laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קליפורד קרזון

סר קליפורד מייקל קרזון (אנגלית: Sir Clifford Michael Curzon; ‏18 במאי 1907 - 1 בספטמבר 1982) היה פסנתרן אנגלי עם שורשים יהודיים. קליפורד מייקל זיגנברג נולד בלונדון למייקל ומרי זיגנברג, ששינו כעבור זמן קצר את שמם לקרזון. קרזון למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם זכה במדליית הזהב היוקרתית על שם מקפארן בשנת 1924, כשהיה בן 17. קרזן היה התלמיד הצעיר ביותר שהתקבל מאז ומעולם לחטיבה הבוגרת של האקדמיה. ב-1924 התמנה לאחד משבעה מרצי-משנה וב-1926 סיים את לימודיו. הופעתו הראשונה בפומבי הייתה בקונצרט פרום ב-1923, שם ניגן את הקונצ'רטו המשולש של באך בניצוח הנרי ווד. בין 1928 ל-1930 השתלם אצל ארתור שנאבל בברלין. לאחר זאת למד אצל ונדה לנדובסקה ונדיה בולאנז'ה בפריז. הוא יצא לסיורי הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית. בשנת 1931 נשא קרזון לאישה את הצ'מבליסטית והפסנתרנית האמריקאית לוסיל ואלאס. לבני הזוג לא היו ילדים משלהם, אבל כשזמרת הסופרן הנודעת מריה צ'בוטארי מתה בשנת 1949 בווינה, בגיל 39, אימץ הזוג קרזון את שני בניה היתומים. קרזון נודע במיוחד בפרשנויותיו ליצירות מוצרט ושוברט. על אף עזבון נכבד של תקליטים שהניח במותו, יחסו העוין להקלטות היה בגדר עובדה מוכרת ולא פעם אסר על הוצאת תקליטים, שלא הציגו אותו במיטבו ולא השיגו את אמות המידה הגבוהות שהציג לעצמו. בצעירותו צוין כמי שמעודד ביצועי מוזיקה מודרנית; לנוקס ברקלי הקדיש לו את הסונאטה לפסנתר שלו. בגיל מבוגר יותר נטה לדבוק ברפרטואר האוסטרי-גרמני של המאה ה-18 וה-19. דודו של קליפורד היה אלברט קטלבי והוא תיאר את ילדותו באוזני מראיין בתוכנית של שירות השידור הבריטי: "קליפורד הקטן היה אמור להיות במיטה, אבל לא, הוא ישב מחוץ לחדר, על מישורת המדרגות, מקשיב לנגינת הדוד שלי שעלתה אלי דרך בית המדרגות בבית אבי הישן, וכך קטעי המוזיקה הראשונים ששמעתי ממש היו אותן מנגינות בנות אלמוות של קטלבי." בשנת 1980 קיבל קרזון את מדליית הזהב של אגודת הפילהרמונית המלכותית. קליפורד קרזון נפטר ב-1 בספטמבר 1982 ונקבר לצד אשתו בחצר כנסיית סיינט פטריק בפאטרדייל, סמוך לביתם במחוז האגמים. על מצבתו חרותות מילות הפתיחה של "על המוזיקה" מאת שוברט: Du holde Kunst ("אמנות נאווה, מכולן יפית"). קליפורד קרזון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קליפורד קרזון, באתר ספוטיפיי קליפורד קרזון, באתר AllMusic (באנגלית) קליפורד קרזון, באתר MusicBrainz (באנגלית) קליפורד קרזון, באתר Discogs (באנגלית) Walter H. Waggoner, ‏Sir Clifford Curzon Is Dead At 75; One Of The World's Leading Pianists, New York Times, September 4, 1982 קליפורד קרזון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גֵּר גֵּר צֶדֶק – אדם שהמיר דתו ליהדות, ראו גיור#גר צדק וגר תושב גר תושב – מעמד הניתן בהלכה לגוי המקבל על עצמו לשמור על שבע מצוות בני נח ומקבל את השלטון היהודי בארץ ישראל גר – כינוי בתורה למהגר, אדם שעזב את ארצו ועבר לארץ אחרת, ראו הגירה גָאר (מקומות בצרפת בשם זה, מאוית Gard) גָאר או גַארְדוֹ (Gardon) – נהר בדרום צרפת. על שמו קרוי מחוז גאר פּוֹן דוּ גָאר ("גשר גאר") – קטע מאמת מים רומאית עתיקה החוצה את נהר הגארדו גאר (מחוז) (אנ') – מחוז בדרום צרפת, ראו מחוזות צרפת#מפת ורשימת המחוזות (קוד 30 ברשימה) אישים אביבה גר (ילידת 1951) – שחקנית ישראלית טרי גאר (Garr; ילידת 1944) – שחקנית אמריקנית מַרְטֶן גֶר (Guerre; המאה ה-16) – היה איכר צרפתי שעמד במרכזו של משפט התחזות מפורסם מרליס גר (Göhr; ילידת 1958) – אצנית מזרח-גרמנייה לשעבר ואלופה אולימפית רוז'ה מרטן די גאר (Gard;‏ 1881–1958) – היה סופר צרפתי, זוכה פרס נובל לספרות גארד (פירושונים) למשל בפסוק שבו מסופר על משה: ”כִּי אָמַר גֵּר הָיִיתִי בְּאֶרֶץ נָכְרִיָּה” (ספר שמות, פרק ב', פסוק כ"ב). גם מנדלי מוכר ספרים מספר ב"ספר הקבצנים": "מר ממות היו לי באודיסה הימים הראשונים. גר ובודד הייתי שם". במחוז זה קיימות שבע קומונות שבשמן מופיע "גאר", ראו רשימה בדף הפירושונים באנגלית.
מריה צ'בוטארי

מריה צ'בוטארי (רומנית: Maria Cebotari;‏ 10 בפברואר 1910 - 9 ביוני 1949), זמרת סופרן ושחקנית אוסטרית ילידת מולדובה. מריה נולדה בשם צ'ובוטארו בקישינב, אז באימפריה רוסית וכיום ברפובליקה של מולדובה. היא למדה שירה בקונסרבטוריון של קישינב ובשנת 1929 הצטרפה ללהקת התיאטרון האמנותי של מוסקבה כשחקנית. לאחר זמן קצר נישאה לראש הלהקה, הרוזן אלכסנדר וירודוב. הלהקה עברה לברלין וצ'בוטארי השתלמה בשירה אצל אוסקר דניאל במשך שלושה חודשים והופיעה לראשונה כזמרת אופרה בתפקיד מימי בלה בוהם של פוצ'יני בזמפראופרה של דרזדן, ב-15 במרץ 1931. ברונו ולטר הזמין אותה לפסטיבל זלצבורג, שם שרה את אורידיצ'ה ב"אורפיאו ואורידיצ'ה" של גלוק. בשנת 1935 שרה בתפקיד אמינטה בהצגת הבכורה של האופרה "האישה השתקנית" מאת ריכרד שטראוס, בניצוח קרל בהם בבית האופרה של דרזדן. שטראוס יעץ לה לעבור לברלין, ובשנת 1936 הצטרפה אל האופרה של ברלין, שם הייתה פרימדונה עד 1946. בשנה זו שרה את סוזאנה בנישואי פיגארו, את צרלינה בדון ג'ובאני ואת סופי באביר הוורד עם להקת בית האופרה של דרזדן בהופעותיה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. לאחר זאת הופיעה ברבים מבתי האופרה החשובים בעולם, ביניהם האופרה של וינה ולה סקאלה במילאנו. צ'יבוטארי התגרשה מן הרוזן וירודוב ב-1938 ונישאה לשחקן האוסטרי גוסטב דיסל, שלו ילדה שני בנים. לצד הקריירה המצליחה שלה באופרה, הופיעה צ'יבוטארי בכמה סרטים הקשורים לאופרה - כגון "שלוש הנשים של ורדי", "מריה מאליברן", "חלומה של מאדאם בטרפליי". בשנת 1946 עזבה את ברלין והצטרפה לאופרה של וינה. היא ביקרה שוב בקובנט גארדן ב-1947 עם להקת האופרה הווינאית ושרה את סלומה, דונה אנה בדון ג'ובאני, הרוזנת אלמביבה בנישואי פיגארו. בעלה, גוסטב דיסל, מת בהתקף לב ב-20 במרץ 1948. בשעת הצגה של "נישואי פיגארו" בלה סקאלה בראשית 1949 חשה כאבים קשים. תחילה לא התייחסו הרופאים ברצינות לתלונותיה, אבל ב-31 במרץ 1949 התמוטטה ונפלה בשעת הצגת אופרטה של קרל מילקר בווינה. בניתוח שנערך ב-4 באפריל מצאו הרופאים סרטן בכבד ובלבלב. היא מתה מסרטן ב-9 ביוני 1949 בווינה. הפסנתרן הבריטי סר קליפורד קרזון ואשתו אימצו את שני בניה. קולה של צ'בוטארי היה גמיש ורבגוני להפליא והרפרטואר שלה הקיף תפקידי קולורטורה ותפקידים קומיים, ליריים ודרמטיים; לדוגמה, היא שרה את כרמן, את סוזאנה בנישואי פיגארו, את ויולטה בלה טרוויאטה ואת סלומה - כולן באותה עונה. היא התרכזה בארבעה מלחינים - מוצרט, ריכרד שטראוס, ורדי ופוצ'יני. רבים מתקליטיה הקיימים עדיין הם מהקלטות חיות. אף כי איכות הצליל ירודה ביותר, ההקלטה השלמה שלה כסלומה (בביצוע חי ב-30 בספטמבר 1947 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן מציגה אותה כאחת ממבצעות "סלומה" הגדולות ביותר ששירתן השתמרה בהקלטה. חברת התקליטים האוסטרית פרייזר הוציאה כמה הקלטות שלה; בין התקליטים "אמנותה של מריה צ'בוטארי". מדיה וקבצים בנושא מריה צ'בוטארי בוויקישיתוף מריה צ'בוטארי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריה צ'בוטארי, באתר AllMovie (באנגלית) מריה צ'בוטארי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מריה צ'בוטארי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מריה צ'בוטארי, באתר Discogs (באנגלית) מריה צ'בוטארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צ'נדריקה קומרטונגה

צ'נדריקה קומרטונגה (בסינהלית: චන්ද්‍රිකා බන්ඩාරනායක කුමාරතුංග, בטמילית: சந்திரிக்கா குமாரதுங்க; נולדה ב-29 ביוני 1945) הייתה נשיאת סרי לנקה בין השנים 1994–2005. אביה של קומרטונגה, סולומון בנדרנאיקה היה ראש ממשלת סרי לנקה מ-1956 ועד הירצחו ב-1959. אז, הוחלף בידי רעייתו, אמה של קומרטונגה, סירימאבו בנדרנאיקה, שכיהנה בתפקיד זה במשך 18 שנים, שהשתרעו על פני 3 תקופות. קומרטונגה למדה מדע המדינה במכון ללימודי פוליטיקה בפריז, ובזמן שהייתה בצרפת אף נטלה חלק במרד הסטודנטים. עם שובה לסרי לנקה, הצטרפה למפלגת החופש של סרי לנקה, אותה הנהיגה אמה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החזיקה במספר משרות ציבוריות – בוועדה לרפורמה בקרקעות, בוועדה שפעלה להקמת חוות משותפות ובארגון המזון והחקלאות. ב-1977, הובסה מפלגת החירות בבחירות, ונשארה באופוזיציה במשך 17 שנים. במשך כל התקופה הזו, נשארה בנדרנאיקה בראש המפלגה, על אף נסיונותיהם של קומרטונגה ואחיה להדיחה. ב-1994 הוקמה מפלגת "ברית העם", איחוד של מספר מפלגות, ובהן מפלגת החופש. המפלגה ניצחה בבחירות, וב-19 באוגוסט מונתה קומרטנגה לראש הממשלה. זמן קצר אחר כך ניצחה גם בבחירות לנשיאות. ב-12 בנובמבר הושבעה כנשיאה, ומינתה את אמה לראש הממשלה. בראשית כהונתה כנשיאה נקטה תחילה בקו פייסני כלפי הטמילים, במטרה לשים קץ למלחמת האזרחים המתמשכת, אך משמאמציה לא נשאו פרי, הורתה להחריף את הלחץ הצבאי. באוקטובר 1999, הכריזה קומרטונגה על הקדמת הבחירות. בפיגוע התאבדות שהתרחש בעצרת הבחירות האחרונה שלה לפני הבחירות, שנערכה בקולומבו ב-18 בדצמבר, נהרגו 15 בני אדם. קומרטונגה עצמה איבדה את עינה הימנית. הפיגוע יוחס לנמרים הטמילים, אך בביוגרפיה בלתי רשמית בשם "מלכת הגנבים" נטען[דרושה הבהרה] כי הפיגוע בוצע על ידי מקורביה של קומרטונגה על מנת לעורר אהדה לקראת הבחירות. שלושה ימים לאחר הפיגוע זכתה קומרטונגה בניצחון סוחף בבחירות, והושבעה למחרת לכהונה נוספת. בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-2001, ספגה מפלגתה מפלה, והיא נאלצה למנות את יריבה, ראניל ויקרמסינגה מהמפלגה הלאומית המאוחדת, לראש הממשלה. בפברואר 2002 חתמה ממשלת ויקרמסינגה על הסכם הפסקת אש עם הנמרים הטמילים, ובדצמבר נפתחו שיחות שלום בנורווגיה. קומרטנגה סברה שוויקרמסינגה ותרן מדי כלפי הטמילים, וב-4 בנובמבר 2003, בעת שוויקרמסינגה ביקר בארצות הברית, הכריזה על מצב חירום, פיזרה את הפרלמנט ופיזרה כוחות צבא ברחבי המדינה. לקראת הבחירות ב-2004, חברה ל"ברית העם" מפלגת השמאל "חזית השמאל העממית", והוקמה מפלגת "ברית החירות העממית המאוחדת". המפלגה זכתה בבחירות שנערכו ב-2 באפריל, וקומרטנגה יכלה למנות ראש ממשלה נוח יותר מבחינתה, מהינדה רג'פקסה. ביוני 2005 החליטה חזית השמאל העממית לפרק את השותפות עם ברית העם, על רקע ההחלטה לשתף את הנמרים הטמילים בסיוע שהגיע למדינה לאחר אסון הצונאמי. ב-2005 הסתיימה כהונתה של קומרטנגה כנשיאה. קומרטנגה טענה שאין חשיבות לכך שהבחירות הקודמות הוקדמו בשנה (מ-2000 ל-1999), וכי על הבחירות להתקיים ב-2006. בית המשפט העליון דחה טענה זו, ובנובמבר נפרדה מכסאה. ראש הממשלה, רג'פקסה, נבחר לנשיאות במקומה. מאז סיום כהונתה פעילה קומרטנגה בארגונים בינלאומיים, בהם מועצת מנהיגות העולם ומועדון מדריד. מדיה וקבצים בנושא צ'נדריקה קומרטונגה בוויקישיתוף צ'נדריקה קומרטונגה באתר ממשלת סרי לנקה צ'נדריקה קומרטונגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) LANKALIBRARY FORUM • View topic - "Queen of Thieves" by "one-armed bandit&quot
הפארק הלאומי טה אורוורה

הפארק הלאומי טה אורוורה (באנגלית: Te Urewera National Park) הוא פארק לאומי במרכז האי הצפוני של ניו זילנד, בצפון מזרח חבל הוקס ביי. הפארק משתרע על שטח של 2,127 ק"מ רבוע הכוללים את אגם ואיקרמואנה, שנוצר לפני 2200 שנה על ידי מפולת אדירה שחסמה את נהר Waikaretaheke, וכן את היער הטבעי הגדול ביותר שנשתמר באי הצפוני. האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1954 ובצמוד אליו נמצאת שמורת היער פהירינקי (Whirinaki Forest Park). הפארק הלאומי טה אורוורה הוכרז ב-28 ביולי 1954 על שטח מצומצם באגן ההיקוות של אגמי ואיקרמואנה וואיקראיטי. שטחו הפארק הורחב בצורה משמעותית בשנת 1957, והורחב שוב מספר פעמים בשנות ה-60 וה-70. בתוך שטח הפארק נמצא מסלול ההליכה המקיף את אגם ואיקרמואנה-אחד הטרקים היפים והחשובים באי הצפוני. כמו כן טה אורוורה מגן על האזור הגדול ביותר ביער קדום שנותר באי הצפוני ובו כמעט כל מיני הציפורים המקומיות של ניו זילנד. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי טה אורוורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי טה אורוורה הפארק הלאומי טה אורוורה באתר ה-DOC, מחלקת השימור של ניו זילנד הפארק הלאומי טה אורוורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Te Urewera, newzealand.com ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמואל גובאט

הבישוף סמואל גובאט (בגרמנית: Samuel Gobat;‏ 26 בינואר 1799 – 11 במאי 1879) היה כומר ומיסיונר פרוטסטנטי שווייצרי, אשר שימש כבישוף הפרוטסטנטי השני של ירושלים. סמואל גובאט נולד בעיר ברן שבשווייץ. בין השנים 1823–1826 שמש גובאט במסיון בעיר בזל. לאחר תקופה זאת נסע ללונדון ופריז ורכש ידע בשפה הערבית ובשפת הגעז. מצויד בידיעותיו שפת הגעז יצא בשליחות מיסיונרית לאתיופיה. בין השנים 1830–1835 ערך שני מסעות לאתיופיה. הראשון בין השנים 1830–1832 והשני בין השנים 1835–1836. בסך הכול שהה כשלוש שנים באתיופיה. גובאט נאלץ לעזוב את אתיופיה בגלל מחלות קשות שתקפו אותו בארץ זאת. את שנותיו אלו הנציח בספר המתאר את הקורות אותו בשליחותו שם. לאחר חזרתו מאתיופיה שהה מספר שנים באי מלטה, שם הוא השתתף בהכנת תרגום של התנ"ך לשפה הערבית. בשנת 1846 מונה גובאט לבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים. מינוי זה היה פרי פשרה בין גרמניה לאנגליה בדבר זהותו של הבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים. הממשלות של אנגליה וגרמניה אמנם החליטו על הקמת כנסייה פרוטסטנטית משותפת לאנגליקנים וללותרנים בירושלים הייתה מחלוקת בדבר זהותו של מי שיעמוד בראשות כנסייה זאת. הגרמנים היו מעוניינים בבישוף גרמני והאנגלים היו מעוניינים בבישוף אנגלי. כפשרה הוחלט על מינוי של גובאט שמוצאו השווייצרי הפך אותו למועמד מוסכם על שני הצדדים. גובאט שמש כבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים במשך למעלה משלושים שנה. במשך תקופה זאת הוא פעל לביסוסה של הכנסייה הפרוטסטנטית בארץ ישראל ואף בעבר הירדן, לשם ערך מסעות להפצת האמונה הנוצרית הפרוטסטנטית. בשונה מקודמו בתפקיד, הבישוף מיכאל שלמה אלכסנדר, פעילותו המיסיונרית של גובאט התמקדה במאמיני הכנסיות המזרחיות והקתוליות בארץ ישראל. קודמו, הבישוף אלכסנדר, שהיה יהודי מומר התמקד בהפצת הנצרות הפרוטסטנטית בקרב היהודים. גובאט לא התנגד לקבלת יהודים מומרים לכנסייה אך השתדל לקבל רק מומרים 'לשם שמיים' ולא כאלו שפנו לנצרות מסיבות חומריות וכדומה. כחלק מפועלו המיסיונרי, גובאט גם הקים בארץ ישראל בתי ספר רבים שלימדו קרוא וכתוב בקרב תושבי הארץ, נוצרים ואף מוסלמים. בין המוסדות הללו היה בית ספר תיכון לנערים על הר ציון. מוסד זה כונה על שמו - בית הספר גובאט ופעל במשך שנים ארוכות לאחר מותו. בין כתליו למדו יחדיו נוצרים, מוסלמים ואף מעט תלמידים יהודים. גובאט נקבר בבית הקברות הצמוד למוסד החינוכי שהקים בהר ציון. בשנת 1884 יצא לאור בבזל ספר הסוקר את תולדות חייו. בספר זה נעשה שימוש ניכר בחומרים אוטוביוגרפים. הספר תורגם גם לשפה האנגלית. מדיה וקבצים בנושא סמואל גובאט בוויקישיתוף סמואל גובאט - ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל) באתר הכנסייה האנגליקנית בירושלים (באנגלית)
כנר ראשי

הכנר הראשי (גם: קונצרטמייסטר) הוא "מנהיג" התזמורת הקלאסית, משנה בתפקידו למנצח, ולמעשה הנגן המוביל את התזמורת כולה ובפרט את כלי הקשת. הכנר הראשי אחראי על המשמעת ומילוי אחר הוראות המנצח ועל חזרות הנערכות ללא נוכחות המנצח, וזאת בנוסף לתפקידו ככנר המוביל את סקציית הכינור הראשון בתזמורת סימפונית או תזמורת כלי קשת. על פי סידור התזמורת הנהוג, הכנר הראשון יושב ליד המנצח, משמאלו, בצד הקרוב לקהל. בין תפקידיו: במהלך החזרות, הכנר הראשי מכתיב את כיווני הקשתות לכל נגני כלי המיתר, נותן הערות קלות, ודואג לסדר ואחדות בין הנגנים. הוא מנהל את החזרות בהיעדרו של המנצח. בתחילת הקונצרט, נהוג שכל כלי המיתר מכוונים את הכלים על פי הכיוון של הכנר הראשי, לאחר שהתאים את כיוונו לאבובן הראשון. בנוסף, כאשר נכנס המנצח או הסולן לבמה התזמורת קמה על פי סימן של הכנר הראשי, ומקובל שהמנצח או הסולן לוחצים את ידו של הכנר הראשי (בתזמורות ובמדינות מסוימות, מקובל גם שהכנר הראשי עומד על מנת לתת הנחיה לאבובן הראשון לתת את הצליל לה או שהוא נכנס לאחר התזמורת, בנפרד, וקד קידה בשמה). במהלך הנגינה, הכנר הראשי מוביל את התזמורת על ידי מחוות קלות בגופו. לעיתים, ביצירות סימפוניות, ישנו תפקיד לכינור סולו. במקרים כאלו, כאשר לא מדובר בתפקיד לכנר סולן אלא בקטעים קצרים יחסית בתוך היצירה, הכנר הראשי ינגן את התפקיד (על כל פנים, דברים אלו נכונים לכל ראש סקציה, לאו דווקא לכנר הראשון). גם בהרכבים קאמריים, כגון רביעיית מיתרים, נהוג שהכנר הראשון מוביל את ההרכב. גם במקרה זה, הדבר בא לידי ביטוי כמו בתזמורת, בהנהגת ההרכב, שמירת האחדות בין הנגנים, כיוון הכלים והובלת ההרכב בזמן הנגינה. בהשאלה תפקיד זה ממולא על ידי נגן הקלרינט בתזמורות כלי נשיפה. מדיה וקבצים בנושא כנר ראשי בוויקישיתוף
קימל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כרוויה תרבותית – צמח ממשפחת הסוככיים, אשר צומח באירופה ובאסיה, ממנו מופק תבלין הקימל קימל אשכולות אדריכלים – משרד אדריכלים ישראלי אישים ג'ימי קימל – מנחה וקומיקאי אמריקאי האסבנד קימל – אדמירל ומפקד כוחות ארצות הברית בחזית האוקיינוס השקט בעת המתקפה על פרל הארבור במלחמת העולם השנייה סול קימל – פיזיקאי ישראלי רון קימל – מדען מחשב ישראלי קאמל (פירושונים)
מיכאל שלמה אלכסנדר

מיכאל שלמה אלכסנדר (1 במאי 1799 – 23 בנובמבר 1845) היה יהודי מומר אשר שמש כבישוף האנגליקני הראשון של ירושלים. מיכאל שלמה אלכסנדר נולד בעיירה שיינלנקה (Schönlanke) בפולין גדול שבפרוסיה (כיום טצ'אנקה (אנ') בפולין) למשפחה יהודית מאנגליה. אביו היה רב. בשנת 1820 היגר לאנגליה והתפרנס מהוראת מקצועות היהדות במשפחה יהודית. בשנת 1823 התמנה לחזן ושוחט בעיר נוריץ', שם התוודע לנצרות ונוצר קשר בינו לבין ארגון מיסיונרי. בשנת 1825 המיר את דתו לנצרות. לאחר המרת דתו עבר ללמד עברית בעיר דבלין. בשנת 1827 מילא שליחות מיסיונרית בדנציג שבפרוסיה. בין השנים 1831–1841 היה פרופסור בקינגס קולג' שבלונדון וסייע ברענון התרגום העברי לברית החדשה. בחודש אוגוסט בשנת 1840 חתם אלכסנדר, ביחד עם עוד כמה מומרים, על מכתב מחאה כנגד עלילת הדם בדמשק. בדצמבר 1841 הוא הוסמך כבישוף ויצא למסע לירושלים על-מנת לייסד שם בישופות פרוטסטנטית. בירושלים פעל להפצת הנצרות בקרב היהודים ולהקמת מוסדות אנגליקנים בארץ ישראל. הוא רכש בית לכנסייה, הקים בית ספר למלאכה עבור יהודים, הקים גרעין של שירותי רפואה עבור יהודי ירושלים ועוד. פעילותו המסיונרית של אלכסנדר לא מצאה חן בעיני גורמים מסוימים במשרד החוץ הבריטי. הקונסול הבריטי בירושלים באותה העת, ויליאם טנר יאנג, התנגד לפעילויותיו המיסיונריות של אלכסנדר וניסה להצר את צעדיו. בואו לארץ ישראל דרבן את הכנסייה הקתולית והכנסייה היוונית-אורתודוקסיות להגביר את פעילותן בארץ ישראל כמשקל נגד לפועלם האפשרי של הפרוטסטנטים בקרב הנוצרים בארץ ישראל. בשנים שלאחר בואו של סמואל גובאט לירושלים, בשנות הארבעים של המאה התשע עשרה, הוקמו הנציגויות של הכנסייה הקתולית (לטינים ויוונים קתולים) והכנסייה של היוונים אורתודוקסים בירושלים. בשנת 1845 נפטר הבישוף אלכסנדר במצרים, שם שהה בדרכו לאנגליה. הוא נקבר בבית הקברות האנגליקני על הר ציון. לאחר מותו מונה השווייצרי סמואל גובאט לבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים. מדיה וקבצים בנושא מיכאל שלמה אלכסנדר בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הכנסייה האנגליקנית בירושלים (אנגלית) ביוגרפיה מורחבת באתר הקהילה המשיחית של אירוויין, קליפורניה
צ'ט בייקר

צ'זני הנרי "צ'ט" בייקר ג'וניור (באנגלית: Chesney Henry "Chet" Baker Jr;‏ 23 בדצמבר 1929 – 13 במאי 1988) היה מוזיקאי, זמר וחצוצרן ג'אז אמריקאי. בייקר נולד וגדל בייל, אוקלהומה. אביו היה גיטריסט והנחיל לבנו את האהבה למוזיקה כשבגיל צעיר הפגיש אותו עם הטרומבון, אותו החליף מאוחר יותר בחצוצרה. לימים יהיה לאחד מנגני החצוצרה המובילים והמפורסמים בעולם הג'אז. במהלכם של כמעט ארבעה עשורים הוציא בייקר עשרות אלבומים. בתחילת שנות החמישים החל לנגן ביחד עם סטן גץ ופריצתו הגדולה הגיעה כאשר הוזמן על ידי צ'ארלי פארקר לנגן עמו. לאחר מכן צ'ט החל גם לשיר, בקול רך וענוג, שעורר הדים רבים בעולם המוזיקה. רבים תהו שמא עדיף שיתרכז בנגינה בלבד, אך היו רבים ששירתו חדרה ללבם. בין הביצועים המפורסמים שלו נכללים "The Thrill Is Gone"‏, "My Funny Valentine",‏ "I Fall in Love Too Easily"‏ ו-"Ev'ry Time We Say Goodbye". בשנת 1979 הוא הקליט את האלבום "No Problem". כמו רבים מחבריו, בייקר סבל מהתמכרות לסמים. ההתמכרות להרואין השפיעה לרעה על הקריירה שלו, והוא ריצה עונש מאסר בבית סוהר באיטליה, ומאוחר יותר אף גורש מגרמניה המערבית ומאנגליה עקב עבירות הקשורות בסמים. את שנותיו האחרונות העביר בייקר בעיקר באירופה. ב-13 במאי 1988, הוא נפל מחדרו שבקומה השנייה של מלון באמסטרדם, נפגע בראשו ומת, בגיל 58. בחדרו ובגופו נמצאו כמויות גדולות של הרואין וקוקאין. אחרי מותו היו שטענו שנדחף מהחלון ובעצם נרצח, והיו שסברו שהתאבד. היו ראיות לכאן ולכאן אך אף אחת מהטענות הללו לא הוכחה. גופתו הוחזרה הביתה והוא נקבר בבית קברות באינגלווד, קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא צ'ט בייקר בוויקישיתוף צ'ט בייקר, סרטונים בערוץ היוטיוב צ'ט בייקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר Last.fm (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר AllMusic (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר Discogs (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר Songkick (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר Genius צ'ט בייקר, באתר בילבורד (באנגלית) קרן צ'ט בייקר צ'ט בייקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ט בייקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) DownBeat Archives, downbeat.com
אנרגי קוטבוס

פ.צ. אנרגי קוטבוס (בגרמנית: FC Energie Cottbus) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר קוטבוס שבחבל לאוסיץ אשר במדינת ברנדנבורג. המועדון שיחק בעונת 2018/19 בליגה הגרמנית השלישית אך לאחר עונה זו ירד לליגה אזורית צפון-מזרח. רשמית, נוסד המועדון ב-1963 תחת השם אס-צה (SC) אנרגי קוטבוס, ולאחר גלגולים שונים קיבל ב-1990 את שמו הנוכחי. אך במובנים מסוימים ניתן לזהות את שורשיו המוקדמים כבר ב-1919. קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל היא חברת כבוד במועדון. ב-1919 ייסדו כורי פחם מהעיירה מארגה, מועדון כדורגל בשם גליקאאוף מארגה (Glückauf Marga). המועדון התפרק ב-1925 ותחתיו הקימו הכורים מועדון חדש בשם אף-אס-פאו שטורם מארגה (FSV Sturm Marga). ב-1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, ובמסגרת מלחמתה באיגודי עובדים ושאר התארגנויות פוליטיות, אסרה על פעילותו של המועדון. המועדון שב לפעילות לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1949, תחת השם פרנץ מרינג מארגה (Franz Mehring Marga), שבחלוף שנה הוחלף לבה-אס-גה אקטיפיסט בריסקה-אוסט (BSG Aktivist Brieske-Ost). שמו של המועדון שונה שוב ב-1954 לאס-צה אקטיפיסט בריסקה-זנפטנברג (SC Aktivist Brieske-Senftenberg). במהלך שנות ה-50 התמקמה הקבוצה בדרך כלל במרכז הטבלה של הליגה המזרח-גרמנית. בתחילת שנות ה-60 התדרדר המועדון עד לליגה הרביעית. שלטונות מזרח-גרמניה, שנהגו להתערב בענייניהן של אגודות הספורט משיקולים פוליטיים שונים, הורו ב-1963 להעביר את כל השחקנים למועדון אס-צה אנרגי קוטבוס, שאך זה נוסד. באמצע שנות ה-60 יזמו השלטונות ארגון מחדש בכדורגל המזרח-גרמני, במסגרתו הופרדו קבוצות כדורגל מאגודות הספורט שבתוכם פעלו. קבוצת הכדורגל של אס-צה אנרגי התהוותה מחדש תחת השם בה-אס-גה פון בודו קראוץ (BSG Von Bodo Krautz), אך ב-31 בינואר 1966 שונה שמה לבה-אס-גה אנרגי. תאריך זה נחשב כיום למועד הייסוד הרשמי של המועדון. מ-1966 עד 1990 העביר המועדון את זמנו בין הליגה המזרח-גרמנית הראשונה לשנייה. עם איחוד גרמניה ב-1990 שונה שמו בפעם האחרונה לאף-צה אנרגי קוטבוס, והוא מצא את עצמו בליגה הגרמנית השלישית. ב-1997 העפילה הקבוצה לליגה השנייה (הבונדסליגה השנייה), ובשנת 2000 הצליחה להגיע לראשונה לליגה הבכירה. לאחר שלוש עונות בבונדסליגה הראשונה התדרדרה הקבוצה שוב לבונדסליגה השנייה, והחמיצה הזדמנות לעלות שוב בעונה שלאחר מכן, תוך שהיא נאלצת לראות את מיינץ 05 מעפילה על חשבונה רק בזכות הפרש שערים עדיף. בסיום עונת 2005/2006 הצליחה קוטבוס לחזור לבונדסליגה הראשונה, ואת עונת 2006/2007 סיימה במקום ה-13 תוך שהיא מבטיחה לעצמה עונה נוספת בין 18 הגדולות של גרמניה. בעונת 2008/2009 ירדה הקבוצה לליגת המשנה הגרמנית. בסיום עונת 2013/2014 רשמה הקבוצה ירידת ליגה נוספת, כשירדה לליגה השלישית בגרמניה. בסיום עונת 2015/2016 הקבוצה ירדה לליגות האזוריות, שהן הדרג הרביעי בחשיבותו בגרמניה, לראשונה מאז איחוד גרמניה. בעונת 2017/18 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הגרמנית השלישית. בעונת 2020/21 היא משחקת בליגה אזורית צפון-מזרח. מדיה וקבצים בנושא אנרגי קוטבוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנרגי קוטבוס (בגרמנית) אנרגי קוטבוס, ברשת החברתית פייסבוק אנרגי קוטבוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנרגי קוטבוס, ברשת החברתית אינסטגרם אנרגי קוטבוס, סרטונים בערוץ היוטיוב אנרגי קוטבוס, ערוץ באתר Twitch.tv פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
קונסוליה

קונסוליה היא נציגות דיפלומטית ברמה נמוכה משגרירות וגבוהה מ"משרד אינטרסים". בראש הקונסוליה עומד הקונסול. כאשר הקונסוליה מספקת את כל השירותים שמספקת שגרירות, כולל שירותים קונסולריים מלאים, היא תיקרא קונסוליה כללית והעומד בראשה יהיה קונסול כללי. ערך מורחב – נציגות דיפלומטית מוסד השגריר היושב קבע בארץ זרה התחיל באיטליה במהלך המאה ה-15, על ידי דוכסות מילאנו. השגרירים הראשונים נשאו כולם בתואר קונסול האיטלקי. במהלך קונגרס וינה ב-1815 נקבעו "תקנות הסיווג של כוח אדם דיפלומטי" שקבעו מערכת בינלאומית של דרגות דיפלומטיות, וכי שגרירים הם בדרגה ראשונה, צירים בדרגה שנייה, וממונה על היחסים בדרגה שלישית. ב-1963 קובלה בחסות האו"ם אמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים, שהסדירה את היחסים הקונסולריים. קונסוליה היא על פי רוב נציגות משנה, אשר המדינה השולחת מקימה במדינה המארחת בנוסף לשגרירות בריכוזי אוכלוסייה או אתרים בעלי חשיבות. כך למשל, ישראל מחזיקה בקונסוליה באיסטנבול בנוסף לשגרירות שבאנקרה. לפעמים המחלקה הקונסולרית של שגרירות שוכנת באתר נפרד ונחשבת לקונסוליה בפני עצמה לצד השגרירות באותה עיר. כך למשל בתל אביב ישנה שגרירות רוסית ובאתר אחר בעיר קונסוליה רוסית המטפלת במכלול העניינים הקונסולריים. לפעמים קונסוליות מהוות נציגות דיפלומטית האחראית לקשרים עם משטר אוטונומי, כמו הקונסוליה הישראלית בהונג קונג. קונסוליה אחראית להענקת שירותים מטעם המדינה השולחת במדינה המארחת, כמו הענקת אישורי כניסה למדינה (דרכון ווויזה) והענקת שירותים לאזרחי המדינה השולחת. לעיתים קונסוליה מוקמת במקום שבו ישנה אי בהירות לגבי מעמדה הבינלאומי של המדינה בה ממוקמת הקונסוליה. על מנת לשמר את הקשרים עם המדינה שבה הקונסוליה מחד ועל מנת שלא לפגוע באינטרסים מדיניים אחרים של המדינה שלה הקונסוליה מאידך, נוהגות מדינות במקרים כאלו לכנות את המשלחת הדיפלומטית שלהן קונסוליה ולא שגרירות. דוגמה שניתן להביא מיחסי החוץ של ישראל בעשור הראשון לקיומה היא חלק ממדינות העולם העדיפו שלא להגדיר את הנציגויות שלהן בישראל ברמה של שגרירות והסתפקו בקונסוליה בלבד. כך למשל נהגו הודו, אתיופיה, פורטוגל ועוד. קונסול כבוד דרג דיפלומטי אטלס כרטא, שנים ראשונות, תש"ח-תש"ך, עמ' 90