laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרם מרשמלו

קרם מרשמלו או ממרח מרשמלו (באנגלית: Marshmallow creme) הוא ממרח עשוי קרם מרשמלו הפופולרי בארצות הברית. הממרח משמש להכנת כריכי מרשמלו וחמאת בוטנים הידועים בשם פלאפרנאטר - כריכים הפופולריים באזור ניו אינגלנד ובייחוד במדינת מסצ'וסטס וכן ליצירת כריכי סמורז ביתיים (בשילוב עם קרם נוטלה). הממרח מכיל סירופ תירס, סירופ סוכר חומרי טעם וניל וחלבון. האזכור הראשון של קרם המרשמלו מקורו בספר הבישול האמריקאי "ספר הבישול של בית הספר פאני פארמרז" ("Fannie Farmer's Boston School Cook Book") משנת 1896. בספר זה נעשה שימוש בקרם למילוי עוגה. ב"ספר הבישול החדש של הגברת רורר" (Mrs. Rorer's New Cook Book) שנכתב על ידי שרה טייסון רורר משנת 1902 מוזכר שימוש בקרם מרשמלו למילוי עוגה. בראשית המאה ה-20 החלו לייצר קרם מרשמלו בייצור תעשייתי. קופסאות שימורים של המוצר החלו להימכר בשנת 1917 תחת השם "טוט סוויט מרשמלו פלאף" (Toot Sweet Marshmallow Fluff) המוצר החל להימכר בצנצנות בשנות ה-40 של המאה ה-20. קרם המרשמלו הפך מרכיב מרכזי בכריך הפופולרי פלאפרנאטר אשר עלה לכותרות במסגרת דיון שנערך בבית המחוקקים של מסצ'וסטס בו הציע סנטור מדינת מסצ'וסטס גארט באריוס להגביל הגשתו של הכריך בבתי הספר במדינה. באותו דיון הוצעה הצעה נגדית להכריז על הכריך ככריך הלאומי של המדינה. שימושים בקרם מרשמלו בספרי בישול משלהי המאה ה-19. קנת' מקנה, "האם ניתן לעצור את הממרח הזה", הבוסטון גלוב, 19 ביוני 2006 קאולווי, למנוט, "המלחמה על הפלאפראנאטר מסלימה בבית המחוקקים", הבוסטון גלוב, 21 ביוני 2006
צ'יילד

צ'יילד (Childe או Child) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו ילד. האם התכוונתם ל... ג'וליה צ'יילד – שפית ואישיות טלוויזיונית אמריקאית ג'רמי צ'יילד – שחקן אנגלי דסטיניז צ'יילד – להקת בנות אמריקנית ויר גורדון צ'ילד – ארכאולוג ואנתרופולוג אוסטרלי לורן צ'יילד – סופרת ילדים ומאיירת בריטית לי צ'יילד – מחבר ספרות בלשית בריטי
דינזו אברהם

דינזו אברהם היה יהודי-אתיופי בן המאה ה-17 אשר כיהן כאזג' (ראש) על חלק מביתא ישראל מטעם הקיסר סוסניוס. ב-1617 הוציא הקיסר סוסניוס צווים המורים למחוק את זכר היהדות מהאימפריה. הצו כלל פקודה המורה להשמיד את היהודים מממלכת סמין שלחמו בכוחות האימפריה האתיופית וכן צו ליהודים שכבר היו תחת השלטון האתיופי אשר דרש מהם התנצרות המונית ועבודה בשבת. אברהם, שהנהיג קבוצה מקרב ביתא ישראל שחבריה עבדו במתחם המלכותי בגונדר, פנה אל הקיסר בבקשה לתת ליהודים חופש פולחן. בקשתו של אברהם מופיעה בכרוניקה אנונימית שנכתבה בימי הקיסר מנליק השני (1889-1913): [...] הקיסר סוסוניוס שלט. בשנה השלישית לשלטונו, הופיע ישראלי בשם אברהם והקיסר חיבב אותו. הוא אמר לו: "מה אתה רוצה שאביא לך?" הוא השיב לו: "אם מצאתי חן בעיני אדוני, אני מתחנן שתתן לעמי לחזור לאמונתם". הקיסר נעתר לבקשתו והשיב: "הכול יהיה כפי שביקשת" והקיסר הכריז: "אני נותן בידך את כל הישראלים שבארצי". וכל אלו ששרדו את ההתבוללות נחו בשלווה ושרידי הגולים חזרו למושבם ועבדו את דת אבותיהם. — Wolf Leslau, "A Falasha Religious Dispute", Proceedings of the American Academy for Jewish Research Vol. 16, 1947, p.79-80 לפי מסורת ביתא ישראל מנע אברהם את השמדת היהודים ולכן נתפס כגיבור שהציל את עמו מכיליון בדומה למרדכי היהודי. מקורות נוצריים מאותה התקופה אינם מאשרים את הפסקת הלחימה ביהודים, לכן מניחים כי אברהם הצליח לשכנע את הקיסר לבטל רק את הצווים שהורו על התנצרות היהודים שנותרו נתינים נאמנים לקיסר. מקור השם דינזו אינו ידוע ויש הטוענים כי מדובר בכינוי. המילה הקרובה ביותר לדינזו באמהרית היא "דנזה" או "דנז" שפירושה חסר תחושה, קהה, טיפש, משותק וקפוא. יש שטענו שהכינוי "דינזו"/"דינזאז" הוא נוצרי ושמו המקורי הוא טזאזו. חלקם הציעו כי כינויו הוא שיבוש של שם זה. לפי סברה אחרת כינויו נובע מהשם "מגזגז" שמשמעו בעברית "דמדומי שקיעה" או "כמעט חשכה", הכינוי למלחמת סוסניוס בביתא ישראל. טענה נוספת היא שהכינוי מגיע מהמונח "דג' טנאט" שמשמעותו להמתין בסבלנות בשער ומכוון לכך שאברהם חיכה בשער המלך עד שיענה. חיים רוזן, "השימוש באילנות יוחסין בקרב ביתא ישראל - לדמותו של גיבור היסטורי בספרות ובמסורות", פעמים 58, תשנ"ד, עמ' 120-128 Wolf Leslau, "A Falasha Religious Dispute", Proceedings of the American Academy for Jewish Research Vol. 16, 1947, pp.71-95 Gerrit Jan Abbink, The Falashas In Ethiopia And Israel: The Problem Of Ethnic Assimilation, Institute of Cultural and Social Anthropology, 1984 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168 מיקי יאלו, ביתא ישראל, מבט היסטורי (תרגום עברי לכרוניקה האנונימית), באתר Young Ethiopian Students James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 83-84 חיים רוזן, "השימוש באילנות יוחסין בקרב ביתא ישראל - לדמותו של גיבור היסטורי בספרות ובמסורות", פעמים 58, תשנ"ד, עמ' 122 רוזן, עמ' 120-121 הלחימה בביתא ישראל הסתיימה עם כיבוש סמין והצווים כנגדם בוטלו עם עליית הקיסר פאסילידס. רוזן, עמ' 126-127
סימן אש

סימן אש היה לוחית מתכת שהוצמדה לבית או נכס מבוטח בחברת ביטוח כנגד שרפות. השימוש בסימן אש החל לאחר השרפה הגדולה של לונדון (1666), כאשר קבוצות של בעלי בתים החליטו להתאגד, לשלם פרמיה ולזכות בשירות כבאות ובפיצוי כספי. לוחית המתכת שהוצמדה לבית היוותה את הפוליסה, עדות לתשלום הפרמיה וכן סימלה לכבאים באיזה מבנה עליהם לפעול, מאחר שלא היו נהוגים שמות רחובות ומספרי בתים. לאחר מכן, שימשו לוחיות המתכת כפרסומת לחברת הביטוח. בארץ ישראל של תקופת המנדט הבריטי, פעלו חברות ביטוח רבות שהתקינו סימני אש על בתים בערי ישראל ומושבותיה. בהן ג'נרלי, מגדל חברה לביטוח, מנורה, "החברה הארצישראלית לביטוח כללי" בנשיאותו של מאיר דיזנגוף, "נציונל - חברה לאחריות אש", שנציגה בארץ היה אלתר לוין, ו"הסנה". סימני האש היוו פרסומת יותר מאשר תיעוד תשלום. עם השנים נשכחו הלוחיות וחלקן התגלו בעת פעולות לשימור מבנים. הלוחיות מהוות כיום כר לאספנות ולתיעוד היסטורי של תחומי הביטוח, הנדל"ן וההיסטוריה הכלכלית. סביב אספנות סימני האש, בעיקר באנגליה, מתקיימות ועידות אספנים ונכתבת ספרות מקצועית. סימני אש בישראל, אתר שהוקם לרגל תערוכה במוזיאון הרצלילינבלום אהוד בן עזר, סימני אש (מתוך חדשות בן עזר) נועה קושרק, סימן האש מלונדון ביטח גם בתים בארץ ישראל, באתר הארץ, 7 בינואר 2010 עוזי ז"ק, היווצרותו של אוסף סימני האש בישראל Rowland G. M. Baker, Fire Insurance Wall Plaques אתר אנגלי לסימני אש
טיטאנוצרטופס

