laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנתוריון

האנתוריון (שם מדעי: Anthurium; מוכר גם בשם "אנתוריום") הוא צמח נוי נפוץ ממשפחת הלופיים ומוצאו טרופי. מוצא האנתוריון מאמריקה התיכונה והדרומית. לצמח עלים גלדניים מבריקים ויפים. החלק שאנו קוראים לו פרח נקרא "מתחל" שהוא עלה גדול וצבעוני העוטף את התפרחת. המתחל מבריק ומרשים מאוד בצבעיו. הפרחים ערוכים בשזרה שהיא שיבולת דקה הנושאת פרחים קטנים רבים. במרכז הצמח גבעול שגובהו 15-60 סנטימטר. לעלים צורות שונות והם מרוכזים לרוב בסוף האנטוריון. הצמח גדל במקום מוצל. האנתוריון מיטיב לגדול בטמפרטורות הנעות בין 25-32 מעלות ביום ובין 21-23 מעלות בלילה. קיימים בעולם כאלף מינים שונים של אנתוריון. המינים הנפוצים בישראל הם: אנתוריום אנדרי, Anthurium andreanum, זהו מין בעל גבעול קצר, מתחל דמוי לב רחב. קיימים זנים שונים במגוון צבעים. זנים רבים אשר טופחו מהמין אנתוריון אנדרי, הם בעלי מתחלים יפים בשפע גוונים. זנים אלו מוגדרים כמין עצמאי הנקרא אנתוריון מטופח, Anthurium cultorum. אנתוריום שרצר, Anthurium scherzerianum, זהו מין פחות פופולרי היות שפרחיו קטנים יותר משל המין אנדרי והמתחל איננו מבריק. אנתוריום גבישי, Anthurium crystallinum, זהו מין שייחודו בכך שטרף העלה דמוי לב, קטיפתי ולאורך עורקיו פסים מוכספים. למרות העלווה היפה המין אינו נפוץ ביותר. מדיה וקבצים בנושא אנתוריון בוויקישיתוף אנתוריון, באתר ITIS (באנגלית) אנתוריון, באתר NCBI (באנגלית) אנתוריון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אנתוריון, באתר Tropicos (באנגלית) אנתוריון, באתר GBIF (באנגלית) אנתוריון, באתר IPNI (באנגלית) אנטוריום - מתנה ירוקה לחג עם לב אדום, כאן נעים צמחי אנטוריום שונים באתר מי עמי אנטוריום – Anthurium טיפול בצמחים בבית ובמשרד הסוג אנתוריום, באתר ישראפלנט
טולה

טוּלה (ברוסית: Тула) היא עיר ומרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז טולה שברוסיה. העיר בעלת תואר של עיר גיבורה. המרחק מהעיר טולה למוסקבה הבירה הוא 185 ק"מ. הפילולוג, מילונאי והסופר הרוסי, ולדימיר דאל, ניסח את המילה טוּלה כמקום מסתורי שאינו חושף על עצמו כמעט. נוסף לכך, שמה של העיר נובע כנראה גם מהנהר החוצה את העיר, נהר טוּליצה. נוסף לאלה, קיימות גרסאות נוספות למקור השם טוּלה: בלשונות העתיקות משמעות המילה היא "אח איתן". בתקופת אורדת הזהב, העיר הייתה שייכת לבתו של ג'אניבק, חאן אורדת הזהב, שנקראה טיידוּלה, ויש המקשרים את שמה לשם העיר. טולה היא אחת הערים הוותיקות ביותר ברוסיה. האזכור הראשון אודותיה הוא בכתבי ניקון מהמאה ה-16; ברשימתו על המערכה הצבאית באזור ב 1146 הוא כתב: ”סביאטוסלב אולגוביץ' צועד אל ריאזן, תוך הבסת מצנסק ומגיע לטולה ואל דוּבּקה על נהר דון וביילץ, ובפרונסק ומגיע לריאזן אל נהר אוֹק”. מהרשימות נראה כי העיר כבר הייתה קיימת באותה עת, ולא ידוע מתי הוקמה לראשונה. כבר במאה ה-16 הוקמו בטולה מפעלים לייצור נשק. גם כיום, העיר ידועה כמרכז לייצור נשק מכול הסוגים. בעקבות מלחמת העולם השנייה קיבלה העיר את התואר עיר גיבורה. לטולה חמש ערים תאומות: ארצות הברית אולבני, ניו יורק, ארצות הברית בלארוס מוהילב, בלארוס גרמניה וילינגן-שוונינגן, באדן-וירטמברג, גרמניה סלובקיה באנסקה ביסטריצה, סלובקיה פולין ולבז'יך, פולין מדיה וקבצים בנושא טולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טולה (ברוסית) טולה, ביישום טלגרם טולה, ברשת החברתית VK טולה (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית טולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Росстат. База данных показателей муниципальных образований ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שכנא רותם

