laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מקדם וארבורג

מקדם וארבורג בכימיה בכלל ובאלקטרוכימיה בפרט הוא גודל המכמת את קצב הדיפוזיה של יון בתמיסה. קבוע זה מנהל קשר הדוק עם עכבת וארבורג. חשיבותו של קבוע וארבורג רבה משום שהוא חלק מהותי בניתוח תוצאות מדידות עכבה חשמלית ומשמש לאבחון מערכות כימיות ואלקטרוכימיות במאמרים מדעיים רבים. ניתן לחשב את גודלו של קבוע וארבורג בעזרת חישוב השיפוע של האזור תלוי הדיפוזיה בדיאגרמת נייקוויסט של מדידת עכבה חשמלית. לחלופין ניתן לחשב את הקבוע בערת הנוסחא הבאה: A W = R T n 2 F 2 2 ( 1 D O 1 / 2 C O b + 1 D R 1 / 2 C R b ) = R T n 2 F 2 Θ C 2 D {\displaystyle A_{W}={\frac {RT}{n^{2}F^{2}{\sqrt {2}}}}{\left({\frac {1}{D_{O}^{1/2}C_{O}^{b}}}+{\frac {1}{D_{R}^{1/2}C_{R}^{b}}}\right)}={\frac {RT}{n^{2}F^{2}\Theta C{\sqrt {2D}}}}} כאשר: R- קבוע הגזים, T- הטמפרטורה במעלות קלווין, F- קבוע פאראדיי, n- מספר הקשרים הקוולנטיים של היון, D- מקדם הדיפוזיה, O או R בכתב תחתי- מסמנים את הצורון המחומצן או המחוזר בהתאמה, C- ריכוז היון, A- שטח הפנים של האלקטרודה בניסוי. כוחה של משוואה זו יפה לשני חצאי תגובת חימצון-חיזור הן במקרה של תגובה הפיכות והן במקרה של תגובה הפיכה באופן חלקי. עכבת וארבורג דיפוזיה מדידות עכבה חשמלית
I Get Around

האם התכוונתם ל... I Get Around (שיר של ביץ' בויז) – שיר של להקת הביץ' בויז I Get Around (שיר של טופאק שאקור) – שיר של טופאק שאקור
יואב אבן

יואב אבן (נולד ב-18 בפברואר 1974) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב הבריאות של חברת החדשות של ערוץ קשת 12. אבן החל את דרכו העיתונאית בשנת 1999 כתחקירן בתוכנית "חמש עם גדי סוקניק", ואחר כך מונה לכתב כללי בתוכנית. בשנת 2002 יצא לאור ספרו "ברווזים" - קובץ של שש נובלות, בהוצאת "אסטרולוג". משנת 2005 הוא משמש ככתב הבריאות של חדשות 2 לאחר שהחליף בתפקיד את צ'יקו מנשה. בשנת 2011 נעצר בחשד לאונס ונחקר במשטרה. התיק נסגר מחוסר ראיות. לבקשת המשטרה ולבקשת אבן, הוטל צו איסור פרסום, על פרטי המקרה, כולל זהות החשוד, עצם החקירה ואף עצם קיומו של הצו, אך גרסת המתלונן (גבר טרנסג'נדר שהזדהה כאישה באותה תקופה), כולל זיהויו של אבן כאנס, פורסמה בבלוג "תיקון עולם". ביוני 2015, ביקש אבן להסיר את צו איסור הפרסום, והוא פרסם ספר אלקטרוני בשם "הצד שלו", שבו גולל את הפרשה מנקודת מבטו. עותק אלקטרוני של הספר הופץ בחינם, ולמעלה ממאה ושבעים אלף איש הורידו אותו. ריאיון עם המתלונן ובו גרסתו לאירועים פורסם בעיתון "ידיעות אחרונות" ב-26 ביוני 2015. בסוף 2022, עבר אבן ניתוח לב פתוח להוצאת גידול שפיר שהתפתח על אחד משסתומי ליבו. אבן רווק ומתגורר בתל אביב-יפו. מדיה וקבצים בנושא יואב אבן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יואב אבן יואב אבן, ברשת החברתית פייסבוק יואב אבן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המתלוננת נגד העיתונאי יואב אבן הפכה לגבר - ומדברת לראשונה, באתר וואלה, 18 ביוני 2015 יואב אבן, הצד שלו (ספר אלקטרוני), באתר של יואב אבן איתי בלומנטל, הכתב יואב אבן: אני האיש שנחשד באונס. עו"ד המתלוננת: "תיק מזעזע ורווי אלימות", באתר ynet, 18 ביוני 2015 הצד שלו: ספרו של יואב אבן שובר שיאים, באתר nrg‏, 22 ביוני 2015 "הצד שלי", בבלוג One angry feminist יואב אבן חושף את המשבר הבריאותי: "הייתי במוות קליני יזום", באתר mako, ‏2023-02-19
אל תשלח ידך אל הנער (ספר)

אל תשלח ידך אל הנער הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הרב ישראל מאיר לאו, רבה של תל אביב-יפו לשעבר ולפנים הרב הראשי לישראל. הספר נכתב לקראת מלאת 60 שנה לשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד. הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים באפריל 2005 בכריכה רכה. באוגוסט 2006 יצא לאור במהדורת זהב, בכריכה קשה, לאחר הדפסת מאה אלף עותקים מהספר. בחנוכה תשע"ב קיבל את ספר היהלום על מכירת 100 אלף עותקים. הספר יצא לאור בעברית. ותורגם לאנגלית (שם הספר Out of the Depths), וכן גם לצרפתית, ליפנית, לרוסית ולסינית (בשפות אלה הספר נקרא "לולק", כינויו של הרב לאו בילדותו). שם הספר, "אל תשלח ידך אל הנער", נלקח מסיפור עקדת יצחק, שבו אמר מלאך אלוהים לאברהם משפט זה, ועצר אותו מלשחוט את יצחק בנו. הספר אינו מקיף את כל חייו של הרב לאו עד למועד כתיבתו. חלקו הראשון עוסק בילדותו ובנעוריו של הרב לאו, עד לנישואיו בגיל 21. בחלקו השני מובאים סיפורים אחדים מבגרותו של הרב לאו, ובו הוא ממחיש כיצד עיצבו זכרונות ילדותו את דרכו כרב וכאיש ציבור. במהדורה החדשה נוספו: הקדמות מאת שמעון פרס אלי ויזל ונאומיו של הרב לאו באו"ם ובביקור אובמה ב"יד ושם". סיון רהב-מאיר, ‏הרב לאו ברשימת רבי המכר, באתר ‏מאקו‏, 16 ביוני 2009 אתר הידברות הסופרים של ידיעות חגגו אלבומי זהב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרד קרגר

פרד קרגר (באנגלית: Fred Karger; נולד ב-31 בינואר 1950) הוא יועץ פוליטי יהודי-אמריקאי ופעיל חברתי למען זכויות להט"ב בארצות הברית שהתמודד לנציגות המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012. קרגר שימש כיועץ במסעות הבחירות של רונלד רייגן, ג'ורג' ווקר בוש וג'רלד פורד. קרגר היה שותף בחברת הייעוץ הפוליטי "Dolphin Group" הנמצאת בקליפורניה. הוא פרש אחרי 27 שנים ומאז עובד כאקטיביסט בנושאים שונים הקשורים לזכויות להט"ב. החלטתו להתמודד בבחירות לתפקיד נשיא ארצות הברית עבור המפלגה הרפולקנית, הפכה אותו להומוסקסואל המוצהר הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית המשתייך למפלגה משמעותית ומתמודד לתפקיד. לוג קאבין רפובליקנס מדיה וקבצים בנושא פרד קרגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרד קרגר (באנגלית אמריקאית) פרד קרגר, ברשת החברתית פייסבוק פרד קרגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרד קרגר, ברשת החברתית אינסטגרם Pareene, Alex (2011-03-23) Fred Karger, gay Republican, for president, Salon.com Mencimer, Stephanie. "Game Changer" (PDF). Mother Jones. נבדק ב-2010-03-31.(הקישור אינו פעיל) Resume | Fred Karger Presidential Exploratory Committee Morain, Dan. "An operative comes out of the shadows". Sacramento Bee. אורכב מ-המקור ב-2010-12-08. נבדק ב-2010-03-31. Harris, Paul (2011-02-13). "Gay rights champion aims to become Republican presidential candidate". The Guardian. London. Lowery, Jarrod (November 2, 2010) "Get ready for the next one", Indiana Daily Student. Retrieved November 3, 2010. Good, Chris (August 11, 2010) "Fred Karger: The Gay-Rights Bogeyman of the GOP Presidential Race", The Atlantic. Retrieved August 12, 2010. Walters, Dan (November 1, 2010) "Fred Karger sets sights on presidential run", The Sacremento Bee. Retrieved November 2, 2010. Clayworth, Jason. "Iowa Politics Insider: Corndogs, Culver and Karger" Des Moines Register August 11, 2010 Seifert, Lauren (2010-12-02). "Will Openly Gay Republican Fred Karger Run for President in 2012?". CBS News. ארכיון מ-2012-05-25. נבדק ב-2011-04-28. Fred Karger to be First to File for President With the Federal Election Commission ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונמארטר

מונמארטר (בצרפתית: Montmartre, הגייה: מוֹנְמָרְטְר) היא גבעה בצפון פריז שבצרפת ברובע ה-18 של העיר, בגדה הימנית של נהר הסן. השם מונמארטר מקורו בצרפתית - "הר הקדושים המעונים" - Mont des Martyrs, בשל האמונה שראשיהם של הבישוף דני הקדוש (הקדוש המגן על צרפת) וקדושים נוספים נערפו על הגבעה בסביבות שנת 272. בשנת 1134 הוקם בגבעה מנזר של המסדר הבנדיקטי. בשנת 1534 שימשה כנסיית המנזר כמקום בו הקים איגנטיוס מלויולה וחבריו מסדר הישועים. המנזר נהרס במהלך המהפכה הצרפתית. במהלך השנים הייתה הגבעה אזור של גידול גפנים לצורך ייצור יין. בתקופת המהפכה הצרפתית הוסב שם הגבעה ל"מונמרה" (Montmarat) על שמו של ז'אן-פול מארה (מאישיה הבולטים של המהפכה), אולם בהמשך הוחזר השם המקורי. בתקופת שלטונו של נפוליון השלישי והתוכניות הגדולות של ברון אוסמן לבניית פריז בסגנון מודרני עם שדרות רחבות, נאלצו רבים מתושבי האזורים שנהרסו להתפנות מבתיהם. אזור מונמארטר נחשב מחוץ לתחום העירוני של פריז, אולם היה קרוב יחסית אל העיר וניתן היה לראותה ממנו, מחירי הדיור בו היו זולים מאשר ברבעים שבתוך העיר ועל כן התיישבו בו (וכן בקלישי ובלה וילט) תושבים רבים של העיר. בשל העובדה שבאזור היו יקבים של המנזר שפעל במקום, הפך המקום למוקד של מסבאות ובתי שיכר, ובהמשך לאזור בילויים. בסוף המאה ה-19 נפתח במקום הקברט המפורסם - מולן רוז', ובבית המרזח Le Chat Noir (החתול השחור, לה שא נואר) נהגו לשבת אמנים רבים. בין השנים 1876–1912 נבנתה על הגבעה בזיליקת הלב הקדוש (הסקרה קר), כביטוי לאמונת התושבים באל לאחר המפלה הגדולה של צרפת ב-1871 במלחמת פרוסיה צרפת. החל מאמצע המאה ה-19, התגוררו אמנים כמו יוהאן יונגקינד וקאמי פיסארו במונמארטר, שהפכה במהירה להיות מרכז האמנות של פריז ומוקד חיי הבוהמה. פבלו פיקאסו ואמדאו מודיליאני התגוררו בקומונה במונמארטר, בבניין שנקרא לה בטו-לאוואר - "סירת המכבסה" (Le Bateau-Lavoir), בין השנים 1904–1909. בין השאר התגוררו במונאמרטר ועבדו בה וינסנט ואן גוך, פייר בריסו, אלפרד ג'ארי, ז'ן פול, ז'אק וילון, רמון דושאן-וילון, אנרי מאטיס, אנדרה דרן, סוזאן ואלאדון, פייר-אוגוסט רנואר, אדגר דגה, מוריס אוטריו, אנרי דה טולוז-לוטרק, ותאופיל סטיינלן. הזרם הקוביסטי באמנות נוצר והתפתח במונמארטר. כאשר הרובע הפך לאפנתי ושכר הדירה עלה, עברו האמנים להתגורר ברובע מונפרנאס הזול יותר. הכיכר המרכזית ברובע מונמארטר, פלאס די טרטר (Place du Tertre), הומה מדי יום ומדי ערב בעשרות ציירי פורטרטים, קריקטוריסטים, אמני רחוב, ובאלפי תיירים הפוקדים את דוכני האמנים, המסעדות ובתי הקפה. בסמוך לכיכר, בביתו של האמן מוריס אוטריו, נמצא כיום מוזיאון מונמארטר המציג את עבודותיהם של אמני העבר המפורסמים של הרובע. אמנים רבים קבורים היום בבית הקברות של מונמארטר ובבית הקברות סן ונסן, המהווים בשל כך אתרי תיירות. בשל חשיבותו ההיסטורית ויופיו של הרובע, הוא מוגדר כאתר היסטורי, ואסורה בו בנייה שאינה משתלבת באופיו המקורי. מדרום-מערב למונמארטר מצוי "רובע האורות האדומים" של פריז - רובע פיגאל. מדיה וקבצים בנושא מונמארטר בוויקישיתוף מונמרט (פריס, צרפת), דף שער בספרייה הלאומית
פטר לינדברג

פטר לינדברג (באנגלית: Peter Lindbergh;‏ 23 בנובמבר 1944 – 3 בספטמבר 2019) היה צלם אופנה גרמני. לינדברג נולד כפטר ברודבק (Peter Brodbeck) בליסה (בגרמנית: ליסה (וארטלאנד)) בפולין. וגדל בדיסבורג שבגרמניה. הוא הצטרף ללימודי ציור אצל גינתר ק. קירשברגר, אולם אז הוא החל לצלם ב-1971. וביסס עצמו כצלם פרסומות. הוא עבר לפריז ב-1978, והתרכז בצילום אופנה, הוא צילם דוגמניות-על רבות, בכללן כריסטי טרלינגטון, נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, סינדי קרופורד, סטפני סימור, איזבלה רוסליני, נסטסיה קינסקי וטטיאנה פטיץ. היה שותף לפרויקטים אחרים ביחד עם קרל לגרפלד, דריל האנה, ג'ורג'ו ארמני ואחרים. צילומיו פורסמו במגזינים כמו שטרן, הרפרס בזאר וווג. הוא גם צילם את סלין דיון בפרסומת שלה לבושם. לינדברג נחשב לאחד מצלמי האופנה הבולטים בעולם, במיוחד בשחור-לבן, וסייע ליצור את תופעת דוגמניות-העל של שנות ה-90. הוא העדיף שהדוגמניות שלו תהיינה מאופרות בצניעות ועם תסרוקת פשוטה. נפטר ב-3 בספטמבר 2019. 10 Women by Peter Lindbergh Foreword by Karl Lagerfeld, Peter Lindbergh (1993), ISBN 978-3823814160 Peter Lindbergh: Portfolio Interview by Dr. Antonio Ria, Peter Lindbergh (1999), ISBN 2-84323-108-6 Peter Lindbergh: Stories Foreword by Wim Wenders, Peter Lindbergh (2002), ISBN 1-892041-64-2 Peter Lindbergh: Images of Women Introduction by Martin Harrison, Peter Lindbergh (2004), ISBN 978-3829601436 Peter Lindbergh: Untitled 116 by Peter Lindbergh (2006), ISBN 3-8296-0179-4 Peter Lindbergh", in Photo Box: Bringing the Great Photographers into Focus (London: Thames & Hudson, 2009; ISBN 978-0-500-54384-9), p.414. אתר האינטרנט הרשמי של פטר לינדברג (באנגלית) עבודות הפרסומות של פטר לינדברג פטר לינדברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איתי יעקב, פיטר לינדברג: "חברות קוסמטיקה עושות שטיפת מוח ומרטשות הכול", באתר ynet, 15 בספטמבר 2016
קימבר סטרלינג

קימבר סטרלינג (בדנית: Cimber Sterling) הייתה חברת תעופה זולה דנית. בסיסה הראשי היה בנמל התעופה קופנהגן קסטרופ והנהלתה ישבה בסונדנבורג שבדנמרק. החברה נוסדה ב-1 באוגוסט 1950 כקימבר אייר ובשנת 2008, התאחדה עם חברת סטרלינג איירליינס. בשיא פעילותה טסה החברה לכ-53 יעדים מדנמרק, בעיקר ברחבי אירופה, סקנדינביה ודנמרק עצמה, ביניהם: סטוקהולם, אוסלו, ברגן, זלצבורג, דבלין ועוד, בשיתוף פעולה עם Scandinavian Airlines ולופטהנזה. הבסיסים העיקריים שלה היו נמל התעופה של קופנהגן ושדה התעופה בילונד, עם בסיס קטן יותר בנמל התעופה של אלבורג. החברה הודיעה על הליך פירוק וסגירת החברה ב-3 במאי 2012. קימבר סטרלינג איבדה לבסוף את מאבקה להישאר פעילה לאחר שנים של הפסדים, והנפקה ראשונית הרת אסון שבאה בעקבות ניסיון שאפתני לבנות על מותה של סטרלינג איירליינס בשנת 2008. החברה הפעילה מסוף שנת 2010 ועד אפריל 2012, 3-4 טיסות שבועיות וסדירות בקו נמל התעופה בן-גוריון - נמל התעופה קופנהגן קסטרופ במהלך כל השנה. הטיסות התבצעו במטוסי בואינג 737-700. מדיה וקבצים בנושא קימבר סטרלינג בוויקישיתוף David Kaminski-Morrow, Embattled Cimber Sterling collapses as investor halts funds, FlightGlobal, ‏3-5-2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא דנמרק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שנה אקדמית

שנה אקדמית היא פרק הזמן שבמהלכו מתקיימים לימודים במוסדות להשכלה גבוהה. השנה האקדמית במוסדות להשכלה גבוהה בישראל מתחילה בדרך כלל בחודש אוקטובר (לאחר סיום חגי תשרי) ומסתיימת בחודש יוני או ספטמבר. במהלך הסמסטרים חלות חופשות לימודים קצרות בהתאם לחלק ממועדי ישראל. מרבית המוסדות מחלקים את השנה האקדמית לשלושה חלקים הנקראים סמסטרים. החלק הראשון הוא סמסטר חורף החל בקירוב מאוקטובר ועד ינואר. מיד עם סיומו נערכת חופשת סמסטר בת כחודש ובה מתקיימות בחינות הסיום לקורסים (פרק זמן המכונה גם "תקופת בחינות"). החלק השני הוא סמסטר אביב החל בקירוב ממרץ ועד יוני. מיד עם סיומו נערכת חופשה בת כחודש ובה מתקיימות בחינות הסיום לקורסים (תקופת בחינות). החלק השלישי הוא סמסטר קיץ שחל בקירוב מיולי ועד ספטמבר. זהו חלק חובה רק לחלק מהסטודנטים, לרבות הלומדים במסלול לימודי ערב שמחויבים בהשלמות בקורסי חובה. בנוסף אליהם רשאים ללמוד בו גם שאר הסטודנטים מקצועות בחירה על פי בחירתם. עם סיומו נערכות בחינות סיום לקורסים לרוב לפני חגי תשרי. בעבר נהגה במוסדות מסוימים בישראל (כמו באוניברסיטה העברית) שיטת הטרימסטרים (ראו להלן). במוסדות אקדמיים בעולם מחולקת השנה האקדמית לרוב לפי אחת משתי שיטות: שיטת הסמסטרים, המתמשכים לרוב מאוגוסט ועד דצמבר (עד לערב חג המולד) ומינואר ועד למאי או יוני. אורכם של הסמסטרים הוא 15 עד 18 שבועות. שיטת הטרימסטרים – כלומר חלוקת השנה האקדמית לשלושה פרקי זמן שווים, המקבילים בקירוב לעונות הסתיו, החורף והאביב, ואורכם כ-10 עד 12 שבועות. שיטה זו נפוצה בקרב מוסדות אקדמיים בבריטניה ובארצות הברית. שיטה שלישית הקיימת בעולם לחלוקת השנה האקדמית היא חלוקה לרבעים, שאורך כל אחד מהם כ-12 שבועות. הם משתרעים גם על פני עונת הקיץ ומכסים שנה קלנדרית שלמה. במדינות בחצי הדרומי של כדור הארץ - אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צ'ילה - מקבילה בדרך כלל השנה האקדמית לשנה הקלנדרית ונמשכת מפברואר או מרץ ועד לנובמבר או דצמבר. הסיבה לכך היא שעונת הקיץ – שבה משובצת חופשת הקיץ - חלה בחצי הכדור הדרומי מחודש דצמבר ועד לחודש פברואר. מידת הגיוון בין המוסדות האקדמיים בארגון השנה האקדמית במסגרת השיטות המתוארות - הן מבחינת משך חלקי השנה האקדמית והן מבחינת מועדי תחילתם וסיומם - היא רבה, בין מדינות העולם כמו גם בין מוסדות הפועלים במסגרת אותה מדינה. שנת הלימודים
סט פקודות

סט פקודות הוא אוסף של הוראות בשפת מכונה שמכיר מעבד. על מנת לבצע פעולה כלשהי המעבד צריך לקבל פקודות ב"שפה" שהוא מבין, סט הפקודות הוא בעצם אוצר המילים של המעבד. המעבד מבצע רצף של פקודות מכונה (instructions) הניתנות לו. פקודת מכונה היא רצף של סיביות, שהמעבד מבצע בהתאם להן פעולה מתאימה, בדרך כלל פעולה פשוטה ביותר. פקודות המכונה כוללות: קריאת וכתיבת ערכים לזיכרון שינוי ערכי אוגרים ("רגיסטרים") חישובים אריתמטיים במספרים שלמים (חיבור, חיסור, כפל, חילוק) פעולות בינאריות לוגיות (AND, OR, NOT, XOR) בדיקת תנאים לוגיים פעולות המשפיעות על מצב המעבד עצמו. פעולות אלו בדרך כלל ספציפיות לכל סוג מעבד, ולעיתים קרובות אינן נתמכות על ידי מהדרים ("קומפיילרים") פעולות בקרת זרימה, המשנות את כתובתה של הפקודה הבאה שתתבצע. לפקודות המכונה מבנה מוגדר היטב, הכולל את קוד הפקודה (האופרטור), ולעיתים הנתונים שעליהם פועלת פקודה זו ("אופרנדים"). אוסף כל פקודות המכונה של מעבד מסוים הוא סט פקודות שלו. כתיבתן של פקודות מכונה נעשית באופן ישיר למדי באמצעות שפת סף, ובאופן עקיף באמצעות שפה עילית, שהמהדר מתרגם אותה לפקודות מכונה. סט הפקודות הנפוץ ביותר בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-21 במעבדים של מחשבים אישיים הוא x86. ניתן להשתמש ולתכנת בסט פקודות זה בעיקר תוך שימוש בשפת תכנות שנקראת שפת סף. כיום מתכנתים ממעטים להשתמש בשפת סף, ורוב התכנות נעשה תוך שימוש בשפות עיליות, כאשר תרגום הקוד לשפת מכונה מתבצע על ידי מהדרים (קומפיילרים, כמו ב-C++), מפרשים (כמו המפרשים של פייתון, Perl, או PHP), או "מכונה וירטואלית" (כמו ב-Java וסביבת NET.). למרות זאת, לפעמים מתכנת יעדיף לכתוב קוד בשפת סף, בעיקר כדי לשלוט על תכונות של המעבד שאינן כלליות ואינן ניתנות לשליטה בשפה עלית. בדרך כלל גרעין מערכת הפעלה מכיל קטעים מצומצמים בשפת סף. RISC שפת תכנות Low-level מונחים בתוכנה מונחים בחומרה אופן מעינה מדיה וקבצים בנושא סט פקודות בוויקישיתוף דוגמאות לפקודות כאלו הן "חסום פסיקות" (cli), פקודות השולטות על מוד הגישה לזיכרון, פקודות המעבירות את המעבד ממצב של "Big Endian" ל-"Little Endian" (סדר בתים) ולהפך וכדומה
משה קרליץ

הרב משה קרליץ (1882 לערך - 1941) היה רב ותלמיד חכם בליטא, עורך המאסף התורני "כנסת ישראל". אחיו הצעיר של החזון איש. נולד בקוסובה לרב שמריהו יוסף קרליץ. למד בישיבת סלובודקה. נישא לבת הרב פסח פינפר, שהיה רב בפונארי שבפרברי וילנה. לאחר פטירת חותנו ירש אותו ברבנות. כמו כן כיהן כדיין ומו"ץ בווילנה. לאחר כמה שנים עזב את פונארי והתמנה כרב בפרבר הווילנאי זרצ'ה. באותה תקופה אסף סביבו קבוצת תלמידים, ובהם הרב שלמה היימן, שכיהן כראש ישיבת רמיילס בווילנה ולימים ראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. כשהתרבו התלמידים הוא הקים עבורם מסגרת של ישיבה ושיכן אותה באחד מבתי המדרש בווילנה. כעבור זמן קצר הודיע לו הרב חיים עוזר גרודזנסקי שדעתו אינה נוחה מפעילות הישיבה מחשש שהיא תערער את מעמדה של ישיבת רמיילס שבווילנה, ובעקבות זאת החליט הרב קרליץ לסגור את הישיבה לאלתר. בשנת תרפ"ג (1923) הוציא את הספר "אור חדש" המכיל ביאורים, הערות וציוני מראי-מקום לספר שערי תשובה של רבינו יונה גירונדי. בשנת תרפ"ח (1928) יצאה מהדורה של הספר משולב בתוך הספר "שערי תשובה". בין השנים תר"צ-תרצ"ה (1930–1935) ערך והוציא את הירחון התורני "כנסת ישראל" ששימש במה לחידושי תורה של גדולי התורה מווילנה ומשאר ערי ליטא. בין המשתתפים: הרב חיים עוזר גרודזנסקי, אחיו החזון איש (בעילום שם), הרב חנוך אייגש בעל המרחשת, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב אהרון קוטלר, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב אריה בינה ועוד. נספה בשואה. לרב משה קרליץ היו שני בנים - פסח ושמריהו. פסח קרליץ, שחיבר את הספר "פתח החידוש", מת בחיי אביו, ושמריהו קרליץ נהרג בשואה. רבי משה קרליץ - מלך היסורין, בתוך: הרב שלמה כהן (יו"ר המערכת) ואחרים, פאר הדור: פרקים ממסכת חייו ויצירתו של גאון דורנו מרן רבי אברהם-ישעיהו קרליץ זצ"ל בעל „חזון אי"ש”, בני ברק: הוצאת נצח, תשכ"ז, ח"א עמ' קח-קטו. ר' משה קרליץ, שערי תשובה - אור חדש, וילנא, תרפ"ח, באתר היברובוקס משה בן שמריהו יוסף קארעליץ, דף שער בספרייה הלאומית
כנסת ישראל (כתב עת תורני)

כנסת ישראל היה כתב עת תורני (קובץ תורני) מרכזי שיצא לאור בווילנה בין השנים ה'תר"צ–ה'תרצ"ה (1930–1935) על ידי הרב משה קרליץ. הרב משה קרליץ, אחיו הצעיר של החזון איש, שימש כרב ודיין בווילנה. לצד עיסוקו הרבני וההלכתי יזם בתחילת שנות ה-30 את הוצאתו לאור של כתב עת תורני, שישמש במה לפרסום חידושי תורתם של גדולי התורה בווילנה ובשאר ערי ליטא. החוברת הראשונה יצאה לאור בשנת תר"צ, ועל שער החוברת נכתב: "כנסת ישראל - ירחון לחידושי תורה בענייני הלכה, בהשתתפות חכמי וגאוני הדור שליט"א". מחיר החוברת, כפי שצוין בראש עמוד השער: 1 זהוב. ב"דבר המערכת" שהופיע בראש הקובץ הראשון כתב העורך כי בחר בשם "כנסת ישראל" כשמה הרשמי של ישיבת סלובודקה שהוא נמנה עם תלמידיה. מטרת הוצאת הירחון: "לאחד ולקשר את כל המון תלמידיה הנמצאים במקומות שונים בתבל ולהחזיק ביניהם את רוח התורה הישיבתי-סלבודקאי". בתוך זמן קצר מאז החל להופיע תפס "כנסת ישראל" מקום מרכזי בעולם התורה בליטא, הן בשל רמתם הגבוהה של תכניו והן בשל השתתפותם של גדולי התורה המפורסמים בדור. בין המשתתפים: הרב חיים עוזר גרודזנסקי, החזון איש (בעילום שם), הרב חנוך הניך אייגש בעל המרחשת, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב אהרון קוטלר, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יחזקאל אברמסקי ועוד. הרב משה קרליץ פרסם אף הוא חידושי תורה משלו, תחת שם העט "המשקי"ף" וכן "אחד הרבנים". החל מהחוברת השמינית הצטרף לעריכת הירחון הרב שמואל גריינימן, גיסו של הרב קרליץ, ושמו התנוסס לצד שמו של הרב קרליץ. בסוף שנת תרצ"ה יצאה החוברת השבע עשרה. באותה תקופה עלה הרב גריינימן לארץ ישראל, והופעתו של הירחון פסקה. כל גליונות כתב העת כנסת ישראל - חוברת א, וילנה תר"צ, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ב, וילנה תר"צ, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ג, וילנה תרצ"א, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ד, וילנה תרצ"א, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ה, וילנה תרצ"א, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ו, וילנה תרצ"א, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ז, וילנה תרצ"א, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ח, וילנה תרצ"ב, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת ט, וילנה תרצ"ב, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת י, וילנה תרצ"ב, באתר היברובוקס כנסת ישראל - חוברת יא, וילנה תרצ"ב, באתר היברובוקס
יצחק קרליץ

הרב יצחק קרליץ (מכונה: ר' איצ'לה קוסובר; 1880 לערך - ה'תש"ב 1942) היה רב בקוסובה, שנודע בצדיקותו ופרישותו. אחיו של החזון איש. נולד בקוסובה לרב שמריהו יוסף קרליץ, רב העיירה. מקטנותו התנהג בפרישות. נשא את קיילה, בתו של הרב ראובן, אב"ד נרבה שליד ביאליסטוק. לאחר נישואיו המשיך לנהוג בפרישות והסתגפות. לאחר כמה שנים שב לקוסובה והתגורר בסמוך לאביו. לאחר פטירת אביו סירב לקבל על עצמו את הרבנות והוא מסר אותה לגיסו הרב אבא סוויאטיצקי. הוא עצמו המשיך להתגורר בקוסובה והיה האישיות התורנית המרכזית בקוסובה ובסביבתה. כשנודע לאחיו החזון איש כי הוא משתוקק לעלות לארץ ישראל, הוא מנע זאת ממנו בטענה כי הרוחניות של קוסובה תלויה בו. לאחר מלחמת העולם הראשונה ייסד ישיבה בקוסובה לבני המקום ועמד בראשה. אף על פי שכל ימיו ברח מן הרבנות, בשנות ה-30 הוא ניאות לקבל עליו את הרבנות בלכוביץ, לאחר שרבה הקודם של העיירה, אחיו הרב מאיר קרליץ, עלה לארץ ישראל. יוזם הרעיון היה הרב חיים עוזר גרודזנסקי, ששמע על העוני והמחסור ששררו בביתו של הרב איצ'לה קרליץ. אולם בסופו של דבר החליט הרב קרליץ לא לנטוש את בני קוסובה וויתר על הרבנות בלכוביץ. לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה סירב להיענות להצעה להציל את עצמו ואת בני משפחתו ונשאר בעיירה עם בני קהילתו. בשנת תש"ב (1942), בעת שעמד בתפילה בביתו ביום שבת, נורה למוות על ידי חיילים נאצים. לאחר שאלו עזבו את העיירה נאספה גופתו והובאה לקבר ישראל על ידי אנשי העיירה ,אלו שברחו ליערות ושרדו ובניהם חיים נטע בן מאיר פולונסקי שהסתתר במרתף מתחת לבית ספר "תרבות". יחד איתו נהרגו אשתו ובתו והם נקברו בקבר משותף. רבי איצל'ה קרליץ - נגיד הרוח, בתוך: הרב שלמה כהן (יו"ר המערכת) ואחרים, פאר הדור: פרקים ממסכת חייו ויצירתו של גאון דורנו מרן רבי אברהם-ישעיהו קרליץ בעל „חזון אי"ש”, בני ברק: הוצאת נצח, תשכ"ז, ח"א עמ' קד-קז. עדותו של הניצול חיים נטע פולונסקי מקוסובה.
קוסובה (עיירה)

קוסובה (בבלארוסית: Косава; בפולנית: Kossów; ברוסית: Ко́ссово; נקראה גם קוסוב-פולֶסקי) היא עיירה קטנה בבלארוס במחוז ברסט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לפני מלחמת העולם הראשונה השתייכה קוסובה לאימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם הייתה קוסובה חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה עברה קוסובה לשליטת ברית המועצות וב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, נכללה העיירה בתחום בלארוס העצמאית. יהודים הגיעו לעיירה עוד במאה ה-16, ועסקו במלאכה ובמסחר זעיר, והחזיקו משקי עזר קטנים. בסוף המאה ה-19 התגוררו בעיירה כ-3,000 תושבים, מהם כשני שלישים יהודים. בשנת תק"ל התמנה לרב בקוסובה הרב אפרים מרדכי הלוי אפשטיין, נכדו של בעל הפרדס הרב אריה לייב הלוי אפשטיין. לאחר מותו של הרב אפרים מרדכי התמנה תחתיו חתנו הרב יהודה מאיר בשנת תקס"ח. בתקופה מאוחרת יותר, בשנת 1858 התמנה לרב העיירה הרב שאול קצנלנבוגן. הרב קצנלנבוגן עזב את העיירה בשנת 1882 בעלותו על כס הרבנות בקוברין, ואת מקומו ירש חתנו הרב שמריהו יוסף קרליץ (אביו של החזון איש). במקביל נתמנה לרב בעיירה הרב מנחם מנדל שרשבסקי, חתנו של הרב שמואל סלונימסקי שהיה רב בעיירה. הרב שרשבסקי כיהן כרב במשך 43 שנה עד לעלייתו לארץ ישראל ב-1927. לאחר עלייתו של הרב שרשבסקי לירושלים ב-תרפ"ז כיהן תחתיו כרב בעיירה חתנו, הרב מאיר לייקין, ולאחר פטירת הרב קרליץ ב-1916 כיהן כרב בעיירה חתנו, הרב אבא סוויאטיצקי, ולאחריו בנו, הרב יצחק קרליץ. שלושתם נספו בשואה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-1 ביולי 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. 12 מחברי היודנרט שמונה בעיירה הוצאו להורג בפומבי זמן לא רב לאחר מינויים. עם הבאת יהודים מהסביבה לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-2,250 איש, ומאות מהם הועסקו בעבודות כפייה, תוך הוצאה להורג של יהודים שהפרו כללים שונים. בין הנרצחים היה הרב יצחק קרליץ, שסירב לצאת מן העיירה בשבת מחמת איסור תחומין. באמצע יוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בשלושה גטאות שהוקמו בה. ב-24 ביולי 1942 רצחו הגרמנים את המאושפזים בבית החולים היהודי בעיירה, ולמחרת רצחו בבורות ירי כ-1,200 מיהודי הגטאות. כ-200 יהודים שהתגלו במקומות מסתור נרצחו כעבור זמן מה. ב-2 באוגוסט 1942 השתלטו על העיירה פרטיזנים סובייטיים, וכמה עשרות יהודים הצטרפו אליהם. עם שובם של הגרמנים למקום, רצחו את כל היהודים שנותרו בו. מקהילת קוסובה שרדו את השואה 26 יהודים. מדיה וקבצים בנושא קוסובה בוויקישיתוף "קוסובה (עיירה)", באתר JewishGen (באנגלית) קוסוב פולסקי (Kosów Poleski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קוסוב פולסקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קוסוב פולסקי", באתר השטעטל הווירטואלי לאוניד סמילוביצקי (רו') ומרטין דין, קוסוב פולסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1214–1216), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ‏Kosava castle (באנגלית) קונטרס גבעת שאול באתר Hebrewbooks יהודה לפידות, ‏על חומותייך - שער ראשון, באתר "דעת" פנינה מייזליש, סויאטיצ'קי,Swiatichki,אבא, קרליץ (קארליץ),Karelic,יצחק, בן שמריהו יוסף (איצ'ה קוסובר), לייקין,Leikin,מאיר, "רבנים שנספו בשואה"