טיטאנוצרטופס (שם מדעי: Titanoceratops; "פרצוף מקורנן טיטאני") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ובעל קרניים ממשפחת הצרטופסיים. הטיטאנוצרטופס היה צרטופסיד גדול מאוד מתת-משפחת הכסמוזאורים שחי בקרטיקון מ-74.5 מיליון שנה לפני זמננו עד ל-73.7 מיליון שנה לפני זמננו, באזור ניו מקסיקו. זהו הסוג המוקדם ביותר שידוע של בן שבט ה-Triceratopsini (הכולל את הטריצרטופס). הוא ידוע מהולוטייפ (en:Holotype) בעל הציון OMNH 10165 שכולל שלד חלקי וגם גולגולת לא שלמה ולסתות. את ההולוטייפ מצאו מחלק העליון של תצורת פרוטלנד (Fruitland Formation) או מהחלק התחתון של תצורת קירטלנד. הממצא תואר וקיבל את שמו על ידי ניקולס לונגריץ' בשנת 2011 והמין הוא Titanoceratops ouranos. בעבר, מאובנים שלו זוהו כפנטצרטופס. אורך הגולגולת המלא, מהחרטום ועד קצה העטרה הוא 2.65 מטרים (8.7 רגל), דבר ההופך אותה לאחת הגולגולות הגדולות ביותר של בעל חיים יבשתי (באותו סדר גודל של אאוטריצרטופס, פנטצרטופס, טורוזאורוס וטריצרטופס). השלד השלם ביותר שנמצא הוא באורך של כ-6.8 מטרים (22 רגל) אך אורכו המרבי של הטיטאנוצרטופס מוערך כ-9 מטרים (30 רגל), דבר ההופך אותו לאחד הצרטופסים הגדולים ביותר (ביחד עם האאוטריצרטופס, הטורוזאורוס והטריצרטופס). עם זאת, הוא כנראה היה קל יותר ושקל קצת פחות: כ-6,550 קילוגרם (14,440 ליברות). לשם השוואה, המין טריצרטופס הורידוס שקל 6–12 טונות. תומאס הולץ ציין ב-2010 שהטיטאנוצרטופס דומה מאוד לבני-זמנו הקרובים אליו אאוטריצרטופס ואוחוצרטופס, וייתכן ששלושתם בעצם שייכים לאותו סוג. שחזור אפשרי של טיטאנוצרטופס שלד של טיטאנוצרטופס הולוטייפ של גולגולת של טיטאנוצרטופס במוזיאון להיסטוריה של הטבע באוקלהומה מדיה וקבצים בנושא טיטאנוצרטופס בוויקישיתוף טיטאנוצרטופס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טיטאנוצרטופס, באתר GBIF (באנגלית) Nicholas R. Longrich (2011). "Titanoceratops ouranos, a giant horned dinosaur from the Late Campanian of New Mexico". Cretaceous Research. 32 (3): 264–276. doi:10.1016/j.cretres.2010.12.007. Holtz, Thomas R. Jr. (2011) Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages, Winter 2010 Appendix.
בה"ד 15

בה"ד 15, הידוע גם כבית הספר למודיעין, הוא בסיס ההדרכה המרכזי של חיל המודיעין המשמש כמרכז חילי בין-תחומי להכשרת מקצועות המודיעין, הטכנולוגיה ותומכי המודיעין. בסיס ההדרכה נקרא מחנה הרצוג על שמו של ראש אגף המודיעין ונשיא מדינת ישראל חיים הרצוג. בה"ד 15 ממוקם במחנה גלילות שבסמוך לרמת השרון. מפקד הבסיס הוא קצין בדרגת אלוף-משנה. קורס הקמ"נים הראשון הוכשר בבה"ד 3. בה"ד 15 – בית הספר למודיעין – הוקם במסגרת הארגון מחדש של חיל המודיעין בנובמבר 1951. מלאכת ההקמה הוטלה על סא"ל אברהם כהן, והמקום הנבחר לבית הספר נקבע בין צריפין לרמלה, במקום בו שכנה לשעבר מפקדתו של חסן סלאמה. בשנים 1952-1954 פיקד על הבה"ד סא"ל יצחק ערן (וכמן). ב-1955, תחת פיקודו של סא"ל איתן (אוטו) רון, עבר הבסיס למחנה גלילות, אך בסוף אותה שנה עבר שוב לבה"ד 3 במחנה דורה בנתניה כענף מודיעין קרבי. לאחר מלחמת ששת הימים עבר בה"ד 3 למחנה בצומת חורון שליד כפר חווארה הסמוך לשכם. ב-1969 הוקם מחדש בה"ד 15 במשכנו הנוכחי במחנה גלילות. בסוף שנת 2016 הוחלף השם מ"בית הספר למודיעין" ל"מערך ההדרכה למודיעין ולסייבר", כאשר בה"ד 15 משמש כבסיס האם של המערך ולו שלוחות כדוגמת: מפרשית - טירונות והכשרות, בית פלדמן - הכשרות טרום צבאיות וסייבר, אשלים - הכשרות סייבר[דרוש מקור]. בבה"ד 15 מועברים קורסים שונים בהם מקבלים חיילי חיל המודיעין הכשרה ראשונית בתחומי המחשבים, אלקטרוניקה, ערבית, פרסית, ביטחון מידע, תרגום, מחקר והאזנות. החיילים מגיעים לבה"ד לאחר שעברו טירונות בסיסית ובעקבות איתורם במיונים קדם-צבאיים מקיפים לחיל ולאחר שעברו תחקיר ביטחוני. כמו כן, בבה"ד 15 נעשית ההשלמה החילית של קורס קמ"נים, מפותח בו תחום ההדרכה של סגלי הקורסים ומתקיימים בו קורסים בכירים ומתקדמים שונים. הבסיס שוכן במתחם "אגד גלילות" בו נמצאים גם המרכז למורשת המודיעין ואתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. במרכז הנגב, סמוך לניצנה, נמצא מחנה "מפרשית". המחנה הוקם בידי ארצות הברית, כחלק מהסכם השלום עם מצרים, שכלל פיצוי אמריקאי תמורת ויתור על שטחי האימונים והבסיסים בסיני. הפיצוי כלל הקמה של מספר בסיסי הדרכה שרובם בנגב הדרומי, כגון: מחנה מגן סיירים, מחנה שיזפון, וכן מפרשית, במרכז הנגב. במחנה זה, הוקמה שלוחה של בה"ד 15. בשלוחה זו מתקיימת הטירונות הכללית לכל ענפי אמ"ן, שמועברת לחיילים על ידי סגל מפקדים ממערך מגל בלבד. בנוסף, מתקיימות בה הכשרות מודיעין. בבסיס מתקיימות גם הכנה לקצונה של אמ״ן המיועדים לתפקידים מודיעיניים וגם הכנה לקצונה של קמ״נים המיועדים ללהב. מפקד הבסיס הוא קצין מודיעין בדרגת סא"ל וסגנו הוא בדרך כלל יוצא מערך מגל. אגף המודיעין פרופיל 64 - סדרת טלוויזיה קומית ישראלית שהעלילה בה מתנהלת בבה"ד 15 תוכנית חבצלות, תוכנית הדגל של חיל המודיעין מסדר סיום קורס קמ"נים בראשות ראש אמ"ן אהרון יריב וגדעון מחניימי מפקד בה"ד 15 בשנת 1970 60 שנה לבה"ד 15, מבט מל"מ 53, אפריל 2009, עמ' 18 חנן גרינברג, הצצה למרכז העצבים של המודיעין הצה"לי, באתר nrg‏, 21 באפריל 2012 ניר דבורי, ‏טיקטוק בפרסית כבר פתחתם? אנשי הצללים לומדים את האויב אחרת, באתר ‏מאקו‏, 8 באפריל 2021 ליאור דטל, "לא תיארתי לעצמי שיש דבר כזה בצה"ל": בית הספר הכי טוב בישראל נמצא בכלל בגלילות, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2022 אל"ם ל' נכנס לתפקידו כמפקד מערך ההדרכה של אמ"ן, באתר צה"ל, 21 ביוני 2022 https://www.aman.idf.il/Modiin/MaslulsLobi.aspx?catId=59922 (הקישור אינו פעיל) https://www.aman.idf.il/Modiin/SortingProcess.aspx?catId=59942 (הקישור אינו פעיל) https://www.aman.idf.il/modiin/faq.aspx?catId=59941 (הקישור אינו פעיל)
לוניניץ

לונינץ (בלארוסית: Лунінец, ברוסית: Лунинец, בפולנית: Łuniniec) היא עיירה במחוז ברסט ליטובסק בבלארוס. לונינץ מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1540. היא נכללה במחוז פינסק של פולין עד החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793 עת עברה לשלטון רוסי. בשנת 1888 נבנה בה צומת מסילות ברזל, ובשנת 1905 הוקמה בה תחנת רכבת גדולה. בשנת 1920 עברה לונינץ לידי הרפובליקה הפולנית השנייה שזה עתה קמה, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב עברה בספטמבר 1939 לידי ברית המועצות. בשנים 1944-1941 הייתה העיירה תחת שלטון גרמניה הנאצית, ולאחר מכן שבה להיות חלק מבלארוס - בתחילה כחלק מברית המועצות, ולאחר התפרקותה, בבלארוס העצמאית. יהודים רבים עברו ללונינץ בעקבות הקמת מסילת הברזל שעברה בה. היהודים התרכזו ברובע זמד וסביב השוק. בשיאה כללה הקהילה היהודית כ-3,000 איש, כשליש מתושבי העיירה. בעיירה פעלו מספר חסידיות: חסידות קרלין סטולין, חסידות ברזנה וחסידות הורודוק. חסידות קרלין שנקראה בשם "אור ישראל" על שם האדמו"ר רבי ישראל מסטולין, ובמשך מספר שנים כיהן בראש הישיבה במקום הרב אלעזר מנחם מן שך. רב העיירה הראשון והיחיד שכיהן בה היה הרב אלתר יהודה זוליאר, מחסידי סטולין, שכיהן כרב במשך מעל 40 שנה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת יולי 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה. בנוסף, רצחו הגרמנים את הרופאים היהודים בעיירה. באוגוסט 1941, רצחו הנאצים את רוב הגברים היהודים מגיל 14 ומעלה בעיירה. באוקטובר 2021, אחרי שנות מסע חיפושים, התגלה קבר האחים בעיירה, ובו שרידים מ-1,400 הנרצחים היהודים. החקירה העלתה כי הרצח בוצע על ידי משטרת גדוד 306 שנקרא "גדוד הענישה", שתפקידו היה לבצע הוצאות המוניות להורג. 