laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ציפורי

האם התכוונתם ל... מקומות ציפורי (יישוב עתיק) – יישוב קדום בגליל (המאה ה-2 לפנה"ס עד המאה ה-5) ספוּרִיֶה (ערבית: صفورية) - שמה של ציפורי מהתקופה הממלוכית עד מלחמת העצמאות ציפורי (מושב) – מושב שהוקם על חורבות ספוריה (הוקם ב-1949) נחל ציפורי – נחל שמקורותיו בקרבת היישוב העתיק והמושב עינות ציפורי – קבוצת מעיינות בקרבת היישוב אישים אילן צפורי (יליד 1963) – רב, ראש תנועת תורה אחרי צבא אלי ציפורי (יליד 1962) – עיתונאי, פובליציסט ובעל טור ישראלי. לשעבר עורכו בפועל של "גלובס" מרדכי צפורי (בנקוביץ'-הנדין; 1924–2017) – שר לשעבר בממשלת ישראל ומנכ"ל הביטוח הלאומי לשעבר
ציפורי (מושב)

ציפורי (צִפּוֹרִי) הוא מושב בגליל התחתון, בקרבת העיר נצרת, כחמישה קילומטר מזרחית למחלף המוביל. הוא נמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב שוכן במקום בו שכן היישוב העתיק ציפורי ונקרא על שמו. המושב נוסד בשנת 1949, על אדמות הצמודות לעיר העתיקה ציפורי. בנוסף, על אדמות המושב שכן הכפר הערבי ספוריה שנכבש במבצע דקל, על ידי חטיבת כרמלי. חלק מתושבי ספוריה גורשו מעבר לגבול והיתר גורשו לעילוט. אדמות הכפר שהיו שייכות לתושביה ניתנו למושב החדש ולקיבוץ הסוללים. היישוב נוסד בסיוע הסוכנות היהודית ותנועת המושבים, ומייסדיו, עולים מטורקיה ומבולגריה, עזבוהו בחלקם אחרי תקופה קצרה. בראשית שנות ה-50 הגיעו אליו עולים מרומניה שתקעו יתד ונשארו. בנוסף הצטרפו ליישוב משפחות במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר. במשך השנים גדל המושב, ובשנת 2000 החל בהקמת שכונת הרחבה קהילתית, בה נקלטו הן בני המושב והן תושבים חדשים. כיום מונה המושב כ-180 משפחות, מהן 70 בעלות משקים חקלאיים ו-110 משפחות של תושבים שאינם חקלאים. בנוסף לחקלאות קיימים במושב שירותי לינה כפרית ועסקים קטנים בתחומים מגוונים: צמחי מים, צמחי מרפא, חוות סוסים, ציפורי נוי, ספא כפרי ועוד. במושב שוכן מוסד ילדים נוצרי וצמוד לו שרידי כנסיית סנט אנה, הקרויה על שם חנה אם מרים. ישנה מסורת הטוענת כי כאן התגוררה חנה עם בעלה יהויכין ולכן הקימו כאן הצלבנים כנסייה ששלושת האפסיסים שלה שרדו. במושב מערכת חינוך המפעילה רשת גנים. ילדי היסודי לומדים בבית הספר "רעים" ביישוב שמשית, בבית הספר בהרדוף ובבית הספר הדמוקרטי בנהלל. תלמידי התיכון לומדים בבית הספר האזורי בנהלל. בקצה המושב נמצא קבר המיוחס לרבי יהודה נשיאה, נכדו של רבי יהודה הנשיא, אתרים שכנים אחרים: נחל ציפורי, יער האלונים, והגן הלאומי ציפורי. בסמוך למושב עובר שביל ישראל. מדיה וקבצים בנושא ציפורי בוויקישיתוף גן לאומי צפורי באתר רשות הטבע והגנים ציפורי באתר הרשות לפיתוח הגליל מיכאל יעקובסון: על שרידי כנסיית סנט אנה במושב ציפורי, אתר 'חלון אחורי', 26.5.13 שלושים לציפורי - קישור לסרטון שהופק לרגל 30 שנה למושב ציפורי באתר יוטיוב אורלי גנוסר, ‏הגודל לא קובע: המושב הקטן שמועמד לתואר כפר התיירות הטוב בעולם, באתר ‏מאקו‏, 8 בדצמבר 2022 ציפורי (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 א. מש, מושב ציפורי, דבר, 12 באפריל 1951 הצעות לישוב פליטי ציפורי, דבר, 17 בספטמבר 1954 כפר ציפורי, הצופה, 30 באוגוסט 1949 ה. פרומקין, מהעיר לכפר, הרבעון לכלכלה א, 1/2, 1953, עמ' 90–93‏, JSTOR 23739594
לוח צבעים

לוח צבעים או פַּלֵטָה (לפי החלטות האקדמיה ללשון העברית: פְּתֵכָה) הוא משטח קשיח שעליו האמן מסדר ומערבב צבעים. הפלטה בדרך כלל עשויה מעץ, פלסטיק, קרמיקה או חומר אינרטי אחר, קשה וחסר נקבוביות. פלטות צביעה מגיעות במגוון גדלים וצורות, אך הסוג המוכר ביותר עשוי מלוח עץ דק ומעוצב להיות מוחזק בידו של האמן ולהישען על זרועו. פלטות של צבעי מים בדרך כלל עשויות מפלסטיק או מפורצלן, ובעלות צורה מלבנית או מעוגלת, עם שקעים ואזורים המיועדים לערבוב צבעים. המשמעות הפיזית המקורית של המונח התרחבה, וכיום היא מתארת סט של צבעים בהקשרים אמנותיים שונים. פלטה לחה היא מיכל נסגר שבתוכו שכבה של חומר סופג (כגון נייר טישיו או ספוג) שניתן להרטיב במים ומעליו ממברנה חדירה למחצה (כגון נייר אפייה). הצבע מונח על הממברנה ונשאר לח באמצעות אוסמוזה. המטרה העיקרית של הפלטה הלחה היא לשמור על צבע אקריליק, שמתייבש באופן בלתי הפיך, במצב לח ושמיש. ניתן להכין פלטות לחות בקלות או לקנות אותן. סכין פלטה מדיה וקבצים בנושא לוח צבעים בוויקישיתוף
מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר (ספר)

"מלחמת האזרחים" (בלטינית: Commentarii de Bello Civili או Bellum Civile) הוא השם שניתן לספר שכתב יוליוס קיסר, בו הוא מתאר את מלחמתו בגנאיוס פומפיוס והסנאט הרומי. אורכו של החיבור שלושה ספרים בלבד ואפשר שהוא בלתי גמור. הוא מתאר את אירועי השנים 49-48 לפנה"ס, מפלישת קיסר לאיטליה עם חציית נהר הרוביקון, ועד תבוסת פומפיוס בקרב פרסלוס ומנוסתו אל מצרים כשיוליוס קיסר וחייליו בעקבותיו. הספר מסתיים בהריגת פומפיוס, בנסיונותיו של קיסר לתווך במאבק על כס המלוכה במצרים ובראשיתה של מלחמת אלכסנדריה. אין מחלוקת כי הספר "מלחמת האזרחים" נכתב על ידי יוליוס קיסר, שלא כמו הספרים שנכתבו בעקבותיו - "מלחמת אלכסנדריה", "מלחמת אפריקה" ו"מלחמת היספניה", שנתחברו ככל הנראה על ידי אחרים. סווטוניוס, ההיסטוריון הרומי בן המאה ה-2, סבור כי החיבורים הללו נכתבו על ידי אולוס הירטיוס או על ידי גאיוס אופיוס. גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת האזרחים, מלחמת אלכסנדריה, מלחמת אפריקה, מלחמת ספרד. תרגום מלטינית והערות: משה ליפשיץ. מבוא: יונתן פרייס. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ג (2013). מדיה וקבצים בנושא מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר בוויקישיתוף סווטוניוס, יוליוס קיסר, 56. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל ציפורי

נַחַל צִיפּוֹרִי הוא נחל איתן הזורם מהרי נצרת לנחל קישון. הנחל, שאורכו 32 ק"מ, מתחיל את דרכו ביישוב ריינה, עובר בגבעות יער אלונים הסמוכות לשפרעם, ומתנקז אל נחל קישון (שמתנקז בהמשך אל מפרץ חיפה על חוף הים התיכון). הוא ניזון מעינות ציפורי, עינות יפתחאל ועין יבקע, וממספר רב של מעיינות אכזב כמו עין רני, עין אבינועם, עין מהיל, עין גת חפר, עין אמת אבל, עין לפידות ועין תורעאן. במפות ישנות כגון במפות ז'אקוטן מ-1799 ומפות PEF נקרא הנחל Nahar wadi melik על שם הוואדי שבו הוא זורם. כיום השם ואדי מילק מיוחס לוואדי אחר. בסמוך לשפך הנחל לנחל קישון ליד כפר חסידים נמצא תל רגב. ישנן עדויות מלפני אלפי שנים להתיישבות במקום ולאורך הנחל טחנות קמח ושרידי יישובים עתיקים. לאורכו של הנחל מתגוררים מספר שבטי בדואים בכפרים זרזיר, כעביה-טבאש-חג'אג'רה, ח'וואלד וחילף. שביל ישראל עובר בגדה הצפונית של הנחל. טחנות עליל (טחנות ראס עלי או טחנות מרפוקה), הן שתי טחנות קמח עות'מאניות השוכנות על הגדה הדרומית של הנחל, סמוך ליישוב ראס עלי. שתי הטחנות הממוקמות זו מעל זו, הונעו על ידי מימיו של מעיין עין יבקע השוכן במעלה הנחל במרחק של כשלושה קילומטרים מהן. המים הגיעו אל הטחנות באמצעות אמת מים. לרגלי מבנה הטחנה התחתונה התגלו שרידים צלבניים מוקדמים יותר. את הטחנות מאפיינת ארובה בגובה של 12 מטר, שהיא הגבוהה בכל טחנות הקמח הידועות בארץ ישראל. הטחנה העליונה הייתה בשימוש עד שנות ה-30 של המאה ה-20, והתחתונה עד 1946. ערך מורחב – טחנת הקמח נחל ציפורי טחנת הנזירים שוכנת במרחק של כשני קילומטרים מערבית למעיין עין יבקע, וגם היא נבנתה בתקופה העות'מאנית. שמה של הטחנה בא לה מהנזירים הכרמליטים להם הייתה שייכת מאז אמצע המאה ה-19. הטחנה פעלה עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20 ולאחר מכן ננטשה. המקום עדיין שייך לכנסייה הקתולית, אשר החכירה אותו לישראלים. אלה שפצו את המבנה ופתחו במקום בית הארחה. ליד הטחנה גשר אבן שלו שתי קשתות הנטוי מעל הנחל. בשנת 2011 השכיר מנזר הכרמליטים את טחנת הנזירים לרשות ניקוז ונחלים קישון הפועלת לשיקום נחל ציפורי. רשות ניקוז ונחלים קישון מקדמת תוכנית להפיכת מתחם הטחנה למרכז ההדרכה הראשון בארץ לנושא של שיקום נחלים. בשנת 2014 הוצתה הטחנה על ידי אלמונים. גשר הקשתות העתיק מעל הנחל ליד טחנת הנזירים המראה מראש הארובה של הטחנה העליונה בטחנות עליל שרידי טחנת עליל והכפר ראס עלי מדיה וקבצים בנושא נחל ציפורי בוויקישיתוף דובי זכאי, נחל בין שתי טחנות: טיול בנחל ציפורי, באתר nrg‏, 7 במרץ 2012 אריאלה אפללו‏, טיילת ציפורי: טיול בנחל שלא מפסיק להתחדש, באתר וואלה, 22 בינואר 2016 פרויקט דגל בישראל ובעולם: שיקום אגן נחל ציפורי וסביבתו, באתר הפורטל לחקלאות טבע וסביבה, ‏30 בינואר 2023 נחל ציפורי (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית משה גלעד, פרויקט שיקום נחל ציפורי, באתר הארץ, 15 בינואר 2024 ספי בן יוסף, טחנות קמח בנחל ציפורי, באתר ynet, 28 במאי 2001 דליה מזורי, תעלומה: מי הצית את טחנת הקמח העתיקה?, באתר nrg‏, 19 במאי 2014.
תותי ניניו

אסתר (תותי) ניניו (נולדה ב-30 באפריל 1994) היא שחקנית ישראלית. ניניו נולדה וגדלה באשדוד. מגיל צעיר החלה לשחק והצטרפה לבית הספר למשחק "יצירתי". בנעוריה למדה בתיכון המקיף ז' בעיר מגוריה ובהמשך למדה במגמת התיאטרון בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין", שם למדה בין היתר עם ג'וי ריגר ואוריה חורש. במסגרת לימודיה היא שיחקה בין היתר במחזות "הלוויה חורפית", מאת חנוך לוין, "נוף ילדות" מאת דניס פוטר ובמחזמר "שיקגו" בתפקיד "מאמא מורטון". את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל. בגיל 13, בשנת 2007 שיחקה לראשונה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה לילדים ונוער, "100 בתנ"ך", ששודרה בין היתר בערוץ לוגי. בשנת 2011 גילמה את דמותה של "תותי" בקומדיית המצבים, "אחרי הצלצול", ובאותה שנה גם שיחקה תפקיד אורח בסדרת הדרמה, "2.3 בשבוע", ששודרה בערוץ 10. בשנת 2013 שיחקה בעונה השלישית של סדרת הנעורים, "אליפים", שם שיחקה את נועם האליפית, בתפקיד שדרש ממנה לגלח את ראשה. באותה שנה שיחקה גם בתפקיד ראשי בסדרה של ערוץ 10 "שולחן לשישה", אותה כתבה גלילה רון־פדר-עמית, וכן שיחקה בסדרה מאת חיים בוזגלו "בית המשאלות", ששודרה בערוץ הראשון, שם שיחקה תפקיד משני בתפקיד צעירה חסרת בית. בשנים 2014 – 2018 כיכבה בסדרה, "שכונה", פרי עטו של גיורא חמיצר ובה שיחקה בתפקיד ראשי את דמותה של רחלי בן-דוד. בעונתה השלישית של הסדרה, דמותה הפכה לדמות הבי-סקסואלית המוצהרת הראשונה בסדרות נוער. בשנת 2019 שיחקה בסדרה "מעורבבים" את הדמות שלה רחלי בן דוד לצד שחקנים מסדרות שונות כגון "כפולה", "שכונה" (בה שיחקה ניניו), "נעלמים" ו"אילת". בשנת 2020 שיחקה בתפקיד בפרק הראשון