laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לופראמיד

לוֹפֵּרַאמִיד הוא נגזרת סינתטית של פיפרידין ומשמש כתרופה אופיואידית לשלשול הנגרם מדלקת הקיבה והמעיים (גסטרואנטריטיס) ומחלת המעי הדלקתי. התרופה פותחה על ידי חברת התרופות הבלגית Janssen Pharmaceutica, שסינתזה אותה לראשונה ב-1969. לופראמיד הוא אגוניסט הפועל על קולטני μ-אופיואידים בפלקסוס על שם אורבך במערכת העצבים המעית, ובשונה מאופיואידים אחרים אינו משפיע באופן ישיר על מערכת העצבים המרכזית, אלא אם נלקח במינון גבוה (ואז הוא יכול להיות בעל השפעה פסיכואקטיבית). דרך פעולתו היא הקטנת הפעילות של פלקסוס על שם אורבך, ובדומה למורפין, הפחתת הטון של השרירים החלקים האורכיים תוך הגברת הטון של השרירים החלקים המעגליים בדופן המעי. בעקבות זאת, חומרים נמצאים זמן רב יותר במעי, וכך מתאפשר לגוף לספוג יותר מים מהחומר הצואתי. כמו כן, פועל לופראמיד לדיכוי הרפלקס הגסטרוקולי. מולקולות לופראמיד כמעט ואינן חוצות את מחסום הדם-מוח, ואין לחומר זה אפוא תכונות של שיכוך כאבים. מעט המולקולות אשר חוצות את מחסום הדם-מוח מוצאות במהירות על ידי P-גליקופרוטאין (Pgp; מקודד על ידי MDR1). רק כאשר נלקח הלופראמיד במינון גבוה, הוא עשוי להצטבר במוח ולגרום להשפעות אופיואידיות אופייניות, הנמשכות מספר שעות. מעכבים ל-P-גליקופרוטאין, דוגמת כינידין או הגרסה האיזומר שלו כינין, מעכבי משאבות פרוטונים כמו אומפרזול, ואף פלפל שחור (חומר פעיל: פיפרין) עשויים לאפשר ללופראמיד לחצות את מחסום הדם-מוח. במהלך המחקרים הפרה-קליניים לתרופה נמצא כי היא עשויה לגרום לתלות גופנית קלה, במיוחד בעכברים, חולדות וקופי רזוס. שימוש בלופראמיד לילדים מתחת לגיל שנתיים אינו מומלץ. ישנם דיווחים נדירים על חסימת מעיים שיתוקית. מרבית דיווחים אלו קשורים למינון יתר ולרגישות גבוהה יותר של ילדים מתחת לגיל שנתיים. ב-1989 ו-1990 אירעו בפקיסטן 7 מקרי מוות של תינוקות שהוריהם נתנו להם את התרופה אימודיום שיוצרה על ידי חברה בת של ג'ונסון אנד ג'ונסון. בעקבות תחקיר של הטלוויזיה הבריטית, נאסרו במדינה תרופות נוגדות שלשול של לופראמיד. כאשר יש חום או צואה דמית (דיזנטריה) יש להימנע משימוש בתרופה, והיא אינה שימושית בשלשול הנגרם כתוצאה מכולרה, שיגלה וקמפילובקטר. השימוש אינו מומלץ כאשר סובלים מעצירות חוזרת. התוויית נגד לשימוש בתרופה כאשר יש חשד לשלשול הנגרם מאורגניזמים העלולים לחדור את דופן המעי, כדוגמת E. coli O157:H7 או סלמונלה. תופעות לוואי שנקשרו לצריכת לופראמיד כוללות נפיחות, כאב בטן, בחילות, הקאות ועצירות. תופעות לוואי נדירות עלולות להיות חסימת מעיים, סחרחורת ופריחה. התרופה אינה מומלצת לשימוש כאשר יש כשל בכבד, מאחר שהיא יכולה לזרז אנצפלופתיה כבדית. מדיה וקבצים בנושא לופראמיד בוויקישיתוף Sadeque AJ, Wandel C, He H, Shah S, Wood AJ (בספטמבר 2000). "Increased drug delivery to the brain by P-glycoprotein inhibition". Clinical Pharmacology and Therapeutics. 68 (3): 231–7. doi:10.1067/mcp.2000.109156. PMID 11014404. {{cite journal}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) imodium (Loperamide Hydrochloride) capsule. McNeil Consumer Healthcare Syed Rizwanuddin Ahmad, E-DRUG: Chlormezanone Butler T (באוקטובר 2008). "Loperamide for the treatment of traveler's diarrhea: broad or narrow usefulness?". Clinical Infectious Diseases. 47 (8): 1015–6. doi:10.1086/591704. PMID 18781871. {{cite journal}}: (עזרה) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כוונת ברזל

כוונת ברזל היא הכוונת הסטנדרטית של רוב כלי היריה כיום, ובפרט רובים. בסוף המאה ה-20 נכנסו לזירה כוונות אופטיות מתקדמות, כגון כוונת רד פוינט, ההופכות את מלאכת הקליעה לקלה ומהירה יותר, אך למרות זאת, רוב כלי היריה כוללים גם כוונות ברזל לגיבוי, מאחר שהן פשוטות ואמינות ולא דורשות מקור אנרגיה חיצוני (כגון סוללה חשמלית). כוונות הברזל מאפשרות כיוון גאומטרי, כלומר המסתמך על יישור העין ושתי נקודות נוספות (כוונת אחורית וכוונת קדמית) על קו אחד, שעובר גם דרך הנקודה אליה מכוונים. הכוונת האחורית מורכבת בדרך-כלל מחריר כלשהו, ונקראת "כוונת חרירית" והכוונת הקדמית - שנקראת "כוונת להבית" - מורכבת מבליטה גבוהה, ונמצאת בחלקו הקדמי של הקנה. כדי לפגוע במטרה יש להביא את המטרה למצב כזה שבו הכוונת הלהבית שמצביעה עליה נמצאת במרכז הכוונת החרירית. קו הכוונות שהוא קו דמיוני העובר במרכז הכוונות אינו מקביל לקנה אלא שהוא מונמך במטרה לתקן את הסטייה שנוצרת בין קו הכוונות לבין המסלול הבליסטי שעושה הקליע לאחר שנפלט מהקנה. זווית ההנמכה של הכוונות מותאמת למרחק שבו ממוקמת המטרה והולכת ועולה ככל שהמטרה רחוקה יותר. את כוונות הברזל יש לאפס עם הקנה כדי להבטיח שאכן הכוונות מכוילות כראוי עם הקנה והרובה יפגע במטרה. כוונת השלכה מדיה וקבצים בנושא כוונת ברזל בוויקישיתוף
לירון לב (שחקנית)

לירון לב (נולדה ב-17 באפריל 1980) היא שחקנית טלוויזיה ישראלית בעברה. לב היא בתם של רני לב ולאה גלובוס, ואביה החורג הוא יורם גלובוס. לב היא אחותו הגדולה של השחקן עידו לב (שלצידו שיחקה בסדרות "רמת אביב גימל" ו"סיטי טאוור"). דודתה היא הזמרת עדנה לב. למדה בתיכון בגימנסיה הרצליה. בשנת 1995, ובשנים 1997–2000 גילמה את איריס באופרת הסבון הישראלית הידועה "רמת אביב גימל", בהפקתו של יורם גלובוס, בעלה של אמה מנישואיה השניים. לאחר שירותה הצבאי, ב-2001, הופיעה באופרת סבון נוספת שהפיק גלובוס, "סיטי טאוור", בתפקיד מיכל פלג. גם אחיה, עידו לב, שיחק בסדרה וגילם בה את אחיה למחצה אדם. ב-2002 הופיעה במסגרת התוכנית הסאטירית "שידורי המהפכה", בקטעי אופרת סבון בשם "אהבות ושקרים", שהייתה פארודיה ל"רמת אביב גימל". ב-2003 גילמה את רונית בסדרה "טיפול נמרץ". ב-2005 גילמה את ענבל בסדרה "מילואים". לאחר מכן פרשה ממשחק, ועבדה בין השאר כדוגמנית וכמאפרת מקצועית. ב-2024 לאחר מספר שנים שלא הופיעה בטלוויזיה השתתפה בתוכנית הריאליטי "פקין אקספרס" בהנחיית עוז זהבי, המשודרת בערוץ רשת 13, יחד עם חברתה מאיה גל. השתיים הודחו בהדחה השלישית, האחרונה בקמבודיה. כיום, היא חלק מהבעלים של מרכז הפעלות לילדים הפועל בשכונת תל ברוך בתל אביב בשם "מיקידו - חממה לילדים מאושרים". ב-20 במרץ 2005 נישאה למוזיקאי והיוצר אלי בראל ולהם שתי בנות ובן. ב-2016 השניים התגרשו. מתגוררת כיום בתל אביב. לירון לב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לירון לב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יפעת יעקובסון, הולכת עם הלב, באתר ynet, 30 בינואר 2002
סלים עבוד-אשקר

סלים עבוד-אשקר (בערבית: سليم عبود أشقر; נולד ב-1976) הוא פסנתרן ומנצח ערבי-ישראלי בעל קריירה בינלאומית. עבוד-אשקר נולד בנצרת בשנת 1976. זכה מגיל 10 במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל. הוא למד בקונסרבטוריון נצרת ולאחר מכן למד במגמת מוזיקה של התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים). בהמשך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון אצל מריה קורצ'ו והמשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה ולמחול בהנובר אצל אריה ורדי. סלים עבוד-אשקר הופיע בגיל 22 בהופעת בכורה בקרנגי הול בניו יורק, תחת שרביטו של דניאל בארנבוים. עבוד-אשקר ניגן עם תזמורות ידועות-שם, כגון התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של וינה בפסטיבל זלצבורג, תזמורת הגוונדהאוס מלייפציג, תזמורת דיוואן מזרח-מערב ותזמורות ישראליות. הוא עבד עם מנצחים רבים בהם זובין מהטה, לורנס פוסטר, סבסטיאן ויגל, ולדימיר פדוסייב וריקרדו מוטי. בשנת 2000 זכה עבוד-אשקר בפרס "הכישרון הצעיר של השנה" בפסטיבל הפסנתר הבינלאומי רוהר. כנגן מוזיקה קאמרית, ניגן עבוד-אשקר יחד עם מוזיקאים כגון גיל שוחט, ודים גלוצמן ואנטוניו מנסס. עבוד-אשקר מעביר באופן קבוע כיתות אמן ברחבי העולם. כמו כן, הוא היה שותף להקמת עמותת "אורפיאוס" לקידום החינוך המוזיקלי בקרב ערבים ויהודים. עבוד-אשקר הוא המנצח של תזמורת הגליל ובמקביל הוא נציגה הבולט של פריחת החינוך המוזיקלי בנצרת ומהווה השראה לצעירים רבים בה דוגמת הפסנתרן בשארה הארוני ואחרים. סלים עבוד-אשקר משמש גם כמנצחה ומנהלה המוזיקלי של "תזמורת הגליל" - התזמורת הקאמרית הערבית יהודית מנצרת (בשיתוף פעולה עם מכללת לוינסקי). סלים עבוד-אשקר, רסיטל לפסנתר: ברהמס, מוצארט ושוברט, 2005, הוצאת EMI. אתר האינטרנט הרשמי של סלים עבוד-אשקר סלים עבוד-אשקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) נעם בן זאב, מחפש הרמוניה, באתר הארץ, 28 ביוני 2002 נעם בן זאב, מוסיקה פתוחה לכולם, באתר הארץ, 10 במרץ 2004 חגי חיטרון, דרך הפסנתר ובטהובן, אמן פלסטיני-ישראלי שחי בגרמניה מתחבר מחדש אל הארץ, באתר הארץ, 26 ביוני 2016 אמיר מנדל, "תרבות גבוהה היא לא המצאה מערבית ואליטסיטית", באתר הארץ, 14 בדצמבר 2021 סלים עבוד-אשקר מנגן את הקונצ'רטו לפסנתר של שומאן, כתבה של הטלוויזיה הגרמנית, מתוך אתר יוטיוב. סלים עבוד-אשקר באתר פסטיבל פלסטרינה. כיתת אמן באוניברסיטת בראון על כנף הפסנתר נעם בן זאב, תיבת תהודה, הגיעו לעמק השווה? מוצרט בביצוע נוער מנצרת, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2010
מקסימיליאן פון פריטוויץ

מקסימיליאן פון פריטוויץ (בגרמנית: Maximilian von Prittwitz;‏ 27 בנובמבר 1848 – 29 במרץ 1917) היה גנרל גרמני, שידוע בעיקר כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית בזמן מלחמת העולם הראשונה. מקסימיליאן פון פריטוויץ נולד ב-27 בנובמבר 1848 בעיר ברנשטאדט, למשפחה אריסטוקרטית ותיקה משלזיה. אביו, גוסטב פון פריטוויץ, היה קצין בצבא פרוסיה ואמו הייתה אליזבת פון קלאס. ב-19 במאי 1874 נישא פריטוויץ לאולגה פון דוויץ (30 באוגוסט 1848 - 9 בינואר 1938) שהייתה בתו של האציל קורט פון דוויץ. פריטוויץ התגייס לצבא הפרוסי ב-1866 והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-3 (המלכה אליזבת), עמו נלחם ב-1866 במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870. לאחר מכן התקדם פון פריטוויץ בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, ב-1906 מונה למפקד הקורפוס ה-16, וב-1913 מונה למפקד האזור הצבאי הראשון, והועלה לדרגת דרגת גנרל-אוברסט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון פריטוויץ למפקד הארמייה הגרמנית השמינית. הארמייה הוצבה בשטחי פרוסיה המזרחית ותפקידה הייתה להגן על השטחים מפני התקפות מצד האימפריה הרוסית. בנוסף קיבל הוראה שעל השטח להיות מוגן בכל מחיר, ורק אם קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין אז על פריטוויץ להורות לארמייה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. ההתקפות הרוסיות החלו ב-13 באוגוסט 1914 עם כניסת הארמיות הרוסיות הראשונה והשנייה אל שטחי פרוסיה המזרחית (הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית). הקרב הראשון בחזית המזרחית בין הגרמנים לרוסים היה קרב שטלופנן, שבו הקורפוס הגרמני ה-1 יצא לתקוף את הארמייה הרוסית הראשונה בניגוד להוראה של פריטוויץ שלא לחתור למגע עם האויב הרוסי. שלושה ימים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט, החליט פון פריטוויץ לצאת להתקפה על הארמייה הרוסית הראשונה ליד גומבינן. בקרב זה (קרב גומבינן) נחלו הגרמנים תבוסה אל מול הרוסים עקב ההססנות שבפתיחת הקרב. פריטוויץ נתקף פחד שמא הארמייה תושמד לחלוטין ולכן הורה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. כששמע זאת רמטכ"ל צבא גרמניה, הלמוט פון מולטקה הצעיר, הורה ב-22 באוגוסט להחליף את פריטוויץ בגנרלים מנוסים יותר - פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. תחת הנהגתם של הינדנבורג ולודנדורף נחלה הארמייה הגרמנית השמינית לניצחונות מרשימים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים. לאחר החלפתו כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית סיים פריטוויץ את שירותו הצבאי. הוא עבר לברלין, שם חי עד ל-29 במרץ 1917, אז נפטר כתוצאה מהתקף לב. מדיה וקבצים בנושא מקסימיליאן פון פריטוויץ בוויקישיתוף מקסימיליאן פון פריטוויץ באתר FirstWorldWar.com המקבילה לגנרל ארבעה כוכבים ולעיתים נקראת גם "קולונל גנרל" למקורות ראו את הערך קרב גומבינן תאריך הפטירה שמצוין במקור זה אינו נכון
זיקוקים (אלבום)

זיקוקים הוא אלבום האולפן ה-5 של הזמר משה פרץ, שיצא לאור ב-8 בספטמבר 2011. את הסינגל המצליח הראשון מתוך האלבום "אין כמוך", אותו כתב והלחין עם גילי זכאי להפקה מוזיקלית של טל שגב ויעקב למאי. בספטמבר 2010. השיר זכה לפופולריות גדולה, להשמעות רבות בתחנות הרדיו ואף עמד בראש מצעדי הפזמונים בתחנות הרדיו השונות למשך שבועות רבים. בנובמבר 2010 הפיץ פרץ את הסינגל השני, "ארוץ עד אלייך", בו שילב גם מוזיקה מצרית. בינואר 2011 הוציא את הסינגל "קחי אותי אלייך", לרגל הופעות אינטימיות שערך במועדון זאפה תל אביב. בפברואר 2011 הוציא את הסינגל "כמו מלך", וביצע אותו במופע במה מסתובבת ראשון מסוגו בישראל, שנערך על בימת ההאנגר 11. באפריל 2011 חבר פרץ אל הזמר החסידי יניב בן משיח והוציא את דואט התפילה, "ואחרי ככלות הכל". במאי 2011 במהלך סיבוב הופעותיו בקיסריה הוציא את הסינגל החמישי מתוך האלבום, "רחוק ממך", את השיר ביצע בהופעה חיה בתוכנית, "כוכב נולד", בספיישל מוזיקלי בו לקח חלק ביחד עם דודו אהרון. ביוני 2011 הצטרף לפרויקט המוזיקלי, "שני צדדים למטבע", פרץ ביצע קאבר בהפקה מוזיקלית של יעקב למאי ללהיט של להקת משינה, "אהובתי". באוגוסט 2011 הוציא את הסינגל, "אלף פעמים", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. בספטמבר 2011 הוציא פרץ את האלבום המלא "זיקוקים". ביתר השירים שנחשפו שיתף פרץ פעולה ביחד עם יוסי בן דוד שכתב לו את השיר, "הולך לי מיואש", עם טל רביב ושמוליק נויפלד שכתבו והלחינו את שיר הנושא של האלבום, "זיקוקים", יוסי נוריאל שכתב לו את המילים לשיר, "אם את הולכת" ועם אחיו ניר פרץ איתו כתב והלחין את השיר, "רוצה אותך". מידע על האלבום זיקוקים באתר MusicBrainz אבי שושן, ביקורת: לא זקוקים ל"זיקוקים" של משה פרץ, באתר ynet, 26 בספטמבר 2011
מטען

האם התכוונתם ל... מדע: מטען (פיזיקה) – שם כולל למספר תכונות פיזיקליות מטען חשמלי – תכונה בסיסית של מערכות פיזיקליות מטען יסודי – מטען חשמלי של פרוטון אחד מטען צבע – תכונה פיזיקלית מתחום פיזיקת החלקיקים מטען פורמלי – מושג בכימיה חבלה: מטען חבלה – מתקן שמטרתו היא גרימת נזק על ידי פיצוץ מטען חלול – מטען חבלה שבתוכו נמצא חלל חרוטי מטען צינור – מטען חבלה עשוי מצינור ממולא באבק שרפה מטען קלע – מטען חבלה בעל צורה גלילית מטען רסס – מטען חבלה שמכיל רסיסים מטען גחון – מוקש המיועד לפגיעה בכלי רכב מטען צד – מטען חבלה המוטמן בצד הדרך הובלה: משא – חפצים אשר מועברים ממקום למקום מטען בתפזורת – מטען גדול של סחורות לא ארוזות מטע"ד – מטען ייעודי – המטען המועיל הנישא על ידי כלי טיס צבאיים או מטען מדעי או טכנולוגי המצורף ללוויין אחר: מטען סוללות – מתקן שמיועד לטעינת סוללות מכשירי חשמל שפה טעונה – אמצעי רטורי וספרותי, מילים הנושאות מטען רגשי מסוים מטען (הרלדיקה) – צורה המשורטטת בדגל או בסמל מטען (כתב עת) – כתב עת ספרותי פולחן מטען – סוג של פולחן שבטי
משפחה דה לוקס

משפחה דה לוקס (בערבית عيله برنجي) היא סדרה קומית שהופקה על ידי ערוץ 33 בין השנים 2000 -2001 במסגרת השידורים היומיים בערבית. כיום משודרת הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ 33. הסדרה בוימה בידי עובד רשות השידור לשעבר, ויקטור קמר, שגם הפיק אותה בפועל ובנה את כל החללים והתפאורות בה בעצמו. הסדרה צולמה באולפני טלעד. פרקי הסדרה התייחסו לחלק מהבעיות שקיימות במגזר הערבי המודרני, והביאו את סיפורה של משפחה רגילה לכאורה, אך כזאת ששום דבר בה אינו רגיל למעשה. אב המשפחה מתקשה לקבל את הדור הצעיר ואת אשתו, אום אוסמה, שמבקשת ממנו באופן קבוע כסף וכרטיס אשראי לקניותיה. אבו אוסמה, בגילומו של בסאם זועמוט אום אוסמה, בגילומה של נסרין פאעור הבן אוסמה, בגילומו של מייסרה מסרי הבת סלוא, בגילומה של ענת חדיד השכן אבו רעאד בגילומו של ג'מאל סעיד. "משפחה דה לוקס", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליובן ברוב

לְיוּבֶּן בּוֹרִיסוֹב בֶּרוֹב (בבולגרית: Любен Борисов Беров; ‏6 באוקטובר 1925, סופיה, ממלכת בולגריה – 7 בדצמבר 2006, סופיה, בולגריה) היה כלכלן, סופר, מרצה ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1992 ל-1994 כיהן כראש ממשלת בולגריה. ברוב נולד בסופיה ובה השלים את השכלתו התיכונית. ב-1949 הוסמך בכלכלה באוניברסיטת סופיה. הוא הרצה במספר מוסדות אקדמיים בבולגריה וכן באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא מתמחה בכלכלת הבלקן בין המאה ה-16 למאה ה-18. ב-1971 מונה לפרופסור לכלכלה במכון "קרל מרקס" בסופיה וב-1976 הוסמך גם לדוקטור בפילוסופיה. ב-1985 לימד במכון ללימודי הבלקן וב-1997 נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הבולגרית למדעים. ב-1990 מונה ליועצו הכלכלי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב ובדצמבר 1992 מונה לעמוד בראש ממשלת מומחים בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ומפלגת החופש וזכויות האזרח שתמכה בזכויות המיעוט הטורקי בבולגריה. יעדה של ממשלתו היה להוציא את הכלכלה הבולגרית מהמשבר החמור בו הייתה נתונה ולייצבה. עד ליוני 1993 כיהן ברוב גם כשר החוץ של בולגריה. ברוב ניהל משא ומתן על הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי וממשלתו אף הגיעה לסיכומים מקדמיים לגבי תנאי ההצטרפות. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי וחברתי שלובו על ידי אנשי מנגנון "הישן" של המפלגה הקומוניסטית וכללו הפגנות רחוב ושביתות של מגזרים שונים במשק הבולגרי. ברוב לא הצליח לחלץ את הכלכלה שמצבה הלך והחמיר. במקביל חלה החמרה במצב בריאותו ובראשית 1994 נאלץ ברוב לעבור ניתוח לב פתוח. האופוזיציה דרשה את פיטוריו וזכתה לגיבוי מסוים מהנשיא ז'לב, אשר קבע שעל הממשלה לקבל שוב את אמון הפרלמנט או להתפטר. באמצע 1994 הגיש ברוב לפרלמנט הצעה לחילופי גברי בממשלתו, אך הצעתו לא זכתה לאמון הבית והוא נאלץ בהמשך להתפטר מתפקידו. לאחר תום כהונתו פנה ברוב לעסקים פרטיים וכיהן כדירקטור ויושב ראש דירקטוריון של מספר גופים כלכליים ובכללם "בנק בולגריה רוסיה להשקעות". ברוב כתב כ-200 ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בתחומי כלכלת מדינות הבלקן ככלל ובולגריה בפרט. ליובן ברוב הלך לעולמו בסופיה ב-2006 והוא בן 81 שנים. מדיה וקבצים בנושא ליובן ברוב בוויקישיתוף ‏Bulgaria Accepts Premier With Ties to Turks, באתר הניו יורק טיימס, 31 בדצמבר 1992 (באנגלית) ליובן ברוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מרכבת הדואר

מרכבת הדואר (באנגלית: Stagecoach) הוא מערבון אמריקאי משנת 1939 בבימויו של ג'ון פורד ובכיכובם של קלייר טרבור וג'ון ויין. עלילת הסרט מתרחשת במערב הפרוע בשנת 1880. בתחילת הסרט קבוצת נוסעים ביישוב טונטו שבטריטוריית אריזונה עולה על כרכרת נוסעים רתומה לסוסים שבדרכה ליישוב לורדסבורג שבניו מקסיקו. הנוסעים בכרכרה כוללים זונה בשם דאלאס (קלייר טרבור) שגורשה מן העיר על ידי "ליגת המוסר", רופא אלכוהוליסט בשם דוק בון (תומאס מיצ'ל), בנקאי בשם הנרי גייטווד (ברטון צ'רצ'יל), ג'נטלמן בשם הטפילד (ג'ון קאראדיין), אשה הרה של קצין פרשים בשם לוסי מלורי (לואיז פלאט), איש מכירות של משקאות אלכוהוליים בשם סמואל פיקוק (דונלד מיק), המרשל קרלי וילקוקס (ג'ורג' בנקרופט) והנהג באק (אנדי דיוויין). במהלך הנסיעה עולה על הכרכרה אסיר נמלט בשם רינגו קיד (ג'ון ויין), אשר ברח מהכלא לאחר שהואשם ברצח, ואשר מעוניין להתנקם באחים פלאמר על כך שהרגו את אחיו. קרלי עוצר את קיד ואוזק אותו. בדרכם הם נתקלים בפרשים המיידעים אותם כי מנהיג לוחמי האפאצ'י ג'רונימו ולוחמיו משוטטים באזור ועשויים להתקיף אותם בכל עת. בעקבות כך הנוסעים מקיימים הצבעה בה הם מחליטים האם ימשיכו ללורדסבורג או לא. החבורה מחליטה לבסוף להמשיך ללורדסבורג. בהמשך הכרכרה עוצרת בתחנה בדרך, ובמהלך השהייה הארוכה שם בון מיילד את מלורי, ודאלאס וקיד מתאהבים. קיד מצליח לנצל את ההזדמנות על מנת לחמוק, בסיועה של דאלאס, אך לאחר זמן קצר הוא ממהר לחזור לאחר שהוא מבחין בעדות לכך שלוחמי האפאצ'י האינדיאנים עשויים להימצא בקרבת מקום. בהמשך משחרר קרלי את קיד מן האזיקים על מנת שיסייע לנוסעים להילחם בלוחמים האינדיאנים במקרה הצורך. לקראת סוף הסרט מתקיפים לוחמי האפאצ'י את הכרכרה ממש קרוב לגבול, ומתפתח מרדף ארוך שבמהלכו הטפילד נרצח, וקיד מצליח להשתלט על הסוסים ולהציל את החבורה כולה, שעם סיום התחמושת מצליחה לשרוד עד הגעתה לגבול, שם מניסים חיילים את לוחמי האפאצ'י. נוסעי הכרכרה מגיעים בשלום ללורדסבורג. גייטווד הבנקאי נעצר על ידי השריף המקומי על כך שגנב כספים מהבנק. דאלאס מתחננת לקיד שלא ילך לנקום באחים פאלמר, אך הוא עומד על כך. בהמשך, לאחר שהוא הורג את האחים פאלמר בקרב יריות, מסגיר עצמו קיד לקרלי, כפי שהוסכם ביניהם, אך במקום לעצרו יורד קרלי מן הכרכרה ומשלח אותה לדרכה, כשעליה קיד ודאלאס בלבד. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 28 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא מרכבת הדואר בוויקישיתוף "מרכבת הדואר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מרכבת הדואר", באתר נטפליקס "מרכבת הדואר", באתר AllMovie (באנגלית) "מרכבת הדואר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מרכבת הדואר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מרכבת הדואר", באתר Metacritic (באנגלית) "מרכבת הדואר", באתר אידיבי "מרכבת הדואר", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מרכבת הדואר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרכבת הדואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרכבת הדואר, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Stagecoach‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
ישראל שפלר

ישראל שפלר (באנגלית: Israel Scheffler; ‏25 בנובמבר 1923 – 16 בפברואר 2014) היה פילוסוף של המדע והחינוך, יהודי-אמריקאי. שפלר השלים תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה ממכללת ברוקלין, השתתף בתוכנית ללימודי רבנות בסמינר היהודי התאולוגי בניו-יורק וכתב דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה בהנחיית נלסון גודמן. נושא הדוקטורט שלו היה על הציטוט. לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת הרווארד וניהל את המרכז לחקר הפילוסופיה של החינוך עד לפרישתו ב-1992. נושאי העניין שלו הם בפילוסופיה של השפה, פילוסופיה של המדע ופילוסופיה של החינוך. היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר מייסד של האקדמיה הלאומית (האמריקאית) לחינוך וכיהן כנשיא האגודה לפילוסופיה של המדעים. חיבר ספרים רבים בנושאי פילוסופיה וחינוך ותורגם לשפות רבות. נפטר ב-16 בפברואר 2014. בנו הוא הפילוסוף סמואל שפלר. תנאי הידיעה: מבוא לתורת ההכרה והפילוסופיה של החינוך, (תרגום: דוד הד; ערך: שמואל שקולניקוב), ירושלים: הוצאת מאגנס, 1980. "המושג "אדם מחונך" – וכמה השלכות על החינוך היהודי", בתוך: מדברים חזון: הזמנה לדיון בתכלית החינוך היהודי, (עורכים: ישראל שפלר, שלמה פוקס, דניאל מרום; תרגום: אמיר צוקרמן), ירושלים: הוצאת כתר, 2006, עמ' 244–252. שאלה של חינוך, ירושלים: הוצאת כתר, 2011. ישראל שפלר באתר קרן מנדל(הקישור אינו פעיל) ישראל שפלר (1923-), דף שער בספרייה הלאומית
מועדון החתול שמיל

מועדון הֶחתול שְׁמיל היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1979–1983 בהנחיית השחקן נתן דטנר. תלמה אליגון התבקשה לכתוב תוכנית אירוח עם בעל חיים. היא בחרה בחתול וקראה לו על שם החתול שלה - שמיל. אליגון כתבה את מילות שיר הפתיח, יגאל חרד הלחין ושר (עם חבורת ילדים). גדי יגיל היה הראשון לגלם את דמותו של החתול שמיל. לאחר פרישתו, נקרא לתפקיד נתן דטנר, אז שחקן צעיר ואלמוני בתיאטרון באר שבע, יוצא להקה צבאית. מכיוון שגילם את הדמות בתחפושת חתול כשמסכה (שעיצבה יהודית גרינשפן) לראשו, נותר אלמוני למדי עד ששיחק ברחוב סומסום. למרות זאת, סיפר דטנר כי הילדים זיהו את הקול והרגישו בהחלפת השחקן שמתחת לתחפושת; לפיכך כשנזקק למחליפים (בעיקר משום שתיאטרון באר שבע סירב לשחרר את דטנר בתדירות הנדרשת) הם גילמו דמויות חתולים אחרות: מתי סרי גילם קרוב משפחה (דוד או אח) ויעל עמית גילמה את חברתו. בשנת 1983 גילמו את תפקיד החתול שמיל גם אבי קושניר ואבי דור. התוכנית הראשונה שודרה ביום חמישי 25 באוקטובר 1979 בשעה 17:30. בפרק זה אירח החתול שמיל את שושיק שני, אריק לביא ושתי בנותיהם - נועה ויעל. בתחילה שודרה התוכנית בשחור לבן ובהמשך בצבע. כל תוכנית הוקדשה לאמן אחר שאירח שמיל ופירוש הדבר היה "ספיישל" של חצי שעה בערוץ ללא מתחרים, חשיפה שאמנים חשקו בה, ולכן רבים ביקשו להתארח במועדונו. מיטב אמני התקופה התארחו בתוכנית, ביניהם: רבקה מיכאלי, דליה פרידלנד, יהורם גאון, עפרה חזה, הכל עובר חביבי, ספי ריבלין, עוזי חיטמן, ריקי גל ועוד. התוכנית זכתה להצלחה רבה בקרב הילדים, ושיר הפתיחה הפך ללהיט; לימים נכלל באוסף הנוסטלגי "לעולם בעקבות השמש 2" בעריכת קובי בן עטר. בדצמבר 1982 התקיים בתוכנית ספיישל של מופע הפסטיגל. ב-1983 עלתה בטלוויזיה החינוכית התוכנית "רחוב סומסום", שנתן דטנר גילם בה את נתן/צוציק השכן של קיפי. באחת מהתוכניות של אותה שנה שודר קרוסאובר - החתול שמיל קפץ לביקור ברחוב סומסום כדי להזמין את קיפי למועדון. במאי 2019 גילם נתן דטנר את דמותו של החתול שמיל בפרסומת של חברת כלל ביטוח ופיננסים. "מועדון החתול שמיל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מילים ותווים לשיר הפתיחה, באתר הבית של תלמה אליגון-רוז מירב קריסטל, חתול תעלול, באתר ynet, 20 בפברואר 2007 חוברת מארז ה-DVD "מריצ' ועד רץ'", בהפקת רשות השידור ו-NMC יונייטד, 2008 נתן דטנר, "ציפורי לילה מתגעגעות", גל"צ, 30.5.2010 מועדון החתול שמיל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רחוב סומסום - החתול שמיל קופץ לביקור, YouTube שפה תקשורתית חדשה לכלל ביטוח - עם "החתול שמיל", באתר אייס, 27 במאי 2019
אמסטרדם איירליינס

אמסטרדם איירליינס (בהולנדית: Amsterdam Airlines) הייתה חברת תעופה הולנדית אשר הפעילה טיסות שכר ליעדים שונים באזור המזרח התיכון, מאמסטרדם וממאסטריכט. החברה נוסדה בשנת 2007 והפסיקה את פעילותה ב-31 באוקטובר 2011. החברה הפעילה טיסות שכר מנמל התעופה סכיפהול לנמל התעופה בן-גוריון במתכונות עונתית על ידי קווי חופשה. מדיה וקבצים בנושא אמסטרדם איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמסטרדם איירליינס מדיה וקבצים בנושא אמסטרדם איירליינס באתר Airliners.net
אתלטיקה באולימפיאדת פריז (1900)

אולימפיאדת פריז (1900) נערכה בפריז, צרפת. תחרויות האתלטיקה נערכו ב-14 ביולי, ב-15 ביולי, ב-16 ביולי, ב-19 ביולי וב-22 ביולי 1900. 23 תחרויות באתלטיקה נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 117 משתתפים מ-17 מדינות. ימי התחריות כללו את יום הבסטיליה וכן את יום א' שעבור האמריקאים הוא יום שבתון, ולמרות מחאת הספורטאים האמריקאים, למרות שחלקם לא התחרו ביום א' ה-16 ביולי ולמרות שהיה בלבול בתחרויות הגמר, האתלטים המצטיינים בתחרות היו כולם מארצות הברית, שזכתה בסך הכל ב-39 מדליות מתוך 67 אפשריות, מהן 16 מדליות זהב מתוך 23 מדליות אפשריות. אלווין קריינזלין (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-4 מדליות זהב, ג'ון טוקסברי (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-5 מדליות מהן 2 מדליות זהב, אירווינג בקסטר (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-5 מדליות מהן 2 מדליות זהב, ריי יורי (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-3 מדליות זהב ומאיר פרינסטיין היהודי (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-2 מדליות אחת מזהב ואחת מכסף. מדיה וקבצים בנושא אתלטיקה באולימפיאדת פריז בוויקישיתוף אתלטיקה באולימפיאדת פריז (1900), באתר סימוכין ספורט אולימפי