laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון אלווי

ג'ון אלברט אלווי הבן, (באנגלית: John Albert Elway, Jr.; נולד ב-28 ביוני 1960) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. משנת 2011 מכהן כסגן נשיא והמנהל המקצועי של קבוצת דנוור ברונקוס. אלווי, יליד בפורט אנג'לס, וושינגטון, החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת סטנפורד שם שיחק כקוורטרבק עד שסיים את לימודיו לתואר בכלכלה ב-1983. בשנתו האחרונה הגיע למקום השני בהצבעה לזכייה בגביע הייזמן. בדראפט של שנת 1983 נבחר אלווי בבחירה הראשונה של הדראפט על ידי בולטימור קולטס, אלווי הודיע כי יסרב לשחק עבור הקולטס והם נאלצו להעבירו בטרייד לדנוור ברונקוס. ב-1986 הוביל אלווי את הברונקוס למשחק הסופרבול. על אף שכיכב במשחק בו מסר שתי מסירות לטאצ'דאון ורץ עם הכדור לטאצ'דאון נוסף, הפסידו הברונקוס במשחק לניו יורק ג'איינטס. ב-1987, נבחר ל-MVP של ה-NFL והוביל בשנית את הברונקוס לסופרבול XXII. למרות יתרון מוקדם ברבע הראשון הפסידו הברונקוס במשחק לוושינגטון רדסקינס. ב-1990 הוביל את הקבוצה לסופרבול XXIV בו הפסידו לסן פרנסיסקו 49'. לאחר שלושה הפסדים במשחקי הסופרבול, העפילו הברונקוס לסופרבול XXXII בו ניצחו את גרין ביי פאקרס. בעת קבלת גביע וינס לומברדי, הכריז בעלי הברונקוס, פאט בוולן "זה בשביל ג'ון". שנה אחר כך העפילו שוב לסופרבול. במשחק ניצחו את אטלנטה פלקונס וזכו בפעם השנייה ברציפות בסופרבול. אלווי נבחר ל-MVP של משחק הסופרבול. משחק זה היה המשחק הרשמי האחרון של אלווי, שפרש בסוף עונה זו. בשנת 2000 נבחר להיכל התהילה של פוטבול המכללות וב-2004 נכנס להיכל התהילה של הפוטבול המקצועני. מאז פרישתו הפך להיות אחד מבעלי קבוצת הפוטבול באולמות סגורים קולורדו קראש מליגת ה-AFL. ב-2011 מונה לסגן נשיא והמנהל המקצועי של קבוצת דנוור ברונקוס. במסגרת זו בחר להחתים את הקוורטרבק פייטון מאנינג שחזר מפציעה ממושכת. הקבוצה זכתה בעונת 2016 בסופרבול 50. מדיה וקבצים בנושא ג'ון אלווי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון אלווי ג'ון אלווי, ברשת החברתית פייסבוק ג'ון אלווי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון אלווי, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ון אלווי, באתר Baseball-Reference.com ליגות אחרות ג'ון אלווי, באתר The Baseball Cube דודי כפרי‏, הפעם זה בשביל ג'ון - סיפורו של ג'ון אלוויי, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2003 ג'ון אלווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארל בויקינס

ארל בויקינס (באנגלית: Earl Boykins; נולד ב-2 ביוני 1976 באוהיו, קליבלנד) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. בויקינס, המתנשא לגובה 1.65 מטר בלבד, הוא השחקן השני הנמוך בהיסטורית ה-NBA אחרי מאגסי בוגס. בויקינס שיחק כדורסל בתיכון הקתולי המרכזי בקליבלנד. הוא שיחק במכללת מזרח מישיגן בשנים 1994-1998. בשנתיים הראשונות שלו בקבוצה זכה להיות בקבוצת ה-All-Mid-American Conference, ובשנתו השנייה היה בעל הממוצע השני בגובהו ב-NCAA עם 26.8 נקודות. מוביל עד היום את מכללת מזרח מישיגן באסיסטים עם 624. בנוסף זכה בויקינס בתואר פרנסיס פומרי נייסמית' לשנת 1998. בויקינס לא נבחר בדראפט ה-NBA, ושיחק בעונת 1998-1999 בליגת ה-CBA. בין השנים 1998-2003 הוא לא מצא קבוצה קבועה, וחתם על חוזים קצרי טווח בניו ג'רזי נטס, קליבלנד קאבלירס, אורלנדו מג'יק, ובגולדן סטייט ווריורס. מ-2003 עד 2007 בויקינס שיחק בדנוור נאגטס. בארבע השנים שלו בקבוצה, הוא שבר שני שיאים אישיים: בעונתו הראשונה מסר 4.5 אסיסטים בממוצע, ובעונתו הרביעית קלע 15.2 נקודות למשחק. בנוסף בויקינס קלע באותה עונה שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון על דטרויט פיסטונס, והפך לשחקן הנמוך ביותר שקלע יותר מ-30 נקודות במשחק יחיד ב-NBA. אחרי 31 משחקים בנאגטס עזב למילווקי באקס בה המשיך את יכולתו הטובה. בויקינס פתח בחמישייה 19 פעמים (יותר מכל הפעמים שפתח בחמישייה בכל הקבוצות האחרות ביחד), והשווה את שיאו האישי באסיסטים לעונה עם 4.5 בממוצע למשחק. בעונת 2007-2008 עבר בויקינס לשארלוט בובקאטס. בבובקאטס לא הצליח בויקינס לשחזר את יכולתו הטובה מדנוור ומילווקי, וקלע בממוצע 5.1 נקודות בלבד. בתחילת עונת 2008-2009 היה בויקינס שחקן חופשי, וחתם על חוזה לשנה אחת בקבוצת וירטוס בולוניה האיטלקית בה הרוויח 3.5 מיליון דולר (השכר הגבוה ביותר לשחקן כדורסל באיטליה בהיסטוריה). הוא שיחק ביורוצ'אלנג' (גביע האתגר) וקלע 14.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים בממוצע. ב-26 בדצמבר 2009 הודיע יושב ראש וירטוס שבויקינס משוחרר מהקבוצה בעקבות עבירה על תקנות המשמעת של הקבוצה, אולם לאחר מספר ימים, חזר בו יושב ראש וירטוס מהודעתו, והודיע שבויקינס ימשיך בקבוצה. בסיום אותה עונה, עזב בויקינס את הקבוצה. בנובמבר 2009 חתם בויקינס בוושינגטון ויזארדס לשנה אחת. באותה עונה, הושעו חבריו לקבוצה, גילברט ארינאס וג'וויראס קריטנטון, אשר שיחקו בעמדה זהה לבויקינס, דבר שהגדיל משמעותית את דקות המשחק להן זכה. בעונה זו קלע בויקינס 6.6 נקודות בממוצע. בנוסף קלע בויקינס סל ניצחון עם הבאזר נגד קבוצת וושינגטון ויזארדס. ב-19 באוגוסט 2010 חתם בויקינס על חוזה לעונה אחת במילווקי באקס. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 1998/1999 50 משחקים בלבד בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד דף השחקן באתר ה-NBA דף השחקן באתר ESPN דף השחקן באתר FIBA פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN
הקולג' הערבי

הקולג' הערבי (בערבית: אַל-כֻּלִיַה אַל-עַַרבִּיַה) היה בית מדרש למורים ובית ספר תיכון שפעל בירושלים בזמן המנדט הבריטי, בין השנים 1918–1948. הקולג' הוקם על ידי ממשלת המנדט הבריטי, ובתחילת דרכו פעל כסמינר למורים בשם דאר אל-מועלמין ליד שער הפרחים. ב-1919 מונה כמנהלו הראשון האינטלקטואל הנוצרי-פלסטיני ח'ליל אל-סכאכיני, אך הוא התפטר ב-1922 במחאה על מדיניות הממשל הבריטי שהייתה פרו-ציונית לטעמו. אחריו מונה כמנהל ח'ליל טוטח, שהתפטר מתפקידו ב-1925 על רקע השביתה שפרצה במוסדות החינוך הערביים תוך ביקורו של ארתור ג'יימס בלפור, אבי הצהרת בלפור, בארץ ישראל. אחריו מונה כמנהל בפועל אחמד סמיח ח'אלדי (אביו של ההיסטוריון וליד ח'אלדי), והחל מ-1926 מונה למנהל קבוע. ח'אלדי ביצע שינויים בתוכנית הלימודים, שילב בו לימודי תיכון לבנים ושינה את שם המוסד החל מ-1926 ל"הקולג' הערבי בירושלים". הקולג' היה מוסד הלימודים הגבוה היחיד לגברים ערבים בירושלים, ונחשב למוסד החינוך החשוב ביותר בקרב ערביי ארץ ישראל, ולפי תוכניות ממשלת המנדט, התעתד לשמש כגרעין להקמת אוניברסיטה ערבית בירושלים. בבית הספר היו לימודים לבגרות וכן לימודים לקראת תעודת הוראה. תלמידים מצטיינים זכו למלגת לימודים בבריטניה. רשמית הוכרז הקולג' כפתוח להרשמת תלמידים מוסלמים, נוצרים ויהודים, אך בפועל מיעטו מאוד יהודים להירשם ללימודים בו. בשנת 1935 עבר הקולג' למשכנו החדש במערב רכס ג'בל מוכאבר (הר אצל), בסמוך לחוות הלימוד ולארמון הנציב, במבנה מודרני בסגנון הבינלאומי שתוכנן בידי האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות המנדטורית - אוסטן סיינט בארב הריסון. בשנת 1936 הפך בית הספר התיכון בקולג' לתיכון עצמאי בשם בית ספר ראשדיה. בכיתות המתקדמות למדו כמה עשרות תלמידים שנחשבו לאליטה החברתית והאינטלקטואלית של החברה הפלסטינית בסביבת ירושלים. לאחר מלחמת העצמאות היה הקולג' באזור מפורז ושימש את כוחות האו"ם. במקום שבו היה ממוקם הקולג' נמצאת כיום קריית מוריה, מרכז חינוכי של הסוכנות היהודית והבניין בו שכן הקולג' הוא חלק מהקרייה. מדיה וקבצים בנושא הקולג' הערבי בוויקישיתוף Arab College of Jerusalem מפת אזור תלפיות עם סימון הקולג' הערבי. 1964 הדפסת 1969, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
וס בורלנד

ווס בורלנד (באנגלית: Wes Borland; נולד ב-7 בפברואר 1975) הוא זמר אמריקאי אשר ידוע בתור הגיטריסט של להקת לימפ ביזקיט. בשנת 1995 הצטרף ללהקת לימפ ביזקיט מאחר שהיה חברו הטוב של המתופף. הוא היה שותף ליצירת שלושת האלבומים הראשונים של הלהקה בהם הלחין את רוב השירים יחד עם סם ריוורס הבסיסט וג'ון אוטו המתופף (חוץ מהאלבום הראשון בו גם פרד דרסט ודי ג'יי ליטל השתתפו בהלחנה). ווס שימש כאטרקציה מיוחדת לקהל הרחב משום שהשתמש בעדשות מיוחדות ואיפור פנים לבן בקליפים של לימפ ביזקיט ובהופעותיה, ויחד עם סולנה, פרד דרסט, הפך לאחת הדמויות הדומיננטיות של לימפ ביזקיט. לאחר ריבים ומאבקי אגו רבים עם פרד, בורלנד עזב את לימפ ביזקיט בשנת 2001 והקים יחד עם אחיו פרויקטים כמו Big Dumb Face (שלאחר אלבום אחד פורק). בשנת 2004 חזר ללימפ ביזקיט והקליט איתה אלבום. לאחר מכן, בשנת 2006, התפרקה הלהקה מכיוון שפרד דרסט השתלט טוטאלית על העבודה ומנע מכך שהאלבום ייצא בשלמותו, ובורלנד הקים את להקת האינדסטריאל מטאל Black Light Burns שבה היה סולן בנוסף לנגינתו בגיטרה. עם להקה זו הוציא אלבום אחד שממנו יצא הסינגל "Lie", באלבום זה בורלנד כתב והלחין את כל השירים. האלבום השני של ההרכב יצא ב-2012. בשנת 2009 חזר ללימפ ביזקיט, שהתאחדה והוציאה את האלבום "Gold Cobra" ב-2011. ב-2016 הוציא אלבום סולו, פרק את Black Light Burns ויצא לסיבוב הופעות עם לימפ ביזקיט. ב-2017 הקים מחדש את Big Dumb Face ובסוף אותה שנה יצא אלבומם השני של ההרכב. בנוסף לגיטרה, ווס יודע לנגן בגיטרה בס, כינור, פסנתר, תופים, וקלידים. מדיה וקבצים בנושא וס בורלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וס בורלנד וס בורלנד, ברשת החברתית פייסבוק וס בורלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וס בורלנד, ברשת החברתית אינסטגרם וס בורלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וס בורלנד, באתר AllMusic (באנגלית) וס בורלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) וס בורלנד, באתר Yandex.Music (ברוסית) וס בורלנד, באתר Discogs (באנגלית) וס בורלנד, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרסל כהן

האם התכוונתם ל... מרסל כהן (בלשן) – (1884 -1974) בלשן צרפתי, חוקר שפות אתיופיות. מרסל כהן (סופר) – (1937 -) סופר יהודי-צרפתי
אלקי לרנקה

אלקי לרנקה (ביוונית: Αλκή Λάρνακα) היה מועדון כדורגל קפריסאי מהעיר לרנקה. הקבוצה נוסדה בשנת 1948 והגיעה 5 פעמים לגמר הגביע הקפריסאי מבלי שהצליחה לנצח במעמד. העונה הכי מוצלחת שלה הייתה ב-1979 כאשר סיימה במקום ה-3 בליגה. בעונה זו הפסידה בגמר הגביע הקפריסאי לאפואל ניקוסיה, שזכתה באליפות באותה שנה. תוצאה זו אפשרה להם לשחק בגביע אופ"א, שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי דינמו בוקרשט. הקבוצה העפילה חזרה לליגה הבכירה בקפריסין בעונת 2009/10. בתאריך 9 במאי 2014 הקבוצה הפסיקה את פעילותה. פיינליסטית הגביע 5 פעמים (1967, 1970, 1976, 1977, 1980) אליפות הליגה השנייה 4 פעמים (1960, 1982, 2001, 2010) אתר האינטרנט הרשמי של אלקי לרנקה פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא קפריסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרסל כהן (סופר)

מרסל כהן (נולד ב-6 באוקטובר 1937) הוא עיתונאי וסופר יהודי-צרפתי. כהן נולד בפריז לז'אק ומארי, יהודים ילידי איסטנבול ממוצא ספרדי. הוא למד בבית הספר לעיתונאות, École Supérieure de Journalisme de Paris וב-École du Louvre. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחבא מרסל בכפרים בצרפת וכך הצליח להינצל מידי הנאצים. הוא כותב הן בצרפתית והן בלדינו, שפת הוריו. הוא בעיקר כותב סיפורים קצרים. צרפתית: Galpa (Seuil, 1969; Michel Chandeigne, 1993) Malestroit: Chroniques du silence (E.F.R., 1973), Voyage à Waïtzata (E.F.R.,1976) אנגלית (מתורגם) The Peacock Emperor Moth (Burning Deck, 1995) Mirrors (Green Integer, 1998) לדינו: Lettre à Antonio Saura (L’Échoppe, 1997) Quelques faces visibles du silence (L’Échoppe, 2000) Mirrors - Marcel Cohen The haunting shortprose of Marcel Cohen(הקישור אינו פעיל) חיים תיבון, הפגישה עם מרסל כהן, באתר הארץ, 30 בינואר 2007 מרסל כהן, חדרי כתיבה. תירגמו מצרפתית אסתר אורנר ויעל נאמן, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימן הסעיף

סימן הסעיף (§) משמש, במסמך או בספר המחולק לסעיפים, להתייחסות למספר סעיף, למשל: "ראו 25§" (קרי: "ראו סעיף 25"). כאשר הסימן מוכפל, בצורה §§, הוא נקרא "סעיפים". השימוש בסימן מקובל בספרות משפטית. על מקור הסימן ישנן השערות אחדות: השערה שזהו שילוב של האות S פעמיים, לציון ראשי תיבות של הביטוי בלטינית signum sectionis ("סימן הסעיף"). השערה שהסימן התפתח מהאות הגותית ℭ, המייצגת את המילה Caput (בלטינית: ראשי). השערה שזהו שילוב של האות היוונית ρ (רו), ששימשה את הרומאים כסימן פִסקה, עם האות הלטינית C, המייצגת את המילה Caput (בלטינית: ראשי). השערה שהסימן נובע מהסימן בכתב חרטומים שציין הפסקה. שימוש נוסף בסימן, שאינו מקובל בימינו, הוא לציון הערת שוליים, יחד עם סימנים מיוחדים נוספים ששימשו למטרה זו, כגון *, †, ‡ (כיום נהוג למספר את הערות השוליים). להקלדת הסימן במחשב יש ללחוץ Alt+21, כאשר המספרים הם מלוח המספרים הצידי (נמצא רק במקלדות מורחבות). חברת EA עשתה בסימן שימוש כסמליל מטבע ה"סימוליאון" במשחקי הסימס. מדיה וקבצים בנושא סימן הסעיף בוויקישיתוף
קלאריס ניקואידסקי

קלאריס ניקואידסקי (בצרפתית: Clarisse Nikoidski;‏ 1938 – 1996), הייתה משוררת וסופרת צרפתיה ממוצא יהודי-ספרדי. ניקואידסקי נולדה בליון, צרפת, למשפחת אבניון, שמוצאה מסרייבו. בין השנים 1945 ל-1949 היא התגוררה עם הוריה בקזבלנקה שבמרוקו. בשנת 1963 נישאה לצייר רובר ניקואידסקי. כתבה שירה בספניולית (לאדינו) בניב בוסני. בשנת 1968 פרסמה את הרומן הראשון שלה וסך הכל היא פרסמה שמונה עשר רומנים. יצירותיה עובדו לתיאטרון ולאופרה. בשנת 2007 יצא ספרה הראשון בתרגום לעברית - "קלסתר קול וטרוף", בהוצאת מכון מעלה אדומים ובתרגום ד"ר אבנר פרץ. על ספרה "קלסתר קול וטרוף" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדובים מצ'כוב

הדובים מצ'כוב (ברוסית: гандбольный клуб «Чеховские медведи») הוא מועדון כדוריד רוסי מקצועני מהעיר צ'כוב שבמחוז מוסקבה. המועדון הוקם בדצמבר 2001 על בסיס משאבי קבוצת הכדוריד של אגודת צסק"א מוסקבה שפורקה באותה שנה לאחר 78 שנות קיום. זו הקבוצה המעוטרת ביותר בכדוריד הרוסי לאחר שזכתה ב-20 אליפויות רצופות מאז הוקמה. הקבוצה הוקמה בדצמבר 2001 לאחר שקבוצת כדוריד של צסק"א פורקה ובעקבות כך ביוזמת מושל מחוז מוסקבה, בוריס גרומוב, הוקמה על בסיס משאביה קבוצת "הדובים מצ'כוב" שהתמקמה בעיר צ'כוב שבמחוז מוסקבה ותחילה המשיך המועדון לארח את משחקי הבית באולם צסק"א. הקבוצה נחשבת ליורשת של צסק"א. בקיץ 2003, הושלמה בניית אולם ספורט מודרני בעיר צ'כוב, במחוז מוסקבה. בעונת 2009/10 של ליגת האלופות, הקבוצה העפילה לפיינל פור, אך הפסידה בחצי הגמר לברצלונה ובתשע השנים הבאות זכתה ברצף בתוארי הגביע והאליפות הלאומיים וזכתה 5 פעמים רצופות בטורניר הסופרקאפ בכדוריד. עונת 2018/2019 הייתה נקודת מפנה בתולדות המועדון כאשר לראשונה מאז 2001 סיימה במקום השני בטבלת האליפות בעונה הסדירה, אך השכילה לשמור על תוארה בפלייאוף ולמרות שהפסידה במשחק הראשון של סדרת הגמר לספרטק מוסקבה, היא ניצחה בשני המשחקים הבאים ונותרה אלופת רוסיה בפעם ה-19 בתולדותיה. בעונת 2019/20 זכתה באליפות ה-20 במספר ובפתיחת עונת 2020/2021 זכתה בסופר קאפ השביעי בתולדותיה והעפילה לרבע גמר הליגה האירופית בכדוריד. אלופת ברית המועצות (9): 1973, 1976—1980, 1982, 1983, 1987 אלופת רוסיה (4): 1994, 1995, 2000, 2001 ליגת האלופות בכדוריד (1): 1988 גביע המחזיקות של פדרציית הכדוריד האירופית: 1987 אליפות רוסיה (21): 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 גביע רוסיה (11): 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021 הסופר קאפ הרוסי (6): 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 גביע מחזיקות הגביע האירופי (1): 2006 צסק"א מוסקבה (כדוריד, 2017) אתר האינטרנט הרשמי של הדובים מצ'כוב האתר הרשמי של היכל הספורט אולימפיסקי של העיר צ'כוב «Чеховские медведи» – семикратный обладатель Суперкубка Армейцы стали «медведями» // «Время новостей» от 15.02.2002 "КУБОК РОССИИ ОСТАЁТСЯ В ПОДМОСКОВЬЕ!". ch-medvedi.ru. אורכב מ-המקור ב-2019-05-25. נבדק ב-2019-03-21.
פרס בן-גוריון

פרס בן-גוריון הוא פרס ישראלי המוענק על ידי "יד דוד בן-גוריון", עמותה שהוקמה ביוזמתו של דוד בן-גוריון לשם פיתוח הנגב. העמותה החלה להעניק את הפרס בשנת 1987 והוא מיועד "לחוקרים, סופרים, מחברים, אנשי רוח, אנשי מעשה, שבפעלם ומעשיהם מנציחים את חזונו של דוד בן-גוריון ומקיימים מורשתו". במקביל לפרס זה מעניקה המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה פרס על עבודות או יצירות בתחום המחקר או האומנות ו/או על פעילות בתחום החינוך, החברה או הכלכלה, הקשורות קשר ישיר והדוק לדמותו, להגותו או לפועלו של בן-גוריון, המוענק אחת למספר שנים. אתר האינטרנט הרשמי של פרס בן-גוריון טקס הענקת פרס בן-גוריון לשנת תשע"ד - פרופ' דב שורץ אתר הוועדה לאנרגיה אטומית פרופ' (אמריטוס) דוד פיימן - חתן פרס דוד בן-גוריון תשע"ז אתר אוניברסיטת בן-גוריון מתאריך 07/11/2016
צליבא ח'מיס

צליבא ח'מיס (בערבית: صليبا خميس; 20 באוקטובר 1922 – 31 באוגוסט 1994) היה עיתונאי, סופר ופעיל במפלגה הקומוניסטית ערבי-ישראלי. ח'מיס נולד למשפחה נוצרית אוונגליסטית (שמו, צליבא, מלשון צלב, מקובל בקרב ערבים נוצרים) עשירה מהכפר ריינה, סמוך לנצרת. במהלך המרד הערבי הגדול נעצר ב-1936 בידי הבריטים במהלך הפגנה. בשנים 1945-1947 למד בקולג' ברמאללה. הוא שב לנצרת בתחילת מלחמת העצמאות ופעל במסגרת הליגה לשחרור לאומי. עם יסוד המפלגה הקומוניסטית הישראלית היה ח'מיס מראשוני פעיליה. בשנת 1953 נישא בטקס פרטי לארנה מר, יהודייה-ישראלית, שהייתה לוחמת בפלמ"ח ובתו של חוקר המלריה גדעון מר. ח'מיס היה מנהיג פועלים בנצרת ובשנות ה-60 כונה "הבוס האדום" של נצרת. הוא מונה לעורך הראשי של העיתון אל-איתיחאד בשנת 1967. הוא שימש כאחראי על קשרי חוץ של המפלגה הקומוניסטית רק"ח ונשלח בתחילת 1968 לייצג את המפלגה בפראג, במערכת העיתון "בעיות השלום והסוציאליזם", שתורגם לעשר שפות ושימש כביטאון התנועה הקומוניסטית העולמית. ב־1971 שבה המשפחה לישראל ועברה להתגורר בחיפה. בשנות ה-70 נפרדו בני הזוג ח'מיס. מערכת היחסים ביניהם מתוארת בספרו של הסופר סמי מיכאל, "חסות" (1977). בסוף 1975 נמנה עם מקימי "הוועד הארצי להגנה על האדמות" ושימש כמזכירו. כמו כן, נמנה עם מנהיגי השביתה ב"יום האדמה" בשנת 1976. בשנות ה-80 נדחק ח'מיס מצמרת המפלגה הקומוניסטית, ולבסוף הודח ממנה בסוף שנת 1986 בעקבות מחלוקת עם הנהגת המפלגה. בשנותיו האחרונות חדל מהתבטאויותיו הקיצוניות, החל להתבטא בנימה מפויסת והרבה להשתתף בכנסים יהודיים-ערביים. בן דודו, יוסוף ח'מיס, היה חבר כנסת מטעם מפ"ם. צליבא חמיס הלך לעולמו בז'נבה, בה שהה לרגל כנס בינלאומי. בניו, ג'וליאנו וספרטק, ארגנו את הבאת גופתו לישראל. נטמן בבית הקברות הנוצרי בכפר סמיר. לארנה ולצליבא נולדו שלושה בנים - ספרטק, ג'וליאנו ואביר. ספרטק וג'וליאנו, נושאים שמות מהפכניים. ספרטק (1954-2017) למד מספר שנים באנגליה. היה נשוי לאזרחית בריטית אמידה. בני הזוג נפרדו ב-1982. הוא חי בהמשך עם בת זוג ישראלית בתל אביב. היה בעל דעות אנרכיסטיות. ספרטק נקבר בבית העלמין הנוצרי בחיפה, לצד אביו. הבן אביר (1961-2019) שירת בצה"ל כחובש ולטענת ספרטק סבל מהלם פוסט-טראומטי מאז מלחמת לבנון הראשונה. אביר נפטר בישראל ונטמן בבית העלמין בזיכרון־יעקב. בוטרוס מנסור, למה סילקו את צליבא ח'מיס, כותרת ראשית, 21 בינואר 1987 יעקב אביאל, היהודיה מנצרת, מעריב, 12 ביולי 1957 אתי אברמוב, הטרגדיה של האחים מר, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באוקטובר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שינות

שִׁינוֹת או שיני חומה (מן המילה שן; אנגלית: Merlon) הן עמדות ירי הבנויות על חומות או גגות צריחים ומגדלים, ואשר יוצרות תבנית זיגזג של ריבועי אבן המשמשים מסתור לקשתים בעוד המרווחים בין שיני האבן מאפשרים ירי כנגד האויב. לעיתים נבנו אל תוך השינות חרכי ירי שאיפשרו ירי ללא צורך בחשיפת גופו של היורה. מערכת של שינות על חומה קרויה "בטלמנט" (Battlement) ולעיתים קרובות משולבת על גבי קיר מגן נמוך "פרפט" (Parapet) המאפשר למגינים תנועה נסתרת בין השינות. השימוש בשינות ידוע עוד בעת העתיקה ובביצורים מצריים ואשוריים השתמשו בשינות כדרך קבע ואלמנט זה מופיע ברוב הביצורים מאז. החל מתקופת הרנסאנס שימשו שינות גם, ולעיתים בעיקר כאלמנט אדריכלי דקורטיבי, תחילה על הביצורים עצמם ולאחר מכן במנותק לחלוטין, על גגות בתים. מבצר צלבני הסגנון הארץ ישראלי מדיה וקבצים בנושא שינות בוויקישיתוף שִׁנּוֹת במילון ארכאולוגיה (תש"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית שינות על צריח (שחמט): השינות הפך לסמל היכר של הכלי ושל המערך המבוצר שינות בצריח וחומה באביניון צריח מרובע עם שינות שינות על המגדל הלבן, מגדל העוז של מצודת לונדון שינות חומה דקורטיביות על בנין הטכניון הישן בחיפה. שינות דקורטיביות על גג בית ג'לאט בירושלים. שינות עם חרכי ירי ומשיקולי בסמוך לשער יפו בחומות ירושלים. אלמנטים של ביצורים ובהם שינות בעיצוב הגימנסיה העברית "הרצליה". ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמרון במשחקים האולימפיים

קמרון משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא השתתפה מאז בכל המשחקים שנערכו, אם כי פרשה מאולימפיאדת מונטריאול (1976) 3 ימים לאחר פתיחתם, עם הצטרפותה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים במחאה על החלטתו של הוועד האולימפי הבינלאומי שלא להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה בעת שבזו היה נהוג משטר האפרטהייד. הספורטאים הקמרונים צברו לאורך השנים 6 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. היא השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), בה ייצג אותה ספורטאי אחד, אייזק מניולי, שהתחרה בסקי למרחקים והגיע להישגים נמוכים. הספורטאי הקמרוני הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף ג'וזף בסאלה, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). 16 שנים אחר כך, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה המתאגרף מרטין נדונגו אבאנגה במדליית ארד. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה נבחרת הכדורגל במדליית הזהב. הנבחרת, בשורותיה שיחקו גם סמואל אטו, פטריק מבומה, ז'רמי ופטריק סופו, גברה בחצי הגמר 1-2 על נבחרת צ'ילה, ובמשחק הגמר ניצחה את נבחרת ספרד בבעיטות הכרעה. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה פרנסואז מבנגו אטון במדליית הזהב בקפיצה משולשת. ספורטאים קמרונים נוספים שבלטו באתונה כללו את מרימי המשקולות ונסלאס דבאיה ומדלן ימצ'י, שסיימו במקום החמישי והשביעי בהתאמה, ואת המתאגרף חסן נדאם נג'יקאם שהודח ברבע הגמר. אטון שמרה על תוארה גם באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ואף קבעה שיא אולימפי חדש - 15.39 מטר. עוד בלט בבייג'ינג החותר פול אטיה נדומבה, שסיים במקום החמישי. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהפסידה לנבחרת ברזיל בהארכה. במהלך אולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליחה המשלחת הקמרונית לזכות במדליות. להישג הגבוה ביותר הגיע מרימת המשקולות מדיאס נזסו, שסיימה במקום השישי, אך ב-2016 שודרגה למדליית ארד עקב הרשעה באימרוץ של מתחרותיה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכו הקמרונים במדליות. המתאבקת אנאבל עלי סיימה במקום החמישי והאתלטית אוריול דונגמו העפילה לשלב הגמר בהדיפת כדור ברזל וסיימה במקום ה-12. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: קמרון במשחקים הפאראלימפיים קמרון במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא קמרון במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה

על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה (ביפנית: 走ることについて語るときに僕の語ること) הוא שמו של ספר זיכרונות מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי. הספר נכתב ביפנית ותורגם לעברית בידי עינת קופר. בספר מתאר מורקמי את זיכרונותיו וחוויותיו כסופר מקצועי וכאצן חובב למרחקים ארוכים. הוא החל לכתוב בשנות השבעים המאוחרות ולרוץ ב-1982. מאז שהתחיל לרוץ הספיק להשתתף ביותר מעשרים ריצות מרתון, ריצת אולטרה מרתון (מאה קילומטרים) אחת ובמספר תחרויות טריאתלון. הספר מורכב מתשעה פרקים שנכתבו בגוף ראשון וכיומן המתאר בסדר כרונולוגי תקופות בחייו, כשעיקר הספר מוקדש לתקופה של אמצע העשור הראשון של המאה העשרים ואחת, פרק אחד מוקדש לריצת האולטרה מרתון בה לקח חלק ב-1996 באי הוקאידו שבצפון יפן ושאר התקופות משורבבות בין לבין. לאורך כל הספר דן מורקמי בהשפעת הריצה על כתיבתו ומתייחס לריצה כגורם המשפיע על כלל התחומים בחייו, בין היתר הוא מספר כיצד חדל לעשן כשהתחיל לרוץ. שם הספר לקוח משמו של קובץ סיפורים קצרים מאת ריימונד קארבר, שפורסם בשם "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה". יוסי מלמן, "על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה" מאת הרוקי מורקמי | לא רצתי עם מורקמי, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010 נמרוד דביר, "לרוץ איתו", מעריב נועם שיזף‏, רוץ לי גוץ לי: "על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה" של הרוקי מורקמי, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2010 על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה, באתר OCLC (באנגלית)
גינאה המשוונית במשחקים האולימפיים

גינאה המשוונית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). הישגיהם של הספורטאים מגינאה המשוונית היו נמוכים למדי, ועד כה, איש מהם לא זכה במדליה אולימפית. למעשה, הספורטאי המזוהה ביותר עם המשלחת של גינאה המשוונית, השחיין אריק מוסמבאני, מוכר דווקא בשל הישגיו הנמוכים. מוסמבאני התחרה במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת סידני (2000), ומשך את תשומת הלב העולמית לאחר שסיים בתוצאה 1:52.72 דקות, זמן איטי כמעט פי שניים וחצי משיא העולם. גינאה המשוונית מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. גינאה המשוונית במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא גינאה המשוונית במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
גבון במשחקים האולימפיים

גבון השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה משתי האולימפיאדות הבאות. את אולימפיאדת מונטריאול (1976) החרימה, כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בעקבות משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה. ב-1980 השתתפה בחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) משתתפת גבון במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. לאורך השנים רשמו הספורטאים הגבונים הישגים נמוכים יחסית, שהטוב שבהם היה המקום ה-13 אליו הגיעה אודט מיסטול בהדיפת כדור ברזל באולימפיאדת לוס אנג'לס. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לראשונה ספורטאי גבוני במדליה אולימפית, לוחם הטאקוונדו אנתוני אובאמה, שזכה במדליית כסף. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: גבון במשחקים הפאראלימפיים גבון במשחקים האולימפיים לנוער "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-16 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-16 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)