אפוקליפסת זומבים

אפוקליפסת זומבים היא סוגה בדיונית שבה הציוויליזציה קורסת עקב נחילי זומבים עצומים. בדרך כלל הובילו להכחדת האנושות, למעט ניצולים בודדים או קבוצות קטנות. בחלק מהמקרים, הסיבה שבגללה המתים מתחילים לתקוף אינה ידועה, מה שהופך את המצב אליו הגיעו לבלתי מוסבר. במקרים אחרים, ידוע כי טפיל או זיהום ספציפי הם הגורם, ובכך מציגים את האירועים בדומה למגפה. בחלק מהסיפורים יש כל המתים הופכים לזומבים, ללא קשר לסיבת המוות, בעוד שאחרים דורשים חשיפה לגורם הזיהום. בכל אחד מהתרחישים, הדבר גורם להתפרצות להפוך למשבר הולך וגובר באופן בקצב אקספוננציאלי: "מגפת הזומבים" המתפשטת שוטפת את ארגוני אכיפת החוק, הצבא ושירותי הבריאות, מה שמוביל לפאניקה ולהתמוטטות של החברה האזרחית עד שנותרו רק כיסים מבודדים של ניצולים. שירותים בסיסיים כמו מים וחשמל מושבתים, או מזוהמים במקרה של אספקת מים, שירותי התקשורת קורסים, והממשלה הלאומית של המדינות המושפעות קורסת או מסתתרת. השורדים בדרך כלל מתחילים לחפש מזון, נשק ואספקה אחרת בעולם שמצטמצם לשממה עוינת ברובה. בדרך כלל ישנו 'אזור בטוח' המנוהל בידי ניצולים אחרים או הממשלה, שבו אנשים שאינם נגועים יכולים לחפש מקלט ולהתחיל עידן חדש. יצירה מעוררת השראה מוקדמת של הסוגה הייתה הרומן אני האגדה של ריצ'רד מת'סון (1954), שהציג ניצול בודד בשם רוברט נוויל המנהל מלחמה נגד אוכלוסייה אנושית שהפכה לערפדים. הרומן עובד למספר סרטים, כולל האדם האחרון בכדור הארץ (1964), בכיכובו של וינסנט פרייס, ואיש האומגה (1971), בכיכובו של צ'רלטון הסטון. הגרסת הסרט משנת 2007, גם בשם אני האגדה בכיכובו של ויל סמית, מוצגת סביבה עכשווית יותר. ג'ורג' רומרו התחיל את הרעיון האפוקליפטי שלו עם ליל המתים החיים (1968) מאת מתסון, אך הוא החליף את הערפדים בזומבים. הנרטיב של אפוקליפסת זומבים הוא בעל קשרים חזקים למצב החברתי הסוער של ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר נוצר הסרט ליל המתים החיים. יש הטוענים שזומבים מאפשרים לאנשים להתמודד עם החרדה שלהם מסוף העולם. ישנן מספר תמות נפוצות היוצרות אפוקליפסת זומבים: המגעים הראשוניים עם זומבים הם טראומטיים ביותר, גורמים להלם, פאניקה, חוסר אמון ואולי הכחשה, ופוגעים ביכולתם של השורדים להתמודד עם מפגשים עוינים. תגובת הרשויות לאיום איטית יותר מקצב הצמיחה שלו, מה שנותן למגפת הזומבים זמן להתרחב מעבר ליכולת לשלוט על האירוע. הדבר מביא לקריסת החברה. הזומבים לוקחים שליטה מלאה בעוד קבוצות קטנות של החיים חייבות להילחם על הישרדותן. הסיפורים עוקבים בדרך כלל אחר קבוצה בודדת של ניצולים, שנקלעו באופן מהיר ופתאומי למשבר. הנרטיב מתקדם בדרך כלל מתחילת מגפת הזומבים, לאחר מכן הניסיונות הראשוניים לבקש את עזרת הרשויות, כישלונן של אותן רשויות, ועד להתמוטטות הקטסטרופלית הפתאומית של כל ארגון רחב היקף והניסיונות הבאים של הדמויות לשרוד. סיפורים אלה מתמקדים לעיתים קרובות באופן ישיר בדרך שבה הדמויות מגיבות לאסון קיצוני שכזה, וכיצד האישיות שלהן משתנה בעקבות הלחץ, ולעיתים קרובות פועלת על בסיס מניעים ראשוניים (פחד, שימור עצמי) ממה שהם היו מציגים בחיים רגילים. בדרך כלל הזומבים במצבים אלה הם מהסוג האיטי, המעצבן והלא אינטליגנטי שהפך פופולרי לראשונה בסרט ליל המתים החיים משנת 1968. סרטי קולנוע שנוצרו בשנות ה-2000, לעומת זאת, הציגו זומבים זריזים, מרושעים, אינטליגנטים וחזקים יותר מהזומבי המסורתי. על פי ניתוח אפידמיולוגי