laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית שומאכר

בית שומאכר הוא מבנה המצוי במושבה הגרמנית בחיפה, בשדרות בן-גוריון 12. המבנה נבנה בשנת 1870 על ידי אבי המשפחה, יעקב שומאכר מתנועת הטמפלרים. שומאכר, סתת אבן ואדריכל, הגיע לחיפה מארצות הברית (אליה היגר מגרמניה) עם משפחתו, והיה שותף מרכזי בתכנון המושבה הגרמנית ובבניית בתיה. המבנה בנוי כשילוב בין הסגנון הטמפלרי (בית אבן, מרפסת בחזית), לבין אלמנטים מזרחיים כגון הקשתות שבחזיתו. כמו בבתים רבים אחרים במושבה, מעל דלת הכניסה חקוק פסוק מתהילים: "נסה עלינו אור פניך ה'" (תהלים, ד, ז), ככל הנראה בידיו של שומאכר עצמו. בשנת 1872 התמנה יעקוב שומאכר לתפקיד סגן הקונסול של ארצות הברית בחיפה ובצפון הארץ, וביתו הפך לבניין הקונסוליה של ארצות הברית. התפקיד עבר, לאחר מותו בשנת 1891, לבנו גוטליב שומאכר, והבית נשאר בניין הקונסוליה עד שנת 1904. בשנת 1873 התארחה במקום משלחת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF), בפיקוד לוטננט קונדר ולוטננט (בהמשך לורד) קיצ'נר, לקראת צאתה למסעות מיפוי באזור חיפה והגליל. בשובם ממסעם הראשון, בשנת 1875, העניק קיצ'נר לבעלי הבית שעון שמש ייחודי שהוצב בחצר הבית. השעון שימש את מר לנגה, מורה בית הספר וממנהיגי הקהילה, לצלצל בפעמון בית העם ולהודיע לעובדים בשדות על שעת הצהריים המדויקת. בנובמבר 1882 התארח בבית לורנס אוליפנט, שאחר כך רכש את הבית הסמוך, בית אוליפנט. בתחילת המאה העשרים נוסף לבית האגף המערבי, כך שיוכל להתמודד עם צורכי משפחתם בת תשעה הילדים של גוטליב שומאכר ומריה לנגה, בתו של מורה בית הספר. באותה תקופה (ככל הנראה בשנת 1910) נצבע החדר המרכזי בציורי קיר שהתגלו בשנת 2015.  גוטליב שומאכר ידוע בזכות תרומתו האדירה לחקר הארץ ולבנייתה. במיוחד מפורסם סקר הגולן ועבר הירדן, שכלל גם מיפוי ראשון של חבל ארץ זה. כארכאולוג, התפרסם בזכות חפירתו החלוצית בתל מגידו, שם נמצא חותם האריה הידוע של המלך ירבעם. כמהנדס נפת עכו של האימפריה העותמאנית, תכנן את תוואי הרכבת החיג'אזית בארץ ישראל, וכן תכנן ובנה מבנים בכל הארץ, ביניהם היקב בראשון לציון, בית המוסקובייה בנצרת ומזח הקיסר בנמל חיפה. בשנת 1914 הצטרף לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ושירת כקצין הנדסה בסיני. בתום המלחמה לא הורשה לחזור לארץ, ורק בשנת 1924, לאחר מגעים ארוכים עם השלטונות האנגליים, חזר לארץ ונפטר שנה לאחר מכן. הבית שימש את יורשיו עד לגירוש הטמפלרים מן הארץ בשנת 1939. לאחר מכן, ככל הידוע, היה הבית בשימוש אדם ערבי-נוצרי, שהפעיל מוסך בבניין השירות, ובשנת 1948 עקר ללבנון. לאחר מלחמת הקוממיות עבר הבית לידי האפוטרופוס לרכוש הגרמנים, ושוכנו בו משפחות ישראליות. בשנת 2015 עבר מבנה השירות שלצד הבית שיפוץ מאסיבי, והוחל בתהליך שימור של בית שומאכר. בשנת 2022 החל שיפוץ נוסף של בית שומאכר בית דיק יוסי בן-ארצי, בית שומאכר, טבע וארץ כ"ב/5, תמוז-אב תש"מ, 181-180 נלי מרצ'ינקובסקי - שומאכר, גשם משמיים בהירים, הוצאת החברה להגנת הטבע מדיה וקבצים בנושא בית שומאכר בוויקישיתוף אורי גרוסברגר, הפרק האחרון, כלבו המהדורה הדיגיטלית, גיליון 2850, 28 באפריל 2023 מיכל גרובר, בית שומאכר במושבה הגרמנית: משפחת גרוסברגר משחזרת ומספרת על השיפוץ של בית האבן שגילו מעל 150 שנה, ‏6 באפריל 2023 אלי אלון, בית שומאכר -מראשוני בתי המושבה הגרמנית בחיפה , באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 במרץ 2024 רות בונדי, דרכו המוזרה של לורנס אוליפנט אל אלוהים, דבר, 16 במאי 1969
מעבר טאפטס

מעבר טאפטס (באנגלית: Tufts Pass) המכונה גם עמק טאפטס (באנגלית: Tufts Valley) הוא מעבר הרים, בכיוון מזרח-מערב בין הרי רואן, לבין רמת אלגאר, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. גובהו של המעבר 1,091 מטרים מעל פני הים. מעבר ההרים התגלה מהאוויר ומופה בצורה גסה על ידי ההמשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937. המעבר מופה בשנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בשנים 1947–1948 על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, המיפוי בוצע בשנת 1960 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמו של המעבר ניתן לו על ידי דוקטור רוברט ניקולס (Robert Nichols) ממשלחת החקר האנטארקטית רון. המעבר נקרא על שמה של אוניברסיטת טאפטס במדפורד במדינת מסצ'וסטס, שבארצות הברית. ניקולס היה ראש מחלקת הגאולוגיה באוניברסיטת טאפטס, בטרם הצטרף למשלחת החקר. מעבר האפנר מעבר ויסל מעבר קינו מעבר גייטווי מעבר סניק מעבר טאפטס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מעבר טאפטס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור מעבר טאפטס גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
חגית בנזימן

חגית בֶּנזימַן (נולדה ב-17 באוקטובר 1940) היא סופרת ומשוררת ילדים פופולרית, וכן פסיכולוגית קלינית ומורה בכירה בדימוס במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים. בנזימן נולדה בתל אביב בשם חגית אטר, בתם של חוה (לבית בוקסבאום) ומשה אטר, עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט". היא שירתה בצה"ל במערכת העיתון הצבאי "מערכות". היא בעלת תואר ד"ר לפסיכולוגיה בתחום הפסיכולוגיה של ילדים, אותו סיימה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכת ד"ר זאב קליין בשנת 1977. היא לימדה שנים רבות במחלקה לפסיכולוגיה במגמה הקלינית. היא מומחית במבחני אישיות, התחום אותו לימדה במהלך השנים באוניברסיטה. במקביל הייתה, במשך מספר שנים, ראש המגמה לייעוץ חינוכי בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. בנזימן כתבה, החל מסוף שנות ה-70, כעשרים ספרי שירי ילדים. שיריה עוסקים, בין השאר, במפגש שבין עולם הילדים לעולם המבוגרים. הוציאה ב-2015 תרגום חדש למשלי קרילוב בשם "כל המשלים". חגית בנזימן היא אשתו של העיתונאי עוזי בנזימן. בתם נעמה בנזימן היא מאיירת ספרי ילדים וסופרת. בנם ד"ר יותם בנזימן הוא חוקר פילוסופיה (חתנו של העיתונאי רם עברון). בתם ראומה, שהייתה פסיכולוגית קלינית, נפטרה מסרטן בשנת 2007 בגיל 35. בנם הצעיר, ד"ר יובל בנזימן, מתמחה בסכסוך הישראלי-ערבי, ומשמש יועץ אקדמי ביוזמת ז'נבה. בן דודו של עוזי בנזימן הוא העיתונאי ואיש התקשורת ראודור בנזימן. זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרה "כשנוסעים לארץ אחרת" כשאמא הייתה קטנה, איירה ליאת בנימיני-אריאל, הוצאת דביר 1977 (מהדורה מאוחרת יותר אויירה בידי תמי בצלאלי) משפחת ידחת, הוצאת דביר 1977\1998 (ה'תשל"ח) למה לאמא מותר?, ציר דודו גרשטיין. הוצאת כתר 1979 בתיבה אחת, הוצאת דביר 1982 כשאבא היה קטן, איירה ליאת בנימיני-אריאל, הוצאת דביר 1983 שירי לידה, הוצאת דביר 1984 כשנוסעים לארץ אחרת, איירה ליאת בנימיני-אריאל, הוצאת דביר 1985 מר קו וגברת נקודה, הוצאת דביר 1986 נכד בגובה כוכב, הוצאת מודן 1987 מתקן הפנסים, הוצאת מודן 1988 אגדה על כחול וורוד, הוצאת מודן 1989 על דובים ועל יער, הוצאת דומינו 1989 געגועים, הוצאת מודן 1989 ילד בערך, הוצאת דומינו 1991 הורים משגעים, הוצאת דביר 1996 איבן אנדרייביץ' קרילוב - כל המשלים, הוצאת כרמל 2015 השפעת גישתן החינוכית של אמהות על התפתחות אמוציונלית וקוגניטיבית של ילדיהן, דיסרטציה, הוצאת האוניברסיטה העברית, 1977 לצאת מן המבוך: דוגמות של אבחונים פסיכולוגיים, הוצאת דביר, 1982 שעות קבלה: בריאות נפשית בבית-הספר, הוצאת מודן, 1987 רשימת הפרסומים של חגית בנזימן, בקטלוג הספרייה הלאומית חגית בנזימן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של חגית בנזימן, באתר "סימניה" חגית בנזימן, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל חגית בנזימן, חיים רון, יוקטן צובע את השמים, גוגל ספרים חגית בנזימן, דף שער בספרייה הלאומית חגית בנזימן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מס' רישיון 27-869 חגית בנזימן, השפעת גישתן החינוכית של אמהות על התפתחות אמוציונאלית וקטגניטיבית של ילדיהן, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה. האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשל"ח 1977. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסאיס

במיתולוגיה היוונית, כריסאיס (ביוונית עתיקה: Χρυσηΐς) היא אישה טרויאנית, בתו של כריסס. כריסאיס, שמה כביכול ב"איליאדה" של הומרוס, פירושו פשוט "בתו של כריסס"; סופרים מאוחרים יותר מציינים את שמה האמיתי, אסטינומה (אנ')‏ (Ἀστυνόμη). המשורר הביזנטי יואנס צצס מתאר אותה כ"צעירה ורזה מאוד, עם עור חלבי; היה לה שיער בלונדיני ושדיים קטנים; בת תשע-עשרה ועדיין בתולה". אסטינומה נשלחה על ידי אביה לשם הגנה, או, על פי אחרים, כדי להשתתף בחגיגת פסטיבל ארטמיס בתֵּבֵּה הקיליקית (אנ') או בלירנסוס, שם נלקחה כשבויה על ידי אכילס. לטענת כמה, היא הייתה אשתו של אאטיון, מלך לירנסוס (אנ') (בדרך כלל מתואר כשליט של תבאי הקיליקית הסמוכה) שנהרג על ידי בנו של פלאוס (אנ') במהלך מלחמותיו נגד בעלות בריתה של טרויה. בספר הראשון של "האיליאדה", במהלך חלוקת השלל שהביא אכילס, היא נמסרה לאגממנון בהחלטה פה אחד לנוכח משרתו המלכותית. כפרס מלחמה, אגממנון, שהודה שהיא יפה יותר מאשתו קליטמנסטרה, שעבד את כריסאיס וסירב לאפשר לאביה לשלם עבורה כופר, למרות שכהן אפולו הציע למלך המיקני מתנות זהב וכסף. בעקבות זאת, שלח אפולו מגפה ששטפה את צבאות יוון, ואגממנון נאלץ להחזיר את כריסאיס כדי להביא לסוף המגפה. הוא שלח את אודיסאוס להחזיר את הנערה לכריסס. אגממנון פיצה את עצמו על אובדן