laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנס שטרן

הנס שטרן (בגרמנית: Hans Stern;‏ 1 באוקטובר 1922 – 26 באוקטובר 2007) היה צורף ואיש עסקים ברזילאי-יהודי יליד-גרמניה. מייסד חברת תכשיטי היוקרה "ה. שטרן", שזכה על ידי התקשורת לכינוי "המלך של אבני החן הצבעוניות". שטרן נולד באסן שבגרמניה למשפחה יהודית. בעקבות פוגרום ליל הבדולח (1938), כשהיה בן 17, משפחתו נאלצה להגר עמו לריו דה ז'ניירו שבברזיל. שטרן החל את הקריירה שלו בתעשיית האבנים כשהחל בעבודתו בחברת "קריסטאב" שייצאה אבני חן ומינרלים יקרים מברזיל. כחלק מעבודתו נסע שטרן למדינת המחוז מינאס ז'ראיס, שם למד להכיר את הכורים המקומיים, ואת האבנים היקרות שנמכרו באזור, שכללו טופז, טורמלין ואחלמה. הוא התעניין באבנים הבוהקות והחליט לקדם אותן לזירה הבינלאומית תוך התמקדות בטיילים זרים, וכך הוליד תעשייה חדשה. בשנת 1945 הקים שטרן את חברת ה. שטרן במטרה לשווק את אבני החן הברזילאיות. באותה התקופה לא היה שוק משמעותי לאבני חן מברזיל, אולם החברה שלו הפכה בסופו של דבר לאימפריית תכשיטים רב-לאומית. בזמן ששטרן צבר לקוחות וזכה לאמון של השוק, הוא הכשיר מספר רב של תכשיטנים ברזילאים צעירים. הוא הניע את תעשיית הצורפות הברזילאית לעמוד בסטנדרטים בינלאומיים. בנוסף, שטרן יצר תעודת אחריות בינלאומית למוצריו והציע סיורים בבית המלאכה שלו כדי להציג את תהליך היצירה והפקת התכשיטים ביושר ובשקיפות. אחת ממטרותיו העיקריות הייתה לשכנע את המכונים הבינלאומיים לגמולוגיה שיתקנו את ההגדרה הישנה של אבני חן כאבן "חצי יקרה", ל"אבני חן צבעוניות". הבוטיקים הבינלאומיים הראשונים של שטרן הופיעו בשנות ה-70 בפרנקפורט, ליסבון וניו יורק. במשך עשורים רבים התמקדה החברה ביצירת אבני החן הצבעוניות, אף על פי ששטרן גם זכה במספר פרסים בינלאומיים עבור יהלומים ופרסים אחרים לעיצובים אוונגרדיים של יהלומים. בשנת 2003 הופיעה החברה לראשונה ביריד התכשיטים והשעונים בבזל, שווייץ. בעקבות היריד הוא הצליח להקים רשת של אנשי קשר ושותפויות ברחבי אירופה, ארצות הברית והמזרח התיכון והוסיף עוד 150 נקודות מכירה של הרשת בחנויות כלבו וחנויות מיוחדות. נכון לסוף 2007, יש כ-160 חנויות הנמצאות בבעלות המשפחה ומופעלות ב-13 מדינות, ו-150 חנויות בתוך חנויות ב-19 מדינות נוספות. תכשיטיו נמכרים בחנויות יוקרה בערים רחוקות מברזיל, כדוגמת פריז, מוסקבה, מקסיקו סיטי, ותל אביב. שטרן נפטר בגיל 85 ב-26 באוקטובר 2007, בריו דה ז'ניירו. הוא אושפז במשך ימים לפני פטירתו. הוא הותיר אחריו את אשתו, רות, אותה נשא לאשה בשנת 1958. יחד נולדו לזוג ארבעה בנים: רוברטו, ריקרדו, רונאלדו ורפאל. בנו הבכור רוברטו משמש כמנכ"ל הנוכחי של החברה. חברת ה. שטרן מדיה וקבצים בנושא הנס שטרן בוויקישיתוף שולמית קיסרי, ה. שטרן: כל הנוצץ - זהב, באתר ynet, 19 בנובמבר 2002 סוכנויות הידיעות, נפטר הנס שטרן, בעלי אימפריית התכשיטים ה. שטרן, באתר ynet, 27 באוקטובר 2007 איי. פי., Hans Stern Dies at 85; Built Global Jewelry Empire, "הניו יורק טיימס", 29 באוקטובר 2007 (באנגלית) מרים ג'ורדן, HANS STERN (1922 - 2007): He Mined a Passion for Brazil To Create Global Market for Its Gems, "וול סטריט ג'ורנל", 3 בנובמבר 2007 (באנגלית) HANS STERN, 'KING OF COLORED GEMS,' PASSES AWAY AT 85, באתר diamondintelligence (באנגלית)
אליעזר זאב מבוטשעטש

רבי אליעזר זאב מבוטשעטש (בוצ'צ'אה) (ה'תק"ס, 1800 – ג' בטבת ה'תרי"ב, 26 בדצמבר 1851) היה האדמו"ר הראשון ומייסד שושלת חסידות בוטשעטש בוטושאן, מראשוני מפיצי דרך החסידות ברומניה. נולד בעיירה הרצה (Hertza בגליציה, כיום באוקראינה) לרבי חיים, מגזע החכם צבי. למד "תורת הנגלה" אצל רבי אברהם דוד מבוטשאטש וחסידות אצל רבי מנחם מנדל מקוסוב ורבי אורי מסטרליסק. בסטרליסק היה מיודד עם רבי שלום מבעלז. לאחר נישואיו בשנת תקע"ו לערך, הוכתר לכהן כרבה של עיירת מולדתו הרצה, שם גם החל ללמד את דרך החסידות. מסופר כי כאשר תלמידיו של רבי מנחם מנדל מקוסוב סיפרו לו שרבי אליעזר זאב מנהיג עדה, לא אמר דבר. כשהגיע רבי אליעזר זאב לקוסוב, הסתגר עמו רבי מנחם מנדל, ובסופו של דבר יצא לתלמידיו ואמר: "מעתה ראוי שגם אתם תקראו לו רבי". בשנת תקפ"ו נפטרו רבותיו רבי מנחם מנדל מקוסוב ורבי אורי מסטרליסק. בשנת תקפ"ח (1828) עבר מהעיירה הרצה, עם כמה מאות משפחות מחסידיו, והתיישב בעיירה בוטשעטש במחוז בוטושאן שברומניה. סמכותו של רבי אליעזר זאב הקיפה גם את יהודי האזור. בשנים אלו נסע אל רבי צבי הירש מזידיטשוב. בשנת תקצ"ה נולד בנו רבי יוסף אהרן אשר שימש כממלא מקומו של אביו לאחר פטירתו. רבי אליעזר זאב נפטר ביום שישי, ג' בטבת תרי"ב בעיירה בוטשעטש, שם נטמן. על קברו הוקם אוהל. עד מלחמת העולם השנייה היו מגיעים ביום ההילולא אלפי חסידים מרומניה ומחוצה לה לפקוד את המקום וסיפורי מופת נקשרו בציונו. מעט מדברי תורתו נשתמרו בספרו של בנו, רבי יוסף אהרן, בספר 'יד יוסף' על התורה ומועדים. לאחר פטירתו הוכתר בנו רבי יוסף אהרן, שהיה אז אברך בן שבע עשרה שנה. בנו ממלא מקומו רבי יוסף אהרן בעל ה'יד יוסף' בתו ברכה, אשת רבי יחיאל טירר. כיהן כרב ואדמו"ר בדורוחוי שבמחוז בוטושאן. בתו חנה דבורה אשת רבי שלום מאיר גולדנבוים. עלו לארץ ישראל והתגוררו בצפת. כ"ק האדמו"ר מבוטושאן עורך טיש ביום ההילולא ג' בטבת תש"ע - 20.12.2009 צאצאו האדמו"ר מבוטושאן צועד לכיוון האוהל שעל ציונו, ביום ההילולא ג' בטבת תשע"ב, סרטון באתר יוטיוב האדמו"ר מבוטושאן באמירת א-ל מלא רחמים באוהל רבותינו הקדושים בבוטשעטש - רומניה
תקשי"ר

תקנון שירות המדינה (או בקיצור התקשי"ר), הוא קובץ הוראות וכללים המסדיר את ניהולו של שירות המדינה בישראל בתחום משאבי האנוש והמפרט את זכויותיהם וחובותיהם של עובדי המדינה. התקשי"ר חל במישרין על עובדי מדינה במשרדי הממשלה ויחידות הסמך, על עובדי מערכת הבריאות הממשלתית ועל עובדי מערכת הביטחון האזרחית (למעט עובדים המועסקים לפי הסכמים קיבוציים-מפעליים מיוחדים). לתקשי"ר גם השפעה על עובדי הרשויות המקומיות, למרות שאינו חל עליהם במישרין. נציב שירות המדינה הוא המתקין את התקשי"ר. נוהל זה מסתמך על החלטת הממשלה שיצרה את תפקיד הנציב. נייר מדיניות של פורום קהלת משנת 2015 מבקר את סמכותו של הנציב להתקין את התקשי"ר, שכן הסמכות להתקין תקנות אינה ניתנת להאצלה משר לפקיד ציבור, והסמכות ליישום חוק המינויים מסורה לראש הממשלה, כך שלא ניתן להאציל אותה לפקיד. התקשי"ר פורסם לראשונה במרץ 1953. תוכן התקשי"ר מתבסס על דיני העבודה, הסכמים קיבוציים והסדרים קיבוציים. נציבות שירות המדינה מפיצה באופן שוטף עדכונים לתקשי"ר. בתקשי"ר עשרה חלקים: חלק 0 - הוראות כלליות חלק 1 - מילוי משרות ונוהלי העסקת עובדים במשרות תקניות ובמשרות בלתי תקניות חלק 2 - קידום עובדים, משכורת, שכר ותשלומים אחרים חלק 3 - זמני עבודה, חופשות ושירות צבאי חלק 4 - משמעת וסדר חלק 5 - הדרכה והשתלמות חלק 6 - סדרי מינהל חלק 7 - שינויים ארגוניים, המצאות והנעת עובדים חלק 8 - פרישה מן השירות וזכויות פרישה חלק 9 - סדרי עבודה ושונות. התקשי"ר, באתר של נציבות שירות המדינה החלטה קנד, י"ח בטבת תשי"א, 27.121950 "תפקידי נציב המנגנון וסמכויותיו" יצחק קליין ואביטל בן-שלמה, משילות ומינויים בישראל, עמ' 49, באתר פורום קהלת, סיוון תשע"ה - יוני 2015. תקנון שירות המדינה (תקשי"ר), על המשמר, 27 במרץ 1953
אפקט אלייזה

אפקט אליזה הוא מונח מתחום מדעי המחשב, המתאר את הנטייה הלא מודעת להניח שהתנהגותו של מחשב מקבילה להתנהגות אנושית. אפקט זה מתייחס לנטייה האנושית למרצף של סמלים, בייחוד מילים, שחוברו יחד על ידי מחשבים. דוגמה טובה לכך, שניתנה על ידי דאגלס הופשטטר, היא כאשר כספומט מציג את המילה "תודה" לאחר ביצוע פעולה על ידי המשתמש. הצופה המקרי עלול לייחס למכשיר רגש תודה, למרות שהמכשיר רק מראה על גבי המסך תוכן שהוזן מראש. מקור השם הוא תוכנה אינטראקטיבית המדמה טיפול פסיכותרפי שנקראה אלייזה, שפותחה על ידי חוקר MIT בשם ג'וזף וייצנבאום. תוכנה זו נועדה לחקות את עיקרון הלקוח במרכז, המקובל בחלק ממקצועות הרפואה, בעיקר על ידי שינוי הנוסח של המשפטים הנאמרים על ידי ה"מטופל". אדם: החבר שלי גרם לי לבוא לכאן. אלייזה: החבר שלך גרם לך לבוא לכאן? אדם: הוא אומר שאני מדוכאת רוב הזמן. אלייזה: צר לי לשמוע שאת מדוכאת. אדם: זה נכון. אני עצובה. אלייזה: את חושבת שלהגיע לכאן יגרום לך לא להיות עצובה? למרות שאלייזה עוצבה כדי ליצור "שיחה אנושית טבעית" עם מחשב, היא הצליחה לגרום לתגובות רגשיות מהמשתמשים. כתוצאה מתצפית חוקרים גילו שמשתמשים הניחו בצורה לא מודעת ששאלותיה של אלזה מצביעות על עניין בנושאי השיחה ומעורבות רגשית מצידה, למרות שידעו שאינה מחקה רגש. Hofstadter, Douglas R. (1996). "Preface 4 The Ineradicable Eliza Effect and Its Dangers, Epilogue". Fluid Concepts and Creative Analogies: Computer Models of the Fundamental Mechanisms of Thought. Basic Books. p. 157. ISBN 978-0-465-02475-9. Weizenbaum, Joseph (בינואר 1966). "ELIZA--A Computer Program For the Study of Natural Language Communication Between Man and Machine". Communications of the ACM. Massachusetts Institute of Technology. 9: 36. doi:10.1145/365153.365168. אורכב מ-המקור ב-2007-10-26. נבדק ב-2008-06-17. {{cite journal}}: (עזרה) Billings, Lee (2007-07-16). "Rise of Roboethics". Seed. ארכיון מ-2010-11-22. (Joseph) Weizenbaum had unexpectedly discovered that, even if fully aware that they are talking to a simple computer program, people will nonetheless treat it as if it were a real, thinking being that cared about their problems - a phenomenon now known as the "Eliza Effect." ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלבב פנימה

בלבב פנימה הוא ספר שנכתב על ידי הרב זאב קרוב, המספר את סיפור הפציעה של בנו אהרן קרוב, הפצוע הקשה ביותר במבצע עופרת יצוקה (2009). הספר יצא לאור בהוצאת משכל בשנת 2010. בדצמבר 2008 פרץ מבצע עופרת יצוקה, סג"ם אהרון קרוב, תלמיד ישיבת ההסדר קרני שומרון, מפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים, היה בחופשה לרגל חתונתו. אהרן התחתן, ולמחרת בבוקר חזר ליחידתו בלחימה ברצועת עזה. לאחר שבוע וחצי של לחימה אהרן נפגע אנושות ממטען חבלה והוגדר כפצוע הקשה ביותר במבצע, סיכוייו להחלים הוגדרו כקלושים ביותר[דרוש מקור]. קרוב מתעד בספר את התהליך הארוך שעברה משפחת קרוב והתהליך שהוא עבר בעצמו כאב לאהרון, בעיקר מבחינה אמונית. על סוגיית הצטרפות בנו לכוחות הלוחמים מיד לאחר חתונתו מתייחס הכותב בהקשר לציווי במשנה "אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה", הכוונה למלחמת מצווה. הספר "בלבב פנימה", באתר "סימניה" דפנה ליאל, ברהנו טגניה ועמיחי אתאלי, ‏התחתן, חזר לעזה - ונפצע, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2009 הרב זאב קרוב, הקצינים נקשו: "אהרון נפצע אנוש", באתר ynet, 9 בדצמבר 2010 אהרון קרוב: הפציעה והשיקום - גבורה, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 2012 משנה, מסכת סוטה, פרק ח', משנה ז'
נואל סטריטפילד

מרי נואל סטריטפילד (באנגלית: Mary Noel Streatfeild;‏ 24 בדצמבר 1895 - 11 בספטמבר 1986) היא סופרת אנגליה, הידועה בעיקר בשל סדרת ה"נעליים" שכתבה. סטריטפילד זכתה במדליית קרנגי בשנת 1938, על ספרה "הקרקס מגיע" הידוע גם בשם "נעלי קרקס". כמה מרומניה עובדו לסרטים או לסדרות טלוויזיה. נואל סטריטפילד היא בתו של ויליאם סטריטפילד, והייתה הבת השנייה מתוך חמישה ילדים. נולדה בסאסקס שבאנגליה. נואל נחשבה לאחות "הרגילה" במשפחה שלה, אך היא התבלטה בהופעות שערכה עם אחיותיה למטרות צדקה. בהגיעה לבגרות היא חיפשה קריירה בתחום התיאטרון, ובמשך כעשור הייתה שחקנית. חיי הבמה היוו בסיס לרבים מהספרים הפופולריים שלה לילדים, שעסקו לעיתים קרובות בילדים המתמודדים עם קריירה בתחום האמנות. נואל סטריטפילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נואל סטריטפילד, ברשת החברתית Goodreads אתר המעריצים של נואל סטריטפילד נואל סטריטפילד (1895-1986), דף שער בספרייה הלאומית
הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם

הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם (בשוודית: Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann) הוא רומן פיקרסקי שיצא בשנת 2009 מאת יונס יונסון. זהו ספרו הראשון של יונסון, יליד 1962, עיתונאי ויועץ תקשורת שוודי. הספר פורש את עלילות אלן קרלסון, שפרש לבית אבות אחרי חיים ארוכים ומלאי הרפתקאות. הוא מקווה ששם יסיים את חייו - אבל הוא בריא, ולאכזבתו הגיע לגיל מאה. בבית האבות מכינים לכבודו אירוע מכובד ורב מוזמנים, אבל אלן נמלט לפני שהמסיבה מתחילה. כשמישהו מבקש ממנו לפקוח עין לרגע על מזוודה, הוא מחליט לקחת אותה לעצמו. משם הוא מוכרח לברוח - כשאחריו רודפים פושעים, אנשי חוק ונציגי התקשורת. במקביל לסיפור המרדף אחר אלן והחבורה המגוונת שנאספת סביבו, נחשף הקורא לסיפור חייו בו מופיעים הגנרליסימו פרנקו, וינסטון צ'רצ'יל, הארי טרומן, מאו דזה-דונג ורעייתו הצעירה, סטלין, וקים איל-סונג. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2009 בכריכה קשה וב-2010 בכריכה רכה. הוא הפך לספר הנמכר ביותר בשוודיה ב-2010, וביולי 2012 כבר נמכרו 3 מיליון עותקים ברחבי העולם. ב-2011, הספר תורגם לעברית משוודית על ידי רות שפירא ויצא לאור בהוצאת כתר ספרים. סרט המבוסס על הספר יצא בדצמבר 2013, בבימויו של פליקס הרנגרן. רוברט גוסטפון מופיע בתפקיד הראשי, בדמות אלן קרלסון.
גבעת סלעית

גבעת סלעית הוא התנחלות דתית בצפון בקעת הירדן הנחשבת באופן רשמי לשכונה במחולה. מהיישוב ניתן לראות בכיוון מזרח נוף אל עבר צפון בקעת הירדן, אזור בקעת בזק, הרי הגלעד, בכיוון צפון את עמק בית שאן והגלבוע והכפר כרדלה, בכיוון מערב ניתן לראות את הר בזק ומאחז שירת העשבים, ובכיוון דרום את היישובים רותם ומשכיות ואת כביש 578 (דרך אלון). גבעת סלעית הוקמה ב-2001 לאחר רצח סלעית שטרית בפיגוע הירי בצומת מחולה באותה שנה במהלך האינתיפאדה השנייה. ב-2012 פעל משרד הביטחון להסדרת היישוב, המנהל האזרחי קידם את הכשרתו ב-2013, וב-2017 פרסם משרד הבינוי והשיכון כי הוא מקדם את הכשרת היישוב. ב"הארץ" נטען שהמאחז העומד על אדמה פרטית, ותושביו מונעים מפלסטינים לרעות את צאנם בסמיכות אליו. נכון ל-2022 מתגוררות ביישוב 16 משפחות. באוקטובר 2016 הוקמה חווה חקלאית בסמוך לגבעת סלעית. מדיה וקבצים בנושא גבעת סלעית בוויקישיתוף תוכנית 301/2 ערבות הירדן - תוכנית מפורטת מס' 301/2, כפר מחולה - שכונת גבע בכפר מחולה - שכונת גבעת סלעית. אדמות הכפר טובאס (ברדלה) באתר תב"ע עכשיו התקשרות להמשך תכנון אדריכלי לתבע של שכונת גבעת סלעית בעקבות החלטה של משרד הביטחון לקידום התכנית. האדריכל ביצא את באתר החשב הכללי דו"ח בצלם וכרם נבות, זה שלנו, זה גם כן מדיניות ההתנחלות הישראלית בגדה המערבית (עמ' 8) גבעת סלעית - עמוד ענן, באתר amudanan.co.il פליקס פריש, ישראלית נרצחה בפיגוע ירי בבקעה, באתר ynet, 25 בספטמבר 2001 משרד הביטחון פועל להכשרת "גבעת סלעית", באתר ערוץ 7, ‏2012-07-16 המנהל האזרחי קידם אישור 800 יח"ד ביו"ש, באתר ערוץ 7, ‏2013-11-25 10,000 תושבים חדשים בבקעת הירדן, באתר GOV.IL עמירה הס, מאחז בלתי חוקי חדש נבנה בצפון בקעת הירדן, בידיעת הרשויות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2016
חגי אשד

חגי אשד (אידלשטיין; 7 באוקטובר 1928 – 18 בנובמבר 1988) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת "דבר" מ-1954 ועד מותו. אשד נולד ב-1928 בתל אביב בשם אברהם שלמה אידלשטיין, הצעיר משלושת ילדיהם של אסתר לבית כ"ץ ויהודה אידלשטיין, ונקרא על שם ר' אברהם שלמה האיתמרי, אביו של הרב אליהו הכהן מאיזמיר, מאבותיו של יעקב כ"ץ, סבו מצד אמו. אביו היה מחנך עברי, עיתונאי וסופר, חבר מערכת "הבוקר" במשך 24 שנים. בגיל 15 התגייס אשד ללח"י. עם קום המדינה אימץ את כינויו המחתרתי, "חגי", לשמו, ואת שם משפחתו עִברת: הוא נטל מן השם "אידלשטיין" שלוש אותיות, והחליפו ב"אשד". בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1954 הצטרף לעיתון "דבר" והיה חבר מערכת העיתון עד מותו. הוא שימש בתפקידים רבים בעיתון: עורך חדשות, כתב ופרשן מדיני, קורספונדנט בלונדון, ולבסוף – פרסם מאמרים בנושאים מדיניים והיה בעל טור קבוע שהוקדש לפרשנות וביקורת. הוא שלח ידו במלאכות עיתונאיות רבות: רפורטז'ה ומסה, עריכה וביוגרפיה, מחקר וביקורת. חקר את "העסק הביש" (פרשת לבון), וחיבר דו"ח שהגיש דוד בן-גוריון לממשלת ישראל ב-1964 (הדו"ח הופיע כעבור 15 שנה בספרו של אשד "מי נתן את ההוראה"- והטיל את עיקר האחריות על שר הביטחון דאז, פנחס לבון). היה שותף לשמעון פרס בחיבור הספר "כעת-מחר" (ירושלים 1978), שביקש להציע "רעיונות לחידוש פניה של ישראל לאחר כשלושים שנות עצמאות ממלכתית ולקראת שנת 2000". ב-1988 הופיע ספרו "מוסד של איש אחד", ביוגרפיה של ראובן שילוח, ממייסדי קהילת המודיעין הישראלית. ב-1955 נישא אשד לוורה אלישיב, עיתונאית (בתו המאומצת של המחנך מרדכי אלישיב (פרידמן)), שאותה הכיר בבית ברל. היו אלה נישואים משבריים וטעוני מתח, והם הסתיימו באווירה קשה כעבור 13 שנה. ב-1969 נישא לעליזה יעקבי, ובני הזוג היו הורים לשתיים: אריאלה (1970) ועופרה (1973). אשד נפטר בנובמבר 1988, בגיל 60. בשנת תשנ"ב-1991 ראה אור הקובץ "זה לא רק החום המלוח", ובו מבחר ממאמריו. שמעון פרס, בהשתתפות חגי אשד, כעת-מחר, ירושלים: כתר ('ספרי מבט'), 1978. מי נתן את ההוראה: "העסק הביש", פרשת לבון והתפטרות בן-גוריון, ירושלים: עידנים, תשל"ט 1979. (הופיע במהדורות נוספות) מוסד של איש אחד: ראובן שילוח – אבי המודיעין הישראלי; הקדמה מאת חיים הרצוג, ירושלים: עידנים, תשמ"ח 1988. (ראה אור בתרגום לאנגלית) Haggai Eshed, Reuven Shiloah, the Man Behind the Mossad: Secret Diplomacy in the Creation of Israel; translated by David and Leah Zinder; forewords by Shimon Peres and Haim Herzog, London: F. Cass, 1997. (אנגלית: מוסד של איש אחד) לאחר מותו: זה לא רק החום המלוח: אסופת מאמרים ויומן אחרון; בעריכת ניבה לניר; הקדמה: חיים גורי; דיוקן המחבר: שלמה גינוסר, תל אביב: דביר, תשנ"ב 1991. רשימת הפרסומים של חגי אשד, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי חגי אשד בפרויקט בן-יהודה חגי אשד באתר העמותה להנצחת מורשת לח"י חגי אשד, דף שער בספרייה הלאומית חגי אשד, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דוד תדהר (עורך), "יהודה אידלשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5432. זה לא רק החום המלוח (תל אביב: דביר, תשנ"ב 1991), עמ' 36. זה לא רק החום המלוח (תל אביב: דביר, תשנ"ב 1991), עמ' 42. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף

פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף הוא פרס שמוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו מדי מספר שנים החל משנת 1971 לאדריכלי נוף עבור גן בישראל שבנייתו הושלמה. הפרס מוענק על ידי קרן על שמו של אברהם קרוון, שהוקמה במטרה לעודד את אדריכלות הגנים והנוף בישראל. קרוון היה ראש מחלקת נטיעות ואדריכל הגנים והנוף של תל אביב-יפו, בין היתר היה אדריכל גן מאיר, גן העצמאות, גן הפסגה, וגנים נוספים בעיר. אתר האינטרנט הרשמי של פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף זוכי הפרס (עד לשנת 2021) אסתר זנדברג, שנות השימורים, באתר הארץ, 23 בינואר 2002 אודות פרס קרוון פארק הזיכרון לשואה ולגבורה, באתר עיריית ראשון לציון
נסוטוצרטופס

נסוטוצרטופס (שם מדעי: Nasutoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים. הנסוטוצרטופס היה דינוזאור צמחוני בעל ציצית או עטרה סביב צווארו. הנסוטוצרטופס התקיים באמריקה הצפונית בתקופת הקרטיקון. קרניו של הנסוטוצרטופס היו חריגות. למרות שהוא מסווג כשייך לתת-משפחת הצנטרוזאורים המאופיינים בקרן אף גדולה וקרני גבה מנוונות, הוא היה בעל בליטה קהה במקום קרן אף (בדומה לאלברטצרטופס) אך בעל שתי קרני גבה גדולות ומעוקלות, שמזכירות קרני פר. הוא נתגלה בתצורת קאיפארוויטס ביוטה ותואר ב-2010 על ידי Eric Karl Lund בעבודת מחקר (תזה) תחת הנחייתו של סקוט סמפסון. לונד נתן לו את השם Nasutuceratops. בשנת 2013 קבוצת חוקרים ברשות סמפסון, לונד ופארקה תיקנו את השם ל-Nasutoceratops והוא הוגדר באופן רשמי. פירוש השם נסוטוצרטופס הוא "פרצוף בעל קרניים ואף גדול". הנסוטוצרטופס מופיע בזיכיון פארק היורה בסרט הקצר הקרב בביג רוק, בו נקבת נסוטוצרטופס עם גורה מתקרבים למדורה ומותקפים בידי אלוזאורוס אך ניצלים בידי זכר שמגיע לחלץ אותם. הם נראים גם בנדידה דרך אגם בפרולוג עולם היורה: עולם חדש וכן מופיעים בסרט עולם היורה: עולם חדש, כאשר קלייר מחלצת צאצא שהוכלא בצורה לא-חוקית מחווה וכשהיא נמלטת מהבעלים היא חוצה לתוך עדר נסוטוצרטופסים ההופכים מספר מכוניות שלהם. הם נראים גם בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס. בסרט עולם היורה נראה במחשב דינוזאור היברידי בשם "סטגוצרטופס", המורכב (בין השאר) מסטגוזאורוס וטריצרטופס. עם זאת פניו דומות לאלה של הנסוטוצרטופס. בנוסף הוא מופיע במספר סדרות של הזיכיון כמו: עולם היורה: המשחק, Jurassic Park Builder, Jurassic World Evolution וJurassic World: Alive. הוא נראה גם בסדרה רכבת הדינוזאורים במספר פרקים. הנסוטוצרטופס מופיע על צעצועים מהסדרה "Prehistoric Animal & Dinosaur Toys". מדיה וקבצים בנושא נסוטוצרטופס בוויקישיתוף נסוטוצרטופס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) התזה של Lund ובה תיאור המחקר על Nasutuceratops מידע ותמונות New Big-Nosed Horned Dinosaur Found in Utah - ידיעה, מידע ותמונות, נשיונל ג'יאוגרפיק ידיעה בגארדיאן, 17 ביולי 2013
גורגונזולה

גורגונזולה (מאיטלקית: Gorgonzola) היא גבינה כחולה איטלקית המיוצרת באזורים לומברדיה ופיימונטה מחלב פרה מלא מפוסטר, שאליו מוספים חיידקים שונים. לאחר סינון מי הגבינה עובר הגבן יישון בטמפרטורות נמוכות ובמהלכו מוחדרים לגבינה מוטות מתכת היוצרים תעלות אוויר שבהן מתפתח העובש. ככל שהיישון ארוך יותר תצא הגבינה מוצקה יותר וחריפה יותר. גורגונזולה היא כיום מותג בעל מעמד גאוגרפי מוגן, כך שרק ליצרנים מאזורים מסוימים מותר לכנות את תוצרתם "גורגונזולה". מקור שם הגבינה בעיירה גורגונזולה, בקרבת מילאנו שבלומברדיה. גורגונזולה נאכלת לצד גבינות נוספות או פירות, מגוררת על פסטה או על סלטים. מדיה וקבצים בנושא גורגונזולה בוויקישיתוף שגיא קופר ורן בוק, גורגונזולה - גאווה איטלקית שלא מעלה עובש, באתר ynet, 6 באוקטובר 2008
קונפדרציית הכדורגל של אפריקה

קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (באנגלית: Confederation of African Football; בראשי תבות CAF) היא הגוף המייצג את הכדורגל הבינלאומי ביבשת אפריקה, ואחת משש הקונפדרציות האזוריות במסגרת פיפ"א. הקונפדרציה נוסדה ב-1957 וזכאית לנציגות קבועה במונדיאל החל מ-1970. הקונפדרציה מארגנת ברמת הנבחרות את גביע אפריקה לאומות, וברמת הקבוצות את ליגת האלופות האפריקאית, את גביע הקונפדרציה האפריקאי ואת הסופר קאפ האפריקאי. ישנן 56 חברות בקונפדרציה, כאשר שתיים מתוכן אינן חברות בפיפ"א: ראוניון וזנזיבר. איגוד הכדורגל של צפון אפריקה - Union of North African Football (UNAF) - הכוללת 5 התאחדויות איגוד הכדורגל של מערב אפריקה - West African Football Union (WAFU) - הכוללת 16 התאחדויות ב-2 אזורים (A ו-B) איגוד פדרציות הכדורגל של מרכז אפריקה - Central African Football Federations' Union (UNIFFAC) - הכוללת 8 התאחדויות המועצה המזרח אפריקאית להתאחדויות הכדורגל - Council for East and Central Africa Football (CECAFA) Associations - הכוללת 12 התאחדויות המועצה הדרום אפריקאית להתאחדויות הכדורגל - Council of Southern Africa Football Associations (COSAFA) - הכוללת 15 התאחדויות ל-CAF ישנן 56 חברות: הערות הייתה חברה ב-UNAF מ-2005 עד 2009 ומ-2011. פרשה מ-UNAF ב-19 בנובמבר 2009, אך הצטרפה מחדש ב-2011. חברה שותפה, אך לא חלק מפיפ"א. זנזיבר כן החזיקה בחברות מלאה במשך ארבעה חודשים בשנת 2017, כאשר מעמדה שונה לאחר ש-CAF הודתה שהחברות בה הייתה טעות במקור הצטרפה מוקדם יותר, אך הושעתה מהקונפדרציה ב-1957 ובהמשך הוחזרה הנבחרת הלאומית לשחק בטורנירים, אך הושעתה שוב סופית ב-1974, וב-1976 הוצאה רשמית מפיפ"א, וזאת עקב מדיניות האפרטהייד שהונהגה במדינה. הוחזרה רק ב-1992, לאחר ביטול האפרטהייד במדינה להלן דירוג הנבחרות ב-CAF לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים: הקונפדרציה מארגנת את המפעלים גביע אפריקה לאומות (מקביל לאליפות אירופה בכדורגל), ליגת האלופות האפריקאית (מקבילה לליגת האלופות) וגביע הקונפדרציה (מקביל לליגה האירופית), ובנוסף מחלקת את פרס כדורגלן השנה באפריקה. CAF מארגנת ביחד עם אופ"א כל שנתיים, את גביע מרידיאן לקבוצות נוער. ליגת האלופות האפריקאית ‏ (CAF Champions League) (לשעבר גביע אפריקה לאלופות) גביע הקונפדרציה האפריקאי ‏ (CAF Confederation Cup) (מיזוג של גביע אפריקה למחזיקות גביע וגביע CAF) הסופר קאפ האפריקאי ‏ (CAF Super Cup) גביע אפריקה לאומות אליפות האומות האפריקאיות אליפות הנוער האפריקאית אליפות אפריקה לנשים גביע אפריקה לכדורגל באולמות גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 גביע אפריקה לאומות עד גיל 20 גביע אפריקה לאומות עד גיל 17 אליפות אפריקה לנשים עד גיל 20 אליפות אפריקה לנשים עד גיל 17 מדיה וקבצים בנושא קונפדרציית הכדורגל של אפריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (בצרפתית ובאנגלית) קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, ברשת החברתית פייסבוק קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, ברשת החברתית אינסטגרם קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, ברשת החברתית טיקטוק דירוג נבחרות כדורגל גברים באתר פיפ"א דירוג נבחרות כדורגל נשים באתר פיפ"א
פקורינו

פקורינו (באיטלקית: Pecorino) (מהמילה האיטלקית Pecora: כבשה) היא גבינה איטלקית קשה ומלוחה מחלב כבשים. שמה המלא פקורינו רומאנו (Pecorino Romano באיטלקית) מרמז על מוצאה מהעיר רומא. עם זאת, בשנות האלפיים, היא מיוצרת בעיקר בסרדיניה. ישנן גם פקורינו טוסקאנו (Pecorino Toscano באיטלקית) ופקורינו סארדו (Pecorino Sardo באיטלקית) אשר טעמן פחות מלוח. השימוש בפקורינו רומאנו הוא לרוב על ידי גירור ובעיקר במנות פסטה לרבות קרבונרה. בשתי האחרות משתמשים בעיקר בכריכים. מדיה וקבצים בנושא פקורינו בוויקישיתוף תמי לויאב, שבועות ירוק עם סלט לבבות ארטישוק וגבינת פקורינו, באתר ynet, 1 ביוני 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיטי הארט מוקסון

קיטי הארט-מוקסון (נולדה ב-1 בדצמבר 1926) היא ניצולת שואה פולניה-אנגליה. היא נשלחה למחנה העבודה אושוויץ בשנת 1943 בגיל 16, שם שרדה במשך שנתיים, וגם הייתה כלואה במחנות אחרים. זמן קצר לאחר שחרורה באפריל 1945 על ידי חיילים אמריקאים, היא עברה לאנגליה עם אמה. היא התחתנה והקדישה את חייה להעלאת המודעות לשואה. היא כתבה שתי אוטוביוגרפיות הנקראות "אני חיה" ו"בחזרה לאושוויץ". Memories of the Holocaust: Kitty Hart-Moxon, באתר הגארדיאן (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקע (גאולוגיה)

בקע הוא שקע צר וארוך בקרום כדור הארץ, המשתרע לאורכו של העתק נרחב. היווצרות בקעים ארוכים אופיינית לתהליך של היפרדות לוחות טקטוניים וביקוע יבשות-על. לאורך שולי הבקע עשוי להתפתח עמק ביקוע. כאשר הבקע מתמלא מים, יכול להיווצר מקווה מים – אגם בקע דוגמת הכנרת ואגמי הבקע הסורי-אפריקני, ואף אוקיינוס. בתחתית הבקע יכול להתאסף סלע געשי, ופעילות געשית היא מרכיב נפוץ, אם כי לא בהכרח קיים, בבקעים. כאשר בקע היוצא מצומת משולש אינו מתפתח לכדי אוקיינוס, הוא נקרא בקע כושל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הבקע הסורי-אפריקני בקע באיקל זהו הבקע היבשתי העמוק בכדור הארץ. עומקו הנוכחי המהווה את קרקעיתה של ימת באיקל, הוא כ-1,190 מטר מתחת לפני הים. פרופסור משה ברור, "בקע", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 4), הוצאת יבנה, תשס"א מדיה וקבצים בנושא בקע בוויקישיתוף בקע במילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה עמק ביקוע במילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה צומת משולש – נקודת מפגש המשותפת לשלושה לוחות טקטוניים, ר' מילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.