של אוניברסיטת קרלטון ואוניברסיטת אוטווה משנת 2009, התפרצות מגפת זומבים, אפילו של אלה האיטיים מליל המתים החיים "צפויה להוביל לקריסת הציוויליזציה, אלא אם כן תטופל במהירות". בהתבסס על המודלים המתמטיים שלהם, המחברים הגיעו למסקנה שאסטרטגיות התקפיות היו הרבה יותר אמינות מאסטרטגיות הסגר, בשל סיכונים שונים שעלולים לסכן הסגר. הם גם גילו שגילוי תרופה רק ישאיר כמה בני אדם בחיים, מכיוון שזה לא יעזור להאט את קצב ההדבקה. בנוסף נקבע כי התוצאה הסבירה ביותר לטווח הארוך של התפרצות כזו תהיה הכחדה המונית של בני אדם כתוצאה מכך שהאוכלוסייה העולמית נכנעת למגפה, נהרגה על ידי זומבים קיימים או חווה אירועים קטלניים אחרים. מסקנה זו נובעת מהנימוק של המחקר לפיו הסיכון האפידמיולוגי העיקרי של זומבים, מלבד קשיי הנטרול, הוא שאוכלוסייתם נתונה לצמיחה כמעט מתמדת: דורות של בני אדם שורדים ככל הנראה ישמרו על נטייה להאכיל אוכלוסיות זומבים, וכתוצאה מכך בעיקר גידול מתמשך של האוכלוסייה הנגועה, תופעה שתיפסק רק עם הדבקה או מוות של כל בני האדם ששרדו. החוקרים מסבירים ששיטות המודל שלהם עשויות להיות ישימות להפצת דעות פוליטיות או מחלות עם זיהום רדום. המכון הזומבי למחקרים תאורטיים (ZITS) הוא תוכנית שלאוניברסיטת גלאזגו. ד"ר אוסטין העומד בראש המכון הוא דמות שנוצרה על ידי האוניברסיטה כדי להיות הפנים של ZITS. צוות ZITS מוקדש לשימוש במדע אמיתי כדי להסביר מה ניתן לצפות במקרה של אפוקליפסת זומבים אמיתית. רוב המחקרים שלהם משמשים כדי להפריך אמונות נפוצות לגבי אפוקליפסת הזומבים כפי שמוצגת בתרבות הפופולרית. הם פרסמו ספר אחד (Zombie Science 1Z) ומעבירים הרצאות פומביות בנושא. ב-18 במאי 2011, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) פרסם מאמר בשם Preparedness 101: Zombie Apocalypse המספק עצות להתכונן לשרוד פלישת זומבים. המאמר אינו טוען שהתפרצות סבירה או קרובה, אך קובע: "נכון, אמרתי אפוקליפסת זומבים. אתה אולי צוחק עכשיו, אבל כשזה יקרה אתה תשמח שתקרא את זה...." ה-CDC ממשיך ומסכם התייחסויות תרבותיות לאפוקליפסת זומבים. הוא משתמש במאמר כדי להדגיש את החיוניות של שמירת מים, מזון, ציוד רפואי וצרכים אחרים כהכנה לכל האסונות הפוטנציאליים, בין אם הם הוריקנים, רעידות אדמה, סופות טורנדו, שיטפונות או המוני אל-מתים זוללים מוח. במסמך הלא מסווג שכותרתו "CONOP 8888", קצינים מהפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית השתמשו בתרחיש אפוקליפסת זומבים כתבנית אימון למבצעים, מצבי חירום ואסונות, ככלי ללמד צוערים על המושגים הבסיסיים של תוכניות צבאיות והכנה לאסונות. ליל המתים החיים - 1968 28 יום אחרי - 2002 וסרט ההמשך 28 שבועות אחרי (2007) סדרת הסרטים האויב שבפנים פלאנט טרור - 2007 מפלצות קטנות - 2019 סלולרי - 2016 ברוכים הבאים לזומבילנד - 2009 מלחמת העולם Z - 2013 מת על המתים - 2004 רכבת לבוסאן - 2016 גאווה ודעה קדומה וזומבים - 2016 סדרת הקומיקס Deadworld מאת סטיוארט קר וראלף גריפית', שהחלה בשנת 1987. סדרת הקומיקס "המתים המהלכים" מאת רוברט קירקמן, שהחלה ב-2003, מתארת את סיפורם של שורדים בעולם המוצף על ידי זומבים. הסדרה עובדה מאוחר יותר לסדרת טלוויזיה באותו שם. מלחמת הזומבים הגדולה (2006) מאת מקס ברוקס המפרט את מאמצי האנושות להביס אפוקליפסת זומבים עולמית. הנערה עם כל המתנות (2014) מאת מייק קארי מתאר עולם 20 שנה לאחר התפשטות זיהום פטרייתי שהופך בני אדם