laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התחנה המרכזית של פתח תקווה

התחנה המרכזית של פתח תקווה היא תחנה מרכזית של אוטובוסים, בעיר פתח תקווה. היא שוכנת בחלקו הצפוני של מרכז העיר הוותיק, סמוך לרחוב אורלוב. התחנה הוקמה ב-1957, הקרקע שעליה פועלת התחנה נמצאת בבעלות העירייה, וזאת בשונה מתחנות רבות ברחבי הארץ שנמצאות בבעלותה של חברת נצבא. בתחנה המרכזית יש חמישה רציפים הנמצאים בתוך מתחם סגור, השייכים לקווים של חברת דן, חברת קווים, וחברת אפיקים. מחוץ לתחנה, בכביש בעל נתיב תחבורה ציבורית ישנם שני רציפים נוספים וארוכים מכל צד של הכביש, עוברים אוטובוסים של אגד, אפיקים, קווים ומוניות שירות. התחנה היא גם נקודת היציאה המזרחית של הקו האדום של הרכבת הקלה ובתחנה יהיה חניון חנה וסע של כ־700 מקומות חניה. בפתח תקווה עובר הקו הראשון של הדנקל (הקו האדום) מעל לקרקע. הקו מתחיל ברציף מיוחד בתחנה המרכזית החדשה וממשיך בנתיב מיוחד לכל אורך רחוב ז'בוטינסקי, דרך הערים בני ברק, רמת גן, תל אביב-יפו עד לבת ים. כמו כן באזור התעשייה קריית אריה קיים הדפו של הקו. ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה תחנת הרכבת הקלה לשימוש ציבור הנוסעים. הרכבת הקלה בתל אביב, הקו האדום. תחנה מרכזית, פתח תקוה (רציף נסיעה לכיוון בת ים). 2023 הרכבת הקלה בתל אביב, הקו האדום. תחנה מרכזית, פתח תקוה (רציפי נסיעה לכיוון בת ים וחזרה מבת ים). 2023 בעבר הופעלו גם הקווים של אגד ואפיקים (תחבורה ציבורית) בתחנה הזאת, עד להקמת מסוף משה ארנס, כעת רק קווי דן פועלים במסוף, יתר הקווים חולפים מחוץ לתחנה. מקרא סימנים: ♿ - אוטובוס עירוני נגיש 🌙 - קו לילה ⬅️ - קו חד כיווני במרץ 2016, הודיעה עיריית פתח תקווה שבשנת 2017 יחלו העבודות להקמת תחנה מרכזית חדשה, את מימוש התוכנית וניהול הפרויקט, מקדמת החברה הכלכלית לפיתוח פתח תקווה שצפויה לבנות את התחנה החדשה ולאחר מכן להפעילה עבור העירייה. התחנה החדשה צפויה להתחיל פעילותה בשנים 2021–2022 במקביל לתחילת הפעלת הקו האדום של הרכבת הקלה. ביולי 2017 יצא הפרויקט לדרך עם פרסום מכרז בנושא. בניית תחנה זמנית שתהיה בשימוש בזמן העבודות כבר החלה. תהליכי התכנון וההערכות לעליה לקרקע כולל הקמת תחנה זמנית צפויים להסתיים במחצית השנייה של שנת 2017 ולאחריהן יחלו העבודות להקמת התחנה שיערכו כארבע שנים. התחנה החדשה שתוכננה תכלול טרמינל מודרני עם כ-56 אלף מ"ר. התחנה תכלול גם שטחי מסחר בהיקף של כ-7,000 מ"ר ומגדל משרדים בן כ-12,000 מ"ר אשר יאוכלס בחלקו הגדול על ידי משרדי העירייה. הקמת התחנה תמומן בכרבע מיליארד שקלים שיגיעו מתקציבי העירייה, משרדי ממשלה שונים וגיוס כספים במערכת הפיננסית. ב-31 במאי 2019 נפתח מסוף אוטובוסים חדש ("התחנה המרכזית הזמנית", מסוף משה ארנס) ברחוב אבשלום גיסין ומשרת כרגע את קווי האוטובוס של חברת אפיקים אשר נכנסו לתחנה מרכזית הישנה. המסוף קרוי גם על שם משה ארנס. מדיה וקבצים בנושא התחנה המרכזית של פתח תקווה בוויקישיתוף סטטוס עבודות בקו האדום, אתר נ.ת.ע. הילה ציאון‏, אם התחנות: משרד התחבורה יסבסד הקמת תחנה מרכזית חדשה בפתח תקווה, באתר וואלה, 26 באפריל 2017 שלומית צור, ‏בפתח תקווה יש ראש עיר חדש והקמת מגדל משרדים בתחנה המרכזית בסכנה, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2018 התחנה המרכזית החדשה | החברה לפיתוח פתח תקווה בע"מ, באתר ptcom.co.il (ארכיון) התחנה המרכזית הזמנית ברחוב מבצע קדש תיפתח החודש; במקביל תוקם התחנה החדשה, באתר mynetpetahtikva.co.il (ארכיון)
