laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרי אלוירה ויקס

מרי אלוירה ויקס (באנגלית: Mary Elvira Weeks;‏ 10 באפריל 1892, בעיירה ליונס, ויסקונסין - 20 ביוני 1975, דטרויט). הייתה כימאית אמריקאית והיסטוריונית של הכימיה. ויקס נולדה בעיירה ליונס שבמדינת ויסקונסין. למדה לתואר ראשון בכימיה בריפון קולג' בריפון שבויסקונסין. קיבלה תואר .B.A בשנת 1913. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת ויסקונסין וקיבלה תואר .M.A בשנת 1914. בשנים 1914 עד 1921 עבדה כמורה בבית ספר תיכון וכטכנאית כימיה בתעשייה. ב-1921 קיבלה משרת הוראה בכימיה באוניברסיטת קנזס. במקביל עבדה שם על דוקטורט אותו סיימה בשנת 1927. עם סיום הדוקטורט קודמה לדרגת מרצה בכיר(assistant professor). כעבור עשור, בשנת 1937, קודמה לדרגת פרופסור חבר. ויקס עסקה בהוראה וגם במחקר כימי אולם במשך הזמן עברה לעיסוק בחקר ההיסטוריה של הכימיה. באוניברסיטת קנזס לא העריכו תחום מחקר זה, לכן עברה ב-1944 לספריה המדעית שהוקמה ב-Wayne State University שבדטרויט, שם קיבלה משרה של חוקרת הספרות המדעית. ב-1954 פרשה לגמלאות ובהמשך עסקה בתרגום ספרות מדעית. ויקס לא נישאה ולא היו לה צאצאים. נפטרה בדטרויט ב-20 ביוני 1975. ויקס עסקה בהוראה וגם במחקר כימי אולם במשך הזמן עברה לעיסוק בחקר ההיסטוריה של הכימיה. את מחקריה הראשונים פרסמה בשנים 1932 ו-1933 ב-21 מאמרים על ההיסטוריה של גילוי היסודות. המאמרים התפרסמו בכתב העת לחינוך בכימיה (Journal of Chemical Education) של האגודה האמריקנית לכימיה. מאמרים אלו קובצו בספר "גילוי היסודות" שיצא ב-1935. במשך השנים התפרסמו 7 מהדורות של ספר זה. האחרונה ב-1968. מהדורת פקסימיליה הוצאה בשנת 2003 . ב-1947 נתבקשה לכתוב ספר על האגודה האמריקנית לכימיה, לכבוד יובל ה-75 של האגודה. הספר "היסטוריה של האגודה האמריקאית לכימיה, 75 שנים רבות מאורעות",הושלם ופורסם ב-1952 . ב-1967 זכתה בפרס דקסטר של האגודה האמריקנית לכימיה, פרס הניתן מדי שנה עבור תרומה בולטת לחקר ההיסטוריה של הכימיה. קורות חייה (באנגלית) ספרה של ויקס: גילוי היסודות (באנגלית) מהדורת פקסימיליה מ-2003 של "גילוי היסודות" הכריכה והמבוא של "ההיסטוריה של האגודה האמריקאית לכימיה"
מוראלס

האם התכוונתם ל... אבו מוראלס – נשיא בוליביה לשעבר ג'ימי מוראלס – נשיא גואטמאלה כריסטובאל דה מוראלס – מלחין ספרדי מקסימיליאנו מוראלס – כדורגלן ארגנטינאי נטלי מוראלס (עיתונאית) – עיתונאית אמריקאית נטלי מוראלס (שחקנית) – שחקנית אמריקאית פאבלו מוראלס – שחיין אמריקאי פדרו מוראלס – מתאבק מקצועי פוארטו ריקני
נטע (יישוב)

