laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלגה פון קוך

נילס פביאן הֶלגֶה פון קוֹך (Niels Fabian Helge von Koch;‏ 25 בינואר 1870 – 11 במרץ 1924) היה מתמטיקאי שוודי, הזכור בעיקר בזכות הפרקטל הקרוי על שמו, פתית השלג של קוך. פון קוך נולד למשפחת אצולה שוודית. סבו היה פרקליט המדינה, ואביו היה קצין בחיל הפרשים השוודי. מחקריו של פון קוך עסקו בתורת המספרים. בשנת 1901 הוכיח שהשערת רימן שקולה לנוסח הבא של משפט המספרים הראשוניים: π ( x ) = ∫ 2 x d t ln ⁡ t + O ( x ln ⁡ x ) {\displaystyle \pi (x)=\int _{2}^{x}{\frac {dt}{\ln {t}}}+O({\sqrt {x}}\ln {x})} כאשר x → ∞ {\displaystyle x\to \infty } . בשנת 1904 תיאר את העקום הידוע בשם "פתית השלג של קוך". מדיה וקבצים בנושא הלגה פון קוך בוויקישיתוף הלגה פון קוך, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הלגה פון קוך, באתר MacTutor (באנגלית) הלגה פון קוך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמריקאים למען שגשוג

אמריקאים למען שגשוג (באנגלית: Americans for Prosperity) הוא ארגון פוליטי שמרני בארצות הברית אשר פועל מוושינגטון די. סי. ומקדם רעיונות של ממשלה קטנה, כלכלה חופשית וצמצום מיסים. הארגון הוקם בשנת 2004 על ידי המיליארדר דייוויד קוֹק, בן למשפחת קוק, בעליה של קוק תעשיות. קוק הקים בשנת 1984 את "אמריקאים למען כלכלה יציבה" אשר היה קודמו של הארגון הנוכחי. הארגון נחשב לאחד הגופים המרכזיים המספקים מימון והדרכה לתנועת מסיבת התה בארצות הברית. עם זאת, המתנדבים והעובדים האחרונים של AFP מתחרים באלה של המפלגה הרפובליקנית עצמה. עם זאת, הארגון אינו מפלגה פוליטית חופשית - אלא במקום זאת ארגון חוץ-מפלגתי המקביל וממנף את הרפובליקנים. מדיה וקבצים בנושא אמריקאים למען שגשוג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמריקאים למען שגשוג (באנגלית) אמריקאים למען שגשוג, ברשת החברתית פייסבוק אמריקאים למען שגשוג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמריקאים למען שגשוג, סרטונים בערוץ היוטיוב אודות הארגון באתר SourceWatch The Brothers Koch: Rich, Political And Playing To Win Alexander Hertel-Fernandez, Caroline Tervo, Theda Skocpol, How the Koch brothers built the most powerful rightwing group you've never heard of, The Guardian ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עד הנה (קובץ סיפורים)

"עד הנה" הוא קובץ סיפורים מאת ש"י עגנון שהתפרסם בשנת 1952 בהוצאת שוקן. בסדרת "כל ספריו של שמואל יוסף עגנון" הספר הוא הכרך השביעי. בספר שבעה סיפורים, בהם כמה מהסיפורים המוכרים של עגנון דוגמת "תהילה" ו"פרנהיים". הקובץ מורכב מסיפורים קצרים ומנובלות. הספר זכה לביקורות טובות. טלילה ני מידיעות אחרונות כתבה עליו אף פעם לא ידענו שלסופר הגדול שלנו היה כל כך הרבה חוש הומור וחוש ביקורת ובאיזה נועם ושנינות הוא ידע להעביר לקוראיו את המסר הזה הספר קרוי על שם הסיפור הראשון שבו. רבים מהסיפורים בכרך עוסקים ביהודים שבגרמניה ובעלייה לארץ ישראל. הסיפורים כולם מתארים עולמות פסיכולוגיים מורכבים, ומציגים דילמות שונות של יהודי גרמניה על רקע מלחמת העולם הראשונה ועל רקע העליות. עד הנה (סיפור) - סיפור על יהודי מישראל שנאלץ עקב המלחמה וסגירת הגבולות להאריך שהותו בגרמניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה וחוזה בהתפרקות החברה הגרמנית ולבסוף חוזר לארץ ישראל. עם כניסת היום- סיפור על יהודי שהאויבים מחריבים את ביתו, והוא בורח משם עם בתו הקטנה ומגיע לעיר בערב יום הכיפורים, שעה אחת לפני החשיכה. בבית הכנסת, נשרפת הכותונת של בתו והוא הולך לחפש לה בגד אחר. תהלה - סיפורה של תהילה - זקנה צדקת מירושלים, המתרפקת על זיכרון רחוק