laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסאמה אסעידי

אוסאמה אסעידי (בערבית: أسامة السعيدي; נולד ב-15 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעמדות הקשר והחלוץ. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אסעידי ערך את הופעת הבכורה שלו בהירנביין, אחרי שנכנס בדקה ה-71 בהפסד של קבוצתו לחרונינגן בתוצאה 1-0. הוא גם כבש את שער הבכורה שלו בהירנביין בסיבוב השני בגביע ההולנדי בניצחון 7-0 על פוטן. לאחר מכן, ישב על הספסל 3 משחקים ורק אז קיבל את מקומו הראשון בהרכב. שער הליגה הראשון של אסעידי הובקע נגד הראקלס אלמלו, בו שיחק 90 דקות. אסעידי סיים את אותה עונה עם 14 הופעות, ובמשחק האחרון לעונה זאת הורחק בכרטיס אדום, רק לאחר 9 דקות. ב-17 באוגוסט 2012 חתם אסעידי בליברפול תמורת 2.6 מיליון ליש"ט תחת המאמן ברנדון רודג'רס. ב-27 באוגוסט 2014 הושאל לסטוק סיטי למשך כל העונה. אסעידי היה זכאי לשחק גם בנבחרת הולנד וגם בנבחרת מרוקו. בפברואר 2011 זומן לראשונה לנבחרת מרוקו על ידי המאמן אריק גרטס למשחק הידידות של נבחרת מרוקו נגד נבחרת ניז'ר. עם זאת, מאחר שזה היה משחק ידידות, אסעידי היה זכאי עדיין לשחק בנבחרת הולנד. ב-14 בפברואר 2011 הודיע על בחירתו לשחק בנבחרת מרוקו. הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת הייתה נגד נבחרת אלג'יריה, במסגרת גביע אפריקה לאומות. הוא נכנס כמחליף בדקה ה-89. ב-4 ביוני 2011 שיחקה שוב נבחרת מרוקו נגד נבחרת אלג'יריה, שם כבש אסעידי את שער הבכורה שלו בנבחרת הלאומית. מדיה וקבצים בנושא אוסאמה אסעידי בוויקישיתוף אוסאמה אסעידי, באתר Transfermarkt אוסאמה אסעידי, באתר Soccerway אוסאמה אסעידי, באתר BDFutbol אוסאמה אסעידי, באתר WorldFootball.net אוסאמה אסעידי, באתר National Football Teams אוסאמה אסעידי, באתר FootballDatabase.eu
דאנקן מקנוטון

דאנקן אנדרסון מקנוטון (באנגלית: Duncan Anderson McNaughton;‏ 7 בדצמבר 1910 - 15 בינואר 1998) היה אתלט קנדי, אלוף אולימפי בקפיצה לגובה. מקנוטון נולד בקורנוול שבאונטריו וגדל בוונקובר. בבית ספר תיכון הצטיין בכדורסל ובאתלטיקה. הוא בוגר תואר ראשון בגאולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה ותואר שני מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא עבד במכון הגאולוגי של קנדה. במשחקי האימפריה הבריטית הראשונים שנערכו בהמילטון, אונטריו בשנת 1930 סיים מקנוטון במקום רביעי בקפיצה לגובה לאחר שפסל בגלל שהשתמש בטכניקת קפיצה שלא הייתה מותרת באותה העת. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה מקנוטון במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, לפני חברו הקרוב מהאוניברסיטה בוב ואן אוסדל מארצות הברית וסימאון טוריביו מהפיליפינים בתוצאה של 1.97 מטר. שנה לאחר המשחקים, מדליית הזהב של מקנוטון נגנבה ממכוניתו וחברו ואן אוסדל שעבד בתור רופא שיניים יצק עבורו מדליית זהב חדשה לפי מדליית הכסף שבה זכה. חברותם נשמרה עד למותו של ואן אוסדל בשנת 1987. במלחמת העולם השנייה שרת מקנוטון בחיל האוויר המלכותי של קנדה. לאחר המלחמה קיבל תואר דוקטור בגאולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא סייע בחיפושי נפט וגז באמדאוס באסין שבדרום הטריטוריה הצפונית ובאוסטרליה המערבית ובפאלם ואלי שבטריטוריה הצפונית. בשנת 1998 נפטר מקנוטון בביתו שבאוסטין, טקסס. בשנת 1955 נכלל מקנוטון בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. [1](הקישור אינו פעיל) מדיה וקבצים בנושא דאנקן מקנוטון בוויקישיתוף דאנקן מקנוטון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דאנקן מקנוטון, באתר olympedia.org דאנקן מקנוטון, באתר Track and Field (גברים)
אילאו (מחוז)

מחוז אילאו (בטטום: Aileu) הוא מחוז של המדינה מזרח טימור. האוכלוסייה במחוז מונה 37,926 אנשים שחיים על שטח של 729 קמ"ר. בירת המחוז היא העיר אילאו, עיירה הררית קטנה. המחוז שוכן בחלק הצפון מערבי של מזרח טימור, והוא רק אחד מתוך שני מחוזות יבשתיים. מחוז זה ומחוז ארמרה הם היחידים במזרח טימור, שלא חולקים גבול עם מדינה או ים מחוץ למדינתם, כלומר הם כלואים בחלקה הפנימי של המדינה. מכיוון שהמחוז קרוב למחוז דילי שהוא בין המחוזות הראשיים בעיר המחוז נמצא בתנופת פיתוח על ידי ארגונים לא ממשלתיים. המחוז מחולק ל-4 גזרות מרכזיות והן: אילאו (באנגלית: Aileu) לאולארא (באנגלית: Laulara) לקווידוא (באנגלית: Lequidoe) רמיקסיו (באנגלית: Remexio) מדיה וקבצים בנושא מחוז אילאו בוויקישיתוף לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004 http://www.wateraid.org/australia/what_we_do/where_we_work/timorleste/4211.asp Timor-Leste | World Vision International Our Work | Child Poverty, Emergency & Disaster Relief | Plan In Australia
שבח צבי רוזנבלט

הרב שבח צבי רוזנבלט (נולד בשנת תשי"ג, 14 בדצמבר 1952) הוא רב העיר בני ברק מטעם העירייה יחד עם הרב יצחק אייזיק לנדא והרב מסעוד בן שמעון, דיין ופוסק. ראש רשת בתי הוראה בבני ברק, אלעד ומודיעין עילית, רבן של קהילות בבני ברק, בגני איילון (לוד) ובמודיעין עילית, חבר בד"ץ שארית ישראל ודיין בבית דין צדק בני ברק של הרב נסים קרליץ. בעבר עמד בראש גוף הכשרות "קהילות חרדים". נולד בירושלים לאלתר חיים דב רוזנבלט ודינה לבית ריבלין. למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים ולאחר מכן בישיבת בריסק בירושלים. לאחר נישואיו גר בבני ברק ולמד בכולל חזון איש. בשנות ה-90 התמנה למו"צ בבית הדין של הרב נסים קרליץ. בעשור הראשון של המאה ה-21 עבר להתגורר במודיעין עילית והתמנה לרב בית הכנסת שיח יצחק בעיר. בשנת תשס"ה התמנה על ידי הרב חיים קניבסקי והרב נסים קרליץ לעמוד בראש גוף הכשרות "יראים", שבהמשך שונה שמו ל"חרדים". גוף הכשרות בראשותו הצטרף אל "קהילות החרדים" של הרב ישראל פישביין שעוסקת בשחיטה. כעבור זמן התמנה על ידי הרב קרליץ והרב קניבסקי לעמוד בראשות רשת בתי הוראה בבני ברק, מודיעין עילית ואלעד. בשנת 2010 התמנה כרב הפוסק של "מי ברק", תאגיד המים של עיריית בני ברק. בספטמבר 2014, בעקבות המהפך בשליטה בבד"ץ שארית ישראל, צורף כחבר הבד"ץ. בעקבות זאת פרש במרץ 2015 מ"קהילות החרדים". בחשוון תשע"ו הוכתר לרב קהילת "שומרי שבת" באזור רחוב אבן גבירול בבני ברק. בשבט תשע"ט מונה לרב קהילת האברכים בגני איילון שבלוד. באדר ב' תשע"ט (2019), במהלך הלוויית הרב משה יהודא ליב לנדא הכריז ראש עיריית בני ברק, אברהם רובינשטיין: ”על דעת גדולי התורה, אדמו"רים, ראשי הישיבות ורבני העיר, הוחלט כי כל ענייני הדת והכשרות בעיר יתנהלו על ידי הרבנים הגאונים, בנו וממלא מקומו על פי בקשתו - הרב חיים יצחק אייזיק לנדא [...] והרב שבח צבי רוזנבלט [...] בשיתוף פעולה מלא. והאמת והשלום אהבו”. מאז מנהל הרב רוזנבלט עם הרב יצחק אייזיק לנדא את הכשר הרב לנדא. השניים מפרסמים הודעות הנוגעות לענייני הדת והכשרות בעיר תחת בלנק משותף ששניהם מתוארים בו כ'רבני העיר בני ברק'. אשתו, מאשה רחל, בתו של הרב יצחק שינלזון שהיה ממנהלי כולל חזון איש, הייתה מנהלת בית הספר בית יעקב במודיעין עילית. להם אחד עשר ילדים. בין מחותניו: הרב שלמה קניבסקי, ראש ישיבת קריית מלך (בנו של הרב חיים קניבסקי), הרב שריאל רוזנברג והרב יהודה סילמן. מדיה וקבצים בנושא שבח צבי רוזנבלט בוויקישיתוף שיעוריו באתר קול הלשון שיעוריו, באתר בינינו ישראל כהן, ‏המהפך הושלם: הגרש"צ רוזנבלט הצטרף ל'שארית', באתר כיכר השבת, 18 בספטמבר 2014 מקורבו של הגר"ח צורף ל'שארית ישראל', באתר בחדרי חרדים, 18 בספטמבר 2014 הגרש"צ רוזנבלט הוכתר לרב קהילות האברכים ביישוב אחיסמך, 5 בפברואר 2019, באתר JDN ההכתרה במסע הלוויה: אלו הרבנים שמונו על דעת גדולי ישראל, באתר בחדרי חרדים, 31 במרץ 2019 המסמך חושף: 2 רבני בני ברק יחתמו במשותף, באתר בחדרי חרדים, 22 ביולי 2019
גן סופיה

גן סופיה (באוקראינית: Софіївський парк) הוא פארק מעוצב וארבורטום בעיר אומן שבאוקראינה. הפארק נקרא ע"ש הרוזנת סופיה פוטוצקה (1760 - 1822), פולנית ממוצא יווני, על ידי בעלה הרוזן סטניסלב פוטוצקי, שבנה את הפארק לכבודה. הפארק נחשב לאחד מאתרי התיירות הבולטים באוקראינה ומוגדר כאחד מ"שבעת פלאי אוקראינה". מדריך הטיולים לונלי פלנט, מגדיר אותו כ"תשובה המזרח אירופאית לגני טווילרי". הרוזנת סופיה פוטוקה הייתה יפהפייה ממוצא יווני, שנמכרה בצעירותה לשגריר פולין באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן נישאה לג'וזף וויט, אחד ממפקדי הצבא הפולני. בזמן נישואיה לוויט, ניהלה פוטוקה רומנים עם אחיו הנסיכים של מלך צרפת ובמשך שנים הייתה פילגשו של גריגורי פוטיומקין. לאחר הליך גירושין ממושך נישאה בשנת 1798 פוטוקה בשנית, לסטניסלב פוטוצקי, שכבר שנתיים קודם לכן החל לבנות לכבודה את פארק סופיה. הפארק נבנה כאות הוקרה לרוזנת ולמוצאה היווני ועוצב בהשראת יצירות המופת היווניות האיליאדה והאודיסאה. בתחילת המאה ה-19 שימש גן סופיה כמרכז תרבותי ונערכו בו הצגות תיאטרון וקונצרטים. באותה התקופה התגורר רבי נחמן מברסלב בעיר ובילה בפארק לעיתים קרובות ואף עודד את חסידיו לבקר בו. בשנת 1832 הוחרם הפארק ממשפחת פוטוצקי והועבר לשליטת הממשלה הרוסית. עד 1859 נערכו בו שינויים רבים שעיקרם בניית שני מגדלים גותיים בכניסה וחיבור בין רחבת הכניסה של הפארק לרחובות העיר אומן. בשנת 1899 זכה גן סופיה להכרה לאומית, כאשר בעקבות צו מיוחד מהצאר, שונה מיקום "בית הספר הלאומי לגננות" של רוסיה והועבר לגן סופיה. לאחר מהפכת אוקטובר, שונה שמו של גן סופיה ל"שדה הלאומי השלישי" ובשנת 1929, שונה מעמדו לשמורת טבע. במהלך התקופה מזמן המהפכה ועד מלחמת העולם השנייה, התקיימה בגן סופיה פקולטה אוניברסיטאית לחקלאות וליערנות. בזמן מלחמת העולם השנייה נכבש אזור אומן על ידי גרמניה הנאצית. היטלר ומוסוליני ביקרו בגן סופיה בשנת 1941 וייתכן שהיטלר ביקר בו פעם נוספת. כיום הגן הוא אטרקציה תיירותית בולטת באוקראינה ומגיעים אליו כחצי מיליון תיירים בשנה. כמו כן משמשים חלקים מהגן כמעבדות מחקר בנושא יערנות ובוטניקה. אזור הגן מנוצל לצורך פעילות תרבותית ומוזיקלית מקומית וכן משמש כאתר פופולרי לצילומים. על יד הכניסה לפארק מצויות שלוש מסעדות ובסמוך מאוד לשם נמצאים שני בתי מלון בינוניים. בשנים האחרונות מנוצל האתר גם לקיום טקסי חתונה. ליד הכניסה הדרומית לפארק ישנו בית מלון, שבו נמצא מוזיאון קטן המוקדש לתרבות ההלניסטית. חסידי ברסלב, ועולי רגל יהודים אחרים הנוהגים להגיע אל קבר רבי נחמן מברסלב, נוהגים לבקר בגן סופיה בשל אמרתו של רבי נחמן "תבואו לאומן ולא תבואו לגן סופיה?" (שיח שרפי קודש ח"א נ). מדיה וקבצים בנושא גן סופיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גן סופיה מפה של גן סופיה מהאתר "מפות אוקראינה"
רצף הקיו

ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", רצף הקיו (באנגלית: Q Continuum) הוא מישור חוץ-ממדי של קיום המאוכלס בגזע חייזרי, עוצמתי מאוד, שהאינטליגנציה שלו עולה עשרות מונים על כל יצור אחר, הידוע בשם קיו. יחסם לרוב אדיש כלפי ענייניהן של ישויות שאינן Q החיות בממדים המקבילים לשלהם אך הם כן מתעניינים בהתפתחות והתקדמות החיים. הקיו הופיעו במספר פרקים של הסדרות: מסע בין כוכבים: הדור הבא, מסע בין כוכבים: וויאג'ר ומסע בין כוכבים: חלל עמוק 9. ישות אחת מן הקיו מוכר לצוות הוויאג'ר כקווין. במסע בין כוכבים: הדור הבא בפרק "Encounter at Farpoint" קפטן פיקארד וצוות האנטרפרייז נשפטים על מסוכנותם של בני האדם על ידי אחד מן הקיו ונטען כי עליהם להישמד, אך בשל הצלת חייהם של גזעים חייזריים שנחטפו הצוות מוכיח את ערך האנושות. בפרק "Hide and Q", קיו מופיע שוב ומציע לקומנדר רייקר להצטרף לרצף הקיו. קיו חושב כי בני האדם עלולים להתפתח אל מעבר לקיו, והוא רוצה להבין כיצד. רייקר מסרב להצעה והקיו מפסיד בהתערבות עם פיקארד. בשל כך, עליו לעזוב את בני האדם במנוחה לנצח. בפרק "Q Who" קיו מציע לעזור לאנושות לחקור מחוזות לא נודעים ולשמור עליהם מפני איומים. כשפיקארד טוען כי הם יכולים להתמודד עם האיומים בעצמם, קיו שולח את האנטרפרייז למערכת J-25, שם נפגשים בני האדם לראשונה עם הבורג. פיקארד מבקש מקיו להציל את הספינה וזה נעתר ואומר כי אנשים אחרים לא היו מוחלים על כבודם והיו מעדיפים למות מאשר לבקש עזרה. בפרק נרמז כי הבורג מודעים לקיום האנושות ועושים את דרכם כדי להטמיע אותם וקיו מספק אזהרה לבני האדם מפני האיום הכביר של הבורג. באחד הפרקים של "וויאג'ר" קיו משאיר את בנו להשגחה אצל קפטן ג'נווי לשבוע על מנת שתחנך אותו. מספר פעמים קיו מציל את האנושות מפני איומים העלולים למחוק אותם כליל. פעם אחת טוען קיו כי הוא יכול לשנות את המסה של כוכב. הקיו חיים חיי נצח כל עוד הם בוחרים לעשות זאת, למעט במידה שיכולותיהם נשללות מהם על ידי חברי הרצף.