3,000 היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים וילדים, הועברו במרץ 1942 לגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ובו סבלו היהודים מרעב כבד ומהוצאות להורג בידי השוטרים הבלארוסים. ב-18 באוגוסט 1942, נרצחו כ-2,800 מיהודי הגטו מחוץ לעיירה, ובאוקטובר 1942 נרצחו כ-100 היהודים האחרונים שהושארו בגטו. כך באזור לוניניץ עצמו, נרצחו יותר מ-16 אלף אזרחים בזמן השואה. מדיה וקבצים בנושא לוניניץ בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת לונינץ, בספריית העיר ניו יורק "לוניניץ", באתר JewishGen (באנגלית) לונינייץ (Łuniniec), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם לונינייץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין "לוניניץ", באתר השטעטל הווירטואלי אנדרו קוס, לונינייץ, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1415–1416), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אייכנר, איתמר (2021-10-17). "נעליים, משקפיים ותמונות בכיס: קבר אחים ובו 1,400 נרצחים יהודים התגלה בבלארוס". Ynet. נבדק ב-2021-10-20. נעליים, משקפיים ותמונות בכיס: קבר אחים ובו 1,400 נרצחים יהודים התגלה בבלארוס, באתר ynet, 17 באוקטובר 2021
מרטין טורנובסקי

מרטין טורנובסקי (בצ'כית: Martin Turnovský,‏ 29 בספטמבר 1928 – 19 במאי 2021) היה מנצח יהודי-צ'כי. טורנובסקי נולד בפראג. אביו הכיר את המנצח גיאורג סל, שעזר למרטין בראשית הקריירה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בגיל 16, נשלח טורנובסקי, היהודי למחצה, למחנה ריכוז גרמני. אחרי המלחמה למד ניצוח אצל קארל אנצ'רל באקדמיה למוזיקה של פראג. הוא זכה בפרס ראשון בתחרות המנצחים הבינלאומית של 1958 בבזאנסון שבצרפת. בשנות ה-60 כיהן טורנובסקי כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו פילזן (1963-66), התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן והזמפר-אופרה (1966-68), האופרה של נורווגיה (1975-80), האופרה של בון (1979-83) והתזמורת הסימפונית של פראג (1992-96). כמו כן היה מנצח אורח קבוע של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית (1960-68). אחרי פלישת החברות בברית ורשה לצ'כוסלובקיה באביב של פראג (1968), היגר טורנובסקי לאוסטריה וקיבל אזרחות אוסטרית, אבל לאחר התמורות המהפכניות של 1989 ונפילת הקומוניזם, חזר לפראג. מאז היה לאזרח אוסטריה, ניצח טורנובסקי על עוד הרבה תזמורות סימפוניות, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של דטרויט, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת שווייץ המערבית, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. נפטר ב-19 במאי 2021. מרטין טורנובסקי, באתר AllMusic (באנגלית) מרטין טורנובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרטין טורנובסקי, באתר Discogs (באנגלית)
מסעות סאליבן