נֶטַע (נקרא בעבר "מרשם") הוא יישוב קהילתי במועצה האזורית לכיש. הוא היישוב הדרומי ביותר במועצה. הקימו אותו קהילות תל קטיפא, כפר דרום ומשפחות מיישובים אחרים בגוש קטיף אשר פונו במסגרת תוכנית ההתנתקות. ביישוב יש בתי קבע (בית הקבע הראשון שנבנה במזרח לכיש היה בנטע) ושכונת "קראווילות" לקליטת משפחות חדשות. נכון לשנת 2021, היישוב מאוכלס בכ-120 בתי אב. תוכניות להקמת היישוב קיימות משנת 1983, תחת השם 'מרשם'. לאחר פינוי גוש קטיף, מספר משפחות עברו לאשקלון ולאחר מכן לשומריה, עד למעבר ליישוב הקבע נטע. גרעין "מרשם" המיועד להתיישב ביישוב שהה בעבר ברובו באתר קראווילות ליד היישוב השכן שקף. הקמת היישוב לוותה במחלוקות רבות בשל מיקומו במרחב ביוספרי והסיכון שערכי טבע מוגנים ייפגעו מהקמתו. המאבק הסתיים בשנת 2009 כאשר בית המשפט העליון דחה סופית את ערעורה של החברה להגנת הטבע בנושא. ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר בין היישובים שומריה, אמציה, בני דקלים, אליאב (חרוב), שקף ונטע. ביישוב ישנם גני ילדים ומעונות, בית כנסת, בית הארחה, מקווה טהרה לנשים, סניף בני עקיבא, בית מדרש ומגרש משחקים. פרויקט נוסף שפועל ביישוב הוא 'הבית של יעל', ובו ילדים עם צרכים מיוחדים נהנים ממקום ופעילויות המיועדים להם. פרויקט זה הוקם לזכרה של יעל יעקובוביץ', בת היישוב אשר נפטרה ממחלת הסרטן. בסמוך ליישוב נמצאים האתר הארכאולוגי "חירבת אום א-שקף" ו"חירבת בניה", בה מתקיים הפרויקט "אמץ אתר" על ידי היישוב. ביישוב שוכנת מדרשת הדרום אשר הועברה מגוש קטיף. המדרשה מקיימת טיולים וסיורים לימודיים באזורים שונים בארץ. המדרשה כוללת מארג אירוח הכולל בתי וחדרי אירוח, אולמות לימוד, חדר אוכל ושטחים פתוחים. מדיה וקבצים בנושא נטע בוויקישיתוף נטע באתר ועד מתיישבי גוש קטיף מרשם לבלאגן בנגב, באתר nrg, כתבה באתר Nrg, ספטמבר 2008 הודעה על הקמת היישוב באתר המועצה האזורית לכיש (הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2022) החלטת ביהמ"ש העליון לגבי הקמת הישוב, באתר nrg נטע, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 Dromi, Shai M.; Shani, Liron (22 במרץ 2019). "Love of Land: Nature Protection, Nationalism, and the Struggle over the Establishment of New Communities in Israel". Rural Sociology. doi:10.1111/ruso.12274. נבדק ב-31 במרץ 2019. {{cite journal}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זלאביה

זלאביה בערבית: زلابية, (נקראת קורץ בקרב יהודי תימן, זׇנְגוּלׇה בקרב יהודי עיראק וג'ילבי בהודו.) הוא מאכל מתוק העשוי מבלילת קמח חיטה, מטוגן בשמן עמוק ולרוב נספג בסירופ סוכר. נהוג לעצב את הזלאביה בצורת בייגלה או בצורות מעגליות. המאכל נפוץ מאוד בתת-היבשת ההודית, במדינות כמו הודו, פקיסטן, סרי לנקה, נפאל ובנגלדש, וכן במדינות רבות במזרח התיכון, כגון לוב, איראן, עיראק, ירדן, סוריה, לבנון, תוניסיה, אלג'יריה, מצרים וגם בישראל. המאכל נפוץ מאוד במהלך חודש הרמדאן בקרב מוסלמים, בחגיגות הדיוואלי בקרב הינדים ובקהילות נוצרים בחג ההתגלות ובחג הפסחא. בקרב יהודי תימן ומדינות נוספות במזרח התיכון, נחשבת הזלאביה כמאכל מסורתי לחנוכה ושבועות. ברכתה של הזלביה, בדומה לסופגניה, היא ברכת בורא מיני מזונות. בתת-היבשת ההודית, היא ידועה בשם ג'ילבי בהינדית ומוגשת עם מנת חלב מרוכז ממותק, רברי או נאכלת עם קאצ'ורי וקארי ירקות בחלק הצפוני של תת-היבשת ההודית. ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני

החברה הבין-לאומית להיסטוריה של התכנון (באנגלית: The International Planning History Society, בראשי תיבות: IPHS) היא ארגון בין-לאומי אקדמי ששם לו למטרה לטפח את המחקר ההיסטורי של התכנון העירוני והאזורי ברחבי העולם. הארגון הוקם באוניברסיטת לסטר בעיר לסטר, אנגליה בשנת 1974 בתור יחידה מחקר אקדמית בשם: "קבוצת התכנון ההיסטורית" ובשנת 1993 הפך לארגון בין-לאומי. כיום פעילים בארגון ראשי פקולטות לאדריכלות ותכנון ערים מרחבי העולם. איגוד חברים בין-לאומי ארגון כנסים ותערוכות בין-לאומיות (18 כנסים נערכו בין השנים 2018-1977) טיפוח יזמות בתחום המחקר ההיסטורי של תכנון עירוני בעולם עידוד ותמיכה בארגונים וגופים העוסקים בתחום ההיסטוריה של התכנון העירוני. פרסום כתבי עת, מגזינים וספרים הענקת פרסים בתחרויות לשיקום ותכנון עירוני בחברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני יש חברות של אנשי מקצוע ומוסדות שמקורם בלמעלה משלושים מדינות ברחבי העולם. החברים באים מתחומי התכנון, האדריכלות, ההיסטוריה, הגאוגרפיה, הסוציולוגיה, הפוליטיקה, ותחומים קשורים. החל מתחילת 2011, החברה פעילה בפורום המקוון, H-Urban המשמש לקיום דיונים של מלומדים, אנשי מקצוע וסטודנטים לתארים מתקדמים, בנושאי מקומות עירוניים ותהליכים אורבניים ברחבי העולם ומכל התקופות. בנוסף לכך, הפורום משמש להפצת מלגה בנושא היסטוריה עירונית ולימודים עירוניים. הפורום חבר ב-H-Net (אנ') שהוא ארגון בין-לאומי רב-תחומי של חוקרים, מרצים וסטודנטים לפיתוח הפוטנציאל החינוכי של האינטרנט. החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני חברה באיגוד בתי הספר האירופאים לתכנון (אנ') ושותפה בתחום תולדות התכנון עם החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי. היסטוריה עירונית ואזורית גאוגרפיה היסטורית החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי אתר האינטרנט הרשמי של החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני אתר "פרויקט ההיסטוריה העירונית העולמית" של החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקבוקון מיץ

בקבוקון מיץ או שקיק מיץ (באנגלית: Pulp) הוא מבנה ממברני מאורך בתוך האנדוקארפ של פרי הדר, בו נשמר מיץ הפרי. האנדוקארפ בפרי הדר מחולק לפלחים עטופים בשכבה ממברנית ומלאים בבקבוקוני מיץ אשר התפתחו מבועית הפרי. הבקבוקונים יוצרים מעין "כריות" הגנה סביב הזרע נקראים לעיתים גם "בשר הפרי". צבעו וצורתו של הבקבוקון איננה אחידה בדומה לתאים אך לרוב מאורכת ובעלת צבע זהה לקליפת הפרי. לרוב בזמן הכנת מיץ פירות, נהוג לסחוט את הפרי ולסנן את הנוזל משאר חלקי הפרי. לקראת סוף המאה ה-20 החלו להופיע חברות שמכרו מיץ שאינו מסונן ומכיל שאריות פרי תחת המותג Pulp בטענה שיווקית שמיצים אילו בריאים יותר. למראית עין נראה כאילו חתיכות הפרי נוספו למשקה בזמן הסחיטה אך למעשה מותגי ה-Pulp אינם מכילים מיץ סחוט אמיתי או בקבוקוני מיץ אלא רכז שעבר תהליכי עיבוד אשר אליו נוספו חתיכות הפרי, כגון קליפה מרוסקת, בשלב מאוחר יותר בייצור. הערך התזונתי של חתיכות הפרי מוטל בספק. תפוזים בכאילו, באתר nana10‏, 9 במרץ 2015
הפצצות של ד"ר גולדפוט

הפצצות של ד"ר גוֹלדפוּט (באנגלית: Dr. Goldfoot and the Girl Bombs) הוא סרט קומדיה אמריקאי-איטלקי משנת 1966 בכיכובו של וינסנט פרייס. הסרט צולם באיטליה בשתי גרסאות, אנגלית ואיטלקית. הסרט הוא פרודיה על "גולדפינגר", סרט פעולה מ־1966 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. ד"ר גולדפוט הוא מדען חולה נפש העוסק בפיתוח וייצור של רובוטים דמויי נשים כדי שיעזרו לו להשתלט על העולם. הוא זומם להרוג את סגל הגנרלים של נאט"ו, להתחזות לגנרל שדומה לו פיזית ולהביא למלחמת העולם השלישית על ידי הטלת פצצה גרעינית על מוסקבה. סרט זה הוא המשך ל"ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני" שהצלחתו הקופתית הרבה באמריקה ובאיטליה הובילה לכינונה של קופרודוקציה קולנועית ביניהן. במאי הסרט, מריו בבא, הוא ממוצא איטלקי וחלק נרחב מהשחקנים איטלקים. התסריט שוכתב לפחות 9 פעמים. בניגוד לסרט הקודם ("ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני"), סרט זה ("הפצצות של ד"ר גולדפוט") נכשל קופתית, ונחשב לאחד הסרטים הגרועים ביותר בבימויו של מריו בבא, אף כי באיטליה הייתה לסרט הצלחה כלכלית מסוימת; וינסנט פרייס נהנה מאהדה ציבורית בעקבות גילום ד"ר גולדפוט, והיה מוכן לגלם את הדמות בשנית. "הפצצות של ד"ר גולדפוט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפצצות של ד"ר גולדפוט", באתר נטפליקס "הפצצות של ד"ר גולדפוט", באתר AllMovie (באנגלית) "הפצצות של ד"ר גולדפוט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפצצות של ד"ר גולדפוט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים איטלקיים ובנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני

ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני (באנגלית: Dr. Goldfoot and the Bikini Machine) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של נורמן טאורוג ובכיכובו של וינסנט פרייס. הסרט הוא פרודיה על טרנד סרטי המרגלים ששרר בהוליווד בזמן צאתו, בייחוד עם צאת "גולדפינגר" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. למרות היותו בי מובי, הסרט זכה למעמד פולחני, בעיקר בשל הפסקול שלו הזכור לטובה. וינסנט פרייס הוסיף לגלם את ד"ר גולדפוט בסדרה "עולמו המוזר והפרוע של ד"ר גולדפוט" ובסרט ההמשך "הפצצות של ד"ר גולדפוט". ד"ר גולדפוט (בגילומו של וינסנט פרייס) הוא מדען חולה נפש שמתכנן ומייצר רובוטים דמויי אישה כדי לפתות ולשדוד אנשים עשירים. שני טיפוסים תימהוניים, אדון אמיד ובלש כושל, מנסים לסכל את תוכניתו, במרדף ממושך אחריו ברחובות סן פרנסיסקו. במהלך צילום סצנות המרדף, אחד מהתאורנים נהרג. במקור הסרט היה אמור להיות מוזיקלי, אך קטעי השירה נחתכו בעריכה. "ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני", באתר נטפליקס "ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני", באתר AllMovie (באנגלית) "ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני", באתר אידיבי "ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרי (אנטומיה)

האנטומיה של הפרי הוא המבנה הפנימי של הפרי, איבר שהתפתח משחלת הפרח ומכיל את הזרע. בפירות בשרניים החלק העוטף את הזרע, ולרוב האכיל, נקראה פריקרפ או קליפת הפרי, חלק זה הוא הריקמה שהתפתחה מקירות שחלת הפרח. כמה ירקות אכילים כגון מלפפון, עגבנייה הם למעשה מבחינה בוטנית פירות. נהוג לחלק מבחינה אנטומית את הפירות לשלוש קטגוריות: פרי פשוט (אנ') - פרי פשוט שהתפתח משחלת פרח אחת. פרי צובר (אנ') - פרי שהתפתח מצבר שחלות. פרי מורכב (אנ') - פרי שהתפתח מאשכול שחלות.
שלמה מנדל

שלמה מנדל (מאנדל; Shlomo Mandel; י"ג בתשרי ה'תר"ע, 28 בספטמבר 1909 – כ"ה באלול תשמ"א, 24 בספטמבר 1981) היה חזן ידוע. מנדל נולד בסאנץ (נובי סונץ') שבמערב גליציה, ערש המוזיקה החסידית, שאותה הוא ספג מילדות והשפעותיה ניכרות בלחניו. כילד הוא היגר עם משפחתו לטרנוב, שהייתה גם היא מרכז חסידי גדול. עוד כילד זכה להיסמך על שולחנם של גדולי האדמו"רים שביקרו בעיר, ולזמר בפניהם במהלך סעודה שלישית. כנער התחנך מוזיקלית בקטוביץ ובבורשה שם גם פגש את החזן משה קוסביצקי אשר המליץ שיעמיק בלימודיו אצל החזן דוד משה שטיינברג שהיה בשעתו החזן של בית הכנסת הגדול של וילנה. מנדל הפך לחזן בבית הכנסת "תורת הקודש", שם הוא לווה על ידי מקהלה בניצוחו של חנן גלייזר. מווילנה הוא עבר לוורשה, שבה פעלו החזנים גרשון סירוטה ומשה קוסביצקי, ומונה לחזן בבית הכנסת נוז'יק ומאוחר יותר בשנת 1933 החל לפעול בבית הכנסת "מוריה" שבעיר. בבית כנסת זה יצא שמעו למרחוק והחל להקליט את תקליטיו הראשונים. מנדל המשיך לפעול באותו בית הכנסת במשך שנתיים ולאחר מכן עבר לבית הכנסת "אהבת רעים" שבקרקוב שם גם התפרסם והחל להופיע ברחבי אירופה וערך קונצרטים בהולנד ובאנגליה. במהלך סבב קונצרטים בלונדון, שמע אותו מר קירשנר, מנהיג ציוני דרום אפריקני, אשר אפשר את מעברו של מנדל בשנת 1938 לקהילת בבריאה (Berea) ביוהנסבורג, שם שירת במשך שלושה עשורים עד לפרישתו ועלייתו לישראל בשנת 1974. מנדל נפטר ביוהנסבורג בחודש אלול שנת 1981 ונקבר בבית העלמין ברעננה. ושמור צאתנו - ערבית לשבת ועל ידי זכרונות - מוסף ראש השנה ריבונו של עולם - יום כיפור קטן הנרות הללו - חנוכה Liturgical Music for Synagogue and Concert, Toronto: Toronto Council of Hazzanim, 1984. ביוגרפיה קצרה באתר של ג'פרי ל' שיסלר (באנגלית) שלמה מנדל, דף שער בספרייה הלאומית משה מנדל - תקליט מסוף שנות ה-50 ותחילת ה-60 בליווי ג'ק ברס (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) משה מנדל - אתה חונן לאדם דעת, סרטון באתר יוטיוב משה מנדל - תפילת ערבית (הקלטה חיה), סרטון באתר יוטיוב משה מנדל - רצה (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
סנטה פה (פירושונים)

סנטה פה (בספרדית: Santa Fe, ובפורטוגזית: Santa Fé, בשתיהן המשמעות "אמונה קדושה") הוא שם המשותף למספר מקומות בעולם. האם התכוונתם ל... ארצות הברית: סנטה פה (ניו מקסיקו) – עיר בניו מקסיקו סנטה פה (פלורידה) – עיר בפלורידה סנטה פה (מיזורי) – עיר במיזורי סנטה פה (טנסי) – עיר בטנסי סנטה פה (טקסס) – עיר בטקסס ספרד: סנטה פה (ספרד) – עיר בספרד בארגנטינה: סנטה פה (פרובינציה) – פרובינציה בארגנטינה סנטה פה (ארגנטינה) – עיר בארגנטינה, בירת פרובינציית סנטה פה. ברזיל: סנטה פה (ברזיל) – עיר בברזיל סנטה פה דה מינאס – מחוז בברזיל סנטה פה דו סול – אזור בסאו פאולו שבברזיל מקסיקו: סנטה פה (מקסיקו) – עיר במקסיקו פנמה: סנטה פה (פנמה) עיר בפנמה ונצואלה: סנטה פה (ונצואלה) – עיר בוונצואלה פיליפינים: סנטה פה (פיליפינים) – עיר בפיליפינים הונדורס: סנטה פה (הונדורס) – עיר בהונדורס אחרים יונדאי סנטה פה – דגם מכונית של חברת יונדאי אינדפנדיינטה סנטה פה – קבוצת כדורגל קולומביאנית
אכרון

אכרון (ביוונית: Αχέρων, Αχέροντας; אכרונטס, או Αχερουσιος; אכרוסיוס) הוא נהר הזורם באזור אפירוס שבצפון-מערב יוון. מוצא הנהר ליד הכפר סילייס (Σέλλες) שבדרום מחוז יואנינה (אנ'), והוא נשפך לים היוני ליד העיר פארגה (אנ'). במיתולוגיה היוונית העתיקה ידוע אכרון כנהר הכאב, הוא אחד מחמשת נהרות השאול, ועליו היו מפליגים המתים למסעם האחרון. בשיריו של הומרוס, מתואר אכרון כנהר הנשלט על ידי אל השאוֹל, האדס. אליו זורמים הנהרות קוקיטוס ופלגתון. המשורר הרומאי ורגיליוס, החשיב את אכרון לנהר העיקרי של טרטרוס, שממנו צמחו הסטיקס והקוקיטוס. כארון היה מעביר את המתים שהיה ברשותם מטבע לתשלום עבור הנסיעה, לצידו השני של הנהר. בסודא מתואר הנהר כמקום ריפוי וכפרה לחטאים, ולא כמקום עונש. על פי מיתולוגיות מאוחרות יותר, אכרון הוא בנם של אל השמש הליוס, אלת האדמה גאיה, ואלת התבואה דֵמֵטֵר. אכרון הפך לנהר השאוֹל לאחר שנצח זאוס את הטיטאנים. לפי מיתוס זה אכרון הוא אביו של אסקלפוס גנן השאוֹל, אותו הוליד יחד עם הנימפה אורפנה. מדיה וקבצים בנושא אכרון בוויקישיתוף אכרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קראלייבו

קראלייבו (בסרבית: Kraljevo באותיות קיריליות: Краљево ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא בירת מחוז ראשקה שבמרכז סרביה, והעיר העשירית בגודלה במדינה.[דרוש מקור: עשירית] העיר שוכנת על נהר איבר, כשבעה קילומטרים מערבית למפגש עם נהר המורבה, וממוקמת בלב עמק השוכן בין הרי קוטלניק מצפון והרי סטולובי מדרום. היא מורכבת משש עשרה שכונות, ושטח השיפוט שלה כולל בתוכו עוד 92 כפרים. ב-3 בנובמבר 2010 פגעה רעידת אדמה בעצמה של 5.4 בסולם ריכטר באזור העיר. שני בני אדם נהרגו, ומבנים רבים נהרסו. לקראלייבו שמונה ערים תאומות: צרפת סן-פואה-לה-ליון, צרפת גרמניה סנדנהורסט, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה גרמניה אאלן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה ישראל לוד, ישראל פולין ז'לונה גורה, פולין סלובניה מריבור, סלובניה בוסניה והרצגובינה קוטור וארוש, בוסניה והרצגובינה בלארוס הורדנה, בלארוס מדיה וקבצים בנושא קרליובו בוויקישיתוף קראלייבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סרביה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה נורוק

