הרכבת הפרברית של מדריד

הרכבת הפרברית של מדריד (בספרדית: Cercanías Madrid) היא מערכת רכבות המשרתת את מדריד, בירת ספרד, ואת הערים באזור המטרופולין שלה. המערכת מופעלת על ידי חברת הרכבות הספרדית RENFE. כיום כוללת המערכת 96 תחנות ומסלולים באורך כולל של 370 קילומטרים. הרכבת הפרברית במדריד מקושרת היטב לאמצעי התחבורה הנוספים בעיר ובסביבתה ומאפשרת הגעה פשוטה ונוחה מהפרברים לכל נקודה במדריד. המערכת מקושרת לשתי תחנות הרכבת הגדולות במדריד - אטוצ'ה וצ'מרטין, המאפשרות מעבר לשרות הרכבות הספרדי ולרכבת התחתית של מדריד. כמו כן, כוללת הרכבת הפרברית למעלה מ-20 תחנות קישור לקווי הרכבת התחתית. הרכבת הפרברית מקושרת גם לתחנת פרינצ'יפה פיו (Príncipe Pío), לשעבר תחנת הרכבת הצפונית של העיר, אשר משמשת כיום כבסיס אוטובוסים בין-עירוניים מרכזי. באמצעות קו של הרכבת התחתית, המגיע לנמל התעופה מדריד-בראחס, מתאפשרת ההגעה מפרברי העיר לנמל התעופה באמצעות החלפת רכבת אחת. רשות התחבורה האזורית מחלקת את הקהילה האוטונומית של מדריד למספר אזורים תפעוליים בצורת טבעות המקיפות את מרכז העיר מדריד בקטרים שונים. טבעת A כוללת את מרכז העיר, טבעות B2, B1 ו-B3 מרוחקות יותר מהעיר (בסדר עולה ביחס למרחק) וכוללות את שוליה הרחוקים ופרבריה, וטבעות C1 ו-C2 כוללות ערים הנמצאות מחוץ למטרופולין מדריד אך בגבולות הקהילה האוטונומית. תעריפי הכרטיסים נקבעים לפי חלוקת האזורים התפעוליים של הרכבת הפרברית. הכרטיס הבסיסי מאפשר מעבר בין שני אזורים תפעוליים או יותר, ומחיר הכרטיס עולה עם כמות האזורים שהכרטיס מכסה, עד מעבר של שבעה אזורים. בנוסף לכרטיסים לנסיעה בודדת, קיימות כרטיסיות התקפות לעשר נסיעות וכרטיסים חודשיים המאפשרים שתי נסיעות ביום, שמחירם משתנים בהתאם לכמות האזורים הנדרשת. הרכבת הפרברית פועלת בכל ימות השנה בין השעות 05:00 בבוקר לחצות. תדירות הרכבות משתנה ממקטע למקטע ונעה בין אחת לכ-4 דקות בשעות השיא בקטע שבין תחנת אטוצ'ה לבין תחנת צ'מרטין לבין אחת לשעתיים במקטעים המרוחקים במהלך סופי השבוע. קו C-9, בעל האופי התיירותי, פועל בשעות 09:30 - 20:30 בלבד. תחילתן של הרכבות הפרבריות במטרופולין מדריד בשנת 1851, אז נסללה מסילת הרכבת הראשונה בין מדריד לארנחואס. לאחר הכנסת הרכבות לשימוש סדיר, נפתחו במדריד שלוש תחנות רכבות מרכזיות: תחנת אטוצ'ה (Atocha) שממנה יצאו רכבות לדרום ולמזרח ספרד; תחנת הצפון (Estación del Norte, כיום תחנת פרינצ'יפה פיו) ממנה יצאו רכבו לצפון ספרד; ותחנת דליסיאס (Delicias), ממנה יצאה רכבות מערבה לליסבון, בירת פורטוגל. במקביל פעלו מספר חברות קטנות שהפעילו קווי רכבת בעיקר במסילה צרה. בשנת 1941, לאחר מלחמת האזרחים הספרדית, חברות הרכבת שסבלו מקשיים הולאמו ואוחדו לחברת RENFE. בד בבד, החלו להיסגר קווי הרכבת במסילה הצרה, האחרון שבהם נסגר בשנת 1970. בשנת 1975 נפתחה תחנת צ'מרטין ופעילות הרכבת במדריד התחלקה בין תחנת אטוצ'ה, שהמשיכה לשמש את הקווים לדרום ולמערב ספרד, ובין תחנת צ'מרטין, אליה הועברו הקווים לצפון ומזרח ספרד וכן הקווים הבינלאומיים. בין תחנות אטוצ'ה וצ'מרטין מקשרת מנהרה שכרייתה החלה בשנות ה-30 והסתיימה בשנת 1968. התפתחות ערי השינה בסביבת מדריד החלה רק בסוף שנות ה-60, והתמקדה בשני אזורים שונים במטרופולין: קו הרכבת המרכזי מדריד-סראגוסה-ברצלונה עבר בעמק נהר האנרס ובערים אלקלה דה אנרס וגוודלחרה. הערים בקרבת קו הרכבת (קוסלדה, סן פרננדו דה אנרס, טורחון דה ארדוס ואלקלה עצמה), יחד עם מספר פרברים של מדריד עצמה, החלו להתפתח כערי שינה, שהתבססו על קו הרכבת לצורך ההגעה למדריד. במקביל, החלו ערים שנחשבו עד אז ככפריות, בהן לגאנס וחטאפה, להתבסס כערי שינה. ערים אלו התבססו בתחילה בעיקר על אוטובוסים וכלי רכב פרטיים, אך עד אמצע שנות ה-70 הורחבה מערכת קווי הרכבת גם לערים אלו. בשנות ה-90, החלה RENFE להפריד את קווי הרכבת שלה לפי אזורי פעילות, ובכל אחד מיתגה את השרות עם סמלים וצבעים שונים. כחלק מהרפורמה, הרכבות במדריד נצבעו בצבעים אדום, לבן ואפור, וקווי הרכבת השונים מוספרו באופן עוקב. במקביל, חל שינוי במגמת ההתפתחות העירונית באזור מדריד, כאשר יוזמות ותוכניות בנייה חדשות, שהיו בעבר בעיקר בצפון-מזרח ובדרום-מערב העיר, החלו להתרכז באזור צפון-מערב העיר. במענה למגמת ההתפתחות העירונית שהתעוררה, החלה RENFE בתוכנית שאפתנית להרחבת מערכת הרכבת הפרברית, באמצעות קישורה של תחנת הצפון המיושנת לתחנת אטוצ'ה. נתיב הקישור בין התחנות שזכה לשם "המסדרון הירוק" נפתח בשנת 1997, עבר באזורי תעשייה ישנים מדרום למרכז העיר, ובין היתר הביא לסלילתם של רחובות חדשים ולמיזמי מגורים סביבם. בשנת 2000 הוארך קו C-1 של הרכבת הפרברית לערים אלקובנדס (Alcobendas) וסן סבסטיאן דה לוס רייס (San Sebastián de los Reyes), ובכך צמצם את תנועת כלי הרכב הכבדה בין ערים אלו למדריד. בשנת 2003 הוארך קו C-7 לקולמנר וייחו (Colmenar Viejo) וב-2004 הוארך קו C-5 לאומנס (Humanes). כמו כן, החלה לפעול תוכנית RENFE שקישרה בין תחנות חשובות במרכז מדריד באמצעות קווים ישירים. ערך מורחב – פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד ב-11 במרץ 2004 אירעה סדרת פיגועי טרור בארבע רכבות במערכת הפרברית של מדריד. אחת הרכבות הייתה רכבת דו-קומתית מגוודלחרה לתחנת צ'מרטין בקו C-2. שלוש הרכבות האחרות יצאו מאלקלה דה אנרס - שתיים בקו C-1 לאלקובנדס ואחת בקו C-7 לתחנת פרינצ'יפה פיו. שירותי הרכבת הפרברית חזרו לפעילות סדירה למחרת היום. בעקבות מתקפת הטרור חלה ירידה בשימוש ברכבות בטווח הקרוב, אך היקף הפעילות חזר לקדמותו כעבור זמן לא רב. הרכבת התחתית של מדריד הרכבת הקלה של מדריד מדיה וקבצים בנושא הרכבת הפרברית של מדריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת הפרברית של מדריד (בספרדית, בקטלאנית, בולנסית, בבסקית, בגליסית, באנגלית ובצרפתית) הרכבת הפרברית של מדריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)