laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליהו בלומנצויג

הרב אליהו חיים בלומנצויג (נולד בח' בכסלו ה'תשי"א, 17 בנובמבר 1950) הוא ממייסדי ישיבת ההסדר ירוחם ואחד מראשיה. נולד בירושלים לזאב בלומנצויג, שהיה מנהל מוסד הרב קוק. למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מכן במחזור הראשון של ישיבת הר עציון, אצל הרב יהודה עמיטל והרב אהרן ליכטנשטיין. אלישיב רייכנר מספר בספרו על הרב עמיטל שכשהאחרון רצה לשכנע את הרב ליכטנשטיין ללמד בישיבתו החדשה, שלח את אליהו בלומנצויג הצעיר לדבר איתו בלימוד, על מנת שהרב יתרשם מרמתם הגבוהה של התלמידים. בגיל 26 מונה לר"מ בישיבה זו. כמו כן לימד בישיבת ימית לאחר שעברה ליישוב נווה דקלים ושימש תקופה קצרה כראש בית המדרש של בית מורשה בירושלים לצד הרב שג"ר. בשנת תשנ"ג ייסד בירוחם את ישיבת ההסדר, יחד עם שמואל בן שלום, מנהל הישיבה. לקראת שנת הלימודים תשנ"ה עבר עם משפחתו להתגורר בעיר. הרב בלומנצויג פעיל בארגון רבני צהר, בפורומים של הידברות, בצוות הרבנים המנחה את אינטרנט רימון ועוד. מצוות התלויות בארץ הן מהתחומים שבהם הרב בלומנצויג מומחה, בעבר היה חבר בוועדת השמיטה הממלכתית. כמו כן שיתף פעולה עם הוצאת פרנקל בהוצאת רמב"ם הלכות זרעים, אך שיתוף הפעולה פסק לאחר שההוצאה סירבה להפנות לשבת הארץ, ספרו של הראי"ה קוק. בחודש אדר ה'תשע"ח (מרץ 2018) הודיע הרב בלומנצויג על צמצום פעילותו כראש הישיבה החל משנת הלימודים הבאה, ועל מינויים של שניים מרבני הישיבה, הרב אוריאל עיטם והרב חיים וולפסון, לסגניו. לקראת שנת הלימודים תשפ"א הודיע כי בכוונתו לחזור לגוש עציון אם כי ימשיך לכהן כראש ישיבה ויעביר בה שיעורים כלליים. כיום הוא מתגורר באלון שבות. בתו שרון נשואה לרב יוסף צבי רימון. בשנת תשפ"ד (2024) הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת בר-אילן. בהתאם למסורת בית בריסק, שקיבל אצל הרב אהרן ליכטנשטיין, הוא מתייחס לכתיבה כמעשה הדורש השקעה רבה. בשל כך הוא ממעט לפרסם דברים שכתב. את משנתו הוא מעביר בשיחות בישיבה, בעיקר בשבתות. גם את סיכומי התלמידים מסרב הרב בלומנצויג לפרסם בדרך כלל. בתשע"ה יצא לאור ספר שיעורים שלו על מסכת שביעית בשם שיעורי עיון. הספר נערך על ידי אייל רזניקוביץ' ואחרים מתוך שיעורים שהועברו בישיבה ומתוך מחברת הסיכומים האישית של הרב. הרב בלומנצויג כתב גם פתיחות הגותיות-שיריות למספר ספרים, כמו כתנות אור, ספר העוסק בנושא הצניעות שהוצא לאור על ידי תלמידיו, וכן פרסם כמה מאמרים. בשנת ה'תשע"ט יצאו לאור כמה משיחותיו בישיבה על פרשיות השבוע בחוברת תחת השם והתהלכתי בתוככם. בחנוכה של שנת ה'תשפ"א, לכבוד יום הולדתו ה-70, יצאו לאור שיחותיו בספר בן שני כרכים בשם זה. באתר ישיבת ההסדר ירוחם מצויים הקלטות וסיכומי שיעורים שהעביר הרב בלומנצויג, בהם: שיעורים מסוכמים בנושאים שונים, כולל "עלי עשור" שעיקרו "סיכום של סדרת שיעורים בנושא מלחמת הדעות ושלום הדעות" עולת ראי"ה - פרשת העקידה אליהו חיים בלומנצויג (1950-), דף שער בספרייה הלאומית הרב אליהו בלומנצויג - כתבות, באתר ערוץ 7 ewei, על הישיבה | ישיבת ירוחם, באתר yhyh.co.il, ‏2021-09-09 ראו: 'בלומנצוייג, זאב', בתוך: אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ו, מוסד הרב קוק תשס"א, עמ' 152-153 סגנים חדשים לראש ישיבת ירוחם, באתר ערוץ 7, כ"א באדר ה'תשע"ח, 8 במרץ 2018 אריאל פייגלין, הרב בלומנצוויג עוזב את ירוחם, באתר ערוץ 7, 23 ביוני 2020. ראש הישיבה הסרוגה יקבל ד"ר לשם כבוד, באתר "סרוגים", 1 במאי 2024 הודעה על יציאת הספרים לאור, בעמוד הפייסבוק של ישיבת ההסדר ירוחם, 9 בדצמבר 2020
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (בגרמנית: 15. Panzergrenadier-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיציליה, איטליה, ובחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה. הדיוויזיה הוקמה ב-יולי 1943 בסיציליה, על ידי שינוי שמה של דיוויזיית סיציליה ועל בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-15 והועמדה תחת פיקוד אברהרד רודט. הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיצילה והשתתפה בקרב קשה אל מול הדיוויזיה ה-1 האמריקנית, ולבסוף השתתפה בנסיגה דרך מצר מסינה לאיטליה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באיטליה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-14. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לצפון צרפת, ובאוקטובר הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, עמה אף לחמה בקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-86 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד, ולחמה עמו עד סוף המלחמה. אברהרד רודט (יולי 1943 - 3 בנובמבר 1943) ארנסט-גינטר באדה (3 בנובמבר 1943 - 20 בנובמבר 1943) אברהרד רודט (20 בנובמבר 1943 - 9 באוקטובר 1944) קרל-תאודור זימון (9 באוקטובר 1944 - 1 בנובמבר 1944) הנס יואכים דקרט (1 בנובמבר 1944 - 27 בינואר 1945) אברהרדט רודט (27 בינואר 1945 - 8 במאי 1945) מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 בוויקישיתוף דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15

קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 (בגרמנית: XV. SS-Kosaken-Kavallerie-Korps) היה קורפוס פרשים של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-2 בינואר 1945, וכמפקדו מונה הלמוט פון פנוויץ. הוא נועד לאחד את כל יחידות הפרשים הקוזאקיות שלחמו במסגרת הוואפן אס אס. קוזאקים אלו היו ברובם עריקים מהצבא האדום, ואורגנו בשתי דיוויזיות: דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה ודיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה. שתי הדיוויזיות הוצבו באזור קרואטיה, וניהלו שם קרבות כנגד הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו. הקורפוס נכלל במסגרת קבוצת ארמיות F, ומאוחר יותר במסגרת קבוצת ארמיות E. פנוויץ נכנע לצבא הבריטי בראש הקורפוס ב-9 במאי, לאחר שהובטח לו כי הוא ואנשיו לא יוסגרו לידי ברית המועצות. כמה שבועות לאחר מכן הפרו הבריטים את ההבטחה, והסגירו את כל הקוזאקים העריקים לידי הסובייטים. פנוויץ התלווה אל אנשיו בעונש עבודות הפרך שקיבלו, וב-1947 הוצא להורג במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 בוויקישיתוף קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 באתר Axis History (באנגלית)
מייצ'יסלב ויינברג

מייצ'יסלב (משה, מואיסי) ויינברג (ברוסית: Mieczysław Weinberg, Моисей Самуилович Вайнберг; ‏8 בדצמבר 1919 - 26 בפברואר 1996) היה מלחין יהודי רוסי יליד פולין. ויינברג נולד ב-1919 למשפחה יהודית בוורשה. אביו, שמואל ויינברג, היה מנצח ומלחין של תיאטרון יידיש בבירת פולין, ולאחר מכן בקישינב. בנו החל ללוותו כבר בגיל 10. בגיל 12 נכנס לקונסרבטוריון של וורשה וסיים אותו ב-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לברית המועצות ובה חי את שארית ימיו. מרבית משפחתו נרצחה בשואה. הוא התיישב במינסק אך גורש לטשקנט, שם כתב עבור האופרה המקומית וכן נפגש - ובהמשך התחתן - עם נטליה וובסי (2014-1921), בתו של השחקן הנודע שלמה מיכאלס. בנוסף הכיר שם את המלחין דמיטרי שוסטקוביץ', שהתרשם ממנו עד מאוד. ויינברג אמר לימים כי מפגש זה היה עבורו כמו לידה מחדש. הממסד המוזיקלי הסובייטי לא החרים רשמית את יצירותיו, אך התעלם ממנו כליל. הוא התפרנס מכתיבת מוזיקה לתיאטרון ולקרקסים. ואולם, לאחר שנרצח חותנו מיכאלס ב-1948 החלו סוכנים סובייטיים לעקוב אחריו. ב-1953 נאסר באשמת 'לאומנות יהודית בורגנית', כחלק ממשפט הרופאים. הוא ניצל בזכות מותו של סטלין, וזכה לרהביליטציה זמן קצר לאחר מכן. ויינברג עבר למוסקבה, ניגן בפסנתר והלחין, והתגורר סמוך לשוסטקוביץ'. שני המלחינים נפגשו והחליפו רעיונות כמעט מדי יום ביומו. הוא זכה להכרה ויצירותיו נוגנו על ידי מבצעים בולטים בברית המועצות, ביניהם דוד אויסטרך, לאוניד קוגן, מסטיסלב רוסטרופוביץ' ואמיל גיללס, והמנצחים רודולף ברשאי וקיריל קונדראשין. בשנותיו האחרונות חלה במחלת קרוהן ובעטייה נותר רתוק לביתו. עם זאת, הוא המשיך ליצור ולהלחין. על פי עדות אחת, כחודשיים לפני פטירתו ב-1996 הוא המיר את דתו לנצרות אורתודוקסית. כעשר שנים לאחר מכן הלכה וגברה ההתעניינות בו ברוסיה ומחוצה לה. ויינברג היה מלחין פורה ביותר. בין היתר, הוא חיבר 22 סימפוניות, שני קונצ'רטי לחליל (הפרק השני - לארגו - של הקונצ'רטו מס' 2 ראוי לציון מיוחד) וקונצ'רטו לצ'לו, הראוי להיחשב לאחת מפסגות יצירתו. ראויה לציון גם הפנטזיה שלו לצ'לו ולתזמורת וכן הרפסודיה על נושאים מולדביים. הוא חיבר מוזיקה קאמרית, ובכלל זה 17 רביעיות מיתרים. בין יצירותיו יש כמה בעלות נושאים יהודיים: הסינפונטה הראשונה שלו היא 'על נושאים יהודיים', הסימפוניה ה-21 שלו נקראת 'קדיש' וברפסודיה על נושאים מולדביים בולטים מוטיבים מסגנון הכליזמר. מייצ'יסלב ויינברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייצ'יסלב ויינברג, באתר ספוטיפיי מייצ'יסלב ויינברג, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט מייצ'יסלב ויינברג, באתר AllMusic (באנגלית) מייצ'יסלב ויינברג, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייצ'יסלב ויינברג, באתר Discogs (באנגלית) מייצ'יסלב ויינברג, באתר Songkick (באנגלית) אמיר מנדל, "אבא התייחס אל האופרה 'הנוסעת' שעוסקת בנרצחי אושוויץ כיצירתו החשובה ביותר", באתר הארץ, 28 באפריל 2019 משה וינברג (1919-1996), דף שער בספרייה הלאומית Reilly, Robert R. (February 2000). Light in the Dark: The Music of Mieczyslaw Vainberg in Catholic Information Center on Internet, Crisis.
קנת' לונרגן

קנת' לונרגן (באנגלית: Kenneth Lonergan; נולד ב-16 באוקטובר 1962) הוא מחזאי, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לשנת 2016 עבור סרטו "מנצ'סטר ליד הים". לונרגן נולד ברובע הברונקס שבניו יורק, בן לאב נוצרי ממוצא אירי ולאם יהודייה. למד מחזאות ובימוי באוניברסיטת וסליין ובאוניברסיטת ניו יורק. לונרגן נשוי לשחקנית ג'יי סמית'-קמרון ואב לבת אחת. לונרגן הצטרף לקבוצת התיאטרון "Naked Angels" במסגרתה הועלו המחזות הראשונים שלו. ב-1996 הוצג באוף ברודוויי מחזהו "מותק של נעורים" שהיה מועמד ב-1997 לפרס דרמה דסק, בשנת 2002 עלה המחזה גם בתיאטראות וסט אנד ובשנת 2014 הועלה עיבוד למחזה בתיאטרון קורט שבברודוויי והיה מועמד לפרס טוני. בשנת 2000 הוצג מחזהו "The Waverley Gallery" והיה מועמד לפרס פוליצר לדרמה. בשנת 2002 הוצג מחזהו "גיבור הלובי" ("Lobby Hero") שהיה מועמד לפרס דרמה דסק, לפרס אוליבייה ולפרס מעגל המבקרים החיצוני. בישראל הוצג המחזה בתיאטרון חיפה בבימויו של משה נאור. בשנת 2009 עלה מחזהו "The Starry Messenger". לונרגן כתב את התסריט לסרט "בואו נדבר על זה" שיצא לאקרנים בשנת 1999, הסרט זכה להצלחה גדולה ולונרגן כתב את התסריט גם לסרט ההמשך "בואו נדבר על זה פעם שנייה" שיצא ב-2002. כמו כן כתב את התסריט לסרט האנימציה הקומי "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" שיצא בשנת 2000. ביים וכתב את התסריט לסרט "מישהו לסמוך עליו" שיצא בשנת 2000 ואף שיחק בו בתפקיד משני. הסרט זכה לביקורות משבחות, ולהוקרות רבות בהן פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס, פרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הראשון ולתסריט הטוב ביותר, פרס סטלייט לתסריט המקורי הטוב ביותר, היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ומועמד לפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. לונרגן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "כנופיות ניו יורק" שיצא ב-2002. על חלקו בכתיבה היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, מועמד לפרס באפט"א לקולנוע לתסריט הטוב ביותר ומועמד לפרס גילדת התסריטאים של אמריקה. ב-2011 יצא סרטו "מרגרט" אותו כתב וביים. על הסרט החל לעבוד ב-2005 אך במשך שנים היה בסכסוכים משפטיים עם מפיצי הסרט בשלב הפוסט-פרודקשן בנושאי עריכתו ואורכו. ב-2016 יצא לאקרנים הסרט "מנצ'סטר ליד הים" אותו כתב וביים. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר. לונרגן זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. הוא זכה בפרס סטלייט לבמאי הטוב ביותר והסרט זכה בפרס לסרט העצמאי הטוב ביותר, כמו כן זכה בפרס התסריט הטוב ביותר מטעם איגוד מבקרי הקולנוע ובפרס באפט"א לקולנוע לתסריט המקורי הטוב ביותר. מדיה וקבצים בנושא קנת' לונרגן בוויקישיתוף קנת' לונרגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קנת' לונרגן, באתר AllMovie (באנגלית) קנת' לונרגן, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קנת' לונרגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) KENNETH LONERGAN DISCUSSES “MARGARET”, ניו יורקר, 15 במרץ 2012 אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, תסריטאי "כנופיות ניו יורק" בסרט בלתי אפשרי, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2012
הדיוויזיה ה-11 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-11 (בגרמנית: 11. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדה הראשון מונה גינטר פון נייבלשוץ. במהלך המערכה בפולין לחמה בפיקודו של מקס בוק, כחלק מהקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה השלישית. בדצמבר 1939 הועברה לכוחות העתודה, והוצבה באזור הריין התחתון כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B. בשנת 1940, במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, לחמה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת הארמייה הרביעית, השתתפה בפריצת הדרך בסום, וברדיפת הכוחות של צבא צרפת אל הסן והלואר. ביוני 1940 נכללה במסגרת הארמייה ה-18, והועברה אל החוף האטלנטי. בהמשך נכללה במסגרת הארמייה השביעית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות D, והוצבה ככוח כיבוש בצרפת. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה במסגרת הקורפוס ה-1 כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. הקורפוס חצה את הממל דרך טילזיט, וכבש את טאורגה, קלם ושאולאי. לאחר מכן חדר אל לטביה כבש את באוסקה והגיע עד הדווינה. בשנת 1943 הדיוויזיה השתתפה בקרב לדוגה השלישי ובמצור על לנינגרד. היא לחמה בחזית המזרחית תחת קורפוסים שונים במסגרת הארמייה ה-18 עד סוף המלחמה. באוגוסט הדיוויזיה נסוגה יחד עם כל קבוצת ארמיות צפון לקורלנד שבלטביה, ועד מהרה שונה שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד. הדיוויזיה נותרה מכותרת בקורלנד עד שנכנעה ב-8 במאי 1945. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-11 בוויקישיתוף הדיוויזיה ה-11 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הדיוויזיה ה-11 באתר Axis History (באנגלית)
אלוומנה

אַלוּוַמְנָה או אַלוּוַמְנַש היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, באמצע המאה ה-15 לפנה"ס. אלוומנה נישא להראפסקי, בתו של המלך תלפינו, ולפיכך היה בעל סיכויים טובים ביותר לרשת את הכתר. עם זאת, מסיבות שאינן נהירות כל צרכן, גרש תלפינו את אלוומנה ואשתו מן הממלכה. עם מותו של תלפינו בשנת 1500 לפנה"ס מתחילה התקופה הידוע בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. יש הסוברים שהוא חזר לחת והשתלט על השלטון מיד עם מות חמיו, בעוד אחרים סוברים שהוא עשה זאת רק לאחר מותו של מלך אחר בשם תחורוילי. כך או כך, בנו היה חנתילי השני, אשר ירש את הכתר בצורה מסודרת. אלוומנה באתר Hittites.info (באנגלית) שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט. אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
תחורוילי

תַחוּרְוַיְלִי או תַחוּרְוַיְלִיש היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, באמצע המאה ה-15 לפנה"ס. ידוע שתחורוילי היה בן דודו של המלך תלפינו, כך שסביר להניח שהוא היה אחיו של אמונה. ידוע אמנם על פקיד בשם תחורוילי שפעל בתקופתו של אמונה, אולם לא ידוע מה היה תפקידו המדויק, ואם בכלל מדובר באותו אדם. עם מותו של תלפינו בשנת 1500 לפנה"ס מתחילה התקופה הידוע בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. ידוע על שני מלכים שמלכו על הארץ בתקופה שבין מותו של תלפינו לעלייתו לשלטון של חנתילי השני. הראשון היה תחורוילי, והשני הוא אַלוּוַמְנַה, חתנו של תלפינו. יש חוקרים הסוברים שאלוומנה עלה לשלטון מיד עם מותו של תלפינו, וכי תחורוילי ירש את השלטון לאחר מותו. יש אף הסוברים שהוא מלך רק אחרי מותו של חנתילי השני. עם זאת, מכיוון שידוע שאלוומנ גורש מהממלכה בידי תלפינו, סביר להניח שעם מותו של תלפינו היה זה תחורוילי שירש את המלוכה, ורק לאחר מותו השתלט עליה אלוומנה שחזר מהגלות. תחורוילי (באנגלית) שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
תורגן אזאר

תורגן גנאל פרנסיס אזאר (בצרפתית: Thorgan Ganael Francis Hazard; נולד ב-29 במרץ 1993 בלה לובייר שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באנדרלכט ובנבחרת בלגיה. אחיו הוא כדורגלן העבר אדן אזאר. זכה בפרס נעל הזהב הבלגית ב-2013 ובפרס כדורגלן השנה בבלגיה בעונת 2013/2014. אזאר נולד בלה לובייר שבדרום בלגיה, אך גדל בעיירה קטנה במחוז ולוניה. בבית אזאר היה הכדורגל נושא מרכזי, וראיה היא ששלושה מהאחים - תורגן, אדן וקיליאן - הפכו לכדורגלנים מקצועניים. הוריהם, קארין ותיירי, היו אף הם כדורגלנים בעברם. תורגן החל את הקריירה הראשונית שלו בקבוצת רויאל סטאד ברנואה המקומית, ועבר בגיל עשר לטוביזה. בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של לאנס. ב-2011 עלה אזאר לקבוצת הבוגרים של לאנס. ב-2012 נרכש על ידי קבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג, ומיד הושאל לזולטה ורכם מליגת העל הבלגית. לאחר שנתיים מוצלחות בזולטה, שכללו 17 שערים ב-73 הופעות, הושאל לבורוסיה מנשנגלדבך מליגת העל הגרמנית. בעונת 2014/2015 הציג יכולת טובה במנשנגלדבך, שהחליטה לממש את סעיף המכירה בחוזהו, ומכאן שאזאר היה שייך לצ'לסי במשך כשלוש עונות מבלי לשחק אפילו משחק אחד בשורותיה. אחרי עליות וירידות עקב תחלופת מאמנים ועומס בסגל מנשנגלדבך בעמדתו, התייצב אזאר בתחילת עונת 2015/2016, כשהוא מבקיע שלושער ראשון בקריירה נגד יאנג בויז ברן בפלייאוף העלייה לליגת האלופות. בהמשך העונה הוא הבקיע גם נגד ברצלונה בשלב הבתים של ליגת האלופות. ב-21 במאי 2019 נרכש על ידי בורוסיה דורטמונד תמורת 25 מיליון אירו, וחתם בקבוצה על חוזה לחמש שנים. ב-31 בינואר 2023 הושאל לפ.ס.וו. איינדהובן עד לסוף העונה. ב-6 בספטמבר 2023 חזר לבלגיה וחתם לשלוש שנים באנדרלכט. אזאר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של בלגיה מאז גיל 15, וכשהגיע לגיל 21 וסיים את דרכו בנבחרות הצעירות נסכמו הופעותיו ושעריו במדים הלאומיים ב-66 ו-24 בהתאמה. אזאר ערך את הופעתו הרשמית הראשונה במדי הנבחרת הבוגרת ב-29 במאי 2013 במשחק ידידות נגד נבחרת ארצות הברית. הוא זומן לסגל הסופי של בלגיה למונדיאל 2018. נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022. מדיה וקבצים בנושא תורגן אזאר בוויקישיתוף תורגן אזאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תורגן אזאר, ברשת החברתית אינסטגרם תורגן אזאר, באתר Transfermarkt תורגן אזאר, באתר Soccerway תורגן אזאר, באתר BDFutbol תורגן אזאר, באתר WorldFootball.net תורגן אזאר, באתר National Football Teams תורגן אזאר, באתר FootballDatabase.eu תורגן אזאר, באתר ESPN העברות בעולם, 22.5: יובנטוס סיכמה עם מילינקוביץ'-סאביץ', תורגן הזאר בדורטמונד, באתר וואלה, 22 במאי 2019 "Thorgan Hazard makes debut as United States are beaten 4-2 by Belgium". SPORTS247. 29 במאי 2013. נבדק ב-29 במאי 2013. {{cite news}}: (עזרה) Roberto Martinez selects 26 devils for the World Cup באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (באנגלית)
קווין סניידר

קווין פרייס סניידר (באנגלית: Quin Price Snyder, נולד ב-30 באוקטובר 1966 בוושינגטון די. סי., ארצות הברית) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. קווין סניידר נולד באי מרסר שבמדינת וושינגטון, שיחק כדורסל בילדותו, הוביל את התיכון שבו למד לאליפות המדינה ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. למד באוניברסיטת דיוק היוקרתית ושיחק במדיה כרכז, תחת המאמן מייק ששבסקי. הקבוצה העפילה שלוש פעמים לשלב הפיינל פור, ובעונתו האחרונה בקבוצה שימש כקפטן. לא נבחר בדראפט והתמקצע בלימודים, השלים תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי המדינה, תואר שני במנהל עסקים ותואר שלישי במשפטים. בעת לימודיו בדיוק שימש כסקאוט תחת מייק ששבסקי, כשהשלים את לימודיו מונה לעוזר מאמן, ודיוק זכתה בעת שהיה בה עוזר באליפות המכללות ב-1999. מונה ב-1999 בגיל 32 למאמנה של נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת מיזורי. תחת הדרכתו הגיעה לטורניר ה-NCAA. הוא היה מאמנם עד 2006. לקראת סופה של תקופת כהונתו נשמעו טענות שהוא שילם לשחקנים בארוחות, דבר האסור על פי חוקי הליגה. ב-2007 החל לאמן את אוסטין טורוס מליגת הפיתוח, בעונתו השנייה זכה בתואר מאמן העונה. ב-2010 מונה כעוזר מאמן משני בפילדלפיה 76' ולאחר מכן בלוס אנג'לס לייקרס. ב-2012 מונה כעוזר מאמן ראשי של אטורה מסינה בצסקא מוסקבה. קבוצתם העפילה לפיינל פור אך נוצחה בחצי הגמר על ידי אולימפיאקוס. ב-2013 מייק בודנהולזר, מאמנה של אטלנטה הוקס, שהכירו מימיו בטקסס כשעבדו בסן אנטוניו ספרס, מינה אותו לעוזר מאמן ראשי. ב-2014 מונה כמאמנה של יוטה ג'אז לשלוש שנים. בעונתו הראשונה קידם את הג'אז לעונה של 38 ניצחונות, ובשנייה קבוצתו הגיעה ל-40 ניצחונות ופספסה את הפלייאוף במשחקים האחרונים. ב-6 ביוני 2022 הודיע סניידר על עזיבתו וסיום כהונה של שמונה עונות כמאמנה של יוטה ג'אז. ב-27 בפברואר 2023 התמנה להיות מאמנה של אטלנטה הוקס. מדיה וקבצים בנושא קווין סניידר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference אפלטון, המאמן קווין סניידר. באתר הופס אורן לוי‏, קופצים למים העמוקים: לקראת פתיחת עונת 2016/17 של יוטה ג'אז, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2016 קווין סניידר מונה למאמנה של יוטה, באתר וואלה, 7 ביוני 2014 לאחר 8 עונות: קווין סניידר החליט לעזוב את יוטה, באתר ערוץ הספורט, 6 ביוני 2022
זננאנזה

זננאנזה (המחצית השנייה של המאה ה-14 לפנה"ס) היה נסיך חתי, בנו של שופילוליומש הראשון, אשר התפרסם בשל מותו בדרכו להיות פרעה מצרים. באנלים של שופילוליומש (תעודה מס' 7), מתואר המעשה הבא: ”בעת שאבי היה ליד כרכמיש, הוא שלח את לופכי ואת תרחונתה-זלמה לארץ עמקי. כאשר שמעו אנשי ארץ מצרים על תבוסת ארץ עמקי הם נבהלו. וכיוון שאדונם נפחורוריה מת בדיוק באותו זמן, מלכת מצרים, תחמונזו, שלחה שליח לאבי וכתבה לו כך: "בעלי מת ובן אין לי. אומרים שלך יש בנים רבים. אם תיתן לי אחד מבניך הוא יוכל להיות לי לבעל. בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל. אני חוששת מכתם(?)". כאשר שמע אבי דברים אלו הוא קרא לבכירים להתייעצות (באומרו): "דבר כזה לא קרה לי מעולם!".” לא ברור איזה פרעה מצרי מכונה כאן "נפחורוריה" ואיזו מלכה מכונה "תחמונזו". הרוב מזהים את המלכה עם אנכי שנה-אמון, בעוד זהותו של המלך נעה בין אחנתון ליורשו תות ענח' אמון. כך או כך, מדובר בתקופה בה שרר במצרים אי-שקט חברתי בעקבות הרפורמות הדתיות שהעביר אחנתון. על פי האנלים, שופילוליומש היסס לשלוח אחד מבניו למצרים, ושלח אנשים לבדוק את המצב לאשורו. המלכה השיבה לו מכתב כעוס: ”אילו היה לי בן האם הייתי כותבת לארץ אחרת על ההשפלה של עצמי ושל ארצי? ואתה לא האמנת לי ותאמר לי דברים כאלו. זה שהיה בעלי מת ובן אין לי. בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל. לא כתבתי לשום ארץ אחרת. אומרים שלך בנים רבים. אם תיתן לי אחד מבניך, הוא יהיה לי לבעל ולארץ מצרים יהיה מלך”. בסופו של דבר המלך הסכים לשלוח את זננאנזה למצרים, מה שהיה הופך למעשה את מצרים וחת לממלכה אחת. אולם הוא מת בדרך, בנסיבות ובמקום לא ידועים. אביו האשים את המצרים במוות, אולם הפרעה החדש איי הכחיש את אחריותו למעשה. העניין הסתיים בסופו של דבר ללא הכרעה ברורה. איתמר זינגר, החתים ותרבותם, 2011, עמ' 61–62. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפחת רדגרייב

משפחת רדגרייב (באנגלית: Redgrave) היא שושלת של שחקנים בת חמישה דורות. בני המשפחה הופיעו בתיאטרון מתחילת המאה ה-19, ומאוחר יותר בסרטי קולנוע ובטלוויזיה. כמה מבני המשפחה כתבו מחזות וספרים. ונסה רדגרייב היא הבולטת ביותר בהיותה זוכת פרסי אוסקר, טוני, גלובוס הזהב ואמי. עצי המשפחה הבאים מציגים את בני המשפחה הבולטים. רוי רדגרייב ודייזי סקודמור (שינתה את שמה למרגרט סקודמור); 1907 – 25 במאי 1922 (מותו) – בנם מייקל מייקל רדגרייב ורייצ'ל קמפסון; 20 ביולי 1934 – 21 במרץ 1985 (מותו) – בן קורין; בנות ונסה ולין ונסה רדגרייב וטוני ריצ'רדסון; 1962 – 1967 (גירושים) שתי בנות; פרנקו נרו – בן קרלו קורין רדגרייב (1) דירדרי המילטון-היל (גירושים) בת ג'מה, בן לוק (2) קיקה מרקהאם 1985 – 6 באפריל 2010 (מותו) שני בנים ארדן והארווי לין רדגרייב וג'ון קלארק; 2 באפריל 1967 – 22 בדצמבר 2000 (גירושים) – בן בנג'מין, בנות קלי ואנאבל נטשה ריצ'רדסון ורוברט פוקס; 1990 – 1992 (גירושים) (2) ליאם ניסן 3 ביולי 1994 – 18 במרץ 2009 (מותה) – שני בנים מייקל ודניאל ג'ואלי ריצ'רדסון וטים ביוון; ינואר 1992 – יולי 2001 (גירושים) – בת דייזי ג'מה רדגרייב וטים אוון; 1992 עד היום – שני בנים גבריאל ואלפי The House of Redgrave: The Secret Lives of a Theatrical Dynasty (Tim Adler, Aurum Press Ltd, 2011) ISBN 1-84513-623-3 מדיה וקבצים בנושא משפחת רדגרייב בוויקישיתוף
המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי

המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי הייתה סדרה של קרבות בתחילת מלחמת העצמאות האמריקנית, על השליטה בעיר ניו יורק ובמדינת ניו ג'רזי בשנת 1776 ובחודשי החורף של שנת 1777. המערכה הייתה בין כוחות מצבא בריטניה הגדולה תחת פיקודו של גנרל ויליאם האו, לצבא הקונטיננטלי של שלוש עשרה המושבות המורדות, תחת פיקודו של גנרל ג'ורג' וושינגטון. בתחילה, נחת הכוח הבריטי בסטטן איילנד ב-3 ביולי 1776, ולא נתקל בשום התנגדות. גנרל האו אסף צבא שהורכב מהכוחות הבריטיים שנסוגו מבוסטון (בשל כישלונם בהחזקת העיר), בשילוב עם כוחות בריטים חדשים, כמו גם שכירי חרב הסיאנים ממספר נסיכויות גרמניה. כנגדם, עמדו כוחותיו של וושינגטון שכללו חיילים מניו אינגלנד ומושבות דרומיות נוספות. באוגוסט נחתו הכוחות הבריטיים בלונג איילנד, שם הביס האו את וושינגטון באחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה, הידוע עד היום בשם "קרב לונג איילנד". למרות התבוסה, הצליח הצבא הקונטיננטלי לסגת למנהטן בחסות החשכה וערפל, פעולה שבזכותה חסך וושינגטון אבדות כבדות לצבא. וושינגטון סבל סדרה של תבוסות במנהטן, למעט ניצחון בודד ברמות הארלם, והמשיך לסגת בעקביות, דרומה. במהלך נסיגתם, חצו וושינגטון ועיקר צבאו את נהר הדסון לניו ג'רזי, ונסוגו לאורך כל נהר דלאוור לתוך פנסילבניה. במהלך הנסיגה התכווץ צבאו של וושינגטון באופן חמור עקב סיום תקופת השירות שעליה התחייבו המתנדבים מראש, עריקות, ומורל נמוך במיוחד. האו ציווה על הקמת שרשרת של מאחזים מניו יורק עד ברלינגטון, ניו ג'רזי, אך המשיך להתקדם דרומה, רודף אחר צבאו המוכה של וושינגטון. וושינגטון, בדחיפת עידוד אדירה למורל של הצבא הקונטיננטלי, הוציא לפועל מבצע פתע מוצלח נגד הכוחות ההסיאניים בטרנטון,  לאחר שחצה את נהר הדלוור הקפוא. הפעולה המוצלחת עצרה את ההתקדמות הבריטית, וחשוב מכך, גרמה לצבא הקונטיננטלי להתחזק, פיזית ומוראלית. כתוצאה מכך, נאלץ האו להחזיר את כוחותיו מעבר לשרשרת המאחזים בניו ברונסוויק, ליד חופי ניו-יורק למשך החורף, בעוד וושינגטון מקים את מחנה החורף שלו במוריסטאון. במהלך שאר חודשי החורף, שני הצדדים התכתשו באופן מקומי לעיתים קרובות כאשר הבריטים חיפשו מזון ושימורים.  האו הצליח להדוף את הצבא הקונטיננטלי מניו יורק, אך איבד מתנופתו בניו ג'רזי, עד שבסופה של המערכה בינואר 1777, החזיק מאחזים בודדים ליד העיר. לאחר מכן, פתח גנרל האו במערכה חדשה על מנת ללכוד את פילדלפיה, כשהוא משאיר את גנרל הנרי קלינטון כמפקד על אזור ניו-יורק, בעוד גנרל ג'ון בורגוין מוביל ניסיון להשיג שליטה על עמק נהר ההדסון מקוויבק, ניסיון שנכשל בסרטוגה. צפון ניו ג'רזי נותרה זירת ההתכתשות בין הכוחות האויבים באזור במשך שאר המלחמה. בריטניה שמרה על השליטה בעיר ניו יורק ושטחים בסביבתה עד סיום המלחמה בשנת 1783, והשתמשה בו כבסיס לפעולות במקומות אחרים בצפון אמריקה. מדיה וקבצים בנושא המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי בוויקישיתוף