שלום שכנא רותם-רוטנברג (תרע"ג, 1912 - ט' בכסלו תש"ס, 18 בנובמבר 1999) היה ממייסדי פועלי אגודת ישראל בארץ ישראל, סמנכ"ל משרד הפנים בישראל ויושב-ראש החברה קדישא "קהילת ירושלים" בירושלים. במשך עשרות שנים היה מראשי פעילי הציבור למען מוסדות הדת ועולם התורה בישראל. יקיר ירושלים. שכנא רותם נולד לחיים-יעקב ופני רוטנברג בפרנקפורט שבגרמניה. למד בישיבת הרב ברויאר. בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בבני ברק. בין השנים תרצ"ז - תש"ט (1937–1949) שימש גזבר ומנהל חשבונות של המועצה המקומית של בני ברק. בשנת תרצ"ז (1937), כשבני ברק הוכרזה כמועצה מקומית, עיצב רותם את סמלה של העיר - שחר עולה בין שתי גבעות. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ארגן "ההגנה" מחלקה מיוחדת של חברים דתיים להגן על בני ברק, ועימם נמנה גם רותם (אז: רוטנברג). רותם היה מקורב לחזון איש, ועל פי עצתו נשאר בשירות הציבורי. לאחר קום המדינה שירת בתפקידים ציבוריים שונים. בין השאר היה יושב ראש החברה קדישא בירושלים. שימש בתפקידים שונים במשרד הפנים, ולבסוף כיהן כסמנכ"ל המשרד. במסגרת תפקידיו השונים היה פעיל מרכזי בהקמתם ופיתוחם של מוסדות תורה ומבני דת בישראל - ישיבות, כוללים, בתי כנסת, מקוואות, וכן מפעלים וארגונים להפצת יהדות. את חלקם יזם ולאחרים סייע וקידם תוך הפעלת קשריו עם הרשויות. היה קשור לגדולי התורה, ובהם הרב שך, הרב שלמה זלמן אוירבך והרבי מצאנז. הרבנים וראשי הישיבות ראו בו נציג אישי והטילו עליו משימות שונות, רובן חשאיות. למרות שהיה איש תנועת פא"י פעילותו הייתה על-מפלגתית וחצתה מגזרים וחוגים בציבור החרדי והדתי. כהוקרה על פעילותו קיבל בשנת תש"מ (1980) את "פרס השירות לציבור", ובשנת תשנ"א (1991) קיבל את אות "יקיר ירושלים", אליה העתיק את מגוריו. בשנות ה-70 יזם את הדף להסברה יהודית "דע את יהדותך" שהופיע במשך שנים בעיתון מעריב, בעריכתם של שמואל חסידה ומשה גרילק. הוא היה אחראי למימונו של המיזם ולשם כך גייס תרומות ברחבי העולם. בהיותו איש צנוע שהתרחק מן הפרסום נותרה רוב פעילותו מאחורי הקלעים ולא דווחה בעיתונות הדתית והחרדית. באמצע שנות ה-30 נישא ליפה. בניו הם עורך הדין יחזקאל רוטנברג (חתנו של הרב דב כץ), רחל ברנד, פנחס רותם (חתנו של ג'ק לונצר מלונדון) וחבר הכנסת דוד רותם. אחיו היה בנו רותנברג. מדיה וקבצים בנושא שכנא רותם בוויקישיתוף צבי כספי, ‏על ר' שלום שכנא רותם זצ"ל, המעין טבת תשע"א שלום שכנא רתם-רוטנברג (1912-1999), דף שער בספרייה הלאומית הרב שמחה קוק העיד עליו ש"בכל שנות המדינה לא היה אדם שתרם כמוהו להקמת עולם התורה בישראל" (צבי כספי, "המעיין", טבת תשע"א). הרב אוירבך היה מכנהו "מיין אופיצר" – קצין המבצעים שלי ("המעיין", שם).
דוד איינהורן

האם התכוונתם ל... דוד איינהורן (רב) – רב רפורמי בגרמניה ובארצות הברית דוד איינהורן (משורר) – משורר, סופר ופובליציסט יידי דייוויד איינהורן – איש עסקים אמריקאי המתמחה בהשקעות ופילנתרופ
נעשה ונשמע (ארגון)

נעשה ונשמע - המרכז ללימודי היהדות היה ארגון ישראלי בתחום ההסברה היהודית והחזרה בתשובה שפעל בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80. ארגון "נעשה ונשמע" נוסד בתל אביב על ידי מוסדות ישיבת אור שמח בירושלים ביוזמתם של מספר אנשי הסברה יהודית ופעילים בתנועת התשובה, ובראשם מנחם גרילק. פעילות הארגון נעשתה מתוך דירה שכורה בשדרות רוטשילד ומשכה בעיקר מקרב צעירים משכילים בני העיר, בהם גם ידוענים. הפעילות כללה שיעורים בכל תחומי היהדות וברמות השונות: פרשת השבוע, נ"ך, הלכה, ספרות המוסר, מחשבת ישראל ושיעורי עיון בתלמוד. אחת הפעילויות המרכזיות היו ימי עיון שנערכו במקום עבור קבוצות רבות-משתתפים. לצד שיעורים, הרצאות וימי עיון ניתנו הכוונה וייעוץ אישי מרבנים ואנשי מקצוע של הארגון. בין המרצים ומוסרי השיעורים: הרב אריה וינברג (לימים ראש ישיבת לב בנים), הרב משה פרנק (לימים יושב-ראש דגל התורה בירושלים), משה גרילק, שמואל חסידה (עורכי "דע את יהדותך"), יעקב שנפלד (בנו של משה שנפלד), מרדכי ארנון, הרב חיים זוננפלד, רבה של נווה אביבים. בין המרצים האורחים: הרב חיים פרידלנדר והרב אפרים צמל. בין החוזרים בתשובה המפורסמים שיצאו מ"נעשה ונשמע" היה השחקן אורי זוהר והאסטרופיזיקאי ד"ר נסים וידאל. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם גרילק

מנחם ישראל גרילק (1946 – אוגוסט 2015) היה עיתונאי ואידאולוג חרדי, חוקר ההיסטוריה של הציונות וממבקרי הנהגתה ופעיל בתנועת התשובה בישראל. מנחם ישראל גרילק נולד בארץ ישראל לאליהו וטאביל חיה גרילק. מוצאה של משפחתו מפולין, ובשנות ה-30 עברה להתגורר באנטוורפן שבבלגיה. במלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה לצרפת, בשנת 1945 עלתה לישראל ושנה לאחר מכן נולד. למד בת"ת מרכז ובישיבות רמת השרון, סלבודקה ומיר. לקח חלק בפעילות מחתרת "קשת" (את זכרונותיו מאותה תקופה פרסם בכתבות בעיתון בקהילה), שירת ברבנות הצבאית והשתחרר בדרגת סרן. היה מעורכי ביטאון הרבנות הצבאית "מחניים", ובתקופת מלחמת יום הכיפורים ערך את "ערכון" לחייל הדתי. ייסד יחד עם פיני איזק את המרכז לסיוע לחייל הדתי. בסוף שנות ה-70 יסד וניהל את ארגון "נעשה ונשמע" שעסק בהפצת שיעורי תורה והחזרה בתשובה בתל אביב. בין תלמידיו מאותה תקופה היה אורי זוהר. פרסם את הספר "השאלה והתשובה", על תופעת החזרה בתשובה בישראל בשנות ה-60 וה-70. גרילק חקר את ההיסטוריה של התנועה הציונית וראשיה והיה מבקר ופולמוסן חריף שלה. הוא פרסם את הספר "רצח בירושלים" על רצח ד"ר ישראל יעקב דה האן ובו האשים את ההנהגה הציונית בארץ ישראל באחריות למעשה. כמו כן פרסם את הספר "אות קין" שביקר את התנהלותם של ראשי התנועה הציונית בתקופת השואה. בין השאר הוא עוסק בדמותו של יצחק גרינבוים ובנו אליעזר גרינבוים שנחשד כקאפו. ערך עבור ארגון שופר סרט המבקר את ראשי התנועה הציונית ובראשם הרצל. גרילק הוציא את הספר "סוגר חשבון" המבוסס ברובו על טורים שפרסם בעיתונות ובהם פיליטונים ביקורתיים על ההנהגה הפוליטית בישראל ועל אובדן הערכים של החברה הישראלית. כתב בעיתון מקור ראשון טור העוסק בפרשת השבוע. הגיש ברדיו קול חי בראשיתו תוכנית שבועית על הפרשה. גרילק ערך את הספר "זאת הארץ" ובו מאמרים אידאולוגיים על היחס לארץ ישראל לאור ההשקפה החרדית. הוא ערך את הביטאון "עת לחשוב" היוצא לאור על ידי ישיבת נתיבות עולם. אחיו הבכור הוא הסופר והעיתונאי משה גרילק. בליל כ"ו אב התשע"ה נפטר בבני ברק. רצח בירושלים - על רצח ד"ר דה האן אות קין - על ההנהגה הציונית בתקופת השואה אל הגרדום ובחזרה - על משפטו של ג'ון איוון דמיאניוק השאלה והתשובה - על תנועת התשובה בישראל, יחד עם א תמרזון זאת הארץ - אסופת מאמרי השקפה על ארץ ישראל (בעריכתו) סוגר חשבון מנחם גרילק, דף שער בספרייה הלאומית מנחם גרילק - תגית באתר כיכר השבת מידע על מנחם גרילק בקטלוג הספרייה הלאומית משה ויסברג, הסופר הרב מנחם גרילק ז"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 10 באוגוסט 2015 מ. וזלמן, אות קין, באתר אוצר החכמה הספר פורסם תחת הפסבדון מ. וזלמן צירוף שמזכיר את המונח מוזלמן כמחווה לפסבדונים ק. צטניק של יחיאל די-נור.
נפת אחלכלכי

נפת אחלכלכי (בגאורגית: ახალქალაქის მუნიციპალიტეტი, מילולית: אָחַלכָּלַכִּיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה. הנפה ממוקמת באזור מחוז ההיסטורי ג'אוואחתי. הנפה גובלת מצפון בנפת בורג'ומי, ממערב נפת אספינדזה, מדרום בארמניה וממזרח בנפות נינוצמינדה וצאלקה. ערים: 1 (אחלכלכי) כפרים: 64 מדיה וקבצים בנושא נפת אחלכלכי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפת אחלכלכי (בגאורגית, בארמנית ובאנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1949 בארצות הברית

1949 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 173 שנה מיום היווסדה. הנשיא: הארי טרומן (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש עד 20 בינואר, אלבן ברקלי (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 20 בינואר – הארי טרומן מושבע לכהונה שנייה כנשיא ארצות הברית. 25 בינואר – טקס האמי נערך לראשונה 1 בפברואר – ארצות הברית משדרגת את הכרתה בישראל להכרה "דה יורה" 4 באפריל – ייסוד ברית נאט"ו: אמנת נאט"ו נחתמת בוושינגטון על ידי שתים עשרה מדינות 29 ביוני – הכוחות האמריקנים האחרונים נסוגים מקוריאה הדרומית. 22 בינואר – סטיב פרי, זמר אמריקאי 24 בינואר – ג'ון בלושי, שחקן אמריקאי (נפטר ב-1982) 20 בפברואר – איוונה טראמפ, אשת עסקים, סופרת ודוגמנית צ'כית-אמריקאית ואשתו הראשונה של דונלד טראמפ 20 באפריל – ג'סיקה לאנג, שחקנית קולנוע אמריקאית 9 במאי – בילי ג'ואל, מוזיקאי וזמר אמריקאי-יהודי 26 במאי – וורד קנינגהם, ממציא הוויקי 20 ביוני – ליונל ריצ'י, מוזיקאי אמריקאי 22 ביוני – מריל סטריפ, שחקנית קולנוע אמריקאית 27 ביוני – ורה וונג, מעצבת אופנה אמריקאית 24 ביולי – מייקל ריצ'רדס, קומיקאי אמריקאי 31 באוגוסט – ריצ'רד גיר, שחקן קולנוע אמריקאי 7 בספטמבר – גלוריה גיינור, זמרת אמריקאית 23 בספטמבר – ברוס ספרינגסטין, זמר אמריקאי 8 באוקטובר – סיגורני ויבר, שחקנית קולנוע אמריקאית 28 באוקטובר – קייטלין ג'נר, ידוענית ואישיות טלוויזיונית. אלוף עבר אולימפי 4 בדצמבר – ג'ף ברידג'ס, שחקן אמריקאי 6 בינואר – ויקטור פלמינג, במאי קולנוע אמריקאי (נולד ב-1889) 19 בינואר – בנג'מין אנדרסון, כלכלן אמריקאי (נולד ב-1886) 19 באפריל – סטיבן שמואל וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה העשרים (נולד ב-1874) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחשבת (כתב עת)

מחשבת היה כתב עת תורני בענייני אמונה ויהדות שיצא לאור בישראל במשך כשש עשרה שנה (תש"ל, 1970 - תשמ"ו, 1986) על ידי ארגון מורשת אבות - אל המקורות. ארגון "מורשת אבות - אל המקורות" הוקם בבני ברק לאחר מלחמת ששת הימים, בעקבות גל של חזרה בתשובה שפקד את ישראל. אחת הפעילויות המרכזיות שלו הייתה הוצאת כתב העת "מחשבת - עיונים בשאלות השקפה והלכה אקטואליות". כתב העת יצא לאור בבני ברק והופץ בתפוצה ארצית רחבה וכן במחנות צה"ל. עורכיו במשך השנים היו: הרב משה רייס, י. יפה והרב מאיר בטיסט. מנהל העיתון היה הרב אהרון נחום מילצקי. "מחשבת" ריכז את מיטב הכותבים וההוגים החרדים והדתיים באותה תקופה, ובהם הרב שמחה כהן, הרב עזריה הילדסהיימר, הרב בנימין אפרתי, דוד שלמון (שם העט של יוחנן דוד סלומון), ד"ר נחום רקובר, אברהם קורמן וד"ר מאיר צבי גרוזמן. במשך שש עשרה שנות הופעתו יצאו לאור למעלה מתשעים גיליונות. ארגון "מורשת אבות - אל המקורות" הוציא אוסף בן ארבעה כרכים שהכיל מבחר מהמאמרים שהופיעו ב"מחשבת", ערוכים ומסודרים לפי נושאים, תחת השם "אל המקורות". במלחמת יום הכיפורים יצאה מהדורה מיוחדת של "מחשבת" עבור חיילי צה"ל.
הרט

האם התכוונתם ל... ג'ון הרט – שחקן קולנוע בריטי ויליאם הרט – שחקן קולנוע אמריקאי סרג'יו הרט – מתמטיקאי וכלכלן ישראלי שלומית הרט – מנכ"לית, דירקטורית ומשקיעת הון סיכון ישראלית הראת – עיר באפגניסטן, נכתבת לעיתים גם "הראט" הארט
יצחק ביילי

יצחק (קלינטון) ביילי (Clinton Bailey) (נולד ב-1937) הוא מזרחן וחוקר בדואים ישראלי. ביילי נולד ב-1937 בבאפלו שבמדינת ניו יורק. בשנת 1957 הגיע לראשונה לישראל. למד לתואר ראשון היסטוריה של המזרח התיכון והאסלאם באוניברסיטה העברית, תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, ודוקטורט במדעי המדינה בהתמחות במזרח התיכון, אף זאת באוניברסיטת קולומביה. בשלב זה החליט לעלות לישראל. ב-1967 פגש במקרה בביקור בארץ את פולה בן-גוריון. כך נוצר הקשר בין ביילי לדוד בן-גוריון. ביילי עלה לישראל והשתקע בשדה בוקר. ב-1968 ריאיין במשך שש שעות את דוד בן-גוריון לסרט תיעודי, ששימש בסיס לסרט העלילתי של דוד פרלוב, "42:6" (1969). ב-2017 יצא לאקרנים הסרט "בן-גוריון: אפילוג", הערוך מחומרי הסרט התיעודי. ביילי שירת כקצין בצה"ל, ושימש כיועץ לענייני ערבים במשרד הביטחון. במלחמת לבנון הראשונה שימש כיועץ ליחידת הקישור ללבנון. במסגרת תפקיד זה שימש כקצין קישור עם תנועת אמל ויועץ לענייני שיעים במשרד הביטחון. ביילי משמש כפרופסור אורח בטריניטי קולג' בהרטפורד שבקונטיקט. שימש כעמית חוקר במכון טרומן באוניברסיטה העברית. בשנת 1994 הוענק לו אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג ז"ל על מפעל חייו לחקר תולדות הבדואים בישראל ולקידום זכויותיהם. ביילי נשוי למיה ולהם ארבעה בנים. קסם הנאקות: השירה הבדווית מסיני והנגב, הוצאת הקיבוץ המאוחד. התרבות הבדואית בתנ"ך, הוצאת רסלינג Bedouin Law from Sinai and the Negev: Justice without Government, Yale University Press, November 24, 2009 A Culture of Desert Survival: Bedouin Proverbs from Sinai and the Negev, Yale University Press, April 10, 2004 Bedouin Poetry from Sinai and the Negev: Mirror of a Culture, Oxford University Press, USA, April 11, 1991 Hamas: a Challenge to the PLO, The Washington Institute for Near East Policy, 1991 Jordan's Palestinian Challenge, 1948-83: A Political History, Westview Press, September 1984 מאמרי יצחק ביילי, באתר "הארץ" יצחק ביילי, מיתוס השתלטות הבדווים, באתר הארץ, 29 ביולי 2003 יצחק ביילי, לא משתלטים ולא גוזלים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2009 יצחק ביילי, 5 סיבות להשיב באש, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2008 עמנואל מרקס, במקום שאין חוק המדינה שולט, נשמר הסדר הציבורי, באתר הארץ, 28 בינואר 2011 בן עופר, ראה ברחוב במקרה את פולה בן גוריון וזכה בראיון נדיר עם רה"מ הראשון, באתר Xnet‏, 28 בפברואר 2017 אלישיב רייכנר, האם אברהם אבינו היה בדואי?, באתר מקור ראשון, 11 בספטמבר 2020 יצחק קלינטון ביילי, דף שער בספרייה הלאומית ארכיון אסף ראיונות ותצלומים בחברה הבדואית בנגב ובסיני(האוסף כולל תצלומים שצילם וראיונות מוקלטים שערך ד"ר יצחק קלינטון ביילי עם בדואים באזור הנגב ובסיני. ), בספרייה הלאומית אנשיל פפר וחמי שלו, עשרות בדואים מתו ב-1972 לאחר שגורשו מבתיהם בסיני בשל תרגיל צה"לי סודי, באתר הארץ, 12 בפברואר 2014 אריה דיין, הרוב המקופח, כותרת ראשית, 4 במאי 1983 - ריאיון על מצב העדה השיעית בלבנון יצחק ביילי, המחדל האמיתי בעניין רון ארד, באתר TheMarker‏, 26 בנובמבר 2016 מגן ברושי, הבדווים כמשל, באתר הארץ, 15 ביוני 2005
דני לרנר

דני לרנר (נולד ב-16 בפברואר 1973) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי. דני לרנר הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו בחוג הוא כתב, ביים והפיק למעלה מ-20 סרטים קצרים. סרטו הראשון באורך מלא היה המותחן הפסיכולוגי ימים קפואים שהופק כסרט עצמאי דל-תקציב בעלות של 25,000 דולר בלבד. הסרט, בכיכובם של ענת קלאוזנר, אולי שטרנברג וסנדרה שדה, הוקרן בהקרנת בכורה ב-2005 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס "הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר". הסרט הוקרן בישראל, בה גם היה מועמד לשני פרסי אופיר (בעבור הופעתה של קלאוזנר והצילום), ובצרפת ונמכר להפצה במספר מדינות נוספות. עלילת הסרט עוקבת אחר סוחרת סמים צעירה הגונבת את זהותו של קורבן פיגוע הנמצא בתרדמת. הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים. בהם פרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל סינמה נובו בבלגיה ובפרס "הבמאי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים בפניקס. עוד הוקרן הסרט בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם: פסטיבל AFI לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים בסידני, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה, בשנגחאי, בסאו פאולו ועוד. סרטו השני של לרנר היה סרט הפעולה קירות. הסרט הופק כקופרודוקציה ישראלית-צרפתית בתקציב בן 2 מיליון דולר. עלילת הסרט עוקבת אחר ידידות הנרקמת בין קופאית סופרמרקט אשר סובלת מהתעללויות מבעלה (נינט טייב) למחסלת של ארגון פשע (אולגה קורילנקו). הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-2009 ולאחר מכן הוקרן בישראל. הסרט נמכר להפצה למספר מדינות, בחלקן תחת השם The Assassin Next Door (בתרגום חופשי: "המתנקשת השכנה"), בהן ארצות הברית, קנדה, בריטניה, איטליה, ברזיל, גרמניה, רוסיה ועוד. בשנת 2010 השתתף הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסנקט פטרבורג, בפסטיבל סרטי נשים בסיאול ופסטיבל סרטי המתח הבינלאומי בבון שבצרפת. בשנת 2011 זכה לרנר בפרס אומנות הקולנוע מטעם משרד התרבות המדע והספורט. מנימוקי השופטים: ”ללרנר ראיה קולנועית מרתקת שמשלבת מורשות קולנוע מערביות סדורות עם מציאות מקומית ייחודית וכאובה. עצם הדיאלוג האפל שלרנר מפתח עם המרקם המיידי של סביבתו, מסמן אותו כאחד מהיוצרים הישראליים המבטיחים ביותר.” בסרטיו עסק דני לרנר באספקטים שונים של המציאות הישראלית תוך שימוש בז'אנרים ואלמנטים קולנועיים שלא מרבים לעסוק בהם בקולנוע הישראלי. ימים קפואים משלב בין ז'אנר המותחנים הפסיכולוגים לסרטי אימה ופילם נואר ושזור בציטוטים מסרטים של אלפרד היצ'קוק ורומן פולנסקי. קירות אף הוא כלל מחוות לסרטים שונים, בהם ניקיטה ודרכו של קרליטו. ימים קפואים (2005) – במאי, תסריטאי ומפיק קירות (2009) – במאי ותסריטאי מדיה וקבצים בנושא דני לרנר בוויקישיתוף דני לרנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דני לרנר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ימים קפואים, לילות לבנים", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" אורי קליין, אם הקירות היו יכולים לדבר, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2007 דורון חלוץ, דני לרנר בכלל לא ידע מי זאת נינט לפני שליהק אותה לסרטו "קירות", באתר הארץ, 27 בנובמבר 2009 נמרוד קמר‏, חם ומלחיץ, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2006 מור אלזון, "תוצאות ולא תירוצים", באתר ynet, 7 בספטמבר 2006 עמית דקל, דני לרנר מגיע לחלון אחורי, באתר 106fm, ‏14 בדצמבר 2009 (ארכיון) מרט פרחומובסקי, ימים של דני, באתר בידור ובמה, ‏30 באוגוסט 2006 (ארכיון) דני לרנר, במאי "ימים קפואים", על המסע הסיזיפי בין קרנות ומבקרים, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2013 הוכרזו זוכי פרס אמנות הקולנוע 2011
קטה סנגלית

קָטָה סֶנֶגָלִית (שם מדעי: Pterocles senegallus) היא מין של עוף במשפחת הקטיים. אורך הקטה כ-33 ס"מ. משקלה כ-130 גרם. לקטה ראש אפור עם כתם כתום גדול, ומקורה שחור. זנבה בצבע שחור והוא מאוד דק. הנקבה מנוקדת בנקודות לכל אורך הגוף (חוץ מהראש) וחלקו העליון של הראש מנוקד. צבע הזכר חלק (ללא נקודות) ובכנפיו ישנם פסים עבים. מקום החיות המועדף על הקטה הוא במדבר. בארץ הוא נפוץ בצפון, במערב הנגב ובערבה. מדינות נוספות בהם קטה זו נפוצה: אפגניסטן, אלג'יריה, צ'אד, ג'יבוטי, מצרים, אריתריאה, אתיופיה, הודו, איראן, עיראק, איטליה, ירדן, לוב, מאלי, מאוריטניה, מרוקו, ניז'ר, עומאן, פקיסטן, ערב הסעודית, סומליה, סודאן, סוריה, תוניסיה, טורקיה, איחוד האמירויות הערביות. מזונה של הקטה מורכב מחרקים, זרעים ונבטים. בעונת הקינון הנקבה מטילה ביצים בחודשים אפריל-מאי. בכל הטלה הנקבה מטילה 3 ביצים. קינה הוא בור קטן מתחת לקרקע. צבע הביצה חום-צהבהב עם נקודות חומות ואפורות. הנקבה והזכר דוגרים על הביצים בתורות. האפרוחים מסוגלים לעוף לאחר 3 שבועות. מדיה וקבצים בנושא קטה סנגלית בוויקישיתוף קטה סנגלית, באתר ITIS (באנגלית) קטה סנגלית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קטה סנגלית, באתר GBIF (באנגלית) קטה סנגלית באתר הרשימה האדומה של IUCN קטה סנגלית באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
היום הלאומי של גיברלטר

היום הלאומי של גיברלטר (באנגלית: Gibraltar National Day), הנחגג מדי שנה ב-10 בספטמבר, הוא החג הלאומי הרשמי של גיברלטר. התאריך מנציח את משאל העם בשאלת הריבונות של גיברלטר בשנת 1967, בו נדרשו התושבים להכריע אם ברצונם לעבור לריבונות ספרדית או להישאר תחת ריבונות בריטית עם מוסדות של ממשל עצמי. ביום זה מעניק הפרלמנט, החל משנת 2008, את מדליית הכבוד של גיברלטר לאנשים שלדעת הפרלמנט שירתו ותרמו לטובת גיברלטר ותושביה באופן יוצא דופן הראוי להכרה על ידי הפרלמנט בשם תושבי גיברלטר. לאחר מכן נערכת הפרחת בלונים מסורתית מגג בניין הפרלמנט: עשרות אלפי בלונים לבנים ואדומים, כצבעי דגל גיברלטר, מופרחים לאוויר בפעולה המסמלת את שחרור האוכלוסייה של גיברלטר. המנון גיברלטר מדיה וקבצים בנושא היום הלאומי של גיברלטר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Santana Brothers

Santana Brothers הוא אלבום אולפן מאת קרלוס סנטנה, אחיו חורחה סנטנה, ואחיינו קרלוס הרננדז. האלבום דורג במקום ה-191 במצעד הבילבורד 200 של 1994. קרלוס סנטנה - גיטרה וכלי הקשה חורחה סנטנה - גיטרה קרלוס הרננדז - גיטרה קארל פראזו - תופי קונגה, טימבלס, ותופים מיירון דאב - גיטרה בס וואלפרדו רייס - תופים מידע על האלבום Santana Brothers באתר MusicBrainz האלבום Santana Brothers באתר Discogs Santana Brothers באתר Allmusic Santana Brothers, discogs.com (באנגלית)
Carlos Santana & Buddy Miles! Live!

Carlos Santana & Buddy Miles! Live! הוא אלבום הופעה משותף למוזיקאים קרלוס סנטנה ובאדי מיילס. האלבום נמכר ביותר ממיליון עותקים, ודורג במקום השמיני במצעד הבילבורד 200 של שנת 1972. בספטמבר 1994 פורסמה גרסה חדשה לאלבום. השירים שבלטו באלבום הם "Evil Ways", ו"Them Changes" והם דורגו במקום ה-84 במצעד הבילבורד הוט 100. קרלוס סנטנה - גיטרה ושירה באדי מיילס - תופי קונגה, תופים, ושירה ניל שון - גיטרה רון ג'ונסון - גיטרה בס בוב הוגינס - פסנתר אלקטרוני ועוגב האדלי סלימאן - סקסופון וחליל גרג אריקו - תופים קוקה אסקוודו - טימבלס ותופים מייק קארבלו - תופי קונגה וכלי הקשה מידע על האלבום Carlos Santana & Buddy Miles! Live! באתר MusicBrainz מידע על האלבום Carlos Santana & Buddy Miles! Live! באתר AllMusic האלבום Carlos Santana & Buddy Miles! Live! באתר Discogs האלבום Carlos Santana & Buddy Miles! Live! באתר ספוטיפיי Carlos Santana & Buddy Miles! Live! באתר Allmusic