laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארק וישניצר

מארק וישניצר (10 במאי 1882 – 15 באוקטובר 1955) היה חוקר היסטוריה יהודית. מארק וישניצר נולד ברובנו, האימפריה הרוסית (כיום באוקריאינה). אביו, לב וישניצר, היה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי. בתחילה חשב לפנות ללימודי רבנות, אך לבסוף עבר לווינה ולמד באוניברסיטת וינה (שני סמסטרים) ובאוניברסיטת ברלין, וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1906. וישניצר שימש כעורך מדור ההיסטוריה של יברייסקיה אנציקלופדיה בשפה הרוסית בשנים 1908 עד 1913. בזמן מלחמת העולם הראשונה, שירת וישניצר בצבא האוסטרו-הונגרי. אחרי המלחמה עבר הזוג רחל ומארק ללונדון אחרי שלא התראו כשש שנים. ובשנת 1921, היגרו לברלין. בברלין כיהן בתור המזכיר הכללי של חברת עזרה של יהודי גרמניה. ב-1922 יסד יחד עם אשתו את רימון שהיה כתב העת האמנותי הראשון בעברית. וישניצר היה חבר ההנהלה (יחד עם אליהו פאינסון ואלכסנדר קוגן). בנוסף ערך פרקים באנציקלופדיה יודאיקה בגרמנית שיצאה לאור בברלין. היהודים הרוסים בברלין קראו בעברית, אך דיברו ביניהם גם רוסית ויידיש, ולכן בני הזוג וישניצר החליטו להוציא לאור כתב עת תאום ל'רימון'- 'מילגרוים', ביידיש. כתבי העת עסקו באמנות וביהדות. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, משפחת וישניצר עברה ב-1938 לפריז ולאחר מכן לניו יורק בתחילת שנות ה-40. הוא היה עמית מחקר של הג'וינט בפריז. בשנים 1941 עד 1949, היה עמית מחקר של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה. החל משנת 1948, היה חוקר בישיבה יוניברסיטי כפרופסור להיסטוריה של עם ישראל בבית הספר לתארים מתקדמים. וישניצר נשא לאישה את היסטוריונית האמנות רחל וישניצר ב-1912. את רחל הכיר במשרדי "יברייסקיה אנציקלופדיה" כמה חושים לפני כן. לזוג נולד לאונרד ג'יימס ב-1924. אחותו שרה התחתנה עם ההיסטוריון נתן מיכאל גלבר. Die Universität Göttingen und die Entwicklung der liberalen Ideen in Russland im ersten Viertel des 19. Jahrhunderts, Berlin: Ebering, 1907 Die jüdische Zunftverfassung in Polen un Litauen im 17. une 18. Jahrhundert, Stuttgart: W. Kohlhammer, 1927 Die Juden in der Welt: Gegenwart und Geschichte des Judentums in allen Ländern, Berlin: Reiss, 1935 To dwell in safety: the story of Jewish migration since 1800, Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1949 Visas to freedom: the history of HIAS, Cleveland: World Pub. Co., 1956 בן-ציון דינור, מ. וישניצר ז"ל, ציון, חוברת א', ב', 1955 גיל וייסבלאי, קב ונקי – תחייתה של אמנות הספר העברי ברפובליקת ויימאר, הוצאת כרמל, עמ' 487 ד"ר מארק וישניצר נפטר בתל־אביב, הארץ, 17 באוקטובר 1955 גיל וייסבלאי, כתב העת "רימון": מתוק לחך ותאווה לעיניים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012; שער העיתון, רימון (כתב עת), 10 בספטמבר 1922 Dr. Mark Wischnitzer, Jewish Historian, Dies; Was 73, Jewish Telegraphic Agency, ‏1955-10-18 (באנגלית אמריקאית) Rachel Wischnitzer collection, undated, 1894-1991, 1940-1989, Leo Baeck Institute
קורמורן הודי

קורמורן הודי (שם מדעי: Phalacrocorax fuscicollis) הוא מין של קורמורן בינוני בגודלו החי לאורך תת-היבשת ההודית ומזרחה עד לתאילנד וקמבודיה. לעיתים הוא מבלבל עם המין קורמורן ג'אווה (Microcarbo niger), אף שהוא גדול יותר, בעל עיניים כחולות ומקור קצר יותר בעל קצה מתעקל. הקורמורן מגיע לאורך ממוצע של 63 ס"מ ולמשקל ממוצע של 790 גרם. שני הזוויגים דומים ללא דו-צורתיות זוויגית. הוא בעל נוצות שחורות עם גרון בצבע ירוק-זית, גב בצבע חום-ברונזה ורגליים שחורות. המקור קצר וצהוב כהה בעל עיקול בולט והעיניים כחולות. מין קורמורן זה מצוי לרוב לאורך גדות מים מתוקים כמו גדות נהר וביצות לחות ברחבי הודו וסביבותיה אף שהוא מצוי גם בשפכי נהרות ובין מנגרובים ובהם הוא צד דגים במים הרדודים. הוא מקנן על העצים ועונת הרבייה תלויה ביותר בגשמים, כשהנקבות מטילות בין 3 ל-5 ביצים ירוקות-כחלחלות. הקורמורנים מקננים במושבות פזורות יחד עם קורמורנים אחרים, חסידות ושאר עופות מים. מדיה וקבצים בנושא קורמורן הודי בוויקישיתוף קורמורן הודי, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן הודי, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן הודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קורמורן הודי, באתר GBIF (באנגלית) קורמורן הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
Ego (שיר של אלה אייר)

"Ego" (בעברית: אגו) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הבריטית אלה אייר, בשיתוף פעולה עם המפיק המוזיקלי האמריקאי, טיי דולה סיין, שיצא לאור על ידי וירג'ין EMI רקורדס, ב-11 באוגוסט 2017. נכון לפברואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-6.8 מיליון פעמים בספוטיפיי. הווידאו קליפ של הסינגל הועלה לחשבון היוטיוב של אלה אייר ב-4 בספטמבר 2017. נכון לפברואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-1.2 מיליון פעמים. מידע על הסינגל "Ego" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Ego" באתר Discogs סרטון השיר "Ego" באתר יוטיוב "Ego (feat. Ty Dolla $ign) - Single by Ella Eyre on Apple Music". iTunes Store. ארכיון מ-2019-06-05. נבדק ב-19 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Ego (feat. Ty Dolla $ign), 2017-08-11, ארכיון מ-2020-02-09, נבדק ב-2022-02-15 "Ella Eyre - Ego ft. Ty Dolla $ign". ארכיון מ-2022-02-09. נבדק ב-19 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Ella Eyre Lives In A Barbie World In The Amazing 'Ego' Video". MTV UK. 4 בספטמבר 2019. ארכיון מ-2022-02-15. נבדק ב-19 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
קורמורן שחור-פנים

קורמורן שחור-פנים (שם מדעי: Phalacrocorax fuscescens) הוא מין של קורמורן האנדמי למימי דרום אוסטרליה. אורכו של קורמורן זה מגיע ל-61 עד 69 ס"מ, הוא בעל מוטת כנפיים של 93 עד 107 ס"מ כששני הזוויגים דומים במראם וגודלם. קורמורן זה בעל דמיון לקורמורן מנומר אוסטרלי עם גוני שחור-לבן כשל פינגווין, אך הוא קטן יותר, בעל עיניים ירוקות ומקור בולט יותר. הזכרים מצמיחים נוצות לצידי אוזניהם בעונת הרבייה. קורמורן זה מצוי לאורך חופי דרום אוסטרליה בין אוסטרליה המערבית, אוסטרליה הדרומית, ויקטוריה, טסמניה וכמה מאיי מצר בס. האוכלוסיות של אוסטרליה המערבית נפרדות מהשאר. בניגוד לשאר הקורמורנים האוסטרלים החיים בקרבת מים מתוקים בפנים היבשת, קורמורן זה הוא שוכן חופים וצוקים וניזון בעיקר מדגים בים הפתוח או קרוב לחוף. לעיתים הקורמורנים ידוגו בלהקות. זהו מין מונוגמי המקנן על צוקים גבוהים והנקבות מטילות 2–3 ביצים בעונת הרבייה. מדיה וקבצים בנושא קורמורן שחור-פנים בוויקישיתוף קורמורן שחור-פנים, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן שחור-פנים, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן שחור-פנים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קורמורן שחור-פנים, באתר GBIF (באנגלית) קורמורן שחור-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
2Cellos

2Cellos הוא הכינוי של לוקה שוליץ' וסטפן האוזר, צמד מוזיקלי קרואטי המנגנים בצ'לו. הצמד חתום על חוזה בחברת סוני מאסטרוורקס מאז 2011, והוציאו לאורך השנים שישה אלבומים. עיקר עבודתם הוא מוזיקה אינסטרומנטלית שבה הם מבצעים גרסאות כיסוי לשירי פופ, רוק, וקלאסיקות בתחום המוזיקה והקולנוע. הצמד עורך הופעות ברחבי העולם, והופיע גם בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה אמריקניות כגון Glee והרווק. 2Cellos (סוני מאסטרוורקס, 2011) In2ition (סוני מאסטרוורקס, 2013) Celloverse (סוני מאסטרוורקס, 2015) Score (סוני מאסטרוורקס, 2017) Let There Be Cello and a Violin (סוני מאסטרוורקס, 2018) Dedicated (סוני מאסטרוורקס, 2021) מדיה וקבצים בנושא 2Cellos בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של 2Cellos 2Cellos, ברשת החברתית פייסבוק 2Cellos, ברשת החברתית אקס (טוויטר) 2Cellos, ברשת החברתית אינסטגרם 2Cellos, סרטונים בערוץ היוטיוב 2Cellos, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) 2Cellos, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) 2Cellos, באתר AllMusic (באנגלית) 2Cellos, באתר MusicBrainz (באנגלית) 2Cellos, באתר דיזר 2Cellos, באתר Discogs (באנגלית) 2Cellos, באתר Songkick (באנגלית) 2Cellos, באתר Genius 2Cellos, באתר SecondHandSongs 2Cellos, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדעון פת

גדעון פַּת (2 בפברואר 1933 – 26 באפריל 2020) היה כלכלן, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל, חבר הנהלת הליכוד, וחבר מרכז "מכבי" בישראל. גדעון מרקוס נולד בירושלים. הוא גדל אצל דודתו חיה פת, בעלת "קפה פת" בעיר, ולימים אימץ את שם משפחתה. התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל. בשנים 1953–1955, היה מנהל לשכתו של שר התחבורה, יוסף ספיר, איש "הציונים הכלליים". באמצע שנות ה-50 נסע לארצות הברית, שם היה פעיל בהסתדרות הציונית וקיבל תואר ראשון ב"כלכלה וסחר בין-לאומי" מאוניברסיטת ניו יורק. ב-1967, עם הקמת ממשלת הליכוד הלאומי, מונה ספיר לשר בלי תיק, ופת שב לישראל לנהל את לשכתו. בשנת 1968 נבחר להנהלת "מכבי". לקראת הבחירות לכנסת השביעית התמודד מטעם המפלגה הליברלית ברשימת גח"ל, ונחשב לנציג הצעירים. הוא נכנס לרשימה במקום גבולי ולא נבחר לכנסת השביעית. פת נכנס לכנסת ב-1970, עקב פטירתו של אריה בן-אליעזר. בממשלה ה-18 בראשות מנחם בגין, שהוקמה אחרי הבחירות לכנסת התשיעית, שימש כשר הבינוי והשיכון. בתקופת כהונתו יצא לפועל "פרויקט שיקום שכונות". בינואר 1979 מונה לשר התעשייה, המסחר והתיירות. באותה שנה עמד פת בראש ועדה על שמו, אשר בחנה דרכים לפיתוח התיירות באילת, בעקבות המשבר בענף התיירות. בממשלה ה-19 שימש כשר התיירות עד אוגוסט 1981 ולאחר מכן שוב כשר התעשייה והמסחר, תפקיד בו המשיך גם בממשלה ה-20. בממשלות ה-21 וה-22 שימש כשר המדע והפיתוח. בכנסת ה-12 שימש בשתי הממשלות שוב כשר התיירות. בחלק מזמן כהונתה של הכנסת השלוש עשרה היה יו"ר ועדת הכלכלה. במפלגה הליברלית, ובהמשך בתוך "הליכוד", בלטה היריבות בין גדעון פת ליצחק מודעי, שהתבטאה גם בחילופי דברים קשים ביניהם. עם פרישתו מהכנסת בשנת 1996, כיהן פת כנשיא "הבונדס" עד שנת 2002, וכן כיהן כנשיא המועצה לישראל יפה. פת התגורר בסביון והיה אב לשלושה בנים. את רעייתו אן, בתו של קרול פיקל, מחלוצי תעשיית היהלומים בארץ ישראל, הכיר בעת לימודיו בניו יורק. היה גיסו של שמואל טולידאנו. פת נפטר ב-26 באפריל 2020 בגיל 87. יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א' (9), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 220 - 239 מדיה וקבצים בנושא גדעון פת בוויקישיתוף גדעון פת, באתר הכנסת גדעון פת, באתר כנסת פתוחה ניבה לניר, פת עם כל דבר, דבר, 2 בדצמבר 1983 אבי בטלהיים, "אני צובע בשחור? הרי הכל שחור", מעריב, 23 באוגוסט 1985 עופר אדרת, השר וחבר הכנסת לשעבר גדעון פת מת בגיל 87, באתר הארץ, 27 באפריל 2020 לא בסמכות שר התחבורה, על המשמר, 15 במרץ 1953 מקבלי פניו של שר התחבורה, הארץ, 11 במאי 1955 ניבה לניר, פת עם כל דבר, דבר, 2 בדצמבר 1983 נבחרה הנהלה למרכז מכבי, מעריב, 1 ביולי 1968 יהושע ביצור, הכיסאות המתפנים של גח"ל, מעריב, 28 במרץ 1969 מרכז הליברלים אישר את הרשימה, דבר, 24 בספטמבר 1969 ג. פת מגח"ל לכנסת, למרחב, 30 בינואר 1970 גדעון פת — ח"כ חדש מגח"ל, דבר, 11 בפברואר 1970 התערבות מיידית, ביקשה הנהלת מפעל רוגוזין באשדוד משר התעשיה והמסחר, גדעון פת, חדשות, 14 במרץ 1984 אריאלה רבדל, דווקא פת, כותרת ראשית, 26 בפברואר 1986 אבי בטלהיים, מריבות בצמרת, מעריב, 19 בדצמבר 1980, המשך, מעריב, 19 בדצמבר 1980 אבי בטלהיים, "אני צובע בשחור? הרי הכל שחור", מעריב, 23 באוגוסט 1985 אבי בטלהיים, "ריח של קנוניה עולה מסיכום מודעי־לוי; זו הצעה בזויה ומזיקה", מעריב, 11 ביוני 1986 מנחם רהט, מודעי: גדעון פת הוא הטיפש של העיירה, מעריב, 30 במאי 1989 חיים הנדוורקר, מי צריך את הבונדס, באתר הארץ, 8 בינואר 2002 אבי בר-אלי, המועמד של מופז לתפקיד יו"ר הרכבת - השר לשעבר גדעון פת, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2007 ירון דרוקמן ואיתמר אייכנר, הלך לעולמו השר לשעבר גדעון פת, באתר ynet, 27 באפריל 2020
קורמורן פיט

קורמורן פיט (שם מדעי: Phalacrocorax featherstoni) הוא מין של קורמורן האנדמי לאי פיט שבאיי צ'טהאם, מדרום-מזרח לניו זילנד באוקיינוס השקט. מין זה מצוי בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידולו, אף שכנראה היה נדיר תמיד וכבר ב-1905 הוכרז שנכחד, עד שהתגלה מחדש. המין תואר ב-1873 בידי החוקר הניו זילנדי וולטר בולר (אנ'). שמו המדעי ניתן לכבוד ד"ר פיטרסטון (Dr Featherston), יו"ר מחוז ולינגטון בניו זילנד לשעבר. קורמורן זה מגיע לאורך 63 ס"מ, משקלו כ-1 ק"ג והוא בעל נוצות שחורות-אפורות עם בטן לבנה. הכפות צהובות ובעלות קרומי שחייה. הקורמורן מצמיח בעונת הרבייה מספר ציצות לבנות זקורות על ראשו הנושרות לאחר מכן. למרות זאת אין הבדלים בין שני הזוויגים. צבע העיניים ירוק עם עור פנים ירוק או צהוב. המקור צהוב כהה עד אפור. הקורמורן הוא מין ימי המצוי לאורך החופים של ניו זילנד וגם מעופף בים הפתוח בקבוצות קטנות או לבד. בעונת הרבייה הוא מקנן על צוקים יחד עם עוד קורמורנים ושאר עופות ימיים. ככל הנראה נותרו כיום 868 עד 1,400 פרטים בוגרים של הקורמורן. עם זאת לאחרונה הוקמה תוכנית התאוששות למין. מדיה וקבצים בנושא קורמורן פיט בוויקישיתוף קורמורן פיט, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן פיט, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן פיט, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קורמורן פיט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קורמורן פיט, באתר GBIF (באנגלית) קורמורן פיט באתר הרשימה האדומה של IUCN Pitt Shag (Phalacrocorax featherstoni) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
קורמורן הגדה

קורמורן הגדה או קורמורן וולברג (שם מדעי: Phalacrocorax neglectus) הוא מין של קורמורן האנדמי לנמיביה ולחוף המערבי של אפריקה הדרומית ומצוי בטבע בסכנת הכחדה. זהו מין גדול יחסית של קורמורן באורך 75 ס"מ עם נוצות שחורות וכנפיים חומות-ברונזה עם כתם לבן על הגב. הראש שחור ללא בליטות או ציצות. העין צהובה ללא טבעות עיניים צבעוניות והמקור אפור, ארוך וחד. הקורמורן חי בלהקות לאורך חופי נמיביה, לעיתים 15 ק"מ מהחופים. הקורמורן ניזון מבעלי חיים הקרובים לקרקעית הים או לאצות רחבות כמו לובסטרים קוצניים מהמין Jasus lalandii וקברנוניים מהמין Sufflogobius bibarbatus, הנחשבים למזונו העיקרי. לרוב הקורמורנים דגים ביחידות מצלילה אך לעיתים צדים בלהקות. הם מקננים לחופי נמיביה מקן עשוי אצות וגואנו ומטילים 2 עד 3 ביצים לבנות. הקורמורנים מתרבים כל השנה. האי מרקורי (אנ') והאי איצ'בו (אנ') הם אתרי הקינון העיקריים שלהם. בשנים האחרונות אוכלוסיית קורמורן זה ירדה בחדות, בין השאר עקב דיג יתר של הקברנון Sufflogobius bibarbatus, שהוא מזונו העיקרי של הקורמורן; הפרעות מצד האדם; התרחבות אוכלוסיית שחף הקלפ, שהפך למיץ מתפרץ, הניזון מביציו וגוזליו של הקורמורן. רק 4,000 פרטים בוגרים נותרו בטבע. מדיה וקבצים בנושא קורמורן הגדה בוויקישיתוף קורמורן הגדה, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן הגדה, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן הגדה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קורמורן הגדה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קורמורן הגדה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קורמורן הגדה, באתר GBIF (באנגלית) קורמורן הגדה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אברהם גדילייא

רבי אברהם בן ר' שמואל גדיליא (גדיליה/גדליה) הראשון, שד"ר ירושלים ומחבר ברית אברהם, הפירוש הקדום ביותר על הילקוט שמעוני. בשנת ת"ח (1648) יצא מירושלים לאיטליה כדי להדפיס את ספרו "ברית אברהם", ושהה באיטליה שתים עשרה שנה. לפני צאתו לדרכו קיבל הסכמות על ספרו מרבני ירושלים: רבי ישראל בנימין, ר' ישראל ב"ר עזריה זאבי, ור' אליעזר בן ארחא. הסכמה נוספת קיבל באיטליה מרבי משה זכות, שאף חיבר שיר לכבודו. בזמן שהותו בליוורנו התפרנס ר' אברהם גדליה מהגהת ספרים בבית הדפוס של ידידיה גבאי. בין הספרים שהגיה שם: שו"ת רדב"ז (שנת תי"ב 1652), תשובות הרשב"א בקובץ "תולדות אדם" (תי"ז, 1657), וכנסת הגדולה על או"ח (תי"ח 1658). בהקדמתו ל"תולדות אדם" ציין ר' אברהם גדליה את תקוותו לשוב לירושלים, מאחר שכבר גמר להדפיס את ספרו על הילקוט שמעוני "בדפוס אהובי אשר כנפשי כה"ר ידידיה גבאי נר"ו". תשובה אליו, בעת היותו בליוורנו, בשו"ת "דבר שמואל" מאת ר' שמואל אבוהב (סי' עב). לאחר חזרתו לארץ ישראל, היה מתומכי שבתי צבי, ואף שלח מכתבים לידידיו באיטליה. ערך סדר תפילות ולימוד לפוקדים את קבר שמואל הנביא, כולל תפילה קצרה שניסח בעצמו. הספר הודפס בליוורנו בשנים ת"י - תי"ז (1650 - 1657) ספר זה הוא הפירוש הקדום ביותר שנכתב על הילקוט שמעוני. נדפס יחד עם הילקוט שמעוני, ובמהדורה זו הוסיף ר' אברהם גדליה קטעים חדשים לילק"ש על הנ"ך ממדרשים שונים, כגון "אגדת בראשית", שלא היו בדפוסים הקדומים של הילקוט פירושו "ברית אברהם" כולל מובאות מפרשנים קדומים מכתבי יד שהיו בידו, כגון פירוש הספרי המיוחס לראב"ד, פירוש רבנו הלל ופירוש רבי חיים חבריא על מדרש ההלכה תורת כהנים. כמו כן הביא דברים ששמע מפי רבי חיים הכהן תלמיד רבי חיים ויטאל. פירוש זה מצוטט רבות בספרות התורנית, כגון בפירוש "זית רענן" על הילקוט שמעוני מאת בעל המגן אברהם. בחלק מספרי הכתובים פירוש "זית רענן" אינו אלא העתקה מה"ברית אברהם". כפי הנראה בעל המגן אברהם לא השלים את ספרו, והמדפיסים הוסיפו חלקים אלה לצורך השלמת הספר. שני בניו, ר' יעקב ור' יוסף גדיליא, נהרגו בשנת תס"ה (1705) על ידי שודדים בדרך בין עזה לחברון. ר' יוסף זה היה שד"ר של ארץ ישראל ביוון, תלמיד חכם, שכמה מתשובותיו נדפסו בספר "כרם שלמה" מאת רבי שלמה אמריליו, רבה של סלוניקי. נכדו, ר' אברהם גדילייא השני, היה אף הוא שד"ר, בשליחות העיר חברון. אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים (תרפ"ח) כרך א חלק ב עמ' 33 אברהם יערי, שתי תעודות לתולדות היישוב בחברון (תש"ט) עמ' 1 - 2. אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל (תשי"א) עמ' 272 קובץ ספונות ח עמ' רנ והלאה יעקב שמואל שפיגל, "לתולדות הרב שלמה אלגאזי והדפסת ספריו" עמ' 135 - 136, ראו שם בהרחבה. העיר על כך הרב יהודה לייב מימון, יחוסי תנאים ואמוראים, ערך 'זכאי', עמ' קנב הערה 2. ברית אברהם על הילק"ש יחזקאל סי' כ, צוטט על ידי החיד"א בספרו לב דוד סימן לא ר' מתתיהו שטראשון, "מבחר כתבים", עמ' רלג
סטון (יחידת מידה)

סטון (באנגלית: Stone) היא יחידת מסה בריטית, השווה ל-14 פאונד, או 6.350 קילוגרמים. בבריטניה, באירלנד וברוב מדינות חבר העמים סטון משמש כיחידת מידה למשקל גוף האדם. אנשים במדינות הללו בדרך כלל יציינו כי הם שוקלים למשל "11 stone 4" (11 סטון ו-4 פאונד). לעיתים רבות במשחקי אגרוף בריטיים יציינו את המשקל של המתמודדים בסטון. בעבר נעשה גם שימוש ביחידת מידה זו לשקילת סחורות חקלאיות. תפוחי אדמה, למשל, נמכרו באופן מסורתי לפי יחידת מידה זו. בשנת 1985, בהתאם לחוק המשקלים והמידות (Weights and Measures Act), הסטון הוסר מרשימת יחידות המסה המקובלות לשימוש במסחר בבריטניה. משקל גוף האדם היסטוריה של שיטות המדידה יחידת מידה סטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד קארוויל

אדוארד פיטר קארוויל (באנגלית: Edward Peter Carville‏; 14 במאי 1885 – 27 ביוני 1956) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כמושל נבדה וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעמה. קארוויל נולד ב-14 במאי 1885 בעמק מאונד (Mound) שבמחוז אלקו בנבדה. בשנת 1909 השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת נוטרדאם שבאינדיאנה. באותה השנה התקבל ללשכת עורכי הדין של נבדה, ואת משרד עורכי הדין שלו הקים במחוז הולדתו. ב-29 באוגוסט 1910 נישא לאירמה מרי קלהאן ולהם נולדו שלושה בנים – אדוארד, ריצ'ר'ד ורוברט. בין השנים 1910–1911 מונה קארוויל לתפקיד סגן התובע המחוזי באלקו. כעבור זמן מה התקדם בסולם הדרגות ושירת כתובע מחוז אלקו בשנים 1912–1918. ב-1928 מונה למשרת שופט בבית המשפט המחוזי של אלקו. מ-1934 עד 1934 היה קארוויל תובע פדרלי בנבדה. ב-1939 החל את כהונתו כמושל נבדה, ולאחר שנבחר מחדש בבחירות אמצע הכהונה ב-1942, הוסיף למלא את התפקיד על להתפטרותו ביולי 1945. כהונתו עמדה בסימן מלחמת העולם השנייה, הניו דיל וכלכלת ארצות הברית. ב-24 ביולי 1945 התפטר מתפקיד כמושל, וסגנו, וייל פיטמן (אנ') (שהחליף אותו בכיסא המושל), מינה אותו לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'יימס סקרוגהאם (אנ') שנפטר בעודו מכהן. שליחותו של קארוויל בגבעת הקפיטול נעה מיום מינויו ועד להתכנסות הקונגרס ה-9 בראשית ינואר 1947. בבחירות 1946 ניסה להתמודד לתקופת כהונה מלאה, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לסנאטור לשעבר ברקלי באנקר. באנקר בעצמו הפסיד לג'ורג' מלון, מועמד המפלגה הרפובליקנית. אחרי תבוסתו שב לעיסוקיו המשפטיים. בשנת 1956 הלך לעולמו. אדוארד קארוויל, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) אדוארד קארוויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדוארד קארוויל, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ק. ג'. אוונס, Berkeley Bunker, באתר LAS VEGAS REVIEW-JOURNAL‏, 7 בפברואר 1999 (באנגלית)
גטו ברסט

