laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרל הילפרט

גנרל-אוברסט קרל הילפרט (בגרמנית: Carl Hilpert;‏ 12 בספטמבר 1888 – 1 בפברואר 1947) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. הילפרט נולד ב-12 בספטמבר 1888 בנירנברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-14 (הרטמן). במלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, וב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף הילפרט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1935 מונה הילפרט למפקד רגימנט הרגלים ה-35 (הפרוסי), וב-1 בספטמבר באותה שנה הועלה לדרגת אוברסט. בסתיו 1937 מונה לראש מטה הקורפוס ה-9, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. עם פרוץ המלחמה היה הילפרט ראש מטה הקורפוס ה-9, שהיה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית. בסוף ספטמבר 1939, מונה הילפרט לראש מטה פלגת הארמייה A, ולאחר פירוקה של פלגת הארמייה ב-25 באוקטובר 1939 כראש מטה פיקוד הדרום בקרקוב. ב-5 בפברואר 1940 מונה לראש מטה הארמייה הראשונה, והשתתף עימה במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 באוקטובר 1940 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות D שהפכה בהמשך ל-OB West. ב-26 ביוני 1942 מונה הילפרט כמפקד זמני של הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, במקום קורט פון דר שבאלרי. ב-25 ביולי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-23 שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בספטמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-20 בינואר 1943 מונה הילפרט למפקד הקורפוס ה-54 שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עמו בקרבות הקשים סביב לנינגרד. ב-19 בפברואר 1943 קיבל על פעולותיו את הצלב הגרמני בזהב, לאחר מכן לחם עם הקורפוס שבפיקודו ובלם כוחות סובייטיים חזקים באזור וולחוב ושליסלבורג. ב-1 באוגוסט 1943 פרש מתפקידו ועבר לעתודת המילואים, וב-22 באוגוסט 1943 קיבל על פעולותיו את צלב האבירים של צלב הברזל. ב-30 בספטמבר 1943 נהרג בנו הבכור בחזית המזרחית. ב-31 באוקטובר 1943 מונה הילפרט למפקד הקורפוס ה-26 שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 בינואר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-20 בינואר פרש מתפקידו, אך חזר אליו ב-1 באפריל 1944. בקיץ 1944 חילץ את הקורפוס שבפיקודו מכיתור בפולוטסק, ועל כך קיבל ב-8 באוגוסט 1944 תוספת עלי אלון לצלב האבירים של צלב הברזל. ב-3 בספטמבר 1944 מונה הילפרט למפקד הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון. ב-26 בינואר 1945 מונה לכמה ימים למפקד זמני של קבוצת ארמיות קורלנד. ב-25 במרץ 1945 מונה למפקד קבוצת ארמיות קורלנד, ופיקד עליה עד סוף המלחמה. ב-1 במאי 1945 הועלה הילפרט לדרגת גנרל-אוברסט, וב-8 במאי 1945 נלקח בראש חייליו לשבי הרוסי. הילפרט שהה בבית כלא במוסקבה, וב-1 בפברואר 1947 מת, והוא בן 58 שנים. מדיה וקבצים בנושא קרל הילפרט בוויקישיתוף קרל הילפרט באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ובכך היה האחרון שהועלה לדרגה זאת
Deceiver of the Gods