מסעות סאליבן (באנגלית: Sullivan's Travels) הוא סרט מסע-קומי אמריקאי משנת 1941, בבימויו של פרסטון סטרג’ס ובכיכובם של ג'ואל מקריי וורוניקה לייק. הסרט הוא סאטירה על במאי קולנוע – ג'ון ל. סאליבן (ג'ואל מקריי), שמשתוקק לעשות סרט דרמה רלוונטי מבחינה חברתית, אבל בסופו של דבר לומד כי קומדיות הן תרומתו המשמעותית לחברה. שם הסרט מתייחס ל-"מסעות גוליבר", הרומן המפורסם של הסאטיריקן ג'ונתן סוויפט, על מסע נוסף של גילוי עצמי. תפקידה של ורוניקה לייק בסרט היה אחד מתפקידיה הראשיים הראשונים. ב-1990 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל היותו בעל חשיבות "תרבותית, היסטורית או אסתטית". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 29 ביקורות. דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "מסעות סאליבן", עמ' 47–49 מדיה וקבצים בנושא מסעות סאליבן בוויקישיתוף "מסעות סאליבן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מסעות סאליבן", באתר נטפליקס "מסעות סאליבן", באתר AllMovie (באנגלית) "מסעות סאליבן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מסעות סאליבן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מסעות סאליבן", באתר אידיבי "מסעות סאליבן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מסעות סאליבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסעות סאליבן, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Sullivan's Travels‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
בסיליסק

בסיליסק (מיוונית: Βασιλίσκος - מלך קטן) הוא מלך הזוחלים המיתולוגי, שמיוחסת לו היכולת להרוג בעזרת מבטו בלבד. דמותו של הבסיליסק העסיקה יוצרים רבים לאורך השנים, ומתקופה לתקופה היא גם התפתחה ומצאה לה דמויות רבות בתרבות. פליניוס הזקן תיאר אותו בספרו "תולדות הטבע" (Naturalis Historia) כנחש קטן וארסי מאוד, המותיר מאחור שובל של ארס ממית ושמבטו מסוכן באותה מידה. הוא נקרא "בסיליסק" משום שעל ראשו ישנו סימן לבן בצורת כתר. לפי המיתולוגיה, הבסיליסק בוקע מתוך ביצת תרנגולת שבזמן הטלתה התקיימו מספר תנאים, אחד מהם הוא דגירתו של נחש או קרפדה על הביצה. עוד מספרת המיתולוגיה שרק קריאת התרנגול מסוגלת להמית את החיה, אך ניתן להתגונן מפניה באמצעות משחה משיח הפיגם. בסיפורי ימי הביניים מופיע הבסיליסק כבן כלאיים - חצי נחש וחצי תרנגול (גרסה זו, התרנגול שמגעו גורם התאבנות, קרויה לעיתים "קוקאטריס" והיא מופיעה גם במיתולוגיה היהודית). סיפור זה כנראה נוצר מתיאורו הקדום של הבסיליסק. הרמב"ן הפירושו על התורה מזכיר את החיה המיתולוגית אפעה, "הממית בהבטתו". בסיפורים מאוחרים יותר הבסיליסק מופיע כיצור קטלני עוד יותר. ממדיו ענקיים, והוא מסוגל לנשוף אש ואף להרוג בעזרת קולו. בשנים האחרונות הבסיליסק מופיע בספרים, סרטים ומשחקים. ישנה מפלצת בדמותו של הבסיליסק במשחקי תפקידים כגון "מבוכים ודרקונים", בספרה של ג'יי קיי רולינג "הארי פוטר וחדר הסודות" ובסדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים". גם במשחק המלחמה לפלייסטיישן הנייד "God of War" מופיעה דמותו של הבסיליסק, וכן בסדרת המשחקים Final Fantasy. בכמה מגרסאות אלה מבטו של הבסיליסק בתיווך לא-ישיר מאבן את הקורבן אך יצירת קשר עין ישיר עם הנחש גורם למותו של הקורבן. בהתאבנות אפשר לטפל באמצעות הקסמים והשיקויים המתאימים. לפי המיתולוגיה היוונית המודרנית, לבסיליסקים יש מעין רעמה צהובה סביב צווארם. בכל מקום שבו הם הולכים צמחים קמלים ומתים, והם מסוגלים לירוק ארס וחומצה מפיהם. מיתולוגיה יוונית מפלצת מדיה וקבצים בנושא בסיליסק בוויקישיתוף ר' משה בן נחמן, פירוש על התורה, פרק י"ח, פסוק י"ט
רבא בר מחסיא

