laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תב"ן

המונח "דפוק" מפנה לכאן. לערך העוסק בעיר באינדונזיה, ראו דפוק (עיר). תב"ן (ראשי תיבות: תקופה בלתי נמנית) הוא פרק זמן בתוך שירות בצה"ל, אשר אינו נספר כחלק מתקופת השירות (בסלנג צה"לי מקובל: "הפז"ם לא דופק"). במהלך תקופה זו אין החייל זכאי לשכר, ואורך השירות שלו מתארך בהתאם. תב"ן שלילי (בסלנג: דָּפוּק) הוא תב"ן על רקע של עבירות משמעת – פרק זמן שבו חייל עורק או נפקד מהשירות הצבאי, או פרק זמן שבו נמצא חייל במאסר או במחבוש ממושך. במקרים מסוימים תאושר בקשתו של חייל לקצר את התב"ן, ולשחררו מוקדם יותר. תב"ן חיובי הוא תקופה בלתי נמנית עקב סיבות אחרות, כגון דחיית שירות (תקופת הלימודים במסגרת העתודה האקדמית, דחייה עקב קשיים כלכליים, דחייה למטרת יציאה לחו"ל ועוד). ימי התב"ן מוזנים במערכת השלישות, ונקבעים על פי תהליכים הקשורים לתב"ן- תב"ן חיובי נקבע לפי הזנת דחיית השירות, תב"ן עקב כלא נקבע על פי הזנת הכליאה ותב"ן עקב נפקדות נקבע על פי הזנת תלונה. אם היו טעויות בהזנת התהליכים ממילא תהיה טעות במספר ימי התב"ן המוזנים. ימי התב"ן גורמים לעדכון של תאריך השחרור המוזן במערכת. ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליאון פלדהנדלר

ליאון (לייב) פלדהנדלר (בפולנית:Leon (Lejb) Feldhendler;‏ 1910 – 6 באפריל 1945) היה לוחם יהודי-פולני שהיה ידוע בחלקו בארגון מרד האסירים של שנת 1943 במחנה ההשמדה סוביבור, ביחד עם אלכסנדר פצ'רסקי. עד לשליחתו לסוביבור, שימש פלדהנדלר כראש היודנראט בכפרו, ז'ולקייבקה-אוסאדה, בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין. ערך מורחב – המרד במחנה סוביבור ליאון נשלח עם אשתו ובנו לסוביבור ב-15 במאי 1942, במשלוח שכלל כ-1000 יהודים מהגטו שבעיירה עם עוד אלפי יהודים אחרים מסביבתה. הוא הופרד מאשתו ובנו ברציף ההתפשטות במחנה, והועסק באיסוף ומיון הציוד. אשתו ובנו נשלחו אל תאי הגז מאותו מקום. יום למחרת הוא גילה בערמות הבגדים את בגדיהם והבין את אשר עלה בגורלם. באביב 1943 הנהיג פלדהנדלר קבוצה קטנה של אסירי מחנה סוביבור, אשר התוו תוכנית בריחה מהמחנה. תוכניתם המקורית הייתה להרעיל מספר שומרים במחנה ולתפוס את נשקם, אך האס אס חשפו את הרעל וירו בחמישה אסירים יהודים כתגובה. תוכניות אחרות כללו הצתת המחנה באש, ובריחה בחסות ההמולה שתיווצר, אך המוקשים שהקיפו את המחנה, שהונחו על ידי האס אס בקיץ 1943, הפכו את התוכנית ללא מעשית. הגעתו של אלכסנדר פצ'רסקי, קצין בצבא האדום, בסוף ספטמבר, במשלוח של שבויי מלחמה סובייטים, נתנה זריקת עידוד לתוכנית הבריחה. בתור חייל מנוסה, לקח על עצמו מיד פצ'רסקי את תפקיד הנהגת קבוצת הנמלטים-לעתיד, וביחד עם פלדהנדלר כסגנו, יצרה הקבוצה תוכנית בריחה אשר כלל הריגת סגל אנשי האס אס במחנה, שליחת שבויי המלחמה הסובייטים לפשוט על מחסני הנשק, ובריחה דרך השער הראשי של המחנה תוך כדי לחימה. המרד, אשר התרחש ב-14 באוקטובר 1943, התגלה כבר בשלביו הראשונים, לאחר ששומר גילה את גופתו של קצין האס אס רודולף בקמן אשר חוסל על ידי האסירים. אף על פי כן, כ-320 אסירים יהודים הצליחו לברוח אל מחוץ למחנה בחסות הקטטה שנגרמה כתוצאה מהמרד. 80 אסירים נהרגו במהלך הבריחה או מיד לאחריה. 170 נתפסו במהרה ונרצחו, כמו גם כל שאר דיירי המחנה אשר לא השתתפו בבריחה. חלקם של אלו שהצליחו להימלט, הצטרפו אל הפרטיזנים. מתוכם, 90 נהרגו בקרבות או על ידי משתפי פעולה ואנטישמים. 62 יהודים מסוביבור שרדו את המלחמה, מתוכם 9 אשר נמלטו קודם לכן. פלדהנדלר היה בין אלו ששרדו את המלחמה, תוך הסתתרות בעיר לובלין עד סיום הכיבוש הגרמני ביולי 1944. אולם ב-2 באפריל 1945 הוא נורה דרך דלתה הסגורה של דירתו, כאשר היה בדרכו לבדוק את פשר המהומה שהתרחשה בחדר חיצוני בביתו. פלדהנדלר ואשתו (מנישואים שניים) הצליחו להימלט דרך דלת צדדית ועשו את דרכם לבית החולים בעיר, בו עבר פלדהנדלר ניתוח, אך נפטר ארבעה ימים לאחר מכן. על פי רוב ההערכות, נרצח פלדהנדלר על ידי פעילי ימין פולנים, אשר חשדו שהם נמנים עם ארגון "הכוחות המזוינים הלאומיים" (בפולנית: Narodowe Siły Zbrojne), ארגון פולני לאומי חצי-צבאי, אנטישמי ואנטי-קומוניסטי, שהיה חלק מתנועת המחתרת הפולנית. אולם מסמך עדכני אחד לפחות, המציין את החקירה הלקויה והחלקית של האירועים על ידי ההיסטוריונים של אותה התקופה, ואת התיעוד המוגבל, העלה ספק באשר לנכונות הערכות אלו. הרצח של פלדהנדלר היה אחד מלפחות 118 רציחות של יהודים במחוז לובלין, בין קיץ 1944 לסתיו 1946. בסרט "הבריחה מסוביבור", שיצא בשנת 1987, גילם את פלדהנדלר אלן ארקין. תקופת חייו האחרונה בלובלין מתוארת ברומן "Wyjątkowo długa linia" מאת חנה קראל, אשר היה מועמד לפרס ניקה לספרות (בפולנית: Nagroda literacka Nike) היוקרתי. ב-2018 יצא לאקרנים הסרט הרוסי סוביבור, המתאר את המרד. ליאון פלדהנדלר שמגולם על ידי השחקן דאיניוס קזלאוסקס הוא אחת הדמויות המרכזיות בסרט. מדיה וקבצים בנושא ליאון פלדהנדלר בוויקישיתוף
ישגב

