laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טפיק

טפיק (בספרדית: Tepic) היא עיר הבירה, והעיר הגדולה ביותר במדינת נאיאריט שבמקסיקו. טפיק ממוקמת במרכז המדינה בגובה 915 מטר מעל פני הים, על גדותיהם של הנהרות מולולואה וטפיק, במרחק של כ-225 צפון מערבית ל גוודלחרה ובקרבת הר הגעש הכבוי סאנגאנגוּאֵי, והאגם שנקווה בלוע שלו. טפיק מהווה מרכז עירוני לאזור החקלאי העשיר בו היא נמצאת, המהווה קרקע טובה לגידול קנה סוכר, טבק ופירות הדר. העיר נוסדה בשנת 1531. רשימת הערים התאומות של טפיק ארצות הברית פרמאונט, ארצות הברית מקסיקו קומפוסטלה, מקסיקו קובה הוואנה, קובה אוסטרליה סידני, אוסטרליה מדיה וקבצים בנושא טפיק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טפיק טפיק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם טל (בלשן)

אברהם טל (נולד בט"ז בתמוז תרצ"א, 1 ביולי 1931, בברלאד שברומניה) הוא פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל לבלשנות לשנת ה'תש"ע. נולד בשנת 1931 בשם אברהם רוזנטל בעיר ברלאד שברומניה, ולמד בה בגימנסיה המקומית. אך עברית ויהדות למד בלימודים פרטיים, מפי מורהו הנערץ מאיר שטיצמן. היה חבר תנועת "הנוער הציוני", ובשנת 1950 עלה למדינת ישראל הצעירה ועבד כשנה בחקלאות בכפר ויתקין. בשנותיו הראשונות בארץ לימד תורה בכפר יגל ובצור משה. בשנת 1954 התגייס לשירות בצה"ל ושירת כחובש. בתום שירותו, בשנת 1957, חזר לעסוק בהוראה. שימש מורה וסגן מנהל בבית הספר "ביאליק" בנתניה, ולימים אף לימד בבית הספר "אורט" ובסמינר למורים בעיר. בשנת 1962 סיים את לימודי התואר הראשון במקרא ולשון עברית באוניברסיטת תל אביב, ואחרי-כן למד לתואר השני ולימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים. חיבור הדוקטור שלו, שנכתב בהנחיית פרופסור זאב בן-חיים, עסק בנושא "התרגום לנביאים ראשונים". לצד לימודיו בירושלים היה חבר בסגל הזוטר של אוניברסיטת תל אביב. לימים השתלב בסגל הבכיר שלה, ועבד בה עד פרישתו לגמלאות בשנת 2000. היה ראש החוג ללשון העברית משנת 1979 ועד שנת 1996. במקביל, מ-1985 ועד 1988 היה ראש בית הספר למדעי היהדות. בנוסף, לימד שנים רבות בסמינר הקיבוצים. מאז שנת 1981 פועל טל באקדמיה ללשון העברית, ובשנים 2005–2009 היה סגן נשיאהּ. בשנים 2011-1992 היה עורך המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה. בשנים 1983–1984 לימד באוניברסיטת פריז ובשנת 2001 באוניברסיטת סידני. בשנים 1988–1989 היה חוקר אורח באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. טל נמנה עם מערכת ההוצאה לאור של המהדורה המדעית החמישית של התנ“ך, Biblia Hebraica Quinta, היוצאת לאור בשטוטגרט שבגרמניה, ועורך במסגרתה את ספר בראשית. בשנת תשמ"ג זכה בפרס יצחק בן-צבי על המהדורה הביקורתית של התרגום השומרוני לתורה, שהוציא לאור באוניברסיטת תל אביב. טל הוא חתן פרס ישראל לבלשנות עברית לשנת תש"ע "על הישגיו המצוינים בחקר מסורות השומרונים וחקר לשונות התרגומים, במילונאות ובעבודתו כעורך המילון ההיסטורי ללשון העברית ועל תרומתו בהעמדת תלמידים חשובים". בשנת 2013 הוכתר דוקטור לשם כבוד בתאולוגיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג בגרמניה. לשון התרגום לנביאים ראשונים ומעמדה בכלל ניבי הארמית, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשל"ה. התרגום השומרוני לתורה: מהדורה ביקורתית, כרכים א-ג, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תש"ם-תשמ"ג. חמישה חומשי תורה לפי נוסח שומרון, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ה. A Companion to Samaritan Studies (with A. D. Crown and R. Pummer), Tübingen: J. C.B. Mohr, 1993. Samaritan Marriage Contracts (with R. Pummer), Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1998. A Dictionary of Samaritan Aramaic, Leiden: E. J. Brill, 2000. חמישה חומשי תורה, נוסח שומרון ונוסח המסורה, מבוא, הערות ונספחים, ההדירו אברהם טל ומשה פלורנטין, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב: תשע"א. בלשנות חזי מוצפי הדף של אברהם טל באתר אוניברסיטת תל אביב אברהם טל באתר האקדמיה ללשון העברית פרופ' אברהם טל, באתר פרס ישראל יאיר הופמן, תורת "יבוס" המזויפת ותורת "השומרים על האמת", באתר הארץ, 18 בפברואר 2011 חננאל מאק, "חמישה חומשי תורה: נוסח שומרון ונוסח המסורה", נשמע ונעשה, באתר הארץ, 13 באפריל 2011 אברהם טל (1931-), דף שער בספרייה הלאומית רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
דספוט

דספוט (ביוונית: δεσπότης, בבולגרית ובסרבית: деспот) הוא תואר אצולה ותואר אדמיניסטרטיבי ביזנטי, שניתן גם במדינות חסות, או במדינות תחת השפעה ביזנטית, כגון האימפריה הלטינית, האימפריה הבולגרית השנייה, סרביה, ולאכיה והאימפריה של טרפזונטס. במאתיים השנים האחרונות המונח דספוט נתפש באופן שלילי וקושר למינוח עריצות – דספוטיזם, אף על פי שבמקור לא היה לו קשר לעניין. הקישור למינוח עריץ, נובע מההקשר היווני של המילה וכן מהמילה דיקטטור, שהוא למעשה תואר שלטוני רומי. המינוח היווני המקורי של השם, despotēs, פירושו "שליט"- והתפתח במקביל למינוח הלטיני Dominus, אשר ניתן בתחילה כתואר כבוד, לאנשים רמי מעלה או אנשי דת בכירים ובהמשך החל מהמאה ה-12 לקיסרים הביזנטיים עצמם. הקיסר עמנואל הראשון קומננוס העניק אותו לראשונה בשנת 1163, למלך המיועד בלה השלישי מהונגריה, שהיה חתנו. המנהג נמשך וכך הזוכים לתואר דספוט, היו יורשי עצר או קרובי משפחתם של השליטים הביזנטיים, כתואר אצולה לשם כבוד. לאחר מסע הצלב הרביעי, החלו להעניק את התואר, לכל שליט שהחזיק בתואר קיסר, כגון קיסרי האימפריה הלטינית, האימפריה של טרפזונטס, האימפריה הבולגרית השנייה וסרביה. באימפריה של טרבזונטס עצמה, הוענק התואר ליורש העצר כתואר מינהלי רשמי ולא רק לשם כבוד. לאחר מסע הצלב הרביעי, נמסרו שטחים חדשים לחזקת דספוטים, וכך נוצרו נסיכויות-דספוטט, כגון, סרביה, דספוטט מוראה ואפירוס, שבפלופונסוס. להוציא את מוראה, לא היה זה תואר המועבר בירושה או תואר מלוכה עצמאי, אלא רק תואר אדמיניסטרטיבי, שהוענק למושל שטח חצי אוטונומי, או בחסות ביזנטית כמתואר לעיל. באמצע המאה ה-13, החלו להשתמש בתואר באימפריה הבולגרית השנייה, באמצע המאה ה-14 בסרביה ובסוף המאה ה-14, בנסיכות אפירוס. לאחר מותו של קונסטנטינוס האחד עשר, קיסר האימפריה הביזנטית, נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית, בשנת 1453 וקריסתה של האימפריה הביזנטית, השימוש בתואר הפך לא סדיר. הוא ניתן על ידי האפיפיור פאולוס השני ליורש העצר הביזנטי אנדראס פאלאיולוגוס, שמונה למושל דספוטט מוראה, בשנת 1465 וכן על ידי מלך הונגריה לשליטי נסיכות סרביה. הדספוטים, נהגו להתלבש במיטב המלבושים של התקופה, שהזכירו את לבוש משפחת המלוכה הביזנטית ובכלל זה כתר ייחודי עם סמל הדספוטט וסמל הקיסר הביזנטי, טוניקה בצבע אדום או סגול, המעוטרת בציורי נשרים ונעלי מגף מעור רך בצבע תואם. הלבוש השתנה בהתאם למנהגים המסורתיים של הנסיכויות, כגון בבולגריה וסרביה. Grierson, Philip; Bellinger, Alfred Raymond; Hendy, Michael F, Catalogue of the Byzantine coins in the Dumbarton Oaks Collection and in the Whittemore Collection, Dumbarton Oaks, 1993, page 178. Kazhdan, Alexander editor, Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991, page 614.
אריה לוין (בלשן)

אריה לוין (29 בדצמבר 1937 – 12 במרץ 2023) היה פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לשנת ה'תש"ע. לוין נולד ברמת גן. בשנים 1955–1957 שירת בצה"ל. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של ארצות האסלאם, לאחריו למד לתואר שני בשפה וספרות ערבית (1964). בשנת 1971 סיים לימודי דוקטורט בשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המחקר שלו עסקה בנושא ה"אמאלה בדיאלקטים הערביים", בהנחיית חיים בלנק ויהושע בלאו. משנת 1969 עסק לוין בהוראה בחוג לשפה וספרות ערבית. בשנת 1985 מונה לפרופסור חבר ומאז 1988 עמד בראש הקתדרה למדעי הרוח על שם שרף. בשנת 1994 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בין תפקידיו באוניברסיטה שימש כראש החוג לשפה וספרות ערבית (1985–1990), ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה (1992–1998) ויו"ר הוועדה ללימודים מתקדמים של הפקולטה למדעי הרוח (1999–2002). יו"ר הוועדה לכתיבת תוכנית הלימודים בערבית לבתי הספר התיכוניים וחטיבות הביניים, משרד החינוך והתרבות (1986–1989) יו"ר ועדת מקצוע הוראת הערבית בבתי ספר עבריים, משׂרד החינוך והתרבות (1986–2006) חוקר ראשׁי במפעל המחקר על הלהגים הערביים שׁל ארץ ישׂראל (2000–2003) חבר הוועד האקדמית של מוסד ביאליק (משנת 2001) חבר בקבוצת מחקר על הדיאלקטים הערביים שׁל א"י, המכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית (2003–2004) יו"ר הוועדה להכנת תוכנית לימודים בערבית מדוברת בבתי ספר תיכוניים עבריים, קרן רוטשילד (2003–2006) חוקר ראשׁי במפעל העדכון שׁל המילון הערבי-עברי של דוד איילון ופסח שנער (2003–2008) בשנת 2001 פרס מיכאל מילקן להצטיינות בהוראה מטעם האוניברסיטה העברית. בשנת 2010 פרס ישראל לבלשנות כללית לשנת ה'תש"ע, "על הישגיו המצוינים בחקר הלשון הערבית בימי הביניים, ובמיוחד ב"אל-כתאב" (الكتاب) של סיבויה (سيبويه, Sibawayh) ועל חקר הדיאלקטים הערבים והנחלת הערבית הספרותית והמדוברת במסגרות ממלכתיות שונות". לוין היה נשוי לגאיל קפלן, בת למשפחה של חברי האצ"ל, מאנשי תנועת החרות ואחייניתו של אליהו לנקין. היא הייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספרייה הלאומית. בניהם הם שר המשפטים יריב לוין ועו"ד יורי לוין. נפטר ב-12 במרץ 2023, בגיל 85. מידע על לוין, אריה, 1937- בקטלוג הספרייה הלאומית אריה לוין (1937-), דף שער בספרייה הלאומית פרופ' אריה לוין, באתר פרס ישראל פרס ישראל בחקר הבלשנות הכללית יוענק לפרופסור אריה לוין מהאוניברסיטה העברית, באתר האוניברסיטה העברית, 6 בינואר 2010 איתמר אייכנר, נפטר חתן פרס ישראל, פרופ' אריה לוין, אביו של שר המשפטים, באתר ynet, 12 במרץ 2023 אמיר אטינגר ויהודה שלזינגר, פרופ' אריה לוין, חתן פרס ישראל ואביו של שר המשפטים, הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 12 במרץ 2023
אריה לוי (חוקר)

אריה לוי (Arieh Lewy;‏ 1923 - פברואר 2006) היה פרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב, מומחה לבניית והערכת תוכניות לימודים. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשנ"ח (1998). לוי נולד במאד שבהונגריה להורים אורתודוקסים, ולמד בבית ספר עממי כללי, לצד לימודי אחר הצהריים בחדר. בסיום לימודיו יצא ללמוד שנתיים בישיבה במישקולץ. בגיל 14 עבר לבודפשט ולמד בה בגימנסיה יהודית, לקראת לימודים בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1944 סיים לימודיו בהצטיינות. בתקופה זו היה חבר תנועת "הנוער הציוני", ועם פלישת גרמניה הנאצית למדינה עסק בפעולות המחתרתיות של התנועה. בתום המלחמה ליווה קבוצת ילדים יתומים לדברצן, ועמד בראש בית ילדים במקום ("בית הילדים ע"ש אבא ברדיצ'ב") עד סוף 1948, משך כארבע שנים. בדברצן סיים ב-1948 לימודי תואר ראשון בחינוך ופילוסופיה. בשנת 1949 עלה לישראל עם רעייתו. בתם נותרה בחסות בני משפחה עד שהתאפשרה עלייתה. לוי החל לעבוד כמנהל בית הספר בתחומי כפר הנוער ניצנים לילדים פליטי השואה. בשנת 1959 השלים לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן יצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, בהנחיית בן בלום, והתמחה בתחום הערכת תוכניות לימודים. בשובו לישראל היה שותף בהקמת המרכז לתוכניות לימודים והיה בו יועץ מדעי. באוניברסיטת תל אביב הצטרף לסגל ההוראה והתקדם לדרגת פרופסור. מחקריו עסקו בבניית תוכניות לימודים ובתחום ההערכה בחינוך. לוי נודע כמומחה בינלאומי בתחום הערכה בחינוך. בשנת תשנ"ח (1998) הוענק לו פרס ישראל לחינוך. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. יצחק קשתי (עורך), הערכה, חינוך יהודי ותולדות החינוך: אסופה לזכרו של פרופ’ אריה לוי ז"ל, תל אביב: בית הספר לחינוך ע"ש חיים וג’ואן קונסטנטינר; הוצאת רמות – אוניברסיטת תל אביב, תשס"ט 2009. רשימת הפרסומים של אריה לוי, בקטלוג הספרייה הלאומית אריה לוי באתר WorldCat Identities רשימת המאמרים של אריה לוי באתר רמב"י אורי דרומי, אפילו מורים בבורמה שמעו עליו: פרופ' אריה לוי, חתן פרס ישראל לחקר החינוך, 1923-2006, באתר הארץ, 21 בפברואר 2006 (נקרולוג) יצחק קשתי, מבוא: לזכור את אריה לוי, מתוך "הערכה, חינוך יהודי ותולדות החינוך: אסופה לזכרו של פרופסור אריה לוי", באתר הוצאת רמות מבחן הישגים בטבע וסיכום תוצאותיו , שנת ה'תשכ"ח, ירושלים, באתר הספריה הלאומית – ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעון

האם התכוונתם ל... מעון (יישוב) – התנחלות דתית לאומית בהר חברון מעון (אתר מקראי) – יישוב מקראי בנחלת שבט יהודה בית הכנסת העתיק במעון – אתר ארכאולוגי בנגב ובו שרידי בית כנסת קדום ורצפת פסיפס בית מעון – עיירה יהודית עתיקה הסמוכה לטבריה, מכונה במקורות התלמודיים לעיתיתם מעון בית מגורים – מבנה המשמש באופן שגרתי למגורי אדם ומשפחתו הוסטל (מגורים נתמכים) – מסגרת מגורים מותאמת, עבור אנשים בוגרים עם לקות מעון יום – פעוטון, מסגרת לשמירה על ילדים מגיל לידה ועד בערך גיל 3 - אז עוברים אל גן הילדים. שעות הפעילות במעון יום הן שעות הבוקר או שעות הבוקר והצהריים. מעון סטודנטים – מערכת של חדרי מגורים או דירות מגורים לסטודנטים מעון קונספירטיבי – בית בטוח לאנשים בסכנה. מעון - כינוי לבית המקדש מעון – החמישי משבעת הרקיעים לפי המסורת היהודית מען
המוקיון

המוקיון הוא ספרו של חתן פרס נובל היינריך בל הרומן מתרחש בגרמניה של שנות השישים. הספר ראה אור בגרמנית בשנת 1963 ותורגם לעברית בשנת 1971 בהוצאת מסדה. הרומן המתאר את קורותיו של האנס שניר, צעיר גרמני המתפרנס מהופעות כמוקיון ברחבי גרמניה. דמותו של האנס מעט דחויה מהחברה בה הוא חי. משפחתו האמידה והמתורבתת הוקיעה אותו מקרבה, חברתו לחיים נטשה אותו לטובת הדת הקתולית, ומעמדו המקצועי בשפל המדרגה. הזמנות להופעות מתבטלות, מצבו הכספי בכי רע, ופציעה בברכו מעמידה אותו בחוסר אונים פיזי. עם כל זאת, שומר האנס על חדות מחשבתו והביקורתיות שלו כלפי החברה בה הוא חי והצביעות שבה, כראוי לתפקידו כמוקיון בסגנון חצרות ימי הביניים. את הקתולים הוא מתעב על ש"גנבו" ממנו את אשתו (על אף שטרם נשא אותה לאישה). למשפחתו אינו סולח על קרירותה, קמצנותה והתנהלותה במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך היממה בה מתרחש הסיפור, מחדש האנס, ולו לשיחה בודדה, את קשריו עם מכריו הוותיקים ובני משפחתו, וסוגר עם כולם חשבונות ישנים. את הוריו הוא מאשים בקמצנות ומותה של אחותו היינרייטה בת ה-16, שנשלחה בעודו בן 10 לשרת שירות אזרחי (במסגרתו נהרגה מהפצצות בעלות הברית), הוא מאשים את הוריו בצביעות בכל מה שנוגע למפלגה הנאצית. ובמותה של אחותו הנערצת. יותר מכל סופגים מכריו הקתולים, שגזלו ממנו את נערתו, אותם הוא מאשים בצביעות. המוקיון, תרגם בצלאל וכסלר, הוצאת מסדה, 1971. המוקיון, באתר OCLC (באנגלית) המוקיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארס – רעלן שמיוצר בבעל חיים למטרות הגנה או ציד ארס (מיתולוגיה) – אל המלחמה במיתולוגיה היוונית ארס (מארוול קומיקס) – דמות בדיונית מבית מארוול קומיקס המבוססת על האל היווני ארס (DC קומיקס) – דמות בדיונית מבית DC קומיקס המופיע בחוברות וונדר וומן וליגת הצדק ארס (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה הולנדית ציוד חלל: ארס 1 – משגר לוויינים וחלליות שפותח על ידי נאס"א כחלק מתוכנית קונסטליישן אך בוטל עם ביטול התוכנית ארס 5 – משגר לוויינים וחלליות שהוצע במסגרת חלק מתוכנית קונסטליישן שבוטל עם ביטול התוכנית ארס 1-X – טיסת המבחן הראשונה של המשגר ארס 1 ארוס (פירושונים) ערס
המבורג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... המבורג – עיר בגרמניה המבורג (כדורגל) – מועדון כדורגל מהעיר המבורג המבורג (כדוריד) – קבוצת כדוריד מהעיר המבורג שם משפחה ממקור גרמני, שפירושו "יוצא המבורג". בהגייה רוסית "גמבורג". אישים אברהם בנימין זאב המבורג – מבכירי רבני אשכנז בראשית המאה ה-19. יבגני גמבורג – שחקן תיאטרון בברית המועצות ובישראל סם המבורג – חוואי יהודי אמריקאי, תושב קליפורניה. החדיר למשק הישראלי גידול כותנה ועגבניות לתעשייה. הומבורג (פירושונים) המבורגר (פירושונים)
כריסטיאן מורגנשטרן

כריסטיאן אוטו יוזף וולפגנג מורגנשטרן (בגרמנית: Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern;‏ 6 במאי 1871, מינכן – 31 במרץ 1914, מראנו) היה משורר, סופר ומתרגם גרמני. מורגנשטרן נולד במינכן, בממלכת בוואריה שאך הצטרפה לקיסרות הגרמנית, לאב פרוטסטנטי ולאם קתולית. אביו וסבו היו ציירים, דבר שהיה לו בוודאי השפעה על מילון הסמלים והדימויים של הבן, שהם ציוריים מאוד. עיסוקיו של האב כמורה לציור הביאו אותם לברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). אף שמורנשטרן היה משפטן בהכשרתו, הוא לא עסק בכך; את חייו הקדיש לספרות, לשירה ולתרגום מנורווגית לגרמנית (איבסן, קנוט האמסון, סטרינדברג ואחרים). מורגנשטרן נפטר משחפת, שממנה סבל בערוב ימיו. ב-1905 פורסם בגרמניה ספרון שירים דק ובו ארבעים ושנים שירים בשם שירי גרדום (Galgenlieder). שמו של הספר, נושאי השירים וסגנונם היו מוזרים, וכך גם צורתם הלשונית וההומור המיוחד להם. הרעיונות המשונים הוצגו בהם באמצעות עולם דמיוני, מטורף למדי, המאוכלס בדמויות אנושיות, בבעלי חיים, ביצורי-כלאיים משונים, בחפצים, בקולות. רוב השירים האלה הם מסוגת שירי האיגיון (נונסנס). המבקרים והמו"לים הסתייגו למדי, אך הציבור קיבל את השירים בהתלהבות והם נחלו הצלחה עצומה. שלוש-עשרה מהדורות יצאו בחייו של מורגנשטרן, חרף העובדה שמת בגיל צעיר. שירי גרדום הפכו לקלאסיקה של השירה הגרמנית. הם נלמדים בבית הספר, וכל דובר גרמנית זוכר מהם משהו בעל-פה. שירתו התקנית של מורגנשטרן נזכרת לרוב יחד עם בני זמנו רילקה, ריכרד דהמל (Dehmel) והוגו פון הופמנסתאל, אך היו אלה "שירי הגרדום" שפרסמו אותו. פרסום זה לא חרג מגבולות הארצות הדוברות גרמנית, אולי משום שבסיס עיקרי לשירי הגרדום היא הלהטוטנות הלשונית, העושה שימוש בכל אחד ממאפייני המילה – בתוכן, בצורה הדקדוקית, בפונטיקה ואף בצורה הגרפית. שירה זו רווית לשון-נופל-על-לשון ודימויים צורניים שונים, ומאחר שהיא חרוזה ושקולה, היא מהתלת במתרגמים. בין שירי הגרדום מצויים גם כאלה שחבויים בהם רמזים לרעיונות עמוקים יותר מסתם שובבות נערית, ובעיקר אלה שבהם מככבים גיבורים אנושיים בשם פלמשטרום, פון קורף והדודה קונקל. על שירי הגרדום נכתבו לא מעט מחקרים ספרותיים. רבים ניסו לחפש את מקורות ההשפעה ואת הפירוש לסמלים ולדימויים השונים. בשנת 1932 הוציאה אשתו לאור מהדורה מורחבת בשם "כל שירי הגרדום" (Alle Galgenlieder). בעברית יצאו לאור שני תרגומים מ"שירי גרדום" שלו, מאת דן דאור (בהוצאת חרגול, עם איורים מאת נעם נדב) ומאת רוני רייך (בהוצאת כרמל); תרגומים אלה יצאו לאור שניהם בשנת 2004, וללא קשר בין המתרגמים. כריסטיאן מורגנשטרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי כריסטיאן מורגנשטרן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) כריסטין מורגנשטרן, דף שער בספרייה הלאומית כריסטיאן מורגנשטרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטיאן מורגנשטרן, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטיאן מורגנשטרן, באתר Discogs (באנגלית) כריסטיאן מורגנשטרן, באתר Songkick (באנגלית) כריסטיאן מורגנשטרן באתר אנציקלופדיה בריטניקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן קמפינסקי

אהרן קֶמפינסקי (26 בינואר 1939 – 2 ביולי 1994) היה פרופסור לארכאולוגיה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב. קמפינסקי נולד ב-1939 בנהריה. למשפחה ממוצא יקי. אביו היה אדריכל. את לימודיו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים: בשנת 1962 סיים תואר בוגר בארכאולוגיה והיסטוריה, ב-1967 קיבל תואר מוסמך בארכאולוגיה ואשורולוגיה וב-1975 קיבל תואר דוקטור בארכאולוגיה, על דיסרטציה בנושא "ארץ-ישראל וסוריה בשלבה האחרון של תקופת הברונזה התיכונה 2 ב: 1650–1550 לפנה"ס)"; ספרו על העיור בארץ ישראל באלף השלישי לפנה"ס הוא סיכום של עבודה זו שלו. לאחר סיום לימודיו התמחה בגרמניה בתרבויות המזרח הקדום עם דגש על תרבויות אשור וחתים. בשנת 1965 ערך חפירות בירור סטרטיגרפיות, יחד עם מורו-עמיתו המהנדס עמנואל דונאייבסקי, במגידו ובחצור. למגידו חזר פעם נוספת במשלחת של פרופ' יגאל ידין. חפירה נרחבת ערך יחד עם עמיתים מגרמניה בתל משוש שבבקעת באר-שבע, בתל בית העמק ובתל ערני שליד קריית גת. בחפירותיו האחרונות, שניהל מאז 1986 ועד למותו, בתל כברי שבגליל המערבי, העלה ממצאים חשובים שפתחו צוהר רחב לקשרים שבין ארץ ישראל ובין העולם האֵגאי-המינואי באלף השני לפנה"ס. קמפינסקי היה מדען בעל נטייה לביקורתיות מדעית ללא פשרות, אותה ביטא בכתב ובעל פה. כך למשל, היה נגד זיהוי המבנה שנחשף בהר עיבל עם המזבח שבנה יהושע בן נון כמסופר במקרא, ונגד ייחוס רימון השנהב שרכש מוזיאון ישראל, למקדש לאלוהי ישראל בירושלים. לחלק אחר של ביקורתו הנוקבת היה צביון של מאבק נגד דעות קדומות, ניצול של מידע ארכאולוגי לצרכים פוליטיים לאומניים וכן מאבק בממסד הארכאולוגי, שנכנע, לדעתו, לחוגים החרדיים בעניין חפירת קברים, סחר בעתיקות וכיוצא בזה. הקים את אגודת הארכאולוגים, שבה היה הכוח המניע. במסגרתה הקים במה נוספת לפרסומים בתחום הארכאולוגיה: כתב העת "ארכיאולוגיה". כתב העת הפיק רק 4 חוברות, ולאחר מותו פסקה פעילות זו. לבקשתו נקבר קמפינסקי בבית העלמין בכברי הסמוך לתל כברי, שבו ראה את אחד משיאי עבודתו המדעית הארכאולוגית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מגידו עיר מדינה כנענית ומרכז ממלכתי ישראלי, הוצאת הקיבוץ המאוחד החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה אהרן קמפינסקי ורבקה גונן, מבוא לארכיאולוגיה של ארץ-ישראל יח' 6–7, האוניברסיטה הפתוחה 'Kempinski, Aharon,' in: Who's who in biblical studies and archaeology, 1993, p. 150. אליעזר אורן ושמואל אחיטוב (עורכים), ספר זיכרון לאהרון קמפינסקי: מחקרים בארכיאולוגיה ותחומים קרובים, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ב 2002. רשימת מאמרים בקטלוג רמב"י ביבליוגרפיה של כתביו: 'כתבי אהרון קמפינסקי', בתוך: ספר זיכרון לאהרון קמפינסקי (2002), עמ' טו–כד. אלי שילר, "דברים לזכרו של אהרן קמפינסקי", כתב הערת אריאל, כרך 102, עמ' 270–271 רשימת הפרסומים של אהרן קמפינסקי, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של אהרן קמפינסקי באתר רמב"י דברים לזכרו באתר אוניברסיטת תל אביב (באנגלית) אהרן קמפינסקי (1939-1994), דף שער בספרייה הלאומית תאריכי הלידה והפטירה המדויקים על-פי: Elenchus of Biblica 12 (2000), 606. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ד"ר פפר

ד"ר פפר (Dr Pepper) הוא משקה מוגז אמריקאי המשווק כבעל טעם ייחודי. המשקה נוצר בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי צ'ארלס אלדרטון בעיר וייקו בטקסס ונמכר לראשונה בשנת 1885. ד"ר פפר החל להיות משווק ברחבי ארצות הברית בשנת 1904. בתחילת המאה ה-21 נמכר המשקה אף באירופה, אסיה ודרום אמריקה. למשקה גרסה ללא סוכר, דיאט ד"ר פפר, וכן שורה של טעמים נוספים תחת אותו מותג, אשר שווקו לראשונה בשנת 2000. ד"ר פפר הוא המשקה הקל הפופולרי הוותיק ביותר הנמכר כיום בעולם. על פי נתוני משרד הפטנטים האמריקאי הבקשה להכרה במשקה ד"ר פפר הוגשה ב-1 בדצמבר 1885, שנה בטרם הוגשה הבקשה למשקה קוקה-קולה. בשנת 1904 הוא החל להיות משווק ברחבי ארצות הברית, בעת התערוכה העולמית של סנט לואיס שנערכה בשנת 1904. המשקה שווק כמשקה מוגז חדש המורכב מ-23 טעמים. את המשקה המציא רוקח יליד ברוקלין בשם צ'ארלס אלדרטון אשר עבד בבית מרקחת בעיר וייקו בטקסס. תחילה הוא הציע לבעל בית המרקחת לטעום מן המשקה והאחרון אהב את הטעם. הקונים בבית המרקחת שמעו על המשקה מפה לאוזן והחלו מבקשים את משקה ה"ווייקו". אלדרטון מסר את נוסחת המשקה לבעל בית המרקחת מוריסון וזה כינה אותו בשם ד"ר פפר. מקור שמו של המשקה אינו ברור וקיימות השערות רבות בעניין זה. אחת מהן היא כי נקרא על שם אנזים הקיבה פפסין. מסמכים שהתגלו בשנת 2009, ואשר מקורם ככל הנראה בבית המרקחת שבו נרקח לראשונה המשקה, תומכים בהשערה זו. דוגמת משקאות מוגזים רבים אחרים בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ד"ר פפר שווק כמשקה הממריץ את פעילות המוח ומעניק אנרגיה. על פי השערה נוספת באשר למקור שמו, תכונות נטענות אלה הן שהיוו מקור לשם. יש אף המשערים כי המשקה נקרא לכבודו של ד"ר פפר אמיתי כלשהו. המשקה מופץ על ידי Keurig Dr Pepper, קוקה קולה ופפסיקו בהתאם לזכיינות אזורית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נקשר שמו של המשקה במאבקים משפטיים. בשנת 1995 הנציבות הפדרלית למסחר (באנגלית: Federal Trade Commission) בארצות הברית מנעה מיזוג בין חברת קוקה-קולה לבין ד"ר פפר. ההחלטה התקבלה על יסוד ההנחה כי משקה ד"ר פפר משתייך לסוג משקאות מוגזים ייחודי, בעל טעם "פפר", ולא בטעם קולה, ולכן קוקה-קולה מנסה לרכוש מונופול בתחום משקאות מוגזים אלה. לאחר כישלון ניסיון המיזוג בין ד"ר פפר לקוקה-קולה, התמזגו חברות ד"ר פפר וסבן אפ ויצרו את תאגיד Dr Pepper/Seven Up Inc. לאחר מיזוג זה רכשה חברת קוקה-קולה את רוב זכויות שיווק המשקה מחוץ לתחומי ארצות הברית. בשנת 1996 הייתה חברת ד"ר פפר מעורבת שוב בסכסוך משפטי בנושא הגבלים עסקיים לאחר שהנהלת קבוצת הפוטבול דאלאס קאובויס הואשמה בכך שכרתה עם החברה הסכמים בניגוד לחוזים המחייבים של ליגת ה-NFL‏. בישראל נמכר ד"ר פפר מ-1997 ובמשך תקופה ארוכה קשה היה להשיגו. בעת האחרונה, החלו לשווק את המשקה מחדש בחלק מחנויות הנוחות בתחנות הדלק ובכל סניפי רשת המרכולים "טיב טעם". כמו כן, ניתן להשיג את המשקה במרכולים שונים ברחבי הארץ. מדיה וקבצים בנושא ד"ר פפר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ד"ר פפר ד"ר פפר, ברשת החברתית פייסבוק ד"ר פפר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ד"ר פפר, ברשת החברתית אינסטגרם Dr Pepper: The Original "Dr Pepper Pepsin Bitters" COCA-COLA AND FTC TO SETTLE ANTITRUST LITIGATION. Federal Trade Commission Thomas Heath. "NFL, Cowboys Settle Suits, The Washington Post", December 14, 1996. p. F03.