laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחיינו (כתב עת)

מֵחַיֵּינוּ, עיתון גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור היה כתב העת של גדוד העבודה. "מחיינו" היה במה מעמיקה לבירור שאלות רעיוניות ומעשיות רבות שחברי גדוד העבודה התלבטו בהן מאז הקמתו בי"א באלול תר"ף, 25 בספטמבר 1920. אירועי מלחמת העולם הראשונה, הצהרת בלפור והמהפכות ברוסיה ב-1917, העלו לסדר היום הציבורי מחשבות חדשות על אידאולוגיות ויישומן, כגון השתתפות ברכוש ברוח הסוציאליזם והקומוניזם, הקבוצה, הסוציאליזם, הקומוניזם והציונות, ועל מהות הסדר החברתי הרצוי לאורן בחברה היהודית החדשה שתבנה בארץ ישראל. "מחיינו" עסק במגוון נושאים ותחומים. העיקרי שבהם היה חיי היומיום של חלוצים ופועלים חברי גדוד העבודה ובמפלגות הפועלים בארץ ישראל בכלל, הפוליטיקה בחברה היישובית ויחסה אל ארגוני הפועלים. הובאו בו כרוניקות על הנעשה באתרי העבודה, סיכומים וטבלאות של דו"חות כלכליים, שירים ומאמרי מסה, ורשימות על תולדות הארגונים ותנועות הנוער וההכשרה שחבריהם הצטרפו לגדוד העבודה: "השומר", הגדודים העבריים", "החלוץ", "השומר הצעיר", "פועלי ציון", "הפועל הצעיר" ו"אחדות העבודה". מערכת העיתון נדדה מאתר לאתר, ועורכיה התחלפו מעת לעת. הגיליון הראשון ראה אור במחנה פלוגת גדוד העבודה בראס אל-עין ליד המושבה פתח תקווה בג' בתמוז תרפ"א 1921. מנהיגה של הפלוגה היה יהודה קופלביץ-אלמוג. במקביל, באותם ימים ראה אור כתב העת הסולל, שעורכיו ישבו בפלוגת גדוד העבודה במגדל. עורכיו הראשונים של העיתון היו מנחם זלמן וולפובסקי ויצחק רוכל. מגיליון 11, ראה "מחיינו" אור ביישוב החדש, הקיבוץ שהקימה פלוגת גדוד העבודה ליד מעיין חרוד ונקרא עין חרוד; עורכו אז היה יצחק שווייגר-דמיאל. כשלושים גליונות ראו אור בעין חרוד, עד הגיליון שראה אור בז' בשבט תרפ"ג 1923. לאחר הפילוג בגדוד העבודה בקיץ תרפ"ג 1923, עברה המערכת לתל יוסף. מאדר א' תרפ"ד 1924, נמצאה המערכת בפלוגת גדוד העבודה בירושלים עד כסלו תרפ"ו 1926; ובחלק מפרק זמן זה נערך על ידי אליעזר כנעני, חבר תל יוסף ששהה בירושלים, ואחר כף על ידי זאב און, אף הוא מתל יוסף. מספר חוברות ראו אור בפלוגת גדוד העבודה בתל אביב; חלקן על ידי דוד הורוביץ. לאחר מכן נדדה המערכת לירושלים, ושוב חזרה לתל יוסף. בתרפ"ז 1917, התפלג גדוד העבודה לשני פלגים "השמאל" ו"הימין". בשני הפלגים הוציאו גליונות "מחיינו" במקביל. הגליונות שראו אור באותה תקופה, עד להתאחדותו של שארית גדוד העבודה עם הקיבוץ המאוחד בקיץ תרפ"ט 1929, נערכו על ידי אליעזר כנעני ואחרים, בתל יוסף ובקיבוץ רמת רחל. השתתפו בכתיבתו בכתיבה יזומה או שהובאו מדבריהם רבים מחברי גדוד העבודה ומנהיגות תנועת העבודה, אנשי העלייה השנייה והשלישית, אשר פעלו בשנות ה-20 של המאה ה-20, בהם יהודה אלמוג, יהודה ארז, שלמה לויטין, חנוך רוכל, מניה שוחט, ישראל שוחט, שלמה לביא, דוד הורוביץ, הלל דן, לבש טרנופולר, נחום בנארי, פנחס שניאורסון, מנחם אלקינד, שמעון בן צבי, פסח בן-עמרם ויצחק לנדוברג-שדה. רוב גליונות "מחיינו" נכתבו בכתב יד בעט ודיו, ושוכפלו באמצעות הקטוגרף; ובשל כך צבען של האותיות היה כחול-סגול. "מחיינו" ראה אור במהדורה חדשה בשלושה כרכים בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי מרדכי דינבורג ומאיר בוכסוויילר מ"המכון הביבליוגרפי" של הוצאת הקיבוץ המאוחד באפעל, וזאת, למען שימור החומרים החשובים שבו. אולם העורכים לא הצליחו לאתר ולהביא בו את כל הגליונות שראו אור במרוצת השנים. רבים מהכותבים השתמשו בשמות עט, ולאחר כשנות דור עמלו המהדירים על פיענוחם של השמות. חיים גולן, שנתו הראשונה של "גדוד העבודה", שורשים, ז', תשנ"ב-1992 עמ' 21–29. רוכל, יצחק: הייתי בן-זוגו של וולפובסקי – נאום שלא ננאם במסיבה לכבוד וולפובסקי במלאת לו שמונים. מכון גנזים, אוסף 167 – כתב יד כ-86.
פרס ריקרדו זאמורה