הורנט (סלופ, 1805)

הוֹרְנֶט (באנגלית: USS Hornet) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית של הצי האמריקני, שהשתתפה במלחמה הברברית הראשונה. היא הייתה אוניית סוחר לשעבר בשם Traveller of Massachusetts שנרכשה על ידי הצי, דורגה כסלופ וצורפה באפריל 1805 לשייטת שהטילה הסגר על נמל טריפולי שבלוב. "הורנט" נרכשה במלטה באפריל 1805, בשנה האחרונה למלחמה נגד הקורסארים של טריפולי. הפיקוד עליה נמסר לידי לוטננט סמיואל אוואנס, והיא השתתפה יחד עם שאר אוניות השייטת בהסגר הימי על העיר. ב-27 באפריל 1805 הפגיזה יחד עם "ארגוס" ו"נאוטילוס" את מצודת העיר דרנה וסייעה לכניעתה לחיל המשלוח האמריקני-מצרי בפיקוד ויליאם איטון. נפילת העיר שכנעה את הביי של טריפוליטניה להפסיק את ההתקפות הפירטיות ולחתום על הסכם עם ארצות הברית. לאחר שסייעה בפינוי חיל המשלוח מדרנה, השתתפה "הורנט" בהפגנת כוח שערכה השייטת האמריקנית מול תוניס ונמלים נוספים של המדינות הברבריות, כדי לאלץ את שליטיהן לחדול מתקיפת אוניות סוחר אמריקניות שפקדו את הים התיכון. "הורנט" המשיכה לפטרל וללוות אוניות אמריקניות בים התיכון עד 3 ביוני 1806. לאחר שנחלצה מסערה עזה, במהלכה נשבר אחד מתרניה העיליים, הגיעה האונייה לפילדלפיה ב-9 באוגוסט 1806. היא הוצאה מן השירות ונמכרה בפילדלפיה ב-3 בספטמבר 1806. ערך זה כולל קטעים מן החיבור Dictionary of American Naval Fighting Ships הנמצא כיום ברשות הציבור. אין לבלבל בינה לבין הבריג "הורנט", שנבנתה על ידי הצי והושקה ב-1805.
פרדריק לורז

פרדריק "פרד" לורז (באנגלית: Frederick "Fred" Lorz;‏ יוני 1884 – 4 בפברואר 1914) היה אתלט אמריקאי, אלוף מרתון בוסטון (1905). לורז נולד בניו יורק. את אימוניו ערך בשעות הערב והלילה ובמשך היום עבד בתור בנאי. במרתון בוסטון שנערך ב-1904 סיים לורז במקום חמישי ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת סנט לואיס (1904). באולימפיאדה הוא חצה ראשון את קו הסיום בריצת המרתון ואף חגג את "ניצחונו" כשהצטלם כאלוף האולימפי עם אליס רוזוולט, בתו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט; אך הוא נפסל לאחר שהתברר שרימה בתחרות, ומדליית הזהב הועברה לתומאס היקס, אף הוא מארצות הברית, שחצה שני את קו הסיום. התנאים בריצה זו היו קשים. הריצה התנהלה בדרך עפר בין הגבעות ולוותה בעננים של אבק שהעלו הרכבים שליוו את הרצים. הטמפרטורה באותו היום הייתה גבוהה ועמדה על 32 מעלות צלזיוס ובנוסף הייתה רק תחנה אחת לשתיית מים במחצית הדרך. בריצה השתתפו טובי רצי המרתון מארצות הברית, בהם סמי מלור (אלוף מרתון בוסטון ב-1902), ג'ון לורדון (אלוף מרתון בוסטון ב-1903) ומייק ספרינג (אלוף מרתון בוסטון ב-1904); שלושתם לא הצליחו לסיים את הריצה. רק 14 רצים מתוך 32 הצליחו לסיים את הריצה. מאוחר יותר התברר שלורז רימה בתחרות: הוא הפסיק לרוץ עקב תשישות לאחר 14.5 ק"מ, והמשיך בנסיעה ברכב עם מאמנו לאורך 17.7 ק"מ, עד שמכוניתם הפסיקה לעבוד והוא המשיך בריצה ונכנס ראשון לאצטדיון. לאחר שצופים בתחרות דיווחו על התרמית, הוא הודה מיד, ומדליית הזהב הועברה להיקס. להגנתו טען לורז שעשה זו כבדיחה. הוא הורחק על ידי איגוד האתלטים החובבים מהשתתפות בתחרויות לכל ימי חייו, אך לאחר שהתנצל והתברר שלא תכנן להונות, הוא הורשה להתחרות שוב. במרתון בוסטון שנערך בשנת 1905 זכה לורז במקום הראשון בתוצאה של 2:38:25 שעות. הוא המשיך להשתתף במרתון בוסטון וב-1908 סיים במקום השביעי. ב-4 בפברואר 1914 נפטר לורז ברובע הברונקס מדלקת ריאות. ריצת מרתון: 2:38:25 (1905) מדיה וקבצים בנושא פרדריק לורז בוויקישיתוף פרדריק לורז, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פרדריק לורז, באתר olympedia.org