Deceiver of the Gods (מאנגלית: מטעה האלים) הוא האלבום התשיעי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודיה אמון אמארת'. האלבום יצא לאור ביוני 2013. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת' אמון אמארת' יוהאן הג - שירה אולאבי מיקונן - גיטרה יוהאן סדרברג - גיטרה טד לונדסטרם - גיטרה בס פרדריק אנדרסון - תופים מידע על האלבום Deceiver of the Gods באתר MusicBrainz האלבום Deceiver of the Gods באתר Discogs ביקורת על האלבום באתר About.com ביקורת על האלבום באתר Allmusic ביקורת על האלבום באתר !Exclaim ביקורת על האלבום באתר The Guardian ביקורת על האלבום באתר Pitchfork ביקורת על האלבום באתר Revolver ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דז'יאלושין

דז'יאלושין (בפולנית: Działoszyn; ביידיש: זאלושין) היא עיירה במחוז פאיינצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. בשנת 1412 הוענקו לדז'יאלושין זכויות עיר, והעיירה שימשה כמוקד קלוויניזם ואריאניות. במהלך פשיטת האימפריה השוודית במאה ה-17 נחרבה העיירה, אך בהמשך פותחה מחדש. יהודים ראשונים התיישבו בדז'יאלושין בראשית המאה ה-17, ועד סוף המאה ה-17 כבר היוו רוב תושביה, והקהילה המקומית פרשה חסותה על יהודים נוספים מכפרי הסביבה. במחצית המאה ה-18 נפגעה הקהילה בעיירה כתוצאה משרפה גדולה שפקדה את המקום, וכתוצאה ממסים שונים שהוטלו עליה. במהלך המאה ה-19 נטלו יהודי הקהילה חלק משמעותי בתעשיית הסחר שהתנהלה בעיירה, שנמצאה על נתיב מסחר מרכזי בין פולין ובין שלזיה. כתוצאה מכך, מספר מיהודי העיירה התעשרו, ואחד מהם, קופל יעקובוביץ', אף תרם בשנת 1861 סכום כסף גדול למשה מונטיפיורי עבור בניית ישיבה בירושלים. ירידה בהיקף המסחר בצמר, כמו גם שרפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1888, הביאו לפגיעה במצבם הכלכלי של יהודי המקום. בתפקיד רב העיירה שימש הרב הגאון המפורסם ומחבר הספרים "חלק בנימין" ו"מזבח אבנים" וספרים רבים נוספים, רבי בנימין אליהו קנטור, עד לפטירתו במוצאי יום הכיפורים בשנת תר"צ ולאחר מכן שימש ברבנות בנו הגאון רבי ברוך שרגא, עד לשנת תרצ"ד. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים התרבו מעשי האנטישמיות בעיירה, תוך ניפוץ שמשות בבתי יהודים, חילול בית העלמין המקומי, והצבת משמרות חרם בפתח חנויות יהודים. במקרה אחד אף הוכו כ-40 יהודים בידי ההמון. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, למעלה ממחצית תושביה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה באופן כבד בידי הגרמנים, ורוב יהודיה נסו לפאיינצ'נו הסמוכה, אליה הגיעו חסרי כל, ובה הועסקו בעבודות כפייה. גורלם במקום זה היה כגורל יתר יהודיו. מדיה וקבצים בנושא דז'יאלושין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דז'יאלושין דז'יאלושין ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין "דז'יאלושין", באתר השטעטל הווירטואלי
פרסה (איבר)