זה בכך שלקח את בריסאיס מאכילס, מעשה שפגע באכילס, שבתגובה לכך סירב לקחת חלק נוסף במלחמת טרויה. לאחר ההתקפה על רסוס (אנ') וצבאות תראקיה שלו, הגיע כריסס ליוונים כדי להודות להם על כך שהחזירו את בתו, אסטינומה. בגלל אדיבות זו, ומכיוון שידע שבתו קיבלה יחס ראוי, הוא החזיר אותה לרשותו של אגממנון. אגדה יוונית מאוחרת יותר, שנשתמרה ב"Fabulae" של גאיוס יוליוס היגינוס (אנ'), מצינת שהיה לה בן שנקרא על שם אביה על ידי אגממנון. בעיר תבאי באסיה הקטנה, כריסאיס ילדה את כריסס (אנ') והכריזה עליו כבן של אפולו. הדבר קרה כאשר שוחררה לזמן קצר כאסירה והורשתה לחזור לעיר הולדתה. כמה שנים אחר כך, כאשר ילדי אגממנון, אורסטס ואיפיגניה מצאו מקלט באי סמינתוס, עתה ביתם של כריסאיס ומשפחתה, היא הציעה למסור את הנמלטים למלך תואס (אנ'). בנה כריסס, שגילה כי הם אחיו למחצה, עזר להם להרוג את המלך הטאורי (אנ'). בספרות מימי הביניים, פותחה כריסאיס לדמות "כרסידה" (אנ'). יצירת האמנות "I Modi"‏ (אנ') (בלטינית: "הדרכים"), ספר אירוטי מתקופת הרנסאנס, מציגה את כריסאיס בתנוחה מינית אחת מתוך סדרת תנוחות מצוירות בתחריטים. כריסאיס היא הדמות "המוזהבת" באפוס האלכימי מתקופת הבארוק שנקרא על שמה, "Chryseidos Libri IIII"‏ (1631). מדיה וקבצים בנושא כריסאיס בוויקישיתוף הגיית השם ביוונית: כריסאיס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה). בלקסיקון של הסיכיוס מאלכסנדריה (אנ'); ב"כרונוגרפיה" של יואנס מלאלס; אצל אוסטאתיוס מסלוניקי (אנ'), פרשן של הומרוס. יואנס צצס. Antehomerica, 353-355 דיקטיס איש כרתים (אנ')‏, ספר 2, פסקאות 17, 19. דיקטיס איש כרתים, ספר 2, פסקה 28. הומרוס, איליאדה, שיר ראשון, 368–412. דיקטיס איש כרתים, ספר 2, פסקה 47.
הר ספיבי

הר ספיבי (באנגלית: Mount Spivey) הוא הר בקצה הצפוני של רכס דאגלס, בצפון מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. פסגת ההר שטוחה, ומכוסה קרח. גובהו של ההר 2,135 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,411 בגובהו באנטארקטיקה. ההר ממוקם לגדתו המערבית של קרחון טוינבי; 17 קילומטרים מדרום להר ניקולס. ההר התגלה וצולם מהאוויר בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל. ההר נסקר על הקרקע בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. הסקר קרא להר על שמו של רוברט אי. ספיבי (Robert E. Spivey), שסייע למשלחת הסקר בתחנת האי סטונינגטון, והיה חבר משלחת הסקר, במהלך מסע המזחלות שערכו אנשי הסקר למפרץ ג'ורג' השישי בשנת 1949. הר האקל הר סטיבנסון (רכס דאגלס) הר סנדרסון הר ספיבי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר ספיבי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
קרחון טוינבי