ישגב היא שכונה בתל אביב, הגובלת באזור תעשייה עבר הירקון מדרום וממזרח, בשכונת רמת החייל מצפון ובשיכון דן ממערב. השכונה נוסדה בשנת 1952 על ידי ארגון עובדי המדינה, ונקראה תחילה שיכון ישגב, שם המורכב מראשי התיבות של שמות ארבעת המייסדים: יפרח, שניר, גילרמן, בוכוייץ. הבתים היו משותפים - שתי קומות ושמונה דירות לבלוק - והם מצויים ברחובות הרוגי המלכות, עולי הגרדום וניסן. מסביב לשיכון ישגב היו כמה שיכונים קטנים נוספים: מצפון "מעונות" - רחובות נמירובר, ליפא, לויטה, מדרום "סלע" - רחובות הגולן, ניסן, רוזוב, ממערב "יוגוסלבים"- רחובות הגולן, טובים, גולי אריתריאה, ו"שנחאי" - רחובות הגולן, הרוגי המלכות, גולי קניה; בכולם בתים דו-משפחתיים חד קומתיים. בשנים האחרונות מקובל לקרוא לכל המכלול הזה שכונת ישגב. בשנת 1963 נחנך במרכז השכונה בית הספר היסודי "ישגב". עד אז למדו הילדים בבית הספר "דן" הסמוך (היום תיכון עירוני י"ד). נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו (2012), באתר עיריית תל אביב-יפו תל אביב-יפו שלמה יפרח, קוראים כותבים | טעות גיאוגראפית, מעריב, 4 ביולי 1963 ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמן פיליפ בארטוס

ארמן פיליפ בארטוס (באנגלית: Armand Phillip Bartos;‏ 1910 – 29 בדצמבר 2005) היה אדריכל ונדבן יהודי-אמריקאי. בארטוס מפורסם בישראל בעיקר כאחד משני האדריכלים שתכננו את היכל הספר במוזיאון ישראל בירושלים. הבחירה בבארטוס ובאדריכל פרדריק ג'ון קיזלר עוררה מחלוקת בזמנו בקרב האדריכלים הישראליים, הן בגלל הבחירה בשני אדריכלים זרים, שהאחד מהם (קיזלר) לא הספיק לסיים את לימודי האדריכלות באירופה; אבל גם בגלל שההחלטה עוררה טענות לנפוטיזם: בארטוס היה נשוי לרות-סלסט לבית גוטסמן, בתו של המממן העיקרי של הפרויקט, דוד שמואל גוטסמן. בארטוס למד לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה ולתואר שני במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בארטוס נישא לרות-סלסט גוטסמן ב-1935, והשניים הפכו לאספני אמנות בולטים. בין עבודותיו האחרות: "באלפר הול", הבניין המרכזי של ישיבה יוניברסיטי ואולם הרצאות אוניברסיטת באפאלו. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שער אלקלה

