laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאת (עוף מקראי)

קָאָת (או: קָאַת) הוא מין עוף דורס לילה, שהוזכר בתורה ברשימת העופות הטמאים, ובישעיהו ובתהילים כעוף מדברי, המסמל חורבן של מקום. זיהויו של העוף אינו ברור ונתון למחלוקת בין החוקרים. בין השאר, יש המזהים אותה עם העוף הנקרא כיום לילית מדבר (Strix Butleri), הדומה לכוס החורבות, אך גדול ובהיר ממנו. היו גם שזיהו אותה עם תת-מין של כוס החורבות, Athene Noctua Saharae. לעיתים זוהה הקאת גם כשקנאי. בספר ויקרא נאמר: ואת אלה תשקצו מן העוף... ואת התנשמת ואת הקָאָת ואת הרחם. — ויקרא יא, יג-יח איסור זה באשר לקאת חוזר על עצמו בספר דברים (יד, יז). רמז למהותו של העוף ניתן ללמוד מספר ישעיהו, שם נאמר: וירשוה קָאַת וקִפוד וינשוֹף ועֹרב ישכנו בה. — ישעיהו לד, יא , וכן בספר צפניה, שם נאמר : וְרָבְצוּ בְתוֹכָהּ עֲדָרִים, כָּל-חַיְתוֹ-גוֹי--גַּם-קָאַת גַּם-קִפֹּד, בְּכַפְתֹּרֶיהָ יָלִינוּ; קוֹל יְשׁוֹרֵר בַּחַלּוֹן, חֹרֶב בַּסַּף, כִּי אַרְזָה, עֵרָה — צפניה ב, יד כך שמדובר ככל הנראה בעוף לילי, המסמל שממון וחורבן של מקום (בהקשר זה מופיעה הקאת יחד עם הקפוד - שבמקרים אלו הוא עוף לילי). כן עולה גם מן הכתוב (תהילים, ק"ב, ז') "דמיתי לקְאַת מדבר, הייתי ככוס חֳרבות". מכתוב זה עולה גם, ככל הנראה, שעוף זה נוהג להשמיע קולות הדומים ליללות ובכיות בלילה. בתלמודים מזוהה הקאת כציפור הנקראת בלשונם 'קיק', מזיהוי זה משתמע ש'שמן הקיק' המופיע במשנה, מסכת שבת, פרק ב', משנה א' כאחד השמנים הפסולים להדלקת נר שבת מופק מציפור זו. בתלמוד הבבלי מוסיפים שציפור ה'קיק' שוכנת "בכרכי הים". רס"ג תרגם את המילה למילה הערבית 'קוק', שהרב יוסף קאפח מסבירה כ"עוף מים לבנבן בעל מקור ארוך, חי מציד דגים", ומשום זה יש הסוברים שהקאת הוא השקנאי המוכר לנו היום ש"מקיא" את הדגים מפיו ואוכל אותם. בקרב החוקרים החדשים, יש המזהים אותה עם העוף הדומה לכוס החורבות, Strix Butleri (לילית המדבר); פליקס מזהה אותה עם תת-מין של כוס החורבות אשר שמו המדעי הוא Athene Noctua Saharae. שמה של הקאת נגזר אולי מהמייתה, או על שם הקאתה את עצמות הטרף שלה, כדרכם של דורסי הלילה. יצוין כי בעוד שבתורה מנוקד שמה של הקאת בשני קמצים (קָאָת), בנביאים הוא מנוקד בקמץ ופתח (קָאַת). אלקנה ביליק, ספקות במדובר על החי בפרשת שמיני, באתר דעת ראובן אלקלעי, מילון עברי אנגלי שלם, מסדה, תל אביב, 1965, עמ' 2218 : קָאָת, קָאַת – Pelican . יהודה אבן שמואל קאופמן, מילון אנגלי-עברי, דביר, תל אביב 1961 עמ' 488: Pelican - שקנאי קאת קקה רחמה. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"א, עמוד א'; תלמוד ירושלמי, מסכת שבת, פרק ב', הלכה א'. החי של התנ"ך, תל אביב, תשט"ו, עמ' 72.
זכריה פליאשווילי

זַכַּריה פַּליאשווילי (בגאורגית: ზაქარია ფალიაშვილი;‏ 16 באוגוסט 1871 – 6 באוקטובר 1933) היה מלחין גאורגי, שנחשב למייסד האסכולה האופראית הגאורגית. הוא הוכתר כ"אמן העם" בשנת 1925 בתקופת גאורגיה הסובייטית. פליאשווילי נולד בכותאיסי, ב-16 באוגוסט 1871, למשפחה מוזיקלית. אביו היה זמר במקהלת הכנסייה, ושלושה מאחיו היו מוזיקאים. כנער צעיר הוא שר במקהלה ולמד לנגן על עוגב בכנסייה הקתולית של מרי הקדושה בכותאיסי. את השכלתו המוזיקלית הראשונית קיבל מאחיו איוון, לימים מנצח. בשנת 1887 עבר לטביליסי, שם היה חבר-מקהלה בכנסייה הקתולית של מריה הקדושה, והחל לפקוד את בית הספר למוזיקה בטביליסי. לימודיו כללו נגינה על קרן צרפתית והלחנה. בין השנים 1900-1903 הוא למד להלחין תחת שרביטו של סרגיי טאנייב בקונסרבטוריון של מוסקבה. עם חזרתו למולדתו, החל לשחק תפקיד חשוב בהתפתחות המוזיקה הלאומית של גאורגיה. הוא אסף שירי פולקלור גאורגיים, וייסד, יחד עם אחרים, את הפילהרמוניה הגאורגית. ב-1918 אף נתמנה למנהל הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי, תפקיד שבו שימש לסירוגין גם מאוחר יותר. פליאשווילי הלחין יצירות לתזמורת הסימפונית, אבל נודע בעיקר בשל המוזיקה הווקלית שלו, שכללה שירים ופזמונים. יצירותיו העיקריות הן שלוש האופרות: "אבסלום ואתרי" (אבשלום ואתרי), דאיסי ("דמדומים") ולטוורה. יצירות נוספות שלו: קנטטה לכבוד מהפכת אוקטובר משנת 1927, סוויטה גאורגית המבוססת על מוטיבים פולקלוריסטיים לתזמורת משנת 1928, מוזיקה לרומנסות ויצירות למקהלה ואחרות. תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי נקרא על שמו, ומדי עונה האופרה הראשונה שמועלית היא פרי יצירתו. האופרה מעלה מדי שנה שלוש הפקות קבועות: אבשלום ואתרי, דאיסי וכתו וקוטה של דולידזה. זכריה פליאשווילי נפטר ב-6 באוקטובר 1933 בטביליסי. "100 אופרות: היסטוריה של יצירתם, נושא, מוזיקה" לנינגרד, בהוצאת "מוזיקה", 1968, עמ' 448 סטנלי סאדי: "האנציקלופדיה החדשה למוזיקה ומוזיקאים של גרוב, כרך 19, ISBN 0333608003, ISBN 1561592390 ולדימיר גריגורביץ' דונאדזה, "זכריה פליאשווילי", מוזיקה מוסקבה, 1971 ל. זאמבגיג'ה, זכריה פליאשווילי, גנתלבה, טביליסי, 1966 מדיה וקבצים בנושא זכריה פליאשווילי בוויקישיתוף זכריה פליאשווילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זכריה פליאשווילי, באתר MusicBrainz (באנגלית) זכריה פליאשווילי, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה של פליאשווילי זכריה פטרוביץ', באנגלית זכריה פליאשווילי באתר http://georgian-music.com, באנגלית (אפשרות להאזנה) זכירה פליאשווילי באתר ממשלת גאורגיה או זכריה פטרסדזה פליאשווילי (בגאורגית: ზაქარია პეტრეს ძე ფალიაშვილი); ברוסית: Захарий Петрович Палиашвили על פי הלוח היוליאני : 4 באוגוסט אופרה דרמטית אפית-טרגית. הפרמיירה בוצעה בשנת 1919, כאשר ורסיה של המערכה השלישית בוצעה ב-1913 אופרה הלירית דרמטית משנת 1923 אופרה הירואית פטריוטית משנת 1927, האופרה הראשונה שנכתבה בגאורגיה מאז תחילת השלטון הסובייטי בגאורגיה
ישיבת חכמי לובלין (בני ברק)

ישיבת חכמי לובלין היא ישיבה כלל חסידית השוכנת בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק. הישיבה נוסדה בשנת תש"ז, 1947, בידי הרב שמואל הלוי ואזנר, כהמשך וזכר לישיבת חכמי לובלין בלובלין שבפולין, שבה למד הרב ואזנר. את השטח להקמת הישיבה תרם, בעידוד החזון איש, יעקב הלפרין, מייסד שכונת זיכרון מאיר, שהיה מקורב לרב שפירא. בישיבה פועלים גם כולל הלכה וכולל עיון. בנו של הרב ואזנר, הרב חיים מאיר, לימד בישיבה במשך שנים רבות, וכן נכדו הרב יוסף בנימין ואזנר. בין בוגרי הישיבה הרבנים משה הלברשטאם, משה שאול קליין, שמואל אליעזר שטרן, יעקב יוסף זינגר ואריה שכטר, והאדמו"רים מבערגסאז, מסאסוב, מקוסוב, ממעליץ ומשאץ כמו רבנים ואדמו"רים נוספים. ישיבת חכמי לובלין, באתר עולם התורה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון בנגלדש

אָמָר שונאר באנגלה (‏আমার সোনার বাংলা‏Ⓘ‏, בנגלה המוזהבת שלי) הוא ההמנון הלאומי של בנגלדש. השיר נכתב והולחן על ידי רבינדרנת טאגור. השיר נכתב בשנת 1906 במהלך החלוקה של בנגאל בשנת 1905 - כאשר חבל בנגאל (בנגלה) חולקה לשני חלקים על ידי הממשלה הבריטית בהתבסס על דת. שיר זה, יחד עם קומץ נוספים, נכתב כדי לעורר מחדש את רוח האחדות של בנגלה. 10 השורות הראשונות מהוות את ההמנון הלאומי של בנגלדש. ההמנון אומץ בשנת 1972 לאחר שהבנגאל (בנגלה) המזרחית, המוסלמית ברובה, זכתה לעצמאותה תחת השם בנגלדש. הצירוף "בנגלה המוזהבת" מביע את יוקרתה של ארץ הבנגל או מציין את צבע שדות האורז לפני הקציר. דגל בנגלדש סמל בנגלדש מדיה וקבצים בנושא המנון בנגלדש בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון בנגלדש" באתר מיוזיק בריינז ההמנון הלאומי של בנגלדש הטקסט בבנגלית
המנון ברוניי

אללה יברך את הסולטאן (במלאית: لله ڤليهاراكن سلطن) הוא ההמנון הלאומי של ברוניי. ההמנון נכתב על ידי מוחמד יוסף בן עבד א-רחים והולחן על ידי בסאר בן סאגאפ בשנת 1947. הוא אומץ כהמנון לאומי בשנת 1951. דגל ברוניי סמל ברוניי מידע על היצירה "המנון ברוניי" באתר מיוזיק בריינז תווים עם מילים Flag and Crest - מידע אודות ההמנון בצירוף ביצוע קולי YouTube - וידאו המציג ביצוע של ההמנון
עיטוש

המונח "אפצ'י" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו אפאצ'י (פירושונים). עיטוש (נקרא בלשון העם גם אפצ'י) הוא רפלקס עצמאי אצל האדם ובעלי חיים רבים, הנגרם על ידי חדירת חלקיקים זעירים לאף, אלרגיה, נפילה של הטמפרטורה, או זיהום ויראלי, ישנו גם עיטוש שנגרם בעקבות רפלקס בתגובה לחשיפה לאור בהיר. העיטוש גורם ליציאת אוויר במהירות גבוהה מהפה ומהאף. מטרת העיטוש היא ניקוי דרכי הנשימה. במהלך היום נכנסים אלפי מיקרואורגניזמים וחלקיקים שונים לגוף, בעיקר דרך האף, כשהשיעריות שבאף מגורות יתר על המידה, מופעל רפלקס של עיטוש בעזרת אוויר במהירות גבוהה. העיטוש עשוי להיות גם תוצאה של בטן מלאה לאחר ארוחה. במהלך ההתעטשות ניתזות טיפונות אשר יכולות להכיל חיידקים מדבקים אצל אנשים חולים, לפיכך נהוג לכסות את הפה במהלך ההתעטשות, עד סוף המאה שעברה היה נהוג לכסות את הפה באמצעות מטפחת או כף היד, אולם בעקבות התובנה שהחיידקים נשארים על כף היד זמן מה, ולאחר מכן בעזרת היד אנו נוגעים בדברים רבים וכך מעבירים מחלות, בתחילת המאה העשרים ואחת החלו לכסות את הפה בעזרת גומץ המרפק. שיטה משלימה בה משתמשים בנוסף לכיסוי הפה, היות שכיסוי הפה לא עוצר את כל הטיפונות והחיידקים, הוא שינוי כיוון ההתעטשות, נהוג כיום גם להתעטש כלפי מטה, כדי שהחידקים יגיעו לכיוון הרצפה אזור בו סיכויי ההדבקה נמוכים יותר. התגובה המקובלת בשפה העברית לעיטוש של אדם אחר היא "לבריאות", אף שיש המשתמשים במילה הארמית "אסותא", שמשמעותה דומה. תגובות דומות נהוגות בשפות אירופה, למשל na zdrowie (לבריאות) בפולנית, או Gesundheit (בריאות), בגרמנית. בשפה האנגלית מקובל להשתמש בביטוי Bless You (תבורך) ולעיתים בביטוי גזונטהייט שמקורו בגרמנית. על פי המסורת היהודית נאמר "לבריאות" מכיוון שכשאדם היה מתעטש, הוא היה נותר ללא רוח חיים ולכן מאחלים לבריאותו. המדרש בפרקי דרבי אליעזר (פרק נב) מספר: "מיום שנבראו שמים וארץ לא היה אדם חולה, אלא אם היה בדרך או בשוק, היה עוטש והייתה נשמתו יוצאת מנחיריו, עד שבא יעקב אבינו ביקש על זאת רחמים, ואמר לפניו: ריבון כל העולמים, אל תיקח נפשי ממני עד שאצווה את בני ובני ביתי...לפיכך, חייב אדם לומר לחבירו בשעת עטישותיו חיים" שיעול ד"ר איתי גל, למה אנחנו מתעטשים?, באתר ynet, 4 במרץ 2007 עידן גורן‏, לבריאות: הסיבות המוזרות שבגללן כולנו מתעטשים, באתר וואלה, 1 במרץ 2015 Why Do We Sneeze? - סרטון הסבר על עיטוש (באנגלית) ענר אוטולנגי, מכירים אנשים שמתעטשים ממש חזק? למה הם עושים את זה?, באתר הארץ, 27 בינואר 2022 העיטוש בעקבות חשיפה לאור (באנגלית) https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1015683/ ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נובוטל

נובוטל (בצרפתית: Novotel) היא רשת מלונות בבעלותו של התאגיד הצרפתי אקור. הרשת מונה קרוב ל-400 בתי מלון ב-60 מדינות ברחבי העולם. בשנת 2001 הוקם מלון נובוטל בים המלח, אולם נסגר כעבור מספר שנים, והוסב למלון לאונרדו פריווילג', מרשת פתאל. החדרים ממוצעים לרשת מלונות עסקים. הם בדרך כלל כוללים מיטה כפולה כולל מיטה רכה, שולחן עם גישת אינטרנט בחיוג, טלוויזיה בלוויין, מלתחה, מיני בר, מיזוג אוויר ושעון מעורר. כל החדרים בדרך כלל כוללים חדר אמבטיה עם אביזרים בסיסיים. מלונות הרשת מפעילים בדרך כלל מסעדה אחת או יותר, בית קפה, בריכות שחייה וחדרי כושר. מאחר שהם בעיקר מלונות לעסקים, חדרי ישיבות ואולמות ועידות זמינים גם כן. רוב מלונות הרשת זוכים לדירוג של שלושה או ארבעה כוכבים. מדיה וקבצים בנושא נובוטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נובוטל נובוטל, ברשת החברתית פייסבוק
גמצוץ

גַּמְצוּץ (שם מדעי: Morchella מוכר בשם האנגלי Morel) הוא סוג של פטריית מאכל במערכת פטריות השק. הגמצוץ מורכבת מרגל ומגוף שעליו נאדיות, ונקרא כך בשל צורתן השקועה (גומץ = שקע, חור). הפטרייה גדלה בקרקעות לחות ובאדמות שנשרפו בעבר, והיא נחשבת לפטרייה נדירה שאופן גידולה עדיין נחקר ומנסים לביית אותה. הפטרייה נמכרת לרוב כשהיא מיובשת, מחירה הוא גבוה. בנסיבות מסוימות היא עשויה להיות רעילה בגלל הימצאות הידרזין בפטריה, אשר נהרס במהלך בישול. בשל כך אין לאכול אותה כשהיא לא מבושלת. גמצוץ חרוטי (Morchella conica), מין הגדל באדמות חול וכורכר. לשק הנאדיות צבע שחור. גמצוץ נאכל (Morchella esculenta), מין הגדל לרוב בגינות. Morchella angusticeps Morchella costata Morchella crassipes Morchella elata Morchella gigas Morchella semilibera Morchella spongiola Morchella spongiola תת-מין dunensis Morchella vulgaris Morchella sp. MA4SSI73 Morchella sp. UC 1475091 גמצוץ חרוטי גמצוץ נאכל גמצוצים למכירה בשוק. שימו לב למחירם הגבוה. Morchella rotunda גמצוץ בגינת בית במושב בן שמן גמצוץ, באתר NCBI (באנגלית) גמצוץ, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גמצוץ, באתר GBIF (באנגלית) גמצוצים- morchella, חרוטי ונאכל, באתר עמותת מן השדה יעל גרטי, סנוב, "גמצוץ חרוטי", כבר אכלת?, באתר ynet, 1 במאי 2006 אכלה פטרייה במסעדת מישלן ומתה, באתר ynet, 21 בפברואר 2019
איביס באדג'ט

איביס באדג'ט (באנגלית: Ibis Budget) לשעבר איטפ (Etap) היא רשת אירופאית של מלונות בעלות נמוכה, בבעלות קבוצת אקור. סניפיה נמצאים בערים גדולות ובקרבת עורקי תחבורה כגון מסוף מנהרת התעלה. חדרי המלון מרוהטים בפשטות וברוב המקרים הקירות צבועים לבן; תכולת חדר כוללת שולחן קטן, טלוויזיה (לעיתים עם כבלים), מיטה כפולה או מיטה כפולה עם מיטה מתקפלת, מקלחת, כיור ובית שימוש. נעילת לחדרים נעשית באמצעות מנעול צירופים כדי לספק אבטחה תוך שמירה על עלויות נמוכות, מאחר שלא נדרש מפתח. לכל מלונות איביס באדג'ט ישנו אזור ארוחת בוקר, קבלה (מאוישת רק בחלק מהשעות) ומערכת אוטומטית להשכרת חדרים מעבר לשעות הפעילות המאוישות. נכון ליוני 2018 ישנם 603 מלונות ב-19 מדינות, רובם בצרפת. איביס באדג'ט נמצאים בצרפת, ספרד, בריטניה, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, גרמניה, אוסטריה, שווייץ, הונגריה, פולין וישראל. מלונות איביס באדג'ט בנויים בשני סגנונות עיצוב מובחנים. הסגנון החדש, במלונות שנבנו אחרי שנת 2000 או כחלק מנכסי אקור כמו אלו בנמל התעופה שארל דה גול; אלו ידועים בצרפת כ"זון הוטילר". הסגנון הישן מצוי במלונות שנבנו לפני שנת 2000. מדיה וקבצים בנושא איביס באדג'ט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איביס באדג'ט איביס באדג'ט, ברשת החברתית פייסבוק איביס באדג'ט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
ג'יימסטאון

ג'יימסטאון (באנגלית: Jamestown) היה יישוב שנוסד ב-14 במאי 1607 על האי ג'יימסטאון הנמצא כיום במדינת וירג'יניה, ארצות הברית. היישוב ממוקם בדרום מזרח המדינה באזור המטרופוליטני האמפטון רודס של ימינו. ג'יימסטאון נחשבת להתיישבות הקבע הראשונה של אנגליה בעולם החדש, במה שהיום נקראת ארצות הברית. היישוב נוסד על ידי קפטן ג'ון סמית' ו-107 מתיישבים שהגיעו איתו. הייתה זו הצלחה ראשונה להתיישבות באמריקה, לאחר שורה של כישלונות ובראשם ההתיישבות האבודה באי רואנוק הסמוך, שם אבדה קהילה שלמה ולא נודע מה עלה בגורלה. מחצית השנה הראשונה עברה על המתיישבים בקשיי הסתגלות עצומים, רעב ותמותה של 60 מתוך המתיישבים המקוריים. בינואר 1608 הגיעו עוד 100 מתיישבים, אך הבתים עלו באש ואת החורף נאלצו המתיישבים לעבור ללא מחסות ושרדו רק הודות לסיוע שהגישו להם אמריקאים ילידים (אינדיאנים) מקומיים, שאחת מהן היא פוקהונטס שהתפרסמה כתוצאה מעלילה רומנטית לפיה מנעה את אביה הצ'יף מלערוף את ראשו של סמית'. סמית' יצא לתור את החוף במטרה לאתר מקורות מזון ולשרטט מפות. הוא הפליג צפונה לאורך מפרץ צ'ספיק והגיע לטווח של כ-3,000 מייל ימי מן המושבה בטרם שב אליה. בספטמבר 1608 נבחר סמית' לנשיא המושבה. באפריל 1608 הגיעה אספקה ו-50 מתיישבים נוספים ובאוקטובר הגיעו 70 נוספים, בהם בעלי מלאכה גרמנים ופולנים ועמהם הנשים הראשונות. באותה עת החלו התקלויות אלימות ראשונות עם האינדיאנים על רקע ניסיונם של המתיישבים לברא אדמות לצורך חקלאות. באוגוסט 1609 כבר היו במושבה כ-500 איש. באוקטובר 1609 הפליג סמית' חזרה לאנגליה לאחר שנפצע מפיצוץ אבק שרפה. למושלי המושבה התמנו תומאס גייטס וסר תומאס דייל. החורף של 1610 היה כה קשה עד כי מתוך ה-500 נותרו רק 150 איש, והם ביקשו לנטוש את המושבה. טבח ג'יימסטאון מייפלאואר מדיה וקבצים בנושא ג'יימסטאון בוויקישיתוף חברת וירג'יניה BEYOND POCAHONTAS, כתבה בניו יורק טיימס, 29 ביוני 1986 Sir George Yeardley: The Briton who shaped early America - מאתר ה-BBC עוד אחד ג'יימסטאון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאכרטורטה

זאכרטורטה (או זאכר טורט; מגרמנית: Sachertorte) היא טורט שוקולד שהומצא על ידי הקונדיטור האוסטרי פרנץ זַאכֶר בשנת 1832 עבור המדינאי האוסטרי הנסיך קלמנס ונצל פון מטרניך בווינה, אוסטריה. עוגה זו מהווה חלק בלתי נפרד מהמטבח האוסטרי בכלל ומהמטבח הווינאי בפרט. זאכרטורטה היא עוגה המורכבת משתי שכבות צפופות של תערובת שוקולד, מתוקות במידה, עם ריבת משמש ביניהן ומעליהן, ושכבה דקה של זיגוג שוקולד מריר עם חתיכות שוקולד מעליהן ובצדדים. בדרך כלל העוגה מוגשת יחד עם קצפת, מכיוון שהעוגה יבשה מדי מכדי להיאכל כמו שהיא. המתכון המקורי של העוגה נשמר סודי ונמצא נעול בתוך כספת במלון זאכר בווינה שם מוגשת העוגה לפי המתכון שבכספת. המתכונים המופצים באינטרנט הם השערה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסימן הרשום על עוגת הזאכרטורטה המקורית נרשם על ידי מלון זאכר שהוקם בשנת 1876 על ידי בנו של פרנץ זאכר. המתכון הוא סוד מסחרי. עד לשנת 1965 ניהל מלון זאכר מאבק ממושך עם קונדיטוריית דמל שפיתחה מוצר תחת השם הזהה, עוגת זאכרטורט מקורית. ישנן מספר השערות לאופן שבו הצליחו ראשי קונדיטוריית דמל להשיג את המתכון לעוגת הזאכרטורטה. מאפיית דמל שינתה את שם המוצר שלה לשם עוגת הזאכרטורטה של דמל ושינתה מעט את הרכבה בכך שהסירה את שכבת הריבה שבאמצע העוגה, כך שריבת המשמש ממוקמת בעוגה ישירות מתחת לזיגוג השוקולד. כיום קיימות מספר גרסאות למתכונים המתיימרים להתקרב כמה שיותר אל המתכון המקורי לעוגת הזאכרטורטה שבמלון (אחדים מהם בקישורים שלהלן). בעיבוד הישראלי לקומדיית המצבים "בנות הזהב" נוהגת הדמות של ריבה (המגולמת על ידי רבקה מיכאלי) לצעוק "זאכרטורטה!" בתור זעקת הקרב שנועדה להפחיד את הנאצים. במהלך הסדרה היא מגלה שזהו שמה של העוגה האהובה עליה מילדותה בהונגריה. העוגה וסיפורים אודותיה הם ציר מרכזי במספר פרקים בסדרה. טורטה סטבלי טורטה קפרזה עוגת שוקולד מותך מדיה וקבצים בנושא זאכרטורטה בוויקישיתוף גיל חובב, זאכר טורט אמיתי, כמעט, באתר בישולים מבית אסם זאכר טורט (אורכב 31.05.2020 בארכיון Wayback Machine), בפורטל שיתוף המתכונים זאכר טורט, בפורות מתכונים נט
פפא סטור

פפא סטור (באנגלית: Papa Stour) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. באי מתגוררים כ-15 תושבים (2011). היישוב העיקרי באי הוא הכפר ביגינגס (Biggings) המקושר במעבורת לכפר מערב בורפירת' (West Burrafirth) שבאי מיינלנד. באי מצוי משטח נחיתה למטוסים. מקור שמו של האי בשם הגאלי: Papey Stóra שמשמעו "האי הגדול של פאפאר" - קבוצת נזירים גאלים, בניגוד לאי הקטן - פפא הקטן (Papa Little). האי מוזכר במסמך משנת 1299 הכתוב בנורדית עתיקה - המסמך הקדום ביותר שנמצא באיי שטלנד. בשנת 2005 בעקבות סכסוך משפטי, עזבו 10 מתושבי האי את האי, ונסגר בית הספר היחיד באי. מדיה וקבצים בנושא פפא סטור בוויקישיתוף http://www.orcadian.co.uk/books/reviews/papastour.htm Papa Stour: pop. 20 and falling, as feuds tear island families apart | UK news | The Observer
פפא הקטן

פפא הקטן או פפא ליטל (באנגלית: Papa Little) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. שטחו של האי כ-2 קמ"ר, הוא בלתי מיושב מאז שנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר 11 תושבי האי עזבו אותו. מקור שמו של האי בשמם של הנזירים הגאלים (הפאפאר) שהתגוררו בו, והוא מכונה "הקטן" על מנת להבדילו מהאי פפא הגדול (פפא סטור). האי מצוי צפונית מערבית לאי מיינלנד ודרומית לאי מקל רו. הוא מכוסה גבעות נמוכות שגובהה של הגבוהה שבהן - נורת' וורד (North Ward) הוא 82 מטרים מעל פני הים. מדיה וקבצים בנושא פפא הקטן בוויקישיתוף תיאור האי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סקוטלנד ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוקינג (כפר)

פוּקִינְג (בגרמנית: Fugging ‏האזנה‏Ⓘ‏, לפני 2021 נכתב Fucking) הוא כפר אוסטרי במערב מדינת אוסטריה עילית, המונה כמאה תושבים, ומשתייך לרשות המקומית טארסדורף במחוז בראונאו אם אין, בקרבת זלצבורג. המקום נודע בשמו לפחות משנת 1070 ובכתיב Fucking החל משנת 1760.‏ מקור השם הוא במנהיג בווארי בשם פוקו (Focko) שחי במאה השישית. "ינג" היא סיומת גרמאנית המציינת "אנשים", כך שהשם פוקינג משמעו "מושבם של אנשי פוקו". שילוט הדרכים המציין את שם היישוב קרץ לתיירים דוברי אנגלית, עקב משמעותו הגסה כמילה באנגלית, אף כי הגייתו המקומית שונה מהגייתו באנגלית. רבים היו עוצרים כדי להצטלם לצדו, ומקרי גנבה נשנים הכבידו על הוצאות הרשות המקומית. בחודש אוגוסט 2005 הותקנו שלטים המרותכים ליסודות פלדה מבוטנים, כדי להקשות על גנבתם. הצעות להחליף את שם הכפר נדחו במשאלים שהתקיימו בקרב תושבי הרשות המקומית בשנים 1996, 2004 ו-2012‏. פרנסי העיירה ניצלו את העובדה שהמילה hell בגרמנית משמעותה בהיר ונתנו זיכיון למבשלת בירה אוסטרית לייצר בירה בשם "Fucking Hell". ב-17 בנובמבר 2020 החליטה מועצת הכפר, לאחר הצבעת התושבים, על שינוי שם הכפר ל-Fugging, שם שהגייתו זהה לזו של Fucking בניב המדובר באותו אזור. השינוי נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2021. חילופי משמעות של מילים איווה סקוץ', פאקינג תסתלקו!, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2011 כתבה על תולדות פוקינג לא רק אגדה אורבנית ידיעה על מיגון שילוט הדרכים של היישוב ידיעה על המשאל לשינוי שם הכפר משנת 1996 MATT WILKINSON,"We've had enough of F***ing People living in Austrian village to vote on whether to change name"[1],הסאן,2012/04/17/13:54. סוכנויות הידיעות, הכפר Fucking מחליף את השם, באתר ynet, 26 בנובמבר 2020
האדם הנופל

האדם הנופל (באנגלית: "The Falling Man") הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי ריצ'רד דרו, כתב AP, ובו נראה אדם הקופץ אל מותו מהמגדל הצפוני של מגדלי התאומים בניו יורק, בפיגועי 11 בספטמבר. בפיגוע במגדלי התאומים נחטפו ורוסקו שני מטוסי נוסעים אל תוך שני גורדי שחקים, שנשרפו, התמוטטו וגבו את חייהם של אלפי קרבנות שלא הספיקו להימלט על נפשם. לפחות 200 בני אדם בחרו לקפוץ אל מותם מן המגדלים הבוערים ולא למות בעשן ובאש. מבחינה משפטית, כולם הוכרו על ידי ה־OCME (המשרד לחקירת מקרי מוות של ניו יורק) כנרצחים (להבדיל ממתאבדים), מתוך ההגדרה כי "קופץ שבא להתאבד הוא אדם שמגיע למשרד בבוקר מתוך ידיעה שהוא הולך לשים קץ לחייו. אנשים אלו הוכרחו לקפוץ על ידי האש והלהבות, ולא - יישרפו". תמונת האדם הנופל צולמה על ידי צלם סוכנות AP, ריצ'רד דרו (אנ'), בשעה 9:41 בבוקר יום 11 בספטמבר 2001. תמונה זו הייתה אחת ממספר תמונות שצילם דרו, שהנציחו את הרגע שבו בחרו אותם אנשים לקפוץ אל מותם מהקומות הגבוהות של שני הבניינים בני מאה ועשר הקומות. זהותו של האדם בתמונה אינה ידועה. התצלום זכה במקום השלישי לתמונות בודדות בקטגוריית "חדשות נקודתיות" בתחרות "World Press Photo" של שנת 2002. בשנת 2006 הופק סרט תיעודי על אודות התצלום ועל הסיפור שמאחוריו. המשוררת הפולנייה, כלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה, כתבה בעקבות תצלום זה את השיר "תצלום מ־11 בספטמבר". באחד מבתי השיר עמדה שימבורסקה על ייחודו של התצלום (תרגום: רפי וייכרט): הַתַּצְלוּם עָצַר אוֹתָם בַּחַיִּים וְכָעֵת נוֹצֵר אוֹתָם מֵעַל לָאֲדָמָה בַּדֶּרֶך לָאֲדָמָה. במאי 2021 יצא האלבום "עובדי נמל" של הראפר ג'ימבו ג'יי, ובו מופיע השיר "סוף טוב" ובו מופיע השורה: כל העולם שידר אדם בחליפה קופץ מבניין עוד יכתבו עליו שיר. בשורה הזאת מכוון הזמר לשיר שלו, אך גם לשיר "תצלום מ-11 בספטמבר" של המשוררת הפולנייה כלת פרס נובל לספרות ויסלבה שימבורסקה. הרומן "קרוב להפליא ורועש להחריד", מאת ג'ונתן ספרן פויר, מספר על אוסקר בן התשע, שאביו נהרג בפיגוע במגדלי התאומים. במחברת של אוסקר ישנה סדרת תצלומים, שבהם מתועדת נפילתו של אדם שקפץ ממגדלי התאומים. בסוף הרומן אוסקר תולש את התצלומים מהמחברת, והופך את סדרם, כך שהאיש נראה לא נופל אלא ממריא, ואוסקר מתאר: ”כשדיפדפתי, זה נראה כאילו האיש צף בשמים. ואם היו לי עוד תמונות, הוא היה עף דרך החלון בחזרה לתוך הבניין, והעשן היה נשפך לתוך החור שהמטוס עמד לצאת ממנו”. בהמשך לתיאור זה מופיעים 15 דפים ובהם תצלומים שצילם הצלם לייל אוברקו, ומתעדים את נפילתו של אדם שקפץ ממגדלי התאומים. כמתואר ברומן, התצלומים מוצגים בסדר הפוך, כך שהאיש נראה בהם לא נופל אלא ממריא. טל שניידר, וושינגטון, בארה"ב נזכרו ב'איש הנופל' ממגדלי התאומים, באתר nrg‏, 11 בספטמבר 2007 עשור ל־11.9: מיהו הצלם מאחורי "האיש הנופל"?, באתר ynet, 1 בספטמבר 2011 Melissa Whitworth, ‏9/11: 'Jumpers' from the World Trade Center still provoke impassioned debate, The Telegraph, 3 September 2011 "9/11: The Falling Man", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) 9/11: The Falling Man, באתר DocumentaryStorm דותן בלייס, "תצלום מ־11 בספטמבר", עיתון 77 365, מרץ 2013, עמ' 34-32 ג'ונתן ספרן פויר, קרוב להפליא ורועש להחריד, הוצאת כנרת, זמורה־ביתן, 2007, תרגום: אסף גברון, עמ' 308
סוכרייה

סֻכָּרִיָּה היא ממתק, עשויה בדרך כלל מתערובת של סוכר, מים, חומרי טעם שונים וצבעי מאכל. לפני שהסוכר היה נגיש וזמין, נהגו להכין סוכריות מדבש. הסינים, אנשי המזרח התיכון, המצרים, היוונים והרומאים השתמשו בדבש, פירות ופרחים על מנת לייצר מיני ממתקים. גם היום עדיין מגישים פירות ודבש כקינוח. הסוכרייה כפי שמכירים אותה כיום החלה כסוג של תרופה, ששימשה להרגיע את מערכת העיכול או לקרר כאב גרון. בימי הביניים רק העשירים ביותר יכלו להרשות לעצמם לאכול סוכריות. באותה תקופה הסוכרייה הייתה שילוב של תבלינים וסוכר ושימשה להקל על מערכת העיכול. בעיות העיכול היו נפוצות מאוד בשל צריכה קבועה של מזון לא טרי ולא מאוזן. המארחים נהגו להגיש סוכריות לצד הארוחה. אחת הסוכריות האלה המכונה 'chamber spice', הוכנה מציפורן, ג'נג'ר, אניס גרגירי ערער, שקדים, או צנוברים הטבולים בסוכר נמס. סוכריות מיוצרות על ידי המסת סוכר במים או בחלב עד הפיכתם לסירופ. הסירופ מורתח עד שמגיע למצב המבוקש או עד שנוצר קרמל. התוצר נקרא סוכרייה, טופי וכדומה, על פי מסיסותו והתוספים השונים שמוסיפים לממתק. המרקם של הממתק נקבעת על פי ריכוז הסוכר. כסירופ הסוכר מחומם עד כדי רתיחה, כתוצאה מזה המים מתאדים, ריכוז הסוכר עולה ונקודת הרתיחה עולה גם כן. על פי רמת הטמפרטורה נקבע ריכוז הסוכר, ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר כך ריכוז הסוכר גבוה יותר והממתק קשה יותר. אלו הם שלבי ריכוז הסוכר: השמות נובעים מהתהליך אשר השתמשו בו כדי לבדוק את מצב הסירופ בתקופות בהן לא ניתן היה לקנות מד-חום: כפית קטנה מלאה בסירופ הייתה נשפכת למים קרים ועל פי מצב העיסה שהתקבלה נודע מה מצב הסירופ, חוטים ארוכים העשויים סוכר נוקשה נקראו "סיבים" והגושים החלקים נקראו "כדורים", הקושי של הסוכר במצב של ה"סדק" והקור של המים גרמו לגוש להיסדק. שיטה זו משמשת כיום במספר מטבחים. מד-חום הרבה יותר נוח, אבל הוא לא מותאם אוטומטית לתנאים המקומיים, בניגוד לשיטה הישנה של המים הקרים. כאשר הסירופ מגיע ל- ˚170 צלזיוס או יותר, מולקולות הסוכרוז מתפרקות לפחמימות פשוטות יותר ויוצרות חומר בצבע ענבר הנקרא קרמל. סוכרייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)