קרחון טוינבי (באנגלית: Toynbee Glacier) הוא קרחון הממוקם בצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 31 קילומטרים, ורוחבו 9 קילומטרים. הקרחון משתרע בין הר האקל, הר ספיבי והר סטפנסון (בחלקו הצפוני של רכס דאגלס) שממערב לקרחון, לבין הרי טיירל והר טילי שממזרח לקרחון. הקרחון זורם לכיוון צפון, ממורדותיו המזרחיים של הר סטפנסון, ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי שבמפרץ ג'ורג השישי. הקרחון התגלה וצולם מהאוויר בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל. הקרחון נסקר על הקרקע בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. הסקר קרא להר על שמו של פטריק א. טוינבי (Patrick A. Toynbee), טייס של משלחת הסקר בתחנת האי סטונינגטון, בשנים 1948 ו-1949. • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377 • Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS קרחון טוינבי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון טוינבי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
הר טילי (אנטארקטיקה)

הר טילי או הר טיליי (באנגלית: Mount Tilley) הוא הר במזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. להר פסגה שטוחה המכוסה קרח. ההר ממוקם 13 קילומטרים דרומית להר טיירל, ו-6 קילומטרים ממפרץ ג'ורג' השישי. ההר מתנשא לגובה של 1,900 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,926 בגובהו באנטארקטיקה. על אף גובהו של ההר, הוא נחשב גבעה ביחס לרכס דאגלס, ממנו הוא מופרד על ידי קרחון טוינבי. ההר התגלה וצולם מהאוויר בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל. ההר נסקר על הקרקע בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. הסקר קרא להר על שמו של ססיל אי. טילי (Cecil E. Tilley), פרופסור למינרלוגיה ופטרולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'. הר האקל הר ניקולס הר אתלרד הר טילי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר טילי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי הר אנטארקטיקה לפי גובהם foothill
הר טילי

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה הר טילי (אנטארקטיקה) – הר באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה אוסטרליה הר טילי (קווינסלנד) – הר במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה הר טילי (אוסטרליה הדרומית) – הר במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה קנדה הר טילי (קולומביה הבריטית) – הר ברכס גולד בהרי מונאשי, שבדרום ההרים הפנימיים של פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה
מונגולסטיס

מונגולסטיס (שם מדעי: Mongolestes; מיוונית: "שודד מוגולי") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת המזוניכידיים, אשר התגלה במונגוליה הפנימית שבסין, מתצורות "Ulan Gochu" ובהמשך גולו ממצאים נוספים בסין. הוא התקיים באסיה במהלך תקופת האאוקן וגם בתחילת האוליגוקן, מה שהופך אותו לאחד מאחרוני המזוניכידים שהתקיימו. הוא תואר לראשונה ב-1966 ובסוג נכללו שני מינים: Mongolestes hadrodens ו-Mongolestes alxaensis. יונק זה הגיע לאורך 2.2 מטרים ולמשקל של 250 ק"ג בממוצע ובמראהו הזכיר מעט דוב בעל זנב ארוך. הוא היה בעל דמיון לסוגים אסייתים נוספים ממונגוליה כמו המונגולניקס, הפציהאינה וההרפגולסטיס. מבנה הלסת שלו עוצב לנשיכה חזקה באמצעות שריריו אך השיניים שלו חסרו כמה מהטוחנות ושאר הטוחנות היו מעט יותר גדולות והוא היה בעל מפרק נוסף בלסת התחתונה. רגליו היו קצרות יחסית ולא התאימו לריצה מהירה וככל הנראה הוא התבסס על תזונה מנבלות, כאשר עם לסתותיו הגדולות הוא יכל לשבור עצמות. הוא נעלם מהעולם עם תחילת האוליגוקן, ככל הנראה עקב התייבשות ושינויי אקלים גדולים. מדיה וקבצים בנושא מונגולסטיס בוויקישיתוף מונגולסטיס, באתר GBIF (באנגלית)