ועסוקה במעשי צדקה וטיפול בקשישה הצעירה ממנה. במשך העלילה מגלה המספר פרטים על עברה של תהילה שכוללים הסכם אירוסין שבוטל בלי בקשת מחילה, ואת כל האסונות הנובעים מכך. לילה מן הלילות שבועת אמונים - סיפור אהבה על זוג, יעקב רכניץ ושושנה אהרליך, אשר עולים ארצה לאחר שהם נשבעים אמונים זה לזה. בסיפור מתחרות שבע נערות על אהבתו של יעקב רכניץ בתחרות ריצה על חוף הים ביפו. ותרב חכמת שלמה המלבוש - סיפורו של ישראל החייט, שמקבל בפיקדון בדים, כדי לעשות מהם מלבוש לכבוד השר, אך מתעצל במלאכתו, מקלקל את המלבוש ואובד יחד איתו. פרנהיים - סיפור המתרחש כולו בגרמניה שלאחר המלחמה, חייל השב לביתו מוצא אותו ריק ומגלה שבנו מת ואשתו עזבה אותו לטובת אהוב נעוריה. אבי השור - מעשה בזקן מירושלים ששורו האהוב נשחט בידי שכנו. עידו ועינם מהאתר של שוקן ש"י עגנון, אבי השור, הארץ, 3 באוקטובר 1948
מרכז מרקטוס

מרכז מרקטוס הוא מכון חשיבה שמרני הפועל במסגרת אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בארצות הברית. המכון חוקר נושאים כלכליים הקשורים בתעשייה, מסחר ושווקים ובהשפעת תקנות ממשלתיות על אלה. המכון הוקם באוניברסיטת ראטגרס על ידי ריץ' פינק, סגן נשיא קוק תעשיות ונשיא קרן קוק, ותחילה נקרא Center for the Study of Market Processes. בתחילת שנות השמונים המכון עבר לאוניברסיטת ג'ורג' מייסון. בשנת 1998 הוא התמזג עם Center for the Study of Public Choice ובשנת 1999 שונה שמו ל"מרכז מרקטוס" (מרקטוס, מילה הלטינית שפירושה מסחר). מטרתו של המכון הוא לחקור ולייצר ידע אודות הדרכים שבהן ארגונים יכולים לפעול בחופשיות כדי לשגשג ולמצוא דרכים להתגבר על מכשולים המונעים מפרטים ומארגונים לצמוח ולשגשג. המכון מוציא לאור פרסומים, מפעיל תוכניות שונות, מקיים כנסים ופורומים. הוא מציע מסלולים לסטודנטים וכן מקבל לשורותיו עמיתי מחקר אשר עורכים מחקרים. התורם העיקרי לארגון הם האחים קוק, בעליהן של תעשיות קוק. בין השנים 1997 ל-2008, תרמו ממוסדות התמיכה של האחים כ-9,874,500 דולר. בין החברות התורמות כסף לארגון הוא תאגיד הנפט אקסון מוביל. ארגון איכות הסביבה גרינפיס האשים את הארגון כי הוא מכחיש את תופעת התחממות עולמית. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז מרקטוס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מרכז מרקטוס (באנגלית) מרכז מרקטוס, ברשת החברתית פייסבוק מרכז מרקטוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרכז מרקטוס, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר המרכז דף הארגון באתר יוטיוב אודות המרכז באתר SourceWatch פרסומי המכון * FACTSHEET: Mercatus Center, George Mason University, * Mercatus Center - Koch Industries Climate Denial Front Group ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יזי

יֶזי (באיטלקית: Jesi) היא עיר בנפת אנקונה במחוז מארקה שבאיטליה. דבר איננו ידוע על ייסוד העיר, ככל הנראה נוסדה על ידי העם האומברי. בשנת 247 לפנה"ס הפכה יזי לחלק מהאימפריה הרומית בשם אסיס (Aesis). התפוררות האימפריה הרומית הביאה לכיבוש העיר על ידי שבטים גרמאניים, תחילה על ידי אודואקר בשנת 476, ולאחר מכן בשנת 493 על ידי אוסטרוגותים בראשות מנהיגם תאודוריק הגדול. במאה השישית עברה העיר לשליטת האימפריה הביזנטית. בשנת 1194 נולד בעיר פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בפאתי יזי מצוי בית הקברות העירוני המורכב ממספר מתחמים, כשאת המתחם הבולט שבהם תכנן האדריכל לאונרדו ריצ'י והוא מדמה עיר מתים שכולה מבטון חשוף. העיר היא מרכז חקלאי וכלכלי אזורי. מדיה וקבצים בנושא יזי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יזי יזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הקברות מבטון של יזי באיטליה, באתר 'חלון אחורי', 26 במאי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כילפריך הראשון

