laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שאיין (ויומינג)

שאיין (באנגלית: Cheyenne) היא עיר הבירה של מדינת ויומינג שבארצות הברית, והגדולה בערי המדינה. בעיר מתגוררים כ־65,000 תושבים (2020). היא ממוקמת במחוז לאראמי בדרום־מזרח המדינה. ב-4 ביולי 1867, מופה לראשונה האזור בו נמצאת כיום העיר שאיין (אז היה האזור חלק מטריטוריית דקוטה, לימים חלק מטריטוריית ויומינג) על ידי גנרל גרנוויל דודג' ( General Grenville Dodge), במטרה להקים במקום את קו מסילת הברזל יוניון פסיפיק. ב-8 באוגוסט 1867 התאגדה העיר, וב-10 באוגוסט נבחר ראש העיר הראשון ה. מ. הוק (H. M. Hook). באותה עת, התגוררו בעיר כ-600 תושבים, מרביתם עובדי מסילות הברזל. קו הרכבת הגיע למקום בו נמצאת כיום העיר ב-13 בנובמבר באותה שנה, והתיישבו באזור כ-4,000 מתיישבים אשר כללו כורים, בוקרים, גנבים, זונות, והוקמו בעיר בתי עינוגים ("סאלון" -"saloon"). גרנוויל דוג' לא נתן לעיר את שמה, היה זה אחד מאנשי צוותו שהעניק לה את השם "שאיין" על שם השבט האינדיאני "שאיין", שהיה ידוע בתעוזתו, ובתוקפנותו. שבט זה הקשה מאוד על בוני מסילות הברזל במלאכתם. בחודש דצמבר באותה שנה אישר בית המחוקקים של טריטוריית דקוטה את הקמת העיר. העיירה שאיין נבחרה כבירת טריטוריית ויומינג, בהיותה העיר הגדולה והחשובה בטריטוריה, וכן בשל היותה העיר היחידה המחוברת לרשת מסילות הברזל. עם הפיכת הטריטוריה למדינה, הפכה העיר לבירתה. שטחה הכולל של העיר 54.9 קמ"ר מהם 54.7 קמ"ר שטחי יבשה ו-0.2 קמ"ר (0.38%) שטחי מים. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: קפיטול מדינת ויומינג הגנים הבוטניים של שאיין מוזיאון וויומינג דרך העיר עובר כביש בינמדינתי 25, העובר מניו מקסיקו ועד ויומינג, וכביש בינמדינתי 80, המקשר את ניו יורק לקליפורניה. בעיר פועל שדה התעופה שאיין. קווי הרכבת של חברת יוניון פסיפיק מקשרים את העיר לערים אחרות במערב ארצות הברית. בעונה השנייה בסדרה "יריחו" שאיין היא עיר הבירה של המדינה שקמה בעקבות ההפצצות. בספרו של פיליפ ק. דיק, "האיש במצודה הרמה", מתוארת ארצות הברית במציאות חליפית, "הטירה הגבוהה" שממוקמת בעיר שאיין. בסדרה גיהנום על גלגלים, מתוארת צמיחתה של העיר מתוך בניית היוניון פסיפיק. המועדון החברתי של שאיין, סרט בכיכובם של ג'יימס סטיוארט והנרי פונדה (1970) ארצות הברית לומפוק, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית ביסמרק, דקוטה הצפונית, ארצות הברית טאיוון טאיצ'ונג, טאיוון צרפת לורד, צרפת ארצות הברית ואימאה, הוואי, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא שאיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שאיין לשכת המסחר של שאיין שאיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרשם האוכלוסין של מדינת ויומינג
רמזי יוסף

רמזי אחמד יוּסֶף (או: רמזי מוחמד יוסף; נכתב גם בצורה רמזי יוסוף או רמזי יוסף; בערבית: رمزي يوسف), נולד כעבדול באסט מחמוד עבדול כרים (בערבית: عبد الباسط عبد الكريم) ונודע בעשרות שמות בדויים, הוא טרוריסט כוויתי ממוצא פקיסטני שהיה אחד ממתכנני הפיגוע במגדלי התאומים ב-1993. כמו כן, תכנן והרכיב מטעני חבלה לפיגועים רבים נוספים, וכן היה האדריכל הראשי של תוכנית בוז'ינקה. במהלך בדיקת ההיתכנות לתוכנית בוז'ינקה, הטמין פצצה בטיסה 434 של פיליפין איירליינס. לאחר מצוד נרחב, הוא נעצר בבית מסתור של אל-קאעידה באסלאמאבאד ב-1995 והוסגר לארצות הברית. הוא נשפט בניו יורק עם שני משתפי פעולה אחרים והורשע באחריות למעשה. יוסוף הצהיר "כן, אני טרוריסט, ואני גאה בכך כל עוד הטרור מופנה נגד ממשלת