laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Lucky One (שיר של לורה ברניגן)

"The Lucky One" (בעברית: "בר המזל") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית לורה ברניגן, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Self Control. השיר יצא לאור ב-2 ביולי 1984, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום. השיר הגיע למקום השישי במצעד השירים העכשוויים למבוגרים. השיר נכתב על ידי ברוס רוברטס והופק על ידי ג'ק וייט ורובי ביוקנן. הופעתה של ברניגן עם "The Lucky One" זכתה בפרס גרנד פרי, בפסטיבל המוזיקה בטוקיו שהתקיים ב-1 באפריל 1984; הפרס היה שלושה מיליון ין (13,400 דולר). השיר שימש כשיר הנושא לסרט הטלוויזיה "אהבה לא נדירה" מ-1983. כמה עשורים לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות. השיר זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם. במצעדי הבילבורד זכה להצלחה הרבה ביותר, כאשר הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד הוט 100, למקום ה-13 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, למקום העשירי במצעד שירי הדאנס קלאב, ולמקום ה-22 במצעד 100 שירי הקאשבוקס. בקנדה הוט 100 דורג במקום ה-53 בלבד. במצעד הסינגלים שבצרפת זכה להצלחה נאה, כאשר דורג במקום ה-27. באירופה הוט 100 דורג במקום ה-37. מידע על הסינגל "The Lucky One" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "The Lucky One" באתר Discogs Laura Branigan - The Lucky One, Discogs (באנגלית) Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17 Laura Branigan – The Lucky One (באנגלית), נבדק ב-2021-03-09 Miami Herald. April 2, 1984. "October 13, 1984." Casey Kasem's American Top 40 - The 80s. Hst. Casey Kasem. iHeartRadio. KOSF, San Francisco, 1 Oct. 2020. Radio. An Uncommon Love, 1983-11-30, נבדק ב-2021-03-09 The Lucky One, נבדק ב-2021-03-09 "Laura Branigan | Billboard". Billboard. נבדק ב-2021-03-09. Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17 lescharts.com - Laura Branigan - The Lucky One (Like A Wild Bird Of Pray), lescharts.com "European Top 100 Singles" (PDF).
ביצית

ביצית או תא ביצה היא תא רבייה (גמטה) המתפתח אצל נקבות של יצורים רב-תאיים המתרבים ברבייה זוויגית (מינית). הביציות מתפתחות בשחלה, ולעיתים קרובות מאוחסנות בה למשך זמן מסוים. מהיותה תא רבייה, במהלך התפתחות הביצית היא הפלואידית, כלומר, מכילה מחצית ממספר הכרומוזומים בתא סומטי, אך גם בעלת שלב התפתחותי דיפלואידי. ביציות הן תאים גדולים יותר מתא זרע. היווצרות ביציות אצל בעלי חיים מתחילה בתא נבט דיפלואידי, בתהליך הנקרא אוֹאוֹגנזה (oogenesis). כל תא נבט מתפתח לביצה בלתי בשלה הקרויה גם אוֹאוֹציט (oocyte). אואוציט צובר בתוכו מרכיבים ציטופלזמיים רבים (יותר מאשר תא הזרע) ומתחלק בתהליך המיוזה I לשני תאי-צאצא השונים זה מזה בממדיהם ותפקידם. אחד מתאי הצאצא נקרא אואוציט משני, תא זה מקבל את רוב-רובה של הציטופלזמה, כך שהתא השני, הנקרא גופיף הקוטב הראשון, קטן למדי. בשלב זה, התהליך מוקפא עד לחדירת תא הזרע לתא הביצית ויצירת הזיגוטה. שני התאים עוברים מיוזה II וחלוקת ציטופלזמה: אחד מתאי הצאצא של האואוציט המשני מקבל מעט מאוד ציטופלזמה ומתפתח לגופיף קוטב שני; האחר, המכיל כעת גם את המידע התורשתי מתא הזרע, מקבל את רוב הציטופלזמה ומתפתח לביצית. בסוף מיוזה II, נותר תא הפלואידי אחד המשמש כגמטה. היתר לא מתפקדים כגמטות, אלא משמשים "כלי קיבול" לכרומוזומים המיותרים, המסולקים כדי שהביצית תכיל מספר הפלואידי של כרומוזומים. מאחר שכמות הציטופלזמה בגופיפי הקוטב היא קטנה, הם מכילים מעט מאוד חומרי הזנה ומנגנונים מטבוליים, ועם הזמן הללו מתנוונים. לרוב, כאשר ביצית פוגשת תא רבייה זכרי – תא זרע בבעלי חיים, וגרגר אבקה בצמחים – היא מתאחה עמו בתהליך הידוע כהפריה. תא הרבייה הזכרי תורם את סט הכרומוזומים שלו, וביחד נוצר תא דיפלואידי, בעל מספר כרומוזומים רגיל, הנקרא זיגוטה. הזיגוטה מתחלקת לתאים רבים שמתמיינים ומתמחים בהדרגה, עד להיווצרותו של יצור חדש – הצאצא. בבעלי חיים, על-מנת שהביצית תוכל לפגוש את תא הזרע היא צריכה לצאת מהשחלה. תהליך היציאה וההתקדמות לאורך החצוצרה נקרא ביוץ. ההפריה נעשית עם חדירת תא זרע (לרוב בודד) אל הביצית. בתהליך הפריה טבעי תאי הזרע נכנסים אל גוף האישה דרך הנרתיק, שאליו הם מגיעים בעת השפיכה, יחד עם נוזל הזרע. משם תאי הזרע שוחים אל עבר הרחם והחצוצרה, שם אמורה להיות הביצית לאחר הביוץ. המסלול, שאורכו כ-10 ס"מ, הוא קשה ומהווה מבחן כוח אמיתי. מאות מיליוני תאי זרע מתים כבר בנרתיק ובצוואר הרחם בגלל הסביבה החומצית הקיימת ברירית הנרתיק. בנוסף, ריר צוואר הרחם פועל כמסנן כך שרק מספר מאות בודדים של תאי זרע יגיעו אל החצוצרה. שם הם יכולים לשרוד במשך יום-יומיים. לאחר חדירת תא זרע אחד אל הביצית מופעלת התגובה הקורטיקלית, המונעת מתאי זרע נוספים לחדור לביצית. ביצית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביצית, דף שער בספרייה הלאומית הביצית היא התא האנושי הגדול ביותר, פי 85,000 מתא הזרע.
אדמונד וודיק

אדמונד לודוויג אדוארד וודיק (בגרמנית: Edmund Ludwig Eduard Wodick‏: 21 בנובמבר 1816 – 10 במרץ 1886) היה צייר גרמני מתקופת בידרמאייר, הידוע בנופים, דיוקנאות וסצינות ז'אנריות. אביו היה צייר דקורטיבי שהעביר לו את השיעורים הראשונים שלו. לאחר שלמד בבית הספר לאומנויות ומלאכה במגדבורג, הוא היה חניך לליתוגרפיה. לפני שסיים את הכשרתו, קרוב משפחה רחוק, עזר לו להירשם לבית הספר לאמנות בדיסלדורף וללמוד אצל וילהלם פרידריך שדו. הוא היה שם משנת 1837 עד 1841. גם קרל פרדיננד זון ורודולף ויגמן היו בין המדריכים שלו. לאחר סיום הלימודים הוא יצא ל"סיור הגדול", החל מפריז. כשהיה שם, הוא למד שיעורי ערב מפול דלארוש והכין עותקים במוזיאון הלובר. בשנת 1842 השתתף בתערוכה בסלון. בעקבות זאת, ביקר בשווייץ ובצפון איטליה, ולבסוף עשה את דרכו לרומא, שם בילה שנה וחצי, הכין רישומים וחקר את הפסלים. הוא עבד גם כצייר פורטרטים, וקיבל עבודות מהמלך לודוויג הראשון והנסיך הנרי מפרוסיה. לאחר שעזב את רומא, סייר בספרד וביקר במרוקו. בזמן שהותו במדריד הוא התוודע למנהל מוזיאון דל פראדו. הוא שב למגדבורג דרך צרפת בשנת 1846, התחתן עם אהובת מתקופת ילדותו, ופתח סטודיו והפך אותו למקום מפגש של אמנים, סופרים ואנשי תיאטרון. עבודותיו מתקופה זו הן בעיקרן ספרדיות ומזרחיות. מאוחר יותר, הוא ביסס את עצמו כצייר פורטרטים. מצויריו כללו אנשי עסקים מקומיים רבים, אנשי דת ופוליטיקאים וכן את המלך (לימים, קייזר) וילהלם הראשון. הוא היה חבר בחברות אמנות רבות והקים בשנת 1859 את "אתנה", עמותה ל"אמנות, מדע והומור ". במהלך שנות ה -60 וה -1870 הוא נסע ושהה ברחבי בהרי בוואריה, אוסטריה ושווייץ (בעיקר אזור הרץ), ומילא ספרי רישומים בציורים ובצבעי מים. שנתיים לאחר מות אשתו בשנת 1884, הוא נכנע לסיבוכים רפואיים ונפטר מדלקת ריאות. רבות מיצירותיו אבדו במהלך שתי מלחמות העולם, אך אוסף נרחב עדיין קיים במוזיאון מגדבורג. צייד הריקוד גנבים משפחה גרנדה מדיה וקבצים בנושא אדמונד וודיק בוויקישיתוף Lisa Hackmann: "Wodick, Edmund", in: Bénédicte Savoy and France Nerlich (Eds.): Pariser Lehrjahre. Ein Lexikon zur Ausbildung deutscher Maler in der französischen Hauptstadt. Vol.1: 1793-1843. De Gruyter, 2013, ISBN 978-3-11-029057-8, S. 316-318. Matthias Puhle (Ed.): Edmund Wodick (1816–1886). Ein Magdeburger Maler des späten Biedermeier. Mitteldeutscher Verlag, 2011, ISBN 978-3-89812-792-9 (Exhibition catalog, Kulturhistorisches Museum Magdeburg)
גייב יורק

גייב יורק (באנגלית: Gabe York; נולד ב-2 באוגוסט 1993) הוא כדורסלן אמריקאי בעמדת הרכז. ב-22 ביולי 2016 חתם יורק בקבוצת ונולי קרמונה האיטלקית. ב-15 בנובמבר 2016 עזב יורק את הקבוצה לאחר שהעמיד ממוצעים של: 4.3 נקודות ו-2.5 ריבאונדים כאשר שיחק שישה משחקים בלבד. שישה ימים בלבד לאחר שעזב את ונולי קרמונה חתם יורק באירי בייהוקס מליגת הפיתוח של ה-NBA שם רשם שיא קריירה של 38 נקודות בניצחון 99–118 על סאות' ביי לייקרס (קבוצת הבת של לוס אנג'לס לייקרס). ב-31 ביולי 2017 חתם יורק במדי ביירוית מליגת העל הגרמנית בכדורסל, בה קלע 14.2 נקודות למשחק. ב-5 בספטמבר 2018 חתם יורק באורלנדו מג'יק ששלחה אותו לקבוצת ליגת הפיתוח לייקלנד מג'יק. ב-12 באפריל 2019 חתם יורק בא.א.ק אתונה מליגת העל היוונית וליגת האלופות בכדורסל עד סוף עונת 2018–2019. לפני תחילת עונת המשחקים 2019\2020 חתם יורק בשטרסבורג מה-pro a. ב-30 בנובמבר 2020 חתם יורק בהפועל תל אביב מליגת העל, שם מעמיד ממוצעים של 9.8 נקודות, 2.3 אסיסטים, 2.2 ריבאונדים ו 1.7 חטיפות. במחזור השמיני מול עירוני נהריה יורק רשם שיא עונתי של 20 נקודות בניצחון קבוצתו 94:71. ב-18 במרץ 2021 שוחרר מהקבוצה. גייב יורק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גייב יורק, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל באתר של מנהלת ליגת העל כדורסל. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר המכביה

כפר המכביה הוא מלון, מרכז כנסים ומועדון ספורט הנמצא בדרום-מזרח רמת גן (בשכונת רמת חן) ושטחו הכולל כ-80 דונם. כפר המכביה הוקם בעקבות חזונו של אהרון נתנאל, יו"ר מכבי העולמית להקמת כפר אולימפי מרכזי לתנועה. עיריית רמת גן הקצתה מגרש למטרה זו, וב-1957, לקראת המכביה החמישית, הוקם עליו המבנה הראשון. לקראת המכביה השישית נוספו שלושה בנייני מגורים, חדר אוכל ומרכז ספורט. מועדון הספורט כפר המכביה הוא מועדון ספורט למנויים, הגדול ביותר בארץ. המועדון משתרע על כ-50 דונם של מרחבים ירוקים ומתקני ספורט רבים ומגוונים. במועדון הספורט ישנם 14 מגרשי טניס, אולם ספינינג, מגרשי כדורסל וכדורגל, אולם כדורסל, מגרש כדורעף, חדר טניס-שולחן מקצועי, חדר כושר, מרכזי מסאז'ים, ג'קוזי, סאונה רטובה ויבשה, משחקייה ומועדון ילדים, מגלשות מים ובריכות שחייה רבות. במועדון חוגים לילדים ולמבוגרים. באולם הכדורסל אירחה את משחקיה, קבוצת הכדורסל מכבי רמת גן, לאורך שנות ה-80 ותחילת ה-90. כפר המכביה הוא אחד ממרכזי הכנסים הבולטים בגוש דן. מגוון האולמות מאפשר דיונים בהשתתפות מאות אנשים עם אפשרות להתפצל לקבוצות דיון קטנות. האולם הגדול של מרכז הכנסים משמש גם כאולם שמחות. מרכז הכנסים משמש גם אכסניה להשתלמויות. ב-6 בדצמבר 2023 נחנכה בכפר המכביה אנדרטה בשם "פסל עוטף ישראל", יצירתה של דינה רקנאטי, להנצחת קורבנות מתקפת 7 באוקטובר 2023 וחללי מלחמת חרבות ברזל. מוזיאון מכבי על שם פייר גילדסגיים היה מוזיאון שהוקם בשנת 1982 ושכן במבנה "בית מכבי" שבכפר המכביה עד הריסתו ופתיחת מוזיאון הספורט היהודי העולמי בשנת 2022. מוזיאון מכבי הוקם לשם הנצחת פועלה של תנועת מכבי ומשחקי המכביה, וכן את פועלן של תנועות הספורט היהודי החל מסוף המאה ה-19 ואילך. את היוזמה להקמת המוזיאון הגה ארתור הנק, אשר שימש גם כמנהלו הראשון של המוזיאון. המוזיאון נקרא על שם התעשיין והנדבן פייר גילדסגיים, ששימש בשנים 1957-1973 כיושב ראש תנועת מכבי העולמית, והיה לאדם היחידי שזכה לתואר "מר מכבי" בגין פועלו ותרומתו לתנועה. המוזיאון הציג פריטים היסטוריים הקשורים לספורט היהודי וביניהם מדליות, גביעים, דגלים, סרטים ותעודות ארכיון שונות. מוזיאון הספורט היהודי העולמי ע"ש איריס סמית' נפתח בשנת 2022 ועוסק בתולדות הספורט היהודי ובסיפורה של תנועת מכבי העולמית. המוזיאון מספר את תולדותיו של הספורט היהודי החל משלהי המאה ה-19 עם נאום יהדות השרירים, דרך התפתחותם של מועדוני הספורט היהודיים הראשונים באירופה ובארץ ישראל, ועד והישגי הספורט היהודי בעשורים האחרונים. במוזיאון מוצגים חומרים היסטוריים לצד מידע רלוונטי ופריטים יקרי ערך בשילוב מיצגים, כרזות וסרטים היסטוריים. מלון וסוויטות כפר המכביה מונה כ-270 סוויטות וחדרים, 138 חדרי מלון משודרגים ואגף חדש שנפתח ביוני 2008 המונה כ-130 סוויטות מפוארות, במלון מתארחים הספורטאים המשתתפים במכביה. יד למכבי גרמניה (1898–1939) בכפר המכביה, יצר יצחק עופר הכניסה למוזיאון מכבי בכפר המכביה אנדרטת ברית הכוח בכפר המכביה לזכר הספורטאים שנספו בשואה מדיה וקבצים בנושא כפר המכביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כפר המכביה כפר המכביה, ברשת החברתית פייסבוק כפר המכביה (רמת גן, ישראל), דף שער בספרייה הלאומית המכביה החמישית - בספטמבר 1957, בעיתון "חרות" 9 באוקטובר 1956 משה כהן, ‏באופן רשמי: האנדרטה הראשונה שהוקמה בארץ לזכר חללי "השבת השחורה", באתר מעריב אונליין, 6 בדצמבר 2023 מוזיאון מכבי ע"ש פייר גילדסגיים, באתר עיריית רמת גן
חיים טולידאנו (מהרח"ט)

רבי חיים טולידאנו (מכונה מהרח"ט; סביב ה'תמ"ז, 1687 - ה'תק"י, 1750), היה פוסק הלכה, אב בית דין ורבה של מקנס במאה השמונה עשרה. מחבר השו"ת "חק ומשפט". נולד במקנס לרבי משה טולידאנו, בן למשפחת טולידאנו שמקורה בטולדו שבספרד. למד אצל רבי חביב טולידאנו רבה של מקנס (עד שנת תע"ו). בשנת תפ"ג, סמוך לפטירת אב בית הדין, דודו מצד אימו הרב משה טולידאנו, התמנה לדיין לצד הדיינים: היעב"ץ, המשבי"ר ורבי משה אדהאן. לאחר פטירת רבי משה אדהאן בשנת תצ"ז, החל לכהן כאב בית הדין ורבה של מקנס עד לפטירתו. מתלמידיו נמנים רבי משה טולידאנו בעל 'מלאכת הקודש', ורבי משה טולידאנו בן המהרי"ט. נפטר במגפה בשנת ה'תק"י. לאחר פטירתו, החליפו אחיו רבי יעקב טולידאנו (מהרי"ט) כאב בית הדין ורבה של מקנס. עץ הדעת - ביאור על הש"ס עץ חיים - ביאור על ארבעה טורים חק ומשפט - יצא לאור על ידי רבי רפאל ברוך טולידנו, פאס, תר"ע לאחר גירוש ספרד, התיישבו אבות המשפחה בפאס, ומשם היגרו למקנס והיו לראשוני הרבנים שהתיישבו בעיר וייסדו שם ישיבה. ספר חק ומשפט באתר היברובוקס
גובה היוהרה

גובה היוהרה (Vanity height) מוגדר על ידי המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירוני (CTBUH) כהפרש הגובה בין החלק הגבוה ביותר של גורד שחקים לקומה הגבוהה ביותר הנמצאת בשימוש (לרוב מצפה כוכבים, משרד, מסעדה, קומה מסחרית/סיפון תצפית או מלון/מגורים). מכיוון ש- CTBUH מדרג את הבניינים הגבוהים בעולם לפי גובהם עד לשיא, מספר מבנים נראים גבוהים יותר בדירוג מאשר בדרך כלל בגלל צריחים ארוכים במיוחד. המחלוקת החלה כאשר מגדלי פטרונס הוכתרו בתואר המבנים הגבוהים בעולם בשנת 1998, אף על פי שהגג שלהם היה נמוך ב-63.4 מטרים מזה של מגדל ויליס, שאחז בתואר עד אז, כך שהם זכו בתואר הנחשק בזכות הצריחים שבראשם. האוחז בתואר הנוכחי, בורג' ח'ליפה שבדובאי, איחוד האמירויות הערביות, מתנשא רשמית לגובה של 828 מטרים, אך הקומה הגבוהה ביותר המוציה בשימוש יום-יומי ממוקמת בגובה 585 מטרים מעל פני הקרקע. לכן, גובה היוהרה שלו מוגדר להיות 244 מטר, או 29% מגובה הבניין הכולל. ללא תוספת גובה זאת, הבניין עדיין היה אוחז בתואר הגבוה בעולם, אך בהפרש של שני מטרים בלבד מהבא בתור אחריו, מגדל שאנגחאי שבסין. מגדל ג'דה שבסעודיה, המועמד המוביל להדחת הבורג' חליפה מתואר הבניין הגבוה בעולם, צפוי להיתמר לגובה של מעל 1,000 מטרים, אך הקומה הגבוהה ביותר שלו צפויה להיות ממוקמת בגובה של 630 מטרים מעל פני הקרקע. המשמעות היא ש 370 המטרים העליונים (שווה ערך לבניין בן 85 קומות), או 37% מגובה הבניין הכולל אינם יהיו ניתנים לשימוש. כאשר גובה היוהרה אינו נכלל, התקדמות הגובה של הבניינים הגבוהים בעולם נראית צנועה בהרבה בהשוואה. ה-CTBUH דורש כי גובה היוהרה של המבנה יהווה פחות מ 50% מהגובה הכולל של המבנה כדי שיוגדר כ"בניין". אחרת, הוא נחשב למגדל תקשורת ואינו כשיר לדירוג. גורדי השחקים הגבוהים בעולם Vanity height: the Empty Space in Today's Tallest, Ctbuh.org(הקישור אינו פעיל, 10 במרץ 2021) Warnes, Sophie (2017-02-03). "Vanity height: how much space in skyscrapers is unoccupiable?". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-2018-04-04. https://www.skyscrapercenter.com/building/shanghai-tower/56 "Vanity Height: How Much of a Skyscraper is Usable Space?". ArchDaily (באנגלית אמריקאית). 2013-09-06. נבדק ב-2018-04-04.
זיגל

זיגל הוא שם משפחה ממקור גרמני, שמשמעו חותם (Siegel). האם התכוונתם ל... בנימין זיגל – ניצב במשטרת ישראל, ממקימי היחידה הארצית לחקירות הונאה נפתלי הרש זיגל (1892-1962) - סופר ילדים עברי קרל לודוויג זיגל – מתמטיקאי גרמני ראלף זיגל – מלחין ומפיק גרמני סיגל זיגלר מדיה וקבצים בנושא זיגל בוויקישיתוף
ליפקי

ליפקי (באוקראינית: Липки) הוא שם של אזור היסטורי של קייב הממוקם ברובע פצ'רסקי בעיר. השם ליפקי נגזר מעץ טיליה (Lypa). ליפקי הוא הרובע הממשלתי בפועל של אוקראינה. בתקופת רוסיה הצארית, ליפקי נחשב לאזור של אחוזות אופנתיות של האצולה. בתקופה הסובייטית היו כאן בתי המגורים של נומנקלטורה, והמוסדות העיקריים של שלטון המדינה היו ממוקמים ברחובות הסמוכים. בניין הבנק הלאומי של אוקראינה בית הכימרות אדמיניסטרציה של נשיא אוקראינה בניין ממשלת אוקראינה המוזיאון הלאומי לאמנות של אוקראינה מדיה וקבצים בנושא ליפקי בוויקישיתוף https://dayting.com.ua/en/lypky-kiev ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטילידה

סטילידה (ביוונית: Στυλίδα, ביוונית עתיקה: rτυλίς, סטיליס) היא עיר ורשות מוניצפלית בפתיוטיס, יוון. אוכלוסייתה של העיר הייתה 6,126 (נכון ל-2011). אזכור ראשון של העיירה סטילידה היה בתקופה קדומה, בה העיירה נקראה פלארה (ביוונית עתיקה Φάλαρα). בעיירה מבנים וחפצים עתיקים רבים, ביניהם החומה ליד כנסיית אגיה יקטריני, קברים הממוקמים ליד רחוב קרקאלי ופסיפס מתחת לרחוב אלפתריו וניזלו. הרשות המוניצפלית סטילידה הוקמה בשנת 2011 ברפורמת השלטון המקומי על ידי מיזוג של שלוש העיריות לשעבר, שהפכו לרשות אחת: אכינאי פלסגיה סטילידה עיר הנמל סטילידה נמצאת על החוף הצפוני של מפרץ מאלי, במורדותת הדרומיות של הר אותריס, היא נמצאת 17 ק"מ ממזרח ללאמיה, בירת פתיוטיס. העיירה מקושרת ברכבת למרכז יוון דרך קו ליאנוקלאדי – סטילידה. הכביש הלאומי היווני 1 עובר בעיירה. אמליה, איטליה – משנת 2002 אתר האינטרנט הרשמי של סטילידה (ביוונית) עיריית סטילידה (ביוונית) ו(באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמואל פאפרו

סמואל פאפרו (באנגלית: Samuel Paparo; נולד ב-18 בנובמבר 1964) הוא קצין בדרגת אדמירל המכהן כמפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית. פאפרו נולד וגדל במורטון שבפנסילבניה. ב-1987 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת וילאנובה והתגייס לצי ארצות הברית. הוא בעל תואר שני בניתוח מערכות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים ותואר שני ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת אולד דומיניון. כמו כן סיים לימודים במכללת המלחמה של חיל האוויר ובמכללת המלחמה של הצי. בשירותו בצי הוכשר כטייס והוא בוגר בית הספר לטיסה קרבית (טופ גאן). שירת בטייסת התקיפה 14 כטייס מטוסי F-14 טומקט. ב-1995 נשלח לחילופי קצינים והטיס מטוסי F-15 איגל בטייסת 71 של חיל האוויר האמריקאי. שירת בטייסת התקיפה 15 כטייס מטוסי F/A- 18 הורנט. בשנים 2002–2004 שימש ראש ענף F/A 18 הורנט במפקדת הצי. בשנים 2004 עד 2006 פיקד על טייסת התקיפה 195 שהוצבה ביפן על נושאת המטוסים "קיטי הוק". לאחר מכן פיקד על צוות שיקום אזורי באפגניסטן. במאי 2008 מונה למפקד טייסת התקיפה 106, באוקטובר 2009 מונה לסגן מפקד כנף 7 ובאוגוסט 2011 מונה למפקד הכנף, תפקיד אותו מילא עד דצמבר 2012. תפקידים נוספים אותם מילא הם מנהל לחימה במרכז מבצעי האוויר והחלל בבסיס חיל האוויר אל-חודייד שבקטר ותפקידי מטה בפיקוד כוחות צי ארצות הברית וכעוזר ראש המבצעים הימיים. ביולי 2017 מונה למפקד קבוצת התקיפה העשירית (אנ'), באפריל 2018 מונה לקצין אג"ם של פיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2019 מונה למפקד הצי החמישי במקום ג'יימס מלוי. במאי 2021 הועלה לדרגת אדמירל ומונה למפקד צי האוקיינוס השקט הוא שירת בתפקיד עד אפריל 2024. במאי 2024 מונה למפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית. במהלך שירותו רשם מעל 6,000 שעות טיסה במטוסי F-14‏, F-15‏, ו-F-18, וכ-1,100 נחיתות על נושאות מטוסים. מדיה וקבצים בנושא סמואל פאפרו בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הצי Paparo to pass command of VFA-106 to Dwyer CVW-7 holds change of command U.S. Indo-Pacific Command Holds Change of Command Ceremony, אתר הפיקוד, 3 במאי 2024
מרליון

מרליון (באנגלית: Merlion, במנדרינית: 鱼尾狮, במלאית: Singa-Laut, בטמילית: மெர்லயன்) הוא הסמל הלאומי של סינגפור. המרליון הוא בעל חיים בעל ראש אריה וגוף של דג והוא מופיע בסמלי קבוצות הספורט של המדינה, לשכות התיירות, וכסמל פטריוטי כללי של האומה הסינגפורית. מקור השם "מרליון" הוא הלחם בסיסים של המילים "Mer" (ים), שאותו מייצג גוף הדג ומייצג את השורשים של המדינה ככפר דייגים, ו-"Lion" (אריה), המיוצג על ידי ראש האריה ומייצג את שמה המקורי של סינגפור, "סינגפורה" - עיר האריה. המרליון עוצב על ידי הבריטי אלק פרייז'ר ברונר, אוצר אקווריום ואן קליף (אנ') שבמדינה, על מנת לשמש כחלק מהלוגו של לשכת התיירות הסינגפורית. אף על פי שהמרליון הוצא מהלוגו בשנת 1997, ממשיכה לשכת התיירות הסינגפורית להחזיק את הזכויות עליו. הקמת פסל המרליון נהגתה על ידי סגן הדיקן של אוניברסיטת סינגפור ונבנה בין נובמבר 1971 לאוגוסט 1972. הפסל שוקל 70 טון ומתנשא לגובה 8.6 מטרים, מחירו 165,000 דולרים אמריקאים. ב-15 בספטמבר 1972, התקיים טקס מיקום פסל המרליון במעמד ראש ממשלת סינגפור לי קואן יו. פסל המרליון המקורי עמד בשפך נהר הסינגפור, עם גשר אנדרסון מאחוריו. לאחר השלמת גשר אספאלנדה בשנת 1997, נחסם מראה פסל המרליון ממפרץ מרינה. בעקבות זאת, הועבר פסל המרליון למקום במרחק 120 מטרים משם בשנת 2002, לפארק המרליון של ימינו שנמצא בקרבת מלון מרינה ביי סנדס. ב-1998 נוספו למרליון מזרקות המים, וב-2006 שופץ ונוקה פעם נוספת. בנוסף לפסל המרליון הגדול והידוע, קיימים עוד ארבעה פסלי מרליון ברחבי סינגפור: פסל מרליון בגובה שני מטרים, הממוקם בפארק המרליון, מאחורי הפסל הגדול. פסל מרליון בגובה שלושה מטרים בלשכת התיירות של סינגפור. פסל מרליון בגובה שלושה מטרים הממוקם בהר פבר, אחת הנקודות הגבוהות בסינגפור מהן ניתן לצפות על כל סינגפור. זוג פסלי מרליון ב"Ang Mo Kio Residential Committee". בעבר פעל פסל מרליון ענק בגובה 37 מטרים שמוקם באי סנטוזה והיה קיים בו מצפה. Analysis of the mythology and meaning of the Merlion from the perspective of country branding in: Koh, Buck Song (2011). Brand Singapore: How Nation Branding Built Asia's Leading Global City. Marshall Cavendish, Singapore. ISBN 978-981-4328-15-9. מדיה וקבצים בנושא מרליון בוויקישיתוף Official Merlion FAQs on Singapore Tourism Board website 938LIVE Merlion Struck by Lightning report Facts on Singapore Merlion on Shinyvisa website 360° VR view of the Merlion Park in September 2020 "The Monstrous Merlion: In the Original Sense". Public Art. אורכב מ-המקור ב-10 בספטמבר 2014. נבדק ב-10 בספטמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "STB-owned Assets - Merlion Symbol | STB". www.stb.gov.sg. נבדק ב-2020-03-01. "A new home for the Merlion" (PDF). Skyline (July/August 2000 ed.). URA: 6–8. אורכב מ-המקור (PDF) ב-9 באוגוסט 2017. {{cite journal}}: (עזרה) Merlion Restaurant and Bar <http://www.merlion.us/>
יצחק קט

יצחק קט (10 בינואר 1931 – 3 בפברואר 2021) היה קצין בחיל הים בדרגת אלוף-משנה, מפקדה של המשחתת אח"י יפו (ק-42) במלחמת ששת הימים וראש מספן כוח האדם במלחמת יום הכיפורים. קט נולד בחיפה, ליהודית וירמיהו שעלו לישראל מרוסיה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הם עסקו בעבודות כפיים. גדל ברחוב הנביאים. מילדות אהב את הים, השיט סירות עם חברים באופן קבוע. בגיל 17 התגייס לפלי"ם. בקיץ 1949 הצטרף קט לקורס חובלים במחזור ב'. בשנת 1950 סיים את הקורס והוסמך כקצין ים. לשם העלאת הרמה המקצועית בכלי השיט של חיל הים נשלחו שישה קצינים צעירים לאקדמיה של הצי הצרפתי Ecole Navale בברסט. לקראת ההכשרה נדרש קט לחתום לשירות קבע של 9 שנים. יחד אתו היו גם רמי לונץ ויצחק שושן. כאשר חזר מהלימודים בחו"ל ב-1955 שימש כקצין מבצעים בפריגטה אח"י משגב (ק-30). עם רכישת המשחתות נעשה קצין גנ"ק של המשחתת אח"י יפו (ק-42). בתפקיד זה השתתף במלחמת סיני. בשנת 1960 מונה למפקד פלגת טרפדות 914 בחיפה. בשנת 1966 חזר למשחתת אח"י יפו (ק-42) כמפקדה. בתפקיד זה השתתף במלחמת ששת הימים. בפעולת פורט סעיד הובילה המשחתת שבפיקודו את לוחמי שייטת 13 שחדרו לנמל פורט סעיד במצרים על גבי "חזירים" במטרה לפגוע בכוחות ימיים מצריים שבו. לפי הוראת מפקד הכוח, אל"ם בנימין תלם, אח"י יפו הסתלקה מאזור הפעולה בלי שאספה את לוחמי שייטת 13 בסיום פעולתם, ורק בהוראת ראש מחלקת ים, אל"ם יצחק רהב, אספה את הלוחמים לאחר שאלה הגיעו בכוחות עצמם לאזור אל עריש. קט תיאר את אכזבתו מאירועי אותו לילה: ”אח"י "יפו" הייתה באותו לילה מצוידת במיטב האינפורמציה על האויב, כולל דווחי "בת-קול" והאזנה טקטית לרשתות הקשר. במקום הייתה עדיין תנועה רבה של אוניות סוחר בשני הכוונים והאוניה הייתה יכולה להסתובב באזור ללא מפריע. אח"י יפו ופלגה 914 לדעתי, היו יכולים להשמיד את כל כלי השיט שהיו באותו לילה במבואות נמל פורט סעיד אילו היינו מקבלים את הפקודות המתאימות. מפקד המבצע, אל"ם תלם, פעל בשלב מסוים בצורה בלתי הגיונית אשר לא הייתה מובנת לי".”. בעקבות טיבוע המשחתת אילת השתתפה אח"י יפו בפיקודו של קט בסריקות אחר חללי "אילת". מיולי 1972 שימש קט כראש מספן כוח האדם כולל במלחמת יום הכיפורים בשנת 1975 מסר את תפקידו לתא"ל אורי פז ופרש לגמלאות. צילום מסורתי המחזור המסיים בבית הספר להכשרת קציני ים של הצי הצרפתי בברסט יצחק קט, יצחק שושן ורמי לונץ בין המצולמים, 1955. רס"ן יצחק קט מניח זר על מצבה לזכר קורבנות השואה בעת ביקור טרפדות חיל הים באי רודוס 1960. סא"ל יצחק קט בגשר המשחתת אח"י יפו (ק-42), 1967. אל"ם יצחק קט ביום כיף למספן כוח האדם בחוף הכנרת 1973. אל"ם יצחק קט ואל"ם שלמה קורן במסיבת חיל הים 1973. אל"ם יצחק קט בגשר ספינת סער משקיף על סירה מהירה של שייטת 13. גדעון רז, רינה לוי ויצחק קט מבקרים בבסיס חיפה, 1975. לאחר יציאתו לגמלאות עבד קט בחברת תדיראן כחמש עשרה שנים ועסק בעיקר בניהול פרויקטים עבור חיל הים הסינגפורי. ב-6 בספטמבר 1955 נישא לרינה לבית מינצר. לזוג נולדו שלוש בנות. ב-3 בפברואר 2021 נפטר קט בביתו בראש העין. מייק אלדר שייטת 13 ספרית מעריב 1993. ע' 296, 320. בהקשר לפעולת פורט סעיד 1967. מדיה וקבצים בנושא יצחק קט בוויקישיתוף צבי כהן, ריאיון עם ראש מחלקת כח אדם - אל"ם יצחק קט, בין גלים, יוני 1975, עמ' 2 יצחק קט, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון יצחק קוראל אלמוג, לזכרו של יצחק קט ז"ל, 4 בפברואר 2022. עמנואל כרמי כיצד מכשירה צרפת קציני ים מתאר את החיים באקדמיה, מערכות ים ביטאון חיל הים אפריל 1967, ע' 9-7. מסמך מארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, מובא במאמרו של זאב אלמוג, פעולת חיל-הים בפורט-סעיד במלחמת ששת הימים ("רוגל ד"), באתר עמותת חיל הים