laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאל אליאשווילי

הרב מיכאל (מיכל נח) אלאשווילי (ה'תרי"ז, 1857, או ה'תרכ"א, 1861 - ה'תרצ"ח, 1938) היה רבן של הקהילות סוג'ונה (גאו') ופותי שבגאורגיה ודמות רבנית בולטת ביהדות גאורגיה במאה ה-20. נרצח במהלך "הטיהורים הגדולים" של יוסיף סטלין. נולד בשנת ה'תרכ"א או ה'תרי"ז לאביו הרב מנוח אליאשווילי, שכיהן כרב העיירה סוג'ונה שבנפת אבאשה במשך למעלה מארבעים שנה. למד בקולאשי מפי הרב יצחק גאנאשווילי. בילדותו גילה כישרון מזהיר, וגמר מהר את ה"חדר". למד מפי רבי יצחק בנאשווילי והוסמך לרבנות. כבר בגיל 16 התמנה לחזן ושוחט בסוג'ונה. בסביבות שנת ה'תר"ם התמנה לרב העיירה, תחת אביו. בסוג'ונה ניהל ישיבה שבה למדו כחמישים נערים. בשנת ה'תרס"ז (1907), התעורר ויכוח בינו לבין רבה של צחינוואלי, הרב יוסף אליהו הנקין, אודות מנהגם של יהודי גאורגיה שהחתן מעניק לכלה במסיבת האירוסים מתנות. הרב הנקין סבר שפעולה זו נחשבת לקידושין, ואי אפשר לבטלה אלא על ידי גט, בעוד המנהג הרווח לא היה כך. הרב הנקין פנה על כך לגדולי הרבנים במזרח אירופה, הרב חיים סולובייצ'יק והרב מלכיאל צבי טננבוים, שהסכימו עם דעתו, ולרבני ירושלים הרב שמואל סלנט (בשנת ה'תרס"ז) והרב חיים ברלין (בשנת ה'תרע"ב), אשר הפנו את השאלה לבירורו של הרב צבי פסח פרנק, שהכריע כדעת הרב אליאשווילי. בנוסף, התכתב בהלכה עם רבנים נוספים, בהם ר' אליהו ילוז (שכינה אותו "הרב הדומה למלאך מיכאל"), הרב יעקב שאול אלישר, הרב איסר זלמן מלצר, הרב רפאל אהרן בן שמעון, הרב דוד חי אדרעי ועוד. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, עבר לכהן כרב הקהילה היהודית בעיר פותי. בשנת ה'תרצ"ח נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד., והוצא להורג בשריפה יחד עם ספרייתו, במסגרת "הטיהורים הגדולים". זבח ומנחה – תפילות לחולים, לאזכרות ובעתות צרה; דינים ומנהגים לימי האבלות ופרקי תהילים, משנה וזוהר לקריאה בימי האזכרה. הודפס בפיטרקוב בשנת ה'תר"ע. בן מנוח (לא הודפס) – על התורה. שדי מגרש (לא הודפס) – שו"ת. אלון בכות (לא הודפס) – הספדים. הרב יעקב דבראשווילי, אותיות פורחות וגוילין נשרפין, בתוך: נ.צ גוטליב, יהדות הדממה, ירושלים ה'תשמ"ז, עמ' 177–178. תולדות הרבנים דברשווילי, מכון מורשת רבני גרוזיה, ירושלים, תשע"ד. ר' שמואל גוטליב כותב (אהלי שם, עמ' 132) שנולד בשנת ה'תרי"ז, וכן כתב הרב רפאל הלפרין באטלס עץ חיים. בשאר המקורות כתוב ה'תרכ"א. "פירושי איברא" סי' ה אות יג-טז (עמ' 108 - 111). שו"ת הרב צבי אה"ע סי' ק. להשתלשלות הפרשה וההתכתבות עם רבני ירושלים ראו: יהודה לייב פרנק ושבתי דב רוזנטל (עורכים), "הר המור" ב, מכון הרב פרנק, ירושלים, תמוז ה'תשמ"ב, עמ' 40-23; הרב רחמים רפאל ציקוושווילי, "מנהגי עדת יהודי גאורגיה השייכים לחופה וקידושין", קובץ "יגדיל תורה ויאדיר" חלק ב, לוד ה'תשע"ח, בעיקר בעמ' 45 - 47. שו"ת הלכות אישות, הל' גיטין סי' ד מעשה אי"ש אבן העזר סימן ב יגדיל תורה שנה ב' סימן א 'ומצור דבש' יורה דעה כב; אבן העזר יא; אבן העזר יז בד דוד, דף ז עמוד ב הרב זושא וואלף (עורך), אדמו"רי חב"ד ויהדות גרוזיה, ה'תשע"ו, עמ' 316, וראו הצעה לסדר היום לציון 30 שנה לעליית יהודי גרוזיה, אתר הכנסת.
תוספתא כפשוטה

תוספתא כפשוטה הוא פירוש מחקרי-מדעי לתוספתא שכתב פרופ' שאול ליברמן. הספר בנוי על מהדורה המדעית של התוספתא שהוציא לאור ביחד עם החיבור, שם הוא מפרש את התוספתא עצמה באופן קצר, עם שינויי נוסח. הפירוש מבוסס על הספר "תוספת ראשונים" שהוציא לאור בשנת תרצ"ז, שם אסף את כל דברי הראשונים המפרשים את דברי התוספתא. בהקדמתו לספר הוא מסביר את הצורך בפירוש רחב לתוספתא, בגלל החוסר במפרשים קודמים מלבד "חסדי דוד". כמו כן, גילויים של כתב יד ערפורט וכתב יד וינה ועדי נוסח נוספים, שכולם לא היו למראה עיני המפרשים שקדמוהו, יצר צורך בפירוש עדכני המתייחס לנוסח המדויק יותר של התוספתא. עקרון פרשני נוסף שהנחה אותו בכתיבת פירושו היה לפרש את התוספתא על פי המקורות הארץ ישראליים ובראשם תלמוד ירושלמי, גם במקומות שבהם ההלכה המקובלת נפסקה באופן אחר, בין היתר על פי התלמוד הבבלי. הכרך הראשון, על סדר זרעים, יצא לאור בניו יורק בשנת תשט"ו. אחר כך יצאו על סדר מועד (תשכ"ב), וסדר נשים (חלק ו-ז - תשכ"ז; חלק ח - תשל"ג). ליברמן לא הספיק לסיים את פירושו על כל התוספתא והספיק להוציא לאור שמונה כרכים, המסתיימים באמצע סדר נזיקין (עד סוף מסכת בבא בתרא). החלק על סדר נזיקין, הוציא לאור תלמידו שמא פרידמן, על-פי הכתבים שהשאיר אחריו. הכרכים על סדר נזיקין נדפסו בירושלים. לאחר מכן, יצא מהדורה שנייה ומתוקנת של הכרכים האחרים, בתוספת הערות מגיליון התוספתא של הר"ש ליברמן. גם הכרכים של מהדורה זו נדפסו בירושלים, וכולם יצאו לאור בידי בית המדרש לרבנים באמריקה. אברהם גולדברג, [על] שאול ליברמן (מהדיר), "תוספתא ע"פ כתב-יד ווינה..., קרית ספר מא, תשכ"ו, עמ' 344-355 (מידע בקטלוג רמב"י) עדיאל שרמר, למסורת נוסח התוספתא: עיון ראשוני בעקבות שאול ליברמן, JSIJ 1, 2002 (מידע בקטלוג רמב"י) עדיאל שרמר, בנימין קצוף, מלבטי ההדרת התוספתא: על קו התפר שבין נוסח, פרשנות וגלגולי מסורת (מידע בקטלוג רמב"י) Solomon Zeitlin (1957). ""The Tosefta" by Saul Lieberman". Jewish Quarterly Review (47, 4): 382–399. JSTOR 1453106. התוספתא במהדורה המדעית מוקלד באתר ספריא. תוספתא כפשוטה מוקלד באתר ספריא. תוספתא כפשוטה סריקה של כל הכרכים (כולל התוספתא במהדורה המדעית). תוספת ראשונים תוספת ראשונים חלק א' (סדר זרעים מועד). תוספת ראשונים חלק ב' (סדר נשים נזיקין קדשים) תוספת ראשונים חלק ג' (סדר טהורות חלק א'. תוספת ראשונים חלק ד' (סדר טהורות חלק ב'. תוספתא במהדורה המדעית (עם הפירוש הקצר) כל חלק בנפרד. סדר זרעים, סדר מועד,סדר נשים חלק א',סדר נשים חלק ב'. תוספתא כפשוטה כל חלק בנפרד, סדר זרעים חלק א', סדר זרעים חלק ב', סדר מועד חלק ג', סדר מועד חלק ד', סדר מועד חלק ה', סדר מועד חלק ו', סדר נשים חלק ז', סדר נשים חלק ח'. תוספתא כפשוטה, באתר סימניה מתוך הקדמתו לספר, עמוד ז'. מבוא עמ' יז ראו דוגמאות במבוא, עמ' כ-כא
מנחם סופר

הרב מנחם סופר (ה'תר"ם, 1880, סנט מיקלאש - ט' בסיוון ה'תש"ד, 1944, אושוויץ) היה רבה של וואשוהי שבטרנסילבניה, מחבר שו"ת "מנחם משיב". נספה בשואה. נולד בסנט-מיקלאש (אנ') בשנת ה'תר"ם לצירל ורבי ישראל מרדכי אפרים פישל סופר, רבה של שארוואר ובעל "זיכרון אפרים". נתייתם מאביו כשהיה בן 12, וגדל בבית דודו ר' יוסף לייב סופר מדרטשקע (אנ'), בעל "ילקוט סופר", שם למד בישיבה המקומית. בגיל 18 נסע ללמוד אצל סבו רבי אליעזר זוסמן סופר בפאקש, שם למד במשך שנתיים, ולאחריהן למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר (בעל "שבט סופר"). בשנת ה'תרס"ב הוסמך על ידי אב"ד פרשבורג, הרב דוד ניימן-לאקנבך. שנה לאחר מכן הוצעה לו משרת הרבנות בדרטשקע במקום דודו (שעבר למלא מקום אביו בפאקש), אך הוא סירב מפאת כבוד דודו הנוסף רבי שמואל בנימין סופר. נשא את בתו של רבי שמחה בונים ארנפלד ממטרסדורף (בעל "מענה שמחה"), ובשנת ה'תר"ע התמנה לרבה של ביהרנאג'באיום. בשבתו