שער אלקלה (בספרדית: Puerta de Alcalá) הוא אנדרטה הבנויה בסגנון נאו-קלאסי הנמצאת בכיכר העצמאות (Plaza de la Independencia) במדריד, בירת ספרד. השער ממוקם סמוך למרכז העיר ומטרים ספורים מהכניסה הראשית לפארק בואן רטירו, על צירו של רחוב אלקלה. שמו של השער נגזר מהדרך הישנה ממדריד לעיר הסמוכה אלקלה דה אנרס. השער נבנה בשנת 1778 בהוראתו של המלך קרלוס השלישי, והחליף שער קטן יותר שעמד במקום לפניו. בשנת 1823 נפגע השער מרסיסי פגזים במסגרת מעורבות צרפתית בספרד(אנ'). סימני הפגיעה נראים על השער עד היום. מדיה וקבצים בנושא שער אלקלה בוויקישיתוף גלריית תמונות של השער מידע נוסף אודות השער (אנגלית) למידע בעברית על שער אלקלה ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחוב אלקלה

רחוב אלקלה (בספרדית Calle de Alcalá) הוא רחוב מרכזי במדריד, בירת ספרד. באורך 10.5 קילומטרים, רחוב אלקלה הוא הארוך שברחובות מדריד וכן אחד הרחובות הישנים בה. הרחוב נבנה על יסודותיה של הדרך הישנה שהובילה ממדריד לאלקלה דה הנרס (ומכאן שמו) והמשיכה לאראגון. כיום מוביל הרחוב מפוארטה דל סול עד ליציאה הצפון-מזרחית מהעיר. לאורך הרחוב נמצאים אתרים חשובים רבים ובהם פלאסה דה סיבלס, שער אלקלה, בניין משרד החינוך הספרדי, מטה מכון סרוואנטס, בניין בנק ספרד, פארק בואן רטירו וזירת קרבות השוורים לאס ונטאס. מדיה וקבצים בנושא רחוב אלקלה בוויקישיתוף רחוב אלקלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רות לפידות

רות לפידות (נולדה ב-27 באוקטובר 1930) היא משפטנית ישראלית, חוקרת בתחום המשפט הבינלאומי. פרופסור אמריטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וחוקרת בכירה במכון ירושלים לחקר ישראל. כלת פרס ישראל לשנת תשס"ו (2006) בתחום חקר המשפט. רות לפידות (לבית אשלבכר) נולדה בגרמניה בשנת 1930, עלתה עם משפחתה לישראל זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, והתגוררה ברמת גן. התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל הרפואה. לאחר מכן, בעצת אמה, למדה משפטים באוניברסיטה העברית, ונבחרה להתמחות בבית המשפט העליון. לאחר קבלת תואר מוסמך מהאוניברסיטה העברית למדה משפט בינלאומי באוניברסיטת פריז. עם שובה לישראל הצטרפה לאוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1980 מונתה לפרופסור מן המנין. בין השאר חקרה את ההיבט המשפטי של חופש השיט. היא בדקה את מעמדם של מצרי טיראן וכן את זכויות השיט בתעלת סואץ. בשנת 1976 הוזמנה להצטרף למשלחת ישראל לאו"ם ובשנת 1979 מונתה ליועצת המשפטית של משרד החוץ. בשנים 1984–1986, שימשה יושבת הראש הראשונה של המועצה הלאומית לקידום מעמד האישה. ב-1986 מונתה מטעם ישראל לחברה בצוות הבוררים בסכסוך הגבולות בין ישראל למצרים על טאבה. בשנים הראשונות של המאה ה-21 התמקדו מחקריה של לפידות בסלעי המחלוקת עם הפלסטינים, מעמד הפליטים ובעיקר מעמדה המשפטי של ירושלים, של העיר העתיקה ושל האגן הקדוש. לפידות נחשבת לאחת מהמומחים הגדולים בעולם למעמדה המשפטי של ירושלים. בחגיגות יום העצמאות בתשנ"ג, הוזמנה לפידות להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות בהר הרצל. בשנת 2020 יצא לאור לכבודה "ספר רות לפידות", בעריכת יובל שני והילי מודריק-אבן חן. היא נשואה לפרופסור אריה לפידות, אם לעמוס, תמר ומיכאל, שנפל בעת שירותו הצבאי, וסבתא לנכדים. 1956-2001 חברת סגל באוניברסיטה העברית, בפקולטה למשפטים ובמחלקה ליחסים בינלאומיים משנת 1980 פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית משנת 1989 חוקרת בכירה במכון ירושלים לחקר ישראל 1994-1996 ראש המרכז ללימודי אירופה באוניברסיטה העברית, ירושלים. משנת 2003 - פרופסור אמריטה בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למנהל ועומדת בראש התוכנית ללימודי מוסמך של בית הספר. 1993 הדלקת משואה בחגיגת יום העצמאות ה-45, ירושלים 2000 פרס לאישה מצטיינת במשפט בינלאומי מהאגודה האמריקנית למשפט בינלאומי 2001 פרס על שם עדנה ואוסקר גאס על חקר ירושלים 2004 אות הוקרה מטעם לשכת עורכי הדין בישראל 2006 פרס ישראל בתחום חקר המשפט 2022 פרס א.מ.ת. למשפטים. 1999 חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, בסדרת פירוש לחוקי היסוד, בהוצאת מכון הארי סאקר 1959 Les rapports entre le droit international public et le droit interne 1962 La conclusion des traités internationaux en Israël 1972 Les détroits en droit international 1982 The Red Sea and the Gulf of Aden 1995 Whither Jerusalem? Proposals and Positions Concerning the Future of Jerusalem (with M. Hirsch & D. Housen-Couriel) 1997 Autonomy: Flexible Solutions to Ethnic Conflicts פרופ' רות לפידות, באתר פרס ישראל מיקה לוי, רות לפידות, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) אהרן ברנע מראיין את רות לפידות בתוכנית "היו ימים" של ערוץ הכנסת, באתר YouTube, ‏1 ביוני 2016 רות לפידות, דף שער בספרייה הלאומית ממאמריה: רות לפידות, ‏עיוות משמעותה של החלטה 242 (1967), משפט וצבא 16, התשס"ג פרופ' רות לפידות, באתר של מכון ירושלים לחקר ישראל
ספריית JavaScript

ספריית JavaScript היא ספרייה של קוד JavaScript המציעה פקדים או התנהגויות מוכנות המאפשרת פיתוח קל יותר של אפליקציות JavaScript ובפרט AJAX וטכנולוגיות מבוססות רשת נוספות. JavaScript שפותחה במקור על ידי Netscape (ובהמשך Mozilla) מאפשרת להריץ סקריפטים בצד הלקוח ובה נעשה שימוש באתרי אינטרנט רבים זמן רב. עם עליית הווב 2.0, תופסת JavaScript מקום מרכזי יחד עם HTML במסגרת פיתוח ממשקי משתמש. JavaScript בשילוב עם CSS מאפשרת יצירת דפי אינטרנט דינמיים שמציעים תחליף נגיש לטכנולוגיות ישנות יותר, כגון אתרים מבוססי Flash. עם עליית הדרישות ליכולות חדשות ב-JavaScript, גבר הצורך באמצעים פשוטים לפיתוח ממשקי משתמש דינמיים. בעקבות זאת פותחו ספריות JavaScript שונות בהן Prototype, script.aculo.us, ו-jQuery וכן ספריות פקדים כגון Ext ו-Dojo Toolkit, המאפשרות למתכנתים להתרכז באפליקציות המיוחדות של AJAX. עם הזמן, הצורך גבר, ורמת התחכום והיכולות של הספריות עלתה, עם הפיתוח של ספריות שמהוות שלד תוכנה שלם לאתרים, כגון React, Vue.js, ו-Angular. ספריות JavaScript רבות מופצות תחת רישיונות חופשיים כגון copyleft המאפשרים הפצה, שימוש וביצוע שינויים בצורה חופשית. מדיה וקבצים בנושא ספריית JavaScript בוויקישיתוף
הקאן שוקור

הקאן שוקור (בטורקית: Hakan Şükür; נולד ב-1 בספטמבר 1971 בטורקיה) הוא כדורגלן עבר טורקי, אשר שיחק בעמדת החלוץ, והוא מלך השערים של נבחרת טורקיה בכל הזמנים, עם 51 שערים ב-112 הופעות. האקן שוקור פרש בשנת 2008 לאחר שסיים את הקריירה במועדון עימו היה מזוהה, גלאטסראיי, בו שיחק 8 עונות בשנות ה-90. בשנת 2000 עבר לקבוצת אינטר מילאנו, ועבר לתקופות קצרות בקבוצות פארמה ובלקברן לפני שחזר לגלאטסראיי ב-2003. במשחק על המקום השלישי במונדיאל 2002 נגד נבחרת קוריאה הדרומית, כבש שוקור את השער המהיר בהיסטוריה של גביע העולם בכדורגל. הוא הפעיל לחץ על מגן קוריאני מיד לאחרי בעיטת הפתיחה, והבקיע את השער 10.8 שניות לאחר שריקת הפתיחה. היה זה שערו היחיד בטורניר. בחודש פברואר 2016 הואשם שוקור בבגידה לאחר ציוצים שהעלה בגנותו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן בטוויטר. באוגוסט של אותה שנה, לאחר ניסיון ההפיכה הכושל, נמלט מטורקיה לארצות הברית לאחר שהוצא כנגדו צו מעצר, בטענה לידידותו עם פתהוללה גולאן וחברותו ב"קבוצת טרור חמושה". אליפות טורקיה - 1993, 1994, 1997, 1998, 1999, 2000, 2006, 2008 זכייה בגביע אופ"א 2000 מקום שלישי במונדיאל 2002 עם נבחרת טורקיה שלוש פעמים מלך השערים בליגה הטורקית (1996/1997, 1997/1998, 1998/1999) השער המהיר ביותר בגביע העולם (11 שניות) כדורגלן הזהב של טורקיה (2004) מדיה וקבצים בנושא הקאן שוקור בוויקישיתוף הקאן שוקור, ברשת החברתית פייסבוק הקאן שוקור, ברשת החברתית אינסטגרם הקאן שוקור, סרטונים בערוץ היוטיוב הקאן שוקור, באתר Transfermarkt הקאן שוקור, באתר BDFutbol הקאן שוקור, באתר WorldFootball.net הקאן שוקור, באתר National Football Teams הקאן שוקור, באתר FootballDatabase.eu מאגדה לנהג אובר. נפילתו של הקאן שוקור, באתר ערוץ הספורט, 13 בינואר 2020 צו מעצר הוצא בטורקיה נגד הקאן שוקור: "חבר בקבוצת טרור", באתר ynet, 12 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא טורקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השבוע באשדוד

השבוע באשדוד הוא מקומון של אשדוד והסביבה, היוצא לאור מדי יום חמישי, החל מ-15 במאי 1975, ובכך מהווה את המקומון הפעיל הוותיק באשדוד. מייסד העיתון הוא מנחם גלילי, גלילי הוא גם בעל מדור שבועי ביקורתי הקרוי "בלי חשבון" למאבק בשחיתות בעיר. בשנת 2004 העלה העיתון את המהדורה המקוונת שלו אל רשת האינטרנט דרך רשת LOCAL, האתר כולל ארכיון כתבות מלא של העיתון. ב-1 במאי 2011, העלה השבועון אתר אינטרנט המעדכן באופן יומי על הקורה באשדוד בשם "אשדוד10". אתר האינטרנט הרשמי של השבוע באשדוד ארכיון השבוע באשדוד, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד, הנסיך השחור

אדוארד, נסיך ויילס (אנגלית: Edward, the Black Prince; ‏15 ביוני 1330 - 8 ביוני 1376) היה בנו הבכור של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. ידוע כיום בעיקר בכינויו הנסיך השחור. אדוארד נודע כלוחם מוערך בעקבות שורת ניצחונות מזהירים שהשיג מול הצרפתים, בתקופת מלחמת מאה השנים. מת לפני אביו ולכן לא כיהן כמלך אנגליה. אדוארד נולד ב-15 ביוני, בארמון וודסטוק, באוקספורד; ועל כן, כונה בחייו "אדוארד מוודסטוק". ב-1337 קיבל את התואר דוכס קורנוול, והיה בכך לראשון לקבל את התואר באנגליה. ב-1343 קיבל את התואר נסיך ויילס. כבר בגיל צעיר החל לגלות כישרון צבאי מבריק, כאשר ליווה את אביו בקרבות, בעת מלחמת מאה השנים. בעקבות ניצחונותיו, הוכתר למושל הנסיכות האנגלית החדשה באקוויטניה ב-1363, וניהל לצד אשתו ג'ואן מקנט, חצר בבורדו. ב-1367 הוא יצא למערכה לעזרת פדרו הראשון, מלך קסטיליה, והצליח להשיב לו את הכתר לאחר ניצחון בקרב נז'רה. המלחמות גבו מחיר כלכלי כבד, ואילצו את אדוארד להעלות מיסים באקוויטניה, דבר שהוביל למרמור, ובהמשך למלחמה בין אדוארד לצרפתים בראשות שארל החמישי. על אף מחלתו, ניצח אדוארד גם במלחמה זו, וב-1370 כבש את לימוז' והעלה אותה באש כשהוא מבצע טבח בתושביה. ב-1372 מחלתו כפתה עליו להשאיר את השלטון בידי אחיו ג'ון מגונט, וב- 1376 הוא מת, טרם הכתרתו למלך אנגליה. קברו נמצא בקתדרלת קנטרברי. בגיל 16 הוא הוכיח את כישרונו כאשר בקרב קרסי, המלך אדוארד, ברצונו שבנו האציל ירוויח את מעמדו (כלוחם), העניק לו שליטה על החלוץ, בצמוד להדרכה וסיוע של הרוזן מווריק ושל סר ג'ון צ'נדוס. מסורת הסמוכה לאירוע מספרת שהמלך ביקש מהנסיך ללבוש באותו יום שריון שחור, עשיר בקישוטים. המפלה לאויבים הייתה שלימה, והאב המרוצה חיבק את בנו בשדה הניצחון, שיבח את אומץ לבו והתבטא שהנסיך ראוי לכתר. קרב פואטייה היה קרב נוסף בו בלט אדוארד, והוא נערך ב-19 בספטמבר 1356, כחלק ממלחמת מאה השנים. אף על פי שכיום אדוארד נודע בכינוי הנסיך השחור, אין שום תיעוד של שימוש בכינוי זה במהלך חייו, אז היה מוכר בכנוי "אדוארד מוודסטוק", על שם מקום לידתו. הכינוי "הנסיך השחור", מתועד לראשונה בספרו של המדפיס המלכותי ריצ'רד גרפטון, "קורות אנגליה" ("Chronicle of England";‏ 1568), אך מקור הכינוי אינו ידוע. הוא מיוחס בדרך כלל למגן השחור שהוענק לו בצעירותו על ידי אדוארד השלישי, בעת קרב קרסי. למעשה, כינוי זה משויך יותר לחליפת המגן אותה נהג ללבוש במהלך טורנירים ותחרויות, ואשר מייצגת את דמותו בקנטרברי; חליפה בצבע שחור, עם שלוש נוצות יען לבנות. סברה נוספת היא כי הכינוי הוטבע לראשונה על ידי כרוניקן צרפתי שהתייחס לתבוסות הצבאיות שהביא על צרפת. מדיה וקבצים בנושא אדוארד, הנסיך השחור בוויקישיתוף אדוארד, הנסיך השחור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדוארד, הנסיך השחור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדוארד, הנסיך השחור, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) אנציקלופדיה בריטניקה, 1985, "אדוארד הנסיך השחור"
גראן ויה

גראן ויה (בספרדית: Gran Vía - דרך גדולה) הוא רחוב מסחר יוקרתי במרכז מדריד, בירת ספרד. גראן ויה הוא מהרחובות העמוסים במדריד וממוקמים בו בתי מלון רבים לצד אולמות קולנוע גדולים. הוא נחשב לאחד ממוקדי הקניות המרכזיים של העיר וכן ידוע בשל האדריכלות המרשימה של רבים מהבניינים לאורכו. בשנים האחרונות מפנים אולמות קולנוע רבים את מקומם לטובת מרכזי קניות. באמצע המאה ה-19, החליטו מהנדסי העיר כי יש צורך בדרך חדשה שתוביל מרחוב אלקלה לפלאסה דה אספניה. התוכנית הצריכה את הריסתם של מבנים רבים במרכז העיר וזכתה לכינוי 'מכת גרזן על המפה'. שנים רבות לאחר הגיית התוכניות הראשוניות, הפרויקט טרם יצא לפועל והתקשורת לעגה לתוכנית וכינתה אותה בציניות 'גראן ויה' - דרך גדולה. התוכנית אושרה לבסוף ב-1904 וביצוע החל שנתיים מאוחר יותר. חלקו האחרון של הרחוב הושלם ב-1929. הרחוב החדש יצר הזדמנויות קורצות עבור אדריכלים שיכלו לתכנן מבנים גדולים ומודרניים לאורך הרחוב. המבנה הראשון והמפורסם מבין הרבים שנבנו לאורך הרחוב הוא בניין מטרופוליס, שבנייתו הושלמה ב-1911. מבנה מפורסם נוסף ברחוב הוא בניין טלפוניקה, חברת התקשורת הספרדית. בנייתו של בניין טלפוניקה הושלמה ב-1929, ובגובה 88 מטרים הוא היה לבניין הגבוה במדריד בזמנו. לגראן ויה שמות רבים בעברו, רשמיים ובלתי-רשמיים כאחד. בעת תכנון הרחוב הוא חולק במקור לשלושה מקטעים, כל אחד מהם בעל שם אחר. שלושה חודשים לפני שהחלה מלחמת האזרחים הספרדית אוחדו שני מקטעים ונקראו 'שדרת CNT', בהשפעה פוליטית. לאחר תחילת המלחמה שונה שם הרחוב ל'שדרת רוסיה', בשל תמיכתה של רוסיה ברפובליקה הספרדית, ומאוחר יותר שונה השם ל'שדרת ברית המועצות'. עם זאת, הרחוב כונה גם 'שדרת ההוביצרים' בשל הפגזותיהם הבלתי פוסקות של כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו, שכוונו כלפי בניין טלפוניקה. לאחר מלחמת האזרחים ועם כניסתם של המורדים לעיר, הוחלף שמו של הרחוב ל'שדרת חוזה אנטוניו', על שם חוזה אנטוניו פרימו דה ריברה, מייסד המפלגה הפשיסטית. ב-1981, תחת השלטון הדמוקרטי הוחלפו שמותיהם של עשרים ושבעה רחובות בעיר והשדרה נקראה אז 'גראן ויה'. מדיה וקבצים בנושא גראן ויה בוויקישיתוף
מזותליומה ממאירה

מזותליומה ממאירה היא סוג נדיר של סרטן ממאיר המופיע במזותל. מעל 90% מהמקרים הידועים של מזותליומה קשורים לחשיפה לאזבסט. הגידול יוצר מעין מעטפת שעוטפת את איברי בית החזה: רואים רקמה לבנה נוקשה שפולשת לאיברים ולחלל האדר, זו רקמה ג'לטינית שלרוב צבעה אפור, המלווה בכמות ניכרת של נוזל פלאורלי. באופן מיקרוסקופי, בגידול זה קיימים שני תאים המתמיינים באופן שונה: המזותליומה מופיעה בצורה של סרקומה עם תאים כישוריים, או בצורה אפיתליאליים עם מבנים טובולו-פפילריים (תמונה דמוית פפילות או אדנוקרצינומה), או יכולה לערב את שני הסוגים. עקב המיון השונה, האבחון מורכב (למשל, סרקומות יכולות להתפתח בכל מקום בגוף) ועל כן יש צורך בשימוש בצביעות אימונוהיסטוכימיות. (במקרה בו מקבלים תמונה מעורבת של גידול שהוא בחלקו יוצר בלוטות ובחלקו נראה כמו סרקומה- ניתן לשער כי מדובר במזותליומה ממארת). הסיבה לכך שרוב המקרים הידועים קשורים לחשיפה לאזבסט היא לפי הנראה שסיבי האזבסט נתקעים באדר ובריאה ולא יוצאים ממנה, כתוצאה מכך נוצרת קסקדה של הפרשת ציטוקינים, והתפתחות מוטציות הגורמת לתא סרטני אגרסיבי. שלא בדומה לקרצינומה של הריאה, לא קיים במזותליומה קשר בין עישון סיגריות להתפתחות שלה. במקרה בו לחולה יש מזותליומה, הוא מגיע עם כאב בחזה וירידה במשקל, חוסר תיאבון ותפליט פלאורלי. המחלה מתקדמת במהירות ומתפשטת גם לאיברי הבטן, הפרוגנוזה אינה נחשבת לטובה. מדיה וקבצים בנושא מזותליומה ממאירה בוויקישיתוף topic/epithelial-mesothelioma מזותליומה ממאירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Asbestos הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סלוטייפ

סלוטייפ הוא מותג בריטי של סרט דביק שקוף, שעם השנים הפך לשם גנרי. הסרט מהווה ציוד משרדי תקני ומשמש להדבקה, איחוד, איטום ותיקון. סרט דומה יוצר בארצות הברית תחת המותג סקוטש על ידי חברת Minnesota Mining and Manufacturing company (היום 3M) ומכונה סקוטשטייפ. מטבע הלשון "סלוטייפ" שהוא שילוב של המילים צלולוזה וטייפ - סרט, הומצא בשנת 1937 על ידי קולין קינינמנת' וג'ורג' גריי. הם הכינו את המוצר על ידי שילוב שרף גומי וסרט צלופן בשיטה המבוססת על פטנט צרפתי, סרט ההדבקה יוצר במקור בדרום לונדון. משנות ה-60 ועד לשנות ה-80, חברת "סלוטייפ" הייתה חלק מקבוצת Dickinson Robinson, תאגיד בריטי לנייר ואריזה. ב-2002 היא נקנתה על ידי Henkel Consumer Adhesives. כיום המותג סלוטייפ כולל מגוון סוגים של סרטי הדבקה. סלוטייפ הוא המותג המוביל לסרט הדבקה שקוף באיים הבריטיים ניו זילנד ודרום אפריקה. נייר דבק סרט בידוד אתר האינטרנט הרשמי של סלוטייפ
קטן לגיל ההיריון

קטן לגיל ההריון (small for gestational age, בקיצור SGA) הוא מונח רפואי המתייחס לעובר הנמצא מתחת לאחוזון העשירי לגיל ההריון שלו, מבחינת משקל, אורך גוף או היקף ראש. מונח משלים ל"קטן לגיל ההריון" הוא "עובר בעל משקל גוף מוערך המתאים לגיל ההריון" (Appropriate for gestational age, AGA) המציין עוברים שמשקלם המוערך לגיל ההריון נמצא מעל האחוזון העשירי ומתחת לאחוזון התשעים (ראו תמונה). אבחון עובר כ"קטן לגיל ההריון" (SGA) משמש לצורך זיהוי עוברים הסובלים מפיגור גדילה תוך רחמי. למרות שלרוב אבחון כ-SGA מעיד על פיגור גדילה תוך רחמי, ה-SGA מחייב שימוש זהיר, שכן רק 40% מהעוברים המאובחנים כ-SGA סובלים מבעיה הניתנת לטיפול. 20% מהעוברים המאובחנים כ-SGA סובלים מבעיות מבניות, למשל בעיות כרומוזומליות, אשר לא ניתן לתקן, בעוד 40% מהעוברים המאובחנים כ-SGA אינם סובלים מכל בעיה, וגודלם הקטן נובע מסיבות גנטיות ולא פתולוגיות. מתן לעוברים אלו טיפולים המיועדים לעוברים הסובלים מפיגור גדילה תוך רחמי עלול להיות מיותר, ואף מזיק. בנוסף, ישנם עוברים הסובלים מפיגור גדילה תוך רחמי, למרות שהם בעלי משקל מוערך המתאים לגיל ההריון. עובר קטן לגיל הריון כתוצאה מתהליך פתולוגי נקרא קטן לגיל הריון כתוצאה מהפרעה בגדילה תוך רחמית (SGA associated with IUGR). במהלך ההריון, ניתן לאבחן SGA על ידי מדידת גודל הרחם וכן בעזרת אולטראסאונד. במקרים בהם המצב מסכן את העובר ייתכן ויוחלט על זירוז לידה. במדינות מתפתחות המצב הבריאותי של האם הוא גורם מרכזי לשכיחות תינוקות SGA אך מגוון סיבות אחרות יכולות לגרום לתופעה. כשליש מהתינוקות שנולדים במשקל לידה נמוך הם גם SGA. השאר, הם עוברים שנולדו מוקדם והיותם פגים במשקל פחות מ-2.5 ק"ג (ההגדרה של לידה במשקל נמוך) נובע מהלידה המוקדמת בלבד. SGA – ילדים שנולדו קטנים לגיל ההריון(הקישור אינו פעיל), באתר חברת פייזר Health Information—Find Articles, Tools, and Tips at MerckEngage.com "eMedicine - Extremely Low Birth Weight Infant : Article by KN Siva Subramanian, MD". נבדק ב-2007-11-28. "eMedicine - Fetal Growth Restriction : Article by Michael G Ross, MD, MPH". נבדק ב-2010-02-25. "eMedicine - Intrauterine Growth Retardation : Article by Vikram S Dogra, MD". נבדק ב-2007-11-28. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קסולסיגיאה

קסולסיגיאה (בלטינית: Xulsigiae) הוא שמן של שלוש אלות רפואה במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית-רומית. פולחנן התקיים במקדש שנבנה לצד מעיין מרפא בסמוך לטריר (בגרמניה של ימינו). ישנה סברה שמדובר בשלוש נימפות; לפי סברה אחרת מדובר באלות בית. מקדשן ניצב בסמוך למקדש לנוס מרס, והיה קדום ממנו. במקום התגלתה כתובת המוקדשת הן ללנוס מארס והן לקסולסיגיאה. Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art, Routledge, 1992 Alan K. Bowman, Peter Garnsey, Averil Cameron, The Cambridge ancient history, mbridge University Press, 2005 Ton Derks, Gods, Temples, and Ritual Practices: The Transformation of Religious Ideas and Values in Roman Gaul,Amsterdam University Press, 1998
ארוורנוס

ארוורנוס (בלטינית: Arvernus) היה אל במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית -רומית שהתפתחה לאחר המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית. לאחר מפגש זה זוהה האל אוורנוס, שהיה קודם לכן האל המגן על שבט האוורני, עם האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית. על ההר פוי דה דום (בצרפת של ימינו) ניצב מקדש שהוקדש לאל, ובו התגלו כתובות המקדשות לו. באזור נהר הריין בסמוך לקלן ולגריפסוולד (בגרמניה של ימינו), וכן בהולנד התגלו כתובות המוקדשות ל"ארוורנוס מרקוריוס". ישנה סברה לפיה משמעות שמו של ארוורנוס היא "מלך חורשת הסמבוק". Cyril Edwards, Dictionary of Celtic religion and culture, Boydell & Brewer, 1998 מדיה וקבצים בנושא ארוורנוס בוויקישיתוף ארוורנוס באתר celtnet