בסדרת הדרמה, "טהרן", בתור שירה, ישראלית שיחד עם בן זוגה נוחתת בנחיתת אונס בטהרן, איראן. במרץ 2015 הופיעה יחד עם חבריה לסדרה "שכונה" בסבב הופעות של "שכונה בהופעה", המבוסס על הסדרה. בקיץ 2015 הייתה בסבב הופעות בארץ יחד עם ניר חלפון אשר משחק איתה בסדרה "שכונה". מנובמבר 2015 עד ינואר 2016 לקחה חלק בהיי סקול פסטיגל בתפקיד תותי כחלק מהתלמידים השקופים בכיתת המדעים ט' 5 יחד עם אליאנה תדהר, דניאל מורשת, נווה צור ושחר חסון. במרץ 2017 הופיעה במופע השני של "שכונה", לאחר הצלחתו של המופע הראשון. באפריל 2018 השתתפה בהצגה "ביוש". מדיה וקבצים בנושא תותי ניניו בוויקישיתוף תותי ניניו, ברשת החברתית פייסבוק תותי ניניו, ברשת החברתית אינסטגרם תותי ניניו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית תותי ניניו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אודליה גולדמן, ‏כוכבת השכונה: השחקנית שגאה להתמודד עם פערי מעמדות, בעיתון מקור ראשון, 31 במאי 2018 תותי ניניו - קורות חיים ענת כהן, התותי שבקצפת, 20 בינואר 2013 מופע תותי וניר (משכונה)
הוג'ס

הוג'ס (בהונגרית: Hőgyész, בגרמנית: Hidjess, בפי היהודים: העדיעס) הוא כפר במחוז טולנה (Tolna) בהונגריה. ההרמין שבסמל הכפר משקף את אוכלוסיית ההרמינים שהייתה נפוצה באזור והונצחה במיתוסים מקומיים. היישוב נזכר עוד מתקופת שושלת ארפאד מהמאה התשיעית. היישוב ננטש מספר פעמים במאות הבאות, וכן במאה ה-13, בעת שהשטח נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית. במאה ה-18 התיישבה במקום אוכלוסיית פולקסדויטשה, מהגרים ממוצא גרמני, שהקנו לכפר צביון בורגני. כיום מורכבת אוכלוסיית הכפר בעיקר מהונגרים, שוואבים, סקלרים וצוענים. הקהילה היהודית נוסדה בשנת 1780 ובית הכנסת של הקהילה נבנה בשנת 1815, הם השתייכו לקהילה האורתודוקסית אך היו בקרבם ציונים. בין מלחמות העולם היו בהוג'ס כ-280 יהודים מתוך כ-3,000 תושבים. במשך תקופה ארוכה כיהנו בעיר רבנים משושלת גויטיין כאשר הראשון שבהם היה הרב ברוך גויטיין, אחריו בנו הרב צבי הירש גויטיין ואחריו בנו הרב אליהו מנחם גויטיין ואחרון בשושלת הרב יוסף שלמה גויטיין. במרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הוג'ס ובמאי רוכזו יהודי הכפר וכ-230 יהודים נוספים מנפת שימונטורניה (Simontornya), בגטו. חלק מהגברים היהודים גויסו לשירות העבודה בצבא ההונגרי. ביוני 1944 הועברו תושבי הגטו למחנה צבאי בפץ', ומשם גורשו ביולי לאושוויץ. ניצולים בודדים חזרו לעיר לאחר השואה וניסו לשקם את מה שנותר, אך תוך שנים ספורות לא נשארו יהודים בקהילה. הנריק שלאמון (1865 – 1944) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי, היסטוריון רפואי, פרופסור באוניברסיטה, עורך עיתון. בכפר קיימת טירת אפוני (Apponyi-kastély), טירה מתקופת הבארוק המאוחר וראשית התקופה הקלאסית, בסגנון הבארוק, מסוף המאה ה-18, ובה אולם כנסייה באורך 41 מטר וברוחב 14 מטר. גובה מגדל הפעמון הוא 44 מטר. המגדל כוסה בכיפות נחושת. בין שלושת פעמוני המגדל, שניים הם מוקדמים לטירה עצמה, והם מאמצע המאה ה-18. בכנסייה שבטירה קיים אורגן מראשית המאה ה-20. באולם הראשי של הכנסייה ניצב מזבח עשוי שיש אדום. פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 274-275 הוג'ס, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 132-133. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא הוג'ס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוג'ס "הוג'ס", באתר JewishGen (באנגלית) הוג'ס (Hőgyész), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
פולקסדויטשה

פולקסדויטשה (בגרמנית: Volksdeutsche; "[שייכים ל]עם הגרמני") או גרמנים אתניים היה כינוי בגרמניה הנאצית ובמחשבה הנאצית לאנשים ממוצא אתני גרמני (להוציא יהודים) שחיים מחוץ לגבולותיה של גרמניה כפי שהוגדרו בהסכם ורסאי של תום מלחמת העולם הראשונה. מקורו של המונח הוא במילה הגרמנית Volk, שפירושה "עַם", וכן במילה völkisch, שפירושה "שייך למוצא אתני מסוים". המושג הופיע עוד בהתחלת המאה ה-20 ובפי הנאצים קיבל משמעויות גזעניות ולאומניות קיצוניות. המושג "הפולקסדויטשה" התכוון לאותם הגרמנים שאינם "רייכסדויטשה", זהות המציינת גרמנים אתניים אזרחי הרייך הגרמני והחיים בגבולות גרמניה ("הרייך הישן" מלפני 1937) ואוסטריה. השם "פולקסדויטשה" התייחס לאותם הגרמנים שלא היו בעלי אזרחות גרמנית ושחיו מחוץ לגבולות גרמניה ואוסטריה במובלעות פחות או יותר קטנות של אוכלוסייה גרמנית בעיקר במזרח ובדרום אירופה (חבל הסודטים, פוזנן ופרוסיה המערבית בפולין, בהונגריה, טרנסילבניה, בוקובינה, אזור הוולגה, שברוסיה, אזור הים שחור באוקראינה, וויבודינה שבסרביה, בסרביה, אך גם באזורים כמו חבל אלזס וחלק מחבל לורנה שבצרפת (אחרי 1918), דרום טירול שבאיטליה, אזור אויפן-מלמדי שבבלגיה. באופן נדיר יותר המושג התייחס לאזרחי ליכטנשטיין, לגרמנים השווייצרים ולאזרחי לוקסמבורג. המושג "פולקסדויטשה" היה מושג מרכזי בחשיבה הנאצית, שכיוונה לרכז את הגרמנים האתניים כולם במדינת-הלאום שלהם, לחתור ל"פתרון של גרמניה רבתי" (Großdeutsche Lösung), שנדחה עוד באספה הלאומית של פרנקפורט, כתשובה לשאלה הלאומית הגרמנית ומעבר לכך. מיליוני פולקסדויטשה ישבו מחוץ לגרמניה ואוסטריה (הן בשטחים שנמסרו בהסכם ורסאי והן בשטחים שלא השתייכו להן מעולם) בהם כחצי מיליון בפולין, ועוד מאות אלפים בחבל הסודטים שבצ'כיה, בהונגריה, באוקראינה ובמדינות אירופאיות נוספות. הגרמנים הגיעו למזרח אירופה כמתיישבים מאז המאה ה-11 ומאוחר יותר וחיו באזורים אלו מאות בשנים. הרצון להחזיר לשליטת גרמניה שטחים מחוץ לגרמניה בהם ישבו פולקסדויטשה היווה יסוד מרכזי בתעמולת ההתפשטות של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית. גם בקרב הפולקסדויטשה היו דרגות. פולקסדויטשה שהתחתן עם פולנייה נחשב נחות מבחינת השתייכותו לגרמניה מאשר פולקסדויטשה שהתחתן עם גרמני או גרמניה. כמו כן, פולקסדויטשה שהצהיר על נאמנותו לרייך הגרמני עוד לפני פלישת גרמניה לפולין ב-1939 נחשב נעלה על פולקסדויטשה שלא עשה כן. בתקופת מלחמת העולם השנייה היו הפולקסדויטשה נאמנים ברוב המקרים לגרמניה הנאצית. עם כניסת הצבא הגרמני לחבל הסודטים הם סייעו לגרמנים בהשתלטות על אזורים אסטרטגיים ומפעלים. בימי המערכה בפולין הם ניהלו קרבות נגד הצבא הפולני הנסוג. רבים מהם היו משתתפים באופן פעיל בשוד רכושם של יהודים באזורים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, וכן בפגיעה פיזית ביהודים באזורים אלה. עם כיבושו של כל אזור על ידי גרמניה הנאצית היו הפולקסדויטשה באותו אזור תחת אחריותו של משרד הרווחה הראשי לגרמנים אתניים בגרמניה הנאצית. ערך מורחב – גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו מיליוני פולקסדויטשה מהאזורים בהם חיו באוקראינה, הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה אל גרמניה. 1998 ,Hervé Dupas, Uwe Bennert Lexique de civilisation germanique, Presses Universitaires de France, Paris מדיה וקבצים בנושא פולקסדויטשה בוויקישיתוף Dupas, Bennert 1998 עמ' 495 יאן קרסקי, סיפורה של מדינה במחתרת, תל אביב: הוצאת ספרי עליית הגג, 2014 הערך על גטו שצ'גובו באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם טשביניה בתקופת השואה, באתר יד ושם הערך על גטו שיירפץ באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
גביע הליגה הצרפתית

גביע הליגה הצרפתית (בצרפתית: Coupe de la League) היה מפעל כדורגל צרפתי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1994 ונוהל על ידי הליגה לכדורגל מקצועני (LFP). גביע הליגה, בניגוד לגביע הצרפתי, היה פתוח רק לקבוצות המקצועניות בצרפת. הכיל את 20 קבוצות הליגה הבכירה ו-20 קבוצות ליגת המשנה וכן את הקבוצות המקצועניות בליגה השלישית. החל משנת 1998 ועד 2017 (ושוב 2020), משחק הגמר שוחק באצטדיון סטאד דה פראנס שבפריז והמנצחת העפילה אוטומטית למוקדמות הליגה האירופית. מחזיקת הגביע הנוכחי (2020) היא פריז סן-ז'רמן, שגברה בגמר על ליון 6-5 בפנדלים לאחר 0-0 בסיום הארכה. גביע הליגה הצרפתית שוחק בעבר בפורמטים מעט שונים. בין השנים 1953-1965 שוחק בצרפת גביע שארל דראגו, שהכיל את הקבוצות שנשרו מהגביע הצרפתי, בשנת 1963 שוחק לראשונה במקביל גביע הליגה, וכעבור שנתיים שני המפעלים נסגרו. בשנת 1982 שוחק לראשונה הטורניר בשם ליגת הקיץ, כטורניר מקדים לליגה הצרפתית, ונועד בעיקר על מנת לבחון שחקנים. בנובמבר 1994 שינתה הליגה לכדורגל מקצועני המפעל את הפורמט לפי גביע הפוטבול ליג האנגלי, והוא כלל את קבוצות שתי הליגות הראשונות, וכן את קבוצות הליגה השלישית שלהן רישיון של קבוצה מקצוענית, רישיון שנמצא בתוקף שנתיים מאז הירידה לליגה השלישית. הזוכה הראשונה במפעל המחודש הייתה פריז סן-ז'רמן, שניצחה בגמר את בסטיה, והשלימה זכייה כפולה, בגביע הליגה ובגביע הצרפתי, באותה העונה. ב-2003 הוצג לראשונה הגביע החדש, גביע מוזהב שעיצב האמן פאבלו ריינוסו. הקבוצה הראשונה שזכתה בו הייתה מונקו, שגברה בגמר 4-1 על סושו. לקראת עונת 2006/2007, הציגה הליגה לכדורגל מקצועני מספר חידושים לפורמט, כשקבעה שתאריכי המפעל ישתנו, וכעת יתקיימו החל מחודשים אוגוסט-ספטמבר ועד לחודשים מרץ-אפריל. כמו כן, הוצגו שינויים בתהליך ההגרלה, בו חולקו הקבוצות לפי ארבע קבוצות דירוג והקלות ניתנו לקבוצות המשחקות במקביל בליגת האלופות. החלטה זו עוררה תרעומת בקרב הקבוצות שנכללו בקבוצות הדירוג הנמוכות יותר. לאחר עונת 2008/2009, עם סיום זכויות השידור על המפעל, הועמד קיומו בסכנה, עקב ביקוש נמוך לזכויות שידור ותלונות על עומס בקרב קבוצות המשחקות במקביל במסגרת הליגה האירופית. למרות זאת, נמכרו זכויות השידור, אמנם בסכום נמוך יותר, והוצגו הקלות נוספות לכל המועדונים המשתתפים במקביל במסגרות אירופיות. לאחר עונת 2019/2020 הטורניר בוטל. מדיה וקבצים בנושא גביע הליגה הצרפתית בוויקישיתוף גביע הליגה הצרפתית, ברשת החברתית פייסבוק גביע הליגה הצרפתית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גביע הליגה הצרפתית, ברשת החברתית אינסטגרם גביע הליגה הצרפתית, סרטונים בערוץ היוטיוב הדף הרשמי באתר League1.com כתבה על הגמר מאתר france3 כמות הצופים הוגבלה בשל התפרצות נגיף הקורונה בצרפת
מיזס

מיזֶס (נכתב גם מיזש, מיזיס, מיזיש, וכן מייזיש, מייזס; בכתב לטיני: Mieses,‏ Mises; בכתיב יידי: מיזעס, מיעזעס) היא משפחה יהודית אוסטרית, פולנית וגרמנית שמקורה בגליציה. האם התכוונתם ל... יהודה ליב מיזס (1798 בערך – 1831) – מחלוצי השכלת גליציה מאיר ירחמיאל מיזס (Majer Rachmiel Mieses;‏ 1801–1891) הרמן מיזס (1836/8–1910) – עיתונאי ופוליטיקאי יהודי-גליציאני; בנו של מאיר ירחמיאל מיזס ודודם של לודוויג וריכרד פון מיזס יצחק מיזס (Isaac Mieses;‏ 1802–1883) – מחלוצי השכלת גליציה; דודנו וחותנו של פביוס מיזס אליעזר מיזס (1899–1942) – רבה של סמבור; אחיהם של יוסף מיזס ומתתיהו מיזס פביוס מיזס (אנ')‏ (Fabius Mieses;‏ 1824–1898) – סופר ומשורר עברי, ממשכילי גליציה; דודנו וחתנו של יצחק מיזס שמואל מיזס (Samuel Mieses;‏ 1841–1884) – שחמטאי יהודי-גרמני; דודו של ז'אק מיזס ז'אק מיזס (Jacques Mieses;‏ 1865–1954) – שחמטאי יהודי יליד גרמניה; אחיינו של שמואל מיזס לודוויג פון מיזס (Ludwig von Mises;‏ 1881–1973) – כלכלן ופילוסוף יהודי-אוסטרי-אמריקאי; אחיו של ריכרד פון מיזס ואחיינו של הרמן מיזס יוסף מיזס (Józef Mieses;‏ 1882–1942) – רב ומשכיל, הרב הצבאי הראשי בפולין; אחיהם של מתתיהו מיזס ואליעזר מיזס ריכרד פון מיזס (Richard von Mises;‏ 1883–1953) – מדען יהודי-אוסטרי; אחיו של לודוויג פון מיזס ואחיינו של הרמן מיזס מתתיהו מיזס (Matthias (Mateusz) Mieses;‏ 1885–1945) – היסטוריון, פילולוג יידי ואיש ציבור, שהתמחה בחקר האנטישמיות; אחיו של יוסף מיזס ואליעזר מיזס "מיזס", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) http://www.biographien.ac.at/oebl/oebl_M/Mises_Majer-Jerachmiel_1801_1891.xml Mises Majer-Jerachmiel]," in: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950, Bd. 6 (Lfg. 29, 1975), S. 317 (גרמנית); "Mieses Majer Rachmiel (Jerachmiel)," Żydowski Instytut Historyczny im. Emanuela Ringelbluma (פולנית). "Mises, Herman von," in: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950, Bd. 6 (Lfg. 29, 1975), S. 317 (גרמנית); "Mieses Herman," Żydowski Instytut Historyczny im. Emanuela Ringelbluma (פולנית). אריה באומינגר, מאיר בוסאק, נתן מיכאל גלבר (עורכים), ספר קראקא, ירושלים תשי"ט, עמ' 83 (ספר יזכור לקהילת קרקוב, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 101). מיזס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית). יוסף מיזס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) (אנגלית); "Mieses Jozef," Żydowski Instytut Historyczny im. Emanuela Ringelbluma (פולנית). מתתיהו מיזס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית); "Mieses Mateusz," Żydowski Instytut Historyczny im. Emanuela Ringelbluma (פולנית).
ניניו

ניניו הוא שם משפחה בספרדית שמשמעותו ״ילד״. האם התכוונתם ל... אברהם ניניו – שחקן ובמאי בתיאטרון הבימה. אביו של רוני ניניו הנרי ז'אק ניניו (אנ') – ראש תחום השיפוט של אדלייד (City of Adelaide), אוסטרליה הדרומית ז'אק ניניו – (צר') – ביולוג מולקולרי צרפתי חנה בן-ארי ניניו – אשת רדיו, תסריטאית ומתרגמת ישראלית. אשתו של אברהם ניניו ואמו של רוני ניניו ענת ניניו (אנ') – פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים יעקב שאלתיאל ניניו – רב מקובל, מחכמי צפת במאה ה-19. רוני ניניו – במאי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי שלמה ניניו (מוני) - כדורגלן מכבי יפו ששיחק גם בנבחרת ישראל בכדורגל. תותי ניניו – שחקנית ישראלית אחר אל ניניו – תופעה אקלימית של עלייה בטמפרטורת מי האוקיינוס השקט ממערב לפרו ואקוודור בדרום אמריקה
שצ'גובו

שצ'גובו (בפולנית: Strzegowo; ביידיש: סטשעגאווע) הוא כפר חקלאי בפרובינציית מזוביה שבפולין. היישוב שצ'גובו מוזכר לראשונה במסמך משנת 1349, מסמך המתייחס אליו כחלק מרכושו של הנסיך בולסלאב השלישי, עקום הפה, בן המאה ה-12. הוא מוזכר במסמכים מהמאות הבאות כחלק מרכושם של בני אצולה ובעלי תפקידי ממשל ושיפוט. בכפר כנסיית עץ על שם אנה הקדושה, שנבנתה בשנת 1756. המזבח הראשי הוא מהמאה ה-18, בסגנון הרוקוקו, ועבר שיפוץ בשנת 1959. ליד הכנסייה נמצא מגדל פעמון מהמאה ה-19. בכיכר סמוכה נמצאים שני אלונים עתיקים שלפי האגדה ניטעו בידי המלך קזימיר הגדול. לכפר צביון תיירותי ובו בית מלון ומספר עסקים, אצטדיון, תיאטרון ותזמורת נוער מקומית. בבית הקברות של הכפר טמונים מספר לוחמים פולנים שלחמו במלחמה הפולנית-סובייטית בשנים 1919-1921 וכן במערכה בפולין בספטמבר 1939. בין שתי מלחמות העולם חיו בשצ'גובו כ-600 יהודים מתוך כ-1,800 תושבי הכפר. הכפר נכבש על ידי גרמניה הנאצית בתחילת ספטמבר 1939, בעת המערכה בפולין. פולקסדויטשה השתלטו על הכפר והחלו לפגוע ביהודים. בקיץ 1940 הוקם במקום יודנרט, ובסוף 1941 הוקם במקום גטו. בינואר 1942 הובאו אל הגטו כ-1,000 פליטים מיישובי הסביבה, בהם שרפץ, וכן יהודים נוספים, שנמלטו מאקציות באזור. בנובמבר 1942 גורשו יהודי הכפר לטרבלינקה עם חלק מתושבי גטו מלאווה וכן לאושוויץ. מעטים מהצעירים בכפר הצליחו להימלט בעת חיסול הגטו, והצטרפו לפרטיזנים פולנים. מדיה וקבצים בנושא שצ'גובו בוויקישיתוף שצ'גובו (Strzegowo), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת סטשעגאווע, בספריית העיר ניו יורק שצ'גובו באתר מרכז מורשת יהדות פולין "שצ'גובו", באתר השטעטל הווירטואלי יאן גרבובסקי, שצ'גובו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 28–29), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) Population. Size and Structure by Territorial Division. As of June 30, 2015., Główny Urząd Statystyczny (GUS); יורד כקובץ ZIP ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאיוס אופיוס

גאיוס אופיוס (בלטינית: Gaius Oppius), בן המאה ה-1 לפנה"ס, היה מידידיו הקרובים של יוליוס קיסר. הוא ניהל את ענייניו הפרטיים של קיסר בתקופות בהן נעדר מרומא, ויחד עם לוקיוס קורנליוס בלבוס קנה לו השפעה רבה על העיר. מסופר כי אופיוס סעד עם קיסר, סלוסטיוס, הירטיוס, בלבוס וסולפיקיוס רופוס לילה לפני שקיסר חצה את הרוביקון אל איטליה, ב-10 בינואר 49 לפנה"ס. סווטוניוס מספר, כי יש החושבים שאופיוס הוא שכתב את תולדות המלחמות בהיספניה, אפריקה ואלכסנדריה, ספרים המיוחסים ליוליוס קיסר עצמו. אופיוס כתב גם ביוגרפיה של קיסר ושל סקיפיו אפריקנוס. יש הסבורים כי אחרי מות קיסר כתב אופיוס פמפלט בו הוא מנסה להוכיח כי קיסריון, בנה של קלאופטרה, לא היה מזרעו של קיסר כפי שטענה היא עצמה. "Oppius, Gaius" in: Encyclopædia Britannica, Vol. 20 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 140–141. Dando-Collins, Stephan (2002). The Epic Saga of Julius Caesar's Tenth Legion and Rome. p. 67. Suetonius, Caesar, 56. Martin Schanz, Geschichte der römischen Literatur, i. p. 210 (2nd ed., 1898); Teuffel-Schwabe, History of Roman Literature (Eng. trans.), 197; see also Cicero, Letters, ed. R. Y. Tyrrell and L. C. Purser, iv. introd. p. 69. Duane W. Roller, Cleopatra: A Biography. Oxford University Press US, 2010, pp.70-3.
כראמי

כראמי הוא שם משפחתם של פוליטיקאים לבנונים שונים. האם התכוונתם ל... עבד אל-חמיד כראמי – פוליטיקאי לבנוני ומנהיג דת מוסלמי סוני עומר כראמי – פוליטיקאי לבנוני שעמד בראש ממשלת לבנון בשתי קדנציות נפרדות רשיד כראמי – מדינאי לבנוני ואחת הדמויות הפוליטיות הבולטות ביותר במדינה כרמי