laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טניס שולחן במשחקים האולימפיים

טניס שולחן הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). תחרויות טניס השולחן הראשונות כללו מקצי זוגות ויחידים לנשים ולגברים. החל מאולימפיאדת בייג'ינג (2008) בוטלו מקצי הזוגות, ובמקומם נערך טורניר קבוצתי בין נבחרות. ענף טניס השולחן נשלט באופן מובהק על ידי סין. מתוך 32 מדליות הזהב שחולקו עד כה, זכו טניסאי השולחן הסינים ב-28. לאחר אולימפיאדת בייג'ינג, שבה זכו הסינים בכל שלוש המדליות בתחרויות היחידים והיחידות, הוחלט להגביל את מספר המשתתפים מכל מדינה לשניים. תחרויות היחידים נערכות בשיטת נוקאאוט שבה שבעה או שמונה שלבים, בהתאם למספר המשתתפים. המפסידים בשלב חצי הגמר נפגשים למשחק על מדליית הארד (למעט באולימפיאדת ברצלונה (1992), שבה לא נערך משחק כזה, ושני המפסידים בשלב חצי הגמר זכו במדליות ארד). בטורניר הנבחרות משתתפות 16 נבחרות. באולימפיאדת בייג'ינג, שבה נערך טורניר זה לראשונה, חולקו הנבחרות לארבעה בתים, וארבע הראשונות העפילו לשלב חצי הגמר. מאז אולימפיאדת לונדון (2012) נערך הטורניר כולו בשיטת נוקאאוט בת ארבעה שלבים. מפגש בין נבחרות כולל שלושה משחקים - שני משחקי יחידים ומשחק זוגות אחד. אם אף נבחרת לא ניצחה בכל שלושת המשחקים, נערך משחק רביעי, בין יחידים, ואם המאזן לאחר משחק זה הוא 2-2, נערך משחק יחידים נוסף, שהוא המכריע. לאורך השנים זכו טניסאי שולחן ונבחרות מ-12 מדינות במדליות אולימפיות. עד כה, ייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים רק טניסאית שולחן אחד, מרינה קרבצ'נקו שהתחרתה באולימפיאדת אתונה (2004), והגיעה לסיבוב השלישי. מדיה וקבצים בנושא טניס שולחן במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טניס שולחן במשחקים האולימפיים
ארטוראס גודאיטיס

ארטוראס גודאיטיס (בליטאית: Artūras Gudaitis; נולד ב-19 ביוני 1993) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בקבוצת פנאתינאיקוס. גודאיטיס נולד בעיר קלייפדה שבליטא. בעונת 2010-2011 החל לשחק בקבוצת Klaipedos LCC מהליגה השלישית בליטא. עונה לאחר מכן עבר לקבוצת Gargždai-Bremena Gargždų מהליגה השנייה. במהלך העונה עבר לקבוצת Klaipėdos Nafta-Universitetas אף היא מהליגה השנייה. ב-2012 עבר למועדון הכדורסל ז'לגיריס קובנה-2 מהליגה השנייה. בתום העונה עבר לקבוצת ז'לגיריס קובנה מהליגה הבכירה, המשתתפת גם ביורוליג. הוא זכה עם קובנה באליפות בעונת 2013-2014 ורשם במהלך העונה ממוצעים של 5.8 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק. בעונת 2014-2015 זכה עם קובנה בגביע. ביורוליג שותף בעונת 2014-2015 ב-20 משחקים בהם קלע 6.5 נקודות וקלט 4.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. בתום העונה עבר לריטאס וילנה, הוא השיג בעונת 2015/2016 ממוצע של 8.6 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק בליגה וזכה עם הקבוצה בגביע המלך. גודיאיטיס היה חבר בנבחרת הנוער של ליטא שסיימה חמישית באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין ב-2011. הוא רשם באליפות ממוצעים של 11.