laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מייק קולטר

מייק רנדל קולטר (באנגלית: Mike Randal Colter; נולד ב-26 באוגוסט 1976) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. קולטר פרץ לתודעה בזכות תפקידו של המתאגרף, ביג ווילי ליטל, בסרטו של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי". קולטר נולד בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, ארצות הברית וגדל בסנט מתיוס. הוא למד בתיכון קלהון קאונטי. קולטר למד במכללת בנדיקט למשך שנה, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ושם קיבל תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1999. הוא קיבל תואר שני (MFA) במשחק מבית הספר לאומנויות מייסון גרוס שבאוניברסיטת ראטגרס. התפקיד הידוע ביותר של קולטר היה בסרט מיליון דולר בייבי, בו הוא גילם מתאגרף ששמו ביג ווילי ליטל. קולטר גם שיחק בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה חוק וסדר: משפט וצדק, האישה הטובה, ER, הפרקרים ובעוד מספר סרטי טלוויזיה. כמו כן היה שחקן ראשי בסדרה מתחזה. בשנת 2014, קולטר החל לשחק כסוכן ג'יימסון לוק בהיילו. קולטר היה שחקן ראשי בסדרת הטלוויזיה היילו: רדת החשכה. הוא שיחק גם בתפקיד אורח את לוק קייג' בסדרה ג'סיקה ג'ונס שיצאה ב-20 בנובמבר 2015. ב-2016 שיחק קולטר כדמות הראשית בסדרה לוק קייג', שהיא חלק מהיקום הקולנוע של מארוול ששודרה ברשת נטפליקס. קולטר עתיד לשחק בסרט הקומדיה טיול בנות (אנ') שצפוי לצאת בשנת 2017 לצד רג'ינה הול, ג'יידה פינקט סמית' וקווין לטיפה. מדיה וקבצים בנושא מייק קולטר בוויקישיתוף מייק קולטר, ברשת החברתית פייסבוק מייק קולטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייק קולטר, ברשת החברתית אינסטגרם מייק קולטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייק קולטר, באתר AllMovie (באנגלית) מייק קולטר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייק קולטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Following a dream: St. Matthews native navigating acting world, The Times and Democrat Mike Colter to Star as Luke Cage in Marvel's Jessica Jones | News | Marvel.com
קרל-היינץ שנלינגר

קרל-היינץ שנלינגר (בגרמנית: Karl-Heinz Schnellinger,‏31 במרץ 1939 – 20 במאי 2024) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בפ.צ. קלן, במילאן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדות המגן השמאלי והבלם. שנלינגר שנולד בדירן שבגרמניה, החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים והנוער בעירו דירן, ובשנת 1958 חתם בפ.צ. קלן, כאשר היה בן 19. בעונת 1962 סייע שנלינגר לפ.צ. קלן לזכות באליפות גרמניה, ונבחר ככדורגלן השנה בגרמניה. בשנת 1963 עזב את פ.צ. קלן לאחר שכבש שמונה שערים ב-84 הופעות בליגה, ועבר לשחק בסרייה א'. בשנת 1963 החל שנלינגר לשחק במנטובה מהליגה האיטלקית, שם שיחק עונה אחת וכבש שני שערים ב-33 הופעות, ובמשחק הבכורה השיג עם קבוצתו ניצחון מפתיע בתוצאה 4-1 על מילאן. בתום עונה זו עבר לרומא, גם שם שיחק עונה אחת, אותה סיים עם זכייה בגביע האיטלקי, וכבש שער אחד ב-29 הופעות. בשנת 1965 חתם שנלינגר במילאן, במדיה שיחק תשע עונות, זכה בתארים רבים, והפך לאחד הכדורגלנים הגרמניים המצליחים ביותר מחוץ לגרמניה באותה תקופה. בזירה המקומית זכה שנלינגר עם מילאן באליפות אחת, שלושה גביעים מקומיים. בזירה הבינלאומית זכה שנלינגר עם מילאן בגביע אירופה לאלופות בעונת 1969, לאחר ניצחון 4-1 על אייאקס אמסטרדם במשחק הגמר, בו פתח. באותה עונה זכה שנלינגר גם בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון במפגש כפול על אסטודיאנטס לה פלאטה מארגנטינה. בנוסף, זכה שנלינגר פעמיים עם מילאן בגביע אירופה למחזיקות גביע. הפעם הראשונה בשנת 1968, לאחר ניצחון 2-0 במשחק הגמר מול המבורג, והפעם השנייה בשנת 1973, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר מול לידס יונייטד. סך הכל צבר שנלינגר 222 הופעות בליגה במדי מילאן, ועזב את המועדון בשנת 1974. בעונת 1974/75 חזר שנלינגר לגרמניה, וחתם בטניס בורוסיה ברלין, שם שיחק עונה אחת, ופרש ממשחק פעיל לאחר 19 הופעות במועדון. שנלינגר הוא מהשחקנים הבודדים בהיסטוריה של הכדורגל הגרמני ששיחקו בארבעה מונדיאלים. המונדיאל הראשון בו השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית היה מונדיאל 1958, בו היה בן 19 ושיחק בעיקר כמחליף. למונדיאל 1962 הגיע שנלינגר כשחקן מוכח לאחר זכייה באליפות עם פ.צ. קלן, אך נבחרתו הודחה ברבע הגמר. שנלינגר שיחק גם במונדיאל 1966, בו הפסידה נבחרתו 4-2 במשחק הגמר לנבחרת אנגליה. הטורניר הגדול האחרון בו השתתף היה מונדיאל 1970, בו כבש את שערו היחיד במדי הנבחרת בתוספת הזמן בחצי הגמר מול נבחרת איטליה, שהשווה את התוצאה ל-1-1, במשחק שכונה בדיעבד משחק המאה, לאחר שאיטליה ניצחה 4-3 בהארכה והעפילה למשחק הגמר. בשנת 1971 ערך שנלינגר את הופעתו האחרונה בנבחרת, וסיים קריירה של 13 שנים בנבחרת עם 47 הופעות. תארים קבוצתיים: עם פ.צ. קלן: אליפות גרמניה: 1962 עם רומא: הגביע האיטלקי: 1964 עם מילאן: אליפות איטליה: 1968 הגביע האיטלקי: 1967, 1972, 1973 גביע אירופה לאלופות: 1969 הגביע הביניבשתי: 1969 גביע אירופה למחזיקות גביע: 1968, 1973 תארים אישיים: כדורגלן השנה בגרמניה: 1962 נבחרת המונדיאל: 1962 מדיה וקבצים בנושא קרל-היינץ שנלינגר בוויקישיתוף קרל-היינץ שנלינגר, באתר Transfermarkt קרל-היינץ שנלינגר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קרל-היינץ שנלינגר, באתר WorldFootball.net קרל-היינץ שנלינגר, באתר National Football Teams קרל-היינץ שנלינגר, באתר FootballDatabase.eu קרל-היינץ שנלינגר בהיכל התהילה של מילאן
טרי ברנסטאד

טרי אדוארד ברנסטאד (באנגלית: Terry Edward Branstad; נולד ב-17 בנובמבר 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כשגריר ארצות הברית בסין. קודם לכן כיהן כמושל איווה בשנים 2011–2017 ובשנים 1983–1999. ברנסטאד נולד בעיירה לילנד שבצפון מדינת איווה, בנם של אדוארד ארנולד ברנסטאד וריטה לבית גרלנד. אמו הייתה יהודייה בעוד שאביו היה ממוצא נורווגי לותרני. ברנסטאד עצמו גדל כנוצרי לותרני. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת איווה ותואר ראשון (JD) במשפטים באוניברסיטת דרייק בדה מוין, ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1969–1971 כשוטר צבאי. ב-1973 נבחר לשרת בבית הנבחרים המדינתי של איווה, וכיהן בתפקיד עד שנבחר לסגן מושל המדינה ב-1978. בתום 4 שנות כהונה כסגן המושל, נבחר למושל ב-1982. משם המשיך ונבחר לשלוש כהונות רצופות עד 1999. ברנסטאד לא התמודד לכהונה חמישית רצופה, ופרש זמנית מן החיים הפוליטיים. תחילה עבד במספר פירמות בשוק הפרטי ובשנים 2003–2009 כיהן כנשיא אוניברסיטת דה מוין. ב-2010 התמודד שוב למשרת המושל בהצלחה, לאחר שזכה להתנגדות מצד אגף "תנועת מסיבת התה" במפלגתו במהלך הפריימריז, ולבסוף גבר על המושל הדמוקרטי המכהן, צ'ט קולבר, ברוב של 52.9% וחזר לשרת בכהונה חמישית. ב-2014 נבחר לכהונה שישית, והפך בדצמבר 2015 למושל שכיהן בשנים הרבות ביותר בהיסטוריה האמריקאית (כאשר עקף את שיאו של ג'ורג' קלינטון מניו יורק, שכיהן במשך 21 שנים). הוא נבחר על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לכהן כשגריר ארצות הברית בסין וב-22 במאי 2017 אושר על ידי הסנאט ברוב של 13–82. ב-4 באוקטובר 2020 סיים את כהונתו בבייג'ינג. ברנסטאד נשוי לכריסטין, ולזוג שלושה ילדים ונכדים. מדיה וקבצים בנושא טרי ברנסטאד בוויקישיתוף טרי ברנסטאד, ברשת החברתית פייסבוק טרי ברנסטאד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טרי ברנסטאד, באתר מושל איווה טרי ברנסטאד, באתר אגודת המושלים הלאומית
יורגן גרבובסקי

יורגן גרבובסקי (בגרמנית: Jürgen Grabowski,‏ 7 ביולי 1944 - 10 במרץ 2022) היה כדורגלן גרמני ששיחק באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר ההתקפי. גרבובסקי נולד בוויסבאדן שבגרמניה. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של איינטרכט פרנקפורט בשנת 1965, והעביר בקבוצה זו את כל קריירת הבוגרים שלו, שנמשכה 15 עונות. לגרבובסקי היו 441 הופעות במדי איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, אחרי קרל-היינץ קורבל. גרבובסקי כבש 109 שערים בבונדסליגה בתקופתו בפרנקפורט, וזכה עמה בשני גביעים מקומיים, ובגביע אופ"א בשנת 1980, בו זכתה פרנקפורט לאחר ניצחון במפגש כפול מול בורוסיה מנשנגלדבך. לאחר עונה זו, פרש גרבובסקי ממשחק פעיל, בגין פציעה שנגרמה לו על ידי לותר מתאוס. לגרבובסקי היו 44 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש חמישה שערים. גרבובסקי השתתף בארבעה טורנירים גדולים. הטורניר הראשון בו שיחק היה מונדיאל 1966, בו הפסידה נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת אנגליה. בהמשך השתתף במונדיאל 1970, בו הודחה נבחרתו בחצי הגמר על ידי נבחרת איטליה. לאחר מכן, גרבובסקי היה שותף לזכיות של נבחרת גרמניה המערבית ביורו 1972 לאחר ניצחון במשחק הגמר (אנ') על נבחרת ברית המועצות, ובמונדיאל 1974, בו ניצחה נבחרת גרמניה המערבית את נבחרת הולנד במשחק הגמר, בו גרבובסקי שיחק 90 דקות. לאחר מונדיאל זה, פרש גרבובסקי מהנבחרת. נפטר ב-10 במרץ 2022. עם איינטרכט פרנקפורט: הגביע הגרמני (2): 1973/74, 1974/75 גביע אופ"א: 1979/80 עם נבחרת גרמניה המערבית: מונדיאל: 1974 אליפות אירופה בכדורגל: 1972 מדיה וקבצים בנושא יורגן גרבובסקי בוויקישיתוף יורגן גרבובסקי, באתר Transfermarkt יורגן גרבובסקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יורגן גרבובסקי, באתר WorldFootball.net יורגן גרבובסקי, באתר National Football Teams יורגן גרבובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מרקו רהמר

מרקו רהמר (בגרמנית: Marko Rehmer; נולד ב-29 באפריל 1972) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם. רהמר נולד בברלין המזרחית, בגרמניה המזרחית, ושיחק כנער באוניון ברלין, מועדון שהתקיים בברלין המזרחית. בשנת 1990 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגה המזרח-גרמנית השנייה. עם איחוד גרמניה, עברה אוניון ברלין לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה, ורהמר נשאר במועדון עד לחלון ההעברות של עונת 1996/97. רהמר עזב את המועדון לאחר שש עונות וחצי בקבוצה הבוגרת, בהן כבש 19 שערים ב-106 הופעות, ועבר להנזה רוסטוק. המעבר של רהמר להנזה רוסטוק נחשב מבחינתו להתקדמות מקצועית, שכן רוסטוק שיחקה אז בליגת הבונדסליגה. רהמר שיחק במועדון שתי עונות וחצי, והפך לשחקן חשוב במערך ההגנתי של הקבוצה. בשנת 1999 עזב את הנזה רוסטוק, לאחר שכבש ארבעה שערים ב-81 הופעות, ועבר להרטה ברלין. רהמר חתם בהרטה ברלין בקיץ 1999, ושיחק במועדון במשך שש עונות, בהן צבר 107 הופעות והבקיע שישה שערים. רהמר הפך לאחד הבלמים היציבים בבונדסליגה, עובדה שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת גרמניה ליורו 2000 ומונדיאל 2002. רהמר זכה עם הרטה ברלין בשני גביעי ליגה בשנים 2001 ו-2002, שניהם לאחר ניצחונות בתוצאה הזהה 4-1 על שאלקה 04. עם זאת, בשנותיו האחרונות במועדון סבל מפציעות רבות ומיעט לשחק, ובשנת 2005 עבר לאיינטרכט פרנקפורט. רהמר שיחק שנתיים באיינטרכט פרנקפורט, אך המשיך לסבול מפציעות רבות. למרות זאת, בעונת 2007 סייע לקבוצה להינצל מירידה אל הבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל. לרהמר 35 הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע ארבעה שערים. רהמר זומן ליורו 2000 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, ולמונדיאל 2002, בו פתח בהרכב ושיחק מחצית אחת במשחק שמינית הגמר נגד נבחרת פרגוואי, עקב הרחקתו של קארסטן ראמלו במשחק האחרון בשלב הבתים. רהמר היווה במונדיאל זה בעיקר גיבוי מהספסל, ונבחרתו הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2-0 לנבחרת ברזיל. הופעתו האחרונה של רהמר בנבחרת גרמניה הייתה בשנת 2003. עם הרטה ברלין: גביע הליגה הגרמנית: 2001, 2002 מרקו רהמר, באתר Transfermarkt מרקו רהמר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מרקו רהמר, באתר WorldFootball.net מרקו רהמר, באתר National Football Teams מרקו רהמר, באתר FootballDatabase.eu
אבה גינדין

אַבֶּה גִינְדִין (נולד ב-24 בדצמבר 1945) הוא כדורגלן עבר פיני-ישראלי ששיחק בקבוצת הפועל חיפה ובמועדון מכבי הלסינקי החובבני בפינלנד. בימיו ככדורגלן בליגה הבכירה בישראל שובש שמו על ידי עיתוני הספורט ונכתב אבא גינדין. גינדין עלה לישראל מהלסינקי שבפינלנד כשהיה בן 18, על מנת להשתתף בחתונת אחותו, שהתגוררה בקיבוץ עין השופט. בפינלנד עסק בעיקר בהוקי קרח, ואמנם שיחק כדורגל, אך כחובבן, במועדון מכבי הלסינקי כחלוץ. גינדין היה אלוף ישראל בקרב עשר. יש הטוענים שהיה האתלט הטוב בארץ באותן שנים, ומהירותו הייתה מחזה נדיר[דרוש מקור]. לאחר צירופו להפועל חיפה הוסב מתפקיד החלוץ לתפקיד המגן הימני והיה אחד המובילים בארץ בעמדה זו. גינדין שיחק בהפועל חיפה 11 עונות, החל מעונת 1964/1965 ועד ל-1975/1976. גינדין הצטיין בקבוצה והתפרסם בזכות יכולתו בבעיטות חופשיות ובעיטות ממרחק. בעונת 1971/1972 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. הצלחתו הובילה אף לזימונו לנבחרת ישראל, שבמדיה הופיע שש פעמים בשנת 1973 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974. לאחר פרישתו התגורר בעמק בית שאן ועסק בחקלאות ובאימון הפועל בית שאן. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים ולאמן במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתתף במרוצי אופניים שנערכו בישראל, ואף זכה באליפות ישראל בשנים 2006–2008 ברציפות בקבוצת הגיל שלו. בספר "ספורט 5" הקדיש לו העיתונאי עופר שלח, אוהד הפועל חיפה ותיק, כתבה שכותרתה "אבא שלי", ובה הוא מגלה את הערצתו להפועל חיפה של אז בכלל, ולגינדין בפרט. הפועל חיפה גביע המדינה: 1965/1966, 1973/1974 תארים אישיים כדורגלן העונה בישראל: 1971/1972 אבה גינדין, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אשר גולדברג, בפינלנד שחקן הוקי קרח, בארץ מגן ימני מצטיין, באתר הארץ, 4 באפריל 2004 עמרי נחמיאס, המסע המופלא של אבה גינדין (אורכב 10.09.2009 בארכיון Wayback Machine), באתר ynet,‏ 3 בספטמבר 2009 עמרי נחמיאס, המסע המופלא של אבה גינדין, באתר ynet,‏ 3 בספטמבר 2009 אבא גינדין הכדורגלן המצטיין, מעריב, 25 ביוני 1972
טה דאום

הטה דאום (בלטינית: Te Deum; ידוע גם כ"מזמור האמברוזי", או "שיר הכנסייה") הוא מזמור הודיה ותפילה נוצרית קדומה, הדומה לשילוב התפילות היהודיות מודים וקדושה. המזמור קרוי על שם מילות הפתיחה שלו בלטינית: טה דאום לאודמוס, "אֱלֹהֵינוּ, מוֹדִים אֲנַחְנוּ לָךְ". המזמור נותר בשימוש יומיומי בכנסייה הקתולית, ורשומה בספר 'תפילות השעה' שלה. המזמור נאמר גם באירועי הודיה לאל כמו בחירת אפיפיור, מינוי הגמון, הכרזה על קדוש נוצרי, הודעה על המרה לנצרות, חתימת הסכם שלום, הכתרה מלכותית וכדומה. את המזמור שרים לאחר המיסה, או כתפילה העומדת בפני עצמה. המזמור משמש גם בכנסייה האנגליקנית והלותרנית באופן דומה. המסורת הנוצרית מייחסת את כתיבת המזמור לאמברוזיוס ואוגוסטינוס כשאוגוסטינוס הוטבל לנצרות  בידי אמברוזיוס בשנת 387. המזמור מיוחס גם להילריוס מפואטייה או לניקטס, הגמון רמשיאנה במאה הרביעית.  הפסקה בסוף המזמור המתחילה במילים סאלוום פאק פופולום טואום היא אוסף פסוקים מתהלים מתורגמים ללטינית, שנוספו מאוחר יותר לפיוט המקורי.  המזמור מתאים לנוסח השליחים - הכרזה פולחנית על האמונה, ומשלב בין תפילה וליטורגיה, לבין הכרזת אמונים. תחילה היא קוראת בשם האל, ומיד לאחר מכן מהללת את כל המברכים והמכבדים את האל, תחילה במערכת ערוכה של יצורי השמים, עבור בנוצרים הנאמנים שכבר הגיעו לשמים, ועד להפצתה של הכנסייה ברחבי העולם. המזמור חוזר בסופו לנוסח ההתחלתי של המזמור באמירת שמו של ישו ומאזכרת את לידתו, סבלו ומותו, קומו לתחיה, והאדרתו. בשלב זה המזמור פונה לכנסייה ולמתפללים עצמם, מבקש רחמים וכפרה על חטאיהם, הגנה מפני חטאים עתידיים ואיחוד עתידי עם הנבחר.   מזמור טה דאום בלטינית  טה דאום של שרפנטייה לחנים רבים הולחנו למזמור זה ביניהם היידן, מוצרט, ברליוז, ג'וזפה ורדי, ברוקנר, פורטוונגלר, דבורק (אנטונין דבוז'ק), בריטן, קודלי, ופורט בין הידועים יותר. בעת שניצח על לחנו עבור לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ז'אן-בטיסט לולי נפצע ומת מפצעיו. לחנו של מארק-אנטואן שרפנטייה למזמור טה דאום, משמש כלחן הפתיחה לרבים משידורי איגוד השידור האירופי, וביניהם המוכר ביותר שידורי האירוויזיון. לחנו של ויליאם וולטון נכתב עבור הכתרת מלכת אנגליה אליזבת השנייה בשנת 1953. הפרק הראשון במופע האופרה 'טוסקה' מאת פוצ'יני מסתיים בקטע מרגש מתוך הפתיחה של טה דאום. ישנם גם ביצועים מודרניים, חלקם עם קטעים מתורגמים מלטינית לאנגלית ולשפות אחרות. איגור סטרוינסקי השתמש ב-12 המשפטים הפותחים לצורך "המבול" שלו בשנת 1962. שיר הכנסייה הגרמני גרוסר גוט, ויר לובן דיך ("האל הגדול, אנו משבחים אותך"; (גר')) הוא למעשה תרגום חופשי של טה דאום. מדיה וקבצים בנושא טה דאום בוויקישיתוף טה דיאום לאודמוס (מוזיקה), דף שער בספרייה הלאומית
אנקת גבהים (סרט, 1970)

אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט קולנוע משנת 1970 שביים רוברט פוסט (אנ'). הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה. בדומה לגרסה הקולנועית משנת 1939, הסרט מתמקד ב-16 הפרקים הראשונים של הרומן ומסתיים עם מותה של קתרין ארנשו לינטון. המשך הסיפור העוסק בתלאותיהם של בתה של קתרין, בנו של הינדלי ובנו של היתקליף הושמטו כליל מן הסרט. אנה קלדר-מרשל - קתרין ארנשו לינטון טימותי דלטון - היתקליף הארי אנדרוז - מר ארנשו פמלה בראון - גברת לינטון ג'ודי קורנוול - נלי דין ג'יימס קוסינס - מר לינטון רוזלי קרטצ'לי - גברת לינטון הילרי דייר - איזבלה לינטון ג'וליאן גלובר - הינדלי ארנשו יו גריפית' - ד"ר קנת' מורג הוד - פרנסס ארנשו איאן אוגילבי - אדגר לינטון פיטר סאליס - מר שילדרס גרסה זו של הסרט שונה מהרומן בהיבטים אחדים, הקשורים ברובם להינדלי ארנשו. לרוב הינדלי מתואר כמי שמתאכזר ומדכא את היתקליף, בסרט זה ההתייחסות אל הינדלי היא אוהדת יותר. הוא מתואר כמי שנרדף על ידי אביו ושגדל בצילו של היתקליף. עוד בגרסה זו נלי דין, שהיא המספרת, מאוהבת בהינדלי אבל אינה יכולה להביע את רגשותיה בגלל הבדלי המעמדות ביניהם. אחרי מות אשתו הינדלי מתחיל להתהולל, הוא שותה לשוכרה ומהמר. אבל בסופו של דבר הוא מצליח להתגבר על כך. ההבדל המשמעותי ביותר בין הסרט לרומן הוא שבסוף הסרט הינדלי מצליח לירות בהיתקליף ולהרוג אותו, וכך האחוזה "אנקת גבהים" נשארת בבעלותו. רוחו של היתקליף וזו של קתרין מתאחדים אחרי מותו. חברת ההפקה AIP‏ (American International Pictures) הייתה מזוהה עם סרטים רומנטיים-גותיים, אבל ביצירת סרט זה הם הושפעו מהצלחת הסרט "רומיאו ויוליה" מ-1966. אתרי הצילומים היו ב-"Blubberhouses" בווסטון הול קרוב לאוטלי (אנ') ובברימהם רוקס. הסרט נכשל בקופות ולא הצליח למשוך קהל. AIP הכריזו על סרט המשך "בחזרה לאנקת גבהים" אבל הסרט לא הופק. כמו כן לא נוצרו עיבודים קולנועיים לספרים קלאסיים נוספים שהיו ברשות אולפן הסרטים. המלחין מישל לגראן שכתב את הפסקול היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר. "אנקת גבהים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנקת גבהים", באתר נטפליקס "אנקת גבהים", באתר AllMovie (באנגלית) "אנקת גבהים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קיר"ה, ציוצי גבהים, דבר, 30 במאי 1973 American International Pictures' Profit Steady: Company Says Results for Third Fiscal Quarter Were About the Same as for Year-Ago Period Wall Street Journal (1923 - Current file) [New York, N.Y] 12 Oct 1971: 37. Hello, Young Heathcliff, by A. H. Weiler. New York Times (1923-Current file) [New York, N.Y] 15 June 1969: D15.
עונת 1956/1957 בליגה הלאומית

עונת 1956/1957 בליגה הלאומית הייתה העונה השנייה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 10 קבוצות. העונה החלה ב-1 בדצמבר 1956 והסתיימה ב-20 באפריל 1957. בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אברהם גינזבורג מהפועל חיפה שכבש 16 שערים. אף קבוצה לא ירדה לליגת המשנה בגלל החלטה להרחיב את הליגה הלאומית ל-12 קבוצות. למרות ההחלטה שהתקבלה בתחילת העונה שקבוצות שיזכו במקום הראשון והשני בליגת המשנה יעלו לליגה הלאומית, הוחלט לערוך משחקי מבחן בין חמש הקבוצות הראשונות. זאת בגלל אי-סדרים בניהול הליגה. בהתאם לתוצאות משחקי המבחן הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית לעונת 1957/1958. במשחקי הפלייאוף השתתפו חמש הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה א' של עונת 1956/1957: הפועל כפר סבא, מכבי רחובות, הפועל ירושלים, הפועל חדרה והכח תל אביב. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד הארבע קבוצות האחרות במגרשים נייטרליים. המשחקים שוחקו ב-4 מחזורים לאורך חודש ספטמבר 1957. מכבי רחובות שסיימה במקום השני בתום העונה הסדירה בליגה א', התנגדה לקיום הפלייאוף וטענה כי הייתה צריכה לעלות אוטומטית, אך ההתאחדות לכדורגל החליטה לבסוף לקיים את הפלייאוף בגלל אי סדרים לטענתה. על כן כמחאה החליטה רחובות לא להופיע למשחקי הפלייאוף. ההתאחדות החליטה לתת לה על משחקיה בפלייאוף הפסדים טכניים של 3-0 ורחובות ערערה על כך לבית הדין - שדחה את הערעור. למרות זאת אופשר לרחובות לשחק משחקים חוזרים עד להשלמת הפלייאוף. הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית. נקבע מראש כי הקבוצות במקומות 3 ו-4 (לאחר קיום המשחקים: הפועל חדרה והכח תל אביב) ישחקו משחק קובע ביניהם לקבוע מי מהן תשחק את משחקי המבחן כנגד הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית של השנה האחרונה (מכבי יפו), אולם חדרה התנגדה להשתתף במשחק שכזה במחאה על החלטת ההתאחדות לתת למכבי רחובות לקיים משחקים חוזרים ועל כן ניתן הזכות לעלות למשחקי המבחן מול יפו להכח תל אביב. המשחקים התקיימו בשיטת בית-חוץ בין הכח תל אביב שקיבלה את הזכות להשתתפות במשחקי המבחן מהפלייאוף לבין האחרונה בליגה הלאומית בעונה החולפת מכבי יפו. הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי יפו 7-0 בסיכום שני המשחקים שנשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה

מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה היא מסילה שנבנתה על ידי העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה במסגרת מלחמתם מול הבריטים ומאמציהם לבצר את קווי ההגנה שלהם ברצועת עזה וצפון סיני. המסילה התפצלה מהמסילה המזרחית באזור תחנת הרכבת נחל שורק והמשיכה לכוון דרום מערב עד מבואות עזה. במהלך מלחמת העולם הראשונה התחולל מאבק על השליטה בארץ בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה. החל מאוגוסט 1916 (קרב רומני) נחלו הבריטים (בסיוע חיל המשלוח המצרי) ניצחונות והדפו לאחור את העות'מאנים מחצי האי סיני לעיר עזה תוך שהם כובשים, בדרכם, את אל עריש (דצמבר 1916), רפיח (ינואר 1917) ודיר אל בלח (פברואר 1917). כישלון הבריטים לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני גרם לטורקים לחזק את קו עזה באר שבע ואת עמדותיהם בעורף קו זה. מפקד הגזרה של הצבא העות'מאני היה פרידריך קרס פון קרסנשטיין והוא פעל במרץ לחיזוק קו החזית ובמסגרת זו מונה, במרץ 1917, היינריך אוגוסט מייסנר לבנות את שלוחת רכבת שתגיע מתחנת שורק לעזה. ...סיכמתי עם מייסנר פשה שינצל את החומרים של קטע המסילה התקנית המפורקת קסיימה - עוג'ה - באר שבע כדי לסלול מסילה שתקשר בין א-תינה לבין דיר סונייד ומאוחר יותר להוג' כדי להקל על דחיפת האספקה לחזית ... — פרידריך קרס פון קרסנשטיין, תחילת 1917 סלילת המסילה ארכה מספר חודשים והיא נבנתה ברוחב התואם לתקן הטורקי (105 ס"מ). הטורקים השתמשו במסילה מספר חודשים ספורים בלבד מכיוון שלאחר כיבוש באר שבע וקרב עזה השלישי פרצו הבריטים צפונה וכבשו את אזור המסילה. המסילה פורקה ובפסים נעשה שימוש במקומות אחרים. הבריטים, שבנו במהלך המלחמה מסילה בצפון סיני, המשיכו אותה, דרך רצועת עזה ודרך תחנות דיר סניד ומג'דל צפונה לאורך החוף עד תחנת הרכבת לוד. תחילת המסילה בתחנת הרכבת נחל שורק (שנקראה גם תחנת הצומת) ממנה התפצלה המסילה מזרחה לירושלים ודרומה לבאר שבע ועזה המסילה (כשהיא משולבת עדיין עם המסילה לבאר שבע) עברה דרומה מעל נחל תמנה שם נמצא גשר רכבת מאבן בן קשת אחת. המסילה לבאר שבע התפצלה ליד תחנת א-תינה כשהמסילה לעזה ממשיכה לכוון דרום מערב. בין קריית מלאכי לכפר אחים עברה המסילה בגשר בן 2 קשתות מעל נחל האלה. אחרי קריית מלאכי נמתחה המסילה בצמוד לכביש 3. מעל נחל גוברין עברה המסילה מעל גשר ששרידיו לא השתמרו (מצפון לגשר פריזר). מצפון למרכז שפירא עברה הרכבת מעל נחל לכיש על גבי גשר שכבר לא קיים (מצפון לגשר הקשתות). ליד הגשר נבנתה תחנת הרכבת של הכפר סוופיר אלע'רביה (תחנת הסוואפירים). המסילה עברה באזור בו נמצא היישוב משואות יצחק. ממערב ליישוב ניתן לראות שרידי סוללת רכבת. המסילה המשיכה מדרום מזרח לאשקלון לתחנת הרכבת דיר סניד. המסילה שהייתה מיועדת להגיע עד עזה הגיעה בפועל עד בית חאנון. במקטע בין דיר סניד לבית חנון בנו הטורקים שלוחה לכפר הוג' וגם היא הייתה לשימוש צבאי. הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה מסילת הדרום מדיה וקבצים בנושא מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה בוויקישיתוף יש רכבת בקרית מלאכי ? (גשר הרכבת הטורקי), באתר "מפה", 9 באפריל 2012 המסילה העות'מאנית מנחל שורק למבואות עזה, 1917-1916, באתר של דניאל וונטורה המסילה העות'מאנית מנחל שורק למבואות עזה - 1916, בהרצאתו של ד"ר אבי ששון מהחוג ללימודי ארץ ישראל, המכללה האקדמית אשקלון, 24 בינואר 2013 תחנת א-תינה נמצאת בקרבת הגשר של כביש 383 (מצומת ראם לכפר מנחם) על כביש 6 אנשי הקיבוץ השתמשו בפסי הרכבת לבניית הרפתות של הקיבוץ
פחות אבל כואב

פחות אבל כואב הוא אלבומו הרביעי של יהודה פוליקר כסולן. האלבום כלל תשעה שירים, בהם שני שירים אינסטרומנטליים ("טרנס אוריינט" ו"סיפור זמנים עברו"), ושלושה מחודשים (את "דברים שרציתי לומר" שר שנה קודם דני בסן, ואת השירים "יורם" ו"פרח" שר שלוש שנים קודם גידי גוב). האלבום הצליח מאוד ונמכר ביותר מ-140,000 עותקים. השיר "דברים שרציתי לומר" הפך ללהיט גדול לאחר החידוש של פוליקר. באלבום זה לראשונה בקריירה פוליקר לא שיתף פעולה עם יעקב גלעד. במקומו, היו מעורבים בכתיבה פזמונאים מגוונים, כמו יהונתן גפן ("פחות אבל כואב"), יהודה עמיחי ("לילה טוב לכי לישון"), אסתר שמיר ("היום את צוחקת"), ועוד. פוליקר עצמו היה אחראי לכל הלחנים והעיבודים. פוליקר גם כתב טקסט לראשונה ("הצל ואני"). למצעד הפזמונים השנתי של שנת תשנ"א הגיעו שני שירים מן האלבום: "פחות אבל כואב" למקום השביעי, ו"הצל ואני" למקום השישה-עשר. בקטגוריית זמר השנה הגיע פוליקר למקום השני. השיר "פחות אבל כואב" הולחן 10 שנים לפני כן בידי נורית הירש והוקלט על ידי עדנה לב בצורה שונה במקצת - בלשון נקבה ובגוף ראשון רבים, והופיע באלבומה "עדנה לב" משנת 1980. ביצירת האלבום השתתפו: יהודה פוליקר - גיטרות חשמלית ואקוסטית, בוזוקי, קלידים, גיטרה בס, כלי הקשה, שירה חיים רומנו - גיטרה חשמלית, בוזוקי שפי ישי - קלידים, אקורדיאון טל הרצברג - גיטרה בס גלעד עצמון - מפוחית ניר צידקיהו - תופים בועז ברמן - כלי הקשה יהודית תמיר - קולות טכנאי הקלטה ראשיים: יועד נבו, מרק רוטוול, גיא יפה מיקס: גיא יפה, יעקב מורנו עוזרי טכנאי הקלטה באולפני "טריטון": אייל דפנא, גילי בראון, אמיר טל, הודי בן ארי, אמיר קרטס עוזר טכנאי ב"המון אולפני הקלטה": עדי פלטינוב פחות אבל כואב (מילים: יהונתן גפן) לילה טוב, לכי לישון (מילים: יהודה עמיחי) הצל ואני (מילים: יהודה פוליקר) טרנס אוריינט דברים שרציתי לומר (מילים: יעקב רוטבליט) סיפור זמנים עברו היום את צוחקת (מילים: אסתר שמיר) פרח (מילים: צרויה להב) יורם (מילים: עלי מוהר) מידע על האלבום פחות אבל כואב באתר MusicBrainz
יעקוב

יעקוב (يعقوب) הוא הגרסה הערבית לשם יעקב. האם התכוונתם ל... טלעת יעקוב – ממייסדי החזית לשחרור פלסטין מגדי יעקוב – מנתח לב מצרי בריטי אישים ששמם הפרטי הוא יעקוב אבו יוסף יעקוב (פירושונים) יעקב (פירושונים)