laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיל לבן

"פִּיל לָבָן" הוא כינוי לנכס רב ערך לכאורה, אשר הופך לעול ולמעמסה. פיל לבן יכול להיות נכס שעלות אחזקתו גבוהה מהתועלת שבו ואינו משמש את הציבור. מקור הביטוי בפילים לבקניים נדירים שמצויים בדרום-מזרח אסיה. מדובר בחיה הנחשבת קדושה, כזו שאסור לפגוע בה ויש לדאוג למחסורה. זאת למרות העובדה שאינה מביאה תועלת ועלות אחזקתה גבוהה. נדירותו והעובדה שהוא מוחזק בעיקר על ידי מלכים ובעלי שררה, היא שהביאה אותו למעמדו המיוחד. בשל קדושתו, המחזיק בפיל אינו יכול לנצלו לעבודה, ומכאן נגזרת עלות החזקתו הגבוהה. הפיל הלבן אינו ממש לבן, אלא בעל עור בהיר יותר. צבעו הלבן הוא תולדה של מפגש גנים רצסיבים נדירים ללבקנות מצד שני הוריו. מאחר שהפיל נחשב לקדוש על פי תרבויות האזור, למשל: בתרבות הבורמזית, אין לנטוש או להזניח אותו. גם בתרבות התאית הפיל מקודש, ותמונתו הופיעה בשנים 1855–1916 על דגל תאילנד, בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי. לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה ראמה השישי, מלך תאילנד את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא הסיר את תמונת הפיל מהדגל. אחיינו, המלך ראמה התשיעי, החזיק מספר פילים לבנים. כאמור, פיל לבן הוא כינוי לנכס, אשר הופך לעול ולמעמסה. "פילים לבנים" רבים נוצרים לעיתים קרובות כאשר מיזם עתיר השקעה מגיע לשלב מתקדם, בו נוכחים מתכנניו כי בדיעבד המיזם אינו מצדיק את ההשקעה, וכי עלות אחזקתו יקרה לאין ערוך מהמקורות הכספיים העומדים לשם כך. לעיתים, אירוח אולימפיאדה, או טורניר גביע העולם בכדורגל, יוצר במדינה המארחת "פילים לבנים" בדמות מבנים שנבנו לצורך אירוע הספורט, אולם לא נמצא להם שימוש עם סיומו. התחנה המרכזית החדשה של תל אביב כיכר אתרים נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול מירבל מלון ריוגיונג מרכזית בת גלים הקונקורד התחנה המרכזית החדשה בתל אביב מבנה הקולוסאום בכיכר אתרים תמונת פיל לבן שרון בורנשטיין, ‏זהירות: פיל לבן לפניך!, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2009 ארז ארליכמן ו-AFP, פיל לבקן נדיר נלכד במעמקי יערות מיאנמר, באתר ynet, 29 ביוני 2010 קשת רוזנבלום, הפילים הלבנים שבלב הערים, באתר הארץ, 23 בפברואר 2014 שלומית צור, ‏פצעים בלב העיר: מה הממשלה מתכוונת לעשות עם הפילים הלבנים ברחבי הארץ, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2018 גילי מלניצקי, פילים לבנים בישראל, באתר TheMarker‏, 25 בספטמבר 2019
בזואר

אבני בזואר (באנגלית: Bezoar) הן אבנים ירקרקות שאצילים ומלכים השתמשו בהן כדי לנטרל רעל ארסן במשקה שהוגש להם כדי להרעיל אותם. מקור השם הוא בפרסית - "באדזהר", ופירושו "הגנה מפני הרעל". קיימים מספר סוגים של אבני בזואר, כאשר נראה שחלק מסוגי הטריכובזואר אכן מסוגלים לנטרל ארסן. אבנים אלה נוצרות בקיבות ובמעיים של עיזי הרים, על ידי משקעים סידניים, שיש בהם גם שיירי גופרית הקשורה בקשר כימי עם פוספט. כאשר הוכנסה האבן למשקה שמעורב בו ארסן, הארסן התרכב עם הגופרית שבאבן, וכך נוטרלה רעילותו. היו מלכים שהחזיקו במחרוזות של אבני בזואר, או ששיבצו אותן בטבעות (כמו אליזבת הראשונה מלכת אנגליה). כך הן היו זמינות לידם בכל עת שרצו לטבול אותן במשקה. ברפואה, חפץ בקיבה, העשוי בדרך כלל מגוש סיבים נקרא 'בזואר'. עצם זה עלול לגרום לחסימה בקיבה או במעי. ניתן לזהות את העצם לרוב באמצעות גסטרוסקופיה וישנן דרכים שונות שבהן ניתן ניתן לפורר אותו. בתרבות, הבזואר מוזכר בסדרת ספרי הארי פוטר כאבן שמקורה הוא מתוך קיבה של עז שמשמשת כנוגדן למרבית הרעלים המוכרים. מדיה וקבצים בנושא בזואר בוויקישיתוף הערך "בזואר", באתר ויקירפואה זהר עמר, החן שבאבן, עמ' 199-202