הפרסה היא קצה האצבע של יונקים מקבוצת הפרסתנים, המחוזקת על ידי מעטה קרטין עבה וקרני. הפרסה בנויה מסוליה קשיחה או גמישה, ומדופן קשיחה שיוצרת הציפורן המגולגלת סביב קצה האצבע. משקל גופו של בעל החיים נשען בדרך כלל על כף הפרסה ועל שולי דופן הפרסה. הפרסות גדלות ללא הפסקה ועוברות שחיקה מתמדת בזמן ההליכה של בעל החיים. למרבית מכפילי הפרסה (כגון כבשים, עיזים, צבאים, בקר, ביזונים וחזירים) יש שתי פרסות עיקריות בכל רגל, מבנה המכונה "פרסה שסועה". כמו כן, למרבית מכפילי הפרסה הללו יש בנוסף שני טלפיים קצרים (dewclaws) הממוקמים מעט גבוה יותר במעלה הרגל. הטלפיים הקצרים אינם משמשים להליכה, אך במינים מסוימים שבהם הם גדולים יותר (כמו צבאים וחזירים) הם עשויים לגעת בקרקע בעת ריצה או קפיצה. מכפילי פרסה אחרים, כגון ג'ירפות ואנטילוקפרות, הם חסרי טלפיים קצרים. בבעלי חיים מסוימים הנחשבים כבעלי פרסה שסועה, כגון גמלים, הפרסות קטנטנות ונראות כציפורניים בקצות האצבעות. למפריטי פרסה מסוימים יש פרסה אחת בכל רגל, בעוד שלאחרים יש (או היו) שלוש אצבעות נפרדות בעלות פרסות או ציפורניים גדולות, או פרסה אחת ושני טלפיים קצרים. הטפיר הוא מקרה מיוחד, משום שהוא בעל שלוש אצבעות בכל כף רגל אחורית וארבע אצבעות בכל כף רגל קדמית. פרסות שסועות של אייל הכרמל עם טלפיים קצרים רגל אחורית של ג'ירף (ללא טלפיים קצרים) פרסות אחוריות של סוס פרסת גמל פרסות של טפיר אסייתי, כפות רגליים קדמיות בעלות ארבע אצבעות ואחוריות בעלות שלוש אצבעות לאורך ההיסטוריה פרסות מילאו תפקיד משמעותי בטקסים (כגון טקסי קבורה) ובמשחקים, וכן שימשו לייצור דבקים. טופר ציפורן פרסה (פריט) מדיה וקבצים בנושא פרסה בוויקישיתוף
סמל אוגנדה

סמל אוגנדה מורכב ממגן ושתי חניתות על רקע של שדה ירוק. המגן והחניתות מייצגים את רצון תושבי אוגנדה להגן על ארצם. על המגן יש 3 איורים - גלי מים, המייצגים את אגם ויקטוריה; שמש, המייצגת ימים רבים של שמש יוקדת הפוקדת את אוגנדה, ותוף מסורתי, המייצג ריקודים ושמחות. מימין למגן מופיע עגור כתר לבן-לחיים, הציפור הלאומית של אוגנדה. משמאל מופיע קובוס שחור-רגל סוג של אנטילופה, המייצג חיי פרא ושפע. השדה מייצג את הקרקע הפורייה של אוגנדה. במרכז השדה עובר הנילוס, ולגדותיו - שיחי כותנה וקפה. בתחתית מופיעה הסיסמה "For God and My Country" (באנגלית - לאלוהים ולארצי). דגל אוגנדה המנון אוגנדה מדיה וקבצים בנושא סמל אוגנדה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה ברייטברד

משה ברייטברד (1883 – 1947) היה פעיל אגודת "מפיצי השכלה" בלטביה, חבר בהנהגת הסתדרות המורים העבריים, מחנך, מורה לעברית ומחבר ספר דקדוק לתלמידים. ברייטברד היה בין מקימי הגימנסיה העברית בריגה, שנהפכה למוסד מרכזי ברשת מוסדות החינוך העבריים בריגה ונהיה למורה ללימודי יהדות והשפה העברית ומזכיר כבוד של הגימנסיה בשנים שלאחד מכן, עד לפלישה של ברית המועצות ללטביה. הוא עמד על כך, שבין כותלי בית הספר התלמידים ידברו בינם ובין עצמם אך ורק עברית. הוא גם היה בין החלוצים בריגה שהפך את העברית לשפת הבית ודיבר עם ילדיו מיום הולדתם רק בעברית. התחיל את לימודיו בחדר מפי אביו ובישיבה, שם קבל חינוך מסורתי. כבר בצעירותו התחבר לתנועת ההשכלה, למד בכוחות עצמו לימודים כלליים ושפות זרות ורכש השכלה כללית באופן עצמאי. בשנת 1902 נסע לברלין, בזמנו מרכז האמנציפציה היהודית ותנועת ההשכלה. בברלין השלים את לימודיו בסמינריון למורים עבריים - Jüdisches Schullehrerseminar. בשנת 1921 עבר לריגה. היה בין מייסדי הסתדרות המורים העבריים "המורה", אשר מטרתה הייתה לארגן את המורים שדגלו ברעיון של בית ספר עברי מודרני ולימוד בשיטת "עברית בעברית". האיגוד הפך לרוח החיה של החינוך העברי ועמדה בראש המאבק למען הקמת בתי ספר ששפת ההוראה בהם עברית, כאשר היה עליו להתגבר על הלחץ הכבד מצד ארגוני ה"בונד" היידישאי מחד ו"אגודת ישראל" מאידך, שהתנגדו להוראת עברית בבתי הספר היהודים אשר עד כה לימדו ביידיש. "...להחיות את השפה העברית בפי הדור הצעיר....הילד הגומר בית ספר עברי ידע את השפה העברית...באופן חופשי וטבעי..." (מדברים שנכתבו בחוזר שנשלח למורים). ספרו "דקדוק לתלמידים" בשני חלקים יצא לאור לראשונה ב־1934 בריגה והיה נפוץ גם בארץ בהוצאת "יבנה". הספר רכש מקום מכובד בבית הספר העברי וזכה למספר לא מעט של מהדורות - בשנת 1982 יצאה לאור בתל אביב המהדורה השביעית (הדפסה שלושים וחמש) של הספר. משה ברייטברד לא זכה לעלות לארץ ישראל כמו שייחל, אך הצליח להימלט מריגה לפני כניסת הצבא הגרמני ב-1941. הוא חזר לריגה אחרי מלחמת העולם השנייה, שם נפטר ב-1947. ברייטברד היה נשוי לגיטה לבית וולפסון (1894 קולדיגה, לטביה – 1946 ריגה). נולדו להם שני ילדים: יעקב, נפל במלחמת העולם השנייה כחייל סובייטי, ואביבה ברייטברד בראון, אדריכלית, אשר עלתה לישראל ב-1972 ומתגוררת בירושלים. במאי 1974 נתכנסו בתל אביב בוגרי הגימנסיה העברית בריגה כדי לכבד את זכרו של מורם ומחנכם, משה ברייטברד. רבים מבין תלמידיו עלו ארצה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, אחרים הגיעו לאחר קום המדינה, אך כולם הדגישו שזיקתם לארץ הייתה לא מעט בזכות החינוך העברי שקיבלו בגימנסיה. בשנת 1989 הוקמה באקדמיה ללשון העברית קרן לזכרו של משה ברייטברד למימון מלגה לחוקרים צעירים על הרצאה שנתית או כתיבת מאמר. מעריב 10 מאי 1974. ברייטברד, משה. דקדוק לתלמידים. ריגה: הוצאת המחבר, תרצ”ד. ברייטברד, משה. דקדוק לתלמידים מחודש. מהדורה שביעית. תל אביב: יבנה, 1982. הר-זהב, צבי. בקורת וביבליוגרפיה 'דקדוק לתלמידים' מאת משה ברייטברד. לשוננו - רבעון לענייני הלשון העברית (תרצ”ו). משה ברייטברד, מורה עברי מריגה, באתר האקדמיה ללשון העברית, אפריל 2017 מידע על משה בריטברד בקטלוג הספרייה הלאומית משה בריטברד, דף שער בספרייה הלאומית
שרלוויל-מזייר

שרלוויל-מזייר (בצרפתית: Charleville-Mézières) היא עיר בצפון צרפת ובירת מחוז ארדן בחבל הארץ גראנד אסט. שרלוויל-מזייר שוכנת על גדות נהר המז, אוכלוסייתה נכון לשנת 2009 מונה 49,975 תושבים. שרלוויל-מזייר נוסדה בשנת 1966 לאחר מיזוג בין שתי ערים סמוכות, שרלוויל ומזייר. העיר Le Theux אוחדה עם מזייר שנה קודם לכן. ב-2010 סופחו לעיר יישובים נוספים, ובמפקד האוכלוסין של שנת 2021 נמנו בעיר רבתי 57,792 תושבים. בצפון העיר נמצא מוזיאון רמבו, המוקדש למשורר הנודע ארתור רמבו (1854–1891) יליד שרלוויל. מאז שנת 1961 נערך באזור פסטיבל תיאטרון הבובות הבינלאומי המתרחש מאז כל שלוש שנים והחל משנת 2011 הפך לאירוע דו-שנתי. בעיר שוכנים משרדי אונימ"ה, האיגוד הבינלאומי לתיאטרון בובות, ומשרדי המכון הבינלאומי לתיאטרון בובות אשר נמצאים בבניין היסטורי שלצידו בובה מכנית גדולה של בובנאי (אדם המזיז את הבובות בהופעה) המופיע מופע בובות כל שעה שחולפת. שרלוויל משמשת גם כמקום ההתחלה של שתי עונות של תוכנית תחרות הנסיעות ג'ט לג: המשחק. איטליה מנטובה, איטליה גרמניה דולמן, גרמניה גרמניה אואסקירכן, גרמניה גרמניה נורדהאוזן, גרמניה יפן לידה, יפן מדיה וקבצים בנושא שרלוויל-מזייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרלוויל-מזייר פייר טראי דה באיאר שרלוויל-מזייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "אתר אונימ"ה", Retrieved on September 21, 2015 Jennifer Maas, ‘Jet Lag: The Game’ Hosts on How a ‘Strategic Blunder’ and ‘Two of the Rarest Moments’ in the Entire Series Led to Season 7 Finale Twist, Variety, ‏2023-10-11 (באנגלית אמריקאית)
יוריקה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... "אאורקה" או "יוריקה" - ביטוי מפורסם ביוונית שמשמעו "מצאתי". נאמר על ידי המתמטיקאי והממציא ארכימדס בסיפור המפורסם על גילוי הדרך למדידת נפח גוף והאמבטיה אאוריקה (סדרת טלוויזיה) – סדרת מדע בדיוני אמריקאית יוריקה! (סדרת טלוויזיה, 2022) – סדרת טלוויזיה אמריקאית אאוריקה (כתב עת) אנציקלופדיה אאוריקה – אתר אינטרנט מבית סטיפס, אנציקלופדיה לילדים קרב אוריקה – קרב שהוביל לעצמאותה של פורטוגל יוריקה (נונאווט) – תחנת מחקר בנונאווט שבקנדה. מגדל יוריקה – בניין המגורים הגבוה בעולם שנמצא במלבורן, אוסטרליה מרד יוריקה – מרד כורים שהתרחש באוסטרליה בשנת 1854 דגל יוריקה – דגל הקרב אשר הונף מעל ביצורי יוריקה בזמן מרד הכורים יוריקה (פרוזה) – מאמר שכתב אדגר אלן פו, ובו מובא בפעם הראשונה רעיון המפץ הגדול יוריקה (סרט) – סרט משנת 1984 בהשתתפות ג'ין הקמן, רוטגר האוור, ג'ו פשי ומיקי רורק 5261 יוריקה – אסטרואיד שמקיף את מאדים תוכנית אאורקה – תוכנית למחקר ופיתוח של האיחוד האירופי יוריקה אוהרה – מלכת דראג ואושיית ריאליטי.
דז'יאלושיצה

דז'יאלושיצה (בפולנית: Działoszyce; ביידיש: דזיאלאשיץ, דזיאלושיץ, זאלעשיץ) היא עיירה במחוז פינצ'וב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. דזיאלושיץ' נזכרת לראשונה בשנת 1220, ובשנת 1409 העניק לה מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו זכויות עיר. תחילה השתייכה העיירה למשפחת אוסטרוגסקי, ולאורך השנים שימשה כנקודת מעבר בנתיב המסחר של קרקוב. ערך מורחב – קהילת יהודי דזיאלושיץ נראה שיהודים התיישבו בדז'יאלושיצה מאז שהוענקו לה זכויות עיר. מאמצע המאה ה-18 נעשו היהודים לרוב בעיירה, והפכו את היישוב למרכז מסחר ומלאכה לכפרי הסביבה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 5,618 יהודים, מתוך 6,755 תושבים. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, מונה בה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, שבוצעו גם במחנות עבודה. משנת 1941 הורע מצבם של יהודי העיירה, ונאסר עליהם לצאת מהעיירה לקניית מזון. במקרה אחד הוצאו להורג 6 יהודים שעברו על האיסור, ובמקרה נוסף 4 יהודים. בחורף 1942 נצטוו יהודי העיירה למסור לגרמנים את דברי הפרווה שלהם, ובאביב 1942 צוו יהודי העיירה לשלם לגרמנים סכום כופר גבוה. ב-2 בספטמבר 1942 כותרה העיירה בידי אנשי ס"ס ושוטרים פולנים, ויהודיה נצטוו להתכנס בכיכר השוק המקומית. בשלב זה מאות מיהודי העיירה הצליחו להימלט ממנה ליערות הסביבה. בכיכר השוק נערכה ביהודים סלקציה, כאשר כ-1,200 עד 2,000 יהודים, בעיקר מבוגרים וילדים, נרצחו בבורות ירי שהוכנו בבית העלמין היהודי המקומי. יתר יהודי העיירה, בנוסף לפליטים יהודים רבים שהגיעו והובאו אליה, כ-15,000 איש, הועברו לעיירה מייחוב, שם