שלמה נורוק (20 באוקטובר 1904 - 7 במאי 1955) היה בנקאי ישראלי, שייסד את בנק "נורוק אידלזק" שבשנות ה-90 של המאה ה-20 התמזג עם בנק מזרחי טפחות. נולד בשנת 1904 בעיר קורשן שבליטא. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל. בשנת 1925 ייסד את המשרד הראשון בארץ לניהול בתים של משקיעי נד"לן מחוץ לארץ יחד עם חברו ושותפו אבא אידלזק. ב-1934 פתחו השניים את "בנק נורוק-אידלזק בע"מ". הסניף הראשון של הבנק שכן ברחוב הרצל פינת לילנבלום שבתל אביב והוא משמש כיום כמוזיאון הרצלילנבלום לבנקאות ונוסטלגיה תל אביב. המבנה סומן כאתר מורשת בהיותו בנין בן 102 שנים אחד משישים וששה בתיה הראשונים של אחוזת בית. שמו של הבנק שונה בהמשך ל"בנק שרון לבנין ומסחר בע"מ". ב-1938 ייסד עם חיים טוב את חברת הביטוח "נור-טוב", אך פעילותה הופסקה עקב מלחמת העולם השנייה. ב-1947 יסד את שכונת גבעת חולון מבין השכונות הראשונות בחולון. נורוק היה חבר בתנועה הרוויזיוניסטית, ושימש כציר לקונגרס הרוויזיוניסטי בווינה ב-1934. כמו כן היה פעיל ציבורית כחבר המועצה הארצית של הציונים הכללים בישראל, חבר בלשכת הבונים החופשים וחבר ועד בית היתומים והיתומות בתל אביב. נורוק נפטר ב-7 מאי 1955 בתל אביב, והותיר אחריו אשה, רחל לבית יודייקין, ושני ילדים. נורוק נקבר בבית העלמין קריית שאול. ערך מורחב – בנק מזרחי טפחות#לאחר_קום_המדינה פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. דוד תדהר (עורך), "שלמה נורוק" אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו כרך ד (1965), עמוד 1998 קישור חיצוני שלמה נורוק באתר GRAVEZ
לימוד (ארגון)

לימוד (בלועזית: Limmud) הוא ארגון בין-לאומי שמפיק פעילויות וכנסים בנושאי תוכן יהודי ברחבי העולם. הארגון אינו קשור לזרם מסוים ביהדות ומשווק את עצמו כפתוח לכל מי שמתעניין בלימודי יהדות. הארגון נוסד בשנת 1980 בממלכה המאוחדת ושאב את השראתו מהאגודה לקידום החינוך היהודי (CAJE) בצפון אמריקה, שנוסדה 4 שנים קודם לכן בשנת 1976. בדומה לה הוא מבוסס גם כן על התנדבות מוחלטת, ובשנותיו הראשונות נועד אך ורק למחנכים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 חל שינוי משמעותי בארגון והוא הומצא מחדש כארגון של מפגשים קהילתיים, מה שהוביל לגידול מואץ במספר המשתתפים בו ולהגדרתו כ"מקום היצוא הגדול ביותר של יהדות בריטניה". בשונה מארגונים אחרים, לימוד אינו מקיים היררכיה של מרצה מול קהל אלא מאפשר לכולם ללמוד מכולם, והאירועים מאורגנים על ידי מתנדבים המשתתפים כשווים בוועידה. במסגרת הארגון מתקיימים היום אירועים של לימוד בכ-50 מדינות, בכללן גרמניה, אנגליה, ישראל, בולגריה, ברזיל, דרום אפריקה, ארצות הברית, רוסיה וניו זילנד. בתוך כך, ארגון ״לימוד FSU״ עוסק בארגון אירועי לימוד ספציפית למען יהודים דוברי רוסית ברחבי העולם, מתוך ההתחשבות במאפיינים המיוחדים של אוכלוסייה זו. הארגון זכה בפרס ירושלים לאחדות ישראל בשנת 2017. מדיה וקבצים בנושא לימוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לימוד לימוד, ברשת החברתית פייסבוק לימוד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לימוד, ברשת החברתית אינסטגרם לימוד, סרטונים בערוץ היוטיוב 1er Limud Express, באתר יוטיוב אתר limmud https://www.thejc.com/news/world/five-day-limmud-festival-gets-underway-in-birmingham-1.450863, www.thejc.com Limmud FSU-About us, www.limmudfsu.org (באנגלית) (ארכיון) בירת בלארוס מארחת לראשונה את כנס לימוד FSU, באתר פורבס ישראל "Jerusalem Unity Prize going to Limmud and first non-Jewish winner" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-08-01.
גרטה ליבוביץ

