laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנואל נורייגה

מנואל אנטוניו נורייגה מורנו (בספרדית: Manuel Antonio Noriega Moreno;‏ 11 בפברואר 1934 – 29 במאי 2017) היה גנרל בצבא פנמה והשליט הצבאי בפועל במדינה מ-1983 ועד 1989, על אף שמעולם לא מונה לתפקיד נשיא פנמה. בתחילת דרכו, בראשית שנות ה-70 ועד שנות ה-80, היה נורייגה בן ברית של הממשל האמריקני ושל ה-CIA. לקראת סוף שנות ה-80 הידרדרו היחסים בין נורייגה לבין ארצות הברית בשל הפרות בוטות של זכויות אדם בידי המשטר, וב-1989 הודח הגנרל ונלקח בשבי, תוך כדי הפלישה האמריקנית לפנמה. נורייגה הוחזק כשבוי מלחמה ונלקח לארצות הברית, שם הורשע בבית דין פדרלי באשמות הברחת קוקאין, פעילות פשע מאורגן והלבנת כספים, ונידון (ב-16 בספטמבר 1992) לתקופת מאסר של 40 שנה שמאוחר יותר הופחתה ל-30 שנה, והומתק לבסוף לכ-17 שנה בשל התנהגות טובה. נורייגה נכלא בכלא פדרלי במיאמי שבפלורידה. במקביל, התקיים בפנמה נגדו משפט בהיעדרו על הפרות זכויות אדם בתקופת כהונתו, והוא נשפט למאסר של 20 שנה. בשנת 2007 שוחרר מריצוי המאסר בארצות הברית. באפריל 2010 הוסגר נורייגה לצרפת, שם הואשם בהלבנת הון ונשפט לשבע שנים בפועל. בדצמבר 2011 הוסגר נורייגה מצרפת לפנמה ונכנס שם לכלא. הוא עבר התקף של שטף דם במוח, נותח ושוחרר מן הכלא כדי לעבור ניתוח נוסף, ואולם זמן קצר לאחר שחרורו הוא מת ב-29 במאי 2017 בפנמה סיטי. מייק הררי מדיה וקבצים בנושא מנואל נורייגה בוויקישיתוף רונן ברגמן, הרודן שלנו בפנמה: הדיקטטור שעזר למוסד, באתר ynet, 1 ביוני 2017 מנואל נורייגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איתי מק, כך פעל מייק הררי למען דיקטטור חסר רחמים, באתר הארץ, 25 במרץ 2021 מנואל נורייגה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הדיקטטורים | הרודן שדאג לכולם אך רימה את כולם, כאן 11 מנואל נורייגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוכנויות הידיעות, עורך דינו של נורייגה: הוא אסיר מלחמה, באתר nrg‏, 27 באפריל 2010 גיא אלסטר‏, פנמה: הרודן לשעבר מנואל נורייגה מת בכלא בגיל 83, באתר וואלה, 30 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא פנמה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סכסוך אתני

סכסוך אתני הוא סכסוך - בדרך כלל הכוונה לסכסוך אלים, כגון מלחמה - הנובע מיריבויות בין קבוצות אתניות שונות והשאיפות הלאומיות שלהם. סכסוכים אתניים הפכו לסוגיה חשובה ביחסים בינלאומיים ובמדע המדינה בשל העובדה כי הם הפכו לנפוצים יותר (או למצער, בולטים יותר בתקשורת), מאז תום המלחמה הקרה; ובשל העובדה כי לעיתים קרובות מתרחשים בהם פשעי מלחמה או אפילו רצח עם. ההסברים המדעיים לשורשי סכסוכים אתניים מתחלקים בין שלוש אסכולות: הסברים פרימורדיאליים; הסברים אינסטרומנטליים; והסברים קונסטרוקטוביסטיים. האקדמיה עוסקת בין היתר גם בשאלה כיצד ניתן למנוע סכסוכים אתניים. חברה רב-אתנית סכסוך אתני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סכסוך אתני, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הברית השוואבית

הברית השוואבית היא ברית שנכרתה בין כמה ערים חופשיות בשוואביה (אזור שבין וירטמברג לבוואריה), כדי להגן על הערים הללו מפני הפיאודלים, הנסיכים והרוזנים שבאזור. במאות ה-12 וה-13, החל להיווצר בגרמניה מעמד של "עיר חופשית". עד אז היה מקובל באירופה שלטון פיאודלי, כך שכל שטח שהוא היה נתון לשליטתו של אציל כלשהו, אם רוזן ואם נסיך. הפיאודל היה השליט, השופט וגם אחראי על הדת במקום. למשל, כומר של אזור מסוים היה מוגדר כעובד שכיר של הפיאודל, והוא היה יכול לפטרו, להלקותו כעונש, ולקבוע לו משכורת כאוות נפשו, אם מקופתו ואם מ"מעשר" תבואה שנגבה מהאוכלוסייה המקומית. סמכותו של פיאודל הייתה קשורה לשליטתו באחוזותיו. ולכן סוחר שלא התפרנס מחקלאות או ממרעה, לא היה תלוי באופן ישיר בפיאודל. עם התפתחות חיי המסחר, נוצרו ערים גדולות יחסית (עשרת אלפים תושבים לעיר נחשבו כאוכלוסייה גדולה בתקופה ההיא), שלמעשה לא היו כפופות לפיאודל, אף שרשמית הן היו בשטחו ותחת שליטתו. למלכים היה עניין בפיתוח חיי המסחר, ולכן מדי פעם היו מעניקים לעיר מעמד של "עיר חופשית", כלומר עיר שאינה כפופה לפיאודל, ואינה צריכה להעלות לו מס כלשהו. אינטרס נוסף היה למלך לתת לעיר מעמד כזה - עיר כזו אוטומטית הפכה לנחלת הקיסר, ותושביה היו מעבירים אליו, ואליו בלבד, את כל המיסים. ברור שבעיני הפאודלים עובדה זו לא מצאה חן כלל, ועל כן מדי פעם ניסו לאלץ עיר כזו לקבל את חסותם ואת מרותם. לכן התארגנו כעשרים ערים, בהנהגת הערים אאוגסבורג ואולם, ובשנת 1331 הקימו את הברית השוואבית, שיצרה מסגרת ארגונית אחת לכל הערים החפשיות הללו. הברית הקימה ממשלה, צבא חזק ובית משפט עליון, שבשיאו, בתחילת המאה ה-16, מנה כ-13000 חיילים. במשך הזמן הצטרפו לברית כמה נסיכים, בעיקר בעלי אחוזות קטנות יותר, ובהן אפילו כמה ערים שבראשן עמדו נסיכים בוחרים, כגון מיינץ (1488), וטריר (1488), וכן עוד כמה מחוזות כגון טירול, שהאינטרס המובהק שלהם היה לשמור על אחוזותיהם מפני נסיכים חזקים יותר, וצבא הברית נתן להם חסות. בין שאר הנסיכויות שהצטרפו הייתה נויבורג, שנסיכה, אוטו, היה ממשפחת הקורפירסט מפפאלץ (1538). עם הקמת התנועה הפרוטסטנטית, נהו רוב תושבי אזור זה אחריה, ולכן הצטרפה הברית לברית שמלקלדן והשתתפה במלחמה השמלקלדית, בה הביס קרל החמישי את צבא הברית וכבש את הערים שהשתייכו לברית. קרל לא פגע לאחר המלחמה במעמד הערים הללו. מדיה וקבצים בנושא הברית השוואבית בוויקישיתוף
אנטולי סובצ'ק

אנטולי סוֹבְּצַ'ק (רוסית Анатолий Александрович Собчак) ‏ 10 באוגוסט 1937, צ'יטה - 20 בפברואר 2000, סבטלוגורסק) היה מדינאי רוסי בתקופת הפרסטרויקה וראש עיריית סנקט פטרבורג הראשון שנבחר באופן דמוקרטי. הוא כיהן בתפקיד ראש העיר מ-1991 עד 1996. היה ממנסחי חוקת הפדרציה הרוסית ומרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג. ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב היו מתלמידיו ועבדו עמו בעירייה בשנות ה-90. סובצ'ק נחשב במערב ל"מנטור של פוטין". סובצ'אק נולד למהנדס רכבות בשם אלכסנדר אנטונוביץ'. אמו, נאדז'דה אנדרייבנה ליטווינובה, הייתה רואה חשבון. אנאטולי היה אחד מארבעה אחים. ב-1939 המשפחה עברה לאוזבקיסטן, שם חי אנטולי עד 1953, עת עבר ללמוד במכללה למשפט של סטברופול.לאחר שנת לימודים עבר ללמוד באוניברסיטת לנינגרד בפקולטה למשפטים. ב-1958 נישא לנוֹנה גאנדזיוּק במכללה להוראה על שם הרצן. לימים, ביתו, קסניה סובצ'ק הפכה לאשת ציבור, עיתונאית ומנחת טלוויזיה. לאחר שסיים את לימודיו בלנינגרד, עבד שלוש שנים כעורך דין בסטברופול. הוא שב לאוניברסיטה ולמד בה בין השנים 1962–1965, עד שסיים תואר שלישי במשפטים. הוא היה יועץ למשפטים עבור בית הספר לשוטרים של לנינגרד והמכון לטכנולוגיית תעשיית הנייר (1965–1973). בשנים 1991–1996 היה ראש עיריית סנקט פטרבורג וממייסדי התנועה הרוסית לרפורמות דמוקרטיות. בתקופה זו ולדימיר פוטין היה בין עוזריו. בסיום הקדנציה הפסיד בבחירות לסגנו. בשנת 1997 נפתחה נגדו חקירה פלילית בהאשמות בשחיתות שלטונית, ממנה נמלט לפריז. בשנת 1999 חזר לרוסיה וחקירה פלילית נסגרה מחוסר הוכחות. מונה על ידי הנשיא בפועל ולדימיר פוטין לתפקיד יועץ. נפטר ממחלת לב בשנת 2000. מדיה וקבצים בנושא אנטולי סובצ'ק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטולי סובצ'ק אנטולי סובצ'ק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהנס השלישי, קיסר אתיופיה

יוהנס השלישי (ג'ון השלישי) היה קיסר אתיופיה לסירוגין בין 1840–1851 היה בנו של הקיסר תקלה גיורגיס הראשון, קיסר זה היה "קיסר בובה" והאימפריה האתיופית נשלטה באופן מעשי על ידי סגן הקיסר עלי השני. על השני גם הכריח את יוהנס לשאת את אמו לאישה, הקיסרית מנן ליבן אמדה שמשלה ביד רמה הן על בנה והן על בעלה השני, הקיסר. בזמן המאבק בין עלי השני ויריבו הדאג'זמץ וובה היילה מריאם של סאמיאן, הקיסר יוהנס הודח והושב מספר פעמים בין 30 באוגוסט 1840–1851 והתחלק עם דודנו סהלה דנגל בשלטון. ההדחה הראשונה של יוהנס הייתה באוקטובר 1841 בגלל תמיכתו בדאג'זמץ וובה לאחר מכן הוא הוחזר ב-1845 ואז שוב הודח והוחזר ב-1850 מסיבה לא ידועה. ההיסטוריון ארנסט וואליס באדג' מתאר את יוהנס כך: סבלו אותו רק מכיוון שהתשתייך לשושלת הסולומונית. הוא היה גרגרן ובדרך כלל היה שיכור מיין וכאשר לא היה במשתה הוא היה בהרמון. — היסטוריה של אתיופיה: נוביה וחבש, עמוד 483. לפי דונלד כראמאי יוהנס הושפע מחדירת המיסיונרים הקתולים ושיתף פעולה עם האיטלקי ג'סטין דה ג'קוביס ובכך הוטבל לנצרות קתולית. לא הרבה ידוע על שלטונו וגורלו של יוהנס. ידוע שיוהנס שלט כקיסר ב-18 ביוני 1847 בזמן שאשתו מנן נלחמה עם כוחות צבא בחופו הצפוני של אגם טאנה כנגד קאסה היילו מקווארה, בקרב זה היילו ניצח לכד את הקיסר ואשתו ולאחר מכן שחרר אותם בתמורה לתואר דאג'זמץ ובתמורה לשטחיו של ראס קינפו בגוג'אם לאחר שזה מת לא מזמן. מקור נוסף מתאר שיוהנס הסכים לוותר על הכתר בתנאי שלא ייאחדו אותו עם אשתו ששנא אותה. לאחר הדחתו הסופית מהכתר, יוהנס חי חיי פשטות וב-1856 מספר גורמים קתולים באתיופיה ניסו לשכנעו לחזור לשלטון אבל הוא התעניין יותר בעלייה לרגל לירושלים, שנתיים לאחר מכן יוהנס נהפך לנאמנו של הקיסר החדש תוודרוס השני ולבסוף הוטבל חזרה מהקתוליות לכנסייה האתיופית. אחד מהמסמכים ששרדו מה-11 ביוני 1869 מתארים בקשה מקיסר צרפת, נפוליאון השלישי לעזרה כלכלית. E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, 1928 [Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970], p. 483. ISBN 0938818910. Donald Crummey, Priests and Politicians, 1972 (Hollywood: Tsehai, 2007), p. 79. ISBN 1599070219 Mordechai Abir, Ethiopia: The Era of the princes (London: Longmans, 1968), p. 128f. ISBN 0582645174 Crummey, Priests and Politicians, p. 100.
סכר קבן

סכר קבן (בטורקית: Keban Barajı) הוא סכר על נהר פרת כ-7 ק"מ מדרום למקום מפגשו עם נהר מורט ובסמוך לעיר אלזי בדרום-מזרח טורקיה. הבניה החלה בשנת 1965 והסכר נחנך בשנת 1974 כחלק מפרויקט דרום-מזרח אנטוליה הכולל, בין היתר, את הקמתם של 22 סכרים, והיה הראשון בין הסכרים הגדולים שהוקמו במסגרת הפרויקט. גובהו של הסכר 210 מטר מיסודותיו ו-163 מטר מקרקעית העמק בו הוא ניצב. הסכר הביא להצפת שטח של 675 קמ"ר ויצר אגם שנפח מימיו 31 קמ"ק בעמקי הנהרות פרת ומורט. תחנת הכוח ההידרואלקטרית שבסכר מסוגלת לייצר חשמל בהיקף של 1,350 מגה-ואט, ותפוקת האנרגיה השנתית היא 6 מיליארד קוט"ש. פרויקט דרום-מזרח אנטוליה סכר אטאטורק מדיה וקבצים בנושא סכר קבן בוויקישיתוף תמונות הסכר DEVLET SU ISLERI, Keban Barajı (ארכיון)
רוסודן (גיאורגי)

רוסודן (בגאורגית: რუსუდანი, רוּסוּדַני; ביוונית: Ρουςουδάν) הייתה בתו הצעירה של גיאורגי השלישי, מלך ממלכת גאורגיה, ואשתו בורדוחן (גוראנדוחט). אחותה הבכורה, תמר, ירשה את כס המלוכה כשליטה של הממלכה הגאורגית. רוסודן נולדה בסביבות השנים 1158/1160, ונישאה, כנראה בשנת 1180, למנואל קומננס (אנ'), בנו הבכור של אנדרוניקוס הראשון קומננס, קיסר האימפריה הביזנטית משנת 1183 ועד 1185. למנואל ורוסודן היו שני בנים, אלכסיוס, שנולד כנראה בשנת 1182, ודוד (אנ'), שנולד בסביבות שנת 1184. כאשר אנדרוניקוס הודח והומת, עוור מנואל, וייתכן שנהרג כתוצאה מכך. בכל אופן הוא נעלם מהרשומות ההיסטוריות. על פי ההערכה, נמלטה רוסודן מקונסטנטינופול עם בניה ומצאה מחסה בגאורגיה או בפונטוס. בשנת 1204, כאשר האימפריה הלטינית, כבשה את קונסטנטינופול, שלחה תמר, מלכת גאורגיה חיילים גאורגים כדי לעזור לאלכסיוס ודוד להשתלט על פונטס, המחוז של האימפריה הביזנטית לשעבר. יחד עם הכיבושים שבאו לאחר מכן, הפך המחוז לאימפריה של טרפזונטס החדשה. סיריל טואומנוף, על מערכת היחסים בין מייסד האימפריה של טרפזונטס והמלכה הגאורגית תמר, ספקולום (1940), כרך 15, עמ' 299-312 ק. ורזוס, (1984), Ē genealogia tōn Komnēnōn, Thessaloniki, במיוחד כרך 2, עמ' 515, הערה 24
אפיוס קלאודיוס פולכר

האם התכוונתם ל... אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 212 לפנה"ס) – הקונסול של רומא בשנת 212 לפנה"ס אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 185 לפנה"ס) אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 143 לפנה"ס) – פוליטיקאי רומאי מהמאה ה-2 לפנה"ס וקונסול רומא בשנת 143 לפנה"ס אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 79 לפנה"ס) – פראיטור בשנת 88 לפנה"ס והקונסול של רומא בשנת 79 לפנה"ס אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 54 לפנה"ס) – פראיטור בשנת 57 לפנה"ס וקונסול של רומא בשנת 54 לפנה"ס ובנו של הקונסול אפיוס הקודם אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 38 לפנה"ס) – האחיין המאומץ של הקונסול אפיוס הקודם וקונסול רומא בעצמו בשנת 38 לפנה"ס
פאלאייר מקדוניאן איירליינס

