laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהודה שושני

יהודה שושני (נולד בשנת 1959) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבה וכמפקד מתקן אדם. שושני נשוי ואב לשתיים ולו תואר ראשון במדעי המחשב ואלקטרוניקה ותואר שני במדע המדינה. שושני גדל בנהריה ולמד בכדורי. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1977 שובץ שושני בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק), ונפצע במהלך מבצע מוביל, פשיטה על יעדי מחבלים בדרום לבנון. לאחר מכן לחם במלחמת לבנון הראשונה ונפצע בשנית. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד ובהם פיקוד על חטיבה, תפקיד שבמהלכו נפצע בשלישית, ועל מתקן אדם. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל בתאילנד. לאחר שחרורו מצה"ל עבד בחברת טבע כמנהל אזור אסיה והפסיפיק. בנובמבר 2010 מונה למנכ"ל חברת "סיטיפס" וכיהן בתפקידו זה עד יוני 2013. מלך תאילנד העניק את אות 'הפיל הלבן' לאל"ם (במיל') יהודה שושני, מנהל תחום אסיה ופסיפיק בחברת טבע. את האות המלכותי מסוג "White Elephant" ממלך תאילנד, פומיפון אדוניאדט, קיבל שושני על תרומתו לחיזוק הקשרים בין תאילנד לישראל. עיטור ה "White Elephant" הוא העיטור הגבוה ביותר הניתן לזרים בממלכה התאילנדית ושושני הוא הישראלי הראשון לו הוענק האות. העיטור ניתן לשושני כאות על מצוינות והישגים יוצאי דופן בתקופת כהונתו כנספח הצבאי בתאילנד בשנים 2000–2003. בנאומו של המלך בטקס הענקת העיטור התייחס אדול יאדג' לכך שהעיטור ניתן כהכרה לאל"ם שושני על מאמציו הרבים לחיזוק הקשרים בין הצבא התאילנדי לצבא הישראלי ובין העם התיאלנדי לעם בישראל. כיום שושני משמש כיו"ר חברת "Floris". ליאת רון, ‏פורטפוליו / יהודה שושני, באתר גלובס, 12 במאי 2011. חזקי עזרא, "הרכבת הקלה הפכה לסמל בירושלים", באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2012. ליאת רון, ‏פורטפוליו / יהודה שושני, באתר גלובס, 12 במאי 2011. אמיר אורן, הרשות השנייה, באתר הארץ, 10 במאי 2002. דוד גרין, עלה על הרכבת, "רוח צוות" ביטאון ארגון גמלאי צה"ל, גיליון 104, ‏ מרץ 2013, עמוד 17. ליאת רון, ‏פורטפוליו / יהודה שושני, באתר גלובס, 12 במאי 2011. רועי אלמן, מנכ"ל סיטיפס: טעינו עם הפקחים, באתר mynet‏ ירושלים, 20 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
א-רשידיה

אַ-רַּשִׁידִיַּה (בערבית: الرشيدية, בברברית: ⵉⵎⵜⵖⴻⵔⵏ; בצרפתית: Errachidia; בעבר הייתה ידועה בשם קְסַר אַ-סּוּק; قصر السوق) היא עיר במרכז מרוקו, השוכנת על הגדה המערבית של נהר זיז, כ-320 דרומית-מזרחית לרבאט. העיר היא בירת מחוז תאפילאלת, ומתגוררים בה כ-100 אלף תושבים. היא ידועה בעבור תעשיית התמרים שלה. בעבר התקיימה בעיר קהילה יהודית שמנתה בשיאה כאלף נפשות. בשנת 1908 סבלה הקהילה מפרעות נגד היהודים, והרובע היהודי (מלאח) נהרס. בשנים 1928–1929 בנתה צרפת רובע יהודי חדש בעיר ועודדה הגירת יהודים אליה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 עמד בראש הקהילה הסוחר מאיר צרפתי, ופעלו בה מספר רבנים חשובים. בתהליך הדרגתי עזבו מרבית היהודים את העיר לישראל ולצרפת, ובית הספר אליאנס של הקהילה נסגר לבסוף בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא א-רשידיה בוויקישיתוף א-רשידיה (מרוקו : מחוז), דף שער בספרייה הלאומית Al-Rachidia Encyclopedia Britannica online Moshe Bar-Asher. "Ksar es-Souk (Qaṣr al-Sūq)." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מרוקו ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל שריה

נחל שריה הוא ערוץ במורדות השומרון בנחל עירון, דרומית לאום אל-פחם ומערבית למושב מי עמי. שם הנחל הוא תעתיק עברי של המילה הערבית "שריע" שפירושה "רוויה". הקרקע בערוץ מורכבת מאדמת טוף וסלעי גיר. לאורכו ישנה צמחייה מגוונת הכוללת את תורמוס ההרים, פטל קדוש, צפצפה מכסיפה, אלה ארץ-ישראלית, אולמוס, ורד צידוני, וכן חורש טבעי רב. במקום מוסדר מסלול הליכה המוביל לעינות שריה, ארבעה מעיינות לאורך המסלול. בשנת 1878 ביקר במקום יואל משה סלומון ממיסדי פתח תקווה, ואת רשמיו פרסם בעיתון יהודה וירושלים. נחל שריה באתר inature מפת נחל שריה באתר inature נחל שריה באתר "דרך ואדי עארה" ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משמרות ההסתערות

משמרות ההסתערות (בספרדית: Guardia de Asalto או, בקיצור Asaltos) היה כוח אכיפת חוק בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה (1931–1939) ופעל ככוח ז'נדרמריה עירונית כחולת-מדים נאמנה לשלטון מעמד הפועלים בעת מלחמת האזרחים בספרד, בניגוד למשמר האזרחי (Guardia Civil) ירוק-המדים שפעל במרחב הכפרי שנשלט על ידי בעלי אחוזות עשירים שרבים מחבריו ערקו לשורות הפשיסטים. עם פרוץ מלחמת האזרחים מנה הכוח 18,000 איש, בסופה כ-5,000 מהם ערקו לצידו של פרנקו. הכוח נוצר על ידי ממשלת הרפוליקה ככוח שמירת סדר בערים והתבסס על בני מעמד הפועלים (בברצלונה למשל גויסו רוב חבריו מקרב אנשי המפלגה הקומוניסטית PSUC). זאת כיוון שהשלטון לא יכל לסמוך על חברי המשמר האזרחי שהיו בעלי נאמנות לבעלי האדמות העשירים. בתחילה נוצרו בערים פלוגות משמר חמושות (Compañías de Vanguardia) ובשנת 1932 אוגדו לכוח ארצי בשם "חיל ביטחון והסתערות" (Cuerpo de Seguridad y Asalto). במלחמה בלט הכוח בדיכוי מרד הצבא בברצלונה ובהגנה על מדריד מפני הפשיסטים. ב-3 במאי 1937 הועסקו אנשי המשמרות בהשתלטות על מרכזת הטלפונים של ברצלונה שהוחזקה על ידי חברי תנועת CNT האנרכיסטים ובהמשך השבוע נלחמו בקרבות הרחוב שהתחוללו בעיר, לצד PSUC במיליציות של האנרכיסטים ותנועת POUM הטרוצקיסטית. ביוני רדפו אנשי המשמרות אלפים מחברי תנועת POUM שהוצאה מחוץ לחוק, כולל מתנדבים זרים וראש התנועה, אנדראו נין שעונה ונרצח. ג'ורג' אורוול, מחווה לקטלוניה, ספרית אפקים, עם עובד, 2012 מדיה וקבצים בנושא משמרות ההסתערות בוויקישיתוף אתר ספרדי המוקדש לכוח (בספרדית) אתר של נכד מייסד הכוח המוקדש להיסטוריה שלו ולספר אודותיו (בספרדית) ג'ורג' אורוול, מחווה לקטלוניה, עמ' 105, 133 המושג באתר הלקסיקון הקומוניסטי ספרטקוס
אברהם משה מפשיסחה

אברהם משה בונהרד מפשיסחה (תק"ס, 1800 - א' בטבת תקפ"ט, 7 בדצמבר 1828) היה בנו של רבי שמחה בונים מפשיסחה, ומנהיג לחלק מחסידי פשיסחה לאחר פטירת אביו. בנם של רבי שמחה בונים ורבקה. נישא לבריינדל בתו של רבי שמואל רפאל'ס מיוזפוב, חתנו של היהודי הקדוש מפשיסחה. עוד בחיי אביו התרכזה סביבו קבוצת חסידים. אביו הפליג בשבחו ואמר שנשמתו מקורה במקום עליון. רבי אברהם משה התבלט בעבודתו באמירת תהילים. הוא היה נוהג לומר תהילים במאמץ רב, והיה מזיע ולפעמים אף יורק דם עד שהרופאים אסרו עליו לומר תהילים והוא החל לשמוע מאחרים פרקי תהילים. לאחר פטירת אביו, התפלגה החצר. חלק קיבלו את רבי מנחם מנדל מטומשוב (קוצק) לאדמו"ר, וחלקם, בהם רבי יצחק מוורקא, רבי פייבל מגריצא ורבי יעקב אריה מרדזימין, קיבלו את רבי אברהם משה לאדמו"ר. רבי אברהם משה ניסה למנוע את הפילוג אך נחל כישלון. הוא סירב בהתחלה ליטול את האדמו"רות באמרו שגופו חלש ולא יכול להחזיק את משא האדמו"רות, וחפץ שרבי יצחק מוורקא יכהן, אך לבסוף נעתר ללחצי החסידים. כפי שחשש, לאחר שנתיים ממינויו, נפטר והוא פחות מגיל 30 בדרכו מוורשה לפשיסחה, בעיירה ביאלה-רבסקה. בנו היה רבי צבי מרדכי, חתנו של רבי יצחק מוורקא. בסוף ימיו הסכים לקבל אליו חסידים. בתו שרה האדעל נישאה לרבי פישל בן רבי יצחק ממקוב, נינו של ר' חייקל מאמדור. יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, כרך א' בערכו. נפתלי אהרן וקשטיין, ויתילדו, בתוך המודיע, מוסף שבת מקץ, כ"ז בכסלו תשע"ה. אריה יעקובוביץ, בית יעקב - גיליון 32, "לדמותו של הצדיק רבי אברהם משה מפשיסחא", עמ' 13, באתר היברובוקס
בולט (קומיקס)

בולט (באנגלית: Bolt, בעברית: חזיז) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Unlimited #8 מאוקטובר 1995 ונוצרה על ידי הכותב הווארד מקיי והמאיירים טום גרומט ודן לאוליס. בולט הוא האלטר-אגו של כריסטופר "כריס" בראדלי, טכנופת' צעיר שכוחותיו התגלו באמצע שיעור בבית-הספר. בראדלי חולץ על ידי ג'ין גריי וגמביט. לאחר שלקחו אותו לביתו, השניים הציעו לו מקום באקס-מן. בראדלי לא הצטרף לאקס-מן רשמית, אך עבר באופן זמני לאחוזת אקס. הוא פיתח ידידות עם אייסמן, וכאשר חיה ביצע בדיקה רפואית על בראדלי, התגלה כי בראדלי הצעיר נגוע בוירוס הירושה. בראדלי פחד ממותו, ובעקבות מתקפתו של באסטיון באירועי "אפס סובלנות", הוא הרגיש כי האקס-מן נוטשים אותו ועזב. מאווריק הנגוע גם הוא בווירוס נעשה למורה הרוחני של בראדלי, שהצטרף לקבוצת הלוחמים החדשים עד פירוקה. כאשר מאווריק נעלם והפך לסוכן אפס, בראדלי מצא את השריון הישן שלו והפך למאווריק. הוא הצטרף למחתרת של קייבל - קבוצה שמטרתה לחשוף את הפנים האמיתיות של תוכנית נשק אקס. בעקבות תבוסת הקבוצה, בראדלי נלקח על ידי מארו לארגון אומת הגנום. כשניסה לחבל בארגון, מאווריק האמיתי הרג את בראדלי. במהלך אירועי נקרושה, בראדלי הוא אחד מהמוטאנטים שסלנה מקימה לתחייה. תחת פיקודה לקח בראדלי חלק במתקפה על האי אוטופיה. הוא ככל הנראה נהרג בידי סלנה כחלק מתהליך הפיכתה לאלה. את דמותו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן המקור: וולברין" גילם השחקן דומיניק מונאהן. בגרסה זו, בראדלי חבר בצוות המבצעים המיוחדים של תוכנית "נשק אקס". דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יגר (חייל)

יגר (בגרמנית: Jäger - "צייד") הם סוג יחידות חיל רגלים קלות אשר התקיימו לאורך ההיסטוריה במספר צבאות בעיקר בארצות דוברות גרמנית ובאימפריה הרוסית. בשונה מיחידות חיל רגלים קל אחרות, יחידות היגר נחשבו ליחידות עילית אשר במהלך המאה ה-18 וה-19 עשו לרוב שימוש ברובים בעלי קנים מחורקים (Rifle) בעלי טווח רב יותר מרובי המוסקט הנפוצים. שם זה אומץ לראשונה בשנת 1631 בצבא הסן (Hesse) כאשר גויסו ציידים בעלי יכולות לחימה וצליפה ייחודיות. לאחר מכן ובמיוחד לאורך המאה ה-18, יחידות אלו הפכו לנפוצות בצבאות דוברי גרמנית, אם כי תפקידם ויעודם התרחב והשתנה עם הזמן. מתוך המסורת של יחידות היגר, הוקמו בתקופות מאוחרות יותר יחידות המשאילות את השם יגר; בהם 'פלדיגר' (שליחים וסיירים) בצבא פרוסיה, גבירגסייגר (לוחמים הרריים) בצבאות דוברי גרמנית ופאלשירמייגר (צנחנים) בצבא גרמניה הנאצית ובצבא גרמניה המערבית. חיילי היגר במובן המסורתי של חיל רגלים קל ואיכותי, דומים למונח רובאים (Rifleman) הנפוץ בעיקר בצבא הבריטי מאז תחילת המאה ה-19 (לדוגמה רגימנט הרובאים) והמונח הנפוץ בעיקר בצפון אמריקה סיירים (Rangers) הנפוץ מאז תקופת הקולוניות (לדוגמה יחידת הריינג'רס). בדומה לרובאים והסיירים הנהוגים בצבאות רבים אחרים, חיילי היגר מזוהים גם הם עם מדים בגוון ירוק כהה, מה שהעניק להם הסוואה טובה יותר לעומת שאר היחידות. בעוד שיחידות חיל רגלים קלות נועדו להתקדם לפני הכוח העיקרי ולהילחם ביחידות מקבילות של האויב, חיילי יחידות היגר התפרסו באופן נרחב יותר ולרוב נלחמו בזוגות, כשהם יורים בטווחים גבוהים יותר (הודות לשימוש ברובה מחורק) במטרות איכות של האויב (מפקדים וכדומה). גם כיום מזוהה הצבע הירוק עם יחידות היגר וגם השתמר מעמדן כיחידות עילית בעלות עצמאות רבה. לאורך ההיסטוריה של הבונדסוור לאחר מלחמת העולם השנייה, מספר יחידות חיל רגלים קלות כונו יחידות יגר. חיילים אלו לבשו כומתה ירוקה עם סמל היגר בצבע מוזהב, בנוסף לסמן דומה שנתפר לאורך שרוול המדים (בדומה למסורת שהונהגה בוורמאכט). בנוסף, הוחלט לכנות את המשטרה הצבאית בגרמניה 'פלדיגר' כמחווה למסורת הצבא הפרוסי. כיום ישנו רגימנט יגר אחד ('יגררגימנט הראשון'; רגימנט תקיפה אווירית רגלי), בנוסף לשני גדודים ('יגרבטליון ה-291' ו-'יגרבטליון ה-292', שניהם בחטיבה הצרפתית-גרמנית) ופלוגת יגר אחת בגדוד המשמר 'ואכבטליון' (Wachbataillon). יחידות הצנחנים בגרמניה נקראות פלשירמיאגר (ציידים מוצנחים), היחידות ההרריות נקראות גבירגסייגר (ציידים הרריים) וכאמור המשטרה הצבאית נקראת פלדיגר (ציידי השדה\שטח). המונח יגר בצבא אוסטריה הוא נרחב הרבה וכולל את כלל יחידות חיל הרגלים, הנקראות באוסטריה יחידות יגר. יוצאים מהכלל הם יחידות חיל הרגלים הממוכן אשר בדומה לצבא הגרמני, נקראים פאנצרגרנדירים. גם יחידות הקומנדו באוסטריה עושות שימוש במונח יגר ונקראות 'יגדקומנדו'. בצבא הנורווגי המונח יגר משמש לציון כוחות מיוחדים; מרין יגר (קומנדו ימי), פרשוט יגר (קומנדו מוצנח), אינפנטרי יגר (קומנדו רגלי). בנוסף, היחידה האמונה על שמירה לאורך הגבול עם רוסיה, נקראת גרנסאיגר (grensejegere; סיירי גבול). גם בצבא האימפריה הרוסית היו יחידות יגר. גדוד היגר הראשון נוצר בשנת 1765 ובהמשך גדל מספר היחידות ומספר היגרים בצבא הרוסי היה רב. יגרים הסיאנים, 1835. קצין מגדוד היגר ה-13, סקסוניה, 1866 חיילים מרגימנט היגרפלד, פרוסיה, מלחמת העולם הראשונה. חיילי הפלדיגר (משטרה צבאית) של הבונדסוור הגרמני. רובאי ברסליארי Jäger March מדיה וקבצים בנושא יגר בוויקישיתוף סרטון המציג את הציוד של היגרים (באנגלית)
אליפות וימבלדון 1923

אליפות וימבלדון 1923 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים. כמו בשנים קודמות, באליפות זו בלטו סוזן לנגלן (צרפת) שזכתה באליפות בתחרות הנשים וזוגות הנשים ואליזבת ריין שזכתה בתחרות זוגות הנשים והזוגות המעורבים. לתחרות זו נרשמו 133 טניסאים, מהם 92 מבריטניה. לאחר משחקי מיון 128 מתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות וימבלדון 1922 ג'רלד פטרסון (אוסטרליה) לא השתתף בתחרות. בגמר תחרות הגברים ויליאם ג'ונסטון (ארצות הברית) ניצח את פרנק הנטר, גם הוא מארצות הברית, ב-3 מערכות וזכה בתואר. בתחרות הנשים השתתפו 68 טניסאיות (מהם 50 בריטיות) שחולקו ל-8 בתים. אליזבת ריין (ארצות הברית) הודחה במשחק חצי-גמר. בגמר סוזן לנגלן פגשה את קיטי מקיין הבריטית וניצחה אותה בשני מערכות. לסוזן לנגלן זו הייתה האליפות החמישית ברציפות. בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1922 לא השתתף בתחרות. במשחק סיום נפגשו הבריטים לסלי גודפרי ורנדולף ליסט נגד הספרדים אדוארדו פלקר ומנואל דה גומר. הזוג ליסט/גודפרי ניצח ב-4 מערכות. לרנדולף ליסט זו הייתה הזכייה השלישית ברציפות (כול פעם עם פרטנרים שונים). בתחרות השתתפו 38 זוגות. בגמר התחרות הזוג שכלל את הבריטיות ג'ואן אוסטין ואבלין קוליה נפגשו עם אלופות השנה הקודמת סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית). האלופות ניצחו בשתי מערכות ובכך זכו בתואר בפעם החמישית ברציפות. לסוזן לנגלן זה היה התואר השני באליפות זו. בתחרות השתתפו 64 זוגות. זוג שזכה באליפות בשנת 1922 לא השתתף בתחרות. בגמר התחרות נפגש הזוג רנדולף ליסט (בריטניה) ואליזבת ריין (מנצחי אליפות וימבלדון 1921) עם לואיס דין (בריטניה) ודורותי ברון (בריטניה) וניצחו בשתי מערכות. לאליזבת ריין זה היה התואר השני באליפות זו. האתר הרשמי של אליפות וימבלדון תוצאות משחקי גברים תוצאות משחקי זוגות גברים תוצאות משחקי נשים תוצאות משחקי זוגות נשים תוצאות משחקי זוגות מעורבים
לראות את נאפולי ולמות (פירושונים)

באיטלקית: "Vedi Napoli e poi muori"; בנפוליטנית: "Vide Napule e po' muore" האם התכוונתם ל... לראות את נאפולי ולמות – אמרת כנף איטלקית לראות את נאפולי ולמות (סרט, 1951) – סרטו של במאי קולנוע איטלקי ריקרדו פרדה (Riccardo Freda) משנת 1951 לראות את נאפולי ולמות (סרט, 2006) – סרט תיעודי שיצר במאי, תסריטאי ושחקן איטלקי אנריקו קריה (Enrico Caria) בשנת 2006 לראות את נאפולי ולמות (שיר) – ראו סרטון בו מבצעת את השיר לאורה ויסקונטי וסרטון בליווי קלאודיו וילה (Claudio Villa)
ולדימיר סטויקוביץ'

ולדימיר סטויקוביץ' (בסרבית: Владимир Стојковић; נולד ב-29 ביולי 1983 בלוזניקה) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-פייחה מליגת העל הסעודית. סטויקוביץ' נולד למשפחה ספורטיבית, אביו ואחיו היו שוערים ואימו אתלטית מטילת דיסק. סטויקוביץ' שיחק במחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ובתחילת דרכו ככדורגלן הוא שיחק כחלוץ, בהמשך שיחק לסירוגין כחלוץ וכשוער, ולבסוף הפך לשוער של קבע. לאחר שעלה לסגל קבוצה הבוגרת של הכוכב האדום, המשחקת בליגת העל הסרבית, שימש כשוער מחליף והושאל לתקופה קצרה ללאוטר מבוסניה. בינואר 2004 עבר לקבוצה הסרבית זמון, ואחרי שנה וחצי חזר לעונה נוספת בקבוצת נעוריו. בשנת 2006 עבר לנאנט מליגת העל הצרפתית, ובינואר 2007 הושאל לויטסה ארנהיים. בקיץ 2007 עבר לספורטינג ליסבון, שם שימש כשוער מחליף, ולאחר מכן הושאל לחטאפה הספרדית ולוויגאן מהפרמייר ליג האנגלית. בעונת 2010/2011 הושאל לפרטיזן בלגרד, אשר רכשה אותו בסיום העונה, ושם המשיך לשחק שם עד שנת 2013. במדי הקבוצה ערך 60 הופעות וכן כבש את שער הבכורה בקריירה שלו. בינואר 2014 עבר לשחק בארגוטליס מליגת העל היוונית, וערך במדיה 11 הופעות. ב-10 ביוני 2014 הגיע סטויקוביץ' לישראל וחתם על חוזה לשלוש שנים במכבי חיפה. למרות עונה לא טובה של הקבוצה, שסיימה במקום החמישי בטבלה, סטויקוביץ' נכנס לנבחרת העונה של ידיעות אחרונות. בעונתו השנייה בקבוצה נעדר ממספר משחקים בעקבות ניתוח שעבר. את העונה סיימה חיפה במקום הרביעי וזכתה בגביע המדינה, לאחר שסטויקוביץ' שמר על רשת נקייה בניצחון 0–1 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. בחלון ההעברות באמצע העונה האריך את חוזהו במועדון אולם בתום העונה הוחלט לשחררו. סטויקוביץ' לא יצא למחנה האימונים עם הקבוצה ולא נכלל בסגל במשחקיה הראשונים. ב-24 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים בקבוצת נוטינגהאם פורסט מליגת המשנה באנגליה. ב-15 באוגוסט 2017 חזר סטויקוביץ' לפרטיזן בלגרד. ב-28 ביולי 2021 חתם סטויקוביץ' במועדון הסעודי אל-פייחה. הכוכב האדום בלגרד אליפות סרביה: 2005/2006 הגביע של סרביה ומונטנגרו: 2001/2002 ספורטינג ליסבון הגביע הפורטוגלי: 2007/2008 הסופר קאפ הפורטוגלי: 2007 פרטיזן בלגרד אליפות סרביה (3): 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013 הגביע הסרבי (3): 2010/2011, 2017/2018, 2018/2019 מכבי חיפה גביע המדינה: 2015/2016 סרביה ומונטנגרו אליפות אירופה עד גיל 21: 2004 תארים אישיים כדורגלן השנה בסרביה: 2017 מדיה וקבצים בנושא ולדימיר סטויקוביץ' בוויקישיתוף ולדימיר סטויקוביץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ולדימיר סטויקוביץ', באתר Transfermarkt ולדימיר סטויקוביץ', באתר Soccerway ולדימיר סטויקוביץ', באתר BDFutbol ולדימיר סטויקוביץ', באתר WorldFootball.net ולדימיר סטויקוביץ', באתר National Football Teams ולדימיר סטויקוביץ', באתר FootballDatabase.eu "ידיעות אחרונות" - ידיעות ספורט, 31 במאי 2015 תומר לוי, ‏סטויקוביץ': "הפסדנו חלק מהמשחקים כבר באוטובוס", באתר ערוץ הספורט, 25 באוגוסט 2016 העברות בעולם - 16.8: קרלוס באקה חתם בויאריאל, מטוידי בדרך ליובנטוס, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2017
ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין

ישיבת בני עקיבא לפיד "תורת נחום" מודיעין היא ישיבת בני עקיבא השוכנת בעיר מודיעין והיא הישיבה התיכונית הגדולה ביותר בישראל[דרוש מקור]. הישיבה הוקמה ב-2001, לאחר דרישה של לימודים תיכוניים-ישיבתיים בעיר מודיעין. ראש הישיבה הוא הרב שמואל רוזנבלום, אשר הוביל את הישיבה לגדילה משמעותית מ-350 תלמידים לכ-1000 תלמידים. סגן ראש הישיבה ומנהל התיכון היה הרב שלום מלול אשר הפך בשנת תשע"ו לראש הישיבה ולאחר שנה עבר לישיבה התיכונית של רשת אמית באשדוד. הישיבה שייכת לזרם הציונות הדתית, ומשולבים בה לימודי חול ולימודי קודש. הישיבה מוציאה בהוצאה פנימית בתוכנית ייחודית לישיבה, המדגישה לימוד גמרא בעיון ובבקיאות ובתנ"ך בגובה העיניים מתוך ראייה אמונית ותורנית, בלימוד שנקרא "סיירת תנ"ך". בתחילת דרכה, שכנה הישיבה במבנה של האולפנה במודיעין. לאחר מכן עברה הישיבה למגורים משותפים עם ישיבת ההסדר בעיר. החל משנת 2008 שוכנת הישיבה במבנה עצמאי, אשר השטח הכולל שלה מהווה את השטח הגדול בארץ לישיבה תיכונית. בישיבה יש כיתות מז' עד יב'. בשנת תשע"ג נחנך בית המדרש החדש של הישיבה מתרומתו של זליג ונגרובסקי. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין הישיבה באתר מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא
חינוטגה

חינוטגה (בספרדית: Jinotega) היא בירת מחוז חינוטגה בניקרגואה. העיר מרוחקת כ-105 ק"מ מעיר הבירה מנגואה. חינוטגה הייתה עיר ילידית עוד לפני בואם של הספרדים. לא ידוע מתי בדיוק הספרדים התחילו להתיישב בעיר, על פי ההערכות באזור סוף המאה ה-16, אבל גם בתחילת המאה ה-18 לא הייתה התיישבות קבע שלהם. כמה עשרות שנים לאחר מכן הספרדים כבר התחילו להתיישב בחינוטגה באופן קבוע. ב-1851 חינוטגה קיבלה מעמד של עיירה, וב-1883 היא קיבלה מעמד של עיר. העיר הייתה מוקד לעימותים שונים במהלך המאה ה-20, כמו הקרבות בין כוחותיו של אוגוסטו ססאר סנדינו לכוח הכיבוש האמריקאי בין 1927 ו-1934, והקרבות במהפכה הניקרגואית בשנות ה-70. הכלכלה המקומית מתבססת בעיקר על גידול קפה באזור וייצואו. בנוסף מגדלים בסביבת חינוטגה דגנים, כמו תירס וחיטה, ירקות, כמו עגבניות, בצלים ותפוחי אדמה, ופירות שונים. כמו כן, הכלכלה מסתמכת על גידול מקנה וכרייה. הולנד זוטרמר, הולנד גרמניה זולינגן, גרמניה (מ־1985) מדיה וקבצים בנושא חינוטגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חינוטגה חינוטגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פשט (מחוז)

פֶּשְׁט (בהונגרית: Pest) הוא מחוז במרכז הונגריה. בשטחו הוא מקיף את עיר הבירה בודפשט, המהווה יחידה טריטוריאלית-מנהלית עצמאית ואינה חלק מהמחוז. מצפון הוא גובל בסלובקיה ובמחוז נוגראד, ממזרח במחוזות הווש ויאס-נאג'קון-סולנוק, מדרום במחוז באץ'-קישקון וממערב במחוזות פייר וקומארום-אסטרגום. בירת המחוז היא בודפשט (למרות שמנהלית היא יחידה עצמאית). מחוז פשט הוא הגדול ביותר באוכלוסייתו מכל מחוזות הונגריה, והשלישי בגודלו בשטחו. כ-65% מאוכלוסיית המחוז גרה במטרופולין של בודפשט הכולל עשרות ערים ויישובים כפריים. במחוז 48 ערים, ובסך הכל 187 יישובים. פני השטח של המחוז מגוונים – ניתן למצוא בו אזורים הרריים המגיעים לשיא של 939 מטר וגם שטחים מישוריים נרחבים. כרבע מחלקו של הדנובה העובר בשטח הונגריה נמצא במחוז. המחוז נוסד ב-1950, כאשר החלק הדרומי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (Pest-Pilis-Solt-Kiskun) ההיסטורי (נוסד ב-1876) הופרד ממנו וחובר למחוז באץ'-קישקון, והחלק הנותר הפך למחוז פשט. מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון נוצר במהלך השנים על ידי איחוד המחוזות ההיסטוריים פשט ופיליש, שנוסדו עוד במאה ה-11 כחלק מממלכת הונגריה והאזורים הסמוכים שולט וקישקון. בית הקברות הצבאי הבריטי בבודפשט מדיה וקבצים בנושא פשט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פשט פשט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ריו מאבובה

ריו מאבובה (בצרפתית: Rio Antonio Zoba Mavuba; נולד ב-8 במרץ 1984) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר. לזכותו 13 הופעות במדי נבחרת צרפת. מאבובה נולד באוניית פליטים ממלחמת האזרחים באנגולה והגיע לצרפת בא היה במעמד של חסר-לאום עד גיל 20. אימו אנגולית ואביו, ריקי מאבובה היה כדורגלן זאירי שהשתתף במונדיאל 1974. את דרכו המקצוענית הוא החל בעונת 2003/4 בקבוצת בורדו, בה שיחק 4 עונת וביולי 2007 עבר לויאריאל. בוויאריאל מאבובה לא שיחק הרבה, ובחלון העברות של ינואר 2008 הוא הושאל לליל. בתום אותה שנה רוכשת אותו ליל והוא מונה לקפטן הקבוצה במהלך עונת 2008/9. הוא שותף בזכייתה של ליל בדאבל בעונת 2011/2. בעונת 2012/13 הוא חווה פציעה קשה שהשביתצה אותו במשך מספר חודשים, אך הוא שב לעצמו בעונת 2013/14. ב-21 ביולי 2017 חתם מאבובה בספרטה פראג הצ'כית לאחר תשע שנים בליל. בספטמבר 2018, לאחר תום חוזהו בפראג, חתם בקבוצת מריניאק-ארלק (צר') מהליגה האזורית השלישית בצרפת, שם הוא יסיים את הקריירה שלו. ב-2004 הוא הוזמן לנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל, אולם החליט לשחק בנבחרת צרפת והצטרף לנבחרת צרפת הצעירה. ב-2004 הוא שותף להצלחה הצרפתית בטורניר טולון ושיחק בנבחרת הצעירה עד ליורו 2006 לנבחרות צעירות. בעקבות בחירתו לשחקן המצטיין בטורניר טולון, הוא זומן לנבחרת הבוגרת של צרפת בה שיחק לראשונה ב-2004. הוא שיחק בנבחרת צרפת עד לשנת 2007 ולאחר מכן לא זומן עד לשנת 2012. הוא שותף במוקדמות אליפות העולם 2014 ואת הופעתו האחרונה בנבחרת עשה במשחק הראשון של מונדיאל 2014 בו נכנס כמחליף בניצחון צרפת על הונדורס 3–0. מאבובה היה על הספסל בשאר הטורניר וכן במספר משחקי ידידות בספטמבר 2014. לאחריהם לא זומן שוב לנבחרת הלאומית. בורדו גביע הליגה הצרפתי: 2007 סגנות: 2006 ליל אליפות: 2011 גביע: 2011 נבחרת העונה של ליגה 1: 2012 מדיה וקבצים בנושא ריו מאבובה בוויקישיתוף ריו מאבובה, באתר Transfermarkt ריו מאבובה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ריו מאבובה, באתר Soccerway ריו מאבובה, באתר WorldFootball.net ריו מאבובה, באתר National Football Teams ריו מאבובה, באתר FootballDatabase.eu ריו מאבובה, באתר ESPN
אליעזר דב אטינגר

אליעזר דב (הלוי) אטינגר (אתינגר), (13 ביולי 1904, ט"ו בתמוז ה'תרס"ד - 25 ביולי 1988, י"א באב ה'תשמ"ה) היה צייר ישראלי. נולד בירושלים בשנת 1904. אטינגר זכה לחינוך מסורתי בחדר ואחר כך למד בישיבת "חיי עולם" ובבית הספר תחכמוני בירושלים. במחצית הראשונה של שנות העשרים של המאה ה-20 למד ב"בצלאל". בשנת 1927 הצטרף לארגון "ההגנה" והיה בוגר קורס מדריכים השני בירושלים (1928). לחם בעיר העתיקה בירושלים בזמן מאורעות תרפ"ט. בין השנים 1930–1932 שהה בברלין שבגרמניה, שם היה פעיל במסגרת ארגון "המכבי הצעיר", ותרם לארגון המכביה הראשונה בארץ ישראל. עם שובו לארץ ישראל שימש בתפקידי פיקוד והדרכה במסגרת "ההגנה", בירושלים, חיפה ותל אביב. בשנת 1938 שימש כסגן מפקד העיר ירושלים מטעם ההגנה והיה ממארגני ההפגנות בירושלים נגד הספר הלבן. במלחמת השחרור לחם בקרבות השחרור של העיר טבריה כמפקד העיר מטעם ההגנה. שירת בצה"ל, בדרגת סרן ובתפקיד קצין העיר במרחב נתניה. בשנת 1941 נשא לאשה את אורה בת דב גוברמן מטבריה. בשנת 1957 מכרו בני הזוג את חלקם בבעלות במלונות המשפחתיים בטבריה. כמה מעבודותיו של אטינגר מצויות באוסף מוזיאון ישראל שבירושלים, וביניהן רישום "דיוקן גבר ומתווה של אבל פן בחזית ובצדודית" (1924). 1920–1925 בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, ירושלים אליעזר דב אטינגר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל דוד תדהר (עורך), "אליעזר דב אטינגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2794 "אליעזר דב הלוי (אטינגר)". BillionGraves. נבדק ב-2017-08-23.