laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדבר מזון

מדבר מזון (מאנגלית: Food desert) הוא מונח שמתאר אזור בו ישנה גישה מוגבלת למזון בריא ומזין. המונח המנוגד נקרא נווה מדבר של מזון (Food oasis) - אזור בו נפוצים סופרמרקטים ושאר חנויות לממכר ירקות ופירות. המונח מתייחס לסוג ולאיכות של המזון שזמין לאוכלוסייה, ובנוסף לגודל המרחק לחנויות מזון. מדבריות מזון נפוצות בעיקר באזורים בהם גרה אוכלוסייה מעוטת הכנסה, ורוב התושבים באזורים אלה סובלים מהשמנת יתר. על פי דוח של מחלקת החקלאות של ארצות הברית משנת 2010, 23.5 מיליון אמריקאים חיים באזורים המוגדרים כ"מדבר מזון" - כלומר, שהמרחק עד לסופרמרקט הקרוב לביתם הוא מעל מייל אחד באזורים עירוניים, ויותר מעשרה מייל באזורים חקלאיים. במחקרים שונים מיושמים סוגים רבים של שיטות לפיענוח המונח "מדבר מזון". בין היתר נבדקים נתוני מפקד אוכלוסין עדכניים, קבוצות מיקוד, חנויות מזון, שימושים במזון, מידע גאורגרפי על פי שיטת GIS, ראיונות, שאלונים וסקרים הבודקים כיצד הצרכנים מתייחסים לזמינות האוכל, ועוד. על פי רוב המחקרים, כדי לדעת האם אזור אכן מוגדר כ"מדבר מזון", צריך לדעת מספר מאפיינים בסיסיים: סוג האזור - אורבני, פרברי או כפרי העלויות הכלכליות של אוכל בריא ומזין (ומזון בכלל), עלויות תחבורה והכנסה ממוצעת של תושבי האזור המרחק לסופרמרקט, המכולת, חנות הירקות והפירות הקרובה ביותר מספר הסופרמרקטים, המכולות או חנויות היקרות והפירות המצויות באזור סוג המזון המוצע (משומר או טרי) הערכים התזונתיים של המזון המוצע אנשים אשר חיים באזורים כפריים המוגדרים כ"מדבריות מזון" הם בדרך כלל חסרי תעודת בגרות או GED (אנ'), חווים עלייה ברמות העוני, ובעלי הכנסה ממוצעת נמוכה מהחציון הארצי. בנוסף, אנשים באזורים אלה נוטים להיות יותר מבוגרים, בעיקר בגלל עקב עזיבת צעירים (גילאים 20–29) לערים ולפרוורים. מדינות עם ריבוי של "מדבריות מזון" יהיו בהתאם בעלות רמת הכנסה נמוכה מהממוצע במדינה. זה יוצר מעין "מעגל קסמים" שלילי. אזורים אלה מתקשים "לצאת מהבוץ" ולהתקדם לעבר עליה ברמת החיים. במובנים מסוימים אזורים אלו מקבילים למדינות העולם השלישי עקב ריבוי של מחלות ותוחלת חיים נמוכה מהרגיל. מאז תחילת המאה ה-21, חלה בארצות הברית עלייה במקרים של השמנה. אנשים שגרים ב"מדבריות מזון" נמצאים בדרך כלל באזור בו נפוצות רשתות לממכר מזון מהיר וג'אנק פוד. כתוצאה מכך, נגרמת עלייה ברמת השומנים, הסוכרים ופחמימות. דוגמאות למאכלים כאלו הם צ'יפס, ממתקים ומשקאות מוגזים. בין המחלות שיכולות להיווצר כתוצאה מתזונה לא בריאה הן מחלות לב, יתר לחץ דם, סוכרת, דלדול עצם ואף סוכרת. מדבר מזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרויקט העצמת-מזון Food Deserts, Food Empowerment Project Facts About Food Deserts, Do Something Characteristics and Influential Factors of Food Deserts, פורסם על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית What are food deserts, and how do they impact health, Medical News Today, ‏2020
עמי הורוביץ

עמי הורוביץ (באנגלית: Ami Horowitz) הוא יוצר סרטים דוקומנטריים ופעיל ימין יהודי-אמריקאי. הורוביץ נולד בלוס אנג'לס, סיים תארים בפוליטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת דרום קליפורניה. אמו מישראל. הוא התסריטאי, מפיק ובמאי של סדרת הסרטים Ami on the Streets (עמי ברחובות) שהכין עבור רשת פוקס ניוז. הורוביץ כתב והיה במאי במשותף של הסרט הדוקומנטרי "U.N. Me", שיצא בשנת 2009, ואשר בוחן בעין ביקורתית את ארגון האומות המאוחדות. תחילת פרסומו של הורוביץ הייתה בסרט הדוקומנטרי הקצר "סינדרום סטוקהולם" שעסק בקשר בין ההגירה והפשיעה בשוודיה. במאי 2016 פרסם הורוביץ סרטון בו הוא מתועד מגייס כספים עבור פעולות טרור של חמאס באוניברסיטת פורטלנד. הורוביץ מבקש מהסטודנטים תרומות ותמיכה עבור התקפות ופיגועי התאבדות כנגד בתי חולים ובתי קפה ישראלים, 'מטרות רכות' כדבריו. הסטודנטים מתועדים כשהם נענים לו ותומכים בכסף ובהצעת עזרה להפצת הרעיונות. בדצמבר 2023 פרסם הורוביץ סרטון דומה, בו הוא פונה לסטודנטים באוניברסיטת סן פרנסיסקו בבקשה לגיוס כספים ותמיכה עבור פעולות כנגד מוסדות יהודים ברחבי העולם, וגם פעולות טרור כנגד 'מטרות רכות' (כמו בתי קפה ובתי חולים) של יהודים ברחבי העולם. 17 מתוך 35 סטודנטים וסטודנטיות אליהם פנה הורוביץ תרמו לו כסף, ו 28 מהם הביעו תמיכה בהצעותיו. הוא מזהה עצמו כיהודי המשויך לזרם האורתודוקסי-מודרני. ולמד כשנה באוניברסיטה העברית בירושלים. עמי הורוביץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Axelrod, Tal (2019-05-08). "Right-wing documentary filmmaker enters Dem presidential race". TheHill (באנגלית). נבדק ב-2019-06-19. Baker, Peter; Chan, Sewell (February 20, 2017). "From an Anchor’s Lips to Trump’s Ears to Sweden’s Disbelief". The New York Times. Neumaier, Joe (4 ביוני 2012). "Ami Horowitz returns to political roots in new documentary 'U.N. Me'". New York Daily News. {{cite web}}: (עזרה) Jenkins, Mark (31 במאי 2012). "Filmmaker Ami Horowitz's U.N. mission: Making mirth of a mess". Washington Post. {{cite web}}: (עזרה) N12 - כך הסכימו סטודנטים אמריקנים לתמוך בחמאס, באתר N12, ‏2016-05-29 מערכת ישראל היום, כמחצית מהנדגמים הציעו לתרום כסף עבור שנאת יהודים, באתר ישראל היום, ‏22.12.2023 "Guerrilla mockumentarian helps Americans fundraise for Hamas". timesofisrael.com. נבדק ב-2 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עמי הורוביץ".
דאטסון DC-3

דאטסון DC-3 (באנגלית: Datsun DC-3) היא מכונית ספורט קבריולה קטנה מתוצרת יצרנית כלי הרכב היפנית Datsun (אנ') (שם רשמי: Datsun Motor Corporation (בשנת 1934 ניסאן השתלטה על Datsun), אשר יוצרה בשנת 1952 ביפן. יוצרו 50 יחידות, נמכרו 30 יחידות ו-20 יחידות הוסבו לטנדרים, שהיו קרויים "Datsun 5147", (שם מלא: Datsun 5147 Pick-up). 2 דלתות. 4 מושבים. בדגם הורכב מנוע ניסאן סדרה "Nissan D engine" (אנ') מסוג "D10". מנוע קדמי. סוג הנעה: הנעה אחורית. 1 מאייד. דגם "דאטסון DC-3" צולם בסרטים שיצאו לאקרנים בשנת 1952 ובשנת 1966. בשנת 1952 בסרט "Karumen junjô su" ובשנת 1966 בסרט "Gojira, Ebirâ, Mosura: Nankai no daiketto". "דאטסון DC-3" "דאטסון DC-3" "דאטסון DC-3" ניסאן דאטסון סוג 11 דאטסון סוג 14 דאטסון סוג 16 דאטסון סוג 17 דאטסון 17T מדיה וקבצים בנושא דאטסון DC-3 בוויקישיתוף מכוניות דאטסון המוקדמות earlydatsun.com/index היסטוריה קצרה: מ"דאטסון" ל"ניסאן" osv.ltd.uk/history-of-nissan "דאטסון DC-3" earlydatsun.com/datsundc3 "דאטסון DC-3" - מפרט automobile-catalog.com/make/datsun/dc-3/dc-3/1952 "דאטסון DC-3" datsun.org/fairlady/DC3 "דאטסון DC-3" imcdb.org/vehicles_make-Datsun_model-DC-3
הגביע הקרואטי

הגביע הקרואטי (בקרואטית: Hrvatski Nogometni Kup) הוא מפעל הכדורגל השני בחשיבותו בקרואטיה. המפעל, המנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הקרואטית, משוחק בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"). המנצחת מעפילה אוטומטית למוקדמות הליגה האירופית. כמו כן, אם מחזיקת הגביע לא זכתה במקביל באליפות קרואטית, היא מעפילה לסופר קאפ בעונה שלאחר מכן. אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, משחק הסופר קאפ לא מתקיים. המפעל נוסד בשנת 1992, עם היפרדותן של הקבוצות הקרואטיות מליגת העל היוגוסלבית וממפעל הגביע היוגוסלבי בעקבות התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. שתי הקבוצות הבכירות של קרואטיה, דינמו זאגרב (16 זכיות ב-23 הופעות) והיידוק ספליט (7 זכיות ב-11 הופעות), במירב הזכיות בגביע. לפחות אחת מהן השתתפה בכל אחד ממשחקי הגמר, למעט שני מקרים (1999 ו-2006). מחזיקת הגביע הנוכחי היא היידוק ספליט. ערך מורחב – הגביע היוגוסלבי מהדורה מוקדמת של הגביע הקרואטי שוחקה לראשונה ב-1941, במדינה העצמאית של קרואטיה, שהייתה ממשלת בובות של מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה. הזוכה בגביע הייתה גראג'אנסקי זאגרב, שגברה על קונקורדיה זאגרב, אך לרוב מהדורה זו אינה נספרת בהיסטוריה של הטורניר מאז חידושו. ב-1992, זמן קצר לאחר היפרדותה של קרואטיה מיוגוסלביה, הוקם המפעל מחדש. בעונתו הראשונה נטלו בו חלק שבע קבוצות בלבד, והוא החל כבר בשלב רבע הגמר (קבוצה אחת קיבלה כרטיס חופשי לחצי הגמר). הזוכה הראשונה והמפתיעה בתואר הייתה אינטר זאפרשיץ', שגברה 1–2 בסיכום שני מפגשים על ה.א.ש.ק. גראדאנסקי, כיום דינמו זאגרב. המפסידה בגמר שינתה את שמה בתום העונה לקרואטיה זאגרב, הופיעה גם בכל ששת משחקי הגמר הבאים, וניצחה בארבעה מהם. על אף שכל מועדון בקרואטיה יכול להשתתף בשלבי הגביע המוקדמים, למפעל עצמו מעפילות בכל עונה 48 קבוצות, על פי הסדר הבא: 1. 16 הקבוצות המדורגות הבכירות על פי דירוג ההתאחדות הקרואטית, אשר מחושבת על פי הישגיהן במפעל בחמש העונות הקודמות. 2. 21 הקבוצות הזוכות במפעלי הגביע האזוריים המוקדמים, על פי 21 מחוזות קרואטיה. 3. 11 הקבוצות המעפילות לגמר במפעלי הגביע האזוריים המוקדמים, ב-11 המחוזות בעלי מספר הקבוצות הרשומות למפעל הגבוה ביותר. 32 המעפילות ממפעלי הגביע האזוריים מתחילות את דרכן בסיבוב מוקדם שכולל 16 מפגשים בודדים, אשר מכל אחד מהן מעפילה המנצחת. במקרה של שוויון, מוכרע המשחק בהארכה ובדו-קרב בעיטות עונשין. אל 16 העולות מהסיבוב המוקדם מצטרפות 16 המדורגות, ושני הסיבובים הבאים משוחקים בשיטת משחק בודד, עד שמתקבלות שמונה העולות לרבע הגמר. עד לעונת 2014/2015, כל השלבים מרבע הגמר ואילך שוחקו בשיטת בית-חוץ, אך החל מעונת 2015/2016 גם שלב רבע הגמר הוכרע במשחק בודד. החל בעונת 2017/2018 גם שלב חצי הגמר משוחק בשיטת משחק בודד. עד לעונת 2014/2015 (למעט ב-1997 וב-1999), הוכרע משחק הגמר בשיטת בית-חוץ, אך החל מאותה העונה, מוכרע הגמר באופן קבוע במשחק בודד. שם הקבוצה במודגש: זכתה בדאבל באותה העונה שם הקבוצה בנטוי: קבוצה שאינה מליגת העל הקרואטית הגביע הקרואטי באתר התאחדות הכדורגל הקרואטית
ארנסט אוקווירק

ארנסט אוקווירק (בגרמנית: Ernst Ocwirk;‏ 7 במרץ 1926 – 23 בינואר 1980) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי. נחשב לאחד מגדולי שחקני אוסטריה בכל הזמנים. אוקווירק שיחק ואימן במדינות אוסטריה ואיטליה במשך רוב הקריירה שלו, ושיחק וגם אימן בקבוצות אוסטריה וינה וסמפדוריה. במונדיאל 1954 שימש כקפטן הנבחרת האוסטרית, והגיע איתם להישג הטוב ביותר של הנבחרת במונדיאל, מקום שלישי. הוא היה ידוע בסגנון המשחק האסתטי והטכני שלו, והמעריצים אהבו אותו בגלל אישיותו הצנועה וההוגנת. התקשורת הבינלאומית ראתה בו באותה תקופה כקשר האחורי הטוב בעולם, ונחשב בעמדתו לאחד הגדולים בכל הזמנים. אורקוויק נולד ב-7 במרץ 1926 בווינה שבאוסטריה והחל את הקריירה שלו בעמדת החלוץ. כשהיה נער שיחק במועדון Stadlau המקומי בשנת 1938. לאחר מכן עבר ל-Ffloridsdorfer, שם הבחין בו שחקן העבר יוזף סמיסטיק, שהעביר אותו לשחק בעמדת הקשר האחורי. סמיסטק גם ניסה להחתים אותו בעבר לקבוצתו לשעבר, אך הקבוצה אוסטריה וינה החתימה אותו ראשונה והוא עבר אליה בשנת 1947. הוא שיחק במשך עשור במועדון אוסטריה וינה והפך לאחד השחקנים הבולטים במועדון. במהלך עשור זה זכה עימה 5 פעמים בליגה האוסטרית, ו-3 פעמים בגביע האוסטרי. לאחר עשור במועדון האוסטרי מהעיר וינה, הובא לסמפדוריה האיטלקית על ידי אלברטו ראוונו, כדורגלן אוסטרי לשעבר, שהיה הכדורגלן האוסטרי השני בהיסטוריה ששיחק בליגה האיטלקית אחרי שאנגלברט קניג שעשה זאת בשנות הארבעים. אורקוויק שיחק באיטליה במשך 5 שנים, בהן גם הפך לקפטן הקבוצה. אוקווירק ערך בנבחרת אוסטריה 62 הופעות וכבש 6 שערים בין השנים 1945–1962. את הופעת הבכורה שלו ערך בשנת 1947, שנה לפני ששיחק עבור הנבחרת באולימפיאדת 1948 שנערכה בלונדון. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ היה קפטן הנבחרת, והגיע איתה להישג השיא שלה עד היום במונדיאל, מקום שלישי. במהלך הטורניר כבש 2 שערים, אחד בניצחון ההיסטורי 5–7 נגד שווייץ, והשני בניצחון 1–3 נגד אורוגוואי. בסיום הטורניר נבחר אוקווירק להיות בנבחרת המצטיינת. הוא פרש מהנבחרת בשנת 1962. מיד לאחר שפרש מקריירת משחק אוקווירק היה מאמן, וסמפדוריה הייתה הקבוצה הראשונה, ואימן אותה בין השנים 1962– 1965. הוא גם אימן במשך שנה אחת את המועדון קלן הגרמנית, והגיע איתם עד לגמר הגביע הגרמני. ב-23 בינואר 1980 מת אוקווירק בגיל 53 מטרשת נפוצה, בקליין-פולקלן. מותו התרחש באותו התאריך שבו הכדורגלן האוסטרי מתיאס סינדלר מת, 41 שנה לפני כן. שנה לאחר מותו של אוקווירק נערך טורניר ידידות לזכרו, שבו השתתפו הקבוצות אוסטריה וינה, ראפיד וינה, פרנצווארוש ובאיירן מינכן שניצחה באותו טורניר. אוסטריה וינה אליפות אוסטריה (5): 1949, 1950, 1953, 1962, 1963 הגביע האוסטרי (3): 1948, 1949, 1962 נבחרת אוסטריה מונדיאל 1954: מקום שלישי אישיים נבחרת הטורניר של מונדיאל 1954 מדיה וקבצים בנושא ארנסט אוקווירק בוויקישיתוף ארנסט אוקווירק, באתר Transfermarkt ארנסט אוקווירק, באתר National Football Teams ארנסט אוקווירק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
איגואנודונטיה

איגואנודונטיה (שם מדעי: Iguanodontia) היא קבוצה של דינוזאורים צמחוניים מקבוצת האורניתופודה. איגואנודונטים חיו החל מאמצע היורה מלפני 163 מיליון שנה, התפתחו לאורך הקרטיקון ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה. הם התפתחו ממינים קדומים יותר כמו ההיפסילופודוניים. רבים מבני קבוצה זו היו גדולים מאוד, כשהגדולים ביותר היו ההדרוזאוריים, בעלי מקור הברווז שהגיעו עד לאורך 16 מטרים ולמשקל 16 טון. הם היו בעלי סוללת שיניים בלסתם, איתה טחנו חלקי צמחייה. רבים מהם נעו על שתי רגליים והשתמשו בזנב ליציבה זריזה. ככל הנראה הם גם נעו בעדרים גדולים כדי להתגונן מטריפה. קבוצה Rhabdodontomorpha סוג מוטבורזאורוס (Muttaburrasaurus) משפחה רבדודוניים (Rhabdodontidae) סוג Fostoria סוג טנונטוזאורוס (Tenontosaurus) קבוצה Dryomorpha סוג Owenodon משפחה דריוזאוריים (Dryosauridae) קבוצה אנקילופולקסיה (Ankylopollexia) משפחה קמפטוזאוריים (Camptosauridae) קבוצה Styracosterna קבוצה Hadrosauriformes משפחה איגואנודונטידים (Iguanodontidae) על-משפחה דמויי הדרוזאורים (Hadrosauroidea) משפחה הדרוזאוריים (Hadrosauridae) מדיה וקבצים בנושא איגואנודונטיה בוויקישיתוף ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, Lecture 18 Ornithopoda: Beaks, Bills & Crests, מתוך הקורס גאולוגיה 104: דינוזאורים, 2021, באתר יוטיוב (באנגלית)
פול צ'לימו

פול קיפקמוי צ'לימו (באנגלית: Paul Kipkemoi Chelimo; נולד ב-27 באוקטובר 1990) הוא אתלט אמריקאי ממוצא קנייתי. הוא סגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) וזוכה מדליית ארד באליפות עולם (לונדון 2017) בריצת 5000 מטר. פול צ'לימו נולד בקניה ובשנת2010 עבר לארצות הברית בשביל להתחרות עבור מכללת שורטר. הוא ניצח במשך שנתיים תחת מכללת שורטר מרוצים באליפויות המכללות, עד למעברו למכללת צפון קרוליינה. צ'לימו קיבל אזרחות אמריקאית לאחר שהצטרף לצבא ארצות הברית, לאחר מכן הצטרף לתוכנית האתלטית של הצבא לאתלטים פעילים. באליפות העולם באולם שנערכה באורגון בשנת 2016 הוא סיים שביעי בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:00.76 דקות. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים שלישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:35.92 דקות ונכלל במשלחת האמריקאית. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:03.90 דקות, אחרי מו פארח מבריטניה (13:03.30 דקות) ולפני הגוס גברהיווט מאתיופיה (13:04.35 דקות). באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 2017 זכה צ'לימו במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:33.30 דקות, אחרי מוקטר אדריס מאתיופיה (13:32.79 דקות) ומו פארח (13:33.22 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:24.88 דקות. באליפות העולם שנערכה בדוחה בשנת 2019 סיים צ'לימו במקום שביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:04.60 דקות. מדיה וקבצים בנושא פול צ'לימו בוויקישיתוף פול צ'לימו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פול צ'לימו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פול צ'לימו, באתר olympedia.org פול צ'לימו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית פול צ'לימו, באתר ליגת היהלום
השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי

רשימת השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי מכילה את 100 השירים המובילים עם הכי הרבה השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. נכון לספטמבר 2024, "Blinding Lights" של דה ויקנד מדורג במקום הראשון. 9 שירים בלבד עברו את סף 3 מיליארד ההשמעות. הרשימה הבאה מונה את 100 השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי, כשמספר ההשמעות מעוגל למאות האלפים הקרובים ביותר. זוהי רשימת האמנים עם הכי הרבה שירים ברשימת השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי. הטבלה הבאה מפרטת את ששת השירים שהחזיקו בתואר "השיר המושמע ביותר בספוטיפיי" מאז 2013 ועד היום.   המחזיק העכשווי בתואר הטבלה הבאה מפרטת את השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד השבועי של ספוטיפיי. הטבלה מתעדת רק שירים מסוף ספטמבר 2013, מכיוון שהנתונים שלפני כן אינם זמינים. הטבלה הבאה מפרטת את 20 השירים עם הכי הרבה ימים במקום הראשון במצעד היומי של ספוטיפיי. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא חלפה שנה. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא חלפה שנה. השירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי האמנים המושמעים ביותר בספוטיפיי Spotify Most Streamed Songs of All Time, kworb.net Spotify, Charts (15 באוקטובר 2021). "Spotify Charts". {{cite web}}: (עזרה) Columbia, Records (28 באוקטובר 1994). "Columbia Records". Spotify. ארכיון מ-20 בינואר 2021. נבדק ב-23 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (15 בינואר 2021). "Spotify Charts". Spotify. ארכיון מ-8 במאי 2021. נבדק ב-5 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (24 במאי 2021). "Spotify Charts". Spotify. נבדק ב-26 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (3 בספטמבר 2021). "Spotify Charts". Spotify. נבדק ב-4 בספטמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (24 בדצמבר 2020). "Spotify Charts". Spotify. ארכיון מ-20 בינואר 2021. נבדק ב-5 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (21 במאי 2021). "Spotify Charts". Spotify. נבדק ב-22 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (10 במאי 2019). "Spotify Charts". Spotify. ארכיון מ-8 במאי 2021. נבדק ב-5 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (12 באוגוסט 2021). "Spotify Charts". Spotify. נבדק ב-21 באוגוסט 2021. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Spotify, Charts (8 בפברואר 2019). "Spotify Charts". Spotify. ארכיון מ-8 במאי 2021. נבדק ב-5 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) Spotify, Charts (12 באוגוסט 2021). "Spotify Charts". Spotify. נבדק ב-4 בספטמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Spotify, Charts (27 בנובמבר 2019). "Spotify Charts". Spotify. ארכיון מ-8 במאי 2021. נבדק ב-5 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה)
תזמורת טונהאלה

תזמורת טונהאלה (במקור: Tonhalle-Orchester Zürich) קרויה על שם אחד מאולמות הקונצרטים החשובים בעולם, ה"טונהאלה" שבציריך. התזמורת נוסדה בשנת 1868 וקבעה את מושבה בטונהאלה ה"חדש" בשנת 1895. בניצוח פרידריך הגאר, מנצחה הראשון, התחילה התזמורת להוות גורם השפעה רציני על מוזיקה בציריך ובסביבותיה. מחליפו, פולקמאר אנדריאה, שנודע בקידום יצירות של ברוקנר, ניהל את התזמורת במשך ארבעים ושלוש שנים וניצח על 1300 קונצרטים. רודולף קמפה התמקד בעיקר במוזיקה גרמנית רומנטית. גרד אלברכט חשב על דרכים חדשות להביא מוזיקה לציבורי מאזינים גדולים יותר, כולל קונצרטים לילדים ולמשפחות, ומילא תפקיד בלתי מבוטל בחיזוק מעמדה של התזמורת בחיי המוזיקה של ציריך. הפסנתרן כריסטוף אשנבאך הופיע כאן לראשונה כמנצח ועכשיו, בניהולו של דייוויד זינמן, התזמורת עורכת שוב ניסויים בדרכים חדשות, בהן ליל דיסקו בימי שישי, הידוע בשם "מאוחר בטונהאלה", אחרי קונצרטים, המיועדים למשוך צעירים. מאז ימיה הראשונים, ניצחו על התזמורת מלחינים נודעים בתקופתם, בהם ברהמס, וגנר, ריכרד שטראוס והינדמית. המנצח דייוויד זינמן, פיתח אותה בתקופת כהונתו כמנהל מוזיקלי לאחת התזמורות המובילות בעולם, עם רפרטואר רחב של הקלטות מרשימות לשמה, רפרטואר המוסיף וגדל. החוזה של זינמן הוארך לא מכבר עד 2010. התזמורת, המונה קצת יותר מ-100 נגנים, מופיעה עכשיו בכל רחבי העולם; עם דייוויד זינמן הפיקה התזמורת אוסף רחב של הקלטות, בהן מחזור בטהובן מן התקופה האחרונה. התזמורת מנגנת כיום ומקליטה יצירות משל בטהובן, מוצרט, שוברט, מאהלר, וגנר ושנברג, ובה בשעה אינה מזניחה את "הקשר השווייצרי", כשהיא מציגה יצירות מאת מלחינים, שעמדו בקשר עם שווייץ בדרך זו או אחרת. נוסף לאלה שהוזכרו כבר, כולל הרפרטואר שלה את סטרווינסקי, רחמנינוב, פרנק מרטן ומלחינים ששמם נודע פחות בעולם, כמו הובר, רינגר, ליהמן, צינסטאג וקלטרבורן. מנצחים אורחים קבועים כללו את ארנסט אנסרמה, וילהלם פורטוונגלר, אוטו קלמפרר, גאורג שולטי וכן, מתקופה מאוחרת . יותר, את ברנרד הייטינק, מאריס יאנסונס, פרנס בריכן, מסטיסלב רוסטרופוביץ' והרברט בלומסטדט. תזמורת כזאת מושכת קשת רחבה של סולנים בעלי שם בינלאומי. מבין אלה שהופיעו לאחרונה בציריך תחת שרביטו של דייוויד זינמן היו יו-יו מה, לין הארל, גוסטב ריוויניוס, היינריך שיף, יפים ברונפמן, טרולס מרק, גיל שחם, עמנואל אקס, לייף אובה אנדסנס וכריסטיאן טצלאף, כמו גם כמה מן הנגנים הראשיים בתזמורת עצמה, אחדים מהם נגנים בעלי שם בינלאומי בזכות עצמם, כמו נגנית הבסון פלורנץ יני, הצ'לן תומאס גרוסנבאכר, סאבין מורל (חליל), גלעד קרני מישראל, הויולן הראשי החדש, והאוסטרלית התר קוטרל (גם היא התמנתה זה מקרוב להוביל את הכינורות השניים). התזמורת עצמה פועלת כיום כהרכב בינלאומי במלוא מובן המילה, אם כי יש בה הרבה נגנים שווייצרים מוכשרים. מובילים אותה פרימוז' נובשאק מסלובניה ויוליה בקר מגרמניה. בעונת 2019 - 2020 התחיל המנצח האסטוני פאבו ירווי את כהונתו כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של התזמורת. פרידריך הגאר (1868 - 1906) פולקמאר אנדראה (1906 - 1949) אריך שמיד (1949 - 1957) הנס רוזבאוד (1957 - 1962) רודולף קמפה (1965 - 1972) שארל דיטואה (מנצח שני, 1967 - 1971) גרד אלברכט (1975 - 1980) כריסטוף אשנבאך (1982 - 1986) הירושי ואקאסוגי (1987 - 1991) קלאוס פטר פלור (1991 - 1995) (מנצח אורח ראשי) דייוויד זינמן (1995 - 2014) ליונל ברינגואר (2014 - 2018) פאבו ירווי (2019 - ממשיך) אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת טונהאלה תזמורת טונהאלה, באתר ספוטיפיי תזמורת טונהאלה, באתר AllMusic (באנגלית) תזמורת טונהאלה, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת טונהאלה, באתר Discogs (באנגלית)
פטריק לפברה

פטריק לפברה (בהולנדית: Patrick Lefevere; נולד ב-6 בינואר 1955) הוא רוכב אופני כביש בעבר וכיום מנהלה המקצועי של קבוצת קוויק סטפ. על פי דירוג אתר cyclingranking.com (אנ'), לפברה הוא המנהל המקצועי המצליח ביותר בהיסטוריה. לפברה נולד בפלנדריה שנמצאת בבלגיה. הוא לא היה רוכב מוצלח או הישגי במיוחד, וההישגים הגדולים שלו היו ניצחון בקטע בודד בוואלטה אספנייה 1978 ובקורן–בריסל–קורן (אנ') באותה שנה. לאחר פרישתו מרכיבה תחרותית בתום 1979, לפברה הפך באופן רשמי ל"דירקטור ספורטיף" (מאמן הקבוצה). ב-1980 הוא היה המאמן של קבוצת "מרק סופריה", וב-1981–1982 הוא היה המאמן של קבוצת "קפרי - סונה". משנת 1985 עד 1987 לפברה עבד כמאמן של קבוצת לוטו (כיום לוטו סודאל). בשנת 1988 הוא היה המאמן של קבוצת TVM, ובשנת 1989–1990 עבד בקבוצת ווינמן. משנת 1991–1994 לפברה היה המאמן המקצועי של MG-GB ביחד עם רוג'ר דה ולמינק. היא הייתה הקבוצה הבכירה הראשונה בה לפברה עבד, עם רוכבים בכירים כמו דוידה רבלין ומריו צ'יפוליני. ב-1995 לפברה הפך לאחד ממאמני קבוצת מאפי הבכירה עד 2000. ב-2001, לפברה הקים את קבוצת דומו-פארם פריטס שפעלה בשנת 2001–2002, ורכבו בה רוכבים בכירים כמו רישאר וירנק, רובי מקיוואן ויוהאן מוזיאו ואף הבן של אדי מרקס, אקסל מרקס. הקבוצה ניצחה במרוצים רבים, הבולטים מביניהם היו שני ניצחונות רצופים בפריז - רובה. ב-2001 עם סרוואייס קנאוון (אנ') וב-2002 עם יוהאן מוזיאו. ביולי 2002, לאחר שחברת מאפי הודיעה שתעזוב את קבוצת האופניים, לפברה ניפגש עם ראשי חברת קוויק סטפ הבלגית והם הפכו לספונסר הקבוצה החדש. הקבוצה שינתה את שמה במשך השנים, אך חברת קוויק סטפ נשארה הספונסר הראשי בכל השנים האלו עד היום. הקבוצה המשיכה להצטיין במהלך השנים במרוצים חד יומיים, בזכות רוכבים כמו תום בונן, פאולו בטיני, ועוד. וזכתה במרוצים חד-יומיים רבים. ב-2005 ניצח תום בונן את אליפות העולם באופני כביש לאחר ספרינט רב משתתפים. ב-2011, הקבוצה איבדה את הספרינטר שלה ווטר וויטלנד, לאחר שמת עקב התרסקות במהירות גבוהה בקטע השלישי של הג'ירו ד'איטליה, קטע למחרת, כל הקבוצה עזבה את המרוץ עקב המאורע. ב-2013, טוני מרטין ניצח את אליפות העולם בנגד שעון. שנה לאחר מכן, מיכל קוויאטקובסקי שיחזר את ההישג של בונן מ-2005 וניצח את אליפות העולם. מדיה וקבצים בנושא פטריק לפברה בוויקישיתוף פטריק לפברה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פטריק לפברה, באתר Cycling Archives TEAM MANAGER RANKING OVERALL, cyclingranking.com
אל-מדרסה א-טשתמוריה

אל-מדרסה א-טשתמוריה (בערבית: المدرسة الطشتمرية) היא מבנה מדרסה ממלוכית סמוך לכותל המערבי ברחוב השלשלת 106 בעיר העתיקה של ירושלים, מזרחית למפגש הרחוב עם רחוב משגב לדך. זוהי אחת משלוש מדרסות שנבנו בתקופה הממלוכית באזור זה שסביב הר הבית, בנוסף למדרסת אשרפיה ואל-מחכמה. לפי הכתובת המצויה במקום, נבנתה המדרסה והקבר הסמוך לה בשנת 1382 או 1383, על ידי האמיר טשתמור אלעלאא'י, חמיו של הסולטאן הממלוכי ברקוק (שלו מיוחסת בניית חאן אל-סולטאן בעיר העתיקה), שהוגלה אל העיר בסוף ימיו. בנו קבור במקום, מימין לכניסה למבנה. מן המבנה יוצאת גזוזטרה ששימשה להקראת קטעי קוראן לעוברים ושבים. חזית המדרסה היא דוגמה לאדריכלות ממלוכית בירושלים. מבנה השער (הפורטל) מורכב ממוקרנס עיטורי נטיפות); משקוף הדלת בנוי תשליב אבנים (jogglers) - אבנים משתלבות בשני צבעים שונים ובצורות גאומטריות דמויות-עלים כאשר אחת היא תשליל (נגטיב) של השנייה והחזית בנויה מתשליב אבנים אדום-לבן (אבלק). דלתות המבנה הן דלתות עץ כבדות, מצופות בברזל. הברזל מוצמד לדלת העץ על ידי מסמרים בעלי ראש רחב, המסודרים בתבנית קישוטית. משני צידי הפתח נבנו שני ספסלי אבן נמוכים (מצטבא), לטובת שומרי המבנה ועוברי-אורח. המדרסה אינה פעילה עוד. המבנה משמש למחסן ולמשרדי הלשכה המוסלמית, ומוסד לייעוץ משפטי ובוררות עבור תושבי מזרח העיר המוסלמים. אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 43. יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית ואדריכלות ממלוכית בירושלים, בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה התעות'מאנית, אריאל 83–84, 1992. עמ' 169–206 עפרה רגב, ממלוכ כי ימלוך, בתוך אייל מירון (עורך), ירושלים וכל נתיבותיה, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשנ"ז (1996) עמ' 142–153 דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים, הבניה בעיר העתיקה, עמ' 57–77 דן בהט, מבנים ממלוכיים בירושלים, המחלקה לחינוך של יד בן צבי, 1975 מדיה וקבצים בנושא אל-מדרסה א-טשתמוריה בוויקישיתוף על המדרסות ברחוב השלשלת באתר עמלנט.