פאלאייר מקדוניאן איירליינס (במקדונית: “Авиокомпанија „Палер Македонија) הייתה חברת הדגל של מקדוניה שהפעילה קווי טיסה בין מקדוניה לאירופה. החברה נוסדה בשנות ה-90, במהלך התפרקותה של יוגוסלביה והקמתה של רפובליקת מקדוניה העצמאית. המטוס הראשון שהיה ברשות החברה היה טופולב Tu-154 שבעקבותיו התווספו שני מטוסים שכורים:F-28 Fokker ו-F-100. כשהתחילה הפעלתם, המטוסים היו צבועים בלבן ואדום, ומאוחר יותר שונה צבעם לאדום עם כיתוב בצבע צהוב. כאשר האו"ם ביטל את הסנקציות נגד יוגוסלביה ב-1996, חידשה JAT איירווייז (חברת התעופה הלאומית של יוגוסלביה) את הפעלת קווי הטיסה שלה, כיוון שמספר הלקוחות של פאלאייר ירד בצורה חדה, והחברה לא יכלה לשאת יותר בעלות אחזקת קווי הטיסה. בספטמבר 1996 פאלאייר הפסיקה את טיסותיה. ב-5 בדצמבר 1993 התרסק על מסלול מספר 34 בנמל התעופה סקופיה מסוג Fokker 100 (מספר שלדה: PH-KXL), השייך לחברה, שהיה בדרכו לציריך. חקירה שנערכה לאחר התאונה העלתה שהגורם לתאונה היה כשל אנוש של צוות המטוס שלא וידא לפני ההמראה שהמסלול נקי מקרח. מתוך 97 אנשים שהיו על סיפון המטוס נהרגו 81. טופולב Tu-154 Fokker F-28 Fokker F-100 BAC 111-528FL One-Eleven (בהשכרה מחברת ג'ארו אינטרנשיונל) מקדוניה אוחריד (נמל התעופה אוחריד) סקופיה (נמל התעופה סקופיה) אירופה אוסטריה: וינה (נמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט) גרמניה: דיסלדורף (נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף), המבורג (נמל התעופה המבורג), ברלין (נמל התעופה הבינלאומי ברלין-שנפלד) איטליה: רומא (נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י) הולנד: אמסטרדם (נמל התעופה סכיפהול אמסטרדם) שווייץ: ציריך (נמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן) מדיה וקבצים בנושא פאלאייר מקדוניאן איירליינס בוויקישיתוף פאלאייר באתר Airliners.net
בית המדרש למורים

האם התכוונתם ל... בית המדרש למורים העברי – המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בית המדרש למורים על שם אשכולי בירושלים. בית המדרש למורים על שם שיין בפתח תקווה. בית המדרש למורים לעברית בקזבלנקה. בית המדרש למורים מזרחי שלאחר מכן הפך למכללת ליפשיץ.
Hiss

האם התכוונתם ל... Hiss Records – חברת תקליטים ישראלית עצמאית, שנוסדה ב-2006 על ידי בנימין אסתרליס וגיא חג'ג' Hiss (שיר) – שיר של הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון משנת 2024 היס (פירושונים)
צורות מיוחדות של התמשכות בחלל

"צורות מיוחדות של התמשכות בחלל" (באיטלקית: Forme uniche della continuità nello spazio) הוא שמו של פסל משנת 1913 של הפסל האיטלקי אומברטו בוצ'וני. הפסל, בגובה של 126.4 ס"מ, באורך של 89 ס"מ וברוחב של 40.6 ס"מ, נוצק לאחר מותו של הפסל בארבעה עותקים מברונזה מוזהבת. שתי היציקות הראשונות לוטשו, בעוד שתי האחרונות נותרו במרקם הקרוב יותר למודל הגבס המקורי של העבודה. העותקים מוצגים במוזיאונים שונים בעולם כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית והמוזיאון לאמנות מודרנית במילאנו, מוזיאון ישראל ועוד. הפסל נעשה כחלק מסדרה של פסלים העוסקים בתיאור גוף בתנועה. פסלי גבס אלו אשר נהרסו ואבדו תיארו את הדמויות ביחס לחלל. הפסל מציג דמות אדם הצועדת קדימה. גופה של הדמות מפורק לצורות גאומטריות, בהשפעת סגנון הקוביזם. אולם, בשונה מן הקוביזם, מנסה הפסל להדגיש את התנועה של הדמות בחלל. חלקי הגוף השונים מתפרקים אל תוך החלל שסובב את הדמות. בכך, מבוטא הרעיון הפוטוריסטי של התשוקה לעוצמה, למהירות ולתנועה כאמצעי לשינוי העולם הבורגני. מדיה וקבצים בנושא צורות מיוחדות של התמשכות בחלל בוויקישיתוף ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 102-104.
לספז