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק. ב-2015 זומן לסגל הרחב של נבחרת ליטא בכדורסל הוא שיחק בנבחרת במהלך אליפות אירופה בכדורסל 2017. ב-2015 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76', ב-2018 הועברו הזכויות להחתמתו לקליבלנד קאבלירס. מדיה וקבצים בנושא ארטוראס גודאיטיס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג ארטוראס גודאיטיס באתר היורוליג דף השחקן באתר ריטאס וילנה ארטוראס גודאיטיס באתר האליפות
רמי שטרן

רמי שטרן (נולד בשנת 1958) הוא סטנדאפיסט ישראלי, אחד מחלוצי הסטנד-אפ בישראל, ואף תואר בתקשורת כ"ממציא הסטנד-אפ הישראלי". שטרן נולד בשכונת יד לבנים בפתח תקווה. אביו, ניצול השואה, היה רתך ואמו עקרת בית. הוא למד בבית ספר דתי. לאחר שחרורו מהצבא נסע לניו יורק, שם חי ועבד תקופה. לאחר שחזר לארץ עבד במשרד פרסום וכן החל ללמוד משחק בסמינר הקיבוצים, אולם סולק לאחר שנת לימודים אחת עקב חוסר השקעה. בשנת 1986, שיחק תפקיד של פקח או"ם שוודי בסרט הקולנוע "אוונטי פופולו" של רפי בוקאי. אל הסטנד-אפ הגיע שטרן במקרה, בשנת 1985, לאחר שראה מודעה בעיתון לערב חובבים במועדון שבלול בדיזנגוף סנטר ובה היה כתוב: "אם אתה מצחיק — אתה על הבמה". שטרן, בקטעיו, העלה על הבמה פארודיות על גדעון רייכר ועל הסרט הערבי של יום שישי — קטעים שזכו לחיקויים והפכו למזוהים איתו. בהמשך הופיע גם כן במרתף העליון של תיאטרון בית ליסין לצד דבי ונולי, שמואל וילוז'ני ועוד. אחר כך קיבל גם מופע יחיד משלו במועדון הדומינו-גרוס. הוא הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, בהן תוכנית סוף השבוע "סופסופ" של גבי גזית בערוץ 2. באותה תקופה החל להתפרסם ולהפוך לדמות מוכרת בזירת הבידור בתל אביב והמשיך להופיע בצורה איטנסיבית ברחבי הארץ. לקראת אמצע שנות ה-90 חדל שטרן מלהופיע ובהדרגה נעלם מהתודעה הציבורית. בשנת 2014, החליט לעשות קאמבק והחל לחזור אל בימת הסטנדאפ ולהופיע במועדונים. בשנת 2017 שיחק תפקיד משנה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקומית "איפה אתה חי?", של הערוץ הראשון. בשנת 2018, התארח בעונתה השישית של הסדרה הקומית בכיכובה של עדי אשכנזי - "מה זה השטויות האלה?!", בפרק של סדרת הטלוויזיה "על הספקטרום" בתפקיד עצמו, וכן שיחק בתפקיד שוטר בפרק של סדרת הרשת "שרופים". שטרן רווק ומתגורר בתל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של רמי שטרן רמי שטרן, ברשת החברתית פייסבוק רמי שטרן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רמי שטרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רמי שטרן מתארח בפודקאסט "מאחורי כל צחוק" של אלדד שטרית, 4 בנובמבר 2019 מורן שריר, שנה עם רמי שטרן, כוכב הסטנד־אפ הראשון בישראל, במסעו חזרה לבמות, באתר הארץ, 7 במאי 2015 איריס קול, קול מן העבר - פרק 3 - רמי שטרן, הערוץ הראשון איריס קול, קול מן העבר - פרק 3, ערוץ 1, 0:36: "זה לא יהיה מוגזם לומר שהוא המציא את הסטנד-אפ הישראל העכשווי", וגם מורן שריר, שנה עם רמי שטרן, הארץ: "בסוף שנות השמונים ייסד רמי שטרן את הסטנד־אפ הישראלי והפך למלך הקומדיה."