שם, סידר לדפוס את הספר "חתן סופר" של סב אשתו, וכן כתב הקדמה לספרו של חמיו "מענה שמחה". בשנת ה'תרע"ח התמנה לרבה של מורוש-וואשארהעלי, ועמד בראשות ישיבה שמנתה בשיאה כ-100 תלמידים, רבים מהם בני עניים מכפרי האזור, וכדי לאפשר להם ללמוד מבלי לדאוג למזון ולינה, הוקמה בה פנימייה. באותה העת, ישבה בעיר אוכלוסייה חסידית ניכרת, שקירבה אותו לדרכי החסידות ולמנהגיה (לעיתים היה נוסע לאדמו"רי חסידות בעלז). בפרט, התיידד עם האדמו"ר מנאסויד, רבי אברהם יהושע פריינד, שישב בה לפרקים, ובעידודו התקין בה מקווה כשיטת רבי חיים הלברשטאם. הוא זכה למעמד מכובד בקרב רבני טרנסילבניה בפרט והונגריה בכלל, והיה מראשי המדברים באסיפות הקהילות ובאסיפות הרבנים, ושאלות מכל האזור הופנו אליו. בשנת ה'תש"ג הוצעה לו משרת הרבנות בבודפשט, אך הוא סרב. נספה עם בני עדתו באושוויץ, בט' בסיוון ה'תש"ד. והונצח ברחוב "מנחם משיב" בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים, שהוקמה על ידי גיסו הרב שמואל ארנפלד. לרב סופר ולאשתו נולדו שמונה ילדים, רובם נספו עמו באושוויץ. בנו הרב שמואל חיים (חתן הרב משה יוסף מייזלס מאויוואר) כיהן לצדו כרב בוואשוהי, ונספה יחד עם אביו. חתנו הרב אפרים פישל קליין מילא את מקומו בוואשוהי, לאחר עלותו לישראל, הוציא את כתביו לאור. חתן נוסף היה הרב אברהם יוסף ליכטנשטיין, רבה של אטשאד (נספה בשואה). אחיו הרב יצחק צבי סופר כיהן כרבה של טמשוואר. אחיו הרב אברהם יעקב כיהן כרב בטט. לאחר פטירת אשתו הראשונה, נשא את פרל בת הרב זאב וולף ויינשטוק. מנחם משיב - שו"ת. יצא לאור על ידי חתנו הרב קליין, ירושלים, ה'תשל"ג. הלכה ממקרא - הלכות היוצאות מפסוקי המקרא. צורף לספר "מנחם משיב". הלכה משמעתתא - הלכות היוצאות מסוגיות הגמרא. צורף לספר "מנחם משיב". אהל הינדל - חידושי אגדה על ספר בראשית. צורף לספר "מנחם משיב". הרב אפרים פישל קליין, הקדמת חתן המחבר, שו"ת מנחם משיב, ירושלים ה'תשל"ג, עמ' ג-יב. יוסף יצחק כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים עמ' 557. שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, עמ' 217–218. שו"ת מנחם משיב, אוצר החכמה המקוון (הצפייה מעמ' 40 מוגבלת למנויים בלבד). רחוב מנחם משיב אתר עיריית ירושלים. שם הגדולים מארץ הגר חלק ב אות 13
אריה יהודה לייב תאומים

הרב אריה יהודה לייב תאומים (ה'תפ"ז, 1727 - ד' באלול ה'תקצ"א, 13 באוגוסט 1831) היה רבה של העיר ברודי (בראד) שבגליציה (כיום באוקראינה). בעל שו"ת "גור אריה יהודא". נולד בשנת ה'תפ"ז (1726/1727) לאביו ר' יוסף רבה של אוסטרובצה וראש ישיבה בפוזנן (בעל "עדות ביהוסף"), בן למשפחת רבנים מיוחסת. אחיו ר' שמואל היה רב בלובזנץ ואחיו ר' שאול יהושע פייבל כיהן כרב באוסטרובצה. למד תורה מפי אביו. בגיל 13 התחתן, וזמן קצר לאחר מכן התמנה לכהן כרב בליז'נסק. לאחר זמן לא רב נפטרה אשתו, והוא נשא את מיכלי בת ר' שמואל ביק, גרושתו של הרב משולם איגרא, ועבר לברודי, שם היה סמוך על שולחן חותנו העשיר, ולמד ב"קלויז" המפורסם. שמו התפרסם כתלמיד חכם, והתבלט אף בין חכמי הקלויז. הוא כתב ספר תורה לקלויז, בכתב "וועליש" המקובל בעיקר בקרב הספרדים ובני עדות המזרח. הוא התכתב עם גדולי דורו, בהם רבי יחזקאל לנדא ורבי אפרים זלמן מרגליות. בשנת ה'תקע"ה, בהיותו כבן 88, נפטר רבה של ברודי ר' מאיר קריסטנפולר, הוחלט למנותו לרבה של העיר, למרות גילו המופלג. בשנת ה'תקפ"ז, כשמלאו לו מאה שנה, נבצר ממנו לשמש בתפקיד בשל חולשתו, ולכן מינו בני העיר את הרב אלעזר לנדא (נכדו של רבי יחזקאל לנדא ובעל "יד המלך") כרב, מבלי להודיע לרב תאומים על כך. הרב לנדא נפטר כארבע שנים לאחר מכן במגפת הכולרה שפרצה בברודי. נפטר בד' באלול ה'תקצ"א (אוגוסט 1831), בגיל 103. הרב שלמה קלוגר שכיהן באותה העת כמגיד מישרים בעיר, הספידו. איילת אהבים - חידושי הלכה על הש"ס. שם הספר מרמז בראשי תיבות את שמו: אריה יהודה לייב תאומים הוא בן אב מוהר"ר יוסף. יעלת חן - דרשות על התורה. גור אריה יהודה - שו"ת, יצא לאור בתקפ"ז ובהוצאה מחודשת בתשע"ח בידי זיכרון אהרן. הרב ישכר בעריש וייס, תולדות רבינו במבוא לשו"ת גור אריה יהודא מהדורת זיכרון אהרן ה'תשע"ח, עמ' 7–11. אריה יהודה ליב בן יוסף תאומים (1727–1831), דף שער בספרייה הלאומית מצד אביו היה מצאצאי רבי יהושע העשיל חריף (בעל "מגיני שלמה"), רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים (בעל "פנים מסבירות"), רבי יונה תאומים (בעל "קיקיון דיונה") המהרש"ל ועוד. מצד אמו, נמנה עם צאצאי ר' נתן נטע שפירא (בעל "מגלה עמוקות"), ר' העשיל מקראקא, מהר"ם מלובלין והרמ"א בנו היה רבי ברוך תאומים-פרנקל. ראו גור אריה יהודה אורח חיים ד. קנאת סופרים לר' שלמה קלוגר, קכא גור אריה יהודה כב שו"ת בית אפרים אורח חיים סימן סב ואבן העזר סימן מח
שמעון וולף אוירבך

הרב שמעון וולף אוירבך (סביבות ה'ש"י, 1550 – י"ז בחשוון ה'שצ"ב, 12 בנובמבר 1631, פראג) היה רב בכמה ערים במזרח ומרכז אירופה, בהן טורובין, לובמלא, לובלין, פשמישל, פוזנן, וינה ופראג, מרבני "ועד ארבע ארצות" וראש ישיבה בלובלין. מאבות משפחת אוירבך. נולד בשנת ה'ש"י (1550) לערך בווינה או בפוזנן, לאביו ר' דוד טעבל. לפי מקורות רבים היה חתנו של המהרש"ל, ולפי טענה אחרת היה זה רב אחר בעל שם דומה. התמנה לכהן כרב בטורובין, לאחר מכן בלובמלא. בשנת ה'של"ח התמנה לרב וראש ישיבה בלובלין, במקומו של המהרש"ל. בישיבתו למדו מאות תלמידים, בהם רבי יהושע העשיל חריף מקראקא. בלובלין הסתכסך עם מהר"ם מלובלין, שעמד אף הוא בראשות ישיבה בעיר, גם אודות חילוקים בשיטת הלימודים מאחר שהמהר"ם תמך בשיטת הפלפול, רבי שמעון התנגד לה. המהרש"א שהתבקש להכריע המחלוקת, בחר לא להתערב . בלובלין כיהן עד שנת 1584. מלובלין עבר לכהן כרבה של פרעמישלא. אין ידוע בדיוק באילו שנים חי שם. בשבתו בפרעמישלא כיהן כדיין ב"ועד ארבע ארצות", וחתימתו מופיעה על מסמכים רבים יחד עם גדולי הדור בפולין של אותה התקופה. מספר שנים לאחר מכן התמנה לרבה של פוזנן והרב הראשי של מחוז "פולין גדול". בשנת ה'שפ"ט עבר לכהן כרבה של וינה וכל אוסטריה. זמן קצר לאחר מכן, בסביבות שנת ה'ש"צ, עבר לכהן כרבה של פראג, במקומו של הרב יום טוב ליפמן הלר שהודח מתפקידו על ידי השלטונות. בתפקיד זה כיהן כשנתיים, עד לפטירתו בי"ז בחשוון ה'שצ"ב (12 בנובמבר 1631). נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג. נתן רפאל אויערבך, "הגאון ר' שמעון וואלף אויערבך זצ"ל, ה' ש"י (?) – ה' שצ"ב", ישורון יב (ה'תשנ"ג), עמ' תרנה–תרצב. שלמה אנגלארד, "לתולדות הג"ר שמעון וולף אויערבך", ישורון יד (ה'תשס"ד), עמ' תתריב–תתרכב. נתן רפאל אויערבך, שומרי משמרת הקודש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז, הוצאת פלדהיים, ירושלים, ה'תש"ע, עמ' 36–77. דוד הלחמי, רבי שמעון זאב אורבוך אב"ד פראג, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' נ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) אמנם, יש המפקפקים בייחוסה של משפחת אוירבך המפורסמת מגרמניה אליו. ראו דיון בנושא זה אצל נתן רפאל אויערבך, שומרי משמרת הקודש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז, חלק א, ה'תש"ע, עמ' 72–77. שלמה ברוך ניסנבוים, לקורות היהודים בלובלין לובלין ה'תר"ס, עמ' 23 ועוד. הרב אהרן מטרבוולה, "מחנה ארון" אלקסניץ ה'תקכ"ח, בשער, ועוד על אפיזודה מעניינת הקשורה ליחסים בין תלמידי שתי הישיבות ראו אצל ר' יוסף לוינשטין, "תולדות מהר"ם מלובלין", הגרן א (ברדיצ'ב ה'תרנ"ח), עמ' 40–43. Luboml: The memorial book of a vanished shtetl, pp. 25-27. ב"פנקס הקהילות: פולין" ערך פשמישל (חלק ב, יד ושם ה'תש"ם, עמ' 427) כתוב שכיהן בשנים ש"ע–שע"ב, אך נמצאו תעודות שלו משם משנים מאוחרות יותר, האחרונה שבהן משנת ה'שע"ו.
ביבוי הלוי

רב ביבוי (ביבי) הלוי היה גאון ישיבת סורא בשנים 777–788. בנו של רב אבא (או רבא) מנהר פקוד. עלה על כס הגאונות בשנת 777. בסביבות שנת 785 תיקן, יחד עם עמיתיו מישיבת פומבדיתא, רב הונא מר הלוי ורב מנשה, ששעבוד נכסים יחול גם על מיטלטלין. תקנה זו משקפת את המצב הכלכלי החדש של יהודי בבל, שבו החקלאות כבר לא תפסה מקום עיקרי ורוב האנשים לא החזיקו קרקעות רבות. יש המייחסים לו את ספר "בשר על גבי גחלים", אך הדעה הרווחת שוללת זיהוי זה. לאחר פטירתו ב-788 התמנה רב הילאי בן מרי. רב שרירא גאון, אגרת רב שרירא גאון, חלק ה פרק ג. רבי יהודה אלברצלוני כתב (שערי שבועות שער י"ג משבועות התלמוד) שהיה זה בשנת אלף צ"ח למניין השטרות, כלומר שנת ד'תקמ"ז (786-787), ואילו רבנו תם (ספר הישר (שלזיגנר) סי' תקצז) כתב שהיה זה שנתיים מוקדם יותר, באלף צ"ו לשטרות, היינו ד'תקמ"ה. אגרת רב שרירא גאון חלק ה פרק ג הרב גרשום הרפנס, עידן התלמוד עמ' 249-248. כתב היד של "הגהות מרדכי הגדול" ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליגת העל בכדורעף נשים

ליגת העל בכדורעף נשים היא ליגת כדורעף נשים הגבוהה ביותר בישראל. הליגה הוקמה בשנת 1960 והקבוצה בעלת מירב הזכיות היא הפועל נעמן/מטה אשר עם 15 אליפויות, בעוד האלופה הנוכחית היא מכבי חיפה. לפני הקמת הליגה הבכירה, משנות ה-20 ושנות ה-30 היווה הכדורעף ענף ספורט מעודף בקיבוצים בארץ ישראל ובמיוחד בקיבוץ הארצי (במחנות והכשרות השומר הצעיר בפולין וגליציה). בשנים אלו המשחקים שהתקיימו היו משחקי ראווה, ובהמשך טורנירים במסגרת אליפויות של איגוד ספורט הפועל. הליגה החלה לפעול ב-11 בפברואר 1961 במתכונת של שלושה בתים (צפון, מרכז, דרום) כשבסיום משחקי הבתים, מתמודדות שלושת ראשי הבתים על האליפות. כל 12 הקבוצות המקימות של הליגה השתייכו למרכז הפועל, מהקיבוצים: שריד, כפר מסריק, עין שמר, דן, יקום, מעברות, נען, גת, העוגן, עין החורש, מענית וקבוצה אחת מהעיר בת ים. בסוף שנות ה-70 החלה דעיכה בשליטת הקיבוצים בענף ורובן התאחדו תחת מועצות אזוריות. בשנות ה-90 הוחל בליגה שיתוף שחקניות זרות וכיום ניתן להחזיק 4 זרות בסגל. ערוץ הספורט משדר בקביעות את סדרות ה"גמר-עף" וגמר גביע המדינה. אלופת הליגה משתתפת בעונה שלאחר מכן במוקדמות ליגת האלופות בכדורעף נשים (CEV Women's Champions League) והסגנית משתתפת בגביע האתגר האירופאי (CEV Women's Challenge Cup). מכבי XT חיפה הפועל כפר סבא מ.כ. מכבי רעננה קאנטרי קלאב תל אביב הפועל עירוני קריית אתא מכבי חדרה מכבי בנות נצרת מכבי מוסינזון הוד השרון פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הטבלה הבאה מסכמת את כלל הזוכות באליפות הליגה. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה גם בגביע המדינה באותה העונה והשלימה דאבל. אתר איגוד הכדורעף בישראל היסטוריית הכדורעף הישראלי תוצאות תחרויות כדורעף בקיבוצים בין השנים 1939-1955, פרויקט תיעוד ענף הכדורעף הליגה לנשים מתחילה, בעיתון על המשמר, 10 בפברואר 1961 רשימת אלופות ומחזיקות גביע בכדורעף נשים וגברים, האתר הרשמי של איגוד הכדורעף בישראל
אברהם אלמליח (רב)

הרב אברהם אלמליח (ה'תרפ"ה, 1925, אלקלעה, מרוקו – כ"ח באב ה'תשע"ב, 15 באוגוסט 2012, ירושלים) היה רב ודיין ישראלי, שכיהן כרבה הספרדי של העיר דימונה, אב בית הדין הרבני בבאר שבע, אב בית הדין בירושלים, מנכ"ל בתי הדין הרבניים, אב בית הדין המיוחד לגיור וממייסדי בית הדין לגיור של הרבנות הצבאית. מחבר סדרת הספרים "בתוך עמי". נולד בעיירה אלקלעה (אנ') שבאזור מרקש, לשלמה וחסיבה אלמליח. למד אצל רבי יהודה אלמליח, רבי יצחק הכהן ורבי מסעוד חזן באלקלעה. משהתגלו בו כישרונות מיוחדים, נשלח בשנת ה'תרצ"ח ללמוד בישיבתו של הרב יעקב דהאן במרקש, והתגורר בביתו. הוסמך כשוחט בשנת ה'תש"ג, והחל לשמש כמלמד בתלמוד תורה באזור. הוא הקים ישיבה בכפר אמזמז וכיהן גם כרשם נישואין וגיטין בבית הדין של רבי מכלוף אבוחצירא במרקש, והשניים נשארו בקשרי ידידות שנים לאחר מכן לאחר שעלו לארץ. בשנת ה'תשט"ו עלה לישראל, והחל לשמש כרבהּ של העיר דימונה. במרץ 1970 הגיעה קבוצה בת 49 איש "עבריים", ובראשם מנהיג הקבוצה בן-עמי בן-ישראל, אשר הצהיר כי אין בכוונת הקבוצה להתגייר ולקבל את חוקי ההלכה המקובלים במקום המנהגים שלהם. בעקבות זאת, פנה הרב אלמליח, לצד רבנים ואישי ציבור נוספים, למשרד הפנים בבקשה שלא לקלוט עוד מבני הקבוצה בישראל, ובעקבות כך, חדלו המוסדות הרשמיים לסייע להם. בשנת ה'תשל"ח (1978) הוסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית. בשנת ה'תשמ"ג, החל לכהן כדיין בבית הדין בבאר שבע ובשנת ה'תשמ"ה היה למנהל בתי הדין הרבניים בישראל. נשלח מספר פעמים על ידי הרב הראשי לישראל, מרדכי אליהו, לטפל בענייני גיטין בדרום אמריקה ובצרפת. בשנת ה'תשנ"א התמנה לאב בית הדין המיוחד לגיור בירושלים. היה מהתומכים בפסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן. יצא לגמלאות בשנת ה'תשנ"ד, ועבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים וללמד בכולל "דרכי הוראה לרבנים" של הרב מרדכי אליהו. בנוסף, שימש כיו"ר הוועדה לבחינת דיינים, כאב בית הדין לגיור של הרבנות הצבאית, אב בית דין במרסיי, והיה מחברי הוועדה לבחירת רבנים ראשיים לישראל בשנת ה'תשס"ג. נפטר בכ"ח באב ה'תשע"ב (15 באוגוסט 2012), ונקבר בהר המנוחות. היה נשוי לזהרה (נפטרה ב-2015). בנו, אל"ם (במיל') הרב שמעון אלמליח שירת כרב פיקוד העורף ורב זרוע היבשה והוא מכהן כדיין בבית הדין הצבאי לגיור. הרב אלמליח חיבר את סדרת הספרים בתוך עמי המונה ארבעה כרכים: חלק א - על מסכתות גיטין וקידושין וטור הלכות כתובות. ה'תשל"ז. חלק ב - על מסכתות ביצה ומועד קטן וקונטרס בן עמי על פרשיות השבוע. ה'תש"ם. חלק ג - על תחילת טור אורח חיים. ה'תשמ"ג. חלק ד על טור הלכות שבת. ה'תשס"ו. בשנת התשמ"א זכה ב"פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית" על ספריו. * אברהם אלמליח (רב), באתר "החכם היומי" בני טוקר, הרב אלמליח היה איש של שלום, באתר ערוץ 7, 16 באוגוסט 2012 הרב אברהם אלמליח - אזכרה לזכרו בכולל דרכי הוראה לרבנים. הרב שלמה דיין, חזיונות להרב אברהם אלמליח רב העיר דימונה ואבד בירושלים קברו באתר BillionGraves. יעקב העליון, מורה הצדק אמר לא, מעריב, 22 במאי 1970 הכושים העבריים וחוקי המדינה, דבר, 7 בינואר 1977 הסמכה לדיינות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 17 הרב שי הירש, לזכרו ולדמותו של מו"ר הגר"ש גורן, אתר ישיבה, מפי בנו. אריה יואלי, ‏הרמטכ"ל אישר דרגה אישית לרב הצבאי הוותיק, באתר "סרוגים", 6 במרץ 2022
יוסף גז

הרב יוסף גז (וגם גג', גדג' או אלגז. 1861 או ה'תרכ"ט 1868 - כ"ו באלול ה'תרצ"ד, ספטמבר 1934) היה רב תוניסאי, בן למשפחת הרבנים גז', שכיהן כאב בית דין בתוניס ורבה הראשי של יהדות תוניסיה בשנים 1928–1934. נולד בתוניס בשנת 1861 או 1868 (תחילת שנת ה'תרכ"ט) לאמו רחל סעדה ואביו רבי חיים דוד גז, רב ודיין בתוניס ומחבר הספר "חיים לישראל" על הש"ס ובנו של רבי יוסף גג' (הראשון) (בעל "פי המדבר" ו"זר זהב"). למד מפי אביו. נשא את רחל דיין באלג'יר. החל משנת ה'תרס"ג לערך כיהן כדיין בעיר מהדיה. בשנת 1906 התמנה לאב"ד בסוסה, שם ייסד את בית הכנסת כתר התורה, כיום בית הכנסת היחיד בעיר. בשנת ה'תרפ"ח (יולי 1928) נפטר רבה של תוניס והרב הראשי של תוניסיה, נסים ירחי (לאחר שכיהן בתפקיד חודשים ספורים, מאז פטירתו של הרב משה שתרוג), ורבי יוסף מילא את מקומו. פעל לחיזוק ישיבת "חברת התלמוד" (שייסד בתוניס הרב שלמה דאנה) ולשם כך הזמין מג'רבה לתוניס את הרב מצליח מאזוז, שלימים יסד בתוניס את ישיבת כסא רחמים. התכתב עם גדולי תוניסיה בדורו, כרבי ישראל זיתון רבי כלפון משה הכהן ועוד. הרב גג' כיהן בתפקידו עד לפטירתו בכ"ו באלול ה'תרצ"ד (ספטמבר 1934), ואת מקומו מילא הרב דוד כטורזא. בשנת 1929 עוטר בדרגת "אביר" במסדר לגיון הכבוד הצרפתי, על ידי נשיא צרפת, גסטון דומרג. צילום אירוע הענקת הדרגה מצורף לערך זה. יגן ה' - שו"ת ודרושים. שריד מחיבור גדול ורחב שכלל תשובות רבות, חידושים על הש"ס ודרשות, שאבד בימי מלחמת העולם השנייה. יצא לאור בידי "מכון מורשת תוניסיה" בשנת ה'תשס"ט. יקרא דשכבי - כתב יד - דרשות על נפטרים שכתב בתקופת כהונתו בערים מהדיא וסוסא בשנים התרס"ג-התרס"ח. כתב היד נמצא כיום בספריה הלאומית. הספדים ודרושים - כתב יד - נמצא כיום במכון יד יצחק בן צבי. יוסף אביב"י זיהה שהוא שייך לרב יוסף גז על ידי השוואה של כתב היד לכתב ידו של הרב יוסף גז בהסכמתו לשליחות השד"ר מרדכי שלמה אלפייה בכת"י בן צבי 1727. כמו כן, הערות ממנו מופיעות במספר מקומות בספרו של אביו "חיים לישראל" ופסקי הלכה ממנו מופיעים בכתב היד של פנקס בית הדין של העיר סוסה בתוניסיה מהשנים תרס"ז-תרפ"ז. לקט קטעים מספרו יגן ה' באתר 'החכם היומי' של ארגון 'כל ישראל חברים'. הרב משה דידי, תולדות המחבר, בהקדמה לשו"ת יגן השם, אלעד ה'תשס"ט, עמ' 9–28. הרב רפאל בנימין כהן, מלכי תרשיש עמ' קמב אות ג' (משפחת גג' סעיף אות ט) יום פטירתו של רבי יוסף גז (השני), אתר "תוניסיה מורשת". הרבנים הראשיים לתוניסיה (אורכב 10.05.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר "תוניסיה מורשת". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. שושלת משפחת גז, אתר "תוניסיה מורשת" באתר בית הכנסת "כתר תורה" בסוסה נכתב כי נולד בכפר באזור סוסה. Jewish Daily Bulletin, 10 באוגוסט 1928, עמ' 2 "משפט כתוב" אבן העזר סימנים: ו, יח, לח, מג, עח, פו; חושן משפט סימנים: מג, נה-נז "ויען שמואל" חלק כ', ה'תשע"ז, עמ' מב-מד יקרא דשכבי - גג' יוסף חיים בן דוד, באתר כתיב| כתבי יד עבריים דיגיטליים יוסף אביב"י, כתבי-היד של יהודי המגרב במכון בן-צבי מס' 85, ירושלים, תשנ"ג פנקס בית דין סוסה בתוניסיה בשנים תרס"ז-תרפ"ז, באתר כתיב| כתבי יד עבריים דיגיטליים
מרדכי קורקוס

הרב מרדכי קורקוס (ה'תר"ן, 1890 - ז' בתמוז ה'תשי"ד, 1954) היה אב בית הדין וראש ישיבה במרקש. נולד בשנת ה'תר"ן במרקש לרבי אברהם קורקוס וסעדה לבית סמאנה. מוצא משפחתו ממגורשי ספרד, ועל אבות המשפחה נמנה רבי יוסף קורקוס (אם כי אין ידיעות ספציפיות על כך שרבי מרדכי הוא מצאצאיו). אביו נפטר כשהיה בן 11 והוא גדל אצל סבו רבי שמואל קורקוס. למד במרקש אצל רבי יצחק בן חרבון, וכן בישיבתו של רבי אלעזר הלוי, בעל "עבודת הלוי" ותקופה מסוימת גם אצל רבי אברהם בן סוסאן. השתלם גם בדקדוק. שימש כראש הישיבה על שם רבי אברהם אזולאי במרקש, והעמיד תלמידים רבים. לצד זאת, שימש דיין ומורה צדק בבית דינו של הרב משה זריהן, יחד עם הרב שאול אבן דנאן, ואחר כך יחד עם הרב אפרים שלום אנקאווא. ולאחר שהרב זריהן יצא לגמלאות בשנת ה'תש"ט התמנה לכהן תחתיו כאב בית הדין של מרקש. לאחר חצי שנה פרש מתפקידו. את מקומו מילא הרב מכלוף אבוחצירא, והרב קורקוס המשיך לכהן כסגן הראב"ד. נפטר בז' בתמוז ה'תשי"ד, ונקבר בבית הקברות היהודי במרקש. הרב יאיר חפוטא - רבה של באר יעקב. הרב ברוך סבאג - דיין במרקש ואב"ד באספי. מחבר הספר "מנחה בלולה". הרב חיים ביטון - רבה של מלייה וראש ישיבת עץ חיים בה. בעל "לב חיים" ו"שמחת חיים". גדולת מרדכי - יצא לאור מכתב ידו של תלמידו הרב יאיר חפוטא. הספר כולל שני חלקים: בחלק הראשון חידושים על מסכת כתובות ומסכת בבא קמא, הלכות פסח, מועדים ואיסור והיתר וכמה תשובות הלכתיות. החלק השני כולל פירוש על פירוש רבי אברהם אבן עזרא על התורה, דרשות ודברי מוסר. שלמה מיארה, מראקש וחכמיה, חלק א, בהוצאת "יד הרב זריהן", אלול ה'תשע"ה, עמ' 150-146; 298-296. הרב יוסף הלל, מצבות מראכש, ירושלים תשע"ו, עמ' 600–601. חכם מרדכי קורקוס באתר "החכם היומי". תמונת מצבתו באתר "MyTzadik". מרדכי קורקוס, באתר "החכם היומי" מידע על מרדכי קורקוס בקטלוג הספרייה הלאומית ראו: גדולת מרדכי (קורקוס) מסכת כתובות, עמ' יח. אור המערב: ירחון תורני למורשת יהדות המערב, טז., ירושלים: אור המערב, תשע"ד, עמ' ע"ד
אמיליה רוטר

אמיליה רוטר (בהונגרית: Rotter Emília; ‏8 בספטמבר 1906, בודפשט, הונגריה – 28 בינואר 2003, בודפשט, הונגריה) הייתה מחליקה על הקרח יהודייה-הונגרייה, פעמיים ברציפות זכתה במדליית ארד אולימפית (לייק פלאסיד 1932 וגארמיש פטרקירכן 1936), ארבע פעמים אלופת עולם (1931, 1933, 1934 ו-1935), אלופת אירופה (1934) ו-6 פעמים אלופת הונגריה (1931–1936) בזוגות ביחד עם לאסלו סולאש. משנת 1924 רוטר הייתה מחליקת קרח במועדון BKE (סקצית ההחלקה על קרח של בודפשט). בשנים 1929–1936 הייתה חברה בסגל נבחרת הונגריה ואחת הדמויות המובילות בעולם בהחלקה זוגית על הקרח. משנת 1928 התמודדה כזוג עם דיולה סאבו, ומשנת 1929 עם לאסלו סולאש. באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכתה רוטר במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות. הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות. הקריירה הספורטיבית הפעילה של רוטר וסולאש הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936). בשנת 1995 היא נבחרה ל"יד לאיש הספורט היהודי". (עם לאסלו סולאש) רוטר וסולאש בשנת 1934 מדיה וקבצים בנושא אמיליה רוטר בוויקישיתוף אמיליה רוטר, באתר olympedia.org Rotter, Emilie (באנגלית) jewsinsports.org. [2010. december 4-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. október 23.) אתר ה-ISU אתר ההתאחדות הישראלית להחלקה על הקרח