laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קריסטל קוקס

קריסטל קוקס (באנגלית: Crystal Cox; נולדה ב-28 במרץ 1979 בווירג'יניה שבארצות הברית) היא אצנית אמריקאית. קוקס זכתה במדליית הזהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת 4X400 מטר נשים באולימפיאדת אתונה 2004, היא השתתפה במקצה המוקדם אך לא הייתה חברה ברביעייה שהגיעה למקום הראשון בגמר. באותה שנה הייתה קוקס אלופת ארצות הברית בריצת 200 מטר נשים באולמות. קוקס השתתפה בתוכנית הריאליטי הישרדות ששודרה בארצות הברית בסתיו 2008. בפרק ששודר ב-11 בדצמבר 2008 חברי השבט הצביעו נגדה והיא הפכה לחברה החמישית בחבר המושבעים והמודחת ה-13 לעונה זו. בשנת 2010 הודתה קוקס כי השתמשה באימרוץ בין השנים 2001–2004 ובעקבות כך IAAF ביטלה את כל הישגיה שנקבעו בתקופה זו והיא הורחקה מהשתתפות בתחרויות למשך 4 שנים. מדליית הזהב האולימפית שבה זכתה נלקחה ממנה. בשנת 2013 הוחלט על ידי IAAF והוועד האולימפי הבינלאומי שמדליית הזהב, לא תילקח מיתר האתלטיות מארצות הברית שהשתתפו בריצת השליחות, מאחר שהיא השתתפה רק בשלב המוקדמות. 100 מטרים: 11.31 שניות (2004) 200 מטרים: 22.58 שניות (2004) 400 מטרים: 50.52 שניות (2004) קריסטל קוקס, באתר olympedia.org קריסטל קוקס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קריסטל קוקס, באתר Track and Field (נשים) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליאו ויסמן

ליאו ויסמן (15 בנובמבר 1905 - 6 בפברואר 1989) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי הנגרים בירושלים בעת החדשה. ויסמן נולד בקונצלסאו (Künzelsau) בגרמניה, שם למד בבית ספר ריאלי. בגיל 14, כשהחלה האנטישמיות באירופה, החליט ללמוד מלאכה ולעלות לארץ ישראל. תחילה למד נגרות בנגריית וינקלר שליד כנסיית יוהנס. בהמשך למד בבתי מלאכה שונים בפרנקפורט, גיסן, ברלין ופירט, וב-1927 עבר לנירנברג. ב-1931 עבר בנירנברג מבחן הכשרה כנגר מוסמך. שם הכיר את יהודית, לה נישא ב-1932, אז עלו בני הזוג לארץ ישראל. תחילה עבד בירושלים העתיקה בקושי רב במקצוע הנגרות. במלחמת העצמאות התנדב לצה"ל ונפל בשבי הירדני. כשהוחזר לישראל עבד עשרות שנים בנגרות ובניית ריהוט עבור בתי חולים, בתי כנסת, האוניברסיטה העברית, ספריות ומלונות יוקרה. בנוסף ריהט בתים פרטיים בהתאם לשרטוטים שהכין בעצמו. מפעל תעשיות העץ שהקים, רכש בהמשך את רשת הרהיטים ועיצוב הבית "שמרת הזורע" מהקיבוצים שמרת והזורע. ויסמן עסק גם בהכשרת עובדים בנגרות, שחלקם פתחו בתי מלאכה משלהם. כאיש ציבור השקיע ויסמן בפעילות במסגרת התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל וכן בהקמת הבנק למלאכה עבור בעלי מלאכה ועולים חדשים ממרכז אירופה. בעבור תרומתו לירושלים וחלקו בהקמת התעשייה בעיר, קיבל לאו ויסמן את אות "יקיר ירושלים". רחוב הנושא את שמו בשכונת בית וגן בירושלים מנציח את זכרו. בשנת 1962 נסע ויסמן לנסיעה ראשונה מני רבות לגרמניה. בנסיעותיו עסק בשימור זיכרון היהודים שנרצחו בשואה, ופעל להקמת אתר הנצחה גם בעיר הולדתו קונצלסאו, שנחנך ב-1986. הוא גם תרם ארון קודש לזכר הקהילה היהודית הגרמנית, לבית כנסת בירושלים. ליאו ויסמן באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה פרטים ביוגרפים באתר חברת שמרת הזורע עמירם ברקת, ‏הכיף בעץ, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2009 זיו קריסטל, ‏"ערפאת קנה כיסא שלנו", באתר גלובס, 16 בפברואר 2006
לוזון (פירושונים)

לוזון הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהדות טריפולי ויהדות תוניסיה. האם התכוונתם ל... מקומות לוזון – האי הגדול ביותר בפיליפינים ובו כ-53 מיליון תושבים מחוז מרכז לוזון – אחד מ-17 מחוזותיה של הפיליפינים מצר לוזון – מצר ים בין האי טאיוואן לבין האי לוזון בפיליפינים לוזון רונסון – חברת בנייה הולנדית שניירות הערך שלה נסחרים בישראל קבוצת עמוס לוזון יזמות ואנרגיה – חברה ציבורית ישראלית אישים ששם משפחתם לוזון אבי לוזון – יו"ר ההתאחדות הישראלית לכדורגל לשעבר אלי לוזון – זמר ישראלי אפרים לוזון – מנהיג ציוני יליד תוניסיה, עיתונאי וסופר גיא לוזון – מאמן כדורגל ישראלי עמוס לוזון – איש עסקים ישראלי שרון לוזון – פעיל חברתי, איש ציבור, מורה ומרצה. וחבר מועצת עיריית תל אביב-יפו
מרטין-גרופיוס-באו

מרטין-גרופיוס-באו (בגרמנית: Martin-Gropius-Bau) הוא מוזיאון הממוקם במרכז ברלין בירת גרמניה, המציג תערוכות מתחלפות. המוזיאון נחשב לאחד המוזיאונים הידועים והחשובים בגרמניה. המוזיאון הוקם על פי תכנונם של האדריכלים מרטין גרופיוס (על שמו הוא קרוי) והיינו שמידן בסגנון הרנסאנס על מנת לשמש כמוזיאון לאמנות שימושית. המוזאון נפתח בשנת 1881 ושימש כמשכנו של המוזיאון לפרהיסטוריה של ברלין, וכן הציג אמנות ממזרח אסיה עד מלחמת העולם הראשונה. הבניין ניזוק בצורה קשר בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה במהלך הקרב על ברלין (באפריל - מאי 1945). המבנה הוכרז בשנת 1966 כאתר היסטורי, ועבודות שיקומו נערכו בשנת 1978. מאז שיקומו משמש המבנה להצגת תערוכות מתחלפות ואוספים מרחבי העולם, ונחשב לאחד מהאתרי התצוגה היפים והחשובים בגרמניה. בשנת 1992 התקיימה בו תערוכת יודאיקה מן הגדולות ביותר מסוגה שהתקיימו אי פעם בעולם. מישראל הוצגו בה שתים מן המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, כתובות ופסיפסים מבתי כנסת עתיקים (מבית שאן, מרות, דבורה שבגולן). מדיה וקבצים בנושא מרטין-גרופיוס-באו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרטין-גרופיוס-באו מרטין-גרופיוס-באו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמית אפשטיין, ‏על העיברון, באתר גלובס, 29 במאי 2005 - תיאור תערוכה המסכמת את האמנות הישראלית שהוצגה במוזיאון דנה גילרמן, זכוכיות של זיכרון, באתר הארץ, 22 במאי 2005 - על התערוכה "העברים החדשים" שהוצגה במוזיאון שרה סגל-כץ, "העברים החדשים", על יחסי גרמניה-ישראל, מיקום מוזיאון מרטין-גרופיוס-באו והאנדרטה לזכר השואה דנה גילרמן, הכנות בברלין לתערוכת ענק של אמנות ישראלית, באתר הארץ, 8 בפברואר 2005
אנטולי בישובץ

אנטולי פיודורוביץ' ביישובץ (ברוסית: Анатолий Фёдорович Бышовец;‏ (נולד ב-23 באפריל 1946) שחקן עבר ומאמן כדורגל רוסי וסובייטי. הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר לכדורגל ליד דינמו קייב ושיחק בקבוצת הבוגרים של מועדון זה במשך 10 שנים (1963‏-1973). במהלך התקופה הקבוצה זכתה 4 פעמים באליפות ברית המועצות . כמאמן ידוע בעיקר כמי שהוביל את הנבחרת האולימפית של ברית המועצות לזכייה במקום ראשון באולימפיאדת סיאול בשנת 1988. בישובץ היה גם מאמנה האחרון של נבחרת ברית המועצות ומאמנה היחידי של נבחרת חבר העמים, עמה השתתף ביורו 1992. בתחילת שנות ה-2000 היה מאמן של מספר קבוצות ברוסיה ואוקראינה. מאז 2007 לא מאמן אף קבוצת כדורגל, פעיל כשדרן ספורט. אליפת ליגת העל הסובייטית - 1966, 1967, 1968, 1971 גביע ברית המועצות בכדורגל - 1966 מדליית כסף ביורו 1964 מדליית כסף ביורו 1972 מדליית ארד באולימפיאדת מינכן (1972) מקום ראשון באולימפיאדת סיאול גביע רוסיה בכדורגל - 2007 מדיה וקבצים בנושא אנטולי בישובץ בוויקישיתוף אנטולי בישובץ, באתר Transfermarkt אנטולי בישובץ, באתר National Football Teams אנטולי בישובץ, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים רוסים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטרכט (מחוז)

מחוז אוטרכט (בהולנדית: ‏Utrecht‏Ⓘ‏) הוא מחוז הממוקם במרכז הולנד. המחוז גובל במזרח עם חלדרלנד, בדרום מערב עם דרום הולנד, בצפון מערב עם צפון הולנד ובצפון עם פלבולנד. בירת המחוז היא אוטרכט, העיר הרביעית בגודלה בהולנד. במחוז 1,180,039 תושבים, והוא המחוז החמישי במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 1,386 קמ"ר, והוא המחוז ה-12 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 851 איש לקמ"ר, הצפיפות השלישית בגודלה בהולנד. סוסט מדיה וקבצים בנושא אוטרכט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוטרכט (בהולנדית) אוטרכט, ברשת החברתית פייסבוק אוטרכט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוטרכט, ברשת החברתית אינסטגרם אוטרכט, ברשת החברתית LinkedIn אוטרכט, סרטונים בערוץ היוטיוב אוטרכט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פחם

פֶּחָם או פחם אבן הוא חומר מוצק שצבעו שחור או חום ומורכב ברובו מפחמן. הוא נוצר משאריות ביולוגיות של צמחים עצים ובעלי חיים בתהליך שנמשך עשרות ואפילו מאות מיליוני שנים, שכן מקובל לייחס את ראשיתו לתקופת ה'קָרבּוֹן' הממוקמת במרכז הפלזואיקון, כלומר לפני 300–360 מיליון שנה. ראשית התהליך בשקיעת הצמחים או בעלי החיים בקרקעית ביצות או ימות רדודות. לאחר מכן נוצרה ההתאבנות, כתוצאה מלחץ שהפעילו סחף, אדמה וסלעים שנערמו על שאריות אלו ומחום השמש. פחם מופק מן הקרקע בכרייה, במכרות פתוחים או תת-קרקעיים. פחם איכותי מכיל פחמן שריכוזו נע בין 94% ל-98%. שאר הפחם מורכב מחומרים אחרים, לרוב מימן, חנקן, חמצן, גופרית, מים ואפר. איכותו של הפחם נקבעת על פי תכולת הפחמן שבו: ככל ששכבת הפחם קדומה יותר, כך גבוהה יותר איכותה של השכבה ואחוז הפחמן שבה גבוה יותר. הפחם נחלק לארבעה סוגים, על פי דרגת איכותם: ליגניט (מכונה "פחם חום") – מכיל בין 46% ל-60% פחמן פחם תת-ביטומני – מכיל בין 60% ל-69% פחמן פחם ביטומני (מכונה גם "פחם שחור") – מכיל בין 69% ל-86% פחמן אנתרציט (Anthracite) – פחם מותמר המכיל בין 86% ל-98% פחמן מרבצי פחם בישראל-עתודות/מרבצים של ליגניט (פחם חום) נמצאות בכמויות משמעותיות בעמק החולה. שכבות של פחם בכמויות לא כלכליות קיימות בנגב ובחוף הכרמל. האדם משתמש בפחם כחומר בעירה זה אלפי שנים. לפחם היה תפקיד חשוב במהפכה התעשייתית, כאשר שימש להנעת מנועי קיטור. במאה ה-21, השימוש העיקרי בפחם הוא להפקת חשמל באמצעות טורבינה המשתמשת בחום המופק ממנו בזמן בעירתו להפקת קיטור. כמחצית מהחשמל בעולם מופק בימינו בתחנות כוח מבוססות פחם. צריכת הפחם במאתיים השנים האחרונות גדלה פי 100. תחנת כוח המופעלות על ידי פחם גורמת לזיהום אוויר חמור יותר בהשוואה לסוגי דלק אחרים כמו גז טבעי. שימוש נוסף לפחם הוא בתעשיית ייצור הפלדה. בתהליך השימוש בפחם לייצור פלדה נוצר קוק. יצואניות הפחם הגדולות בעולם הן אוסטרליה ואינדונזיה, המייצאות, כל אחת, כמאה מיליון טון פחם בשנה. קולומביה מייצאת כ-55 מיליון טון פחם בשנה. סין היא היצרנית הגדולה בעולם (יותר משני מיליארד טון בשנה). עם זאת, הפיתוח הכלכלי המהיר בשנים אחרונות בסין הביא למצב של מחסור בפחם. רוסיה מייצאת כ-30 מיליון טון מתוך כ-240 מיליון טון שהיא מפיקה. ערך מורחב – אנרגיה בישראל במדינת ישראל שתי תחנות כוח פחמיות, הממוקמות ליד חדרה ואשקלון. שתי התחנות מופעלות על ידי פחם המיובא מדרום אפריקה, קולומביה, אוסטרליה ורוסיה. נרכשת כמות שנתית של כ-13 מיליון טון פחם (ביטומיני בלבד). על פי נתוני משרד האוצר (2019), פחם מהווה 18% מהדלק לייצור אנרגיה בישראל, לעומת כ-40% בשנת 2004. פחם עץ (חומר בערה המשמש בעיקר להדלקת מנגל) גז טבעי נוזלי אתר הבית, באתר החברה הלאומית לאספקת פחם הניו יורק טיימס, הפחם הביא את כדור הארץ לסף אסון – אבל העולם עדיין מכור, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2019 פחם, דף שער בספרייה הלאומית מקורות הפחם בעולם, אתר החברה הלאומית לאספקת פחם
טומי הילפיגר

תומאס ג'ייקוב הילפיגר (באנגלית: Thomas Jacob Hilfiger, נולד ב-24 במרץ 1951) הוא מעצב אופנה אמריקאי ומייסד מותג ההלבשה "טומי הילפיגר" (Tommy Hilfiger). הילפיגר נולד וגדל באלמירה, ניו יורק, ארצות הברית, השני מבין תשעה אחים. הוא גדל במשפחה אירית-קתולית והוריו רצו שיהיה מהנדס. הילפיגר למד בתיכון אלמירה ובמקום להשלים את לימודיו האקדמאים החל בגיל 18 לעבוד בקמעונאות, הוא היה נוסע לעיר ניו יורק לקנות מכנסי ג'ינס ומכנסי פעמון שאותם מכר בחנויות מקומיות באלמירה. מאוחר יותר פתח הילפיגר חנות משלו בשם "The People's Place" (בתרגום לעברית: המקום של העם) באלמירה, החנות הייתה מקום בילוי אהוד של בני הנוער באלמירה מכיוון שהיו שם הופעות DJ חיות, לעיתים היו שם יותר אנשים מבלים מאשר אנשים שקונים. כעבור 7 שנים נסגרה החנות בגלל פשיטת רגל והמבנה נהרס כדי לבנות במקום היכל הוקי קרח. בשנת 1985 הילפיגר ייסד את "תעשיות טומי הילפיגר" (בתמיכת קבוצת מורג'ני) שנעשתה ציבורית בשנת 1992 בהצגת קולקציית הגברים שלו. עד שנת 2004 היו לחברה 5,400 מועסקים. הילפיגר קיבל את תואר "מעצב בגדי הגברים של השנה" בשנת 1995 על ידי אגודת האופנה של אמריקה. מאז ועד היום הפכה החברה למותג אופנה עולמי תוך שימת דגש על איכות הבדים והבגדים תוך שימת דגש על הפרטים הקטנים. בראיון שהעניק תומאס לאחת מרשתות הטלוויזיה שפורסם בערוץ 10, דיבר תומאס על השמועה אשר נטען בה שהוא גזען לגבי מוצא אפרו-אמריקני ואנטישמי. תומאס אמר בראיון כי מעולם לא אמר דברים כאלו, והוסיף שלבנו ישנה חברה ממוצא אפרו אמריקני. לגבי היותו אנטישמי הוסיף ואמר שגם השמועה הנ"ל אינה נכונה, וציין שמדגמנת את מוצריו בר רפאלי והוסיף בשבחיה. מוצריו נמכרים בחנויות יוקרה, בקניונים ובמרכזי בילוי בישראל. באוקטובר 2023 בעת מלחמת חרבות ברזל הוא העלה פוסט עם דגל ישראל לצד הכיתוב stand with Israel. מדיה וקבצים בנושא טומי הילפיגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טומי הילפיגר אריק וילסון, עכבר העיר אונליין, איך המעצב טומי הילפיגר המציא את עצמו מחדש, באתר הארץ, 28 במאי 2010 שחר אטואן, הקשר בין הקולקציה של הילפיגר לאנדי וורהול, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2011 איתי יעקב, טומי הילפיגר על בר רפאלי: "היא בת משפחה, חברה קרובה ואשת עסקים מבריקה", באתר Xnet‏, 3 באפריל 2014 לירוי שופן‏, "המעצבים באמת שולטים על מה שקורה בחוץ", באתר וואלה, 5 באפריל 2014 בונז'ור במבטא אמריקאי, באתר את, 17 במאי 2015 חגית רון רבינוביץ', ימי הטומי, באתר ישראל היום, 11 בספטמבר 2015 טומי הילפיגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Tommy Hilfiger - Biography, Personal Life, Controversies - Called, Oprah, Company, and People’s - JRank Articles Tommy hilfiger News, Video and Gossip - Gawker
ז'ואקים ריפה

ז'ואקים ריפה אי קלימנט (בקטלאנית: Joaquim Rifé i Climent; נולד בברצלונה שבספרד ב-2 בפברואר 1942) הוא שחקן ומאמן כדורגל ספרדי-קטלאני ששיחק ואימן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. ריפה שיחק במשך כל הקריירה שלו בברצלונה, בין 1964 ל-1976, ואף היה קפטן הקבוצה. ריפה שיחק בצד ימין של המגרש, תחילה כשחקן כנף ומאוחר יותר כקשר ומגן. ריפה, עם 535 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, הוא אחד השחקנים עם מספר ההופעות הגדול ביותר במדי המועדון. ריפה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-1 בנובמבר 1964, בדרבי של ברצלונה, מול אספניול, וכבר אז בישל שער שהיה שער הניצחון. בשלוש עונותיו הראשונות, כשעוד שיחק בקו ההתקפי, הבקיע 19 שערים. עם ברצלונה זכה כשחקן בשישה תארים, שהחשוב בהם היה זכייה בלה ליגה בעונת 1973/74 עם שחקנים כגון קרלס רשאק ויוהאן קרויף. בעונה זו גם הופיע ב-32 משחקי ליגה, אחד פחות מהשיא שלו - 33 הופעות בעונה הקודמת. ריפה גם זכה עם הקבוצה בגביע ערי הירידים בעונת 1965/66 ובעונת 1970/71 הגיע עמה לגמר מול לידס יונייטד. שני תאריו האחרים היו שתי זכיות בגביע הספרדי, ב-1968 וב-1971. ריפה היה מעורב לאחד מהאירועים מעוררי המחלוקת הגדולים בכדורגל בספרד. בחצי גמר הגביע הספרדי בעונת 1969/70, במשחק בקאמפ נואו מול ריאל מדריד, תיקל ריפה את השחקן המדרידאי ולסקאס כחצי מטר מחוץ לרחבתה של ברצלונה, אך השופט גורוסטה פסק לבעיטת עונשין לטובת מדריד, שהוביל להדחתה של ברצלונה מהטורניר. כעס בקרב אוהדי הכדורגל בספרד הופנה כלפי העדפת השופטים את מדריד. השופט גורוסטה היה פסול מלשפוט את משחקיה של ברצלונה בעתיד. במדי נבחרת ספרד הופיע ארבע פעמים והבקיע שער בודד. במשחק בכורתו ב-28 בפברואר 1968 בישל שער. משחקו האחרון היה ב-11 בנובמבר 1970 מול נבחרת צפון אירלנד. לאחר פרישתו ממשחק עבר קורס באימון כדורגל והצטרף לצוות הטכני של המועדון. ב-1978, עוד לפני עזיבתו של המאמן הקודם לוסיאן מילר, מינה נשיא ברצלונה ז'וזפ ליואיס נונייז את ריפה להיות מאמן הקבוצה. עוזרו היה אנטוני טורס, חברו בקבוצה לפני כן כשחקן. עונתו הראשונה כמאמן, עונת 1978/79, הייתה מוצלחת מאוד. בסופה זכתה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות הגביע, לאחר ניצחון במשחק הגמר שנערך בבזל. העונה הבאה הייתה טובה הרבה פחות, וכבר באמצע העונה החליפוֹ הלניו הררה עקב ביצועיה הדלים של הקבוצה ועקב יחסיו הרעועים עם חלק משחקני הקבוצה. ב-1984 הקים בית ספר יוקרתי לכדורגל בברצלונה בשם "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי תיבות של מקימיו: אנטוני טורס, חואן מנואל אסנסי, ריפה וקרלס רשאק. בין 2000 ל-2003 היה המנהל הטכני של מדור הכדורגל במועדון. מדיה וקבצים בנושא ז'ואקים ריפה בוויקישיתוף ז'ואקים ריפה, באתר Transfermarkt ז'ואקים ריפה, באתר BDFutbol ז'ואקים ריפה, באתר WorldFootball.net ז'ואקים ריפה, באתר National Football Teams ז'ואקים ריפה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ז'ואקים ריפה באתר הרשמי של ברצלונה פרופיל המאמן באתר BDFutbol
אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק

אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק (באנגלית: Seattle Pacific University) היא אוניברסיטה נוצרית לאמנויות חופשיות, מדעים ומקצועות חופשיים אשר ממוקמת בשיפוע הצפוני בגבעת המלכה אן בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית. האוניברסיטה יוסדה בשנת 1891 על ידי הוועידה הנוצרית של וושינגטון ואורגון בתור הסמינר של סיאטל, זה הפך להיות הסמינר והקולג' של סיאטל בשנת 1913, שינתה את שמה שוב לקולג' של סיאטל בשנת 1915 וקיבלה את שמה העכשווי בשנת 1977. אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק חברה ב"אגודת הקולג'ים הנוצריים". כאוניברסיטה שקשורה באופן ישיר לאמונה הנוצרית, אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק עדכנה לאחרונה את תוכנית הכמורה שלה, כשהיא בונה משרד חדש לכמרי האוניברסיטה ומרכז חדש לדת הנוצרית. המרכז מנסה לגרום לסטודנט להכיר ככל שיותר את הסיפורים והדת הנוצרית. האוניברסיטה עודדה הקמת קהילות שעוסקות בעבודת האל. התוכנית עוזרת לתלמידים להיות מעורבים במשרד הכמורה בכך שהם תורמים לארגון, שהוקם בלי מטרות רווח, מכספם. התלמידים נלהבים לתרום לארגון שהוקם על ידי תלמידים. אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק (באנגלית) אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפט גאוס

באנליזה וקטורית, משפט גאוס או משפט הדיברגנץ מקשר בין השטף של שדה וקטורי על פני משטח סגור לדיברגנץ של השדה בתוך המשטח. המשפט נקרא על שם קרל פרידריך גאוס שגילה אותו בשנת 1813 (והוכיח אותו למקרים פרטיים), אך רק בשנת 1831 מיכאיל אוסטרוגרדסקי הוכיח את המשפט במלואו, לכן לעיתים קוראים לו משפט גאוס-אוסטרוגרדסקי. למשפט יש שימושים חשובים בפיזיקה ובפרט באלקטרוסטטיקה. משפט סטוקס הוא הכללה של משפט גאוס למימד כללי. יהי V {\displaystyle V} תחום חלקי ל- R 3 {\displaystyle \mathbb {R} ^{3}} סגור ובעל שפה חלקה למקוטעין, ויהי F {\displaystyle F} שדה וקטורי גזיר ברציפות בסביבת V {\displaystyle V} , אזי מתקיים: ∭ V ( ∇ ⋅ F ) d V = {\displaystyle \iiint _{V}\left(\nabla \cdot \mathbf {F} \right)dV=} S {\displaystyle {\scriptstyle _{S}}} F ⋅ d S {\displaystyle \mathbf {F} \cdot d\mathbf {S} } כאשר S = ∂ V {\displaystyle S=\partial V} הוא שפת התחום V {\displaystyle V} , ו- d S {\displaystyle d\mathbf {S} } הוא וקטור בעל גודל אלמנט שטח אינפיניטסימלי ובעל כיוון ניצב למשטח כלפי חוץ (לעיתים מסמנים n ^   d S {\displaystyle {\hat {n}}\ dS} , כאשר n ^ {\displaystyle {\hat {n}}} הוא הנורמל הפונה החוצה מהמשטח ∂ V {\displaystyle \partial V} ), וכאשר ∇ = ( ∂ ∂ x , ∂ ∂ y , ∂ ∂ z ) {\displaystyle \nabla =\left({\frac {\partial }{\partial x}},{\frac {\partial }{\partial y}},{\frac {\partial }{\partial z}}\right)} . חוק גאוס משפט סטוקס מדיה וקבצים בנושא משפט גאוס בוויקישיתוף זהויות אינטגרליות בתלת-מרחב בבלוג רשימות בפיזיקה עיונית. משפט גאוס, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס

טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס נחטפה בשעות הבוקר של יום שבת, 23 בנובמבר 1996, כשהייתה בדרכה מנחיתת ביניים בנמל התעופה של אדיס אבבה, אתיופיה, לעצירת ביניים נוספת בנמל התעופה בניירובי, קניה. שלושת החוטפים דרשו לשנות את היעד לאוסטרליה, אך במטוס לא היה די דלק לטיסה כה ארוכה והוא התרסק תוך כדי נחיתת חירום באוקיינוס ההודי, בסמוך לחוף האי גרנד קומור בקומורו. 125 מתוך 175 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. במטוס היו שמונה ישראלים ושבעה מהם נספו. בשעות הלילה המאוחרות של יום שישי, 22 בנובמבר, המריאה טיסה 961 מנמל התעופה במומבאי בדרכה לנמל התעופה באביג'ן, בירת חוף השנהב. בדרך נקבעו למטוס הבואינג 767-260 שלוש עצירות ביניים, באתיופיה, בקניה וברפובליקה של קונגו. בשעות הבוקר עצרה הטיסה בנמל התעופה של אדיס אבבה ושם עלו נוסעים נוספים, ביניהם גם שלושת החוטפים. בסביבות השעה 12:00 בצהריים, עם הכניסה למרחב האווירי של קניה, פרצו החוטפים אלמיהו בקלי בליינה, מתיאס סולומון בליי וסולטאן עלי חוסיין לתא הטייס והודיעו לטייס לאול אבאטה כי יפוצצו את המטוס באוויר באמצעות רימון יד אם לא יענה לדרישותיהם. למרות שבפועל היו שלושה בלבד, הם טענו כי הם 11 אסירים משוחררים מהכלא האתיופי המבקשים מקלט מדיני במדינה אחרת. החוטפים דרשו מהטייס לפנות לכיוון אוסטרליה, וסירבו להאמין לו כשאמר שאין לו די דלק להגיע אפילו לשליש הדרך. למרות דרישתם טס אבאטה לאורך חופי אפריקה, אך כשראו זאת החוטפים הם אילצו אותו לפנות מזרחה. הטייס, שידע כי המטוס צפוי להתרסק בדרך, החליט להערים עליהם ופנה לכיוון ארכיפלג קומורו, השוכן בין מדגסקר לבין אפריקה. בסמוך לאיי קומורו החל הדלק לאזול, ומשהחוטפים לא שעו לאזהרותיו החל הטייס להסתובב במעגלים במטרה לנחות בסופו של דבר באיים. לאחר דקות ספורות ניצב המחוג במד הדלק קרוב מאוד לאפס, והנוסעים קיבלו הוראה לחגור את החגורות ולהתכופף. כמה מהם החליטו לנפח עצמאית את חליפות ההצלה, מה שעלה בחייהם. משהבין הטייס כי לא יוכל לנחות באיי קומורו הוא החליט לנחות בים, במים לא עמוקים, במהירות המינימלית האפשרית. בשלב מסוים קרס אחד המנועים, ובשל כשל בכמה מהמערכות ההידראוליות במטוס נאלץ אבאטה לבצע את הנחיתה במהירות של כ-320 קילומטרים בשעה. הוא החל להנמיך אט-אט, כשכ-30 מטר מעל למים נטה המטוס לשמאל והכנף השמאלית פגעה בעוצמה אדירה במים והתרסקה. זמן קצר לאחר מכן נשבר המטוס לשניים והחלק המרכזי שלו התהפך. רוב הנוסעים שישבו במרכז המטוס והיו חגורים מצאו את עצמם בתוך המים, כמעט בלא יכולת להיחלץ, ורובם נהרגו. מרבית הניצולים (50 בסך הכל) ישבו בחלקו הקדמי או האחורי של המטוס, והם הספיקו לנפח את חליפות ההצלה בתזמון מדויק ולהיחלץ מהמים. כך גם הטייס אבאטה וכמה מאנשי הצוות. באופן נדיר, כל רגעי ההתרסקות תועדו במצלמת וידאו על ידי בני זוג שהיו בירח דבש בסמוך, והסרט נמכר בעשרות אלפי דולרים לשידור טלוויזיוני. הטייסים זכו לתשבחות רבות על כך שהצליחו לנחות במים, ושניהם המשיכו לעבוד באתיופיאן איירליינס גם לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס בוויקישיתוף מרדכי חיימוביץ, ‏גיהנום בגן עדן: הרגע בו הים טרף 125 נוסעים ושמונה ישראלים, באתר מעריב אונליין, 27 בנובמבר 2021 Final Incident Report (Archive) - Ethiopian Civil Aviation Authority - Includes list of passengers, surviving and deceased תיק החטיפה והיסטוריית המטוס של טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) ליטל לוין, היום לפני / 24.11.1996 / חיפוש אחרי נעדרי התרסקות מטוס אתיופי, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2011
אדריאן פסדר

אדריאן פסדר (באנגלית: Adrian Pasdar; נולד ב-30 באפריל 1965) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום ניית'ן פאטרלי בסדרת הטלוויזיה "גיבורים". פסדר נולד במסצ'וסטס. אביו, שהיגר לארצות הברית מאיראן, היה מנתח ואימו שהיגרה מגרמניה הייתה אחות ומורה. אחרי שפסדר גמר את לימודיו בפנסילבניה, הוא קיבל מלגת ספורט מאוניברסיטת פלורידה. במהלך שנתו הראשונה באוניברסיטה, הוא נפצע קשות בתאונת דרכים בעקבותיה נזקק לכיסא גלגלים. אחרי פציעתו הוא החליט להתחיל בקריירת משחק. בהתחלה הוא שיחק בעיקר בהצגות תיאטרון. במהלך אחת מההצגות הוא עבר תאונה נוספת, בה נקטעה אחת מאצבעותיו. בשנת 1987 שיחק בסרט הערפדים "Near Dark", שזהו סרטה העלילתי הראשון של הבמאית קתרין ביגלו. פסדר הופיע ב-2000 בתפקיד שוטר בקליפ לשיר של הלהקה "דיקסי צ'יקס". באותה שנה התחתן עם סולנית הלהקה, נטלי מיינס. בגיל 19, הוא הלך למבחן בד לסרט "אהבה בשחקים", והבמאי כל כך התלהב, שכתב בשבילו תפקיד מיוחד. זה הוביל אותו למספר תפקידים חשובים בסרטים "Solarbabies", "קוקי", "רחובות של זהב" ו-"Near Dark". ב-1992, הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Just Like a Woman" עם ג'ולי וולטרס. הוא עבר מהוליווד לניו יורק ושם הוא שיחק בתפקידים פחות משמעותיים. הוא כתב וביים את הסרט העצמאי "Cement" שזכה בפרסים. ב-1996 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה קצרת הימים "Profit". ב-1997 שיחק במיני-סדרת האימה של NBC "הבית של פרנקשטיין" בתור הבלש ורנון קויל. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מגע של מלאכים". מ-2000 עד 2002 פסדר שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "דרכים מסתוריות". במשך שנתיים הוא שיחק בסדרה "המשפט של איימי". הוא שיחק דמות של עורך דין עצלן בפרק של "עקרות בית נואשות". מ-2005 הוא מגלם בסדרה "גיבורים" את ניית'ן פאטרלי. מ-2012 הוא מגלם את אלק ריבק בסדרת הדרמה "משחק השקרים" המשודרת בערוץ ABC Family ובישראל בערוץ Yes Drama HD. כמו כן, החל משנת 2015 הוא משתתף בסדרה "המושבה" המשודרת בערוץ USA, בה הוא מגלם את נולן ברגס. ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "דרך שדה שיפון". בין 2013 ל - 2018 שיחק בסדרה סוכני שילד. בשנת 2020 שיחק בסרט המתח "קריסה" שביים טיילר פרי. בשנת 2024 השתתף בסרט האימה העל-טבעי "דיבוק על הסט" (אנ'). מדיה וקבצים בנושא אדריאן פסדר בוויקישיתוף אדריאן פסדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדריאן פסדר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אדריאן פסדר, באתר AllMovie (באנגלית) אדריאן פסדר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדריאן פסדר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יימס קייסון לי

ג'יימס קייסון לי (באנגלית: James Kyson Lee ובקוריאנית: 이재혁; ‏נולד ב־13 בדצמבר 1975) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר הודות לגילום הדמות אנדו מאסאצ'י בסדרת הטלוויזיה "גיבורים". לי נולד בסיאול שבקוריאה הדרומית. שמו האמצעי, קייסון, מורכב משתי האותיות הראשונות של הוריו והמילה "son". שמו האנגלי, ג'יימס, נגזר מג'יימס בונד. אביו היה מהנדס חשמל. בגיל 10 היגר עם משפחתו לניו יורק, שם למד מאוחר יותר בבית הספר התיכון המדעי של ברונקס. הוא החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת בוסטון מתוך כוונה להיות שדרן ספורט לפני שעבר מאוחר יותר למכון האמנויות של ניו אינגלנד. בקיץ 2001 מכר קיסון את מכוניתו וקנה כרטיס בכיוון אחד ללוס אנג'לס מתוך כוונה להיכנס לתעשיית הבידור. הוא נרשם לשיעורי משחק במכללה קהילתית תוך כדי בחינות אודישן לתפקידים בטלוויזיה, ובין לבין עבד כמורה פרטי לבחינות פסיכומטרי כדי לשלם את החשבונות. בשנת 2003 קיבל את תפקידו הראשון כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "ג'אג". בשנים 2006–2010 הוא גילם את דמותו של אנדו מאסאצ'י במשך ארבע עונות של סדרת הטלוויזיה "גיבורים". בעונה הראשונה הוא שיחק כשחקן אורח ובשאר העונות הוא קיבל קרדיט של שחקן ראשי. בשנת 2007 שיחק בסרט האינדי "ביג דיל". בשנת 2008 הוא הופיע בסדרה "CSI" בתור מתורגמן לשפה הקוריאנית. בשנת 2010 שיחק בסרט "איך לעשות אהבה עם אישה". בשנת 2013 שיחק בדרמה האירוטית של קתרין הארדוויק "פלאש (אנ')" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה. בשנת 2021 הוא הופיע בסרט הקומדיה "יום הכן" של ספק שירותי הסטרימינג נטפליקס. בשנת 2015 נישא קייסון לזמרת ולמדענית המוח ג'יימי ברג; לזוג יש שני ילדים. הוא דובר קוריאנית ואנגלית שוטפת ולמד לדבר יפנית כדי לשחק את אנדו מאסאצ'י בסדרה "גיבורים". מדיה וקבצים בנושא ג'יימס קייסון לי בוויקישיתוף ג'יימס קייסון לי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימס קייסון לי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס קייסון לי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימס קייסון לי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יימס קייסון לי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)