גטו ברסט (בפולנית: getto w Brześciu nad Bugiem; ביידיש: גאטע בריסק או בריסק-ד׳ליטע) היה גטו נאצי אשר הוקם בעיר ברסט במערב בלארוס הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, בדצמבר 1941, שישה חודשים לאחר פלישת הכוחות הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941. פחות משנה לאחר הקמת הגטו, בסביבות ה-15–18 באוקטובר 1942, נרצחו כ-20,000 תושבי ברסט (למעלה מ-5,000 הוצאו להורג מקומית במבצר ברסט בהוראת קארל אברהרד שונגארת'; השאר נרצחו ונהרגו ביער המבודד של אתר ההשמדה ברונה גורה (הר ברונה, בבלארוסית: Бронная гара)), אשר נשלחו לשם על גבי רכבות השואה תחת מסווה של 'יישוב מחדש'. בתחילת 1942 החלו להתארגן מחתרות בגטו ברסט, קבוצה קטנה של תלמידים מהגמנסיה העברית "תרבות" ומהגמנסיה הפולנית. וקבוצה נוספת, גדולה יותר, מנתה 90 חברים ובראשה עמד אריה שיינמן, החברים בה גנבו נשק ותחמושת, היה ברשותם מקלט רדיו ודפוס והם תכננו למרוד בגרמנים בבואם לרצוח את היהודים. אנשי המחתרת הוציאו להורג שוטר יהודי אשר הסגיר את איש הקשר הנוצרי שלהם לידי הגרמנים. בעקבות כך, נאלצו אנשי היודנראט לשחד את הגרמנים על מנת שלא יוציאו אל הפועל פעולת תגמול. בסוף יוני 1942 כונסו כ-900 בעלי-מלאכה ונשלחו לעבודה מזרחה. כעבור כמה שבועות חזרו רק 12 מהם, וכל השאר נרצחו. ב־15 באוקטובר 1942 הוטל מצור על הגטו והוחל בחיסולו. היהודים רוכזו ונשלחו ברכבות לתחנת ברונה-גורה, שעל מסילת הברזל ב' – ברנוביץ, מצפון לקוברין, ושם נרצחו. ימים רבים אחר-כך עדיין נתפסו בורחים ומסתתרים והוצאו להורג. חברי המחתרת הקומוניסטית רכשו בסוף 1941 תעודות זיהוי למספר אנשים שמונעים את גירושם. מספר משפחות הוסתרו על ידי משפחתו של ראש המחתרת הקומוניסטית המקומית פ' ז'וליקוב (שנספה בעצמו ב-1943). לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום ביולי 1944, ידוע ששרדו בבז'ץ' רק כ-20 יהודים. מחלצים מוכרים מאזור ברסט כוללים את פ. גריגוריביץ', מריה אי איגנסי קוריאנוביצ'ואי, וו. ניסטרנקו, א' לאבאסיוק, א' סטלמאסזוק. פ' מקארן (על הצלת נער צעיר בשם מ' אנגלמן והאחיות מריה וסולמית קקאף) וסופיה ופיוטר גולובצ'נקו (על הצלת יזרעאל, נחמיי ולי מנקיירוב). כומר פולני, האב יאן אורבנוביץ', דיקן קהילת הצלב הקדוש בברסט, הוצא להורג גם הוא על ידי הגרמנים ביוני 1943 בשל סיוע ליהודים. הגטו לשעבר היה אתר הבנייה של ברסט. בפברואר 2019 התגלה קבר אחים, עם 600 גופות שנמצאו, אם כי ההערכה היא שיותר מ-1,000 עלולות להיות בקבר המסוים הזה. נעליים, בגדים וחפצים אישיים נמצאו מאז ינואר. עד מרץ 2019, יותר מ-1,214 גופות נמצאו בקבר האחים, שנמדד באורך של 40 מטרים ובעומק של 2 מטרים. הקהילה היהודית של ברסט ומרכז שמעון ויזנטל ביקשו שהאתר יהפוך לאנדרטה רשמית לשואה. מדיה וקבצים בנושא גטו ברסט בוויקישיתוף Memorial to the Murdered Jews of the Brest Ghetto History - Jewish community before 1989 - Brześć (Białoruś) - Virtual Shtetl, web.archive.org, ‏2014-10-17 בריסק דליטא (Brześć nad Bugiem), באתר יד ושם יד ושם, ברסט-ליטובסק, מרכז המידע אודות השואה, יד ושם ביה"ס המרכזי להוראת השואה Encyclopedia of Camps & Ghettos, www.ushmm.org (באנגלית) Getto w Brześciu | Virtual Shtetl, web.archive.org, ‏2018-12-09 Rozenbłat E.S., Briest, [in:] Hołokost na tieritorii SSSR, red. I.A. Altman, Moskwa 2009, p. 110. Philip Friedman, Their Brothers Keepers, Creative Media Partners, LLC, 2018-10-15, ISBN 978-0-343-28909-6. (באנגלית) Cnaan Liphshiz, Remains of hundreds of slain victims discovered at former Belarus Jewish ghetto, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
החדר הירוק (הבית הלבן)

החדר הירוק (באנגלית: The Green Room) הוא אחד מחדרי הקומה הראשונה של הבית הלבן - משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון. חדר זה משמש למטרה של אירוח, ולאורך השנים מקושט בגוונים של ירוק. החדר הוא חדר רבוע, שאורכו 8.5 על 6.7 מטרים, ולו שש דלתות הפונות אל מסדרון הצלב (Cross Hall), החדר המזרחי, האכסדרה הדרומית והחדר הכחול. החל מתקופת כהונתו של קלווין קולידג' מקושט החדר הירוק בסגנון ריהוט פדרלי. בשנת 1971 שופץ החדר, וקירותיו כוסו בבד משי ירוק, אשר נבחר על ידי ג'קלין קנדי בשנת 1962 ולא הותקן בשעתו בשל הירצחו של בעלה, הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. בדים אלו עוטרו בדוגמאות בצבעי בז', ירוק ואלמוג, על פי סגנון שהיה נפוץ במאה ה-19. לכרכובים הסמוכים לתקרה, העשויים עץ ומעוטרים בזהב, צורת סמל ארצות הברית - עיט, שהיה מוטיב מקובל בתקופה הפדרלית של עיצוב הבניין. ג'יימס הובן, אדריכל הבית הלבן ייעד חדר זה להיות "חדר האוכל" של המשפחה הנשיאותית. תומאס ג'פרסון שהשתמש בחדר כחדר אוכל כיסה את רצפתו בבד ירוק לשם הגנה עליה, ומאותו מועד החל החדר להיות מכונה "החדר הירוק", אך לא באופן רשמי. נשיאים מאוחרים יותר השתמשו בחדר כחדר אירוח. ג'יימס מונרו השתמש בחדר לצורך משחקי ויסט, ובתקופת כהונתו נקרא החדר "חדר הקלפים". החל מתקופת כהונתו של ג'ון קווינסי אדמס כונה החדר "חדר ההסבה הירוק" באופן רשמי. בחדר זה חתם הנשיא ג'יימס מדיסון על הכרזת המלחמה הראשונה של ארצות הברית - מלחמת 1812. מדיה וקבצים בנושא החדר הירוק בוויקישיתוף החדר הירוק באתר הבית הלבן. אתר מוזיאון הבית הלבן - תצלומים היסטוריים ושחזורים של החדר הירוק
יורגודן

יורגודן (בשוודית: Djurgården) הוא אי במרכז העיר סטוקהולם שבשוודיה. יורגודן מכיל בין היתר בניינים ואתרים היסטוריים, מוזיאונים, גלריות, את פארק השעשועים גרנה לונד (אנ'), את גן החיות והמוזיאון הפתוח סקאנסן, אזור נמל, וכמו כן גם פארקים. זהו אחד ממקומות הפנאי הפופולריים ביותר בקרב תושבי סטוקהולם ובקרב התיירים שמבקרים בעיר אשר מושך אליו מעל ל-10 מיליון מבקרים בשנה, מתוכם כ-5 מיליון מבקרים במוזיאונים ובפארק השעשועים. בשנת 2022 חיו ביורגודן 849 תושבים. אזור יורגודן משתרע על פני 2.79 קמ"ר. סקאנסן - מוזיאון פתוח וגן חיות המכיל זאבים, איילים, דובי קוטב וחיות בר רבות אחרות. שוק חג המולד המסורתי שלו מושך אליו עשרות אלפי מבקרים מדי שנה. גרנה לונד - פארק שעשועים קטן יחסית שנוסד בשנת 1883. מוזיאון ואסה - מוזיאון ימי המציג את "ואסה", אוניית מפרשים מלחמתית מן המאה ה-17, היחידה מסוגה הקיימת בימינו. האונייה טבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1628, ונמשתה מקרקעית הים ב-1961 כשהיא שלמה כמעט לחלוטין. אבבא: המוזיאון - ביתה של תערוכה אינטראקטיבית בנושא להקת הפופ אבבא, שנפתח ב-2013. המוזיאון הנורדי - מוקדש למסורות ולתרבות השוודית. יוניבאקן (אנ') - מוזיאון לילדים אשר מוקדש ליצירותיה של הסופרת השוודית הנודעת אסטריד לינדגרן. יורגורדסטאדן (Djurgårdsstaden) - שכונה של מבני עץ משומרים מהמאה ה-18. ארמון רוסנדול - נבנה בשנים 1823–1827 על ידי קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. גני רוסנדול (אנ') - גן ציבורי אשר נודע במיוחד בשל מבחר הוורדים שבו. גלריית טיל (אנ') - מוזיאון המציג אוסף פרטי האמנות מסוף המאה ה-19 בלוקהוסאודן (Blockhusudden) - ביתו הנוכחי של הנסיך השוודי קרל פיליפ. אוניית המפרשים ואסה מהמאה ה-17 במוזיאון ואסה מוזיאון אבבא המוזיאון הנורדי פארק השעשועים גרונה לונד מפה של יורגורדן משנת 1866 סטטיסטיקה של סטוקהולם, עמוד 75 (בשוודית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.