laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ענקי פוטסדאם

ענקי פוטסדאם היה השם של רגימנט חיל רגלים בצבא הפרוסי שהורכב מחיילים גבוהים מן הממוצע. מייסד היחידה היה המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הראשון, שהייתה לו חיבה רבה לענקים. הרגימנט נוסד על ידי מיזוג של שני גדודים בשנת 1675 כ"רגימנט קורפרינץ" תחת פיקודו של הנסיך פרידריך מברנדנבורג, מי שהפך למלך הפרוסי תחת השם פרידריך הראשון. בשנת 1688. המלך הפרוסי לעתיד, פרדריק ויליאם הראשון, היה מפקד הרגימנט. תחתיו החל הגדוד (שנקרא "גדוד הוד מלכותו") לגייס חיילים מעל הגובה הממוצע, וגייס כמה מאות גברים מדי שנה. כאשר פרידריך וילהלם הראשון עלה לכס המלוכה הפרוסי ב-1713, הוא המשיך את הקו הנוקשה של המלך הקודם, פרידריך הראשון, בנוגע לקיצוץ בהוצאות האזרחיות לצד חיזוק הצבא. וכך, הוא נתן לנסיך לאופולד לאמן ולחמש את הצבא, וגם שכר תוך-כדי כך 40,000 שכירי חרב זרים. ענקי פוטסדאם התקיימו עוד לפני עליית וילהלם לכס השלטון, אביו נתן לו לשחק עם היחידה עוד כשהיה נער, אז החל לגייס אנשים גבוהים במיוחד אליה. השם הרשמי של היחידה היה 'הרימונאים הגדולים של פוטסדאם'. לאחר שאחוז החיילים הגבוהים בחיל גבר, ניתן לו הכינוי 'ענקי פוטסדאם'. מדיהם היו כובע אדום וז'קט כחול עם עיטור זהב. הם לבשו מכנסיים בצבע הארגמן, גרביים לבנים ונעליים שחורות - בדרך כלל מזמש. הם נלחמו בעזרת רובי מוסקט, פגיונות ורימונים. כאשר הכובע אשר לבשו תוכנן במיוחד ללא תיתורה כדי שיוכלו לכוון את הרימונים בקלות לעבר מטרתם. כדי להתגייס לחיל, גובהו של החייל היה צריך להיות לפחות מטר ושמונים סנטימטר. כאשר החיילים הגבוהים ביותר דווחו כשני מטר. המלך, שגובהו היה רק מטר וחצי, נזקק למאות מגויסים חדשים בכל שנה. הוא השתמש בכל אמצעי כדי להשיג לרגימנט את האנשים הגבוהים במדינה ובאירופה, נתן בונוסים לאיכרים ששחררו את עובדיהם הגבוהים לצבא, או להורים ששלחו ילד גבוה. הוא גייס ענקים מצבאות אחרים באירופה; ראשי מדינות אחרים, ביניהם אפילו קיסר אוסטריה וסולטאן האימפריה העות'מאנית, שלחו אליו ענקים כמחווה לידידות שבין האומות. אם הענקים סירבו להצטרף לרגימנט, הוא לקח אותם בכפייה; והורה לשליחיו לחטוף אותם מכל רחבי אירופה. הוא אף ניסה לחטוף דיפלומט אוסטרי. וילהלם הכריח נשים גבוהות להתחתן עם גברים גבוהים, כחלק ממהלך אאוגני, במטרה להגדלת אחוז הגבוהים באוכלוסייה. התשלום לענקים ברגימנט היה גבוה, אך לא כל הענקים היו שבעי רצון, במיוחד לא אלו שנכפה עליהם השירות. הם ניסו לנטוש את היחידה או להתאבד. למלך אף היה רעיון למתוח את חייליו 'הרגילים' במעין 'מיטת סדום', אך כשהציע אותו לעם הוא נתקל במרד כמעט. וילהלם מעולם לא סיכן את הענקים בקרב. הוא אימן אותם בכל יום אימונים מפרכים עם משמעת נוקשה, בה האמין. הוא אהב לצייר אותם מהזיכרון, וניסה להראות אותם למבקרים זרים ולנכבדים אחרים, במטרה להרשימם. לפעמים, כדי לרומם את רוחו, היה מורה לרגימנט לצעוד לפניו. כאשר המלך מת ב־1740, הנסיך פרידריך - בעתיד פרידריך הגדול - לא חלק את אותה אהבה כלפי ענקים, במיוחד לא אל כאלו אשר לוקחים אחוזים רציניים מתקציב הצבא, והוא הוציא הוראה לביטול הרגימנט. מדיה וקבצים בנושא ענקי פוטסדאם בוויקישיתוף "הבחורים הגבוהים" (בגרמנית), מאורכב 'Lange Kerls' association (באנגלית)
אורקל

אוֹרקל (מלטינית: Orare, "לדבר") הוא נביא או כת, פגניים בדרך כלל, המתנבאים על העתיד לבוא בהשראת האל. בדומה לשאר העמים בעולם העתיק, היוונים והרומאים נמשכו לתחום ניבוי העתיד. שליטים ופשוטי העם ביקשו לעמוד על כוונות האלים ולנהוג בהתאם להן. במקדש זאוס באולימפיה ובמקדש אפולו האיסמני בתבאי, התקיימו ניחושים. אורקל קדום ומפורסם היה בדודונה, וניחשו שם לפי רשרוש העלים בחורשה הקדושה. להשפעה יתרה זכה האורקל מדלפי שבו דיבר האל מפיה של פיתיה, כוהנת שהייתה ממלמלת דברי נבואה סתומים. ישנם חמישה סוגים שונים של אורקלים: האורקל של דלפי(דוברת הנבואות של אפולו), האורקל של חורשת דודונה, האורקל של מערת טרופוניוס, האורקל של מערת הסיבילה מארית'רה(שנהגה לתת נבואות בתור תשבצים) וספרי הסיבילות שהקיסר טרקווינוס סופרבוס נהג לנעוץ בהם בשעת סכנה. אורקל מופיע בספר "הסיפור שאינו נגמר", מאת מיכאל אנדה. הנער אטריו משבט ירוקי העור נשלח אל האורקל הדרומי, כדי לקבל שם את המענה שיציל את הקיסרית הילדותית ועמה את כל ממלכת פנטסיה מן החידלון המכלה אותה. האורקל הדרומי בסיפור הוא קול בלבד, ללא גוף, המזמר בחרוזים ומבין רק שאלות המוצגות גם הן בחרוזים. אטריו מצליח לקבל מן האורקל את התשובה האחרונה, לפני שהחידלון מכלה גם אותו. האורקל מופיע בסדרה "מכושפות", שם הוא אישה צעירה המסייעת לנבל הראשי. האורקל מופיע בסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" כישות נקבית המתגוררת בעליית גג של מחנה החצויים. כאשר כמה מחברי המחנה יוצאים למסע חיפושים המנהיג של המסע עולה לעליית הגג פיתיה מנבאת נבואות בחרוזים. בסדרת הסרטים "מטריקס" מופיעה האורקל כישות מסתורית במטריקס המסייעת להתנגדות האנושית. בספרי "הארי פוטר" מופיע המושג "אורקל החלומות" בשיעורי חיזוי העתיד עם הפרופסור טרלוני, והוא ספר עב-כרס המשמש כמעין מילון מושגים לפירוש חלומות. בספר "האורקל הנסתר" שכתב ריק ריירדן, העלילה מתבססת על אורקל שנעלמה. בסרט "אלאדין ומלך הגנבים", האורקל מופיעה בתור מתנה שאלאדין ויסמין קיבלו כמתנת חתונה - מגדת עתידות שנראית כהולוגרמת אור שעונה על שאלות - והיא אומרת: "שאלה אחת, תשובה אחת..." מדיה וקבצים בנושא אורקל בוויקישיתוף אורקל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון ספרטק (נלצ'יק)

אצטדיון ספרטק הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר נלצ'יק ומשמש כמגרשה הביתי של ספרטק נלצ'יק ששיחקה בעברליגת העל הרוסית. האצטדיון נבנה בשנת 1960 ועבר הרחבה ושיפוץ נרחב עם עליית הקבוצה לליגת העל הרוסית ב-2005 וזאת כדי להתאימו לסטנדרטים של ליגת העל. האצטדיון מכיל כיום 13,800 מקומות ישיבה. אצטדיון נלצ'יק ב-WorldStadiums ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאו בלך

לאו בלך (בגרמנית: Leo Blech;‏ 21 באפריל 1871 – 24 באוגוסט 1958) היה מלחין ומנצח אופרה יהודי-גרמני, שעיקר פרסומו בא לו מעבודתו ב"בית התיאטרון המלכותי" Königliches Schauspielhaus, כיום האופרה של ברלין, Staatsoper Unter den Linden) בשנים 1906 עד 1937, ואחר כמנצח האופרה העירונית של ברלין מ-1949 עד 1958. בלך נודע בייחוד באופרות של וגנר, ורדי וכרמן של ביזה (שעליה ניצח יותר מ-600 פעמים), וברגישותו כמלווה. בלך נולד למשפחה יהודית באאכן. אחרי לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין, למד נגינה בפסנתר אצל ארנסט רודורף וקיבל שיעורים פרטיים בהלחנה מוולדמר ברגיל ואנגלברט הומפרדינק. אחרי שעבד זמן קצר במכירות, התקבל בלך לעבודה כמנצח בתיאטרון העירוני של אאכן בשנת 1893. משנת 1899 עד 1906 ניצח בתיאטרון הגרמני החדש בפראג ומשם עבר לבית התיאטרון המלכותי בברלין. ב-1913 קודם לדרגת מנהל מוזיקלי כללי. בין 1923 עד 1926 עבד בלך במשרות שונות בבתי אופרה בברלין ובווינה, ביניהם "בית האופרה הגרמני", פולקסאופר של ברלין ופולקסאופר של וינה. ב-1926 חזר לבית התיאטרון הברלינאי, שנקרא עכשיו "האופרה הממלכתית אונטר דן לינדן", שם נשאר עד שהמדיניות האנטישמית של אדולף היטלר אילצה אותו לצאת לגלות בריגה בשנת 1937. בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה ניצח בלך באופרה המלכותית השוודית. ב-1949 חזר לברלין לנצח באופרה העירונית, שם עבד עד מותו ב-1958. "אגלאיה" (אופרה, 1893) "כרובינה" (אופרה, 1894) "ראפלקופף" (אופרה, לא בוצעה) גאבוט לצ'לו ופסנתר אופוס 10-ב' 1902 Das war ich (אופרה, דרזדן 1902, לברית של ריכרד באטקה) Alpenkönig und Menschenfeind (עיבוד של אופרה מ"ריימונד", דרזדן 1903) Aschenbroedel (אופרה, פראג 1905) Versiegelt (אופרה, המבורג 1908) Die Strohwitwe (אופרטה, המבורג 1920) Von den Englein (מקהלת נשים) "ליל קיץ" בלך חיבר גם יצירות תזמורתיות, יצירות למקהלה, מוזיקה קאמרית ושירים. מדיה וקבצים בנושא לאו בלך בוויקישיתוף לאו בלך, באתר AllMusic (באנגלית) לאו בלך, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאו בלך, באתר Discogs (באנגלית) לאו בלך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ליאו בלך (1871-1958), דף שער בספרייה הלאומית
נעלי שלג

נעלי שלג הן נעליים מיוחדות שנועדו להליכה על שלג. עיצוב נעלי השלג מבוסס על עקרון הגדלת שטח המגע שבין הנעל ובין השלג, לשם פיזור משקלו של נועל הנעליים והקטנת הלחץ על כל סנטימטר מרובע. הנעליים מאפשרות הליכה בשלג רך, שנוטה להיות "בולעני". הליכה בנעלי שלג איטית לעומת החלקה על מגלשיים, אך מאפשרת להולך בהן גמישות רבה יותר בבחירת המסלול והגעה למקומות שאין אפשרות להגיע אליהם על מגלשיים. יש המשתמשים בנעלי שלג מיוחדות גם עבור בעלי חיים, במיוחד עבור כלבים וסוסים מושכי מזחלות. נעלי השלג הומצאו כנראה במרכז אסיה באלף הרביעי לפנה"ס. אינדיאנים מאלסקה וקנדה שיכללו את העיצוב של מסגרת הנעליים ויצרו גרסאות שונות. בימנו נעלי שלג משמשים בעיקר ציידים, איכרים, חוטבי עצים וספורטאים. ישנם שני סוגים עיקריים: 1) קצר ורחב ללא זנב - משמש יותר לשטחים מיוערים שדורשים תמרון רב יותר 2) ארוך וצר עם זנב - משמש יותר לשטחים פתוחים ומרוצים מרוצי נעלי שלג התחילו כנראה באזור 1840 במונטריאול בקנדה והיום נחשבים לענף ספורט. ערדליים נעלי שלג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Forest Service, The History of Snow Shoes Snowshoe | Winter, Trails & Hiking | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביגוד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאסטיו דה לה ריאל פוארסה

קאסטיו דה לה ריאל פוארסה (בספרדית: Castillo de la Real Fuerza; מילולית: מבצר הכוח המלכותי) הוא מבצר בהוואנה. המבצר שוכן מערבית לנמל הוואנה, בסמוך למרכזה ההיסטורי של העיר. במקום בו שוכן המבצר שכן בעבר מבצר אחר, שניזוק קשות בהתקפה של פריבטירים צרפתים בהנהגת ז'אק דה סור ב-1555. ב-1558 הונחו יסודותיו של המבצר, אך הבנייה עצמה החלה רק ב-1562. כוח העבודה, שהתבסס על עבדים ועל אסירים צרפתים, סיים את הבנייה ב-1577. המבצר עשוי אבן גיר שנחצבה בסמוך להוואנה. הוא מוקף בחומה עבה ומשופעת ובחפירים, ואל שערו מוליך גשר מתרומם. זמן קצר לאחר בנייתו, התברר כי הוא ממוקם רחוק מדי מפתח הנמל, וכי הוא אינו מאפשר את הגנתו של הנמל באופן יעיל. במקומו, הוקמו שני מבצרים אחרים - אל מורו (ממזרח לנמל) וסן סלוודור דה לה פונטה (ממערב לו). לפיכך, הוסב השימוש במבצר והוא הפך למשכנו של מושל הוואנה. המושלים השונים ערכו בו כמה שינויים. ב-1634 נוסף מגדל שעון ועליו שבשבת בדמותה של החיראלדה מקתדרלת סביליה, המכונה "לה חיראלדייה" (La Giraldilla). לא ברור מדוע נבחרה דווקא דמותה של החיראלדה, אך על פי ההשערות, הדבר נעשה לזכרה של אינס דה בובדייה, האישה היחידה שכיהנה כמושלת הוואנה, שנהגה לצפות בים, בציפייה לשובו של בעלה, ארננדו דה סוטו, ממסעותיו בפלורידה. החיראלדייה המקורית נמצאת כיום במוזיאון העירוני של הוואנה, ובמקומה מוצב העתק. שינוי נוסף שנעשה במבנה, היה ב-1851, אז נהרס חלק מחזיתו, כדי לאפשר את הרחבתו של רחוב או'ריילי, וכדי המבצר לא יאפיל על קאפלת אל טמפלטה הסמוכה. ב-1898 פרצה מלחמת ארצות הברית–ספרד, במהלכה כבשו האמריקאים את קובה. אחרון המושלים הספרדים עזב את המדינה בדצמבר אותה שנה, והמבצר נותר מיותם. ב-1899 השתכן במבצר הארכיון הלאומי, וב-1938 נוספה גם הספרייה הלאומית. ב-1957, הם הועברו למשכנם החדש, בסמוך לפלסה דה לה רבולוסיון. לאחר המהפכה הקובנית ב-1959 שוכנו במבצר משרדי הוועדה הלאומית לאנדרטאות והמרכז לשימור, שחזור ומוזיאולוגיה. לתקופה קצרה הוקם במקום מוזיאון לכלי נשק, אך התנאים במקום לא אפשרו את שימור הממצאים באופן הולם. ב-1977, לרגל יום השנה ה-400 להקמתו, שינה המבצר את ייעודו פעם נוספת, ונפתח בו מוזיאון לאמנות. ב-1990 הוקם בו המוזיאון הלאומי לקרמיקה קובנית, אך הוא נסגר ב-2007. המבצר שופץ לקראת הכרזת אונסק"ו על הוואנה העתיקה וביצוריה כאתר מורשת עולמית ב-1982. מדיה וקבצים בנושא קאסטיו דה לה ריאל פוארסה בוויקישיתוף
ניוקאסל (אוסטרליה)

ניוקאסל (באנגלית: Newcastle) היא אזור מטרופוליני במחוז האנטר, בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, שבמרכזו העיר ניוקאסל סיטי. האזור מצוי 162 קילומטר מצפון-מזרח לעיר סידני, על שפך הנהר האנטר. המטרופולין של ניוקאסל הוא האזור השני הצפוף ביותר בניו סאות' ויילס ובו (נכון ל-2006) 288,732 תושבים, כאשר בעיר ניוקאסל עצמה 141,753 תושבים. לעיר ניוקאסל יש נמל סחורות מפותח, וסביבו מתפתחת כלכלת העיר. ביחס לשאר ערי החוף של ניו סאות' ויילס, התיירות כמעט אינה מפותחת. ניוקאסל נייטס היא קבוצת הרוגבי של העיר שמשחקת בליגת הרוגבי הלאומית, הקבוצה זכתה באליפות הליגה ב-2001. ניוקאסל פאלקונס והאנטר פייראטס הן קבוצות לשעבר ששיחקו בליגת העל האוסטרלית בכדורסל. אתר העיר ניוקאסל ניוקאסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוסטרליה ובנושא יישובים באוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסויים בתאומים

האם התכוונתם ל... מחקרי תאומים ניסויי מנגלה בתאומים
תור הזהב (מיתולוגיה יוונית)

המונח "תוֹר הזהב" (ביוונית: Χρυσόν Γένος, "כריסון ינוס") במיתולוגיה היוונית מתייחס לתקופה המאושרת ביותר בתחילת האנושות (לפני תקופות הברזל הארד והכסף). הייתה זו תקופה שבה האדם היה טהור ובן אלמוות, ושבה שרר מצב אידיאלי של שלום, הרמוניה, יציבות ורווחה. המשורר היווני הסיודוס בן המאה השמינית לפנה"ס מסביר בפואמה "עבודות וימים" כי לפני תקופתו התקיימו ארבע תקופות, שהראשונה והמושלמת ביותר שבהן הייתה "תור הזהב". הוא כתב: "הם חיו כאלים ללא צער בלבם, משוחררים מכל צרה ועמל. זרועותיהם ורגליהם לא בגדו בהם מעולם. הם היו מאושרים ונמצאו מעבר להישג ידו של כל פגע. וכאשר מתו היה זה כאילו נתפסו לתרדמה עמוקה. הם שכנו בשלום על אדמתם העשירה שהניבה פרי למכביר, וניהנו מאהבתם של האלים." תור הזהב מופיע גם ביצירותיהם של המשוררים הרומיים ורגיליוס ("עבודת האדמה") ואובידיוס ("מטמורפוזות"). אובידיוס כתב: בדור הזהב שהיה בראשית - לא חוקים ולא אונס צדק לימדוהו ותום, אך ליבו הטהור הדריכהו.. לא נצצו חרבות וכובע. ללא קרב ומלחמה נחו לבטח עמים ויראו מנוחה.. לא נחרשה אדמה, לא עובדה - ושדותיה הזהיבו: שחו משפע ברכה שיבולים ותיקודנה לארץ — מטמורפוזות ספר ראשון, תרגום שלמה דיקמן תור הזהב בא לקיצו כשהודח סטורן ויופיטר תפס את מקומו, אז התחיל "תור הכסף" בו נוצרו עונות השנה (במקום האביב התמידי של תור הזהב) והאדמה החלה לדרוש עיבוד כדי להפיק יבול. המונח משמש בהשאלה לתיאור כל תקופה טובה בתולדות ציוויליזציה כלשהי. מדיה וקבצים בנושא תור הזהב בוויקישיתוף
אגלדס

אַגֶלַדַס (ביוונית: Αγελάδας) היה פסל יווני מהעיר ארגוס, שפעל בסוף המאה ה-6 לפנה"ס ותחילת המאה ה-5 לפנה"ס. הוא לימד פסלים מפורסמים בתקופה הקלאסית, כמו מירון, פוליקליטוס ופידיאס, אך עבודתו שלו לא נשתמרה עד היום. הוא עבד בעיקר בברונזה. נראה שדמות זאוס הנמצאת על מטבעות מסוימים, עוצבה לפי פסל של זאוס אותו עיצב אגלדס למקדש שעל הר מתונה. אגלדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסלים (מקצוע) ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומר (מושב)

תומר (תֹּמֶר) היא התנחלות וכן מושב עובדים בבקעת הירדן השייך לתנועת המושבים ונמצא בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן. היישוב הוקם בשנת 1976 ושמו ניתן לו בגלל עצי התמר הרבים הנפוצים באזור בו הוקם. מקץ שנתיים, בשנת 1978, עבר היישוב למיקומו הנוכחי. מושב תומר ממוקם במרכז בקעת הירדן על כביש 90, מרחק של 4 קילומטר דרומית לצומת פצאל ("מפגש הבקעה"). רוב התושבים עוסקים בענפי חקלאות שונים כגון: כרמים, פרחים וירקות לייצוא. המבנה המתארי של היישוב הוא בצורת משולש כאשר שכונות המגורים הם 8 אשכולות הפזורים בתוך המשולש. הגישה לאשכולות בדרך היקפית התוחמת את אזור המגורים, וממנו יש כביש המוביל פנימה לאשכול המגורים. בשנות השמונים המוקדמות, שירת במושב במשך שנה חרט וילדרס הצעיר, לימים חבר בית הנבחרים של הולנד ומייסד המפלגה למען החירות. היקף שטחי הקרקע המיועדים לחקלאות בתומר הוא כ-4,200 דונם. הקרקעות החקלאיות אינן צמודות לבתי המגורים אלא נמצאות בסמוך ליישוב ובמרחק. מרבית חברי המושב עוסקים בחקלאות כמקצוע העיקרי, ומיעוטם מלבד חקלאות עובדים בעיסוק נוסף. הגידולים העיקריים בתומר הם פלפל לייצוא, מטעי תמרים, כרמים (ענבי מאכל), תבלינים, עגבניות שרי ופרחים. מבנה שירותים מרכזי: מבנה הבנוי כחצי סהר וכולל מספר פונקציות ציבוריות (צרכנייה, מזכירות, מועדון חברים ובית כנסת). טיפת חלב: משמש לחברי המושב ולתושבי הבקעה של קופ"ח. גן ילדים: משמש כגן רב גילי (3,4,5) אזורי, כולל צהרון. פעוטון (משפחתון): מבנה זהה לגן הילדים, משמש כרגע למועדון נוער. בריכת שחייה: משמשת את חברי המושב ואורחיהם בלבד. מקלט מרכזי (דו תכליתי): משמש בשעת חירום את גן הילדים, כמו כן מועדון נוער לגילאים א'-ז'. מדיה וקבצים בנושא תומר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומר תומר, באתר המועצה האזורית בקעת הירדן אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
משקולית

משקולית היא אביזר התעמלות ופיתוח גוף אשר דומה במראה ובאופן האימון למשקולת התעמלות אך קטן ממנה במשקל ובגודל. המשקולית נמצאת בשימוש רב בחדר כושר ומכוני התעמלות שונים. במשקוליות משתמשים גם נשים וגברים באימונים בעלי מאפיינים אירוביים וזאת משום שהמשקל הנמוך של המשקולית לא מאפשר אימון בעצימות המתאימה לחיזוק השרירים. בקבוצות אימון של נשים וגברים נהוג שימוש מוטעה במשקוליות קלות משקל שתכליתן העיקרית היא הגברת שריפת קלוריות ומתוך חשיבה מוטעית כי משקוליות מעצבות יותר את השרירים. נשים ישראליות רבות נוהגות לבצע הליכות וריצות באופן קבוע על מנת לשפר ולשמר את כושרן הגופני. במהלך ריצות אלה נעשה לעיתים באופן שגוי שימוש במשקוליות שמשקלן כחצי קילוגרם עד קילוגרם אשר מאפשרות אימון של שרירי הידיים תוך כדי הריצה. בגלל ההתנגדות הקלה שמספקות המשקוליות עבור קבוצות שרירים גדולות, בדרך כלל יבצעו המתאמנים במשקוליות סטים בעלי מספר חזרות גדול יותר. אימון שבמהלכו מתבמצעים סטים של מספר חזרות גדול במשקל קטן (40–60 אחוזים של RM1) מאפשר שיפור של סיבולת השריר בפרט.
צ'נגדו J-10

Chengdu J-10 הוא מטוס קרב רב משימתי מדור 4.5 מתוצרת סין המיוצר על ידי חברת קבוצת התעשייה האווירית צ'נגדו. המטוס ידוע בכינויו במערב "Vigorous Dragon" (דרקון נמרץ) (ובסין בשם 歼十, Jiān 10). פיתוח המטוס נשמר בסוד, למרות פרסומים שונים בכלי תקשורת מערביים על מטוס קרב מתקדם המפותח בסין, עד לפרסום הרשמי בטלוויזיה הסינית ב-29 בדצמבר 2006. פיתוח המטוס עלה לדיון בשנות ה-80 של המאה ה-20 כמענה לאיום הרוסי בדמות מטוסי המיג-29 והסוחוי 27. ב-1986 החליטה ממשלת סין לפתח מטוס קרב אך המטוס ערך את טיסת הבכורה שלו רק ב-24 במרץ 1998. המטוס דומה במידה רבה למטוס הלביא הישראלי, והיו שטענו שפיתוח המטוס התבסס בחלקו על טכנולוגיות ורכיבים שפותחו בישראל ונמכרו לסין. המטוס מיוצר בשני דגמים - דגם J-10A החד מושבי שמתפקד כמטוס רב משימתי ודגם J-10B הדו מושבי המשמש בין היתר כמטוס אימונים, תקיפה קרקעית ולוחמה אלקטרונית. בנוסף, סין מפתחת דגם של המטוס שישמש את הצי הסיני ולהיות מתופעל מנושאות מטוסים, ודגם עם יכולות התחמקות ממכ"ם המכונה Super-10. המטוס נמצא בשירות מבצעי בחיל האוויר הסיני וקרוב ל-100 מטוסים נקלטו. בנוסף, ממשלת פקיסטן הזמינה 36 מטוסים עבור חיל האוויר הפקיסטני שאמורים להיות מסופקים בשנים הקרובות, פקיסטן אמורה להיות המדינה הראשונה והיחידה עד כה מלבד סין לקלוט את המטוס. המטוסים יסופקו תחת השם FC-20. בסוף 2007 דווחו כלי תקשורת שונים על עסקה בין איראן וסין לרכישת מטוסים מדגם זה אך ממשלת סין הכחישה את הדיווח. באוגוסט 2015, לאחר חתימה על הסכם הגרעין חתמה סין עם איראן על חוזה בגובה מיליארד דולר על העברת 24 מטוסי J-10 תמורת אספקת נפט גולמי במשך 20 שנה. J-10A - הדגם החד מושבי. שם החוץ של הדגם הוא F-10A או FC-10A. J-10B - דגם מתקדם יותר, בעיקר בתחום המכ"ם. Super-10 - דגם מתקדם, גם בתחום המכ"ם בעיקר. בעל מנוע רוסי מתקדם. J-10S - מטוס אימונים דו מושבי. צוות: 1 (דגם בסיסי), 2 (דגם אימונים/תקיפה) אורך: 14.57 מטר (47.8 רגל 10 אינץ') מוטת כנפיים: 8.78 מטר (28 רגל 10 אינץ') גובה: 4.78 מטר (15 רגל 8 אינץ') שטח כנף45.5 מטר² (490 sup2;) משקל ריק: 8,000-9.730 ק"ג (17,637–21,451 ליברות) משקל טעון: 5,500 ק"ג (9,920 ליברות) משקל המראה מרבי: 18,000 ק"ג (39,683 ליברות) הנעה: 1 מנועי טורבו-מניפה מסוג סטורן ליולקה AL-31 בעלי מבער אחורי מהירות מרבית: 2.2 מאך טווח: 950 ק"מ (מבצעי), 3,000 ק"מ (מקסימלי) סייג רום: 18,000 מטר (59,055 רגל) עומס כנף: 335 ק"ג/מ"ר סין אמורה להשלים את פיתוח מנוע ה-WS-10A, שאמור להחליף את מנועי ה-AL-31 הרוסיים. המטוס מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר כגון PL-8, PL-9, PL-11, PL-12 מתוצרת סין, R-77 מתוצרת רוסיה ופיתון 3 מתוצרת ישראל , טילי אוויר-קרקע מסוג PJ-9, YJ-9K מתוצרת סין וכן R-73. הרפובליקה העממית של סין סין חיל האוויר הסיני מעל 100 מטוסים בשירות. 300 יחידות אמורות להיות בסך הכל. פקיסטן פקיסטן חיל האוויר הפקיסטני 36 מטוסים מדגם J-10A (שם ייצוא: F-10A) הוזמנו לשנים 2009-2010. דגמי ה-J-10B (שם ייצוא: FC-20) המתקדמים יותר הוזמנו לשנים 2014-2015. מדיה וקבצים בנושא צ'נגדו J-10 בוויקישיתוף יוסי מלמן, סין מכחישה הדיווח על מכירת מטוסי קרב לאיראן, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2007 ניצן סדן, כחול לבן אדום: האם הלביא שבוטל בעצם חי וקיים בסין?, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2019 China working on 'Super-10' advanced fighter - Jane's Air Forces News איראן רוכשת מסין מטוסי קרב בפיתוח ישראלי, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2010 אתר, ‏הנה זה בא: עסקת נשק ראשונה בין איראן למעצמות, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2015 דרור מרום, ‏"הלביא הסיני" ממריא, באתר גלובס, 21 במרץ 2002
תכל'ס

תַּכְלֶ'ס (או תַּכְלֶס), הוא ביטוי סלנג עברי נפוץ בישראל, המציין פנייה אל שורש העניין. מקור הביטוי בהגיית המילה "תכלית" ביידיש (על פי ההגייה האשכנזית של העברית) והביטוי מקובל בישראל בקרב כל שכבות האוכלוסייה. ביטויים מקבילים: "בשורה התחתונה" (תרגום של ביטוי מהשפה האנגלית), "לעצם העניין", "לגופו של עניין", "בקיצור" או "גש ישר לעניין". הביטוי משמש דוברים כמילת הקדמה והתרעה על הגעתם לנקודה עיקרית בסיפור עלילה. מאזינים עושים בו שימוש כמילת שאלה ("ובתכל'ס?") כדי לזרז את המספר להגיע לעיקר. ערכו האמיתי של הביטוי טמון בעובדה שמיד אחריו יושמע הדבר אותו המאזין "באמת" חפץ לשמוע – מה שהופך אותו לביטוי בעל פוטנציאל גדול לקיצורי דרך משמעותיים באופן השיח הישראלי. שימוש נוסף למילה הוא אישור של הנאמר, לרוב בצירוף סימן קריאה (שירה: "ההופעה הייתה ממש אדירה!" יוסי: "תכל'ס!"), או בצירוף שלוש נקודות (שירה: "וואו, משעמם פה." יוסי: "תכל'ס..."). בנוסף לשימושה המודרני בעברית, המילה חדרה במידת מה גם לגרמנית עם משמעות דומה, כך ישנו עיתון שווייצרי יהודי בגרמנית נושא את השם Tachles (גר'), וזהו גם שמו של מוזיאון לאמנות עכשווית בברלין מכונה "בית האמנות תכלס" כשהבחירה בשם היא בעקבות מיקומו של המוזיאון ברובע היהודי לשעבר – שויננפירטל, ובזכות משמעותו – דיבור או עשייה לשורש העניין. משמעות הביטוי הגרמני "Rede mal Tacheles!" (בהגייה: רֶדֶה מאל תאכלס) כשהמקבילה לזה בעברית – "דבר תכלס!". בשנות ה־90 נעשה שימוש בביטוי לצורכי שיווק בבנק המזרחי בסלוגן "בתכל'ס, בנק המזרחי". השימוש בביטוי המדובר היווה פנייה עממית אל קהל לקוחות פוטנציאלי של הבנק, המחפשים כביכול בנקאות בגובה העיניים. יאללה תחל'ס ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוידעם

בּוֹידֶעם או בוידם (בתרגום מיידיש: עליית תקרה) משמש כחלק ממקום מגורים, המיועד לאחסון, שלא נעשה בו שימוש יום יומי, ואיננו נגיש בקלות. הבוידעם יכול להיות בתוך עליית גג, בחלל אטום מתחת לתקרת רעפים, או גומחה שנבנתה בתוך דירה. לרוב משמש הבוידעם לאחסון חפצים ישנים או כאלה שאינם בשימוש יום יומי. מקור המילה מגרמנית והיא שיבוש וקיצור של dachboden (מילולית: רצפת [עליית] הגג). לעיתים הוא נקרא גם אִינְטֶרְסוֹל, מהמילה הצרפתית entresol (פירוש מילולי: בין הקומות, או קומת ביניים). בישראל, עד שנות ה-80 של המאה ה-20 נהגו לבנות בכל דירה – שטח אחסון עילי, בוידעם, במעברים בין חדרים או במטבח. רצפתו של הבוידעם הייתה למעשה תקרה נמוכה יותר מהתיקרה בדירה, וביניהן נוצר חלל שיועד לאחסון. בדירות רבות נבנה בוידעם נוסף באמבטיה, ובו מוקם דוד חימום המספק מים חמים. בדירות רבות, הוסב השימוש בחלל הבוידעם ליחידת מיזוג אוויר מפוצל. כיום, הבוידעם אינו עוד חלק אינטגרלי מתכנון הדירה. ביידיש נקשרו בבוידעם ביטויים ואמרות כנף רבות המתייחסות ברובם לנושא או אדם זנוח או נשכח. בין היתר ידוע הביטוי "איך האב אים אויפן בוידעם" (מילולית: "יש לי אותו בבוידעם"), שמשמעותו אינני מתייחס אליו או לדבריו ברצינות. במילה בוידעם נעשה שימוש בשמות ספרים, תקליטים והצגות בישראל: "שירים מהבוידעם" – תקליט ובו אוסף שירים ישראלי ישנים, שיצא בשנת 1992, בהוצאת הד ארצי. "שירים מהבוידעם" – מחזה מוזיקלי מאת אירינה גורליק, של תיאטרון מיקרו, הוצג בבמות שונות ובהן בתיאטרון הקאמרי. "מונולוגים מהבוידעם" – ערב סיפורי זכרונות על חפצים, של תיאטרון תמונע. "רשימות מהבוידעם" – בלוג של הסופר והעיתונאי אבנר שץ. "שקרים מהבוידעם" – ספרה של תמרה אבנר, בהוצאת מטר. "אריות בבוידם" – ספר ילדים של יעקב קמחי, בהוצאת זמורה-ביתן. "פסטיבל בוידעם" – שבו מוצגים יצירות ביכורים של אמנים ישראלים במרכז בכורי העתים בתל אביב. "סיפורים מהבוידעם" – סיפורים וזכרונות, ברשת החברתית TheMarker Café. במערכון "הקבלנים" של הגשש החיוור, בתשובה לטענת רוכש הדירה כי חסר בה חדר, שאל אותו הקבלן: "חיפשת גם בבוידעם?". השאלה הפכה לאחד המשפטים המפורסמים של מערכוני הגשש החיוור. בתוכנית הטלוויזיה הקומית הישראלית "הקומדי סטור", ששודרה בשנות ה-90, הוצג השיר הפארודי "בוידעם", שהמילה היחידה בפזמונו היא "בוידעם". בקומדיית המצבים "סברי מרנן" ישנו פרק הנקרא "בוידעם" בעונה הרביעית. קומת ביניים התיאטרון הקאמרי של תל-אביב, באתר www.cameri.co.il [1] אודות | רשימות מהבּוֹידעם של אבנר שץ, ‏2006-05-14 הילה שקולניק-ברנר, מוציאים מהבוידעם: פסטיבל בוידעם חושף יצירות ביכורים של אמנים ישראלים, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2012 [2] מילות השיר "בוידעם", באתר שירונט