laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה בר

משה בר (נולד ב-1964 בערך) הוא פרופסור, חוקר מוח. לשעבר ראש המעבדה למדעי העצב הקוגניטיביים באוניברסיטת הרווארד, ולשעבר ראש המרכז הרב-תחומי לחקר המוח על שם לסלי וסוזן גונדה באוניברסיטת בר-אילן. עוסק בחקר העצב בהקשרים קוגניטיביים, כגון זיכרון וזיהוי. בשנת 1988 קיבל תואר ראשון בהנדסה ביורפואית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שירת שש שנים בחיל האוויר. בשנים 1992–1994 למד לתואר שני במדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ואת עבודת המוסמך עשה בהנחייתו של פרופ' שמעון אולמן. יצא לארצות הברית ללימודים לתואר דוקטור במדעי העצב הקוגניטיביים אותם עשה באוניברסיטת דרום קליפורניה, וסיים בהצטיינות יתרה בשנת 1998. נושא הדוקטורט שלו היה "Characteristics and Cortical Localization of Subliminal Visual Priming". עשה פוסט דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים הכללי מסצ'וסטס בבוסטון. בשנת 2002 מונה למרצה לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2007 קודם לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2009 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. בשנת 2011 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. בסוף 2011 חזר לישראל ומונה לראש מרכז גונדה לחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן, במקומו של פרופ' משה אבלס שהקים את המרכז ועמד בראשו במשך תשע שנים. על פעילותו במרכז אמר: "אני שואף לכך שהיישומים של המחקרים שיצאו מהמרכז הרב-תחומי בבר-אילן יהיו אפקטיביים עבור אנשים שסובלים, ולא רק יכנסו לאנציקלופדיות ולספרי הלימוד". ב-2019 סיים את כהונתו כראש המרכז והוחלף בידי פרופ' אלון קורנגרין. כיום מכהן בר פרופסור במרכז, ובמקביל הוא המדען הראשי בחברת "הדוניה". מדיה וקבצים בנושא משה בר בוויקישיתוף משה בר, באתר ResearchGate משה בר, באתר גוגל סקולר פרופ’ משה בר מאוניברסיטת הרווארד מונה לעמוד בראש המרכז לחקר המוח, באתר ערוץ המדע, 11 בינואר 2011 אלכס דורון, בר מוח: הפרופ' חזר ארצה להילחם בדיכאון, באתר nrg‏, 28 במרץ 2012 קרן צוריאל הררי, מה אנחנו עושים כשאנחנו לא עושים כלום, באתר כלכליסט, 29 בנובמבר 2012 איילת שני, הכוח של הסימולציה: שיחה עם ראש המרכז לחקר המוח, באתר הארץ, 20 ביוני 2013 רן פוני, אסקפיזם עכשיו: "אנשים רוצים לברוח יותר מתמיד, וזו פעולה הכרחית", באתר ישראל היום, 8 במרץ 2023 Cognitive Neuroscience laboratory, Massachusetts General Hospital, Harvard Medical School אלכס דורון, בר מוח: הפרופ' חזר ארצה להילחם בדיכאון, באתר nrg‏, 28 במרץ 2012
סלים ברכאת

סלים ברכאת (בכורדית: Selîm Berekat; בערבית: سليم بركات) נולד ב-1951 הוא סופר מתרגם ומשורר כורדי-סורי. ספריו תורגמו לשפות רבות, בכללן עברית. ברכאת נולד ב-1951 בסוריה בחבל הארץ הכורדי בצפון סוריה בעיר קמישלי, בגיל 19 עזב את עירו ועבר לדמשק כדי ללמוד באוניברסיטת דמשק ספרות ערבית, אך כעבור שנה עזב את סוריה לביירות, שם החל בקריירה ספרותית שכללה פרסום חמישה ספרי שירה ועבודה כעורך בכיר בכתב העת הפלסטיני אל כרמל. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 עזב את ביירות והמשיך לעבוד כעורך באל כרמל בניקוסיה שבקפריסין, בתקופה זו כתב את ספריו החשובים ובהם ספרו חכמי האפלה שתורגם לעברית. בשנת 1999 עבר הסופר להתגורר בשוודיה, שם הוא מתגורר עד היום. ברכאת כותב את יצירותיו בשפה הערבית ונחשב לחדשן ומודרני מבחינת סגנון. הוא מזכיר בכתיבתו את הריאליזם הפנטסטי המקובל בספרות הדרום אמריקאית. בנוסף ניתן לראות בכתיבתו השפעה ניכרת של נאו-קלאסיציזם. הסופר מרבה לתאר בספריו פולקלור של העם הכורדי אליו הוא משתייך. חכמי האפלה, עם עובד, המפעל לתרגום יצירות מופת, תרגם מערבית והוסיף אחרית דבר: מתי פלד. 1994 הספרים של סלים ברכאת, באתר "סימניה" אלטייב ע'נאים, שוודיה היא ביצה שדוגרת מעליה תרנגולת כורדית, באתר הארץ, 27 בינואר 2012 סאלים ברכאת (1951-), דף שער בספרייה הלאומית
ביל סמית'

ויליאם "ביל" מלווין סמית' ג'וניור (באנגלית: William "Bill" Melvin Smith, Jr.; ‏16 במאי 1924 – 8 בפברואר 2013) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם. סמית' נולד וגדל בהונולולו, הוואי. הוא למד לשחות בתעלת השקיה במטע סוכר בהוואי. הוא שימש כקפטן של המצילים בחוף ואיקיקי. אימוניו הופרעו על ידי מלחמת העולם השנייה. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו ב-13 במאי 1941 קבע סמית' במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:38.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של בן ארצו ג'ק מדיקה (4:38.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני מצרפת (4:35.2 דקות). ב-24 ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-800 מטר שיא עולם חדש נוסף של 9:50.9 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של שוזו מקינו מיפן (9:55.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי הירונושין פורוהאשי מיפן (9:45.6 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בקולומבוס, אוהיו ב-14 בפברואר 1944 קבע סמית' במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:06.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-9 שנים של ג'ק מדיקה (2:07.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני (2:05.4 דקות). באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סמית' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות, לפני בן ארצו ג'יימס מקליין (4:43.4 דקות) וג'ון מרשל מאוסטרליה (4:47.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות). סמית' קבע 7 שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר, ל-400 מטר ול-800 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. סמית' זכה ב-15 תוארי אליפות ארצות הברית וב-7 תוארי אליפות המכללות (NCAA) בשנת 1966 זכה סמית' להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [1] התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי ביל סמית', באתר olympedia.org ביל סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ק מדיקה

ג'ק צ'פמן מדיקה (באנגלית: Jack Chapman Medica; ‏5 באוקטובר 1914 – 15 באפריל 1985) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן אחת זהב ושיאן עולם במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר חופשי. מדיקה נולד וגדל בסיאטל, וושינגטון. בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו, הוואי ב-30 באוגוסט 1934 קבע מדיקה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:38.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של שוזו מקינו מיפן (4:46.4 דקות). שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי בן ארצו ביל סמית' (4:38.5 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-12 באפריל 1935 הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:07.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-8 שנים של בן ארצו ג'וני וייסמילר (2:08.0 דקות). שיא זה החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי ביל סמית' (2:06.2 דקות). באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מדיקה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:44.5 דקות, לפני שונפיי אוטו (4:45.6 דקות) ושוזו מקינו (4:48.1 דקות) שניהם מיפן. מדליות כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:34.0 דקות, אחרי נובורו טראדה מיפן (19:13.7 דקות) ולפני שונפיי אוטו (19:34.5 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.0 דקות, אחרי יפן שקבעה שיא עולם חדש של 8:51.5 דקות ולפני הונגריה (9:12.3 דקות). לאחר שפרש משחייה תחרותית בתקופת מלחמת העולם השנייה, לימד מדיקה הישרדות במים בצי האמריקני. עקב מגבלת הראייה שלו, הוא לא גויס לצבא. מדיקה עבד כמאמן שחייה באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1985 נפטר מדיקה בקרסון סיטי בירת מדינת נבדה. מדיקה קבע 11 שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר חופשי. מדיקה זכה ב-10 תוארי אליפות ארצות הברית וב-9 תוארי אליפות המכללות (NCAA) בשנת 1966 זכה מדיקה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [1] מדיה וקבצים בנושא ג'ק מדיקה בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי ג'ק מדיקה, באתר olympedia.org
גואייבסזאורוס

גואייבסזאורוס (שם מדעי: Guaibasaurus) הוא סוג של דינוזאור מהקבוצה דמויי זאורופודים. הוא שייך למשפחת הגואייבסזאוריים, משפחה קדומה של פרוזאורופודים, שנראים כמו תרופודים שהתפתחו לענקים, כמו הדיפלודוקוס והממנצ'יזאורוס. הגואייבסזאורוס התגלה בברזיל בשנת 1999 בידי החוקר חוסה בונפרטה. הדינוזאור קרוי על שם האזור בו התגלה, "Rio Guaíba Hydrographic Basin". בניגוד לקרוביו המאוחרים יותר, הוא יכל לנוע על 2 רגליים, אולי כדי לנוע במהירות. הוא הגיע לאורך 2 מטרים ועצם הירך שלו הגיעה לאורך 27 ס"מ. כנראה שהוא היה אוכל-כול. מדיה וקבצים בנושא גואייבסזאורוס בוויקישיתוף גואייבסזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גואייבסזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
Warrior

Warrior (בעברית: לוֹחֶם) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית קשה. האלבום יצא לאור ב-30 בנובמבר 2012. הסינגל הראשון מהאלבום, Die Young, יצא לאור ב-25 בספטמבר 2012 והגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100. "Die Young" - הסינגל יצא לאור ב-25 בספטמבר 2012 כסינגל הראשון מהאלבום. הסינגל הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100, והפך לשיר השלישי המצליח ביותר של קאשה במצעד זה. הסינגל ירד מהאוויר בתחנות הרדיו בארצות הברית מיד לאחר הטבח שאירע בניוטאון, קונטיקט, עקב שמו ותוכנו. "C'Mon" - הסינגל השני מהאלבום, יצא לאור ב-17 בינואר 2013. "Crazy Kids" - הסינגל השלישי מהאלבום, יצא לאור ב-30 באפריל 2013. מידע על האלבום Warrior באתר MusicBrainz מידע על האלבום Warrior באתר AllMusic האלבום Warrior באתר Discogs אלכס פולונסקי‏, קאשה באלבום "Warrior": הרבה מאמץ, קצת כיף, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2012 Ke$ha - Chart history | Billboard, www.billboard.com (באנגלית) Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
ז'וזה דה אנשייטה

ז'וזה דה אנשייטה (בספרדית: José de Anchieta - חוסה דה אנצ'ייטה; ‏19 במרץ 1534–1597) היה מיסיונר ישועי ספרדי שנולד בעיר סן קריסטובל דה לה לגונה באי טנריפה שבאיים הקנריים. סבו היה יהודי שהמיר את דתו לנצרות. בגיל 14 עבר לפורטוגל, שם הצטרף למסדר הישועים ולמד פורטוגזית ולטינית. בגיל 19 הצטרף למשלחת הישועית אל המושבה החדשה ברזיל. אנשייטה היה אחד ממייסדיהן של הערים סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. הוא היה סופר, משורר, בלשן, חוקר טבע ורופא, וחקר את מנהגי הילידים בברזיל ושפתם. בשל השפעתו הרבה על התרבות והמורשת של ברזיל, הוא ידוע בתור "השליח של ברזיל". הוכרז כמבורך על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1980 וכקדוש על ידי האפיפיור פרנציסקוס בשנת 2014. הוא הקדוש היליד השני של האיים הקנריים, לאחר הקדוש פדרו דה סן חוסה בטאנקור, גם הוא מסיונר שפעל באמריקה הלטינית והוכרז כקדוש. מדיה וקבצים בנושא ז'וזה דה אנשייטה בוויקישיתוף Arte de grammatica da lingua mais usada na costa do Brasil. La gramática del Tupí. Esbozo de la Vida y Obra del Beato por José María Fornell Lombardo titulada EL PORTENTOSO PADRE JOSÉ DE ANCHIETA, web https://web.archive.org/web/20140407083142/http://www.jeronimosunol.net/otros/anchieta.html ז'וזה דה אנשייטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ז'וזה דה אנשייטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב

נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב (באזרית: Heydər Əliyev adına beynəlxalq hava limanı) הוא נמל תעופה בין-לאומי השוכן במרחק של 20 ק"מ צפונית-מזרחית למרכזה של העיר באקו, בירת אזרבייג'ן. נמל התעופה הוא העמוס שבחמשת נמלי התעופה במדינה, והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת הדגל אזרבייג'ן איירליינס. ב-10 במרץ 2004 שונה שמו של נמל התעופה מבינה (Bina), על-שם יישוב סמוך, והוא קרוי מאז על-שמו של נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב. עד 2011 כלל הנמל שני מבני טרמינל מחוברים זה לזה, ובכל אחד מהם שני גשרי עלייה למטוס. אחד מהם שימש לטיסות פנים ולטיסות אל מדינות חבר העמים, והאחר שרת את קווי הטיסה הבינלאומיים. בתחילת 2011 החלה הקמתו של מבנה טרמינל חדש צפונית-מזרחית לטרמינלים הקודמים, ובנייתו הסתיימה באפריל 2014. המבנה החדש מעוצב כמשולש, והוא משתרע על פני שטח בנוי של 53,000 מ"ר. מותקנים בו 12 גשרי עלייה למטוס, ועם השלמתו עלתה קיבולתו השנתית של הנמל ממיליון לארבעה מיליון נוסעים בשנה. במקביל עוצבה חזיתו של הטרמינל הישן בסגנון דומה לזה של המבנה החדש, והוא משמש לטיסות פנים בלבד. מהנמל פועלות טיסות ליעדים באסיה ובאירופה. אזרבייג'ן איירליינס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. ישראייר מפעילה 2 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב נתוני הנמל נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב, ברשת החברתית אינסטגרם תומר הדר, ישראייר משיקה קו תעופה חדש לאזרבייג'ן מאוקטובר, באתר כלכליסט, 1 באוגוסט 2017
שבתאי אלדג'ם

שבתאי אלדג'ם (נולד ב-14 בינואר 1928) הוא צייר יהודי-צרפתי ממוצא בולגרי. שבתאי אלדג'ם נולד בסופיה שבבולגריה. הגיע לארץ ישראל בשנת 1944 והצטרף לקבוצת שילר בגפו, והוא אז נער בן 16. בקיבוץ עסק בעבודות שונות, אבל בזכות כישרונו לציור נשלח על ידי חברי הקיבוץ ללמוד ציור, וגם התאפשר לו לבקר פעמיים בחודש במוזיאונים לאמנות בתל אביב וירושלים. בהגיעו לגיל 18, בסוף שנת 1946, עבר שבתאי אלדג'ם לתל אביב, ושם החל לשיר במסגרת "מקהלת רון", עליה ניצח אז קונרד מן, שהיה גם מנצחה של מקהלת שילר. מקהלת רון הייתה מקהלה מאוד ידועה של המפלגה הקומוניסטית בארץ וזכתה להישגים מוזיקליים ניכרים. הזמר שמעון ישראלי למשל, החל בה את דרכו המוזיקלית. תקופת שהותו בארץ ובקיבוץ ובמקהלת רון השפיעה עליו ועיצבה את חייו בהמשך. מאז לא חדל לשיר ולצייר. בשנת 1950 הצטרפו אל שבתאי הוריו ואחותו שהגיעו מבולגריה, ובשנת 1957 החליט לעבור לפריז בירת צרפת, בה הוא חי מאז עד היום. אלדג'ם למד ציור ועיצוב פנים והוסמך כדקוראטור. ולימים גידל שני בנים, אחד מהם כנר והשני מוזיקולוג. בשנת 1992, לאחר שנות עבודה רבות במקצועו, פתח גלריה לאמנות ובית ספר קטן לציור, בו שימש כמורה לעשרות אמנים, מקצועיים וחובבים. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 סגר את הגלריה, אך לא חדל לצייר ולזכור את קבוצת-שילר. הציור של שבתאי אלדג'ם הוא ציור נאיבי-ריאליסטי, אך הוא מפליא לצייר בצבעים. בארץ אינו מוכר ואינו ידוע כמעט, אבל בפריז רכש לו שם בתחומו. שבתאי אלדג'ם באתר קבוצת שילר קרני עם-עד, הצייר שחזר, ידיעות הקיבוץ, 2 במאי 2008 (על שבתאי אלדג'ם בלווית תמונת מקהלת רון) דוד אסף‏, בעקבות 'בלדה כושית' של אלכסנדר פן, בבלוג "עונג שבת", 29 בנובמבר 2012 (על המקהלה ועל המנצח קונרד מן)
ראיין הרסט

ראיין דאגלס הרסט (באנגלית: Ryan Douglas Hurst; נולד ב-13 בפברואר 1976) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר מתפקידו בתור ג'רי ברטייר (אנ') בסרט הדרמה של בועז יכין, "לזכור את הטיטאנים" (2000) ובשל הופעתו בתור הארי "אופי" וינסטון (אנ') בדרמת הפשע של FX, "ילדי האנרכיה" (2008–2012). הרסט נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה ב-13 בפברואר 1976, בנם של קנדיס קנייצקי, מורה למשחק, המנהלת כיום את בית הספר למשחק קנדיס קנייצקי (הרמן), ושל ריק הרסט (אנ'), שחקן הידוע בעיקר בזכות משחקו של קליטוס הוג בסדרה "הדיוקס קורעים את האזרד" (אנ'). הוא למד בתיכון סנטה מוניקה (אנ'). החל את דרכו כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה והתגלה בסוף שנות ה-90 בסרטים "הדוור" של קווין קוסטנר", "להציל את טוראי ראיין" בתור החייל החירש אשר מכווין את סרן מילר (טום הנקס) אל טוראי ראיין ובדרמה הקומית "פאץ' אדמס". בשנת 2000 התפרסם לראשונה כשחקן ראשי בדרמת הפוטבול "לזכור את הטיטאנים" בה שיחק בתפקיד גארי ברטייר קפטן קבוצת הפוטבול של תיכון טי. סי. ויליאמס. בשנת 2002 הופיע הרסט בדרמת המלחמה "חיילים היינו" בתפקיד סמל ארני סבאג'. באותה שנה, זכה הרסט להערכה רבה על הופעותיו במיני-סדרה "מפגשים" של סטיבן ספילברג, בה גילם את טום קלארק. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 2004, שיחק בקומדיית הפשע של האחים כהן, "לחסל את הליידי" בתפקיד לאמפ האדסון, החסון והטיפש שבחבורת הגנבים של פרופסור דור (טום הנקס). בשנת 2008 החל לשחק בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה" בתפקיד הארי "אופי" וינסטון (אנ'), בנו של אחד ממקימי המועדון המקורי וחבר במועדון האופנועים "ילדי האנרכיה". הוא שיחק בסדרה עד לעונתה החמישית ב-2012. הרסט והשחקנית מולי קוקסון הכירו ב-1994 ונישאו במאי 2005. יחד, הם הקימו את חברת ההפקות Fast Shoes באפריל 2013. הרסט רכש בית בשטח של 3,400 רגל בשכונת וודלנד הילס (אנ') בלוס אנג'לס ב-1.71 מיליון דולר. הוא המיר את דתו לסיקיזם ושמו הסיקי הוא גובינד סווה סינג. מדיה וקבצים בנושא ראיין הרסט בוויקישיתוף ראיין הרסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראיין הרסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראיין הרסט, באתר AllMovie (באנגלית) ראיין הרסט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
מלכילון אורנים

מלכילון אורנים (שם מדעי: Regulus regulus) הוא מין זעיר של ציפור שיר מהסוג מלכילון במשפחת הסבכיים. ציציתו הזהובה נתנה לו את שמו האנגלי (Goldcrest = זהוב ציצית) והוא נחשב למלך העופות בפולקלור האירופאי. הוגדרו לו מספר רב של תת-מינים לאורך תחום תפוצה רחב ביותר, הכולל את אירואסיה, האיים הקנריים ואיי מיקרונסיה. באיים הקנריים ישנם שני תת-מינים, אך אחד מהם הוגדר לאחרונה[דרושה הבהרה] כתת-מין של מלכילון אחר, ששמו המדעי Regulus teneriffae. מלכילונים נודדים מאזורי הרבייה שלהם בצפון ובמזרח לאזורי חורף שנמצאים באזורים דרומיים יותר. ניזון מחרקים וחי ביערות אורנים, גינות וחורשות. בארץ הוא חורף נדיר יחסית, ונצפה בדרך כלל בהר הרצל בירושלים ויער ביריה ליד צפת. תחום תפוצתו התרחב לארץ ישראל רק לאחרונה. ניזון מפרוקי-רגליים, קפזנביים, כנימות עלה ועכבישים. תחום תפוצתו נרחב ביותר כפי שהוזכר להלן, ומתמשך אזורים רבים ושונים באירואסיה, הכוללים את יפן, סחלין, סיביר, מרוקו, ירדן, ישראל, איסלנד, סין ונורווגיה. Regulus regulus regulus Regulus regulus azoricus Regulus regulus inermis Regulus regulus teneriffae מדיה וקבצים בנושא מלכילון אורנים בוויקישיתוף מלכילון אורנים, באתר ITIS (באנגלית) מלכילון אורנים, באתר NCBI (באנגלית) מלכילון אורנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מלכילון אורנים, באתר GBIF (באנגלית) מלכילון אורנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלכילון אורנים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ø

האם התכוונתם ל... Ø – אות המשמשת בנורווגית, דנית, פארואזית ובחלק משפות הסאמי. הקבוצה הריקה – במתמטיקה, קבוצה שאין בה איברים. מסומנת בסימן ∅ {\displaystyle \emptyset } Ø – אזור בדנמרק Ø - סימון אפס בבלשנות Ø - סמל לקוטר ø - סמל ב-IPA לתנועה קדמית, חצי-סגורה, מעוגלת ø - במוזיקה, מסמל אקורד חצי מוקטן ( 1 - ♭3 - ♭5 - ♭7)
מקהלת רון

מקהלת רון הייתה מקהלת פועלים בניצוחו של קונראד מאן שפעלה בישראל במשך קרוב ל-15 שנה, בשנות ה-40 וה-50. המקהלה הוקמה ביוזמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית, על בסיס מקהלת פועלים שפעלה בשנת 1945 במסגרת המועדון "תרבות לעם" בתל אביב. מבקר המוזיקה מנשה רבינא כתב על המקהלה בתחילת דרכה: "זמרה טובה בהדרכתו של מנצח טוב בפי מקהלה טובה." בשנות פעילותה הופיעה המקהלה ברחבי הארץ וכן בפסטיבלים ברחבי העולם. ב-1947, לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים בפראג, ערכה המקהלה סיור הופעות בצ'כוסלובקיה ובצרפת. בהשפעת מלחמת העולם השנייה והניצחון על הנאצים, הרפרטואר של המקהלה כלל שירים סובייטיים מתורגמים לעברית, שירי פרטיזנים, ובמקביל - שירי פועלים, שירים עבריים ושירים בשפות שונות. המקהלה שרה גם קנטטות ושירים שאת לחניהם כתב המנצח עצמו. נשמרו שישה שירונים של המקהלה. בין זמרי המקהלה הידועים היו אסתר חצרוני, שמעון ישראלי, ראובן שפר שחקן התיאטרון הקאמרי ואחד מארבעת חברי רביעיית התיאטרון ודוד חנין, אביו של חבר הכנסת דב חנין. דוד הצטרף למקהלה והיה מהזמרים הבולטים בה. במקהלה פגש את חברתו לחיים, שולה שגדלה במשפחה דתית בכרם התימנים בתל אביב. מקהלת רון, באתר זמרשת קרני עם-עד, הצייר שחזר, "ידיעות הקיבוץ", 2 במאי 2008, כולל ציור של שבתאי אלדג'ם המתאר את מקהלת רון הצייר שבתאי אלדג'ם העניק את התמונה לקבוצת שילר, לאות תודה על הבית החם שמצא שם בעת עלייתו ארצה. התמונה שמורה בקיבוץ במועדון לחבר. המנצח שבקדמת התמונה הוא קונרד מן. מעל לזמרים נראית המלחמה הסמלית בין כוחות הטוב לכוחות הרשע, מנקודת הראות של אלדג'ם, שהיה זמר במקהלה וקרוב לקומוניסטים הישראלים. מנשא רבינא, תוים | המקהלה בניצוחו של מן, דבר, 11 בינואר 1946.
AWS

האם התכוונתם ל... Amazon Web Services – יחידה לשירותי מחשוב ענן של חברת אמזון. Arctic Warfare Suppressed – דגם של משפחת רובי הצלפים ארקטיק וורפר. American Welding Society, האגודה האמריקאית לריתוך (אנ') - מלכ"ר אמריקאי לקידום המדע, הטכנולוגיה והיישום של ריתוך.
בית הספר חורב רמת גן

בית הספר חורב ברמת גן הוא בית הספר של החינוך העצמאי בעיר. בית הספר נוסד בשנת 1961 על ידי ראשי הציבור החרדי ברמת גן. בעבר שירת את האוכלוסייה החרדית והדתית ברמת גן. מאז שנות ה-80, עם הידלדלות האוכלוסייה החרדית ברמת גן, בית הספר משרת גם חלק מהאוכלוסייה החרדית המודרנית בבני ברק. במשך כשלושים ושתיים שנה כיהן כמנהל בית הספר שמעון זלצמן. בשנת תשס"ב פרש זלצמן מתפקידו ואת מקומו ממלא הרב יהודה שיש. לבית הספר ארבעה סניפים: סניף סירקין ברמת גן-גבעתיים, הכולל כיתות א-ג לבנים ; סניף ארלוזורוב, הכולל כיתות ד-ח בנים; סניף אבישי, הכולל כיתות ד-ח בנות. וסניף חנה סנש בבני ברק לבנות כיתות א-ג כמו כן מפעיל בית הספר גני תת-חובה וחובה ברמת גן ובבני ברק חלק ניכר מבוגרי בית הספר ממשיכים את לימודם בישיבות תיכוניות חרדיות, ובהן נהרדעא, נהורא, מערבא והיישוב החדש (ישיבת הרב עמיאל). חלק אחר ממשיך לישיבות קטנות חרדיות ומיעוטם לישיבות תיכוניות של הציונות הדתית. חלק ניכר מבוגרות חורב ממשיכות ללמוד בתיכון לוסטיג, תיכון בית הילד ה"חדש" שאר הבנות הולכות לתיכונים בית יעקב או לתיכונים של המגזר הדתי לאומי. בין הבוגרים, הרבנים נעם פרל ואופיר שירה. מדיה וקבצים בנושא בית הספר חורב רמת גן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיליפו פיליפי

פיליפּוֹ פיליפּי (באיטלקית: Filippo Filippi‏; 13 בינואר 1830 - 24 ביוני 1887) היה מבקר מוזיקה איטלקי. הוא כתב לכתב-העת המוזיקלי במילאנו La perseveranza, היה ממעריצי ג'וזפה ורדי והרבה להתכתב עמו. פיליפי נולד בוויצ'נצה שם החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי פסנתר ועוגב. אחרי שקיבל תואר במשפטים בפדובה, החליט על שינוי כיוון ובחר בקריירה של ביקורת מוזיקה, החלטה שאליה הגיע בשל אהבתו למוזיקה של ורדי והצורך להגן עליה מפני הביקורת, שניתכה עליה מכיוונים מסוימים. בשנת 1859 עבד ב-Gazzetta musicale di Milano כעוזר לעורך, אך תוך זמן קצר היה לעורך, משרה שבה כיהן עד 1862, אז התמנה למבקר המוזיקה של "לה פרסבראנצה", משרה בה נשאר עד סוף חייו. הוא נסע לקהיר להצגת הבכורה של אאידה, ב-24 בדצמבר 1871, בניגוד לדעתו של ורדי, שראה בכך פרסומת בלתי מוצדקת. יחסו של ורדי אל פיליפי היה חמים, אך הוא דחה כמה מהצעותיו של פיליפי לאמץ חלק מחידושי הסגנון של הגרמנים, בעיקר ריכרד וגנר, שעליו כתב פיליפי שתי סדרות מאמרים, ב-1870 וב-1876. פיליפי כתב גם אוטוביוגרפיה וכמה עבודות מחקר מוזיקליות, בהן מחקרים ביצירות אלסנדרו סטראדלה ואדולפו פומיגאלי. בשנת 1876 הוציא לאור קובץ של כל המאמרים שכתב ל"לה פרסבראנצה", שהוכתר בשם Musica e musicisti: critiche, biografie ed escursioni. פיליפו פיליפי עשה לו שם כמבקר מוזיקה בתקופתו, בעיקר משום שאצל סמכות אינטלקטואלית לביקורת המוזיקה, שהייתה עד אז במעמד של רפורטאז'ה. מדיה וקבצים בנושא פיליפו פיליפי בוויקישיתוף לאונרדו פינצאוטי וג'וליאן בודן, פיליפו פיליפי, במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים
אוגוסט פון וסרמן

אוגוסט פאול פון וסרמן (בגרמנית: August Paul von Wassermann,‏ 21 בפברואר 1866 בבמברג - 16 במרץ 1925) היה רופא ומיקרוביולוג יהודי גרמני, ידוע, בין השאר, בתרומתו לאבחון הסרולוגי של מחלת העגבת. אוגוסט פון וסרמן נולד ב-1866 בבמברג בממלכת בוואריה, כבן השני מבין שלושת בניו של בנקאי החצר הבווארית, אנג'לו פון וסרמן (1914-1835), ושל אשתו, דורה לבית באואר (1912-1841) האב והמשפחה זכו לתואר אצולה בשנת 1910 . הוא היה נודע גם כאספן אמנות וזיכה את ילדיו בהשכלה רחבה. אוגוסט וסרמן למד בגימנסיה "קייזר היינריך" בעיר הולדתו ואחר כך החל מ-1884 למד רפואה באוניברסיטאות ארלנגן, וינה ומינכן. הוא סיים את תואר הדוקטור לרפואה באוניברסיטת שטרסבורג בשנת 1888 עם עבודה על השפעת התרופה ההיפנוטית "סולפונל". ב-1 בספטמבר 1891 התקבל וסרמן לעבודה ללא שכר במכון החדש למחלות זיהומיות שהוקם בברלין על ידי רוברט קוך. הוא עבד כעוזר במחלקות המדעית והקלינית תחת ניהולו של ברנהרד פרוסקאואר (1915-1851). בפברואר 1893 הוא התמנה כעוזר מחקר לענייני כולרה ובין פברואר 1895 ליוני 1896 כרופא מפקח מטעם המכון בתחנת הפיקוח על הטיפולים באנטיטוקסין לדיפתריה. תחנה זאת הועתקה ב-1896 למכון לטיפול ניסיוני ולחקר הנסיוב בשכונת שטגליץ של ברלין. שם חזר לעבוד כעוזר מחקר ללא שכר. לבסוף התמנה כרופא בכיר במחלקה הקלינית וב-1 באפריל 1902 היה ליורשו של לודוויג בריגר (1919-1849) בתפקיד מנהל המחלקה. ב-1906 הוא התמנה למנהל המכון לטיפול ניסיוני ולחקר הנסיוב. וסרמן פיתח יחד עם אלברט נייסר וקארל ברוק מבחן פיקסציה של ה"משלים" ששימש לאבחון סרולוגי של העגבת, שנה בלבד אחרי שזוהה גורם המחלה. מבחן זה איפשר אבחונה המוקדם של העגבת, למרות התמונה הקלינית הבלתי ספציפית שלה, ובאופן זה סייע במניעת הפצתה. המבחן וסרמן גילה שמחלת "השיתוק הכללי המתקדם" הוא הפרעה מוחית שנגרמת על ידי העגבת שלא טופלה. מבחן וסרמן או בורדה-וסרמן נשאר זמן רב כלי יסודי לאבחון העגבת ומניעתו אך הוחלף עם הזמן בחלופות מודרניות יותר. החל משנת 1913 ועד יום מותו וסרמן היה מנהל מכון הקייזר וילהלם לטיפול נסיוני בברלין-דאהלם. וסרמן היה נשוי לאליס פון טאוסיג (ילידת 1874, בתו של תאודור פון טאוסיג בדומה לאחיותיה, קלרה והציירת הלן פון טאוסיג, היא נרצחה באושוויץ ב-1943. לזוג וסרמן נולדו שני ילדים, רוברט (1943-1897) ונספה במחנה הריכוז מכלן בבלגיה ופרנץ. פרנץ פון וסרמן עלה לישראל ונפטר בתל אביב ב-1956. 1921 - וסרמן היה הזוכה הראשון לפרס אהרונסון . מדיה וקבצים בנושא אוגוסט פון וסרמן בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר Who named it אוגוסט פון וסרמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אוגוסט פון וסרמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באתר ביוגרפיות של אישים מבוואריה באתר הגניאלוגי geni