laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוזף מאטי נבראטיל

יוזף מאטי נבראטיל (בצ'כית: Josef Matěj Navrátil;‏ 17 בפברואר 1798 – 21 באפריל 1865) היה צייר צ'כי. נברטיל נולד בסלני, והוכשר על ידי אביו כדקורטור, ולאחר לימודים נוספים באקדמיה לאמנויות יפות, בפראג הפך לצייר. הוא גם ביצע מסעות רבים לאירופה, במיוחד לשווייץ. ציורי הקיר שלו בתקופה מוקדמת בקריירה שלו, הייתה לקשט חפצים שונים בפראג, את מוזיאון הדואר בליבצ'וב, פלוסקוביץ', ג'ירני ומקומות אחרים. הוא קישט וצייר בטירה הקיסרית בזקופי בעת הכנת המקום כמושבו העתידי של הקיסר בשנים 1850 - 1853. בעזרת עוזרים הם עיטרו כ־20 חדרים בציורים היסטוריים וז'אנרים, קישוטים ויצירות אלגוריות. נבראטיל הוכשר כצייר נוף, אך רוב עבודתו התמקדה בטבע דומם ובציורים ורישומים פיגורטיביים. בציוריו יש ערבוב של סגנונות סקיצות שונים, המגיעות עד אימפרסיוניזם. התערוכה המקיפה הראשונה של עבודתו התקיימה לאחר מותו ב-1909. בשנת 1952, נקרא רחוב על שמו ליד כיכר קארל בפראג. הוא נתן השראה לצלם יוזף סודק, שהשפעתו מופיעה בשנות החמישים בצילומי טבע דומם שלו. בשנת 1850 הוא הפך לנשיא איגוד האמנים. 11 שנים לאחר מכן, הוא נאלץ לעזוב את הציור, כי הפך למשותק חלקית כתוצאה משבץ מוחי. אמנותו של הצייר הונצחה על בול דואר אחד לפחות של צ'כוסלובקיה. ב-19 באוגוסט 1988 הנפיקה צ'כוסלובקיה חותמת חמש קורונה המתארת את הציור "טורינו, מונטה סופרגה", המצוי במוזיאון הדואר של פראג. בול חמשת הקורונה הונפק עם שני בולי דואר זהים בגיליון מזכרת מיניאטורי שהופק לזכר תערוכת הבולים הבינלאומית של פראג 1988. מדיה וקבצים בנושא יוזף מאטי נבראטיל בוויקישיתוף Jaromír Pečírka: Josef Navrátil. Manes - Melantrich, Prague, 1940. Josef Navratil and Czech romanticism. Exhibition catalog of paintings J. Navratil and 19 artists from the years 1800 to 1870. Litoměřice June to August 1987. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוזף מאטי נבראטיל".
שאול, נסיך הונגרי

שאול, נסיך הונגרי (בהונגרית: Saul magyar herceg; בערך 1114 – 1131) היה נסיך הונגריה, יורש העצר בתור אחיינו של אישטוואן השני, מלך הונגריה. אביו היה שאול, האישפאן של מחוז ביהאר (המחוז הגדול ביותר בשטח של ממלכת הונגריה), אמו הייתה הנסיכה ז'ופיה, בתם הבכורה של קלמן, מלך הונגריה ושל המלכה ההונגרית פליסיה. מעט ידוע על נעוריו, דברי הימים מתחילים להזכיר אותו רק לאחר שמונה ליורש העצר על ידי דודו חסר הילדים. ייתכן שהקביעה שלו ליורש העצר התרחשה בסביבות 1127. הכרוניקה המאוירת מדווחת על החלטתו של אישטוואן: "ולפני שהמלך שמע ידיעות על בלה, החליטה המדינה שבנה של אחות המלך ז'ופיה, שאול שמו, ישלוט אחרי המלך." אולם כאשר מת דודו באביב 1131, שאול לא הפך למלך. אחר כך נעלם מהכרוניקות, כנראה מת בקרבות על כס המלכות, שכן זמן רב ויוצא דופן חלף מאז מותו של אישטוואן השני לבין ההכתרה של בלה. לפי דעות אחרות, שאול שרד את מלחמות הכס. הכרוניקה המאוירת מדווחת על האלכוהוליזם של בלה, כדלקמן: "לאחר שהמדינה התחזקה בידיו, התמכר המלך בלה לשתיית יין. אנשי החצר היו רגילים לקבל מהמלך כל מה שביקשו ממנו, רק כשהיה שיכור, ואת מה שהמלך לא יכול היה לקחת בחזרה כשהתפכח. בשכרותו מסר לידי אויביהם את פוש ואת שאול, שהיו אנשים תמימים, והם הרגו אותם ללא סיבה." על פי כמה הנחות, ייתכן שהאיש (מרמז על נזיר) בשם