ל"רעבים". כולנו מתים (2022), תיכון מקומי מוצף על ידי זומבים. קיץ שחור (2019) למות על הסט (2008) כולל התפרצות זומבים בתוכנית הטלוויזיה האמיתית "האח הגדול בריטניה". המתים המהלכים, המבוססת על סדרת הקומיקס באותו שם, והספינים שלה, אימת המתים המהלכים והמתים המהלכים: העולם שמעבר. Left 4 Dead - וההמשך שלו Left 4 Dead 2, משחק אימה שיתופי, יריות בגוף ראשון שבו פתוגן דמוי כלבת מדביק את האנושות סדרת Resident Evil סדרת State of Decay The Last of Us - משחק הרפתקאות אקשן מגוף שלישי הידוע בעלילה המורכבת ובטבעו הספרותי. עובד גם לסדרת טלוויזיה באותו שם מבית HBO. ZRS Staff. "Romero Invented Flesh Eaters". Zombie Research Society. אורכב מ-המקור ב-15 בנובמבר 2011. נבדק ב-19 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Cripps, Charlotte (1 בנובמבר 2006). "Preview: Max Brooks' Festival of The (Living) Dead! Barbican, London". The Independent. UK. ארכיון מ-7 במאי 2022. נבדק ב-19 בספטמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה) Todd Kenreck (17 בנובמבר 2008). "Surviving a zombie apocalypse: 'Left 4 Dead' writer talks about breathing life into zombie genre". Video game review. NBC News. נבדק ב-3 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) Brian Cronin (3 בדצמבר 2008). "John Seavey's Storytelling Engines: George Romero's "Dead" Films". Comic Book Resources. ארכיון מ-6 בדצמבר 2008. נבדק ב-4 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) Josh Levin (24 במרץ 2004). "Dead Run". Slate. ארכיון מ-14 באוקטובר 2008. נבדק ב-4 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) "Zombie Institute for Theoretical Studies". 2011. ארכיון מ-5 בדצמבר 2011. נבדק ב-4 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Preparedness 101: Zombie Apocalypse". Bt.cdc.gov. 16 במאי 2011. ארכיון מ-8 בדצמבר 2017. נבדק ב-11 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Pentagon document lays out battle plan against zombies CONOP 8888 "Deadworld – Information about the comic series from Caliber Comics". Caliber Comics. אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2009. נבדק ב-27 ביולי 2009. {{cite web}}: (עזרה) Jeffrey Bloomer (12 ביוני 2009). "Zombie-Ridden Post-Apocalyptic Graphic Novel Gets Film Treatment". Paste. ארכיון מ-15 ביוני 2009. נבדק ב-20 ביוני 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Exclusive Interview: Max Brooks on World War Z". Eat My Brains!. 20 באוקטובר 2006. ארכיון מ-28 בספטמבר 2011. נבדק ב-26 באפריל 2008. {{cite web}}: (עזרה) Currie, Ron (5 בספטמבר 2008). "The End of the World as We Know it". Untitled Books. אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2008. נבדק ב-21 בספטמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) "SFX interview with Charlie Brooker". Sfx.co.uk. 22 באוקטובר 2008. ארכיון מ-3 בספטמבר 2009. נבדק ב-27 ביולי 2009. {{cite web}}: (עזרה) Christopher T. Fong (2 בדצמבר 2008). "Playing Games: Left 4 Dead". Video game review, San Francisco Chronicle. ארכיון מ-6 בדצמבר 2008. נבדק ב-3 בדצמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה)