laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היימרקט (ניו סאות' ויילס)

היימרקט (באנגלית: Haymarket, פירוש מילולי שוק החציר) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני. היימרקט הוא פרוור קטן השוכן ישירות דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בפרוורים אולטימו מדרום מערב, צ'יפנדייל מדרום וסארי הילס ממזרח. בצדו המערבי מגיע היימרקט עד לדרלינג הרבור, לשון ים של מפרץ ג'קסון המקיפה את סידני ממערב. היימרקט כולל את מרבית השטח הקרוי צ'יינהטאון, ולפיכך רבים ממוסדותיו בעלי זיקה תרבותית לסין. בשנת 1788 הוקם שוק ארעי בדרומה של המושבה החדשה שלימים תהיה סידני. שוק זה כלל סוחרים ממינים שונים, והיה לא מפוקח עד לתחילת המאה ה-19. ההתמקדות של דוכני השוק בהיימרקט החלה בשנת 1834, אז החליט המושל בורק להפנות את סוחרי החציר והמספוא לאזור, על מנת שאזור המסחר שלהם יהיה בסמוך לשוק הבקר המקומי ברחוב קמפבל. לאחר מספר שנים החלו סוחרי ירקות, פירות ותבלינים להתאגד אף הם באזור, ולנצל את תעבורת העוברים ושבים. המושל בורק גם אישר לשוק להישאר פתוח עד השעה 22:00 בימי שבת - מנהג שנותר מהמאה ה-19 ועד המאה ה-21. בשנת 1869 נפתח במקום שוק ירקות ופירות רשמי, שתפס בכורה על פני שוק המספוא המקורי. לאחר שהאזור הפך למוקד תשומת לב, הגיע אליו הקרקס של וילסון ופתח במקום דוכנים שהתמחו בתעלולים ומופעים, ואזור השוק התרחב עוד יותר. בשנת 1842 עיריית סידני השתלטה על האזור והפכה את היימרקט משוק בספר העיר לפרוור. אף על פי שהפרוור זכה לשם היימרקט (הן על שם הסחורה המקורית בשווקיו, והן ביחס להיימרקט באנגליה), שוק הירקות והפירות שהתפתח במקום קיבל את השם פאדי'ז מרקט, ככל הנראה על פי שמו של השוק האירי בליברפול, אנגליה. היימרקט הוא ביתו של מרכז הבידור של סידני, מתחם הכולל בתי קולנוע, קניונים ומסעדות רבות, חלקן פתוחות עד שעות מאוחרות יותר מרוב סידני. רשתות קמעונאיות רבות מחזיקות בסניף דגל באזור זה, בעיקר בתחומי האופנה. בפרוור מצוי אחד השווקים הבולטים של סידני, פאדי'ז מרקט (Paddy's Market), בסמוך לרחוב ג'ורג' ורחוב מרקט. פאדי'ז מרקט נחשב כנקודת משיכה לתיירים, בהיותו השוק המקורה הגדול בסידני ומציע שלל של מזכרות, אופנה זולה, ירקות ופירות טריים ותבלינים, בין השאר. לפאדי'ז מרקט מגיעה הרכבת הקלה של מרכז העסקים הראשי של סידני, ויש לה תחנה הישר ממול השוק. הרכבת הקלה ממשיכה וחותכת את היימרקט, עם תחנה נוספת בכיכר קפיטול ואזור סנטרל. חלק נכבד מפאדי'ז מרקט עבר לפרוור סמוך, פלמינגטון, אך האתר ההיסטורי נותר פעיל. בניין הקמפוס מס' 5 של אוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני מצוי בהיימרקט. מדיה וקבצים בנושא היימרקט בוויקישיתוף היימרקט באתר "Dictionary of Sydney" היימקרט באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine) Sydney's Paddy's Markets : History
קרלוס רואיס סאפון

קרלוס רואיס סאפון (בספרדית: Carlos Ruiz Zafón;‏ 25 בספטמבר 1964 – 19 ביוני 2020) היה סופר ספרדי, שהתגורר בלוס אנג'לס מאז שנת 1993. החל את דרכו בכתיבת ספרות לנוער, וזכה לתהילה עם צאת ספרו הראשון למבוגרים, צלה של הרוח, ב-2001. נולד בברצלונה. ספרו הראשון, "נסיך הערפל" ("El príncipe de la niebla"), יצא לאור בשנת 1993, וזכה בפרס אדבה (Edebé) לספרות לנוער. הוא כתב שלושה ספרים נוספים לנוער: "El palacio de la medianoche" ("ארמון חצות") שיצא ב-1994, "Las luces de Septiembre" ("אורות ספטמבר") שיצא ב-1995 ו"מרינה" ("Marina") שיצא ב-1999. בשנת 2001 פרסם את ספרו הראשון המיועד לקהל הבוגר, "צלה של הרוח" ("La sombra del viento"). הספר נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם, יותר ממיליון עותקים בבריטניה לבדה[דרוש מקור]. "צלה של הרוח" זכה לשבחים ולביקורות חיוביות ברחבי העולם, וזכה בפרסים בתחום הספרות, כגון פרס פלנטה, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בשפה הספרדית. ספרו השני למבוגרים, "משחקו של המלאך" ("El Juego del Angel") ראה אור באפריל 2008. רואיס סאפון הצהיר כי בכוונתו לכתוב סדרה בת ארבעה ספרים אשר סובבים סביב "צלה של הרוח", וש"משחקו של המלאך" הוא הראשון בהם. עבודותיו פורסמו ב-45 ארצות, וספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות. הספר הבא בסדרה, 'אסיר השמים', ראה אור בשנת 2012. ההצלחה של הספר "צלה של הרוח" הייתה כה גדולה, עד כי כיום ניתן למצוא בברצלונה סיור מודרך לתיירים בעקבות הספר. רואיס סאפון נפטר מסרטן המעי הגס ב-19 ביוני 2020. צלה של הרוח, תרגום מספרדית ליה נירגד, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2006 משחקו של המלאך, תרגום מספרדית מרינה גרוסלרנר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2010 נסיך הערפל, תרגום מספרדית רינת שניידובר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2011 ארמון חצות, תרגום מספרדית ארז וולק, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012 אסיר השמים, תרגום מספרדית מונה גודאר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012 אורות ספטמבר, תרגום מספרדית ארז וולק, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2013 מבוך הרוחות, תרגום מספרדית אביבה ברושי, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2018 העיר הערפילית, תרגום מספרדית אביגיל בורנשטיין, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2023 אתר האינטרנט הרשמי של קרלוס רואיס סאפון (באנגלית) קרלוס רואיס ספון (1964-2020), דף שער בספרייה הלאומית קרלוס רואיס סאפון, ברשת החברתית פייסבוק קרלוס רואיס סאפון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרלוס רואיס סאפון, ברשת החברתית Goodreads הספרים של קרלוס רואיס סאפון, באתר "סימניה" קרלוס רואיס סאפון, תרגום: מונה גודאר, אסיר השמים, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2012 שלומית כהן-אסיף, "אסיר השמים": אחרי 20 שנה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2012 יניב מגל, ‏"זה נאיבי לחשוב ש-ebooks הם משהו אחר מאשר ספרים", באתר גלובס, 5 בפברואר 2013 כרמית ספיר-ויץ, קצת יהודי: ריאיון עם קרלוס רואיס סאפון, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2013 SERGIO VILA-SANJUÁN, Carlos Ruiz Zafón: Muere el escritor de un cáncer a los 55 años, La Vanguardia, ‏19 ביוני 2020 (בספרדית)
הח'ליפים לבית עבאס

הח'ליפים לבית עבאס היו הח'ליפים שזכו להכרת מרבית העולם האסלאמי בין מחצית המאה ה-8 וראשית המאה ה-16 לספירה. בין 750 ל-1258 שלטו הח'ליפים בעיקר מבגדאד, ולאחר החרבתה בידי המונגולים החל נצר אחר של המשפחה לכהן בקהיר; אך הייתה זו ח'ליפות סמלית בעיקרה, שהמשיכה עד לנפילת העיר בידי הע'תמאנים בשנת 1517. למן המאה ה-10 לספירה ניטלה סמכותה המעשית של הח'ליפות בידי טורקים, בויהים, סלג'וקים, מונגולים ולבסוף ממלוכים, עד לנטילתה מבית עבאס בידי סלים הראשון, מבית ע'תמאן. ערך מורחב – בית עבאס אבו אל-עבאס עבדאללה א-ספאח 749-754 אבו ג'עפר עבדאללה אל-מנסור 754-775 אבו עבדאללה מחמד אל-מהדי 775-785 אבו מחמד מוסא אל-האדי 785-786 אבו ג'עפר הארון א-רשיד 786-809 אבו עבדאללה מחמד אל-אמין 809-813 אבו אל-עבאס עבדאללה אל-מאמון 813-833 אבו אסחאק מחמד אל-מעתצם באללה 833-842 אבו ג'עפר הארון אל-ואת'ק