שאול שמוזכר לעיל היה הנסיך שאול. על סמך אלה, שאול שרד את הכתרתו של בלה וככל הנראה בדרך כלשהי הפך לבלתי כשיר לשלוט, ורק מאוחר יותר נרצח בהוראת בלה. עם זאת, רוב החוקרים רואים ברעיון זה חוסר סבירות. Gyula Kristó - Pál Engel - Ferenc Makk (עורך): לקסיקון היסטורי הונגרי מוקדם. הוצאה לאור אקדמית, בודפשט. מסת"ב 963-05-6722-9 Gyula Kristó - Ferenc Makk: בית ארפאד - נסיכים ומלכים (Szukits Könyvkiadó, Szeged, 2003) מסת"ב 963-9278-48-3 טמאש קאדאר: הנסיך שאול, האישפאן בורש ולורד איבאן. הערות על ההיסטוריה של מאבקי הירושה סביב סוף שלטונו של המלך אישטוואן השני. מאות, כרך 151 מס' 4 (2017) 787‒808. פרנץ מאק: הערות לסיפור של בלה השני. Acta Universitatis Szegediensis. אקטה היסטוריקה, כרך 40, (1972) 31-49. הוא. פיטר רוקאי: בוט ושאול. בתוך: "הונגרים מההתחלה". לימודים חגיגיים לכבוד פרנץ מאק בן השישים. עורך פרנץ פיטי. סגד 2000. 451–455. Grandpierre K. Endre (1991). Királygyilkosságok. Magyarok Titkos Története. ISBN 963-7707-00-X. Vajay Szabolcs: I. Géza családja. Turul, 79. (2006) 34. o. Kádár 791. o. Makk 39. o. Rokay 451-455. o. Kádár 798-799. o.
דער אידישער ארבייטער (פריז)

דער אידישער ארבייטער הוא עיתון שיצא לאור ביידיש בפריז בין השנים 1911–1914. דער אידישער ארבייטער היה ביטאון הגוף המתאם (Intersectionen Byuro) של האיגודים המקצועיים היהודיים במסגרת הקונפדרציה הכללית של העובדים בצרפת (בצרפתית Confédération générale du travail (CGT)). המהדורה הראשונה הופיעה ב־9 באוקטובר 1911. מצבו הכספי של העיתון היה ירוד. הוא מומן בעיקר מתרומות האיגודים המקצועיים השונים כגון יצרני הכובעים, יצרני מוצרי פרווה ועור, החייטים, האופים, הפחחים, הספרים והמלצרים. בשנת 1911 הודפסו שתי מהדורות בלבד. במהדורה הראשונה הודפסו 2,000 עותקים מתוכם נמכרו רק 800. העיתון נוהל על ידי סלומון דרידזו (אלכסנדר לוזובסקי) ראש איגוד יצרני הכובעים. העיתון דיווח בעיקר על פעילות הקונפדרציה ועל פעילותן של תנועת הפועלים הצרפתית והבינלאומית. לאיגודים המקצועיים היהודיים בצרפת היו תפיסות פוליטיות שונות. המחלוקת נסובה סביב הזהות הנפרדת של האיגודים היהודיים בתוך תנועת העבודה הצרפתית. היו שטענו כי האיגודים המקצועיים הצרפתיים אינם דואגים לפועלים היהודיים לכן על היהודים להקים איגודים עצמאיים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, העיתון נקט בעמדה מנוגדת לעמדת תנועת פועלים הצרפתית, דבר שגרם לסגירתו ב-4 ביולי 1914. בארבע שנות קיומו, העיתון פרסם עשרים וחמש מהדורות. Presse et mémoire: France des étrangers, France des libertés. Paris: Mémoire Génériques Ed. u.a, 1990. p. 95 Le mouvement ouvrier juif en France - Fondation Besnard, www.fondation-besnard.org Michel Dreyfus, LOZOVSKY Alexandre. Pseudonyme de DRIDZO Salomon Abramovitch. Écrit souvent LOSOVSKI (DBK), Le Maitron, Maitron/Editions de l'Atelier, 2022-01-18 Hofmeester, Karin. Jewish Workers and the Labour Movement: A Comparative Study of Amsterdam, London and Paris (1870–1914). Burlington, VT [u.a.]: Ashgate, 2004. pp. 264–266 ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל קוראסאו

