laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמי"ת י'

בית החינוך חמ"ד אמי"ת מקיף י' אשדוד (מוכר גם בשם "אמי"ת י' אשדוד ע"ש בצלאל שפרן") הוא בית ספר תיכון דתי באשדוד. בית הספר הוקם ב-2003, עם פתיחת שנת הלימודים תשס"ד. בית הספר הוקם על ידי עיריית אשדוד בספטמבר 2003 תחילת שנת הלימודים תשס"ד, כמענה להתפתחות המואצת של העיר לכיוון דרום, ומתן מענה נוסף לאוכלוסייה החפצה בחינוך דתי, מעבר לתיכון הדתי הוותיק שהיה ממוקם בצפון העיר. המחזור הראשון כלל 160 בנים ובנות. בית הספר החל את דרכו החינוכית כאשר הבנים והבנות למדו בכיתות נפרדות, אך כעבור כחמש שנים החלו ללמוד במשותף וכיום כל הכיתות בו מעורבות בין בנים לבנות, והוא אחד מהתיכונים הדתיים המעורבים מגדרית היחידים בישראל. המנהלת הראשונה, ד"ר ירדנה חדד, שימשה בתפקידה כחמש שנים. בית הספר צמח בתקופה זו, והגיע לשיא של 1,056 תלמידים בשנת הלימודים תש"ע. לאחר עזיבתה של המנהלת המייסדת נקלע בית הספר לקשיים רבים ותחלופת מנהלים רבה מאוד. לקראת שנת הלימודים תשע"ג קיבלה רשת אמי"ת את האחריות לניהולו של בית הספר, שהגיע לשיא שלילי של כ-600 תלמידים. מאז צמח בית הספר בחזרה, וכיום מספר הלומדים בו עומד על כ-900 תלמידים. בבית הספר מגוון כיתות לפי צורכי התלמידים - חינוך מיוחד, כיתות שח"ר, כיתות מופ"ת וכיתות עתודה מדעית טכנולוגית. התלמידים לומדים במגוון מגמות - אלקטרוניקה, מדעי המחשב, אדריכלות, רפואה, תקשוב, סייבר, פיזיקה, ביולוגיה ועוד. מנהל בית הספר כיום הוא ירון כרמי. אתר האינטרנט הרשמי של אמי"ת י' תעודת הצטיינות מחוז דרום לשנת הלימודים תשפ"א, מינהל החינוך הדתי במשרד החינוך שער בית הספר, באתר בית הספר לשונית מאפייני מוסד נתונים כלליים למקיף י' (644823) לשנת הלימודים תשע"ט–2019, באתר שקיפות בחינוך מנהל חדש לאמית י' בעיר: ירון כרמי מחליף את מוטי ארבל, אשדוד-נט, 20 ביוני 2022
יוסי רונן

יוסי רונן (נולד ב-27 במרץ 1947) הוא במאי טלוויזיה, עורך, מפיק ואיש רדיו ישראלי זוכה פרס כינור דוד ומרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון. יוסי רונן נולד ב-27 במרץ 1947 בישראל להורים ניצולי השואה. את שירותו הצבאי עשה בלהקות צבאיות, והשתתף בהצגה על אנה פרנק, שהעלה תיאטרון צה"ל. בגיל 20 הגיע לגלי צה"ל, שם שירת ככתב צבאי. שובץ תחילה לצוות היומן, שניהל אז דודו דיין, ושידר את הפריצה לעיר העתיקה ב-1967. השתחרר מצה"ל בנובמבר 1968 והצטרף לטלוויזיה החינוכית. בין היתר, בשנת 1973 ביים את הסדרה "עברית בסימן טוב" שכתבה רות בונדי, בשנת 1977 ביים את התוכנית "מצב משפחתי" וביולי 1978 היה הבמאי המייסד של התוכנית "זהו זה!", בשנת 1978 זכה בפרס כינור דוד ליוצרים בתרבות הישראלית. כמנהל מחלקת האקטואליה של הטלוויזיה החינוכית היה רונן אחראי לתוכניות "תיק תקשורת", "מוסף המוספים" ו"חדש בעיניים". נמנה עם מקימי התוכנית "ערב חדש", ביוני 1982, בתחילת מלחמת לבנון הראשונה. שמה הראשון היה "שלום הגליל" ושונה ל"ערב חדש" כשלושה חודשים לאחר עלייתה לאוויר. שימש כעורך הראשי של התוכנית לסירוגין, כ-13 שנה. בשנת 1991 הפיק וביים את השידור החי הראשון של "מצעד החיים" מפולין. בשנים 1993–1994 היה סמנכ"ל בחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 1996 היה בין המייסדים של רדיו אקו 99FM וכיהן בו כמנכ"ל. בין השנים 1999 ל-2000 ערך את התוכנית "הכול פוליטי" ו"דן בעניינים", שתיהן בהנחיית דן מרגלית ב"קשת 12". בשנים 2001–2002 היה חבר בצוות ההקמה של ערוץ 10, בתפקיד של מנהל תוכניות. שימש כבמאי בעימותים בין ראשי המפלגות הגדולות, בחמש מערכות בחירות. שיחק בתפקיד עצמו בתוכניות "במדינת היהודים" בשנת 2004 וב"זה הסוד שלי" בשנת 2016. רונן הוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. רונן הוא מרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון, נשוי למיקה רונן ולהם 3 ילדים אפרת,גיא ומירב ושישה נכדים: נועם, מעין ,יהלי, עמרי, עמית, אלי ומילה. אריאל הורוביץ, ‏הראשון בשידור, בעיתון מקור ראשון, 28 באוגוסט 2018 