תרופיתקוס אוסוולדי

תרופיתקוס אוסוולדי (שם מדעי: Theropithecus oswaldi) הוא מין נכחד ענקי של קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב, אשר נחשב לקרובו של הבבון הזנוב המודרני והוא משתייך כמותו לסוג תרופיתקוס. קוף זה היה גדול בהרבה ממיני הקופים המודרניים והוא הגיע עד גובה 70–80 ס"מ ולמשקל 100 ק"ג בערך. הוא התקיים במשך תחילת עד אמצע הפליסטוקן, סביב 2.6 עד 0.5 מיליון שנה לפני זמננו. הוא תואר ב-1916 בידי החוקר הבריטי צ'ארלס ויליאם אנדרוס (אנ'). המאובנים שלו התגלו באתיופיה, קניה, טנזניה, דרום אפריקה, אלג'יריה, מרוקו, מצר גיברלטר ואף בספרד בקרטחנה. הממצאים כללו שרידי חוליות, גפיים ולסתות עם שיניים בעלות מבנה דומה לזה של בבון זנוב. פרימט זה היה חסון מאוד והיו לו לסתות חזקות וניבים ארוכים כשל מנדריל אך גם שיניים טוחנות גדולות בהרבה משל רוב הקופים, המרמזים שהוא ניזון בדומה לקרובו החי מרעיית עשב בערבות אפריקה. הוא חי בחבורות גדולות וייתכן שהותאם גם לאקלים יבש שהיה נפוץ בערבות והסוואנות בתקופתו. פרימט זה חי לצד מיני פרימטים ענקיים נוספים באותו אזור, כמו המין הקרוב תרופיתקוס ברומטי שהגיע למשקל 43 ק"ג והדינופיתקוס שהגיע למשקל של 45 ק"ג בממוצע. הוא חי גם לצד הומיניניים קדומים כמו הומו ארקטוס שאולי צדו אותו ותרמו להכחדתו. מדיה וקבצים בנושא תרופיתקוס אוסוולדי בוויקישיתוף תרופיתקוס אוסוולדי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תרופיתקוס אוסוולדי, באתר GBIF (באנגלית) http://fossilworks.org/cgi-bin/bridge.pl?taxon_no=133587&is_real_user=1&action=checkTaxonInfo ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרופיתקוס

תרופיתקוס (שם מדעי: Theropithecus) הוא סוג של קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב אשר כיום מכיל רק מין אחד - בבון זנוב (Theropithecus gelada), הנפוץ ברמת אתיופיה והרי סמן שבאתיופיה. בעבר הוא כלל מינים נוספים שהתפתחו כבר מהפליוקן וחלקם הגיעו עד למשקל 100 ק"ג, כמו אדם בוגר ואף מעט יותר, מה שהופך אותם לחלק מהגדולים שבפרימטים מעולם. למרות הדמיון בשם ובמראה לסוג בבון, הם אינם קרובים מאוד. מיני סוג זה חיים בחבורות גדולות ובניגוד לרוב הקופים ניזונים בעיקר על רעיית עשבים בערבות הגבוהות. הם בעלי איברי רבייה בולטים בצבעם, מאחר שהם בעלי פרווה עבה ורוב זמנם הם תולשים עב בישיבה. כמו קופים רבים הם בעלי דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ויוצרים קבוצות גדולות מאוד הנעות על פני ההרים של אתיופיה. המין היחיד שקיים מהסוג הוא הבבון הזנוב (Theropithecus gelada). בעבר היו עוד שלושה מינים שחיו בין הפליוקן לתחילת ואמצע הפליסטוקן: תרופיתקוס ברומטי (Theropithecus brumpti) תרופיתקוס דארטי (Theropithecus darti) תרופיתקוס אוסוולדי (Theropithecus oswaldi) מדיה וקבצים בנושא תרופיתקוס בוויקישיתוף תרופיתקוס, באתר ITIS (באנגלית) תרופיתקוס, באתר NCBI (באנגלית) תרופיתקוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תרופיתקוס, באתר GBIF (באנגלית)