פרס הזאמורה (בספרדית: Trofeo Ricardo Zamora) הוא פרס שנתי המוענק על ידי עיתון הספורט הספרדי מארקה לשוער בעל יחס הספיגה הנמוך ביותר במשך העונה בלה ליגה (מספר השערים שספג מחולק במספר המשחקים בהם השתתף). פרס זאמורה נוסף מוענק באותו אופן גם לשוער המצטיין בליגה הספרדית השנייה. הפרס נוסד בשנת 1958 ונקרא על שמו של ריקרדו זאמורה, שוערה של נבחרת ספרד בשנות ה-20 וה-30 ששיחק בין היתר במועדונים: אספניול, ברצלונה וריאל מדריד. כשנוסד הפרס, על מנת לזכות בו היה צריך השוער המנצח להשתתף ב-15 משחקי ליגה לפחות במהלך העונה. בשנת 1964 הועלה הרף ל-22 הופעות, ובשנת 1983 הועלה הרף ל-28 הופעות, ונוסף הכלל כי הופעה מינימלית היא הופעה של 60 דקות במשחק. מספר ההופעות המינימלי לזכייה בפרס הוא 28, הופעה תחושב ככזאת רק אם השוער שיחק לפחות 60 דקות. הזוכה יהיה השוער שיש לו את מקדם יחס הספיגה הנמוך ביותר, עד שני מקומות אחרי הנקודה העשרונית. חישוב המקדם נעשה באמצעות חלוקת כל השערים שספג השוער בליגה (כולל משחקים בהם שיחק פחות מ-60 דקות) במספר הכולל של ההופעות (רק כאלה בהן שיחק 60 דקות ומעלה). שני שחקנים יכולים לזכות בפרס אם יש להם יחס ספיגה זהה. לאחרונה פורסמה רשימת השוערים שהיו זוכים בפרס לפני שנת 1958 בה הוא נוסד. בעונות אלו המספר המינימלי של הופעות עבור שוער היה: עבור ליגה עם 10 קבוצות – 14 הופעות, עבור ליגה עם 12 קבוצות – 17 הופעות ועבור ליגה עם 14 קבוצות – 20 הופעות. שחקנים פעילים מודגשים* במספר הרב ביותר של זכיות מחזיקים בצוותא אנטוני רמלייטס, ויקטור ואלדס ויאן אובלק שזכו בתואר 5 פעמים כל אחד. שיא הזכיות הרצופות עומד על 4 זכיות רצופות ומחזיקים בו שני שוערים, ויקטור ואלדס במדי ברצלונה בין 2008 ל-2012 ויאן אובלק במדי אתלטיקו מדריד בין 2015 ל-2019. ברצלונה היא הקבוצה שיש לה את המספר הגבוה ביותר של זכיות עם 21 כאלה. השוערים שסיימו עם יחס הספיגות הנמוך ביותר בסיום עונה הם שניים, יאן אובלק במדי אתלטיקו מדריד בעונת 2015/2016 ופאקו ליאניו במדי דפורטיבו לה-קורניה בעונת 1993/1994, שניהם סיימו עם יחס ספיגה של 0.47. פרס הפיצ'יצ'י כתבה על ויקטור ואלדס שיאן הזכיות (בספרדית) Un Zamora de Oro en el campo, www.marca.com
מספר סטירלינג