גרֶטה לאה ליבוביץ (27 באפריל 1907–11 במרץ 2001) הייתה מתמטיקאית, מורה, עורכת ומתרגמת. רעיית הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ. גרטה ליבוביץ נולדה בקמפן, על גבול הולנד, בת לאמיל וזלמה (בת שבע) וינטר. בשנת 1928, בגיל 21, הכירה בקלן את בעלה ישעיהו ליבוביץ. השניים היו פעילים ב"צעירי מזרחי" ונבחרו להנהלתה ב-1930. ליבוביץ פרסמה מספר מאמרים ונראה שהשפיעה בעמדותיה על בעלה. בין פעולותיהם, הבחנה בין האורתודוקסים האנטי ציוניים לבין האורתודוקסים החלוצים נאמני "תורה ועבודה" והכנת מצע חינוכי ל"ברית הנוער": "...על התנועה לחנך ילדים ובני נוער למען יהיו לחלוצים של מפעלינו בארץ ישראל". בני הזוג שהו בקלן עד סוף שנת 1931 ולאחר מכן עברו להיידלברג. גרטה כתבה דוקטורט בהיסטוריה של המתמטיקה בשנת 1933 באוניברסיטת היידלברג בהדרכת קרל בופ (תלמידו של מוריץ קנטור). נושא הדיסרטציה "Die Visierkunst im Mittelalter" (תורת אמידת הנפחים בימי הביניים). לאחר שהגסטאפו חיפש אחר ישעיהו בבית אמה של גרטה בבון, החליטו השניים לעבור לבזל, שם השלים ישעיהו ליבוביץ דוקטורט ברפואה באוניברסיטת בזל. בשנת 1934 הגרו לפלשתינה (א"י). בישראל, גרטה ליבוביץ לימדה בסמינר למורים בירושלים פיזיקה וכימיה. היא שימשה כמזכירה המדעית של האנציקלופדיה העברית בתקופה בה שימש בעלה העורך הראשי וגם כתבה ערכים במדע. כמו כן שימשה כעורכת ומגיהה של חלק מכתבי בעלה, ובנוסף עסקה בתרגום מהשפה הגרמנית. הזוג התגורר שנים ארוכות סמוך לשכונת רחביה בירושלים ונולדו להם שישה ילדים: פרופ' אורי ליבוביץ, רופא נוירוביולוג, מת ממחלת הסרטן בגיל 38. בנו הוא הפסיכיאטר והפסיכואנליטיקאי יורם יובל. ד"ר יוסי יובל, כימאי. ד"ר מירה עופרן, פיזיקאית המתמחה בהוראת מדעים. לאחר מותו של פרופ' ליבוביץ ערכה חלק מכתביו. פרופ' אליה ליבוביץ, אסטרופיזיקאי באוניברסיטת תל אביב. פרופ' אלחנן ליבוביץ, מתמטיקאי-פיזיקאי ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מת ממחלה קשה בגיל 47. בנו הוא עו"ד שמאי ליבוביץ. עורכת הדין יסכה ליבוביץ, פרקליטת מחוז הדרום לשעבר. ישעיהו נפטר בשנת 1994. גרטה נפטרה שבע שנים אחריו בשנת 2001. שייע: כתבי שחרות של פרופ' ישעיהו ליבוביץ ורעייתו גרטה לבית וינטר, ליקוט, עריכה ומבוא: הנרי וסרמן, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010. בספר נכללים 3 מאמרים פרי עטה. אברטי פליקס, כוכבי השמים ותולדות היקום: הרהורים אודות מרחב, זמן ונצח : 1845, תרגמה מגרמנית: גרטה ליבוביץ, הוצאת ירון גולן, 1992. הספר הוא תרגום המהדורה המחודשת שיצאה ב-1924 על ידי גרגוריוס איטלסון, עם מבוא מאת אלברט איינשטיין. ישעיהו ליבוביץ: על פרשת השבוע - שבע שנים של שיחות, הוצאת דר' גרטה ליבוביץ, תשס"א. גרטה ליבוביץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אבי כצמן מראיין את גרטה וישעיהו ליבוביץ, על האשה, 20 במאי 1994 דוד מלמד, האם מותר לצעירים ולצעירות לרקוד הורה בצוותא, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2019 גרטה ליבוביץ באתר GRAVEZ יצחק לאור, דיוקנו של הנביא כאיש צעיר, באתר הארץ, 20 במאי 2011 מתוך אתר כפר הנוער הדתי, מצוטט ב:"Dr. Yeshayahu Leibowitz und Greta Winter: Lernprogramm der Brit Hanoar zeire Mizrachi, 1928" כתבה באתר הסתדרות המורים
גני העולם