ריצ'רד איסאי

ריצ'רד איסאי (באנגלית: Richard Isay,‏ 13 בדצמבר 1934 – 28 ביוני 2012) היה פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, סופר ופעיל חברתי אמריקאי. הוא היה מרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת קורנל וחבר סגל במרכז להכשרה ומחקר הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה. איסאי נחשב לחלוץ ששינה את הדרך בה פסיכואנליטיקאים מתייחסים להומוסקסואליות בזכות מלחמתו כנגד מדיניות האפליה של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA). איסאי הוא בוגר מכללת הוורפורד בפנסילבניה ובית הספר לרפואה ורפואת שיניים של אוניברסיטת רוצ'סטר. זמן קצר לאחר שסיים את התמחותו בפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, הוא השלים את ההכשרה במכון הפסיכואנליטי של ניו אינגלנד המערבית. לאורך הקריירה שלו, איסאי טיפל כפסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בקליניקה פרטית והיה מרצה ומדריך של מטפלים, בין היתר במרפאה הפסיכיאטרית "פיין ויטני" ובמרכז הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה. איסאי כתב על פסיכואנליזה והומוסקסואליות, בין השאר בספרו "להיות הומוסקסואל" (Being Homosexual: Gay Men and Their Development). בפרק אוטוביוגרפי של ספר אחר שכתב, "להפוך להומוסקסואל" (Becoming Gay: The Journey to Self-Acceptance) הוא מתאר את המאבק שלו בנטייה המינית שלו שנמשך 10 שנים. הוא עבר בעצמו טיפול פסיכואנליטי, במהלכו התחתן, וכשסיים את הטיפול גילה שעדיין מקננות בו תשוקות הומוסקסואליות. במשך שנים רבות, כגבר הומוסקסואל "בארון", כתב על הומוסקסואליות בכתבי עת והרצה על נושא זה. לבסוף הוא יצא מהארון והתגרש. בספר "להפוך להומוסקסואל" הוא כותב שבעזרת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הוא איים לתבוע את האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA) בעקבות מדיניות האפליה שלהם כנגד הומוסקסואלים. כתוצאה מכך, בשנת 1991 שינתה האגודה את המדיניות שלה בנוגע לקורסי ההכשרה שלה ואת עמדתה בעניין הומוסקסואליות ככלל. בשנה העוקבת אפשרו מוסדות הכשרה פסיכואנליטיים קידום מרצים ומדריכים מבלי להתחשב בנטייתם המינית. בספרו "מחויבות וריפוי" (Commitment and Healing: Gay Men and the Need for Romantic Love) שיצא בשנת 2006, עסק איסאי בקושי של גברים הומואים להישאר זמן ממושך במערכות יחסים רומנטיות. ריצ'רד איסאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריצ'רד איסאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Chris Geidner (June 29, 2012). "Dr. Richard Isay, Who Fought Illness Tag for Gays, Dies at 77". New York Times. Isay, Richard (1989). Being Homosexual: Gay Men and Their Development. Farrar, Straus and Giroux. ISBN 0-374-11012-3. Isay, Richard (1996). Becoming Gay: The Journey to Self-Acceptance. Pantheon. ISBN 0-307-38977-4. Isay, Richard (2006). Commitment and Healing: Gay Men and the Need for Romantic Love. Wiley. ISBN 0-471-74049-7.
מופע (יונה וולך)

מופע הוא כותר ספר אוסף שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר נערך ערב פטירתה של המשוררת ממחלת הסרטן, וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985. וולך הרבתה לעסוק ביצירתה, שעד לתחילת שנות השמונים, באהבה ומיניות, שפיות ושיגעון, כחוויות יסוד בחיים האנושיים, תוך שהיא עושה שימוש במרכיבים ביוגרפיים; היא תיארה את עוצמתם והשפעתם על נפשה וגם ערערה על גבולות התקפות של מושגים ותפיסות שלהם בתרבות המקומית והכללית. ב"מופע", הנושאים הללו מבוטאים בבשלות מעמיקה, אבל במקום שלהם כבר משני במידה רבה ביחס לשאלות הקיום האנושיות כשלעצמן; נושא המוות הוא נושא מרכזי, ובו דנה המשוררת אולי במעט פחות חרדה כבשנות השישים, בכובד ראש שלו ואפילו בהומור; כך למשל בשירה "האדם שגילה את המוות", אשר הובאה בצורת פסקאות גדולות (כפי שמקובל בדרך כלל בפרוזה). כמו ביצירתה בכללה, גם בקובץ זה המשוררת מערבת בשפה הפואטית ניסוח גבוה המצטט מהספרות העברית לדורתיה, יחד עם אמירות שנלקחו "מן הדיבור" הישראלי ואיתן תצורות שפה חדשות שיצרה היא. כך למשל בשיר "התחלנו להביא דוגמאות מהחיים", היא אוספת קלישאות לכאורה של אמירות אוהבים, אבל, בשונה מחלק מיצירותיה מן העשורים הראשונים, מבלי להצליף או להביא לאיפוס את הכוונה הפנימית של דבריהם; ועם אירוניה דקה והיגדים סותרים - סגנונה הקבוע, אווירה של פיוס ונועם שורה על המלל השירי: הִנֵּה הַבָּעוֹת גּוּפִים ופנים הִנֵּה מַבָּטִי עֵינָיִם מקסימים הִנֵּה חַיִּים בְּשֶׁפַע נדיבים וְאוֹר נָדִיב בְּכָל הבית אֶפְשָׁר לָתֵת ולקבל ... בִּלְעָדֶיךָ אֵין שירים בִּלְעָדֶיךָ אֵין חיים יֵשׁ זִכְרוֹנוֹת, אֲנִי אוֹהֵב בַּעַל כָּרְחִי אֲנִי יוֹדֵעַ שֶׁאַתָּה פִּתְרוֹני אָסוּר לִי לִשְׁכֹּחַ לֶאֱהֹב אוֹתְּךָ אֲנִי מִתְאַמֵּץ מַכִּיר בנחיצותך בִּלְעָדֶיךָ אֲנִי אָבוּד, ... יהודה ויזן‏, אהובתי המתה: 25 שנים למותה של יונה וולך, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2010 מופע, באתר OCLC (באנגלית) השיר צוטט באמנות חזותית בישראל, ראו: קציעה עלון, "עקרות", פלורנטין 45 - חלל לאמנות עכשווית, עד ה-20.5 ^, באתר גלובס. ראו: מילות השיר, באתר navatehila. השיר המולחן על ידי רונית קנו וגדי רונן בוצע על ידי להקת "ארבעים מעלות". כמו כן, בוצע על ידי להקת שוורצע קינדר.
עכברים

עַכְבָּרִים (שם מדעי: Muroidea) היא העל-משפחה הגדולה בסדרת המכרסמים, ובמחלקת היונקים בכלל. בעל-משפחה זאת קיימים 6 משפחות, הכוללות כ-280 סוגים, וכ-1,760 מינים. בית גידולם של העכברים, מתפרס על פני כל יבשות העולם למעט אנטארקטיקה. פרטי על-משפחת העכברים הם יונקים בינוניים, שגודלם נע מגודל עכברון הקמה ועד גודל חולדת הענן. הם מתאפיינים בכך שברגליהם האחוריות 5 אצבעות, בעוד שבקדמיות 4 אצבעות בלבד. העכברים חסרי מלתעות, ושיניהם הטוחנות גדלות מאחור לכיוון קדמת הפה, כאשר הטוחנת הראשונה היא הגדולה מבין השלוש. העכברים מתחבאים בחורים באדמה, ובסדקי סלעים, כמו כן במחילות שבחורבות, בתים נטושים ובמבנים המשמשים לגידול חיות משק. במקום מחבואם הם גם מגדלים את ולדותיהם. מדיה וקבצים בנושא עכברים בוויקישיתוף עכברים, באתר ITIS (באנגלית) עכברים, באתר NCBI (באנגלית) עכברים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכברים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שיניים טוחנות הן ארבע סדרות של 3 שיניים. שתי שלשות בשני צידי הלסת העליונה, ושתי שלשות בשני צידי הלסת התחתונה
ברקת באהיה

ברקת באהיה (באנגלית: Bahia Emerald) היא אבן ברקת הגדולה בעולם שהתגלתה עד היום והאבן היחידה הגדולה בעולם. משקלה של האבן כ-360 ק"ג (כ-1,900,000 קרט), היא הוערכה בכ-400 מיליון דולר, אך הערך האמיתי שלה אינו ידוע. האבן נכרתה בברזיל במדינת באהיה, ומכאן שמה. האבן נכרתה במכרות ברלי במדינת באהיה שבמערב ברזיל. נטען כי האבן הוחזקה על ידי המאפיה הברזילאית, שניסתה למכרה ללא הצלחה. לאחר מספר שנים היא הועברה לארצות הברית, כאשר בלואיזיאנה האבן אוחסנה בכספת בנק שטבעה למשך מספר חודשים בעקבות הוריקן קתרינה בשנת 2005. בשנת 2010 היה ניסיון למכור אותה דרך eBay תמורת 75 מיליון דולר. בהמשך, האבן הגיעה לידי דילרים של אבני חן בלאס-וגאס, בעסקה שהסתבכה בעקבות חטיפת אחד המעורבים. מאז האבן נמצאת במאבק משפטי מתוקשר בנוגע לבעלות בה, במהלך המשפט שמונה אנשים שונים טענו לבעלות באבן. כיום, ברקת באהיה מוחזקת על ידי משרד השריף של לוס אנג'לס, עד גמר המשפט וקביעת הבעלים החוקי של האבן.
שרון בר-זיו

שרון בר-זיו (נולד ב-2 באפריל 1966) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי. שרון בר-זיו נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. אביו משה בר-זיו, עבד כמנהל סניף בנק ואמו אביבה בר-זיו, היא מורה לאמנות וציירת. הוא הבכור במשפחה ולו שתי אחיות. למד בתיכון קלעי, ולאחר מכן התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי. בוגר החוג לחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 השתתף בקורס כתיבה ועריכת תסריט Script Factory של ה-BBC. בר-זיו נשוי לאמנית מרב דני והם הורים לילדה. במהלך שירותו הצבאי שיחק בסרטו של רנן שור "בלוז לחופש הגדול", בתפקיד מרכזי. עם תום השירות הצבאי למד משחק בסטודיו של ניסן נתיב, ואף כתב והופיע במופע סטנד-אפ אישי. ב-1994 קיבל תפקיד ראשי במחזהו של וודי אלן "הקוסם מברוקלין" בתיאטרון הבימה, הצגה שזכתה להצלחה רבה. בר-זיו גילם את דמותו של הקוסם מברוקלין, בתפקיד אמו שיחקה ליה קניג ובתפקיד אביו שיחק מוסקו אלקלעי. בנוסף, שיחק במחזותיו של יוסף אל-דרור "המובן מאליו" ו"לופ". ב-1998 שיחק בתפקיד מרכזי בהצגה "השחקן" בתיאטרון הקאמרי, מאת ובבימויו של הלל מיטלפונקט, המגולל את קורותיה של להקת שחקנים נודדת בפולין. במהלך שנות התשעים שיחק בסדרות הטלוויזיה "עניין של זמן", "שתוק שואו", "הכל נשבר במשפחה" והופיע בפרסומות שונות. במקביל כתב תסריטים לתוכניות "פלטפוס", "שמש" ועוד. החל משנת 2000 עבד במשך כעשר שנים כקופירייטר ומנהל קריאטיב בתחום הפרסום. בתחילה עבד בשוק הפרטי עם משרד הפרסום אריאלי, צרפתי שטרנשוס וכן עם למל כהן. לאחר מכן התמחה בפרסום ציבורי בלשכת הפרסום הממשלתית בה עבד עבור משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד התמ"ת, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועוד. בין היתר עבד על קמפיינים למאבק באיידס, יצר את "מדליק מי שמקליק", הפורטל הממשלתי "gov.il" ואחרים. סרטו העלילתי הראשון באורך מלא הוא "חדר 514" (2011). הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2012 (ACID), זכה בציון לשבח על הבימוי בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל גרנדה שבספרד ופרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים על שם טרקובסקי ברוסיה. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי העולם ונמכר להפצה על ידי חברת ההפצה הצרפתית "סופי דולאק". חברת ההפצה האמריקאית "Film Movement" רכשה את הסרט להפצה בארצות הברית וקנדה. בפסטיבל חיפה 2016 זכה התסריט שלו "ואהבת לרעך" בפרס הראשון (מענק פיתוח מקרן הקולנוע הישראלי) בתחרות הפיצ'ינג הבינלאומית 'הסיפור שלנו'. ב-2018 כתב וביים את "בוקר טוב ילד" בהפקת מארק רוזנבאום (טרנספקס). הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2018 והופץ בבתי הקולנוע בישראל ב-2019. בסרט משחק בר-זיו בתפקיד הראשי יחד עם השחקנית קרן מור. צילם זיו ברקוביץ' וערכה אווה קפלון. מדיה וקבצים בנושא שרון בר-זיו בוויקישיתוף שרון בר-זיו, ברשת החברתית פייסבוק שרון בר-זיו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שרון בר-זיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרון בר-זיו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מרב יודילוביץ', "זה הבלוז שלי", באתר ynet, 3 בספטמבר 2009 נירית אנדרמן, החדר הפרטי של שרון בר זיו, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2012 נחום מוכיח, ריאיון: בחדרי חדרים, באתר הבמה, 1 בנובמבר 2012 אבנר שביט‏, "החברה הישראלית בטראומה קולקטיבית. רק השבוע הייתי במקלט עם המון אמהות מפוחדות", באתר וואלה, 28 במרץ 2019 שרון בר זיו זכה בציון לשבח בפסטיבל טרייבקה, באתר "סרט", 28 באפריל 2012 מערכת וואלה! NEWS‏, פרס לסרט "חדר 514" בפסטיבל גרנדה, באתר וואלה, 17 ביוני 2012 הסרט הישראלי "חדר 514" נמכר להפצה, באתר "סרט", 23 במאי 2012
עכברון הקמה

עכברון הקמה (שם מדעי: Micromys minutus) נקרא גם עכברון הקציר הוא הקטן שבמשפחת העכבריים, ובסדרת המכרסמים בכלל. הוא המין היחיד בסוג Micromys. אורך גופו של עכבר הקמה 6-7 ס"מ, אורך זנבו זהה, ומשקלו כ-5 גרם. הגב אדמדם, הגחון לבן, האוזניים קטנות וכן גם העיניים. בית גידולו בשדות, ועל גדות נחלים, הוא זריז תנועה ביותר, ונעזר בזנבו לטיפוס על ענפים, עליהם הוא בונה את קינו, או קוטף מהם את מזונו.. הקן ארוג בקפדנות מגבעולי עשב ארוכים, ולו צורת כדור, שפתחו מן הצד. משך ההיריון 21 יום, מספר הוולדות 5–9, המלטות אחדות בשנה. עכבר הקמה ניזון מחרקים וזרעים, באביב הוא מכרסם ניצנים טריים של גבעולי עצים ושיחים. בחורף הוא מסתתר בחורים בתוך האדמה או תחת ערימות קש. תפוצתו באירופה ובאסיה (ממזרח ועד מערב אירואסיה). מדיה וקבצים בנושא עכברון הקמה בוויקישיתוף עכברון הקמה, באתר ITIS (באנגלית) עכברון הקמה, באתר NCBI (באנגלית) עכברון הקמה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכברון הקמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכברון הקמה, באתר GBIF (באנגלית) עכברון הקמה באתר הרשימה האדומה של IUCN
Deb

deb היא הסיומת של חבילות תוכנה בפורמט התואם להפצת הלינוקס דביאן, ולהפצות נוספות בעלות מערכת ניהול חבילות תואמת, כגון אובונטו, ואחרות. מקור שם הסיומת הוא מקיצור השם של חברתו וכיום אשתו לשעבר, של מייסד דביאן איאן מרדוק, "דברה" שעל שמה, ועל שם מייסד ההפצה, נקראה ההפצה כשמה (דב+איאן). קובץ deb הוא קובץ ארכיון רגיל מסוג ar של יוניקס, המכיל בתוכו שני קבצים בפורמט tar, שלפעמים מכווצים עם gzip ,Bzip2 ,lzma, או xz. קובץ אחד מכיל אודות החבילה, והקובץ השני מכיל את קובצי התוכנית עצמה. התוכנית המקובלת לטיפול בחבילות deb, היא dpkg כשבדרך כלל היא מורצת מתוך תוכנית אחרת כדוגמת APT, aptitude או Gdebi. ניתן להמיר חבילות deb לפורמטים אחרים כגון rpm באמצעות alien, וכן ליצור אותן מקוד מקור באמצעות CheckInstall, או "Debian Package Maker". קיימות חבילות בעלות סיומת udeb, המשמשות בדרך כלל את תוכנת ההתקנה להתקנת מערכת. חבילות אלו הן בעלות אותו הפורמט, אך לא כוללות את כל המידע שנמצא בחבילת deb רגילה, קבצים הנוגעים לתיעוד החבילה מושמטים, והחבילה אינה יכולה להית מותקנת על מערכת דביאן סטנדרטית. תיעוד על deb Divorces - News-Sentinel.com ניקסון רובין 2010 Ubuntu: Up and Running. מסת"ב 978-0-596-80484-8. Chapter 3. D-I components or udebs
בטסי ז'ולאס

בטסי ז'ולאס (בצרפתית: Betsy Jolas; נולדה ב-5 באוגוסט 1926) היא מלחינה צרפתייה. בטסי ז'ולאס נולדה בפריז. בין השנים 1940-1946 שהתה בארצות הברית שם למדה הלחנה עם פול בופלה והלן שנאבל. עם חזרתה לצרפת המשיכה בלימודיה ולמדה בין היתר עם דריוס מיו ואוליבייה מסייאן בקונסרבטואר של פריז. בהלחנתה שילבה אוונגרד עם דחף לירי, שילוב שהביא אותה להרבות בכתיבת מוזיקה קולית. מוזיקאים רבים ואנסמבלים ביצעו את יצירותיה, כולל הוויולנית קים קאשקשיאן, אנסמבל אנטרקונטמפורן, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. יצירותיה הוקלטו בין היתר לחברת התקליטים EMI. לאחר מותו של מסייאן, הוזמנה ז'ולאס לרשת את מקומו בקונסרבטואר של פריז, בו היא מכהנת כיום כראש המחלקה להלחנה. |Kennedy, Michael (2006), The Oxford Dictionary of Music, 985 pages, ISBN 0-19-861459-4 Thurlow, Jeremy (2001). "Jolas, Betsy". The New Grove Dictionary of Music and Musicians, second edition, edited by Stanley Sadie and John Tyrrell, London: Macmillan Publishers. בטסי ז'ולאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בטסי ז'ולאס, באתר MusicBrainz (באנגלית) בטסי ז'ולאס, באתר Discogs (באנגלית)
הגלריה הלאומית של קנדה

הגלריה הלאומית של קנדה (באנגלית: National Gallery of Canada, בצרפתית: Musée des beaux-arts du Canada) ממוקמת בעיר הבירה אוטווה, אונטריו והיא אחת מגלריות האמנות המובילות בקנדה. הגלריה שוכנת בבניין העשוי משילוב של זכוכית וגרניט ברחוב סאסקס דרייב עם נוף אל בנייני הפרלמנט הקנדיים שעל גבעת הפרלמנט. המבנה תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה ונפתח בשנת 1988. מנהלה הקודם של הגלריה, ז'אן סאתרלנד באגס, נבחר במיוחד על ידי ראש הממשלה פייר אליוט טרודו כדי לפקח על הבנייה של הגלריה והמוזיאונים הלאומיים. הגלריה יוסדה לראשונה בשנת 1880 על ידי המושל הכללי של קנדה ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי ובשנת 1882, עברה למעונה הראשון בגבעת הפרלמנט בבניין בית המשפט העליון של קנדה. בשנת 1911 עברה הגלריה למוזיאון ויקטוריה, ביתו של מוזיאון הטבע הקנדי הנוכחי. בשנת 1913, עבר החוק הראשון לגלריות לאומיות שהתווה את המנדט והמשאבים של הגלריה. בשנת 1962, עברה הגלריה לאתר בניין לורן, בניין משרדים ברחוב אלגין בסמוך לנציבות הבריטית. מאז נהרס הבניין המשרדי והמוזיאון עבר למבנה הנוכחי שלו ברחוב סאסקס דרייב בשנת 1988. בשנת 1985, המוזיאון הקנדי לצילום עכשווי (CMCP), לשעבר חטיבת צילום הסטילס במועצת הצילום הלאומי של קנדה, נקשר לגלריה הלאומית. המנדט של CMCP, האוסף וצוותו עברו למיקום החדש שלהם בשנת 1992, בתעלת רידו 1, בסמוך לשאטו לורייה. בשנת 1998, ההנהלה של CMCP מוזגה לזו של הגלריה הלאומית. בשנת 2000, המכון המלכותי האדריכלי של קנדה בחר בגלריה הלאומית כאחד מתוך 500 המבנים הבולטים שנבנו בקנדה במהלך האלף השני. בגלריה אוסף גדול ומגוון של ציורים, רישומים, הדפסים, פסלים ותצלומים. למרות שהיא מתמקדת באמנות קנדית, אינדיאנית ואינואיט, היא מחזיקה עבודות של אמנים רבים אמריקאים ואירופיים. יש בה אוסף אמנות מודרנית בולט עם כמה מיצירותיו המפורסמות ביותר של אנדי וורהול. וכן יצירות של פרנסיס בייקון, ג'ובאני לורנצו ברניני, ז'ורז' בראק, פול סזאן, מארק שאגאל, ג'ון קונסטבל, סלבדור דאלי, אונורה דומייה, גוסטב קלימט, תומאס לורנס, פרנאן לז'ה, רנה מגריט, סימונה מרטיני, אנרי מאטיס, פיט מונדריאן, קלוד מונה, פבלו פיקאסו, קאמי פיסארו, רמברנדט, אוגוסט רודן וג'קסון פולוק. בשנת 2005, הותקן בכיכר מול הגלריה פסל של עכביש ענק "אמא", של הפסלת לואיז בורז'ואה. בשנת 2011 נוספו לכניסת הגלריה פסלי סוסים רצים של הפסל הקנדי ג'ו פאפארד. האוסף הקנדי הוא המקיף ביותר בקנדה, ומחזיק עבודות של טום תומסון, אמילי קאר ואלכס קולוויל. הגלריה מארגנת תערוכות שנוסעות ברחבי קנדה ומעבר, ומופעים המתארחים ברחבי העולם, לעיתים קרובות במשותף עם גלריות לאומיים ומוזיאונים אחרים. האוסף הגלריה נבנה באמצעות רכישה ותרומות. מדיה וקבצים בנושא הגלריה הלאומית של קנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית של קנדה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית של קנדה (בצרפתית) הגלריה הלאומית של קנדה, ברשת החברתית פייסבוק הגלריה הלאומית של קנדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הגלריה הלאומית של קנדה, ברשת החברתית אינסטגרם הגלריה הלאומית של קנדה, סרטונים בערוץ היוטיוב הגלריה הלאומית של קנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דאגלס אורד, The National Gallery of Canada: ideas, art, architecture, באתר גוגל ספרים (באנגלית) הגלריה הלאומית של קנדה, באנציקלופדיית קנדה (באנגלית)
ג'ניפר וולש

ג'ניפר וולש - (באנגלית: Jennifer Walshe; נולדה ב-1974 בדבלין, אירלנד) היא מלחינה, זמרת ואמנית אירית. ג'ניפר וולש למדה הלחנה, תחילה אצל ג'ון מקסוול גדס (John Maxwell Geddes) באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה, ואחר אצל קווין וולאנס ( Kevin Volans) בדבלין. ביוני 2002 השלימה תואר דוקטור בהלחנה באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי, בהדרכתם של אמנון וולמן ומייקל פיזארו. וולש זכתה בהערכה בינלאומית כאשר נבחרה, בשנים 2003-2004, להתארח ב-en:Akademie Schloss Solitude בשטוטגרט, זכתה במלגת Daad הגרמנית, והוזמנה לכהן כמלחינת הבית במחוז דבלין הדרומית בשנים 2006-2008. יצירותיה זכו לביצועים ברחבי העולם ובקרב אנסמבלים מובילים כגון: התזמורת הקאמרית של שטוטגרט, en:ensemble rechercheen התזמורת הקאמרית האירית, אנסמבל רזוננס, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הקאמרית הסקוטית ועוד רבים אחרים. וולש זכתה להזמנות מתחנת הרדיו של מערב-גרמניה (WDR), הפסטיבל למוזיקה חדשה בדארמשטט, האופרה של דרזדן, התזמורת הקאמרית האירית, ועוד. בנוסף להיותה מלחינה, ג'ניפר וולש מופיעה לעיתים רבות כאמנית קול וכמאלתרת בארצות הברית ובאירופה, והיא מתמחה בטכניקות מורחבות en:extended techniques Contemporary Music Centre biography page Biography 'don't do PERMISSION ISN'T: the music of Jennifer Walshe' by Bob Gilmore (from the Journal of Music in Ireland, July-August 2007) ג'ניפר וולש, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט ג'ניפר וולש, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ניפר וולש, באתר Discogs (באנגלית) ג'ניפר וולש, באתר Songkick (באנגלית)
עזרא הס

עזרא הס (4 בנובמבר 1933 - 3 באוקטובר 2010) היה קריין ומדבב ישראלי. נולד בגרמניה בשנת 1933 לד"ר רות הס וד"ר מאיר הס, בשנת 1935, בתקופת העלייה החמישית, עלה לארץ ישראל עם משפחתו בעודו ילד. קיבל תואר ראשון בספרות, לשון ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בלונדון, שם גם התפרנס משירה ומניגון של מוזיקה אירית. עבד כצנזור צבאי וכיהן כסגן מפקד בסיס ירושלים של יחידת הצנזורה הצבאית, שיחק בתסכיתים לילדים ונוער ברדיו וכמדובב בטלוויזיה. בין התסכיתים ברדיו:"פול טמפל", "הגמד סיפורון", "סכנה באנדימון". כמו כן שימש כקריין בתוכנית "לבת, לבן ולכל המתעניין". בטלוויזיה: קולו של האיש החכם בסדרה "היה היה", הצב בצריף של תמרי. החתול יובב וג'פטו אביו של פינוקיו. הס נפטר בשנת 2010 ונקבר בהר המנוחות בירושלים. הס נשא לאישה את המשוררת, אמירה הס ביולי 1972 והשניים התגוררו בשכונת בית הכרם בירושלים. לשניים נולדו 2 בנות. עזרא הס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עזרא הס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עזרא הס באתר GRAVEZ