laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין

פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Luise Charlotte, Prinzessin von Mecklenburg-Schwerin; ‏13 ביוני 1778 - 29 בנובמבר 1819), היה נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין פרידריך לודוויג נולד ב-13 ביוני 1778 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ולואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. פרידריך לודוויג חונך בצעירותו על ידי מורים שונים, ולמד בעיקר מתמטיקה וצרפתית. בשנת 1792 החל פרידריך לודוויג את לימודיו באוניברסיטת רוסטוק, ובשנת 1795 יצא לטיול ארוך במרכז גרמניה. בשנת 1797 הצטרף פרידיך לודוויג לצבא הפרוסי בדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים "פון פרסנטין". בשנת 1806 נכבשה דוכסות מקלנבורג-שוורין על ידי הכוחות הצרפתים ובני המשפחה ברחו לאלטונה, ורק בשנת 1807 לאחר הצטרפות הדוכסות לקונפדרציה של הריין חזרו בני המשפחה לדוכסות. בשנת 1814 השתתף פרידריך לודוויג בקונגרס וינה, שבמהלכו קיבל אביו את התואר דוכס גדול. ב-29 בנובמבר 1819 מת פרידריך לודוויג, ומשום כך לאחר מות אביו בשנת 1837, עלה בנו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין לשלטון במקומו. בשנת 1799 התחתן פרידריך לודוויג עם ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו שני ילדים: פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1800–1842) מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1803–1862), התחתנה עם גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג בשנת 1810 התחתן פרידריך לודוויג עם קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 3 ילדים: אלברט ממקלנבורג-שוורין (1812–1834) הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1814–1858), התחתנה עם פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן מגנוס ממקלנבורג-שוורין (1815–1816) בשנת 1816 התחתן פרידריך לודוויג עם אוגוסטה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אך לא נולדו לו ילדים ממנה. מדיה וקבצים בנושא פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (Елена Павловна, ‏24 בדצמבר 1784 - 24 בספטמבר 1803) הייתה בתו של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין. ילנה פבלובנה נולדה ב-24 בדצמבר 1784 בסנט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. בעקבות יופייה הרב ניתן לה השם ילנה, על שם הלנה מטרויה. ילנה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. ילנה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות. ב-23 באוקטובר 1799 התחתנה ילנה עם פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, ועברה לגור עם בעלה בשוורין. בשנת 1801 מתה אחותה האהובה של ילנה - אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, וכעבור כמה ימים נרצח אביה פאבל הראשון, קיסר רוסיה. בספטמבר 1803 חלתה ילנה אנושות, וב-24 בספטמבר מתה בלודוויגסלוסט. בשנת 1799 התחתנה ילנה פבלובנה עם פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, ממנו היו לה שני ילדים: פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1800–1842) מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1803–1862), התחתנה עם גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג מדיה וקבצים בנושא ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה בוויקישיתוף ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בן שאן

 בן שאן (אנגלית: Ben Shahn;‏ 12 בספטמבר 1898 – 14 במרץ 1969), היה אמן, צייר, וצלם יהודי-אמריקאי, יליד ליטא. ידוע בשל יצירותיו בסגנון הריאליזם החברתי ובשל עמדותיו הפוליטיות השמאלניות. שאן נולד בשם בנימין שאן בעיר קובנה (כיום בליטא) תחת שלטון האימפריה הרוסית למשפחה יהודית. אביו יהושע השיל נאשם בשנת 1902 בפעילות מהפכנית ונשלח לגלות בסיביר. אימו גיטל (ליברמן) שאן, עברה עם שאן ושני אחיו הצעירים לאוקמרגה באוקראינה. בשנת 1906 המשפחה היגרה לארצות הברית שם התאחדה לאחר שהאב הצליח להימלט מסיביר. הם התמקמו בשכונה ויליאמסבורג בברוקלין, ניו יורק, שם נולדו להורים עוד שני ילדים. בניו יורק החל שאן את דרכו כאמן, ראשית התמחה בליטוגרפיה ועיצוב