laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סנחריב מלכי

סנחריב מלכי צבאח (בערבית: سنحاريب ملكي صباح; נולד ב-1 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ארמי-סורי ששיחק בעמדת החלוץ. מלכי נולד בקמישלי שבסוריה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לבלגיה. החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ג'טה. בקיץ 2002 הצטרף לרויאל אוניון סן-ז'ילואז מהליגה השלישית בבלגיה. בינואר 2006 חתם ברוסלארה מליגת העל הבלגית. ב-4 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לוקרן. ב-4 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד גנט. בינואר 2007 חתם בגרמינל בירסחוט. בעונתו הראשונה במועדון לא הבקיע ולו שער אחד, אולם עונה לאחר מכן הבקיע 16 שערים. בינואר 2011 הושאל לפאנטראקיקוס מהליגה היוונית השלישית עד לסיום העונה. בקיץ 2011 חתם ברודה מליגת העל ההולנדית. את עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם 25 שערים ובצוותא עם לוק דה יונג היה שני רק לבאסט דוסט שהבקיע 32 שערי ליגה, בטבלת מלך שערי הליגה. עונה לאחר מכן כבש 17 שערים. בקיץ 2013 הצטרף לקסימפאשה מליגת העל הטורקית, בה שיחק שלוש שנים. בהמשך הקריירה שיחק באל-וכרה ופתיח קארגומרוק. בינואר 2020 חזר למועדון נעוריו ג'טה, בו שיחק עד סיום העונה. בשנת 2008, מלכי הצטרף לסגל נבחרת סוריה, אותה היה זכאי לייצג כיוון שנולד בה. ב-17 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד כוויית. ב-22 ביוני של אותה שנה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד איחוד האמירויות הערביות. מלכי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2011. מדיה וקבצים בנושא סנחריב מלכי בוויקישיתוף סנחריב מלכי, ברשת החברתית אינסטגרם סנחריב מלכי, באתר Transfermarkt סנחריב מלכי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סנחריב מלכי, באתר Soccerway סנחריב מלכי, באתר WorldFootball.net סנחריב מלכי, באתר National Football Teams סנחריב מלכי, באתר FootballDatabase.eu
אוקסיטוצין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אוקסיטוצין (הורמון) – הורמון המיוצר בגוף הגורם בין היתר לצירי לידה והפרשת חלב אוקסיטוצין (תרופה) – תרופה המשמשת לקידום לידה Oxytocin – שיר של בילי אייליש
הקונגרס הציוני העולמי ה-37

הקונגרס הציוני העולמי ה-37 התכנס בבנייני האומה בירושלים ב-20–22 באוקטובר 2015 ז'- ט' בחשון תשע"ו. הקונגרס כלל 500 נציגים: 38% מישראל (199 מושבים), 29% מארצות הברית (152 מושבים), ו-33% משאר רחבי העולם (173 מושבים). בקונגרס נאם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. הקונגרס הציוני העולמי הוא הגוף הנבחר של התנועה הציונית, המבקש לייצג את היהודים ברחבי העולם, ומשמש כמוסד העליון לחקיקה וקבלת החלטות של ההסתדרות הציונית העולמית. צירי הקונגרס הם נציגים הנבחרים ממפלגות (פדרציות) ציוניות ברחבי העולם. תקציבו של הקונגרס הציוני העולמי מוערך בכמיליארד דולר לשנה. חברי הקונגרס מקיימים דיונים על נושאים עכשוויים הנוגעים לעם היהודי ולישראל, אחראים לקביעת התקציב והחוקה וממנים את חברי מוסדות התנועה, כגון ההנהלה הציונית והוועד הפועל הציוני. הקונגרס הציוני העולמי הראשון התכנס בשנת 1897 בבזל, ביוזמתו של בנימין זאב הרצל. מאז 2020 משמש יעקב חגואל כיו"ר ההסתדרות הציונית העולמית. ליהודי ישראל מיוצגים בידי 199 נציגים (38%) הנקבעים על פי המפתח המפלגתי נכון לאותו הזמן. לפיכך, בקונגרס הציוני העולמי ה-37, ייצגו את ישראל נציגים לפי תוצאות בחירות הכנסת העשרים. יהודי ארצות הברית יוצגו, רובם ככולם, על ידי מפלגות יהודיות דתיות. לדוגמה, שלוש המפלגות הדתיות הגדולות של הרפורמים (ARZA), הקונסרבטיביים (Mercaz USA), והאורתודוקסים (Religious Zionists) זכו במעל 72% מכמות הנציגים הכללית. מפלגות בולטות נוספות הן הפורום ליהודים ממוצא רוסי (American Forum for Israel), הפרוגרסיבים (Hatikvah) והימין היהודי (ארגון ציוני אמריקה, ZOA) שזכו יחדיו בכ-17% מהמושבים. יהודי שאר התפוצות אינם מנהלים בחירות אלא מחליטים וממנים את נציגיהם יחדיו (33%). מקור - תוצאות הבחירות לקונגרס הציוני פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. דן לביא, במרץ 2018 הקונגרס הציוני ה-37: "ציונות היא אידיאל אין סופי", באתר ישראל היום בקונגרס הציוני העולמי, הרפורמה תובעת את תביעתה בעתידה של ישראל רפורמה בבחירות לקונגרס הציוני העולמית הקונגרס הציוני ה-37 הקונגרס הציוני ה-37, באתר www.wzo.org.il ראש הממשלה נתניהו נואם בקונגרס הציוני ה-37 Elections to the 37th World Zionist Congress Votes Are In and Delegate Numbers Allocated, American Zionist Movement, ‏2015-06-10 (באנגלית) Reform wins plurality of U.S. vote for World Zionist Congress, Jewish Telegraphic Agency, ‏5 ביוני 2015 (באנגלית)
פול רנסון

פול רנסון (בצרפתית: Paul Ranson‏; 29 במרץ 1864 – 20 בפברואר 1909) היה צייר וסופר צרפתי, הקשור לתנועת הנאבי. אמו נפטרה בלידה, והוא גדל וחונך על ידי אביו סבו וסבתו. אביו לואיס קזימיר רנסון היה פוליטיקאי שכיהן שתי קדנציות כראש עיריית לימוז'. הוא קיבל את שיעורי הציור הראשונים שלו מסבו, ז'אן ז'אק מקארט, ונרשם לבית הספר לאמנויות יפות ב-1877. בשנת 1884, הוא התחתן עם בת דודתו הראשונה, מארי-פרנס רוסו, ולמשך זמן מה למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות דקורטיביות, לפני שעבר לאקדמיה ז'וליאן, שם למד אצל טוני רובר-פלורי בין השנים 1886 ל-1891. בשנת 1888, הוא הפך לאחד מחמשת החברים המייסדים של "תנועת הנאבי", קבוצה שמילאה תפקיד גדול במעבר מהאימפרסיוניזם לסגנונות השונים של האמנות המודרנית. בין המייסדים היו פול סריזייה, פייר בונאר ומוריס דני. בשנת 1891, הוא השתתף בהופעות הסימבוליסטיות בתיאטרון האמנות, שם המשורר, פול פורט, ארגן מופעים לטובת חברו המשורר, פול ורליין ופול גוגן. הוא גם השתתף בתערוכות קבוצתיות שנערכו בין השנים 1891 ל-1895, וכן בסלון בפריז ובבריסל לאחר 1894. באותה שנה, הוא הפנה את העניין שלו להמשך חייו בתיאטרון בובות על ידי פתיחת תיאטרון כזה מעשה ידיו של ז'ורז' לקומב. עם זאת, הוא נתקל בכמה קשיים זמן לא רב לאחר מכן, כאשר מות אביו החורג, צ'ארלס רוסו, אילץ אותו ואת מארי לפנות את דירתם. התעניינותו בתיאוסופיה, קסם ותורת הנסתר בא להבדיל אותו מחברו בתנועת הנאבי. בשנת 1898, הריונה של מארי הביא לקשיים נוספים, שכן הוא נפגע מאיבוד הדוגמנית האהובה עליו. לאחר 1899 החל מצב בריאותו להידרדר וציוריו השתנו - הוא התמקד במיתולוגיה, כישוף ונושאים אנטי ממסדיים. בשנת 1908, כשראו אותו מתמודד עם בעיות בריאות וכסף חמורות, חבריו בתנועת הנאבי הקימו את ״האקדמיה רנסון״, והפקידו בידיו את ניהולה. מארי השתלטה עליה לאחר מותו והאקדמיה שרדה בצורות שונות, עד 1955. הוא מת ממחלת הטיפוס ב-1909 ונקבר בלימוז'. מדיה וקבצים בנושא פול רנסון בוויקישיתוף Ranson, Paul Élie, Oxford University Press, 2011-10-31, Benezit Dictionary of Artists Frèches-Thory, Claire, & Perucchi-Petry, Ursula, ed.: Die Nabis: Propheten der Moderne, Kunsthaus Zürich & Grand Palais, Paris & Prestel, Munich 1993
משפחת פיירלאוני

משפחת פיירלאוני, (באיטלקית: Pierleoni) כלומר "בני פיטר ליאו", הייתה שושלת אצילים איטלקית ממוצא יהודי בימי הביניים. בני המשפחה הם צאצאים של היהודי המומר ליאו דה בנדיקטו (אנ'). ראשי המשפחה נשאו לעיתים קרובות את התואר "קונסול הרומאים". בני המשפחה היו בנקאים וגיבו כלכלית את הרפורמות של האפיפיור לאו התשיעי. בעוד שבני משפחת פיירלאוני בתקופת גדולתם טענו בשקר כי הם צאצאים ממשפחת האצילים הרומית העתיקה של בני האניצ'ים (אנ'), אויביהם ברומא עשו הרבה ממוצאם היהודי ועיסוקם כמלוים בריבית. בנו של ליאו היה פיטר ליאו פיירלאוני (אנ'), ובניו גרפו למשפחה תהילה כמגיני האפיפיורים: אורבנוס השני מת ביולי 1099 באחד מבתי המשפחה. כשהקיסר הנרי החמישי הגיע לרומא (1111), עמד פטרוס לאוניס בראש משלחת האפיפיור שבאה להתפייס עם הקיסר. האפיפיור פסקליס השני הפך את בנו של פיירלאוני, פיטר פיירלאוני, לקרדינל, וכן העניק את טירת סנטאנג'לו לפטרוס. ניסיונו של פיירלאוני להעמיד את אחד מבניו כנציב רומא ב-1116, אף על פי שנתמך על ידי פסקל השני, עורר התנגדות שלוותה במהומות ושפיכות דמים. פטרוס, יהפוך מאוחר יותר לאנטי אפיפיור אנקלטוס השני, ואחיו, ג'ורדנו פיירלאוני (אנ'), עם תחיית הקומונה של רומא ב-1144, הפך לראש הרפובליקה כפטריק. המשפחה תמכה בדרך כלל באפיפיור וייצגה את פלג הגואלפים בעיר נגד הגיבלינים, לעיתים קרובות בהנהגתם של משפחת פרנג'יפאני. שטח המשפחה רחב וכולל את אי הטיבר ובית מגדל נוסף ליד תיאטרון מרקלוס. שני ענפים של משפחת פיירלאוני עדיין קיימים. הראשון הוא זה של מטליקה ופזארו במרקה והשני הוא של צ'יטה די קאסטלו באומבריה. שניהם עדיין בני האצולה האיטלקית. מדיה וקבצים בנושא משפחת פיירלאוני בוויקישיתוף
השלום של טראמפ

השלום של טראמפ – הסכמי אברהם והמהפך במזרח התיכון הוא ספר עיון של העיתונאי ברק רביד. הספר, בעריכתה של יפעת גבעון, יצא לאור ב-12 בדצמבר 2021 על ידי הוצאת "משכל". אורכו של הספר 367 עמודים ברוטו ו-333 נטו, והוא מחולק ל-14 פרקים נוסף על פתח דבר ועל סוף דבר. את עטיפת הספר, שבה מוצגת מפת המזרח התיכון כשערו האדמוני של טראמפ, יצר המעצב הגרפי פיני חמו. תוכן הספר עוסק בכהונתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בין 2017 ל-2021 בכל הנוגע אל המזרח התיכון בכלל ומדינת ישראל בפרט, החל מן המשא ומתן לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות "עסקת המאה" ועד לנורמליזציה והשלום בין מדינת ישראל למדינות המפרץ באמצעות "הסכמי אברהם". המידע בספר מתואר באמצעות ראיונות נרחבים עם בכירי ממשל טראמפ וממשלות ישראל השלושים וארבע והשלושים וחמש בתקופה המתוארת לעיל, והוא כולל בו פרסומים ראשונים ובלעדיים בדבר פעילויות חשאיות של משרד החוץ הישראלי והתרחשויות פרטיות בבית הלבן. הספר זכה לסיקור נרחב בתקשורת הישראלית, זאת בעיקר לאור תוכן הריאיון של טראמפ עם רביד בו זה הראשון דיבר בגנותו של ראש ממשלת ישראל לשעבר בנימין נתניהו. המבקרים העניקו לספר ביקורות חיוביות, והוא סוקר בהרחבה בעיתונות הישראלית. המאייר אדל רודריגז, שעובד כפרילנסר עבור מגזין "Time", האשים את רביד וחמו בגנבה ספרותית והפרת זכויות יוצרים של העטיפה. השלום של טראמפ – הסכמי אברהם והמהפך במזרח התיכון, ידיעות ספרים השלום של טראמפ – הסכמי אברהם והמהפך במזרח התיכון, הספר המלא (זמין לסטודנטים ולחוקרים) טראמפ: "גנבו בחירות ונתניהו רץ לברך את ביידן. מאז לא דיברתי איתו. Fuck him", באתר ynet, 10 בדצמבר 2021 טראמפ מדבר: "לא שוחחתי עם נתניהו מאז הבחירות בארה"ב, Fuck him", באתר וואלה, 10 בדצמבר 2021 ירון אברהם, ‏ההקלטות המלאות של טראמפ נגד נתניהו נחשפות: "בגידה אישית איומה, FUCK HIM", באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2021 אדם רז, "השלום של טראמפ": ברק רביד משרטט תמונה מרתקת של יחסי ישראל, ארה"ב והעולם הערבי, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021 עמית סגל: "טראמפ מהדורה מודרנית של אחשוורוש, שליט קפריזי", באתר אייס, 24 בדצמבר 2021 גיל משעלי, ‏מאייר מפורסם: כריכת הספר של ברק רביד מועתקת ממני, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2021
פאסווה

פסווה (בפרסית: پسوه, ידוע גם כקלעה-י פסווה) הוא כפר במחוז הכפרי לאהיג'אן-י שרקי, נפת לאג'אן, במחוז פיראנשהר, פרובינציית מערב אזרבייג'ן, איראן. במפקד ב-2006 מנתה אוכלוסייתה 2,977, ב-515 משפחות. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
למור מוכתר

למור מוכתר (שם מדעי: Eulemur coronatus) הוא מין של פרימט מהסוג למור האנדמי לאי מדגסקר. אורכו של הלמור המוכתר ארבעים עד חמישים סנטימטרים. הזכר בעל פרווה בצבע חום-אדמדם ואילו הנקבה בעלת פרווה בצבע אפור-לבן. לשני הזוויגים יש כתר בצבע חום-כתום וזה מקור שמו של הלמור. הלמור המוכתר חי ביערות טרופיים יבשים ויערות נשירים יבשים בצפון מדגסקר וניזון בעיקר מפרחים, פירות ועלים. תקופת ההיריון היא עד 125 ימים והצאצאים נולדים בין ספטמבר לאוקטובר. הצאצאים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים ותוחלת החיים של הלמורים המוכתרים היא כ-20 שנה בטבע. הטורפים העיקריים של הלמור המוכתר הם חנק קרקע מלגשי, עופות דורסים וטורפי מדגסקר כמו הפוסה. הלמור המוכתר מסווג על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב באי מדגסקר וציד. בשנת 2004 נותרו כ-1,000 עד 10,000 למורים מוכתרים בטבע. מדיה וקבצים בנושא למור מוכתר בוויקישיתוף למור מוכתר, באתר ITIS (באנגלית) למור מוכתר, באתר NCBI (באנגלית) למור מוכתר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) למור מוכתר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) למור מוכתר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) למור מוכתר, באתר GBIF (באנגלית) למור מוכתר באתר הרשימה האדומה של IUCN למור מוכתר, באתר הרשימה האדומה של IUCN
ליאון פיליפס

ליאון צ'ייס "רד" פיליפס (באנגלית: Leon Chase "Red" Phillips;‏ 9 בדצמבר 1890 – 27 במרץ 1958) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של אוקלהומה וכמושל אוקלהומה ה-11. כמחוקק וכיושב ראש בית הנבחרים, הוא קנה לעצמו שם של מי שחסם את הצעותיהם של המושלים ויליאם מארי וא. ו. מרלנד, כולל מרכיבים של הניו דיל. כמושל, דחף פיליפס לקיצוצים חדים בתקציב, אך לא עלה ידו מלהימנע מתקציב בלתי מאוזן. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים, עבד פיליפס כעורך דין עד למותו. ליאון פיליפס נולד בגרנט סיטי שבמיזורי לרופוס פוטנאם וברתה ויולט (לבית ברסלר) פיליפס. בילדותו עברה המשפחה לעיירה פוס שבמחוז קאסטר שבאוקלהומה. כאשר היה סטודנט באוניברסיטת אפרוורת' שבאוקלהומה סיטי, הוא למד כמורה, אך שינה את מסלול לימודיו ללימודי משפטים וב-1916 סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת אוקלהומה. באותה שנה הוא נשא לאישה את מירטל אלנברגר מהעיר נורמן, ולשניים נולדו שני ילדים. באותה שנה התקבל פיליפס ללשכת עורכי הדין של אוקלהומה ומאוחר יותר החל להופיע בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר שירות בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, הוא שב לעיר אוקמה שבאוקלהומה, שם הוא המשיך בעיסוקו בעריכת דין. פיליפס נבחר לבית הנבחרים של אוקלהומה שלוש פעמים, וכיהן בו בשנים 1933–1938. ב-1935 הוא כיהן כיושב ראש הבית. הוא הוביל את האופוזיציה להצעותיהם של המושלים ויליאם מארי וא. ו. מרלנד, על אף שזה האחרון סייע לו להיבחר כיושב ראש בית הנבחרים. בבחירות למשרת מושל אוקלהומה התמודד פיליפס נגד מועמד המפלגה הרפובליקנית רוס ריזלי. הוא ניצח בבחירות, הושבע כמושל ב-9 בינואר 1939, וכיהן עד 11 בינואר 1943. במהלך כהונתו כמושל, הואשם פיליפס בקבלת שוחד, נשפט פעמיים, אך בסופו של דבר זוכה מכל אשמה. פיליפס היה חבר בית הנבחרים המדינתי הראשון באוקלהומה שנבחר כמושל ותקופת כהונתו עמדה בסימן של הצעותיו לקיצוץ בתקציב המדינה. על אף הקיצוצים הנרחבים, התקציב שאישר מושב בית הנבחרים של 1939 היה בלתי מאוזן. היה זה התקציב האחרון שלא היה כפוף לדרישת החוקה לתקציב מאוזן, שאושרה על ידי ציבור הבוחרים ב-1941. תיקון זה של החוקה היה ביוזמתו של פיליפס. פיליפס ראה בניו דיל כהתערבות פדרלית בענייני המדינות ונמנה עם מתנגדיו. לאחר סיום כהונתו כמושל, שב פיליפס לחוותו ליד אוקמה שבאוקלהומה, והמשיך לעסוק בעריכת דין עד יומו האחרון. ליאון פיליפס נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-27 במרץ 1958, בעת שהמתין ללקוח ליד משרד הדואר של העיר אוקמולגי. הוא נטמן בבית הקברות הילקרסט שבעיירה וליטקה. מדיה וקבצים בנושא ליאון פיליפס בוויקישיתוף ליאון פיליפס באנציקלופדיה להיסטוריה ולתרבות של אוקלהומה (באנגלית) ליאון פיליפס באתר The Political Graveyard (באנגלית) ליאון פיליפס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) A Century to Remember Archived 2012-09-10 at the Wayback Machine, Oklahoma House of Representatives Archived 2013-06-22 at the Wayback Machine, pp. 41-44. "OK Governor, 1938". OurCampaigns. Mullins, William H. "Great Depression". Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, Oklahoma Historical Society.
ביטחון פנים

ביטחון פנים הוא הפעולה של שמירת שלום בגבולות מדינה ריבונית או שטחים בעלי שליטה עצמית אחרים, בדרך כלל על ידי שמירה על החוק הלאומי, והגנה מפני איומי ביטחון פנים. האחריות לביטחון הפנים עשויה לנוע בין כוחות המשטרה לכוחות צבאיים למחצה (כגון ז'נדרמריה או משמר לאומי), ובנסיבות חריגות, הצבא עצמו. איומים על השלום הכללי עשויים לנוע בין סדר אזרחי ברמה נמוכה, אלימות בקנה מידה גדול, או אפילו התקוממות מזוינת. איומים על ביטחון הפנים עשויים להיות מופנים כלפי אזרחי המדינה, או כלפי הגופים והתשתיות של המדינה עצמה, ועשויים לנוע בין פשע קטן, פשע מאורגן חמור, אי שקט פוליטי או תעשייתי, או אפילו טרור פנימי. מעצמות זרות עשויות גם לשמש איום על ביטחון הפנים, על ידי ביצוע או מתן חסות לטרור או מרד, מבלי להכריז מלחמה בפועל. האחריות הממשלתית לביטחון הפנים תהיה לרוב על משרד הפנים, להבדיל ממשרד ההגנה או הביטחון. בהתאם למדינה, ביטחון הפנים של מדינה יישמר על ידי המשטרה הרגילה או כוחות ביטחון צבאיים יותר (הידועים בשם ז'נדרמריה או, פשוטו כמשמעו, כוחות הפנים). סוכנויות מיוחדות אחרות לביטחון פנים עשויות להתקיים כדי להגביר את הכוחות העיקריים הללו, כגון משמר לאומי, משמר גבול, יחידות משטרה מיוחדות, או היבטים של סוכנויות מודיעין של המדינה. במדינות מסוימות, ביטחון הפנים עשוי להיות האחריות העיקרית של כוח המשטרה החשאית. רמת הכוח המורשה המשמשים סוכנויות וכוחות האחראים על שמירה על ביטחון הפנים עשויה לנוע בין משטרה לא חמושה לארגונים חצי צבאיים חמושים לחלוטין, או להפעיל רמה מסוימת של נשק פחות קטלני ביניהם. במצבים אלימים, כוחות ביטחון הפנים עשויים להכיל רכיב כלשהו של ציוד צבאי כגון כלי רכב משוריינים שאינם צבאיים. בהתאם לארגון המדינה, לכוחות ביטחון הפנים עשויה להיות סמכות שיפוט ברמה הלאומית או הפדרלית. מכיוון שהמושג ביטחון פנים מתייחס לישות המדינה ואזרחיה, אנשים המהווים איומים על ביטחון הפנים עשויים להיות מוגדרים כאויב המדינה או אויב העם. אנשים שנעצרו על ידי כוחות ביטחון הפנים עשויים להיות מטופלים על ידי מערכת המשפט הפלילי הרגיל, או עבור פשעים חמורים יותר נגד ביטחון הפנים כגון בגידה, הם עלולים לעמוד בפני אמצעים מיוחדים כגון משפטים חשאיים. בזמנים של אי שקט קיצוני, פעולות ביטחון הפנים עשויות לכלול אמצעים כגון כליאה (מעצר ללא משפט). בהתאם לאופי צורת הממשל במדינה, אכיפת ביטחון הפנים לא תתבצע בדרך כלל על ידי כוחות הצבא של המדינה, שתפקידם העיקרי הוא הגנה חיצונית, למעט בתקופות של אי שקט קיצוני או מצב חירום אחר, או מלחמת אזרחים. לעיתים קרובות, מעורבות צבאית בביטחון הפנים אסורה במפורש, או מוגבלת לסיוע צבאי מורשה למעצמה האזרחית כחלק מעיקרון השליטה האזרחית בצבא. כוחות מיוחדים צבאיים עשויים במקרים מסוימים להיות תחת פיקוד זמני של כוחות אזרחיים, יפעלו במדינה בעת מצבים מיוחדים של ביטחון פנים כגון פעולות סיכול טרור. RSHA ביטחון לאומי
טירת סנטאנג'לו

טירת סנטאנג'לו (באיטלקית: Castel Sant'Angelo) היא מבנה מעגלי גבוה הנמצא ברומא שבאיטליה. במקור היה המבנה מאוזולאום שנבנה על ידי הקיסר הרומי אדריאנוס עבור עצמו. המבנה ממוקם בקרבת הוותיקן ושימש במשך מאות שנים כמצודה וטירה. כיום המבנה הוא מוזיאון. קבר הקיסר אדריאנוס נבנה על הגדה הימנית של נהר הטיבר בין השנים 135–139. צורתו המקורית של המבנה הייתה אליפטית. על גג המבנה היה גן ובמרכזו קוודריגה מוזהבת עם פסל הקיסר. לאחר מותו, אפרו של הקיסר, של אשתו סבינה ובנו המאומץ לוקיוס אאליוס הוטמנו בחדר המרכזי (כיום חדר האוצר) במבנה. קיסרים נוספים נקברו במבנה, כולל האחרון בהם, קרקלה, בשנת 217. אדריאנוס בנה גם את גשר סנטאנג'לו המוביל אל המבנה. במהלך שלהי האימפריה הרומית הפך המאוזוליאום למצודה. בשנת 401 הפך המבנה למבצר ושולב כחלק מחומת אורליאנוס שהקיפה את העיר. קברי הקיסרים (כדי האפר) נבזזו בעת הביזה של רומא בשנת 410 על ידי הויזיגותים בראשות אלאריק הראשון. פסלי הברונה נבזזו במהלך הביזה שנערכה על ידי הגותים בשנת 537. החל מהמאה ה-14 הפך המבנה למצודה אפיפיורית. האפיפיור ניקולאוס השלישי קישר את המצודה לבזיליקת פטרוס הקדוש במסדרון מבוצר שכונה "הפאסטו" (Passetto di Borgo). המצודה שימשה מקלט לאפיפיור קלמנס השביעי בעת המצור של קארל החמישי קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1527. האפיפיור פאולוס השלישי בנה במקום דירת מגורים מפוארת עבורו, למקרה של מצור, והאפיפיור ליאו העשירי בנה במקום קפלה לצורכי תפילה. האפיפיורים השתמשו במצודה ככלא. ג'ורדנו ברונו היה כלוא במצודה שש שנים, ובתפקידה זה מוזכרת המצודה באופרה של ג'אקומו פוצ'יני "טוסקה". על גשר הטירה הוצאה להורג בעריפה ביאטריצ'ה צ'נצ'י, שלפי האגדה רוחה רודפת את המקום. בשנת 1752 הוצב בראש המבנה פסל מיכאל הקדוש מעשי ידי הפסל הפלמי פיטר ואן ואשאפלט (Peter van Verschaeffelt). הפסל מציג את המלאך מיכאל המחזיק חרב מעל ראשו - פסל זה נתן לטירה את שמה הנוכחי. פסל זה החליף פסל שיש קודם מעשה ידי הפסל רפאלו די מונטלופו (Raffaello di Montelupo) שהוצב בראש המבנה בשנת 1536 ומצוי כיום בתוך המבנה. הטירה מהווה כיום חלק מהמוזיאון הלאומי של טירת סנטאנג'לו. הטירה מהווה מקום המחבוא של הרוצח בספרו (וגם בסרט המבוסס על הספר) של דן בראון "מלאכים ושדים". מדיה וקבצים בנושא טירת סנטאנג'לו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת סנטאנג'לו תמונות 360° וסיור וירטואלי אתר המתאר את המאוזולאום תיאור האתר באנציקלופדיה רומאנה טירת סנטאנג'לו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הכשת עכביש

הכשת עכבישים (מכונה לעיתים ארכנידיזם: arachnidism) מבוצעת בידי עכבישים ברחבי העולם. כמעט כל העכבישים ארסיים אך ברובם הארס מיועד להריגת טרף קטן ולא מספיק חזק בשביל להרוג או לפגוע באדם או שהניבים קטנים מכדי לחדור את העור. מרבית ההכשות גורמות רק לנפיחות או רגישות קלה ורק לעיתים רחוקות יגרמו לנמק לעור או לפגיעה בגוף ואף למוות. ארס העכבישים מחולק לשני סוגים: נוירוטוקסין התוקף את מערכת העצבים או נקרוטוקסין (necrotic) התוקף רקמות במקום הנשיכה. פגיעה נוספת יכולה להיגרם מזיהומים או מתגובה אלרגית. סיבות המוות השכיחות קשורות לפגיעה בריאות, בשריר הלב, נמק ומוות קשה של תאי דם אדומים (המוליזה) ובמקרים נדירים גם מתמס שריר. ישנם רק מעט עכבישים בעלי הכשה עם עוצמה חזקה, שהקטלניים מביניהם הם: משפכן סידני מהמשפחה עכבישי משפך אוסטרליים ועכביש נודד ברזילאי, אשר נחשב לעכביש הארסי בעולם. עכבישים נוספים כוללים את האלמנה שארסה (אנ') גורם לכאב במקום ההכשה או התכווצויות בחזה והבטן, פגיעה בלחץ דם, הזעה, בחילות והקאות בין היתר ולעיתים נדירות גם למוות אם כי המקרים נדירים. גם מיני ארסניים גורמים לפגיעה קשה (אנ') הגורמת לנמק בעור שננשך ולהמוליזה וכן לכאבי ראש, הקאות וחום קל. מספר חוקרים רואים גם את המין Eratigena agrestis ממשפחת המשפכניים, אקטינופודיים ועכבישי Lampona ממשפחת הלמפוניים כבעלי פגיעה ונזק כואב, אף שאינם קטלניים. מינים נוספים שנבדקו לא נרשמו כמסוכנים וכנראה בולבלו עם עכבישי ארסן. בתרבות היו ידועים גם הזאבניים כבעלי הכשה כואבת וקטלנית הקרויה "Tarantism", שכיום ניתן להכשת האלמנה השחורה. גם הפרווניתיים הגדולים נחשבו לארסיים וקטלניים אך אין לדבר הוכחות, כשהכשת טרנטולה אינה יותר חמורה מעקיצת דבורה (למעט סוגים בודדים בעלי ארס חזק: Poecilotheria‏}, Selenocosmia‏, Phlogiellus‏, Lampropelma‏, Stromatopelma‏, Heteroscodra והקינג בבון). גם מספר מברישניים בעלי ארס חזק יחסית אך מעולם לא הרגו אדם. הסוגים Cheiracanthium וכדורית נחשבו בעבר כקטלניים כמו אלמנה שחורה אך התברר שאינם קטלניים כלל. מאחר שהעכבישים מכישים להגנה ולעולם לא יחפשו לתקוף אדם, הדרכים העיקריות למנוע הכשה היא להתרחק מעכבישים ומקורי עכביש. סידור וניקוי לכלוך או שימוש בחומרי הדברה ימנעו כניסת עכבישים או הריגתם. גם טורפי עכבישים טבעיים כמו צרעות ועקרבים יכולים להועיל בכך. כדי להימנע מפגיעה רצוי ללבוש חולצה עם שרוולים ארוכים, כפפות ומגפיים ולבדוק ולנער בגדים ונעליים לפני שמתלבשים. אדם המוכש יקבל לרוב שימוש בתרופות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (לרבות באיבופרופן) או בתרופות אנטיהיסטמין. לעיתים נדירות ישתמשו באופיואיד. השימוש בנסיוב נגד ארס נגד ארס של אלמנות שחורות, אמנם קיים ואפשרי אך נדיר בשימוש עקב חשש לאנפילקסיס. למעשה רוב המוכשים יכולים לשרוד את ההכשה אף מבלי טיפול ולמרות הכאב העז שיכול להימשך מספר ימים. השימוש בנסיוב נגד ארס של עכבישי משפך נפוץ ויעיל בהרבה. לעומת זאת הכשת ארסן גורמת לנזק קשה לעור שלעיתים מצריך ניתוח להסרת העור. עם זאת רוב ההכשות גורמות רק לנזק קל לעור ולפעמים נגרמות הכשות יבשות. עקיצת עקרב הכשת נחש מדיה וקבצים בנושא הכשת עכביש בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
התפוצצות מכלית הדלק בקאפ-האיסיין

התפוצצות מכלית הדלק בקאפ-האיסיין היא אסון שאירע ב-14 בדצמבר 2021 בצפון העיר קאפ-האיסיין שבהאיטי. מכלית דלק, שניסתה להימנע מהתנגשות באופנוע התהפכה, דבר שגרם לפיצוץ ולשרפה שהרגו 90 בני אדם ופצעו לפחות 120 נוספים. בעת האירוע, האיטי הייתה בעיצומו של מחסור בדלק, בשל השתלטות כנופיות על חלוקת הדלק. כנופיות רבות חטפו מכליות דלק, חטפו את נהגיהן, וחסמו את חלוקת הדלק. המחסור בדלק גרם להשבתת בתי חולים, בתי ספר ועסקים, אשר הסתמכו על גנרטורי בנזין בשל אי-יציבות אספקת החשמל בהאיטי. מכליות הדלק חזרו לבצע משלוחים כחודש בלבד לפני האסון. מכלית דלק שנשאה כ-34,000 ליטר של דלק, אשר ניסתה להימנע מהתנגשות באופנוע, התהפכה, והדלק שנשאה נשפך. חלק מקורבנות הפיצוץ היו אזרחים, שניסו לאסוף את הדלק כאשר התפוצץ. הפיצוץ גרם לשרפת כעשרים בתים, ולנזקים לעסקים ולרכבים. כבאים הוזעקו למקום האירוע, אך נאלצו לקרוא לתגבור בשל מחסור במים. לאחר הפיצוץ, נפצעו מספר אנשים כתוצאה מרמיסה. קורבנות האירוע הובהלו לבתי חולים קטנים יותר ומצוידים פחות, לאחר שבתי החולים הגדולים בעיר הושבתו בחודש נובמבר, בעקבות התקפת כנופיות. בתי החולים אליהם נשלחו הקורבנות לא הצליחו להתמודד עם כמות הקורבנות, בשל מחסור בציוד בסיסי. בעיר הוקמו מספר בתי חולים שדה. קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים שלחה ציוד רפואי לטיפול בכוויות. ראש ממשלת האיטי, אריאל אנרי, הכריז על שלושה ימי אבל לאומיים בשל האירוע. ציוץ של Frantz Duval ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 בדצמבר 2021 Haiti fuel tanker blast kills dozens in Cap-Haïtien באתר BBC, ‏ 14 בדצמבר 2021 (באנגלית) At least 60 dead, hundreds injured in fuel tanker explosion in northern Haiti באתר וושינגטון פוסט, 14 בדצמבר 2021 (באנגלית) Fuel Tanker Explodes in Haiti, Killing Dozens באתר הניו יורק טיימס, 14 בדצמבר 2021 (באנגלית) Gasoline truck explodes in northern Haiti; dozens killed באתר Associated Press, ‏ 14 בדצמבר 2021 (באנגלית) Fuel truck explosion in Haiti kills at least 50 באתר רויטרס, 14 בדצמבר 2021 (באנגלית) Dupain, Etant; Hu, Caitlin (14 בדצמבר 2021). "At least 62 dead after gas tanker explodes in Haiti's second largest city". CNN. ארכיון מ-14 בדצמבר 2021. נבדק ב-14 בדצמבר 2021. {{cite news}}: (עזרה)
BBC Radio 1's Live Lounge 2015

BBC Radio 1's Live Lounge 2015 הוא אלבום אוסף, המורכב הן מגרסאות כיסוי והן משירים מקוריים, שבוצעו בתוכנית הלייב לאונג' של קלרה אמפו. האלבום יצא ב-30 באוקטובר 2015, והוא ה-11 בסדרת אלבומי לייב לאונג'. בסמוך ליציאתו, הגיע האלבום למקום הראשון במצעד אלבומי האוסף הבריטיים. מידע על האלבום BBC Radio 1's Live Lounge 2015 באתר MusicBrainz האלבום BBC Radio 1's Live Lounge 2015 באתר Discogs BBC Radio 1's Live Lounge 2016 באתר BBC Radio 1 BBC Radio 1's Live Lounge 2015, נבדק ב-2021-12-14 Official Compilations Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
פרס לורן ומיטשל פרסר לצלם ישראלי צעיר

"פרס לורן ומיטשל פרסר לצלם ישראלי צעיר" הוא פרס לצלם ישראלי, המוענק על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות. הפרס נוסד בשנת 2015 מכספי תרומה של לורן ומיטשל פרסר. הוא מוענק לצלם או צלמת ישראלים, בוגרי בתי-ספר לאמנות, בני 25 עד 45. הפרס כולל מענק בגובה 5,000 דולר, וכן תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות. 2015 – רמי מימון 2016 – מארק יאשאייב 2017 – רונית פורת 2018 – דניאל צאל 2019 – אלי סינגלובסקי 2020 – אפרת חכימי 2021 – ורה ולדימירסקי 2022 - נטע לאופר נטע לאופר היא הזוכה בפרס פרסר 2022, באתר פורטפוליו, ‏27 ביוני 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.