דגל קוראסאו הוא דגל כחול שלאורכו פס אופקי צהוב. הכחול מסמל את השמים (מעל הפס) ואת הים הקריבי (מתחת לפס) והפס הצהוב מסמל את אור השמש המכסה את חופיו החוליים של האי. שני הכוכבים מייצגים את שני האיים קוראסאו וקליין קוראסאו, וכן מייצגים גם "אהבה" ו"שמחה". חמשת הקצוות של כל כוכב וכוכב מייצגים את חמש היבשות שמהן הגיעו תושבי האי. דגל האנטילים ההולנדיים מדיה וקבצים בנושא דגל קוראסאו בוויקישיתוף קוראסאו, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל קוראסאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באר פטריציו הקדוש

באר פטריציו הקדוש (באיטלקית: Pozzo di San Patrizio) היא באר היסטורית על שם פטריק הקדוש שנבנתה בעיר אורבייטו שבמחוז אומבריה באיטליה במאה ה-16. הבאר מוגדרת כאתר מורשת ופתוחה לביקורי תיירים. הבאר נבנתה באורבייטו בהוראת האפיפיור קלמנס השביעי שנמלט מרומא ב-1527 בעקבות המהומות ברומא שחוללו חייליו של הקיסר קרל החמישי. האפיפיור חשש שחייליו של הקיסר יטילו מצור גם על אובייטו ולכן קידם פתרונות לאספקה סדירה של מים לעיר. הבאר תוכננה על ידי האדריכל אנטוניו דה סנגלה הצעיר (אנ') מפירנצה ונבנתה על ידי ג'יובני בטיסטה דה קורטונה (Giovanni Battista da Cortona) כשהדקורציה נעשתה על ידי סימונה מוסקה (Simone Mosca). לכבוד תחילת העבודות הזמין האפיפיור מהאמן בנוונוטו צ'ליני להטביע מדליית ברונזה בה מופיעה דמותו של משה מכה בסלע ותחתיו הכתובת "כדי שהעם ישתה" (UT BIBAT POPULUS). הבנייה החלה ב-1527, נמשכה כ-10 שנים והסתיימה ב-1537. קלמנס השביעי נפטר ב-1534 ומחליפו פאולוס השלישי היה זה שחנך את הבאר. הבאר העמוקה נקראה תחילה "הסלע" (Rocca) בגלל קרבתה למבצר אלברונוז (The Albornoz fortress‏ או Rocca Albornoz) ובמאה ה-18 שונה השם ל"באר פטריציו הקדוש" (באר פטריק הקדוש) בגלל הדמיון למערה (כור המצרף) בה התבודד והתפלל פטריק הקדוש מתחת בזיליקת פטריק הקדוש (אנ') באירלנד. הבאר העגולה, שקוטרה 13 מטר, נחצבה לעומק של 53 מטר. במרחק של כ-2 מטר מהקירות החצובים נבנה קיר לבנים עגול העוטף את פיר הבאר. בחלל שנוצר בין קיר הלבנים הפנימי והקיר החצוב המקורי נבנו, גם בלבנים, 2 גרמי מדרגות ספירליים במודל הסליל הכפול כשכל גרם כולל 248 מדרגות. פי הבאר היה פתוח לשמיים וכדי להאיר את חלל המדרגות עצמן נפערו בקיר הלבנים הפנימי 70 חלונות מקושתים. צורת בנייה זו של מדרגות הועתקה ממבנה הקורטיל דה בלוודיר (אנ') בקריית הוותיקן שנבנה מספר שנים מוקדם יותר. בכניסה לבאר הוטבע לוח ובו נחצבה הכתובת "מה שקצב הטבע במשורה, תספק ההמצאה" (ובלטינית: QUOD NATURA MUNIMENTO INVIDERAT INDUSTRIA ADIECIT) מבנה המדרגות איפשר לבהמות נושאות כדי מים לרדת לתחתית הבאר ואז לעלות במסלול אחר מבלי לגרום להתנגשות בין השיירות. הבאר הוזנה ממי מעיין אליו ניתן להגיע מפתח נסתר בתחתית הבאר המוביל למנהרה המוליכה למעיין. תקרת מבנה הבאר מכוסה כיום ברשת המונעת כניסת ציפורים ולכלוך אך מאפשרת חדירת אור יום. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת בתחום המים המבנה העילי של הבאר ושער הכניסה אליה החלונות שנפערו בקירות הבאר להאיר את גרמי המדרגות תחתית הבאר ציור של הבאר מ-1895 אתר האינטרנט הרשמי של באר פטריציו הקדוש אתר האינטרנט הרשמי של באר פטריציו הקדוש מדיה וקבצים בנושא באר פטריציו הקדוש בוויקישיתוף באר פטריציו הקדוש, באתר לשכת התיירות של אורבייטו באר פטריציו הקדוש, באתר orvietoviva.com באר פטריציו הקדוש, באתר liveorvieto.com באר פטריציו הקדוש, באתר wantedinrome.com באר פטריציו הקדוש, באתר italyguides.it סיבוב אל קרקעית באר פטריציו הקדוש באורבייטו שבאיטליה, באתר של מיכאל יעקובסון, 24 במרץ 2023 סיור בבאר פטריק הקדוש, סרטון באתר יוטיוב, 2016 המדרגות רחבות במיוחד כדי שיתאימו לחמורים שהעלו מים מהבאר כיום מותקנות מנורות בגרמי המדרגות עבור התיירים St. Patrick’s Well in Orvieto Added to UNESCO’s Global Network of Water Museums, באתר italymagazine.com
יהדות דרום אוסטיה

יהדות דרום אוסטיה קשורה להיסטוריה של היהודים בגאורגיה. חלק ניכר מההיסטוריה היהודית המוקדמת בדרום אוסטיה דומה לזו של קהילות יהודיות אחרות באזור גאורגיה. במקביל, בירת דרום אוסטיה, צחינוואלי הייתה ידועה באוכלוסייתה היהודית הגאורגית הגדולה, שבה היה לקהילה רובע משלה. ההיסטוריה של היהודים בגאורגיה היא בת למעלה מ-2,500 שנה. היהודים הן אחת הקהילות העתיקות ביותר בגאורגיה, והמידע לגבי הגירתם למדינה מגיע עד לתקופת גלות בבל במאה ה-6 לפנה"ס. בטרם סיפוחה של גאורגיה לרוסיה, ההיסטוריה הארוכה של יהודי גאורגיה התאפיינה בהיעדר כמעט מוחלט של אנטישמיות וחיבור עם השפה והתרבות הגאורגים. יהודי גאורגיה נחשבו נבדלים מבחינה אתנית ותרבותית מיהודי ההרים השכנים. הם היו גם באופן מסורתי קבוצה נפרדת מאוד מהיהודים האשכנזים שהגיעו בעקבות סיפוחה הרוסי של גאורגיה. בשנת 1891 נשלח הרב האשכנזי אברהם חוולס מליטא לצחינוואלי. שם ייסד חוולס בית ספר ובית כנסת, ולימד הגות של רבני אירופה. עם הזמן בית הכנסת ננטש ובימי ראשון מתקיימים בו תפילות של נוצרים בפטיסטים. לפי מפקד האוכלוסין הסובייטי של 1926 ו-1939 היו בדרום אוסטיה כ-2000 יהודים, כולם, פרט למעטים, בצחינוואלי. כבר ב-1926 כמעט שליש מתושבי העיירה היו יהודים. מספרם ירד מאוחר יותר כאשר עברו לערים גדולות יותר בברית המועצות או היגרו לישראל או למדינות אחרות. ב-1991 רוב האוכלוסייה היהודית ברחה מדרום אוסטיה לישראל וגאורגיה במהלך המלחמה האוסטית הראשונה. השאר ברחו לפני 2008 במלחמת גאורגיה–רוסיה. נכון לספטמבר 2018, נותרה רק יהודיה אחת בדרום אוסטיה, קשישה המתגוררת בצחינוואלי בשם רבקה ג'ינג'יחאשווילי, המוכרת למקומיים בשם 'ריבקה'. רוני מילר, חלומות נכזבים על ארץ ישראל: מכתבים לנתן אליהשווילי (ספרי ניב, 2022) Ronnie Miller. Elusive Dreams: Letters to Zion (Friesen Press, 2023) חדשות יהודיות בפניקס באינטרנט, יהודים שנתפסו משני צדי גיאורגיה-רוסיה לוחמים, 15 באוגוסט 2008 "Last Jew in South Ossetia". YouTube. Russia Today. 2008-09-15. "Tskhinvali's old 'Jewish Quarter'". YouTube. JAM News. 2018-09-24. The Wellspring of Georgian Historiography: The Early Medieval Historical Chronicle The Conversion of Katli and The Life of St. Nino, Constantine B. Lerner, England: Bennett and Bloom, London, 2004, p. 60 Forget Atlanta - this is the Georgia on my mind By Jewish Discoveries and Harry D. Wall Feb. 7, 2015, Haaretz Mountain Jews: customs and daily life in the Caucasus, Leʼah Miḳdash-Shemaʻʼilov, Liya Mikdash-Shamailov, Muzeʼon Yiśraʼel (Jerusalem), UPNE, 2002, page 9 Census results for South Ossetia Siegel, Matt (2008-02-27). "Georgia's Jewish Heritage Imperiled with Talk of War". Jewish Telegraphic Agency. Siegel, Matt (2008-02-27). "Georgia's Jewish Heritage Imperiled with Talk of War". Jewish Telegraphic Agency.
מונבין

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא מון. מון בין (בקוריאנית: 문빈‏; 26 בינואר 1998 – 19 באפריל 2023), הידוע כמונבין, היה זמר, שחקן ודוגמן דרום-קוריאני. הוא היה חבר בלהקת הבנים אסטרו (אנ') תחת חברת התקליטים פנטגיו (אנ'). מונבין נולד ב-26 בינואר 1998 בעיר צ'ונגג'ו שבמחוז צ'ונגבוק. אחותו הצעירה, מון סואה, חברה בלהקת הבנות Billlie (אנ'). הוא למד בבית הספר התיכון לאמנויות האנלים (אנ'), עם התמקדות במוזיקה. בשנת 2006 הופיע מונבין בווידאו קליפ של להקת TVXQ. בשנת 2009 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בנים על פני פרחים". במהלך לימודיו בחטיבת הביניים הצטרף כחניך לחברת התקליטים פנטגיו. ב-23 בפברואר 2016 הופיע מונבין לראשונה כחלק מלהקת אסטרו, כאשר הלהקה פרסמה את המיני-אלבום הראשון שלה, Spring Up (אנ'). בשנת 2018 שיחק בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "The Ultimate Watchlist of Latest Trends", ובשנת 2019 שיחק בסדרה "At Eighteen" (אנ'). מסיבות בריאותיות, הוא לא השתתף בפעילות הלהקה בין נובמבר 2019 לפברואר 2020. במרץ 2020 החל מונבין להנחות את תוכנית הטלוויזיה הדרום-קוריאנית "Show Champion" (אנ'). באותו חודש הוא גם החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הרשת "The Mermaid Prince". בספטמבר 2020 פרסם מונבין, יחד עם חברו ללהקה יון סאן-הא (אנ'), מיני-אלבום בשם In-Out. השניים זכו במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה "The Show" (אנ'). בדצמבר 2021 החל מונבין להופיע באופן קבוע בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב קוריאה" (אנ'). בדצמבר 2022 הוא חידש את החוזה שלו עם חברת פנטגיו, לצד חבריו ללהקה. ב-19 באפריל 2023 נמצא מונבין מת בביתו שברובע גנגנם בסיאול. המשטרה הודיעה ש"נראה כי מונבין נטל את חייו" ושמתנהלות שיחות על האפשרות לבצע נתיחה שלאחר המוות על מנת לקבוע את סיבת המוות. מדיה וקבצים בנושא מונבין בוויקישיתוף מונבין, ברשת החברתית אינסטגרם מונבין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מונבין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מונבין, באתר Discogs (באנגלית) Armani Syed, The K-Pop Star Moon Bin Died Aged 25. Here's Everything We Know, Time, ‏4 במרץ 2023 Jeff Benjamin, K-Pop Star Moon Bin of ASTRO Dead at 25, Billboard, ‏3 במרץ 2023 Jane Herz, Moonbin, member of K-pop group Astro, dead at 25 by suicide: reports, New York Post, ‏4 במרץ 2023 eclipse01, Breaking: ASTRO’s Moonbin Passes Away, Soompi, ‏3 במרץ 2023 השחקן והזמר מונבין מלהקת ASTRO הלך לעולמו בגיל 25, באתר אופאו, ‏19 באפריל 2023 המוות הטרגי של כוכב הפופ. בהופעה האחרונה אמר: "אני מרגיש ממש רע", באתר ‏מאקו‏, 20 באפריל 2023
דוכסות אורליאן

דוכסות אורליאן (בצרפתית: Duché d'Orléanais) הייתה דוכסות מלכותית, אשר הוקמה בתקופת שלטונו של איג קאפה על ידי העלאת רוזנות אורליאן למעמד דוכסות. בשנת 1498, כחלק מריכוזיות של צרפת תחת שלטונו של לואי השנים עשר, מלך צרפת, התפרקה הדוכסות והוחלפה במחוז אורליאנה שהיה ידוע עדיין כ"דוכסות אורליאנה". דוכסות אורליאן הוקמה בשנת 1344 על ידי העלאת רוזנות אורליאן לשעבר לדוכסות תחת המלך פיליפ השישי עבור בנו השני פיליפ דה ולואה. עם הקמת הדוכסות, שולבו גם כמה יישובים סביב הרוזנות הקודמת, הם כללו את רוזנות בוז'נסי ואת המחוזות של נויוויל-או-בואה, Yèvre-le-Châtel‏, Châteauneuf-en-Thymerais, לורי ובואסקום. בשנת 1375, הנסיך פיליפ מת ללא יורש לגיטימי, התואר 'דוכס אורליאן' והדוכסות עצמה אוחדו לתחום המלכותי (אדמות הכתר) של מלך צרפת. בשנת 1392, הדוכסות הוקמה מחדש על ידי המלך שארל השישי עבור אחיו הצעיר לואי דה ולואה-אורליאן. מאוחר יותר ירש את הדוכס בנו שארל דה ולואה-אורליאן ששלט עד 1465 כאשר מת מסיבות טבעיות. ירש אותו בנו לואי דה ולואה-אורליאן, שהפך למלך לואי השנים עשר ב-1498 והתואר אוחד לכתר פעם נוספת. בשנת 1498, כחלק מריכוזיות של אזורי צרפת השונים, התפרקה הדוכסות והוחלפה במחוז החדש של אורליאנה. Madelaine, p. 404 Polluche, Daniel (1778). Essais historiques sur Orléans ou description topographique et critique de cette capitale et de ses environs (בצרפתית). Couret de Villeneuve. "Provinces of France to 1791". www.worldstatesmen.org. נבדק ב-2022-10-27. "Orléanais", Wikipédia (בצרפתית), 2022-02-23, נבדק ב-2022-10-27 Lavergne, Léonce de (1809-1880) Auteur du texte (1879). Les assemblées provinciales sous Louis XVI (2e édition) / par M. Léonce de Lavergne,... (באנגלית). de Lavergne, p. 161–162 Masson, p. 33
רוזנות אורליאן

רוזנות אורליאן הייתה רוזנות בצרפת של תחילת ימי הביניים, כולל העיר אורליאן והאזור הכפרי שלה. היא נשלטה על ידי רוזן. ממש כמו המחוזות השכנים, הסביבה של העיר העתיקה צ'נבום הועלתה לרוזנות אוטונומית למחצה זמן קצר לאחר כיבוש השטח על ידי המלך הפרנקי קלוביס הראשון, בשנת 486, אך זהות הרוזנים הראשונים במקום אינה ידועה. בשנת 511 ערך קלוביס מועצה חשובה באורליאן, הן מבחינה דתית והן מבחינה פוליטית. לאחר החלוקה של מממלכת קלוביס לארבע ממלכות, אורליאן הייתה בירת ממלכת אורליאן. מתחילת ימי הביניים, אורליאן הייתה אחת משלוש הערים העשירות בצרפת עם רואן ופריז, שוב הודות לקרבתה לזו האחרונה ולמיקומה על הלואר. כאשר איג קאפה הפך למלך צרפת, רוזנות אורליאן הפכה לחלק מתחום המלוכה. האדמות היוו חלק מהנחלות שהוענקו לבנים צעירים שונים של מלכי צרפת עם התואר דוכס אורליאן. וילאכר, חותנו של כראמן בן המלך כלותאר הראשון אדריאן (–818) מטפריד (818–828, 830–831) אודו הראשון (828–830, 831–834) גיום ד'אורליאן (834–860 בערך) רובר הראשון החזק (בערך 860–866) איג אב המנזר (866–886) אודו השני (886–888) רובר השני (888–923) איג הגדול (923–956) איג קאפה (956–987) פיליפ הצרפתי, בנו הבכור ויורשו של לואי התשיעי, מלך צרפת (לימים פיליפ השלישי, מלך צרפת) מדיה וקבצים בנושא רוזנות אורליאן בוויקישיתוף
גארי סונדגרן

קארי ג'והאני סונדגרן (בשוודית: Kari Juhani Sundgren; נולד ב-25 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת המגן הימני. בנו הוא הכדורגלן דניאל סונדגרן המשחק במכבי חיפה. סונדגרן נולד בומאלה שבפינלנד ובעודו פעוט היגר עם משפחתו לווסטרטס שבשוודיה. בשוודיה קיבל את הכינוי "גארי", השם בו התפרסם כשחקן. סונדגרן שיחק בנעוריו בקבוצות נוער מקומיות ובגיל 20 הצטרף לא.י.ק סולנה מליגת העל שוודית. בעונת 1992 סונדגרן הבקיע את השער במשחק האליפות נגד מאלמה וסולנה זכתה באליפות ראשונה אחרי 55 שנים ללא אליפות. בקיץ 1997 חתם בריאל סרגוסה מהלה ליגה. בעונת 1999/2000 הגיע עם המועדון למקום הרביעי בליגה וכעבור שנה אחת לאחר מכן זכה עמה בגביע המלך הספרדי. בעונה שאחריה, סרגוסה ירדה לליגה השנייה וסונדגרן שוחרר מהמועדון וחזר לא.י.ק סולנה בה שיחק עד לסיום העונה. בהמשך הקריירה שיחק בסולנטונה ויורשולם עד לפרישתו בשנת 2006. סונדגרן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה בהפסד 2-1 למקסיקו. ב-16 בפברואר 1997 הבקיע את שערו הבינלאומי הראשון בניצחון 1-3 נגד תאילנד. השתתף עם הנבחרת ביורו 2000. א.י.ק סולנה ליגת העל השוודית: 1992 הגביע השוודי: 1995/1996, 1996/1997 ריאל סרגוסה גביע המלך הספרדי: 2000/2001 גארי סונדגרן, באתר Transfermarkt גארי סונדגרן, באתר Soccerway גארי סונדגרן, באתר BDFutbol גארי סונדגרן, באתר National Football Teams גארי סונדגרן, באתר FootballDatabase.eu
התנוחה המיסיונרית

התנוחה המיסיונרית היא תנוחת מין שבה, בדרך כלל, האישה שוכבת על גבה והגבר שוכב עליה בזמן שהם מקיימים יחסי מין וגינליים. התנוחה עשויה לשמש גם לפעילות מינית אחרת, כגון מין אנאלי. התנוחה המיסיונרית בדרך כלל מיוחסת לפעילות מינית הטרוסקסואלית, למרות שהיא נפוצה גם בעת קיום יחסי מין בין זוגות חד מיניים. התנוחה המיסיונרית היא תנוחת המין הנפוצה ביותר. במחקר אמריקאי משנת 1953 שנערך על ידי אלפרד קינסי, 91% מהנשים דיווחו כי הן משתמשות בתנוחה זו יותר מכל תנוחה אחרת. גם חז"ל ראו תנוחה זו כמועדפת, בציינם "הוא מלמעלה והיא מלמטה זהו דרכן של בני אדם". התנוחה המיסיונרית מועדפת לרוב על ידי זוגות שנהנים מההיבטים הרומנטיים של מגע עור בעור והזדמנויות להסתכל זה בעיני זה ולנשק וללטף זה את זה. העמדה נחשבת גם כעמדה טובה לרבייה. עם זאת, בתנוחה זו יש לאישה פחות שליטה על קצב ועומק החדירה, יחסית לתנוחות אחרות, למשל זו שבה האישה יושבת על הגבר. טכניקת החדירה הישרה היא סוג של תנוחה זו. שיטת היישור המיני מהווה שיפור של התנוחה. אמנות מיוון עתיקה הכוללת איור של התנוחה המיסיונרית עם וריאציה בה הרגליים מונחות על הכתפיים איור מהמאה ה-19 מתוך הקאמה סוטרה של זוג הודי מבצע את התנוחה המיסיונרית עם וריאציה בה הרגליים מונחות על הכתפיים "Missionary position". Merriam-Webster. נבדק ב-24 בינואר 2013. {{cite encyclopedia}}: (עזרה) "What is the missionary position?". Go Ask Alice! (Columbia University). 26 במאי 2015. נבדק ב-5 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Keath Roberts (2006). Sex. Lotus Press. p. 145. ISBN 8189093592. ארכיון מ-10 במרץ 2021. נבדק ב-17 באוגוסט 2012. {{cite book}}: (עזרה) מסכת כלה א טו "Sex Position – Missionary / The Man-on-Top Position". sexual-health-resource.org. אורכב מ-המקור ב-11 במאי 2008. נבדק ב-2 בפברואר 2008. {{cite web}}: (עזרה) התנוחה המיסיונרית, באתר ויקיסקס. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיניות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-78

STS-78 הייתה המשימה ה-20 של מעבורת החלל קולומביה. המטרה העיקרית הייתה המשך חקר חוסר כבידה, מדעי החיים והכנות לפרויקט תחנת החלל הבין-לאומית. מפקד המשימה - ארצות הברית טרנס הנריקס טייס - ארצות הברית קווין קרגל מומחה משימה 1 - ארצות הברית ריצ'רד לינהאן מומחה משימה 2 - ארצות הברית סוזן הלמס מומחה משימה 3 - ארצות הברית צ'ארלס בריידי מומחה משימה 4 - צרפת ז'אן ז'אק פאבייה מומחה מטען - קנדה רוברט תרסק השיגור בוצע ב-20 ביוני 1996 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי. בהגעה למסלול הצוות החל בהכנות לביצוע ניסויים בעזרת מערכת ספייסלאב. התוכנית כללה 40 ניסויים. הניסויים כללו מחקרים מ-10 מדינות שונות ו-5 סוכנויות חלל. הניסויים היו בתחום חוסר כבידה, ביולוגיה ותורת החומרים. בנוסף לכך הצוות ערך ניסוי לביצוע פעולות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. השיטה שפותחה נוצלה בהמשך במהלך טיסה STS-82. במהלך הטיסה תרסק כתב כמה מאמרים לעיתון Calgary Sun שפורסמו כאשר הוא עוד היה בחלל. המשימה נמשכה 16 ימים, הטיסה הארוכה ביותר של המעבורת. המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-7 ביולי 1996. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-78 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
גל חום

גל חום הוא שם המתאר ימים אחדים של מזג אוויר חם במיוחד, יחסית למזג האוויר השגרתי באותו מקום ובאותה עונה. היחסיות של תופעה זו פירושה שטמפרטורות שנחשבות כגל חום בעיני תושבי אזור מסוים, לא ייחשבו ככאלה בעיני מי שמתגורר באזור אחר, חם יותר. המונח "גל חום" מתייחס גם לחריגות המתרחשות מדי שנה, וגם לחריגות המתרחשות לעיתים נדירות, אחת לעשרות שנים. מודלים אקלימיים צופים עלייה בתדירותם, עוצמתם ואורכם של גלי חום כתוצאה מההתחממות העולמית. גל חום מלווה לעיתים גם בלחות גבוהה, המגבירה את המועקה שגורם גל החום לבעלי החיים ולאדם. בישראל ידועים גלי חום בשם שרב, המלווים ביובש רב. באקלים מתון, גל חום נחשב לתקופה של שלושה ימים לפחות שבהם הטמפרטורה היא 30 מעלות צלזיוס לפחות. באוסטרליה זו טמפרטורה שגרתית ביום קיץ, ואינה נחשבת לגל חום. בתחילת 2006 פקד את אדלייד שבאוסטרליה גל חום שנמשך חמישה ימים, שבהם עלתה הטמפרטורה על 40 מעלות צלזיוס. אזורים מסוימים בכדור הארץ חשופים יותר לגלי חום. כאלה הם, למשל, אזורי אקלים ים תיכוני. גלי חום חמורים עלולים לגרום למוות, בעיקר של זקנים. במהלך גל חום גדל הסיכון שפעילות גופנית תגרום למכת חום. גל חום המלווה ביובש עשוי לגרום לגל שרפות. בגל חום כבד שפקד את אירופה בקיץ 2003, נספו אלפי אנשים, מרביתם בצרפת, שם נספו יותר מ-15,000 אנשים. גל החום הממושך ביותר שנרשם פקד את מערב אוסטרליה ב-31 באוקטובר 1923, והוא נמשך 160 יום, שבהם נמדדה טמפרטורה העולה על 37 מעלות צלזיוס. בקיץ 2010 פקד גל חום כבד את חצי הכדור הצפוני, ותוצאותיו ההרסניות ניכרו במיוחד ברוסיה. בגל חום מתמשך שפקד את הודו במאי 2015 נספו כאלפיים אנשים. גל החום בשיקגו (1995) גל החום באירופה (2022) מדיה וקבצים בנושא גל חום בוויקישיתוף גל חום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גל חום בפולין, 1959, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים Tebaldi, Claudia; Meehl, Gerald A. (2004-08-13). "More Intense, More Frequent, and Longer Lasting Heat Waves in the 21st Century". Science (באנגלית). 305 (5686): 994–997. doi:10.1126/science.1098704. ISSN 0036-8075. PMID 15310900. לי ירון, ברוב ערי ישראל יחול זינוק במספר הימים עם יותר מ-34 מעלות עד 2050, באתר הארץ, 30 בינואר 2022 Australian Government, Bureau of Meteorology, Marble Bar heatwave, 1923-24 אקונומיסט, מוסקווה, ברוסיה לא מתמודדים עם גל החום הקשה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010 לא רק אצלנו: "גל החום ברוסיה - החמור ביותר מזה אלף שנים", באתר גלובס, 9 באוגוסט 2010 ד-פ-א, הודו: עלה ל-2,000 מספר הנספים בגל החום, באתר הארץ, 30 במאי 2015
קסיופאה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קסיופאה – דמות במיתולוגיה היוונית קסיופאה (מדוזה) – סוג של מדוזה קסיופאה (קבוצת כוכבים) – קבוצת כוכבים בולטת בשמי הצפון הגלקסיה הננסית קסיופאה – היא גלקסיה אליפסואידית ננסית קסיופאה A – שארית סופרנובה בקבוצת הכוכבים קסיופאה קסיופאה 2 – היא גלקסיית מוט ספירלית בקבוצת הכוכבים קסיופאה