פרשת האי היווני

פרשת האי היווני היא סדרה של אירועים שקרו בין השנים 1998–2001, בהם הועלו חשדות למעשי שחיתות אצל בכירים במדינת ישראל. איש העסקים דוד (דודי) אפל תכנן להקים פרויקט נופש ותיירות ענק על האי פאטרוקלוס שביוון, והעסיק את גלעד שרון - בנו של אריאל שרון (אז - שר החוץ ושר התשתיות הלאומיות ואחר כך ראש האופוזיציה וראש הממשלה), כיועץ מיוחד לפרויקט זה, בשכר גבוה מאוד. החשד העיקרי שהתעורר בפרשה היה, שהעסקת גלעד הייתה למעשה דרך מוסווית למתן שוחד לאביו, וזאת כדי שיסייע לאפל בנושאים שונים, ובראשם - בפרשת קרקעות גינתון ובסמוך, בשכונת גני אביב שבלוד. על פי החשדות, גייס אפל לעזרתו את אריאל שרון, כדי שיסייע לו גם מול שלטונות יוון, וכן הסתייע, לפי החשד, באהוד אולמרט (אז ראש עיריית ירושלים). בסופו של דבר, הפרויקט לא יצא אל הפועל עקב קשיים בהם נתקל אפל ביוון. המשטרה, שהאזינה לקווי הטלפון של אפל באותן שנים, החלה לחקור את הפרשה הזו יחד עם פרשות נוספות, ובמרץ 2001 פרשת האי היווני התפרסמה בעיתונות. כל המעורבים בפרשה הכחישו את הטענות נגדם; ובסיום החקירה המליצה המשטרה ולאחריה גם פרקליטות מחוז מרכז שלא להגיש כתב אישום נגד משפחת שרון, אך להגיש כתב אישום נגד אפל על מתן שוחד. לעומת זאת, פרקליטת המדינה עדנה ארבל המליצה במרץ 2004 להגיש כתב אישום נגד אריאל שרון ונגד בנו גלעד בגין עבירת לקיחת שוחד, ואף הכינה טיוטת כתב אישום. סערה ציבורית גדולה התעוררה עקב כך. בסופו של דבר, החליט היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז באפריל 2004, שלא להגיש כתב אישום נגד אולמרט, וביוני אותה שנה החליט לסגור את התיק ולא להגיש כתבי אישום גם נגד אריאל שרון ונגד בנו, עקב העדר ראיות מספיקות להעמדה לדין. סערה ציבורית נוספת התעוררה גם לאחר החלטה זו. ספיחים של הפרשה עוררו אף הם סערות תקשורתיות: זכות השתיקה אותה ניצל גלעד שרון, וסירובו למסור מסמכים וקלטות שהיו ברשותו; הדלפת טיוטת כתב האישום לעיתונות - אותו כתב אישום המייחס עבירה של קבלת שוחד לאריאל שרון ולבנו גלעד. בשנת 1998 תכנן דוד אפל להקים באי פאטרוקלוס מרכז נופש ותיירות גדול מאוד, כאתר ראשון ברשת עתידית של מרכזי תיירות ונופש במספר אתרים בעולם ששמה יהיה Heaven on Earth (גן עדן עלי אדמות). על האי תכנן לבנות כ-100,000 חדרים, כ-15 בתי קזינו, מגרשי גולף, מרכזי קניות ובידור, כפרי שעשועים ומרכזי ספורט. ההגעה אל האי הייתה אמורה להתבצע באמצעות רכבת מנמל התעופה של אתונה דרך מנהרה תת-ימית. אפל גם שאף להקים באי את הכפר האולימפי לקראת אולימפיאדת אתונה. ההשקעה המתוכננת בפרויקט זה - אשר תואר על ידי המעורבים בו כ"מדהים" וכ"גרנדיוזי" היו אמורות להגיע לכ-16 מיליארד דולר. כאשר ניסה אפל לרכוש את האי, נתקל בקשיים מכיוון שרוב האי הוכרז כשטח עתיקות מוגן, ומכיוון שחלק מהאי היה שייך לכנסייה היוונית. המשא ומתן של אפל באמצעות אנשי קשר שלו ביוון היה ארוך וסבוך, עם עליות ומורדות וכמעט הגיע לסיום מוצלח מספר פעמים. באוגוסט 1998 נפגש אפל עם אריאל שרון ועם אהוד אולמרט, ועל פי החשד ניסה לגייס אותם לעזור לו בפרויקט מול שלטונות יוון, תמורת הבטחות לסייע להם בבחירות המקדימות לראשות הליכוד. במקביל פנה לבכירים ביוון כדי שיבקרו בישראל, תוך הבטחה שייפגשו עם שר החוץ אריאל שרון. בביתו של דודי אפל התקיימו בשנת 1999 שתי ארוחות ערב לכבוד אנשי ממשל יווניים, ולשתיהן הוזמן אריאל שרון. תת שר החוץ היווני יאנוס קראנידיוטיס (Γιάννος Κρανιδιώτης) ופמלייתו ביקרו בישראל בינואר 1999, בהזמנת מפלגת העבודה הישראלית. אפל היה מעורב מאוד בתוכנית הביקור, ואף מימן חלקים ניכרים מהביקור (במקום מפלגת העבודה). ארוחת הערב בביתו של אפל ב-12 בינואר הייתה בנוכחות שר החוץ אריאל שרון. מחומר הראיות שנאסף, הסתבר שאפל דחק בשרון להגיע לאירוע זה. פרויקט האי היווני לא הועלה באותו ערב, אלא רק למחרת, באירוע אחר בבית מלון, בו לא השתתף שרון. גלעד שרון נכח בארוחה זו, אך באותה תקופה עדיין לא עבד בפרויקט. כעבור כחצי שנה, לאחר בחירות 1999, חדל אריאל שרון לשמש כשר. ביומו האחרון במשרד החוץ, טיפל שרון במתן אזרחות ישראלית לאיש הפטריארכיה היוונית, השולטת באי פאטרוקלוס. זמן קצר אחר כך נהרג תת-שר החוץ היווני בתאונת מטוס. סיום תפקידו של שרון במשרד החוץ וכן מותו של תת-שר החוץ הביאו כנראה לקטיעת הקשר שניסה אפל לטוות (על פי החשד) בין שתי המדינות לטובת המיזם. ראש עיריית אתונה דמיטרי אברמופולוס (Δημήτρης Αβραμόπουλος) הוזמן לישראל על ידי ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט ועל ידי משרד החוץ הישראלי. הארוחה בביתו של אפל התקיימה ב-28 ביולי 1999, לארוחה זו הוזמן אריאל שרון - אז ראש האופוזיציה, בנו גלעד, חבר הכנסת ראובן ריבלין ואחרים. קדמה לה ארוחת ערב רשמית במלון המלך דוד שמומנה על ידי אפל ובה המארח היה אולמרט. מחומר הראיות בולט עניינו הרב של אפל, שהמשלחת היוונית תיפגש עם גורמים בעלי מעמד בארץ. באותה תקופה החל דוד אפל להעסיק את גלעד שרון כיועץ מיוחד לפרויקט לשלב השיווק. לגלעד שרון תואר שני בחקלאות. ניסיונו העסקי עד אז היה בניהול חוות שקמים ובמספר עסקות נדל"ן שלא צלחו. גלעד הצטרף לצוות פרויקט האי היווני במחצית מרץ 1999 לפי הצעה שקיבל מאפל, ועבד בפרויקט עד יוני 2001. לפי החוזה, שנחתם בין אפל לבין חוות שקמים, שכרו של