laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ותרנות

ותרנות היא תכונה או התנהגות אנושית שיש בה הטבה עם האחר, לעיתים על חשבון העצמי; הוותרן מוחל על המגיע לו למען ערכים נשגבים. היפוכה של הוותרנות היא קפדנות, קנאות וצייקנות. הוותרנות קשורה גם בזולתנות; משמעויותיה הקרובות והשונות הן: סלחנות יחס רך, כניעה; וגם יד רחבה, או בזבזנות. ותרן הוא נדיב, מעביר על מידותיו וסלחן, בניגוד לקמצן או כילי ונוטר. בהגות היהודית שובחה התנהגות זו באשר לאדם. בספרות האגדה נאמרו כמה דעות באשר למידת הוותרנות; במדרש במדבר רבה הומלץ לאדם לאחוז במידת הוותרנות בקרב משפחתו ובני ביתו: ”לִמדה אותך התורה שתהא ותרן בתוך ביתך”. - ותרנות גונתה בהקשרים של אמונה ותפיסת פעולת האל בעולם. לעומת האמונה באל אחד המקשרת הכל לכוח עליון אחד, עבודת אלילים נוחה לקבל תפיסות שונות ולא להקפיד בהן, כך למשל נאמר בתלמוד ירושלמי: ”עבודה זרה ותרנית היא”, וכן, סברו חז"ל, כי כל המייחס לאל ותרנות, פשרנות או חריגה מן האמת המוחלטת - צפוי לגורל אכזר: ”כל האומר הקדוש ברוך הוא ותרן הוא - יוותרו חייו”. ותרנות נחשבת למידה ראויה, אחת מטעמי מצוות שמיטה בספרות הראשונים. רבי יצחק בן שלמה הישראלי אשר חי במצרים במפנה המאות ה-9 - ה-10, כתב בספרו ספר הגדרים, כי ”הקרבנות והצדקות ועשית הכלים וכו' ועשית צרכים רבים וכו'. ואם בפְתוח הבית לרוחה ללין בו גר ותושב”. רבי יהודה מסירלאון אשר חי באנקונה שבאיטליה במפנה המאות ה-15 - ה-16, כתב בספרו נופת צופים: ”אמנם מעלת הוותרנות תבדל מן הנדיבות בפחות ויותר, שהוותרנות יותר רב מהנדיבות ולכן יותר ראוי שנאמר שהוותרנות הפכו הנבָלה, והנדיבות הפכו הכילות”. ותרנות נדרשת ברשימת ההנהגות הראויות ליהודי שניסח רבי ישראל מסלנט; הנהגה 11 אומרת: "צדק: ותר משלך". היוצר חיים נחמן ביאליק טען שהוותרנות היא תכונתה של ספרות האגדה והקפדנות היא תכונתה של ספרות ההלכה, ולשתיהן יש מקום ביהדות ואף מתקיימים ביניהן יחסים הדדיים: ”זו קפדנית, מחמרת ... וזו ותרנית, מקילה, רכה משמן”. מאז תחיית הלשון העברית משתמע המונח גם בהקשרים פוליטיים, וכן, צורף אל הביטויים "ותרנות פוליטית" או "ותרנות מדינית". המשתמשים בו מוחים על היענות או הסכמה של גופים ממלכתיים בישראל, בראש ובראשונה ממשלת ישראל לדרישות או תביעות של מדינות או גופים בינלאומיים זרים, למשל מסירת שטחים או שחרור מחבלים תמורת שבויים, אשר עלולים לדעתם לגרום נזק ישיר או עקיף לביטחון המדינה ותושביה או שהם נתפסים כפוגעים בעקרונות נערצים, כמו שלמות הארץ. יעקב קלצקין, הערך: ותרנות, אוצר המונחים הפילוסופיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח. נחום פינברג, ויתור, פשרה ועסקת חבילה ומה שביניהם: מחילה על זכויות בסיום עבודה, בתוך: אהרן ברק ואחרים (עורכים), ספר מנחם גולדברג; לקט מאמרים בדיני עבודה וביטחון סוציאלי, הוצאת סדן, תשס"ב, עמ' 439–460 רש"י על מסכת כתובות דף נ. מסכת סנהדרין דף ק"ב: "אחאב ותרן בממונו היה". במדבר רבה, ט. תלמוד ירושלמי, מסכת בבא קמא דף נ. ספר החינוך, מצווה פד על ותרנות כמהותה של מצוות שמיטה, ראו: צבי שורץ, שמיטת כספים - מבחן של אחוה, באתר דעת ספר הגדרים, מקור: נופת צופים, ב' ב'. ראו למשל: ר' ישראל מסלנט, באתר חיים נחמן ביאליק (1917), הלכה ואגדה, באתר פרויקט בן-יהודה
טליה פינקל

טליה פינקל (נולדה ב-5 בפברואר 1978) היא במאית ומפיקה ישראלית של סרטי תעודה, יוצרת בתחומי האומנות. כתבה ספר שירה. פינקל זכתה שלוש פעמים במלגת קרן שרת אמריקה ישראל, בציון לשבח לאומנים צעירים מטעם מועצת התרבות של מפעל הפיס, וסרטיה זכו בפרסים. בשנת 1999 למדה קורס בצילום וידאו בבי"ס לקולנוע של האוניברסיטה הפתוחה, במהלכו ביימה הפיקה וצילמה סרט תיעודי "סבתא טובה - סבא טוב" העוסק בסביה הדתיים ובחייהם המאופיינים במעברים - מארץ לארץ מדירה לדירה החל ממלחמת העולם השנייה עם בריחתם מבסרביה (היום מולדובה) לברית המועצות לשעבר, היותם מסורבי עליה עד לעלייתם לישראל. הסרט שודר בערוץ 2 ובערוץ 8 ונתמך על ידי קרן סנונית. ב-2002 הפיקה וביימה את סרטה התיעודי העצמאי הראשון, "התיקון", סרט תיעודי על הרבנית לאה קוק מטבריה, גדולת המחזירות בתשובה בישראל. הסרט נתמך על ידי ערוץ 8, קרן מקור וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי. ב-2008 יצא סרטה "כוסות רוח לאבא", סרט מתח דוקומנטרי, שהופק עבור ערוץ 8. ב-2011 יצא סרטה "טליה. דייט. קום" קומדיה תיעודית על דייטים באינטרנט, שהופק עבור ערוץ 8. ב-2017 יצא סרטה "מוחמד ואנה - האומץ להציל", סרט דוקומנטרי על חסיד אומות העולם מוחמד חלמי, שהופק עבור הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית והוקרן לראשונה בערב יום השואה. לרגל יום השואה הבינלאומי ב-2023 שודר בכאן 11 סרט נוסף של פינקל בנושא חלמי, בשם "אנה והרופא המצרי", שכלל גם דגש על מפגש בין קרוב משפחתו של חלמי לבתה של מי שהציל ועל מהלך מתן אות חסיד אומות העולם לאותו קרוב. ב-2020 יצאה סדרת רשת בת 6 פרקים "חוות החופש" בהפקת כאן דיגיטל. ב-2009 יצא לאור ספרה "טליה. דייט. קום", בהוצאת רסיס נהרה. הספר הוא תיעוד לירי של 45 דייטים שהתרחשו בין השנים 2002–2006, וחיי הרווקות הכוללים ייאוש, סקרנות, תקווה ותסכול, כפי שחוותה אותם הכותבת בחיפושיה אחר בן זוג. חוויותיה משקפות את דופק החיים העירוני - התל אביבי והאוניברסלי - של צעירים בימינו. כל שיר עוסק באחד המועמדים שהופיעו ל"פגישות העיוורות" השונות, כשכל פגישה טומנת הבטחה לחיי אושר ועושר. השירים חדים ותמציתיים, נוקבים אבל משתדלים שלא להתאכזר. הקובץ משקף עולם שלם של חיזור מודרני המוני אך מבוייש שמאופיין על ידי המתחים בין כמיהה לקרבה, לאהבה ולחום לבין ניכור אורבני ואינטרנטי. ב-2011 הסתיימה הפקת הסרט שבעקבות הספר. הסרט הוא "קרוס ז'אנר" מכיוון הוא כולל סצנות מבויימות וסצנות תיעודיות כשההפרדה ביניהן אינה ברורה לצופה. הסרט הופק עבור ערוץ 8, אורכו 54 דקות, בסרט מוזיקה מקורית של ערן צור שגם משתתף בו כדייט מספר 16. הסרט זכה בפרס גולדן רמי בפסטיבל וורלדפילם יוסטון. פינקל נשואה מ-2006 לביולוג ד"ר יהוא מורן, אותו פגשה במהלך יצירת הספר. היא צמחונית מטעמי מצפון מגיל 6, בשנת 2010 עברה לטבעונות והיא פעילה לזכויות בעלי חיים. מדיה וקבצים בנושא טליה פינקל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טליה פינקל טליה פינקל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טליה פינקל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טליה פינקל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מתן שירם, ‏דוקו-פידון, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2010 נטע הלפרין: הפואטיקה של הדייטים, עכבר העיר, עיתון הארץ דוקו דייט, כשקופידון פגש את ערוץ 8, אתר מרמלדה(הקישור אינו פעיל) כאן דוקו | אנה והרופא המצרי - סרט מיוחד ליום השואה הבין-לאומי, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:44)
ביואינפורם

ביואינפורם (באנגלית: BioInform) היה כתב עת ישראלי שראה אור בשנים 2009–2011 ופנה לחוקרים בתחומי מדעי החיים וכן ליזמים, לאנליסטים ולמנהלים. כתב העת שילב מאמרים עדכניים, פרי עטם של חוקרים ישראלים, לצד ראיונות עם חוקרים ומנהלים ומדורים שעסקו בתחומים כביואינפורמטיקה, ביוטק בשוק ההון, יזמות, פטנטים וטיפים בביולוגיה מולקולרית. המגזין אפשר לחוקרים ישראלים להציג את מחקריהם בעברית בפני קהל רחב של חוקרים ממגוון תחומים, שילב תכנים מן האקדמיה ומן התעשייה ושימש במה לדיון בסוגיות מדעיות ומקצועיות. כתב העת הקדיש גיליונות נושא לתחום תאי גזע, שימושיהם הרפואיים הקיימים והעתידיים והסוגיות הביואתיות הכרוכות בהם; ולתחום הריפוי ברמת ה-DNA ובכלל זה ריפוי גני וריפוי אפיגנטי. במגזין ראתה אור גם סקירה מקיפה בנושא הסינתזה של גנום מלאכותי ומשמעויותיה. בסדרת "דיוקן", ראיונות עם דמויות מרכזיות בתחום מדעי החיים בישראל, הופיעו ראיונות עם פרופ' בת שבע כרם, עם דוד צור מנכ"ל חברת קמהדע, עם ד"ר רון בבקוב מנכ"ל חברת ביונדווקס ועם רותי אלון, יו"רית האיגוד הישראלי למדעי החיים ושותפה בקרן ההון סיכון פיטנגו. "ביואינפורם" היה רבעון בהיקף של כ-48 עמודים, שהופץ (חינם) בכ-8,000 עותקים. הגיליון כלל על פי רוב מאמר אחד או יותר של מדען שהציג את עבודתו המדעית או סקירות מקיפות של תחומי מחקר, ריאיון מסדרת "דיוקן" עם דמות מרכזית מן התעשייה או מן האקדמיה, כתבות בנושאים מקצועיים, מדורים קבועים וסקירות של כנסים וימי עיון. כמה מהמדורים בכתב העת היו: "יזם על הבנץ'", מדורו של אורי יוגב שהציג את סיפורה של יזמות הביוטק אתרוג. "ביושוּק", מדורו של עידו צביקל שעקב אחר תחום הביוטק בשוק ההון. "דרוש ביוטכנולוג", מדור הקריירה של ליזי-שוב לונדון. "קוראים ברצף", מדורו של פרופ' ניר בן-טל על ביואינפורמטיקה. "טיפים על קצה הטיפ", עצות לעבודת מעבדה בביולוגיה מולקולרית מאת ד"ר יבגני ברדיצ'בסקי. "רשם הפטנטים", מדורו של ד"ר דוד מנצ'ר. "מידע פְּנִים", חדשות התעשייה מאת יובל אלמוגי. "סטודנטים כותבים", מדור שבו כתבו מדי גיליון תלמיד או תלמידת מחקר, מתלמידי מוסמך ועד פוסט-דוקטורט, על התנסויותיהם כחוקרים צעירים. עורכת המגזין הייתה שלומית עוזיאל, ויועציו המדעיים היו פרופ' אילנה גוזס מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ד"ר עידן טמיר, יועץ בכיר ב-VBCC, ופרופ' עודד שוסיוב מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה באוניברסיטה העברית. מו"ל המגזין הייתה חברת אלון-טל הפקות בע"מ. ביואינפורם בקטלוג הספרייה הלאומית
משה בן יצחק מזרחי

משה בן יצחק מזרחי (שאה) (לפני 1870, טהראן – 17 ביולי 1940; י"א בתמוז ת"ש, פלשׂתינה-א"י) היה צייר ומאייר עברי יליד איראן. יצירתו מסתמכת על מסורת איקונוגרפית ארוכה של תיאור המקומות הקדושים ליהדות. מזרחי נולד בטהראן לפני שנת 1870. בסביבות שנת 1890 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה בירושלים. שם משפחתו של משה היה במקור מזרחי, במהלך שנות העשרים שינה את שם המשפחה לסופר. במקצועו היה אומן אך היה גם רב וסופר סתם. הכינוי "שאה" ניתן לו מאחר ששיחק היטב שח-מט. היה נשוי לחנה כאנום (נפטרה ב-1929) ונולדו להם שני בנים: ציון וחיים ושתי בנות: לאה ורחל. בירושלים פתח בית מלאכה לאמנות דתית ושימושית לאחר מאורעות תרפ"ט (1929), העביר את בית המלאכה שלו לנחלת שבעה. בשנת 1940 נפטר, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. לוח בית המקדש והמקומות הקדושים, זכוכית מצוירת בצבעי שמן והדבקות של נייר זהב, ראשית המאה ה-20 (אוסף משפחת גרוס) לוח שמירה לבית, הדפס אבן, גובה 56 ס"מ, רוחב 43.5 ס"מ (אוסף משפחת גרוס; אוסף לוין) מזרח (1910) (אוסף משפחת גרוס) שלום צבר, "עקדת יצחק בעבודותיו של משה שאה מזרחי, מחלוצי האמנות העממית בארץ ישראל", בתוך: מנחה למנחם - קובץ מאמרים לכבוד הרב מנחם הכהן, חנה עמית, אביעד הכהן וחיים באר (עורכים) [בני ברק]: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ח, עמ' 465-487 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" יגאל אושרי, ציור העקידה לחכם משה מזרחי, מורשתנו, כרך ז תשנ"ג, עמ' 157 - 170. משה בן יצחק מזרחי באתר גשר
משה צין

משה צין (נולד ב-3 באפריל 1955) הוא קצין בדימוס בצה"ל, שכיהן כמפקד חטיבת גולני ומפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, השתחרר בדרגת תת-אלוף. בין השנים 2017–2022 כיהן כראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון. צין נולד בהרצליה, לאב יליד פולין ואם ילידת ארץ ישראל. התגייס לצה"ל באוגוסט 1973 ושירת כלוחם וכקצין בחטיבת גולני. היה מפקד מחלקה בחטיבה, סגן מפקד פלוגה, קצין מבצעים ומפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק). לאחר תפקיד זה השתחרר והתגייס שוב לקבע לאחר שישה חודשים. צין שירת כסגן מפקד גדוד 13 וכקצין אג"ם של החטיבה במהלך מבצע שלום הגליל. ביולי 1982 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 13 (גדעון) במקום מפקד הגדוד מוטי מזרחי שנפצע במלחמה. ב-1984 מונה לסגן מפקד החטיבה, שוב במקומו של מזרחי שנפצע. ב-1986 מונה למפקד חטיבת החרמון (810) בדרגת אלוף-משנה וב-1988 למפקד עוצבת חירם (חטיבה 769). בפברואר 1990 מונה למפקד חטיבת גולני אותה הוביל בפעילות מבצעית בדרום לבנון. צין שימש בתפקיד זה עד ספטמבר 1991. בשנים 1993–1995 שירת כקצין אג"ם של פיקוד המרכז, תקופת יישום הסכם אוסלו ותחילת נסיגת כוחות צה"ל מערים ואזורים ביהודה ושומרון, ואירוע טבח מערת המכפלה. באפריל 1995 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדת יהודה. בתפקידו הבא שירת כסגן ראש אגף התכנון ובתפקידו האחרון בשירות הקבע היה מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בשנים 1999-2001. במילואים שימש צין כסגנו של אלוף פיקוד הצפון לתכנון אופרטיבי. לאחר שחרורו, מונה ב-2002 למנכ"ל החברה העירונית לאמנות, תרבות וספורט בחיפה. בהמשך מונה למנהל כפר הנוער רמת הדסה. ב-2010 מונה למנכ"ל עיריית צפת, אך התפטר לאחר חודשים אחדים בתפקיד. ביוני 2011 מונה לראש אגף השיקום במשרד הביטחון ובפברואר 2017 לראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון. במסגרת תפקידו זה היה אחראי, בין היתר, על העברת הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה מידי צה"ל לידי משרד הביטחון. בחודש אוקטובר 2022 סיים את תפקידו באגף הביטחוני-חברתי. צין בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נשוי לעידית והם הורים לשתי בנות ובן. אהוד ערן, תמצית געגוע - סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, ידיעות ספרים, 2007. מדיה וקבצים בנושא משה צין בוויקישיתוף משה צין, באתר חטיבת גולני יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993, עמוד 297. אביחי בקר, "בעיית אמינות : אל"ם קובי מרום", הארץ, ‏ 22.09.2000. אהוד ערן, תמצית געגוע - סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, ידיעות ספרים, 2007, עמודים 130-131. זזים, באתר גלובס, 28 באפריל 2002. אמיר אורן, "טעם השיבה", הארץ, ‏ 26.05.2000. אמיר אורן, ההחלטה הקשה של חלוץ, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2006. אחיקם משה דוד, הסכם חדש בין נכי צה"ל למשרד הביטחון, באתר nrg‏, 19 ביוני 2011. מירב ארד, ראשי אגפים חדשים במשרד הביטחון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בפברואר 2017 איתי בלומנטל, הוחלט: הפנימייה הצבאית באור עציון תיסגר, הפנימייה בחיפה תמשיך לפעול, באתר ynet, 1 בספטמבר 2016 דליה ינקו החליפה את משה צין בראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון, באתר ערוץ 7, 30 באוקטובר 2022
פריקבוי וצ'אם צ'אם

פריקבוי וצ'אם צ'אם (באנגלית: Fanboy and Chum Chum, "פאנבוי וצ'אם צ'אם") היא סדרת הנפשה ממוחשבת העוסקת בשני ילדים שובבים שחיים בבקתת עץ. הסדרה נוצרה על ידי האנימטור אריק רובלס עבור ערוץ הטלוויזיה ניקלודיאון. בין היתר, הסדרה משודרת גם בישראל (בדיבוב לעברית), אך משודרים 52 פרקים מתוך 100 פרקים שיצאו בגרסה האמריקאית. פריקבוי (לירון לב/דייוויד הורנסבי): פריקבוי הוא נער בן 11, והוא מככב כדמות הראשית בסדרה, לצד חברו צ'אם צ'אם. צ'אם צ'אם(דניאל מגון/ניקה פוטרמן): צ'אם צ'אם הוא ילד בן 9, הדמות הראשית בסדרה וחברו הטוב של פריקבוי. פירוש שמו הוא חבר עם ראש ביצה. אוזוולד "אוז" הרמוניין (גלעד קלטר/ג'וש דוהאמל): חברם של פריקבוי וצ'אם צ'אם. אוזוולד הוא בעל חנות קומיקס, אך אינו מסכים למכור אף פריט מהחנות, למרות שאמא שלו רוצה בכך כדי למנוע ממנו לקרוא קומיקס. אוזוולד מרבה להשתמש במילה 'בתכלס'. קייל בלדוורד תומסון (יובל סגל/דור סרוגו/ג'יימי קנדי): קייל הוא קוסם ותלמיד בכיתתם של פריקבוי וצ'אם צ'אם, שמרגיזים אותו פעמים רבות בשל טיפשותם, אך בכל זאת הוא מחשיב אותם כחבריו. לפני מעברו לבית הספר של גלקסי הילס (העיר שבה מתרחשת עלילת הסדרה), למד באקדמיה לקוסמות מילקוויד, משם סולק. רבים מפרקי הסדרה עוסקים בנסיונותיו העיקשים לחזור לשם. בוגרגרד (בוג) שליזטי (דור סרוגו/ג'ף בנט): עובד בחנות "פרוסטי מארט", שחקן נלהב של "צ'ימפ צ'ומפ", משחק וידאו בחנות. בוג הוא בריון, ואוהב במיוחד להרביץ לפריקבוי וצ'אם צ'אם. לאונרד "לני" פלינבוייל (איתי עמיר/דדי זהר/ג'ף בנט/וייאט קנאק): אחראי המשמרת בחנות "פרוסטי מארט". פריקבוי וצ'אם צ'אם מרגיזים אותו לעיתים קרובות עם כניסתם לחנות. באחד מן הפרקים הוא אף חזר אחורה בזמן, במטרה למנוע מפריקבוי וצ'אם צ'אם להכיר את ה"פרוסטי מארט". דולרנייטור (גדי לוי/אמנון וולף/גלעד קלטר/ג'ף בנט): רובוט שפריקבוי בנה (בעתיד) ושלח לעבר. מר האנק מאפין (יורם יוספסברג/גדי לוי (לפרק אחד בלבד)/ג'ף בנט): מורה הכיתה שבה לומדים פריקבוי וצ'אם צ'אם. האיש הארקטי (אמנון וולף/ג'ף בנט): גיבור על שכוחותיו הם הקפאה, נראה כאיש מכוסה קרח וחסר אישונים. יריבו העיקרי הוא "המחמם הגלובלי". המחמם הגלובלי (גדי לוי/ג'ף בנט): אויבו המושבע של האיש הארקטי, רוצה להטביע את כדור הארץ בעזרת חום. יו (ליאת הר לב/טליה ברקאי/דיאנה ליו) - ילדה הרוצה לקחת את צ'אם צ'אם כי היא מאוהבת בו על כל הראש. אוהבת לשחק ב"סקאמפרס", הטמגוצ'י שלה. לופה (הילי ישראל/קנדי מיילו) - ילדה בכיתתם של פריקבוי וצ'אם צ'אם שקיבלה כוח על מנמלים רדיואקטיביות ועפה במטרה להציל את העולם. השרת פוקטין (גדי לוי/סטיב תומפקינס) - השרת בבית הספר, נקרא "פוק" על ידי תלמידי בית הספר. דמותו של השרת פוקטין היא פרודיה לדמותו של "הקיסר פלפטין" מסרטי מלחמת הכוכבים. כריס צ'אגי - ילד מסריח, אוהב לאכול ואומר רק "וואה" אך מובן בדרך כלל. אתר האינטרנט הרשמי של פריקבוי וצ'אם צ'אם (באנגלית) "פריקבוי וצ'אם צ'אם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פריקבוי וצ'אם צ'אם", באתר Metacritic (באנגלית) "פריקבוי וצ'אם צ'אם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פריקבוי וצ'אם צ'אם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
המפלגה הנציונל-בולשביקית

המפלגה הנציונל-בולשביקית (ברוסית: Национал-большевистская партия) היא מפלגה לאומנית רוסית חסרת מעמד חוקי, ומאז 2007 אף אסורה על פי החוק הרוסי. פעילי המפלגה ייסדו במקומה ב-2010 את תנועת רוסיה האחרת, בעלת אותו מצע, כאשר דגלה הוא דגל שושלת רומנוב: צהוב-שחור-לבן. המפלגה שילבה במצעה אידאולוגיית שמאל רדיקלי ולאומנות קיצונית (אידאלוגיה הנקראת בולשביזם לאומי). לדעת פעיליה המפלגה הייתה "מפלגה ימנית בהחלט ושמאלנית עד אין קץ". ב-2006, משרד המשפטים הרוסי סירב לרשום את המפלגה כתנועה פוליטית חוקית, בפעם השישית. שנה לאחר מכן המדינה תבעה את המפלגה למשפט ובית הדין העליון אסר על המפלגה לפעול בתחומי הפדרציה הרוסית בשל היותה ארגון קיצוני ודגלה נאסר להנפה בשל הדמיון בינו לדגל המפלגה הנאצית. המפלגה הנציונל-בולשביקית היא התנועה הפוליטית היחידה שנאסר עליה לפעול בתחומי רוסיה (למעט המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שכבר פורקה) ושפעילותה נעצרה על פי החוק "אודות המאבק בפעילות קיצונית". סגן התובע הכללי הרוסי, ויקטור גרין הסביר את האיסור בכך ש"התביעה הכללית של הפדרציה הרוסית רואה במפלגה הנציונל-בולשביקית כארגון נוער קיצוני שיש לאסור על קיומו". אנשי התביעה הכללית הרוסית ציינו כי המפלגה הנציונל-בולשביקית ופעיליה שיתפו פעולה ועודנם משתפים פעולה עם תנועות אופוזיציה המבקשים לכונן מהפכה חברתית ברוסיה בדומה למהפכות הצבעים, שהתרחשו באוקראינה, גאורגיה וקירגיזסטן. כאשר למונח "תנועות אופוזיציה" התייחס סגן התובע הכללי לתנועת רוסיה אחרת של גארי קספרוב ומפלגתו של ראש ממשלת רוסיה לשעבר, מיכאיל קסיאנוב. הנציונל בולשביזם מתייחס ללאומנות פאן אירופאית הקוראת לייצוא הבולשביזם לכל אירופה, הפיכת הבולשביזם ללאומי. האידאולוגיה הספציפית של המפלגה תואמת לאידאולוגיה הפשיסטית של איטליה הפשיסטית והפשיזם של בניטו מוסוליני שביקש להחיות את האימפריה הרומית ושטחיה. בדומה לכך, מבקשים הנציונל בולשביקים לייסד רוסיה לאומנית שתתפרש על פני כל אירופה ושעליה לכבוש את כל השטחים שבעבר היו בשליטת האימפריה הרוסית וברית המועצות. כלשון כתב האמנה: "יש לייסד אימפריה מוולדיווסטוק ועד גיברלטר עם ציוויליזציה רוסית". אף שב-2004 המצע הפוליטי התרכך, רשמית מעולם לא הכחישה התנועה את המצע הקודם המבקש לייסד אימפריה רוסית אדירה שתשתרע על כל אירופה. בהתאם להחלטת בית המשפט משנת 2007 התנועה מוכרת כרדיקלית ופעילותה נאסרה. למפלגה היו סניפים באוקראינה, ישראל, בלארוס, פולין, בריטניה ובחבר המדינות העצמאיות. שופר המפלגה הוא העיתון "לימונקה". מאז ייסוד התנועה ב-1993 עמד בראשה אדוארד לימונוב, שמאלני קיצוני שעמד תחת מעקב שירות הביטחון הפדרלי. ב-2007 היה לאחד ממנהיגי תנועת "רוסיה אחרת". ב-2009 הודיע על רצונו להתמודד בבחירות לנשיאות רוסיה ב-2012. פוליטיקה של רוסיה רוסיה האחרת (מפלגה) מדיה וקבצים בנושא המפלגה הנציונל-בולשביקית בוויקישיתוף האתר הרשמי של הנציונל-בולשביקים חשבון התנועה ביוטיוב שיחה עם הסופר הרוסי אדוארד לימונוב
הנרי אונגר

הנרי אוּנְגֶר (Unger; נולד ב-1951 בקרקוב, פולין) הוא פילוסוף, הוגה ומרצה בכיר בדימוס באוניברסיטת תל אביב. אונגר קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת תל אביב בתחום הפילוסופיה ותיאוריה של הספרות. מאז שנת 1973 לימד באוניברסיטת תל אביב, תחילה במחלקה לפילוסופיה ובבית הספר לחינוך, ומשנת 1995 בפקולטה לאמנויות. אונגר מגדיר את עצמו אתאיסט וסוציאליסט. מרצה על מספר תחומים: אושר, אלוהים, ספרות, פילוסופיה, קולנוע, אמנות, תרבות, קפיטליזם ועוד. תחומי ההתמחות שלו הם "הטרקטטוס" של ויטגנשטיין, פילוסופיה אנליטית של המאה העשרים, אסתטיקה, ספרות העולם וסמיוטיקה של תרבויות. בשנים 1996–2005 ניהל את התוכנית הרב-תחומית בפקולטה לאמנויות, ושנתיים נוספות את התוכנית הבין-תחומית לתארים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1995 הקים את בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל, ועמד בראשו עד שנת 2007. בשנים 2000–2006 שימש כחבר "המועצה הישראלית לקולנוע". בשנת 2000 ובשנת 2006 זכה בתואר "מרצה מצטיין" מטעם הרקטור של אוניברסיטת תל אביב. בשנים האחרונות מתמחה אונגר בבניית קורסים רב-שנתיים, כגון קורס על תרבות המערב מהומרוס ועד זמננו, שהתחיל את פעילותו ב"בית אריאלה" (תל אביב) בשנת 2004 ונמצא כעת בשנתו השמינית, וקורס מקיף על הפילוסופיה המערבית מאפלטון עד דרידה, המיועד להימשך חמש עשרה שנה. אונגר מרבה להרצות במסגרות שונות ובתחומי עניין מגוונים - מפילוסופיה, דרך ספרות, אתיקה, אסתטיקה, אמנויות, ועד קולנוע עכשווי. בשנת הלימודים תש"ס העביר ב"סדרת הדקאן" של הפקולטה לאמנויות קורס בשם "על כנפי איקארוס" – שזכה להדים רבים – ובו ניסה לפתח קריטריונים לשיפוט אסתטי בעידן הפוסט-מודרני. אונגר נולד בעיר קרקוב שבפולין בשנת 1951, מתגורר בתל אביב ונשוי לסברינה אונגר. לזוג בן ובת. במשך שנים כתב פובליציסטיקה ב"מעריב" וב"חדשות", ופרסם כחמש מאות מאמרים בתחומי ספרות, פילוסופיה ותרבות כללית בעיתונים "מעריב", "ידיעות", "הארץ" ו"דבר". ספרו "קולנוע ופילוסופיה" (דביר, 1992), שהיה ממבשרי הזיקה שבין שתי הדיסציפלינות, זכה להצלחה רבה. בשנים 2000–2006 שימש כחבר "המועצה הישראלית לקולנוע". היוצר הישראלי אריק ברמן חיבר בהשראת הרצאתו של אונגר שני שירים באלבומו "אהבה ואלוהים אחרים". שני השירים מתבססים על מגמות שאונגר מציג בקורס "תחנות בתרבות המערב". שמות השירים הם "איפה המצלמה שלי" ו"הלא כלום". בזה האחרון אף מופיעים קטעים מוקלטים מן ההרצאות כחלק מהיצירה. הנרי אונגר, קולנוע ופילוסופיה, תל אביב: דביר, 1991 הערוץ של הנרי אונגר באתר יוטיוב הרצאות נבחרות ד"ר הנרי אונגר - "סנס ונונסנס באמנויות" - סדרת הרקטור באוניברסיטת תל אביב 2005 הנרי אונגר מרצה על ג'ויס, סרטון באתר יוטיוב הנרי אונגר מרצה על "אל המגדלור" של וירג'יניה וולף, סרטון באתר יוטיוב הנרי אונגר מרצה על "אמא קוראז' וילדיה של ברטולד ברכט,סרטון באתר יוטיוב. קישור לקליפ באתר יוטיוב
אריה עצמוני

אריה עצמוני (2 בנובמבר 1926 – 30 במרץ 2005) היה לוחם בעל אות גיבור ישראל. עצמוני נולד ב-2 בנובמבר 1926 בשם לייב מרקוביץ' באוז'הורוד (אז בצ'כוסלובקיה וכיום בתחומי אוקראינה). בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 13, עזב את בית הוריו והתגורר לבדו בבודפשט. מאוחר יותר, נלקח למחנה עבודה ביוגוסלביה ועבד בכריית נחושת עד שחרורו בפעולה של פרטיזנים מקומיים, אליהם הצטרף בלחימה בגרמנים עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1944. הוא הוחזק במחנה עתלית עד להצטרפותו לבריגדה היהודית ושירת במצרים ובאיטליה. בתקופת שהותו באיטליה השתתף בפעילות יחידת הנוקמים. בסיום השירות באירופה, הצטרף למשטרת היישובים העבריים ועסק בנוטרות בנהריים. בעקבות התקפה של הלגיון הערבי על אותה נקודה, נסוג עם הנוטרים והגיע לבסיסם הסמוך של גדוד 12 של חטיבת גולני. עצמוני הצטרף לשורות החטיבה ולאחר קורס סמלים הוצב כרב-סמל פלוגתי ושירת בתפקיד זה במלחמת העצמאות. בספטמבר 1948 פינה ארגז תחמושת ממוקד אש במהלך קרב וזכה לציון לשבח ממפקד החטיבה. על פעילותו בינואר 1949 בקרב ברפיח הוענק לו אות גיבור ישראל: ביום ה-4 בינואר 1949, בקרב על משלט בית הקברות ברפיח, נעצרה מכונית-תותחנים שלנו בשדה והסתירה בפני עמדת התותח שלנו את הגיזרה כולה. האויב, שהתקיף בטנקים ובמשוריינים מלווים חיל רגלים, המטיר אש על המשלט ומנע כל פעולה להוצאת המכונית מן השטח. רס"ל אריה עצמוני, שתפקידו היה להביא אל המשלט תחמושת וכלי התחפרות, קפץ לעבר המכונית, הצליח להתניעה ולהסיעה מחזית המשלט אל עורפו. במעשה זה איפשר לתותח האנטי-טנקי שלנו לפתוח בפעולה, שכתוצאה ממנה הוצאו מכלל שימוש תשעה טנקים וכלי רכב אחרים של האויב. — עיטור הגבורה לאריה עצמוני בתום שירות החובה, עבד עצמוני בחברה לייבוא חלקי מכוניות וכנהג מונית. בשנות השישים הקים חברה להשכרת רכב וניהל את סניף החברה הבינלאומית "הרץ" בחיפה. בתקופת מלחמת ההתשה, התגייס לשירות קבע, ללא תשלום, ושימש רס"ר מחנה הטירונים של חיל תותחנים. במסגרת שירות המילואים שירת במלחמת ששת הימים ברמת הגולן וברמאללה ושירת במלחמת יום הכיפורים בסיני. עצמוני נפטר בשנת 2005 ונקבר בחיפה בטקס צבאי. היה נשוי ואב לבן ובת. אתר לזכרו של אריה עצמוני עיטור הגבורה שהוענק לאריה עצמוני, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל דב גולדשטיין, "גיבור ישראל" שוב לבש מדים, מעריב, 23 בינואר 1970 אתר "נשמה"
Humans.txt

קובץ humans.txt הוא קובץ המאפשר למנהל אתר אינטרנט לתת לגולשים מידע על המפתחים של האתר, באופן קריא וברור (לאדם ולא למחשב). בקובץ אפשר לפרט מי המפתחים של האתר, למי המפתחים רוצים להודות וכו'. הדבר שמייחד את הקובץ הזה הוא שהוא נועד לקריאה על ידי אנשים ולא מכונות. ניתן לציין את מיקומו קובץ זה נקבע באמצעות תג מטא הבא בראש כל דף: <link rel="author" href="humans.txt" /> קובץ ה-human.txt של google תג מטא אתר האינטרנט הרשמי של Humans.txt (באנגלית) קובץ humans.txt של גוגל ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.