כילפריך הראשון (בערך 539 - ספטמבר 584) היה מלך נויסטריה מ-561 עד מותו. ספרו של גרגוריוס מטור "היסטוריה של הפרנקים" הוא מקור רוב הידוע אודות כילפריך הראשון. בספר, בין היתר, מתואר כילפריך כמשכיל שחיבר חרוזים לטיניים וניסה להוסיף ארבע אותיות יווניות לאלף-בית הלטיני. כילפריך היה אחד מבניו של כלותאר הראשון, מלך סואסון. ב-561, עם מות אביו, הוא נכנס לפריז, תפס את האוצר המלכותי וניסה להשתלט על כל ממלכת הפרנקים. אולם, אחיו אילצו אותו להתחלק אתם בנחלותיה של הממלכה. מלבד העיר סואסון, גם הערים אמיין, אראס, קמברה, טורנה ובולון-סור-מר נפלו בחלקו. אחיו כריברט הראשון קיבל לידיו את פריז, אחיו גונתרם - את ממלכת בורגונדיה (אנ') ובירתה אורליאן, ואילו אחיו זיגיברט הראשון (אנ') קיבל את אוסטרזיה. זמן לא רב אחרי מות אביהם, כילפריך הראשון החל ללחום באחיו זיגיברט הראשון, שגבר עליו, התקדם אל עבר סואסון ולקח בשבי את בנו בכורו של כילפריך. ב-567, עם מותו של כריבר, מלך פריז, אחרי שכילפריך פלש שוב לנחלותיו של זיגיברט ללא הצלחה, הם חילקו ביניהם את פריז. ב-573, כילפריך וגונתרם שיתפו פעולה נגד אחיהם זיגיברט, אולם גונתרם הצטרף לפתע אל זיגיברט, וכילפריך הפסיד שוב במערכה. כילפריך הראשון, שהיה נשוי לאודוברה, בגד בה ולקח לעצמו מאהבת בשם פרדגונד. אחרי כן, הוא נישא לגאלסווינת, אחותה של ברונהילדה מאוסטרזיה אשת זיגיברט הראשון. אחרי זמן מה, גאלסווינת נמצאה חנוקה במיטתה, וכילפריך נישא למאהבתו פרדגונד. רצח זה שימש עילה לשרשרת מלחמות עקובות מדם בין כילפריך לבין זיגיברט המושפע מאשתו שרצתה לנקום על מות אחותה, שביניהן היו הפסקות אש אחדות. ב-575 זיגיברט הראשון נרצח בידי אנשיה של פרדגונד, והערים טור ופואטייה עברו לרשותו של בעלה, כילפריך הראשון, שניסה להשתלט על כל ממלכת אוסטרזיה, אך ללא הצלחה. כילפריך לחם באחיו גונתרם, שניסה להגן על אלמנתו ובנו של זיגיברט הראשון. כילפריך תקף את הברטונים וכבש את ארצם (מאוחר יותר חבל ברטאן). כעדות לכך תשמש פואמה שנכתבה על ידי ונאנטיוס פורטונאטוס כדי לחגוג מאורע זה. בספטמבר 584, כאשר כילפריך הראשון ניסה לרדת מעל סוסו בשובו מצייד בין הערביים, הוא נרצח בידי אדם בשם פאלקו, שתקע פגיון מתחת לבית השחי שלו, ואחר כך בבטנו. הרוצח הצליח להימלט ולא נתפס מעולם. גרגוריוס מטור ייחס רצח זה לברונהילדה, אלמנתו של זיגיברט הראשון. המלכה פרדגונד הפכה לעוצרת בשם בנה כלותאר השני שנולד קצת אחרי רצח אביו. בספרו "היסטוריה של הפרנקים", גרגוריוס מטור, שיחסיו עם כילפריך הראשון היו בכל רע, כינה אותו בשמות "נירון" ו"הורדוס" של תקופתו. בין היתר, הוא האשים אותו בכך שהפריד את העיר טור מממלכת אוסטרסיה, תפס את רכושה של הכנסייה הקתולית, ומינה את אנשי חצרו לבישופים. הוא התנגד גם למאמציו של כילפריך הראשון ללמד תורה חדשה בדבר השילוש הקדוש. גרגוריוס מספר על יהודי ושמו פריסקוס (Priscus) שהיה מיודד עם המלך ושימש סוכן בעבור חלק מן הרכישות שביצע. גרגוריוס מספר על ויכוחים בין כילפריך לפריסקוס בשאלות של אמונה, שגרגוריוס עצמו השתתף באחד מהם. גרגוריוס מתאר גם את רמת האלימות שהייתה בחברה המרובינגית בתקופתו של כלפריק: כשמת כילפריך... התאחדו תושבי אורליאן ותושבי בלואה והתנפלו יחדיו בהפתעה על אנשי שטודן ושחטו אותם. הם שרפו בתים, מלאי מזון וכל דבר שלא היה באפשרותם לשאת משם בקלות. הם תפשו עדרים ובזזו כל מה שיכלו לקחת עמם. בשעת נסיגתם החזירו להם תושבי שטודן ושרטרה באותו יחס שקיבלו מהם... — גרגוריוס, היסטוריה מדיה וקבצים בנושא כילפריך הראשון בוויקישיתוף כילפריך הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 5, עמ' 278.