מאיה כהן, "את החרדות והלחץ שלי הכנסתי בדמות של הבאבא בובה", באתר ישראל היום, 15 באפריל 2018 ארי ליבסקר וטל זלמנוביץ', ‏ערב חדש-ישן; 20 שנה ל"ערב חדש" ולמלחמת לבנון, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2002 ניצן צבי כהן, ‏הנכס הוא אנחנו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 ביוני 2018 יוסי רונן - במאי מפיק ומרצה לטלויזיה: סיום תוכנית מושב טי וי לאחר 10 שנים, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 8:46) הערב החדש - 05.08.2018 - התכנית האחרונה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 35:25) יוסי רונן: במאי, מפיק ואיש תקשורת האזינו לשיחה עמו, באתר 103fm דף המרצה של יוסי רונן, באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון יוסי רונן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אייל לוי, ‏50 שנה אחרי ששידרו את שחרור הכותל, אנשי גלי צה"ל משחזרים את הדרמה, באתר מעריב אונליין, 1 ביוני 2017 "קדימה לתוך שער האריות": ההקלטות הנדירות משחרור ירושלים, באתר גלי צה"ל נטע סלע, כך כבשנו את העיר העתיקה, באתר ynet, 7 ביוני 2007 שידרתי היסטוריה, לגמרי במקרה, באתר וואלה, 18 במאי 2007 טליה לוין, ‏כוכבי "זהו זה" נזכרים: "כל המדינה הייתה מנותקת בין 16:00 ל-17:00", באתר מעריב אונליין, 23 ביוני 2018 מירב קריסטל, אחרי 30 שנה, באתר ynet, 4 ביולי 2008 כרמית ספיר ויץ, ‏"לוקחים נכס של ממש, וזורקים אותו": העורכים והמגישים על סגירת "ערב חדש", באתר מעריב אונליין, 7 באוגוסט 2018 שתי תוכניות מחפשות פוליטיקאית, באתר amalnet
הקיר

הקיר הוא סרט דוקומנטרי ישראלי, זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב 2017 בבימויה של מורן איפרגן. הסרט הוקרן בפסטיבלים נחשבים רבים ברחבי העולם, נרכש להפצה בצרפת ועלה גם להקרנות סדירות בקולנוע לב תל אביב ובסינמטקים השונים ברחבי ישראל. אישה המפרקת את נישואיה, נמלטת אל עזרת הנשים בכותל המערבי בירושלים ומתעדת משם במשך שנה את המתרחש בחייה האישיים ואת המתרחש במקום. "הקיר" עוקב אחר תהליך "חורבן הבית" של הבמאית דרך מערכות היחסים הטלפוניות שלה עם הנשים החשובות בחייה- אמא שלה, אחותה הגדולה, וחברתה הטובה. בו בזמן הסרט מתעד את המתרחש במקום שהוא הסמל הדתי והלאומי החזק בישראל. מקום אשר עולים אליו לרגל לחגוג ולבכות, ביום ובלילה בימי חול וחג, ומביט בתהליכים הדתיים והלאומיים שעוברים על החברה הישראלית. דיוקן כפול של מקום ושל אישה. מפגש בין סאונד לתמונה, בין האישי לציבורי בין אלוהים להיעדרו. על פי אתר וואלה:"הסרט מיטיב לשלב בין הפרטי והכללי, קודש וחול, ארצי ורוחני, ולהראות כיצד כל אלה מתערבבים זה בזה תמידית, ואינם אלא שני צדדים שונים של אותו מטבע. בראש ובראשונה, אם כך, מדובר ביצירה קולנועית המשלבת בין עשייה מיומנת ורגישה לאמירה תאורטית עמוקה וחכמה." על פי אתר ynet:"הקיר מייצר דיאלקטיקה מעניינת בין סאונד ותמונה. ברובד האחד, אנו חוזים במתרחש בעזרת הנשים בכותל. דימויים של תשוקה, דבקות, אמונה. ברובד האחר, זה השמיעתי, אנו מאזינים לשיחות הטלפון שמנהלת איפרגן עם חברתה הטובה, עם אחיותיה, אמה, סבתה המנוחה, וגם שני גברים בחייה – בעלה ובן זוגה לשעבר, פלסטיני." אורי קליין ב"הארץ":"הקיר": הסרט שפורץ את גבולותיו של הקולנוע התיעודי. סרטה התיעודי של מורן איפרגן המתרחש סביב היומיום ברחבת הכותל, הוא יצירה מתוחכמת ודקת הומור המראה עד כמה הפרטי הוא פוליטי. הסרט נבחר להשתתף בכמה וכמה פסטיבלים בינלאומיים: פסטיבל Cinema du Real בפריז (2017) פסטיבל Dok-Leipzig 2017 פסטיבל הקולנוע היהודי בלונדון, 2017 פסטיבל FIPA 2018 (ביאריץ) מועמד לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, פרסי אופיר, 2018 "הקיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הקיר", באתר אידיבי "הקיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הקיר" בפסטיבל הבינלאומי לסרטים דוקומנטריים בתל אביב אינה טוקר, הוכרזו הזוכים בפסטיבל דוקאביב: "הקיר" הוא המנצח הגדול, באתר ynet, 17 במאי 2017 קיר רויאל: "הקיר" של מורן איפרגן סרט נפלא, ולא פלא שזכה להצלחה בינלאומית, באתר וואלה, 10 במרץ 2018 שמוליק דובדבני, ביקורת סרט: "הקיר" - הפמיניסטיות לא ישארו אדישות, באתר ynet, 19 במרץ 2018 גילי איזיקוביץ, הזוכה בתחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב: "הקיר" של מורן איפרגן, באתר הארץ, 17 במאי 2017 "הקיר": איך מתארים עולם שלם שמאבד משמעות, באתר הארץ, 14 במאי 2017 דוקאביב 2017: ״הקיר״ של מורן איפרגן | סינמסקופ אורי קליין, "הקיר": הסרט שפורץ את גבולותיו של הקולנוע התיעודי, באתר הארץ, 21 במרץ 2018 הקיר - מורן איפרגן // Wall - Moran Ifergan, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:33)
בורסאספור (כדורסל)

בורסאספור (בטורקית: Bursaspor Basketbol Takımı) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר בורסה, המתחרה בליגת העל הטורקית. בורסאספור הוקמה בשנת 2014 ושיחקה בליגה הטורקית השלישית. בשנת 2019 עלתה הקבוצה לליגת העל הטורקית בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שזכתה באליפות הליגה השנייה בטורקיה. הקבוצה העפילה בעונת 2020/2021 לראשונה בתולדותיה למפעל בינלאומי כאשר השתתפה ביורוקאפ, בו הודחה בשלב הבתים. מדיה וקבצים בנושא בורסאספור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורסאספור בורסאספור, ברשת החברתית פייסבוק בורסאספור, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיגה ניו יורק

גיגה ניו יורק (באנגלית: Giga New York) או גיגה מפעל 2 (Gigafactory 2) הוא מפעל של SolarCity, חברת בת של טסלה לייצור תאים פוטו-וולטאיים, בבאפלו, ניו יורק. המפעל בבעלות מדינת ניו יורק, והוקם על שרידי מפעל פלדה לשעבר. בניית המפעל החלה בשנת 2014 והסתיימה בשנים 2016–2017. בשנת 2013 תוכנן האתר של גיגה ניו יורק כמרכז להנבטה עסקית בתחום האנרגיה הנקייה. SolarCity רכשה ב 2014 את Silevo שמוזגה לתוך טסלה שנתיים לאחר שהמפעל תוכנן. המפעל, בשותפות עם פנסוניק, החל בהרכבה מוגבלת של מודולים פוטו-וולטאיים בשנת 2017 באמצעות תאי PV יפניים מיובאים. היא החלה בייצור מסחרי של מודולים בשנת 2017. בשנת 2018, SolarCity החלה בייצור של תאי שמש בודדים. בסוף 2019 או בתחילת 2020 טסלה החלה בהתקנה מסחרית של גרסה 3 למוצר "Solar Roof" שלה. בתחילת 2020 הגדילה טסלה את מספר העובדים במפעל ליותר מ-1,500, אך פנסוניק הפסיקה לייצר פאנלים סולאריים במפעל בשנת 2020. עקב מגפת הקורונה, התעסוקה במפעל פחתה במחצית הראשונה של 2020. בשנת 2018 התחייבה טסלה לספק 1,460 משרות במפעל עד אפריל 2020. בתחילת 2020 מספר זה עלה ל-1,834, כולל 376 עובדי פנסוניק שתוכננו לעזוב עד ספטמבר. אולם בשל מגפת הקורונה, התעסוקה במפעל פחתה ל-474 נכון ליום 30 באפריל 2020, והחברה ביקשה וקיבלה שנה נוספת (עד 2021) כדי לעמוד ביעדי הגיוס שלה. עד ספטמבר 2020 חידשה החברה את גיוסה במפעל. מדיה וקבצים בנושא גיגה ניו יורק בוויקישיתוף Musk, Elon [@elonmusk] (25 בינואר 2020). "Going with nomenclature of Giga [most widely understood location name] vs Giga #, so Giga Shanghai, Giga Nevada, Giga New York & Giga Berlin" (Tweet). נבדק ב-2020-01-26 – via Twitter. {{cite web}}: (עזרה) Robinson, David (31 באוגוסט 2017). "6 things to watch as Panasonic gears up to start production". The Buffalo News. נבדק ב-4 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Kolodny, Lora. "Tesla releases a new version of Solar Roof tiles, aiming to revitalize its clean energy business", CNBC, October 25 2019 Robinson, David. "Analysis: Tesla's solar slump is proof of the pandemic's destructive power", Buffalo News, July 23, 2020 O'Kane, Sean. "Panasonic to resume work at Tesla’s New York solar factory this week", The Verge, May 19, 2020 Whalen, Ryan (29 במאי 2020). "Tesla Says Success Temporarily Tanked by Coronavirus in New Jobs Report". spectrumlocalnews.com. נבדק ב-2020-08-19. {{cite web}}: (עזרה) Ferris, Dacia J. "Tesla Energy ramps hiring at Giga New York for accelerated solar production", Teslarati, September 9, 2020
סאמי גייל

סאמי גייל (באנגלית: Sami Gayle; נולדה כסמנתה גייל קליצמן ב-22 בינואר 1996) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. גייל נולדה וגדלה בווסטון, פלורידה. אמה רובין הייתה בעבר בעלת עסק משלה וכעת עובדת כמנהלת שלה. אביה הוא לארי קליצמן, עורך דין. גייל למדה בחינוך ביתי. היא בעלת תואר במדעי המדינה ותולדות האמנות באוניברסיטת קולומביה משנת 2018. גייל החלה את קריירת המשחק שלה כ"ביבי ג'ון" בהפקה של המחזמר "Gypsy" באוף ברודוויי בכיכובה של פטי לופון. היא חזרה על תפקידה כשההפקה עברה לברודוויי כעבור כמה חודשים. מאוחר יותר היא השתתפה במחזות "אוהרה!" בתיאטרון האטלנטי ובמחזה "שבוע המשפחה" של תיאטרון MCC בבימוי ג'ונתן דמי. גייל שיחקה בהפקת ברודוויי משנת 2007 של "דוקטור סוס: איך הגרינץ' גנב את חג המולד!: המחזמר". החל משנת 2010 מופיעה בתפקיד ניקי רייגן - בויל, בתם של ארין רייגן וג'ק בויל בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם". הפרק הראשון בו הופיעה הוא הפרק השני של העונה הראשונה כאשר החליפה את מרלן לוסטון שהופיעה בפיילוט. החל מהעונה העשירית היא אינה מופיעה בכל פרק, מכיוון שקיבלה עבודה בסן פרנסיסקו. גייל התארחה בסדרה "רופא להשכיר" וקיבלה תפקיד חוזר באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב". היא שיחקה בסרט "מורה מחליף", בבימויו של טוני קיי שהוקרן לראשונה בשנת 2012. היא הופיעה גם בסרטים "גנוב" לצד ניקולס קייג' ובסרט "כנס העתידנים". היא שיחקה יחד בעיבוד לסרט של הרומן "האקדמיה לערפדים", בתפקיד מיה רינאלדי. מדיה וקבצים בנושא סאמי גייל בוויקישיתוף סאמי גייל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאמי גייל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאמי גייל, באתר AllMovie (באנגלית) סאמי גייל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סאמי גייל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Q & A with Sami Gayle." Chang, Kee. Anthem Magazine. Published March 14, 2012. Accessed January 12, 2016. "Sami Gayle" Fanhattan Sf. YouTube.com. Published October 11, 2013. Accessed January 12, 2016. Aftab, Kaleem (16 באוגוסט 2013). "Sami Gayle". Interview Magazine. {{cite web}}: (עזרה) "Actress Sami Gayle Discusses Growing Up On 'Blue Bloods'" (באנגלית אמריקאית). 2018-05-11. נבדק ב-2020-07-25. "Sami Gayle". ViacomCBS Press Express. נבדק ב-25 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Sami Gayle's Broadway Biography". Playbill. אורכב מ-המקור ב-18 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Oohrah! Opening September 10". Playbill. אורכב מ-המקור ב-21 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Thielman, Sam (4 במאי 2010). ""Family Week" Variety Review". Variety. {{cite news}}: (עזרה) Fleming, Mike Jr. (1 באוגוסט 2012). "CAA Signs Blue Bloods' Sami Gayle". Deadline (באנגלית). נבדק ב-26 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) Lambiet, Jose (1 במאי 2018). "Sami Gayle: Weston-raised and now staring in new Netflix Film". Miami Herald. {{cite web}}: (עזרה) "Sami Gayle, Star of Tony Kaye's New Film Detachment, Hosts Screening Tonight". Miami New Times. 11 במאי 2012. נבדק ב-26 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) Ruggiero, Nina (8 בספטמבר 2012). "Sami Gayle on acting with Nicolas Cage". Newsday (באנגלית). נבדק ב-26 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) ‘Vampire Academy’ Adds ‘Blue Bloods’ Sami Gayle, ‘Shameless’ Cameron Monaghan & More To Cast Deadline.com (May 10, 2013). Retrieved on 2013-05-11.
אורפיאוס (בלט)

אורפיאוס (Orpheus) הוא בלט נאו-קלאסי בשלוש תמונות (tableaux) למוזיקה מאת איגור סטרווינסקי וכוריאוגרפיה מאת ז'ורז' בלנשין, שנוצר בהוליווד, קליפורניה בשנת 1947. היצירה הוזמנה על ידי אגודת הבלט, שבלנשין ייסד יחד עם לינקולן קרסטיין והיה מנהלה האמנותי. את התפאורות והתלבושות עיצב איסאמו נוגוצ'י. הצוות המקורי כלל 30 רקדנים: אורפיאוס; אאורידיקה; מלאך המוות האפל; אפולו; מנהיג הפוריות; מנהיג הבכחנטות; שמונה בכחנטות; תשע נשים בתפקידים שונים (חברות של אורפיאוס, פוריות, פלוטו, סאטיר ורוחות הטבע); ושבעה גברים כנשמות אבודות. הפעילות מתחלת לשלוש תמונות ושנים-עשר פרקי מחול: (I. תמונה) אורפיאוס מבכה את אאורידיקה; אר מחול; מחול מלאך המוות; אינטרלוד. (II. תמונה): מחול הפוריות; אר מחול (אורפיאוס)/אינטרלוד/אר מחול, סיום; פָּה ד'אקסיון; פָּה דֵה דֶה; אינטרלוד; פה ד'אקסיון. (III. תמונה): אפותיאוזיס של אורפיאוס. המוזיקה היא בין המלודיות ביותר של סטרווינסקי. המנעד הדינמי רחב (מגיע עד פורטיסיסימו "fff" כשהבכחנטות משסעות את אברי אורפיאוס); אבל רוב הזמן התזמורת מנגנת בשקט וכמעט איננה עולה מעל מצו-פורטה. גודל התזמורת הוא במידה רבה נאו-קלאסי; כמו בטהובן, כתב סטרווינסקי לצמדי כלי נשיפה מעץ (פרט לכך שכמו בטהובן בסימפוניה החמישית, הוסיף גם הוא פיקולו לשני החלילים). הצמצום הזה בכתיבה התזמורתית עומד, כמו בדינמיקה השקטה השולטת ב"אורפיאוס", בניגוד בוטה לפולחן האביב שלו, שנכתב 35 שנים קודם לכן. בטהובן השתמש בשלושה טרומבונים בסימפוניות החמישית והתשיעית שלו, יבוא מעולם המוזיקה האופראית; השימוש בשלושה טרומבונים התקבל מאז כדבר רגיל בתזמור של המאה ה-19 ועד ימינו אלה, אבל ב"אורפיאוס" סטרווינסקי מסתפק בשניים בלבד. טובה אין בפרטיטורה כלל. עוד שוני בולט מ"פולחן האביב" הוא היעדרם של כלי הקשה והשימוש בטימפניסט אחד בלבד. לנבל תפקיד חשוב ב"אורפיאוס". מסורת ארוכת-ימים במוזיקה קלאסית קובעת, שדמותו של אורפיאוס נקשרת בכלי נגינה זה, שאותו משווים ללירה היוונית העתיקה. יש מקום לציין שתי דוגמאות חשובות לקשר הזה: האופרה של גלוק "אורפיאוס ואורידיקה" והפואמה הסימפונית של ליסט "אורפיאוס". הנאו-קלאסיציזם של סטרווינסקי גולש לעיתים לפרודיה; אחת הדוגמאות המובהקות ביותר לכך ביצירתו נמצאת ב"אר מחול" (אורפיאוס) בתמונה השנייה, שבה "סיציליאנה" אלגנטית להרכב מצומצם של נבל, טימפני, כלי מיתר וצמד אבובים (כשקרן אנגלית מחליפה את אחד האבובים אחרי האינטרלוד) מזכירה קונצ'רטו מתקופת הבארוק המאוחרת. מעניין לציין, שסטרווינסקי יצר גם פרודיה נאו-בארוקית - לסצנה שגם היא מתרחשת בשאול - ב"פרספונה" שלו משנת 1934. הצגת הבכורה התקיימה ב-28 באפריל 1948, במרכז למוזיקה ודרמה של עיריית ניו יורק, וכתוצאה ישירה ממנה הזמין יו"ר המרכז העירוני, מורטון באום, את בלנשין וקירשטיין להקים להקת בית. הלהקה החדשה נקראה (או שאגודת הבלט נקראה מחדש) ניו יורק סיטי בלט ובלנשין נשאר מנהל הבלט עד מותו. התוכנית להופעה הראשונה של סיטי בלט במרכז העירוני, בניצוח המלחין, כללה את "אורפיאוס", "קונצ'רטו בארוקו" והבלט "סימפוניה בדו" והתקיימה ב-11 באוקטובר 1948. העיצוב של נוגוצ'י ללירה של אורפיאוס אומץ על ידי סיטי בלט לסמלה הרשמי וכך נשאר. NY Times by John Martin (dance critic), April 29, 1948 ג'ון מרטין, מבקר מחול, ניו יורק טיימס] 29 באפריל 1948 Sunday NY Times [John Martin (dance critic) ג'ון מרטין, ניו יורק טיימס, "אגודת הבלט" מציגה יצירת מופת ב"אורפיאוס"] 16 במאי 1948 <div class NY Times by John Martin (dance critic), January 17, 1949 Orpheus on the website of the Balanchine Trust
לבאן חמאלדזה

לבאן חמאלדזה (בגאורגית: ლევან ხმალაძე; נולד ב-6 באפריל 1985 הוא כדורגלן גאורגי, המשחק בעמדת הקשר בשוקורה כובולתי. חמאלדזה התחיל את הקריירה שלו בדינמו טביליסי. במהלך עונת 2004/2005, חמאלדזה הושאל לדינמו בטומי ועונה לאחר מכן הושאל לסיוני בולניסי, עמה זכה באליפות באותה עונה ובסיום העונה חזר לדינמו טביליסי. ב-18 בינואר 2010, חמאלדזה חתם בהפועל חיפה מליגת העל. בהפועל חיפה, רשם שתי הופעות בלבד ובסיום העונה שוחרר מהמועדון וחזר לטביליסי. ב-10 בפברואר 2014, חמאלדזה חתם בצ'יחורה סצ'חרה, עד לסיום העונה. בקיץ 2014, חתם באותלוס אתיינו מליגת העל הקפריסאית, ממנה עבר לפאפוס ובקיץ 2017, חתם אתוני לקאטימה. בינואר 2018, חמאלדזה חזר לגאורגיה וחתם לקדנציה שנייה בסיוני בולניסי. לפני עונת 2020, חמאלדזה חתם בשוקורה כובולתי. בפברואר 2022 הצטרף לסמטרדיה. ב-20 באוגוסט 2008, חמאלדזה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה בניצחון 1-2 נגד ויילס. חמאלדזה שיחק בנבחרת עד שנת 2014 ורשם 12 הופעות במדיה ללא שערים. דינמו טביליסי ליגת העל הגאורגית: 2004/2005, 2007/2008, 2004/2013 הגביע הגאורגי: 2003/2004, 2008/2009, 2012/2013 סיוני בולניסי ליגת העל הגאורגית: 2005/2006 לבאן חמאלדזה, באתר Transfermarkt לבאן חמאלדזה, באתר Soccerway לבאן חמאלדזה, באתר National Football Teams לבאן חמאלדזה, באתר FootballDatabase.eu דורון בן דור, ‏לבאן חמלדזה חתם בהפועל חיפה עד תום העונה, באתר ONE‏, 18 בינואר 2010 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לבאן חמאלדזה".
ארמין נוימן

ארמין נוימן (בהונגרית: Neumann Ármin; אוראדיה, 14 בפברואר 1845 – בודפשט, 31 בינואר 1909) היה עורך דין, מחבר ספרי משפט, יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, בעל תואר "יועץ חצר המלוכה", חבר האספה הלאומית (הונגריה), כלומר חבר פרלמנט. ארמין נוימן נולד במשפחה יהודית כבנו של יאקאב שמואל נוימן. בתום סיום לימודיו בהונגריה ובחו"ל, הפך עורך דין באזור ערי השדה {פאפה, סקשפהרוואר) בין השנים 1869–1884 ולאחר מכן בירה, בבודפשט בין השנים 1884–1909. בשנת 1882 הפך למרצה לדיני מסחר ולדיני שטרות באוניברסיטת בודפשט. בין השנים 1887–1903 היה חבר בפרלמנט ההונגרי מטעם המפלגה הליברלית ממחוז הבחירה ברצק. משנת 1889 עבד כפרופסור באוניברסיטה. ארמין נוימן הקים את "בית הספר להכשרת גננים של האגודה היהודית לחקלאות ולמלאכה" בבודפשט. כמו כן היה מהיוזמים הנמרצים של הקמת אגודת החסות הלאומית היהודית. קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5-1-14) אשתו הייתה עמליה ריס. הסבר לקוד המשפטי המסחרי (בודפשט, 1878–1882) המהות והאופי המשפטי של ביטוח חיים (בודפשט, 1881) עסקת הביטוח (בודפשט, 1882) חברות בערבון מוגבל (בודפשט, 1889) על הסדר המטבע שלנו (בודפשט, 1891) הסבר החוק להגנת סימני מסחר (בודפשט, 1892) פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים Toth, Adalbert: Parteien und Reichtagswahlen in Ungarn 1848-1892. München, R. Oldenburg Verlag, 1973. הלקסיקון הגדול של רוואי. בודפשט, רוואי, 1911-. לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש קֶשֶׁת. (לירות). מונומנטים תרבותיים והיסטוריים יהודיים במחוז פייר. סקשפהרוואר, מוזיאון סנט אישטוואן קיראי, 2004. מדיה וקבצים בנושא ארמין נוימן בוויקישיתוף לקסיקון ביוגרפי הונגרי. ד"ר נוימן ארמין לקסיקון יהודי הונגרי יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים אלמנך של הפרלמנט 1887–1892 אלמנך של הפרלמנט 1892–1896 אלמנאך פרלמנטרי 1896–1901 אלמנך של הפרלמנט 1901–1905 Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 165/1909. folyószám alatt
מיראן בורגיץ'

מיראן בורגיץ' (בסלובנית: Miran Burgić; נולד ב-25 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת החלוץ. בורגיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של זאגוריה. בגיל 15, עבר למחלקת הנוער של גוריצה, ממנה המשיך לקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2005/2006, כבש 24 שערים וסיים את העונה כמלך שערי ליגת העל הסלובנית. בקיץ 2006, בורגיץ' חתם בא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית. את הופעת הבכורה שלו בערך נגד אוסטר, בה כבש צמד שערים. בתקופה בה שיחק בורגיץ' בסולנה, לוותה בפציעות רבות. בקיץ 2008 בורגיץ' סיכם בא.א.ק אתונה מליגת העל היוונית, אך סולנה הטילה וטו על המעבר ובורגיץ' נשאר במועדון. ב-6 ביולי 2010, בורגיץ' חתם בוואקר אינסברוק מליגת העל האוסטרית. בקיץ 2012, בורגיץ' עזב את אינסברוק, עקב משבר כלכלי קשה וחתם בהפועל רמת גן עמה זכה בגביע המדינה, אך רמת גן ירדה לליגה הלאומית בסיום העונה. את עונת 2013/2014, בורגיץ' התחיל כשחקן חופשי ובינואר של אותה עונה חתם באתניקוס אחנס מליגת העל הקפריסאית. בקיץ 2014, בורגיץ' חזר לסלובניה וחתם באולימפיה ליובליאנה וכעבור עונה חזר לגוריצה מועדון נעוריו. בשנת 2018, פרש מכדורגל. ב-7 באוקטובר 2006, בורגיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בניצחון 0-2 נגד לוקסמבורג. לזכותו של בורגיץ', 5 הופעות בנבחרת ללא שערים. גוריצה ליגת העל הסלובנית: 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 א.י.ק סולנה ליגת העל השוודית: 2009 הגביע השוודי: 2009 הסופר קאפ השוודי: 2010 הפועל רמת גן גביע המדינה: 2012/2013 אישיים מלך שערי ליגת העל הסלובנית: 2006 מדיה וקבצים בנושא מיראן בורגיץ' בוויקישיתוף מיראן בורגיץ', באתר Transfermarkt מיראן בורגיץ', באתר Soccerway מיראן בורגיץ', באתר WorldFootball.net מיראן בורגיץ', באתר National Football Teams מיראן בורגיץ', באתר FootballDatabase.eu אסף שלו, ‏מיראן בורגיץ' בן ה-28 חתם בהפועל רמת גן, באתר ONE‏, 14 באוקטובר 2012
Venice

Venice הוא אלבום הבכורה של הזמר האמריקאי אנדרסון פאאק. האלבום יצא לאור ב-28 באוקטובר 2014, על ידי חברות התקליטים סטיל ווד, OBE ואמפייר דיסטריביושן. אנדרסון פאאק הפיק את האלבום, לצד מפיקים מוזיקליים שונים, כגון לו_דף, די ג'יי נובאדי, DK דה פאנישר, מיקוס דה גאוד, קסלי גונזלס, טוקימונסטה, טה-קו; וכן מכיל הופעת אורח של סיר (אנ'). האלבום נתמך על ידי שני סינגלים: "Drugs" ו-"Miss Right". האלבום גם מכיל נגינה של גיטרה מובילה של חוסה ריוס, גיטרה בס וגיטרה אקוסטית מקסלי גונזלס וקלידים מרון אוונט, כל חברי להקת הליווי, "הפרי נשיונלס". הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Drugs", יצא לאור ב-17 בינואר 2014. השיר הופק על ידי לו_דף. הסינגל השני מתוך האלבום, "Miss Right", יצא לאור ב-14 באוקטובר 2014. השיר הופק על ידי אנדרסון פאאק עצמו. מידע על האלבום Venice באתר MusicBrainz Baldus, Daniel (1 בדצמבר 2014). "Anderson .Paak – Venice". Potholes in My Blog. אורכב מ-המקור ב-1 במרץ 2015. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים

נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים היא הנבחרת הרשמית של מדינת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים. הנבחרת פועלת במסגרת ההתאחדות הישראלית לספורט נכים. משחק כדורסל בכיסאות גלגלים החל לפעול בישראל בשנת 1952 בקרב נכי צה"ל. לאחר שנפתח מרכז הספורט לנכים בשנת 1960 החלו אימונים רציפים מגילאי עשר ומעלה ובשנת 1961 התקיימו לראשונה משחקי ליגה ארצית בה התחרו זו בזו קבוצות של ארגון נכי צה"ל מול נכי איל"ן. שני הארגונים החזיקו נבחרות שונות וכל אחת קיבלה דרגת נכות שונה במסגרת סיווג הקריטריונים של המשחקים הפאראלימפיים. שתי הנבחרות התחרו בנפרד במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) וכל אחת זכתה במדליית ארד: נבחרת נכי צה"ל בדרגת נכות קשה ונבחרת ספורטאי איל"ן בדרגת נכות קלה. בליגת הכדורסל בכיסאות גלגלים בשנת 1966 התחרו 11 נבחרות שונות (2 נבחרות של נכי צה"ל ו-9 נבחרות של סניפי איל"ן מאזורים שונים בארץ). השתרשות המשחק במסגרת הספורט השיקומי והגידול במספר השחקנים איפשרו גם גיבוש נבחרת לאומית. בשנת 1966 זכתה הנבחרת לראשונה באליפות העולם, במסגרת משחקי סטוק מנדוויל. ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים עשר פעמים וזכתה פעמיים במדליות זהב במשחקים הפאראלימפיים: בתל אביב (1968) ובארנהם (1980). הנבחרת השתתפה עוד שמונה פעמים במשחקים אלו: רומא (1960), טוקיו (1964), היידלברג (1972), טורונטו (1976), ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), סיאול (1988), ברצלונה (1992) וב-בייג'ינג (2008). בשנת 2008 הנבחרת דורגה במקום השמיני באירופה. בספטמבר 2019 הנבחרת סיימה במקום העשירי באירופה, ולא העפילה למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו. ישראל נמצאים בדרג א' ביבשת. הנבחרת זכתה באליפות העולם בכדורסל נכים שהתקיימה בבלגיה בשנת 1975. קפטן הנבחרת (רשימה חלקית): ברוך חגאי, דני שחר, חיים כהן, רותם פיליפס, רועי רוזנברג (1993–2015). ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים שבע פעמים וזכתה פעמיים במדליות זהב במשחקים הפאראלימפיים: בתל אביב (1968) ובטורונטו (1976). הנבחרת השתתפה עוד חמש פעמים במשחקים אלו: היידלברג (1972), טורונטו (1976), ארנהם (1980), ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), סיאול (1988), נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים, ברשת החברתית פייסבוק כוכבים על כסאות גלגלים: נבחרת כדורסל הנכים, באתר ynet, 2 בפסטמבר 2008 ליאור ברטל, ‏נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים רשמה הופעה מכובדת באליפות אירופה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 ביולי 2017 ליאור ברטל, ‏נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים במקום העשירי באליפות אירופה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 בספטמבר 2019 כדורסל בכיסאות גלגלים: נבחרת ישראל נשארה בדרג א', באתר ynet, 7 בספטמבר 2019