laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנץ יגרשטטר

פרנץ יגרשטטר (גרמנית: Franz Jägerstätter;‏ 1907–1943) היה סרבן מצפוני אוסטרי במלחמת העולם השנייה שהוצא להורג. הוא הוכרז כקדוש מעונה על ידי הכנסייה הקתולית. פרנץ יגרשטטר נולד בעיירה קטנה הסמוכה לערים זלצבורג ובראונאו אם אין באוסטריה, כבן מחוץ לנישואים של רוזליה הובר ופרנץ באכמייר. תחילה חי אצל סבתו מצד האם, אליזבת הובר. אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה כשהיה ילד ואמו נישאה בשנית להינרייך יגרשטטר, שאת שם משפחתו אימץ פרנץ. בשנת 1933, כשהיה בן 26, נולדה לו בת מחוץ לנישואין, הילגרד אוור שמה. בשנת 1936 הוא נישא לפרנציסקה שוואניגר, נערה מכפר סמוך ואת ירח הדבש הזוג בילה ברומא, שם חווה פרנץ, שהיה קתולי מלידה, התעוררות דתית. אחרי חזרתו החל לעבוד בכנסייה הקתולית המקומית. בשנת 1938, כאשר הגרמנים נכנסו לאוסטריה, היה יגרשטטר האדם היחיד בכפרו שהצביע נגד סיפוח אוסטריה לגרמניה. אף שלא היה מעורב בשום תנועה פוליטית, הוא התנגד גלויות לנאצים והכריז שלא ילחם במלחמה, זאת למרות אימון צבאי קצר שעבר. לאחר מספר דחיות, נקרא בפברואר 1943 לשירות פעיל בצבא הגרמני. באותו זמן כבר היה אב לשלוש בנות, הגדולה בהן בת שש. ב-1 במרץ התייצב במשרד הגיוס והצהיר שאינו מוכן להילחם מטעמי מצפון, אולם הסכים לבצע כל משימה בלתי-מלחמתית. הוא נענה בשלילה ונכלא, ראשית בלינץ, ואחר כך בברלין. ב-6 ביולי הועמד למשפט צבאי באשמת פגיעה במאמץ המלחמתי. הוא הורשע, נגזר עליו עונש מוות, והוא הוצא להורג בגיליוטינה ב-9 באוגוסט 1943, בגיל 36. ביוני 2007, אישר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר לוועדה לענייני קדושים לפרסם צו המכריז על יגרשטטר כמרטיר, ובכך הסתיים תהליך הבירוך (מעמד של קדושה הנמוך בדרגה אחת מקדוש) שלו בכנסייה הקתולית. טקס הבירוך נערך ב-26 באוקטובר 2007 בלינץ. בטקס נכחה אלמנתו בת ה-94, פרנציסקה, וארבע בנותיו. מחזהו של יהושוע סובול, "עד ראייה", מבוסס על המקרה של יגרשטטר. המחזה הועלה לראשונה בשנת 2002 בתיאטרון הקאמרי, בבימוי האוסטרי פאולוס מנקר, עם איתי טיראן בתפקיד יגרשטטר. טרנס מאליק ביים סרט קולנוע על חייו של יגרשטטר בשם "A Hidden Life", שעלה להקרנה במאי 2019, בכיכובם של אוגוסט דיל, ואלרי פאצ'נר, יורגן פרוכנו, מתיאס שונארטס, מרטין ווטקה והוא מסרטיהם האחרונים של מיכאל ניקוויסט וברונו גנץ. מדיה וקבצים בנושא פרנץ יגרשטטר בוויקישיתוף ביוגרפיה, באתר הוותיקן. דפים לזכרו, באתר הכנסייה הקתולית של אוסטריה עילית
חימום השראתי

חימום השראתי הוא תהליך בו מחממים עצם העשוי מחומר מוליך חשמל, באמצעות השראה אלקטרומגנטית הגורמת לזרמי מערבולת במוליך, שהתנגדותו מייצרת בו הפסדים ג'אוליים (אנ') וכתוצאה מכך הוא מתחמם. כל שימוש בטכנולוגיה זו, כולל סליל שבו מוזרם זרם חילופין בתדר גבוה. ניתן לייצר חום גם באמצעות הפסדי היסטרזיס מגנטי, בחומרים שמקדם המגנטיות שלהם הוא מהותי. התדר הנבחר הוא בהתאם לגודל החלק שיחומם, החומר, החיבור המגנטי בין סליל העבודה לחלק ועומק החדירה הרצוי. חימום השראתי מאפשר חימום ממוקד ליישומים כגון חיסום שטח, התכה, הלחמה, ריתוך, חישול ועוד. ברזל וסגסוגותיו, הם החומרים המתאימים ביותר לחימום השראתי בזכות תכונותיהם הפרומגנטיות, אך ניתן להשתמש בטכנולוגיה, בכל חומר מוליך שניתן ליצור בו זרמי מערבולת וכן בכל חומר פרומגנטי. שימושים נוספים בטכנולוגיית החימום ההשראתי הם: חימום נוזלים (כגון מתכות ניתכות) וגזים מוליכים (פלזמות), חימום כורי היתוך העשויים גרפיט (כשבתוכם חומרים המיועדים להתכה), חימום צורן בתעשיית המוליכים למחצה, וייצור מרקעים שטוחים. חיסום הוא תהליך בו מתכת חמה מקוררת מהר מאוד על מנת להקשותה. השינוי בתכונות המתכת חשוב בהרבה מוצרים, לדוגמה שיניי גלגל שיניים, להבי חיתוך ועוד. בניגוד לחימום רגיל באמצעות מקור חום, חימום השראתי מאפשר חימום סלקטיבי של חלקו החיצוני של המוצר, מה שמוביל לחסכון אנרגיה ולשליטה מדויקת יותר בתכונותיו. כיריים קיימות כיריים אשר עושות שימוש בחימום השראתי לשם "בישול אינדוקציה" (שיבוש של Induction). בכיריים אלו, משטח הכיריים מחולל השראה אלקטרומגנטית שמחממת את תחתית כלי הבישול. רוב פיתוח הטכנולוגיה נמצא במדינות מתועשות, בהן ארצות הברית, מדינות האיחוד האירופי, יפן, סין והודו. בישראל אין כעת יצרן מחוללי חימום השראתי, אך חברת סלם, יצרנית של קבלים לשימוש במתנד בתחום התדר הגבוה (מעל 50 קה"צ), נמצאת בירושלים. מתנהל גם מחקר מוגבל בהיקפו בנושא, באוניברסיטאות. לחלק מהיצרנים הגדולים באירופה יש נציגויות בישראל. הטכנולוגיה נמצאת בשימוש רחב בישראל בתעשיות שונות, כולל ייצור צינורות, פיתול מקדחים, חיבור שיני דיסקות יהלום ועוד. בדיקה באמצעות זרמי ערבולת מדיה וקבצים בנושא חימום השראתי בוויקישיתוף דן יודילביץ, כירי אינדוקציה: הדור הבא בבישול?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 22 במאי 2024 חימום השראתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מראה אקוסטית

מראה אקוסטית היא מתקן המשמש להחזיר ולרכז גלי קול, אחד מסוגי האמצעים ששימשו בעבר לאיכון באמצעות קול, וכיום משמש ככלי להדגמת עקרונות פיזיקליים. לפני מלחמת העולם השנייה והמצאת המכ"ם, נבנו מראות אקוסטיות סביב חופי בריטניה כדי לספק התרעה מוקדמת מפני תקיפות אוויריות. המתקנים המפורסמים ביותר עדיין עומדים על תילם במחוז קנט שבאנגליה, במקומות אחרים בבריטניה (ביניהם סנדרלנד, רדקר, בולבי), ובאי מלטה. המראות בדנגנס, אשר בקנט, מוכרות גם כ"אוזניים מקשיבות", מורכבות משלוש מראות בטון שנבנו בשנות ה-20 וה-30. מכיוון שהן היו ניסיוניות נבנו מספר דגמים, האחת מוארכת, בגובה 5 מטר ובאורך 70 מטר, ושתי האחרות בצורת צלחת, וקוטרן בערך 4–5 מטרים. בנקודת המוקד שלהן הוצבו מיקרופונים שאיפשרו להבחין ברעש המטוסים המתקרבים ממרחק כמה קילומטרים בתוך תעלת למאנש. בתנאי מזג אוויר נוחים, המראות איפשרו להבחין ברעשים ממרחק של 20 עד 30 קילומטר, ובנוסף יכלו לזהות את הכיוון שלהם. יעילותן של המראות הייתה חלקית, והמהירות ההולכת והגוברת של מטוסים בשנות ה-30 גרמה לכך שכאשר התגלו במראה, הם היו כבר קרובים מדי ליבשה כדי להתמודד איתם באופן אפקטיבי. פיתוח מערכות מכ"ם הובילו לסיום השימוש והפיתוח של הטכניקה. יחד עם זאת, השיטה, שבה תחנות איסוף מחוברות ביניהן כדי למצוא את מיקום האויב בשמים, הייתה לעזר בפיתוח מערכות המכ"ם הראשונות, שהיו בין הגורמים שעזרו לבריטניה לנצח בקרב על בריטניה. כיום מראות אקוסטיות משמשות ככלי להדגמת עקרונות פיזיקליים, וניתן למצוא כמוהן בעיקר במוזיאוני מדע. בישראל בין השאר יש בגן המדע שבמכון ויצמן, במוזיאון המדע בחיפה ובחמד"ע. מדיה וקבצים בנושא מראה אקוסטית בוויקישיתוף מראות אקוסטיות בבריטניה
דמיאן רקה

דמיאן רקה (בספרדית: Damian Reca; ‏ 1894 - 4 במאי 1937, בואנוס איירס) היה שחמטאי ארגנטינאי ואלוף ארגנטינה בשחמט בשנים 1921, 1923, 1924 ו-1925. בשנת 1921 ניצח רקה באליפות השחמט הראשונה של ארגנטינה שהתקיימה בבואנוס איירס וניצח בדו-קרב על התואר את בניטו וילגאס 5-2 [1]. בשנת 1921/22 הגיע למקום השביעי בתחרות מונטבידיאו (האליפות הראשונה של מדינות דרום אמריקה, ניצח: רוברטו גראו ) [https://web.archive.org/web/20060216115508/http://www.brasilbase.pro.br/ti1921mv.htm Montevideo 1921/22 - 1� Torneio Sulamericano], web.archive.org, ‏2006-02-16. בשנת 1922 חלק רקה מקום 2-3 באליפות השחמט השנייה של ארגנטינה (ניצח: בניטו וילגאס). בשנת 1923/24 ניצח רקה באליפות השחמט השלישית של ארגנטינה וזכה גם בדו-קרב על התואר מול וילגאס. בשנים 1924 ו-1925 הוכרז רקה כאלוף ארגנטינה ללא דו-קרב רשמי (רקה הפסיד בדו-קרב מול ריכרד רטי 2.5-0.5 בשנת 1924 וניצח דו-קרב מול חוליו לינץ 5.5-2.5 בשנת 1925). רקה חלק מקום 2–3 בתחרות מונטבידיאו בשנת 1925 (האליפות השנייה של מדינות דרום אמריקה, ניצח: לואיס פאלאו) [https://web.archive.org/web/20070927222918/http://www.brasilbase.pro.br/ti1925mv.htm Montevideo 1925 - 2� Torneio Sulamericano], web.archive.org, ‏2007-09-27. בשנת 1926 הפסיד רקה את תואר האלוף לגראו, במסגרת אליפות השחמט השישית של ארגנטינה 3–5. רקה חזר וניצח באליפות השביעית שהתקיימה בשנת 1927 בתוצאה הנדירה של 11 ניצחונות ללא תיקו או הפסד אך לא קיבל את התואר משום שסירב לשחק מול גראו. הוא גם ניצח בתחרות נוספת שהתקיימה בבואנוס איירס באותה שנה בין חמשת המקומות הראשונים באליפות ארגנטינה בה ניצח. רקה ייצג את ארגנטינה בשתי אולימפיאדות: אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה, חלק רקה מקום 8–13 בבית התנחומים באליפות העולם הראשונה לחובבים שהתקיימה בפריז עם 7.5 נקודות (ניצח: קארל הרומאדקה OlimpBase :: Chess Olympiad Paris 1924: consolation cup standings, www.olimpbase.org) אולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +4 -5 =4 OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad, The Hague 1928, Argentina, www.olimpbase.org דמיאן רקה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) דמיאן רקה, באתר chessmetrics
ישראל ברונא

רבי ישראל מברונא (כונה מהר"י ברונא או ישראל ברין; ק"ס, 1400-ר"מ, 1480 לערך) היה מגדולי פוסקי ההלכה באשכנז של המאה ה-15. רבי ישראל נולד בגרמניה לרבי חיים. בין רבותיו נמנים: רבי ישראל איסרלין (מהרא"י, בעל "תרומת הדשן"), רבי יעקב וייל (המהרי"ו) ורבי זלמן כ"ץ (המהרז"ך, בעל "ספר היריעה" שעוסק בהלכות גיטין שבהן היה הסמכות העליונה בדורו והיה חברו הקרוב של המהרי"ל). המהר"י כיהן ברבנות בברונא שבמדינת מוראביה, ומשם השיב תשובות לשואלים. ומכאן נודע בשם מהר"י ברונא. אחר גירוש היהודים מהעיר בשנת 1454 עבר לרגנסבורג (רגנשבורג) ופתח ישיבתו בעיר. ברגנשבורג היו תלמידי חכמים מובהקים (ביניהם מהר"ם מינץ) ודייני בתי דינו היו מובחרים ביותר ונשאו ונתנו עם גדולי הדור. ברגנסבורג הייתה לו מחלוקת עם רבי אנשיל מקולוניא ואנשיו, שרצו למנוע את מהר"י ברונא מלכהן כרב ולתת לר' אנשיל את המינוי, למרות פסק דין לטובת מהר"י שפסקו מהר"י וייל ובעל "תרומת הדשן", ולבסוף התקבל כרב הקהילה. בשנת 1454, כתוצאה מעימות בין פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והדוכס של לנסברג על מיסים לקהילה היהודית, נכלא ר' ישראל על ידי הקיסר כדי להביא אותו לתמיכה בעמדתו; אחרי 13 ימים בכלא הוא שוחרר. לקראת סוף חייו, בשנת 1474 יהודי משומד בשם הנס ואגול האשים את ר' ישראל בעלילת דם והוא נעצר. הקהילה פנתה לפרידריך השלישי וגם ללדיסלב מלך בוהמיה, שהצליחו לשחררו. אחר השחרור ר' ישראל עבר לפראג, בה נפטר אחר כשש שנים . אחרי מותם של רבותיו הוא נחשב לגדול רבני אשכנז, ופסקיו הובא ב"שולחן ערוך" הרבה פעמים על ידי הרמ"א בשם 'מהר"י ברין'. 284 מתשובותיו בהלכה נלקטו ונדפסו ב"שו"ת מהר"י ברונא". קצת מאמריו ופסקיו הובא בספר "לקט יושר" וגם בתשובות רבותיו ב"שו"ת מהר"י וייל" ובשו"ת "תרומת הדשן". חיבר ספר שחיטות ובדיקות שהובא בספרות הפוסקים, ייתכן שזהו ספר שחיטות ובדיקות למהרי"ב שנדפס מכתבי יד על ידי מכון משנת אפרים בתוך 'רבינו מנחם ממירזבורק' ירושלים ה'תשפ"א. הוא כתב הערות על פירוש הטור לתורה. דוד הלחמי, רבי ישראל מרגנשבורג (מהר"י מברונא), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' כ', באתר אוצר החכמה אברהם פוקס, החומר ההיסטורי בשאלות ותשובות ר' ישראל ברונא, תשל"ג, ירושלים. ישראל בן חיים ברונא (1400?-1480?), דף שער בספרייה הלאומית ספרו שו"ת מהר"י ברונא מאתר hebrewbooks.org Teich, Shmuel., The rishonim : biographical sketches of the prominent early rabbinic sages and leaders from the tenth-fifteenth centuries, 1st ed, Brooklyn, N.Y.: Mesorah Publications, 1982, ISBN 0-89906-452-3 Brno, www.jewishvirtuallibrary.org שו"ת מהר"י ברונא במבוא ראה במבואו של הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ לספר 'הלכות שחיטה ובדיקה לרבינו הרי"ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Sybase

חברת Sybase היא חברת תוכנה, הממוקדת בניהול וניוד מידע. התחום העיקרי בו עוסקת חברת Sybase הוא מסדי הנתונים. החברה מתמקדת במחסני נתונים לנפחים שונים, טכנולוגיות סנכרון מידע וטכנולוגיות לשינוע ואבטחה בעולם הנייד. מסד הנתונים שיצרה החברה נקרא Sybase SQL Server ומאוחר יותר שונה שמו ל (Adaptive Server Enterprise(ASE והוא שנחשב למוצר הדגל החברה. בנוסף לו, לחברה מוצרי תוכנה בתחומים נוספים: כלי פיתוח ותווכה. החברה מיוצגת בישראל על ידי נס טכנולוגיות ("נס א.ט."). Sybase הוקמה תחת השם Systemware בשנת 1984 על ידי מארק הופמן (Mark Hoffman) ובוב אפשטיין (Bob Epstein) בביתו של אפשטיין בעיר ברקלי שבקליפורניה. בשנת 1988 חשפה ענקית התוכנה מיקרוסופט הסכם שנחתם בינה לבין Sybase שנחתם בשנת 1986 ומעניק למיקרוסופט זכויות לתוכנת מסד הנתונים של Sybase למערכת ההפעלה OS/2, הסכם זה הוביל לשחרור הגרסה הראשונה של Microsoft SQL Server. ב-1993 הופסק שיתוף הפעולה בין שתי החברות וקוד המקור של הגרסאות המיועדות למערכת ההפעלה Microsoft Windows נקנה מ-Sybase על ידי מיקרוסופט. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה החברה אחת מארבע החברות המובילות בתחום של מסדי נתונים יחסיים תחת מערכת ההפעלה UNIX. שימוש רב במיוחד במסד הנתונים שלה נעשה בחברות בסקטור הפיננסי. בסוף שנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21 מתוך ארבע החברות שהובילו את שוק מסדי הנתונים, שמרה רק חברת Oracle על מעמדה כמובילה. חברת Informix נרכשה על ידי י.ב.מ, מסד הנתונים אינגרס נרכש על ידי חברת CA ובהיעדר מספיק הכנסות הפך למסד נתונים של קוד פתוח, ול-Sybase אין כמעט התקנות חדשות בשוק הארגוני. במחצית השנייה של שנות ה-90 רכשה חברת Sybase את חברת PowerBuilder, שעוד קודם לכן הייתה שותפה עסקית שלה. המוצר המרכזי של חברת PowerBuilder הוא כלי פיתוח לשרת-לקוח, שהיה כלי מוביל באמצע שנות ה-90, בהן שלטה התפיסה של לקוח עשיר. לאחר איבוד מעמדה כמובילה בשוק מסדי הנתונים הארגוני, רכשה החברה את חברת Watcom, שהמוצר המרכזי שלה היה מסד נתונים איכותי לשוק המערכות האישיות והקטנות. מסד נתונים זה הצורך משאבים מועטים, הווה בסיס ל Sybase I Anywhere שהושק בשנת 2000 ולהפיכת החברה ליצרן מוביל בשוק מסדי הנתונים הניידים. בשנת 2010 רכשה חברת SAP את חברת Sybase. מדיה וקבצים בנושא Sybase בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Sybase
שיפוד

שיפוד הוא מקל דק העשוי מעץ או מתכת המשמש לאחיזת חתיכות קטנות של אוכל ביחד. שיפודים משמשים לצליית בשר וליישומים קולינריים נוספים. שיפודי מתכת בדרך כלל עשויים מפלדת אל-חלד, והם בעלי קצה מחודד בצידם האחד ומקום לאחיזה בצידם השני. הם ניתנים לשימוש רב פעמי, בניגוד לשיפודי עץ, הניתנים לשימוש חד פעמי. הבדל נוסף הוא ששיפודי מתכת הם, במקרים רבים, שטוחים. כלומר בעלי חתך מלבני. שיפודי העץ הם בעלי חתך עגול. לפני צליית המזון באמצעות שיפודי עץ, יש להספיג את השיפוד במים לפני הרכבת המזון עליהם, על מנת להימנע משריפתם. שיפודי עץ עשויים בדרך כלל מבמבוק, אך הם יכולים להיות עשויים גם מסוגי עץ נוספים. לאורך השנים גרסו מילונים עבריים כי ניקוד המילה הוא "שַׁפּוּד" ולא "שִׁפּוּד" כנהוג בפי הדוברים. הצורה "שַׁפּוּד" בפתח נקבעה בהקבלה לשפות שמיות אחרות (כגון ארמית וערבית), אולם לשתי ההגיות גם יחד אין תיעוד במסורות ההגייה הקדומות של המילה המשנאית – והאקדמיה ללשון העברית התירה את הצורה החרוקה. המילונאי ראובן אלקלעי ציין במילונו כי הפעלים גזורי השם שִׁפֵּד, שֻׁפַּד וכן הִשְׁתַּפֵּד (במובנים "תקע, שם את נתחי הבשר על השפוד כדי לצלותם", "דקר במוט חד" או "חידד את החוטר") הם חידושיו שלו. צליה עם שיפוד מסתובב, ציור מתוך דקאמרון, 1432 ירקות על שיפודי במבוק באר שבעי מכין בשר על שיפודים, למכירה ברחוב, באמצע המאה העשרים. מנגל שיפודים בעיר בירות, 1950. מדיה וקבצים בנושא שיפוד בוויקישיתוף ד"ר דורון יעקב, "אקדם" גיליון 40 (עמ' עמ' 2-3), באתר בעריכת עמנואל מסטיי, ‏ינואר 2010 (ארכיון) ראובן אלקלעי, מלון עברי שלם, כרך 3, הוצאת גליל, 1994 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודית שובל

יהודית שובל (נולדה ב-24 באוגוסט 1926) היא פרופסור אמריטה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית בתחום הסוציולוגיה של הבריאות. כלת פרס ישראל למדעי החברה לשנת תשכ"ה (1965). שובל נולדה בניו יורק בשם יהודית טננבאום. היא סיימה את לימודי התואר הראשון במכללת האנטר בהצטיינות (1947) ולימודי תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד (1949 ו-1955). הייתה חברת תנועת "יהודה הצעיר" והייתה בין מייסדי תנועת הסטודנטים הציונית בארצות הברית וסגנית נשיאת התנועה הראשונה. תוך כדי לימודיה עלתה בשנת 1949 לישראל ומונתה לעמיתת מחקר ומנהלת פרויקט במסגרת המכון למחקר חברתי שימושי. במסגרת תפקידה זה התמקדה בחקר קליטת עלייה, התיישבות, סוציולוגיה של הרפואה וסוציולוגיה של סעד. בשנים 1955–1956 שימשה יועצת בנושאי קליטת עלייה לאונסק"ו. שובל היא חלוצת המחקר בישראל בתחום הסוציולוגיה של הבריאות, ובמחקריה הושם דגש על בריאות במסגרות של קליטת עלייה ואי-שוויון, יחסי מטפל ומטופל, וכן השפעת שוני תרבותי על הטיפול הרפואי. בשנת 1968 הצטרפה לסגל המחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים וקודמה לדרג פרופסור בשנת 1979. כן שימשה במהלך השנים כמנהלת התוכנית לסוציולוגיה בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית, עמיתת מחקר במכון ברוקדייל, יו"ר האגודה הסוציולוגית הישראלית (1985–1988) ונציגת ישראל באגודה האירופאית לסוציולוגיה של הבריאות והרפואה. בשנים 1978 ו-1981 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן. בשנת 1994 פרשה לגמלאות. הייתה נשואה לפרופ' הלל שובל עד למותו ב-2013. בעיות חברתיות בערי פיתוח: לקראת תכנון השכונה לניסיון בקרית גת (1959) העיקר הבריאות: מבנה חברתי ובריאות בישראל (2000, עם עפרה אנסון) Immigrants on the Threshold (1963) The Dynamics of Transition: Entering Medicine (1979) Newcomers and Colleagues: Soviet Immigrant Physicians in Israel (1984) Social Dimensions of Health: The Israeli Experience (1992) פרס הלן דה-רוי (1959) פרס ישראל למדעי החברה (1965, על ספרה Immigrants on the Threshold) פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1995) מריה ברטשניידר, יהודית שובל, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) יהודית שובל, דף שער בספרייה הלאומית שרגא הר גיל, השיכון לא יזדקן, דבר, 11 בנובמבר 1960 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רופא

רופא (נפוץ גם הכינוי דוקטור ובכתיב מקוצר: ד"ר, על אף המשמעות הכללית יותר של מושג זה) הוא אדם העוסק במקצוע הרפואה, שנקרא גם רפואה קונבנציונלית . רופאים מטפלים בחולים ובפצועים על-מנת לרפא אותם וכן עשויים לסייע גם לאנשים בריאים להימנע ממחלות (רפואה מונעת). חלק מהרופאים עוסקים גם במחקר רפואי. רופאים מוסמכים לקבל החלטות מורכבות וגורליות למצבו הבריאותי של החולה כמו כריתת איברים, פעולות כירורגיות מסובכות וכדומה. מיעוטם של הרופאים הם רופאים כלליים. רוב הרופאים משלימים לפחות התמחות אחת ומוגדרים כמומחים לתחומים מסוימים, כגון רפואה פנימית, כירורגיה, רפואת ילדים, רפואת עיניים, אנדוקרינולוגיה וכיוצא בזה. האיש הנחשב כראש וראשון מבין הרופאים המפורסמים הוא היפוקרטס, "אבי הרפואה" שתורת ארבע הליחות שלו החזיקה מעמד כאלפיים שנה. עיסוקם של רופאים כיום כולל פעולות המבדילות את הרפואה ממקצועות פרא-רפואיים: בחינת ממצאי מעבדה, לרוב כאלה הנוגעים לאחד או יותר מתחומי התמחותו של הרופא (אם ישנם כאלה). מתן דיאגנוזה רפואית על סמך ממצאי מעבדה וכן בדיקה פרטנית. הנפקת מרשמים לתרופות ותוספי תזונה. ביצוע ניתוחים ואופרציות פולשניות אחרות, ומעקב רפואי לאחריהם לווידוא ריפוי והשתקמות הגוף. מתן חוות דעת מדיקו-ליגאליות בנושא של אחד או יותר מתחומי התמחותו של הרופא (אם ישנם כאלה). חוות הדעת יכולה להינתן עבור גופים מסחריים למשל טופס דיווח בריאות לעובדי חברות ועסקים, או לרשויות, לדוגמה רשות הרישוי ומתן אישור לאחר בדיקת עיניים מטעם אופטומטריסט לצורך קבלת רישיון נהיגה, בית המשפט למתן חוות דעת רפואית לצורך קביעת נכות בתביעות נזקי גוף ועוד. עיסוק ברפואה בישראל מצריך רישיון מטעם משרד הבריאות. הכשרה לקראת קבלת הרישיון ניתנת בבתי הספר לרפואה. לימודי רפואה בישראל מתקיימים בשישה בתי ספר לרפואה. רישיון לעסוק ברפואה בישראל ניתן גם למי שלמד באוניברסיטאות שלא בישראל, לאחר שעמד בבחינה מתאימה. רופאים המעוניים בכך יכולים לעבור תקופת התמחות, שאורכה ברוב המקצועות ארבע עד שש וחצי שנים, והכוללת שתי בחינות מקיפות (בכתב ובעל-פה), ובסופה הם מקבלים את התואר "מומחה" במקצועו. רופא שלא התמחה מוגדר כרופא כללי ויכול לעבוד בעיקר במרפאות של קופות החולים. הטיפול הרפואי ניתן במרפאות, בבתי חולים, בקליניקות פרטיות ולעיתים אף בבית החולה. לרשות הרופאים עומדים כלי עזר רבים: מכוני מחקר, מכוני רנטגן, מעבדות, טכנאיים ועוד. רופאים רבים בישראל מחזיקים בשתי משרות: משרה כשכיר בבית חולים או בקופת חולים, ומשרה כעצמאי בקליניקה פרטית. לימודי רפואה בישראל שבועת הרופאים פנקס הרופאים MD-PhD דוד האלוב, פרדס דוד או תולדות רופאי ישראל: כולל תולדות קורות וחיי רופאי בני עמנו ותולדות ספריהם ... גם נתוסף בו תולדות ימי העתים ... ותולדות הליטעראטור העברית בכלל. וינה תרל"ח-תרמ"ב. בן גולדייקר: להילחם במדע גרוע – הרצאה באנגלית אודות המידע המחקרי שמגיע אל הרופאים. מאתר TED עם כתוביות בעברית (הקישור אינו פעיל) רופאים, דף שער בספרייה הלאומית
בלי לוגו

בלי לוגו; המטרה: בריוני המותגים (באנגלית: No Logo: Taking Aim at the Brand Bullies) הוא שם ספרה המפורסם של החוקרת והעיתונאית הקנדית נעמי קליין, העוסק במה שהיא רואה כהשתלטותם על הכלכלה העולמית של תאגידי ענק בינלאומיים בעידן הגלובליזציה. ספר זה תרם רבות להפיכתה של קליין ל"כוהנת הגדולה" בכל הקשור למאבק בגלובליזציה, והפך בעצמו למורה דרך בקרב המבקשים שינוי בתחום. הספר פורסם לראשונה בקנדה בינואר 2000, זמן קצר לאחר מהומות האנטי-גלובליזציה בסיאטל ב-1999, לרגל כנס ארגון הסחר העולמי, שמשכו תשומת לב עולמית למחאה סביב נושאים אלו. עם הזמן הפך הספר לרב-מכר בינלאומי. הוא תורגם לעברית על ידי עידית פז ויצא לאור בשנת 2005 על ידי הוצאת בבל. בעקבות ספרה הוציאה קליין בשנת 2003 סרט בן 40 דקות בשם "בלי לוגו - מותגים, גלובליזציה והתנגדות" (באנגלית: No Logo - Brands, Globalization & Resistance) המתאר את הרעיונות המרכזיים המוצגים בספר. בספר ארבעה חלקים, שבהם מציגה קליין את התזה שלה: בלי מרחב - דן בניתוק שיצרו חברות ענק בין המוצר שהן מוכרות ובין הדימוי שלו, ובהפרטת המרחב הציבורי לטובת תאגידי הענק. בלי בחירה - מציין כי הבחירות החופשיות של הציבור אינן באמת חופשיות, מאחר שאנו בוחרים מתוך חלופות, שמספקים לציבור אותם התאגידים שיוצרים בו מלכתחילה את הצורך לצרוך. בלי עבודה - עוסק בתופעה של העתקת מפעלים ממדינות המערב אל מדינות העולם השלישי, שבהן יכולים התאגידים לנצל כוח אדם זול, לקבל הקלות מס ולצמצם עלויות ייצור. אחת הדוגמאות הבולטות שמנותחות בספר היא חברת נייקי, המשלמת לעובדיה שכר נמוך משכר המינימום ואינה מקפידה על רמת תנאי העבודה במפעלים המייצרים את מוצריה. בלי לוגו - דן בתנועות, שמתנגדות לתעשיות הללו, ומשבשות את פעילותן. בספרה, קליין מתמקדת בהיווצרותם ובהתנהלותם של מותגים שונים בעולם ומקשרת אותם לתנועות האנטי גלובליזציה השונות. בשלושת החלקים הראשונים של הספר ("בלי מרחב", "בלי בחירה", "בלי עבודה") קליין דנה בתופעות הנגרמות, לטענתה, כתוצאה מהתנהלות התאגידים בעולם, כגון סדנאות יזע באסיה ובמרכז אמריקה והפגיעה בשוק התעסוקה במדינות המפותחות כתוצאה מכך, התפתחות שיבושי תרבות מגוונים, צנזורה תאגידית, חדירת הפרסום לחינוך ועוד. כדי להדגים את התהליכים המתוארים, היא מתמקדת במספר תאגידים בולטים לרעה, לדבריה, ובראשם: נייקי, מקדונלד'ס, סטארבקס, וולמארט, חברת וולט דיסני ומיקרוסופט. בחלק הרביעי והאחרון בספר ("בלי לוגו"), מתארת קליין את דרכי המחאה השונות, שבהם בחרו תושבים מקומיים לנקוט כנגד התהליכים שתוארו בפרקים הראשונים של הספר, דוגמת פריחתה של תנועת Reclaim the Streets. על אף שנושא הגלובליזציה והשלכותיה הוא הנושא שעולה וחוזר כחוט השני בספרה, קליין כמעט ולא דנה בו ישירות, אלא לרוב בעקיפין. בספרה העוקב בנושא זה, "גדרות וחלונות", היא דנה בהרחבה ישירות בנושא הגלובליזציה. "בלי לוגו" גרר ביקורות נוקבות מצד העיתונות, התומכת בשוק החופשי, ובפרט מצד האקונומיסט, שפתח בעימות פומבי עם קליין, אותו הם כינו "בלי לוגו לעומת פרו לוגו" (בשפת המקור: "No Logo vs. Pro Logo"). בספר "The Rebel Sell", שיצא בשנת 2004, נמתחת ביקורת קשה על הרעיונות המובאים ב"בלי לוגו", בטענה שהקישור בין שיפור תנאי התעסוקה של מעמד הפועלים לבין המאבק לאנטי גלובליזציה הוא שטחי ופסול, ועוד עלול לשחק לידי התאגידים המותקפים. ג'רמי בנשטיין, המיתוג כתכלית בפני עצמה, באתר הארץ, 26 במרץ 2002
אליצור נתניה (כדורסל נשים)

אליצור נתניה היא קבוצת כדורסל נשים מהעיר נתניה, המשחקת בליגה לאומית. הקבוצה מתאמנת ומשחקת באולם הספורט של "תיכון שרת". בנוסף לכך, מפעילה הקבוצה בי"ס לכדורסל בשיתוף בי"ס יונתן בעיר. הקבוצה נוסדה בשנת 1969 ושיחקה זמן רב בליגות הנמוכות. ומספר עונות בליגה הראשונה. בשנת 1989 התאחדה הקבוצה עם "מכבי נתניה" למועדון כדורסל אחד. הקבוצה זכתה פעמיים ב"גביע איגוד הכדורסל" על שם אברהם פסח. בעונת 2006/07 לאחר ניצחון על מכבי תל כביר. ובעונת 2007/08. בעונת 2007/08 העפילה הקבוצה לאחר 30 שנה, בחזרה לליגת העל. בסיום עונת 2014/15 נשרה הקבוצה להליגה הלאומית בכדורסל נשים אך נשארה בליגת העל לאחר שקבוצת הפועל מעגן מיכאל ויתרה על העלייה לליגת העל. במהלך חודש ספטמבר 2015 הכריזה הקבוצה באופן רשמי כי אין בכוונתה לשחק בליגת העל בכדורסל נשים עקב כך ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. דנה סנדר שרה סאבו ולנטינה וורונבה אריקה וייט נבונדה מור ענבר ווקסמן צבייה דוד אסתר סמבירא פנינה חסן איריס ברדה אורנה לב טניה לויצקי יעל עזריה פטריסיה ברלינגר מיטל הופמן יהושע (שוקי) כץ חנן דובריש שמחה לב-צור ברק נתניה אתר האינטרנט הרשמי של הקבוצה
שנג'ואו 8

שנג'ואו 8 (בסינית מפושטת: 神舟; בפין-יין: shénzhōu) היא חללית סינית ששוגרה למשימה בלתי מאוישת ב-31 באוקטובר 2011. החללית שוגרה על מנת לבצע תמרונים בחלל שיאפשרו לה להתחבר לטיאנגונג 1, המדגים הטכנולוגי של תחנת החלל הסינית. משימתה של שנג'ואו 8 ביצעה גם ניסויים מדעיים בתחום מדעי החיים עבור סוכנות החלל האירופית. החללית שנג'ואו 8 זהה לחלליות המאוישות מסדרת שנג'ואו ויכולה להכיל צוות של 3 בני אדם אך היא נשלטת ממרכז הבקרה הקרקעי של סין. ב-3 בנובמבר 2011 התחברה החללית עם טיאנגונג 1, ולראשונה במסגרת תוכנית החלל הסינית התחברו שתי חלליות במסלול סביב כדור הארץ. מדיה וקבצים בנושא שנג'ואו 8 בוויקישיתוף דיווח על שיתף פעולה עם סוכנות החלל האירופית
עין הבשור (מעיין)

מעיין הבשור או עין הבשור המכונה בערבית עין שלאלה, הוא מעיין שופע הנמצא בתחום גן לאומי אשכול שבנגב המערבי. עין הבשור הוא אחד מבין מספר מעיינות הנובעים בקטע נחל בשור מצומת צאלים ואילך (לכיוון מערב). ברוב המעיינות המים שנובעים הם מים ברמת מליחות גבוהה יחסית (מים מליחים), כך ששתייה מהם היא כמעט בלתי אפשרית. בעוד שהשפיעה בחלק המעיינות נפסקת במהלך הקיץ, שפיעתו של עין הבשור יציבה גם בתקופות של בצורת קשה. תפוקתו 60-75 מ"ק לשעה ומליחותו 1300-1210 מ"ג כלור לליטר. טמפרטורת המים מגיעה ל-20 מעלות צלזיוס. מקור מי הנביעות באזור נחל בשור הוא במי נגר תת-קרקעיים המתפרצים החוצה לאורך קטע הנחל: בחורף מי הגשמים חודרים לקרקע ונעצרים בשכבת איטום (אקוויקלוד) המורכבת מקירטון, מחרסיות או מחווארים. האזור שבו נוצרים מי התהום (האקוויפר) הוא בשכבת החלוקים שהיוותה בעבר את תשתיתו של נחל קדום שזרם בעוצמה רבה - הבשור הקדמון. תוואי נחל בשור, אשר חתר את ערוצו באזור התוואי העתיק של הבשור הקדמון, חשף את מי התהום, דבר שמביא לפריצה של המים החוצה. מי המעיינות נתפסו בעבר על ידי הבריטים ושימשו את הצבא הבריטי לשתייה ולהפעלת הרכבות, שפעלו על מנוע קיטור. כיום מתועלים מי המעיין בפארק אשכול לאגם קטנטן ולבריכות שכשוך ומשמשים להשקיית הדשאים ולטיפוח שאר גינות הגן הלאומי. עין הבשור (יישוב) תל עין הבשור פארק אשכול 3D תמונות תלת־ממד של עין הבשור ופארק אשכול באתר "המימד השלישי"