ארצות הברית". גזר הדין היה מאסר עולם ו-240 שנים בבידוד ללא אפשרות לשחרור מוקדם. מרצה את עונשו בבית הסוהר הפדרלי, ADX פירנצה, בית סוהר ברמת אבטחה מקסימלית. ערך מורחב – תוכנית בוז'ינקה תוכנית בוז'ינקה (בערבית: بجنكة, בטאגאלוג: Oplan Bojinka) הייתה ניסיון לסדרת פיגועי טרור אותם תכנן רמזי יוסף, אשר נעזר בדודו, ח'אלד שיח' מוחמד. התוכנית כללה שלושה שלבים. תחילה, תוכננה התנקשות באפיפיור, יוחנן פאולוס השני, בעת ביקורו בפיליפינים. לאחר מכן, 11 מטוסי נוסעים יפוצצו בדרכם מאסיה לארצות הברית. בשלב האחרון של התוכנית, ירוסק מטוס לתוך מטה ה־CIA בווירג'יניה. בכך, קיוו המתכננים לגרום להשבית את תנועת המטוסים ברחבי העולם ולגרום לאלפי הרוגים. רמזי יוסף ערך ניסיון לבדיקת היתכנות התוכנית, כאשר הטמין פצצה בטיסה 434 של פיליפין איירליינס. ערך מורחב – טיסה 434 של פיליפין איירליינס רמזי יוסף, אשר היה המתכנן הראשי של התוכנית, בנה מטען נפץ באמצעות ניטרוגליצרין שהסווה בתור תמיסת מלח לעדשות מגע. שעון היד הדיגיטלי של יוסף שימש כטיימר ושאר החלקים הוסתרו בנעליו, כך שלא ימצאו בבידוק הביטחוני בשדה התעופה. יוסף הרכיב את הפצצה בשירותים, הטמין אותה מתחת למושבו וירד בעצירת ביניים. מספר שעות לאחר עצירת הביניים, בה ירד יוסף, התפוצצה הפצצה ופערה חור במטוס, גרמה למותו של נוסע וכן לפצועים אחדים. קברניט המטוס הצליח להשתלט על המצב והנחית את המטוס בשלום. מדיה וקבצים בנושא רמזי יוסף בוויקישיתוף רמזי יוסף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Michael McCurry (2 באוגוסט 1993). "title" (HTML). US Department of State Dispatch. נבדק ב-2007-08-28. He was born on May 20, 1967, and travels on an Iraqi passport. He may also claim to be from the United Arab Emirares. In the past, Yousef has used the aliases Ramzi Yousef Ahmad, Rasheed Yousef, Ramzi Ahmad Yousef, Kamal Abraham, Muhammud Azan, Ramzi Yousef, Rashid Rashid, Kamal Ibraham, Ramzi Yousef Ahmed, and Abdul Bassett. {{cite web}}: (עזרה) Yousef used the names Najy Awaita Haddad, as Moroccan national registered at Dona Josefa Apartments, Manila, 1995, Dr. Paul Vijay, Adam Sali, Adam Adel Ali, Adam Khan Baluch, Doctor Adel Sabah, Dr. Richard Smith, Azan Muhammed, Adam Ali Qasim, Armaldo Forlani, Muhammad Ali Baloch, Adam Baloch, Kamal Ibraham, Abraham Kamal, Khuram Khan, and other aliases to obscure his identity. (Lance 2004 p 23) CNN.com, January 8 1998. ""'Proud terrorist' gets life for Trade Center Bombing". נבדק ב-2006-09-19. חאלד שייח מוחמד היה המתכנן הראשי של פיגועי 11 בספטמבר, שהתרחשו מספר שנים לאחר מכן
קרסנודאר (חבל מנהלי)

חבל מנהלי קרסנודאר (ברוסית: Краснода́рский край; בתעתיק: קרַסנוֹדַרסקי קְרָאי) הוא סובייקט ברוסיה (קראי) הממוקם בדרום-מערב המחוז הפדרלי הדרומי. נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 5,833 אלף תושבים. בירתה קרסנודאר. חבל קרסנודאר כולל בתוכו את הקווקז הקדמי וחלק ממדרונותיו הצפוניים של הרי הקווקז הגדול. החבל גובל במערב (הגבול הימי) בחצי האי קרים (דה יורה אוקראינה), המופרד ממנו במצר קרץ', בצפון ובצפון-מזרח מחוז רוסטוב, במזרח ובדרום-מזרח במחוז סטברופול ורפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה, ומדרום ברפובליקה הבדלנית של גאורגיה, אבחזיה, וכן גובלת מדרום גם בים השחור. כמו כן החבל מכתר את הרפובליקה אדיגיה. עד לסיפוחה לתחומי האימפריה הרוסית החבל היה מאוכלס על ידי צ'רקסים. שטח החבל סופח לאימפריה רוסית בסוף המאה ה-18 ובאותה תקופה החל אכלוס האזור על ידי קוזאקים. רוב אוכלוסייה הצ'רקסית עזבה את האזור ועברה לתחומי האימפריה העות'ומאנית. עד למהפכת אוקטובר רוב שטח החבל היה מנוהל כ"חבל קובן". בשנת 1900 התגוררו בו 2 מיליון תושבים. בשנת 1926 בחבל קובן התגוררו מעיקר רוסים ואוקראינים. בשנת 1937 הוקם חבל קרסנודר. עד לשנת 1990 אדיגיה הייתה חלש של החבל. בתקופת מלחמת העולם השנייה חלק משמעותי של החבל נכבש על ידי הגרמנים. השטח שוחרר באוקטובר 1943. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ראש החבל היה מעורב בפרשת שחיתות שלטונית ועזב את התפקיד. לאחר התפרקות ברית המועצות היו ניסיונות להקים בשטחי החבל מספר יחידות מנהליות קטנות שבסופו של דבר לא אושרו. בשנת 2014 בעיר סוצ'י נערכו משחקים של אולימפיאשת החורף. לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה מפעלי תעשיה, נמלים ובסיסי צבא הממוקים בחבל סובלים מתקיפות של אוקראינים. הרשות המחוקקת של החבל היא "האספה המחוקקת של חבל קרסנודאר" שכוללת 70 חברים. בראש החבל עומד מושל שנבחר בבחירות ישירות לכהונה בת חמש שנים. בבחירות של שנת 2020 נבחר ולדימיר קונדרטייב. מבחינה מנהלית החבל מחולק ל-28 נפות (ריונים) ו-15 ערים בעלי מעמד נפרד. בשנת 2020 משטח החבל פוצל יישוב סיריוס כיחידה פדרלית מיוחדת. נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 5,833,002 תושבים (מקום שלישי בין הסובייקטים של הפדרציה הרוסית). בניגוד למגמה הכללית ברוסיה, היקף אוכלוסיית החבל נמצא בעליה מתמדת. בערים מתגוררים כ-57% מכלל אוכלוסיית החבל. מספר זה נמוך מהממוצע הארצית. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2020 הרוסים מהווים כ-87.7% מאוכלוסיית המחוז, הארמנים כ-3.6%. החבל מתאפיין בפיתוח תעשייתי שמרוכז בעיקר בערים הגדולות של החבל – קרסנודאר, נובורוסיסק וארמאביר. יחד עם זאת לאחרונה החלו להתפתח מפעלי תעשייה גם בערים נוספות דוגמת מפעל האלקטרומטלורגי באבינסק. בשטח החבל כלולים עיר הנמל החשובה ביותר של רוסיה בים השחור, נובורוסיסק, ועיר הקיט החשובה סוצ'י. כן נבנה היישוב סיריוס כטריטוריה פדרלית חדשה. דרך החבל עוברים מספר כבישים בעלי מעמד ארצי: M4 ("דון" - מוסקבה-נובורוסייסק), P217 ("קווקז" - התפצלות לכיוון אזרבייג'ן), A290 (נובורוסייסק-קרץ'), A147 (התפצלות לכיוון אבחזיה). בחבל קיימת רשת מסילות ברזל מסועפת. בשטח החבל ממוקמים נמלי של ים אזוב והים השחור. דרך נמלי החבל עובדים כ-40% מכלל הסחורות של הפדרציה הרוסית לרבות כשלישי מיצוא נפט. בחבל פועלים חמישה נמלי תעופה כאשר לשלושה מהם מעמד בין-לאומי. נמל התעופה הבין-לאומי של קרסנודאר הוא התשיעי בהיקף העברת נוסעים ברוסיה. מדיה וקבצים בנושא קרסנודאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרסנודאר (ברוסית) קרסנודאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורדז'וניקידזה

האם התכוונתם ל... אורג'וניקידזה (שם משפחה) (ორჯონიკიძე) - שם משפחה גאורגי (בעבר משפחת אצולה בעלת תואר אזנאורי). אורדז'וניקידזה - בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה סרגו אורדז'וניקידזה – חבר הפוליטביורו, וחבר קרוב של סטלין, שהשתתף במאבק הבולשביקי שהתחולל בקווקז אורדז'וניקידזה (עיר ברוסיה) – שמה שם העיר ולדיקווקז (רוסיה) בשנים בין 1931 ל-1944 ובין 1954 ל-1990 אורדז'וניקידזה (עיירה בגאורגיה) – שמה שם העיירה חרגאולי (גאורגיה) בשנים 1989-1949 מחוז אורדז'וניקידזה – הוא מחוז סטברופול, מחוז בפדרציה הרוסית בהרי קווקז, חלק מהמחוז הפדרלי הדרומי פארק סרגו אורדז'וניקידזה – פארק בטביליסי גאורגיה שנוסד על ידי מיר-פתה-אר'ה במאה ה-19 מספנת אורדז'וניקידזה – אחת מהמספנות העתיקות בסנקט פטרבורג שברוסיה אורדז'וניקידזה (עיר באוקראינה) – עיר באוקראינה
