laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יואב לימור

יואב לימור (נולד ב-22 במאי 1968) הוא עיתונאי, שדר רדיו וטלוויזיה ישראלי. לימור, בנם של העיתונאי וחוקר התקשורת פרופ' יחיאל לימור ושל ההיסטוריונית פרופ' אורה לימור, נולד וגדל בירושלים. לאחר שסיים לימודים בבית הספר התיכון רנה קסין, התגייס לשירות בצה"ל ככתב בשבועון הצבאי "במחנה". לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1989 המשיך בקריירה עיתונאית ומילא מספר תפקידים בעיתונות הכתובה. בין היתר שימש כתב צבאי, כתב פוליטי, וכתב לענייני מפלגות בעיתון "מעריב", והיה גם שליח העיתון בלונדון. בשנות ה-90 עבד לימור כשדר ספורט בתוכנית "הדקה ה-91". בשנים 1998–2005, במקביל לעבודתו ב"מעריב", היה בין מגישי מגזין האקטואליה היומי "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל, לצד יצחק טוניק ועמוס הראל. החל משנת 2002 היה כתב ופרשן צבאי בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית למשך תשע שנים, עד להתפטרותו בסוף 2011. באפריל 2007 יצא לאור הספר "שבויים בלבנון", שכתב יחד עם עופר שלח, ועוסק במלחמת לבנון השנייה. ב-2008 עזב את מעריב והחל לכתוב פרשנות צבאית בעיתון "ישראל היום", במקביל לעבודתו בטלוויזיה. החל מינואר 2012 מגיש את "יום חדש" שבהמשך הוחלף שמה ל"הבוקר של קשת" - תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2. בדצמבר 2016 הגיש בערוץ 2 את הסרט "נעלמים", העוסק בהתבוללות בארצות הברית. הסרט מומן בכשני מיליון ש"ח על ידי משרד התפוצות. החל מ-10 בפברואר 2013 מנחה את התוכנית "הבוקר של קשת" בשמה החדש "שישי בבוקר" לצד גלית גוטמן בימי שישי ב"קשת 12". ביוני 2019 החל להגיש תוכנית שבועית בשם "STRICTLY SECURITY" בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS. במהלך מלחמת חרבות ברזל החל להגיש לימור את רצועות הבוקר המאוחר שמשודרת לאחר "חדשות הבוקר" של ניב רסקין מאולפן חברת החדשות באופן קבוע לצד נסלי ברדה. בנובמבר 2023 יצא לאור ספרו "החוקר - מאחורי הסודות של השב"כ, סיפורו של יצחק אילן" העוסק בחייו ופעילותו של יצחק אילן, לימים סגן ראש השב"כ. באפריל 2024 הוציא את הספר "גיבורים, לבד מול החמאס", 80 סיפורי גיבורים ממתקפת הפתע על ישראל. לימור שותף בחברת "תבונה פיננסית", העוסקת בייעוץ וליווי פיננסי של פורשי צה"ל. לימור בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו. מנישואיו הראשונים, שהסתיימו בגירושין, הוא אב לשלושה בנים. ב-2 באוגוסט 2024 נישא בשנית לקרן מצקין, גרושה ואם לשניים. מדיה וקבצים בנושא יואב לימור בוויקישיתוף יואב לימור, ברשת החברתית פייסבוק יואב לימור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רועי ברק, ‏דליה מזור ויואב לימור יגישו את תוכנית הבוקר של קשת, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2011 מיה מנע, יואב לימור עוזב את הערוץ הראשון ועובר לקשת, באתר nrg‏, 4 בדצמבר 2011 זוהר ישראל, ‏היפה והחנון, באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2013 קיץ ברבנר, ‏"פעם רמטכ"ל היה אלוהים": יואב לימור על הסודות הכמוסים של צה"ל, באתר מעריב אונליין, 11 באפריל 2018 אריאל שנבל, ‏"בקצה, באזורי המחאה, יש אנשים שמזיקים לנו באמצע המלחמה", בעיתון מקור ראשון, 13 בפברואר 2024 אלכסנדר כץ, יואב לימור יגיש תכנית שבועית בנושא ביטחון בערוץ i24NEWS, באתר אייס, 13 ביוני 2019 החוקר - מאחורי הסודות של השב"כ, סיפורו של יצחק אילן, באתר "נוריתה", 3 בדצמבר 2023 3 סיפורים על 3 גיבורים שהצילו חיים בשבת השחורה, באתר ‏מאקו‏, 12 במאי 2024 שרון שפורר, בוקר של אלופים: הפרשן הצבאי יואב לימור שותף של בכירי צה"ל לשעבר בחברה שעשתה עסקים עם משרד הביטחון, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 10 בנובמבר 2021
לאה לופנפלד

לאה לופֶנפֶלד (וינקלֶר) (נולדה בתל אביב ב-8 ביולי 1936) וחיה בתל אביב, היא פזמונאית, סופרת, מחנכת ומורה למתמטיקה ישראלית, חברת המועצה לביקורת סרטים ומחזות. לופנפלד כתבה מספר רב של שירים שהפכו ללהיטים. בהם שיר הפתיחה לסדרת הטלוויזיה החינוכית "דובי דוברמן" המחנכת לזהירות בדרכים ו"היפו היפי" בביצועו של מייק בורשטיין. אריק איינשטיין היה אחד הזמרים הראשונים שהקליט את פזמוניה. את השיר "בתי עינת" שכתבה לופנפלד עם הולדת בתה עינת, הלחין משה וילנסקי והקליט איינשטיין באחת מהקלטותיו הראשונות כסולן. בשנת 1974 הופיע שירה הראשון במצעדים השנתיים "מודה אני לפנייך" בביצועה של עדנה לב ולחנו של משה וילנסקי. בשנת 1982 הגיע השיר "מלודי", שהלחין רוני וייס וביצעו להקת איזולירבנד, למקום השלישי במצעד השנתי, לאחר שהתחרה בקדם אירוויזיון והגיע לאותו מקום. הצלחתו הובילה להמשך שיתוף הפעולה בין חברי הלהקה ובאלבומם הראשון, כתבה לופנפלד את השירים "ישן וגם נחר" ו"חג על הגג". בשנת 1986 השתתף חיים משה בקדם-אירוויזיון וזכה במקום השלישי עם שירה "לחיים" שהלחין אבי טולדנו. השיר נכלל מאוחר יותר באלבומו "כל נדריי", שאת השיר הנושא את שמו כתבה לופנפלד והלחין יאיר קלינגר. לופנפלד כתבה מספר שירים לתחרויות ה"שירוויזיון". בהם "סופר ילד" שביצעה ציפי שביט (1979), "סוף טוב" של להקת בצל ירוק 80 (1980) ו"זאפטה מהסבתא" של אברהם מור (1982). לופנפלד כתבה את השיר "אברא קדברא", אותו הלחין משה וילנסקי, עבור שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק", איתו הופיעו ב"פסטיבל שירי הילדים" השלישי והגיעו למקום השני. לאותו הפסטיבל כתבה גם את השיר "למה לא יכול להיות" שהלחין מרטין מוסקוביץ' וביצע דודו דותן. בשנת 1976 נכלל בפסטיבל שירה "סיבה למסיבה", אותו הלחין שמוליק צ'יזיק וביצע אלי גורנשטיין. "היפו היפי" שכתבה לפסטיבל הילדים השמיני (1977), בלחן של קובי אשרת ובביצוע של מייק בורשטיין, זכה במקום הראשון בפסטיבל. בפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מספר 15, בשנת 1984, שרה רבקה מיכאלי את "ילד טוב של אמא", שירה של לופנפלד בלחן של משה וילנסקי. בשנת 2007 כתבה את השיר "פיל מפיל" שזכה במקום השלישי בפסטיבל שירי הילדים "ילד פלא". לופנפלד כתבה את השיר "השפן הקטן" בעקבות השיר הידוע, "השפן הקטן". בשנת 2010 שודר בערוץ הראשון ספיישל משירי הילדים שכתבה במסגרת פסטיבל שירי הילדים "ילד פלא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן. בשנת 2020 היא קיבלה פרס מפעל חיים ב"פסטיבל השיר הבא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן. לופנפלד הייתה נשואה לאדריכל משה לופנפלד (נפטר ב-2010), ולהם שתי בנות. ג’ינג’ה גורת האריות [הקלטת וידאו] : שירים וסיפורים מקוריים, על בעלי חיים, תל אביב : קלאסיקלטת, 1994. מאיו, קרפדע וכל ידידיה אשר באמזונס, [תל אביב] : משכל, 1996 לאה לופנפלד, באתר שירונט לאה לופנפלד, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאה לופנפלד, באתר Discogs (באנגלית) לאה לופנפלד, דף שער בספרייה הלאומית לאה לופנפלד, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) רשימת הפרסומים של לאה לופנפלד, בקטלוג הספרייה הלאומית לאה לופנפלד, באתר "פזמונט" חיים נגיד, איפה היתה הצנזורה, מעריב, 28 באוקטובר 1987 יעקב בר-און, ‏הפזמונאית המיתולוגית ששיריה זכו בפסטיבלי שירי הילדים בראיון מיוחד, באתר מעריב אונליין, 21 ביולי 2016 אתר המועצה לביקורת סרטים ומחזות בשיר "לחיים", באתר שירונט דויד פרץ, ניתוח השיר כל נדריי, באתר "תרבות•il" "השפן הקטן", באתר שירונט
טלגרם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טלגרם – רשת לשליחת מסרים מיידיים ממחשבים ומטלפונים טלגרמה – מברק טלגרפיה – מערכות אלקטרוניות שונות לשליחת טקסט טלגרף – מערכת לשליחת מברקים
משמעת במסגרת החינוכית

משמעת במסגרת החינוכית מתייחסת למערכת של כללים, עונשים ואסטרטגיות, שמטרתם לשמור על הסדר בבתי ספר ולחתור לכך שהתלמידים יצליחו בלימודיהם. הכללים עשויים להגדיר למשל קוד לבוש או קוד התנהגות מסוים במוסד הלימודים. משמעת היא פעולה, צורת התנהגות, או סדרת כללים אותם מקיימים קבוצת אנשים, לעיתים בניגוד לנטייתם הטבעית, למטרה מסוימת. במסגרת החינוכית ישנם שלושה גורמים מרכזיים אשר להם השפעה מכרעת על המשמעת: התלמיד, המחנך והכיתה עצמה. חשובה התגובה של מחנך הכיתה ביחס להתנהגות השלילית של התלמיד וכן תגובתם של שאר תלמידי הכיתה להתנהגות זו. ישנן שלוש גישות מרכזיות באשר למשמעת במערכת החינוכית ואלו הן: הגישה הביהביוריסטית, הגישה הפסיכואנליטית, והגישה ההומניסטית. הגישה הביהביוריסטית משתמשת בעקרונות הלמידה הן האופרנטית והן הקלאסית, לטיפול בבעיות משמעת. על פי גישה זו התנהגותו של אדם מתעצבת על ידי חיזוקים וסמיכות של גירויים מהסביבה. ההתנהגות נלמדת מהסביבה. ההנחה הבסיסית של גישה זו שהפרעה של תלמיד נובעת מכך שהיא מזכה אותו בתגמול, לדוגמה: תשומת לב של חבריו לכיתה או של המחנך. בגישה זו דרכי הפתרון לבעיית משמעת יהיו הקניית הרגלים נכונים והכחדת הרגלים שאינם רצויים באמצעות חיזוקים מתאימים. לפי הגישה הפסיכואנליטית האדם הוא יצור רב רובדי, בעל רמות מודעות ומבנה אישיות דינמי עם קונפליקטים ומאבקי כוח. לפי גישה זו התלמיד מתנהג בהתנהגות שלילית בעקבות קונפליקטים מודחקים מתקופת הילדות או מאבקים בין דחפים ראשוניים. בטיפול בבעיית משמעת אצל התלמיד ההתמקדות היא בעברו של התלמיד, בילדותו המוקדמת ובהשפעתה על ההווה. על פי הגישה ההומניסטית האדם הוא יצור חושב, מרגיש ופועל אשר מסוגל להפעיל את החשיבה ככלי מרכזי להסתגלות. על פי גישה זו התלמיד מתנהג באופן שלילי כאשר הוא לא מבין באופן נכון את הסיטואציה או שאין ברשותו דרכים אלטרנטיביות להתמודדות עם המצב. התלמיד מציב לו מטרות התנהגותיות משלו אך לעיתים הן שגויות. כשילד תופס את המציאות באופן שגוי, תיווצר בעיית משמעת. המטרות השגויות האפשריות הן: השגת כוח, השגת תשומת לב, נקמה וחוסר יכולת מדומה. כדי להתגבר על התנהגות שמהווה הפרעה משמעותית יש לזהות את מטרת ההתנהגות, מכיוון שהטיפול יהיה בהתאם למטרה אותה התלמיד רצה להשיג. מדיה וקבצים בנושא משמעת במסגרת החינוכית בוויקישיתוף דרכים להתמודדות עם בעיות משמעת בכיתה, באתר משרד החינוך משמעת ועיצוב התנהגות - מאגר קישורים, באתר מת"ל "שלושת השלבים"- מערכת אינטרנטית שפותחה באולפנת דולב על בסיס הרעיון של משמעת מתוך משמעות ריצ'רד לאבוי, כשהאסימונים נגמרים, הרצאה אודות ההתמודדות עם הפן הרגשי-התנהגותי של לקויות למידה מה עושים כשהילד מסרב ללכת לבית הספר. התחזות או בעיה אמיתית?, באתר לאשה, 19 בנובמבר 2014 חלי ברק שטיין, משמעת למבוגרים: מנהלים במערכת החינוך מפעילים סמכות כלפי מוריהם, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏18 בנובמבר 2015 שרה שמעוני, שרית סגל וורדה שרוני (1997), "משמעת בכיתה: היבטים פסיכולוגיים וחינוכיים". מכון מופ"ת
רבקה דה מורניי

רבקה דה מורניי (באנגלית: Rebecca De Mornay; נולדה ב-29 באוגוסט 1959) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. דה מורניי נולדה בשם רבקה פירץ' בסנטה רוזה, קליפורניה לוולי ג'ורג' פירץ' שהיה תקליטן באותה תקופה. כשהייתה בת שנתיים התגרשו הוריה, ובגיל חמש שונה שם משפחתה לדה מורניי שהיה שם משפחתו של אביה החורג. לדה מורניי שני אחים חורגים, יונתן איש העסקים, ופיטר הגיטריסט. בילדותה למדה רבקה בבית הספר העצמאי "סאמרהיל" אשר בלייסטון סאפוק אנגליה, את לימודי בית הספר התיכון העבירה בקיצבהיל אוסטריה, ואת לימודי המשחק למדה דה מורניי ב"מכון לי שטרסברג" שבניו יורק. משחקה הראשון היה תפקיד קטן בסרטו של פרנסיס פורד קופולה משנת 1982 "אחד מהלב", בכיכובם של פרדריק פורסט וטרי גאר. פריצת דרכה בקולנוע הייתה בשנת 1983 בסרט "שעשועים מסוכנים", לצד השחקן טום קרוז בשנת 1988 כיכבה במותחן הארוטי "ואלוהים ברא את האישה". בשנת 1992 כיכבה במותחן שובר הקופות "היד שמנענעת את העריסה", שזיכה אותה במועמדות לפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר ובסרט שובר הקופות שלושת המוסקטרים (1993), שם גילמה את ליידי סבין דווינטר לצידם של השחקנים צ'ארלי שין, קיפר סאת'רלנד, אוליבר פלאט וכריס אודונל. בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רמאית" בתפקיד ברברה אטון לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר בUSA Network. בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. ב-2007 שיחקה בסרט "המוזיקה שבפנים" לצד רון ליווינגסטון. ב-2010 שיחקה בסרטו של רוב ריינר "הפוך". ב-2016 שיחקה בסרט האקשן "אני הזעם", לצד ג'ון טרבולטה. בשנת 2023 שיחקה לצדו של קווין ספייסי במותחן הקומי "Peter Five Eight" בבימויו של מייקל האל. דה מורניי הייתה נשואה לשחקן ברוס וגנר לזמן קצר ואחר-כך הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן טום קרוז שנמשכה כשנתיים בניו יורק. היא נישאה בשנית לפטריק אוניל (בנו של השחקן ראיין אוניל) בשנים 1995–2002 שבהן נולדו להם שתי בנות. מדיה וקבצים בנושא רבקה דה מורניי בוויקישיתוף רבקה דה מורניי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רבקה דה מורניי, באתר AllMovie (באנגלית) רבקה דה מורניי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רבקה דה מורניי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רבקה דה מורניי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ירון פריד, רבקה דה־מוריני: "חוטר הביטחון וחרדת הנטישה לא נטשו אותי", חדשות, 1 במאי 1992 - ריאיון יונתן ארוך, מבוקשת: ב.ב. חדשה, חדשות, 10 באוגוסט 1989
אוקטבה (שירה)

אוקטבה - מלשון octo - שמונה בלטינית - שיר בן שמונה שורות בעל מבנה החריזה הבא: אבאבאבגג. מצוי גם המבנה אבבא אבבא הזהה לזה של שני הבתים הראשונים של סונטה פטררקית. בשירה האנגלית, משקלה של כל שורה הוא פנטמטר יאמבי. בשירה המודרנית האוקטבה כמעט ואינה בנמצא. דוגמה חריגה היא הפואמה של המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין "גראף נולין", הכתובה באוקטבות. אוקטבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום מרילנד

יום מרילנד (באנגלית: Maryland Day) הוא יום חג לאומי במדינת מרילנד שבארצות הברית. יום זה, הנחוג מדי שנה ב-25 במרץ, מציין את יום השנה לנחיתת המתיישבים האירופאים הראשונים בפרובינציית מרילנד. ביום זה, בשנת 1634 עגנו האוניות "התיבה" (The Ark) ו"היונה" (The Dove) בסמוך לחופי האי סנט קלמנט שבשפך נהר הפוטומק והמתיישבים ירדו אל החוף. יום זה ציון לאחרונה בשנת 1903 ביוזמת מועצת החינוך המדינתית (the state board of education), במטרה לציין את ההיסטוריה של המדינה. בשנת 1916 חוקק בית המחוקקים של מרילנד חוק הקובע את היום כיום חג לאומי. ההיסטוריה של יום החג הלאומי חגים לאומיים של מרילנד פרק 633 לספר החוקים, 1916 Chapter 633, Acts of 1916
טרצינה

טרצינה - בשירה, בית בן שלוש שורות של הנדקסילאבים או מבנה לכתיבת שירה שהיה פופולרי באיטליה של ימי הביניים והרנסאנס, מכונה גם "טרצה רימה". מבנה החריזה של טרצה רימה הוא כדלקמן: אבא, בגב, גדג, דהד, וכן הלאה. בכל בית שלוש שורות ומכאן השם - tertius = שליש/שלישי (לטינית). הטרצינות ננעלות בשורה בודדה נוספת, אשר חורזת עם השורה האמצעית מהבית האחרון. ב"אוטאבה רימה" (מבנה לכתיבה בן שמונה שורות) משמשות שתי טרצינות (על פי הפירוש הראשון) ואחריהן שתי שורות החורזות זו עם זו, כלומר, כתיבה בפורמט הבא: אבא-באב-גג. הפואמה הנודעת "הקומדיה האלוהית" של דנטה כתובה בטרצינות/טרצה-רימה. טרצינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברמובסקי

האם התכוונתם ל... אדוורד יוזף אברמובסקי – פילוסוף פולני מרדכי אברמובסקי – רבה של זכרון יעקב אברהמס אברמסון אברמוב – שם משפחה רוסי הנפוץ בעיקר בקרב יהודי רוסיה אברמוביץ' אברמסקי אברמישווילי (აბრამიშვილი) - שם משפחה גאורגי
קטרן

קטרן (מלשון quatro = ארבע בלטינית), שיר או בית בן ארבע שורות. בעבר היה הקטרן שימושי הרבה יותר כיחידה בשירים ופואמות מאשר כיום. נבואותיו של נוסטרדמוס כתובות בקטרנים. לקטרן שלוש צורות חריזה: חריזה רצופה: אאבב; חריזה מסורגת: אבאב; חריזה תחומה: אבבא. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום רוזה פארקס

יום רוזה פארקס (באנגלית: Rosa Parks Day) הוא חג לאומי אמריקאי, המצוין במספר מדינות וערים בארצות הברית, לכבוד מנהיגת זכויות האזרח רוזה פארקס. בקליפורניה ומיזורי הוא נחגג ביום ההולדת שלה, ב-4 בפברואר. באוהיו, אורגון, ואלבמה הוא נחגג, ב-1 בדצמבר, היום שבו נעצרה בגין סירובה לפנות את כיסאה באוטובוס. פארקס מפורסמת בשל סירובה בשנת 1955 לפנות את כיסאה באוטובוס לאדם לבן – סירוב שהוביל למעצרה. מעצר זה הוביל, בעזרתו של מרטין לותר קינג, לחרם האוטובוסים של מונטגומרי אשר בעקבותיו ביטלה חברת האוטובוסים הציבורית את מדיניות ההפרדה הגזעית שלה. יום זה נקבע בחקיקה כחג לאומי של קליפורניה. החוק אושר על ידי האספה המחוקקת של קליפורניה ב-31 בינואר 2000 ועל ידי סנאט קליפורניה ב-3 בפברואר. החוק נכנס לתוקפו למחרת, ב-4 בפברואר. בשנת 2005 קבעה מדינת אוהיו את ה-1 בדצמבר כיום להנצחת פועלה של רוזה פארקס. ב-2014 מושל מיזורי, גיי ניקסון הכריז על יום רוזה פארקס במדינתו ובאותה שנה גם באורגון הכריז המושל, ג'ון קיצהאבר, על ציון היום. בשנת 2018 עיגנה מדינת אלבמה את ציון היום בחקיקה והוא צוין לראשונה ב 1 בדצמבר 2018. על פי החוק באלבמה אין זה יום חופשה. החלטת מדינת אוהיו Wesson, ACR 116 Assembly Concurrent Resolution - CHAPTERED, www.leginfo.ca.gov "Ohio celebrates Rosa Parks Day". The Columbus Dispatch (באנגלית). נבדק ב-2018-09-17. "Missouri celebrates Rosa Parks Day". FOX2now.com (באנגלית אמריקאית). 2014-02-04. נבדק ב-2018-09-17. "Missouri celebrates Rosa Parks Day". kplr11.com (באנגלית אמריקאית). 2014-02-04. נבדק ב-2018-09-17. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ספנסר (משפחת אצולה)

משפחת ספנסר היא משפחת אצולה בריטית הקשורה בשושלת אבות ישירות מהנרי ספנסר (נפטר בשנת 1478), המקשר את השושלת ל"בית דספנסר" העתיק משנת 1295 אשר נוסד על ידי "יו לה דספנסר הלורד (ארל) הראשון של ווינצ'סטר שבאנגליה" אשר נחשב לברון הראשון ל"בית דספנסר". בני משפחה בולטים ל"בית ספנסר" הם וינסטון צ'רצ'יל (נכדו של הדוכס ה-7 של מרלבורו), ודיאנה, הנסיכה מוויילס (בתו של הרוזן ה-8 לבית ספנסר). בני ספנסר קיבלו את שלט האצולה בשנת 1504 אשר לא היה דומה לזה המשמש את המשפחה לאחר שנת 1595, דבר אשר העלה חשדות לגבי מוצאם הישיר ל"בית דספנסר". סר ג'ון ספנסר של סניטרפילד ווורמלייטון (1447–1552) סר ויליאם ספנסר של וורמלייטון ואלתורפ (1483–1532) סר ג'ון ספנסר של וורמלייטון ואלתורפ (1517–1586) סר ג'ון ספנסר (1546–1599) רוברט ספנסר, הברון הראשון לבית ספנסר של וורמלייטון (1570–1627) ויליאם ספנסר, הברון השני לבית ספנסר של וורמלייטון (1591 – 1636) הנרי ספנסר, הרוזן הראשון מסנדרלנד (1620 – 1643), מלוכני במלחמת האזרחים האנגלית רוברט ספנסר, הרוזן השני מסנדרלנד (1641 – 1702), פוליטיקאי צ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד (1675 – 1722), פוליטיקאי רוברט ספנסר, הרוזן הרביעי מסנדרלנד (1701 – 1729) צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו (1706 – 1758), גנרל ופוליטיקאי ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו (1739 – 1817), פוליטיקאי ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו (1766 – 1840) ג'ון ספנסר, הרוזן (ארל) הראשון לספנסר (1734 – 1783) ג'ורג' ג'ון ספנסר, הרוזן (ארל) השני לספנסר (1758 – 1834), פוליטיקאי ג'ון צ'ארלס ספנסר, הרוזן (ארל) השלישי לספנסר (1782 – 1845), פוליטיקאי פרדריק ספנסר, הרוזן (ארל) הרביעי לספנסר (1798 – 1857) ג'ון פוינץ ספנסר, הרוזן (ארל) החמישי לספנסר (1835 – 1910), פוליטיקאי צ'ארלס רוברט ספנסר, הרוזן (ארל) השישי לספנסר (1857 – 1922) אלברט אדוארד ג'ון ספנסר, הרוזן (ארל) השביעי לספנסר (1892 – 1975), סבה של דיאנה הנסיכה מוויילס ג'ון (אדוארד) ספנסר, הרוזן (ארל) השמיני לספנסר (1924 – 1992), אביה של דיאנה הנסיכה מוויילס צ'ארלס אדוארד מיוריק ספנסר, הרוזן (ארל) התשיעי לספנסר (נולד ב 1964), אחיה של דיאנה הנסיכה מוויילס מדיה וקבצים בנושא בית ספנסר בוויקישיתוף
שלל ימי (חוק)

שָׁלָל יַמִּי או מַלְקוֹחַ יַמִִּי (באנגלית: prize) הוא מונח מתחום המשפט הימי, המשמש לתיאור כלי שיט ומטענו שנתפסו בים על ידי אוניית מלחמה או פריבטיר במהלך סכסוך מזוין, לרוב במהלך מלחמה. אין המדובר בשוד ימי, אלא בתפיסת כלי שיט מסחריים של מדינה יריבה כדי להסב נזק לכלכלתה ועל ידי כך לחבל במאמציה המלחמתיים. ראשיתה של לוחמה מסוג זה באירופה של ימי הביניים, אך היא הגיעה לשיאה בעידן אוניות המפרשים, בתקופה שבין אמצע המאה השמונה־עשרה לאמצע המאה התשע־עשרה לערך. הזכות לתפוס שלל בים הייתה מתמיד ועודנה זכותו הבלעדית של הכתר או הריבון. בעבר נהגו שליטים ומדינות להנפיק כתבי הרשאה (letters of marque), המתירים לאנשים פרטיים (פריבטירים) לתפוס אוניות סוחר של האויב בתמורה לנתח משווי השלל. חוקי השלל הימי שחקקו המדינות השונות הסדירו את חלוקת שווי השלל בין הריבון לצוות האונייה הלוכדת, בין אם פריבטיר בין אם אונייה של הצי המלחמתי. נוסף על כך קבעו החוקים אימתי נחשבה אונייה לשלל ימי לגיטימי, וזאת כדי להגן על חופש השיט של כלי שיט אחרים על פי משפט בינלאומי פומבי. משעה שהובאה אוניית השלל אל נמל ידידותי, עברה ההכרעה בעניינה לבית דין ימי לענייני שלל (prize court) מטעם הכתר או הריבון; ההליך המשפטי היה כלפי האונייה והמטען עצמם (in rem) ולא נגד בעליו, ובית הדין החליט מה מעמדו המשפטי של הרכוש שנתפס ומה יש לעשות בו – להחזירו לבעליו, למוכרו, להשמידו ועוד. מדיה וקבצים בנושא שלל ימי בוויקישיתוף חוקי שלל ימי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעם יעקובסון

נעם יעקובסון (נולד בי"ט באב תשל"ה, 27 ביולי 1975) הוא מוזיקאי, שחקן, חקיין וקומיקאי ישראלי. יעקובסון נולד וגדל בפתח תקווה לאב שעסק במחשבים ולאם פסיכולוגית. למד בישיבת נחלים, באמי"ת גוש דן, בישיבת הר עציון ובישיבת עתניאל. שירת בגולני במסגרת ישיבת הסדר. בתום השירות עסק בהדרכת טיולים. למד בבית ספר רימון, ובמקביל לתואר ראשון במוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. במהלך הלימודים שיתף פעולה עם מורתו ריקי גל והם כתבו יחדיו את השיר "בסוף היום אני צריכה אותך" שיצא כסינגל ב-2008 ובמסגרת אלבומה רואים את השנים ב-2009. מאוחר יותר השתתפה באלבום הסולו הראשון של יעקובסון. יעקובסון הוא סולן ומנהל להקת החתונות "עניין אחר", שהקים עם חברים מבית הספר רימון בשנת 2000. החתונה הראשונה שבה ניגנה הלהקה הייתה חתונת בתו של הרב מנחם פרומן, לצד אהוד בנאי. בשנת 2012 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "ארבעים יום". בסוף שנת 2012 התחיל להגיש ברדיו גלי ישראל תוכנית רדיו שבועית בשם "משחק הכיסאות" עם מתן צור, חבר ההרכב אנדרדוס. משנת 2014 מגיש ברדיו גלי ישראל את התוכנית "מ'מצב?" עם גדי וייסברט. היה שחקן ראשי במהדורת החדשות הסאטירית של לאטמה "מהדורת השבט". בשנת 2013 הגיש פינה יומית על ספירת העומר ששודרה מדי ערב בערוץ הראשון, במסגרת פרויקט המחלקה למורשת ישראל של הערוץ. בשנת 2014 הגיש את התוכנית "בשביל ישראל" בערוץ מאיר, שעסקה במפגשים עם מקומות ואנשים בארץ ישראל בבימויו של נעם דמסקי. ב-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הכל שפיט" ששודרה בערוץ הראשון. ב-2017 שיחק בסדרה מעמול בערוץ מאיר לילדים. ב-2022 שיחק את נועם אבא של איתמר בסדרה "רצים לגמרא" של הרב רימון. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הופיע בתשדירים של מפלגת ימינה. בשנת 2023 התחיל להפיק סרטונים על פרשת השבוע ועל נושאים שעל סדר היום. באחד הסרטונים טען כי הדור השלישי עלול לאבד את הישגי הדורות הקודמים, תופעה שהתרחשה לדבריו בעבר עם חורבן בית ראשון, אובדן העצמאות של ממלכת החשמונאים וחורבן בית שני. בשבעה באוקטובר 2024 הוציא שיר בשם "כמה שיש לנו להפסיד" ליום הזיכרון לשבעה באוקטובר 2023. נשוי ואב לארבעה, מתגורר באפרת. 2009 - עניין אחר לגמרי (עם להקת "עניין אחר") 2012 - ארבעים יום מדיה וקבצים בנושא נעם יעקובסון בוויקישיתוף נעם יעקובסון, ברשת החברתית פייסבוק נעם יעקובסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נעם יעקובסון, ברשת החברתית טיקטוק נעם יעקובסון, סרטונים בערוץ היוטיוב נעם יעקובסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נעם יעקובסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נעם יעקובסון, באתר שירונט נעם יעקובסון, באתר ספוטיפיי נעם יעקובסון, דף שער בספרייה הלאומית ירעם נתניהו, דמותרבות, באתר ערוץ 7, 10 ביוני 2010 יאיר פלד, ‏חותר עם הגיטרה, באתר כיפה, 5 באפריל 2012 דבורה קיציס, כאילו מבחוץ (עמ' 10-11), עולם קטן, 3 במרץ 2012 (ט' באדר התשע"ב) נדב גלעד, ‏זמר, נשמה, בערוץ "אורות – טלוויזיה יהודית", 27 בספטמבר 2012 עפרה לקס, בין השיר המרגש ללאטמה הבועט, באתר ערוץ 7, 3 במאי 2013 משה גלנץ, הכובעים של נעם, באתר "מורשת", 19 ביולי 2013 המכה של לאטמה, באתר ערוץ 7, 24 באוגוסט 2013 https://www.facebook.com/mamatzav/ הפינות על ימי ספירת העומר בערוץ היוטיוב של המחלקה למורשת ישראל. אתר התוכנית https://www.makorrishon.co.il/judaism/750303/ https://www.youtube.com/watch?v=v_WVWB3znBw
אמירה חכמוביץ

אמירה חכמוביץ' (נולדה ב-5 בינואר 1960) היא סופרת, מתרגמת ועורכת חרדית. עורכת מוסף יתד נאמן לילדים "יתד שלנו". נולדה בנוף ים לסופרים אוריאל אופק ובינה אופק, ואחותה של הסופרת והמתרגמת עטרה אופק. לימים חזרה בתשובה. נישאה לרב סנדר חכמוביץ, גם הוא חוזר בתשובה, יליד ברזיל, כיום ראש ישיבת בנין עולם לחוזרים בתשובה. מתגוררת בירושלים. מאז הקמת העיתון יתד נאמן, בשנת 1985, היא עורכת המוסף לילדים "יתד שלנו", תחת שם העט "רות". כותבת גם תחת שם העט חדוה אופק. בדרכם נלך: סיפורים נבחרים על גדולי ישראל על קצה המזלג נפלאות הבורא (1991) זליג שכנוביץ, בממלכת כוזר היהודית, (2005) מידע על אמירה חכמוביץ בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון האתלטיקה העירוני (ראשון לציון)

אצטדיון האתלטיקה העירוני של ראשון לציון ממוקם ב"פארק שקמה" הסמוך לשכונת "נאות שקמה" ולבית הספר מקיף חיים בר לב (ידוע כמקיף ח') במערב העיר ראשון לציון ולמתחם סינמה סיטי ראשון לציון. זהו מיזם שקידם מאיר ניצן, ראש העירייה בעבר, החל מ-2001. בתחילה תוכננה הקמת מתקן אימונים, אך בהמשך הפך התכנון להקמת אצטדיון אתלטיקה של ממש, הכולל גם תשתית לאירוח תחרויות ונבנה על ידי חברה מתמחה באצטדיוני אתלטיקה מגרמניה. העבודות בשטח החלו ב-2006 אך קשיים בירוקרטיים ותקציביים דחו את השלמת המתקן, שנפתח להרצה ב-26 ביוני 2013. טקס הפתיחה והתחרות הבינלאומית הראשונה שאירח, התקיימה במקביל למכביה ה-19 בתאריך 29 ביולי 2013 בשעות הערב ולכן כונתה "תחרות הלילה". האצטדיון הוקם על שטח של כ-22 דונם ב"פארק השקמה", המתפרש על פני כ-160 דונם ועיקוף שלם שלו הוא כ-400 מטרים. שטח האצטדיון שימש בעבר כמטמנה מקומית לאשפה, שנסגרה ב-1988. עבודות ההכשרה של המתחם כללו פינוי 330 אלף מטרים מעוקבים של פסולת והנחת שכבת חול בעומק של 17 מטרים. מלבד זאת קיימות באצטדיון נקודות ניקוז לשאריות הגזים שהצטברו בקרקע מריקבון הפסולת וטרם השתחררו. לכן המגרש עובר ניטור קבוע של המשרד להגנת הסביבה ומשטח הדשא לא צפוי לשמש קבוצות כדורגל בקרוב. עלות הבנייה הכוללת הגיעה לכ-65 מיליון ש"ח. באצטדיון הותקנו 4 עמודי תאורה בגובה 48 מטרים שמאירים בעוצמת תאורה של 1500 לוקס וניתן לכוונם מרחוק ממחשב בקרה. איכות התאורה מאפשרת לאצטדיון לארח תחרויות גם בשעות ערב. באצטדיון הוקם יציע בטון קבוע בעל 1,200 מקומות ישיבה והותקנו בו 8 מסלולי ריצה תקניים לאימונים ותחרויות. בנוסף על הדשא סביב למסלולי הריצה ניתן יהיה לשווק עוד 1,800 מקומות עמידה ועל פי התוכניות בתחרויות אתלטיקה גדולות צפויים להתווסף לאצטדיון יציעים זמניים ניידים בעלי מושבים ל-5,000 איש נוספים (במקום מקומות העמידה), שיורכבו לקראת התחרויות ויפורקו לאחריהן כך שבשגרה יתאים לעד 3000 צופים ובתחרויות גדולות לכ-6000 צופים. לאחר פתיחתו צפויים להתבצע בו עבודות שדרוג והרחבה ליציעים בהתאם לצורכי הקבע. במתחם האצטדיון נבנו גם בית קפה, מרפאה, חדרי הלבשה לאתלטים, חדרי כושר ועוד. ב-2015 בוצעו באצטדיון עבודות לשדרוג היציע באצטדיון שכללו התקנת 1,200 מושבים על טריבונת הבטון והצללה חלקית. האצטדיון משמש לאימונים של ספורטאים, שחלקם רשומים במועדון האתלטיקה של מכבי ראשון לציון ומארח חלק מהתחרויות הישראליות בענפי האתלטיקה וכן תחרויות בינלאומיות. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון האתלטיקה העירוני בוויקישיתוף