laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טאיפה (ממלכה מוסלמית)

ממלכות הטָאִיפָה (בספרדית: Reinos de taifas, מערבית طائفة) הוא השם שניתן בהיסטוריה של ספרד לממלכות מוסלמיות קטנות שנוצרו בעקבות התפוררות הישויות הפוליטיות הגדולות. תקופת הטאיפות הראשונה החלה בשנת 1031 עם התפרקות ח'ליפות קורדובה לעשרות ממלכות קטנות. הטאיפות היו נתונות במאבקי כוח בלתי פוסקים, שהביאו עד מהרה לחלוקת השטח בין חמש ממלכות עיקריות, שמרכזיהן היו בסרגוסה, בדחוס, טולדו, גרנדה וסביליה. המלחמות בין הטאיפות שיחקו לידיהן של הממלכות הנוצריות של חצי האי האיברי, שהפכו את חלקן לוסאליות והשיתו עליהן מיסים כבדים. חולשתם המדינית של המוסלמים בספרד הגיעה לשיאה בכיבוש טולדו בשנת 1085 בידי אלפונסו השישי (אנ') מלך קסטיליה ולאון. מאורע זה הביא לפלישתם של המוראביטון לספרד. אלה איחדו תחת שלטונם את כל החלק המוסלמי של חצי האי האיברי, ובכך הביאו לקיצה את תקופת הטאיפות הראשונה. שקיעתו של שלטון המוראביטון באמצע המאה ה-12 הותירה חלל שלטוני, שהתמלא שוב בממלכות טאיפה. תקופת הטאיפות השנייה הסתיימה ב-1157, עם פלישת המוואחידון, שתפסו את מקומם של המוראביטון בצפון אפריקה. ממלכות הטאיפה חזרו לתקופה שלישית לאחר תבוסתם של המווחדון בקרב נבס דה טולוסה ב-1212. רוב ממלכות התקופה השלישית נכבשו עד מהרה בידי הנוצרים; הממלכה היחידה שנותרה על כנה לאורך זמן הייתה ממלכת גרנדה. היסטוריה של ספרד אל-אנדלוס ממלכת גרנדה מדיה וקבצים בנושא טאיפה בוויקישיתוף טאיפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בולט

האם התכוונתם ל... בּוּלֶט (סימן) (Bullet) – תבליט; תו טיפוגרפי לציון פריט ברשימה בּוֹלְט (סרט, 1994) (Bolt) – סרט דרמה אמריקני משנת 1994 בּוֹלְט (סרט, 2008) (Bolt) – סרט אנימציה אמריקני משנת 2008 בּוֹלְט (דמות) (Bolt) – הכינוי שבו מוכרת דמות הקומיקס כריס בראדלי בּוּלֶט פוֹר מיי וָלֶנְטַיין (Bullet) – להקת הבי מטאל בריטית טאטא בולט – היא מכונית סופרמיני מתוצרת טאטא מוטורס אשר יוצרה בין השנים 2019–2014 בהודו אישים אדריאן בולט (Boult) – מנצח אנגלי ג'וליה בולט (Bulette) – זונה אמריקנית מפורסמת, שהייתה קורבן למעשה רצח יוסיין בולט (Bolt) – אצן ג'מייקני, מגדולי האתלטים בתקופתו רוברט בולט (Bolt) – מחזאי ותסריטאי אנגלי בלט
הד-המזרח

הד-המזרח היה ביטאון ליהדות הספרדית שפורסם בירושלים בטרם קום המדינה ואחריו. הופץ בשנים 1942–1946 בעריכתו של אליהו אלישר, ובשנים 1948–1951 בעריכתם של אלישר כעורך ראשי ודוד סיטון כעורך. גיליונו הראשון יצא לאור ב-10 ביוני 1942. ותדירותו השתנתה במהלך השנים. הוא החל כדו-ירחון עד לחודש פברואר 1944, לאחר מכן הפך לשבועון, עד להפסקת הוצאתו לאור ב-1946. עם חידוש הוצאתו בנובמבר 1948 המשיך כשבועון, אולם בשנת 1951 (האחרונה להוצאתו) הופיעו שישה גיליונות בחודשים ינואר, פברואר ויולי, כשהאחרון שבהם יצא ב-20 ביולי 1951, ובמרכזו עידוד ההצבעה לרשימת ספרדים ועדות מזרח – ס"צ (ספרדים ציוניים) לכנסת השנייה. בגיליונות הראשונים היה שמו של כתב העת "המזרח – ביטאון ליהדות הספרדית", כשכותרתו מתורגמת לערבית ואנגלית; ומהגיליון שהתפרסם ב-15 בינואר 1943 נקרא כתב העת "הד-המזרח – ביטאון ליהדות הספרדית". מרבית גיליונותיו היו בני 16 עמודים. בגלגולו הראשון של כתב העת כללה המערכת, מלבד את העורך הראשי אליהו אלישר, את אברהם אלמליח ודוד סיטון. בגלגולו השני (משנת 1948) היה סיטון לעורכו השני ונוספו לכתיבה משה כרמון, יוסף יואל ריבלין ושלום שוורץ. כתב העת התמקד באירועים שפקדו את היישוב היהודי, מדינת ישראל והתנועה הציונית עם התייחסות למיקום החברתי של קהילת היהודים הספרדים והיחס ביניהם לאשכנזים. בנוסף, נבדק מצבם של היהודים בארצות ערב ונתנה התייחסות רבה לתרבות המזרח, ולאנשי הספר והפולקלור הספרדי-יהודי. הד-המזרח הביא לביטוי של דעות מתונות בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי, תוך הדגשת חשיבות הדיאלוג וההיפתחות אל העולם דובר הערבית, שפה המשותפת להם וליהודים הספרדיים. כך במאמר משנת 1942 נכתב: ״יש לפתוח פקולטה לספרות הערבית ומדעי המזרח במכללה העברית, ע"י צרוף אנשים הדוברים וכותבים ערבית רהוטה. ובאמצעותם ליצור יחסים רוחניים ותרבותיים כנים ועמוקים עם שאר אנשי הרוח שבארצות המזרח, ע"י עריכת פגישות עם אישיים מעולם הרוח במזרח ולהחליף דעות, אשר רוח המערב לא תעמוד לשטן ביניהן״ — מאיר דהאן, ⁨יהודים וערבים, הד-המזרח, 23 באוקטובר 1942 . הד-המזרח נסגר בשל מחסור במימון, וכתב העת "במערכה", בעריכתו של דוד סיטון, נחשב למעין ממשיכו. הד המזרח באתר הספרייה הלאומית הד המזרח באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון בקול גדול: המזרח – ביטאון ליהדות הספרדית, היסטוריום: רגע היסטורי למורים ותלמידים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית עמוד השער הראשון הד המזרח, 18 בינואר 1946 הד המזרח 1, 12 בנובמבר 1948 אליהו אלישר, מהותה של הרשימה ס"צ, הד-המזרח, 20 ביולי 1951. מיכל הרמתי, פירוק המנטליות של הכובש הציוני: תוכנית עבודה היסטורית, באתר "העוקץ", 29 בנובמבר 2015
אחמד ג'מאל (פסנתרן)

אחמד ג'מאל (באנגלית: Ahmad Jamal; ‏2 ביולי 1930 – 16 באפריל 2023) היה פסנתרן ג'אז בעל השפעה, בעיקר על מוזיקאים-עמיתים כמוביל הרכבי ג'אז קטנים המתבססים על נגינת הפסנתר המינימליסטית והווירטואוזית שלו ושליטתו במתח המוזיקלי. ב-2011 נבחר על ידי קוראי המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז. אחמד ג'מאל נחשב ל"פסנתרן של פסנתרנים" - והותיר חותם על מוזיקאים ענקים כמו מיילס דייוויס. במהלך הקריירה שלו שנמשכה שבעה עשורים, ג'מאל הקליט יותר מ-60 אלבומים. אלבומו האחרון, Ballades, יצא ב-2019. נולד בשם פרדריק ראסל ג'ונס (Frederick Russell Jones) בפיטסבורג והחל לקבל הכשרה מקצועית בגיל שבע. ב-1950 עבר לשיקגו וב-1952 התאסלם ועבר לזרם האחמדי של האסלאם. ב-1951 הקליט את תקליטו הראשון עם הרכב בשם "שלושת המיתרים" שכלל הרכב משתנה של נגני קונטרבס ונגן הגיטרה ריי קרופורד (Ray Crawford). ב-1955 שונה שם השלישייה ל"שלישיית אחמד ג'מאל" וההרכב הוחתם בחברת "ארגו" מבית צ'ס רקורדס. ב-1958 החליף המתופף ורנל פורנייה (Vernel Fournier) את הגיטריסט קרופורד והתקליט שהקליטו באותה שנה, יחד עם נגן הבס ישראל קרוסבי (Israel Crosby) ‏ But Not for Me הפך ללהיט שצעד גם במצעד הפופ וחצה את גבולות הג'אז. ההצלחה הכלכלית איפשרה לג'מאל לפתוח מועדון-מסעדה בשם "The Alhambra". בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוציא ג'מאל הן יחד עם הטריו והן בהרכבים אחרים מספר אלבומים שזכו להצלחה מסחרית וביקורתית כגון Listen to the Ahmad Jamal Quintet, Alhambra,‏ All of You,‏ Poinciana ו-Ahmad Jamal at the Penthouse יוצא הדופן שהוקלט עם תזמורת כלי מיתר בת 15 נגנים. ב-שנות ה-70 של המאה ה-20 ידעה הקריירה של ג'מאל ירידה מסוימת, אף על פי שהוציא תקליטים שזכו להערכה ביקורתית והשפעה כגון The Awakening מ-1970 ו-Freeflight מ-1971. ב-שנות ה-80 של המאה ה-20 זכו תקליטים שהקליט בשיתופי פעולה להצלחה כגון In Concert שהקליט עם נגן הוויברפון גארי ברטון ו-The Essence שהקליט עם נגן הסקסופון ג'ורג' קולמן. ב-1985 הופיע בפסטיבל הג'אז של מונטריאול והתקליט שתיעד את ההופעה Live at the Montreal Jazz Festival 1985 זכה לביקורות חיוביות במיוחד. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 זכו לביקורות חיוביות התקליטים Chicago Revisited: Live at Joe Segal's Jazz Showcase ו-I Remember Duke, Hoagy & Strayhorn בו ניגן סטנדרטים מאת דיוק אלינגטון, הוגי קרמייקל ובילי סטרייהורן. סגנון הנגינה של ג'מאל ייחודי בווירטואוזיות השקטה שלו, שאינה מהממת את המאזין בצלילים אלא להפך, משתמשת בנגינה חסכונית מאוד, שבה רגעי השקט יוצרים תחושת מתח ודינמיות. נגינתו השפיעה באופן מכריע על מיילס דייוויס ורד גרלנד. מדיה וקבצים בנושא אחמד ג'מאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אחמד ג'מאל אחמד ג'מאל, באתר allaboutjazz.com אחמד ג'מאל, ברשת החברתית פייסבוק אחמד ג'מאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אחמד ג'מאל, באתר ספוטיפיי אחמד ג'מאל, באתר AllMusic (באנגלית) אחמד ג'מאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) אחמד ג'מאל, באתר דיזר אחמד ג'מאל, באתר Discogs (באנגלית) אחמד ג'מאל, באתר Songkick (באנגלית) Considering Genius: Writings on Jazz עמוד 95 פסנתרן הג'אז אחמד ג'מאל הלך לעולמו בגיל 92, באתר ynet, 17 באפריל 2023 ביוגרפיה באתר Allmusic
נחום קורקידי

נחום קורקידי (בר-נס) (1899 – 19 במאי 1979) היה רופא ישראלי ודמות ירושלמית נודעת בזמנו. קורקידי נולד בשכונת נווה צדק לנסים קורקידי שהיה ממייסדי שכונת אחוזת בית. למד רפואה בביירות וסיים את לימודיו ב-1924. הוא דחה הצעה לעבוד במושבות הצרפתיות באפריקה ובחר לחזור לתל אביב. לאחר שלא הצליח להתקבל לעבודה בבית החולים הדסה בתל אביב, עבר עם משפחתו ב-1925 לירושלים והחל לעבוד כרופא משפחה וכרופא בבית החולים משגב לדך ששכן אז בעיר העתיקה. הודות לשליטתו בערבית היה מקובל על הערבים רבים מכפרי הסביבה: אבו גוש, ליפתא, עין כרם, בית צפאפה ומלחה. הם כינו אותו ה"טביב" (רופא). הם היו באים לביתו ברחוב יפו 84 ומזמינים אותו לביקור חולים בכפריהם. בפרוץ מאורעות תרפ"ט בירושלים היה ד"ר קורקידי בבית החולים וטיפל בפצועים. ב-24 באוגוסט 1929 בשעה שעסק בשליפת כדור מאחד הפצועים, הבחין בערבי בחוץ המכוון אליו רובה. הוא קפא במקומו כשסכין המנתחים בידיו. הכדור הראשון שנורה לעברו פגע בשוקו הימנית, שבר את העצם וגרם לנזק רב לרקמות. הכדור השני שרט את ראשו ונתקע בקיר. עובדי בית החולים חשו אליו והחלו מיד לטפל בו. הוא הובל תחת משמר של שוטרים בריטיים לבית החולים מאיר רוטשילד ברחוב הנביאים, הוכנס מיד לחדר ניתוח, נותח וגובס. לאחר תקופת-מה הועבר לבית החולים שערי צדק ששכן ברחוב יפו סמוך לביתו. מצב הרגל היה בכי רע ומנהל המחלקה הכירורגית ד"ר גרשון גרי (שטיפל בשעתו ביוסף טרומפלדור) הציע לקטוע את הרגל. ד"ר קורקידי סירב ואמר שהוא מוכן למות מאשר להישאר קטוע רגל. לאחר חצי שנה ומספר ניתוחים שוחרר ד"ר קורקידי לביתו כשעדיין אינו מסוגל לדרוך על רגלו הפגועה. הוא לא היה יכול להמשיך לעבוד והגיע עד לפת לחם תוך שהוא נאלץ ללוות כספים מחבריו הרבים בעיר. לבסוף, קנה חמור קפריסאי, שכר ערבי שיטפל בחמור, יסדר את האוכף ויוביל אותם לבית החולים בעיר העתיקה ולביקורי בית בסמטאות העיר העתיקה והחדשה. במשך ארבע שנים רכב קורקידי על החמור והפך לחלק מהנוף הירושלמי כפי שהיה ד"ר חיים חיסין הרוכב על חמורו לחלק בלתי נפרד מהנוף של תל אביב הקטנה. בשנת 1933 נסע קורקידי לפריז, שם השתלם וקיבל דיפלומה ברפואת ילדים ובאותה שנה עבר ניתוח שאפשר לאחר שנים רבות את איחוי העצמות ברגלו. בשנת 1934 חזר למשגב לדך ופתח שם מרפאת ילדים ושנתיים לאחר מכן פתח מחלקת ילדים ובה 11 מיטות. הוא עבד בבית החולים עד לכיבושו והריסתו במלחמת העצמאות. לאחר מכן היה הרופא של גימנסיה כרמיה של אליאנס ומנהל רפואי של בית הזקנים הכללי בירושלים. לאחר הכרזת מדינת ישראל, עִברת קורקידי את שמו ל"בר-נס" (על שם אביו נסים), אך בעבור ירושלמים רבים היה ונשאר "קורקידי". בשנת 1974 קבל מידי טדי קולק והנשיא אפרים קציר את התואר "יקיר ירושלים". נפטר ב-19 במאי 1979. קורקידי היה רופא משפחתו של יצחק נבון והוא מוזכר במחזה בוסתן ספרדי. בתוכנית "חיים שכאלה" על יצחק נבון, הוא הוזמן ותוך השיחה עם נבון הוכנס לאולפן חמור. קורקידי מופיע גם בספרו של מאיר שלו, עשו. ד"ר קורקידי (בר-נס) נשא את לאה, מוזיקאית, פזמונאית ומורה למוזיקה. ילדיהם הם: אמנון, אביתר וגדעון. אמנון בר-נס חיבר את הספר ספר "תולדות העיתונות העברית בארץ ישראל" ולימד עברית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. ד"ר אבישי טייכר, רופא ורוכב על חמור, על חייו ופעילותו של ד"ר נחום קורקידי בר-נס, "ד"ר חיים חיסין הירושלמי", עת-מול, פברואר 2010. דוד תדהר (עורך), "נחום קורקידי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2846 אתר "Billiongraves"
הרי הידה

הרי הידה (ביפנית: 飛騨山脈) או האלפים הצפוניים (北アルプス) הם רכס הרים באי הונשו שביפן. רכס זה, הנמצא בחבל צ'ובו, נכלל בתחומי מחוזות נאגנו, טויאמה, גיפו וניאיגטה. יחד עם הרי קיסו והרי אקאישי ההרים יוצרים את האלפים היפניים, אם כי שם זה נטבע במקור על ידי ויליאם גאולנד (William Gowland) לרכס זה בלבד. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר הוטאקה, המתנשא לגובה של 3,190 מטרים. הר הגעש אונטקה השוכן בקצה הדרומי של הרכס התפרץ ב-27 בספטמבר 2014 בזמן שמטיילים שהו על פסגתו, וחלקם נפגעו. רכס הרי הידה יוצר בצורתו צורת Y, כאשר ההרים הדרומיים ברכס בונים את הזרוע האנכית. העמק הנוצר בין הזרועות האופקיות הוא אחד מהעמקים בצורת V הכי תלולים במדינה. סכר קורובה, הסכר הגדול ביפן, הוא סכר קשת שנבנה בעמק קורובה באזור המרכזי של הרכס. חלק מיובליו של נהר קורובה – מקורם בהרי הידה. מדיה וקבצים בנושא הרי הידה בוויקישיתוף הרי הידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Central Japan’s Mt. Ontake erupts; hikers reported injured ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוח GNOME

לוח GNOME (אנגלית: GNOME Panel) הוא ממשק מחשב מתכוונן, המכיל שורת משימות ותפריט הרצת תוכניות (כדוגמת התחל), ומהווה מרכיב בסיסי בחלק משולחנות העבודה של GNOME. ב-GNOME גרסה 3 הוחלף הלוח ברכיבים אחרים דוגמת GNOME Shell, העובד רק עם מנהל החלונות Mutter, אך במידה והמשתמש מעוניין הוא יכול להחזיר את המצב לאחור ולהמשיך להשתמש בלוח GNOME. כברירת מחדל מופיעים ב־GNOME שני לוחות אופקיים במסך, אחד בתחתיתו והשני בקצהו העליון. בלוח העליון יש שלוש אפשרויות: יישומים - שיגור תוכנות על פי קטגוריות. מקומות - גישה למקומות שונים במחשב כהתקני אחסון ותיקיות מוגדרות מראש. מערכת - רשימת תוכנות המיועדות לשליטה במערכת המחשב (ב־GNOME3 הוחלף בהגדרות). בנוסף לדברים בסיסיים אלו ניתן להוסיף ידנית מגוון יישומים שימושיים כשעון, לחצן כיבוי מחשב, מקש נעילת תנועת עכבר, ניהול חיבורי רשת, וכן יישומונים. אתר האינטרנט הרשמי של לוח GNOME ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלמינגו מצוי

פלמינגו מצוי או שקיטן מצוי (שם מדעי: Phoenicopterus roseus) הוא מין של פלמינגו החי ביבשות אפריקה, אסיה ואירופה. זהו המין הגדול ביותר מכל מיני הפלמינגו. אורכו של הפרט הבוגר 1.1-1.5 מטר בערך, משקלו לרוב הוא כ-2-4 ק"ג, ומוטת כנפיו כ-1.6 מטר; גובהו הממוצע של הפלמינגו המצוי הוא כ- 1.10-1.50 ס"מ והזכרים הגדולים ביותר תועדו אף בגובה של 1.87 ס"מ. בשל העובדה שפלמינגו זה גבוה יותר מהפלמינגו הזוטר אשר אוכל יחד אתו, הפלמינגו המצוי אוכל לרוב את הסרטנים שבמים העמוקים יותר, והפלמינגו הזוטר, הנמוך יותר, את הסרטנים שבמים הרדודים. צווארו וראשו לבנים וורדרדים, מקורו מעוקל וורוד עם קצה שחור מוגבל. רוב כנפיו ורודות אך נוצות התעופה הראשוניות והמשניות אדומות. רגליו אדמדמות. מקור צבעו הוא באצות שמהן הוא ניזון, ובלעדיהן נוצותיו ילבינו. זהו הפלמינגו בעל תחום התפוצה הגדול ביותר, כמיליון קמ"ר. התפוצה מתמשכת בין השאר על המדינות באסיה דוגמת ישראל, הודו, טורקיה ופקיסטן; המדינות באפריקה דוגמת קניה, הרפובליקה של דרום אפריקה, דרום נמיביה, מוזמביק, מלאווי, טנזניה, אתיופיה, סומליה, מזרח סודאן ומזרח מצרים; והמדינות באירופה, דוגמת ספרד, סרדיניה, אלבניה, יוון, קפריסין, פורטוגל ואזור הקאמארג שבצרפת. מספר פלמינגואים מצויים נצפו גם באיי קוקוס. בישראל הפלמינגו חולף בנדידה בעיקר לאורך החוף. ניתן למצוא אותו בחורף בשני אתרים עיקריים - בבריכות המלח באילת (מאות פרטים) ובבריכות המלח בעתלית. באילת חלקם נשארים במשך כל השנה, אך מספר הפרטים עולה בחורף. בתחילת שנות האלפיים נצפו מספר התחלות קינון בבריכות המלח באילת, אך הם ננטשו בשלבים מוקדמים. מקורם של הפלמינגו שמגיעים לישראל הוא כנראה מאיראן ומטורקיה. בעבר הייתה מושבת קינון גדולה גם בסבחאת הבארדוויל בצפון סיני בשנות השבעים. הפלמינגו המצוי שוכן לרוב בשטחי בוץ ולגונות חוף רדודות עם מי מלח. הוא מוצץ מים דרך מקורו המשמש כמסננת ומסנן שרימפס קטנים, זרעים, אצות כחולות-ירקות, אורגניזמים מיקרוסקופיים ורכיכות. הפלמינגו הגדול ניזון עם ראשו כלפי מטה, ולסתו העליונה ניתנת לתנועה. ככל בנות סוגה, נקבת הפלמינגו המצוי מטילה ביצה לבנה גירית אחת על תלולית בוץ. תוחלת חייו האופיינית בטבע היא 30 - 40 שנה, ובשבי, על פי גן החיות של בזל, למעלה מ-60 ואפילו עד 80 שנה. פלמינגו מצוי שוחה בוגר וצעיר ממין פלמינגו מצוי בגן חיות. פלמינגו מצוי פלמינגו מצוי ישן בתעופה בנמיביה פלמינגו מצוי בנמיביה להקת פלמינגו מצוי במעוף מדיה וקבצים בנושא פלמינגו מצוי בוויקישיתוף פלמינגו מצוי, באתר ITIS (באנגלית) פלמינגו מצוי, באתר NCBI (באנגלית) פלמינגו מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלמינגו מצוי, באתר GBIF (באנגלית) פלמינגו גדול, אתר גן החיות התנכ"י (בעברית) פלמינגו מצוי, אתר תצפית סיורי צפרות (בעברית) פלמינגו מצוי, אתר מידע על הפלמינגואים (באנגלית) פלמינגו מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN נקרא גם "פלמינגו גדול" על פי הספר "חיי הציפורים" (מודן, 2003) מאת דייוויד אטנבורו. אסף מירוז, פלמינגו גדול, באתר הצפרות הישראלי
פלמינגו זוטר

פלמינגו זוטר (וכן פלמינגו קטן; שם מדעי: Phoeniconaias minor) הוא מין של פלמינגו החי ביבשת אפריקה ומזדמן נדיר לבריכות המלח שבישראל. זהו מין יחיד בסוג Phoeniconaias כאשר שויך בעבר לסוג פלמינגו. הפלמינגו הזוטר הוא הפלמינגו הנפוץ ביותר, ואוכלוסייתו עומדת על כשני מיליון פרטים. אוכלוסיית הפלמינגו הזוטר ממוקמת באגמים ובבריכות מלח שבשבר הסורי-אפריקני. בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר, ונצפה לאחרונה באילת ב-2018. ככל מיני הפלמינגו, הפלמינגו הזוטר ניזון מפלנקטון, שרימפס ואצות כחולות-ירוקות המעניקות לו את צבעו הוורוד. הפלמינגו הזוטר הוא מין הפלמינגו הקטן ביותר, אף על פי שבהשוואה להרבה עופות אחרים הוא גדול למדי - אורכו 80 עד 90 ס"מ, בעוד שאורכו של הפלמינגו המצוי 1.1 עד 1.5 מ' ומוטת כנפיו היא מ-90 ל-105 ס"מ, בעוד שמשקלו 1.2 עד 2.7 ק"ג. כמו כל שאר המינים במשפחתו, הפלמינגו הזוטר מטיל גם הוא ביצה לבנה אחת, ובונה קן בצורת מכתש מבוץ. ההורים דוגרים על הביצה במשך 28-32 יום. תוחלת חייו מגיעה ל-30 שנה,אך לעיתים הוא נטרף על ידי צבועים, תנינים, ועופות דורסים כגון העיט הלוחם. להקת פלמינגו מלמעלה ביצי הפלמינגו, אוסף מוזיאון טולוז מדיה וקבצים בנושא פלמינגו זוטר בוויקישיתוף פלמינגו זוטר, באתר ITIS (באנגלית) פלמינגו זוטר, באתר NCBI (באנגלית) פלמינגו זוטר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פלמינגו זוטר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלמינגו זוטר, באתר GBIF (באנגלית) פלמינגו זוטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
Born to Die

Born to Die (בעברית: נולדה למות) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. האלבום יצא ב-27 בינואר 2012 במסגרת חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. לאחר חתימת חוזה עם חברת התקליטים "Stranger" ביוני 2011, הוציאה דל ריי את הסינגל הראשון מהאלבום, "Video Games". השיר זכה לפופולריות רבה בעולם. בהמשך, זכו גם שירים נוספים מהאלבום כגון "Blue Jeans" ו-"Summertime Sadness" להצלחה. לאחר מכן, החלה דל ריי להתראיין לעיתונים, וכן ביצעה הופעות חיות על מנת לקדם את אלבומה. במסגרת אותן הופעות, ביצעה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה האמריקאית, בתוכנית הבידור SNL. האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2012, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-31 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום ה-70 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21". עטיפת האלבום דורגה במקום השמיני ברשימת "50 עטיפות האלבומי הפופ הטובים ביותר ב-5 השנים האחרונות" שנערך על ידי מגזין Complex. "Video Games" – הסינגל הראשון מתוך האלבום. יצא ב-10 באוקטובר 2011 "Born to Die" – הסינגל השני מהאלבום. יצא ב-30 בדצמבר 2011. "Blue Jeans" – הסינגל השלישי מהאלבום. יצא ב-8 באפריל 2012. "Summertime Sadness" – הסינגל הרביעי מהאלבום. יצא ב-22 ביוני 2012. "National Anthem" – הסינגל החמישי מהאלבום. יצא ב-5 ביולי 2012. "Dark Paradise" - יצא לאור ב-1 במרץ 2013 כסינגל השישי והאחרון מהאלבום. מידע על האלבום Born to Die באתר MusicBrainz מידע על האלבום Born to Die באתר AllMusic האלבום Born to Die באתר Discogs האלבום Born to Die באתר ספוטיפיי האלבום Born to Die באתר דיזר האלבום Born to Die באתר Yandex.Music (ברוסית) האלבום Born to Die באתר אפל מיוזיק האלבום Born to Die באתר טיידל רז ישראלי, כשהעשן מתפזר: מה באמת שווה לנה דל ריי?, באתר nrg‏, 31 בינואר 2012 משה קוטנר, לנה דל ריי שרה יפה אבל מזייפת, באתר הארץ, 10 בפברואר 2012 "His move to Los Angeles has influenced the new album a lot. – Everything We Know About Drake's "Nothing Was The Same" So Far". Complex. 19 ביולי 2013. ארכיון מ-22 ביולי 2013. נבדק ב-25 באוגוסט 2013. {{cite web}}: (עזרה) The 100 best albums of the 21st century | Music | The Guardian, web.archive.org, ‏2019-09-13 The 50 Best Pop Album Covers of the Past Five Years, Complex (באנגלית) Billboard 200 Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Catalog Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Tastemakers Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Vinyl Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Top Rock & Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Top Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) May 2024 Albums Accreds.pdf, Dropbox
ניק מייסון

ניקולס ברקלי מייסון (באנגלית: Nicholas Berkeley "Nick" Mason; נולד ב-27 בינואר 1944 בברמינגהאם, אנגליה) הוא מוזיקאי אנגלי ומתופף להקת פינק פלויד. מייסון הוא היחיד שנשאר בלהקה כל השנים מאז שנוסדה ב-1965. מייסון גדל בהמפסטד, לונדון ולמד בפנימיה במחוז סארי. מאוחר יותר הוא למד בריג'נט סטריט פוליטכניק, שם פגש את רוג'ר ווטרס, בוב קלוז וריצ'רד רייט ב-1964 והקים איתם את להקת "Sigma 6". לאחר פירוקה ב-1965, הקימו מייסון, ווטרס ורייט את פינק פלויד יחד עם סיד בארט. מייסון עבד מעט גם עם אמנים אחרים, במיוחד כמתופף ומפיק מוזיקלי של סטיב הילג' ורוברט וייאט, מתופף של מייקל מנטלר ומפיק של להקת The Damned. ביולי 2005 הצטרף מייסון לדייוויד גילמור, רייט, ולראשונה לאחר 24 שנים - ווטרס, להופעה של 4 שירים במופע "לייב 8" בלונדון. ב-12 במאי 2007 נערכה הופעת איחוד נוספת של מייסון עם עוד שניים מחברי הלהקה, שוב בלונדון. ב-2018 הקים מייסון להקה בשם Nick Mason's Saucerful of Secrets, במטרה לנגן חומרים מהשנים הראשונות של פינק פלויד. הלהקה כללה את המוזיקאים גיא פראת, גרי קמפ ולי האריס. הלהקה ביצעה סיבובי הופעות באירופה ובארצות הברית והוציאה אלבום הופעה חיה בשם Live at the Roundhouse. בבעלותו של מייסון מספר מכוניות קלאסיות שהוא גם מתחרה איתן במרוצים, והוא התחרה בהצלחה גם במרוץ 24 השעות של לה מאן. יש לו גם רישיון טיס. הוא נשוי בשנית לנטי, ויש לו ארבעה ילדים. ספרו "Inside Out: A Personal History of Pink Floyd", פורסם בבריטניה באוקטובר 2004. הספר הביא נקודת מבט הומוריסטית על הלהקה, שנתפסה בעיני רבים כחבורת מהורהרים-ממורמרים. לדבריו, זו ראייה אישית של האירועים. מדיה וקבצים בנושא ניק מייסון בוויקישיתוף ניק מייסון, ברשת החברתית פייסבוק ניק מייסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניק מייסון, ברשת החברתית Goodreads ניק מייסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניק מייסון, באתר AllMusic (באנגלית) ניק מייסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניק מייסון, באתר Discogs (באנגלית) ניק מייסון, באתר Songkick (באנגלית) ניק מייסון, באתר SecondHandSongs ניק מייסון, באתר בילבורד (באנגלית) ניק מייסון, באתר Drummer world אמיר שוורץ, המתופף של פינק פלויד יוצא מהצללים וחוזר לשירים המוקדמים של הלהקה, באתר ynet, 30 בספטמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוואן הנדלר

אוואן הנדלר (באנגלית: Evan Handler; נולד ב-10 בינואר 1961) הוא שחקן יהודי אמריקאי, ידוע בעיקר מתפקידו כהארי גולדנבלאט, עורך דין הגירושים של שרלוט ולאחר מכן בעלה, בסדרה "סקס והעיר הגדולה", וכצ'רלי ראנקל, חברו וסוכנו של האנק מודי, בסדרה "קליפורניקיישן". הנדלר נולד בניו יורק למשפחה יהודית חילונית, בנם של אניד איירין, מנהלת בתחום בריאות הנפש, ומורי הנדלר ריימונד, בעל סוכנות פרסום ומעצב. הוא למד בבית הספר התיכון הנדריק האדסון במונטרוז, ניו יורק, ובגיל 17 עבר לעיר ניו יורק כדי ללמוד ב"בית הספר ג'וליארד". עזב את לימודיו בבית הספר בשביל תפקיד בסרט "Taps"‏ (1980). להנדלר אח, לואל הנדלר, סופר וצלם, שנודע לציבור לאחר פרסום ספרו "Twitch & Shout: A Touretter’s Tale" והיה הכוכב, התסריטאי, המנחה והמפיק של סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית של PBS,‏ "Twitch & Shout", בה הופיע אוואן. הנדלר נישא לאליסה אטי, כימאית ממוצא איטלקי, ב-2003. לשניים בת משותפת, סופיה קלמנטינה הנדלר, שנולדה ב-17 בינואר 2007. הנדלר הופיע במספר דרמות טלוויזיה וקומדיות מצבים, בין היתר בעמוק באדמה, חברים, חוק וסדר, הבית הלבן, מיאמי וייס, סקס והעיר הגדולה, אד, אבודים ו24. הוא היה אחד מכוכבי קומדיות המצבים של ABC,‏ It's Like, You Know... וHot Properties, וכיכב בקומדיית המצבים של רשת FOX‏ "Woops!". בשנת 2000 גילם את לארי פיין בסרט הטלוויזיה "שלושת המוסקטרים". בימים אלו הוא מגלם את דמותו של צ'רלי ראנקל, חברו הטוב ביותר וסוכן דמותו של דייוויד דוכובני, האנק מודי, ב"קליפורניקיישן". בנוסף, הופיע בסרטים כופר (1996), הנבחר (1981) וTaps‏ (1981). ב-1991 הופיע על במת ברודוויי בהצגה "I Hate Hamlet", שבאחת מהופעותיה עזב את הבמה במהלך המערכה הראשונה לאחר שכוכב אחר בהצגה, ניקול ויליאמסון, טעה בכוריאוגרפיה במהלך סצנת קרב בין השניים, וכתוצאה מכך פגע בגבו של הנדלר. הנדלר הגיב למאורע: "נטשתי את ההפקה כי מהיום הראשון התנהגותו של ויליאמסון לשאר חברי הצוות הייתה בלתי נסבלת". בנוסף לעבודתו כשחקן, הנדלר גם סופר. ספרו הראשון, "Time On Fire: My Comedy of Terrors", מספר על התאוששותו הבלתי סבירה ממחת הלוקמיה מיאלואידית חריפה בה לקה בשנות העשרים לחייו. ספרו השני, "It's Only Temporary...The Good News and the Bad News of Being Alive", שיצא במאי 2008, מספר על מסע ארוך הכרת התודה שלו לאנשים שהיו איתו בעת המחלה. הוא כתב לכמה כתבי עת, בין היתר ל-ELLE, ‏O, ‏the Oprah Magazine וMirabella. בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה הביוגרפית "פוסי/ורדון", ברשת FX Networks, אותו חייו של בוב פוסי.  באותה שנה שיחק בסרט "לשקר ולגנוב" (אנ') בדמותו של אריק מארופאקיס. ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", פשוט ככה בה חוזר הנדלר על תפקידו כהארי גולדנבלט. אתר האינטרנט הרשמי של אוואן הנדלר אוואן הנדלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוואן הנדלר, באתר AllMovie (באנגלית) אוואן הנדלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Joe Eskenazi, ‘Sex and City’ player amuses Emanu-El with discourse on Judaism, body hair, JWeekly, December 16, 2005 יניר דקל, אוואן הנדלר: "עירום מביך אותי, לדוכובני יותר קל", באתר ynet, 10 בפברואר 2013