כל נדרי (מקס ברוך)

כל נדרי, אופוס 47 (Kol Nidrei), היא יצירה לצ'לו ותזמורת מאת המלחין הגרמני מקס בְּרוּך. ברוך סיים את כתיבת היצירה ב-1880 בליברפול שבאנגליה בטרם פורסמה לראשונה בברלין בשנת 1881. מתכונת היצירה היא "אדג'ו על שתי נעימות עבריות לצ'לו ותזמורת עם נבל" והיא מורכבת מסדרות של וריאציות על שני נושאים עיקריים מן המוזיקה היהודית. הנושא הראשון, המעניק ליצירה את שמה, מקורו בתפילת כל נדרי, הפותחת את תפילות יום הכיפורים. בעיבוד של ברוך לנעימה, הצ'לו מחקה את קולו הרפסודי של החזן המזמר את נוסח התפילה בבית הכנסת. הנושא השני הוא ציטוט מתוך החלק האמצעי של המוזיקה שכתב אייזק נייתן לשירו של לורד ביירון "Oh! Weep for Those that Wept by Babel's Stream" ("בָּכוּ בָּכוֹ להולך", בתרגומו של שלמה מאנדלקרן) – על היושבים בגלות על נהרות בבל, מתוך הקובץ "מנגינות עבריות" (הכולל גם את הפואמה המפורסמת "ביופי תהלך" (She Walks in Beauty)). ברוך היה פרוטסטנטי, והוא התוודע לראשונה לנעימת כל נדרי כשמורו פרדיננד הילר הביאו אל משפחת ליכטנשטיין, שראשה כיהן כחזן הראשי של ברלין. החזן אברהם יעקב ליכטנשטיין היה ידוע בקשריו הטובים עם מספר רב של מוזיקאים נוצרים, ועודד את התעניינותו של ברוך במוזיקת עם יהודית. יש אומנם המבקרים את היעדר הרגש היהודי ב"כל נדרי" הקונצרטנטי של ברוך, אך חשוב לזכור שברוך לא התיימר מעולם לכתוב מוזיקה יהודית; כל רצונו היה למזג השראה יהודית ביצירותיו הוא. היצירה כתובה לכלים הבאים: צ'לו סולו 2 חלילי צד 2 אבובים 2 קלרינטים 2 בסונים 4 קרנות 2 חצוצרות 3 טרומבונים טימפני נבל כלי קשת מידע על היצירה "כל נדרי" באתר מיוזיק בריינז חומר רקע על המוזיקה של ברוך ל"כל נדרי" ודיון ביהדות של אופיו התווים של יצחק נתן לסופרן, מקהלה בארבעה קולות ופסנתר, בעמ' 70 עד 75 בקובץ(הקישור אינו פעיל) התווים של יצירתו של ברוך(הקישור אינו פעיל) היצירה בביצוע הצ'לנית סול גבטה ובליווי התזמורת הלאומית של ליון בניצוחו של ליאונרד סלטקין, סרטון באתר יוטיוב
לאוס במשחקים האולימפיים

לאוס השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מוסקבה (1980). היא נעדרה מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ברית המועצות על המשחקים, ומאז אולימפיאדת סיאול (1988) היא משתתפת בהם ברציפות. עד כה, אף ספורטאי מלאוס לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם של הספורטאים הלאוסים במשחקים היו נמוכים למדי. לאוס מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. לאוס במשחקים הפאראלימפיים לאוס במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא לאוס במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
שמואל-לייב בלנק

שמואל-לייבּ בְּלַנְק (או בלאנק) (ידוע לרוב כש"ל בלנק; באנגלית: Samuel Leib Blank;‏ 20 באוקטובר 1891, דונייבצי, אוקראינה (האימפריה הרוסית) – 16 באוקטובר 1962, פילדלפיה) היה מורה לעברית וסופר עברי. שמואל-לייב בלנק נולד בשנת 1891 בדונייבצי שבאוקראינה, באימפריה הרוסית, ובגיל 18 עבר לבסרביה. הוא עבד כמורה לעברית שעבר בין היישובים החקלאים של יהודי בסרביה. ב-1917 התחיל לפרסם סיפורים מהווי יהודי היישובים האלה ומתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיפוח בסרביה לרומניה ב-1923, היגר לארצות הברית, שם לימד עברית בגראץ קולג' שבפילדלפיה. בלנק המשיך לפרסם יצירות ספרותיות, למבוגרים ולילדים, כולל רומנים, סיפורים ומחזות לבני הנעורים. יצירתו סובבת סביב מפעל ההתיישבות של יהודי בסרביה, שעברו מעיסוקים גלותיים אופייניים, לעיסוק בעבודת