laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טורנדו בלאשיחה

טורנדו בלאשיחה (ברוסית: Бейсбольный Клуб Торнадо Балашиха) היא קבוצת בייסבול מאליפות רוסיה בבייסבול, שבסיסה בעיר בלאשיחה שבמחוז מוסקבה. הקבוצה התמודדה באליפות למן הקמתה והיא שיאנית הזכיות באליפות רוסיה (10 בסך הכל) והעפילה לפלייאוף הגביע האירופי בעונת 2008. הקבוצה הוקמה בשנת 1999 ובעונת 2000 סיימה במקום השלישי באליפות ושנה לאחר מכן העפילה לגמר אך לא הצליחה לזכות באליפות. עם זאת בעונת 2002 זכתה לראשונה באליפות המדינה והפכה לקבוצה המחזיקה במירב תוארי האליפות, כשהיא זוכה בעשר אליפויות בעשור שלאחר מכן, מהן שש זכיות רצופות ולאחר מכן עוד ארבע זכיות רצופות. ג'ון ברנטל למד בתיאטרון האמנותי של מוסקבה ובשנות לימודיו שיחק בקבוצת טורנדו בלאשיחה. עם זאת, הקבוצה נחלשה בהמשך ולא שבה לעמדת הבכורה בליגה הרוסית. אליפות רוסיה בבייסבול זכייה (10): 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012 סגנות (1): 2001 מקום שלישי (2): 2000 Jon Bernthal Played Pro Baseball In Russia | CONAN on TBS, נבדק ב-2022-06-09 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
We Run The Night

We Run The Night (בעברית: אנחנו רצים את הלילה) הוא סינגל של הזמרת והדי ג'יי האוסטרלית הוואנה בראון. השיר נכתב והופק על ידי קסי דייוויס וסנוב סקרילה מהצמד, מור מגה. השיר יצא להורדה דיגיטלית על ידי איילנד רקורדס כסינגל הבכורה של בראון. השיר נכלל במיני אלבום When The Lights Go Out ובאלבום הבכורה שלה Flashing Lights. הקליפ לשיר הופק על ידי בן ג'יי וטוני פרסקוט, ושוחרר על ידי VEVO ב-1 ביוני 2011. הקליפ לשיר לרמיקס של רד וואן בהשתתפות פיטבול שוחרר על ידי VEVO ב-7 במרץ 2012. "We Run The Night" (בעברית: אנחנו רצים הלילה) הוא סינגל של הזמרת והדי ג'יי האוסטרלית הוואנה בראון בהשתתפות הראפר הקובני פיטבול. הרמיקס הופק על ידי רד וואן והצמד מור מגה. הקליפ לשיר יצא ב-7 במרץ 2012, וזכה למעל ל-65 מיליון צפיות, אשר נחשב לקליפ הכי נצפה של בראון. הרמיקס זכה להצלחה רבה והיה במצעדי שירים בקנדה, צ'כיה, נורווגיה וסלובקיה. הקליפ לרמיקס של רד וואן, מוגדר במסיבה של מועדון ריקודים וסובב סביב צילומים של בראון שרה, רוקדת ומצטלמת. בכמה סצנות, היא יושבת על כיסא אדום כשגופות ערומות למחצה רוקדות סביבה, כאילו לסגוד לה. בחלק מהסצנות מוצגות תקריבים של בראון בשמלת זהב צמודה כשהיא מפלרטטת עם האמן האורח פיטבול, במהלכו היא שרה את פסוק הפתיחה. פיטבול לבוש בחליפה עם מעיל אדום והוא מפלרטט עם בראון. לאחר מכן, נכנסת בראון לתא התקליטן ומתחילה לנגן מוזיקה למסיבת ריקודים, ובסוף הסרטון היא משתמשת בפטיש כדי לרסק את התא כאילו כדי "לרוץ את הלילה". ב-18 ביולי 2012, הופיע בראון כאורחת מוזיקלית באמריקן גוט טאלנט, והופיע עם השיר. בנוסף הופיע עם שיר זה ועם השיר Big Banana, בתוכנית האמריקאית Oh Sit! באפריל 2013. באוסטרליה, הופיע ביחד עם השיר בעונה השלישית של הגרסה האוסטרלית לאקס פקטור ועם השיר "Get It" ב-1 בנובמבר 2011. באוגוסט 2012, בראון הפכה לאקט תומך לצד טימומטיק וטאיו קרוז, כחלק מהמופע של פיטבול, Planet Pit World Tour, שם הופיע עם השיר. בראון ייצגה את אוסטרליה ב-ABU TV Song Festival 2012 עם השיר. התחרות לקחה חלק בסיאול, דרום קוריאה ב-14 באוקטובר 2012, שם הופיע מול קהל של מיליון איש. מידע על היצירה "We Run The Night" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "We Run The Night" באתר יוטיוב Havana Brown - We Run The Night ft. Pitbull (Explicit), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:57) RADIO TOP100 Oficiální PITBULL IN NORWEGIAN CHARTS Page not found – Allie Is Wired (באנגלית) Havana Brown Sings on Oh Sit!, Atlanta's CW69, ‏2013-04-23 (באנגלית) WebCite query result, www.webcitation.org Pitbull Announces Australian Tour In August 2012 - The Hot Hits, web.archive.org, ‏2013-04-20 Participants of ABU TV Song Festival 2012 - Участники Телевизионного Песенного Фестиваля АВС 2012, esckaz.com ABU2012, web.archive.org, ‏2012-09-20
וסט סטאק

וסט סטאק (באנגלית: West Stack; מילולית: הסטאק המערבי) הוא סטאק - מצוק סלעי מתנשא לחוף מפרץ אדוארד השמיני, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה. המצוק ממוקם לצידו המערבי של קרחון הוסיזן; 26 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ אדוארד השמיני. גובהו של המצוק 120 מטרים מעל פני הים. המצוק התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי משלחות דיסקברי, שהגיעו על הספינה ויליאם סקורסבי. שמו של המצוק ניתן לו על ידי אנשי המשלחת שגילו אותו. השם הוא תיאורי (המצוק הוא סטאק), וכן בהקשר זה ניתן השם למצוק איסט סטאק הסמוך. איסט סטאק מפרץ סטאק (ארץ אנדרבי) • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 296 וסט סטאק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית וסט סטאק באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה וסט סטאק באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור וסט סטאק וסט סטאק באתר marineregions גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר, וכן לפי מקור נוסף גובהו של המצוק 130 מטרים מעל פני הים
בטונג

הבטונג (שם מדעי: Bettongia; קרוי גם קנגורו ירבועי), הוא סוג של כיסאי קטן דמוי ירבוע במשפחת הקנגורים החולדתים, הכולל בתוכו 6 מינים שאנדמיים ליבשת אוסטרליה. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומקור שמו בכינוי של הילידים האבוריג'ינים. קנגורו חולדתי אדמוני שויך בעבר לסוג זה וכונה בטונג אדמוני, אולם בסופו של דבר קיבל מעמד של סוג בפני עצמו. מאז תחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה, הבטונג הפך ליונק נדיר ביבשת כתוצאה מאיומים שונים מעשי ידי אדם וחלק ממיניו נכחדו. הבטונג בעל מבנה גוף קומפקטי ועגלגל, עם ראש רחב ומחודד; החרטום שלו קצר בהשוואה לפוטורו. אוזניו קצרות וזקופות, עיניו גדולות ושחורות ואפו ריבועי וקירח. הרגליים האחוריות שלו מפותחות וחזקות, והגפיים הקדמיות קצרות בהרבה ולהן טפרים גדולים המשמשים לחפירה. הזנב ארוך, עבה ושעיר בקצהו, ומסייע לו בתנועה או בריצה. הפרווה של הבטונג צפופה וזיפית, והיא בעלת גוון חום-אפרפר המשתנה בין המינים; הפרווה מספקת לו הסוואה מצוינת בסביבת המחיה שלו. טווח אורך הגוף של המינים: 45-28 סנטימטרים, וטווח המשקל: 2.3-1.1 ק"ג. מיני הבטונג נפוצים ביבשת אוסטרליה ובמספר איים סמוכים דוגמת טסמניה ואיי מפרץ הכרישים. בעבר, הטווח ההיסטורי שלהם היה רחב ביותר, אולם כיום הם נעלמו כמעט לחלוטין מהיבשת. בית הגידול שלהם כולל פסיפס של יערות ושטחי מרעה או מישורים מדבריים צחיחים. הבטונג פעיל לילה, והוא בונה לעצמו קינים מעשב למחסה בשעות היום, כשאת חומרי הבנייה הוא נושא לקן באמצעות זנבו. אחד המינים, מסוגל לחפור מאורות ומחילות, אולם השאר משתמשים ביכולת החפירה רק על מנת לאתר מזון. להוציא מין אחד, כל המינים חיים בבדידות. התזונה של הבטונג מורכבת בעיקר מפטריות ועשב, ובמידה פחותה גם משורשים, פקעות, וחסרי חוליות קטנים. לנקבת הבטונג יש כיס מפותח עם ארבע פטמות. לאחר תקופת היריון של 21 יום, נולד ולד אחד או שניים השוהה בכיס במשך ארבעה חודשים. נקבת הבטונג נמצאת בהיריון תמידי, והיא מסוגלת לעצור את התפתחות העובר עד שהגור הקודם שלה יפנה את הכיס. תוחלת החיים של הבטונג 6–10 שנים. לפני ההתיישבות האירופאית ביבשת אוסטרליה, הבטונגים היו מינים נפוצים למדי; עם הגעת המתיישבים החדשים, אוכלוסיות מיני הבטונג צנחו בדרסטיות בעקבות הכנסת השועל האדום וחתול הבית למרחב המחיה שלהם, תחרות על מקורות מזון עם הארנבונים שהובאו ליבשת, אובדן בית גידול וציד על ידי האדם שראה בהם מזיקים לחקלאות. המינים כולם עמדו בעבר בפני הכחדה מוחלטת, ושניים מתוכם נכחדו כבר בראשית ההתיישבות האירופאית מבלי שהייתה הזדמנות לחקור אותם. אלו שלא נכחדו שרדו בעיקר באיים מסביב ליבשת או בשמורות טבע מוגנות. כיום, ישנן תוכניות להשיב את המינים בהדרגה לטווח ההיסטורי שלהם. בטונג זנב-מברשת (Bettongia penicillata) בטונג מזרחי ( Bettongia gaimardi) בטונג מתחפר (Bettongia lesueur) בטונג צפוני (Bettongia tropica) בטונג מדברי (Bettongia anhydra) - נכחד. בטונג נולרבור (Bettongia pusilla) - נכחד. מדיה וקבצים בנושא בטונג בוויקישיתוף בטונג, באתר ITIS (באנגלית) בטונג, באתר NCBI (באנגלית) בטונג, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בטונג, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בטונג, באתר GBIF (באנגלית)
בטונג מדברי

בטונג מדברי (שם מדעי: Bettongia anhydra), הוא מין כיסאי קטן בסוג בטונג שהיה אנדמי למרכז יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם במהלך המאה ה-20. מאחר שלא נצפה מעולם פרט חי ממין זה על ידי זואולוגיים מערבים, אין כל מידע אודות הביולוגיה ומראהו החיצוני. המין התגלה בשנת 1933 על ידי הגאולוג מייקל טרי בגבעות מקווין מזרחית לאגם מאקאי, הנמצאות בתחומי מדבר טאנאמי בשטח הטריטוריה הצפונית. הלה מצא פגר טרי של היונק ושלח את הגולגולת שלו למוזיאון. מאחר שטרי לא ציין את צבעו של הפגר, אין מידע על מראהו החיצוני. בטונג זה תואר מדעית לראשונה בשנת 1957 על ידי הדלי הרברט פינליסון בתור תת-מין של בטונג זנב-מברשת, אם כי הוא ציין שסביר להניח שיוכר בעתיד כמין נפרד על בסיס המורפולוגיה הייחודית שלו; פינליסון קרא לו על שם האזור היבש שבו נמצא. ב-1967, הוא סווג כתת-מין של בטונג מתחפר על בסיס קווי דמיון מסוימים בגולגולת. בשנת 2015, שודרג מעמדו לרמה של מין נפרד בעקבות מחקר מורפולוגי מקיף וניתוח גנטי. הבטונג המדברי היה קטן אמנם מארבעת מיני הבטונג הקיימים כיום, אך גדול במעט מבטונג נולרבור המסתורי שנכחד בנסיבות לא ברורות. הגולגולת שלו הייתה צרה וקצרה. הניבים והשיניים הטוחנות שלו היו גדולות במיוחד, ושרירי הלעיסה שלו היו חזקים; בשל כך, משערים שהוא היה בעל עוצמת נשיכה חזקה יותר משאר המינים בסוגו. יכולת זו נוצלה על ידו ללעיסת מזון קשה יותר כמו שורשים וזרעים גדולים, והדבר היווה התאמה מיוחדת לחיים בסביבה המדברית שבה המזון הצמחי דליל. הבטונג המדברי היה פעיל ככל הנראה בשעות הלילה. מעבר לכך, אין מידע נוסף אודות אורח חייו, וסביר להניח שהוא חלק קווי דמיון רבים עם המינים האחרים בסוגו. המין היה נפוץ במרכז היבשת, אולם ממצאים תת-מאובנים עשויים להצביע על טווח היסטורי נרחב שהשתרע עד למישור נולרבור בדרום היבשת. בית הגידול שלו הורכב מדיונות ומישורים צחיחים המנוקדים בשיחים ועשב יבש. הפגר שנמצא על ידי מייקל טרי היה ההוכחה היחידה לקיומו של המין. סקרים נרחבים שנעשו במדבריות מרכז-אוסטרליה לא הצליחו לתעד את המין אפילו פעם אחת. תאריך ההכחדה של הבטונג המדברי אינו ידוע, אך ייתכן שזה היה בשנות ה-50 או ה-60 של המאה ה-20, בהתחשב בכך שבטונג מתחפר ובטונג זנב-מברשת נעלמו מהמדבריות המרכז-אוסטרלים עד 1960. בראיונות עם אבוריג'ינים במדבריות אוסטרליה, חוקרי הטבע לא שמעו מפיהם על מין שלישי של בטונג. ייתכן שהסיבה לכך נובעת מכך שהילידים בעצמם לא הבדילו בין הבטונג המדברי לבין שני מינים האחרים. מכיוון שחלפו למעלה מ-50 שנה ללא צפייה בפרט החי, הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבטונג המדברי כמין נכחד (EX). הגורמים העיקריים להכחדתו הם ככל הנראה השועלים האדומים וחתולי הבית שהובאו על ידי האדם ליבשת אוסטרליה וגרמו לירידה דרסטית במיקרופאונה המדברית, ואולי גם בשל הפסקת השריפות המבוקרות של הילידים האבוריג'ינים על ידי הממשל הקולוניאליסטי, שמנע את חידוש הצמחייה. הבטונג המתחפר ובטונג זנב-מברשת למשל, כמעט נכחדו אף הם באותו זמן חרף התפוצה הרחבה שלהם. יונקים מדבריים אחרים שנכחדו באותה תקופה מסיבות דומות הם קנגורו חולדתי מדברי, קולווארי, בנדיקוט מדברי, בנדיקוט רגלי-חזיר, וולבי זנב-מסמר סהרוני, ועוד. בטונג מדברי, באתר NCBI (באנגלית) בטונג מדברי, באתר GBIF (באנגלית) בטונג מדברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
בטונג נולרבור

בטונג נולרבור (שם מדעי: Bettongia pusilla), הוא מין יונק כיס ננסי ולא מוכר בסוג בטונג שחי באזורים הצחיחים בדרום יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם בתחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה במהלך המאה ה-17. המדע התוודע לקיומו באמצעות מספר שלדים תת-מאובנים שנתגלו בשנת 1984 בשתי מערות באזורים הצחיחים של אוסטרליה הדרומית; במקור, שלדים אלו תוארו כשייכים לסוג הנכחד קנגורו חולדתי מדברי או לאחד ממיני הפוטורו; בשנת 1997, הביולוג ג'ים מקנמרה בחן את השלדים, והגיע למסקנה שמדובר במין חדש של בטונג. בהשוואה בין גולגולת בטונג נולרבור לגולגולות בטונגים אחרים, נמצא שהלסת התחתונה שלו הייתה קטנה מקרוביו עם שיניים דקיקות יותר וטוחנות בעלות כתרים גבוהים. אף שבתחילה סברו שמדובר במאובן קדום, תארוך העצמות גילה שהוא נכחד תקופה קצרה לאחר שהחלה ההתיישבות האירופאית ביבשת. בטונג נולרבור היה מצוי בעיקר במישור נולרבור הצחיח והמדברי באוסטרליה הדרומית, וקרוי על שם אזור זה; ככל הנראה היה מצוי גם באזורים האקולוגים: המפטון (בחוף הדרומי) ומאליי (באוסטרליה המערבית). מעולם לא דווח על היתקלות בבטונג חי באוסטרליה, כך שאין שום מידע אודות מראהו או אורח חייו. בטונג נולרבור היה המין הקטן ביותר בסוגו, ומכונה בשל כך גם "בטונג נולרבור ננסי". במיתולוגיה האבוריג'ינית בפילבארה, מתואר קנגורו זעיר שאינו דומה לאף אחד מהמינים הידועים כיום; יש הסבורים שמדובר בבטונג נולרבור. המין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין נכחד (EX). הסיבות להכחדתו של המין אינן ידועות. ייתכן שהוא נעלם בעקבות הכנסת מינים פולשים ליבשת דוגמת שועל אדום, חתול הבית וארנבון מצוי. בטונג נולרבור, באתר ITIS (באנגלית) בטונג נולרבור, באתר GBIF (באנגלית) בטונג נולרבור באתר הרשימה האדומה של IUCN
דאון ביאק

דאון ביאק (שם מדעי: Petaurus biacensis) הוא מין כיסאי מעופף קטן בסוג דאון שאנדמי למספר איים צפונית-מערבית לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1940, ונחשב ברוב המאה ה-20 כתת-מין של דאון הסוכר. בשלהי המאה ה-21, הוא קיבל בהדרגה מעמד של מין עצמאי על ידי מספר זואולוגים אוסטרלים דוגמת טים פלנרי (אנ'), כריסטופר הלגן (גר') וקולין גרובס, וזוהי ההנחה המקובלת כיום. ההבדל העיקרי ביניהם הוא שדאון ביאק קטן משמעותית ותופעת המלניזם מתרחשת אצלו בשכיחות גבוהה במיוחד. דאון ביאק הוא המין הקטן ביותר בסוג; אורך ראשו וגופו 14–15 סנטימטרים, אורך זנבו: 18-14 סנטימטרים, ומשקלו 88–100 גרם. מבנה גופו של הדאון גלילי וקומפקטי, ראשו מקושת וחוטמו קצר. אוזניו קצרות ומשולשות, עיניו גדולות ואפו קטן. בין כף היד לרגל יש לדאון ביאק קרומי דאייה גדולים שמורכבים מקפלי עור עבים ומאפשרים לו לדאות למרחקים ניכרים. הזנב ארוך, גלילי ושעיר. הפרווה הרכה של דאון ביאק צפופה ועבה וצבעה חום-שוקולד, ערמוני או בורדו שנובע בעיקר מעודף מלנין; המראה האפלולי, מנוגד לחלוטין למראה הבהיר של דאון הסוכר, וגורם לדמיון בולט עם הסנאי הדואה. בצד התחתון, הפרווה אפרפרה חיוורת או לבנבנה. יש לו פס שחרחר דהוי על הגב ופס שחור עבה לאורך קרומי הדאייה. בנוסף, ישנם פסים שחרחרים דקיקים על המצח, סביב העיניים והאוזניים. כפות הידיים והרגליים, האוזניים והאף ורודים. הזנב בהיר בבסיסו ומתכהה בהדרגה עד קצהו. דאון ביאק אנדמי לאיי סכאוטן (או איי ביאק) הנמצאים בסמוך למערב גינאה החדשה שבשליטת אינדונזיה; הוא מצוי בעיקר באי ביאק, אך גם באיים הקטנים אווי וסופיורי. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים ויערות עננים על רכסי גיר, וכן ביערות משניים ובמטעים שסמוכים להתיישבות אנושית. אין כמעט מידע אודות המין; הוא יונק שוכן עצים שיורד מדי פעם לאדמה, ומשתמש בקרומי הדאייה שלו כדי לדאות מעץ לעץ. התזונה מורכבת מלשד וחרקים. הדאונית ממליטה 2 גורים בכל פעם. דאון ביאק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם יחסית (3,000 קילומטרים רבועים), המין נפוץ במיוחד, סובלני לשינויים בבית הגידול, מצוי במספר אזורים מוגנים ואין עליו איומים משמעותיים. אף על פי שהדאון נטרף לעיתים על ידי כלבים וחתולים משוטטים, יכולת הטיפוס והדאייה שלו הופכת את איום הטריפה לזניח למדי. IUCN ממליץ לבצע בהקדם מחקר טקסונומי על המין בשביל לקבוע את מעמדו באופן סופי. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה. מדיה וקבצים בנושא דאון ביאק בוויקישיתוף ‏ מידע מפורט על דאון ביאק, בגוגל ספרים ‏ מידע ואיור של דאון ביאק, בגוגל ספרים דאון ביאק, באתר ITIS (באנגלית) דאון ביאק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דאון ביאק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דאון ביאק, באתר GBIF (באנגלית) דאון ביאק באתר הרשימה האדומה של IUCN
דאון צפוני

דאון צפוני (שם מדעי: Petaurus abidi) הוא מין כיסאי גדול ונדיר בסוג דאון שאנדמי לאזור מצומצם בצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1981 על ידי הזואולוג האמריקני אלן קונרד זיגלר (Alan Conrad Ziegler), והוא הכיסאי בעל טווח התפוצה הקטן ביותר. הדאון הצפוני הוא המין השלישי בגודלו בסוג לאחר דאון צהוב-בטן ודאון מהגוני; אורך ראשו וגופו: 28-25 סנטימטרים, אורך זנבו: 38-35 סנטימטרים, ומשקלו: 0.3 קילוגרם (332-228 גרם). הוא גדול וצר יותר מדאון הסנאי, וגדול פי שניים מדאון הסוכר. מבנה גופו ארוך וגלילי, וראשו קצר ומעוגל. אוזניו קצרות ומשולשות וחוטמו מחודד. כפי שמרמז שמו, לדאון הצפוני יש קרומי דאייה בכל אחד מצדדי הגוף, שמורכבים מקפלי עור עבים ונמתחים מכף היד לכף הרגל; בין הרגליים האחוריות יש קרומי דאייה קטנים נוספים. זנבו של הדאון ארוך, גלילי ועבה, אך אינו סבוך כאצל מינים אחרים. הפרווה של הדאון הצפוני ארוכה וצפופה ודמויות משי, וצבעה אפור בהיר עד חום-צהבהב בצד העליון, ולבן בוהק בצד התחתון. לאורך הגב, יש לו פס שחור עבה במיוחד, ולעיתים יש שני פסים בהירים משני צדדיו. פניו של הדאון הצפוני בצבע לבן בוהק, להוציא סימונים דהויים קלים ליד העיניים ופס שחור ספירלי קצר על המצח. האוזניים והצד החיצוני של הרגליים שחורים, בעוד שהכפות והאף ורודים. מלבד סימוני הפנים הייחודיים, הדאון הצפוני נבדל מדאון הסוכר ומדאון הסנאי בכך שזנבו שחור לחלוטין משני צדדיו, וזהו סימן הזיהוי העיקרי בין המינים. הדאון הצפוני אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מצומצם במיוחד ומוגבל להר סומורו והאזורים הסמוכים אליו שנמצאים בתוך הרי טוריצ'ילי במחוז סנדון שבפפואה; ככל הנראה, התפוצה של הדאון הצפוני הייתה מוגבלת מאז ומתמיד, בהתחשב בכך שלא נמצאו שרידים שלו בהרי בוואני הסמוכים לטוריצ'ילי. בית הגידול שלו מורכבת מיערות גשם טרופיים לחים ויערות עננים בגבהים של 1,220-800 מטר מעל פני הים; יש תצפיות לא מאומתות גם מתחת ל-300 מטר במטעים סביבות הכפרים. אין מידע זמין אודות אורח החיים של הדאון הצפוני, בהתחשב בנדירותו ובבית גידולו המיוער וההררי; למעשה, רק שבעה דאונים נתפסו על ידי חוקרי טבע מערביים מאז גילויו של המין ועד העשור השני של המאה ה-21. הדאון הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), מכיוון שטווח התפוצה שלו קטן מ-100 קילומטרים רבועים, יש לו אוכלוסייה יחידה שמוגבלת למקום אחד בלבד, ובגלל הפגיעה המתמשכת בבית הגידול שלו על ידי בירוא יערות, התיישבות אנושית וציד. ישנן תוכניות להקמת אזור שימור קהילתי בתחומי המחיה של המין ולהעלות את המודעות למצבו בקרב האוכלוסייה המקומית, כפי שנעשה בהצלחה עבור הטנקיל וקנגורו אילני עטוי-זהב שחיים אף הם בהרי טוריצ'ילי. ארגון השימור IUCN, ממליץ לבצע בדחיפות מחקרים מקיפים אודות הביולוגיה והתפוצה של הדאון. מדיה וקבצים בנושא דאון צפוני בוויקישיתוף ‏ מידע מפורט ותמונה של דאון צפוני דאון צפוני, באתר ITIS (באנגלית) דאון צפוני, באתר NCBI (באנגלית) דאון צפוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דאון צפוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דאון צפוני, באתר GBIF (באנגלית) דאון צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
וולבי סלע כף-יורק

וולבי סלע כף-יורק (שם מדעי: Petrogale coenensis) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לחצי האי כף יורק בקווינסלנד שבצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1992 על ידי צמד זואולוגים אוסטרלים, וקודם לכן נחשב לחלק מאוכלוסיית וולבי סלע גודמן. וולבי כף-יורק שייך לקבוצה של כ-7 מינים בסוג וולבי סלע אשר זהים כמעט לחלוטין זה לזה ותפוצתו היא הצפונית ביותר מביניהם. המין צולם לראשונה בטבע בשנת 2011 וידוע עליו מעט מאוד. לוולבי כף-יורק מאפיינים פיזיים אופיינים לסוג: מבנה גוף עגלגל ומוצק, זנב ארוך וגליל, ראש משולש ואוזניים גדולות. הגפיים הקדמיות קצרות מהאחוריות, ובכפות הרגליים סוליות מחוספסות המשמשות לאחיזה בסלעים. אורך ראשו וגופו של מין זה 44–56 סנטימטרים ואורך זנבו 47–54 סנטימטרים; משקלו 4–5 קילוגרם. הנקבות קטנות במעט מהזכרים. לוולבי כף-יורק פרווה קצרה וגסה. צבעה הכללי חום-אפרורי בחלק העליון וחום בהיר, צהבהב או חולי בחלק התחתון. לאורך הגב יש פס שחרחר דקיק שמסתיים באזור המצח, וטלאי שחור דהוי נמצא מאחורי הזרועות. על הפנים החיוורות יש פס שחרחר דהוי בין העין לאף ופס לבן או צהבהב על הלחיים. הזנב כהה יותר משאר הגוף ובסופו מברשת שעירה ושחורה; במקרים רבים קצה הזנב כסוף. וולבי כף-יורק אנדמי לחצי האי כף יורק בצפון-מזרח קווינסלנד שבאוסטרליה, מנהר מוסגרבה בדרום עד נהר פסקו בצפון; התפוצה שלו נמצאת בפלך קוק ופלך נהר לוקהארט באזור הצפון הרחוק, ו-70 ק"מ מפרידים בינו לבין וולבי סלע גודמן ובתוכם מחסום טבעי בדמות נהר האן; בכך, וולבי כף-יורק הוא המין היחיד שלא חופף עם וולביי סלע אחרים. בתוך הטווח, התפוצה שלו מקוטעת ואינה סדירה, ומקבילה למחשופי הסלעים לאורך חורשים ויערות הגשם בפארקים הטרופיים של קווינסלנד. סך הכול, ישנם 3 מקבצים עיקריים של מושבות מבודדות; התנועה בין מושבה למושבה מתרחשת לפרקים אך אינה נפוצה כל כך. בית הגידול של וולבי כף-יורק נמצא בשפלות נמוכות עד לגובה 400 מטר מעל פני הים, וכמות המשקעים בו גבוהה מן הרגיל. במהלך היום הוולבי נמצא במערות ונקיקים בסלעים, ואחר הצהריים יוצא לתור אחר מזון על קרקעית היער וכרי דשא סמוכים עד עלות השחר. הרבייה מתרחשת בכל השנה, וגור אחד נולד בתום תקופת היריון של חודש. הגור שוהה בכיס עד 7 חודשים, ונגמל 3 חודשים לאחר מכן. שני הזוויגים מגיעים לבגרות בסביבות שנתיים. תוחלת החיים הממוצעת היא 6 שנים. וולבי כף-יורק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), כיוון שטווח התפוצה שלו משתרע על פחות מ-20,000 קילומטרים רבועים וישנה ירידה מתמשכת באיכות בית הגידול שלו כתוצאה מרעיית יתר של בקר הבית שעשויה לגרום לו להעפיל למצב פגיע (VU). איומים אחרים מגיעים מצד שינויים במשטרי האש, וטריפת וולבים צעירים על ידי חתולים משוטטים. המין נמצא במספר אזורים מוגנים. ארגון השימור IUCN ממליץ לעשות סקרים נוספים כדי לקבוע את טווח התפוצה המדויק שלו, ולבצע מחקרים אודות הביולוגיה של המין בשביל להקים תוכנית שימור מתאימה. מדיה וקבצים בנושא וולבי סלע כף-יורק בוויקישיתוף ‏ מידע על וולבי סלע כף-יורק וולבי סלע כף-יורק, באתר ITIS (באנגלית) וולבי סלע כף-יורק, באתר NCBI (באנגלית) וולבי סלע כף-יורק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) וולבי סלע כף-יורק, באתר GBIF (באנגלית) וולבי סלע כף-יורק באתר הרשימה האדומה של IUCN
וולבי צבי שחור

וולבי צבי שחור (שם מדעי: Dorcopsis atrata; קרוי גם דורוקופסיס שחור) הוא מין של וולבי קטן בסוג וולבי הצבי, המצוי אך ורק באי יחיד בים שלמה לחופי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1957 על ידי חוקר הטבע האמריקני הובארט מריט ואן דוסן (Hobart Merritt Van Deusen) והוא המין הנדיר בסוגו ובעל טווח התפוצה המצומצם ביותר. הדורוקופסיס השחור מתאפיין בגוף קומפקטי המותאם לתנועה בסבך, בראש צר במיוחד, בלוע ארוך ומחודד ובאוזניים קטנות ומעוגלות; כל אלו גורמים לו להיראות כצורת ביניים בין הוולבי לבין החולדה, והוא דומה במובנים רבים לקרוביו הקטנים בני הסוג וולבי יערוני. חוטמו הקירח גדול ורחב ועיניו גדולות ושחורות. זנבו העבה חסר שיער בחלקו האחורי ומשמש עבורו כרגל חמישית. הדורוקופסיס השחור יוצא דופן ממרבית הקנגורים בכך שגפיו הקדמיות מפותחות וחזקות בהרבה מרגליו האחוריות הדקות והקטנות. כתוצאה מכך, הוא אינו מסוגל לקפוץ היטב כיתר הוולבים, ומסתמך יותר על זנבו וגפיו הקדמיות במהלך התנועה. הטפרים שלו גדולים וחזקים. כפי שמרמז שמו, הפרווה של מין זה היא הכהה ביותר מבין מיני וולבי הצבי: שחור-פחם באזור הגב, הצלעות והירכיים, וחום-שוקולד כהה באזור הגחון והחזה. הראש דומה לצבע הגוף, עם חרטום שחור ולחיים חיוורות מעט. צידן הפנימי של האוזניים קירח משיער ובעל מראה חיוור. בניגוד לצבע הכללי הכהה, כפות הרגליים הקדמיות וקצה הזנב של הדורוקופסיס השחור בצבע לבן בוהק. הדורוקופסיס השחור הוא כיסאי קטן יחסית: אורך ראשו וגופו: 69-55 סנטימטרים, אורך זנבו: 42-25 סנטימטרים, ומשקלו 2.3-1.8 קילוגרם. הדורוקופסיס השחור אנדמי לאי גודאנף (אנ') מקבוצת איי ד'אנטריסקו הממוקמים בקצה ים שלמה לחופי דרום-מזרח גינאה החדשה. האי גודאנף שייך מנהלית לפרובינציית מפרץ מילן של מדינת פפואה. שטחו 687 קילומטרים רבועים וצורתו עגולה. את מרבית שטח האי תופס הר וינאו (Vineuo) אשר מתנשא לגובה 2,536 מטר. אוכלוסיית הדורוקופסיס מוגבלת למורדות ההר, בטווח גובה של 1,800-900 מטר מעל פני הים. טווח התפוצה הכולל של המין הוא 100 קילומטרים רבועים לכל היותר. בית הגידול של הדורוקופסיס מורכב מיערות גשם טרופיים לחים במורדות הר וינאו שמורכבים בעיקר מסוגי אלוניים (אלון, אשור דרומי וקסטנופסיס); היערות הללו מתאפיינים באדמה בוצית עם עלווה סבוכה של טחב, חזזיות ושרכים. אין כמעט מידע זמין אודות המין. הדורוקופסיס השחור הוא יונק פעיל לילה, אך עשוי לנוע לעיתים קרובות במהלך היום בחסות האפילה השוררת ביער הצפוף. הוא ניזון מעשבים, פירות, עשבי תיבול ושורשים אותם הוא מלקט בפיו או באמצעות ידיו. בחילופי העונות, הדורוקופסיס נוהג לרדת לאזורים נמוכים יותר ואז הופך לפגיע מפני ציד. לא ידוע על טורפים טבעיים של המין. לאחר תקופת היריון קצרה נולד גור יחיד בדרך כלל; אף על פי כן, בכיס של הנקבה יש ארבע פטמות. הדורוקופסיס השחור מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), בהתחשב בטווח התפוצה המצומצם שלו והיותו מוגבל לאי יחיד. האיומים העיקריים עליו נשקפים מצד אובדן בית הגידול על ידי בירוא ושריפת יערות וציד לבשר על ידי תושבי האי; אוכלוסייתו נמצאת במגמת ירידה מתמשכת כתוצאה מהאיומים הללו. נכון לשנת 2020, הדורוקופסיס השחור אינו מצוי באזור מוגן. ארגון השימור IUCN ממליץ להקים בדחיפות אזור שימור עבור המין וכן לפקח על הציד על מנת להבטיח את הישרדותו של הדורוקופסיס. מדיה וקבצים בנושא וולבי צבי שחור בוויקישיתוף וולבי צבי שחור, באתר ITIS (באנגלית) וולבי צבי שחור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) וולבי צבי שחור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) וולבי צבי שחור, באתר GBIF (באנגלית) ‏ איור של וולבי צבי שחור וולבי צבי שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN