קברו הוקם אהל, ורבים פוקדים את המקום במשך כל השנה, לתפילה וישועה ובפרט ביום ה'יארצייט' ט"ו תמוז. על שמו נקראים רחוב "האדמו"ר מקרעטשניף" ברחובות וכן הת"ת של החסידות בקריית קרעטשניף. רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים, ממלא מקומו. רבי ישראל ניסן רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף - קריית גת. בעל הנועם ישראל. רבי זיידא שמואל שמעלקא (י"ד בטבת ה'תשי"ב - כ"א באדר ב' ה'תשע"ד), האדמו"ר מביטשקוב. רבי מאיר רוזנבוים, האדמו"ר מפרמישלאן. רבי יוסף שלמה, אב"ד קרעטשניף מונסי. הרב יצחק (נפטר בב' בחשוון ה'תשע"ב, ללא צאצאים). יעקב יואל. נישא למלכה בת אחיו מנחם אליעזר זאב, התגרש ונתק את הקשר עם אחיו, נישא בשנית וכיום מתגורר בקריית שמונה. רבי שלום מאיר טברסקי, האדמו"ר מפאלטישאן. רבי יוסף דוד טייטלבוים, האדמו"ר מסאסוב. רבי מרדכי יצחק לייפר, האדמו"ר מקאליש. רבי פנחס הורוויץ, האדמו"ר משענדישוב בפלטבוש. רבי מאיר הורוויץ, האדמו"ר מדז'יקוב מונסי. רבי דוד דב מייזליש, מוייטצען. ישיבת שער אליעזר, הרבי בישראל, רחובות, תשל"א. מכון באהלי צדיקים, רבנו הקדוש מקרעטשניף, רחובות, תשע"ג. יצחק יעקבי, בחצרו של רבי, דבר, 26 בינואר 1968 מצגת על הרה"ק רבי דוד משה מקרעטשניף אהרן פריאל, האדמו"ר מת - יחי האדמו"ר החדש, מעריב, 3 ביולי 1969 שאול שיף, אותות ומופתים בקרעטשניף, הצופה, 11 ביולי 1969 אודות רבי דוד משה מקרעטשניף, בקובץ "המאור" באתר היברובוקס יוסף גרינבוים, התרגשות בקרעטשניף: המקווה של הרבי הקודם נחשף לאחר 60 שנה, באתר חרדים10, 22 בפברואר 2018 דוד משה בן אליעזר זאב רוזנבוים, דף שער בספרייה הלאומית מורינו הרב ר' דוד משה
מספר אטומי אפקטיבי

מספר אטומי אפקטיבי (effective atomic number), הוא מספר האלקטרונים המקיפים מתכת מעבר כאשר היא נמצאת בתוך קומפלקס. המספר האטומי האפקטיבי שווה על פי רוב למספר האלקטרונים של הגז האציל הנמצא באותו מחזור כמו המתכת. מספר זה כולל את אלקטרוני המתכת עצמה ואת האלקטרונים של הקשר עם הליגנדים. R. C. Murty, Effective Atomic Numbers of Heterogeneous Materials (מספר אטומי אפקטיבי עבור חומרים הטרוגניים), באתר כתב העת Nature (באנגלית) מספר אטומי אפקטיבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיר מחוז

עיר מחוז (באנגלית: County town; גם: מושב המחוז, county seat) הוא המרכז המנהלי, מושב הממשלה, או עיר הבירה של מחוז (county) או קהילה אזרחית (parish). המונח עיר מחוז משמש את ארצות הברית, קנדה, רומניה, סין וטאיוואן. בבריטניה ואירלנד הן נקראות מושב מחוז. בארצות הברית, מחוזות הם חלוקה פוליטית פנימית של המדינה. בהתאם לחוקי המדינה הספציפית, מחוזות עשויים לספק שירותים מסוימים לציבור, להטיל מיסים ולנהל ולאכוף חוקים ותקנות מטעם המדינה. במדינות רבות, פונקציות ושירותים ממשלתיים מסוימים (כמו רשות המיסוי) מבוזרים אף מעבר לרמת מחוזית על ידי חלוקה פנימית של מחוזות לפי ערים (city), עיירות (town), עיריות מאוחדות וכדומה. העיר שבה יושבת הרשות המחוזית נחשבת כמושב המחוז. מושב המחוז הוא בדרך כלל גם מקום מושבם של הרשות המחוקקות, בית המשפט המחוזי, מטה השריף, היכל הרשומות, בית הכלא ומתקן הכליאה המחוזיים. עם זאת, חלק מהם עשויים להיות ממוקמים בחלקים אחרים של המחוז, בייחוד אם הוא גדול מבחינה גאוגרפית. מדיה וקבצים בנושא עיר מחוז בוויקישיתוף עיר מחוז באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דאבל איגל II

דאבל איגל II הוא שמו של הכדור הפורח הראשון שהשלים חצייה של האוקיינוס האטלנטי. הוא המריא מהחוף המזרחי של ארצות הברית ונחת בצרפת ב-17 באוגוסט 1978, בתום טיסה של 137 שעות ושש דקות. טייסי הכדור היו האמריקאים בן אברוצו (Ben Abruzzo), מקסי אנדרסון (Maxie Anderson) ולארי ניומן (Larry Newman). טיסת דאבל איגל II הייתה הניסיון ה-14 לחציית האוקיינוס האטלנטי באמצעות כדור פורח. הניסיונות החלו ב-1873. במהלכם אבדו שני בלונים בעת טיסותיהם (ב-1970 וב-1974) ועקבות אנשי צוותם לא נודעו. ב-1974 התרסק בלון נוסף במהלך טיסתו וטייסו נהרג. בסך הכל נספו חמישה אנשים במהלך הניסיונות. בניסיון העשירי ב-1976 עבר הבלון את המרחק האווירי הגדול ביותר מבין כל הבלונים עד שנחת באוקיינוס ממזרח לאיים האזוריים. הבלון שהוטס בניסיון הבא ב-1977, דאבל איגל I, נחת באוקיינוס ממערב לאיסלנד. בניסיון ה-13 ב-1978 הגיע הבלון זאנוסי (Zanussi) קרוב ביותר להצלחה כאשר נחת באוקיינוס כ-180 קילומטר ממערב לצרפת. דאבל איגל II המריא ב-11 באוגוסט מהאי פרסק (Presque) במדינת מיין שבארצות הברית. הטיסה נחשבה לחצייה מוצלחת של האוקיינוס האטלנטי מהזמן שבו חצה הכדור את חוף אירלנד ב-16 באוגוסט. ניומן התכוון לקפוץ מסל הבלון לקראת הנחיתה ולנחות באמצעות גלשן אוויר, אך הדבר לא נעשה כיוון שהיה על הצוות להשליך את הגלשן כנטל קודם לכן. השלטונות הצרפתיים סגרו למען הכדור את נמל התעופה לה בורז'ה שמצפון-מזרח לפריז כדי שיוכל לנחות בו, כדרך שעשה צ'ארלס לינדברג בסיום טיסתו ההיסטורית ב-1927, אך הצוות נאלץ לוותר על הנחיתה שם משום שלכדור לא נותר עילוי מספיק כדי לחצות בבטחה את המרחב האווירי של פריז. הם נחתו בשדה שעורה של חקלאי מקומי במיסריי (Miserey) שממערב לפריז. הכדור הוקף במהרה בסקרנים, שגנבו חלק מציודו כמזכרות. הבלון: נפח 4,500 מטר מעוקב, ממולא הליום. גובה 34 מטר, רוחב 20 מטר, משקל 340 קילוגרם (ריק) הסל: אורך 4.57 מטר, רוחב 2.13 מטר, גובה 1.52 מטר, משקל 730 קילוגרם ציוד: חמישה מכשירי רדיו, משדר משואת רדיו זמן ההמראה: 11 באוגוסט, 20:43 (זמן מקומי) (12 באוגוסט, 00:42 לפי שעון גריניץ') זמן הנחיתה: 17 באוגוסט, 19:49 (זמן מקומי) (17 באוגוסט, 17:48 לפי שעון גריניץ') משך הטיסה: 137 שעות, שש דקות (5.7 ימים) גובה טיסה: מינימלי 1,070 מטר (ב-13 באוגוסט), מקסימלי 7,605 מטר (ב-16 באוגוסט) מרחק טיסה: 4,988 קילומטר. חברת אייר פראנס מימנה לאנשי הצוות ונשותיהם טיסה חזרה מצרפת לארצות הברית על סיפון מטוס הנוסעים קונקורד. תיעוד מלא של מהלך הטיסה התפרסם בגיליון דצמבר 1978 של הירחון נשיונל ג'יאוגרפיק. ב-13 ביוני 1979 עוטרו שלושת אנשי הצוות של הבלון על הישגם במדליית הזהב של הקונגרס. הסל של הכדור דאבל איגל II נמצא בתצוגה בשלוחת מוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ארצות הברית שליד נמל התעופה הבינלאומי דאלס שבארצות הברית. אנדרטה לטיסה, הכוללת דגם של הבלון, הוקמה באתר שממנו המריא הבלון במדינת מיין. שדה התעופה דאבל איגל II שליד העיר אלבקרקי במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית נקרא על שמו של הבלון. מדיה וקבצים בנושא דאבל איגל II בוויקישיתוף מאמר על טיסות דאבל איגל I ודאבל איגל II, מאתר Balloon Life, באתר Web Archive מאמר על טיסת דאבל איגל I, באתר eballoon תיאור הסל, באתר מוזיאון האוויר והחלל