פלדקירך

פלדקירך (בגרמנית: Feldkirch) היא העיר המערבית ביותר באוסטריה, במדינת פורארלברג הגובלת בשווייץ ובליכטנשטיין. אוכלוסייתה מונה 32,526 תושבים (נכון ל-2016) והיא בירת מחוז פלדקירך. היא השנייה בגודלה בפורארלברג מבחינת תושבים, לאחר העיר דורנבירן. העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1218 לאחר שהרוזן הוגו פון מונטפורט הקים בה את ה"שאטנבורג" - טירה שעד היום נחשבת לאתר החשוב ביותר בעיר. אתר חשוב נוסף בעיר הוא קתדרלת סנט ניקולס, שנבנתה בסוף התקופה הגותית. כיום העיר צברה לה מוניטין בזכות קבוצת ההוקי קרח שלה, שזכתה בגביע אירופה בשנים 1997–1998. נכון לשנת 2016, אוכלוסיית העיר היא 32,526. פלדקירך היא עיר תאומה של העיר: קנדה ויטבי, אונטריו, קנדה שאטנבורג מדיה וקבצים בנושא פלדקירך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלדקירך פלדקירך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עידו קוז'יקרו

עידו קוז'יקרו (נולד ב-8 בינואר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר כ-17 עונת בליגת העל ולאחר מכן בליגה הארצית וכן גם שימש כעוזר מאמן במכבי חיפה. גובהו 2.03 מטרים, והוא ממוקם במקום ה-53 (3,482 נק') ברשימת הקלעים הגדולים בכל הזמנים בליגת העל הישראלית ובמקום ה-15 ברשימת שיאני ההופעות בכל הזמנים עם 399 משחקים בליגת העל. קוז'יקרו נולד וגדל במושב בית הלל. החל לשחק בהפועל גליל עליון והגיע לנבחרת העתודה. אחרי שש שנים בהפועל גליל עליון עבר יחד עם מאמנו בגליל, שרון דרוקר, להפועל ירושלים, עימה הגיע להישגים רבים, כולל זכייה בגביע יול"ב ב-2004. בתום עונת 2005/2006 החליט קוז'יקרו לעזוב את ירושלים לאחר 3 שנים בקבוצה וחתם בעירוני נהריה. בתום שתי עונות בנהריה עבר למכבי חיפה, בה שימש קוז'יקרו כקפטן ובעונת 2009/2008 הצעיד את הקבוצה לגמר הגביע ולגמר הפיינל פור. בתום שתי עונות בחיפה עבר להפועל גלבוע גליל, בה שיחק בעונת 2010/11 ועונת 2011/12. לאחר עונה זו חזר למכבי חיפה וזכה איתה בסוף העונה באליפות הראשונה שלו כשהם ניצחו בגמר את מכבי תל אביב בתוצאה 86-79. ב-10 בספטמבר 2013, אחרי כישלון הנבחרת ביורובאסקט 2013, פרש קוז'יקרו מנבחרת ישראל. בקיץ 2014 פרש מכדורסל ומונה למנהל המקצועי של מכבי חיפה. לאחר הפרישה ממשחק מקצועני, הצטרף לקבוצת "אחווה חיפה" מליגה א', במקביל לתפקיד המנהל המקצועי. באוגוסט 2016 פוטר ממכבי חיפה. בקיץ זה הצטרף למכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית לה סייע להעפיל לליגה הלאומית. ביוני 2017 עזב את מכבי קריית מוצקין, לאחר שזו העפילה לליגה הלאומית, והצטרף להפועל עכו מהליגה הארצית. בעונתו השלישית בעכו סיימה הקבוצה במקום הראשון והעפילה לליגה הלאומית. ביולי 2020 עזב את הפועל עכו לאחר שהקבוצה העפילה לליגה הלאומית וחתם בהפועל מגדל העמק-יזרעאל מהליגה הארצית. באוגוסט 2019 השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3". בדצמבר 2020 התארח בסדרת הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick לצד יובל סמו. לקראת עונת 2021 חתם קוז'יקרו בהפועל מגידו מהליגה הארצית בכדורסל. בסיום עונת 2021/22 הודיע על פרישה סופית מכדורסל לאחר 24 עונת. ב-28 במרץ 2021 מונה כעוזר מאמן בקבוצת מכבי חיפה. קוז'יקרו נשוי ואב לשניים. בנובמבר 2016 החל את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בלימודים רב-תחומיים. במסגרת לימודיו השתתף בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה והוביל אותה לשתי זכיות באליפות ליגת המכללות הישראלית. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג מרומנית: Cojocaru קלעי כל הזמנים במנהלת ליגת העל בכדורסל מכבי חיפה זכתה באליפות המדינה, באתר וואלה, 13 ביוני 2013 ורד כהן‏, עידו קוז'יקרו פרש מהכדורסל ומונה למנהל מכבי חיפה, באתר וואלה, 7 ביולי 2014 קוז'יקרו עולה לארצית, באתר ספסל 7 במאי 2016 (הקישור אינו פעיל, 7.7.2020) קוזיקרו עובר לעכו, באתר בלינקר קוז'יקו בנעם, נניקשווילי בקרית ביאליק הודעת פרישה מערכת ONE, קוז'יקרו מונה לעוזר מאמן מכבי חיפה: גאה לחזור, באתר ONE, ‏28 במרץ 2021
לאו השלישי (אפיפיור)

לאו השלישי (בלטינית: Leo III; מת ב-12 ביוני 816) כיהן כאפיפיור בין 795 ו-816. עיקר חשיבותו של לאו השלישי בהיסטוריה הכנסייתית טמונה ביחסיו עם קרל הגדול. קודמו של לאו, אדריאנוס הראשון, טיפח יחסים טובים בין הכס הקדוש לפרנקים. עם היבחרו לכס הקדוש (יום אחד בלבד לאחר מותו של אדריאנוס הראשון), הוא שלח לקרל הגדול את מפתחות קברו של פטרוס הקדוש ואת דגל רומא, כסוג של שבועת אמונים. קרל הגדול השיב, כי בכוחו להגן על הכנסייה, וכי על האפיפיור להתפלל לטובת צבאו וניצחונותיו. לאו עלה לגדולה מרקע צנוע יחסית, דבר אשר עורר עליו עוינות מצד האצולה הרומאית, שראתה את משרת האפיפיור כשמורה למועמדים מקרבה. באפריל 799 הוא הותקף על ידי כנופיה אשר ניסתה לעקור את עיניו ולחתוך את לשונו (חלק מן ההיסטוריונים סבורים שתוקפיו היו קרובי משפחה של אדריאנוס הראשון). לאחר מכן, הוא הודח באופן רשמי ונשלח למנזר לאחר שהועלו נגדו האשמות בדבר התנהגות לא נאותה. לאו הצליח להימלט מן המנזר ולהגיע לקרל הגדול, אשר לא הכיר בהדחה. מתנגדי לאו ברומא שלחו את נציגיהם לקרל הגדול, לשטוח את טיעוניהם. אלבינוס (אלקווין), יועצו של קרל הגדול, טען בפני קרל הגדול שאין סמכות ארצית שבכוחה לשפוט את האפיפיור ולפיכך לאו לווה חזרה לרומא והחזר לשלטון לאחר שהוא נשבע שאין כל אמת באשמות שהועלו נגדו. קרל הגדול עמד בשערי רומא בשנת 800 וב-1 בדצמבר אותה שנה קיים שם ועידה עם נציגי שני הצדדים. לאו נשבע ב-23 בדצמבר כי הוא נקי מכל חשד בבגידה, ומאשימיו הוגלו מן העיר. יומיים לאחר מכן, לאו הכתיר את קרל הגדול כ"קיסר הרומאים" (Imperator Augustus Romanorum), לאחר שהלה התפלל את מיסת חג המולד בקברו של פטרוס הקדוש. אירוע זה השפיע על מעורבותו של קרל הגדול בנושאים כנסייתיים, לא תמיד בהצלחה. מעורבותו זו של קרל הגדול בנושאי הכנסייה הייתה למורת רוחה של אירנה קיסרית ביזנטיון, אך כוחה הפוליטי הוחלש במידה ניכרת בכל מקרה. יום מותו, 12 ביוני, נחשב ליום הקדוש שלו. ב-1673 הוכרז לאו השלישי על ידי האפיפיור קלמנס העשירי כקדוש. לאו השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאו השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ורנון סמית'

ורנון לומקס סמית' (באנגלית: Vernon Lomax Smith; נולד ב-1 בינואר 1927) הוא פרופסור לכלכלה ולמשפטים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון(אנ'), במרכז הבינתחומי למדעי הכלכלה ובמרכז מרקטוס, הנמצאים כולם בארלינגטון, וירג'יניה, ארצות הברית. סמית' זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2002, יחד עם החוקר הישראלי דניאל כהנמן. עוסק בעיקר בכלכלה התנהגותית, תוך התמקדות בנושא השפעת תהליכי קבלת החלטות על הכלכלה בשוק. סמית' שרת גם כמומחה בתוכנית הסכמת קופנהגן(אנ'). סמית' הוא בוגר תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה, מוסמך מאוניברסיטת קנזס ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. בפברואר 2005, דיבר סמית' באופן פומבי על היותו בעל תסמונת אספרגר, המהווה חלק מהקשת האוטיסטית. ריצ'רד בורכרדס מדיה וקבצים בנושא ורנון סמית' בוויקישיתוף ורנון סמית', ברשת החברתית Goodreads ורנון סמית', באתר פרס נובל (באנגלית) ורנון סמית', באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ורנון סמית', באתר ResearchGate ורנון סמית', באתר גוגל סקולר ורנון סמית', באתר SSRN ורנון סמית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראיון וידאו עם ורנון סמית', באתר msnbc
סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין

סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין (בפולנית: Stanisław Leszczyński;‏ 20 באוקטובר 1677 – 23 בפברואר 1766) היה מלך האיחוד הפולני-ליטאי בשנים 1704–1709 וכן בשנים 1733–1736, דוכס לורן ובּאר (Bar) בשנים 1738–1766, ודוכס האימפריה הרומית הקדושה (תואר שהעניק הקיסר פרידריך השלישי לבני משפחת לשצ'ינסקי). בתו, מרי לשצ'ינסקיה, נישאה ללואי החמישה עשר, מלך צרפת. לשצ'ינסקי נולד ב-20 באוקטובר 1677 בלבוב, לרפאל, ווייבוד (מושל) מחוז פוזנן, ולאנה קתרינה יבלונובסקיה. בילדותו קיבל חינוך אצילי, ובשנת 1697 היה בין אצילי פולין שהשתתפו בכתיבת זכויותיו וחובותיו של אוגוסט השני, כשנבחר למלך. ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-1703 הצטרף למשפחת סַפיֱהָה ולאיחוד הליטאי שאורגן על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד אוגוסט. לאחר ניצחונו הסופי של קרל על אוגוסט נבחר בתמיכת קרל למלך פולין. בהיותו צעיר לא מנוסה, לא הצליח לשצ'ינסקי לרכוש לעצמו מעמד עצמאי בפולין ומלכותו נשענה על קרל השנים עשר וניצחונותיו על הרוסים. אחרי הפסדו של קרל ב-1709 בקרב פולטבה הודח לשצ'ינסקי מכיסאו ונאלץ לברוח לפומרניה, שהייתה בשליטת שוודיה, ואחר כך לאלזס הצרפתית. ב-1725 השתדכה בתו מריה עם מלך צרפת לואי החמישה עשר. ב-1733, לאחר מותו של אוגוסט השני, ניסה לשצ'ינסקי שוב את מזלו בפולין ונבחר בתמיכה גדולה של חלק ניכר מהאצולה הפולנית, ובתמיכה בינלאומית של צרפת ושוודיה. בעיני הרוסים הייתה מלכותו לא לגיטימית, והם ניסו לסלקו מהמלוכה. ב-1736 גבר אוגוסט השלישי על סטניסלב, ואילץ אותו לוותר על כתרו בשנית. ב-1738, אחרי ויתור אוסטריה על אלזס-לורן לטובת ההכרה הצרפתית בפרנץ שטפן כקיסר גרמני, מונה לשצ'ינסקי לדוכס לורן. ב-1738 מכר את אחוזותיו, לשנו ורידזינה, לרוזן אלכסנדר יוסף סולקובסקי. את שארית ימיו בילה בארמון לינוויל שבלינוויל (בצרפתית: Lunéville), שם הקים את אקדמיית סטניסלאב והקדיש את ימיו למדע ולגמילות חסדים. לשצ'ינסקי עוד היה בין החיים בעת שנולדה בתה של נינתו, מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נפטר ב-23 בפברואר 1766, בגיל 88. ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות: אנה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1699–1717). מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1703–1768), התחתנה עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת. סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הטרוסטיליה

הטרוסטיליה (Heterostyly) היא צורה ייחודית של פולימורפיזם והרקוגמיה בפרחים. במין הטרוסטילי, קיימות שתיים או שלוש צורות מורפולוגיות (morphs) שונות של פרחים באוכלוסייה. על כל צמח יחיד, לכל הפרחים אותה צורה מורפולוגית. הצורות נבדלות זו מזו באורכי עמודי העלי והאבקנים, ותכונות אלה אינן רציפות במקרה זה. התכונות המורפולוגיות הללו נמצאות בתאחיזה עם גנים האחראים למערכת ייחודית של אי-סבילות עצמית, המכונה אי-סבילות עצמית הטרומורפית. מינים הטרוסטיליים בעלי שתי צורות מורפולוגיות שונות, מכונים דיסטיליים (distylous) (למשל, נרקיס מצוי). בצורה אחת, המכונה thrum, האבקנים ארוכים ועמודי העלי קצרים; בצורה השנייה, המכונה pin, האבקנים קצרים ועמודי העלי ארוכים; אורך האבקנים הארוכים בצורה הראשונה זהה לאורך עמודי העלי בצורה השנייה, ולהפך. מינים הטרוסטיליים בעלי שלוש צורות מורפולוגיות שונות, מכונים טריסטיליים (tristylous). בכל צורה ישנם שני סוגים של אבקנים. בצורה אחת, עמוד העלי קצר, והאבקנים ארוכים ובינוניים; בצורה שנייה, עמוד העלי בינוני, והאבקנים קצרים וארוכים; בצורה השלישית, עמוד העלי ארוך, והאבקנים קצרים ובינוניים. הצורות השונות של האבקנים ועמודי העלי בפרחים הטרוסטיליים, מותאמות להאבקה באמצעות מאביקים שונים או חלקים שונים בגופו של אותו מאביק. כך, למעשה, אבקה שמקורה באבקן גבוה, תגיע בעיקר לעמוד עלי גבוה ולא לעמוד עלי נמוך, ולהפך. במקרה של מעבר אבקה בין פרחים השייכים לאותה צורה מורפולוגית (למשל בין שני פרחים מטיפוס pin), לא תתרחש הפריה, בגלל מנגנון אי-הסבילות העצמית. בצמחי הבר של ארץ ישראל קיימים מספר טקסונים הטרוסטיליים, למשל מינים רבים בסוג ציפורנית, וכן המין הפולש חמציץ נטוי. אי-סבילות עצמית הטרומורפית
קרייג ניקולס

קרייג ניקולס (באנגלית: Craig Nicholls; נולד ב-31 באוגוסט 1977), הוא זמר רוק אוסטרלי וסולן להקת הויינז. ניקולס מאובחן עם תסמונת אספרגר שהיא חלק מהקשת האוטיסטית. ניקולס נולד וגדל בסידני. יש לו שתי אחיות ואח. אביו לימד אותו לנגן בגיטרה כשהיה ילד. את רוב ילדותו בילה בהאזנה לביטלס או בציור. הוא נשר מהתיכון בכיתה י'. מכיוון שהתעניין בציור, הוא החליט להרשם לבית ספר לאומנות, וללמוד ציור. כדי לגייס כסף ללימודים עבד ב"מקדונלד'ס", שם גם הכיר שניים מחברי להקתו לעתיד, "הויינז". כדי להפוך לרביעייה, קרייג הזמין את חברו ללימודים ריאן, להצטרף ללהקה. קרייג מעולם לא כתב שירים, עד שהלהקה החלה להופיע. הוא סיפר בראיון שברגע שהוא התחיל לכתוב שירים, הוא אהב את זה והמשיך לכתוב עוד ועוד שירים. הוא אומר שהכתיבה היא פורקן בשבילו. בחודש נובמבר 2004, הוגש נגדו כתב אישום בעוון תקיפת צלמת עיתונות. במהלך משפטו, נודע שלניקולס יש תסמונת אספרגר, שהיא חלק מהקשת האוטיסטית. כשעזב את בית המשפט, צעק קרייג "אני חופשי!". קרייג היה בטיפול גמילה 6 חודשים, בעקבות התמכרותו למזון מהיר ומריחואנה. הויינז הקליטו את אלבום הבכורה שלהם "Highly Evolved" עם המפיק רוב סקנאף בלוס אנג'לס. במהלך הקלטת האלבום, המתופף דייוויד ואוליף עזב את הלהקה, והמיש רוסר החליף אותו. האלבום מכר מעל 1.5 מיליון עותקים. בחודש ספטמבר 2002, היו הויינז ללהקה האוסטרלית הראשונה שהופיעה על עטיפת כתב העת רולינג סטון מזה 20 שנה. אלבומה השני של הלהקה, "Winning Days", יצא ב-29 במרץ 2004. אלבומה השלישי, "Vision Valley", יצא ב-1 באפריל 2006 באוסטרליה, וב-4 באפריל 2006 בארצות הברית. ב-2006 הויינז חזרו להופיע מספר הופעות בודדות. מדיה וקבצים בנושא קרייג ניקולס בוויקישיתוף קרייג ניקולס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרייג ניקולס, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרייג ניקולס, באתר Yandex.Music (ברוסית) קרייג ניקולס, באתר Discogs (באנגלית) האתר הרשמי של "הויינז" תסמונת אספרגר הובילה את ניקולס לאלבום חדש לקרייג ניקולס יש תסמונת אספרגר, באתר אן.אם.אי. Beaumont, Mark (2014-09-12). "The Vines' Craig Nicholls: 'I already thought I was a genius'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-03-24.
אפעס

אפעס הוא עיתון סאטירי ישראלי שהופץ בדואר אלקטרוני, לאחר מכן הפך למדור סאטירי בעיתון "הארץ" ובהמשך עבר ל"ידיעות אחרונות". ראשיתו של "אפעס" (ביידיש - עפעס, "דבר מה, דבר, משהו, מאומה, קרט, שמץ, כלום", כפי שמסביר אפעס) בעיתון מקוון שנוסד בשנת 2000 על ידי שלושה כותבים צעירים ופורצי דרך בתקשורת הדתית-חרדית - ידידיה מאיר, יאיר חסדיאל וקובי אריאלי, שמטרתו הייתה יצירת במה ייחודית בה יוכלו הכותבים להביע באופן סאטירי את מה שנבצר מהם לכתוב באמצעי התקשורת החרדיים ולקיים בכך גם דיאלוג יצירתי עם כותבים אחרים מהתקשורת, הן הדתית-חרדית והן החילונית הכללית. כעיתון מקוון, התייחד "אפעס" בסאטירה החריפה ופרועה, וכהכרזת יוצריו - "א-פוליטיקלי קורקט", על המציאות הישראלית ועל יחסי דתיים-חילוניים, בדיאלוג הפנימי הברנז'אי שיצר בין אנשי תקשורת דתיים וחילוניים, ובאופן הפצתו - נשלח בדואר אלקטרוני לרשימה מצומצמת של משפיעים בתקשורת הישראלית, דבר אשר יצר סביבו הילה של מועדון קוראים יוקרתי סגור. בין השנים 2000–2004 היה אפעס מהניוזלטרים המשפיעים על התקשורת הישראלית[דרוש מקור] וקטעים ממנו צוטטו בה לעיתים קרובות. אל שלושת הכותבים הקבועים הצטרפו מדי פעם גם אורי אורבך, שהרה בלאו, ג'קי לוי, ואנשי תקשורת נוספים, ואף שלי יחימוביץ' פרסמה רשימה בבמה ייחודית זו. הצלחתו של "אפעס" סללה את דרכם של כותביו אל ליבה של התקשורת הישראלית. קובי אריאלי החל לכתוב ב"מעריב" ולהופיע בתוכניות שונות בערוץ 10 ובערוץ 2. יאיר חסדיאל שימש כתסריטאי של הטלנובלה החסידית הראשונה "החצר" אשר שודרה בערוץ התכלת ובערוץ 10 ולבסוף הפך לשופט. בשנת 2004 הציע עורך מוסף "הארץ", רוגל אלפר, שנמנה עם מנויי "אפעס" בגרסת הניוזלטר, לחברי "אפעס" להפוך את הפרויקט למדור הסאטירה הקבוע של מוסף "הארץ". קבלתה של ההצעה גרמה לכך שקובי אריאלי, אשר הצטרף לא מכבר למערכת עיתון מעריב, פרש מכתיבת "אפעס", והותיר את המלאכה בידי שני חבריו, כאשר ידידיה מאיר משמש כעורך המדור ויאיר חסדיאל ככותב הראשי שלו. המעבר של "אפעס" מניוזלטר למדור שבועי במוסף "הארץ" שינה את אופיו. מרשימות סאטיריות הנוגעות בעיקר למתח בין העולם הדתי והחילוני הוא הפך למדור של אבחנות סאטיריות קצרות על המציאות הישראלית בכללה, תוך שימוש בעיקר בציטוטים מדומים. בשנת 2008 עבר המדור ממוסף השבת של עיתון הארץ למוסף של עיתון "ידיעות אחרונות". במאי 2016 הודיע מאיר על כוונתו להפסיק את פרסום המדור עקב תחושת מיצוי. מערכת "אפעס" כללה, חוץ מידידיה מאיר, את נילי אושרוב, גיל כוכב ואת עקיבא נוביק. בין כותבי המדור נמצאים אריאל זנג, יאיר בורוכוב, דודי אינהורן, אסף בר-שי, יצחק טסלר, ישראל בלק, אריה יואלי, אריאל פלקסין (עידן שגיב), יובל שוקרון, שוקי ברקן, דוד טייב, מנדי פרומר, יוני שטרק, מורן פרארו ואחרים. אפעס, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006(הקישור אינו פעיל, 11 במאי 2018) אפעס - אין. מלח הארץ - אאוט, באתר nrg‏, 19 במאי 2004 נועה פרייס‏, ידידיה מאיר יפסיק לפרסם את מדור "אפעס": "חש תחושת מיצוי", באתר וואלה, 2 במאי 2016
אימפרו

אימפרו הוא סטודיו תלת שנתי למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון הפועל בישראל. "אימפרו" הוקם בשנת 2003, בידי אבי מלכה ואילן מוסקוביץ', במטרה להכשיר שחקנים לאמנות המשחק המצולם, ולהעניק להם בקיאות במרכיביה הטכניים והאסתטיים של שפת הקולנוע. כעבור מספר שנים של התמקדות במשחק מצולם, התרחב בית הספר גם ללימודי והפקות תיאטרון, ופתח מסלול לימודים מלא בן שלוש שנים המשלב באופן ייחודי הפקות בתיאטרון ובקולנוע. מאז, סיימו כבר חמישה עשר מחזורים של מסלול הלימודים התלת שנתי. סדנאות המשחק הייעודיות של אימפרו מתמחות במשחק לקולנוע וטלוויזיה. עד היום למדו למעלה מ-1300 תלמידים ב-100 מחזורים של סדנאות המשחק. בית הספר שם לו למטרה לפתח תוכנית לימוד ייעודית למשחק, שתציע מצד אחד מערכת לימודים מקיפה עם טובי המורים והיוצרים בישראל, ומצד שני, תכין את השחקן להיכרות מעמיקה עם התעשייה המקומית ועם צורכי השוק, שתאפשר לבוגריו להשתלב בעשייה האמנותית בישראל כשחקנים פעילים ויוזמים. בצוות מורי הסטודיו והבמאים נכללים עשרות יוצרים מובילים מתחומי המשחק, הבימוי, הכתיבה, התנועה, המוזיקה והעיון. בהם: יהושע סובול, מיטקו בוזקוב, מישה לוריא, סלבה מלצב, רוני מנדלסון, איילה קורקוס, ענת זמשטייגמן, נועה ברקאי, אסנת גונן, ירון מוטולה, ירון שני, דורי אנגל, ירדן גלבוע, ג'וש שגיא, עמיר מנור, הראל מוראד, אלונה איב, לי שר, אופיר דואן, אייל שכטר, ד"ר לירן מזרחי, שרון שטרק, רומן שומונוב, מאיה קופצ'יק ואבי מלכה - מנהל את בית הספר מיומו הראשון. במהלך השנה השנייה והשלישית עולות באימפרו כ-8 הפקות תיאטרון חדשות, כמו כן משתתפים תלמידי שנה ג' בתחרות הסרטים אימפרואקשן ובפרויקטים מצולמים נוספים. בית הספר מוכר ונתמך על ידי משרד התרבות וע"י עירית רמת גן. אימפרו הוא בית הספר למשחק הראשון והיחיד בישראל שמשלב הפקות תיאטרון וקולנוע כחלק ממסגרת הלימודים. בסטודיו יש שני אולמות תיאטרון, בהם עולות ההפקות של שנה ב' וג' וכן של תיאטרון הבוגרים בסטודיו. אנו מעלים הפקות תיאטרון ממיטב הדרמה הישראלית והעולמית, בשאיפה ליצור רפרטואר מגוון, המשלב קלאסיקה ומחזאות מודרנית, דרמה וקומדיה, מחזאות מתורגמת ומחזאות מקורית. מחזות רבים מתוכם עלו אצלנו לראשונה בישראל. החל משנת 2008, "אימפרו" מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה באורך מלא, בהשתתפות תלמידי השנה השלישית בסטודיו. עד היום הופקו או נמצאים בשלבי הפקה סרטי הקולנוע: "לאן נעלם משה אבגי?" (2008), "חומר נפץ" (2009), "סיפור שנגמר בחתונה" (2009), "רדיקל" (2009), "מונית לילה" (2010), "נטישה" (2010), ו"המאבק 16" (2011). בשנת 2010 יזם בית הספר את פסטיבל הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן" שמתקיים בסינמטק תל אביב. הפסטיבל, נולד במטרה למסד את הקשר והדיאלוג האמנותי בין יוצרי קולנוע לבין שחקנים שהתמחו במשחק מצולם, והביא לחשיפתם בבכורה עולמית של סרטים חדשים, שבוימו והופקו על ידי אמנים מחוץ לבית הספר, בהשתתפותם של שחקני השנה השלישית בסטודיו. בארבע עשרה שנות קיומו של פסטיבל אימפרואקשן, הועלו במסגרתו למעלה מ-350 סרטים קצרים בבכורה עולמית. חלקם השתתפו בתום תחרות אימפרואקשן בפסטיבלים ותחרויות קולנוע בארץ ובעולם. אתר האינטרנט הרשמי של אימפרו אימפרו, ברשת החברתית פייסבוק אימפרו, סרטונים בערוץ היוטיוב ערוץ הקולנוע של פסטיבל אימפרואקשן 3 על הסרט "לאן נעלם משה אבגי?" עינב שיף‏, הזוכים בפסטיבל לקולנוע קצר של בית הספר אימפרו, באתר וואלה, 28 בינואר 2010 אתר "בידור ובמה" על צילומי הסרט 'סיפור שנגמר בחתונה' "עם הראש בקיר", אתר 'התעשייה' על אימפרו
ניקולס דונין

ניקולס דונין (או: ניקולאס, ניקולאי, ניקולאוס, ניקוליס די לירא; צרפתית: Nicholas Donin) היה יהודי מומר שפעל במאה ה-13 בממלכת צרפת. בזמנו יזם דיון משפטי הידוע כ"משפט פריז" בדבר אשמתם של היהודים על הכתוב בתלמוד. חבר השופטים הנוצרי מצא את התלמוד אשם בדין וגזר על שריפת התלמוד. מוצאו מהעיר לה רושל שבצרפת. היה תלמידו של רבי יחיאל מפריז. עקב כפירתו בתורה שבעל פה נודה על ידי רבי יחיאל מפריז בשנת 1225. כפירתו של ניקולס דונין בתורה שבעל פה מובאת בספר אוצר ויכוחים (עמ' 82), שם מובא הפרוטוקול של משפט פריז (ראו להלן). כך אומר רבי יחיאל מפריז על תלמידו לשעבר: ”החוטא הלז אשר כפר בדברי חכמינו שהיו יותר מט"ו מאות שנה ולא היה מאמין רק ככתוב בתורת משה בלי פתרון. ואתם ידעתם כי לכל דבר צריך פשר ועל כן הבדלנוהו ונדונוהו”. הנידוי נעשה לפי כל כללי הטקס בנוכחות חברי כל הקהילה היהודית בפריז. כעשר שנים חי כמנודה מחוץ לקהילתו כשהוא עדיין מגדיר את עצמו יהודי. בשנת 1235 המיר את דתו לנצרות. פעולתו הפומבית הראשונה כמומר הייתה לעודד את הצלבנים במסגרת מסע צלב שנעשה באותה העת כנגד יהודים באנז'ו ובברטאן. במסע זה נרצחו כשלושת אלפים יהודים וכחמש מאות בחרו להמיר את דתם. בשנת 1236 כתב חיבור נגד התלמוד. בשנת 1239-1238 הצטרף למסדר הפרנציסקני. באותה העת החל להפציר באפיפיור גרגוריוס התשיעי לאסור על היהודים ללמוד את התלמוד. הוא עמד בראש צוות של מומרים שניסח שלושים וחמש האשמות נגד התלמוד. האשמות אלו הובילו למשפט פריז בשנת 1240 ובעקבותיו לשריפת התלמוד בשנת 1242. בהקדמה לפרוטוקול של משפט פריז (מובא בספר אוצר ויכוחים, עמ' 81) מובאים דברים חריפים שנכתבו נגד ניקולס על ידי רבי יחיאל מפריז, מורו לשעבר: כי מצפון בא קרץ, יקום עלינו שרץ, ממנו יצא הפורץ גדר והקורץ, ובמורג חריש חדש חרץ, חרק בשיניו ובעיניו קורץ, בלעגי שפה ובחרפת אדם בא להתגולל עלינו ולהבאיש ריח נופת צופים, דברי חכמה צרופים. קולו כנחש ועל שפם יעטה, ולשונו כמדקרות חרב בוטה, ומשפט ללענה מוטה, כלו לבן הפך החוטא, ויהי הנחש למטה זדון בדינו באחרית הימים כי נתבולל בעמים, ונקרא שמו ניקולאש המין ימות ויחלוש, מראשית נקרא שמו דונין ולא יהיה לו נין, ושם רשעים ירקב אשר הוסיף על חרפתנו, ויביא את חרפתנו אל המלך... בעקבות חיבור שכתב בשנת 1279 נגד המסדר הפרנציסקני, הוא נדון למוות על ידי ראש המסדר בשנת 1287. "ניקולס דונין", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) בספר כפתור ופרח בעמוד תשצ"ו Donin, Nicholas | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
רב כהנא

האם התכוונתם ל... אמורא רב כהנא (הראשון) – היה כהן, אמורא בבלי מהדור הראשון, תלמידו של רב בקבלת השמועות מהדורות הקודמים אך לא בסברא, חברו של רב אסי רב כהנא (השני) – אמורא בבלי מהדור השני, חברם של רב הונא ורב יהודה, אודותיו מקובלות הרבה אגדות בתלמוד רב כהנא מפום נהרא ("רב כהנא השלישי") – אמורא בבלי בדור השלישי והרביעי, תלמידם של רב יהודה ורבה, רבו של רב אשי, היה כהן רב כהנא (הרביעי) אמורא בדור השישי לאמוראי בבל, בן דודו של רב אשי וראש ישיבת פומבדיתא משנת ד'קנ"ו עד שנת ד'קע"ג מנהיג פוליטי הרב קלמן כהנא - ממנהיגי פועלי אגודת ישראל, מחותמי מגילת העצמאות וסגן שר החינוך והתרבות בממשלות ישראל. הרב מאיר כהנא - מנהיג פוליטי, מייסד תנועת כ"ך