laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1379

שנת 1379 היא השנה ה-79 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה פולש לאסטוניה הקמת הקולג' החדש באוקספורד אזכור ראשון של קלף משחק בכרוניקה איטלקית רוברטו קמפין, אחד ממייסדי הציור הפלמי. (נפטר ב-1444) לורנצו ז'ילברטי, פסל איטלקי. (נפטר ב-1455) 4 באוקטובר – אנריקה השלישי, מלך קסטיליה בין השנים 1390 – 1406 (נפטר ב-1406) 15 בנובמבר – אוטו החמישי, דוכס בוואריה (נולד ב-1328 או 1346) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1379‎ נפטרים ב-1379‎ מדיה וקבצים בנושא 1379 בוויקישיתוף
לארי וול

לארי וול (באנגלית: Larry Wall; נולד ב-27 בספטמבר 1954) הוא תוכניתן ובלשן אמריקאי. הוא היוצר של התוכנית patch ביוניקס ושל שפת התכנות Perl. וול הוא בעל תואר ראשון בבלשנות ובמדעי המחשב מאוניברסיטת סיאטל פסיפיק (Seattle Pacific University). וול ואשתו הם נוצרים אוונגליסטים. בצעירותם הם תכננו לגלות שפה שאין לה כתב, להמציא לה כתב ולתרגם לשפה הזאת את התנ"ך, אך עקב בעיות בריאות וול פנה לתחום הטכנולוגיה והצטרף לנאס"א. בזמן עבודתו שם ובחברת יוניסיס (Unisys) וול יצר את הגרסה הראשונה של שפת Perl. בעקבות השכלתו הבלשנית וול תכנן את השפה כך שתהיה דומה לשפה אנושית וגם שתתאים היטב לעיבוד טקסטים על ידי שימוש נרחב בביטויים רגולריים. Perl תפסה תאוצה והפכה לאחת השפות הנפוצות לכתיבת סקריפטים בסביבת יוניקס ולניהול אתרי אינטרנט ובמהלך שנות התשעים הפכה לשפת תכנות נפוצה למטרות רבות ובמערכות הפעלה רבות, ביניהן Microsoft Windows,‏ MacOS,‏ z/OS ואחרות. וול ממשיך לשמש בתור המנהיג ("הדיקטטור הנאור") של קהילת תוכניתני Perl וכמעצב הראשי של הגרסאות העתידיות של השפה. וול זכה מספר פעמים בתחרות הבינלאומית לקוד C מסובך (International Obfuscated C Code Contest). כמו כן הוא היה החתן הראשון של פרס התוכנה החופשית שהוענק לו בשנת 1998 על ידי המוסד לתוכנה חופשית. וול נוהג לערבב מושגים דתיים נוצרים בעבודתו בתכנות. למשל, הפונקציה להגדרת מחלקה ב-Perl 5 נקראת bless ("ברך"). מסמכי עיצוב של Perl 6 נקראים "אפוקליפסות" ("התגלות", בעיקר בהקשר של ספר חזון יוחנן, החותם את הברית החדשה). בהרצאותיו השנתיות בכנס Perl המכונות State of the Onion. וול נוהג לשרבב נושאים נוצריים: כך, בהרצאה של שנת 1997, הוא סיפר על אמונתו באלוהים ודרך זה הציג את נושא הבחירה החופשית, שלדעתו שפת Perl מאפשרת לתוכניתנים ובהרצאה של שנת 2006 השווה את הערכים של קהילת תוכניתני Perl לערכי משפחה מסורתיים. בפברואר 2006 וול ביקר בישראל והרצה על Perl 5 ו-Perl 6 בכנס מפתחי קוד פתוח בנתניה. מדיה וקבצים בנושא לארי וול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לארי וול (באנגלית) לארי וול, באתר dblp הרצאות "State of the Onion":‏ 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 Present Continuous, Future Perfect - הרצאתו של לארי וול על Perl 5 ו-Perl 6 בכנס מפתחי קוד פתוח בנתניה, פברואר 2006 "מצב הבצל" - משחק מילים אנגלי על הכינוי לנאום השנתי של נשיא ארצות הברית, State of the Union (מצב האומה) The State of the Onion 10
קציר התבואה

"קציר התבואה" (1565) הוא ציור שמן על לוח עץ מאת פיטר ברויגל האב. הציור מוצג כיום בטירת לובקויץ (Lobkowicz) שבצ'כיה. הציור הוא חלק מסדרה של שישה ציורים המתארים תקופות שונות במהלך השנה, מהן נשארו כיום חמישה ציורים. מקובל להניח כי היצירה קציר התבואה מאפיינת את החודשים ספטמבר אוקטובר. בקדמת הציור, מתוארת איכרים אשר עוסקת בפעולות שונות - נשיאת סלי פירות, נשיאת מגרפות ועוד. ברקע התמונה מופיעה קבוצת פועלים נוספת העוסקת באיסוף והעמסה של תבואה. הקומפוזיציה הפשוטה של התמונה מוליכה את העין של המתבונן אל צידו הימני של הציור, בכך תחושת העומק של הציור מועצמת. ביצירה "קציר התבואה", כמו ביצירות אחרות של ברויגל בסדרת עונות השנה, נמצאים ברקע צוקים שאינם נמצאים בנוף הטבעי בארצות השפלה. ייתכן כי חלק מתיאורי ההרים מבוסס על רישומים שעשה ברויגל בעת ששהה באיטליה בשנת 1553, אך סביר להניח כי מקורם של נופים אלה הוא בדמיון היוצר של האמן. הקוצרים מדיה וקבצים בנושא קציר התבואה בוויקישיתוף
ונוס הישנה

"ונוס הישֵנה" (באיטלקית: Venere dormiente) או "ונוס מדרזדן" (1510) הוא ציור מאת צייר הרנסאנס האיטלקי ג'ורג'ונה. אורכו של הציור הוא 175 ס"מ ורוחבו הוא 108.5 ס"מ והוא מוצג כיום במוזיאון Gemäldegalerie Alte Meister שבדרזדן, גרמניה. הציור, שהוא אחד מעבודותיו האחרונות של הצייר, מתאר את דמותה של אישה עירומה השוכבת על בדים בטבע ונשענת על גזעו של עץ ותלולית אדמה, תלולית שרק חלקה נגלה לצופה. במישור אחורי יותר מופיעים מבניה של מעין אחוזה כפרית הניצבת על גבעה ובתים נוספים מתוארים ברקע של הציור. תיאור של דמות נשית עירומה, אפילו הייתה האלה ונוס, היווה בתקופה זו חידוש מרעיש, בייחוד על רקע תיאור הנוף בעל הסממנים התקופתיים. על פי עדויות, בזמן מותו נותרו השמיים שביצירה לא גמורים בחלקם וטיציאן, תלמידו של ג'ורג'ונה, סיים את תיאורם. שינוי משמעותי נוסף היה במחיקת דמותו של קופידון אשר התרחש במהלך תהליך רסטורציה של הציור. הציור שימש במהלך השנים כאב-טיפוס לתיאור דמותה של ונוס שוכבת. בין היצירות בהן ניכרת השפעתו ניתן למנות את ציורו של טיציאן "ונוס מאורבינו" (1548), ציורו של ולסקס בו מתבוננת ונוס במראה (1644-1648) ואחרים. מדיה וקבצים בנושא ונוס הישנה בוויקישיתוף
רופי הודי

רופי הודי או רופיה הודי (סמל: ₹; בהינדי: भारतीय रुपया, באנגלית: Indian Rupee) הוא המטבע הרשמי של הודו. סימון המטבע לפי תקן ISO 4217 הוא INR. מאז שנת 1957 הרופי מחולק ל-100 פייסה(אנ'). מטבעות הרופי נטבעים בהודו בערכים של 1, 2, 5 ו-10. על המטבעות במקום מספרים מצוירים אצבעות, כדי שגם האנאלפביתים יוכלו לדעת את סכומו של המטבע. ואילו הפאיסה יוצרה עד 2017 במטבעות של 25 ו-50 פאיסה. עד 1994 היו גם מטבעות של 5, 10 ו-20 פאיסה אך מטבעות ה-5 וה-20 פאיסה בוטלו באותה שנה, ומטבע ה-10 פאיסה בוטל בשנת 1998. שמה של הודו מופיע על המטבעות באנגלית INDIA, ובהינדית בכתב דוונאגרי भारत "בהראט". בשנת 1988 נכתב בטעות שמה של הודו כך: मरत "מאראת", על מטבע של 10 פאיסה. תמונתו מקושרת בקישורים החיצוניים. המטבע השגוי נפוץ בכמות רבה עד אשר תוקנה הטעות בשנים שלאחר מכן. הודו מטביעה חלק ממטבעותיה במומבאי, היידראבאד, כלכותה ונוידא ומזמינה הטבעת מטבעות נוספים באוטווה, בירמינגהאם, לאנתריסאנת, תאיגו, מקסיקו סיטי, פרטוריה, מוסקבה, קרמניצא. בעבר הודפס שטר גם בערך 2 רופי הודי, כיום הם יוצאים בערכים: 1, 5, 10, 20, 50, 100, 500 ו-2,000. על מנת להקל את חייהם של המוגבלים, השטרות מודפסים בגדלים שונים כך ש-1 הוא הכי קטן (פיזית), ו-2,000 הוא הכי גדול. על כל השטרות (למעט את שטר אחד הרופי) מודפסת תמונתו של מהאטמה גנדי וערכיהם נכתבים ב-16 שפות שונות. ב-8 בנובמבר 2016 הוצאו שטרות בעלי ערך 500 רופי ו-1,000 רופי מהמחזור. ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי הכריז בנאום ששודר בערוצי הטלוויזיה בהודו כי השטרות בערכים הללו ייהפכו ל"פיסות נייר חסרות ערך". מודי הדגיש כי "קיים צורך עמוק למלחמה נחושה בנגע השחיתות, בכלכלה השחורה ובטרור. אלו הם פצעים מוגלתיים שמכרסמים בהודו מבפנים". במקביל, הכריז מודי על הכנסה למחזור של שטרות חדשים בערך 2,000 רופי ו-500 רופי. השטרות האלו יישאו שבב אלקטרוני שיאפשר מעקב אחר מסלולם. מדיה וקבצים בנושא רופי הודי בוויקישיתוף תמונת צד המטבע 10 פאיסה עליו נכתב בטעות שמה של הודו मरत "מאראת" במקום भरत "בהאראת" ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דימיטריה סטורדזה

דימיטריה אלכסנדרו סטורדזה (ברומנית: Dimitrie Alexandru Sturdza; 10 במרץ 1833 – 21 באוקטובר 1914) היה מדינאי רומני מסוף המאה ה-19, במהלכם שימש כראש ממשלת רומניה ארבע פעמים. כיהן גם כנשיא האקדמיה הרומנית (1882-1884). סטורדזה נולד ב-10 במרץ 1833, בכפר מיכלאושן שבמחוז יאשי, רומניה. הוא למד במוסד האקדמי "מיכאלאנה" ביאשי והמשיך את לימודיו בגרמניה. לאחר לימודיו השתלב בפוליטיקה ונהפך למזכירו האישי של הנסיך אלכסנדרו יואן קוזה. בשלב מסוים החל להתנגד לשלטונו של הנסיך קוזה וב־1866 חבר ליון ברטיאנו ואחרים שפעלו להדחתו. בשנת 1899 נבחר סטורדזה לעמוד בראשות המפלגה הליברלית, לאחר ששימש כשר החוץ בממשלה הליברלית. סטורדזה מילא שורה של תפקידים בממשלות השונות ואף נבחר ארבע פעמים כראש ממשלת רומניה: 15 באוקטובר 1895 ועד 2 בדצמבר 1896 12 באפריל 1897 ועד 23 באפריל 1899 27 בפברואר 1901 ועד 4 בינואר 1906 24 במרץ 1907 ועד 9 בינואר 1909 לכהונתו האחרונה כראש ממשלה בשנת 1907, נקרא על ידי קרול הראשון, מלך רומניה, זאת בעקבות מרד האיכרים שפרץ בחודש מרץ באותה השנה. על אף עמדותיו הליברליות, סטורדזה היה לאומן ואימץ את מדיניות מפלגתו האנטי-יהודית. הוא תמך במדיניות האפליה כנגד ה"לא-רומנים" ובמניעת השתלטותם על עמדות מפתח. סטורדזה נפטר ב-21 באוקטובר 1914 בבוקרשט בבית חולים לחולי נפש. בנו, אלכסנדרו סטורדזה, היה קולונל בצבא הרומני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא ערק (בשנת 1916) אל שורות הגרמנים. מדיה וקבצים בנושא דימיטריה סטורדזה בוויקישיתוף דימיטריה סטורדזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1800 במדע

ערך מורחב – 1800 גילוי ערפילית הטבעת על ידי פרידריך וון חהן (Fredrich von Hahn). במרכז הערפילית נמצא ננס לבן. גילוי בריליום על ידי יוהאן ברטולומאוס טרומסדורף (Johann Bartholomäus Trommsdorff) גילוי קרינת תת-אדום על ידי ויליאם הרשל בניית עמוד וולטה על ידי אלסנדרו וולטה - סוללת חשמל ראשונה 11 בפברואר – ויליאם פוקס טלבוט, מאנשי הצילום הראשונים 14 ביולי – ז'אן בטיסט דומה, כימאי צרפתי (נפטר ב-1884) 31 ביולי – פרידריך ולר, כימאי גרמני 23 באוקטובר – הנרי מילן אדוארדס, זואולוג צרפתי (נפטר ב-1885) 29 בדצמבר – צ'ארלס גודייר, אמריקאי, ממציא הגיפור מדיה וקבצים בנושא 1800 במדע בוויקישיתוף
1801 במדע

ערך מורחב – 1801 1 בינואר: גילוי קרס, האסטרואיד הגדול ביותר, על ידי ג'וזפה פיאצי פרסום קטלוג כוכבים על ידי מצפה הכוכבים בפריז Histoire Céleste Française. הקטלוג כלל 47,390 כוכבים. ז'אן-בטיסט דה לאמארק פרסם את ספרו Système des animaux sans vertèbres. הוא לראשונה מגדיר את חסרי חוליות ומפריד עכבישנים וסרטנאים מ-חרקים. 6 בדצמבר משלחת בריטית החלה במסע סביב אוסטרליה. המסע הסתיים ב-9 ביוני 1803. המצאת הנול של ז'אקאר על ידי ז'וזף מארי ז'אקאר בניית גשר תלוי ראשון מפלדה על ידי גיימס פינלי בארצות הברית. 24 בדצמבר – ריצ'רד טרוויטיק מציג לקהל את הקטר הראשון ומצליח להעביר שישה אנשים ב-Camborne Hill. גילוי חוק דלטון גילוי ניוביום גילוי ונדיום פרסום ספר מחקרים אריתמטיים על ידי קרל פרידריך גאוס גילוי קרינת על-סגול על ידי פיזיקאי גרמני יוהאן ריטר גילוי תופעת התאבכות על ידי תומאס יאנג פיליפ פינל מפרסם את ספרו עם שיטות טיפול חדשות בחולי נפש. 22 בינואר – פרידריך גרקה, ממציא גרמני מחלוצי הטלגרפיה. גרסתו של קוד מורס נמצאת בשימוש עד היום (נפטר ב-1888) 16 ביוני – יוליוס פלוקר – מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני. חקר שפופרת קתודית (נפטר ב-1868) 14 ביולי – יוהאן פטר מולר, פיזיולוג גרמני (נפטר ב-1858) 27 ביולי – ג'ורג' איירי – אסטרונום אנגלי (נפטר ב-1892). 24 בספטמבר – מיכאיל אוסטרוגרדסקי, מתמטיקאי רוסי (נפטר ב-1862) מדיה וקבצים בנושא 1801 במדע בוויקישיתוף
אנדרטת השואה

האם התכוונתם ל... אנדרטת השואה במשמר העמק – "יד לילדי הגולה" אנדרטה לשואה ולתקומה – בכיכר רבין, תל אביב אנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו – בברלין, גרמניה אנדרטת השואה (סן פרנסיסקו) – בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית אנדרטת אורגון לשואה – בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית אנדרטת ניו אינגלנד לשואה – בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית אנדרטת אתונה לשואה – באתונה, יוון מוזיאון השואה (פירושונים) הנצחת השואה
המנון לטביה

אלוהים, ברך את לטביה (בלטבית: Dievs, svētī Latviju) הוא ההמנון הלאומי של לטביה. ההמנון נכתב והולחן בשנת 1873 על ידי קרליס באומניס, וייתכן כי הוא מבוסס על מילים של שיר פופולרי מאותה תקופה. הוא אומץ רשמית בשנת 1920. דגל לטביה סמל לטביה מדיה וקבצים בנושא המנון לטביה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון לטביה" באתר מיוזיק בריינז המנון לטביה באתר המנוני העולם (אורכב 04.09.2007 בארכיון Wayback Machine)
אלכסנדרפלאץ

אלכסנדרפלאץ או כיכר אלכסנדר (בגרמנית: Alexanderplatz; ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא כיכר גדולה במזרח ברלין בסמוך לנהר השפרה ולברלינר דום. עד המאה ה-18 היה אזור אלכסנדרפלאץ שוק הבקר של העיר ברלין. בשנת 1805 שונה שם האזור ל"אלכסנדרפלאץ" לכבוד ביקורו של צאר רוסיה אלכסנדר הראשון בברלין ב-25 באוקטובר בשנה זו. בשלהי המאה ה-19 הוקמה במקום תחנת רכבת אשר הפכה את הכיכר למרכז תחבורה ראשי, ובהמשך לאתר מסחרי עם פיתוחו של השוק שהיה במקום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 אזור אלכסנדרפלאץ (כמו גם אזור פוטסדאמר פלאץ) היה מרכז חיי הלילה של ברלין, ובהתייחס לכך חיבר אלפרד דבלין את הרומן "ברלין, אלכסנדרפלאץ" בשנת 1929, שאף הוסרט פעמיים (בשנת 1931 ובשנת 1980). בשנות ה-60 של המאה ה-20 שופץ אזור אלכסנדרפלאץ, שנפגע קשה בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה על ידי ממשלת גרמניה המזרחית אשר פיתחה את הכיכר כמרכז מזרח ברלין, ובכיכר נבנה הפרנזהטורם (מגדל הטלוויזיה - המבנה השני בגובהו באירופה) ומגדל 37 קומות עבור מלון מרשת אינטרהוטל. בשנת 1993 הוצעה תוכנית לשיפוץ הכיכר אולם תוכנית זו לא הוצאה אל הפועל. כיום הכיכר מושכת תיירים רבים, ובהתאם יש בה מרכזי קניות, דוכני מזכרות, ורוכלי רחוב רבים. בסמוך לכיכר ממוקם בית העירייה האדום - בית העירייה של ברלין. בסמוך לאלכסנדרפלאץ הולך ומוקם שחזור של הברלינר שטאטשלוס ("הארמון העירוני של ברלין"), במקום ארמון הרפובליקה (הפרלמנט של מזרח גרמניה), שנהרס בשנים 2006–2008. בכיכר תחנות אס באן ואו באן מרכזיות. במפלס הכיכר עוברים קווי חשמלית. בכיכר עומד גם הפסל המכני מימי גרמניה המזרחית "השעון העולמי", שמציג את השעה בערים שונות בעולם. "שעון העולם" וברקע הפרנזהטורם באנהוף אלכסנדרפלאץ (תחנת האס באן) בית אלכסנדר (אלכסנדראהוס) מזרקת הידידות באלכסנדרפלאץ מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרפלאץ בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון, מה שאסור בברלין מותר בירושלים: המגדלים המוקפאים באלכסנדרפלאץ, באתר Xnet‏, 5 במאי 2016
מגדל הטלוויזיה של ברלין

מגדל הטלוויזיה של ברלין - הפרנזהטורם (בגרמנית: Fernsehturm - מגדל טלוויזיה) הוא מגדל תקשורת במרכז ברלין, בסמוך לאלכסנדרפלץ. המבנה נבנה בין השנים 1965–1969 ביוזמת ממשלת גרמניה המזרחית במטרה לסמל את העיר ברלין ואת המדינה הקומוניסטית. כיום המגדל הוא אחד מסמליה של העיר ברלין. בעת הקמתו היה גובה המבנה 365 מטרים. בשנת 1990 הוגבהה אנטנת המבנה וכיום גובהו עומד על 368 מטרים. כיום הפרנזהטורם הוא המבנה השלישי בגובהו באירופה (אחרי מגדל אוסטאנקינו במוסקבה שברוסיה ומגדל הטלוויזיה של ריגה בריגה שבלטביה). בראש המגדל, הבנוי בצורת כדור דיסקו, מצויה מרפסת תצפית ומעליה מסעדה מסתובבת. מרפסת התצפית נמצאת בגובה של 204 מטרים וממנה ניתן לראות למרחק של עד 42 קילומטר (כתלות בראות). המסעדה נמצאת בגובה של 207 מטרים, והיא משלימה הקפה כל 20 דקות. בעת הקמת המבנה היה קצב ההקפה אחת לשעה אולם הוא הוכפל ולאחר מכן בשיפוץ שנערך בסוף שנות ה-90 שולש קצב ההקפה המקורי. במבנה שתי מעליות המעלות את המבקרים למרפסת התצפית בתוך 40 שניות. בשנת 1964 החליט ולטר אולבריכט, מנהיג מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה אשר שלטה במזרח גרמניה, על הקמת מגדל טלוויזיה באלכסנדרפלאץ בדומה למגדל הטלוויזיה של שטוטגרט. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים וולטר הרצונג והרברט אאוסט בהתבסס על רעיון של הרמן הנזלמן ויֶרג שטרייטפארת. עבודות ההקמה החלו ב-4 באוגוסט 1965 והסתיימו ב-3 באוקטובר 1969. המבנה נחנך ארבעה ימים מאוחר יותר, ביום הלאום של מזרח גרמניה. כאשר השמש משתקפת על כדור הפלדה שבראש המגדל, השתקפות השמש יוצרת צורת "צלב". השתקפות זו כונתה על ידי תושבי ברלין ומזרח גרמניה בשם "נקמת האפיפיור" (בגרמנית: "Rache des Papstes"), בשל האופי האנטי דתי של מזרח גרמניה אשר מגדל זה נועד להיות סימלה, למול אופיו הדתי של סימן הצלב אשר הופיע על המגדל. תופעה זו אוזכרה בנאומו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ב-12 ביוני 1987: לפני מספר שנים, עוד לפני שהחלו תושבי מזרח גרמניה לבנות את כנסיותיהם, הם בנו מבנה חילוני: מגדל הטלוויזיה באלכסנדרפלאץ. מאז הקמת המבנה ניסו שלטונות מזרח גרמניה לתקן את מה שהיה בעיניהם הפגם התכנוני החמור ביותר של המבנה: על ידי צביעת כדור הזכוכית שבראש המבנה בצבעים וחומרים כימיים שונים. ואולם, גם היום, כאשר השמש מאירה את הכדור, הכדור המתנשא מעל כל מבני ברלין, האור יוצר צורת צלב. — נאום "הסר את החומה" בסרט הטלוויזיה של ה-BBC "יום סוף העולם" (End Day) מתואר אירוע המביא להריסת המבנה. בסרט הקולנוע טורנדו נהרסים חלונות המבנה בסופת טורנדו. המבנה בלילה מבט מהמגדל לעבר ארמון הרפובליקה שפרוקו הושלם בשנת 2008 אתר האינטרנט הרשמי של מגדל הטלוויזיה של ברלין (בגרמנית) מגדל הטלוויזיה של ברלין, ברשת החברתית פייסבוק מגדל הטלוויזיה של ברלין, ברשת החברתית אינסטגרם תצלום לוויין באתר Google Maps מידע על המגדל באתר structurae תצלום של המגדל במהלך פסטיבל האורות מידע על המגדל ותצלום פנומרי (בגרמנית) טקסט מקורי: "Years ago, before the East Germans began rebuilding their churches, they erected a secular structure: the television tower at Alexanderplatz. Virtually ever since, the authorities have been working to correct what they view as the tower's one major flaw: treating the glass sphere at the top with paints and chemicals of every kind. Yet even today when the sun strikes that sphere, that sphere that towers over all Berlin, the light makes the sign of the cross. There in Berlin, like the city itself, symbols of love, symbols of worship, cannot be suppressed." הטקסט המלא של הנאום
מריצה (נהר)

מָרִיצָה (בבולגרית: Марица; ביוונית: Μαρίτσα; בטורקית: Meriç, מֶרִיץ'), או אֶוורוֹס (מיוונית: Έβρος), הוא נהר בתראקיה שבבלקן, הנובע בהרי רילה במערב בולגריה בגובה של 2,378 מטר, וזורם לאורך 480 ק"מ עד לשפכו בצפון הים האגאי, כ-14.5 ק"מ מזרחית לעיר אלכסנדרופולי בצפון-מזרחה של יוון. המריצה זורם ברובו בתחומי בולגריה, בעמק רחב בין הרי הבלקן מצפון והרי רודופי מדרום, וכיוון זרימתו מזרחה. הנהר זורם לאורך גבול טורקיה ויוון עד הגיעו בסמוך לעיר אדירנה בטורקיה, מקום בו הוא פונה לכיוון דרום, ולאחר שהוא זורם בתחומי טורקיה לאורך כ-8 קילומטרים, הוא ממשיך עד לשפכו לאורך קו הגבול שבין טורקיה ויוון. העיר הגדולה השוכנת על גדות הנהר היא פלובדיב בבולגריה. עמק נהר המריצה מהווה חלק מנתיב הרכבת סופיה – איסטנבול. קרקעות העמק הפוריות תומכות בגידול פירות וירקות נרחב, במיוחד לייצוא. על יובלים של המריצה פותחו מספר תוכניות הידרואלקטריות גדולות ותוכניות השקיה. בשנת 1371 התקיים באזור קרב מריצה שבו ניצחו העות'מאנים את הסרבים, והרגו את ווקשין מרנצ'ביץ' (Vukašin Mrnjavčević) ויובן אוגלישה (Jovan Uglješa). המריצה עלה על גדותיו וגרם להצפות ולנזקים כבדים במספר הזדמנויות בעשור הראשון של המאה ה-21, ובין היתר בפברואר, מרץ ואוגוסט 2005 ובמרץ 2006. במהלך העשור השני המאה ה-21 עברו במסלול של האוורוס מהגרים לא חוקיים לאיחוד האירופי. מדיה וקבצים בנושא מריצה בוויקישיתוף מריצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, [https://www.britannica.com/place/Maritsa-River Maritsa River river, Europe], ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA Evros: The immigrants’ gateway | Need to Know | PBS, www.pbs.org ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריברט ריימן

אריברט ריימן (בגרמנית: Aribert Reimann;‏ 4 במרץ 1936 – 13 במרץ 2024) היה מלחין אופרה, פסנתרן ומלווה גרמני. הגרסה שלו למחזה המלך ליר של ויליאם שייקספיר נכתבה לפי הצעתו של דיטריך פישר-דיסקאו, ששר בתפקיד הראשי. ריימן, יליד ברלין, למד הלחנה, קונטרפונקט ופסנתר (אצל בלכר ופפינג, בין השאר) בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין, ולאר מכן התקבל לעבודה כפסנתרן חזרות בדויטשה אופר ברלין. הופעותיו הראשונות כפסנתרן ומלווה היו בסוף שנות ה-60. בראשית שנות ה-70 היה לחבר באקדמיה לאמנויות בברלין. בשנים 1974 עד 1983 כיהן כפרופסור לשירים בני זמננו בהמבורג ומשנת 1983 עד 1998 בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין. המוניטין של ריימן כמלחין גדלו במידה רבה הודות לכמה אופרות ספרותיות חשובות, ביניהן "המלך ליר", "הטירה" על פי קפקא ו"סונאטת רוחות" על פי סטרינדברג. מלבדן כתב מוזיקה קאמרית, יצירות תזמורתיות ושירים. הוא זכה רבות בתוארי כבוד ועיטורים, ביניהם "צלב המצוינות הגרמני הגדול" עם כוכב ו"מסדר המצוינות של ברלין". יצירתו האחרונה, "קנטוס לקלרינט ותזמורת", שהקדיש לקלרינטן והמלחין ירג וידמן, הושמעה בביצוע בכורה ב-13 בינואר 2006 באולם השידורים הגדול של רדיו מערב גרמניה בקלן. המלחין, שהיה נוכח בקונצרט אמר, כי ההשראה ליצירה באה מחיבוריו לקלרינט של קלוד דביסי. ריימן נפטר ב־13 במרץ 2024. "משחק חלום", על פי יוהאן אוגוסט סטרינדברג, 1965 "מלוזינה", על פי איבן גול 1971 "ליר", (על פי ויליאם שייקספיר 1978 "סונאטת הרוחות", (על פי סטרינדברג) 1984 "טרואדס", (על פי אוריפידס) 1986 "הטירה", (על פי פרנץ קפקא) 1992 "בית ברנרדה אלבה" (על פי פדריקו גארסיה לורקה) וריאציות לתזמורת "מרחק קרוב" קנטוס לקלרינט ותזמורת "שבעה קטעים לתזמורת, לזכר רוברט שומאן, 1988 מחזור מבוסס על שירת פאול צלאן לבריטון ופסנתר 1956 "איינגדולקלט" לאלט סולו, 1992 חמישה לידר לפי שירת פאול צלאן, לקונטרה-טנור ופסנתר (2001) "ערוך לבריטון סולו" מדיה וקבצים בנושא אריברט ריימן בוויקישיתוף אריברט ריימן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריברט ריימן, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט אריברט ריימן, באתר AllMusic (באנגלית) אריברט ריימן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אריברט ריימן, באתר Discogs (באנגלית) Reimann's Requiem at the Avant Garde Project קובצי FLAC שנעשו מתקליטים אריכי-נגן באיכות גבוהה, של יצירות ווקאליות ותזמורתיות, שאזלו מן השוק זמינים להורדה חופשית. Aribert Reimann at the Avant Garde Project קובצי FLAC שנעשו מתקליטים אריכי-נגן באיכות גבוהה של יצירות ווקאליות ותזמורתיות שאזלו מן השוק זמינים להורדה חופשית.
וארלאם שאלאמוב

וארלאם טיחונוביץ' שאלאמוב (ברוסית: Варлам Тихонович Шаламов‏; 1 ביולי 1907 - 17 בינואר 1982), משורר, סופר ומסאי רוסי. שאלאמוב נולד בוולגודה, לטיכון ניקולאייביץ' שאלאמוב, שהיה כומר אורתודוקסי ומורה, ולנדז'דה, עקרת בית. הוא למד משפטים באוניברסיטת מוסקבה והצטרף לקבוצה טרוצקיסטית שפעלה בה. ב־19 בפברואר 1929 הוא נעצר ונשלח לשלוש שנות עבודת פרך בווישרה שבצפון הרי אורל בעוון הפצת הקונטרס "מכתבים לקונגרס המפלגה" שמתח ביקורת על סטלין. עם חזרתו למוסקבה, בשנת 1933, הוא החל לפרסם את כתביו. ב־1 בינואר 1937, עם פרוץ "הטיהורים הגדולים", נאסר שאלאמוב שוב בגין "פעילות קונטר-רבולוציונית טרוצקיסטית" ונשלח לחמש שנים בגולאג קולימה (מזרח סיביר), שנודע לשימצה כ"ארץ המוות הלבן". ב-1943 הוא נשפט לעשר שנים נוספות בגין המרדה אנטי-סובייטית: הוא קרא לסופר איוואן בונין "סופר רוסי קלאסי". ב־1946 מצבו בגולאג התדרדר עד ל"דוֹחוֹדיאגה" (המקבילה ל"מוזלמן", אדם תשוש ומורעב על סף מוות). הוא ניצל באופן מפתיע על ידי הרופא א.י פנטיוחוב שהיה כלוא עמו וסיכן את חייו על מנת להשיג לשאלאמוב תפקיד של עוזר רפואי בבית החולים של הגולאג. "קריירה" זו אפשרה לשאלאמוב להחלים, לשרוד ולכתוב. בשנת 1951 הוא שוחרר מהגולאג אך לא הורשה לעזוב את מגדן עד נובמבר 1953. לאחר מות סטלין במרץ 1953, "זֶקים" (כלואי גולאג בעגה הרוסית) רבים שוחררו מהמחנות וקיבלו חנינה. שאלאמוב קיבל חנינה רשמית ב־1956 וחזר למוסקבה. שאלאמוב פרסם מאמרים ומסות במגזינים, בעודו עובד על קובץ הסיפורים "סיפורי קולימה" (למעשה כינוי כולל לכל כתביו, מלבד שיריו המכונסים באסופה המכונה "מחברות קולימה"), שכתב היד שלו הוברח לחו"ל והופץ ב"סאמיזדאט". הגרסאות המתורגמות הופיעו במערב החל מ-1966, אך מהדורה שלמה ברוסית הוצאה רק ב-1978. המוציאים לאור במערב שללו את הטענות כי סיפורי שאלאמוב הודפסו ללא ידיעתו או רשותו, אך למרבה הפתיעה שאלאמוב עצמו התבטא ברוח זו ב-1972, ייתכן כי אולץ לכך בידי המשטר הסובייטי. הספר נדפס על אדמת רוסיה ב-1987, אך היה זה לאחר מות שאלאמוב ב-1982. ורלאם שלאמוב, "סיפורי קולימה", תרגום: רועי חן, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004. biography, dokuments and documentations on Varlam Shalamov (very comprehensive, russian) (אורכב 27.12.2008 בארכיון Wayback Machine) מדיה וקבצים בנושא וארלאם שאלאמוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וארלאם שאלאמוב וארלאם שאלאמוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וארלאם שאלאמוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ורלם שלמוב (1907-1982), דף שער בספרייה הלאומית וארלאם שאלאמוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וארלאם שאלאמוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) וארלאם שאלאמוב, באתר Discogs (באנגלית)
פורמולה 1 עונת 2002

במסגרת פורמולה 1 של שנת 2002 נערכו 17 מרוצים. עונת 2002 נחשבת לאחת מהעונות הפחות מעניינות במהלך השנים, בעקבות שליטתו הבלתי מעורערת של מיכאל שומאכר בדירוג הנהגים לאורך העונה, וכן שליטתה של קבוצת פרארי בדירוג הקבוצות. בסיום העונה, הוביל שומאכר על פני חברו לקבוצת פרארי רובנס באריקלו שסיים במקום השני בפער עצום של 67 נקודות. כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו: איסור על מערכות אלקטרוניות המאיצות את הרכב מיד בהתחלף רמזור הזינוק לירוק. איסור על מערכות המסייעות בהכוונת הרכב אוטומטית. הגדלת שטח המראות ב-20%. הגדלת שטח האור האחורי ב-50%. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 2002 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine. Braillon, Didier (2002). Domenjoz, Luc (ed.). Formula 1 Yearbook 2002–2003. Bath, Somerset: Parragon. pp. 20–41. ISBN 0-75259-146-0 – via Internet Archive. "2002 FIA Formula One World Championship". הפדרציה הבין-לאומית לרכב. אורכב מ-המקור ב-2 ביוני 2002. נבדק ב-13 ביוני 2023. {{cite web}}: (עזרה) "12 Models in 2002". StatsF1. נבדק ב-13 ביוני 2023. {{cite web}}: (עזרה)
שביתת הנשק של מודניה

שביתת הנשק של מודניה (טורקית Mudanya Mütarekesi) הייתה הסכם שנחתם בין האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, לבין איטליה, צרפת ובריטניה ב-11 באוקטובר 1922 בעיר מודניה הסמוכה לבורסה בטורקיה, ואשר סיים את מצב הלוחמה בין הצדדים לו. שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 1922, הצטרפה גם יוון להסכם. לפי ההסכם הגיע מצב הלוחמה בין טורקיה ויוון לסיומו. ליוונים ניתנו 15 יום לסגת אל צידו המערבי של נהר המריצה ותראקיה המזרחית והעיר אדירנה עברו לשליטת הטורקים. עוד הכיר ההסכם בריבונותה של טורקיה על איסטנבול ועל מצרי הדרדנלים והבוספורוס, וצרפת ובריטניה התחייבו לפנות את כוחותיהם מאזורים אלה בתוך 30 יום. הסכמות אלה אומצו בהסכם לוזאן שנחתם ב-24 ביולי 1923 ואשר סיים באופן מלא את מלחמת העצמאות של טורקיה. מדיה וקבצים בנושא שביתת הנשק של מודניה בוויקישיתוף