גני העולם (בגרמנית: Gärten der Welt) הוא פארק עירוני בשכונת מרצאן בברלין המזרחית, בירת גרמניה, המחולק לפי מערכת גנים של נושאי מדינות. הפארק נפתח ב-9 במאי 1987 בשם: Berliner Gartenschau. שטח הפארק הכולל הוא מעל 10 דונם. בשנת 1991 הוחלף שם הפארק ל-Erholungspark Marzahn. בשנת 2000 נפתח במקום "הגן הסיני" שהיה הראשון בסדרה של גנים לאזורים בעולם ושמו שונה לגני העולם. אחרי ה"גן הסיני" נפתחו: "הגן האיטלקי", "הגן הקוריאני", "הגן היפני", "הגן הבאלינזי", "הגן האוריינטלי". בשנת 2018 נפתח במתחם: "הגן האנגלי". בגנים נערכים גם קונצרטים ומופעים לעיתים קרובות. במרכז הפארק ישנו מבוך של שיחי דשא. הגן האיטלקי הגן האוריינטלי הגן הקוריאני הגן הסיני הגן היפני הגן הבאלינזי המבוך במרכז הפארק מדיה וקבצים בנושא גני העולם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גני העולם (בגרמנית ובאנגלית) גני העולם, ברשת החברתית פייסבוק גני העולם, ברשת החברתית אינסטגרם
יוליוס מיינל

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] החברה האוסטרית יוליוס מיינל נוסדה בווינה בשנת 1862 על ידי יוליוס מיינל הראשון (ברובע הראשון, ליד פליישמרקט). בתחילה סיפקה החברה רק פולי קפה ירוקים, ולאחר מכן הציעה גם קפה קלוי טרי. הסימן המסחרי שלה עוצב על ידי יוזף בינדר, שיצר את "כושי-מיינל", ראש ילד כהה עור החובש תרבוש אדום, על רקע צהוב. בשנת 1938 בעל השליטה בחברה יוליוס מיינל השלישי עזב את אוסטריה ביחד עם אשתו היהודיה בגלל רדיפות הנאצים, שהכריזו על המשפחה כולה כ"אויבי הרייך". מאז המשפחה מתגוררת בבריטניה. כיום החברה מנוהלת על ידי יוליוס מיינל החמישי שעבר להתגורר בפראג. מטה החברה ממקום בווינה, ביוליוב מיינל גאסה. בצמוד למטה נמצא מפעל הקפה של החברה. בשנת 2005 נפתח מפעל נוסף בויצ'נצה. הסניף הווינאי המפורסם ברחוב Am Graben 19 הוגדל ושופץ בשנת 2000, וימשיך לתפקיד כמעדניית מיינל בגראבן. תיירים רבים פוקדים את הסניף. במזרח אירופה, רשת הסניפים הקיימת נמכרה ברובה: ב-1999 הונגריה (ל-Delhaize בבלגיה) וב-2005 צ'כיה (ל-Ahold). רק מספר סניפים בפולין עדיין פועלים. הועלה רעיון בשנת 2000, לפתוח חנות דומה לזו שב-Graben בווינה, בכיכר האדומה במוסקבה או במינכן. בארצות הברית פועלות שלוש חנויות, שלושתן בחלק הצפוני של שיקגו, אילינוי. המבחר בחנות המותג גדל משמעותית, ואיתו גם השתפרה האיכות הכללית. טווח המחירים גדל גם הוא, במיוחד בקטגוריות התה, הקפה, ריבות, ממתקים, יין ואלכוהול, אולם קיימים גם פריטי נוסטלגיה כגון פוסטרים ומתנות. המסעדה זכתה בשנת 2004 על ידי גו-מיו בשלוש מצנפות. החל משנת 2010 שף המסעדה הוא מטין יורסטוון הידוע, וזכה ב-2012 במצנפת גו-מיו הראשונה שלו. מדיה וקבצים בנושא יוליוס מיינל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוליוס מיינל יוליוס מיינל, ברשת החברתית פייסבוק יוליוס מיינל, ברשת החברתית אינסטגרם יוליוס מיינל, ברשת החברתית LinkedIn יוליוס מיינל, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר האמריקאי מיינל בגרבן https://www.economist.com/business/2009/07/30/a-viennese-grind