מספרי סטירלינג (על שם המתמטיקאי הסקוטי ג'יימס סטירלינג) הם מספרים דמויי המקדמים הבינומיים, המופיעים במגוון בעיות קומבינטוריות.. ישנן שתי משפחות של מספרי סטירלינג: מספרי סטירלינג מהסוג הראשון הם המספרים S 1 ( n , k ) {\displaystyle S_{1}(n,k)} המתקבלים מן הזהות ( x ) n = ∑ k = 0 n S 1 ( n , k ) x k = x ( x − 1 ) ( x − 2 ) ⋯ ( x − n + 1 ) {\displaystyle (x)_{n}=\sum _{k\,=\,0}^{n}S_{1}(n,k)x^{k}=x(x-1)(x-2)\cdots (x-n+1)} . מספרי סטירלינג מהסוג השני הם המספרים S 2 ( n , k ) {\displaystyle S_{2}(n,k)} המתקבלים מן הזהות x n = ∑ k = 0 n S 2 ( n , k ) ( x ) k {\displaystyle x^{n}=\sum _{k\,=\,0}^{n}S_{2}(n,k)(x)_{k}} . בניגוד לקודמיהם, אלה ניתנים לחישוב באמצעות הסכום S 2 ( n , k ) = 1 k ! ∑ i = 0 k ( − 1 ) k − i ( k i ) i n = ∑ i = 0 k ( − 1 ) k − i i ! ( k − i ) ! i n {\displaystyle S_{2}(n,k)={\frac {1}{k!}}\sum _{i\,=\,0}^{k}(-1)^{k-i}{\binom {k}{i}}i^{n}=\sum _{i\,=\,0}^{k}{\frac {(-1)^{k-i}}{i!(k-i)!}}i^{n}} מהשוואת המונום העליון נובע כי S 1 ( n , n ) = S 2 ( n , n ) = 1 {\displaystyle S_{1}(n,n)=S_{2}(n,n)=1} . למספרים אלה יש משמעות קומבינטורית. ( − 1 ) n − k S 1 ( n , k ) {\displaystyle (-1)^{n-k}S_{1}(n,k)} הוא מספר התמורות על n {\displaystyle n} איברים שיש להן k {\displaystyle k} מחזורים. למשל, S 1 ( 4 , 2 ) = 11 {\displaystyle S_{1}(4,2)=11} כי יש 8 תמורות שמבנה המחזורים שלהן הוא 3+1, ועוד 3 שהמבנה שלהן הוא 2+2. S 2 ( n , k ) {\displaystyle S_{2}(n,k)} הוא מספר הדרכים לפרק קבוצה בת n {\displaystyle n} עצמים ל- k {\displaystyle k} תת-קבוצות לא-ריקות. למשל, S 2 ( 4 , 2 ) = 7 {\displaystyle S_{2}(4,2)=7} משום שיש שבע דרכים לפרק קבוצה בת 4 איברים לשני חלקים: ארבע שבהן יש בקבוצה אחת איבר יחיד ובשנייה שלושה, ועוד שלוש שבהן יש בכל חלק שני איברים. מספרי סטירלינג מהסוג השני מקיימים את נוסחת הרקורסיה S 2 ( n , k ) = S 2 ( n − 1 , k − 1 ) + k S 2 ( n − 1 , k ) {\displaystyle S_{2}(n,k)=S_{2}(n-1,k-1)+kS_{2}(n-1,k)} . סדרת המונומים 1 , x , x 2 , … {\displaystyle 1,x,x^{2},\ldots } מהווה בסיס סטנדרטי לחוג הפולינומים במשתנה אחד. גם הסדרה ( x ) 0 = 1 , ( x ) 1 , ( x ) 2 , … {\displaystyle (x)_{0}=1,(x)_{1},(x)_{2},\ldots } מהווים בסיס למרחב הזה, והמטריצות ( S 1 ) , ( S 2 ) {\displaystyle (S_{1}),(S_{2})} הן מטריצות מעבר מהבסיס הראשון לשני ובחזרה, בהתאמה. לכן הן הפוכות זו לזו: ( S 1 ) ( S 2 ) = ( S 2 ) ( S 1 ) = 1 {\displaystyle (S_{1})(S_{2})=(S_{2})(S_{1})=1} , ומכאן הזהויות ∑ k = j n S 1 ( n , k ) S 2 ( k , j ) = ∑ k = j n S 2 ( n , k ) S 1 ( k , j ) = δ j n {\displaystyle \sum _{k\,=\,j}^{n}S_{1}(n,k)S_{2}(k,j)=\sum _{k\,=\,j}^{n}S_{2}(n,k)S_{1}(k,j)=\delta _{jn}} לכל j ≤ n {\displaystyle j\leq n} .
הכתרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הכתרה – טקס המלכה הכתרה (שחמט) – מהלך בשחמט שבו רגלי הופך לכלי אחר הכתרה (סרט) – סרט משנת 2000 טקס שבו מכתירים רב פורים בישיבות
בשר תותחים (סרט)

בשר תותחים (באנגלית: Cannon Fodder) הוא סרט אימה-אקשן ישראלי משנת 2012, בבימויו של איתן גפני ובכיכובם של לירון לבו, יפית שלו, רוי מילר, אמוס אינו, גומא שריג, עמית ליאור ושירה קצנלנבוגן. עלילת הסרט מגוללת את סיפורה של יחידת עלית מובחרת בצה"ל היוצאת ללבנון ללכוד מבוקש חזבאללה, ומגלה לחרדתה כי הגיעה למדינה מוצפת זומבים. כאשר הקשר עם הפיקוד אבד, על החיילים לנסות ולשרוד לבדם. "בשר תותחים" הוא סרט הזומבים הישראלי הראשון באורך מלא ובעברית, לאחר שקדמו לו סרט האימה הישראלי הראשון "כלבת", (2010) ו"מורעלים" (2011) - סרט זומבים קצר. את הסרט ביים איתן גפני. גפני הוא אחד ממפעילי הבלוג "רוזבאד" ובאמצעותו הפיץ את הטיזר לסרטו במטרה לגייס כספים עבור הסרט, שזכה לתמיכה מלאה מטעם קרן הקולנוע הישראלי במסלול "קולנוע גרילה", ומומן מכספם של משקיעים פרטיים. הוא הופק על ידי חברת ההפקות "חוף לבן", חברת הפקות שהקימו ב-2011 איתן גפני, תום גולדווסר ויפית שלו (מפיקי הסרט), וזהו הסרט הראשון באורך מלא שנעשה בהפקתהּ. גם אוניברסיטת תל אביב הייתה שותפה בהפקת הסרט, מאחר שהוא היה פרויקט הגמר של תום גולדווסר ושל איתן גפני בלימודי קולנוע. דורון גבע (לירון לבו) הוא סוכן במערכת הביטחון הישראלית העומד לפני פרישה. במשימתו האחרונה, הוא נשלח אל מעבר לגבול לבנון עם כוח מובחר שלא פגש קודם לכן, על מנת לחטוף איש חזבאללה ולהביאו לישראל במהירות. במשימתו הוא נאלץ להתמודד עם חיילים שלא בוטחים בו ועם אויב לא מוכר - נראה כי האזור שאליו נשלחו נשלט למעשה על ידי זומבים. כעת עליהם להילחם על חייהם. בתחילת אפריל 2013, זכה הסרט בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל "Bare Bones" האמריקאי. שבוע לאחר מכן, זכה הסרט בציון לשבח מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל "Detective Fest" ברוסיה. מסווג חריג אני לא מאמין, אני רובוט?! חתולים על סירת פדלים כלבת (סרט) מורעלים מי מפחד מהזאב הרע (סרט) עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017. Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." Jewish Film & New Media 8.1 (2020): 77-103 מדיה וקבצים בנושא בשר תותחים בוויקישיתוף מידע וכתבות: אתר האינטרנט הרשמי של בשר תותחים "בשר תותחים" בחדשות ערוץ 2, כתבה באתר יוטיוב סרטי האימה הישראליים: הפריחה נמשכת, סקירה כללית - באתר וואלה אמיר בוגן, דמם בראשו: איתן גפני על "בשר תותחים", באתר ynet, 23 במרץ 2014 נירית אנדרמן, מדוע סרטי האימה הישראליים חוזרים שוב ושוב לצה"ל?, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2018 ביקורות: מרט פרחומובסקי‏, "בשר תותחים": ז'אנר טראשי לא מבריק, באתר וואלה, 13 במרץ 2014 לירון סיני, "בשר תותחים": זומבים כשרים לפורים, באתר ynet, 19 במרץ 2014 "בשר תותחים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בשר תותחים", באתר AllMovie (באנגלית) "בשר תותחים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בשר תותחים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "בשר תותחים", באתר אידיבי "בשר תותחים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) BUNKER BLUEPRINT: Israeli Zombies Attack in CANNON FODDER, באתר quietearth. סרט הזומבים הישראלי הראשון מגייס כספים, וואלה!
You Never Give Me Your Money

You Never Give Me Your Money הוא שיר רוק של הביטלס, מהאלבום Abbey Road משנת 1969. זהו השיר הראשון במחרוזת Abbey Road. השיר נכתב על ידי פול מקרטני (המזכה ניתן גם לג'ון לנון). על פי דברי מקרטני, ההשראה לשיר נובעת בעיקר מהאווירה הלא נעימה שנוצרה בניהולו הכספי של אלן קליין, מנהל הלהקה שהחליף את בריאן אפשטיין, ומונה למרות התנגדותו העקרונית של מקרטני בסוף שנות ה-60. בשיר מתייחס למוטיבים נוספים כגון החיים הפשוטים ללא עושר רב. השיר נפתח כבלדת רוק המתחילה במנגינת פסנתר, וממשיך בסגנון רוקיסטי יותר ביחס לשקט בפתיחה. לקראת סיום השיר ישנה חזרה על ריף גיטרה ולאחריו לנון וג'ורג' האריסון אומרים: "1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 all good children go to heaven". השיר נגמר בצלילי צרצרים ובכך מוביל לשיר הבא: Sun King. הלחן והמילים של השיר נוספו גם בשיר Carry That Weight. בסיקור של השיר הוא חולק לשלושה חלקים ש״תואמים, אך בפועל לא קשורים האחד לשני״ מידע על היצירה "You Never Give Me Your Money" באתר מיוזיק בריינז Notes on "You Never Give Me Your Money", מתוך אתר soundscapes מצעד שירי הביטלס של כאן 88
טוביה שפירא

טוביה (טיבי) שפירא (נולד ב-5 בספטמבר 1931) הוא אלוף-משנה בדימוס בצה"ל, ממקימי ומפקדי חטיבת הצנחנים. נולד בליטא ובגיל חצי שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל. שפירא גדל והתחנך ברמת גן. בשנת 1947 התגייס לפלמ"ח ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. שפירא הוצב בגדוד הראשון של חטיבת יפתח ובמלחמת העצמאות לחם בקרב משמר העמק ובקרב על זרעין. בהמשך השתתף במבצע מטאטא ובקרבות מלכיה. שפירא נפצע במבצע דני, אולם הוא שב עד מהרה לגדוד ולחם במבצע יואב. לאחר המלחמה השתחרר מצה"ל והיה ממקימי מושב משמר הירדן. במהלך שירות המילואים עבר בשנת 1953 קורס קצינים ובסיומו שב לשירות קבע בנח"ל כמפקד מחלקה בהיאחזות הנח"ל בקיבוץ גונן ולאחר מכן בזו שבקיבוץ יטבתה. כמו כן שימש כמ"מ ביחידת הסיור 130 של הנח"ל. בשנת 1954 התנדב שפירא לשרת בגדוד הצנחנים 890, עליו פיקד אריאל שרון, עבר קורס צניחה והוצב כמפקד כיתה בקורס מ"כים של פלוגה א' עליה פיקד סרן סעדיה אלקיים (סופפו). שפירא לחם כמפקד כיתה במבצע חץ שחור ובהמשך השתתף כסגן מפקד פלוגה ד' בפעולת התגמול בח'אן יונס ובמבצע כנרת, במהלכו לקח פיקוד על הכוח משנהרג מפקד הפלוגה יצחק בן מנחם ("גוליבר"). בעקבות נפילתו של בן מנחם מונה שפירא למפקדה של פלוגה ד'. בהמשך מונה בשנת 1956 למפקד פלוגה ב' בגדוד 890 ובמלחמת סיני צנח בראשה במצבת פרקר ולחם בקרב המיתלה ובכיבוש ראס סודר, א-טור ושארם א-שייח'. בשנת 1957 שימש כמדריך בבית הספר לקצינים. בשנת 1959 השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. עם הקמתה של חטיבה 226, חטיבת המילואים הראשונה של הצנחנים, בשנת 1961 מונה שפירא כסגנו של מפקד החטיבה אהרן דוידי. במלחמת ששת הימים שימש כמפקד גדוד הנח"ל המוצנח ולחם בראשו בקרבות לכיבוש רפיח. במהלך הקרב על רפיח נפצע שפירא אולם המשיך לפקד על גדודו. ב-1968 השתתף בפעולת כראמה כמג"ד הנח"ל המוצנח. בשנת 1970 שימש שפירא כמפקד בית הספר לצניחה. לאחר תפקיד זה השתלם שפירא בבריטניה באקדמיה המלכותית הצבאית בסנדהרסט (Royal Military Academy, Sandhurst). במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבת הנגב וכמפקד חטיבת מרחב שלמה. תחת פיקודו פעלה החטיבה במרחב שלמה וביצעה במרדפים אחר יחידות קומנדו מצרי שהונחתו ממסוקים באזורי עיון מוסא, אבו זניימה ואבו רודס. במרדפים אלו הרגו אנשי החטיבה עשרות אנשי קומנדו מצרים ושבו מאות. גם לאחר תום המלחמה המשיכה החטיבה לשרת בפיקוד מרחב שלמה החדש שהוקם במהלך המלחמה. בשנת 1976 השתחרר מצה"ל. לאחר שחרורו עסק בחקלאות. שפירא נשוי לרחל ואב לשני בנים. מדיה וקבצים בנושא טוביה שפירא בוויקישיתוף קורות חיים: טוביה (טיבי) שפירא, מתוך אתר "הצנחנים עשור הראשון 1958-1948" טוביה שפירא, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 200 מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 235–237 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארגון הרובאים הריבוני הקנדי

ארגון הרובאים הריבוני הקנדי (באנגלית: Dominion of Canada Rifle Association, בראשי תיבות: DCRA) נוסד ב-1868 במטרה לקדם ולעודד את תחום הקלעות בקנדה. בהיותו גוף ממשלתי, בניגוד למקבילים לו במדינות אחרות, הוא מתרכז בקידום הקלעות הצבאית (Fullbore Target Shooting – קטגורית קליעה במדינות חבר העמים הבריטי, העושה שימוש בנשקים צבאיים, בדרך כלל בקוטר 7.62x51 NATO), אותה היא מחשיבה לתרומה לאומית וחיובית למדינה. תחום פעילות נוסף של הארגון הוא החדרת נושא בטיחות כלי נשק למודעות החברתית. מדיה וקבצים בנושא ארגון הרובאים הריבוני הקנדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארגון הרובאים הריבוני הקנדי (באנגלית) ארגון הרובאים הריבוני הקנדי, ברשת החברתית פייסבוק
אסופות (תנועת העבודה)

אסופות, קבצים לתולדות תנועת העבודה בעם ישראל היה כתב עת מדעי בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית וארכיון העבודה של ההסתדרות הכללית, ראה אור בתל אביב משנת תש"ז 1947 עד שנת תשל"ג 1973. הנושאים בהם עסק "אסופות" היו קשורים להיבטים שונים בתולדות שלל תנועות הפועלים היהודיות בארץ ישראל ובתפוצות. בין עורכיו היו ההיסטוריונים: שמואל אטינגר, יוסף גורני, בנימין יצחק מיכלי, מרדכי דינבורג, ישראל קולת, יהודה סלוצקי, מתתיהו מינץ וגצל קרסל. בין הכותבים בכתב העת היו חיים שצקר, מנדל זינגר, פרלה רייכר, מנשה גפן ודן גלעדי. בין הנושאים שנידונו בו היו ההסתדרות הכללית והקמתה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, מפלגת פועלי ציון וסניפיה ברחבי תבל, תנועות שמאל ושמאל רדיקלי ביהדות העולם, ובכלל זה בדרום אמריקה, ותנועות הנוער היהודיות, ובכלל זה תנועת החלוץ. ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קו (שווייץ)

קו (בצרפתית: Caux) אתר נופש בקנטון וו בשווייץ, הצופה על אגם ז'נבה באזור מונטרה. המלונות של קו, שהתרוקנו מתיירים ופשטו את הרגל במהלך מלחמת העולם השנייה, שימשו את השלטונות השווייצריים לשיכון פליטים ושבויי מלחמה של בעלות הברית שהצליחו להימלט לשווייץ. מדצמבר 1944 ועד יולי 1945 שוכנו שם ניצולי "רכבת קסטנר" שהגיעו לשווייץ. רובם במה שהיה מלון "קו פלס" והדתיים במה שהיה מלון "רגינה". בשנת 1999 הוצב במקום לוח זיכרון "לזכר הפליטים היהודיים ששוכנו כאן במהלך מלחמת העולם השנייה ולזכר היהודים שגורשו חזרה מהגבול השווייצרי". מפה מאוירת של אזור קו צילום עדכני של המלון ועדות על מעצר ניצולי "רכבת קסטנר" שם בחורף 1944/45 קו באתר GeoNames.Org תיאור אירוע הצבת לוח הזיכרון וצילום של הלוח ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסדר פרחי הפאולוניה

מסדר פרחי הפאולוניה (ביפנית: 桐花章, תעתיק: טוֹקָה-שוֹ) הוא מסדר יפני. המסדר נוסד ב-1888 כעיטור הגבוה ביותר במסדר השמש העולה, אך בשנת ב-2003 הפך למסדר בפני עצמו. הדרגה היחידה במסדר זה היא "הסרט הגדול של מסדר פרחי הפאולוניה" (旭日桐花大綬章), הגבוהה יותר בחשיבותה ממסדר השמש העולה, אך נמוכה ממסדר החרצית. עיצוב המדליה מכיל צלב מוזהב עם קרניים לבנות מצופות אמייל, שבמרכזו דיסקה אדומה - המייצגת את השמש העולה - מוקפת בקרניים אדומות ובשלושה פרחי פאולוניה בין כל זרוע של הצלב. המדליה תלויה משלושה עלי פאולוניה מצופי אמייל על סרט אדום עם שוליים לבנים. את העיטור עונדים על כתף ימין. כוכב המסדר זהה למדליה, אך ללא עלי הפאולוניה וללא הסרט, ויש לענוד אותו בצד שמאל של החזה. להלן רשימה חלקית של חברי המסדר: דניאל אינווי יוזף פילסודסקי וולטר מונדייל טושיקי קאיפו מסדר השמש העולה מדיה וקבצים בנושא מסדר פרחי הפאולוניה בוויקישיתוף אתר לשכת העיטורים במשרד ראש הממשלה מסדר פרחי הפאולוניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Ext4

ext4 (קיצור מאנגלית של extended filesystem - מערכת קבצים מורחבת, גרסה 4) היא מערכת קבצים מתועדת של לינוקס, אשר מחליפה את מערכת הקבצים ext3, ובעלת תאימות לאחור אליה. חלקים נרחבים פותחו על ידי חברת Cluster File Systems, בשביל מערכת הקבצים Lustre בין 2003 ל-2006, מתוך כוונה להעלות את גבול יכולת אחסון הקבצים, ושיפור הביצועים. בהמשך בשל חשש ליציבות המערכת נוצרה התנגדות בקרב מפתחי הליבה של לינוקס לשנות את מערכת הקבצים ext3, לזו החדשה. כיוון שכך הוצע להמשיך להשתמש בקוד המקור של ext3, לשפר את ביצועיו, ולשנות את שמו ל-ext4. ההצעה התקבלה לבסוף וב-28 ביוני 2006 הניח תאודור צו המתחזק הראשי של מערכת ext3, תוכנית מעשית לפיתוח ext4. גרסת הפיתוח הראשונה של ext4 הופיעה בליבת לינוקס גרסה 2.6.19, ובגרסה 2.6.28 סומנה המערכת כיציבה. בעקבות הצלחת הגרסה החליפה חברת גוגל את מערכות הקבצים שבמחשביה מ-ext2 ל-ext4, ובנוסף החליפה החברה את מערכת הקבצים YAFFS ל-ext4, במערכת ההפעלה אנדרואיד אותה היא מפתחת. ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסדר החרצית

המסדר העליון של החרצית (ביפנית: 大勲位菊花章, תעתיק: דאי-קונאי קיקָה-שוֹ) הוא המסדר הגבוה ביותר ביפן. דרגת הסרט הגדול של המסדר נוסדה ב-1876 על ידי הקיסר מוצוהיטו, ודרגת הענק נוסדה ב-4 בינואר 1888. למעשה, אין כל הבדל בין הדרגות השונות, ומבחינה טכנית למסדר דרגה אחת בלבד. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן לצרף אדם למסדר לאחר מותו. עיטור הצוואר מוענק אך ורק לאחר המוות, מלבד הקיסר, המחזיק בו אוטומטית. יוצאים מן הכלל הם ראשי מדינות זרות, העונדים את העיטור כסמל לידידות. עיטור הסרט הגדול הוא העיטור הגבוה ביותר אותו יכול אזרח יפני לקבל במהלך חייו. מלבד חברי המשפחה הקיסרית, הוענקו רק שלושה עיטורי סרט ליפנים בימי חייהם, ועוד אחד-עשר לאחר המוות. תג המסדר מכיל קרניים לבנות מצופות אמייל ובעלות שולי זהב, ובמרכזו דיסקה אדומה - המייצגת את השמש העולה. בכל אחת מפינות התג מופיע פרח חרצית צהוב מצופה אמייל על רקע עלי חרצית מצופים אמייל. התג תלוי על פרח חרצית מצופה אמייל, המוצמד לסרט או לענק. כוכב המסדר זהה לתג, אך הוא בצבע כסף וללא הפרח המחבר, ויש לענוד אותו בצד שמאל של החזה. הסרט הגדול הוא אדום בעל שוליים כחולים כהים, ויש לענוד אותו על כתף ימין. להלן רשימה חלקית של חברי המסדר: מסדר השמש העולה אתר לשכת העיטורים במשרד ראש הממשלה מסדר החרצית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ניקולה ברלי

ניקולה אן ברלי (באנגלית: Nichola Ann Burley; נולדה ב-26 בדצמבר 1986) היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בזכות תפקידה כקארלי ב-StreetDance 3D. ברלי נולדה בהרהילס שבלידס ולמדה במשך חמש שנים בבית הספר וולטון לריקודי תיאטרון. קריירת המשחק של ברלי החלה בשנת 2005 כאשר היא הופיעה כמישל בסרט "אהבה + שנאה". בנובמבר 2006 היא הופיעה כזואי בסרט הטלוויזיה של דומיניק סאווג', "Born Equal", וקצרה שבחים מצד המבקרים על הופעתה. בשנת 2010 היא הופיעה בסרט הריקודים StreetDance 3D בתפקיד הראשי לצד שרלוט רמפלינג. מדיה וקבצים בנושא ניקולה ברלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקולה ברלי ניקולה ברלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולה ברלי, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולה ברלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מבוזי

מבוזי (בצרפתית: Ilot Mbouzi; בקומורית: Chissioua Mbouzi) הוא אחד האיים במצר מוזמביק המרכיבים את מיוט. זהו האי הרביעי בגודלו במיוט, והוא ממוקם בין האיים פטי-טר וגראן-טר. מבוזי הוא אי בזלתי שמתפרס על פני שטח של 840 דונם והנקודה הגבוהה בו מתנשאת לרום של 153 מטר מעל פני הים. היום האי לא מיושב אולם בעבר האי שימש לרעיית עיזים, ומכאן מקור שמו שכן m'bouzi בשיקומורית הוא עז. כמו כן, האי שימש כמושבת מצורעים. האי שימש במשך שנים כמקום השבה של תת-מין של למור חום הייחודי לאי, למור חום מיוט (שם מדעי: Eulemur fulvus mayottensis) לטבע. כאשר למור היה נמצא פצוע, הוא היה עובר לידי ארגון שדאג לטיפול בו. הוא היה מועבר לאי מבוזי והארגון היה דואג להאכיל אותו. הלמורים שהיו נפוצים בכל איי מיוט נמצאים בסכנת הכחדה. בפטיט-טר הלמור נכחד מהטבע ובגראד-טר האוכלוסייה טקנה מאוד בעקבות תהליך אורבניזציה שעובר על האי, הקטנה באזורי המחיה וטריפתם על ידי כלבים שהביאו בני האדם. האי מבוזי שהיה לא מיושב היה הפתרון להצלת הלמורים וכך תוך 13 שנים גדלה אוכלוסיית הלמורים באי מ-20 ל-650. הלמורים מתרכזים ב-30 דונם מסביב למושבת המצורעים שמאוישת על ידי ארגון הצלת הלמורים. הצמחייה באי אינה מספקת מספיק מזון ל-650 למורים ובאי ברוב ימות השנה אין מקור מים מתוקים, כך שהלמורים תלויים בהאכלה מבני האדם ולא יכולים להסתפק במזון מהטבע. בעקבות יישוב האדם באי, הגיעו לאי גם עכברושים. משום שעכברושים הם אוכלי-כל, הם אוהבים מאוד איים טרופיים שבו אין להם טורפים טבעיים ויש להם מזון רב מהצומח. כמו כן, הם הופכים להיות טורפי-על של אוכלוסיות הציפורים, זוחלים וחרקים שבאי. בגלל הריבוי המהיר שלהם, הם מהווים סכנה לצמחיית האי וכן הם מעבירים מחלות ללמורים, דבר שמהווה סכנה חמורה למין זה של למורים. באי מיני זוחלים רבים ביניהם השממית Phelsuma robertmertensi והנחש Typhlops comorensis שהם מינים אנדמיים למיוט (לא רק באי מבוזי). הצומח באי מתאפיין כיער טרופי יבש. מלבד עצים אלו, בעקבות התיישבות האדם באי, קיימים שם גם עצי מנגו ממין Mangifera indica, לנטנה ססגונית וטוליפ גבון (Spathodea campanulata). מלבד עצים אלו, היער המקורי מכסה תחתיו מינים אנדמיים רבים כמו הסחלבים Cynorkis flexuosa, Nervilia kotschyi,Angraecum leonis, Vanilla humblotii. בין הצמחים השונים נמצא הצמח Lagrezia comorensis ממשפחת הירבוזיים שהוא מין אנדמי לקומורו, המין לא אותר משנת 1854 בכל קומורו, אך בשנת 2008 הוא נמצא באי מבוזי. באי מיני מנגרובים קטנים הגדלים ליד האוקיינוס. בעקבות מגוון המינים ונדירותם, ממשלת צרפת הכריזה על האי כולו כשמורת טבע בשנת 2007. זו הייתה שמורת הטבע הראשונה במיוט והוחלט שארגון הטבע של מיוט (L'association des Naturalistes de Mayotte) ינהל את השמורה. לאחר ההכרזה התעוררה בעיה, מכיוון שהאי אינו מספק את מזונם של כל קופי הלמור, נדרש להמשיך להאכיל את הלמורים, דבר שנוגד את הכרזת שמורת הטבע בו אסור להאכיל את בעלי החיים הנמצאים בו. נכון להיום, כבר לא משיבים את הלמורים לאי, אולם עדיין מאכילים את 600 הלמורים הנמצאים באי. מדיה וקבצים בנושא מבוזי בוויקישיתוף מידע על האי מאתר getamap
ים סקוטיה

ים סקוטיה (באנגלית: Scotia Sea; בספרדית: Mar del Scotia) הוא ים הנמצא רובו באוקיינוס האטלנטי הדרומי, וחלקו באוקיינוס הדרומי. מזג האוויר בים סוער וקר, בדרך-כלל. הוא שוכן בין ים ארגנטינה, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, איי אורקני הדרומיים, וחצי האי האנטארקטי. האיים הנזכרים שוכנים כולם בפסגות רכס דרייק, והים גובל במערבו במעבר דרייק. ים סקוטיה משתרע על שטח של כ-900,000 קמ"ר. כמחצית משטח הים מתנשא על מדף יבשתי. האיים בים הם סלעיים ומכוסים בחלקם קרח בימות השנה החורפיים. השם ניתן לים בשנת 1932 על שם ספינת המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה תחת הנהגתו של ויליאם ספירס ברוס, אשר נקראה "סקוטיה". החצייה המפורסמת ביותר של הים נעשתה בשנת 1916 על ידי סר ארנסט שקלטון וחמישה אחרים שהיו בסירת ההצלה ג'יימס קיירד כשעזבו את אי הפיל בדרכם אל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים. בארגנטינה, ים סקוטיה נחשב לחלק מים ארגנטינה (בספרדית: Mar Argentino), ועל רבים מהשטחים טוענת ארגנטינה לבעלות, כגון איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי פוקלנד, הנמצאים בתוך אזור זה. ב-20 באוגוסט 2006 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 7.0 בסולם ריכטר באזור הים, ב-13:41 (זמן מקומי). מדיה וקבצים בנושא ים סקוטיה בוויקישיתוף ים סקוטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של אנטארקטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.