מייק פנינג

מייקל אלן פנינג (אנגלית: Michael Alan Penning; ‏נולד ב־28 בספטמבר 1957) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית. שימש כשר המדינה לענייני משפטים של בריטניה וכחבר פרלמנט מטעם המל המפסטד. בבחירות הכלליות בבריטניה (2005) התמודד פנינג במושב שנשלט על ידי מפלגת הלייבור של המל המפסטד בניסיון להביס את חבר הפרלמנט טוני מקולטר. פנינג זכה ביתרון של 2001 קולות על מקואלטר וזכה במושב (לאחר ספירה חוזרת חלקית) של 499 קולות. בחודש יולי 2007, פנינג קודם על ידי מנהיג המפלגה השמרנית דייוויד קמרון לתפקיד השר לבריאות הציבור בממשלת הצללים השמרנית. ב-2016 חזר פנינג לפרלמנט. בדרך כלל הוא הצביע עם חברי מפלגתו השמרנית אבל בלט בהצבעות נגד נישואים של בני זוג מאותו מגדר. בבחירות 2019 זכה בלמעלה מ-60% מהקולות באזור הבחירה שלו. פנינג קצר את אחת ההצלחות הגדולות ביותר מבין חברי הפרלמנט בבחירות הכלליות 2010, כאשר הוא לקח 50% מקולות הבוחרים במחוז והשיג את המושב מושב ברוב של 13406. תוצאה זו דחקה את מועמד הלייבור למקום השלישי מאחורי המועמד הליברל-הדמוקרטי ריצ'רד גרייסון. בעקבות הבחירות, ראש הממשלה, דייוויד קמרון, מינה אותו לשר המדינה לענייני תחבורה, כאשר כבישים ותחבורה נוספו לתחומי האחריות שלו. בגילופי הגברי של 4 בספטמבר 2012, פנינג הועבר לתפקיד שר המדינה לענייני צפון אירלנד, הוא החזיק מעמד במשך קצת יותר משנה עד שקודם להיות שר המדינה לענייני אנשים עם מוגבלויות ב -7 באוקטובר 2013. לאחר מכן הוא קודם בפעם השנייה ב -15 ביולי 2014 מונה לשמש כשר הכוחות המזוינים של המדינה. הוא וכיהן בתפקיד עד יולי 2016. אתר האינטרנט הרשמי של מייק פנינג מדיה וקבצים בנושא מייק פנינג בוויקישיתוף מייק פנינג, ברשת החברתית פייסבוק אתר האינטרנט של מייק פנינג (באנגלית) Mike Penning, הם עובדים בשבילך .They Work for You
איגור דה קמרגו

איגור אלברט רינסק דה דייבר קמרגו (Igor Albert Rinck de Diver Camargo; נולד ב-12 במאי 1983) המוכר יותר בשמו איגור דה קמרגו הוא כדורגלן בלגי-ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ במכלן. דה קמרגו היה שחקן מפתח בעבור סטנדרד לייז' והחל לשחק בבלגיה כשהיה רק בן 17. בעונת 2009-10, הוא שיחק בכל משחקי הליגה חוץ מאחד ורשם שבעה שערי ליגה. הוא יכול לשחק גם בעמדת החלוץ השני. ב-22 באפריל 2010, הודיע שבסוף העונה יעבור למועדון הגרמני, בורוסיה מנשנגלדבך. ב-8 ביולי 2013, שב לסטנדרד לייז' וחתם על חוזה לשלוש שנים. ב-24 ביוני 2015 חתם במועדון נעוריו גנק. ב-15 ביולי 2016 חתם לשנתיים באפואל ניקוסיה מהליגה הקפריסאית. לאחר שדה קמרגו קיבל אזרחות בלגית, הוא זומן לנבחרת בלגיה וערך את הופעת הבכורה שלו נגד סלובניה בפברואר 2009. מדיה וקבצים בנושא איגור דה קמרגו בוויקישיתוף איגור דה קמרגו, באתר Transfermarkt איגור דה קמרגו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) איגור דה קמרגו, באתר Soccerway איגור דה קמרגו, באתר BDFutbol איגור דה קמרגו, באתר WorldFootball.net איגור דה קמרגו, באתר National Football Teams איגור דה קמרגו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרים בלערבי

כרים בלערבי (בערבית: كريم بلعربي; נולד ב-8 באפריל 1990) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בבאייר לברקוזן. בלערבי נולד ב-1990 בברלין לאב מרוקאי ואם גרמניה. בשנת 2008, בלערבי הצטרף לקבוצת הנוער (מתחת לגיל 19) של איינטרכט בראונשווייג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בעונת 09–2008, ועוד שתי הופעות במהלך עונת 10–2009. בלערבי עזב את בראונשווייג לטובת קבוצת בונדסליגה אחרת, באייר לברקוזן. בעקבות פציעה, בלערבי החמיץ את רוב משחקי הבונדסליגה של עונת 13–2012. בשנת 2013, הוא חזר מהפציעה לקבוצה הקודמת שלו, איינטרכט בראונשווייג בהשאלה. בלערבי חזר ללברקוזן בתחילת עונת 15–2014. ב-23 באוגוסט 2014, הוא כבש את השער המהיר ביותר בתולדות הבונדסליגה, רק ב-9 שניות, במשחק הפתיחה של הליגה, מול בורוסיה דורטמונד, הוא הוביל את קבוצתו לניצחון חוץ 0–2. בלערבי שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה (מתחת לגילאים 20 ו-21). הוא זומן לנבחרת הבכירה באוקטובר 2010. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 באוקטובר 2014, בהפסד חוץ לנבחרת פולין 0-2 במסגרת מוקדמות יורו 2016, כאשר הוא משחק את מלוא 90 הדקות. ב-13 ביולי 2015 הוא כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–7 על נבחרת גיברלטר. מדיה וקבצים בנושא כרים בלערבי בוויקישיתוף כרים בלערבי, באתר Transfermarkt כרים בלערבי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) כרים בלערבי, באתר Soccerway כרים בלערבי, באתר WorldFootball.net כרים בלערבי, באתר National Football Teams כרים בלערבי, באתר FootballDatabase.eu
יילה ווסן

יילה ווסן (בפלמית: Jelle Vossen; נולד ב-22 במרץ 1989) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בזולטה ורכם. ב-31 באוגוסט 2009, ווסן היה חלק מעסקת העברה מאוחרת בלילה האחרון של חלון העברות. סרקל ברוז' וגנק הגיעו להסכם, ווסן הושאל לסרקל, בעוד שחברו לקבוצה, האנס קורנליס, הצטרף לשורותיה של סרקל. תומאס בופל עשה את הדרך ההפוכה כאשר הוא הצטרף לגנק. בעונת 2010-11 ווסן שב לגנק. בראשון בספטמבר 2014, ווסן הצטרף בהשאלה לקבוצה האנגלית, מידלסברו, כאשר בסוף העונה תוכל מידלסברו לרכוש את ווסן בעבור 3 מיליון יורו. ווסן ערך את הופעת הבכורה שלו באמצע ספטמבר 2014 בניצחון 2-1 על האדרספילד טאון, כאשר הוא מחליף את לי טומלין בדקה ה-59. ווסן כבש את שעריו הראשונים בקבוצה בניצחון החוץ 5-1 מול מילוול, ווסן רשם שלושער באותו הערב. ב-6 ביולי 2015 ווסן חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה מליגת הצ'מפיונשיפ, ברנלי. ב-8 באוגוסט במחזור הפתיחה ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו אחת נגד לידס. בסוף אוגוסט 2015, לאחר שבילה בברנלי פחות מחודשיים, ווסן חתם על חוזה לחמש שנים עם הקבוצה הבלגית, קלאב ברוז'. ב-23 בספטמבר 2016 ווסן הבקיע את שערו ה-100 בליגה הבלגית. ב-30 בינואר 2020 חתם לשלוש וחצי שנים בזולטה ורכם. ווסן זומן לנבחרת בלגיה בטורניר גביע קירין נגד נבחרות צ'ילה ויפן. באמצע אוקטובר של שנת 2010, ווסן הבקיע את שערו הראשון בתיקו הבית 4-4 מול נבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 2012. מדיה וקבצים בנושא יילה ווסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יילה ווסן יילה ווסן, באתר Transfermarkt יילה ווסן, באתר Soccerway יילה ווסן, באתר WorldFootball.net יילה ווסן, באתר National Football Teams יילה ווסן, באתר FootballDatabase.eu
דן זכאי

דן זכאי (זקהיים) (Zachai; נולד ב-1939) הוא פסיכולוג ישראלי, חוקר פסיכולוגיה קוגניטיבית ופרופסור אמריטוס בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שבו שימש בעבר ראש החוג. כיהן בעבר כראש התוכנית לתואר שני בהתנהגות ופיתוח ארגונים בחוג לפסיכולוגיה במרכז הבינתחומי הרצליה וכיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל. זוכה פרס א.מ.ת לשנת 2011. דן זכאי נולד בתל אביב ב-1939, בנם של יהודית ויואל, ואחיהן הצעיר של השחקנית ומדבבת שפרירה זכאי והווירולוגית פרופ' זִכריה זכאי-רוֹנֶס. למד בגימנסיה הרצליה. סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה בהצטיינות ב-1970, תואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית בהדרכת פרופ' רון שובל וד"ר אריה שלוסברג בהצטיינות ב-1972. דוקטורט בפסיכולוגיה בהדרכת הפרופסורים הנס קרייטלר, שולמית קרייטלר ואמיר פנואלי ב-1976 ותואר שני נוסף בפסיכולוגיה קלינית בהדרכת ד"ר יעקב לומרנץ ופרופ' גדעון מדיני, כולם מאוניברסיטת תל אביב, והחל ללמד שם בחוג לפסיכולוגיה, עד פרישתו ב-2007. ב-1979 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברונל, במלגת המועצה הבריטית. לאורך השנים היה פרופסור אורח במוסדות מחקר כגון אוניברסיטת אילינוי, MIT, המכון הטכנולוגי של טוקיו ואוניברסיטת מינכן. במסגרת החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב כיהן כראש החוג (בשנים 1996–1999), וכן כראש ועדת ההוראה של הפקולטה למדעי החברה (2002–2007). זכאי הוא פסיכולוג חברתי-תעסוקתי-ארגוני בדרגת מומחה מ-1980, ובדרגת מדריך מ-1981. כיהן גם במספר תפקידי ניהול מקצועיים, בהם יו"ר האיגוד הישראלי לפיתוח ארגוני (1992–1995) ויו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל (2005–2009). כחוקר פרסם יותר מ-100 פרסומים מדעיים. שימש כחבר מערכת בכתבי העת המדעיים Journal of Behavioral Decision Making ו-Experimental Psychology. תחומי מחקרו עוסקים בשיפוט ואומדן זמן פסיכולוגי, שיפוטים קוגניטיביים ומטה קוגניטיביים, תהליכי קבלת החלטות וניהול סכסוכים. ב-2011 זכה בפרס א.מ.ת, על הישגיו בפיתוח הבנת תפיסת ושיפוט הזמן, השפעת שיפוט זה על תהליכי קבלת החלטות, ו"מודל שער הקשב" שפיתח בתחום זה. לאחר פרישתו מהחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ב-2007, החל לכהן כפרופסור בבית הספר לפסיכולוגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, ולאחר מכן מונה לראש החוג לתואר שני "התנהגות ופיתוח ארגוני". משנת 2016 מרצה במכללה האקדמית אשקלון. זכאי נשוי ולו ארבעה בנים. יסודות הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, 1985, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה קבלת החלטות, 1998, הוצאת פרולוג זמן פסיכולוגי, 1998, הוצאת משרד הביטחון פסיכולוגיה קוגניטיבית, 2006, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה דן זכאי, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה דן זכאי - דף מרצה וקורות חיים, באתר אוניברסיטת תל אביב (באנגלית) דן זכאי, באתר פרס א.מ.ת הספרים של דן זכאי, באתר "סימניה" אורן הוברמן, איך עוצרים את הרגע?, באתר כלכליסט, 1 בספטמבר 2011 דן זכאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) דן זכאי, דף שער בספרייה הלאומית בוגרי מדעי הרוח באוניברסיטת ת"א, מעריב, טור 1, 21 במרץ 1971. מקבלי תארי מוסמך בהצטיינות באוניברסיטת ת"א, דבר, 23 באוקטובר 1972. כותרת עבודת הדוקטור שלו: "Decision by Meaning: A Decision Making Model Based Upon the Cognitive Orientation Theory" (ובעברית: "החלטה באמצעות מובן").
Winsor & Newton

וינזור וניוטון (בשפת המקור: Winsor & Newton) היא חברה לייצור חומרי גלם לאמנים כגון צבעי שמן, צבעי מים ואקריליק. החברה הוקמה על ידי שני מייסדים, ויליאם וינזור והנרי ניוטון, בשנת 1832. מקום מושבה המקורי היה במוסך של וינזור ברחוב רת'בון 38 בלונדון, משם משנת 1841 התרחב המפעל לאתר בקנטיש טאון ולבסוף בשנת 1898 עבר לבניין בפרוור הלונדוני וילדסטון, שם המטה והמפעל הראשי של וינזור וניוטון ממוקם עד היום. סביב הבניין המקורי המפעל גדל משמעותית ומכיל מחסנים, שרשרת ניהול מלאי, מחלקת מחקר ופיתוח, בקרת איכות, חומרי גלם ועוד. צבעי מים (תחת מותג החברה וכן המותג Cotman) מקלות צבעי מים מוצקים מדגשי צבעי מים צבעי גואש צבעי שמן (תחת מותג החברה וכן המותג Winton ו-Griffin) מקלות צבעי שמן מוצקים צבעי שמן נמסכים במים דיו לאיור ולקליגרפיה פחם צבע אקריליק (תחת מותג החברה וכן מותג במיצוב עממי Galeria) כני ציור, מברשות, תוספים לצבעי שמן וניר לאמנים פרו מארקר פיגמנט מארקר מדיה וקבצים בנושא Winsor & Newton בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Winsor & Newton Official A.C. Moore, סיור במפעל החברה, YouTube.com
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה

ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה (צרפתית: Jean-Baptiste Annibal Aubert du Bayet;‏ 19 באוגוסט 1759 – 17 בדצמבר 1797) היה גנרל צרפתי ופוליטיקאי, שפעל בתקופת המהפכה הצרפתית. אובר דה בייה נולד בבאטון רוז' – במושבה האמריקנית הצרפתית של לואיזיאנה בשנת 1759. השתתף במספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. עם תחילתה של המהפכה הצרפתית אובר דה בייה הגיע לצרפת, אבל בתחילה היה עוין את הרעיונות המהפכניים. אבל כדי לקדם את עצמו כבר ב-1791 הוא הפך לחבר בבית המחוקקים, ולאחר מכן מ-8 ביולי 1792 עד 22 ביולי 1792 היה נשיא האספה הלאומית הצרפתית ("האספה המחוקקת"). מ-3 בנובמבר 1795 עד 8 בפברואר 1796, שימש כשר המלחמה של צרפת. ב 1796 התמנה כשגריר לאימפריה העותמאנית כאשר המשימה שלו היא להחזיר את היחסים הדיפלומטיים בין צרפת והאימפריה העותמאנית לברית נגד רוסיה. במסגרת זו נשלח עם ציוד ארטילריה, תותחנים ומהנדסים צרפתים כדי לעזור בפיתוח מאגרי הנשק העות'מאניים. כמו כן קציני חי"ר ופרשים אמנו את היניצ'רים, באופן אירוני, חלק מהחיילים האלה, שהוכשר לשיטות מערביות, הועסקו בהצלחה נגד החיילים צרפתים של נפוליאון כמה שנים מאוחר יותר תחת סר סידני סמית במצור על עכו בשנת 1799. אובר דה בייה נפטר ב 1797 בקונסטנטינופול. אלמנתו חזרה לצרפת ונישאה לעוזרו הוותיק ז'אן-פרנסואה דה קאר. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה בוויקישיתוף
אגרוף מונף

אגרוף מונף (נקרא גם אגרוף קמוץ או אגרוף קפוץ, באנגלית: Raised fist) הוא סמל לסולידריות ולתמיכה, בו נעשה שימוש גם כהצדעה להבעת אחדות, עוצמה, התנגדות ומאבק. את המקור לסמל זה ניתן למצוא בתיאורים מתקופת ממלכת אשור, בהם מוצגת אשתר עם אגרוף מונף. בעידן המודרני, מזוהה האגרוף המונף עם תנועות שמאל ועם תנועות של קבוצות מיעוט, אולם ישנן גם תנועות ימניות ופשיסטיות שעושות בו שימוש. בשנת 1917, שימש סמל האגרוף המונף כלוגו של איגוד פועלי התעשייה של העולם. במלחמת האזרחים בספרד, אימצו הקומוניסטים את סמל האגרוף המונף כהצדעה, זאת לאחר שחיפשו הצדעה שתהווה אלטרנטיבה להצדעה הרומית (אנ') אותה אימצו הפשיסטים. לאורך ההיסטוריה, סימל האגרוף המונף תנועות ומאבקים שונים: מהפכת הסטודנטים בצרפת, תנועת המחאה נגד מלחמת וייטנאם (אנ'), תנועת ה"הפנתרים השחורים", תנועות אנטי-קולוניאליזם (אנ') בעולם השלישי ותנועות נוספות לצדק חברתי. בשנות הארבעים והחמישים, נעשה שימוש בסמל זה גם בתנועות השמאל בישראל. לעיתים, האגרוף המונף משולב עם אלמנטים גרפים אחרים במטרה לאחד בין שתי משמעויות סמליות. לדוגמה: השילוב בין סמל האגרוף המונף לסמל הפטיש והמגל מסמל מאבק קומוניסטי, השילוב בין סמל האגרוף המונף לסמל ונוס מסמל מאבק פמיניסטי והשילוב בין האגרוף המונף לסמל של ספר מסמל את המאבק של הספרנים נגד ניהול זכויות דיגיטלי. אגרוף שחור הוא הלוגו של תנועת הכוח השחור (אנ'), ומסמל את מאבקם של השחורים להגדרה עצמית ולשוויון. אגרוף לבן אוחז ורד הוא הלוגו של האינטרנציונל הסוציאליסטי. אגרוף אוחז ברובה הוא הלוגו של האצ"ל. אגרוף בתוך סמלה של ונוס הוא הלוגו של התנועה הפמיניסטית. אגרוף בתוך מגן דוד הוא הלוגו של תנועת כך. בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, הצדעת האגרוף המונף הייתה מזוהה עם חברי הקומינטרן. בקרב הקומוניסטים והסוציאליסטים, הצדעת האגרוף המונף נקראת 'הצדעה אדומה'. החזית האדומה בגרמניה השתמשה באגרוף המונף הן כלוגו והן כהצדעה. במלחמת האזרחים בספרד, הצדעה זו כונתה 'ההצדעה האנטי-פשיסטית'. תנועת הכוח השחור משתמשת בהצדעת אגרוף מונף, אותה היא מכנה 'הצדעת הכוח השחור'. בשנת 1968, באולימפיאדת מקסיקו סיטי, עלו על הפודיום האתלטים ג'ון קרלוס וטומי סמית', הניפו את ידיהם לאוויר וביצעו את הצדעת הכוח השחור כאות מחאה. בטקס פרסי אופיר לשנת 2016, היוצרים תאמר נפאר ויוסי צברי ביצעו את השיר 'אנא מש פוליטי', ובמהלך הופעתם הרימו את ידיהם לאוויר עם אגרוף מונף. לוגו התנועה הפמיניסטית מהפכת אוקטובר, 1922 ההפיכה במצרים, 2011 שחרור בעלי חיים הצדעת הכוח השחור במסגרת מפגש איחוד חברי הפנתרים השחורים - 2006 לוגו החזית האדומה בגרמניה כרזת מפגש עם מקס לרנר בנושא זכויות אזרח, 1940 ספרנים נגד ניהול זכויות דיגיטלי סמיח ארדן, 2010 מדליסט הזהב (במרכז) טומי סמית' ומדליסט הארד ג'ון קרלוס בהצדעת "הכוח השחור" בטקס הענקת המדליות באולימפיאדת מקסיקו סיטי מחאות ג'ורג' פלויד, יוני 2020 הצדעה סימן V מדיה וקבצים בנושא אגרוף מונף בוויקישיתוף עודד בן יהודה, כך נהפך האגרוף לסמל המחאה נגד ההפיכה המשטרית 2023, באתר הארץ, 27 במרץ 2023 The Samuel Gray Society, dedicated to preserving the history of colonial America and its people A brief history of the "clenched fist" image, Lincoln Cushing, Docs Populi What's in a clenched fist?, Stephen Moss, The Guardian, 30.5.2006 דוד טרטקובר‏, ימנית לפרצוף, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2010 Elements of Meaning in Gesture, By Geneviève Calbris, p28 טקס פרסי אופיר לשנת 2016, תזמון 01:27, אתר מאקו
מצר מקקלור

מצר מקקלור (באנגלית: McClure Strait או ‏M'Clure Strait) הוא מצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני בחלקן הצפוני של הטריטוריות הצפון-מערביות הקנדיות, המפריד בין האי בנקס מדרום, לבין אי הנסיך פטריק, אגלינטון ומלוויל (שלושת האיים שהם חלק מאיי המלכה אליזבת) מצפון, ומחבר את ים בופור ממערב עם ויקונט מלוויל סאונד (Viscount Melville Sound) ממזרח. המצר הוא למעשה המשכה הצפון-מערבי של תעלת פארי. רוחבו של המצר במעבר המזרחי הוא 120 ק"מ, עומקו מגיע ליותר מ-400 מטרים, ואורכו – 275 ק"מ. המצר הוא אחד המעברים במעבר הצפון-מערבי והוא רווי באופן כרוני בקרח ים (Sea ice). ב-1969 נתקעה בו מכלית נפט אמריקאית "מנהטן", שחולצה על ידי שוברת קרח קנדית והשלימה את חציית המעבר דרך נתיב דרומי חלופי (מצר הנסיך מוויילס). באוגוסט 2007 הפך לראשונה לנקי מקרח כתוצאה מההתחממות העולמית. המצר קרוי על שמו של חוקר אירי של האזור הארקטי בצי המלכותי הבריטי, רוברט מקקלור (Robert McClure; ‏1807–1873), שהיה הראשון לצלוח את המעבר הצפון-מערבי על גבי אונייה ומזחלת. מצר מקקלור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האי אגלינטון (Eglinton Island) הוא אי בלתי מיושב ששטחו 1,541 קמ"ר, השוכן בין האי הנסיך פטריק ממערב, לבין האי מלוויל, ממזרח. Arctic Council, Arctic Marine Shipping Assessment 2009 Report, p. 21 "מנהטן" (SS Manhattan) נהייתה לאוניית משא מסחרית ראשונה להפליג דרך המעבר הצפון-מערבי. Northwest Passage now open for business, mongabay.com, September 15, 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות צרפת בטניס 1935

אליפות צרפת 1935 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-21 במאי והסתיימו ב-2 ביוני. זו הייתה האליפות ה-40 מאז ייסודה. בתחרות זו השתתפו 89 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: גוטפריד פון קרם (גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה), מנצח תחרות 1934, הפסיד בגמר פרד פרי (בריטניה בריטניה), ניצח בתחרות ג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה), מנצח תחרות 1933, הודח בחצי גמר באני אוסטין (בריטניה בריטניה), הודח בחצי גמר רודריך מנצל (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודח ברבע גמר ג'ורג'ו דה סטפני (ממלכת איטליה ממלכת איטליה), הודח בסיבוב הרביעי כריסטיאן בוסי (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר ויוויאן מקגרת' (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע גמר אנדרה מרטן-לז'ה (צרפת צרפת), הודח בסיבוב הרביעי הארי הופמן (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הרביעי מרסל ברנר (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר אדריאן קוויסט אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הרביעי אנדרה מרלן (צרפת צרפת), הודח בסיבוב הרביעי יוזף קסקה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודח בסיבוב הרביעי דון טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הרביעי ורנון קירבי (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בסיבוב השלישי בגמר התחרות נפגשו גוטפריד פון קרם (גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה) מנצח תחרות 1933 ופרד פרי (בריטניה בריטניה). פרד פרי ניצח ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות וימבלדון. בתחרות הנשים השתתפו 45 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג: מרגרט סקריבן, (בריטניה בריטניה) מנצחת תחרויות 1933-1934, הודחה בחצי גמר הלן ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בחצי גמר הילדה שפרלינג קראווינקל, (גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה) ניצחה התחרות סימון מאתיה (צרפת צרפת), הפסידה בגמר לולט פאיו (שווייץ שווייץ), הודחה ברבע גמר קיי סטמרס (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב הראשון סילבי הנרוטן (ינג) (צרפת צרפת), הודחה ברבע גמר מדזי רולין קוקרק (הולנד הולנד), הודחה ברבע גמר במשחק הגמר מנצחת תחרות 1934 מרגרט סקריבן (בריטניה בריטניה) הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר הילדה שפרלינג קרווינקל (גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה) נפגשה עם סימון מאתיה (צרפת צרפת) וניצחה בשתי מערכות. בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1934 ג'ק קרופורד וויוויאן מקגרת' (אוסטרליה אוסטרליה) בתחרות זו שיחקו עם פרטנרים חדשים ונפגשו בגמר. במשחק הגמר ג'ק קרופורד ואדריאן קוויסט (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם הזוג ויוויאן מקגרת' ודון טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון. בתחרות השתתפו 22 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1934 רק סימון מאתיה (צרפת צרפת) השתתפה השנה. במשחק הגמר מרגרט סקריבן וקיי סטמרס (בריטניה בריטניה) שיחקו נגד סילבי הנרוטן (יונג) (צרפת צרפת) והילדה שפרלינג קרווינקל (גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה) וניצחו בשתי מערכות. בתחרות השתתפו 43 זוגות. מנצחי תחרות 1934 ז'אן בורוטרה וקולט רוזמבר (צרפת צרפת) הודחו ברבע גמר. במשחק הגמר נפגשו לולט פאיו (שווייץ שווייץ) ומרסל ברנר (צרפת צרפת) עם סילבי הנרוטן (יונג) ואנדרה מרטן-לז'ה (צרפת צרפת) וניצחו ב-3 מערכות. תחרות נשים תחרות גברים האתר הרשמי של אליפות צרפת הפתוחה נתונים נוספים על האליפות