laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נימפאיום

נימפאיום (ביוונית עתיקה νυμφαίον; בלטינית nymphaeum) הוא מבנה מקדש שהוקם ביוון העתיקה וברומא העתיקה לפולחן הנימפות. בתקופות קדומות שימשו אתרי טבע בסמוך למעיינות, או בצוקי סלע שלרגלייהם מעיינות, אשר היוונים והרומים האמינו שהתגוררו באזורם נימפות, כמקדשים עבור הנימפות. בהמשך נבנו מבנים מלאכותיים ובהם מזרקות מים על מנת לשמש כמקדשים. בין הדוגמאות הידועות למבנים מסוג זה ניתן למנות את הנימפאיום שהתגלה בג'רש שבעבר הירדן, אשר נבנה בשנת 191. מבנה זה הוקם סביב מעיין, כאשר הקומה התחתונה צופתה בשיש, הקומה השנייה בטיח צבוע ומעל המבנה הייתה כיפה. עוד בתקופת האימפריה הרומית הפך מבנה הנימפאיום ממבנה מקודש למבנה חילוני שנבנה לצורכי נוי בבתי העשירים. דוגמאות למבנים אלו התגלו בפומפיי, הרקולנאום ובאוסטיה, וכן בוילה אדריאנה שבטיבולי שבאיטליה. שרידיהם של כ-20 מבנים מעין אלו התגלו בעיר רומא. השימוש בנימפאיום כמבנה נוי ופנאי נמשך גם בתקופת הרנסאנס ודוגמה למבנה מסוג זה הוא הנימפאיום שנבנה בוילה ג'וליה שברומא על ידי ברתולומאו אמאנאטי בין השנים 1550–1553. מדיה וקבצים בנושא נימפאיום בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא עתיקה, מבני נימפאיום ברומא העתיקה (באנגלית) נימפאיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סנטפדור

סנטפדור (בקטלאנית ובספרדית: Santpedor) היא עיירה בת כ-7,554 תושבים (נכון ל-2019) בקטלוניה שבספרד. העיירה נמצאת צפונית למנרסה, בפרובינציית ברצלונה. שם העיירה הוא גלגול של "Sant Pere d'Or" (בעברית - סן פדרו הזהוב), על שם הנהר העובר באזור, "ריו דה אורו" (נהר הזהב). רוב תושבי סנטפדור עוסקים בחקלאות. בסנטפדור יש גם אזורי תעשייה מתפתחים. מתחילת המאה ה-21 החלו לעבוד על שימור הביצות שמדרום לעיירה, שם התגלה מין ציפור מעניין. הפסטיבל העירוני נערך בשבוע השני של יוני. "פריה דה סן מיגל", שנקרא באופן רשמי "פירה דה סנט מיקל", נחגג ב-2 וב-3 באוקטובר. בין האישים המפורסמים שנולדו בעיירה סנדרה סנג'או, סולן תזמורת כלי הזמר הצוענים של ברצלונה (BGKO), ופפ גווארדיולה, שחקן קבוצת הכדורגל ברצלונה לשעבר והמנהל הנוכחי של מנצ'סטר סיטי. מדיה וקבצים בנושא סנטפדור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטפדור גיליון מידע אודות העיירה מידע על העיירה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשר תותחים

בְּשר תותחים, באנגלית: Cannon fodder, הוא כינוי מחאתי לחיילים (בעיקר זוטרים) הנשלחים למותם בהמוניהם, בקרב אבוד מראש או חסר תכלית; הביטוי קורא תיגר על שולחיהם, המקריבים אותם באש האויב. כמו במלחמת החפירות של WWI, שבה נשלחו חיילים בהמוניהם לחזית, כשברור היה שרבים ייהרגו בה. - הביטוי ממשיל אותם למספוא בהמות (Fodder), המיועד לכלי הנשק של האויב. הצירוף משמש גם במשמעות מושאלת למחאה על כל ביטוי של זילות בחיי אדם (גם אזרחים), בפרטיותו ובזכויותיו, לשווא או לטובת רווח אישי וזר. לפעמים הוא משמש שם כוללני ומזלזל לחיל הרגלים (בשונה מחילות "איכותיים יותר" כביכול, כמו חיל האוויר, שאינם פוגשים את האויב בקרב פנים אל פנים) או לקרבן חסר ישע, המצוי בעמדת נחיתות ברורה ועלול לספוג בשל כך הפסד, השפלה ופגיעה מהחזק ממנו. ביטוי דומה בתחום הקולנוע הוא "חולצה אדומה" המתייחס לדמויות שכל תפקידן הוא להיהרג על ידי הגיבור או על ידי הנבלים ביצירה. ואכן, דמויות כמו חיילי הסער של האימפריה במלחמת הכוכבים או נינג'ות רעות בסרטי אמנויות לחימה משמשות כבשר תותחים עבור דמויות הגיבורים. הביטוי מוזכר בפזמון "חייל שוקולד" שנכתב ובוצע על ידי להקת החלונות הגבוהים באלבום הנושא את שמה מ-1967. המשלת חיילים ל"מזון שנצרך על ידי מלחמות" מתוארכת למאה ה-16, משום שהיא מצויה ביצירתו של ויליאם שייקספיר, הנרי הרביעי (בנוסח food for powder – מזון לאבק שרֵפה). התיעוד הראשון של הביטוי עצמו מצוי בצרפתית: פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, מחה בפמפלט שהוציא בשנת 1814 על זילות חיי החיילים בצבא נפולאון, לקראת סוף שלטונו של הקיסר הצרפתי. לביטוי זה מקבילות בספרדית, (carne de cañón).בגרמנית (kanonenfutter). הביטוי קנה לו שביתה במלחמת העולם הראשונה. מגן אנושי רסס והתפלל "De Buonaparte et des Bourbons" How World War I gave us 'cooties', Jonathan Lighter, cnn.com, June 25, 2014. אוחזר ב-20 ביולי 2015.
נקע מולד של מפרק הירך

