laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פירון מאליס

המונח "פירון" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו פירון (פירושונים). פִּירוֹן מאֵליס (ביוונית: Πύρρων ο Ηλείος; ‏360 – 270 לפנה"ס) היה מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית. פירון נולד בשנת 360 לפנה"ס בעיר אליס שבחצי האי פלופונסוס ביוון, בן תקופתם של אריסטו ושל תאופרסטוס. תורתו המשיכה להתקיים עד סקסטוס אמפיריקוס שמת ב-210 לספירה. על פי דיוגנס לארטיוס, אסקניוס מאבדרה אמר שפירון מאליס, שהצטרף למסעו של אלכסנדר הגדול להודו, התרשם מאורח חייהם של המסתגפים הפקירים, שבהם ראה סמל לחיי אושר בהיותם אדישים לתהפוכות החיים, ועקב כך פיתח פילוסופיה אצילה המבוססת על חוסר הבנה של הדברים הסובבים אותנו, ולכן על הימנעות מחרצת משפט עליהם. אחרי שחזר לאליס, עיר מולדתו, שימש שם כמורה לפילוסופיה וחי חיי דוחק ודלות. הוא סבר כי דבר אינו נכון או שגוי, צודק או בלתי צודק, ובאופן דומה בכל המקרים דבר אינו אמיתי ומוחלט, אלא תלוי בהרגלים ובמנהגים של בני האדם בזמן ובמקום. נראה שפירון הושפע מן הדיאלקטיקה של הפילוסופים של מגארה, מדברי דמוקריטוס על אודות החושים ומן הסופיסטים. הוא לא כתב דבר, אך תלמידו טימון, יליד פליוס שבפלופונסוס, שהיה סופיסט וספקן, כתב פואמות סאטירות שבהן סיכם את עיקרי תורתו של פירון: הוודאות לא ניתנת להשגה. על החכם להימנע מלחרוץ משפט על דבר. עליו לחתור לשלוות נפש במקום לנסות ולהגיע לחקר האמת. היות שכנראה כל הדעות שגויות, מוטב לקבל את מוסכמות החברה של הזמן והמקום. אין בכוחם של החושים ושל הבינה לספק לנו ידע וודאי. החושים מסלפים את המסרים שהם מעבירים אלינו, והתבונה משועבדת לתשוקה. לכל טיעון קיים טיעון שכנגד, ואין אמת מוחלטת. על פי דיוגנס לארטיוס הפילוסופים הספקנים מצאו כי פילוסופים שקדמו להם הכחישו את קיומה של אמת מוחלטת, והסיקו מכך שהאמת היא יחסית. המנהגים וההרגלים שולטים בבני האדם. אין לנו גישה לדברים רבים שעליהם אין אנו יודעים דבר. אנו נשארים רק עם רשמים שהם עצמם נתונים להשתנות. היות שאין אנו יכולים להיות בטוחים בדבר, על החכם להימנע מלחרוץ משפט ובכך יגיע למצב של שלוות נפש. המוטו של הפילוסופים הספקנים היה: "אין להעדיף דבר אחד על דבר אחר." טימון מפליוס אמר כי בכך הם התכוונו להימנעות מכל החלטה והסכמה. הפירוניזם חדר אל האקדמיה האפלטונית באתונה. הפילוסוף ארקסילאוס, שנעשה ראש אקדמיה זו ב-264 לפנה"ס, הפך לממשיכו של זרם הספקנות הפירונית. הפירוניזם השפיע גם על ההגות של המאה השש עשרה, המאה השבע עשרה ו המאה ה-18 באירופה, אחרי שבאיטליה, בתקופת הרנסאנס, התגלו מחדש כתביו של סקסטוס אמפיריקוס (160–210 לספירה) שסיכם את תורת הספקנות היוונית והרומאית. תורת הספקנות השפיעה באופן עמוק ביותר על מישל דה מונטן (1533–1592) שכתב את המסה הפילוסופית הגדולה "סנגוריה על רמון סבונד". מונטן השפיע על הפילוסוף רנה דקארט בן המאה השבע עשרה שכתב את ספרו "מחשבות על הדת". מדיה וקבצים בנושא פירון מאליס בוויקישיתוף פירון מאליס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פירון מאליס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
Ext3

ext3 (קיצור מאנגלית של extended filesystem - מערכת קבצים מורחבת, גרסה 3) היא מערכת קבצים מתועדת. המערכת שימשה בעבר כברירת מחדל בהפצות לינוקס פופולריות רבות, בהן דביאן. המערכת נודעה לראשונה בשנת 1998 עם הודעת סטפן טווידי על עבודתו בנושא פיתוח הרחבות למערכת הקבצים ext2. המערכת נוספה רשמית לליבת לינוקס מגרסה 2.4.15 ואילך. יתרונה המרכזי הוא ביכולת התיעוד שלה, ובשל כך מניעת הצורך בסריקת מערכת הקבצים לאחר כיבוי שאינו תקין של המחשב. היא פותחה במקביל לשלוש מערכות קבצים מתועדות אחרות (XFS של סיליקון גרפיקס, JFS של IBM ו־ReiserFS של הנס רייזר). היא נחשבה פחות חדשנית ביחס לרוב האחרות, אולם יתרונה העיקרי היה התאימות למערכות ext2 שאפשר שדרוג פשוט[דרוש מקור]. מחליפתה היא מערכת הקבצים ext4, המתקדמת יותר מבחינת יכולות האחסון שלה. ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיכרון נוהלי

זיכרון נוהלי (נקרא גם זיכרון פרוצדורלי או זיכרון תהליכי) הוא הזיכרון שבו נשמר הידע של האופן בו אנו מבצעים פעולות שונות, והוא חלק משמעותי של הזיכרון המרומז המרכיב את הזיכרון לטווח ארוך. הזיכרון הנוהלי שומר את הידע הקשור בביצוע מיומנויות אשר נרכש לאורך חייו של האדם. הוא מורכב מפרוצדורות וכולל סכמות ביצוע של מיומנויות קוגניטיביות כמו לוגיקה וחישוב, מוטוריות כמו רכיבה וכתיבה, תפיסתיות כמו קריאה או סנסו-מוטוריות. הזיכרון הנוהלי מעורב באפקט ההטרמה בעקבות חזרתיות (repetition priming effect) ולמידה של כישורים. במוח קשור לגרעיני הבסיס (Basal ganglia), והשליח העצבי המרכזי (הנוירוטרנסמיטור) במערכת זו הוא הדופאמין. הידע הפרוצדורלי נרכש מתוך אימון הכולל תרגול והתנסות בצעדי לימוד רבים. זהו תהליך של למידה מתוך התנסויות חוזרות, בלא צורך בזכירה מודעת של צעדי הלמידה עצמם. לאחר שנרכש, הידע הפרוצדורלי משתמר לאורך שנים רבות וקשה לשכוח אותו. הוא אף עמיד בפני השפעות הגיל ופגיעות מוחיות הגורמות לאמנזיה. להבדיל מהזיכרון המפורש, הידע שמאוכסן בזיכרון הנוהלי לא נשלף באמצעות חשיבה המתורגמת לדיבור, אלא באמצעות התנהגות גלויה. הוא יכול לבוא לידי ביטוי באופן אוטומטי בהיעדר קשב מכוון. עם זאת, השליפה מהזיכרון הפרוצדורלי מתאפיינת בחוסר גמישות, כך שהידע יכול לבוא לידי ביטוי רק כאשר התנאים החיצוניים, ומערכות העיבוד הנחוצות לביצוע, דומים לאלו שבמסגרתם נרכש הזיכרון הספציפי. השתנקות תחת לחץ גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. Schacter, D. L. (1987). Implicit memory: History and current status. Journal of experimental psychology: learning, memory, and cognition, 13(3), 501.
מקס פלטהאוס

מקס פֵלְטְהַאוּס (בהולנדית: Max Velthuijs; האג, ‏22 במאי 1923 – 25 בינואר 2005), היה סופר ילדים ומאייר הולנדי. פלטהאוס למד עיצוב גרפי באקדמיה לאומנויות יפות בארנהם, והועסק זמן ממושך בתחום הפרסום. בשנת 1962 החל לאייר ספרי ילדים. עבודתו המוקדמת זיכתה אותו פעמיים בפרס הספרותי "מכחול הזהב", (בהולנדית: Het Gouden Penseel), המוענק מדי שנה לספר הילדים המצטיין באיוריו. הפרס הראשון הוענק לו בשנת 1977 עבור איוריו לספר "המפלצת החביבה והשודדים" (Het goedige monster en de rovers), ואיוריו לספר "אישון מוצא אושר" (Klein mannetje vindt het geluk) הקנו לו את הפרס בשנת 1986. מקס פלטהאוס קנה את עולמו, הן במולדתו הולנד, והן מחוצה לה עם ספריו על "צפרדע" (Kikker). ספרו הראשון על הדמות, "צפרדע מאוהב" (Kikker is verliefd), ראה אור בשנת 1989 ותורגם לשפות רבות. לאחר מכן פרסם ספרים רבים נוספים על הרפתקאותיהם של צפרדע וחבריו. אחדים מספרים אלה זיכו את פלטהאוס בפרסים ספרותיים נוספים. בשנת 2004 הוענק לו פרס אנדרסן לספרות ילדים. פרס יוקרתי זה נפל לפני כן בחלקה של סופרת הילדים ההולנדית אנני שמידט. בשנת 2002 העלה תיאטרון הילדים ההולנדי טֶרָה (Theater Terra) מחזמר בכיכובו של צפרדע, ובשנת 2003 הפיק במאי הסרטים ההולנדי ארנו קרננבורך (Arno Kranenborg) את הסרט התיעודי "מקס פלטהאוס, נכון שהחיים יפים?" (Max Velthuijs, Is het leven niet prachtig?). הסרט ליווה את פלטהאוס בתהליך התהוותו של ספרו האחרון "צפרדע עצוב" (Kikker is bedroefd). צפרדע הוא צפרדע (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000. צפרדע הוא גיבור (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000. צפרדע ביום מיוחד מאוד (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000. צפרדע פוחד (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000. מדיה וקבצים בנושא מקס פלטהאוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקס פלטהאוס מכון מקס פלטהאוס (הולנדית) על הסופר וספריו באתר "כיכר הקריאה" (הולנדית) ספרו "צפרדע והציפור" באתר הספרייה הדיגיטלית לספרות הולנדית (הולנדית) על שני ספרים בסדרת "צפרדע" באתר דףדף (עברית) מקס פלטהאוס, דף שער בספרייה הלאומית
טולי רביב

טוֹלי רְביב (לעיתים רבוב; במקור: רבינוביץ) (באנגלית: Tolly Reviv;‏ 1919 – 18 בנובמבר 1996) היה פזמונאי ומלחין ישראלי שפעל בארץ בשנות ה-40. ייסד את להקת החישטרון וכתב לה מספר פזמונים ידועים, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". לאחר מכן נכנס לעסקי הקולנוע. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. רביב נולד ב-1919 בארץ ישראל המנדטורית. למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן בימוי בצרפת אצל לואי ז'ובה. בראשית שנות ה-40 פתח בית ספר למשחק בחיפה. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי וביים הצגות ללהקת הבידור הצבאית "אֶנזָא" (ENSA). בשובו מהצבא הבריטי הקים את להקת החיילים המשוחררים "גחלילית". בתחילת 1948, בעת מלחמת העצמאות, הקים את להקת החישטרון בחטיבת גבעתי, במתכונת דומה ללהקה שביים בצבא הבריטי. הוא היה במאי ומנהל הלהקה, ואיתר חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מתוך החטיבה ואיתם העלה תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים בזמנם הפנוי שבין הקרבות, למרות הסיוע המועט והמימון הזעום שזכה לקבל מהפיקוד. הוא ריכז סביבו את בובי פנחסי, יפה ירקוני (גוסטין) ושרה קורנפלד (דגן). בהמשך הצטרפו ללהקה מגויסים נוספים בעלי כישרון משחק ושירה. הלהקה העלתה שלוש תוכניות. רביב כתב והלחין לה מספר פזמונים ידועים, שאותם ביצעה הזמרת יפה ירקוני, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". ירקוני הצטרפה ללהקה כרקדנית, אך הפכה לסולנית הלהקה בעידודו. תרגם גם מילות השיר היידי המפורסם "א יידישע מאמע". הבמאי הצרפתי-יהודי ויקטור ויקאס הזמין אותו להשתתף כשחקן ועוזר בסרט שצילם בישראל "48 שעות ביממה". בעקבות עבודה זו עודד אותו להתמקצע בעבודת הבימוי. רביב למד במכון הגבוה להסרטה בפריז בשנים 1949-1951 והיה לתלמיד הזר הראשון אשר מסיים כראשון בכיתתו. בתום לימודיו התמנה לעוזרו הראשי של ויקטור האס והשתתף בבימוי חמישה סרטים דוקומנטריים וסרט "יום הזעם". הוא ביים בעצמו שני סרטים דוקומנטריים רפואיים. לאחר מכן נסע לארצות הברית וביים שני סרטים בהזמנת המגבית היהודית: סרט דוקומנטרי על הצי המסחרי אשר הוסרט בדרך לארץ באונייה תל אביב וסרט צבעוני לעידוד התיירות "ישראל דרך התנ"ך". בישראל החל בהכנות להפקת סרט ישראלי עלילתי "שתי דמעות". לאחר מכן נסע לארצות הברית לעבוד עם הבמאי היהודי אנטול ליטבק עבור חברת פוקס המאה העשרים. בשנות ה-60 היגר לקנדה. היה בעל סוכנות נסיעות, הגיע לביקור בקובה לראשונה בסוף שנות ה-70 והחל משנות ה-80 ארגן נסיעות לאי קאיו לרגו שבקובה ותרם לפיתוח התשתית התיירותית שם. היה נשוי להלן ואב לבן. רביב נפטר ב-1996 בשרברוק שבקוויבק ונטמן בבית עלמין בעיירה רסין (Racine). טולי רביב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טולי רביב, באתר זמרשת טולי רביב, באתר MusicBrainz (באנגלית) טולי רביב, דף שער בספרייה הלאומית טולי רביב, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ב. דוד, ישראל דרך התנ"ך: צבר בדור שביעי – כוכב עולה בעולם הקולנוע, דבר, 14 בנובמבר 1952 תמונת מצבתו שמואל סגל – בחור-הישיבה שברח אל התיאטרון, מעריב, טורים 3–4, 31 במאי 1957. החישטרון באתר שרים במדים
נחל נחשונים

נחל נחשונים (למפת גוש דן מוגדלת)   נחל נחשונים (למפת גוש דן רגילה)   נחל נחשונים (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל נחשונים (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל נחשונים נַחַל נַחְשׁוֹנִים הוא כינויו של אחד מיובלי נחל מזור הזורם דרך יער נחשונים מצפון לעיר אלעד ומדרום ומזרח לקיבוץ נחשונים, הנחל הוא נחל אכזב וחלק מאגן הניקוז של הירקון, לאחר גשם קיימת בנחל זרימה יפה. תחילתו של הנחל בהדום השומרון וסופו באפיק נחל מזור במרזבה המזרחית. יובליו העליונים של הנחל מצויים בשכונות הצפוניות של העיר אלעד, לאחר יציאתו מתחומי העיר ממשיך אפיק הנחל בגיא שבין קיבוץ נחשונים לאלעד, באזור זה זורם הנחל בתוך יער נחשונים, עם יציאתו מתחומי ההר מתרחב ערוץ הנחל והוא זורם בשדות שבמרזבה המזרחית עד פגישתו עם נחל מזור. מרבית חלקו העליון של הנחל הוא בתחום העיר אלעד, לפני בניית העיר הייתה במקום בתה של סירה קוצנית ושפע גאופיטים. חלקו המרכזי של הנחל זורם ביער נחשונים שהוא יער אורנים נטוע בידי אדם ובו שרידים מפותחים של חורש ים תיכוני ובניהם עצי חרוב, אלה, קידה שעירה, עירית ורקפות. חלקו התחתון של הנחל זורם בשדות המרזבה המזרחית, לאורכו של הנחל שדרת אקליפטוסים וכן ברכות חמצון המהוות אתר חריפה לעופות מים. האזור שבו נמצא הנחל שימש דורות רבים לאספקת חומרי בניין לערי מישור החוף, לאורכו של הנחל מחצבה נטושה, כבשן סיד מרשים ושרידים אחרים לפעילות החציבה שהתנהלה באזור. הנחל והיער שסביבו מהווים מסדרון אקולוגי בין שמורת נחל שילה והדום השומרון לבין מישור החוף ואגן הירקון, בנוסף הם מהווים ריאה ירוקה לעיר אלעד הבנויה בצפיפות סביב אזור זה התנהל בשנים האחרונות מאבק בין התומכים בשימורו לבין רשויות העיר אלעד ומשרד הפנים התומכים בהרחבת העיר בשטחים אלו. יער נחשונים, אתר פיקניק חשיבות כמסדרון אקולוגי
יהודה אנגל

יהודה אֶנְגֶל (25 באוקטובר 1924 – 9 במאי 1991) היה מלחין ומנצח ישראלי. יהודה אנגל נולד בווינה בירת אוסטריה. בשנת 1939, כשהיה בן 15, עלה לארץ ישראל יחד עם האקורדיון שלו, במסגרת עליית הנוער. חודש לפני כן היגרה משפחתו מווינה לשאנגחאי בסין, אחד היעדים שבהם חיפשו יהודי אוסטריה מפלט לאחר האנשלוס. לאחר עלייתו התחנך במשך שנתיים בירושלים במוסד לעליית הנוער בתלפיות. מדריכו הבחין בכישרונו המוזיקלי, ואנגל נשלח ללימודי פסנתר פעם בשבוע אצל מורה ידועה בירושלים. ב-1943 עבר עם חברי קבוצת עליית הנוער להכשרה בעין גב. הוא ארגן במקום להקה ומקהלה ואחר נשלח לקורס מנהלי מקהלות מטעם ההסתדרות. בתקופה זו הלחין את יצירותיו הראשונות. ב-1983 כיהן בתפקיד מזכיר קיבוץ מעגן מיכאל. ניצח על תזמורת הקיבוצים, יחד עם המוזיקאי והמנצח אורי גבעון. אנגל כתב כ-264 יצירות בהרכבים שונים. החל בשירים לחגים ומועדים, יצירות למקהלות ויחידים ולתזמורת ואף יצירות לתזמורת סימפונית. כמו כן עיבד כ-70 שירים של מלחינים אחרים למקהלות בהרכבים שונים, חלקם בליווי תזמורת. ב-1980 הלחין את חבלי משיח, את המילים כתבה נעמי שמר. אנגל נקבר בקיבוצו מעגן מיכאל. ארכיונו (מהשנים 1940–1990) שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית. אלגיה: לכינור סולו. אקדמה ומחול: לחליל ופסנתר. בגני: למקהלה א-קפלה. מילים: רחל. ביום ההוא: למקהלה מעורבת. מילים: ישעיה כ"ו, א-ג. בסוף הדרך. מקהלה מעורבת. מילים: נתן יונתן. בתנועה ובמחול ל-3 חליליות. דו-שיח מוזיקלי, דואט, ל-2 כינורות. דודי לי, מקהלה מעורבת. החיים במעגל העונות: למקהלת ילדים. מילים: איה. ושבתי את שבות עמי ישראל למקהלה מעורבת. מילים עמוס ט’. יפה נוף כל המשפחה: למקהלה מעורבת. לזכרם, אלגיה: לכינור ולויולה. לחג מזמור: קנטאטה: למקהלה מעורבת, אלט סולו ותזמורת. לרננים בשמחה לחליליות מותי בא לי פתע: 5 שירים למקהלה מעורבת. מזמור לדוד: לסופרן או טנור, כינור וצ’לו. מילים: תהילים כ"ג ממזרח אביא זרעך: למקהלה מעורבת. מילים: ישעיהו מ"ג סימפוניאטה "מקצבי נעורים" לתזמורת 1959 סרנדה לתזמורת כלי קשת. פנטסיה לנבל. פנטסיה לקלרינט, צ’לו ופסנתר. פקדת הארץ למקהלה מעורבת מילים: תהלים ס"ה. פרלודים (2), לפסנתר. צאי לך היפה בנשים, למקהלה מעורבת. קנטטה לחג מיזמור רביעייה לחליליות שיר המעלות למקהלה מעורבת. שיר הברכה מילים: אריה אורי שמחת הזמרה, מקהלה מעורבת. מילים: יהודה אלראי שמחתי באמרים לי: למקהלה מעורבת. מילים: תהלים קכ"ב תפלה לנצוצות מקהלה מעורבת. מילים משה בסוק יהודה אנגל, באתר זמרשת מידע על אנגל, יהודה, 1924-1991 בקטלוג הספרייה הלאומית יהודה אנגל: ביוגרפיה באתר הנצחה מעגן מיכאל יהודה אנגל באתר "שירה עובדת" אתר הספרייה הלאומית, ערך : גיל אלדמע, "כאשר אני הולך בלי אין ובלי אן", מלחין יהודה אנגל, מעבד מוזיקלי נעמי שמר, העיבוד למקהלה של גיל אלדמע ולתזמורת של יהודה אנגל, 3.2.1980 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלורנס בלוך

פלורנס בלוך (נולדה ב-10 ביולי 1966) היא שחקנית ישראלית. פלורנס בלוך נולדה בפריז למשפחה יהודית מתבוללת. היא התחילה להתעניין בישראל ובציונות בנערותה ובהיותה בת 17 באה לקיבוץ, שבה לצרפת, עלתה לישראל ב-1988 והתיישבה בקיבוץ ניר עם, בו התגוררה שנה. ב-1989 התחילה ללמוד משחק באוניברסיטת תל אביב. בהפקה האחרונה בה השתתפה באוניברסיטה הכירה את חנוך לוין ומאז שיתפה עמו פעולה מספר פעמים. עם סיום לימודיה החלה בלוך לשחק בתיאטרון הרפרטוארי. היא הופיעה באופרה "היהודים", פרי עטו של יורם פורת, הצגה שארכה שמונה שעות והוצגה בפסטיבל עכו ב-1993. בשנת 1994 השתתפה בהצגת הילדים "המלך שלמה ולילית", פרי עטו של אילן שיינפלד, בבימויה של רות קנר. בתחילה בתיאטרון חיפה, בו הופיעה בין היתר בהצגה "כובע הקש האיטלקי" מאת אז'ן לביש (1993) וב"הילד חולם" מאת חנוך לוין ובבימויו, שהייתה קופרודוקציה של תיאטראות חיפה והבימה (1993). משם עברה לתיאטרון החאן הירושלמי. בהמשך, חזרה לצרפת והתגוררה בפריז כשנתיים. ב-1998 שבה לישראל ושיחקה בתיאטרון הקאמרי, משם עברה לתיאטרון אנסמבל הרצליה וחזרה לחאן ב-2002. בחאן שיחקה בין היתר ב"בגדי המלך", קופרודוקציה של הבימה והחאן, בהצגה "אושר" מאת מיכאל גורביץ' ובמחזה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול, בתפקיד פיוקלה, עליו הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2007. בשנת 2013 החלה לשחק בתיאטרון בית ליסין. על תפקידה במחזה "אוצר יקר" מאת פרנסיס ובר הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי בשנית. בלוך מרבה לשחק בטלוויזיה ובקולנוע. הסרט הראשון בו השתתפה היה "נשים" של משה מזרחי (1996). היא שיחקה בין השאר גם ב"מסעות ג'יימס בארץ הקודש" (בתפקיד ראומה, בבימויו של רענן אלכסנדרוביץ', 2003). שיחקה בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "החיים זה לא הכול", שם גילמה את דמותה של דוריס קנובלר, אשתו גסת הרוח של קנובלר. בסוף שנת 2002 השתתפה בסדרת פרסומות למוצרי "שלושת האופים" לצדו של זאב רווח שהיוותה מחווה לז'אנר סרטי הבורקס, כשהידועה ביותר מהן טבעה את מטבע הלשון "מיאו, חתולה!". ב-2015 שיחקה בתפקיד הדודה רוזה בסרט "המילים הטובות" מאת שמי זרחין, עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה החלה להשתתף בסאטירה מאת ב. מיכאל ואפרים סידון בבימויו של מוטי קירשנבאום, "רואים ת'סוף", בתיאטרון צוותא. במאי 2011 פתחה עם שותפים את מסעדת "ושתי" בכיכר השעון ביפו, במרץ 2013 סגרו את המסעדה. בלוך אם לבת מנישואיה לשחקן רמי בלייבטרוי. מתגוררת בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא פלורנס בלוך בוויקישיתוף פלורנס בלוך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פלורנס בלוך, בארכיון הבימה פלורנס בלוך באתר תיאטרון החאן פלורנס בלוך באתר אישים פלורנס בלוך באתר הבמה, דצמבר 2004 פלורנס בלוך באתר אידיבי פלורנס בלוך באתר פרס התיאטרון הישראלי פלורנס בלוך באתר של זוהר יעקובסון המועמדים בשנת 2007, באתר עמותת פרס התיאטרון הישראלי (ארכיון) ענת מוניץ, "הפרדס הפרטי של פלורנס בלוך", באתר הבמה, ‏5 בפברואר 2013 "פרס התיאטרון משנה פניו": רשימת המועמדים המלאה לשנת 2014, באתר הבמה, ‏5 בפברואר 2014 טקס פרסי אופיר לשנת 2015 כמחליפה של דבורה קידר כמחליפה של ליליאן ברטו הפקת "הינשוף והחתלתולה" באתר תיאטרון החאן(הקישור אינו פעיל)
אל-מוג'ידל

אל-מוג'ידל (בערבית: المْجيدل) היה כפר ערבי בגליל התחתון, כ-6 ק"מ מדרום-מערב לנצרת, בגובה של כ-230 מטרים מעל פני הים. הכפר נהרס במלחמת העצמאות ופונה מיושביו. על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור, האתר מוג'ידל יושב עוד בתקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. למרות זאת, אתר נוסף שנמצא באזור, עין חילו, יושב עוד בתקופת הברונזה הבייניימית, במאה ה-22 לפנה"ס. כמו כן, נמצאו באזור גתות לייצור יין, מערות קבורה מהתקופה ההלניסטית והרומית, ואף שרידים של דרך רומית קדומה. על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי השלטון העות'מאני בשנת 1596, חיו בכפר 22 תושבים בלבד. רובם היו מוסלמים. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, חיו בכפר 1,241 תושבים, מהם 1,044 מוסלמים ו-197 נוצרים. מספר זה כלל גם את הבדואים משבט חוריפאת שהתגוררו בסביבה. על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, חיו בכפר כ-1,900 תושבים - מתוכם כ-1,640 מוסלמים וכ-260 נוצרים קתולים - ונבנו בה גם כנסייה ומנזר קתוליים. כמו כן, הוקמו בו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות, ומועצה מקומית של הכפר. הבעלות על אדמות הכפר התחלקו בין 18,165 דונם טורקי בבעלות ערבית, 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם אדמה בבעלות ציבורית, סה"כ 18,836 דונם. רוב תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות, ובעיקר מגידול דגנים ומטעים של עצי זית. מלבד זאת, הם עסקו בייצור בדים. הכפר היה ממוקם בדרום הגליל התחתון, מעל עמק יזרעאל וסמוך לכביש נהלל-תל עדשים, העובר בעמק. נקודה זו היוותה מיקום אסטרטגי לפגיעה בנוסעים בכביש זה. ב-28 ביוני 1948, החייל מנחם גולדשטיין נפצע קשה לאחר שעלה על מוקש שטמנו תושבי הכפר. הכפריים גררו אותו אל תוך הכפר, שם נרצח בעינויים. תושבי הכפר גם הואשמו בסיוע לצבא ההצלה בראשות פאוזי קאוקג'י. ב-15 ביולי 1948, במהלך מבצע דקל, נכנס גדוד 13 של חטיבת גולני אל הכפר אל-מוג'ידל, וכבש אותו בהתנגדות מועטה של תושבי הכפרים. בתי הכפרים נהרסו ותושביהם ברחו לכפר הערבי הסמוך יפיע ולעיר נצרת ולא הורשו לחזור לכפרם. בשנת 1953 הוקמה מגדל העמק בחורשת הזיתים העתיקה ליד הכפר הנטוש. כיום נמצאים שרידי בתים מן הכפר בצפון העיר. על תילם עומדים מנזר המלאך גבריאל (סמוך לשדרות הבנים) וכנסייה. מדיה וקבצים בנושא אל-מוג'ידל בוויקישיתוף הכפר אל-מוג'ידל באתר Palestine Remembered (בערבית) פארק ארכאולוגי - מגדל העמק מתוכם 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם בבעלות ציבורית. זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 4209 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. נתן דונביץ', קאווקג'י מוסיף להפר את ההפוגה, דבר, 1 ביולי 1948 נתן דונביץ', פאשיסטים בשרותו של קאוקג'י, דבר, 27 ביולי 1948 כיבושים בחזית נצרת, המשקיף, 15 ביולי 1948 נתן דונביץ', כך נכבשה נצרת מידי קאוקג'י, הצופה, 18 ביולי 1948 פניית תושבי מג'דל היושבים בנצרת, על המשמר, 29 בספטמבר 1948 י. ושיץ, לעג לרש, על המשמר, 13 בספטמבר 1949
עודד גביש

עודד גביש (נולד ב-23 ביוני 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם. גביש החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, אך כנער עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, שם החל לשחק כבלם. לזכותו 16 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 2008 עבר למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים. ביוני 2010 חתם גביש בהפועל באר שבע. גביש שיחק שלוש שנים במועדון, ורשם במדיה 89 הופעות בליגת העל, בהן כבש שישה שערים. ב-23 ביולי 2013 חתם גביש לשלוש שנים בקבוצת שלונסק ורוצלב מליגת העל הפולנית. ב-4 ביוני 2014 שוחרר גביש מהמועדון לאחר עונה אחת בה שותף בשמונה משחקי ליגה. ב-21 באוקטובר 2014 חתם גביש בקבוצת מכבי נתניה, אך כעבור כשלושה חודשים, לאחר שערך חמש הופעות בלבד במדיה, עבר גביש לקבוצת הפועל פתח תקווה. עד תום עונת 2014/2015 ערך גביש תשע הופעות במדי הפועל פתח תקווה, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה. לקראת עונת 2015/2016 חזר גביש לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה וערך בעונה זו 13 הופעות בליגת העל. לקראת עונת 2016/2017 חתם במכבי שעריים, העולה החדשה לליגה הלאומית. ב-4 באוקטובר 2017 חזר גביש לליגת העל וחתם במדי העולה החדשה, הפועל אשקלון, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ובמהלך עונת 2017/2018 שותף רק בשבעה משחקים בכל המסגרות. את הופעתו האחרונה בקריירה ערך ב-13 במאי 2018, במשחק מול קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה. ב-16 ביולי 2018 הודיע גביש על פרישה ממשחק פעיל בגיל 29. נכון ל-2022, עודד עובד כפרשן משחקי כדורגל בערוצי ספורט 1 עודד גביש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עודד גביש, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עודד גביש, באתר Transfermarkt עודד גביש, באתר Soccerway עודד גביש, באתר WorldFootball.net עודד גביש, באתר FootballDatabase.eu איזי עין דור, הבלם עודד גביש חתם ל-4 שנים בהפועל ב"ש, באתר ynet, 20 ביוני 2010 איציק יצחקי‏, עודד גביש חתם בוורוצלאב הפולנית, באתר וואלה, 23 ביולי 2013 עודד גביש שוחרר משלאסק ורוצלאב, באתר וואלה, 4 ביוני 2014 מוטי פשכצקי, ‏רכש לנתניה: הבלם עודד גביש חתם לעונה, באתר ערוץ הספורט, 21 באוקטובר 2014 רועי זריהן, ‏רכש ראשון בינואר: עודד גביש בהפועל פ"ת, באתר ערוץ הספורט, 20 בינואר 2015 איציק יצחקי‏, בגיל 29, עודד גביש הודיע על פרישה מכדורגל: "אפנה אנרגיות למקומות אחרים", באתר וואלה, 16 ביולי 2018
הדים (הקיבוץ הארצי)

הדים: לשאלות החברה הקיבוצית היה כתב עת של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר. "הדים" ראה אור בהוצאה לאור של התנועה בקיבוץ מרחביה, משנת תרצ"ד 1934 עד שנת תשמ"ח 1988. תקופה ארוכה היה רבעון, שגליונותיו רואים אור 4 פעמים בשנה. השתתפו בעריכתו ובכתיבתו חברי מפלגת מפ"ם, התנועה המיישבת "הקיבוץ הארצי", ותנועת הנוער "השומר הצעיר", וכן חברי מפלגת מפ"ם, וחברים ואוהדים של "הקיבוץ הארצי". בין המשתתפים בגליונות "הדים" היו מאיר יערי, יעקב חזן, אליעזר הכהן, אליעזר ליבנה, שמעון שור, קובה דורון, בנימין דרור, אבא קובנר, אברהם סוצקובר, מנחם שדמי. הגליונות הכילו מנעד סוגות: מאמרים על כלכלה סוציאליסטית, על הגות ופילוסופיה, כגון הגותו של קרל מרקס או לודוויג ויטגנשטיין, עמדות בפוליטיקה הישראלית, רשימות ספרותיות שכללו פרוזה ושירה, כגון של המשוררת גיטל מישקובסקי, וצילומי נוף ועבודות אומנות של חברי קיבוצים. נושא עיקרי בגליונות "הדים" היה החיים בקיבוץ, ההווי והתרבות, ותהיות על עתידה של החברה הקיבוצית. ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.