אמנת הגיל המינימלי

אמנת הגיל המינימלי משנת 1973 (באנגלית: Minimum Age Convention, 1973; שמה העברי הרשמי: אמנת הגיל המינימלי לקבלת עובדים לעבודה) היא אמנה שאומצה על ידי ארגון העבודה הבינלאומי בשנת 1973. המדינות החתומות על האמנה נדרשות להבטיח קיומה של מדיניות לאומית המבטיחה את הפסקת העסקת ילדים והעלאה הדרגתית של הגיל המינימלי לקבלת עובדים לעבודה. נכון לחודש נובמבר 2010 חתומות על האמנה 156 מדינות בעולם. אמנת הגיל המינימלי משנת 1973 באה על יסוד סדרת אמנות בינלאומיות שעסקו בנושא זה ואשר קדמו לה. אמנת הגיל המינימלי (העסקה בתעשייה) משנת 1919 אמנת הגיל המינימלי (העסקה בים) משנת 1920 אמנת הגיל המינימלי (העסקה בחקלאות) משנת 1921 אמנת הגיל המינימלי (פחמים ומסיקי דוודים) משנת 1921 אמנת הגיל המינימלי (העסקה לא תעשייתית) משנת 1932 אמנת הגיל המינימלי (העסקה בים) (מתוקנת) משנת 1936 אמנת הגיל המינימלי (העסקה בתעשייה) (מתוקנת) משנת 1937 אמנת הגיל המינימלי (העסקה לא תעשייתית) משנת 1937 אמנת הגיל המינימלי (העסקה בדיג) משנת 1959 אמנת הגיל המינימלי (עבודה במנהרות) משנת 1965 המדינות החתומות על האמנה מתחייבות לקבוע מדיניות לאומית אשר מטרתה להבטיח הפסקה יעילה של העסקת ילדים והעלאה הדרגתית של הגיל המינימלי לקבלה לעבודה בהתאמה למידת ההתפתחות הגופנית והנפשית של אנשים צעירים. המדינות החתומות יצהירו, לצד אשרורן את הוראות האמנה, מהו הגיל המינימלי לקבלה לעבודה תחומי המדינה וכי מתחת לגיל זה לא יתקבל אדם לכל עבודה שהיא. הגיל המינימלי במדינות החתומות לא יפחת מגיל חינוך חובה ובכל מקרה לא יפחת מ-15 שנים. מדינות מתפתחות יכולות לקבוע, בשלב ראשון, גיל מינימלי שלא יפחת מ-14 שנים, אולם על המדינה להודיע על סיבותיה לקביעה זו ועל המועד שבו תתאים את הגיל המינימלי לדרישות האמנה. בעבודות שהעיסוק בהן כרוך בסיכון בריאותי או נפשי של אנשים צעירים גיל המינימום לא יפחת מ-18 שנים. על כל מדינה להגדיר סוגי עבודות אלה בחקיקה או בתקנות. המדינות יכולות לפטור תחומי עיסוק מסוימים מהוראות האמנה כאשר בתחומים אלה קיימת מצוקת כוח אדם מיוחדת, אולם על המדינה לדווח על תחומי עיסוק אלה לארגון העבודה הבינלאומי ולפרט את הסיבות לפטור. הוראות האמנה לגיל מינימלי יחולו בכל מקרה בתחומי העיסוק הבאים: עבודות כרייה, מפעלי ייצור, בניין, חשמל, גז ומים, ביוב, תחבורה, אחסנה ותקשורת, וחוות חקלאיות מסחריות. אולם עסקים משפחתיים ועסקים קטנים שנועדו לקהילה המקומית ואשר אינם מעסיקים שכירים בדרך כלל פטורים ממגבלה זו. הוראות האמנה אינן חלות על העסקת ילדים במסגרת בתי ספר, מסגרות חינוך מקצועי וחינוך טכני, או במוסדות חינוך אחרים, או בעבודה של ילדים בני 14 לפחות, העובדים במסגרת תקנות המדינה, כאשר העבודה היא חלק ממסלול חינוכם או פיתוח מיומנויות מקצועיות שלהן אחראי המוסד בו הם לומדים, העבודה מתבצעת כחלק מתוכנית לימודים שאושרה בידי הרשות המוסמכת, העבודה היא חלק מתוכנית הדרכה לבחירה במקצוע. המדינות החתומות יכולות לחוקק חוקים המתירים העסקת ילדים בין הגילאים 13–15 בעבודות קלות שרמת הסיכון הבריאותי בהן הוא מינימלי, והן אינן מפריעות לתוכנית הלימודים של הילד והילד עשוי להפיק תועלת מן העבודה. יש ליישם תנאים דומים אף בהעסקת ילדים מעל גיל 15, אשר עדיין נמצאים במסגרת חינוך חובה. אלה פרטי המדינות החתומות על האמנה נכון לחודש נובמבר 2010. דרישות האמנה התקיימו בישראל עוד קודם לאשרורה, באמצעות חוק עבודת הנוער, תשי"ג-1953, שקובע "לא יועבד ילד שעדיין לא מלאו לו 15 שנה". בחוק נכללות גם הגנות העוסקות בעבודת מי שטרם מלאו לו 18 שנה. חוקי מגן נוסח אמנת הגיל המינימלי משנת 1973 (באנגלית) אמנה מס' 138, כתבי אמנה, כרך 26, עמ' 461. בארובה (טריטוריה) נכנסה האמנה לתוקף ב-18 בפברואר 1986 Verdragenbank