לספז (ברומנית: Lespezi) הוא כפר בן 5,137 נפשות (2011), השוכן במחוז יאשי שברומניה. בעבר שכן במחוזות באיה, סוצ'אבה ופלטיצ'ן. הכפר שוכן לצד נהר הסירט וממולו לצד הגדה השנייה של הנהר שוכן הכפר הץ'. הכפר ממוקם בין העיירות חרלאו ממזרח ופשקאן במרחק של כ-25 קילומטר מדרום. כיום היישוב מורכב מששת הכפרים הבאים: בודה, בורסוק-דיאל, דומברווה, הץ' ולספז. לספז נוסד בשנת 1821 על ידי סוחרים יהודים אשר קיבלו אישור להתיישב במקום משליט רומניה יוניטה סאנדו סטרוזה. מקור שם המקום בלוחות האבן בנהר הסירט. מקורם של יהודי לספז כנראה מחרלאו הסמוכה, בה התקיים יישוב יהודי בן מאות שנים. במפקד שנערך ב-1831 נמנו בלספז 26 משפחות יהודיות. בשנת 1930 חיו בכפר 1,028 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, גורשו היהודים מכל הכפרים בסביבה לאולטניה ולדורוחוי, ובהם גם יהודי לספז. הגברים היהודים נשלחו למחנות עבודה. כיום אין בלספז יהודים. בית העלמין היהודי בלספז נוסד במאה ה-19, והקבורה האחרונה הידועה בו נערכה בשנת 1937[דרוש מקור][מפני ש...]. בית העלמין ממוקם במרחק של 3 ק"מ מהכפר. בית העלמין נמצא באדמה חקלאית, והגישה פתוחה לכל. האתר מוקף גדר ובה שער שאינו נעול. גודלו של בית העלמין כ-200 מטר על 250 מטר. בערך 200 מצבות נמצאות בבית העלמין. כ-20 מהן אינן במיקומן המקורי. כ- 50% עד 75% מהמצבות מופלות או שבורות. מיקום המצבות שסולקו מבית העלמין אינו ידוע. המצבות מהמאה ה-19 ומאה ה-20 עשויות מאבן גיר, אבן חול ושיש ובעלות כתובות חרותות בעברית ורומנית. על חלק ממשטחי המצבות קישוטי ברזל או נותנים, העשויים ארד, ואלמנטים מתכתיים אחרים. בית הקברות מכיל גם מצבת זיכרון לקורבנות פוגרום. בית העלמין איננו מתוחזק, אך מעולם לא הושחת. בעיה עונתית שקיימת בו היא גידול עשב רב אשר מונע גישה אליו. מדיה וקבצים בנושא לספז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לספז בית העלמין היהודי בלספז (ג'וישגן)
קונסטנטין מטוסביץ'

קונסטנטין מטוסביץ' (ברוסית: Константин Матусевич; נולד ב-25 בפברואר 1971) הוא אתלט עבר ישראלי המחזיק בשיא ישראל בקפיצה לגובה (2.36 מטר). ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות, בארבע אליפויות עולם ובשלוש אליפויות אירופה. בשנת 2000 דורג ראשון בעולם לתקופה של מספר חודשים. סיים במקום חמישי באולימפיאדה (סידני 2000) ובמקום שביעי באליפות עולם (אתונה 1997). הוא מתנשא לגובה של 2.04 מטר. מטוסביץ' נולד בקייב, אוקראינה ועלה לישראל בשנת 1995, כנוצרי הנשוי ליהודיה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים מטוסביץ' במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיים מטוסביץ' במקום 20 בתוצאה של 2.20 מטר. מטוסביץ' קבע את שיאו האישי והלאומי בשנת 2000 כשקפץ לגובה של 2.36 מטר בפרת', אוסטרליה. באותו הזמן היה זה הישג השנה בעולם במקצוע. באליפות ישראל באתלטיקה זכה מטוסביץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.32 מטר. באולימפיאדת סידני סיים במקום החמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.32 מטר, בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 2.27 מטר. מטסוביץ' פרש בשנת 2004. ב-2015 ירד מטוסביץ' מהארץ לקנדה והוא מתגורר בטורונטו. מטוסביץ' נבחר פעמיים לאתלט השנה של ישראל, ב-1996 וב-2000. בשנת 2008 נבחר מטוסביץ' לעמית כבוד של איגוד האתלטיקה בישראל. קונסטנטין מטוסביץ', באתר olympedia.org קונסטנטין מטוסביץ', באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קונסטנטין מטוסביץ', באתר Track and Field (גברים) טל בן ברוך, מטוסביץ': "אין לי ציפיות לשבור את השיא", באתר ynet, 5 ביולי 2001 חיים שדמי, "בחלומות הכי שחורים לא חשבתי שאגיע למצב כזה", באתר הארץ, 11 בפברואר 2004 ניר שועלי, מטוסביץ' תלה את הנעליים, באתר nrg‏, 8 ביולי 2004 מנחם בנטוב, מאמן אתלטיקה לכדורסלני MVP, מקומון מודיעין, 12 במרץ 2009. אבינעם פורת, הזנחנו אותם / על עזיבת קלגנוב ומטוסביץ', באתר ynet, 1 בספטמבר 2015 איזי עין דור, מטוסביץ': "קשה לי לצפות באולימפיאדה", באתר ynet, 30 ביוני 2016
שבת ריחני

שֶׁבֶת רֵיחָנִי (שם מדעי: Anethum graveolens), הידוע יותר בשמו העממי "שמיר", הוא צמח חד-שנתי הצומח בדרום מערב ומרכז אסיה, וגם בישראל. שמיר הוא מין יחיד בסוגו, אם כי חלק מן הבוטניקאים קושרים אותו לאחישבת. אין לבלבל בינו לבין השומר, אף על פי שגם הוא משמש למאכל. השמיר גדל לגובה של 40–60 ס"מ. גבעולו דק ועליו עדינים ודקים, באורך 10–20 ס"מ. חלוקת העלה הסופית היא בעובי של 1–2 מילימטרים, מעט עבים יותר מעלי השומר, הדומים לחוטים, בעובי של פחות מ-1 מילימטר, אך פחות עדינים. פרחי השמיר לבנים-צהבהבים, בתפרחות קטנות שקוטרן 2–9 סנטימטר. אורכם של זרעי השמיר 4–5 מילימטר ועוביים 1 מילימטר; והם ישרים או מעוקלים קמעה, עם קווים לאורכם. השמיר נפוץ במגוון סלטים כגון סלט תירס, סלט מלפפונים, סלט סלק ועוד. מלבד שימושו כירק וכתבלין טרי, עלי שמיר מיובשים משמשים אף הם תבלין. בימי-הביניים היה השבת הריחני מקובל כאחד הצמחים ששימשו קמיע לגירוש שדים ורוחות, והוא נכלל בציוד המכשפות. שבת ריחני, באתר ITIS (באנגלית) שבת ריחני, באתר NCBI (באנגלית) שבת ריחני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שבת ריחני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שבת ריחני, באתר צמח השדה שבת ריחני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שבת ריחני, באתר Tropicos (באנגלית) שבת ריחני, באתר GBIF (באנגלית) שבת ריחני, באתר The Plant List (באנגלית) שבת ריחני, באתר IPNI (באנגלית) שבת ריחני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קריספיל, נסים, 1947-, תבלינים טעם הטבע, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ז 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התמחות

האם התכוונתם ל... בתחום שוק העבודה: מתמחה – עובד במהלך תקופת הכשרה. התמחות (עריכת דין) התמחות (רפואה) התמחות (רפואת שיניים) ראו גם מומחה (פירושונים) התמחות (מערכות) – הפרדה בין משימות שונות. התמחות אבולוציונית – התאמה של מיני אוגניזמים לבתי גידול שונים.
הסכם לונדון (1913)

הסכם לונדון משנת 1913 היה הסכם בינלאומי שנחתם בלונדון ב-30 במאי 1913, והסדיר את הדרישות הטריטוריאליות בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה. הצדדים להסכם היו מדינות הליגה הבלקנית המנצחות - סרביה, יוון, בולגריה ומונטנגרו מצד אחד, והאימפריה העות'מאנית המובסת מצד שני. המעצמות העיקריות בריטניה, גרמניה, רוסיה, איטליה ואוסטרו-הונגריה היו גם הן צד להסכם. עם תום המלחמה עמדו שלוש נקודות עיקריות במחלוקת: מעמדה של אלבניה שהכריזה על עצמאותה ב-28 בנובמבר 1912. מעמדו של סנג'ק נובי פאזאר שהיה באופן רשמי שטח חסות של אוסטרו-הונגריה מאז קונגרס ברלין ב-1878. מעמדן של קוסובו, מקדוניה ותראקיה. בהסכם נוסחו הקביעות הבאות: אלבניה הוכרזה עצמאית, וסרביה, מונטנגרו ויוון חויבו להסיג את כוחותיהן משטחה, אותו כבשו במהלך המלחמה. סנג'ק נובי פזאר חולק בין מונטנגרו וסרביה. בולגריה זכתה ברוב שטחה של תראקיה. לא הושגה הכרעה בעניין גורלה של מקדוניה. ההסכם שנכפה על ידי המעצמות כמו גם העובדה שלא הסדיר את כל הנקודות השנויות במחלוקת הביא לפרוץ מלחמת הבלקן השנייה. זו הסתיימה זמן קצר לאחר מכן עם חתימת הסכם בוקרשט אשר שינה את קביעותיו של הסכם לונדון. מדיה וקבצים בנושא הסכם לונדון בוויקישיתוף The Balkan Wars 1912-1913: Prelude to the First World War, page 85 גורלה של אלבניה, מוריה, 22 בנובמבר 1912 The Balkan Wars 1912-1913: Prelude to the First World War, pages 73-74 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם בוקרשט

האם התכוונתם ל... הסכם בוקרשט (1812) – נחתם בסוף מלחמת רוסיה-טורקיה (1806 - 1812). כתוצאה מההסכם רומניה איבדה את בסרביה הסכם בוקרשט (1886) – נחתם בין סרביה ובולגריה וסיים את המלחמה הסרבו-בולגרית הסכם בוקרשט (1913) – סיים את מלחמת הבלקן השנייה הסכם בוקרשט (1916) – הסכם בו הצטרפה רומניה למדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה הסכם בוקרשט (1918) – הסכם בין רומניה למעצמות המרכז בשלהי מלחמת העולם הראשונה
הרכבת התחתית של אנקרה

הרכבת התחתית של אנקרה (בטורקית: Ankara Metrosu) היא מערכת להסעת המונים באנקרה, בירת טורקיה. נכון לשנת 2007 כוללת המערכת שני קווים - קו רכבת תחתית המכונה "מטרו" (Metro) וקו רכבת קלה המכונה "אנקראי" (Ankaray). בנוסף מקושרת הרשת לקו רכבת הפרברים במרחק הליכה קצר. אורכה הכולל של הרשת הוא 23.16 ק"מ. שלושה קווי רכבת תחתית נוספים נמצאים בשלבי הקמה וקווים נוספים נמצאים בשלב התכנון. לפי התוכניות, תשתרע הרשת לאורך של 66.4 ק"מ עד שנת 2015. קו אנקראי נבנה בין 1992 ל-1996, והוא מוביל מתחנת האוטובוסים המרכזית של אנקרה (AŞTİ, Ankara Şehirlerarası Terminal İşletmesi) שם נמצא גם הדפו, ועד לתחנת דיקימווי (Dikimevi) ממזרח למרכז העיר. אורכו של הקו הוא 8.7 ק"מ. 8 ק"מ ממנו עוברים מתחת לפני האדמה והיתר במפלס הקרקע או בתעלה פתוחה. לאורך הקו 11 תחנות ומופעלות בו 11 רכבות כשבכל אחת מהן שלושה קרונות. בכל רכבת 180 מקומות ישיבה והיא מסוגלת להוביל 600 איש. 175,000 איש עושים שימוש בקו מדי יום והוא מסוגל להוביל 16,000 איש בשעה במרווחים של 3 דקות בין רכבת לרכבת. לפי התוכניות יוארך הקו עד לאורך כולל של 22 ק"מ עד שנת 2015. הקו פועל מאז 29 בדצמבר 1997 בין תחנת קיזילאיי (Kızılay) במרכז העיר, שם הוא נפגש עם קו אנקראי, ועד תחנת בטיקנט (Batıkent - "העיר המערבית") במערבה של אנקרה. אורכו הכולל של הקו 14.66 ק"מ, ולאורכו 12 תחנות. 7.1 ק"מ מהקו עוברים מתחת לאדמה, 4.1 ק"מ במפלס הקרקע והיתרה באורך של 3.4 ק"מ עוברת על גשרים. בקו מופעלים 108 קרונות תוצרת קנדה, ואלה ערוכים בקבוצות של 3 או 5 קרונות ברכבת. בשנת 2006 הוביל הקו 49,515,573 נוסעים. שלושה קווים נמצאים כעת בהקמה: קו קיזילאיי-צ'איולו (Kızılay–Çayyolu) לכיוון דרום-מערב. 18 ק"מ ו-16 תחנות. קו בטיקנט-סינג'ן (Batıkent–Sincan) לכיוון מערב. 18 ק"מ ו-11 תחנות. קו אולוס-קצ'יארן (Ulus–Keçiören) לכיוון צפון. 7.9 ק"מ ו-6 תחנות. מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של אנקרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של אנקרה (בטורקית) אתר אנקראי ברכבת התחתית של אנקרה באתר Urbanrail אודות הרכבת התחתית של אנקרה הרשת באתר EGO (מנהל התשתית של אנקרה) תצלום אוויר באתר Google maps - תחנת האוטובוסים המרכזית של אנקרה, מימין לה קטע מקו אנקראי שעובר במפלס הקרקע ותחנה מקורה בכחול. מתחת לתחנה האוטובוסים המרכזית נראה הדיפו של קו אנקראי