באללה 842-847 אבו אל-פדל ג'עפר אל-מתוכל עלא אללה 847-861 אבו ג'עפר אל-מנתצר באללה 861-862 אבו אל-עבאס אחמד אל-מסתעין באללה הראשון 862-866 אבו עבדאללה מחמד אל-מעתז באללה 866-869 אבו אסחאק מחמד אל-מהתדי באללה 869-870 ((אבו אל-עבאס אחמד אל-מעתמד עלא אללה 870-892)) אבו אחמד טלחה אל-מואפק באללה (ח'ליף בפועל) 875-891 אבו אל-עבאס אחמד אל-מעתדד באללה (891-) 892-902 אבו אחמד עלי אל-מכתפי באללה 902-908 אבו אל-פדל ג'עפר אל-מקתדר באללה 908-932 אבו אל-מנסור מחמד אל-קאהר באללה 932-934 אבו אל-עבאס מחמד אל-ראדי באללה 934-940 אבו אסחאק אבראהים אל-מתקי אללה 940-944 אבו אל-קאסם עבדאללה אל-מסתכפי באללה 944-946 אבו אל-קאסם אל-פדל אל-מטיע באללה 946-974 אבו בכר עבד אל-כרים א-טאאע באללה 974-991 אבו אל-עבאס אחמד אל-קאדר באללה 991-1031 אבו ג'עפר עבדאללה אל-קאאם באמר אללה 1031-1075 אבו אל-קאסם עבדאללה אל-מקתדי באמר אללה 1075-1094 אבו אל-עבאס אחמד אל-מוסתזהר באללה 1094-1118 אבו אל-מנסור אל-פדל אל-מסתרשד באללה 1118-1135 אבו ג'עפר אל-מנסור א-ראשד באללה 1135-1136 אבו עבדאללה מוחמד אל-מקתפי לאמר אללה 1136-1160 אבו אל-מט'פר יוסף אל-מסתנג'ד באללה 1160-1171 אבו מוחמד אלחסן אל-מסתדא באמר אללה 1171-1180 אבו אל-עבאס אחמד א-נאצר לדין אללה 1180-1225 אבו אל-נצר מוחמד א-זאהר באמר אללה 1225-1226 אבו ג'עפר אל-מנסור אל-מסתנצר באללה 1226-1243 אבו אחמד עבדאללה אל-מסתעצם באללה 1243-1258 אבו אל-קאסם אחמד אל-מסתנצר באמר אללה השני 1261–1262 אבו אל-עבאס אחמד אל-חאכם באמר אללה הראשון 1262–1302 אבו אל-רביע סלימאן אל-מסתכפי באללה השני 1302–1340 אבו עבדאללה מחמד אל-ואת'ק באללה השני 1340–1341 אבו אל-עבאס אחמד אל-חאכם באמר אללה השני 1341–1352 אבו אל-פתח אבו בכר אל-מעתצ'ד באללה השני 1352–1362 אבו עבדאללה מחמד אל-מתוכל עלא אללה השני 1362–1383 אבו חפץ עמר אל-ואת'ק באללה השלישי 1383–1386. אבו יחיא זכריא אל-מסתעצם באללה השני 1386–1389. אבו עבדאללה מחמד אל-מתוכל עלא אללה השני (שוב) 1389–1406. אבו אל-פצ'ל אל-עבאס אל-מסתעין באללה השני 1406–1412. אבו אל-פתח דאוד אל-מעתדד באללה השלישי 1412–1441. אבו אל-רביע סלימאן אל-מסתכפי באללה השלישי 1441–1450 אבו אל-בקאא חמזה אל-קאאם באמר אללה השני 1450–1455 אבו אל-מחאסן יוסף אל-מסתנג'ד באללה השני 1455–1479 אבו אל-עז עבד אל-עזיז אל-מתוכל עלא אללה השלישי 1479–1498 אבו אל-צבר יעקוב אל-מסתמסכ באללה 1498–1509 מחמד אל-מתוכל עלא אללה הרביעי 1509–1516 אבו אל-צבר יעקוב אל-מסתמסכ באללה (שוב) 1516 מחמד אל-מתוכל עלא אללה הרביעי 1516–1517 בית עבאס
גולדסטון

גולדסטון הוא שם אנגלי שפירושו אבן-זהב, במקרים רבים מקורו באינגלוז של שם המשפחה גולדשטיין. האם התכוונתם ל... ג'פרי גולדסטון – פיזיקאי בריטי הידוע בזכות גילוי בוזון גולדסטון בוזון גולדסטון – סוג של בוזון המופיע במודלים המפגינים שבירת סימטריה ספונטנית ריצ'רד גולדסטון – שופט דרום אפריקאי ומשפטן בינלאומי בשירות האו"ם צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה – ידוע גם כ"ועדת גולדסטון", ועדת חקירה שפעלה ב-2009 בראשות ריצ'רד גולדסטון לבדיקת אירועי מבצע עופרת יצוקה
קרב נירים

קרב נירים התחולל בבוקר ה־15 במאי 1948, בין כוחות חיל המשלוח המצרי שפלש לשטחה הריבוני של מדינת ישראל ארבע עשרה שעות לאחר ההכרזה על הקמתה לבין חברי קיבוץ נירים, שעל פי החלטת החלוקה נועד להיות בתחום המדינה היהודית. מטרת הצבא המצרי הייתה לנוע לעבר תל אביב, אבל המצרים לא רצו להשאיר בערפם נקודה יהודית. כל מבני היישוב היו עשויים עץ פרט לבית הביטחון שנבנה מבטון. חברי נירים העבירו את מגוריהם לחפירות מתחת לאדמה, התכוננו להתקפה, וביצרו את המקום. ביום ההתקפה היו בנירים 42 איש (30 חברים ו־12 חברות), שאחזו ב-14 רובים, 4 סטנים, מקלע ומרגמת M1 אחת. על פי טענות בני הקיבוץ, השתתפה במתקפה חטיבה מצרית שלמה. מתקפת המצרים החלה בהפגזה קשה שהעלתה באש את כל הצריפים. ב־05:30 התקרב למקום טור ממונע, שכלל ארבע שריוניות, 20 נושאי ברן ומשאיות נושאות חיילים. החיילים המצרים הגיעו כמעט לגדרות הקיבוץ, ורק אז פתחו חברי נירים באש מדויקת. ההתקפה המצרית נהדפה והמצרים נסוגו כשהם משאירים בשטח 35 הרוגים. שמונה מחברי נירים נהרגו ונקברו במקום. גמאל עבד אל נאצר כותב על ההתקפה כי: "הייתי ראש המטה של החטיבה ה־6. ... הרגשתי שיחד עם החללים שהשאירה במערכת נירים השאירה החטיבה שם גם את האמונה במלחמה. רדיו קהיר הודיע כי החטיבה ביצעה בהצלחה את טיהור נירים. התרשמתי מהאגדות מלאות הגוזמה על כוחו הצבאי של האויב. שמעתי אחד מקצינינו מספר כיצד מגדלים מונעים בחשמל היו מתרוממים מעל האדמה, יורים לכל הכיוונים ואחר כך יורדים שוב אל מתחת לפני האדמה". ההפגזות על נירים נמשכו עוד כחצי שנה וכל הזמן חיו החברים מתחת לאדמה. לאחר המלחמה עזבו חברי נירים את נקודתם ההרוסה ועברו למקומם החדש. בדנגור נותר משלט נירים שאויש על ידי חיילי צה"ל. באוגוסט 1949 אירעה פרשת נירים, במהלכה נלקחה אל המשלט נערה בדואית, נאנסה על ידי החיילים ולבסוף נרצחה ונקברה במקום. ערך מורחב – אנדרטת נירים אנדרטת נירים (דנגור) לזכר הקרב נמצאת ליד קיבוץ סופה, במקום שבו הוקם לראשונה קיבוץ נירים במוצאי יום הכיפורים תש"ז (6 באוקטובר 1946) במסגרת עליית 11 הנקודות להתיישבות בנגב. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יחיאל ערד בשיתוף האמן אריה סרטני שהתמחה בתבליטי בטון. אבן פינה לאנדרטה הונחה ביוני 1983 והיא נחנכה בשנת 1985. היא בנויה בצורת בית הביטחון עם מרפסת בולטת על הגג. על הקיר יש כתובת גדולה, שהייתה לסמל לעמידת היישובים בכלל ונירים בפרט - לא הטנק ינצח כי אם האדם, כתובת שנשארה על קיר צריף האוכל ההרוס. במקום גם דגם של נירים במלחמה ואתר זיכרון לשמונת הנופלים שהועברו לאחר המלחמה לקבורה בקיבוץ נירים. בתי הביטחון בנגב הצפוני דודו אלון (לובלסקי) פרשת נירים הטבח בנירים צבי אילן, 78 טיולים ברחבי ישראל, הוצאת עם עובד, 1975. מדיה וקבצים בנושא קרב נירים בוויקישיתוף יניר יגנה‏, כשנאצר הופתע בפעם הראשונה: בחזרה לקרב ההירואי שהכריע את גורל המדינה, באתר וואלה, 25 באפריל 2020 "יומה של נירים", סרט תעודי מ 1966, במאי מנחם שובל, שעיקרו קרב נירים במלחמת העצמאות, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 13:49 דקות) יגאל נחושתן, קיבוץ נירים במלחמת העצמאות – היבטים אזרחיים וצבאיים, 2016 אביב לביא, כתבה, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2005 אמיר רוזנבליט, אבן פינה לאנדרטת דנגור, דבר, 2 ביוני 1983
ארסקינוויל

ארסקינוויל (באנגלית: Erskineville) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). ארסקינוויל ממוקם כשלושה ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בניוטאון ממערב, אווליי בצפון, סיינט פיטרס בדרום ואלכסנדריה במזרח. הוא אחד מהפרוורים המזרחיים ביותר תחת אזור השיפוט של עיריית סידני. הפרוור נמצא על קו בנקסטאון של סיטירייל, וממוקמת בו תחנת הרכבת ארסקינוויל, בדרך לסיינט פיטרס. הרחוב הראשי החותך את הפרוור ממערב למזרח הוא רחוב סוואנסון. ארסקינוויל נקרא על שם וילת ארסקין, מעונו של הכומר ג'ורג' ארסקין שנבנה ב-1830. באותה תקופה נקרא הפרוור מקדונלדטאון, ובית הכומר שימש את כנסיית השילוש הקדוש של הפרוור. במרוצת השנים, נבלע מקדונלדטאון בתוך ניוטאון הסמוכה, וכיום נותרו רק מספר אתרים באזור המשתמשים בשם הישן, כגון תחנת הרכבת מקדונלדטאון בגבול אווליי-ארסקינוויל. אזור בית הכומר התרחב לאחוזה וקיבל את השם ארסקינוויל ב-1893. בתחילת המאה ה-20 עבר בפרוור קו חשמליות שנמתח בין הפרוורים צ'יפנדייל, דרלינגטון וארסקינוויל, קו שנסגר ב-1958 עם ההחלטה של עיריית סידני לעבור לתחבורה ציבורית מבוססת אוטובוסים. ארסקינוויל הוא רקע למספר סרטים אוסטרליים, בין השאר Erskineville Kings בכיכובו של יו ג'קמן. מלון האימפריאל בגבול ניוטאון שימש בסצנת הפתיחה בסרט פריסילה, מלכת המדבר. הפרוור כולל פאבים רבים, חלקם בבניינים היסטוריים ששופצו ושוקמו. מדיה וקבצים בנושא ארסקינוויל בוויקישיתוף ארסקינוויל באתר "Dictionary of Sydney" ארסקינוויל באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine)
עין עקוב

עין עקוב, ולעיתים עין עוקב וכן עין תאופיק או ען אל-עקבה, הוא מעיין הנובע ביער מבוא חמה בדרומה של רמת הגולן, ולצידו חניון לילה. מאז חנוכתו של שביל הגולן בשנת 2007, משמש המקום כנקודת הקצה הדרומית של השביל. האתר שוכן בגובה של 200 מטרים מעל פני הים על שפת מצוקי און התלולים, ומשקיף מערבה אל הכנרת מגובה של כ-400 מטרים. במקום ניצב מבנה אבן, שממנו זורמים פלגי מים אל בריכות אבן קטנות הערוכות בצורת קשת גאומטרית. היער ניטע על ידי קרן קיימת לישראל בשנות ה-70 וה-80 והוא משתרע על פני שטח של 1,200 דונם. במקום נטעו עצי אורן, ברוש, אקליפטוס, אלה ושיטה, המצטרפים לצמחייה הטבעית הכוללת צמחי פטל קדוש, עצי אשל ושיחי רותם ומלוח. במורד הזרם עוברים מי המעין ליד שרידי הכפר הסורי תאופיק. במקום שרידים של חאן המתוארך לתקופה הרומית, ולפי ממצאים ארכאולוגיים התקיים באתר יישוב קדום בשם חאן אל-עקבה, שישב על נתיב הסחר בין נמל עכו לדמשק ולבשן. שמו הערבי של המקום, עין תאופיק, בא משמו של הכפר שקם באתר מאוחר יותר ואשר נחלק לשני חלקים - תאופיק התחתונה (תאופיק א-תחתה) ותאופיק העליונה (תאופיק אל-פוקא) שכונתה גם חאן אל-אחמר, היינו החאן האדום. במאה ה-19, הציע החוקר יהוסף שוורץ לזהות את העיירה התלמודית "כפר עקביה" עם אתר זה, כאשר "כפר עקביה" נזכרת גם בפסיפס בית הכנסת בחמת גדר. בשנת 1941 הקימו הבריטים פילבוקס הצופה אל עמק הירדן, כחלק ממאמציהם לסכל פלישה של כוחות צרפתיים מצפון. המבנה שימש את כוחות הצבא הסורי כעמדת ירי על קיבוץ תל קציר השוכן מתחתיו. עד שנת 1967 ניצב בתאופיק העליונה מוצב סורי שמקורו במוצב שהקימו הבריטים במהלך מלחמת העולם השנייה. משני הכפרים הומטרה מפעם לפעם אש לעבר יישובי עמק הירדן; תאופיק התחתונה נהרסה בפעולת תגמול של צה"ל בלילה שבין 31 בינואר ו-1 בפברואר 1960 (מבצע "חרגול"), ותאופיק העליונה ננטשה במהלך מלחמת ששת הימים. הפילבוקס נכבש במלחמת ששת הימים ללא קרב בידי כוח משולב של חטיבת הצנחנים ושריון, שעלו לרמת הגולן בתוואי הדרך הלבנה העולה מקיבוץ האון. בתקופת המרדפים הקים צה"ל בונקר בטון גדול במוצב, והציב בו תותחים אשר כוונו דרומה לעבר הגלעד. המילואימניקים ששירתו במקום העניקו לו את השם "מוצב תותחי נברון", על-שמו של סרט המלחמה מ-1961. תאופיק מדיה וקבצים בנושא עין עקוב בוויקישיתוף עין עקוב, באתר התיירות של הגולן עין תאופיק, באתר התיירות של מועצה אזורית עמק הירדן ספי בן יוסף, המעיין של 'מוצב תותחי נברון', באתר ynet, 22 באוגוסט 2002 חוה בראון, עולים ברמה: אל יער מבוא חמה, באתר ynet, 18 ביוני 2008 עפר כהן, אכסניה לרוחות רעות, "טבע וארץ" מרץ 1992, חוברת מס' 248. תלמוד ירושלמי, מסכת נזיר, פרק ט', הלכה ג'. תבואות הארץ, פרק ד', עמ' רס"ט. שביל הגולן, המדריך, יעקב שקולניק ושלמה אשד, 2010, ISBN 9789659150908, עמ' 114.
ספרבה בניה

סָפָּרֶבָה בניה (בבולגרית: Сапарева баня) היא עיר בדרום מערבה של בולגריה, בשטח מחוז קיוסטנדיל, הממוקמת על המורדות הצפוניים של הרי רילה, כ-15 קילומטרים מזרחית לעיר דופניצה. העיר מפורסמת במעיינות החמים אשר בשטחה ובגייזר הפורץ במרכזה. באזור שורר אקלים ממוזג. שרידי ישוב מאורגן שנתגלו בסביבות העיר, מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בין השרידים נמצאו כלי נשק וכלי חרס מעוטרים וצבועים בשלל צבעים. שמו התרקאי של היישוב היה גרמניאה, על שם אל החום מהמיתולוגיה התראקית ובהתייחס לשפע המעיינות החמים אשר בסביבתו. בהמשך, נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית והוקם במקום סנטוריום לאזרחים, חיילים מן השורה ואף קציני צבא בכירים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית, החל מהמאה ה-7 על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ואחר כך השנייה. באמצע המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית והשם בניה מאוזכר לראשונה בכתבים עות'מאניים מ-1570. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במרכז העיר, על תל ארכאולוגי עתיק מצויה כנסיית ניקולס הקדוש, אשר נבנתה במאה ה-12 ובעיר שתי כנסיות נוספות, כנסיית גאורגיוס הקדוש, שהוקמה במאה ה-18 וכנסיית המרטירים, שהוקמה ב-1859 בעיצומו של עידן התחייה הלאומית הבולגרית. מרבית האוכלוסייה ממוצא בולגרי, בני הדת הנוצרית אורתודוקסית. החקלאות היא ענף מסורתי באזור ועיקר הגידולים הם ירקות ופרחי חממה. באזורים ההרריים יותר מגדלים צאן לבשר ולתעשיית מוצרי חלב. תעשיית התיירות תופסת נתח מרכזי מהתוצר המקומי הגולמי של העיר. עוד קיימות העיר חנויות למוצרי טקסטיל. בסמיכות לעיר חולף עורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מערב אירופה למזרחה. מדיה וקבצים בנושא העיר ספרבה בניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרבה בניה "כלכלת העיר ספרבה בניה", באתר הרשות המקומית ספרבה בניה(בבולגרית).
פתחיה בר-שביט

פתחיה בר-שביט (16 בינואר 1940- 16 בינואר 2012) היה כלכלן ישראלי, שימש ככלכלן הראשי של בנק הפועלים. נולד בירושלים, בן יחיד ליעקב ושרה בר-שביט. כילד עבר עם משפחתו לרחובות, שם בילה את מרבית חייו ושם גר בבית ילדותו, עד מותו. התחנך בבית חינוך רחובות והיה מרכז אזורי של "התנועה המאוחדת". לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות צבאי בגרעין נח"ל עבדת, איתו הגיע מאוחר יותר לקיבוץ האון שלחופי הכנרת, שם עבד במטעי הבננות וכיהן כמזכיר הקיבוץ. בקיבוץ האון הכיר את שלומית, לה נישא בשנת 1963. לזוג שני ילדים. בשנת 1966 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1972 סיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר שני בכלכלה, גם כן באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו, עבד כמורה לפיזיקה ומתמטיקה באורט רחובות ובישיבת פורת יוסף. לאחר שסיים את לימודיו המשיך באקדמיה כמרצה לכלכלה במכללת תל חי ובאוניברסיטת תל אביב, שם הועסק גם כמתרגל. בשנת 1973 החל לעבוד במחלקה הכלכלית של בנק הפועלים, אשר באותה תקופה הייתה מחלקה קטנה בניהולו של יוסי ריגר. כאשר פרש ריגר מתפקידו בשנת 1977 קודם בר-שביט לתפקיד מנהל המחלקה, המשמש ככלכלן הראשי של הבנק, תפקיד בו החזיק עד פרישתו מבנק הפועלים בשנת 2003. תחת ניהולו עסקה המחלקה בעיקר בעריכת תחזיות אינפלציוניות של ישראל. נושאים נוספים בהם הייתה מעורבת המחלקה הם דירוג סניפי הבנק על פי רווחיותם, תכנון פיננסי של הבנק, וסקירות מקרו-כלכליות של הכלכלה העולמית. בר-שביט היה פעיל גם בנושא כביש חוצה ישראל וכתב מאמרים רבים בזכות הקמתו, אם כי במתכונת של "כביש אגרת צל" (בדומה לכביש 431). בתחילת 2003, לאחר פרישתו מבנק הפועלים, נכנס בר-שביט לתפקיד הכלכלן הראשי של חברת "חיסונים פיננסים", חברה העוסקת במתן ייעוץ פיננסי וייעוץ בניהול סיכונים. בתפקיד זה עסק בר-שביט בניתוח וחיזוי המגמות המאקרו כלכליות, תוך דגש על הערכות בתחומים המוניטריים והפיננסיים. במקביל המשיך להיות פעיל בזירת הכלכלה הישראלית ולפרסם מאמרים בעיתונות הישראלית. תפקידים נוספים בהם כיהן בר-שביט הם חבר בוועדות ההשקעה של "פעילים" (ניהול תיקים) ו"פקן" (קרן נאמנות), חבר בדירקטוריון בית ברל, "תגמולים" ו"יתר" (קופות גמל) ושל חברת "ברינקס" ויו"ר עמותת ידידי בית חולים קפלן. בר-שביט אף פיתח משחקי הגיון וחשיבה, שהמוכרים שבהם הם "טקטיקס" ו"מטיקס" – משחקי לוח טקטיים המשווקים על ידי חברת "אורדע". בסתיו 2011 הצטרף לצוות הכלכלי של ספיבק-יונה, הצוות המקצועי המסייע למחאה החברתית. ב-1990 הציע בר שביט את מודל רצועת הניוד המוכרת גם בשמה "רצועת האלכסון". המודל אומץ והוכנס לשימוש בשנת 1991 על ידי נגיד בנק ישראל דאז יעקב פרנקל במטרה לווסת את שערי מטבע החוץ ולהטיב את השליטה בקצב האינפלציה. אוסף גדול של מאמרים ושורות אחרונות מאת פתחיה-בר שביט להורדה בחינם (הקישור אינו פעיל, 16 באפריל 2017) לוי מורב, ‏יש מקום לכולם, באתר גלובס, 1 באפריל 2003 פתחיה בר שביט וגדי רוזנטל, ‏מדוע לא מממש כביש 6 את מלוא הפוטנציאל שלו?, באתר גלובס, 15 ביולי 2009 אמנון אטד, פתחיה בר-שביט: לא לפגוע באלכסון, באתר ynet, 21 בדצמבר 2001 TheMarker Online, נפטר הכלכלן הראשי לשעבר של בנק הפועלים, פתחיה בר שביט, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2012 כתב כלכליסט, נפטר הכלכלן פתחיה בר שביט מי שהגה את רעיון "רצועת האלכסון", באתר כלכליסט, 16 בינואר 2012 פרנקל משנה כיוון, באתר גלובס, 10 במאי 1998
אל-ואת'ק השלישי

אל-ואת'ק באללה (מילולית: הבוטח באל), אבו חפץ עמר בן אבראהים בן אל-מסתמסכ באללה בן אל-חאכם באמר אללה השני (בערבית: الواثق بالله, ابو حغص عمر بن ابراهيم بن المستمسك بن الحاكم بامر الله الثاني) היה ח'ליף עבאסי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים לאחר הדחתו של אל-מתוכל עלא אללה השני בין השנים 1383 ו-1386. בימיו מלך הסולטאן ברקוק. אל-מתווכל השני ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מסתעצם השני

אל-מסתעצם באללה השני (מילולית: המבקש מחסה באל), אבו יחיא מוחמד זכריא בן אבראהים בן אל-מסתמסכ בן אל-חאכם באמר אללה השני (בערבית: المستعصم بالله الثاني, ابو يحيى محمد زكريا بن ابراهيم بن المستمسك بن الحاكم بامر الله الثاني) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר בין 1386 ל-1389. הוא מונה לאחר פטירתו של אחיו הח'ליף אל-ואת'ק באללה השלישי. לאחר שלטונו הקצר בן שלוש השנים הושב אל-מתוכל עלא אללה השני לכס הח'ליפות לכהונה שנייה. מטבע פילס שנטבע בדמשק בשם ברקוק בשנת 1382, בימי אל-מסתעצם השני צידו השני של הפילס של ברקוק הנושא 'תג' מזהה, מטבעת דמשק 1382 ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסיי בסטוז'ב-ריומין