רבא בר מחסיא (לפעמים מוזכר כרבה) היה אמורא בבלי בדור השלישי לאמוראי בבל. במסכת שבת, מוזכרים עשרה מאמרים שמסר משמו של רב חמא בר גוריא, שמסר משמו של רב. מתוכם המאמרים הבאים: ”הנותן מתנה לחבירו - צריך להודיעו”. ”לעולם אל ישנה אדם בנו בין הבנים, שבשביל משקל שני סלעים מילת [=צמר משובח] שנתן יעקב ליוסף יותר משאר בניו - נתקנאו בו אחיו, ונתגלגל הדבר וירדו אבותינו למצרים”. ”כל עיר שגגותיה גבוהין מבית הכנסת - לסוף חרבה”. ”כל חולי - ולא חולי מעים, כל כאב - ולא כאב לב, כל מיחוש - ולא מיחוש ראש, כל רעה - ולא אשה רעה”. ”אם יהיו כל הימים דיו, ואגמים - קולמוסים, ושמים - יריעות, וכל בני אדם לבלרין - אין מספיקים לכתוב חללה של רָשות (העניינים העומדים על סדר יומו של השלטון)” במסכת תענית מובא מאמר נוסף שמסר משמו של רב חמא בר גוריא בשם רב: ”יפה תענית לחלום כאש לנעורת”. הרב אהרן הימן, "רבא בר מחסיא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י', עמוד ב' בפירוש רבי מנחם המאירי שם: "לעולם יהא אדם מתפלל בשלומה של מלכות ולא יהרהר אחריהם, אף על פי שראה לפעמים מצד פעולותיהם דברים שהם שלא כהוגן למראה עיניו, אלא יהפך בזכותם ויכריעם לכף זכות כמה שאפשר לו, שלא ניתנה כוונתם להיות נודעת לשעתה". תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף י"ב, עמוד ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אה אה אה אהבה

אה אה אה אהבה הוא מיני-אלבום, של הזמרת הישראלית אפרת גוש. האלבום יצא ביולי 2010 בהפקתו של תמיר מוסקט (ממקימי וחברי להקת הבלקן ביט בוקס). המיני-אלבום כולל בתוכו 6 שירים, שמתוכם כתבה והלחינה גוש חמישה. יוצא הדופן הוא "מגדלור", גרסה מחודשת לשירם של דן אלמגור ומשה וילנסקי, ששרה במקור שושנה דמארי. סינגלים נוספים שיצאו מתוך המיני-אלבום הם: "בום טראח", "ממחר דף חדש" ו"מצעד הגאווה". המיני-אלבום זכה לשבחים רבים ובמיוחד שיר הנושא שלו, "אה אה אה". בשנת יציאתו זכתה גוש בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ. השיר "אה אה אה" דורג במקום החמישי במצעד זה. לשיר צולמו בבימויים של גיא כושי ויריב פיין שבעה קליפים שונים, שמתכתבים עם מילות השיר בסיטואציות שונות במהלך 24 שעות בלבד. בכל קליפ מתואר מצב שונה שבו גוש שרה את השיר, בין אם במהלך ביצוע קעקוע, הליכה בטיילת או שהייה בביתה. מידע על האלבום אה אה אה אהבה באתר MusicBrainz שיר הנושא מהאלבום, אה אה אה אהבה, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב תימורה לסינגר, לא מגמגמת, באתר ynet, 21 ביולי 2010 אבישי מתיה, ‏התשובה הישראלית לאיימי וויינהאוס, באתר ‏מאקו‏, 4 באוגוסט 2010 גיא סידיס, אה אה אלופה: ביקורת על האלבום של אפרת גוש, באתר nrg‏, 1 באוגוסט 2010 עכבר העיר תל אביב, אפרת גוש בטור אישי לקראת מופע ההשקה שלה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2010 לילי עבודי, עכבר העיר השרון, מה נשמע? עם אפרת גוש, באתר הארץ, 17 במרץ 2010
בית הכנסת מאיור (ברצלונה)

בית הכנסת מאיור (Sinagoga Major de Barcelona) הוא בית כנסת עתיק, הנמצא ברובע הגותי של העיר ברצלונה. בית כנסת זה מהעתיקים באירופה. הערכות מסוימות סוברות שהוא נבנה בראשית ימי שליטת הרומאים באזור במאה הרביעית לספירה, וזאת בגלל ממצאים מהתקופה הרומית של העיר שנמצאו בבית הכנסת. עם זאת, העדויות הממשיות לקיומו הן מן המאה ה-13 לספירה. בית הכנסת שימש כבית הכנסת הגדול של הקהילה היהודית בברצלונה (אחד מתוך ארבעה שפעלו בעיר) והוא עדות לקהילה היהודית החזקה שפעלה בעיר עד לסוף המאה ה-14 בימי גירוש ספרד. אז ננטש בית הכנסת וכמעט נשכח, עד שהתגלה על ידי ז'אומה ריירה אי סאנס (Jaume Riera i Sans) בשנות ה-80 של המאה העשרים. כיום חזר בית הכנסת מאיור לפעול. הוא מממן את עצמו בעיקר על ידי ביקורי תיירים, המגיעים אליו בתמיכת עיריית ברצלונה. בית הכנסת של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת מאיור בוויקישיתוף
פלורנס ואמבוגו

פלורנס מורינגי ואמבוגו (באנגלית: Florence Muringi Wambugu; נולדה ב-23 באוגוסט 1953) היא פתולוגית צמחים ווירולוגית קנייתית. ב-1975 הייתה לאישה הראשונה בקניה שלמדה באוניברסיטת ניירובי, קניה. שלוש שנים אחר-כך, קיבלה תואר ראשון בבוטניקה וזואולוגיה. היא קיבלה תואר שני בפתולוגיה מאוניברסיטת מדינת צפון דקוטה שבפארגו, דקוטה הצפונית, ארצות הברית ב-1984; ותואר דוקטור מאוניברסיטת באת', סאמרסט, אנגליה, ב-1991. ואמבוגו היא המייסדת, המנהלת ויושבת הראש של הקרן הבינלאומית לחקלאות ביוטכנולוגית באפריקה מאז 1994. הקרן היא מוסד ללא כוונת רווח שמשרדיה נמצאים בניירובי, קניה; יוהנסבורג, דרום אפריקה ווושינגטון די. סי.. קודם לכן, היא הקימה וניהלה את הארגון ISAAA שמרכזו בניירובי, קניה. בשנים 1991-1978 עבדה כמנהלת המחקר (פתולוגית) ומתאמת של מחקר הביוטכנולוגיה של הצמח במכון המחקר לחקלאות של קניה. אחרי-כן, בשנים 1994-1991, עשתה פוסט-דוקטורט בחברת מונסנטו. היא פרסמה למעלה ממאה מאמרים מדעיים. בעבר שירתה במועצות מנהלים של מספר חברות בכללן ועדת הסקטור הפרטי של CGIAR; כוח המשימה למלחמה ברעב של מכון הפיתוח מילניום, אנגליה; הייתה גם בחרה בוועד המנהל של פורום המחקר הכלכלי של אפריקה (FARA); סגל היועצים הביוטכנולוגי של חברת דופונט, ארצות הברית; המכון הבינלאומי לגנטיקת צמחים (IPGRI, שכיום נקרא Bioversity International) ופורום הפעילים בביוטכנולוגיה באפריקה (ABSF). כיום, היא חברה במועצה של פורום המדע והטכנולוגיה בחברה של יפן (STS); חברת ועדת ההיגוי של ועד הפעולה האירופי למדעי החיים בעולם (EAGLES) ובמועצה המדעית של קרן ביל ומלינדה גייטס. היא לקחה חלק במחקר על פיתוח זן של תפוחי אדמה מתוקים. ב-2004, דיווח כתב העת New Scientist שהפרויקט נכשל. פלורנס ואמבוגו זכתה בפרס המכון הבינלאומי לחקלאות טרופית, ניגריה, 1981; פרס המדע של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל למדען המצטיין של השנה, 1989; מענק אזורי של המרכז הבינלאומי לתפוחי האדמה, 1989; פרס התמיכה לחוואים מהנהלת Pyrethrum של קניה, 1990; פרס על עבודת הדוקטור המצטיינת ביחידה לווירולוגיה של המחקר הבינלאומי של ההורטיקולטורה באנגליה ובמכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל, 1991; פרס על ביצועים מעולים בחברת מונסנטו, 1992, 1993; זוכת מדליית הזהב, פרסי הרשת לפיתוח עולמי של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל, 2000; פרס הרשת לפיתוח עולמי של הבנק העולמי עבור גידול תרבית רקמה של בננה בקניה, ופרס אשת השנה מטעם המכון הביוגרפי האמריקאי, 2002-03. היא זוכת פרס יארה מטעם קרן יערה הנורווגית לשנת 2008 עבור תרומתה המיוחדת למלחמה ברעב ובעוני באפריקה. נבחרה במקום ה-83 במשאל 100 האינטלקטואלים המובילים בעולם שערכו כתבי העת Prospect (הבריטי) ו-Foreign Policy (האמריקאי) בשנת 2005. פלורנס ואמבוגו היא אם חד-הורית ואמא לשלושה ילדים. ביוגרפיה של פלורנס ואמבוגו באתר encyclopedia.com ביוגרפיה של פלורנס ואמבוגו באתר answers.com מקבלי פרס יארה לשנת 2008 פלורנס ואמבוגו, "למה אפריקה זקוקה לחקלאות ביוטכנולוגית", Nature‏ 400, 16-15, 1 ביולי 1999