צוריאל שקד

הרב צוריאל שקד (1920 – 23 בספטמבר 2023) היה זקן חכמי טריפולי, לוב, מורה ומחנך, מנהיג ציוני של קהילת יהודי לוב. נולד במסלאתה שבלוב בשם מכלוף פדהצור שאכיר, לפנחס וגזלה. אביו היה רוכל זעיר שמכר תה, תמרוקים וסוכר בכפרים. לאחר שהגיע לגיל בר-מצווה, רצה ללמוד את מקצוע הנגרות, בנוסף ללימודים בבית המדרש כדי לעזור בפרנסת המשפחה. אביו התנגד לכך, ופנה לרב פריג'א זוארץ בעיר אל-חומס, כדי שייקח את הנער אליו לצורך לימודי תורה. הרב נתן לשקד ללמד את הילדים הקטנים ושילם לו שכר על כך. בשנת 1939 שלח הרב פריג'א זוארץ את ר' צוריאל לשמש רב ומורה בבית הספר במיסראתה שם נאבק על שינוי שיטת הלימוד שהתבססה על לימוד פרשת השבוע בתרגום ערבי. הוא הנהיג את השפה העברית כשפת לימוד בלעדית. בעיירות הקטנות שימש ר' צוריאל כרב, חזן, מוהל שוחט, מספיד וגם כשופט שלום בעיקר בין בני זוג. בשנת 1941 הצטמצמה הפעילות החינוכית-ציונית בבית הספר, וגם הדיבור בעברית היווה סכנה עקב המעורבות הנאצית בקולוניה האיטלקית. עם כניסת הבריטים ללוב בשנת 1943, עבר ר' צוריאל לעיירה זליתן, וזאת לבקשת ר' פריג'א זוארץ. בעיירה זו בה היה בית הכנסת "בושאיף", בו שימש צוריאל כרב. כמו כן הקים בית ספר. הוא הזמין מארץ ישראל ספרי לימוד וגם עיתונים, ספרים וחוברות. בנוסף ללימודי התורה הכניס מקצועות עבריים וכלליים למערכת הלימודים. חידוש נוסף היה צירוף בנות העיירה ללימודי היהדות והשפה העברית. במקום הוקם מועדון "בן-יהודה" בו הפיצו את הרעיון הציוני בקרב בני הנוער והמבוגרים, דבר שהגביר את השאיפה לעלות לארץ ישראל. כשביקר במועדון "בן יהודה" בטריפולי הכיר את אשתו לעתיד, אסתר לבית תייר, שהייתה מורה לבנות במקום. כשחזרו לזליתן לימדה אסתר את הבנות עברית, תנ"ך, מולדת ושירי מולדת. נולדו להם חמישה ילדים: עמישדי-ברוך, יהודית, יצחק, רות ופנחס. עם קום המדינה רצה רבי צוריאל לעלות לארץ ישראל עם משפחתו, אך שליח הסוכנות היהודית, ברוך דובדבני, ביקש ממנו להישאר ולהיות אחראי על רישום וריכוז העולים מזליתן והסביבה, לבדוק את כשירותם הבריאותית לפני העלייה לארץ. בשנת 1950 עלו ר' צוריאל ואסתר שאכיר לישראל עם שלושת ילדיהם: עמי, יהודית ויצחק. הוא שינה את שם משפחתו ל"שקד" מאחר שפקיד הסוכנות היהודית רשם את שמו בתעודות 'שקר' על פי השמיעה, ור' צוריאל לא הסכים שכך יקרא שמו בישראל. בתחילה התגוררה המשפחה במעברה. בארץ המשיך לעסוק בחינוך והוראה. ניהל בתי ספר במושבים אחיסמך, זיתן, ברקת ואחרים. כשיצא לגמלאות, הקים בבני ברק כולל בשם "אפיקי מים" בו העביר שעורי תורה, תלמוד והלכה. הרב שקד התגורר בנתניה, וזכה להערכה על פועלו למען יהודי לוב, הציונות והשפה העברית. בנו, הרב פנחס שקד, משמש כרב שכונת גבעת האירוסים. צוריאל שקד נפטר בח' בתשרי תשפ״ד (23 בספטמבר) 2023 והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה. מזליטן לבני ברק, באתר קול הזמן רואים את הקולות, ריאיון עם הרב צוריאל שקד כתב העת לבלוב, בנושא הציונות בלוב חיים סעדון, קהילות ישראל במזרח ספר יהדות לוב, עמ' 178 מתי גלעד, הרב צוריאל שקד, לבלוב, כתב העת העולמי של יהודים יוצאי לוב