האדמה והתחברות לטבע תוך כיבוש הערבה המזרח-אירופית. "ערבה" (ניו יורק : ההסתדרות העברית באמריקה, תרפ"ו) "צאן" (ברלין-שרלוטנבורג ; ווילנא : א"י שטיבל : דפוס ראם, תר"ץ) "בלילה ההוא", קומדיה לפורים, (ניו יורק ; ירושלם : שילה : דפוס ארץ ישראל, תרצ"א) "יום הפרחים" (ניו יורק : חמו"ל, תרצ"א) "אם הבנים" חיזיון מימי החשמונאים במערכה אחת (ניו יורק ; תל אביב : שילה : דפוס הארץ, תרצ"א) "ילדי ירושלים", חיזיון לחנכה, (ניו יורק ; ירושלים : שילה, 1931) "אדמה", רומן, (תל אביב : מצפה, תרצ"ב 1931) "בשעת חירום", סיפורים מימי מלחמת העולם הראשונה עם הקדמה מאת מנחם ריבולוב, (פילדלפיה : הר ציון, תרצ"ב) "נחלה", רומן, (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ג) "מיסטר קוניס", רומן מן ההווי האמריקאי, (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ד) "מושבה", סיפור, (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ו) "אי הדמעות", סיפורים, (ניו יורק : עגן, על יד ההסתדרות העברית באמריקה, 1941) "ביד הגורל", שלשה ספורים (ניו יורק : עגן, 1944) "במערבלת החיים", סיפורים, (ניו יורק : עגן, 1954) "על אדמת אמריקה", סיפור, (תל אביב : א' ציוני, תשי"ח) "עץ השדה", ספורים, (ירושלים : קריית ספר, 1961) "שמואל ליב בלאנק", הדואר, י"ח, תשכ"ג. חיים ליף, "בלאנק המספר" (קווים לדמותו), בספרו כתבים ודיוקנאות, תל אביב: טרקלין, תשנ"ח 1998, עמ' 218–223. (הרשימה פורסמה במקור ב"בצרון", 1963.) אהרן בן-אור (אורינובסקי), תולדות הספרות העברית בדורנו, תל אביב: יזרעאל, תשט"ו 1955, כרך ב: "מספרים, מבקרים, פובליציסטים". יעקב קופל מיקלישנסקי, תולדות הספרות העברית באמריקה, ניו יורק: עוגן שליד ההסתדרות העברית באמריקה, תשכ"ז 1967. רשימת הפרסומים של שמואל-לייב בלנק, בקטלוג הספרייה הלאומית שמואל ליב בלאנק באתר worldcat ג. ק., שמואל ליב בלאנק, דבר, 7 בדצמבר 1962 (עם מותו) שמואל ליב בלנק (1891-1962), דף שער בספרייה הלאומית שמואל-לייב בלנק, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
פאול בקר

פאול בקר (בגרמנית: Paul Eugen Max Bekker ‏ 11 בספטמבר 1882 – 7 במרץ 1937) היה מבקר מוזיקה יהודי-גרמני, מן הרהוטים ורבי ההשפעה ביותר במאה ה-20. בקר נולד בברלין ב-11 בספטמבר 1882. אביו היה חייט יהודי ואמו תופרת. הוא למד כינור וניגן תקופה מסוימת ככנר עצמאי בברלין וכן הופיע כמנצח באשאפנבורג (1903-1902) ובגרליץ (1904-1903). בשנת 1906 החל בקריירה העיתונאית כמבקר מוזיקה, בעיתונים Berliner Neueste Nachrichten ו-the Berliner Allgemeine Zeitung. בשנת 1909 עבר ל"ברלינר אלגמיינה צייטונג" ובשנת 1911 התמנה למבקר הראשי של ה"פרנקפורטר צייטונג", שם נשאר עד 1923. מעמדו של בקר היה איתן, הודות לסגנונו המזהיר ולידע התאורטי והמעשי המקיף שלו. בכתיבתו העיתונאית היה תומך נלהב במאהלר ובשרקר אך פחות מכך בריכרד שטראוס ובאלבן ברג. ב-1911 התפרסם ספרו על בטהובן שזכה להצלחה רבה. במהלך חיו פרסם כשלושים ספרים. בשנת 1925 הגשים שאיפה רבת-שנים לנהל בית אופרה, תחילה בקאסל ואחר, מ-1927, כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הממלכתי של ויסבאדן. בתקופת כהונתו, שנמשכה עד 1932 וכללה גם עבודת בימוי, העלה בקר הפקות שאפתניות, בהן יצירות שלא היו ברפרטואר השגור מאת ברליוז, בואלדייה, צ'ימרוזה, דיטרסדורף ועוד, נוסף לבכורות, עולמיות ומקומיות, של יצירות מאת אלפאנו, קאזלה, הינדמית, מיו, שנברג, סטרווינסקי, וייל ואחרים. בשנת 1933 עזב בקר, שאביו היה יהודי, את גרמניה הנאצית והתיישב בפריז, משם עבר כעבור שנה לניו יורק, וכתב בעבור New Yorker Staatszeitung עד למותו בשנת 1937. ספריית המוזיקה של אוניברסיטת ייל בארצות הברית מחזיקה ב"אוסף פאול בקר", המכיל מגוון מכתבים, מסמכים, מתכונים, תצלומים, פרטיטורות מודפסות ועוד, שלחלקם ערך היסטורי ומוזיקולוגי רב. ספרו של פאול בקר, "בטהובן", יצא בעברית בהוצאת ניב בשנת 1962, בתרגומו של יצחק הירשברג. Das deutsche Musikleben (1916) Franz Schreker, Studie und Kritik der modernen Oper (1919) Gustav Mahlers Sinfonien (1921), Wagner, das Leben im Werke (1924) Intendant in Kassel (1925–27) Wiesbaden (1927–32), מדיה וקבצים בנושא פאול בקר בוויקישיתוף The Paul Bekker Papers מספריית אירווינג ס. גילמור, אוניברסיטת ייל כתבי פאול בקר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פאול בקר, דף שער בספרייה הלאומית כריסטופר היילי, "פאול בקר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין היילי, גרוב
תומאס ודג'ווד

תומאס ודג'ווד (באנגלית: Thomas Wedgwood;‏ 14 במאי 1771 – 10 ביולי 1805), צלם בריטי. היה, ביחד עם האמפרי דייווי, מראשוני נסייני הצילום. ודג'ווד נולד ב-1771 באטרוריה, סטפורדשייר. בן למשפחה עם היסטוריה מפוארת בייצור כלי חרס, וכבר בילדותו ספג את אהבת האמנות. אביו היה הקדר ג'וזאיה ודג'ווד. את מרבית חייו הקצרים בילה בקשר עם ציירים, פסלים ומשוררים, להם היה פטרון, אחרי שירש את הונו של אביו ב-1775. כאדם צעיר, ודג'ווד עסק בנושא חינוך ילדים, ובילה זמן רב בלימודים על תינוקות. מתצפיותיו הוא הגיע למסקנה כי מרבית המידע שהמוח הצעיר אוסף מגיע מהעיניים, ולפיכך קשור לאור ולתמונה. ניסיונותיו ליצור תמונה "קבועה" על ידי אור נבעו ככל הנראה מרצון לנסות לשפר את שיטות ההוראה, אך הובילו בסופו של דבר להמצאת הצילום עצמו. ודג'ווד לא התחתן ולא היו לו ילדים. הביוגרף שלו העיר כי "לא נמצאו מכתבים או עדויות מהמשפחה לכך שהוא היה בקשר רומנטי כלשהו עם אישה." לזכותו של ודג'ווד נזקפת תרומה משמעותית לטכנולוגיה, על היותו הראשון שפיתח שיטה להעתקת תמונה למדיה קבועה באמצעים כימיים. בניסוייו הרבים עם חום ואור, וייתכן גם בעזרת עצות על כסף חנקתי מן המורה שלו אלכסנדר צ'ישולם, וג'ווד יצר תחילה סירי חרס מצופים בכסף חנקתי וכן נייר ועור לבן כמדיה להדפסה. להצלחה הגדולה ביותר זכה עם העור הלבן. אף על פי שבמקור ניסה ליצור תמונות בעזרת "קמרה אובסקורה", ניסיונותיו לא צלחו. ההישגים הגדולים ביותר שלו היו ההדפסה של פרופיל של אובייקט באמצעות מגע ישיר עם נייר, ובעזרת שיטה דומה העתיק ציורים שקופים על זכוכיות, בעזרת מגע ישיר וחשיפה לאור השמש. לא ידוע בדיוק באיזו תקופה ביצע את ניסוייו, אך ידוע שייעץ לג'יימס ואט על תהליך הצילום בערך בשנת 1790. ואט כתב לוודג'ווד: "אדוני היקר, אני מודה על ההוראות שלך לגבי תמונות הכסף, שאיתן אני אנסה לעשות כמה ניסויים". בערך ב-1790 המציא ודג'ווד שיטה שמבוצעת בעזרת כתמים כימיים שיוצרים צללית של האובייקט, בעזרת כיסוי הנייר בכסף חנקתי, וחשיפת הנייר, עם האובייקט כלפי מעלה, אל אור טבעי, ואחר כך לשמר בחדר חושך. ביסוס תהליך זה, שניתן לחזור עליו, היווה את תחילת הצילום כפי שהוא מוכר כיום. בכך הפך ודג'ווד לאחד הנסיינים הראשונים בצילום, ולראשון שראוי לתואר "צלם". ודג'ווד פגש בכימאי צעיר בשם האמפרי דייווי במרפאה פנאוטמית בבריסטול, בזמן שוודג'ווד שהה שם בגין מחלת השחפת. דייווי כתב עבור ודג'ווד עבודה שמסכמת את מחקריו. העבודה פורסמה בעיתון של המכון המלכותי של בריטניה הגדולה, ונקראה "דין וחשבון על שיטת ההעתקת ציורים לזכוכית, באמצעות אור