הוחזקו בשדה פתוח שעות רבות ללא מזון ושתייה, ונערכה בהם סלקציה יחד עם יהודים נוספים מהסביבה שהובאו למקום. כ-2,000 צעירים, ובהם 800 מתושבי דז'יאלושיצה, הועברו למחנות עבודה באזור קרקוב, והיתר שולחו באמצעות קרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ. מעט היהודים שהושארו בדז'יאלושיצה לאחר האקציה, לצד מאות מהיהודים הנמלטים ששבו אליה, הועסקו בידי הגרמנים באיסוף ובמיון הרכוש היהודי הנותר בעיירה, ובאוקטובר 1942 גורשו כולם למחנות עבודה. מדיה וקבצים בנושא דז'יאלושיצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דז'יאלושיצה ספר יזכור לקהילת דז'יאלושיצה, בספריית העיר ניו יורק "דז'יאלושיצה", באתר JewishGen (באנגלית) סמואל פישמן ומרטין דין (אנ'), דז'יאלושיצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 503–505), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) דז'יאלושיצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "דז'יאלושיצה", באתר השטעטל הווירטואלי גרשון הורוביץ, מדוע אבי, אסיר מספר 161213 מאושוויץ, לא חזר לעיירתו דזיאלושיץ, באתר הארץ, 9 באפריל 2018 דזילושיץ (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
מלו

האם התכוונתם ל... הקטור מלו – סופר צרפתי פאב מלו – כדורסלן ברזילאי פליפה מלו – כדורגלן ברזילאי מלו (אורוגוואי) – עיר באורוגוואי דה מלו סן-מלו
איזקסון

איזקסון, אייזקסון ואייזיקסון הם שמות משפחה, פטרונים מהשמות אייזיק או איזק שמקורם בשם העברי יצחק. האם התכוונתם ל... אירית איזקסון – אשת מִנהל ועסקים ישראלית. וולטר אייזקסון – סופר, עיתונאי וביוגרף יהודי אמריקאי. ג'וני אייזקסון – סנאטור אמריקאי. מירון ח. איזקסון – משורר, סופר, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן ואיש עסקים ישראלי. צבי איזקסון – איש ציבור ישראלי. אליהו איזקסון – איש עסקים ואיש ציבור ישראלי. בנו של צבי. רות איזקסון – פעילה חברתית בישראל, יושבת-ראש ויצו העולמית. שלמה איזקסון – רב ואב"ד רומאן. מאיר איזקסון – האדמו"ר מרומאן. אברהם ישכר בער איזקסון – רבה של פוינילה דה סוב מונטה. יחיאל יהודה איזקסון – רבם של סיגט, אחוזה ולוס אנג'לס, ראש ישיבת תורת אמת. שמשון דניאל איזקסון – רבה של יהדות וילנה
קבוצת ארמיות קורלנד

קבוצת ארמיות קורלנד (בגרמנית: Heeresgruppe Kurland) הייתה קבוצת ארמיות גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה. באוגוסט 1944, לקראת סיומו של מבצע בגרטיון, בה כמעט חוסלה קבוצת ארמיות מרכז, כותרה קבוצת ארמיות צפון בקורלנד שבלטביה, אך היטלר סירב לבקשת היינץ גודריאן לפנותם לגרמניה. ב-15 בינואר 1945 הוחלף שם קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד, ולותר רנדוליץ מונה למפקדה. ב-27 בינואר מונה היינריך פון ויטינגהוף למפקד קבוצת הארמיות, אך ב-10 במרץ חזר רנדוליץ לפקד על קבוצת הארמיות. ב-25 במרץ מונה קרל הילפרט למפקד קבוצת הארמיות, ופיקד עליה עד סוף המלחמה. ב-1 במאי הועלה הילפרט לדרגת גנרל אוברסט, וב-8 במאי 1945 נכנעה קבוצת הארמיות כגוף אחד ונלקחה בשבי. לותר רנדוליץ (15 בינואר 1945 - 27 בינואר 1945) היינריך פון ויטינגהוף (27 בינואר 1945 - 10 במרץ 1945) לותר רנדוליץ (10 במרץ 1945 - 25 במרץ 1945) קרל הילפרט (25 במרץ 1945 - 8 במאי 1945) בסוף המלחמה ב-8 במאי 1945, כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות: מדיה וקבצים בנושא קבוצת ארמיות קורלנד בוויקישיתוף קבוצת ארמיות קורלנד באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