יעקב גדיש

יעקב גדיש (כ"ז בטבת ה'תרצ"ד, 13 בינואר 1934 – כ"ז בטבת ה'תשס"ה, 8 בינואר 2005), היה כלכלן ישראלי, יושב ראש ועדת גדיש שהציעה רפורמה במינהל מקרקעי ישראל. נולד בשנת 1934 בכפר לבוצ'נה (Ławoczne) שלמרגלות הקרפטים במחוז סטרי שבמזרח פולין כבן שישי. בגיל שש התייתם מאביו. בזמן האקציה בלבוצ'נה, בספטמבר 1942, ברח מביתו להונגריה, וחי שם כשנתיים בזהות בדויה. בשנת 1944 הבריח את הגבול לרומניה עם קבוצת יהודים שארגנה תנועת השומר הצעיר. עלה לארץ ברכבת דרך בולגריה, טורקיה, סוריה ולבנון, עד שהגיע לארץ ישראל בינואר 1945, ונקלט ב"מוסד עלייה" של עליית הנוער. איבד בשואה את שאר משפחתו מלבד אחותו הגדולה, לושה. בשנת 1950 הגיע לקבוצת יבנה עם חברת הנוער "אחיעזר" שהוקמה במוסד עלייה. הצטרף לגרעין עציון שהורכב מ"אחיעזר", בני יבנה הראשונים וחברי בני עקיבא. הגרעין השלים את שורותיה של קבוצת יבנה וגישר בין דור המייסדים ודורות הבנים. התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, ופגש את אשתו לעתיד חנה ורדי (גר). יעקב וחנה הקימו את ביתם בקבוצת יבנה ושם נולדו חמשת ילדיהם. היה פלח וחקלאי בלב ובנפש. בגיל צעיר קיבל על עצמו את ניהול שדות הפלחה בנגב שיבנה עיבדה באותן השנים, שם גם נכווה בצורה קשה בעת שניסה להציל קומביין שנשרף. בהמשך עבד בענף גידולי השדה, הקים את מדגרת ההודונים "יפה-הוד", ומאוחר יותר את מפעל השעונים "עדי". הוא שימש בקבוצתו בתפקידי ניהול רבים, ובהם גזבר ומרכז משק. לאורך שנים החזיק את התיק הפיננסי של יבנה והיה האחראי המרכזי לבניית החיסכון של יבנה ולחוסנה הכלכלי. למד כלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית ברחובות לתואר הראשון, ואת התואר השני למד והשלים באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1981–1984, עת יורם ארידור שימש שר האוצר, התמנה גדיש לממונה על אגף התקציבים במשרד אוצר והיה מהיחידים שראו את הסכנה בוויסות מניות הבנקים ואף התריע על כך. בשנת 1988 הקים את "יבין" - משרד לייעוץ כלכלי ובו עבד עד יומו האחרון; כתב חוות דעת, ישב בבוררויות רבות וביצע עבודות כלכליות למשרדי הממשלה, לרשויות מקומיות, למגזר החקלאי וההתיישבותי ולשוק הפרטי. לאורך השנים מילא תפקידים תנועתיים רבים: יצא עם משפחתו לעזרת כפר דרום השכן, יצא לשליחות באיראן, היה יו"ר ועדת המשק והכלכלה של הקיבוץ הדתי בסוף שנות ה-70, וכיהן כיושב ראש ועדת המיסים הבין-קיבוצית. בתקופה זו הוביל בתנועה מדיניות כלכלית על פי עקרונות של "הסתפקות במועט", חיסכון לעתיד והתרחקות מהרפתקאות פיננסיות. כך שרדה תנועת הקיבוץ הדתי, שלא כאחיותיה, את משבר הקיבוצים של שנות ה-80. בשנותיו האחרונות, לנוכח השינויים בתנועה הקיבוצית בכלל ובתנועת הקיבוץ הדתי בפרט, הקים יעקב את "הזרם השיתופי" שדבק ביסודות השיתוף, השוויון והערבות ההדדית, ופעל רבות להרחיב את שורותיו. ב-2 במאי 2004 התמנה על ידי שר התמ"ת דאז, אהוד אולמרט לעמוד בראש הוועדה הציבורית לרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, אשר כונתה על שמו, ועדת גדיש. מטרת הוועדה הייתה הצעת רפורמה במינהל מקרקעי ישראל. הוועדה הגישה את המלצותיה במרץ 2005, והציעה רפורמה בנושא שיווק קרקעות, האצת הליכי ההסדר והרישום ושינוי מבני במינהל מקרקעי ישראל. בפברואר 2012 יצא לאור ספר לזכרו בשם "בדרך אשר הלכת" בהוצאת הקיבוץ המאוחד ותנועת הקיבוץ הדתי ובעריכת בתו רונית גדיש, ובו פרקים ביוגרפיים על ילדותו ונערותו ועל עשייתו בתחום הכלכלי, ומבחר מן הדברים שכתב ואמר בנושאים הקיבוציים והכלכליים. הספד לזכרו באתר קבוצת יבנה יעקב גדיש (1934-2005), דף שער בספרייה הלאומית "בדרך אשר הלכת, לזכר יעקב גדיש", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