אלכסיי בסטוז'ב-ריומין (ברוסית: Алексей Петрович Бестужев-Рюмин;‏ 1 ביוני 1693 - 21 באפריל 1768) היה מדינאי רוסי בתקופת יליזבטה, קיסרית רוסיה. הוא נולד במשפחת אצילים וותיקה. אביו היה מושל ניז'ני נובגורוד ומקורב לאנה, קיסרית רוסיה. ביחד עם אחיו למד בסטוז'ב בברלין ובקופנהגן. בהתאם לאישור של פיוטר הגדול החל לשרת אצל גאורג, שליט הנובר. כאשר גאורג עלה על כס המלכות באנגליה בסטוז'ב-ריומין התמנה לשגריר בלונדון. לאחר שלוש שנים בלונדון הוחזר לרוסיה. בשנת 1718 נשלח לילגבה להיות ליד דוכסית קורלנד אנה. לאחר מכך עבר לדנמרק והמבורג. עוד בהיותו בילגבה התקרב לארנסט בירון. בשנת 1740 הוחזר לסנקט פטרבורג במטרה לעזור לבירון במאבקי כוח נגד אנדריי אוסטרמן. בסטוז'ב-ריומין אכן עזר לארנסט בירון להתמנות לעוצר ליד איוואן השישי. עם נפילת בירון בנובמבר 1740 נעצר בסטוז'ב ונכלא במבצר שליסלבורג. הצליח להשתחרר אך נשללו ממנו כל תפקידיו. עם עלייתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה לשלטון הוחזר לשירות ותוך זמן קצר מונה לסגן-קנצלר, חבר סנט, מנהל הדואר ובסופו של דבר לקנצלר. קיבל עיטור אנדריי הקדוש שהוא העיטור הגבוה ברוסיה. בהיותו קנצלר במשך 16 שנים ניהל את מדיניות החוץ של האימפריה הרוסית. היה קרוב מאוד לאוסטריה ולכן התנגד מאוד להתקרבות של הרוסים לצרפת ופרוסיה. בהתאם למדיניותו רוסיה הצטרפה למלחמת שבע השנים שעלתה לרוסיה בחיי 300 אלף חיילים והון עתק. בתקופת היותו קנצלר הוא היה פעיל בעריכת כל ההסכמים שנחתמו. יורש העצר הנסיך פיוטר נמנה עם מעריצי של מלך פרוסיה פרידריך הגדול, ולכן לא סבל את בסטוז'ב-ריומין. משום כך פעל בסטוז'ב-ריומין בעד בחירתו של הנסיך פאבל ליורש העצר. בשנת 1757 הקיסרית יליזבטה חלתה. בסטוז'ב-ריומין חשב שהיא כבר לא תחלים ועל דעת עצמו נתן פקודה לצבא שלחם בפרוסיה לחזור לרוסיה. כשהבריאה ילזבטה זעמה על הנעשה וב-27 בפברואר 1758 פיטרה אותו מכל תפקידיו. הוא עזב את הבירה והתגורר מספר שנים בכפר במחוז מוסקבה שהיה בבעלותו. עם עלייתה שלטון של יקטרינה הגדולה הוא הוחזר לחצר, הוחזרו לו כל תאריו ועיטוריו והוא התמנה לגנרל-פלדמרשל. בהתאם לעדויות מן התקופה הוא היה איש חכם, בעל ניסיון ויכולת ביצוע לא מבוטלת. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי בסטוז'ב-ריומין בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) אלכסיי בסטוז'ב-ריומין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אל-מסתעין השני

אל-מֻסתָעִין באללה השני (מילולית: המבקש עזרה באל), אבו אל-פדל (תעתיק מדויק: אל-פצ'ל) אל-עבאס בן אל-מתווכל עלא אללה השני (בערבית: المستعين بالله, ابو الفضل العباس بن المتوكل على الله الثاني) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים מהשושלת הבורג'ית בין 1406 ל-1412. הוא היה הח'ליף העבאסי היחיד שמשל בקהיר והחזיק בכוח ממשי, אם כי לתקופה קצרה בלבד. אל-מסתעין מונה לתפקיד לאחר מות אביו אל-מֻתַווכִּל השני בשיבה טובה בשנת 1406. בשנת 1412, לאחר פטירתו של הסולטאן פרג' בן ברקוק לא הצליחו האמירים הממלוכיים להחליט על מחליף מביניהם. בקרב הממסד הדתי היה רצון לראות את הח'ליפים נוטלים כוח טמפורלי בשנית, ובגיבוי רגש זה העניקו האמירים, כצעד זמני, לאל-מסתעין עוצרות והוא מילא את תפקיד הסולטנות במשך מספר חודשים, עד נובמבר 1412. לאחר בחירתו של סיף אל-דין אל-מואייד תאתאר(אנ') לסולטנות הודח אל-מסתעין מכס הח'ליפות והסולטנות גם יחד. הוא הוגלה לאלכסנדריה, ונפטר בשנת 1430 כתוצאה ממחלת הדבר. Dr Hawting G. (2007). Muslims, Mongols and Crusaders. Routledge. p.197. ISBN 978-0415450966 ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.