ישראל איסר איסרלין

האם התכוונתם ל... ישראל איסר איסרלין (שער משפט) – מחבר ספר "שער משפט" ישראל איסר איסרלין (וילנה) (1827–1899) – רב ליטאי, מחבר ספרים ישראל איסרלן – מרבני אשכנז במאה ה-15, מחבר "תרומת הדשן" איסר איסרליס איסרמן
הנס-יירגן פון ארנים

הנס-יירגן פון ארנים (בגרמנית: Hans-Jürgen Theodor von Arnim;‏ 4 באפריל 1889 – 1 בספטמבר 1962) היה קצין בדרגת גנרל-אוברסט בוורמאכט במלחמת העולם השנייה. פון ארנים נולד ב-4 באפריל 1889 בארנסדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, למשפחת אצולה ותיקה מברנדנבורג. אביו הנס פון ארנים, היה גנרל מיור בצבא הפרוסי. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים של המשמר ה-4. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר פון ארנים לרגימנט המילואים ה-93 בחזית המערבית, וכבר בסוף באוגוסט 1914 נפצע בקרבות. לאחר החלמתו חזר לרגימנט, ועד סוף השנה כבר זכה בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. ב-27 בינואר 1915 קודם לדרגת אובר לוטננט, ובקיץ 1916 נפצע שוב, אך לאחר החלמתו חזר לחזית, ושירת בדיוויזיית המשמר ה-4, וב-27 בינואר 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון ארנים ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1926 מונה לתפקיד מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר (הבווארית), ובשנת 1928 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1932 הועלה פון ארנים לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-2 (הפרוסי). בשנת 1934 מונה למפקד אגד התותחנים ה-6, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-68, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-8 בספטמבר 1939 מונה פון ארנים למפקד הדיוויזיה ה-52, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. ב-1 בדצמבר 1939 הועלה פון ארנים לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה ה-12. ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון ארנים למפקד הדיוויזיה ה-27, שהפכה תחת פיקודו ב-1 בנובמבר 1940 לדיוויזיית הפאנצר ה-17. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת קבוצת הפאנצר השנייה, אך ב-28 ביוני 1941 נפצע בקרבות. לאחר החלמתו קיבל פון ארנים ב-4 בספטמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בספטמבר 1941 חזר לפקד על דיוויזיית הפאנצר ה-17, ולחם עימה בקרב על מוסקבה, כחלק מהקורפוס הממונע ה-41, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-11 בנובמבר 1941 מונה פון ארנים למפקד הקורפוס הממונע ה-39, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-17 בדצמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס ה-39 לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-3 בדצמבר 1942 הועלה פון ארנים לדרגת גנרל-אוברסט, ומונה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית בתוניסיה. ב-28 בפברואר 1943 מונה למפקד קבוצת ארמיות אפריקה, ופיקד עליה עד לכניעת כוחות הציר בצפון אפריקה, ב-13 במאי 1943. לאחר נפילתו בשבי רצה פון ארנים להיפגש עם אייזנהאואר, אך הלה סירב, ושלח במקומו את גנרל קנת' אנדרסון הבריטי. פון ארנים שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ארנים בבאד וילדונגן עד למותו ב-1 בספטמבר 1962. מדיה וקבצים בנושא הנס-יירגן פון ארנים בוויקישיתוף הנס-יירגן פון ארנים באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
קרוס אסול

קרוס אסול פוטבול קלוב (בספרדית: Cruz Azul Fútbol Club, מועדון כדורגל צלב כחול), המוכר גם כדפורטיבו קרוס אסול, או בפשטות קרוס אסול, הוא מועדון כדורגל מקסיקני המשחק בליגת העל המקסיקנית. המועדון נוסד ב-22 במאי 1927 על ידי חברת המלט "קואופרטיבה קרוס אסול" בעיר חאסו (כיום סיודד קואופרטיבה קרוס אסול) שבמדינת אידלגו במרכז מקסיקו. בשנת 1971 עבר המועדון למקסיקו סיטי, אל אצטדיון האצטקה, ומאז 1996 מארח המועדון את משחקיו הביתיים באצטדיון אסול בדרום-מערב העיר. מאז היווסדו השתתף המועדון ב-71 עונות בליגת העל וב-4 עונות בליגת המשנה המקסיקנית. תור הזהב של המועדון החל בטרבל היסטורי (הראשון עבור קבוצה בקונפדרציית CONCACAF, והחמישי בעולם כולו) בשנת 1969 ונמשך לאורך שנות השבעים, אז זכה המועדון במרבית תאריו. לאחר מכן באה תקופה ארוכה של "בצורת", שנפסקה בעונות 1996 ו-1997, עם האליפות והגביעים שהושגו בשנים אלו ברמה הלאומית והבינלאומית. בעונת 2013/14 שב המועדון וזכה בתואר הבכיר ביבשת - ליגת האלופות של CONCACAF. המועדון ניצב במקום הרביעי בטבלת הזכיות באליפות מקסיקו, עם 9 זכיות, אליהן מתווספות 4 זכיות בגביע מקסיקו, 2 זכיות באלוף האלופים (Campeón de Campeones) וזכייה בסופר קאפ המקסיקני. ברמה היבשתית, קרוס אסול, עם 6 זכיות בליגת האלופות של CONCACAF (מרביתן תחת שמה הישן של התחרות - גביע CONCACAF לאלופות), שנייה לקלוב אמריקה, המועדון המצליח ביותר באמריקה הצפונית עם 7 זכיות. קרוס אסול היה גם המועדון המקסיקני הראשון שהגיע למעמד גמר גביע ליברטדורס (בשנת 2001). ב-1972 נוצח המועדון בגמר גביע אינטראמריקנה על ידי נסיונל האורוגוואית. סקרים שבוצעו בין השנים 2008 ו-2013 מצאו כי המועדון הוא השלישי ברמת הפופולריות שלו במקסיקו, אחרי קלוב אמריקה וגוודלחרה. קרלוס ארמוסיו (מלך השערים ההיסטורי) מאורו קאמורנזי ריקרדו אוסוריו סבסטיאן אבראו חאבייר אקינו מריאנו פאבונה טאופילו גוטיירס פרנסיסקו חאווייר רודריגס לאומיים ליגת העל המקסיקנית - 9: 1968/69, מקסיקו 1970, 1971-72, 1972-73, 1973-74, 1978-79, 1979-80, אינביירנו 1997, קלאוסורה 2021 הגביע המקסיקני - 4: 1968/69, 1996/97, קלאוסורה 2013, אפרטורה 2018 אלוף האלופים - 2: 1968/69, 1973/74 הסופר קאפ המקסיקני - 1: 2018/19 בינלאומיים גביע CONCACAF לאלופות/ליגת האלופות של CONCACAF‏ - 6: 1969, 1970, 1971, 1996, 1997, 2013/14 גביע ליברטדורס סגנות - 1: 2001 גביע אינטראמריקנה סגנות - 1: 1972 מדיה וקבצים בנושא קרוס אסול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרוס אסול (בספרדית) קרוס אסול, ברשת החברתית פייסבוק קרוס אסול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרוס אסול, ברשת החברתית אינסטגרם קרוס אסול, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu