laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוחובה

חוחובה (שם מדעי: Simmondsia chinensis; שם עממי: Jojoba) הוא שיח שמוצאו ממדבריות סונורה ומוהאבי בדרום קליפורניה, אריזונה ואזורי מקסיקו השכנים להן. גובהו של השיח מגיע ל-3–4 מטרים, עם עלווה צפופה. העלים מנוגדים ואובאליים, באורך 2–4 ס"מ וברוחב 1.5–3 ס"מ, מעובים בצבע אפור ירוק. הפרחים קטנים, ירקרקים-צהבהבים וללא עלי כותרת. כל צמח הוא חד-מיני, משמע זכר או נקבה, אך קיימים הרמאפרודיטים נדירים ביותר. הפרי הוא דמוי בלוט באורך 1–2 ס"מ ומכיל זרע קשה חום כהה שתכולת השמן בו כ-50%. שיח החוחובה הוא דו-ביתי. את החוחובה מגדלים בין היתר להפקת השמן (המכונה "שמן חוחובה") מזרעיה. השמן מתייחד בכך שיש בו שרשרות ישרות ארוכות ביותר (C40–C46) של אסטר ללא טריגליצרידים, מה שהופך אותו דומה יותר בתכונותיו לשומן העור מאשר שמנים צמחיים אחרים, תכונה מועילה לשימוש קוסמטי. שמן חוחובה דומה בתכונותיו לשמן לווייתנים ומהווה תחליף לו. השמן ניתן לזיקוק משום שהוא חסר ריח וצבע ועמיד לחימצון, במצב זה הוא משמש לרוב כחומר לחות בקרמים או שמן נושא לבישום. שמן חוחובה משמש גם לייצור ביודיזל, תוסף לדלק למכוניות ושמן סיכה של מכניקה עדינה, בגלל היותו חומר שימון המתפרק טבעית. מגדלים חוחובה במספר אזורים מדבריים בעולם וביניהם ישראל, ארגנטינה, מקסיקו, פרו, אוסטרליה, ברזיל, פראגוואי, דרום אפריקה וארצות הברית. בישראל פועלת התאגדות מגדלי החוחובה, ומשרד החקלאות מפעיל את "מיזם החוחובה". בדרך כלל מטעי החוחובה הם ביחידות גידול גדולות של אלפי דונמים כדוגמת "חצרים", אך ישנם גם משקים מושביים קטנים כ"משק מוזס" בכפר רתמים. גידול החוחובה בישראל התאפשר הודות למחקרים שביצעה פרופסור עליזה בנציוני במכון לחקר הנגב ששייך לאוניברסיטת בן-גוריון[דרוש מקור]. הצמחים הראשונים הובאו לישראל למכון לחקר הנגב ב-1961 ולאחר מאמצי מחקר שארכו כ-25 שנים, פותחו זנים ונמצאו דרכי ריבוי שהפכו את ישראל ליצרנית שמן החוחובה הגדולה בעולם, עם נתח שוק של 40%.[דרוש מקור] רוב שטחי החוחובה בישראל, כ-25,000 דונם, נמצאים בנגב ומושקים בעזרת טפטפות תוך ניצול מים מטוהרים, המופקים משפכים ונאגרים במאגרים מיוחדים. מדינת ישראל נמצאת במקום הראשון בעולם בהפקת יבולי חוחובה, ואחריה ארצות הברית וארגנטינה. מטעי חוחובה פרוסים מכפר רתמים בדרום ועד נתיב הל"ה בשפלה[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא חוחובה בוויקישיתוף חוחובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוחובה, באתר ITIS (באנגלית) חוחובה, באתר NCBI (באנגלית) חוחובה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חוחובה, באתר Tropicos (באנגלית) חוחובה, באתר GBIF (באנגלית) חוחובה, באתר The Plant List (באנגלית) חוחובה, באתר IPNI (באנגלית) Jojoba - The Gold of Desert עמוס דה וינטר, לגלות את החוחובה מחדש, קו למושב, 11 באפריל 2019
נמל התעופה דונג הוי

נמל התעופה דונג הוי (בווייטנאמית: Cảng hàng không Đồng Hới או Sân bay Đồng Hới) הוא נמל תעופה בכפר לוק נינה, 6 ק"מ מצפון לעיר דונג הוי, שהיא בירת מחוז קואנג בינה בווייטנאם, כ-500 ק"מ דרום-מזרח מהאנוי דרך כבישים. מסלול ההמראה נבנה תחילה ללא בטון על ידי גורמים צרפתיים בשנות השלושים של המאה ה-20 כדי לסייע במלחמת הודו-סין הראשונה. לוחמי צפון וייטנאם שיפרו את המסלול כדי להיעזר בו כבסיס במלחמת וייטנאם. ב-30 באוגוסט 2004 החלו עבודות לשחזור נמל התעופה, ואלו יועדו להסתיים ב-2006, אבל בפועל לא נפתח נמל התעופה עד 2008. ב-18 מאי 2008 נפתח נמל התעופה לטיסה הראשונה מנמל התעופה נוי באי בהאנוי. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה דונג הוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה דונג הוי "Khởi công xây dựng sân bay Đồng Hới". Thanh Nien. 2004-08-30. אורכב מ-המקור ב-2017-01-04. נבדק ב-2008-07-05. "Gov't to expand Dong Hoi airport". Vietnam News. 2008-05-07. אורכב מ-המקור ב-2012-02-13. נבדק ב-2008-07-05. "Khai trương cảng hàng không Đồng Hới". Tuoi Tre. 2008-05-19. אורכב מ-המקור ב-2012-06-29. נבדק ב-2008-05-19. ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טבסאראנים

טַבַּסַארַאנִים הם קבוצה אתנית החיה ברובה ברפובליקת דאגסטן, שהיא חלק מן הפדרציה הרוסית. על פי סקר האוכלוסין שנערך בפדרציה הרוסית בשנת 2002, מנו הטבסאראנים 131,785 נפש, מתוכם כ-40% גרו בערים, ואילו 60% גרו בכפרים. כ-110,000 מהטבסאראנים גרים בדאגסטן. ריכוזם הגדול הוא באזור ההרים שבדרום-מערב דאגסטן. רבים מהם גרים בבירה מחצ'קלה. הטבסאראנים שייכים למשפחת העמים הצפון-קווקזיים, והם קרובים מבחינה אתנית ללזגינים. הם דוברים את השפה הטבסאראנית, השייכת למשפחת השפות הצפון-מזרח קווקזיות. דתם היא האסלאם הסוני. עם הטבסארנים המפורסמים נמנית הקופצת במוט הרוסייה ילנה איסינבייבה. מדיה וקבצים בנושא טבסאראנים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קבוצות אתניות ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלנה לופסקו

אלנה לופסקו (ברומנית: Elena Lupescu;‏ סביבות 1896 - 29/30 ביוני 1977), הידועה גם כמגדה לופסקו הייתה פילגשו של קרול השני, מלך רומניה. כמה שנים לאחר שקרול ויתר סופית על המלוכה הוא נשא אותה לאישה (ב-1947). המלך וסביבתו נהגו לכנותה "דודויה". בגלות התחתנה עם קרול בברזיל ב-1947 וחיה בהמשך בפורטוגל. לופסקו הייתה בתם של נחום גרינברג – יהודי שהתנצר לפי הפולחן הרומני-אורתודוקסי ושינה את שמו לניקולאיה, ושל אליזה פאלק – רקדנית יהודייה מומרת קתולית מווינה. היה לה אח יותר צעיר בשם קונסטנטין לופסקו. התעמולה האנטישמית טענה, אך אין הוכחות לכך, שהשם לופסקו בא משם משפחה קודם של אביה, "וולף". אלנה לופסקו נקראה תכופות גם מגדה לופסקו ומקור שם זה אינו ברור. לדבריה שם זה הודבק לה בטעות על ידי עיתונאי איטלקי. לופסקו גדלה בבוקרשט וקיבלה בילדותה חינוך קתולי בפנימיה היוקרתית בזמנה, "דיאקונסלה" (Diaconesele), שנוהלה על ידי נזירות מן המכון המריאני מנימפנבורג, הקשור למסדר הישועי. לפי ארתור קווינלאן, בשלב מסוים בחייה, משפחתה עברה לגור בסולינה, נמל בשפך הדנובה, שבה אביה פתח בית מרקחת. בשנת 1912 עברו לגור ביאשי שם פתחו חנות. בשנים 1919–1920 או 1923 לופסקו הייתה נשואה לקצין צבא, יון טמפיאנו, ממנו התגרשה. בשנת 1925 היא הפכה למאהבת של הנסיך קרול מרומניה, אשר הומלך בשנת 1930 והפך למלך קרול השני. היא תוארה על ידי אמו של קרול, המלכה מריה, כ"פני החטא המוטבעות בשורות אדומות". היא תיארה את עצמה במהלך הגלות עם קרול בצרפת: "אני אישה אדומת שיער אשר אוהבת את קרול." בשנת 1940 קרול ויתר על המלוכה ועבר, יחד עם אלנה לופסקו, לשווייץ ומשם לספרד. ממשלת רומניה דרשה מממשלת ספרד את הסגרתה של לופסקו באשמת מעורבות ברצח, אך אלו סירבו להסגירה. בשנת 1947, בברזיל, קרול נשא אותה לאישה. השניים עברו לגור בפורטוגל. קרול מת בפורטוגל ב-1953, אך לופסקו המשיכה לגור שם עד לפטירתה באשטוריל בשנת 1977. אחרי מותה ארון המתים שלה עם עם זה של קרלו השני נשמר בקפלת מלכי פורטוגל במנזר סאו ויסנטה דה פורה בלסבון. ב-2003 רומניה הסכימה להבאתם למנזר קורטיה דה ארג'ש ברומניה. מדיה וקבצים בנושא אלנה לופסקו בוויקישיתוף אלנה לופסקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלנה לופסקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבה רומנית על אלנה לופסקו מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות, סיפור על נסיך וזוג רגליים שהעיפו לו את הכתר, באתר הארץ, 17 בפברואר 2019 Elena Lupescu (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולדימיר קריוצ'קוב

ולדימיר קריוצ'קוב (ברוסית: Владимир Александрович Крючков; ‏29 בפברואר 1924 - 23 בנובמבר 2007) היה איש שלטון סובייטי. ראש הק.ג.ב.. וראש שירות ביון החוץ של ברית המועצות בשנים 1974–1988. נטל חלק בניסיון ההפיכה בשנת 1991. ולדימיר קריוצ'קוב נולד בשנת 1924. היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1944. היה איש שרות החוץ הסובייטי המוצב בהונגריה עד לשנת 1959, שבה החל לעבוד בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1967 הצטרף לק.ג.ב. ב-1974 נתמנה קריוצ'קוב לראש "המינהל הראשון" של הק.ג.ב., מודיעין החוץ של הארגון. בשנת 1978 נתמנה לסגן ראש הארגון. בשנת 1988 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה (הדרגה השנייה בבכירותה בכוחות המזוינים של ברית המועצות) ונתמנה לראש הק.ג.ב. בשנים 1989–1990 היה קריוצ'קוב חבר הפוליטבירו, נשיאות המפלגה הקומוניסטית. בעת בניסיון ההפיכה באוגוסט 1991, שהיה ניסיון כושל של הקומוניסטים השמרנים לבלימת הרפורמות של מיכאיל גורבאצ'וב, היה קריוצ'קוב אחד מששת ראשי הקושרים, השני במעלה לגנאדי ינאייב, ראש הקושרים. במסגרת הקשר היה קריוצ'קוב חבר בוועדת החירום שהחליפה למשך שלושה ימים את גורבצ'וב שהודח. לאחר כישלון ההפיכה הודח מתפקידו, הועמד למשפט ונדון למאסר. בינואר 1993 שוחרר מהכלא בתנאים מגבילים, וב-1994 זכה לחנינה מהפרלמנט הרוסי הדומה. ולדימיר קריוצ'קוב מת בשנת 2007 ממחלה במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר קריוצ'קוב בוויקישיתוף ולדימיר קריוצ'קוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נבחרת קיריבטי בכדורגל

נבחרת קיריבטי בכדורגל (באנגלית: Kiribati national football team) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת קיריבטי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קיריבטי. הנבחרת שייכת לקוניפ"א ולקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC), אך אינה חברה רשמית בפיפ"א. הנבחרת שיחקה רק שמונה משחקים רשמיים בתולדותיה ובכולם הפסידה חוץ ממשחק אחד מול ונואטו. שישה מהמשחקים התקיימו במסגרת גביע דרום האוקיינוס השקט. 30 באוגוסט 1979 בפיג'י - הפסידה לפיג'י 0–24 1 בספטמבר 1979 בפיג'י - קיריבטי הפסידה לפפואה גינאה החדשה 0–13 5 בספטמבר 1979 בפיג'י - הפסידה לטובאלו 0–19 30 ביוני 2003 בפיג'י - הפסידה לטובאלו 2–3 3 ביולי 2003 בפיג'י - הפסידה לאיי שלמה 0–7 5 ביולי 2003 בפיג'י - הפסידה לפיג'י 0–12 7 ביולי 2003 בפיג'י - הפסידה לונואטו 0–18 עד 1975 - לא נכנסה 1979 - סיבוב ראשון (יוצגה על ידי קבוצה) 1983 עד 1995 - לא נכנסה 2003 - סיבוב ראשון 2007 - לא נכנסה 2011 - סיבוב ראשון 2015 - לא העפילה (התחרות הייתה עד גיל 23) 2019 - לא העפילה 2023 - פרשה
מדחום גלילאו

מדחום גליליאו או תרמוסקופ, הוא כלי שנועד להמחיש שינוי טמפרטורה מבלי למדוד את ערכה. באמצעות יישומו של עיקרון השפעת שינוי הטמפרטורה על צפיפות חומר. את הרעיון לכלי הגה וניסח בתחילת המאה ה-17 גליליאו גליליי. בשאלה אם גלילאו עצמו בנה דגם של התרמוסקופ והשתמש בו בניסוייו או שמא היו אלו תלמידיו וממשיכי דרכו הדעות חלוקות. התרמוסקופ המקורי בנוי תווך זכוכית ובראשו כדור דמוי ביצה בגודלו וצורתו, שלתחתיתו משתלב צינור דק וארוך דמוי מבחנה, שחלקו התחתון עובר דרך פקק שעם עד לבסיסו של כלי קיבול דמוי כד שלו פתח משני צר יותר דרכו ממלאים את הטרמוסקופ בנוזל, אף הוא פקוק שעם. הכלי עובד על עקרון כח הציפה (buoyancy). כאשר תשתנה הטמפרטורה מחוץ למכשיר כך תשתנה הטמפרטורה בתווך המכשיר ובעקבותיו צפיפות הנוזל בתווך. שינוי הצפיפות מביא לשינוי נפח הנוזל - התפשטותו או התכווצותו, המוצא ביטויו בעלייה או ירידה של מפלס הנוזל. ארכימדס כבר עמד על כך שמשקלו של גוף צף שווה לכח הציפה - נפח המים שהגוף דוחה, ושינויי טמפרטורה משנים את נפחו אך לא מסתו. חפיץ בן זמננו הממחיש את העיקרון עליו הגה וביסס גלילאו את המכשיר הנקרא על שמו בתוספת כדורים ולהם מחוברות דיסקיות - יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט, המאוחרות לתקופתו של גלילאו שהופכות את התרמוסקופ של גלילאו (ממחיש שינוי טמפרטורה) למדחום (מודד שינוי טמפרטורה). החפיץ עשוי גליל זכוכית ובתווך שלו נוזל שקוף וכדורי זכוכית אטומים הממולאים נוזלים בצבעים שונים. כאשר משתנה טמפרטורת הנוזל משתנה בהתאם גם צפיפותו. כמות הנוזל בכדורים (כמעט) שווה אך משקל הדיסקיות המחוברות אליהם שונה במקצת בין כדור לכדור והוא שקובע את הצפיפות (יחס מסה/ליחידת נפח) האפקטיבית של הכדורים ומכאן אם ירחפו או ישקעו בגליל בהתאם לטמפרטורה. על הדיסקיות מסומנות יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט המאפשרות על פי מיקום הכדורים לקבל הערכה מקורבת לטמפרטורה השוררת בחלל בו נמצא החפיץ. אופן קריאת הטמפרטורה: המספר המופיע על הדיסקית של הכדור ה"מרחף" בנוזל מציין את הטמפרטורה. אם אף כדור אינו מרחף הטמפרטורה היא בין זו של הכדור התחתון שצף לכדור העליון השוקע. אחרת, הטמפרטורה גדולה מהטמפרטורה המצוינת על הכדור השוקע העליון, אם כל הכדורים שוקעים, או קטנה מזו שעל הכדור הצף התחתון, אם כל הכדורים צפים. מדיה וקבצים בנושא מדחום גלילאו בוויקישיתוף העתק דגם התרמוסקופ שתכנן גלילאו באתר המוזיאון המקוון של גלילאו אתר The Galileo Project הגדרה מילונית של טרמוסקופ העתק דגם הטרמוסקופ שתכנן גלילאו באתר המוזיאון המקוון של גלילאו אין משמעות לצבע מלבד הפיכת החפיץ לאביזר עיצובי
ארנאוט דניאל

ארנאוט דניאל (Arnaut Danièl) היה משורר וטרובדור פרובאנסלי שפעל בעיקר בין השנים 1180–1200 וכתב בשפה האוקסיטנית. נולד בעיר ריבראק (Rabairac‏, Ribérac) בחבל אקיטן. דניאל היה הראשון שהשתמש בססטינה, צורת שירית של בתים בעלי שש שורות עם כללים מורכבים של משקל וחזרה על מילים. לדניאל הייתה השפעה על השירה האירופית בימי הביניים. דנטה מכנה אותו "היוצר הטוב ביותר" (il miglior fabbro) בפרק "כור המצרף" בקומדיה האלוהית וציטוט משירו הוא הקטע היחיד ביצירה שלא כתוב באיטלקית. פרנצ'סקו פטרארקה שיבח אותו וקרא לו "האדון הגדול של האהבה" (gran maestro d'amor) ביצירתו Trionfo d'amore. גם בעת החדשה משוררים הביעו את הערכתם כלפיו: עזרא פאונד שיבח את עבודתו וניתח אותו בפרוטרוט בספרו The Spirit of Romance‏ (1910); ת. ס. אליוט, בתורו, הקדיש את יצירתו ארץ הישימון לפאונד וכינה אותו "il miglior fabbro" וכלל הפניות נוספות לדניאל. מדיה וקבצים בנושא ארנאוט דניאל בוויקישיתוף ארנאוט דניאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארנאוט דניאל, באתר Discogs (באנגלית) כתבי ארנאוט דניאל באתר trobar.org ארנאוט דניאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Windows Live Mail

Windows Live Mail היא תוכנת ניהול דואר אלקטרוני מחבילת התוכנות Windows Live (שם מותג שהחליף את msn), פרויקט ההובלה של מיקרוסופט, שמטרתה לשפר את מערכת חלונות. התוכנה החליפה את תוכנות הדואר האלקטרוני הקודמות של מיקרוסופט, בהן Outlook Express (שנמצאת בXP) ו-Windows Mail (שנמצאת בVISTA ודי דומה ל-windows live mail). התוכנה משפרת התאמת מערכת הדואר האלקטרוני לשאר תוכנות מיקרוסופט בסביבת חלונות, ומספקת שירותי ניהול דואר אקלטרוני נפוצים, לרבות ניהול חשבונות ספקי שירות אחרים דרכה. בישראל החליף המותג Live Hotmail את Hotmail.co.il בפורטל MSN ב-6 בינואר 2008. ב-2012 הוחלף השירות בהדרגה לOutlook.com ב-2013 הושלם המעבר. outlook.com Mozilla Thunderbird נועה פרג, ‏MSN ישראל: Live Hotmail יחליף רשמית את Hotmail.co.il ב-6 בינואר 2008, באתר גלובס, 26 בדצמבר 2007 צבי קצבורג, ‏מיקרוסופט השיקה את שירות הדואר אאוטלוק.קום ופתחה אותו לכלל הציבור, באתר "אנשים ומחשבים", 19 בפברואר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסנני צ'בישב

מסנני צ'בישב הם מסננים אשר משמשים לצורכי עיבוד אותות (בהנדסת חשמל ובפרט באלקטרוניקה) המתבססים על פולינומי צ'בישב. ישנם שני סוגים של מסננים: מסדר ראשון ומסדר שני. G n ( ω ) = | H n ( j ω ) | = 1 1 + ϵ 2 T n 2 ( ω ω 0 ) {\displaystyle G_{n}(\omega )=\left|H_{n}(j\omega )\right|={\frac {1}{\sqrt {1+\epsilon ^{2}T_{n}^{2}\left({\frac {\omega }{\omega _{0}}}\right)}}}} ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה. G n ( ω , ω 0 ) = 1 1 + 1 ϵ 2 T n 2 ( ω 0 / ω ) . {\displaystyle G_{n}(\omega ,\omega _{0})={\frac {1}{\sqrt {1+{\frac {1}{\epsilon ^{2}T_{n}^{2}\left(\omega _{0}/\omega \right)}}}}}.} ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה. מדיה וקבצים בנושא מסנני צ'בישב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורון אגוזי

דורון אגוזי (נולד ב-25 באוקטובר 1980 במעברות) הוא קלע ישראלי. אגוזי החל להתאמן כנער במועדון הקליעה הפועל מעברות, והיה לחניכו של גיא סטריק. הישגו הראשון בזירה הבינלאומית היה המקום הרביעי באליפות אירופה בירי ברובה אוויר, שנערכה בהונגריה ב-2004. בשנת 2005 זכה במקום השמיני באליפות אירופה בקליעה שנערכה בסרביה, בתחרות ירי משלושה מצבים מ-50 מטרים. הוא חזר על הישג זה באליפות אירופה שנערכה בגרנדה ב-2007, ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג. באולימפיאדה דורג אגוזי במקום ה-41 בתחרות ברובה אוויר מ-10 מטרים, ובמקום ה-36 בתחרות בירי משלושה מצבים. במקביל לאימוני הקליעה, עובד אגוזי במחלקת המחקר והפיתוח של מפעל התרופות "תרימה" בקיבוץ מעברות ולומד לתואר בהנדסת מכונות בטכניון. דורון אגוזי, באתר olympedia.org דורון אגוזי, באתר התאחדות הקליעה הבין-לאומית רועי בית לוי, כחוט השערה, באתר הארץ, 1 בינואר 2008 ניר שועלי, "דורון אגוזי לא מחטיא את בייג'ינג", nrg,‏ 14.5.2008.
קראקס

קראקס (בספרדית: Caracas) היא עיר הבירה של ונצואלה והעיר הגדולה ביותר בה. מתגוררים בה 1.9 מיליון תושבים (2011). באזור המטרופולין (קראקס רבתי) מתגוררים 3.1 מיליון תושבים (2013). העיר ממוקמת בצפון המדינה, בקרבת הים הקריבי. גובהו של עמק קראקס הוא בין 800 - 1000 מטרים מעל פני הים, ובינו לבין החוף חוצצים הרי האבילה שגובהם 2,765 מטרים. העיר נוסדה בשנת 1567 בשם סנטיאגו דה ליאון דה קראקס על ידי מגלה ארצות הספרדי דיאגו דה לוסנדה. בעיר זו נולדו פרנסיסקו דה מירנדה בשנת 1750, וסימון בוליבר בשנת 1783. במהלך המאה ה-16 העיר הותקפה על ידי פיראטים, אבל ההרים בחוף שימשו כמחסום טבעי, אחת הסיבות שגרמו לכך שבשנת 1577 העיר הפכה לבירת הפרובינציה של ונצואלה. למרות זאת ב-1680 הצליחו הפיראטים להגיע לעיר דרך מעבר הרים שלא היה בשימוש רב ושרפו את העיירה. ב-1777 הפכה העיר למרכז השלטוני של הקפיטניה של ונצואלה. ב-1811 נקראה הכרזת העצמאות בעיר שפתחה את מלחמת העצמאות של ונצואלה אשר נמשכה עד 1821. ב-26 במרץ 1812 הרסה רעידת אדמה את העיר. השלטונות באותה עת הציגו את רעידת האדמה כסימן אלוהי נגד ההתקוממות ועונש משמיים על הניסיונות למרוד בכתר הספרדי. בשנת 1830 הפכה העיר לבירת ונצואלה. גילוי הנפט באזור בראשית המאה ה-20 הביא להתפתחותה הכלכלית של העיר. כיום חיים בוונצואלה כ-25 אלף יהודים, רובם המכריע בעיר הבירה קראקס. היהודים מאוגדים בקהילות שהעיקריות שבהם הן Unión Israelita de Caracas - הקהילה האשכנזית הגדולה והמבוססת, והקהילה הספרדית שהיא קטנה יותר, מסורתית יותר ובחלקה אף חרדית. במקום קיימת גם קהילה קטנה של בית-חב"ד המקומי המורכבת הן מיהודים אשכנזים והן מיהודים ספרדים. בקרב יהודי קראקס קיימת הגירה שלילית, ההגירה קשורה לשלטון הקומוניסטי במדינה, למצב הביטחוני הירוד ולמיתון הכלכלי, רבים מהיהודים העוזבים את ונצואלה, בוחרים להגר לפלורידה שבארצות הברית. בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי סימון בוליבר. הרכבת התחתית של קראקס פועלת החל משנת 1983. לקראקס ברית ערים תאומות עם הערים: ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית ארצות הברית ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית ספרד מלייה, ספרד ספרד סנטה קרוס דה טנריפה, ספרד (מ־1981) ארגנטינה רוסאריו, ארגנטינה (מ־1998) ונצואלה קורו, ונצואלה קריית האוניברסיטה של קראקס המרכז הפיננסי קונפיננסאס פרנצ'סקה בורי, בדירה של אליאנה יש חתיכת עוף וחצי קילו אורז. היא מציעה לי כוס מי גשם. הייתי שותה כל דבר עכשיו, באתר "ידיעות אחרונות", 24 באפריל 2019 קראקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קראקס (ונצואלה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ונצואלה ובנושא יישובים באמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פחמון (כימיה)

בכימיה, פִּחְמוּן או קַרבּוֹנִיזַצְיה הוא תגובה כימית שבה חומר אורגני מתפרק לפחמן וגזים שונים, בתהליך פירוליזה או זיקוק יבש. התהליך משמש לעיתים קרובות בכימיה אורגנית ליצור גז פחם או זפת פחם מפחם גולמי. דלקים מאובנים הם תוצר של תהליך פחמון של חומר אורגני. כאשר ביומסה נחשפת לפרץ חום חזק (כמו בפיצוץ פצצת אטום או זרם פירוקלסטי של הר געש), הפחמון יכול להתרחש במהירות, ונותר פחמן מוצק. כאשר הושמדה העיר הרומית הרקולנאום בהתפרצות וזוב, חומרים אורגניים רבים, כמו רהיטים, עברו פחמון מהיר עקב החום הרב. תהליך הפחמון אקסותרמי בדרך כלל, כלומר פולט אנרגיה. לכן התהליך יכול להזין את עצמו. לדוגמה, עבור גלוקוז, התגובה פולטת כ-237 קלוריות לגרם. פחמון במונחון IUPAC ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיקה (מאטיס)

"מוזיקה" (בצרפתית: Musica) הוא ציור פוביסטי מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס. הוא צויר כהמשך לציור "הריקוד" (1909), בהזמנת אספן האמנות הרוסי סרגיי שצ'וקין. הציור מתאר חמש דמויות העוסקות בפעילות מוזיקלית. שלוש מן הדמויות שרות, ואילו השתיים נוספות מנגנות בחליל ובכינור. הדמויות מעוצבות בצורה סכימטית. הן דומות אחת לשנייה וחסרות מאפיינים ייחודיים. גופן משורטט בשטיחות והן מוקפות בקו קונטור עבה. בשונה מן הציור "הריקוד", הקומפוזיציה של ציור זה היא סטטית, והחלק המוקדש לתיאור האדמה הוא גדול הרבה יותר. בנוסף, בעוד שלשתי הדמויות המנגנות מתואר איבר מין נשי, הרי הדמויות האחרות חסרות אפיון מגדרי כלשהו. מאטיס עבד על הציור ללא הכנה מוקדמת, והקומפוזיציה שלו שונתה תוך כדי העבודה. מוזיקה(הקישור אינו פעיל), אתר מוזיאון הארמיטאז' (באנגלית).
המשחתות מסדרת אקאצוקי

המשחתות מסדרת אקאצוקי היא סדרה של 4 משחתות מיוחדות שנבנו עבור הצי הקיסרי היפני. ארבעתן נבנו במספנות העיר ססבו והושלמו בשנת 1932. רק משחתת אחת, היביקי, שרדה את המלחמה ונמכרה לברית המועצות, שם זכתה לשרת תחת השם "פריטקי" (זריז). היא נמכרה לגרוטאות בשנת 1963. אקאצוקי נכנסה לשירות בנובמבר 1932 ושירתה במימי יפן. היא השתתפה במלחמת סין - יפן השנייה שפרצה באוגוסט 1937. לאחר תחילת מעשי האיבה עם האמריקאים אחרי תקיפת פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 הועברה לזירה זו והשתתפה במספר קרבות. כמו כן, תמכה בכוחות פלישה יפניים לאינדונזיה שהייתה שייכת בזמנו להולנד והייתה מעורבת בקרב יאווה שהתרחש במימי אינדונזיה בסוף פברואר 1942. בתחילת יוני השתתפה בקרב על האיים האלאוטיים וסייעה לצבא היפני הקיסרי לפלוש לאי קיסקה. כמה חודשים לאחר מכן, השתתפה במערכה על גוודלקנל. במהלך הקרבות טיבעה יחד עם מספר ספינות נוספת את הגוררת האמריקאית "סמינול" ואת ספינת הסיור "YP-284" כמו כן, הסבה נזק לשולת המוקשים "זיין". במהלך הקרב ניזוקה המשחתת על ידי סוללה של ארטילריית חופים. שלושה שבועות לאחר מכן, השתתפה בקרב גדול שנערך ליד גוודלקנל. השייטת היפנית נתקלה בכוח אמריקאי גדול, ואקאצוקי, שהייתה מוצבת באגף הימני של השייטת היפנית, נפגעה בצורה קשה על ידי הספינות האמריקאיות וטבעה. מרבית אנשי צוותה טבעו יחד עמה. המשחתת נכנסה לשירות יחד עם שאר אוניות הסדרה. לקחה חלק בקרבות רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. בסוף המלחמה נמכרה לצי הסובייטי ושירתה בו עד שנת 1963 תחת השם "פריטקי". איקזוצ'י (ביפנית "רעם") נבנתה באורגה בשנת 1932 והשתתפה במלחמת סין–יפן השנייה. כמו כן, השתתפה האוניה במלחמת העולם השנייה. בתחילת מעשי האיבה, לקחה חלק, יחד עם אוניות נוספות, בתקיפה ב-8 בדצמבר 1941 על הונג קונג ולאחר מכן נותרה באוקיינוס ההודי ואינדונזיה. במרץ 1942 חילצה 442 ימאים בריטיים שספינותיהם טובעו, אף על פי שהדבר הציב אותה בסכנה ממתקפת צוללות ופגע ביכולותיה הקרביות בשל הכמות הגדולה של הניצולים (צוותה מנה פחות מ-200 אנשים). המעשה הונצח בספר ובתוכנית טלוויזיה. בתחילת יוני 1942 השתתפה במבצעים בצפונו של האוקיינוס השקט ששיאם היה הקרב על האיים האלאוטיים. לאחר סיום המערכה באזור האיים האלאוטיים, הועברה לדרומו של האוקיינוס במטרה לסייע לכוחות היפניים שנלחמו נגד האמריקאים בגוודלקנל. במערכה זו גרמה נזק וטיבעה מספר ספינות אמריקאיות קטנות בשיתוף עם משחתות יפניות אחרות. בנובמבר השתתפה בקרב ימי גדול במימי גוודלקנל וספגה פגיעות רבות מתותחני הצי האמריקאי שגרמו ל-21 הרוגים ו-20 פצועים בצוות האוניה. כתוצאה מהפגיעות נאלצה לחזור למספנה לתיקונים. האונייה חזרה לצפון האוקיינוס השקט בשנת 1943 והייתה נוכחת בקרב איי קומנדורסקי, אך לא לקחה בו חלק פעילה. האונייה טובעה על ידי צוללת אמריקאית בשנת 1944 בעת שליוותה אוניית משא. האונייה נכנסה לשירות יחד עם שאר אוניות הסדרה. טובעה ב-1944 בעת שליוותה שיירת מכליות. מדיה וקבצים בנושא המשחתות מסדרת אקאצוקי בוויקישיתוף
ישעיהו לביא

ישעיהו לביא (1926 - 23 ביולי 1991) היה ממייסדי חיל הקשר ומנכ"ל משרד הביטחון. לביא נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1933. למד בבית ספר "שלווה" בתל אביב, בשנת 1944 התגייס לשורות הפלמ"ח והוכשר כאלחוטן מורס. בשנת 1946 הצטרף לשירות הקשר של ארגון "ההגנה" והיה בין האחראים להפעלת שידורי הרדיו המחתרתי "קול ישראל". לביא היה האיש ששרק בכל פעם את אות התחנה במנגינת השורה "התקווה בת שנות אלפיים" מתוך התקווה. במלחמת העצמאות היה אחראי על מכלול השירותים הטכניים של חיל הקשר בצה"ל ובתום המלחמה נשלח ללימודי הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית. בשובו ארצה, בשנת 1953, מונה למהנדס ראשי וראש ענף אפסנאות קשר. בשנים 1955–1957 שימש סגן קצין קשר ראשי ובשנים 1957 - 1962 עמד בראש חיל הקשר, בדרגת אלוף-משנה. בתקופתו הואצה והועצמה הדרישה למכשור קשר נייד המיוצר באופן עצמאי, ללא תלות בגורמי חוץ, ושם החיל שונה לחיל הקשר והאלקטרוניקה. בסיום תפקידו פרש מצה"ל. בשנים 1962 עד 1964 שימש כיועץ מדעי בשגרירות ישראל בארצות הברית. בשנת 1964 מונה למנכ"ל משרד הדואר, במקביל שימש יו"ר "החברה הבינלאומית לבזק", חברה משותפת למשרד הדואר ולחברה הצרפתית לכבלים ולרדיו, שתכננה והפעילה כבל תקשורת תת-ימי בין ישראל לצרפת שאפשר לישראל תקשורת טלפון בינלאומית. בשנת 1968 מונה למנכ"ל רפא"ל. באותה שנה הוענק לו פרס ביטחון ישראל. בשנים 1970–1972 שימש בתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון. לביא שימש כיו"ר המועצה לקשר ואלקטרוניקה ונשיא הסניף הישראלי של אגודת מהנדסי החשמל (IEEE). קורות חייו בכתבה על חתני פרסי הביטחון, בעיתון דבר, 7 ביוני 1968. מדיה וקבצים בנושא ישעיהו לביא בוויקישיתוף דניאל רוזן, אל"ם ישעיהו (אישי) לביא (למברגר) – מפקדו הרביעי של חיל הקשר, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020 ישעיהו לביא (1926-1991), דף שער בספרייה הלאומית שלמה גינוסר, שידור ליל קיץ, דבר, 28 במאי 1965
צביעת הכסט

צביעת הכּסט (Hoechst staining, Bisbenzimide dyes) היא צביעה פלואורסצנטית ל-DNA דו גדילי, מכיוון שה-DNA בתאים אאוקריוטים מרוכז בגרעין התא. צביעת הכסט מאופיינת בקליטת אור בטווח אולטרה סגול (350 nm) ופליטת אור כחול (460 nm כמו DAPI), האור הכחול נפלט כאשר מולקולת הצבע נקשרת לקשר A-T ב-DNA דו גדילי, קישור של מולקולת הצבע לקשר G-C פולט ב-50% פחות צבע מקישור ל A-T, שאריות צבע שאינו אחוז ב-DNA פולט אור ירוק. ישנן מספר מולקולות דומות המשמשות לצביעת הכסט. המולקולות הללו (bis-benzimides) דומות מאוד במבנה, אך שונות בקבוצות הקיצון שלהם ובכך הן בעלות יכולת שונה לחדור דרך ממברנות. הן מסומנות כ-Hoechst 33342, Hoechst 33258, ו-Hoechst 34580. בצביעת הכסט ניתן לצבוע גם תאים מקובעים וגם תאים חיים בניגוד לצביעות גרעיניות אחרות כגון צביעת DAPI שאינה מאפשרת לצבוע תאים חיים. צביעת התאים החיים מתאפשרת בזכות יכולתם של מולקולות הצבע לחדור את הממברנה. צביעת הכסט משמשת: לסימון גרעינים במיקרוסקופיה פלואורסצנטית, לרוב כצביעת רקע; לאבחון מיקופלזמה בתאים; לצביעת כרומוזומים וקביעת קריוטיפ; למעקב אחרי מחזור התא ומציאת אחוז תאים אפופטוטיים בציטומטריה של זרימה לפי שיטה שפותחה על ידי ליאונרד הרזנברג (FACS); לגילוי DNA בנוכחות RNA על ג'ל אלקטרופורזה; לכימות DNA. הערות לגבי שימוש בצביעת הכסט: על מנת שהצביעה תפעל, יש להמיס / למהול את צבעי הכסט במים, ב-TBS או בתמיסת מלח. אין להשתמש ב-PBS כיוון שחומר זה משקיע את מולקולת הצבע. על אף יתרונותיה של צביעת ההכסט, מולקולות הצבע חודרות ממברנות ומתמקמות ב-DNA, תהליך זה מסכן את שלמות ה-DNA ומפריע בהכפלתו. חדירה של החומר אל גוף האדם עלולה לגרום למוטציות שעלולות להוביל לסרטן, על כן במהלך הצביעה יש לנקוט את אמצעי זהירות מתבקשים, כגון כפפות וחלוק. DAPI