על כסף חנקתי. הומצא על ידי ת. ודג'ווד הנכבד." המאמר תיאר את פרטי התהליך וההישגים של ודג'ווד, אך העיתון לא היה באותה עת נפוץ כפי שהוא כיום. באותו זמן המגזין היה נייר קטן אשר היה מודפס מעת לעת, וסיפר בעיקר על מחקרים חדשים בתחום התינוקות, ומתוך הקהל המצומצם שקרא את העיתון, מעטים אף יותר היו אנשים בעלי השפעה. עם זאת, עבודתו של ודג'ווד הגיעה לאוזניהם של כימאים אחרים. דייוויד ברוסטר, שהיה מאוחר יותר חבר קרוב של ויליאם הנרי פוקס טלבוט, חקר גם הוא את הנושא. המחקרים החלו להניב תוצאות יותר ויותר מפותחות, כשכולם מבוססים על הידע הראשוני שהציע ודג'ווד. מדיה וקבצים בנושא תומאס ודג'ווד בוויקישיתוף תומאס ודג'ווד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קים יו-נה

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא קים. קים יון-אה בקוריאנית:김연아; באנגלית: Yuna Kim; (‏נולדה ב־5 בספטמבר 1990), הידועה גם בתור יונה קים בסדר שם מערבי, היא מחליקה אומנותית דרום קוריאנית בעבר. קים היא אלופה אולימפית (ונקובר 2010), סגנית אלופה אולימפית (סוצ'י 2014), פעמיים אלופת העולם (2009 ו-2013), ואלופת תחרות ארבע היבשות לשנת 2009. כמו כן, זכתה שלוש פעמים בגמר הגרנד פרי להחלקה אומנותית, הייתה אלופת העולם לצעירים לשנת 2006, זכתה בגמר הגרנד פרי לצעירים בעונת 2005–2006, והייתה האלופה הדרום-קוריאנית שש פעמים. קים יון-אה נולדה בבוצ׳ון. בהיותה בת 6, עברה משפחתה להתגורר בעיר גונפו, פרובינצת קיונגי. יון-אה החלה להחליק על הקרח בגיל 7 בהדרכת אמה. בשנת 2003, בגיל 12, זכתה באליפות קוריאה הדרומית להחלקה אומנותית, והייתה לזוכה הצעירה ביותר בתחרות. לפני עונת 2006–2007 שהייתה לעונת הבוגרים הראשונה שלה, יו-נה עברה להתגורר בטורונטו, קנדה. המחליק לשעבר מקנדה, בריאן אורסר, זוכה מדליית הכסף באולימפיאדות החורף 1984 ו-1988 היה מאמנה בשנים 2007–2010. קים היא המחליקה הדרום קוריאנית הראשונה שזכתה במדליה באירוע של איגוד ההחלקה הבינלאומי. היא אחת מהספורטאיות ומהדמויות הציבוריות המזוהות ביותר בקוריאה הדרומית, ונחשבת לאחת המחליקות האומנותיות הטובות ביותר בהיסטוריה. קים קבעה בשנת 2010 שלושה שיאי ניקוד ליחידות: בתוכנית הקצרה, בתוכנית הארוכה, ובניקוד הכולל. שיא הניקוד שקבעה בתוכנית הקצרה נשבר בשנת 2014 על ידי המחליקה מאו אסדה מיפן. בנוסף, היא המחליקה הראשונה שעברה את ספי 200, 210, ו-220 הנקודות בשיטת השיפוט של איגוד ההחלקה הבינלאומי. מדיה וקבצים בנושא קים יו-נה בוויקישיתוף קים יו-נה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קים יו-נה, ברשת החברתית אינסטגרם קים יו-נה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קים יו-נה, באתר olympedia.org קים יו-נה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עימאד תלחמי

עימאד תלחמי (בערבית: عماد تلحمي; נולד ב-1959) הוא יזם עסקי וחברתי, יו"ר ומייסד "Babcom Centers". תלחמי נולד בשנת 1959 בכפר הדרוזי עספיא, למשפחה נוצרית. הוא נשוי ואב לארבעה ומתגורר בעספיא. אחד מחמשת אחיו הוא פרופסור שיבלי תלחמי בעל הקתדרה לשלום ופיתוח באוניברסיטת מרילנד ועמית בכיר במכון ברוקינגס. אביו, זכי תלחמי, היה המורה הראשון בכפר אחרי מלחמת העצמאות וחינך דורות של ילדי הכפר. עימאד סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול במכללת שנקר. בשנים 1983–2008 עבד בחברת דלתא גליל, שם הכיר את דב לאוטמן. במהלך השנים נרקם קשר אישי בין תלחמי ללאוטמן. ב-2008, עם פרישתו של לאוטמן מדלתא, פרש גם עימאד מהחברה והחליט לפנות ליזמות עסקית פרטית. בהמלצת