נקע מולד של מפרק הירך (באנגלית: Developmental Dysplasia of the Hip, ובקיצור DDH; נקרא גם Congenital Dislocation of Hip, ובקיצור CDH), היא תופעה המתרחשת לרוב בלידה. מדובר בפריקה מלאה או חלקית של מפרק הירך, או בפיגור בהתפתחות גג מפרק הירך תקופה קצרה לאחר הלידה. נקע במפרק הירך נפוץ במקרים בהם הרחם צר וצפוף ו/או שהתינוק גדול יחסית, או במקרים של לידת עכוז. המנח התקין של מפרק הירך כאשר הוא במגע עם שקע תואם באגן. כאשר החיבור בין עצם המפרק לשקע אינו תקין, פרק הירך, שאמור לשאת את מירב משקל האדם, לא יתפקד כראוי. שכיחות התופעה היא כשני מקרים לאלף לידות, והיא מתגלה לרוב בשלב מוקדם. בלידות עכוז שכיחות התופעה גדולה יותר. חוסר אבחון ואי מתן טיפול מהיר בתופעת פריקת הירך עלולים לגרום להתפתחות לא תקינה של הרגל, שעשויה להוביל לצליעה, לקיצור הרגל, לגדילה עקומה של המפרק ולחוסר שוויון וא-סימטריה בירכיים ובאגן ולהתפתחות דלקת מפרקים ניוונית של מפרק הירך. אבחון פריקה בתינוקות מתבצע על ידי בדיקה גופנית של רופא, בבדיקת אולטרה סאונד או בצילום רנטגן (תלוי בגילו של התינוק הנבדק). בישראל, נבדקים תינוקות על ידי רופא לאחר הלידה באמצעות מישוש והסתכלות על מבנה העצמות של התינוק וחיפוש של א-סימטריה בין קפלי הישבן והמפרקים הגמישים. במקרה של חשש לנקע, נשלח התינוק לאבחון אולטרה-סאונד. המשך ההשגחה מבוצע במסגרת התחנות לבריאות המשפחה (טיפת חלב). הטיפול בתופעה מתבצע במספר אופנים שכיחים: "רתמת פבליק" - מערכת של רצועות המחזיקות את פרק הירך במקומו התקין, עד שהרקמות הרכות סביב הפרק חזקות דיין ומספקות יציבות לפרק. כרית פיסוק - פועלת בצורה דומה ל"רתמת פבליק". סד מיוחד לאזור המפרקתי - סד רפואי קשיח המונע תנועה מגושמת של מפרק הירך עד להתחזקות הסחוס והרקמות שמסביבו. תינוק בעל רצועות קיבוע דיאגרמה של רצועות המולבשות על תינוק דיאגרמה של כרית פיסוק המולבשת על תינוק שימוש ברצועות האמורות להיעזר בכוח המשיכה לשם טיפול בבעיה לכל השיטות מטרה דומה; פיסוק של הירכיים, כדי לקבע את ראש עצם הירך ולהחזירו למקומו הטבעי. ברוב המקרים הבעיה נפתרת זמן קצר לאחר השימוש בשיטות אלו, אולם במקרים מסוימים מגבסים את רגליו של התינוק (מהחזה ועד הרגליים). במקרים מסובכים וחריגים אף יותר, מבצעים אקט כירורגי; שיחזור של מפרק הירך, תוך שינוי המבנה הגרמי שלו על ידי חיתוך העצם וחיבורה בעמדה המקנה לפרק יציבות בתוך שקע האגן. ההחלטה באיזו שיטה להשתמש מתבצעת בהתאם למצב המפרק, חומרת הבעיה ומשך הזמן לאחר הלידה שבה התפתחה הבעיה. פריקה סחוס מדיה וקבצים בנושא נקע מולד של מפרק הירך בוויקישיתוף פריקה של מפרק הירך אצל תינוקות על הקו עם דליק ווליניץ, הילדה נולדה עם מפרק ירך גמיש, מה עושים? - המשפחתון, באתר הארץ, 15 ביוני 2015 science/congenital-hip-dislocation נקע מולד של מפרק הירך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מלניזם

מֵלַנִיזְם (או בעברית: שְׁחֹרָנוּת) היא תופעה של כמות גבוהה של פיגמנטים שחורים (או כמעט שחורים) בעור, בנוצות או בשיער של בעל חיים, כתוצאה מנוכחות מלנין בכמות רבה. בניגוד לחיות אחרות מאותו מין, הפרט הנגוע במלניזם שחור לגמרי, כמו למשל פנתרים שחורים. מלניזם הוא תופעה הפוכה ללבקנות ולאוציזם (אנ') שבהן יש העדר מלנין. מבחינה גנטית, התופעה מתייחסת לפנוטיפ שבו הפיגמנטציה של בעל חיים מבוטאת כולה. אצל בני אדם, ביטוי למצב הוא המחלה מלנוזיס (שחמת). קיים גם מצב של מלניזם כביכול (או פסאודו-מלניזם) שבו קיימת הגברה או הגדלה של אזורים בעור שבהם יש פיגמנטציה ונראה כאילו יש רצף ביניהם. מלניזם הוא לעיתים קרובות תוצאה של מוטציה גנטית, אבל יכול לנבוע גם מגורמים אחרים, כמו חשיפה לטמפרוטורות קיצוניות בזמן ההריון, שגורם לשינוי בשעתוק או בתרגום הגנטי. מלניזם יכול גם להיות מושפע משינויים סביבתיים והמקרה הידוע נקרא "מלניזם תעשייתי"- כך למשל, במקרה של מלניזם בעש "המודד המפולפל" בבריטניה, דבר המשמש גם כדוגמה לברירה טבעית. צפע מצוי, מופע כהה במיוחד שאינו נפוץ (מלניסטי). רמת הגולן, מאי 2007. שרקן עם מלניזם סנאי עם מלניזם פנתר שחור ברבור שחור איאם סמני אדמוניות יתר (אריתריזם) מדיה וקבצים בנושא מלניזם בוויקישיתוף מילון אינפומד מלניזם (אורכב 07.02.2009 בארכיון Wayback Machine) שְׁחֹרָנוּת במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית ארז גרטי, אבולוציה במהפכה התעשייתית, דוידסון אונליין, 20 בנובמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הנזה רוסטוק

מועדון הכדורגל הנזה רוסטוק (בגרמנית: .Fußballclub Hansa Rostock e. V) הוא מועדון כדורגל גרמני, הממוקם בעיר רוסטוק שבמקלנבורג-מערב פומרניה. המועדון משחק בליגה הגרמנית השלישית. המועדון נחשב לאחד המצליחים ביותר במזרח גרמניה, ושיחק מספר עונות בבונדסליגה, הליגה הגרמנית הבכירה. המועדון נוסד ב-1 בנובמבר 1954 בשם ספורטקלאב אמפור רוסטוק. קבוצת הכדורגל של המועדון לא הצליחה לגייס כדורגלנים מקומיים ולכן גייסה שחקנים מקבוצת אמפור לאוטר מהעיר לאוטר, הנמצאת ליד הגבול עם צ'כיה. היריבה הגדולה ביותר של האנזה רוסטוק היא סנט פאולי שאוהדיה מזוהים עם השמאל הרדיקלי. נכון ל-18 ביולי 2022 גרמניה קארסטן יאנקר פינלנד יארי ליטמאנן גרמניה אוליבר נויביל ניגריה ויקטור אגאלי שוודיה מרקוס אולבק שוודיה ראדה פריצה טוגו באשירו סאלו מדיה וקבצים בנושא הנזה רוסטוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנזה רוסטוק (בגרמנית) הנזה רוסטוק, ברשת החברתית פייסבוק הנזה רוסטוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הנזה רוסטוק, ברשת החברתית אינסטגרם הנזה רוסטוק, ברשת החברתית טיקטוק הנזה רוסטוק, ברשת החברתית LinkedIn הנזה רוסטוק, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיריקון (סרט)

סטיריקון (באיטלקית: Fellini Satyricon) הוא סרט איטלקי משנת 1969 אשר בוים על ידי פדריקו פליני, ומבוסס בצורה חופשית על הנובלה "סטיריקון" מאת פטרוניוס. הסרט מציג את רומא העתיקה בתקופה בה הנצרות לא הייתה קיימת, ובה כללי ההתנהגות היו שונים מאלו של ימינו. גדעון בכמן צילם סרט תיעודי בשם Ciao, Federico!, על תהליך צילומי הסרט סטיריקון. סטודנט ל"חיים", כפי שהוא מוצג בסרט, מחפש את פשר חייו במסע התבגרות. הוא מתנדנד בין אהבתו לצעיר בן גילו ובין אהבתו לילד צעיר. בסופו של הסרט, לאחר שהרג את אלוהים בעקבות התקף שחווה, אחרי שראה כיצד אוכלים את גופו של המשורר המת, מתחבר הגיבור לחבורת מלחים צעירים העומדת להפליג למרחקים. על רקע ציורי קיר ההולכים ונמוגים שומעים את קולו האופטימי של המספר, האומר שיש עוד כל כך הרבה לראות בעולם, כל כך הרבה לגלות. שהעולם כה יפה ומבטיח. מדיה וקבצים בנושא סטיריקון בוויקישיתוף "סטיריקון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטיריקון", באתר נטפליקס "סטיריקון", באתר AllMovie (באנגלית) "סטיריקון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סטיריקון", באתר אידיבי "סטיריקון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נורית גרץ, מדויק יותר מבודריאר, נוקב יותר מטרנטינו, באתר הארץ, 30 בינואר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים איטלקיים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבליו

אבליו (Abellio או Abelio) או אבליוני (Abelionni) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ באזור עמק גארון שבגאליה אקוויטניה (דרום מערב צרפת של ימינו). בעקבות כתובות שהתגלו באתר סבורים המומחים כי אבליו היה אל עצי התפוח. מומחים סבורים כי שמו של האל הוא למעשה שיבוש שמו של האל אפולו מהמיתולוגיה היוונית (אשר נקרא בכתובות יווניות שהתגלו בכרתים בשם "אבליוס" (Αβέλιος) ובלטינית לעיתים "אפלו" (Apello). בעקבות השוואה זו סבורים המומחים כי אבליו היה אל השמש או כי מדובר בהשפעה רומית מאוחרת על המיתולוגיה הקלטית בעקבות מפגש התרבויות. Patricia Turner, Charles Russell Coulter, Dictionary of Ancient Deities, Oxford University Press US, 2001 מדיה וקבצים בנושא אבליו בוויקישיתוף היחס בין אבליו ואפולו (אורכב 07.01.2020 בארכיון Wayback Machine)
פאגוס (אל)

פאגוס (בלטינית: Fagus - עץ אשור) היה אל עצי האשור במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בדרום גאליה (צרפת של ימינו), לרגלי הרי הפירנאים. באזור הוט-פירניי (Hautes-Pyrénées) התגלתה כתובת המוקדשת לאל בשפה פרוטו-בסקית. Patricia Turner, Charles Russell Coulter, Dictionary of Ancient Deities, Oxford University Press US, 2001 Lesley Adkins, Roy A. Adkins, Handbook to Life in Ancient Rome, Oxford University Press US, 1998 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יומני גבע

יומני גבע היו יומני קולנוע שהפיקה חברת "סרטי גבע" והוקרנו בבתי הקולנוע בישראל כיומני חדשות לפני הסרט העיקרי בשנים 1952–1970. את "סרטי גבע" הקימו חלוצי הקולנוע הישראלי, המפיקים מרדכי נבון ויצחק אגדתי, אחיו של ברוך אגדתי. יומני הקולנוע של האולפנים הוקרנו בבתי קולנוע טרם ההצגה הראשית, לסירוגין עם יומני הקולנוע של המתחרה, "יומני כרמל". למרות שאולפני גבע היו חברה פרטית, והיומנים היו יוזמה מסחרית, ברקע להפקת היומנים גם מעורבות פוליטית של דוד בן-גוריון, אשר דחף להפקת היומנים המתחרים ל"כרמל" לאחר שאלה האחרונים היו בשליטה חלקית של שרי הפנים של הפועל המזרחי. היומנים היו למעשה המשך של סדרת יומנים קודמת, שהופקה על ידי קולקטיב האמנים החולוני "קולון-גבע" בין 1950 ל-1952 והיוזם הראשי של יומנים קדומים אלה, שאול גוסקינד, המשיך לפעול להפקת יומני גבע. אות הפתיחה של יומני גבע היה המנגינה "World of Sport". בין הקריינים של יומני גבע בלטו קרייני קול ישראל גדעון לב-ארי ואלימלך רם. רבים מן היומנים בוימו על ידי הבמאי נתן גרוס והצלמים אדם גרינברג ודוד גורפינקל התחילו את דרכם ב"גבע". עם הקמת הטלוויזיה הישראלית ב-1969 ירד הביקוש ליומני חדשות קולנועיים, ויומני גבע הופסקו. הסרט "שגעון של מולדת" מ-1980 מכיל אסופה של קטעי יומני גבע מן השנים 1953 ועד להפסקת שידורם. התמלוגים מהקרנת יומני גבע היו מוקד לסכסוך משפטי בין השותפים לשעבר בחברת האולפנים המאוחדים (עיזבונו של נבון המיוצג על ידי חברת "ברקי פטה המפריס" מחד ואולפני הרצליה, מפיקיהם של יומני כרמל מאידך). יומני כרמל קטע יומן: חיי הלילה בתל אביב, ynet נירית אנדרמן, היומן האחרון: פרידה אחרונה מאולפני גבע, באתר הארץ, 11 במרץ 2011 הוסרטו משחקי הנבחרת במוסקבה והשתתפות הצנחנים בהתחרות, דבר, 19 באוגוסט 1956 יורם פרי, שערוריה ושמה קולנוע, דבר, 1 בינואר 1965 אוסף יומני החדשות של אולפני הרצליה כולל את יומני כרמל הרצליה ואת יומני גבע, באתר סינמטק ירושלים יצחק דנון, ‏ביהמ"ש: "יומני גבע" אינם שייכים לאולפני הרצליה; ישיבו כל רווח שהפיקו מהם, באתר גלובס, 25 במרץ 2008 פסק הדין בעליון - ז. גלסברג, פסיקה: פיצויים ללא הוכחת נזק – סעד שאינו תמיד זמין, פיטפוטנטים, 11 באפריל 2012
מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית

מיכאל השלישי (ביוונית: Μιχαήλ Γ'), המכונה גם השיכור (ביוונית: Μεθυστής‏; 19 בינואר 839 או 840 – 23 או 24 בספטמבר 867) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 842, כשהיה בן שלוש, לבין שנת 867 בה נפטר. מיכאל השלישי היה הקיסר השלישי והאחרון לשושלת האמוריאנית. מיכאל השלישי היה נכדו של מייסד השושלת הקיסר מיכאל השני ובנו של הקיסר תאופילס ואשתו תאודורה השנייה. עוד כשהיה תינוק מינה אותו אביו למשרת קיסר נוסף, וכשהיה בן שלוש, ב-20 בינואר 840, מונה לקיסר יחיד. אימו, תיאודורה, מונתה כעוצרת. במהלך תקופת מלוכתה הצליחה לבלום את מתקפות הערבים וגילתה להט דתי. בין היתר, רדפה בשם אמונתה את כת הפאוליציאנים והחזירה את פולחן הצלמים, והביאה לסיום את משבר האיקונוקלאזם. לעומת זאת, היא הזניחה את חינוכו של מיכאל והוא התקרב לדודו, בארדאס. זה האחרון הסית אותו נגד אימו, וב-856 הצליח לגרום לשליחתה למנזר. ב-857 נטל מיכאל השלישי את מושכות השלטון לידיו באופן רשמי. בשנת 863 פגעו צבאותיו של מיכאל קשות בצבא החליפ'ות העבאסית והאמיר ובנו מתו באותו הקרב. בשנת 866 פקד על עוזרו בסיליוס, שירצח את דודו (בו הוא חשד כי הוא חותר תחתיו). בסיליוס עשה כמצווה, ומונה לכהן לצידו של מיכאל כקיסר נוסף. ב-867 הגיעה שמועה לאזניו של בסיליוס, כי מיכאל מתכוון להחליפו, לכן רצח אותו, והפך לבסיליוס הראשון מייסדה של השושלת המקדונית. האימפריה הביזנטית קיסרי ביזנטיון מדיה וקבצים בנושא מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
עמיחי

האם התכוונתם ל... עמיחי (הוצאת ספרים) – הוצאת ספרים בישראלית (נוסדה ב-1949) פרס יהודה עמיחי – פרס ספרותי חשוב, שנוסד לזכרו של המשורר יהודה עמיחי שלמור אבנון עמיחי – אחת מחברות הפרסום הגדולות בישראל עמיח"י – עמותת משפחות לילדים מיוחדים בישראל עמיחי (תנועת נוער) – תנועה ציונית לאומית בישראל עמיחי (יישוב) – יישוב בגוש שילה אישים: אתיאל עמיחי – קצין בכיר בצה"ל; ממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי, מפקד מחוז ירושלים, ראש הג"א ונספח צבאי ישראלי באפריקה גדעון עמיחי – קריקטוריסט ואיש פרסום ישראלי יהודה הלוי עמיחי – ראש מכון התורה והארץ יהודה עמיחי – משורר ישראלי חתן פרס ישראל לשירה שלומית עמיחי – מנכ"לית משרד החינוך בעבר
שיטת הסימפלקס

שיטת הסימפלקס (Simplex) היא כינוי למשפחה של אלגוריתמים לפתרון בעיות בתכנון ליניארי. האלגוריתם פותח במקור על ידי ג'ורג' דנציג בשנות הארבעים של המאה העשרים. תוכנות רבות לעסקים וארגונים מכילות מימוש של שיטת הסימפלקס. האלגוריתם עובד בצורה של מעבר בין פתרונות פינתיים בצורה קמורה, ומסתמך על כך שלכל פתרון אופטימלי, קיים פתרון פינתי אופטימלי. בכך, מאפשר האלגוריתם למצוא פתרון אופטימלי. מדיה וקבצים בנושא שיטת הסימפלקס בוויקישיתוף שיטת הסימפלקס, באתר MathWorld (באנגלית) בחירת משתנים עבור בעיות תעבורה (ארכיון) עמוס ארליך, שיטת הסימפלקס ומשמעותה הגרפית, מתוך על"ה 13, 1993 שיטת הסימפלקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסיטת אלכסנדריה

אוניברסיטת אלכסנדריה (בערבית: جامعة الإسكندرية, גאמעת אלאסכנדריה) היא אוניברסיטה באלכסנדריה (מצרים) והאוניברסיטה השנייה בגודלה במצרים כיום, עם 14 פקולטות. האוניברסיטה הוקמה ב-1938 כשלוחה של אוניברסיטת קהיר (שנקראה אז "אוניברסיטת פואד הראשון"). ב-1942 הפכה לישות עצמאית. עד 1952 היא נקראה "אוניברסיטת פארוק". צוות האוניברסיטה היה מעורב במספר פרויקטים בעלי פרופיל בינלאומי, ביניהם ביבליותיקה אלכסנדרינה. בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2010 דורגה האוניברסיטה במקום ה-147 בין 200 האוניברסיטאות הטובות בעולם. פרופסור מרים אלמעאדיד (2001) מקטר. מוחמד שביר שמואל עזר (אחד מנידוני קהיר) אחמד זוויל (2016-1946), חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1999. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת אלכסנדריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת אלכסנדריה (בערבית) אוניברסיטת אלכסנדריה, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת אלכסנדריה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת אלכסנדריה, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת אלכסנדריה, ברשת החברתית LinkedIn אוניברסיטת אלכסנדריה, סרטונים בערוץ היוטיוב הוסמכה לפרופסור באוניברסיטת אלכסנדריה
אומדורמאן

אוּם דוּרְמָאן (בערבית: أُمّ درمان, תעתיק מדויק: אֻםּ דֻרְמָאן) היא העיר השנייה בגודלה בסודאן. העיר שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, מול הבירה ח'רטום. באום דורמאן אוכלוסייה של כ-2.5 מיליון תושבים. העיר היא המרכז המסחרי של סודאן. אום דורמאן, יחד עם הערים הסמוכות ח'רטום וח'רטום בחרי (הנקראת גם צפון ח'רטום) ופרבריהן, יוצרות מטרופולין שבה כ-9.5 מיליון תושבים, המהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והתעשייתי של המדינה. מקור השם אום דורמאן אינו ידוע בוודאות. קיים הסבר לפיו המקום נקרא על שם אימו של אדם בשם דורמאן, שהפעילה קו סירות על נהר הנילוס, שאום דורמאן הייתה אחת מתחנותיו. ב-1883 התקומם "המהדי" מוחמד אחמד נגד המצרים השליטים וניצח אותם בקרב אלעובייד. הוא קבע את מקום מושבו ומפקדתו הצבאית בכפר אום דורמאן. הוא המשיך בניצחונותיו משגבר ב-1885 על כוח מצרי בפיקודו של מושל סודאן, הקצין הבריטי צ'ארלס גורדון, הרג את גורדון, כבש את ח'רטום, והקים את מדינת המהדי. ממשיכו, הח'ליפה עבדאללה אבן מוחמד, קבע את אום דורמאן כבירת מדינתו. הבריטים לא השלימו עם מדינת המהדי, שאיימה על האינטרסים שלהם באזור כולו, וב-1898, בקרב אומדורמאן, גברו כוחות בריטיים על כוחות מדינת המהדי, והח'ליפה נהרג. השליט הבריטי, הלורד קיצ'נר, קבע את ח'רטום כמקום מושב השלטון, וכתר הבירה ניטל מאום דורמאן. אום דורמאן, שאוכלוסייתה בשלהי המאה ה-19 נאמדה בכ-150,000 נפש, הידרדרה ואוכלוסייתה פחתה מאוד (כ-43,000 במפקד 1909). אף על פי שהעיר נהרסה בקרבות, שופץ קברו של המהדי הנמצא בעיר, ועומד על כנו. ב-1928 נבנה הגשר הראשון לח'רטום. העיר החלה להתאושש, ואוכלוסייתה החלה לגדול במהירות, ומכ-43,000 במפקד 1909 צמחה אוכלוסייתה כיום לכ-2.5 מיליון תושבים. במאי 2008 הגיעו לעיר מורדים חמושים מחבל דרפור, וחילופי אש נשמעו ברחבי העיר. 93 חיילים ו-13 שוטרים סודאניים נהרגו בקרב, עד שהמורדים הוכרעו לבסוף על ידי הצבא. אום דורמאן שוכנת בגובה של 178 מטר מעל פני הים. היא שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, סמוך מאוד למפגש של הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול, מול הבירה ח'רטום ומול העיר ח'רטום-בחרי. שני גשרים מחברים את העיר לח'רטום, גשר אום דורמאן הישן, שהובא על ידי הבריטים מהודו, וגשר שמבט, המקשר את העיר לעיר ח'רטום-בחרי. האקלים בעיר הוא מדברי, חם ויבש, בכל עונות השנה. ב-188 ימים בשנה, במדידה רב שנתית, עולה הטמפרטורה אל מעבר ל-35 מעלות צלזיוס, ורק ב-38 ימים היא יורדת אל מתחת ל-18 מעלות. כעיר הגדולה בסודאן וכשכנתה של ח'רטום הבירה, שוכנים בעיר מוסדות לאומיים רבים, ובהם תחנות הטלוויזיה והרדיו של סודאן, המכללה למדעי הטכנולוגיה, התיאטרון הלאומי, והאוניברסיטה האסלאמית של אום דורמאן. מדיה וקבצים בנושא אומדורמאן בוויקישיתוף אומדורמאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אומדורמאן סומנה לראשונה במפה בספרו מ-1799 של הנוסע האנגלי ויליאם ג'ורג' בראון Khartum, Sudan, Weatherbase.com ערך זה הוא קצרמר בנושא סודאן ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סן לואיס

האם התכוונתם ל... סן לואיס (פרובינציה) – פרובינציה במרכז ארגנטינה סן לואיס (ארגנטינה) – עיר בארגנטינה, בירת פרובינציית סן לואיס סן לואיס (קובה) – עיר בדרום-מזרח קובה סן לואיס אוביספו – עיר בקליפורניה סן לואיס פוטוסי (מדינה) – מדינה במרכז מקסיקו סן לואיס פוטוסי – עיר במרכז מקסיקו, בירת מדינת סן לואיס פוטוסי סן לואיס ריו קולורדו – עיר בצפון-מערב מקסיקו סן לואיס (כדורגל) – קבוצת הכדורגל מהעיר עמק סן לואיס – עמק במדינות קולורדו וניו מקסיקו סנט לואיס סן לואי
סן לואיס (פרובינציה)

סן לואיס (בספרדית: San Luis) היא פרובינציה במרכז ארגנטינה, במזרח אזור הקוז'ו. סן לואיס גובלת בפרובינציית קורדובה במזרח, בלה פמפה בדרום, במנדוסה במערב ובסן חואן ובלה ריוחה בצפון. סן לואיס היא אחת הפרובינציות הקטנות בארגנטינה, הן בשטחה (כ-76 אלף קמ"ר) והן באוכלוסייתה (כ-368 אלף נפש). בירתה היא העיר סן לואיס. שטחה של סן לואיס 76,748 קמ"ר, וצורתה מלבנית. דרומה של הפרובינציה מישורי ונמוך, ואילו בצפונה מתנשא רכס סן לואיס, שגובהה של הפסגה הגבוהה ביותר בו הוא 2,150 מ' מעל פני הים. גבולה המערבי של סן לואיס, עם פרובינציית מנדוסה, נקבע על תוואי נהר דסאגואדרו, שמשנה את שמו לסלאדו לאחר מפגשו עם נהר דיאמנטה, הנשפך אליו ממערב. נהר זה הוא הגדול והמשמעותי בפרובינציה. האקלים בפרובינציה יבש, וגשמים יורדים רק בקיץ, בין אוקטובר למרץ. הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 17° ל-23°. בתחומי סן לואיס פארק לאומי אחד, סיירה דה לאס קיחאדאס, המשתרע על פני כ-1,500 קמ"ר בצפון-מערב הפרובינציה. בטרם הגיעו הספרדים לדרום אמריקה, חיו בשטחה של סן לואיס של ימינו בני עמים שונים: מיצ'ילינגואה, קלצ'אקייה, רנקלה, פואלצ'ה ופוונצ'ה. ב-1594 הגיע לאזור לואיס חופרה דה לואאיסה אי מנסס, וייסד את העיר סן לואיס. העיר ננטשה תוך זמן קצר עקב התקפות התושבים הילידים, ונוסדה מחדש ב-1596 בידי מושל צ'ילה, מרטין גרסיה אונייס דה לויולה, בשם סן לואיס דה לויולה נוּאֶבָה מדינה דה ריו סֶקו. מקומה הועתק ב-1643, וב-1689 הועתק שוב, למקומה הנוכחי. ב-1712 הותקפה העיר בידי המאפוצ'ה, ניזוקה באופן חמור ונבנתה מחדש באופן מבוצר יותר. לאחר הקמת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776, סופחה אליה סן לואיס, כחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה. ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, שכללה את פרובינציות סן לואיס, מנדוסה וסן חואן של ימינו. ב-1820 פורקה האינטנדנסיה, וסן לואיס הייתה לפרובינציה עצמאית. ב-1855 אושרה חוקתה. לשפל הגדול בשנות ה-30 של המאה העשרים הייתה השפעה קשה על הפרובינציה, וכמעט מחצית מהאוכלוסייה נטשה אותה. רק לאחר שהונהגה בה מדיניות של הקלות מס למפעלי תעשייה, התאוששה כלכלת הפרובינציה, ותושבים חדשים החלו להגיע אליה. בסן לואיס מתגוררים, נכון לשנת 2001, כ-368 אלף נפש, למעלה ממחציתם (כ-192 אלף נפש) בבירה, סן לואיס. העיר השנייה בגודלה היא ויז'ה מרסדס, שבה מתגוררים כ-97 אלף נפש. בעיר השלישית בגודלה, מרלו, מתגוררים רק 11 אלף נפש, ויתר האוכלוסייה מפוזרת על פני עיירות קטנות וכפרים. צפיפות האוכלוסין בפרובינציה עומדת על כ-5 בני אדם לקמ"ר. מבחינה מינהלית, היא מחולקת לתשעה דפרטמנטוס. התמ"ג בסן לואיס נאמד בשנת 2006 בכ-3.4 מיליארד דולרים, שהם כ-9,200 דולרים לנפש, שיעור גבוה במעט מהממוצע הארצי בארגנטינה. עד 1982, כלכלת הפרובינציה התבססה על חקלאות, ובמיוחד על גידולי תירס ובקר, והתעשיות הנלוות לגידולי בקר: בשר, מוצרי חלב ובורסקאות. רפורמות במיסוי שהונהגו באותה שנה הביאו לגידול חד בחלקה של התעשייה בתוצר, וכיום מהווה התעשייה קרוב למחצית ממנו, יותר מבכל פרובינציה אחרת בארגנטינה. עיקר התעשייה כוללת מכשירי חשמל ביתיים, טקסטיל, קרמיקה, פלסטיק ונייר. מחצבים הנכרים בתחומי הפרובינציה כוללים בעיקר אבן גיר ושיש, אך גם טונגסטן, אורניום ומלח. אתר האינטרנט הרשמי של סן לואיס (בספרדית) סן לואיס, ברשת החברתית פייסבוק
יקיר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יקיר – התנחלות ויישוב קהילתי דתי (נוסד 1981) באזור השומרון אות יקיר עיר – אות הוקרה מטעם העירייה. לדוגמה, יקיר העיר תל אביב, יקיר חיפה או יקיר ירושלים. אישים: אורנה יקיר – שדרנית רדיו, מחזאית וסופרת ילדים ישראלית דן יקיר (משפטן) – משפטן ישראלי ופעיל לזכויות האדם דן יקיר (מדען) – גאולוג ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל יונה יקיר – מפקד ארמייה מדרגה ראשונה (הדרגה השנייה בבכרותה בצבא הסובייטי) יהודי בצבא האדום שהוצא להורג בימי הטיהורים הגדולים יעקב יקיר – סופר יידיש יליד בסרביה ליאת יקיר – ביולוגית ישראלית עינת יקיר – סופרת, מתרגמת, עורכת ומבקרת ספרות ישראלית; נכדתו של יעקב יקיר פיוטר יקיר – היסטוריון דיסידנט ופעיל חופש יהודי רוסי, בנו של הגנרל יונה יקיר יכיר אישים ששמם הפרטי הוא יקיר