דוד משה רבינוביץ

הרב דוד משה הכהן רבינוביץ (ה'תרס"ו (1905/6) – י"ח באב ה'תש"ב (1 באוגוסט 1942)) היה ראש רשת הישיבות כתר תורה של חסידות ראדומסק וראש ישיבה של ישיבת קיבוץ גבוה בסוסנוביץ. דוד משה נולד בעיירה קרימילוב לרבי נתן נחום הכהן רבינוביץ האדמו"ר מקרימילוב בנו של רבי אברהם ישכר בער הכהן רבינוביץ מראדומסק, כילד הוכר כעילוי, וכמתמיד. הוא לא למד בישיבה, או מפי רב מסוים, אלא באופן עצמאי. נישא לרייזל, בתו היחידה של האדמו"ר רבי שלמה חנוך רבינוביץ מראדומסק, ועבר לגור בסמוך לחותנו בעיר סוסנוביץ. בשנת ה'תרפ"ו (1926) כשיסד חותנו, האדמו"ר מראדומסק את רשת הישיבות "כתר תורה", העמיד את רבי דוד משה בראשה, הרשת הקיפה שלושים ושש ישיבות ברחבי פולין וגליציה ולמדו שם יותר מארבעת אלפים בחורים, לכל ישיבה היה ראש ישיבה, ורבי דוד משה היה כעין ראש ישיבה של ראשי הישיבות האלו, בנוסף על זה הוא כיהן כראש ישיבה של קיבוץ גבוה - הישיבה של רשת כתר תורה המיוחד עבור התלמידים המצוינים והמופלגים. רבי משה דוד היה מגיד שעור בכל יום בקיבוץ גבוה, ופעמים אחדות בכל שבוע לפני התלמידים ב"כתר תורה" בסוסנוביץ. בהיותו כלוא בגטו ורשה, רבי דוד משה היה מגיד שיעור קבוע לחמשה בחורים מחסידי ראדזין. בשבת י"ח אב תש"ב (1 באוגוסט 1942), בשעה 4, פרצה פלוגת חיילים לבית ברחוב נובוליפקי 30, עברה מדירה לדירה והרגה באותו בית 150 איש, וביניהם רבי דוד משה. שבחי כהן - על התורה ועניינים בש"ס, ניו יורק תשי"ג (כולל גם חידושים מחותנו האדמו"ר מראדומסק) ברכת שלמה - על התורה ועניינים שונים בש"ס. וצילום ירחוני כתר תורה שיו"ל בישיבת כתר תורה לפני השואה, ניו יורק תשל"ח (כולל גם חידושים מחותנו האדמו"ר מראדומסק) תורת העולות, ברוקלין תשמ"ט זיכרון כהן, ירושלים תשע"ה (נערך על ידי הרב דוד אברהם מנדלבוים) בנו יחידו, אברהם אלימלך יחזקאל אהרן רבינוביץ, נפטר בשנת ה'תרצ"ז בגיל ארבע ונטמן בבית החיים בעיר סוסנוביץ. אחיו, רבי שלמה אלימלך רבינוביץ, שכיהן כרבה של זוויירצ'ה, בעת שכיהן שם אביו באדמורו"ת. הוא היה חתן דודו רבי יחזקאל רבינוביץ מראדומסק בעל הכנסת יחזקאל. אחיו, רבי אברהם ישכר מאיר רבינוביץ, חתנו של רבי שמואל צבי דנציגר מאלכסנדר. אחיו, רבי יעקב יחזקאל רבינוביץ, חתנו של רבי יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר. אחותו, אסתר פרומט, אשת רבי ישעיהו אנגלרד, אחד של הרבנים בעיר סוסנוביץ. אחותו, חיה שרה, אשת רבי ישעיהו שפירא, האדמו"ר החלוץ. אחותו פריידל, אשת רבי חנוך העניך בורנשטיין, האדמו"ר הרביעי בחסידות סוכטשוב. הרב יעקב מנחם לאנגער, מו"ל ספרו "תורת העולות" הרב שלמה זאב צווייגענהאפט הרב יחזקאל הלוי גרובנער מדיה וקבצים בנושא דוד משה רבינוביץ בוויקישיתוף ודרכי ה' נסתרו - הספדו של רבי דוד משה הכהן רבינוביץ ה"ד על בנו יחידו, באתר תורתך לא שכחתי אהרן סורסקי, זיכרון כהן ירושלים תשע"ה https://zachor.michlala.edu/manhigim/manhigim.asp?w=ר&numManhigim=79 https://www.ivelt.com/forum/viewtopic.php?t=31223 http://toladot.blogspot.com/2012/08/blog-post.html