laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התאחדות הכדורגל הפולנית

התאחדות הכדורגל הפולנית (בפולנית: Polski Związek Piłki Nożnej או בקיצור PZPN), הוא הגוף המנהל את הכדורגל בפולין. הוא מארגן את כל הליגות הפולניות, את הגביע הפולני, את סופר-הגביע הפולני, את גביע הליגה ואת נבחרות הגברים והנשים הפולניות. משרדי ההתאחדות שוכנים בבירת פולין, וורשה. הפדרציה העצמאית הוקמה באפריל 1919 עת שיוסדה אוטונומית התאחדות הכדורגל הפולנית (PFU אז) שהייתה חלק שהתפלג מהתאחדות הכדורגל האוסטרית. PFU הוקמה ב-25 ביוני 1911 בלבוב. בין השנים 1911 ל-1919 שיחקה הנבחרת הלאומית של פולין שלושה משחקים באצטדיון קזמי. הקבוצה הייתה מבוססת בעיקר משחקנים מהעיר לבוב. בספטמבר 2008 הושעתה המנהיגות של התאחדות הכדורגל הפולנית על ידי הוועד האולימיפי הפולני בגלל "הפרת החוקים שלה בצורה רציפה ובוטה". שנה קודם לכן, משרד שר הספורט הפולני עשה ניסיון להשתלט על PZPN, ואולם פיפ"א איימה כי תשעה את פעילות ההתאחדות כיוון שאסרה כל התערבות ממשלתית. ב-30 באוקטובר 2008 הפך גז'גוז' לאטו לנשיא החדש של PZPN. מדיה וקבצים בנושא התאחדות הכדורגל הפולנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות הכדורגל הפולנית (בפולנית) אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות הכדורגל הפולנית (בפולנית) אתר התאחדות הכדורגל הפולנית (בפולנית). התאחדות הכדורגל הפולנית, ברשת החברתית פייסבוק התאחדות הכדורגל הפולנית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התאחדות הכדורגל הפולנית, ברשת החברתית אינסטגרם התאחדות הכדורגל הפולנית, ברשת החברתית טיקטוק התאחדות הכדורגל הפולנית, סרטונים בערוץ היוטיוב
ביצים בנוסח סארדו

ביצים בנוסח סַארדוּ (באנגלית: Eggs Sardou) הם מאכל שמקורו במטבח הקריאולי של מדינת לואיזיאנה שבארצות הברית. המאכל דומה מאוד לביצים בנוסח בנדיקט שמקורו במטבח ניו יורק. המאכל כולל ביצים עלומות, תחתיות ארטישוק, תרד שהוקרם ברוטב בשמל עם טבסקו ורוטב הולנדז. המאכל הומצא במסעדת "אנטואנ'ז" שבניו אורלינס, ונקרא על שם ויקטוריין סארדו, שחקן צרפתי בן המאה ה-19, אשר ביקר בעיר בעת המצאת המנה. הגרסה המקורית של המתכון כללה גם כמהין, בשר חזיר ואנשובי. ביצים בנוסח בנדיקט מתכון ותיאור המאכל ההיסטוריה של המאכל
פריטטה

פְריטָּטָה (באיטלקית ובספרדית: Frittata) הוא מאכל ביצים מטוגן מהמטבח האיטלקי ומהמטבח הספרדי, הדומה לאומלט מהמטבח הצרפתי. המאכל מכיל ביצים וכן שילובים של גבינות, בשר, ירקות או פסטה. מקור שמו של המאכל בצורת העבר של הפועל "לטגן" באיטלקית (friggere): "טיגן" = fritto, "פריטו". דיליה סמית' בספרה "How To Cook" מסבירה כי מדובר במאכל הדומה לאומלט הצרפתי, אולם בעוד שהאומלט הוא חביתה ממולאת סגורה, הפריטטה היא חביתה שמכילה תוספות שונות בתוכה. התוספות מוכנסות לתערובת הביצים בטרם טיגונן (בניגוד לאומלט אליו מוספת התערובת לאחר תחילת הטיגון, והוא מקופל על התערובת). בשל שיטת טיגון זו, הפריטטה מטוגנת בחום נמוך יותר, ובזמן ממושך יותר מאומלט. לאחר טיגון התחלתי נהפכת הפריטטה או מוכנסת לתנור לצורך אפיית חלקה העליון. בשונה מהאומלט (המוגש לסועד אחד), הפריטטה גדולה יותר, ומוגשת כשהיא נפרסת כמו פשטידה ומחולקת למספר סועדים. הפריטטה מוגשת חמה או קרה, לצד סלט ולחם. בספרד מכונה המאכל "טורטייה תפוחי אדמה" (tortilla de patatas) ומכיל בגרסתו המסורתית ביצים ותפוחי אדמה. יש המגישים אותו בתוך כריך. רותי קינן, פריטטה - ארוחה מלאה במחבת, באתר ynet, 5 ביולי 2006 יעל גרטי, מהירה וטעימה: פריטטה תפוחי-אדמה וגבינת צ'דר, באתר ynet, 23 במרץ 2008 חיים כהן, מתכון והסבר על המאכל, אתר מבשלים מילון אוקספורד (באנגלית).
ויליאם קלארק ראסל

ויליאם קלארק ראסל (באנגלית: William Clark Russell;‏ 24 בפברואר 1844 - 8 בנובמבר 1911) היה סופר אמריקאי פופולרי של ספרי ים וסיפורי אימה. ראסל נולד בניו יורק. שמונה שנות שירות כמלח בצי הקנו לו ניסיון בחיי ים. לאחר זאת היה עיתונאי בסגל "דיילי כרוניקל" ולבסוף הקדיש את עתותיו לכתיבת הרומנים הרבים שלו, שרק מעטים מהם נזכרים כאן. ראיה לפופולריות של ספרי ראסל בזמנו אפשר למצוא בפתיחת הסיפור "חמשת חרצני התפוז" בסדרת שרלוק הולמס של ארתור קונן דויל, שם דוקטור ווטסון "שקוע באחד מסיפורי הים המצוינים של קלארק ראסל". לדברי המלומד בן ימינו ג'ון סאתרלנד, "טביעת הגרוסוונור" מ-1877 הייתה "המלודרמה הפופולרית ביותר של הרפתקאות וגבורה בים באמצע התקופה הוויקטוריאנית". הספר שמר על פופולריות ותפוצת קריאה רחבה במהדורות מצוירות גם במחצית הראשונה של המאה ה-20. היה זה ספרו הנמכר והנודע ביותר של ראסל. ויליאם קלארק ראסל היה בנו של המלחין הנרי ראסל, אחיו של האמרגן הנרי ראסל ואחיו למחצה של המנצח לנדון רונלד. בספרות האימה שלו יש נקודות דמיון לסיפורי האימה הימיים של ויליאם הופ הודג'סון. As Innocent as a Baby (1874) John Holdsworth, Chief Mate (1875) Captain Fanny (1876) The Wreck of the Grosvenor (1877) Auld Lang Syne (1878) An Ocean Free-Lance (1882) The Sea Queen (1884) The Frozen Pirate (1887) The Death Ship or The Flying Dutchman (1888) A Voyage To The Cape (1889) The Romance Of Jenny Harlowe (1889) Marooned (1891) Master Rockafellar's Voyage (1891) List, Ye Landsmen! (1892) Strange Elopement (1892) The Emigrant Ship (1893) The Tragedy Of Ida Noble (1893) Romance Of A Transport (1893) A Three-Stranded Yarn (1894) Little Loo (1894) The Convict Ship (1895) The Honour of the Flag (1895; short stories) The Phantom death (1895; collected horror stories) The Good Ship Mohock (1895) The Copsford Mystery (1896) What Cheer! (1896) The Lady Maud (1896) A Noble Haul (1897) The Two Captains (1897) Rose Island(1899) Captain Jackman or A Tale Of Two Tunnels (1899) A Voyage At Anchor (1899) The Romance Of A Midshipman (1900) The Cruise Of The Pretty Polly (1900) The Captain's Wife (1903) Overdue (1903) The Yarn Of Old Harbour Town (1905) The Tale Of The Ten (1907) The Golden Hope The Book Of Authors Abandoned An Ocean Tragedy The Danish Sweetheart A Marriage At Sea מדיה וקבצים בנושא ויליאם קלארק ראסל בוויקישיתוף כתבי ויליאם קלארק ראסל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Works Works by or about William Clark Russell at Internet Archive (scanned books original editions color illustrated) Works by William Clark Russell at Project Gutenberg (plain text and HTML) Works by William Clark Russell at LibriVox (audiobooks) Misc The W. Clark Russell home, bio, biblio etc.. Author and Book Info.com "הרפתקאות שרלוק הולמס", לדורי, עמ' 93 John Sutherland. The Stanford Companion to Victorian Literature. 1989. pg. 681 William Russell obituary, New York Times, Nov 9, 1911.
מרכז המידע לאמנות ישראלית

מרכז המידע לאמנות ישראלית הוא ארכיון ומרכז מידע העוסק בתיעוד האמנות בישראל. המרכז, שהוקם בשנת 1975, ממוקם במוזיאון ישראל, ירושלים. מרכז המידע לאמנות ישראלית הוקם בשנת 1975 כחלק ממוזיאון ישראל. במשך שנות פעילותו אסף המרכז מידע הקשור לכ-12,800 אמנים ישראלים הכולל תצלומים ותצלומי עבודות, כתבות עיתונות, הזמנות לתערוכות, סרטים ועוד. במרכז המידע מתועד ומקוטלג חומר רב על אודות אמנים ישראלים ועבודותיהם, החל מן השנים המוקדמות של האמנות הישראלית. המרכז מציע למבקרים מאגר מידע מקיף ובו חומר על אלפי אמנים ואמניות ישראלים - ציירים, פסלים, צלמים, מעצבים, אמני קרמיקה, צורפים, ועוד. בין תיקי האמן שבמרכז נמצאים תיקיהם של אמנים ידועי שם בצד אלה של אמנים בראשית דרכם. בנוסף, מכיל מרכז המידע כמה אוספים ייחודיים ובהם אוסף תצלומיו של הצלם ישראל צפריר, המכיל כ-10,000 תצלומים של אמנים ויצירות אמנות של אמנים ישראלים; ארכיון גלריה דבל, שנתרם בשנת 2007 למרכז; אוסף הסרטים התיעודיים שיצר פרץ ואן ראלטה; אוסף מעזבונו של גבריאל טלפיר; אוסף תצלומי אמנים ישראלים שיצר הצלם האמריקאי סטנלי בטקין; ארכיון בת-שבע ויצחק כץ, המכיל כתבים שלו וכן מכתבים של ציונה תג'ר, ישראל פלדי ואריה לובין, ארכיון המתעד את פעילותן של נורה ונעמי; אוסף התכתבויות של ברטה אורדנג ועוד. החל משנת 2010 עובר המרכז תהליך של דיגיטציה ומסד הנתונים הממוחשבים שלו מכיל מעל 5,000 קטעי עיתונות ומעל 15,000 קישורים לתערוכות. אתר האינטרנט של המרכז מציע מידע דו-לשוני (עברית ואנגלית) על כ-5,800 אמנים ישראלים. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז המידע לאמנות ישראלית מרכז המידע לאמנות ישראלית עומד בפני סגירה, באתר ynet, 16 בפברואר 2009 נפתח מחדש מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, אתר ערב רב, 13 בספטמבר 2011
שיר חדש

שיר חדש הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר אהוד בנאי. באלבום זה מילות השירים מבוססות על טקסטים יהודיים מסורתיים - זמירות, פיוטים, ותפילות המושרים בהזדמנויות שונות. את הלחנים שאב בנאי ממספר מקורות - משפחתו, בתי הכנסת התימני והאשכנזי שבשכונתו והרב שלמה קרליבך. במספר שירים באלבום משתתפים אשתו של בנאי ואביו. מתוך אלבום זה יצאו הסינגלים "שלשה דברים", "אל אדון על כל המעשים", "השמיעיני את קולך" ו"הנשמה לך". האלבום הגיע למעמד אלבום זהב תוך שבוע מיום צאתו לחנויות. בנאי עצמו היה המפיק המוזיקלי של האלבום. מידע על האלבום שיר חדש באתר MusicBrainz האלבום החדש של אהוד בנאי: גרסאות כיסוי, אבל מרגשות, באתר כיפה, 16/11/2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת פרו בכדורגל

נבחרת פרו בכדורגל (בספרדית: Selección de fútbol del Perú) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של פרו. הדירוג הנוכחי של נבחרת פרו ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-43 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,483.20 – ירידה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 10 נמדד לראשונה באוקטובר 2017, והדירוג הנמוך ביותר 91 נמדד לראשונה בספטמבר 2009. נבחרת פרו משתתפת יחד עם שאר נבחרות CONMEBOL (התאחדות הכדורגל של מדינות דרום אמריקה) בתחרויות המפעל. לאורך השנים, התקשתה נבחרת פרו להתמודד מול נבחרות ברזיל וארגנטינה החזקות במוקדמות גביע העולם בכדורגל. תור הזהב של נבחרת פרו היה בין השנים 1970 ל-1982, שבהן העפילה לשלושה מונדיאלים מתוך ארבעה, וזכתה פעם אחת בקופה אמריקה, בשנת 1975. תיאופילו קוביאס, שכיכב באותם ימים במדי הנבחרת, הפך לשם נרדף לכדורגל הפרואני. לאחר שחדל קוביאס לשחק בנבחרת, לא הצליחה פרו להעפיל למונדיאל עד 2018. פרו עשתה את הופעת הבכורה שלה במונדיאל ב-1930. ההופעה השנייה שלה במפעל הייתה ב-1970. במונדיאל זה הפתיעה פרו וניצחה בשני המשחקים הראשונים שלה את נבחרות בולגריה ומרוקו ועלתה לשלב רבע הגמר, אך נעצרה על ידי ברזיל החזקה, שזכתה בסופו של דבר בתואר. גם בטורניר הבא שבו הופיעה, ב-1978, פתחה פרו את הטורניר בשני ניצחונות, הפעם על נבחרות סקוטלנד ואיראן. המשחק השלישי הסתיים בתיקו מול הולנד והנבחרת סיימה את הסיבוב הראשון במקום הראשון בבית. למרות הפתיחה המרשימה של הטורניר, לא המשיכה פרו באותה יכולת והפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים השני, בהם לא כבשה אפילו שער זכות אחד. במונדיאל 1982 נגמרה תקופת הזוהר של פרו במפעל. הנבחרת סיימה את שני משחקיה הראשונים בתיקו מול נבחרות קמרון ואיטליה, לפני שהובסה 5:1 על ידי פולין, והודחה מהטורניר. במוקדמות מונדיאל 1998 החמיצה פרו את העלייה למונדיאל לשכנתה מהדרום נבחרת צ'ילה, שסיימה עם הפרש שערים עדיף מזה של פרו. מוקדמות מונדיאל 2002 נחשבים לנקודת שפל עבור הנבחרת הפרואנית. הנבחרת סיימה את בית המוקדמות במקום השמיני, כשלזכותה רק ארבעה ניצחונות מתוך 18 משחקים, ו-14 שערי זכות. נקודות השפל של פרו בשלב המוקדמות כללו הפסד מביך 3:0 לוונצואלה החלשה והפסדים ביותר מחצי משחקי הבית שלה, לנבחרות אורוגוואי, אקוודור, ארגנטינה, קולומביה וברזיל. פרו אירחה ב-2004 את טורניר הקופה אמריקה, אך הודחה כבר בשלב רבע הגמר על ידי ארגנטינה, הדחה שגררה ביקורת קשה נגד המאמן ונבחרתו. במוקדמות מונדיאל 2018 סיימה פרו במקום החמישי שהקנה לנבחרת את הכרטיס למשחק הפלייאוף נגד נבחרת ניו זילנד. אחרי 0-0 בגומלין גברה פרו בביתה 0-2 על ניו זילנד ובכך שבה לטורניר הגמר של המונדיאל לראשונה מזה 36 שנים. בטורניר הגמר הפסידה פרו בשני משחקיה הראשונים לצרפת ולדנמרק. במשחקה האחרון בשלב הבתים ניצחה פרו את אוסטרליה. היה זה ניצחונה הראשון של פרו במונדיאל מזה 40 שנה. עם זאת פרו הודחה כבר בשלב הבתים. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה תיאופילו קוביאס תאודורו פרננדס הוגו סוטיל רוברטו פלאסיוס חואן מנואל ורגאס קלאודיו פיסארו ג'פרסון פרפאן נולברטו סולאנו פאולו גררו נכון ל-30 ביוני 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים. מדיה וקבצים בנושא נבחרת פרו בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת פרו בכדורגל (בספרדית) נבחרת פרו בכדורגל, ברשת החברתית פייסבוק נבחרת פרו בכדורגל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
סדין חשמלי

סדין חשמלי הוא סדין המשמש לחימום מקומי בעיקרו, של המיטה, ובפרט על מנת שיהיה נעים יותר לישון או לשכב עליה. קיימים הבדלים מסוימים בנושא זה בין המדינות: בארצות הברית הגרסה היא של שמיכה חשמלית ("Electric blanket"), שמיכה עם מכשיר חימום חשמלי משולב בתוכה הממוקמת לרוב מעל הסדין במיטה. בבריטניה ובחבר המדינות (וגם בישראל), סדין חשמלי בדרך כלל מתייחס למשטח חשמלי על המזרן, שממוקם מתחת לסדין במיטה. לסדינים חשמליים בדרך כלל יש יחידת בקרה שמתאימה את כמות החום שהסדין יוצר. לסדינים עבור מיטות בגודל גדול יותר מהרגיל (כגון מיטה זוגית) יש לעיתים קרובות שתי יחידות בקרה נפרדות, אחת עבור כל צד של המיטה. סדינים חשמליים עשויים כדי לחמם את המיטה לפני השינה או לשמור על המיטה חמה תוך כדי השינה. בסדינים חשמליים מודרניים יש חוטים מסיבי פחמן. סדינים אלו בדרך כלל עובדים על 24 וולט במקום על 240/110 וולט ולכן הם חלופה בטוחה יותר, יעילה ונוחה יותר. הסדין החשמלי הראשון הומצא בשנת 1912 על ידי הרופא האמריקאי סידני אי. ראסל. בצורה המוקדמת שלו, הסדין היה "Underblanket" - כלומר סדין שחימם מלמטה. יש חילוקי דעות לגבי התאריך שבו הומצאה השמיכה החשמלית ("Overblankets") הראשונה: הפרסום המתועד הראשון של שמיכה כזו היה בשנת 1930 על ידי "Samson United Corporation", אך יש שטוענים שרק מאוחר יותר, ב-1937, הוצגו בארצות הברית שמיכות חשמליות ראשונות שיועדו לכך שהאדם יתכסה בהן[דרוש מקור]. כמו כרית חימום, סדינים חשמליים משתמשים בחוטי תיל מבודדים, או שגוף החימום מוכנס לתוך הבד ומחמם כאשר הוא מחובר לחשמל. יחידת בקרת טמפרטורה, הממוקמת בין השמיכה לשקע החשמלי, מתאימה את רמת החשמל שנכנסת לגופי החימום בתוך השמיכה. סדינים חשמליים חדשים יותר עובדים על מתח נמוך של 24 וולט, ויש להם מנגנון כיבוי חירום כדי למנוע מהסדין התחממות יתר או התלקחות. בסדינים ישנים יותר (לפני שנת 2001) אין מנגנונים לכיבוי חירום, ומשתמשים שמפעילים אותם מסתכנים בהתחממות יתר ואף שרפה. בחלק מהסדינים החשמליים המודרניים יותר נעשה שימוש בחוטים מסיבי פחמן כדי לחמם. חוטים אלה הם עבים באופן פחות בולט מאשר חוטי חימום ישנים. חוטים מסיבי פחמן משמשים גם בגופי החימום במושבי חימום מתקדמים רבים במכוניות. שמיכות אלו ניתן לרכוש עם טרמוסטאט המווסת את החום על ידי ניהול חום הגוף וטמפרטורות השמיכה, דבר שמבטיח חוויה נוחה ונעימה[דרוש מקור]. בשל השילוב של חום, חשמל, ושפע של חומרים דליקים כמצעים, תוך כדי שהמשתמש שקוע בשינה, השימוש בסדינים חשמליים מעלה חששות בקרב מומחים לבטיחות. החשש העיקרי הוא מסדינים שנוצרו לפני 2001 או כאלו שניזוקו כתוצאה מכיפוף, קיפול או בלאי רגיל. בבריטניה, ההערכה היא ש-5,000 שריפות בכל שנה נגרמות על ידי סדינים חשמליים פגומים, שמתוכן 99%, ככל הנראה, נגרמו על ידי סדינים בני עשר שנים ומעלה. סדינים חשמליים גם מהווים סכנה של כוויות עבור מי שלא יכול לחוש כאב או אינו מסוגל להגיב לו. אנשים הנכללים בקבוצה זו הם ילדים קטנים, חולי סוכרת וקשישים. קריקטורה של סדין חשמלי עם בקרת טמפרטורה חשמלית בשם "Blanky" הוצגה בסרט מ-1987, "הטוסטר הקטן והאמיץ". המוצר מוצג, כמאפיין תקופתי פופולרי בשנות התשעים, בסרטו של אסי דיין, "שמיכה חשמלית ושמה משה" (1995). תרמוס בקבוק חם רדיאטור מדיה וקבצים בנושא סדין חשמלי בוויקישיתוף מידע על חששות בטיחות של סדינים חשמליים בבריטניה מסמך של CPSC משנת 1998 המפרט את ההבדלים בין גופי חימום וסדינים חשמליים בארצות הברית ובאירופה מידע על חששות בטיחות בדגמים שנמכרו באירופה
בישול אדום

בישול אדום היא שיטת בישול מהמטבח הסיני המעניקה למזון, באמצעות צלייה ברוטב, צבע אדום. ישנן שתי שיטות של בישול אדום: הונג שאו (סינית מסורתית: 紅燒, סינית פשוטה: 红烧) - שיטה מהירה בה נמשך הבישול כ-20 דקות, ונעשה שימוש במעט מים. לו (סינית מסורתית: 滷) - שיטת בישול איטי, הנמשכת מספר שעות במהלכן הבשר מכוסה בנוזלים. בשיטה זו, מבושל הבשר ברוטב העשוי תערובת של רוטב סויה, יין אורז, רסק שעועית מותססת וסוכר מבושל. הרוטב מעניק לבשר את הצבע החום. לרוטב מוסיפים תבלינים כגון: כוכב אניס, הל שחור, קינמון סיני (Cinnamomum aromaticum), זרעי שומר או תערובת חמשת התבלינים. שיטות בישול סיניות
אילנה אדיר

אילנה אדיר- (נולדה ב-28 ביוני 1941) היא אתלטית עבר, אלופה ושיאנית ישראל בריצת 100 מטר שהשתתפה באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל. אילנה אדיר נולדה בתל אביב, היא התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב. בתחרות אתלטיקה קלה שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1956 קבעה אדיר בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 12.7 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, אחרי רינה ויינרייך ממכבי תל אביב שקבעה שיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שפור לשיא שלה ולפני נועה זילברמן מהפועל גניגר (13.0 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה טובה מהשיא הישראלי הטרי בן ה-3 חודשים של רינה ויינרייך (27.0 שניות), אחרי נועה זילברמן שקבעה את אותה תוצאה אך סיימה ראשונה. בתחרות ארצית שנערכה במטעם מכבי באצטדיון המכביה, במאי 1958 קבעה אדיר בריצת 60 מטר שיא נערות חדש של 7.9 שניות. בתחילת יוני 1960 בהפסקת משחק הכדורגל בין מכבי תל אביב והפועל חיפה נערכה תחרות בזק באתלטיקה קלה שבה אדיר השוותה בריצת 100 מטר את השיא הישראלי בתוצאה של 12.3 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות מכבי באתלטיקה שנערכה באצטדיון המכביה, היא קבעה בריצת 100 מטר זמן מהיר מהשיא הישראלי - 12.2 שניות (מלווה ברוח גבית). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.4 מטר, לפני חברתה לאגודה אילנה קרשיק (12.6 שניות) ומרים סידרנסקי מהפועל הדסים (12.7 שניות). חודש לאחר מכן, בתחרות אימון של הסגל האולימפי של ישראל שנערכה באצטדיון המכביה, היא קבעה בריצת 100 מטר תוצאה של 12.5 שניות. באולימפיאדת רומא (1960) סיימה אדיר במקום 30 הלפני אחרון בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.9 שניות (זמן אלקטרוני - 13.04 שניות). ריצת 100 מטר: 12.3 שניות (1960) שיא ישראל בעבר אילנה אדיר, באתר olympedia.org אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר gbrathletics (באנגלית) 5 שיאים ארציים הושגו בא"ק, דבר, 6 במאי 1956 שיא חדש באתלטיקה קלה, מעריב, 25 במרץ 1956 2 שיאים לבוגרות באליפות ישראל בא"ק, דבר, 1 ביולי 1956 פיינברג הטיל כידון - 60,40 מ', דבר, 11 במאי 1958 שוחט (10,9 ש') הקדים את קנה (11,1 ש') ב-100 מטר אריאל זרק דיסקוס למרחק 47,05 מ', דבר, 12 ביוני 1960 אילנה אדיר גמאה 100 מ' ב-12,2 ש' באליפות מכבי בא"ק, דבר, 26 ביוני 1960 ברוך שיינברג, 4 שיאים ארציים באליפות המדינה באתלטיקה קלה, דבר, 3 ביולי 1960 גרוזינובסקי רץ 100 מ' ב-10.8 ש', דבר, 27 ביולי 1960
ג'אן בונומו

ג'אן בונומו (בטורקית: Can Bonomo; נולד ב-16 במאי 1987) הוא זמר טורקי יהודי שנבחר לייצג את טורקיה באירוויזיון 2012. בונומו נולד באיזמיר והתחיל לנגן בגיטרה בגיל 8. בגיל 17 החל להפיק אירועי זמר באיסטנבול, במקביל החל ללמוד טלוויזיה וקולנוע באוניברסיטת איסטנבול. בינואר 2012 נבחר לייצג את טורקיה באירוויזיון 2012 שהתקיים בבאקו, אזרבייג'ן, שם הוא הגיע למקום השביעי עם השיר Love Me Back. מדיה וקבצים בנושא ג'אן בונומו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'אן בונומו ג'אן בונומו, ברשת החברתית פייסבוק ג'אן בונומו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'אן בונומו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'אן בונומו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'אן בונומו, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'אן בונומו, באתר Discogs (באנגלית) ג'אן בונומו, באתר Songkick (באנגלית) ג'אן בונומו, באתר Genius ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא טורקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי

הוועד הפאראלימפי הבין־לאומי (באנגלית: International Paralympic Committee או בקיצור: IPC) הוא מוסד ללא כוונת רווח, אשר בחסותו מתקיימים המשחקים הפאראלימפיים. הוועד נוסד בדיסלדורף, גרמניה ב-22 בספטמבר 1989. הוועד הפאראלימפי הבין־לאומי מורכב מנציגיהם של 161 ועדים פאראלימפיים לאומיים (אנ'), ומטהו המרכזי נמצא בבון שבגרמניה. הוועד מנהל ובוחר ספורטאים פאראלימפים להיכל התהילה הפאראלימפי. מדיה וקבצים בנושא הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית פייסבוק הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית אינסטגרם הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית טיקטוק הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברית סאצ'ו

ברית סאצ'ו (ביפנית: 薩摩長州同盟), או ברית סצומה-צ'ושו, הייתה ברית צבאית בין ההאן סצומה וההאן צ'ושו שנכרתה ב-1866 במטרה לשלב את מאמציהם להדיח את שוגונות טוקוגאווה מהשלטון ביפן. השם "סאצ'ו" (薩長) הוא ראשי תיבות של שמות שני המחוזות שכרתו את הברית, החזקים מבין המחוזות שהתנגדו לשלטון השוגון בסוף תקופת אדו. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נקט האן סצומה בגישה מתונה ששאפה לשמר את הסטטוס קוו, בעוד צ'ושו הפך למעוז ההתקוממות כנגד הממשלה. בתיווך ריומה סקמוטו מהאן טוסה, נפגשו המנהיגים הצבאיים של סצומה, טקמורי סאיגו וטושימיצ'י אוקובו, עם מנהיג צ'ושו טקיושי קידו. למרות ששני ההאן היו אויבים מסורתיים הגיעו מנהיגיהם להסכמה לגבי הצורך בשינוי, והסכימו עקרונית לסייע זה לזה במקרה שצד שלישי יתקוף אחד מהם. בנוסף, מכיוון שלצ'ושו היו קשרים מוגבלים עם מעצמות המערב, היה מחסור בנשק מודרני במחוז. האן סצומה, לעומת זאת, פיתח מסחר ענף בנשק עם בריטניה באמצעות הסוחר הסקוטי תומאס בלייק גלובר. לפיכך, סייע סאיגו לקידו לרכוש את הנשק לו הזדקק כדי להילחם בשוגונות. למרות הסיוע עדיין שררה מתיחות בין שני המחוזות. ב-1 במרץ 1865 דרשה השוגונות את התפטרות הדאימיו של צ'ושו, טקצ'יקה מורי, והטילה על ההאן עונש כלכלי. מעשה זה הוביל את הנהגת צ'ושו לחתימה על הסכם לפיו סצומה יסייעו לצ'ושו להשיג מהקיסר. אם ניסיון זה יכשל והשוגון יתקוף, ישלחו סצומה אלפיים חיילים לקיוטו, הבירה הקיסרית. לברית זו נודעה חשיבות רבה שכן היא אפשרה לצ'ושו לעמוד במשלחת העונשין ששיגר אליה השוגון בקיץ 1866, ואף להביס את צבאו. במלחמת בושין, שהתרחשה ב-1867-1868, השתתפו בעיקר חיילים מברית זו, ולאחר רסטורציית מייג'י מילאו רבים מבני ברית זו תפקידים בממשלה החדשה. Gordon, Andrew. A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present. Oxford University Press, 2003. ISBN 9780195110609. Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2000. ISBN 9780674003347 Ravina, Mark. The Last Samurai: The Life and Battles of Saigo Takamori. John Wiley and Sons, 2004. ISBN 9780471089704.
המטבח הירדני

המטבח הירדני הוא המטבח המסורתי של ממלכת ירדן. מטבח זה התפתח לאורך השנים מהמוצרים המקומיים הגדלים באזור, ובשל השפעות אזוריות של המדינות השונות ששלטו באזור. באזור ממלכת ירדן התגלו בחפירות ארכאולוגיות יישובים מלפני 8,000 שנים ויותר. החקלאות האזורית והמטבח המקומי, כבר בעת העתיקה, התבססו על שמן זית, ועל תבלינים כגון שום ובצל. המאכלים העיקריים המאפיינים את המטבח הירדני דומים לאלה המאפיינים את יתר המטבח הערבי והמטבח הים תיכוני. המתאבן הפופולרי ביותר הוא החומוס, המכיל טחינה, לימון ושום. מתאבן פופולרי נוסף הוא הפול (פול מדמס). בתחילת הארוחה מקובל לאכול מגש מזה המכיל מספר מתאבנים: קובה, לבנה, באבא גנוש, טבולה, זיתים כבושים, ומלפפונים חמוצים. לאחר מגש המזה מוגשת המנה העיקרית. המנסף נחשבת למנה העיקרית המסמלת את המטבח הירדני. בסיום הארוחה נהוג להגיש מיני מאפים מזרחיים כגון: בקלווה, כנפה, קטאיף; או דברי מתיקה כגון חלווה או מלבי. בנוסף, בתום הארוחה נהוג לשתות קפה שחור או תה עם נענע. האכילה יחד מהווה חלק חשוב בתרבות הירדנית. באזורים הכפריים נהוג לאכול את הארוחות בחיק המשפחה, כאשר כל בני המשפחה נוכחים, ולעיתים אף המשפחה המורחבת. גם בערים מפגשים חברתיים נערכים במסעדות או בעת הזמנה לארוחה ביתית. המנסף הוא מאכל מסורתי הנחשב למאכל לאומי בירדן. המאכל מכיל בשר כבש המבושל ברוטב ג'מיד, רוטב יוגורט תוסס. המאכל מוגש לצד אורז או בורגול. סניית דג'אג' – מאכל בשר עוף המבושל עם תפוחי אדמה, עגבניות ובצל, ומתובל בקינמון, אגוז מוסקט, פלפל שחור, פלפל אנגלי והל. מקלובה (נהגה גם מגלובה) – מאכל בשר עוף המוגש הפוך. לאחר בישול עוף עם אורז וירקות, הופכים את התבשיל על הצלחת ההגשה. כופתה בטחינה – קציצת בשר המבושלת בטחינה, ומוגשת עם תפוחי אדמה וצנוברים. כופתה בבנדורה – קציצת בשר המבושלת ברוטב עגבניות. כבש ממולא – מאכל המוגש בארוחות חגיגיות, כאשר לצדו מגישים אורז מתובל בשקדים וצימוקים. זרב – מאכל בשר המבושל בתוך האדמה. מאכל בדואי מסורתי. קלאית בנדורה (נהגה גם גלאית בנדורה) – עגבניות מבושלות בשום, שמן זית וצנוברים. דוואלי – עלי גפן ממולאים בשר ואורז. מלפוף – כרוב ממולא בשר ואורז. מג'דרה - תבשיל עדשים ואורז. מדיה וקבצים בנושא המטבח הירדני בוויקישיתוף רונית ורד, מה זה בכלל "מטבח ירדני"?, באתר הארץ, 1 במרץ 2018
חוק ריד

חוק ריד (באנגלית: Reed's law) הוא טענה של דייוויד פ. ריד (David P. Reed) מ-1999, שלפיה ערכן של רשתות ליצירת קבוצות (group forming networks) יכול לעלות באופן אקספוננציאלי עם גדילת הרשת. הסיבה לכך היא שמספר תתי-הקבוצות שניתן ליצור ברשת עם N חברים הוא 2 N − N − 1 {\displaystyle 2^{N}-N-1} . קצב גידול כזה מהיר יותר מקצבי גידול אחרים של רשתות: גידול ביחס למספר המשתמשים N {\displaystyle N} , בהתאם לחוק סרנוף. גידול ביחס לריבוע מספר המשתמשים N ( N − 1 ) {\displaystyle N(N-1)} , בהתאם לחוק מטקלף. בשונה מרשתות כמו הכבלים או הטלפון, ברשת האינטרנט ישנה אפשרות לקיומן של רשתות ליצירת קבוצות (GFN). רשתות אלה תומכות בשיוך של חלק מן הלקוחות לקבוצות כגון קבוצות עניין, מועדונים וקהילות. כלי קהילה כמו רשימות תפוצה, חדרי צ'אט, רשימות חברים, קבוצות דיון וחדרי עסקאות, כולם מאפשרים התארגנות של משתמשי רשת לקבוצות בגדלים שונים, שעוסקות בתחום עניין מסוים. מספרן של תת-הקבוצות האפשריות של שני אנשים ומעלה ברשת של N אנשים הוא 2 N − N − 1 {\displaystyle 2^{N}-N-1} . משום כך טען ריד כי ערכן של רשתות ליצירת קבוצות גדל באופן יחסי ל- 2 N {\displaystyle 2^{N}} . לפי ריד, ככל שמספר האנשים ברשת ליצירת קבוצות גדל, יש מעבר הדרגתי של קצב גדילת הרשת מקצב גידול ביחס למספר המשתמשים ברשת (לפי חוק סרנוף), דרך קצב גידול ביחס לריבוע מספר המשתמשים ברשת (לפי חוק מטקלף), עד לקצב גידול אקספוננציאלי לפי חוק ריד. לכן הציע ריד שעם התרחבות רשת האינטרנט, השקעה ברשתות ליצירת קבוצות תניב את התשואה הגבוהה ביותר. אפקט רשת חוק מטקלף מדיה חברתית חוק סארנוף האתר של דייוויד ריד Reed, D.P. (2001) The law of the Pack. Harvard Business Review 23–24 Reed, D.P. (1999). Weapon of math destruction. Context Magazine