אפרים זורייבין

הרב אפרים ראובן זורייבין (ת"ש, 1940 – ט"ו באייר תש"ע, 29 באפריל 2010) היה ראש ישיבה, ראש כולל, מעורכיה הראשיים של תלמוד בבלי מהדורת שוטנשטיין ועורך סדרת הספרים "משנת רבי אהרן" של רבו הרב אהרן קוטלר. נולד בארצות הברית. למד בישיבת חפץ חיים בולטימור אצל הרב יעקב בוברובסקי ומשנת 1951 בישיבת לייקווד אצל הרב אהרן קוטלר. לימים ערך כמה מספריו "משנת רבי אהרן". בשנות ה-70 עלה לישראל. בשנות ה-80 הקים בשכונת נווה שאנן בחיפה את ישיבת כנסת בית אהרן, על שם הרב קוטלר. כעבור מספר שנים העתיק את משכנה להר נוף ולאחר מכן לקריית היובל בירושלים. לאחר סגירת הישיבה שימש ר"מ בישיבת הנגב בנתיבות. היה עורך ראשי במהדורת שוטנשטיין. בעשור הראשון של המאה ה-21 התגורר בלייקווד ועמד בראש כולל "אהבת תורה וחסד". נפטר בט"ו אייר תש"ע בניו יורק לאחר מחלה, והובא לקבורה בישראל. בשנת 2009 נפטרה בתו ליפשה פלדמן, שהייתה נשואה לרב שלמה, בנו של הרב אהרן פלדמן, מחבר הספר "שערי דעת" על סדר טהרות, ו"שערי חכמה" על סדר קדשים. ליפשה ייסדה וניהלה את מוסדות "משי" לילדי חינוך מיוחד בירושלים. בנו הרב אשר זוריבין לקח על עצמו את עול ניהול מוסדות "משי" לאחר פטירתה. בניו הם אנשי העסקים עקיבא שמחזיק בשליטת חברת היזמות ISA GROUP בע"מ, והלל שמחזיק בשליטת חברת היזמות "הדס קפיטל". ספר עמק אפרים, על מסכתות יבמות וכתובות, ירושלים תשע"ב. ספר עמק אפרים, על מסכת סוטה, ירושלים תשפ"ב. ספר עמק אפרים על המועדים, ירושלים תשע"ו. שיעורים במסכת קידושין, ירושלים תשע"ג. ישיבת אשרי האיש, ספר זיכרון לע"נ הרב אפרים ראובן זורייבין, ט"ו באייר תשע"א, באתר היברובוקס אפרים ראובן זורייבין (1940-2010), דף שער בספרייה הלאומית יוסי כץ, הגאון רבי אפרים זוריבין זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 29 באפריל 2010
לאון (ספרד)

לאון (בספרדית: León, בלאונית: Llión) היא עיר ומוניקיפיום בספרד, בצפון-מערבו של חצי האי האיברי, בירת המחוז לאון שבקהילה האוטונומית של קסטיליה ולאון. בשנת 2011 אוכלוסייתה מנתה 132,744 תושבים ושטח העיר הוא 39,03 קמ"ר. אוכלוסיית האזור המטרופוליטני מגיעה ל-204,212 תושבים ושטחו, הכולל 10 מוניקיפיומים, הוא 708,1 קמ"ר. העיר לאון הייתה בעבר בירת ממלכת לאון, אחת הישויות המדיניות שעמדו ביסוד המדינה הספרדית. בהתחלתה מחנה רומי – של הלגיון השישי "ויקטריקס" (בסביבות 29 לפנה"ס) ואחר כך של הלגיון השביעי "גמינה" – שם העיר בא מן המילה הלטינית "לגיו" שמשמעותה לגיון. אחרי דלדול אוכלוסיית היישוב בימי הפלישה הערבית-ברברית בהנהגת בית אומאיה, העיר השתקמה כחלק מממלכת אסטוריאס. היא ידעה ימי תהילה כבירת ממלכת לאון, שהשתתפה במלחמת הרקונקיסטה נגד המורים. בשנת 1188 העיר ארחה פרלמנט ראשון בתולדות אירופה ("קורטס"), שכונס על ידי המלך אלפונסו התשיעי של לאון. כעבור זמן, עדיין בימי הביניים, העיר איבדה מחשיבותה, בין השאר, בעקבות התחזקות האיחוד בין ממלכת לאון לממלכת קסטיליה בשנת 1301. אחרי תקופה ארוכה של קפאון, בהתחלתה המאה ה-19 הייתה לאון אחת הערים הראשונות שקמה נגד הכיבוש של נפוליאון וכעבור זמן מה, השיגה מעמד של בירת מחוז. בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 התפתחה לאון בקצב מהיר, בין היתר, בזכות מיקומה כצומת מסילות ברזל וכמרכז לתעשיית כריית הפחם. לאון נמצאת ב"דרך הצרפתית" שבמסלול עולי הרגל הקתולים אל סנטיאגו דה קומפוסטלה ומשמשת אכסניה לחגיגות דתיות רבות, שהמפורסמות שבהן מתרחשות בחג הפסחא. לאון מהווה יעד של תיירות מקומית ובין-לאומית כשהיא ידועה בקתדרלה הגותית שלה בסגנון צרפתי ובבניינים היסטוריים נוספים כדוגמת הבזיליקה איסידורו הקדוש, בסגנון רומנסקי, ובה פנתאון מלכי לאון, מנזר מרקוס הקדוש, מופת של אמנות הפלטרסקו והרנסאנס הספרדי או קסה דה לוס בוטינס, יצירה מוקדמת של האדריכל הקטלאני אנטוני גאודי. דוגמה לאדריכלות מודרנית הוא בניין המוזיאון לאמנות בת זמננו. בגלל נכסיה האמנותיים וההיסטוריים הוכרה העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. פורטוגל ברגאנסה (אנ'), פורטוגל פורטוגל פורטו, פורטוגל מקסיקו לאון, מקסיקו רוסיה וורונז', רוסיה אירלנד דבלין, אירלנד הרפובליקה העממית של סין שיאנגטאן (אנ'), הרפובליקה העממית של סין ספרד קורדובה, ספרד צרפת שארטר, צרפת מדיה וקבצים בנושא לאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאון (בספרדית) place/Leon-medieval-kingdom-Spain לאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תורת הסיבוכיות

תורת הסיבוכיות היא ענף של מדעי המחשב, שבמסגרתו חוקרים את הסיבוכיות של בעיות; כלומר, נבחנים המשאבים הנחוצים לפתרון בעיה נתונה באמצעות מחשב, ומושווית יעילותם של אלגוריתמים שונים בפתרון בעיה זו. המשאב העיקרי הנבחן הוא זמן הריצה; כלומר, נבחן משך הזמן (האסימפטוטי) הנחוץ לשם ביצוע האלגוריתם. משאב נוסף הוא כמות הזיכרון הנחוץ לשם ביצוע האלגוריתם. ניתן להביא בחשבון משאבים נוספים, כגון כמה מעבדים נחוצים לשם פתרון הבעיה בעיבוד מקבילי. ענף הסיבוכיות החישובית נבדל מענף החישוביות, שבו נבחנת השאלה האם ניתן בכלל לפתור בעיה נתונה, בלא קשר לכמות המשאבים הנחוצה. חלק ניכר מתורת הסיבוכיות עוסק בבעיות הכרעה, שהן בעיות שבהן נדרשת התשובה הקצרה "כן" או "לא". דוגמה: הבעיה האם מספר טבעי נתון הוא מספר ראשוני. העניין בבעיות הכרעה נובע מכך שהטיפול המתמטי בהן הוא פשוט, שכן התשובה לבעיה מוגבלת ל"כן" ו"לא". עם זאת, בעיות שאינן בעיות הכרעה ניתנות להמרה בבעיות הכרעה שקולות. דוגמה לכך היא הבעיה האם יש גורם ראשוני: כאשר נתונים שני מספרים טבעיים, n ו-k, ענה האם ל-n יש גורם ראשוני קטן מ-k. אם אנו מסוגלים לפתור את בעיית ההכרעה הזו באמצעות משאבים בסדר גודל מסוים, אנו יכולים לפתור את הבעיה "פירוק לגורמים", שאינה בעיית הכרעה, באמצעות משאבים מאותו סדר גודל, וזאת על ידי סדרה של שאלות התוחמות את ערכו האפשרי של k. תורת הסיבוכיות מבחינה לעיתים קרובות בין התשובה "כן" לתשובה "לא". דוגמה: הקבוצה NP היא קבוצת הבעיות שבהן התשובה "כן" ניתנת לבדיקה בזמן סביר. הקבוצה Co-NP היא קבוצת הבעיות שבהן התשובה "לא" ניתנת לבדיקה בזמן סביר. הקידומת Co היא קיצורה של המילה complement – משלים. המשלים של בעיה נתונה היא הבעיה שבה כל התשובות "כן" ו"לא" מוחלפות זו בזו. הבעיה "האם ראשוני" והבעיה "האם פריק" (מספר פריק הוא מספר שאינו ראשוני) משלימות זו את זו. האם P=NP? הקבוצה P היא קבוצת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור אותן באמצעות מכונה דטרמיניסטית בזמן פולינומי. הקבוצה NP היא קבוצת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור אותן באמצעות מכונה לא דטרמיניסטית בזמן פולינומי, או לחליפין – לבדוק נכונות של פתרון נתון בזמן פולינומי. השאלה "האם הקבוצה P שווה לקבוצה NP" היא השאלה המרכזית במדעי המחשב. זו שאלה פתוחה, מכון קליי למתמטיקה מציע פרס של מיליון דולר לראשון שיפתור אותה. ניתן יהיה להכריע בשאלה האם P=NP על ידי הכרעת השאלה האם יש ב-P בעיה NP-שלמה. מכונה דטרמיניסטית היא מכונת טיורינג, או, לצורך הפשטות, מחשב רגיל, כזה המבצע את הוראות תוכנית צעד אחר צעד. מכונה לא דטרמיניסטית היא מכונה שבה ניתן לבצע גם הוראת התפצלות, שבה ביצוע התוכנית מתפצל למסלולים מקבילים, ודי שבאחד מהם תתקבל תשובה לבעיית ההכרעה. כל בעיה שניתן לפתור באמצעות מכונה לא דטרמיניסטית ניתן לפתור גם באמצעות מכונה דטרמיניסטית. במבט ראשון נוצר הרושם שמכונה לא דטרמיניסטית מהירה ממכונה דטרמיניסטית, בזכות המסלולים המקבילים שהיא מבצעת. עד כמה משמעותי ההבדל במהירויות של שתי המכונות? זו למעשה השאלה "האם הקבוצה P שווה לקבוצה NP". תשובה חיובית לשאלה זו פירושה שההבדל במהירויות אינו משמעותי. מדיה וקבצים בנושא תורת הסיבוכיות בוויקישיתוף גדי אלכסנדרוביץ', פוסטים בנושא תורת הסיבוכיות, באתר "לא מדויק" מחלקות סיבוכיות חישובית, באתר אנציקלופדיה למתמטיקה (באנגלית) תורת הסיבוכיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מורכבות חישובית, דף שער בספרייה הלאומית תורת הסיבוכיות, באתר MathWorld (באנגלית)
יעקב בלומקין

יעקב גריגורייביץ בלומקין (1898 - 3 בנובמבר 1929). סוציאל רבולוציונר, טרוריסט מהפכני, סוכן גופי המודיעין הסובייטי - הצ'קה והג.פ.או, ומרגל. הוצא להורג בעוון בגידה. נולד למשפחה יהודית. התייתם וילדותו עברה עליו באודסה. שמחה-יענקל בן הירש בלומקין היה תלמידו של מנדלי מוכר ספרים, וזאב ז'בוטינסקי וחבר ב'הגנה העצמית' היהודית באודסה. במערכות הצבאיות, המודיעיניות והביטחוניות הסובייטיות שהתפתחו בימי המהפכה הבולשביקית שירתו לא מעט יהודים בתפקידים מגוונים, מן הדרג הזוטר עד לתפקידים הבכירים ביותר. היהודים היו מרכיב משמעותי בכל עשייה ביטחונית וצבאית ונטלו חלק פעיל בתהליך בניית הכוח הצבאי-אסטרטגי של ברית המועצות. הסובייטים ראו בארץ ישראל מדגרה נוחה לרעיונותיהם המהפכניים, וכקרש קפיצה ליצוא המהפכה להודו תוך מלחמה באינטרסים של הבריטים בהמזרח התיכון וכל זאת בסיועה של האוכלוסייה היהודית המקומית, האוהדת את רעיונות המהפכה, שזה מקרוב עלתה מרוסיה. בדצמבר 1923, בלומקין, שקודם לכן נחשד כרוצחו של השגריר הגרמני במוסקבה, וילהלם מירבאך, ירד מאניה בנמל חיפה, מחופש לחרדי, ובשם הכיסוי, מאיר גורפינקל, ייסד כמרגל תושב את תחנת פלשתינה א"י של המודיעין הסובייטי. לצידו, כסגנו, היה יעקב סרבריאנסקי, מי שלימים נחשב אבי הכוחות המיוחדים הסובייטיים - הספצנאז, והשניים פתחו מכבסה ביפו. כעבור חצי שנה חזר בלומקין למוסקבה ודיווח לממונים עליו שהמצב בארץ ישראל משול לביצה רדודה ללא תנועה. סרבריאנסקי נכנס בנעליו של בלומקין כמנהל התחנה וכעזר כנגדו נשלחה אליו ממוסקבה אשתו, פולינה. בשתי שנות הפעילות של הזוג סרבריאנסקי הם פעלו להקמת תשתית לקבוצות חצי צבאיות שיקדמו את האינטרס הסובייטי באזור. בלומקין שב למזה"ת ב-1928 והשתקע באיסטנבול תחת הכיסוי של סוחר בכתבי יד וספרים עבריים ממוצא פרסי, יעקב סולטנוב. למעשה, בלומקין מילא את תפקיד הממונה על המודיעין הסובייטי במזה"ת. בכיסויו כסוחר יודאיקה מכר בלומקין כתבי יד עבריים שהוחרמו מיהודים כולל ספרים מאוספו של הרבי מלובביץ שהופקדו למשמרת בספריית לנינגרד. חלק מפידיון המסחר העביר בלומקין לידידו טרוצקי שגלה אז בטורקיה ועל מעשהו זה הוצא להורג במוסקבה בעוון בגידה ב-1929. תום שגב, שיעור היסטוריה ק-ג-ב, סניף תל אביב, באתר הארץ, 25 ביוני 2010 דוד מרקיש, המלאך השחור, Isabella Ginor and Gideon Remez, Atomic Bombshell,
קלרה גרונוולד

קלארה גרונוולד (ב[[[גרמנית]]: Clara Grunwald; נולדה ב-11 ביוני 1877 במנשנגלדבך, נרצחה באפריל 1943 באושוויץ) הייתה מחנכת יהודיה גרמנית, המייסדת של שיטת מונטסורי בגרמניה. קלארה הייתה הבכורה מבין הילדים של הסוחר היהודי ברנהרד גרונוולד ורוזלי לבית אברלה. אחרי נדודים באזור נהר הריין התיישבה המשפחה בשנת 1883 בשנברג, שהיה אז פרבר של ברלין. היא למדה חינוך והחלה ללמד בשנת 1896 בבתי ספר שונים בברלין. בשנת 1913 נחשפה קלרה לשיטת החינוך של מריה מונטסורי, עברה הכשרה בתחום ופתחה בתי ילדים בשיטת מונטסורי, לימדה את השיטה וייסדה את ארגון הגג של שיטת מונטסורי בגרמניה והייתה יושבת הראש שלו. גם אחותה אמי ברגמן פתחה בית ילדים בשיטת מונטסורי בפרנקורט, וקלארה תמכה בה. בשנת 1926 התגלע עימות בין מריה מונטסורי לבין קלארה גרונוולד, ודרכי השתיים נפרדו. בשנת 1933 אסרו הנאצים על כל פעילות בשיטת מונטסורי, וקלארה פוטרה מכל המשרות בגלל היותה יהודייה. בכל שנות השלטון הנאצי עסקה קלארה בעיקר בעזרה ליהודים להגר מגרמניה, גם אחרי שההגירה נאסרה אחרי תחילת מלחמת העולם השנייה. היא עצמה סירבה לכל הפצרה לעזוב את גרמניה. באוקטובר 1941 היא עברה לגור בחוות ההכשרה נויאנדורף, שניהל ידידה מרטין גרזון מחוץ לברלין. שם החלו בשנת 1942 המשלוחים לאושוויץ. היא עזבה את החווה עם המשלוח האחרון באפריל 1943 וכנראה נרצחה מיד עם הגעתה לאושוויץ. בערים ברלין ומנשנגלדבך יש רחובות על שמה. כמה מוסדות בשיטת מונטסורי נושאים את שמה בגרמניה, וגם כמה בתי ספר אחרים. אסתר גיארון: ילקוט מורשת, י"ט, יוני 1975 – "מכתבי קלרה גרונוולד, 1941–1943", ע' 11– 32. אלקין, רבקה: הלמות הלב – המשכיות ותמורה בפעולות הסעד והרווחה של יהודי גרמניה תחת השלטון הנאצי 1933 – 1945. ירושלים: יד ושם ומכון ליאו בק. תשס"ד כוכבי נהב, רוני: הבן שלא הכיר את אימו, סיפור ילדותו ונעוריו של חיים גיארון. זלינגר, אליהו קוטי: למרות הכל..., תנועות הנוער החלוציות בגרמניה בשנים 1933-1943. יד יערי, מכון ליאו בק. אוקטובר 1998. אלגזי, יוסף: המסע האחרון של מרטי גרזון. מוסף הארץ, 1996. מדיה וקבצים בנושא קלרה גרונוולד בוויקישיתוף ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קלרה גרונוולד".
עסקה מגונה

עסקה מגונה (באנגלית: Arbitrage) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 2012 בבימויו של ניקולס ג'רקי ובכיכובם של ריצ'רד גיר וסוזן סרנדון. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ב-21 בינואר 2012, ויצא לאקרנים ב-14 בספטמבר 2012. הסרט מתאר את סיפורו של איל ההון רוברט מילר (ריצ'רד גיר) שהחברה בבעלותו מסתבכת כלכלית בעקבות עסקה כושלת ברוסיה. הוא מזייף את דוחות החברה ומנסה למכור אותה לפני שהתרמית תתגלה. במקביל הוא מעורב בתאונת דרכים במהלכה נהרגת באשמתו המאהבת שלו (לטיסיה קסטה). לאחר התאונה הוא נמלט מהזירה בעזרת בן חסותו ג'ימי גרנט. הבלש שחוקר את הפרשה (טים רות') מנסה להפליל את גרנט באמצעות זיוף צילום לוחית הרישוי של המכונית, ודרכו להגיע למילר, אך מילר מצליח להוכיח את הזיוף ואף להשלים את עסקת מכירת החברה, תוך שהוא משלם מחיר אישי ומשפחתי כבד. אתר האינטרנט הרשמי של עסקה מגונה "עסקה מגונה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עסקה מגונה", באתר נטפליקס "עסקה מגונה", באתר AllMovie (באנגלית) "עסקה מגונה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עסקה מגונה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עסקה מגונה", באתר Metacritic (באנגלית) "עסקה מגונה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט‏, "עסקה מגונה": ריצ'רד גיר מציע עסקה משתלמת, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2012 שמוליק דובדבני, "עסקה מגונה": בין חזיר לריצ'רד גיר, באתר ynet, 24 בספטמבר 2012