קברדינים

קברדינים (בצ'רקסית: Къэбэртайхэр-адыгэ; ברוסית: Кабарди́ны) הם קבוצה אתנית השוכנת בצפון הקווקז, במיוחד ברפובליקת קברדינו-בלקריה. מקורם של הקברדינים (יחד עם השבט הבסלני) הוא בענף של חבר שבטים הצ'רקסים מזרחי חצי-נוודי. הקברדינים עצמם עדיין רואים עצמם כשבט אדיגי. רוב הקברדינים, כ-520,000 איש, מתגוררים ברוסיה, בעיקר ברפובליקת קברדינו-בלקריה, שם הם מהווים כ-65% מאוכלוסיית הרפובליקה. רק 10%-15% מתוכם מתגוררים ביישובים עירוניים. אוכלוסייה ניכרת של קברדינים ניתן למצוא גם בטורקיה ובגאורגיה. ישנה גם קהילה של קברדינים בארצות הברית. כפרי הקברדינים בטורקיה מרוכזים ברמת אוזוניאילה שבנפת קייסרי. דתם של רוב הקברדינים היא מוסלמית-סונית. עם זאת, קברדינים המתגוררים במחוז מוזדוק שבצפון אוסטיה הם נוצרים אורתודוקסים. שפתם של הקברדינים היא קברדינית, שהיא שפה קווקזית ממשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות המייצגת את הנקודה המזרחית ביותר של משפחת השפות הצ'רקסיות (האדיגית והקברדינית). המערך החברתי הצ'רקסי סוס קברדיני מדיה וקבצים בנושא קברדינים בוויקישיתוף מפקד האוכלוסין ברוסיה 2002 (ברוסית) אתנולוג
PFP

האם התכוונתם ל... שותפות לשלום – יוזמה של נאט"ו עשר מהמדינות שחתמו עליה, הפכו ברבות השנים לחברות מלאות בארגון משטרת המניעה הפדרלית (מקסיקו) - ז'נדרמריה PFP (אנזים) – אנזים
יבלית

יבלית או יבלית מצויה (שם מדעי: Cynodon dactylon) היא עשב בר רב-שנתי בן למשפחת הדגניים. ליבלית קני שורש מסועפים, המעמיקים עד מטר ויותר באדמה. קני שורש אלה זוחלים ומתפשטים וממפרקיהם יוצאים שורשים כלפי מטה וניצנים כלפי מעלה. מאלה מתפתחים עלים צרים, קצרים ושטוחים ותפרחות מאוצבעות. היבלית מעדיפה אקלים חם ובחורף כל חלקיה העל-קרקעיים נצרבים מהקור ומתייבשים. היבלית מתרבה הן על ידי זרעים והן על ידי קני שורש, המתפשטים מתחת לפני הקרקע ועל כן נחשבת ל"עשב שוטה". צמח זה הוא בעל יכולת שרידה גבוהה והדברתו קשה ביותר. היבלית מתפתחת בארץ בכל סוגי הקרקעות, באדמות כבדות וכן בקרקעות לס. מאחר שהיבלית גדלה גם בקרקע חולית, שורשיה מייצבים אותה ומאפשרים קליטת צמחים נוספים בעקבותיה. לשורש היבלית טעם מתקתק המזכיר שומר פשוט. בעתות רעב השתמשו בקמח שנטחן מהשורש לאפיית לחם. היבלית משמשת כמזון לסוסים, כבשים, עיזים ובקר. לעיתים היבלית נאכלת על ידי כלבים וחתולים כדי לגרום להקאה. הסברה היא שהיבלית משמשת אותם לניקוי הקיבה, בייחוד בעת הרעלה ובעיות עיכול. שימוש כצמח מרפא לבעיות הקשורות לשלפוחית השתן ולכליות. היבלית הנקראת גם דשא ברמודה נפוצה בתור דשא במגרשי ספורט שונים. היבלית מוזכרת במשנה כצמח שהפיקו ממנו דבק לצורך הדבקת כדי יין: "יבלית שטופלין בה את הפיטסין" (כלים ג', ו'). ייתכן כי היבלית המשנאית היא צמח אחר מהיבלית המצויה, מאחר שלא ידוע על הפקת דבק מהיבלית המצויה. היבלית המשנאית מזוהה (לפי אפרים הראובני) עם עירית גדולה, שמשורשיה מפיקים תרופה ליבלות קשות וייתכן כי כונתה יבלית. כמו כן ידוע שמפיקים משורשי העירית דבק. מדיה וקבצים בנושא יבלית בוויקישיתוף יבלית, באתר ITIS (באנגלית) יבלית, באתר NCBI (באנגלית) יבלית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יבלית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יבלית, באתר צמח השדה יבלית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה יבלית, באתר Tropicos (באנגלית) יבלית, באתר GBIF (באנגלית) יבלית, באתר The Plant List (באנגלית) יבלית, באתר IPNI (באנגלית) יבלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נחל הדס

נַחַל הֲדַס הוא נחל איתן בשרון הנמשך לאורך של כ-10 ק"מ. ראשיתו במבואותיה הדרומיים של העיר קלקיליה, עובר דרומית לעיר כפר סבא, צפונית למושב שדי חמד, חוצה את מושב עדנים בטבורו מצפון לדרום, ומתחבר אל נחל קנה דרומית להוד השרון. מרבית שטחה של כפר סבא נמצא באגן הניקוז של נחל הדס ונחל קנה. משנת 1996 החל לפעול לצד הנחל דרומית להוד השרון מכון ביולוגי לטיפול בשפכים השייך לעיריות כפר סבא והוד השרון. מי הקולחין המופקים בסופו של התהליך מוזרמים לנחל המהווה את אחד ממקורות נחל הירקון, ומשמשים לחקלאות ולהזרמה לים. רשות ניקוז ירקון מתעתדת להסדיר את נחל קנה במהלך שנת 2018, כך שרוחבו של ערוץ הנחל במושב עדנים יהיה 18 מטרים, בנוסף לעוד 5 מטרים בכל גדה. (סה"כ 28 מטרים). לתוכנית התנגדויות רבות של חקלאים ותושבים בעדנים שלצורך הרחבת הנחל יש כוונה להפקיע שטח אדמה גדול מתוך חלקות א' (החלקות עליהן נמצאים בתי המגורים). ידידי נחל הדס היא קבוצת פעילי סביבה תושבי מושב עדנים, ירקונה, גני עם והוד השרון ששמו למטרה שימור ושיקום נחל הדס כמסדרון אקולוגי. הקבוצה מארגנת מעת לעת פעילויות חברה וקהילה לאורך הנחל, וכן פרויקט תמונה ליום בו מצולם הנחל מדי יום והתמונה מפורסמת ברשתות החברתיות. קבוצת ידידי נחל הדס משתפת פעולה עם רשות ניקוז ירקון, מועצה אזורית דרום השרון, עיריית הוד השרון, וועדים מקומיים של המושבים לאורך הנחל ורשות נחל ירקון. גילי סופר, ביוב זורם בנחל קנה, באתר ynet, 20 באוקטובר 2002 רמת הזיהום בבארות הסמוכות לנחל הדס בעקבות מחקר מאת פרופ' אורי צולר, באתר ארכיון האינטרנט צו הרשאה לזיהום נחל הדס, אוקטובר 2006 נחל הדס במפה באתר "עמוד ענן" מעריב, 22 בינואר 2018, עמוד 18, רשות ניקוז ירקון - הודעה על הנחת תוכנית בני קימרון, 1.5 מיליון שקלים לשיקום נחל הדס: תתאפשר גישה ישירה מהוד השרון, באתר mynet‏ הוד השרון, 18 במרץ 2020
לונדון איי

הלונדון איי (מאנגלית: London Eye, מילולית: ה"עין של לונדון"), מכונה גם גלגל המילניום, שגובהו 135 מטרים, הוא גלגל הענק השני בגובהו באירופה אחרי המוסקבאי, והגבוה ביותר בעולם עד שנת 2006. הגלגל נמצא על הגדה הדרומית של נהר התמזה ברובע למבת', בלונדון שבאנגליה, צפונית לגשר וסטמינסטר, ממול ארמון וסטמינסטר – הפרלמנט הבריטי. את הגלגל מפעילה חברת המשקאות קוקה-קולה. את הלונדון איי תכננו האדריכלים דייוויד מרקס וג'וליה בארפילד. לגלגל 32 תאי נוסעים סגורים וממוזגים, המכונים "בועות"; בכל בועה מקום לעשרים וחמישה נוסעים, כך שבסך הכול יכולים 800 נוסעים לנסוע בגלגל בו-זמנית. הגלגל מסתובב במהירות של 0.9 קילומטר לשעה לערך, כך שתא נוסעים מקיף את הגלגל בערך כל חצי שעה. הגלגל אינו עוצר את סיבובו כדי לאסוף נוסעים. מהירותו איטית דייה כדי שהנוסעים יוכלו להיכנס אל התא ולצאת ממנו תוך כדי תנועת הגלגל. הגלגל נבנה חלקים חלקים, והוסע למקומו ברפסודות על התמזה, שם הורכב על צדו והורם למקומו, בקצב של 2 מעלות לשעה, עד שהגיע לזווית הרמה של 65 מעלות. הגלגל נשאר במצב מוטה זה עד שבניית הבסיס הסתיימה, אז הורם הגלגל למקומו. הגלגל נפתח רשמית לקהל ב-31 בדצמבר 1999 לרגל חגיגות המילניום, בידי ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, אולם בשל תקלות הוא נפתח למבקרים רק במרץ 2000. במהלך השנתיים הראשונות להפעלתו ביקרו בגלגל 8.5 מיליון מבקרים ועד היום הוא בין מוקדי התיירות המרכזיים בלונדון. עד שנת 2006 היה הלונדון איי גלגל הצפייה הגבוה בעולם. בשנה זו עבר אותו כוכב נאנצ'אנג, ובשנת 2007 עבר הסינגפור פלייר את שניהם. השיא נשבר עוד מספר פעמים וכיום גלגל הצפייה הגבוה בעולם הוא עין דובאי בדובאי. מדיה וקבצים בנושא לונדון איי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לונדון איי (באנגלית בריטית) לונדון איי, ברשת החברתית פייסבוק לונדון איי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לונדון איי, ברשת החברתית אינסטגרם לונדון איי, סרטונים בערוץ היוטיוב לונדון איי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בת שבע דה רוטשילד

הברונית בת שבע דה רוטשילד (23 בספטמבר 1914 – 20 באפריל 1999) הייתה יהודייה-בריטית, בת למשפחת רוטשילד, ותומכת גדולה של תחום המחול. דה-רוטשילד הייתה נינתו של ג'יימס מאיר רוטשילד (1792–1868) ובתם הצעירה של הברון והברונית אדוארד ואליס דה רוטשילד. אביה ניהל את בנק המשפחה בצרפת עם בן-דודו, רוברט דה-רוטשילד. היא נולדה בלונדון, התחנכה בפריז, צרפת, וסיימה תואר ראשון בביולוגיה בסורבון. עבדה במכון פסטר בפריז. בשנת 1940, בעקבות מלחמת העולם השנייה, עזבה עם משפחתה לניו יורק ולמדה מדעים באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, היא התגייסה בניו יורק לצבא צרפת החופשית. היא התייצבה בלונדון ונשלחה עם כוחות הלחימה בנורמנדי והשתתפה בשחרורה של העיר פריז, בה נותרה לשרת כמתאמת בין צבאות צרפת וארצות הברית. בתום המלחמה שבה לניו יורק והחלה לימודי ריקוד בבית הספר של מרתה גרהאם. בשנים 1948–1951 הייתה נשואה לדונלד בלומינגדייל. החל משנת 1951 ביקרה בישראל ובשנת 1962 עלתה והתיישבה בה. היא הקימה את קבוצת המחול "בת שבע" ותמכה בה לאורך השנים בתרומות כספיות. בשנת 1965 הקימה עם ז'נט אורדמן, בית ספר לריקוד ומאוחר יותר את להקת הריקוד "בת דור". נוסף על פעילותה הפילנתרופית בתחום המחול הקימה דה-רוטשילד שתי קרנות לתמיכה במדע ובטכנולוגיה; אחת מהן קרן בת שבע דה רוטשילד הועברה לניהול הקרן הלאומית הישראלית למדעים. חלקים מאוסף האמנות של סבה הועברו לה בירושה ונמכרו על ידה למטרות צדקה במחירי שיא, ביניהם ציור של רמברנדט (אשר מכירתו הניבה 28.7 מיליון דולר). פעלתנותה בתחומי הצדקה זיכתה אותה בפרס ישראל לשנת תשמ"ט (1989) עבור תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה. הברונית דה-רוטשילד נפטרה בתל אביב בשנת 1999 לאחר מחלה ממושכת ונקברה בבית העלמין ירקון. בשכונת עג׳מי, יפו נמצא רחוב הקרוי על שמה. הערה: אילן יוחסין זה אינו כולל את כל חברי משפחת רוטשילד, אלא מתרכז באישים בולטים בה, בפרט בענפים הצרפתי והבריטי. מדיה וקבצים בנושא בת שבע דה רוטשילד בוויקישיתוף רות אשל, בת שבע דה רוטשילד, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) פרטים על בת שבע דה רוטשילד בארכיון רנה שינפלד, בספרייה הלאומית מידע על בת שבע דה רוטשילד בקטלוג הספרייה הלאומית רות אשל, לרקוד עם החלום - ראשית המחול האמנותי בארץ ישראל 1920–1964, ספרית הפועלים, 1991. הספר מצוי באתר יומני מחול, israeldance-diaries.co.il אלעד סמורזיק, הסרט התיעודי "ג'נט", ריקוד לשתי נשים, באתר הארץ, 33 באפריל 2011 קרן בת-שבע דה רוטשילד באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים התכתבות בין דוד בן גוריון לבת שבע דה רוטשילד, בבלוג של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
וארדאר סקופיה

מועדון הכדורגל וארדאר סקופיה (במקדונית: Фудбалски клуб Вардар Скопје) הוא מועדון כדורגל מקדוני מהעיר סקופיה, בירת מקדוניה. המועדון נחשב לאחד המועדונים הבכירים לאורך השנים במקדוניה, עוד בזמן היותה של מקדוניה חלק מיוגוסלביה, אז זכתה הקבוצה באליפות יוגוסלבית אחת וגביע יוגוסלבי אחד. אחרי התפרקות יוגוסלביה ועצמאות מקדוניה, נשארה וארדאר סקופיה אחד המועדונים הבכירים במדינה וזכתה בעשר אליפויות וחמישה גביעים לאומיים. זהו המועדון המקדוני הראשון שהעפיל לשלב בתים אירופי כלשהו, כאשר העפיל בעונת 18–2017 לשלב הבתים של הליגה האירופית. המועדון הוקם בשנת 1947 והעפיל כבר לאחר עונה אחת לליגה הבכירה ביוגוסלביה אך גילה תחילה אי יציבות וירד לליגת המשנה לאחר עונה אחת בלבד וחזר לליגה הבכירה רק בעונת 1952. רגע השיא של המועדון בכל הזמנים הוא הזכייה באליפות יוגוסלביה בעונת 1987, כאשר בקבוצה משחקניה הדגולים ביותר של הקבוצה בכל הזמנים, כגון דארקו פאנצ'ב, איליה ניידוסקי, דראגן קאנאטלרובסקי וצדומיר יאנבסקי. בזכייה זו באליפות, הפכה וארדאר למועדון המקדוני הראשון, והיחיד, לזכות אי-פעם באליפויות היוגוסלבית ובכך שברה באופן זמני את הדומיננטיות של ארבעת מועדוני הצמרת ביוגוסלביה: פרטיזן בלגרד, דינמו זאגרב, היידוק ספליט והכוכב האדום בלגרד. עם הקמת הליגה של מקדוניה, מיצבה עצמה וארדאר כמועדון המוביל במדינה כשזכתה בשלוש האליפויות הראשונות ובשני גביעים לאומיים אך לאחר מכן הגיעו שש שנים חלשות יותר, בהן זכתה "רק" בשני גביעים מקדוניים. הקבוצה חזרה לגדולתה לאחר תקופה זו עם חזרתו של מאמנה הדגול, גיוקו הדז'יבסקי, עמו זכתה בשתי אליפויות נוספות. בעונת 2019/2020 המועדון אמנם זכה באליפות מקדוניה הצפונית, אך לא השתתף במוקדמות ליגת האלופות עקב בעיות כלכליות. עונה לאחר מכן ירד לליגה המקדונית השנייה בה נשאר שנתיים עד לחזרה בסיום עונת 2022/2023. במהלך היותה נציג יוגוסלביה במעפלים האירופיים, השתתפה הקבוצה במספר מעפלים מדי כמה שנים. בעונת 1961/62, הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת דנפמרלין אתלטיק מסקוטלנד. בעונת 1985/86 השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת דינמו בוקרשט הרומנית בדרך להפסד בסיבוב השני לקבוצת דאנדי יונייטד הסקוטית. בעונת 1987/88, בגביע אירופה, הפסידה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת פורטו הפורטוגלית. מאז עצמאות מקדוניה, מייצגת וארדאר את המדינה כמעט בכל עונה במעפלים האירופיים השונים, כאשר היא לא העפילה בשנים האחרונות לרוב לשלבים הגבוהים ביותר. היא שיחקה בין השאר מול קבוצות הפאר האירופיות ראפיד בוקרשט, לגיה ורשה, רומא, צסק"א מוסקבה, סטנדרד ליאז', שאלקה 04 ובורדו. בעונת 2017/2018 העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב בתים בליגה האירופית. אלופת יוגוסלביה (1): 1987 אלופת מקדוניה (11): 1993, 1994, 1995, 2002, 2003, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017, 2020 מחזיקת הגביע היוגוסלבי (1): 1961 מחזיקת הגביע המקדוני (5): 1993, 1995, 1998, 1999, 2007 מקדוניה דארקו פאנצ'ב מקדוניה סלבצ'ו גאורגיאבסקי מקדוניה איליה ניידוסקי מקדוניה דראגן קאנאטלרובסקי מקדוניה צדומיר יאנבסקי מקדוניה וולאטקו גרוזדנובסקי מקדוניה דארקו טאסבסקי מקדוניה אלכסנדר וסוסקי מקדוניה פטר מילושבסקי מקדוניה גוראן פופוב מקדוניה יאנה יאנבסקי מדיה וקבצים בנושא וארדאר סקופיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וארדאר סקופיה (במקדונית ובאנגלית) וארדאר סקופיה, ברשת החברתית פייסבוק פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu "Вардар победи во Истанбул и напиша ИСТОРИЈА!". 24 август 2017. fkvardar.mk