גלעד שרון היה 20 אלף דולר לחודש, ועוד מיליון וחצי דולר עם השלמת הפרויקט, או לפחות 300 אלף דולר נוספים אם הפרויקט לא יצא אל הפועל. במאי 2000 חתמו אפל וגלעד שרון על חוזה מעודכן, שהבטיח לגלעד סכומים גבוהים יותר רטרואקטיבית. על פי סיכום הראיות, קבע היועץ המשפטי מזוז, שסך הכל השתכר גלעד שרון בסכום של כ-640 אלף דולר. המשטרה האזינה לשניים מקווי הטלפון של דוד אפל מסוף 1998 ועד פברואר 2001. המידע שנצבר מהאזנות אלו הוביל לסדרה של חקירות בפרשיות שונות, אחת מהן היא פרשת האי היווני. במרץ 2001 פרסם העיתונאי מרדכי גילת בידיעות אחרונות תחקיר שחשף את הפרשה, וזמן קצר אחר כך הפכה חקירת המשטרה בפרשת האי היווני לחקירה גלויה. בחקירתו, שמר גלעד שרון על זכות השתיקה, וסירב למסור מסמכים וקלטות שהיו ברשותו (ושהיו נחוצים גם לחקירת פרשות נוספות בהן היו מעורבים גלעד ואחיו עמרי). גלעד טען, שהזכות להימנע מהפללה עצמית חלה גם על מסמכים וקלטות. המשטרה לא יכולה הייתה לפשוט על חוות שקמים עקב חסינות חברי כנסת של אריאל שרון. בהמשך נפתח מאבק ארוך ומייגע בין המערכת המשפטית לבין גלעד שרון בנושא זה. פעמיים עבר הנושא מבית משפט השלום בפתח תקווה ועד בית המשפט העליון. שופטי בית המשפט העליון העבירו ביקורת קשה על גלעד, שהוא מתחמק ומתחכם ושאיננו פועל על פי הצו הקובע שעליו למסור את הקלטות ואת המסמכים. בסופו של דבר בית משפט השלום בפתח תקווה קבע שגלעד שרון אכן מסר כבר את המסמכים שהיו ברשותו. המשטרה סיימה את החקירה באפריל 2002, בהמלצה להעמיד לדין את אפל, ולסגור את התיק נגד אריאל שרון. חקירה משלימה בנושא העסקת גלעד שרון נמשכה עד אוקטובר 2003 ומסקנת המשטרה הייתה שלא להעמיד לדין - לא את אריאל שרון ולא את גלעד. במקביל, נערכה חקירת משטרה בשנים 1997–2003 בנושא בפרשת הקרקעות בגינתון ובאזורים נוספים סמוך ללוד. קרקעות שיש לאפל אינטרסים בהם, בחשד שיש לשרון מעורבות בהשבחתם, וגם בפרשה זו לא נמצאו עדויות נגד אריאל שרון. בדצמבר 2003 הכינה פרקליטות מחוז מרכז חוות דעת מסכמת, על פרשת האי היווני ועל פרשת קרקעות אפל. מסקנתם הייתה להעמיד את אפל לדין בעבירה של מתן שוחד, אך לסגור את התיק נגד משפחת שרון. ב-20 בינואר 2004 החליטה פרקליטת המדינה עדנה ארבל (ששימשה באותה עת גם כממלאת מקום היועץ המשפטי לממשלה) לתקן את כתב האישום נגד אפל, ולכלול בו במפורש אישום המייחס לאפל עבירה של מתן שוחד הן לאריאל שרון והן לאהוד אולמרט. כתב האישום נגד אפל כלל גם האשמות נוספות, ופרט לאפל הואשמו בנימין תבין וחברת מגדל הזוהר שאפל היה שותף בה. עדנה ארבל הגיעה למסקנה, כי אריאל שרון ידע היטב על הכספים שקיבל בנו גלעד מדוד אפל, ובכל זאת סייע לאפל בעסקיו. ב-28 במרץ 2004 הכינה ארבל טיוטת כתב אישום נגד אריאל שרון ונגד בנו גלעד בגין עבירת לקיחת שוחד, מלווה בחוות דעת מפורטת, שגובשה פה אחד על ידי צוות של שבעה פרקליטים בכירים. בנוסף, החליטה ארבל, שאין מקום להעמיד לדין את אהוד אולמרט. טיוטת כתב האישום הועברה למני מזוז, שהחל את תפקידו כיועץ המשפטי לממשלה זמן קצר לפני כן. עדנה ארבל פרשה מתפקידה זמן קצר לאחר מכן, ומונתה לשופטת בבית המשפט העליון. טיוטת כתב האישום הודלפה ופורסמה בעיתונות, מה שעורר סערה פוליטת גדולה. עו"ד אביגדור קלגסבלד פרקליטו של אריאל שרון, האשים את הפרקליטות במניפולציה תקשורתית. ההדלפה עוררה זעם גם במשרד המשפטים ואצל השר יוסף לפיד. באפריל 2004 החליט היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, שהחל בתפקידו זמן קצר לפני כן, לסגור את התיק נגד אהוד אולמרט, בדומה להחלטת עדנה ארבל. מני מזוז בדק את החשדות נגד אריאל שרון ובנו גלעד, בסיוע צוות של חמישה פרקליטים בכירים, וב-15 ביוני 2004 הופיע במסיבת עיתונאים שעוררה עניין רב בציבור. מזוז פרסם את החלטתו, שלא להעמיד לדין את אריאל שרון ואת בנו, עקב העדר תשתית ראייתית מספיקה. ההחלטה התקבלה בהסכמת כל חמשת חברי הצוות המקצועי שהקים מזוז. בהודעתו לתקשורת, הדגיש מזוז שהחלטתו התקבלה מתוך עמדה, שדין אחד לראש הממשלה ולאחד האדם. גישתו של מזוז, היא שיש להעמיד לדין אדם, אך ורק אם קיימת אפשרות סבירה להרשעה. הוא דוחה את הגישה ההפוכה, שאם לתובע יש ספק - עליו להותיר את המלאכה לבית המשפט, ומביא כסימוכין את פסיקת בג"ץ בנושא אחר: "העמדת אדם לדין אינה דבר של מה בכך, והשלכותיה קשות, אף אם בסופו של דבר יוצא הוא זכאי בדינו. והדברים ידועים... גישת "האפשרות הסבירה להרשעה" מעניקה לתובע שיקול דעת ראוי גם בחיזוי תוצאות המשפט, אם יוגש כתב אישום ..." — בג"ץ 2534/97 יהב ואח' נ' פרקליטת המדינה ואח', פ"ד נא(3) 1 לפי מזוז ולפי צוות הבדיקה חומר הראיות קלוש מאוד, ובלשונו של מזוז - "חומר הראיות לוקה בחולשות בכל אחד מרכיבי העבירה, ואינו מתחבר גם לכדי מבנה כולל העומד על רגליו. הראיות בתיק זה אינן מביאות אותנו, אף בקירוב, לקיום האפשרות הסבירה להרשעה." מזוז מתח ביקורת נגד פרקליטת המדינה הפורשת עדנה ארבל, אשר הכינה טיוטת כתב אישום נגד שרון ובנו. במסמך שהוציא, מפרט מזוז את נימוקיו בפרשה זו, וכן בפרשה נוספת המכונה "פרשת קרקעות אפל". מזוז החליט שלא להאשים את אריאל ואת גלעד שרון בקבלת שוחד, אולם בשלב זה טרם החליט מה יעשה בכתב האישום שכבר הוגש נגד דוד אפל באשמת מתן שוחד - באותה פרשה בדיוק. מזוז היה מודע להשלכות אפשריות של החלטתו זו על כתב האישום נגד דוד אפל, אולם דחה את קבלת ההחלטה בעיניינו של אפל. כתב האישום נגד דוד אפל ונגד נאשמים אחרים תוקן מאוחר יותר, ולבסוף נמחקה ההאשמה שנתן שוחד לאריאל שרון. נגד אפל המשיך להתנהל משפט בבית משפט השלום בתל אביב-יפו, באשמות אחרות, בהן מתן שוחד לראש עיריית לוד בני רגב, העברת כספים בלתי חוקית למערכת הבחירות של זמיר בן-ארי לראשות עיריית גבעת שמואל, ועוד. לצורך הוכחת עבירת שוחד, נדרש להוכיח קשר סיבתי כפול: מרכיב מתת השוחד: קשר בין מתת השוחד לבין הפעולה של איש הציבור שבעדה ניתן השוחד ("התמורה"). מרכיב התמורה: קשר בין הפעולה של איש הציבור לבין תפקידו (לרבות פעולות שאינן במסגרת תפקידו, אך יש להן זיקה להיותו בעל תפקיד). בנוסף, נדרש להוכיח יסוד נפשי - מחשבה פלילית שבה עובד הציבור מודע לכך, שהשוחד ניתן לו בעד פעולה הקשורה בתפקידו, או מתוך זיקה להיותו בעל תפקיד (או אפילו בעד "עצימת עיניים"). להלן טבלה המסכמת את המרכיבים הנדרשים להוכחת עבירת שוחד, ולכל מרכיב - החשדות והסיבות להכנת טיוטת כתב אישום, מסקנות היועץ המשפטי לממשלה, וביקורת שיפוטית על מסקנות היועץ המשפטי. החלטתו של מזוז עוררה מיד סערה בחוגים פוליטיים ומשפטיים. הוגשו עתירות לבג"ץ לחייב את היועץ המשפטי לממשלה להעמיד לדין את אריאל שרון ואת בנו גלעד, אך אלה נדחו. על פי בג"ץ, הקל מזוז עם שרון בעניינים מסוימים מעבר לנהוג, אך בית המשפט לא ראה בכך סיבה לפסול את החלטתו של היועץ המשפטי, ואף קבע שהוא (בג"ץ) אינו יכול לדון בשאלה האם לפי חומר הראיות יש סיכוי סביר להרשעה, מכיוון שזוהי סמכותו הבלעדית של היועץ המשפטי לממשלה. בג"ץ החליט גם שלא לחשוף את סיכום הראיות הפנימי של פרקליטות מחוז מרכז ("דו"ח שיבר"). פרשה זו, וכן פרשה נוספת (פרשת סיריל קרן), הטילו צל על המשך כהונתו של אריאל שרון כראש ממשלה, אך בסופו של דבר לא גרמו לו נזק ממשי. תוכנית ההתנתקות בוצעה בקיץ 2005, כשנה לאחר סגירת התיק על ידי היועץ המשפטי לממשלה. נשמעו טענות רבות מפי המתנגדים לתוכנית ההתנתקות, שמהלכיו המדיניים מרחיקי הלכת של שרון נועדו לרצות את השמאל ולהסיח את דעתו של הציבור ואת דעתם של אנשי הפרקליטות ממעורבותו הפלילית של שרון בפרשות אלו. ההחלטה על תוכנית ההתנתקות התקבלה כנראה עוד בשנת 2003, והועלתה לראשונה באופן פומבי בנאום שנשא שרון ב-20 בנובמבר 2003, בו הצהיר כי הוא שוקל צעדים חד צדדיים, ובצורה מפורשת יותר - בנאום בכנס הרצליה ב-18 בדצמבר 2003. אחד ממתנגדי ההתנתקות, סגן השר צבי הנדל, שהתגורר אז בגוש קטיף, פרסם את הביטוי שמסר לו ח"כ יוסי שריד, "עומק העקירה כעומק החקירה". שופט העליון מישאל חשין אמר בריאיון ל"הארץ" כי "אני יכול רק לומר שכשאדם בשביל לשוטט באינטרנט מקבל 600 אלף דולר והבטחה לעוד שני מיליון, צריך להיות שוטה כדי לחשוב שהוא באמת קיבל את הכסף בשביל העבודה. לא חשבתי להיות במיעוט. אבל באותו זמן כל העם רצה ששרון לא יעמוד לדין, בגלל שהייתה תוכנית ההתנתקות. ואם שרון היה עומד לדין לא הייתה התנתקות. אינני אומר שזה מה שרוב השופטים חשבו, חלילה וחס". מנגד, טען אריאל שרון ששיקוליו היו תמיד ענייניים ולטובת עם ישראל, ולא מעבר לכך. בשלב מוקדם של תכנון המיזם, כאשר נתקל אפל בקשיים מצד שלטונות יוון, החל כבר לבדוק חלופות אחרות - בספרד ובמקומות אחרים. בשנת 2005 העביר אפל את הזכויות במיזם הנופש לקבוצת משקיעים אירופים בראשות משפחת ז'ולטי משווייץ. הפרויקט מתוכנן להיבנות בדרום איטליה, ואפל צפוי לייעץ לפרויקט ולקבל תמלוגים של עשרות מיליוני אירו. טל רוזנר, פרשת האי היווני: מהתחקיר עד ההחלטה, באתר ynet, 15 ביוני 2004 מני מזוז, היועץ המשפטי לממשלה - החלטה בעניין אריאל שרון וגלעד שרון בפרשת "האי היווני" וקרקעות אפל כישלון במבחן בוזגלו - פרק שני: פרשת האי היווני, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה פרקליטות מחוז תל אביב ופרקליטות מחוז מרכז - ת.פ. 8116/03 מדינת ישראל נגד דוד בן אברהם אפל מאחורי הקלעים של "פרשת האי היווני" // כתבה ראשונה בסדרת "החשיפות הגדולות" - מגזין ליברל, באתר theliberal.co.il פרשת האי היווני, באתר הארץ, 20 בינואר 2003 נועם שרביט, ארבל העבירה למזוז את טיוטת כתב האישום נגד רה"מ - באתר News1(הקישור אינו פעיל, 10.2.2020) הילה רז, דודי אפל זורק בוץ בעדותו: מנהל מינהל מקרקעי ישראל "תאב בצע כסף"; בכיר אחר "פרנואיד ואובססיווי", באתר הארץ, 2 ביוני 2008 פרשת האי היווני - ביקורת על החלטתו של היועץ המשפטי לממשלה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה כתבי ynet, מתקפה חזיתית על ארבל, עתירה נגד מזוז, באתר ynet, 16 ביוני 2004 טל רוזנר, מזוז: עדנה ארבל הציבה מטרה להאשים את שרון, באתר ynet, 15 ביוני 2004 טל רוזנר, האי היווני: ניצחון לשרון בבג"ץ, באתר ynet, 19 באוגוסט 2004 אריאל בנדור, בג"ץ השאיר את העמימות, באתר ynet, 19 באוגוסט 2004 נאום של אריאל שרון בוועידת ראש הממשלה ליצוא ולשיתוף פעולה בינלאומי, 20 בנובמבר 2003 נאום של אריאל שרון בכנס הרצליה, 18 בדצמבר 2003 אטילה שומפלבי, הבכי של צבי הנדל, באתר ynet, 22 באפריל 2004 יובל יועז, חשין ל-הארץ, באתר הארץ, 25 במאי 2006 דיאנה בחור-ניר וגיא בניוביץ', שרון ל-ynet: "אני מרגיש חפות מוחלטת", באתר ynet, 5 באפריל 2004 גולן חזני, מיזם "האי היווני" של אפל עבר למשקיעים אירופים, באתר ynet, 2 במרץ 2005