גרפי, תחומים אשר היוו בסיס ליצירות אשר שילבו תמונות ותמליל. כמקובל בין ציירי ריאליזם חברתי, המדיום העיקרי בו יצר היה טמפרה. בניו יורק הוא השתייך לחוג של אמנים שכלל בין השאר את אלכסנדר ארכיפנקו, ז'אק ליפשיץ, חיים גרוס, דה-הירש מרגוליס, מיטשל פילדס ורפאל סויאר. גישתו של בן שאן לאמנות התבססה על התפיסה הריאליסטית-חברתית, ועל בחינה של סטטוס-קוו חברתי. נושאי עבודותיו העיקריים היו החיים העירוניים המודרניים, עבודה מאורגנת, הגירה וצדק חברתי, אותם תיאר באופן רחום ואנושי. גישתו החברתית באה לידי ביטוי לא רק בנושאי העבודות אלא גם בנטייתו ליחסים אינטימיים והדדיים שבין האמן והקהל, וביקורת כלפי יומרות אמנותיות אשר מנותקות מהציבור. ברתולומיאו וונצטי וניקולה סאקו, השומרים שלהם,1932, אוסף מיס פטרישיה היילי אוניברסיטת ייל ייסורי סאקו וונצטי, 1931-3, מוזאון וויטני ללא כותרת (רחוב יוסטון, מגרש משחקים, ניו יורק), 1932, Fogg Art Museum מצעד הנשים הנוצריות של תנועת המתינות, 1933-4, מוזיאון העיר ניו יורק. Jersey Homesteads Mural, 1937-38, המרכז הקהילתי של הדיור הפדרלי פיתוח, רוזוולט, ניו ג' רזי Still Music, 1938, אוסף פיליפס (אורכב 03.06.2017 בארכיון Wayback Machine), וושינגטון די.סי כדוריד, 1939, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק "משמעות הביטחון החברתי", ציור קיר, הבניין הפדרלי של ווילבור ג'וסף כהן, 1940-2, וושינגטון די. סי לתעסוקה מלאה אחרי המלחמה, הרשם, הצבע, 1944, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק אלגוריה, 1948,אוסף ביל בומר, The Modern גיל של חרדה, 1953, The Joseph H. Hirschhorn Foundation, Inc מדיה וקבצים בנושא בן שאן בוויקישיתוף בן שאן, ברשת החברתית פייסבוק בן שאן, ברשת החברתית Goodreads בן שאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בן שאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בנימין שאן (1898-1969), דף שער בספרייה הלאומית עבודותיו של בן שאן באתר המוזיאון לאמנות עכשוויות, ניו יורק Art as Activism: The Compelling Paintings of Ben Shahn, על יצירתו של בן שאן באתר Youtube
פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין

פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Friedrich II, Herzog zu Mecklenburg-Schwerin; נולד ב-9 בנובמבר 1717 - מת ב-21 באפריל 1785), היה דוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1756–1785. פרידריך נולד ב-9 בנובמבר 1717 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לכריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין ולגוסטבה קרולינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב. בצעירותו היה לדודתו אוגוסטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין השפעה גדולה עליו, והיא תרמה רבות להתפתחותו האינטלקטואלית והרוחנית. בשנת 1756 מת אביו כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ופרידריך עלה לשלטון במקומו, וזמן קצר לאחר מכן היה מעורב במלחמת שבע השנים. פרידריך שיפר את מערכת החינוך, קידם את ייצור הטקסטיל וביטל את העינויים. בשנת 1764 העתיק פרידריך את מקום מגוריו משוורין לארמון לודוויגסלוסט, ובשנת 1765 הורה על בניית הכנסייה הקיסרית בעיר (שהושלמה בשנת 1770). באפריל 1772 קיבל את עצת מורו לשפות אולוף גרהרד טיכסן והוציא צו שהורה לבטל את מנהג היהודים שלא להלין את המתים לפני הקבורה, מחשש שמנהג זה מביא לקבורת אנשים בעודם חיים. בצו נאסר על יהודי מקלנבורג-שוורין לקבור את מתיהם לפני שעברו שלושה ימים משעת המוות. ההוראה עוררה פולמוס בקהילות היהודיות באירופה, ובין השאר פעלו בנושא גם יעקב עמדין ומשה מנדלסון. בין השנים 1772–1776, הרחיב פרידריך את ארמון לודוויגסלוסט. ב-21 באפריל 1785 מת פרידריך, ומכיוון שלא היו לו ילדים, עלה לשלטון במקומו אחיינו פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין. פרידריך התחתן ב-2 במרץ 1746 עם לואיזה פרדריקה, דוכסית וירטמברג, שהייתה בתו של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של וירטמברג. לזוג נולדו 4 ילדים, אך כולם מתו בצעירותם. מדיה וקבצים בנושא פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף ראו מ' סמט, "הלנת המת", בתוך אסופות ג (ירושלים, ה'תשמ"ט), עמודים 413–465.
מרינה חינסטה

מרינה חינסטה אי קולומה (29 בינואר 1919 – 6 בינואר 2014) הייתה לוחמת במלחמת האזרחים הספרדית, וחברה באיחוד הנוער הסוציאליסטי. היא התפרסמה בשל תמונה שצולמה על ידי חואן גוסמן על הגג של מלון קולון בברצלונה ביולי 1936, בזמן ההתקוממות הצבאית בעיר. הצילום הפך לאחד הדימויים האיקוניים של מלחמת האזרחים הספרדית. חינסטה נולדה בטולוז, שבצרפת, ב-29 בינואר 1919, למשפחה ספרדית שהיגרה לשם לצורך עבודה. משפחתה הייתה חלק מתנועות השמאל של מעמד הפועלים. שני הוריה היו חייטים: אמה - אמפרו קולומה צ'למטה, מוולנסיה, ואביה - ברונו ז'ינסטה מנובנס, ממנרסה. היא עברה לברצלונה עם הוריה בגיל 11. מאוחר יותר, חינסטה הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה. כשפרצה המלחמה, היא עבדה כעיתונאית וכמתורגמנית של מיכאיל קוצוב, כתב העיתון פרבדה. במהלך המלחמה, חינסטה נפצעה, ופונתה לבית חולים במונפלייה. מכיוון שצרפת הייתה תחת כיבוש הנאצים, היא ברחה לרפובליקה הדומיניקנית. בשנת 1946 היא נאלצה לעזוב את המדינה בגלל הרדיפות של הדיקטטור רפאל טרוחיו. ב-1952 חינסטה נישאה לדיפלומט בלגי וחזרה לברצלונה. היא עברה לפריז בתחילת שנות ה-70,[דרושה הבהרה] ונשארה שם עוד מותה בגיל 94 בינואר 2014. התמונה המפורסמת צולמה ב-21 ביולי 1936. בצילום, נערה בת 17 עם הרובה על גג בית המלון Hotel Colón. מכיוון שעבדה כעיתונאית, זו בעצם הייתה הפעם היחידה שחינסטה נשאה נשק. התמונה הופיעה על עטיפת הספר Las Trece Rosas‏ (13 השושנים) מאת קרלוס פונסקה, שסיפר על לכידתן והוצאתן להורג של 13 נשים צעירות על ידי כוחותיו של פרנקו במהלך מסע הטיהור שערך ואשר נקרא “saca de agosto” - איסוף אוגוסט. המלון נהרס לאחר המלחמה, ובמקומו הוקם הבניין שבו שוכן הבנק Banco Español de Credito. עד כמה שהתמונה נהייתה מפורסמת, האישה שמופיעה בה לא ידעה על קיומה עד שנות חייה המאוחרות, וגם הציבור לא ידע מי בתמונה. לעיתים קרובות התמונה מתויגת בשוגג כתמונתה של לוחמת המהפכה הספרדית לוסיה סאנצ'ס סאורניל. היה זה רק בשנת 2006 שחוקרת בסוכנות חדשות זיהתה אותה בתמונה כשבחנה ארכיב היסטורי של המלחמה וראתה שזו אותה אישה שמופיעה בתמונה נוספת שהייתה זמינה הודות להיכללותה בספר הזכרונות של מיכאיל קוצוב. כשמצאו את חינסטה והראו לה את התמונה, היא אמרה, "התמונה אכן מייצגת את הרגשתנו באותו רגע. הגיע זמנו של הסוציאליזם, ואורחי המלון עזבו. היינו באופוריה." "Muere en París Marina Ginestà, la miliciana que fue un icono de la Guerra Civil" (בספרדית). Radio y Televisión Española. 6 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Muere Marina Ginestà, la sonrisa que plantó cara al fascismo" (בספרדית). Público. 6 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "HOTEL COLON (II) Plaça Catalunya (1918-1941)" (בקטלאנית). Barcelofilia: Inventari de la Barcelona desapareguda. 16 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Marina Ginestà - obituary, The Telegraph, 8 January 2014 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרינה חינסטה".
כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין

כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Christian Ludwig II, Herzog zu Mecklenburg-Schwerin; נולד ב-15 במאי 1683 - מת ב-30 במאי 1756), היה דוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1747–1756. כריסטיאן לודוויג נולד ב-15 במאי 1683 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטאדט. בשנת 1688 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב, ובשנת 1692 מת דודו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין. מכיוון שלא היו ילדים לדודו, ירש אותו אחיו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין, ולאחר מותו בשנת 1713 ירש אותו אחיו השני קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין. בשנת 1747 מת אחיו קרל לאופולד ללא ילדים, וכריסטיאן לודוויג עלה לשלטון במקומו. ב-30 במאי 1756 מת כריסטיאן לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין. כריסטיאן לודוויג התחתן בשנת 1714 עם בת דודו גוסטבה קרולינה ממקלנבורג-שטרליץ, בתו של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ממנה נולדו לו ילדים: פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין (1717–1785) אולריקה סופיה (1719–1813) לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין (1725–1778) לואיזה (1730) אמליה (1732–1775) מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בוטן וחמוצניק

בוטן וחמוצניק (באנגלית: Pickle and Peanut) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית ששודרה בערוץ דיסני XD החל מ-2 בספטמבר 2015 עד לתחילת 2018. בישראל, הסדרה עלתה בערוץ דיסני ישראל ב-11 בדצמבר 2016 והסתיימה בראשית 2017. ב-23 ביולי 2016 הסדרה חודשה לעונה שנייה. הסדרה מספרת על בוטן ומלפפון חמוץ שגרים ביחד ועוברים הרפתקאות כחברים הכי טובים. אתר האינטרנט הרשמי של בוטן וחמוצניק (באנגלית) "בוטן וחמוצניק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בוטן וחמוצניק", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "בוטן וחמוצניק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בוטן וחמוצניק", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Announced at #SDCC2016: #PickleandPeanut picked up for a second season. טוויטר עד שידורו בישראל, כל פרק ייכתב בשמו המקורי באנגלית
אבא מרי בן קלונימוס

רבי אַבָּא מָרִי בֶּן קָלוֹנִימוּס היה מדקדק עברי בימי הביניים, חי כנראה בראשית המאה ה-14. תלמידו הקדיש לו את ספר דקדוק אותיות השימוש "לקח טוב", בשמו המלא: מדרש לקח טוב: "עניין המלות המשמשות בכל המקרא", שבסופו שיר ארוך הפותח במילים "ארוגות למלכים הרקמות" על כללי הדקדוק והמליצה העבריים. לפי קולופון הספר, כתיבתו הושלמה בשנת ה'קי"ד (1354). הספר עודנו בכתב־יד (כת"י פארמה 3282. מס. 791 בקטלוג דה רוסי), וצילומו מצוי במכון לתצלומי כתבי יד עבריים שבאוניברסיטה העברית בירושלים. בעבר יוחס החיבור לאבא מרי בן קלונימוס עצמו. שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אבא מרי ב"ר קלונימוס", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 4, באתר היברובוקס הרב נפתלי יעקב הכהן, "הר"ר אבא מרי ב"ר קלונימוס ז"ל", אוצר הגדולים אלופי יעקב, חיפה, תשכ"ז–תש"ל, חלק ב, באתר היברובוקס כתב היד כתב היד בקטלוג הספרייה הלאומית עותק דיגיטלי של כתב היד לעיון ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אבא מרי בן קלונימוס".
אתרי אולימפיאדת טוקיו (2020)

אתרי אולימפיאדת טוקיו (2020) 23 הרבעים של טוקיו מטרופולין טוקיו מדיה וקבצים בנושא אתרי אולימפיאדת טוקיו בוויקישיתוף
קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין

קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Karl Leopold, Herzog zu Mecklenburg-Schwerin; נולד ב-26 בנובמבר 1678 - מת ב-28 בנובמבר 1747), היה דוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1713–1747. קרל לאופולד נולד ב-26 בנובמבר 1678 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטדט. קרל לאופולד לחם בצבא השוודי במערכותיו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה, שאותו מאוד העריץ, והיה עבורו מודל לחיקוי. בשנת 1688 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב, ובשנת 1692 מת דודו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין. מכיוון שלא היו ילדים לדודו, ירש אותו אחיו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. בשנת 1713 מת אחיו פרידריך וילהלם, וקרל לאופולד עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון חיזק קרל לאופולד את שליטתו בדוכסות, והחל לשקם אותה מתלאות מלחמת שלושים השנים ומלחמת הצפון הגדולה. בשל שאיפותיו הגדולות הסתכסך קרל לאופולד עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והלה הטיל על גאורג לודוויג, הנסיך הבוחר מהנובר לפקח על האינטרסים של הקיסרות בדוכסות. בשנת 1719 שילם קרל לאופולד את חובותיו לקרל השישי, ולאחר תקופה ארוכה של דיונים שניהל אחיו כריסטיאן לודוויג, יושב הסכסוך לבסוף בשנת 1728. ב-28 בנובמבר 1747 מת קרל לאופולד ללא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין. בשנת 1709 התחתן קרל לאופולד עם סופיה הדוויג מנסאו-דיאץ, בתם של היינריך קזימיר השני, נסיך נסאו-דיאץ והנרייטה אמליה מאנהלט-דסאו, אך התגרש ממנה כעבור שנה ללא ילדים. בשנת 1710 התחתן קרל לאופולד עם כריסטינה מלפל, בתם של ניקולאס פרידריך פון לפל ולבקה פון פלסן, אך גם ממנה התגרש ממנה כעבור שנה וחצי. בשנת 1716 התחתן קרל לאופולד עם יקטרינה איוואנובה מרוסיה, בתם של איוואן החמישי, הצאר של רוסיה ופראסקוביה סאלטיקובה, ממנה נולדה לו בת אחת: קתרינה כריסטינה, נסיכת מקלנבורג-שוורין, התחתנה עם אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג מדיה וקבצים בנושא קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
לקח טוב

האם התכוונתם ל... מדרש לקח טוב – ביאור על חמשת חומשי תורה ועל חמש מגילות שחובר בידי ר' טוביה בן אליעזר ספרים בשם זה לקח טוב - ספרו של רבי משה נג'ארה (קושטא של"א) לקח טוב - פירושו של רבי יום-טוב צהלון למגילת אסתר (צפת של"ז) לקח טוב - ספרו של רבי יוסף ענגיל בעניינים שונים (ורשה תרנ"ג) ילקוט לקח טוב – ספרו של הרב יעקב ישראל בייפוס, דרשות מוסריות על פרשיות השבוע ונושאים שונים
אפריורי

אַפְּרִיּוֹרִי (מלטינית: a priori, "מן הקודם" או "לפני הניסיון") הוא מונח בפילוסופיה ובלוגיקה. המונח א־פריורי בא לתאר טיעון שמתחיל מהסיבות אל המסקנות. כלומר, טיעון שנבנה מהידע האנושי ומכללי הסקה לוגיים לכדי מסקנה בלי צורך לבסס אותה מסקנה בחקר המציאות. במילים אחרות, המונח מתייחס לתפיסות שאינן תלויות בחוויות־החושים, בהתבוננות או בניסיון אנושי. לעומתו, טיעון אפוסטריורי (תרגומו, מתוך מה שבא אחר־כך) מתאר טיעון הנבנה מהחוויה האנושית כלומר, מן הסיבות הנראות לעין, האמפיריות, אל המסקנות הלא־ידועות. למשל הטענה: "בן-גוריון היה ראש ממשלתהּ הראשון של ישראל" היא טענה אפוסטריורית מאחר שהיא מתארת עובדה שניתן לדעתהּ רק לאחר עיון וחקירה במציאות. ידע אפריורי נחשב לטענה במובן זה שהוא נרכש לפני ניסיון כלשהו. דוגמה למשפטים אפריוריים הם משפטים המובנים מעצמם כגון "שני גדלים השווים לגודל שלישי שווים ביניהם", או הוכחות מתמטיות שאינן נזקקות לניסיון, חקירה ותיעוד אלא מוכרחות מתוך עצמן (למשל טענה כי "אם לוי אשכול היה ראש הממשלה השלישי של ישראל אזי היו שני ראשי ממשלה לפניו" היא טענה אפריורית, הרי מסקנתה מוכחת גם בלי עיון במציאות אם אכן היו שני ראשי ממשלה שכיהנו לפני לוי אשכול). פילוסופים רבים סבורים שלא תיתכן ידיעה אפריורית, בעיקר בתחום השאלות התאולוגיות. על פי הפוזיטיביזם הלוגי, הצהרות שתהיינה נכונות א־פריורית תהיינה תמיד טאוטולוגיות. עמנואל קאנט טען כי ידע אפריורי קיים בצורת התנאים הנחוצים להתנסות כלשהי, כגון המושגים סיבתיות, חלל וזמן. הניסיונות להגדיר בבהירות או להסביר ידיעה א־פריורית מהי מהווים חלק מזרם מרכזי בתורת ההכרה (אפיסטמולוגיה). לאור העובדה שההגדרות והשימושים של המונח עוותו לאורך השנים ועל כן משתנים על פני תחומי־דעת שונים, יהיה זה קשה לספק הגדרה אוניברסלית בעבורו. לעיתים, כלכלנים עושים שימוש במונח א-פריורי כדי לתאר צעד בטיעון שאמיתותו יכולה להתקבל כמוכיחה את עצמה. למשל, עמנואל קאנט קרא למרחב הפיזי (המרחב שבו אנו חיים) גאומטריה אבסולוטית (מוחלטת). הוא טען שהיא הגאומטריה היחידה הא־פריורית. על פי תורת היחסות אנו חיים במרחב-זמן, מרחב לא אוקלידי ולא גאומטריה אבסולוטית. שימוש במושג נעשה גם בתחום הפוליטי והאידאולוגי כאשר משתמשים בו כדי לתאר נקודת מוצא, דבר שאין לערער עליו ועמדה שלא יכולה להשתנות במשא ומתן. למשל יצחק שמיר ביחסו לארץ ישראל אמר כי "אין לחלק אותה לחלקים, זהו עקרון אפריורי, מחוץ לכול ויכוח".[דרושה הבהרה] אפוסטריורי מדיה וקבצים בנושא אפריורי בוויקישיתוף אפריורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשימת קכל

רשימת קכל (בגרמנית: Köchel-Verzeichnis) היא קטלוג כרונולוגי שלם ליצירות מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט. הרשימה נקראת על שמו של מחברה המקורי לודוויג פון קכל. סימן הקיצור המציין את הרשימה הוא K או KV (ראשי התיבות של שמה הגרמני של הרשימה). כדי לציין את מספרה של יצירה מסוימת מציגים אותה כך: סימפוניה מס' 40 בסול מינור (K.550), סימפוניה זו, לספירתו של קכל, היא היצירה ה-550 אותה חיבר מוצרט. בעברית נפוץ השימוש באות ק' כסימן היכר למספר סידורי ברשימה. בשנים שלאחר פטירתו של מוצרט נעשו מספר ניסיונות ליצירת קטלוג מלא של עבודותיו. לודוויג פון קכל היה הראשון שהצליח במלאכה בשנת 1862 כשפרסם את ספרו עב הכרס (551 עמודים): "הקטלוג הכרונולוגי-נושאי השלם ליצירתו של וולפגנג אמאדה מוצרט" (Chronologisch-thematisches Verzeichnis sämtlicher Tonwerke Wolfgang Amadé Mozarts). במסגרת הקטלוג כלל קכל את התיבות הפותחות של כל אחת מהיצירות המופיעות בו. חרף נסיונותיו של קכל לארגן את הרשימה בצורה כרונולוגית, הוא היה צריך לנחש את תאריכי חיבורן של מרבית היצירות שנכתבו לפני שנת 1784. לאחר פרסום ספרו של קכל, יצירות רבות המיוחסות למוצרט נתגלו לראשונה, נזקפו לזכותו של המלחין ואפילו תוארכו מחדש. גילויים ושינויים אלה גרמו לסדרת חידושים של הרשימה (8 במספר) לאורך השנים. התיקונים העיקריים לרשימה בוצעו בגרסאות השלישית (פורסמה על ידי אלפרד איינשטיין בשנת 1937) והשישית (פורסמה בשנת 1964). בשנת-2024 התגלתה בספרייה בלייפציג שבגרמניה יצירה לא מוכרת שהלחין מוצרט כשהיה כפי הנראה בתחילת גיל הנעורים שלו. היצירה נכתבה כנראה בשנות ה-60 של המאה ה-18 לשלישיית מיתרים ואורכה כ-12 דקות. רשימת קכל מאפשרת לדעת בקלות יחסית את השנה בו נכתבה כל יצירה לפי מספרה הקטלוגי. כדי לחשב את גילו של מוצרט בעת כתיבת היצירה יש לחלק את מספרה העיבודי ב-25 ולהוסיף 10 (נכון לגבי היצירות מספרור 100 ומעלה), וכדי לגלות בקרוב טוב את שנת כתיבת היצירה יש להוסיף 1756 לתוצאה המתקבלת. כדי לשמר בצורה מיטבית את הספרורים המקוריים של קכל, הוספו בגרסאות המאוחרות אותיות לצד המספרים. ברשימה המצורפת מובאות גרסתו המקורית של קכל (K1) אל מול הגרסה השישית משנת 1964 (K6) בעמודת גרסאות ההדפסה זמינים הקבצים המציגים גרסאות הדפסה של היצירות המדוברות. O משמעו פתיחה (Overture); P מסמל שזוהי פרטיטורה מלאה, של כל הכלים יחדיו; S מסמל שזהו קובץ המכיל דף לכל כלי במקום כולם מסודרים יחדיו; המספרים מסמלים את החלקים של היצירות. Free Scores.com imslp.org Mfiles Mutopia Project מדיה וקבצים בנושא רשימת קכל בוויקישיתוף הארץ, יצירה לא מוכרת של מוצרט התגלתה בספרייה בגרמניה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2024 עיצוב 1 עיצוב 2
פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין

פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Friedrich Wilhelm, Herzog zu Mecklenburg-Schwerin; נולד ב-28 במרץ 1675 - מת ב-31 ביולי 1713), היה דוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1692–1713. פרידריך וילהלם נולד ב-28 במרץ 1675 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטדט. בשנת 1688 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב, ופרידריך וילהלם מונה לנסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1692 מת דודו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ללא ילדים, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1695 מת גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין פרידריך וילהלם לדודו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ. לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, הגיעו השניים בשנת 1701 להסכם; אדולף פרידריך ייסד את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, ואילו פרידריך וילהלם קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין. על מנת לשקם את הדוכסות מתלאות מלחמת שלושים השנים ומלחמת הצפון הגדולה, העביר פרידריך וילהלם חוק שמטיל מס על האצולה, ובנוסף שחרר את הצמיתים, שמכאן ואילך יכלו לחכור קרקעות, ובכך להוסיף רווח נוסף לקופת המדינה, אך בעקבות כך הסתכסך פרידריך וילהלם עם האצולה. ב-31 ביולי 1713 מת פרידריך וילהלם ללא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין. בשנת 1704 התחתן פרידריך וילהלם עם סופיה שרלוטה מהסן-קאסל, בתם של קרל, רוזן הסן-קאסל ומריה אמליה מקורלנד, אך לא היו להם ילדים. בנוסף היו לפרידריך וילהלם פילגשים רבות, שמהם היו לו לפחות 9 ילדים. מדיה וקבצים בנושא פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מרים רום

מרים רום (נולדה ב-30 בנובמבר 1944) היא יזמת, אשת עסקים, סופרת וחוקרת שואה ישראלית. מרים רום נולדה בכפר לובלה שבסלובקיה להורים שנמלטו מגטו בוכניה שבפולין. כשאמה, לאה לבית הבר, הייתה בשלבי היריון מתקדמים, נתפס אביה, משה ישראל גריובר, על ידי שוטרים סלובקיים והועבר לנאצים, ומאז נעלמו עקבותיו. האם הצטרפה לפרטיזנים, ולקראת הלידה נמצא עבורה מחסה אצל משפחה נוצרית, שם נולדה רום בשם הבדוי, מריה-חדויגה גייבסקה, והוטבלה לנצרות בכנסייה שבכפר. לימים, עמלה למען הכרתה של המשפחה שהסתירה אותה ואת אמה כחסידי אומות העולם. בשנת 1949 עלו רום ואמה ממרסיי שבצרפת לישראל באונייה. לאחר שהייה במעברת "שער העלייה", התיישבו בתל אביב, שם נישאה האם שנית. רום היא בוגרת המחזור הראשון בתיכון עירוני י' (אליאנס) ברמת אביב. רום שרתה בצבא הגנה לישראל בתפקיד צפנית בחיל האוויר. למדה הנדסאות בניין במסגרת הטכניון, והיא בעלת תואר בבלשנות, בספרות צרפתית ובספרות אנגלית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1994, בעת ששהתה בארצות הברית מתוקף תפקידו של בעלה, האלוף גיורא רום, שהיה נספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה, ייסדה את חוג ידידי בית החולים בילינסון שלימים נקרא "המרכז הרפואי רבין". בין השנים 1997–2000 עסקה רום בפיתוח עסקי בתחום האינטרנט והביאה את הבעלים של אנציקלופדיה בריטניקה להשקיע בישראל בחברות הייטק ולמידה מרחוק. בשנת 2000 החלה במחקר מקיף על אודות אביה ומשפחתה שנספו בשואה, מחקר שהניב בשנת 2007 את הרומן הביוגרפי שכתבה "נוצת יען", שאף תורגם לאנגלית ולפולנית. מאז פעילה רום בהנצחתה של הקהילה היהודית באזור קרקוב ובוכניה שבפולין. בשנת 2020 ראה אור ספרה השני, "הילדה מגוטליב 17", תיאור חיי ילדים ונוער, דור שני לשואה, בתל אביב של שנות ה-50 וה-60. הייתה נשואה לאלוף גיורא רום עד לפטירתו ב-11 באוגוסט 2023, ולהם שלושה ילדים ועשרה נכדים. בתה נטע גורביץ' הייתה העורכת הראשית של ידיעות ספרים עד 2015. מדיה וקבצים בנושא מרים רום בוויקישיתוף