laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מצר צ'טהאם

מצר צ'טהאם (באנגלית: Chatham Strait) הוא מצר ים בארכיפלג אלכסנדר שבאלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין האיים צ'יצ'אגוף (Chichagof Island) ובראנוף (Baranof Island) ממערב, לבין האיים אדמירליות (Admiralty Island) וקויו (Kuiu Island), ממזרח. המצר מקשר את אייסי סטרייט (Icy Strait) ותעלת לין (Lynn Canal) מצפון-מערב ומצפון לו, בהתאמה, עם פרדריק סאונד והאוקיינוס השקט שממזרח ומדרום לו, בהתאמה. רוחבו של המצר נע בין 5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 16 ק"מ. מימיו עמוקים, ואורכו כ-240 ק"מ (מנקודת המפגש בין אייסי סטרייט ותעלת לין בצפון, ועד לאוקיינוס השקט בדרום). מפליגות בו מעבורות של שירות המעבורות של אלסקה (Alaska Marine Highway), ספינות תענוגות וכלי שיט אחרים (פוקדים את נמל אנגון, Angoon). המצר נקרא ב-1794 על ידי ימאי אנגלי ומגלה ארצות ג'ורג' ונקובר על שמו של ויליאם פיט, הרוזן הראשון מצ'טהאם, שלעיתים נקרא בתואר האצולה שלו בלבד, צ'טהאם. מדיה וקבצים בנושא מצר צ'טהאם בוויקישיתוף Chatham Strait, סרטון באתר יוטיוב מצר צ'טהאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היישוב שוכן בחופו המערבי של האי אדמירליות (למעשה היישוב היחיד באי) ומאוכלס ברובו באינדיאנים בני שבט טלינגיט (Tlingit; לחצו לצפייה במפת תפוצתם של בני שבט טלינגיט בדרום-מזרח אלסקה, ובפרט בארכיפלג אלכסנדר ). אי ששטחו כ-5,306 קמ"ר בארכיפלג אלכסנדר, הקרוי על שמו של וסילי יעקובלביץ' צ'יצ'אגוב (Васи́лий Я́ковлевич Чичагов, ‏1809-1726), אדמירל בצי הרוסי הקיסרי, חוקר הקוטב ואביו של פאבל צ'יצ'אגוב, אדמירל רוסי בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. האי צ'יצ'אגוף נחשב לאי השלישי בגודלו באלסקה (אחרי קודיאק והנסיך מוויילס) ולחמישי בארצות הברית כולה (אחרי הוואי, קודיאק, פוארטו ריקו והנסיך מוויילס). אי ששטחו 4,160 קמ"ר בארכיפלג אלכסנדר, הקרוי על שמו של אלכסנדר אנדרייביץ' בראנוב (Алекса́ндр Андре́евич Бара́нов, ‏1819-1746), יושב ראש הראשון של החברה הרוסית-אמריקאית בשנים 1818-1799 והמושל הראשון של אמריקה הרוסית. אי ששטחו כ-4,264 קמ"ר בארכיפלג אלכסנדר, הממוקם 24 ק"מ דרום-מערבה מג'ונו, בירת אלסקה, וקרוי על שמה של האדמירליות – הגוף שהיה אחראי לניהולו של הצי המלכותי הבריטי. אי ששטחו 1,936 קמ"ר בארכיפלג אלכסנדר, השוכן בין האי בראנוף (Baranof Island) ממערב לבין האי קופריאנוף (Kupreanof Island) ממזרח. ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלה צרקווה

בֶּלָה צְרְקְוָוה (בסרבית בכתב קירילי: Бела Црква) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במזרח סרביה, סמוך לגבול רומניה בשטח מחוז באנאט הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה. קיים תיעוד ליישוב במקום החל מאמצע המאה ה-14 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. משמעות השם בלה צרקווה היא כנסייה לבנה. במהלך המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וב-1716 עבר לחזקת ממלכת הבסבורג. בין 1787 ל-1788 כבשו שוב העות'מאנים את העיירה. בהמשך שבה לידי ההבסבורגים, נכללה בשטחי האימפריה האוסטרית ומאוחר יותר בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה בלה צרקווה לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה לאזורי שליטה בין מדינות הציר ואזור בלה צרקווה נותר בחזקה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה ולאחר התפרקות יוגוסלביה בשטחי סרביה. קיים תעוד לנוכחות יהודים בעיירה החל משלהי המאה ה-18, אך קהילה ממוסדת נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1898 הוקם בית הכנסת ובראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 243 נפשות שהיוו 2.25 אחוזים מתושבי העיירה. ב-1910 התגוררו בבלה צרקווה 250 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת יוגוסלביה חלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה. ב-1929 נמנו בבלה צרקווה 129 יהודים וב-1940 מנתה הקהילה 51 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור בלה צרקווה נותר בחזקת הגרמנים ובמהלך השואה נרצחו כל בני הקהילה. ב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת. מדיה וקבצים בנושא בלה צרקווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלה צרקווה רשימת נרצחים בשואה מהעיירה בלה צרקווה, במאגר המידע של יד ושם תקציר ההיסטוריה של בלה צרקווה, באתר belacrkva.org (באנגלית) [1], מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-7 במרץ 2015 (בסרבית). הקהילה היהודית בבלה צרקווה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 84. אתרי מורשת בוויבודינה, באתר jewish-heritage-europe.eu, אוחזר ב-7 במרץ 2015 (באנגלית).
עזריהו

האם התכוונתם ל... עוזיהו – ממלכי יהודה עזריהו בן צדוק – כהן בבית המקדש שם משפחה: ארנן עזריהו – איש ציבור ישראלי, בנם של שרה ויוסף יוסף עזריהו – מורה ופעיל ציוני, בן זוגה של שרה שרה עזריהו – פעילה ציונית ופמיניסטית, אשתו של יוסף אישים ששמם הפרטי הוא עזריהו עזריה (פירושונים)
קנאביס אינדיקה

קנאביס אינדיקה (שם מדעי: Cannabis indica) הוא מין של קנאביס או תת-מין של קנאביס סאטיבה (C. s. indica), צמח חד שנתי ממשפחת הקנאביים. בשנת 1785, ז'אן-בטיסט דה לאמארק פרסם תיאור של מין שני של קנאביס, אותו כינה קנאביס אינדיקה. לאמארק ביסס את תיאור המין בעל השם החדש על דגימות צמחים שנאספו בהודו. ריצ'רד אוונס שולטס תיאר את צמח הקנאביס אינדיקה כקצר יחסית, חרוטי, מסועף וצפוף, לעומת קנאביס סאטיבה שתואר על ידו כגבוה ופחות מסועף. לוראן ק. אנדרסון תיאר את צמח הקנאביס אינדיקה כבעל עלים קצרים ורחבים, לעומת אלו של הקנאביס סאטיבה שאופיינו כארוכים וצרים יחסית. ייתכן שמקורם של צמחי קנאביס אינדיקה התואמים את תיאורם של שולטס ואנדרסון הוא מרכס ההרים הינדו-כוש. בגלל האקלים הקשה באזור זה (חורף קר מאוד וקיץ חם), קנאביס אינדיקה מתאים מאוד לגידול באקלים ממוזג. צמחי קנאביס אינדיקה רחבי עלים מגודלים באופן מסורתי בהודו, אפגניסטן, בנגלדש ופקיסטן לצורך ייצור חשיש. מבחינה פרמקולוגית קנאביס אינדיקה כצמח תרבות מסורתי מכיל יותר קנאבידיול (CBD) מאשר קנאביס סאטיבה. אנשים שצרכו זני קנאביס אינדיקה דיווחו יותר על תחושת הרפיה גופנית ופחות על תחושת שיכרון מוחי יחסית לקנאביס סאטיבה. השפעת קנאביס אינדיקה מתוארת בדרך כלל כהרפיה גופנית, ובעלת תכונות מועילות כגון שיכוך כאב, בנוסף ליעילותו לטיפול בנדודי שינה ובחרדה, בשונה מקנאביס סאטיבה שהשפעתו מתוארת כמוחית-נפשית ופחות גופנית. קנאביס סאטיבה קנאביס רודראליס אלמנה לבנה (קנאביס) מדיה וקבצים בנושא קנאביס אינדיקה בוויקישיתוף קנאביס אינדיקה, באתר ITIS (באנגלית) קנאביס אינדיקה, באתר Tropicos (באנגלית) קנאביס אינדיקה, באתר GBIF (באנגלית) קנאביס אינדיקה, באתר The Plant List (באנגלית) קנאביס אינדיקה, באתר IPNI (באנגלית) Richard Evans Schultes, William M. Klein, Timothy Plowman & Tom E. Lockwood (1974). "Cannabis: an example of taxonomic neglect" (PDF). Harvard University Botanical Museum Leaflets 23: 337–367. Loran C. Anderson (1980). "Leaf variation among Cannabis species from a controlled garden". Harvard University Botanical Museum Leaflets 28 (1): 61–69. Karl W. Hillig & Paul G. Mahlberg (2004). "A chemotaxonomic analysis of cannabinoid variation in Cannabis (Cannabaceae)". American Journal of Botany 91 (6): 966–975
נברשת

נברשת, או בלועזית: שַנדֶליר (מצרפתית עתיקה, דרך השפה האנגלית: chandelier), היא אמצעי תאורה, בעיקרו, הנתלית לרוב בתוך חדר או חלל מבנה, ובמקביל, משמשת גם לעיצוב ומתן סגנון לחלל בו היא תלויה. נברשות נתלות בעיקר על התקרה, אולם לעיתים, הן נתלות גם על כותליו הפנימיים של החלל. הנברשות הראשונות יוצרו עבור המעמד העליון ולארמונות המלכים, החל מהמאה ה-15, ואמצעי התאורה בהן היו נרות. בהתחלה, יוצרו הנברשות מברזל, ברונזה ונחושת, ובהמשך, עם התפתחות וגילוי הזכוכית, גם מקריסטל ומזכוכית מורנו. כיום, ברוב הנברשות, אמצעי התאורה הוא חשמלי (נורות), אולם ניתן עדיין למצוא נברשות של נרות, בעיקר בעיצוב אירועים וכתפאורה בסרטים ובהצגות. עם התפתחות התעשייה, גם נברשות עברו לייצור תעשייתי המוני, וממוצר שהיה נחלת העשירים בלבד הוא הפך לנחלת הכלל. חלק מהנברשות עדיין מיוצרות בעבודת יד, וממגוון גדול של חומרים, כגון: קריסטל, זכוכית, מתכת, פלסטיק, נחושת, ברונזה וכו'. מדיה וקבצים בנושא נברשת בוויקישיתוף נברשת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהבה במחשבה

אהבה במחשבה (בגרמנית: Was nützt die Liebe in Gedanken) הוא סרט גרמני בבימויו של אכים פון בוריס. הוא יצא לאקרנים בגרמניה ב-24 בנובמבר 2004. הסרט מבוסס על מקרה אמיתי שנודע כ"טרגיית הנערים בסטגליץ". עלילת הסרט מתרחשת בברלין בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20. בסצנת הפתיחה, פול מתושאל בידי המשטרה בנוגע למכתב שכתב, לאחר מכן הסרט חוזר לאחור והאירועים שהובילו את פול לתחנת המשטרה נחשפים לצופה. פול הוא משורר צעיר וביישן ממעמד הפועלים שמאס בבדידות. חברו, גנטר, הוא אריסטוקרט והומו מוצהר, המאוהב בבחור בשם האנס. בסוף שבוע אחד, פול מתארח בביתו של גנטר בזמן שהוריו נעדרים. פול מתאהב באחותו של גנטר, הילדה, שמנהלת רומן עם האנס למורת רוחו של אחיה. במהלך הסרט פול וגנטר מנהלים שיחות על אהבה, ומסכימים ביניהם שאם לא יוכלו לממש את אהבותיהם, יתאבדו יחדיו. גנטר מארגן מסיבה בסוף השבוע במהלכה משתכרים הנערים, פול מבין שהילדה לא מעוניינת בו ושוכב עם אלי, חברתה של הילדה ושכנתם שמאוהבת בו. אל המסיבה מגיע גם האנס, שמנשק את גאנטר, אך בהמשך כשהוא נמצא עם גאנטר והילדה, הוא בוחר בה, וגאנט עוזב את המקום. האנס מבלה עם הילדה את הלילה שאחרי המסיבה, ובינתיים פול וגאנטר מחליטים להוציא את תוכניתם לפועל. הם נשארים ערים כל הלילה וכותבים את מכתבי ההתאבדות שלהם, אך כשמגיע הבוקר פול חוזר בו מהחלטתו, וגאנטר יורה בהאנס ומתאבד. הסרט מסתיים בחזרה לחקירה של פול ובסצנת המשפט שלו. פרס אגודת מבקרי הקולנוע הגרמנים לשחקן הטוב ביותר - אוגוסט דיהל. פסטיבל הסרטים הבינלאומי בקופנהגן - ברבור הזהב לשחקנית הטובה ביותר - אנה מריה מואה. פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - חביב הקהל בקטגוריית השחקן הטוב ביותר - דניאל בריהל. דניאל בריהל - פול אוגוסט דיהל - גאנטר אנה מריה מואה - הילדה תור לינדהרדט - האנס ג'נה פלסקה - אלי אתר האינטרנט הרשמי של אהבה במחשבה "אהבה במחשבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אהבה במחשבה", באתר נטפליקס "אהבה במחשבה", באתר AllMovie (באנגלית) "אהבה במחשבה", באתר אידיבי "אהבה במחשבה", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "אהבה במחשבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תהיי איתי

תהיי איתי הוא האלבום החמישי של המוזיקאי והזמר-יוצר הישראלי גבע אלון (והראשון שהקליט בשפה העברית), אשר יצא בדצמבר 2014 בהפקתו המוזיקלית של עמיר לב. גבע אלון הלחין וכתב את כל שירי האלבום, כשבחלק מהשירים השתתף בכתיבת המילים גם המוזיקאי עמיר לב שהפיק מוזיקלית את האלבום וחתום עם אלון ונגני האלבום על העיבודים. שירי האלבום אישיים ומתארים חוויות אישיות של אלון מילדותו ומחייו הבוגרים. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב על האלבום: "גבע אלון בעברית אינו שונה במהות מגבע אלון באנגלית. החוכמה היא להישמע אותנטי בכל שפה. לשם כך נזקק לעמיר לב. הראשים דיברו. הלבבות נפגשו, והתוצאה בסך הכל – עוצמתית ומחלחלת". הפקת האלבום התבצעה הודות למימון המונים דרך אתר הדסטארט, באמצעותו הצליח אלון לגייס למעלה מ-130 אלף שקלים ששולמו על ידי יותר מ-1,270 תומכים. לקראת גיוס המימון פרסם אלון: "לאורך כל הזמן הזה, התפתחה אצלי תחושה חדשה. משהו שלא הכרתי. אולי משהו ששכחתי שהיה בי. עשיתי כבר הרבה אלבומים, כל אחד מהם משקף נקודה בזמן בשבילי ואני מאד גאה בהם. אבל עכשיו אני מוצא את עצמי חושב שהם היו כמו חזרות לקראת המופע המרכזי ושהאלבום הזה הוא בעצם האלבום הראשון שאני עושה. כמו תסריט שמישהו כתב מראש ואני רק מטייל בתוכו בחוסר מודעות". כל המילים והלחנים: גבע אלון (מלבד היכן שמצוין אחרת) האור בחשיכה כוכב אחר הכפתור האפור אבא (מילים: גבע אלון ועמיר לב) אין שם חורף (מילים: גבע אלון ועמיר לב) שנינו זה לא סתם ים שקט (מילים: גבע אלון ועמיר לב) רמת גן (מילים: גבע אלון ועמיר לב) קול קורא (מילים: גבע אלון ועמיר לב) מדף לדף (מילים: גבע אלון ועמיר לב) תהיי איתי (מילים: גבע אלון ועמיר לב) גבע אלון: שירה וגיטרות יפתח שחף: גיטרות צוק דבוסק: בס אסף רייז: תופים ברי סחרוף: קלידים (בשיר "קול קורא") עמיר לב: הפקה מוזיקלית איתי כבל: עיצוב גרפי האלבום "תהיי איתי" להאזנה באתר בנדקאמפ ארז לוטרינגר, תהיי איתי, באתר מיוזיק נטו יוסי חרסונסקי, תהיי איתי - ביקורת על האלבום, באתר חרסונסקי מיוזיק גיל מאורר, גבע אלון שר לראשונה בעברית, בהתחלה זה מפתיע, אחר כך זה חודר, באתר מרפסת ראם שרמן, ‏חיית רוקנ'רול: גבע אלון במופע השקה מסעיר, באתר ‏מאקו‏, 23 בינואר 2015 בועז כהן, ‏תופעת גבע: גבע אלון עושה את זה בעברית, באתר מעריב אונליין, 12 ביולי 2015
אקו פארק (ספר)

אקו פארק (באנגלית: Echo Park) הוא רומן מאת מייקל קונלי, שיצא בעברית בשנת 2009 בהוצאת מודן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של קונלי, בלש המשטרה הארי בוש. זהו הספר ה-12 בסדרת הספרים שכתב קונלי אודותיו. עלילת הספר נפתחת כאשר בלש המשטרה הארי בוש, גיבורו הראשי של קונלי, חוקר מחדש תיק רצח משנת 1993. גופתה של מרי גסטו מעולם לא נמצאה, ובוש לא הצליח לסגור את התיק. בשנת 2006 התובע המחוזי, ריק אושיי, מציע עסקת טיעון לחשוד בסדרת רציחות. בתמורה להמתקת גזר הדין מעונש מוות למאסר עולם הסכים הרוצח, ריינרד וייטס, להתוודות על רציחות נוספות ובהן מרי גסטו. בוש, שבעברו שירת בצבא ארצות הברית כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם, נדרש לאמת את סיפורו בטרם תתבצע עסקת הטיעון, לתמרן בין שתי חקירות ולהתמודד עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה. הספר "אקו פארק", באתר "סימניה" אקו פארק, באתר OCLC (באנגלית) מייקל קונלי, "אקו פארק", מודן, 2009, עמוד 77. מייקל קונלי, "אקו פארק", מודן, 2009, עמוד 265.
הרפגוס

הרפגוס, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה מצביא מדי ששרת את אסטיאגס מלך מדי, אולם בגד בו וסייע לכורש מלך פרס. חייו של הרפגוס אפופים בערפילי האגדה. המקור היחיד אודות חייו הוא ההיסטוריון היווני הרודוטוס, שחי מאה שנה לאחר מכן, וכתביו נחשבים לרוב למפוקפקים. על פי הרודוטוס. הרפגוס היה הנאמן ביותר מבין אנשיו של אסטיאגס מלך מדי. והוא אף רומז על כך שהיה קרוב משפחתו. אסטיאגס שבתו מנדנה עמדה ללדת, חלם חלום בו ראה שנכדו יסכן את ממלכתו. ועל כן מיד כשנולד הפעוט נתן אותו להרפגוס והורה עליו להרוג אותו. הרפגוס לקח את הילד לביתו אולם לא רצה להרוג אותו כיוון שחשש מנקמתה של מנדנה. על כן לקח את הילד לאיכר בשם מיתרידטס וציווה עליו להרוג אותו. אולם אשתו של מיתרידטס קינו החליפה אותו בבנה שלה שמת כבר, והיא ובעלה גידלו את הילד שגדל להיות כורש. יום אחד כאשר כורש שיחק עם חבריו, הוא פצע את אחד מהם שהיה בן אצולה. אביו של הפצוע לקח את כורש ומיתרידטס למשפט בפני המלך. המלך לתדהמתו גילה שהנער דומה לו מאוד. הוא חקר בעינויים את מיתרידטס שהודה לבסוף שאכן הנער אינו בנו שלו. המלך קרא להרפגוס שהודה שאכן לא הרג במו ידיו את כורש. אולם אמר שהיה בטוח שהילד מת כיוון שראה את גופתו. אסטיאגס העמיד פנים כאילו סלח, אולם בפועל רצח את בנו של הרפגוס והכין תבשיל מבשרו. הרפגוס עבר בשתיקה על המעשה, וכורש נשלח לאנשאן אל אביו כנבוזי הראשון. כאשר בגר כורש שלח לו הרפגוס איגרת וקרא לו להתמרד נגד סבו. את האיגרת הוא הטמין בתוך גופת ארנב מת. כורש קרא את האיגרת ובעזרת אביו ארגן התקוממות של הפרסים נגד המדיים. אסטיאגס בסכלותו הפקיד על הצבא את הרפגוס אולם הרפגוס כצפוי ערק עם מרבית הצבא לצבאו של כורש במהלך קרב על העיר פסארגדה, אלו שלא ערקו נהרגו. לאחר עוד כמה קרבות קצרים כבש כורש את מדי ולקח בשבי את אסטיאגס. מרבית הסיפור הוא קרוב לוודאי אגדה. אם כי הבגידה של הרפגוס היא ככל הנראה אמת, כיוון שבכרוניקה של נבונאיד נכתב: המלך אסטיאגס קרא את חייליו וצעד נגד כורש מלך אנשאן כדי לפגוש אותו בשדה הקרב הצבא של אסטיאגס התמרד נגדו ומסר עצמו לכורש — הכרוניקה של נבונאיד בהמשך סייע הרפגוס לכורש במהלך מלחמתו בקרויסוס מלך לידיה. הוא הציע לכורש להציב את חיל גמלים שלו מול חיל הפרשים הלידי שנודע באיכותו. הסוסים נבהלו מריח הגמלים ונסוגו. מאוחר יותר לאחר דיכוי המרד של פקטיאס, יצא המפקד הפרסי מזרס למסע באסיה הקטנה במטרה להעניש את בעלי בריתו של פקטיאס. אולם הוא חלה ומת והרפגוס החליף אותו. הוא החל לכבוש את ערי איוניה. פוקאיה הותקפה ראשונה. על פי הרודוטוס, הרפגוס הסכים שהתושבים יהרסו רק אחד ממבצריהם. אולם הם הערימו עליו ונמלטו דרך הים. תושבי טאוס נמלטו באופן דומה. שאר הערים ניסו להתגונן אולם נכשלו, מלבד מילטוס שהשתעבדה מרצון. מרבית קאריה נכבשה גם היא ללא קרב. אולם כאשר ניסה לכבוש את ליקיה לקחו תושבי אחת הערים את בניהם, נשיהם, עבדיהם, ורכושם, והעלו אותם באש. לאחר מכן נלחמו נגד הפרסים עד שמתו כולם. מכאן ואילך לא ידוע דבר על הרפגוס. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת". הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. מדיה וקבצים בנושא הרפגוס בוויקישיתוף הרפגוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביוגרפיה של הרפגוס באתר ליוויוס. הכרוניקה בתרגומו של א. ל. אופנהיים.
מקצועות חופשיים (אלבום)

מקצועות חופשיים הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא ב-25 במרץ 2014. את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור ורוב שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי הסולן יהלי סובול, כשיוצאי דופן הם "איש גדול", "פרטים קטנים" ו"שדרה ושמה ים" שכתב והלחין שחר אבן צור, ו"שוב יורד אור חקי אפרורי" שכתב מאיר ויזלטיר. זהו גם השיר הראשון שלא נכתב על ידי אחד מחברי הלהקה. מבין שירי האלבום זכו להצלחה השירים "איש גדול", "שוב יורד אור חקי אפרורי", ו"מרוב אהבה" שני השירים האחרונים גם יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו השונות. באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור, וכן הצטרף אליהם המוזיקאי ספי אפרתי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה.
ישעיה אורנשטיין

רבי ישעיה אורנשטיין, (תקצ"ו, 1836 - י"ט בחשוון תרס"ט, נובמבר 1908) היה מראשי היישוב היהודי בירושלים במאה ה-19, ממקימי השכונות החדשות בעיר, מייסד וראש ישיבת "אוהל משה". היה שד"ר, חסיד חב"ד וממונה על כולל חב"ד. נולד בצפת, בנם של רבי אורי אורנשטיין ומרת זיסל בת רבי יצחק מינקובסקי, ה"קרן אורה". אביו היה ממשפחת הרב מרדכי זאב אורנשטיין, רבה של לבוב. עלה לארץ ישראל מהעיירה זאטל שליד סלונים בשנת תקצ"ד יחד עם סבו הרב משה וואלאברניק. סבו נרצח בעת הביזה הגדולה בצפת יחד עם שניים מדודיו. בהיותו בן חצי שנה אירעה רעידת האדמה בצפת, אמו שהייתה באותם רגעים מחוץ לביתה, ניצלה יחד עם התינוק הקטן שהחזיקה בידיה, אך שתי אחיותיו הגדולות נקברו תחת ההריסות ונפטרו. בשנת תר"א עברה משפחתו לחברון. אביו נסע בתקופה זו כשד"ר מטעם כולל חב"ד. בשנת תר"ו חזר אביו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. היה תלמידו של הרב משה יהודה לייב מקוטנא, וכתב חלקים גדולים מספרו "תפארת ירושלים". הוא מוזכר מספר פעמים בספרו של רבו, "זית רענן". כן נמנה עם תלמידיו של רבי אליהו יוסף ריבלין, ואף ערך את ספרו "אהלי יוסף" והכינו לדפוס. נישא לצפורה בת הרב משה ריבלין ("מגיד"). עוד בהיותו צעיר התמנה לממלא מקום אביו כסופר ומזכיר כולל חב"ד, ומאוחר יותר התמנה לממונה הכולל. לצד היותו חסיד חב"ד, פעל יד ביד עם הפרושים, ועבד בשיתוף פעולה עם הרב יוסף זונדל מסלנט. הוא היה ממייסדי השכונות מאה שערים ובית יעקב. הוא נמנה עם חברי הוועד הראשון במאה שערים. בהגיע הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין לירושלים היה ממקורביו. בהסכמתו הקים יחד עם בנו רבי יעקב אורנשטיין ישיבה על שמו של הרב דיסקין, ישיבת אהל משה ועמד בראשו. נמנה עם המתנגדים התקיפים להיתר המכירה, ובשנת 1889 פרסם ב"החבצלת" מכתב גלוי תקיף נגד הרבנים שצידדו בהיתר המכירה. היה בין מייסדי החברה לקניית אדמת יריחו - מיזם משנת תרל"ב (1872) לקניית אדמות כיכר הירדן ליד יריחו מידי השלטונות העות'מאנים לצורך הקמת יישוב יהודי. עסק גם במסחר באתרוגים, ונסע לשם כך מספר פעמים לרוסיה. בערוב ימיו שכל את בנו היחיד רבי יעקב, יד ימינו בהנהלת כולל חב"ד וישיבת אוהל משה. תקופה קצרה לאחר מכן נפטר. בנו הרב יעקב אורנשטיין, ראש ישיבת אהל משה. בתו רבקה זיסל נישאה לבן דודה משה בלוי. בתו שיינדל אסתר, אשת הרב יצחק שלמה בלוי, אבי משפחת בלוי הירושלמית, ממנהלי בית היתומים דיסקין ומחבר הספר "מלא העמר". בתו יוכבד ('יוכקע'), אשת ר'מרדכי מאיר הורביץ. בתם שרה זיסל נישאה לבן דודה ר' צבי (הרשל) בלוי, בנו של הרב יצחק שלמה בלוי. בתו שרה נחמה, אשת הרב משה פרנקנטל-שוחט, שעל פי הוראת רבו מהרי"ל דיסקין שימש ראש השוחטים בירושלים, אך בהגיעו לגיל ארבעים פרש ועסק כל ימיו בתורה. חתנו המקובל רבי מנחם מאניש שיינברגר, מתלמידי הכתב סופר. נינו הרב יצחק אביגדור אורנשטיין היה רב הכותל הראשון, ממגיני הרובע היהודי ומחלליו. משה בלוי, על חומותיך ירושלים, הרב יצחק אביגדור אורנשטיין יומן הכותל המערבי אריה ליב פרומקין - אליעזר ריבלין, תולדות חכמי ירושלים חלק ג' (לפי המפתח). דוד תדהר (עורך), "ישעיה אורנשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1300 כרטיס הקבר של ישעיה אורנשטיין, באתר הר הזיתים אזכור אורנשטיין בזכרונות יצחק שריון באתר פרויקט בן-יהודה מכתבי הרב אורנשטיין בענייני פעילותו הציבורית, הארכיון הציוני המרכזי
בוננזה

בוננזה (באנגלית: Bonanza) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית בסוגת מערבון, ששודרה ברשת NBC מספטמבר 1959 עד ינואר 1973, והייתה סדרת הטלוויזיה הראשונה שצולמה בצבע. זירת ההתרחשות שלה היא המערב הפרוע, בשנות ה-60 של המאה ה-19. היוצר והמפיק המקורי של הסדרה היה דייוויד דורטורט. במשך 14 עונות הסדרה הופקו 430 פרקים. גיבורי הסדרה הם בני משפחת קרטרייט, שמנהלים חווה גדולה בשם הפונדרוסה בנבדה, בסמוך לאגם טאהו - האב האלמן בן (לורן גרין), והבנים (מאמהות נפרדות) אדם (פרנל רוברטס), הוס (דן בלוקר) וג'ו (מייקל לנדון). העיר הקרובה ביותר לחוותם היא וירג'יניה סיטי. בשנים 1967-1964 זכתה הסדרה לרייטינג הגבוה ביותר בארצות הברית, ובשנת 1965 השחקן פרנל רוברטס עזב לטובת הקולנוע ולצוות נוספו שחקנים חדשים. השחקן מייקל לנדון כתב וביים חלק מהפרקים בעונות האחרונות. במאי 1972 מת השחקן דן בלוקר, ובינואר 1973 הסדרה בוטלה. לסדרה הופקו מספר סרטי המשך לטלוויזיה: "בוננזה: הסרט" (1988), "בחזרה לבוננזה" (1993), "בוננזה: השיבה" (1993), בוננזה: מתקפה" (1995) ו"בוננזה: הדור הבא" (1995). בשנת 2001 צולמו באוסטרליה 20 פרקים של סדרת המשך בשם "פונדרוסה". אחד מפרקי הסדרה זכה בפרס פרש הברונזה בשנת 1970. מדיה וקבצים בנושא בוננזה בוויקישיתוף "בוננזה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בוננזה", באתר AllMovie (באנגלית) "בוננזה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בוננזה", באתר Metacritic (באנגלית) "בוננזה", באתר אידיבי "בוננזה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בוננזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברהם רותם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אברהם רותם – אלוף לשעבר בצה"ל אברהם רותם (עיתונאי) – עיתונאי ישראלי אברהם רותם (איש השב"כ) – מבכירי השב"כ לשעבר
קוסגרוב

קוסגרוב (באנגלית: Cosgrove) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... דניאל קוסגרוב (אנ') – שחקן אמריקאי טובי קוסגרוב – רופא ומנהל אמריקאי מירנדה קוסגרוב – שחקנית וזמרת אמריקאית פיטר קוסגרוב – איש צבא ופוליטיקאי אוסטרלי, כיהן כמושל הכללי ה-26 של אוסטרליה קווין קוסגרוב (אנ') – איש עסקים אמריקאי, שנהרג במתקפת הטרור של 11 בספטמבר 2001
מדיני

האם התכוונתם ל... מדיני (כפר) (אנ') – כפר באזור בוגוינו במדינה בוסניה והרצגובינה. מדיניות (פוליטיקה) – תחום הפעילות האנושית העוסק בכוחות הפועלים בחברה או במדינה, בשימוש שנעשה בהם ובחלוקתם. אישים חיים חזקיהו מדיני – מגדולי האחרונים, התפרסם בספרו "שדי חמד". יעל מדיני – סופרת ישראלית, בתו של משה שרת. מדינה
יבגני נאייר

יבגני נאייר (ברוסית: Наер, Евгений Юрьевич; נולד ב-22 ביוני 1977) הוא שחמטאי יהודי-רוסי, בדרגת רב אמן. נכון ליוני 2019, מדורג במקום ה-63 בעולם וה-15 ברוסיה לפי מד כושר. נאייר נולד במוסקבה, רוסיה והחל לשחק שחמט בגיל חמש עם אביו. בשנת 1997 הוא השתתף באליפות העולם בשחמט לנוער עד גיל 20 וסיים במקום השביעי (ניצח טל שקד). בשנת 2002 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה (ביחד עם גנדי זייצ'יק). בשנת 2015 זכה באליפות אירופה בשחמט ליחידים, שהתקיימה בירושלים, לאחר שצבר 8 וחצי נקודות מתוך 11 אפשריות. בשנת 2017 שיחק בליגה הלאומית בישראל. המכביה ה-17 ב-2005 המכביה ה-19 ב-2013 אליפות אירופה בשחמט 2015 גביע העולם בשחמט 2017 מדיה וקבצים בנושא יבגני נאייר בוויקישיתוף יבגני נאייר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) יבגני נאייר, באתר פיד"ה (באנגלית) ישראל שרנצל, לקראת הכרעה באליפות אירופה ליחידים בשחמט בירושלים: השחקן הרוסי־יהודי יבגני נאייר מוביל, באתר הארץ, 8 במרץ 2015 יוחנן אפק: "יבגני נאייר – אלוף אירופה" באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 9 במרץ 2015 European Championship (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקייבקה

מקייבקה (אוקראינית: Макіївка) היא עיר במחוז דונצק באוקראינה (דה פקטו המחוז בשליטת הרפובליקה העממית של דונצק). העיר נקראה בעבר דמיטרייבסק. תאריך ייסוד העיר נחשב ל-1696, אז במקום היה יישוב של הקוזקים. ב-1875 במקום נפתח מכרה פחם הראשון, ב-1899 נפתח מפעל לייצור פלדה. ב-22 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים. ב-6 בספטמבר 1943 העיר שוחררה על ידי חיילי החזית הדרומית. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הייתה חלק ממדינת אוקראינה העצמאית. החל ממאי 2014 מקייבקה היא דה פקטו חלק מהרפובליקה העממית של דונצק. הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-1926: הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-2002: לפי הנתונים של המצפה הגיאופיזי המרכזי של המשרד למקרי חירום של אוקראינה האטמוספירה בעיר היא המזוהמת ביותר באוקראינה כולה. רמת זיהום בנזפירן בעיר היא פי ארבעה וחצי מן הרמה הגבוהה ביותר המותרת. מדיה וקבצים בנושא מקייבקה בוויקישיתוף מקייבקה, ביישום טלגרם מקייבקה, ברשת החברתית VK מקייבקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.epochtimes.com.ua/ru/articles/view/3/8920.html Макеевка — самый грязный город Украины.