יוסי ורדי, הגה עימאד את החזון להקים מיזם גדול בגליל שיספק שרותי מוקד טלפוני (Call Centers) ושירותים אחרים, במטרה לעזור לנשים וגברים ערבים ויהודים להשתלב בשוק העבודה בפריפריה, תוך שיתוף פעולה עם עובדים ולקוחות יהודים. עימאד בחר לקרוא לחברה שהקים בשם "באבקום"' צמד מילים עם "צליל של הייטק"' שיש לו משמעות ברורה בשפה הערבית – הדלת ("באב") שלכם ("קום"). Babcom מתמקדת בשתי מטרות עיקריות: השקעה באנשים ומתן שירותים איכותיים הכוללים מוקדי שרות, תוכנה ושירותים אחרים. כיום (2020) החברה מעסיקה כ-3,000 עובדים ערבים ויהודים ו-80% מהם נשים. החברה פרוסה על 12 אתרים ברחבי הארץ מצפון ועד דרום. בשנת 2011 רכשה חברת מטריקס 50.1% ממניות באבקום. ב-2014 הקים עימאד בשותפות עם חמי פרס ואראל מרגלית קרן השקעות וסוג של חממה בשם "תקווין" ("בראשית" בערבית). קרן השקעות זו נועדה ליזמים ערבים להשתלב בהצלחה בסטארט אפ ניישן הישראלי ולממש את עצמם בתחום ההייטק ולאפשר להם לקדם בהצלחה חברת הזנק בבעלותם. תלחמי פעיל מאוד בתחום החברתי, בעיקר בפרויקטים המקדמים דו קיום, שוויון הזדמנויות בשוק העבודה למגזר הערבי וקידום הפריפריה, ובנוסף הוא מכהן כחבר דירקטוריון במספר מועצות ודירקטוריונים והשתתף בכמה פרויקטים אשר שותפים למחויבותו, ביניהם: אוניברסיטת חיפה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, קרן לאוטמן, עמותת תפוח, אלפאנר, קו משווה ובקולקטיב אימפקט. ב-2010 מגזין דה מרקר בחר את עימאד כאחד מ-101 המשפיעים לטובה על החברה והכלכלה הישראלית. ב-2013 קיבל את אות "יקיר הכרמל" על מנהיגות פורצת דרך בתחום העסקי ושימוש דוגמה ומופת לכך שכל יעד הוא בר השגה מטעם אוניברסיטת חיפה. ב־2018 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה לאות כבוד על פועלו לשילוב עשייה חברתית בעסקיו מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-2018 אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית שילבה בתוכנית הלימודים האקדמאית שלה CASE STUDY שעוסק כולו בתלחמי וחברת באבקום סנטרס. ב-2019 הוא קיבל את פרס הכלכלה ע"ש הוגו רמנסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב. גיא רולניק, עימאד תלחמי פותח שער ערבי לכלכלה הישראלית, באתר TheMarker‏, 1 באפריל 2010 ענבל אורפז, איך אומרים סטארט אפ ניישן בערבית? בקרוב בחיפה - חממה ליזמים ערבים, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2014 היזם החברתי שמעסיק 2,000 עובדים ערבים, דרוזים וחרדים, באתר גלובס, 5 ביוני 2018 אוניברסיטת בן-גוריון בנגב תעניק תוארי דוקטור לפילוסופיה לאות כבוד לשישה אישים, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 30 בדצמבר 2018
מיאנמר במשחקים האולימפיים

מיאנמר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948) (עד 1988 בשמה הקודם, בורמה). היא נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מונטריאול (1976), ומעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. עד כה, אף ספורטאי בורמזי לא זכה במדליה אולימפית, והישגי הספורטאים הבורמזים היו נמוכים למדי. אחד ההישגים הבולטים שייך לרץ המרתון תין סומבווגאן שסיים במקום ה-18 באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מרימת המשקולות איה חינה נאן סיימה במקום הרביעי באולימפיאדת אתונה (2004), אך התוצאות שהשיגה נמחקו לאחר שהתברר כי השתמשה בחומרים אסורים. מיאנמר במשחקים הפאראלימפיים מיאנמר במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא מיאנמר במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף