laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וינסנט ריימן

וינסנט ריימֶן (Vincent Rijmen; נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא קריפטוגרף ופרופסור מן המניין באוניברסיטת לובן. ריימן הוא אחד המתכננים (יחד עם יואן דאמן) של צופן הבלוקים ריינדל, אשר נבחר על ידי ה-National Institute of Standards and Technology‏ (NIST) כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית. בין תרומותיו של ריימן לענף הקריפטוגרפיה ניתן למנות את פונקציית הגיבוב הקריפטוגרפית WHIRLPOOL ואת צופני הבלוקים אנוביס (Anubis),‏ KHAZAD,‏ Square,‏ NOEKEON ו-SHARK. ריימן נולד בעיר לוון שבבלגיה. בשנת 1993 השלים תואר שני בהנדסת חשמל, ובין השנים 1994–1997 המשיך ללימודי תואר דוקטור בקבוצת המחקר COSIC באוניברסיטת לובן. בשנת 1997 הגיש את הדיסרטציה שלו, בנושא "בנייה וניתוח של צופני בלוקים איטרטיביים", שהוכנה בהנחיית יוֹס וַנדֶוָולֶה (Vandewalle) ורנה גוברטס (Govaerts). עם סיום לימודיו נותר כחוקר ב-COSIC ועבד על מספר פרויקטים, בהם צופן הבלוקים ריינדל, שנבחר בהמשך כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית. בשנת 2001 התמנה לקריפטוגרף הראשי של חברת קריפטומטיק, חברה בינלאומית העוסקת בפיתוח אמצעים קריפטוגרפיים. במקביל היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של גראץ בין השנים 2001–2003, ובשנת 2004 התמנה כפרופסור מן המניין, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2012. החל בשנת 2007 מכהן כפרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת לובן. וינסנט ריימן, ברשת החברתית פייסבוק וינסנט ריימן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה וינסנט ריימן, באתר dblp וינסנט ריימן, באתר גוגל סקולר עמוד הבית של וינסנט ריימן באתר אוניברסיטת לובן V. Rijmen, "Cryptanalysis and Design of Iterated Block Ciphers", PhD thesis, Katholieke Universiteit Leuven, R. Govaerts, and J. Vandewalle (promotors), 208+18 pages, 1997. "Announcing the ADVANCED ENCRYPTION STANDARD (AES)" (PDF). NIST Federal Information Processing Standards Publication 197. United States National Institute of Standards and Technology (NIST). 26 בנובמבר 2001. {{cite web}}: (עזרה). Innovators under 35.
שמעון רוזובסקי

הרב שמעון רוזובסקי (תרל"ד, 1874 - ה' בתשרי תש"ב, 1941) היה רבה האחרון של איישישוק, פעיל ציוני וראש "ועד הפליטים" בעירו. נולד בעיירה קאפולי, פלך מינסק שברוסיה הלבנה. למד בישיבת וולוז'ין ולאחר מכן בישיבת סלובודקה. לאחר נישואיו שימש כרבה של קאפולי, עיר מולדתו. בשנת 1919, עם כיבוש העיירה על ידי הבולשביקים, ברח מהמקום, מאחר שהיה ידוע כציוני נלהב. לאחר פטירת רבה של איישישוק, הרב יוסף זונדל הוטנר, התמנה בנו הרב נפתלי מנחם הוטנר, אך בשנת 1922, בעקבות סכסוך עם ראש הקהל בעיירה, העמיד ראש הקהל מועמד נגדי - את הרב רוזובסקי. במשך זמן ניטש מאבק קשה בין תומכי שני הצדדים, כשרבנים מהעיירות הסמוכות באים לסייע לאחד מהצדדים. בסופו של דבר נקבעה פשרה לפיה ישמש הרב הוטנר כדיין וכמורה הוראה של הקהילה, והרב רוזובסקי ישמש כרב הרשמי בקהילה. היה עסקן בתנועת המזרחי והשתתף בוועדות וכינוסים רבים מטעם התנועה. היה פעיל למען "הקרנות הלאומיות". עמד בראש "ועד הפליטים" וסייע רבות לאלפי פליטים שעברו דרך עירו בראשית המלחמה והצילם מסכנת מוות מהמשטרה הקומוניסטית ומשטרת העזר הליטאית. הרב רוזובסקי שימש ברבנות איישישוק עשרים שנה, עד מותו בשואה, יחד עם אלפי עירו, בה' בתשרי תש"ב. מאמרים רבים פרי עטו פורסמו בעיתונות הציונית-דתית בפולין ובארץ ישראל. כמו כן פרסם מאמרים בחוברת "אונזער פאנד" שהוצאה על ידי "ועדת הקרן הקיימת" באיישישוק. הכין לדפוס ספר תורני בשם "שבט שמעון" אולם כתב היד אבד. 'רוזובסקי, ר' שמעון ב"ר אברהם', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 94 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1292). ספר יזכור לקהילת איישישוק, בספריית העיר ניו יורק עמ' 155 - 'דברים לזכרו של הרב שמעון רוזובסקי' חיים של עושר וכבוד, הרב שמעון רוזובסקי הי"ד, באתר תורתך לא שכחתי משה שנפלד מספר בשם החזון איש כי מאז לא דרכה כף רגלו של החפץ חיים באיישישוק כדי שלא ייאלץ להיפגש עם הרב רוזובסקי, וכשפעם הוצרך לדבר בעניין הקמת מקווה בעיירה, המתין החפץ חיים להזדמנות שהרב רוזובסקי יסע לוילנא ורק אז הגיע לעיירה. דיון באמינות הסיפור הזה ראו כאן
משחקי בניית ערים

משחקי בניית ערים הם ז'אנר פופולרי של משחקי אסטרטגיה ממוחשבים, המאפשרים לשחקנים ליצור ולנהל ערים וירטואליות. במשחקי בניית ערים השחקן לוקח על עצמו את התפקיד של מתכנן ערים והוא צריך לפתח ולפקח על הצמיחה והשגשוג של עיר אותה הוא בונה בעצמו. משחקים מז'אנר זה מציגים את העיר ממבט מלמעלה. הז'אנר זכה לפופולריות רחבה בזכות השילוב שלו בין תכנון אסטרטגי, ניהול משאבים ויצירתיות. חלק ממשימותיו הן לבחור מיקום נוח לבניית העיר, וכן לדאוג לניהולה התקין (כמו למשל חלוקת משכורות). העיר מתפתחת בהתאם לרמת הביצוע של השחקן. במשחקי בניית ערים מתחילים את המשחק בדרך כלל עם חלקת אדמה קטנה יחסית ומשאבים מוגבלים כאשר המטרה העיקרית היא לפתח עיר משגשגת על ידי יצירת מבנים שונים באופן אסטרטגי, ניהול משאבים ומתן מענה לצרכים ולדרישות של האוכלוסייה הווירטואלית. לעיתים רבות המשתמש צריך גם לבנות ולשדרג תשתיות כגון כבישים, תחנות כוח, אספקת מים ומערכות תחבורה. בנוסף, במשחקים מסוימים בז'אנר צריך גם להתמודד גם עם אתגרים כמו זיהום, פשע ואסונות טבע. סדרת משחקי סים סיטי (1989–הווה) - הסדרה החלוצית שהניחה את הבסיס לז'אנר משחקי בניית הערים. מפתח הסדרה הוא ויל רייט ואת המשחק מפיצה חברת Maxis (כיום, חברת בת של EA). במשחקי הסדרה השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר, פיתוח אזורי מגורים ותעשייה, בניית תשתיות כמו מתקני חשמל ומים וגביית מיסים המשמשים לצורך המשך פיתוח העיר. Cities: Skylines‏ (2015) - משחק שפותח על ידי חברת Colossal Order. במשחק השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר על ידי בניית תשתיות ואזורים, שליטה במיסוי, בנייה ותחזוקה של שירותים ותחבורה ציבורית תוך שמירה וניטור התקציבים, רמת הזיהום, בריאות הציבור ותעסוקתם. סדרת משחקי Anno(אנ') (1998–הווה) - סדרת משחקים שנוצרה במקור על ידי חברת אשר מקס דיזיין ומפותחת כיום על ידי Ubisoft. במשחקים השחקן צריך להקים מושבות באיים קטנים, לחקור את האזור בו הם נמצאים, ולעסוק בדיפלומטיה ומסחר עם ציוויליזציות וסוחרים אחרים תוך ניהול המשאבים ועיסוק בלחימה הן ביבשה והן בים. רוב המשחקים בסדרה מתרחשים בתקופת הרנסאנס. Cities XL‏ (2018) - משחק עם מנוע תלת־ממד מתקדם אשר מאפשר לשחקנים לשחק ביחד על פני כוכב עצום וליצור בו ערים מרובות במקביל. פרוסטפאנק(אנ')‏ (2018) - משחק שפותח על ידי חברת 11 bit studios. במשחק השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר בהיסטוריה חלופית של סוף המאה ה-19. Designer city‏ (2015) - משחק מובייל המאפשר לשחקנים לשחק ביחידות על פניי שטח גדול וליצור ערים גדולות, עם מבנים וגורדי שחקים הקיימים במציאות. למשחק יצאו שני גרסאות בשם "אימפייר סיטי" ומשחק המשך שנקרא "Designer city 2". ערכים על משחקי בניית עיר סימולציות ניהול ובנייה Ars Staff, From SimCity to, well, SimCity: The history of city-building games, Ars Technica, ‏2015-10-11 (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל הערבה

נַחַל הָעֲרָבָה הוא נחל אכזב הזורם בחלקה הצפוני של הערבה, מדרום לצפון. תחילת הקטע המכונה נחל הערבה בגב הערבה אך יובליו העליונים מגיעים דרומה עד הרי אילת, בעבר הוא היה נשפך לאגן הדרומי של ים המלח, כ-100 ק"מ צפונית לשם. בעקבות התיבשות האגן הדרומי ובניית ברכות להפקת אשלג הועבר הנחל בתוואי מלאכותי שעובר בין הברכות המפעל הישראלי לברכות המפעל הירדני. עקב ירידת מפלס ים המלח התארך הנחל וחתר קניון במיצר לינץ המכונה "הנהר הסודי" והוא נשפך אל האגן הצפוני. בין יובליו הבולטים: נחל פארן, נחל ברק, נחל צופר ונחל נקרות. חלקו הצפוני של הנחל, מאזור מושב חצבה וצפונה, הוא קניון שנוצר בסלעי חוואר הלשון, ועומקו מגיע לעשרות מטרים. לאורך הנחל הוקמו מספר מאגרי מים, המתמלאים במי שיטפונות. המאגרים הגדולים הם מאגרי חצבה, עידן ועין תמרים. נחל הערבה מהווה ברובו את תוואי הגבול בין ישראל לירדן. לאורך הגבול אין גדר, ואולם בחלק מהמקומות הוטמנו מוקשים, והסחף בנחל גרם לכך שאף אזורים אחרים בסביבתו חשודים במיקוש. בסוף 2012 החלה הרשות לפינוי מוקשים בפינוי מוקשים מחלקו הצפוני של הנחל. דרך השלום (ערבה) מדיה וקבצים בנושא נחל הערבה בוויקישיתוף חורף גם בדרום: נחל הערבה עלה על גדותיו, "מסע אחר", 9 בינואר 2013 אילנה קוריאל, "הנהר הסודי" - מה זה באמת?, באתר ynet, 21 בינואר 2020 Elad Dente, Nadav G. Lensky, Efrat Morin, Tamir Grodek, Nathan A. Sheffer, Yehouda Enzel, Geomorphic Response of a Low-Gradient Channel to Modern, Progressive Base-Level Lowering: Nahal HaArava, the Dead Sea, 1 בדצמבר 2017 משה גלעד, בכאן 11 מצאו "נהר סודי" שאינו נהר, אינו סודי – ומסוכן לציבור, באתר הארץ, 21 בינואר 2020 האמת מאחורי הנהר הסודי: היה או חלמנו חלום?, באתר "סרוגים", 21 בינואר 2020 הודעת משרד הביטחון, 22 באוקטובר 2012
Girl on Fire

Girl on Fire (בעברית: נערה לוהטת) הוא אלבום אולפן החמישי של הזמרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA. האלבום דורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של 159,000 עותקים בשבוע הראשון, אלבום חמישי של אלישה קיז שבמקום הראשון בארצות הברית. האלבום קודם בעזרת שני סינגלים, כולל שיר הנושא של האלבום "Girl on Fire", שדורג במקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100. מידע על האלבום Girl on Fire באתר MusicBrainz מידע על האלבום Girl on Fire באתר AllMusic האלבום Girl on Fire באתר Discogs האלבום Girl on Fire באתר ספוטיפיי האלבום Girl on Fire באתר אפל מיוזיק האלבום Girl on Fire באתר טיידל האלבום Girl on Fire באתר יוטיוב אלישה קיז, בייבי פייס, ג'ף בהסקר, ד"ר דרה, רודני ג'רקינס, סאלאם רמי, סוויז ביטס, ג'יימי XX
הפיות

"הפיות" (בגרמנית: Die Feen) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין הגרמני ריכרד וגנר שכתב גם את הליברית. עלילת האופרה מבוססת על מחזה מאת האיטלקי קרלו גוצי בשם "אשת הנחש" (La Donna Serpente). הלחן מושפע מיצירתו של קרל מריה פון ובר ומלחינים נוספים בני התקופה אך ניכרים בו סממנים של הקומפוזיציה המאפיינת את יצירתו המאוחרת יותר של וגנר. הפיות היא האופרה הראשונה שהשלים וגנר אך היא לא הושמעה עד לאחר מותו, ומעולם לא נחשבה לחלק אינטגלי ממכלול יצירתו של המלחין. וגנר כתב את הפיות בשנת 1833 כשהוא בן 20. הוא אפיין את עבודתו כ"אופרה רומנטית גדולה". כתיבת האופרה החלה שנה לאחר שהפסיק לפתח אופרה אחרת (החתונה - Die Hochzeit), בעיקר עקב קשיי התאמה בין הלחן לליברית בשפה הגרמנית (שגרם לו לקבל את ההחלטה לכתוב גם את הליברית בעצמו), אך גם עקב חשש השלטונות בגרמניה ובאוסטריה כי ביצוע אופרה בשפה הגרמנית עלול להצית תגובות לאומניות ומהפכניות. אף על פי שהתבסס בכתיבת העלילה על מחזהו של גוצי, הרי שאת שתי הדמויות הראשיות ביסס על דמויות שפיתח עבור האופרה הקודמת - "החתונה" ושילב אותן בפנטזיה מקורית משלו. וגנר העניק את כתב היד המקורי של האופרה ללודוויג השני, מלך בוואריה. בהמשך התגלגל כתב היד גם לידיו של אדולף היטלר, מעריץ מושבע של המלחין, והוא אבד בשלהי מלחמת העולם השנייה עם שריפת האופרה הגרמנית. האופרה הושמעה לראשונה ב-29 ביוני 1888. היא מעולם לא הוקלטה לצורכי שידור בטלוויזיה או להפצה בווידאו. ארינדל מלך תרמונד מאבד את דרכו ביער במהלך מסע ציד. איילה מוליכה אותו לבית ממלכתן של הפיות. ארנדל מתאהב וחי באושר במשך שמונה שנים עם הפיה אדה שהיא בת אנוש ופיה בת אלמוות למחצה. ארנדל נדרש שלא לחקור אודות מקורותיה וחייה של אדה. לאחר זמן, וככל בן אנוש, נכנע ארנדל לפיתוי ושואל את אדה אודות הוריה. הוא מגורש ממלכת הפיות אך אדה מצטרפת אליו. ארינדל מאבד את האמון באשתו אדה והיא הופכת לאבן למשך 100 שנים. למרות זאת הוא אינו מוותר ומצליח לשחרר אותה באמצעות מוזיקה, קסמים והקרבה עצמית. ארינדל מוותר על ממלכתו הארצית והם שבים יחד לממלכת הפיות. מדיה וקבצים בנושא הפיות בוויקישיתוף
אנגלית בסיסית

אנגלית בסיסית (באנגלית: Basic English) הוא סגנון כתיבה אנגלי, המשתמש רק במקבץ של 850 מילים בסיסיות מהשפה האנגלית, שקיבץ הבלשן צ'ארלס אוגדן. אוגדן טען כי אפשר לבטא באנגלית כל רעיון שהוא, על ידי שימוש במילים אלו בלבד. כותבי ויקיפדיה באנגלית פשוטה משתדלים להשתמש רק ב-850 מילים אלו ובכך לאפשר לאנשים מכל העולם, שאינם יודעים אנגלית ברמה מספקת, להשתמש ולהיעזר בוויקיפדיה זו. ישנם חוקרים שהרחיבו את מספר המילים שקיבץ אוגדן ל-1500 מילים ואף ל-2600 מילים - כמספר מינימלי לאנגלית בסיסית. שימוש באנגלית פשוטה עשוי לשמש גם ככלי נגישות עבור אנשים עם לקות בהבנת שפה, כולל אנשים שהשפה האנגלית היא שפת האם שלהם. עדות לכך אפשר למצוא בתקנות נגישות הדורשות פישוט של שפת אם. הרשימה המלאה של 850 המילים אנגלית בסיסית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) למשל, - קובץ התקנות 7240 (בנושא נגישות), ט"ו באייר התשע"ג, 25.4.2013(הקישור אינו פעיל, כ' באדר א' תשפ"ב) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוגדן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... צ'ארלס אוגדן – בלשן של השפה האנגלית וההוגה של סגנון הכתיבה "אנגלית בסיסית" תומאס אוגדן – פסיכואנליטיקאי, ממפתחי תאוריית יחסי אובייקט תיקיה – אוגדן מסמכים, קלסר אוגדן – אזור גאוגרפי באתיופיה אוגדן (יוטה) – עיר במדינת יוטה שבארצות הברית אוגדן (קומיקס) – חוברות קומיקס, לרוב בכריכה רכה, המאגדים מספר חוברות חודשיות יחדיו.
אה"מ ארבוס (1826)

אוניית הוד־מלכותו "אֶרֶבּוּס" (באנגלית: HMS Erebus) הייתה ספינת הרעשה מדגם "הֶקְלֶה" של הצי המלכותי הבריטי. היא תוכננה על ידי סר הנרי פיק, ונבנתה במספנת הצי בפמברוק דוק שבויילס ב-1826. האונייה נקראה על שמו של "אֶרֶבּוּס" ("הַמַחְשָׁךְ") מן המיתולוגיה היוונית, בנם של כאוס וניקס. האונייה, בת 372 טונות, חומשה בשתי מרגמות - אחת בקוטר 13 אינץ' (330 מ"מ) והשנייה בקוטר 10 אינץ' (254 מ"מ). בשל המבנה החסון של אוניות מסוגה, השתמשו בהן לעיתים להובלת משלחות חקר אל אוקיינוס הקרח הצפוני והדרומי. "ארבוס" ו"טרור" הובילו את המשלחת של ג'יימס קלארק רוס לאנטארקטיקה בשנים 1839–1843. ב-1845 יצאו השתיים למסע נוסף, הפעם לארקטיקה, כאוניות המשלחת של ג'ון פרנקלין. היה זה מסען האחרון. "ארבוס" ו"טרור" נלכדו בים הקרח, וב-1848 ננטשו ואבדו. חברי המשלחת מתו כולם ברעב ובקור. שרידי האונייה נמצאו בשנת 2014 על ידי "משלחת מפרץ ויקטוריה" (Victoria Strait Expedition) הקנדית. Bourne, J. (1852). A Treatise on the Screw Propeller: with various suggestions of improvement. London, Longman. Digitized copy in: Books.Google. Davison, Janet (27 September 2015). "Franklin expedition: New photos of HMS Erebus artifacts, but still no sign of HMS Terror". CBC News. Archived from the original on 26 November 2015. Retrieved 19 December 2015. מדיה וקבצים בנושא אה"מ ארבוס בוויקישיתוף אחרי 170 שנה: אותרה ספינת החוקר פרנקלין, באתר ynet, 9 בספטמבר 2014 גיאטרי ויידיאנתן, וושינגטון פוסט, "נפתרה התעלומה: מה קרה לספינות שנעלמו", באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2016 Fleming, Fergus (1998). Barrow's Boys. New York: Grove Press. p. 415. Bourne (1852), Table I. ספינות הרעשה נקראו בדרך כלל על שמם של הרי געש או נשאו שמות הקשורים באש, בתופת או בעולם המתים. ראו: Lavery, Brian (1989). Nelson's Navy: The Ships, Men and Organisation, 1793–1817. p. 54. כלי שיט מסוגים אחרים שהוסבו לספינות הרעשה הוסיפו בדרך כלל להחזיק בשמם המקורי. Davison (2015). ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפעלי פלדה מגניטוגורסק

מפעלי פלדה מגניטוגורסק (ברוסית: Магнитогорский металлургический комбинат) היא חברה רוסית לייצור יצקת, פלדה ומוצריה. המפעל הוקם במהלך תחילת שנות ה-30 ביחד עם עיר מגניטוגורסק במסגרת תוכנית החומש הראשונה. שמות הקודמים היו "מפעלי פלדה מגניטוגורסק על שם סטלין" ו"מפעלי פלדה מגניטוגורסק על שם לנין". קיום מרבצי ברזל באזור ההר "מגניטקה" היה ידוע עוד מהמאה ה-18 אך הם לא נוצלו. הסיבות לכך היו העדר יערות באזור וחוסר תשתית תחבורתית. תכנון המפעל החל במאי 1925 וכבר במרץ 1929 החלה בניית המפעל הענק ועיר חדשה לידו. לקראת מחצית 1929 הסתיימה בניית מסילת רכבת לאזור. בהקמה השתתפו מומחים רבים מחוץ לגבולות ברית המועצות והורכב ציוד שנרכש בארצות הברית וגרמניה. בסך הכול בהקמת המפעל השתתפו מעל ל-800 מומחים זרים. ב-31 בינואר הופעל כבשן ראשון ותוך כשנה עבדו 4 כבשנים ו-4 תנורים לייצור פלדה. באוגוסט 1934 החל ייצור מוצרי פלדה. עד לתחילת מלחמת העולם השנייה המפעל התמחה בייצור פלדה לצרכים אזרחיים. עם תחילת המלחמה המפעל אורגן מחדש תוך ניצול ציוד שהובא ממפעל פלדה מאוקראינה והחל ייצור המוני של פלדה לשריון. המפעל המשיך להתפתח גם בהמשך. לקראת מחצית שנות ה-70 הוא היה מייצר 15 מיליון טון פלדה ו-12 מיליון טון מוצרי פלדה בשנה. עם התפרקות ברית המועצות המפעל הופרט אך ייצור פלדה ירד ל-5.8 מיליון טון בשנת 1996. בתקופה זו רוב מוצריו נשלח למדינות שונות ולא לשוק הרוסי. עם הזמן המפעל השתקם ובשנת 2008 ייצור פלדה חזר לרמה של 12 מיליון טון. המפעל משתרע עתה על שטח של כ-100 אלף דונמים ומועסקים בו כ-55 אלף עובדים (מהם כמחצית בחברות נותנות שירותים למפעל האם). ההר "מגניטקה" שהייתה הבסיס העיקרי של מרבצי ברזל כבר לא קיים (במקור הוא היה בגובה של כ-600 מ') ויש צורך להביא ברזל ממרבצים אחרים בעיקר ממרבצים הנמצאים בדרום מחוז צ'ליאבינסק. בבעלות המפעל נמצאים מרבצי ברזל גדולים באזור בלגורוד. לאור המשבר הכלכלי פיתוח המרבצים טרם החל. מעל ל-80% ממניות המפעל נמצאים בבעלות של ויקטור רשניקוב שהיה מנכ"ל המפעל במשך שנים רבות. בשנת 2007 החברה רכשה לעצמה שליטה בחברה לכריית פחם שבבעלותה מכרות פחם במחוז קמרובו. החברה פועלת בהקמת מפעל לייצור פלדה בטורקיה ומפעל לייצור מוצרי פלדה בסנקט פטרבורג. מדיה וקבצים בנושא מפעלי פלדה מגניטוגורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפעלי פלדה מגניטוגורסק
השראות

הַשְׁרָאוּת (באנגלית: inductance) היא תכונה של מעגל חשמלי, המראה עד כמה הוא מתנגד לשינויים בזרם בו על פי חוק לנץ. סימנה של ההשראות הוא לרוב L, על שמו של היינריך לנץ. השראות נמדדת ביחידת המידה הנרי המסומנת ב-H, על שם ג'וזף הנרי. ההשראות מוגדרת כיחס בין השטף המגנטי דרך השטח הכלוא על ידי המעגל החשמלי לבין הזרם היוצר את השדה המגנטי: L = Φ B I {\displaystyle L={\frac {\Phi _{B}}{I}}} . במשרן ליניארי יחס זה אינו משתנה. אם השטף המגנטי במעגל שזורם בו זרם של 1 אמפר הוא 1 ובר, אז ההשראות של המעגל שווה 1 הנרי, ולכן ביחידות SI ההשראות נמדדת בובר חלקי אמפר: [ H ] = [ W b ] [ A ] {\displaystyle [H]={\frac {[Wb]}{[A]}}} . במקרה הלא ליניארי ההשראות הדינמית מוגדרת: L = d Φ B d I {\displaystyle L={\frac {\mathrm {d} \Phi _{B}}{\mathrm {d} I}}} . השראות עצמית (או השראות של מעגל) היא היחס בין השטף שמקורו בזרם הזורם במעגל עצמו לבין אותו הזרם, והשראות הדדית היא היחס בין שטף שמקורו בזרם חיצוני לבין אותו הזרם ומסומנת לעיתים באות M. מגזירת שני האגפים לפי הזמן ושימוש בחוק פאראדיי נובע היחס הבא: E = − L d I d t {\displaystyle {\mathcal {E}}=-L{\frac {dI}{dt}}} , כאשר E {\displaystyle {\mathcal {E}}} הוא הכא"מ המושרה במעגל, והסימן השלילי מראה שהוא מניע זרם בכיוון המקטין את השינוי בו, לפי חוק לנץ. מכאן שההשראות שווה גם ליחס בין הכא"מ המושרה הנוצר כתוצאה משינוי בזרם לבין קצב שינוי הזרם ולכן היא מדד למידת ההתנגדות של מעגל לשינוי בזרם בו. על מנת להשיג השראות גדולה משתמשים בסליל השראה (משרן). זאת משום שהשטף המגנטי, וכתוצאה מכך גם ההשראות, מוכפלים במספר הליפופים שבו כרוך התיל. ההשראות של משרן היא כה גדולה עד שניתן לקרב את ההשראות של כל המעגל לזו של המשרן, שהשראותו ידועה. אם במעגל החשמלי מחוברים כמה משרנים, ניתן לחבר את ההשראויות שלהם באותו אופן שבו מחברים התנגדויות של נגדים (בטור ובמקביל), ולקבל את ההשראות השקולה של המעגל. ניתן למדוד את ההשראות של מעגל באופן ניסויי בעזרת מד השראות. לרוב, ההשראות, כמו הקיבול, היא תכונה גאומטרית. השדה המגנטי שיוצר הזרם מחושב על ידי חוק ביו-סבר. לאחר מכן מחושב השטף דרך השטח הכלוא על ידי המעגל, והוא מחולק בזרם לקבלת ביטוי בלתי תלוי בזרם. לדוגמה, ההשראות של סליל בעל שטח חתך A, אורך d ומספר ליפופים N שווה: L = Φ B I = N B A I = N μ 0 N I d A I = μ 0 N 2 A d {\displaystyle L={\frac {\Phi _{B}}{I}}={\frac {NBA}{I}}={\frac {N{\frac {\mu _{0}NI}{d}}A}{I}}={\frac {\mu _{0}N^{2}A}{d}}} שנאי השראות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רישום כלי טיס

רישום כלי טיס או מספר זנב הוא שילוב של אותיות ומספרים ייחודיים המוטבעים על כל כלי טיס אזרחי, בדומה ללוחית רישוי בכלי רכב, ומשמש לצורכי זיהוי רשמי. על פי אמנת התעופה האזרחית הבינלאומית, כל כלי הטיס חייבים להיות רשומים ברשות תעופה לאומית, וחייבים לשאת עליהם את ההוכחה לרישום זה באמצעות מסמך משפטי הנקרא תעודת רישום. רוב המדינות דורשות שתהיה במטוס לוחית חסינת אש ועליה רישום המטוס, לצורכי זיהוי במקרה של התרסקות. הרישום מורכב מקידומת של המדינה בה רשום כלי הטיס (לדוגמה, בישראל: 4X) ולאחריה מספר אותיות או מספרים הייחודיים לכלי הטיס. על פי רוב מופיע הרישום על המרכב האחורי קרוב לזנב, ולעיתים על הזנב עצמו. למרות שכל רישום הוא ייחודי, לעיתים מתאפשר שימוש חוזר ברישום, כאשר כלי הטיס נמכר או נגרט. כלי טיס צבאיים לא מחויבים ברישום ברשויות התעופה באותו האופן כמו כלי טיס אזרחיים ולכן לרוב לא מסומנים ברישומים אלו. עם זאת, חילות אוויר נוטים לסמן את כלי הטיס שלהם במספרים ומכאן נובע המושג מספר זנב. בחילות אוויר שונים ישנם שיטות מספור שונות ומגוונות הנובעות משיטת ארגון היחידות המפעילות את כלי הטיס, או שיטות הרישום הפנימיות של הצבא ונעות לרוב בין שתי ספרות לארבע ספרות. השימוש הראשון ברישום מטוסים היה מבוסס על אות קריאה ברשת רדיו, רישומים אלו הוקצו בוועידה בינלאומית שהתקיימה בלונדון באפריל 1913. למרות שההקצאות הראשוניות לא היו מיוחדות למטוסים אלא לכל משתמש ברדיו, בוועידה שהתקיימה בפריז בשנת 1919, הוקצו רישומים במיוחד לכלי טיס מבוססים על אותות הקריאה שנקבעו ב-1913. בשנת 1927 החליטה ועידת איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי שהתקיימה בוושינגטון להקצות תדרים שונים לתחנות נייחות, לרדיו ימי, לרדיו במטוסים, לחובבי רדיו ולשידורים ניסיוניים, הקצאות אלו הן הבסיס לרישום הקיים כיום. סעיף 20 של אמנת שיקגו לתעופה אזרחית שנחתמה ב-1944, מחייב את המדינות החתומות על האמנה, לרשום כל כלי טיס מעל למשקל מסוים ברשות התעופה הלאומית של אותה המדינה. הרישום שמקבל כלי הטיס, חייב להיות מוצג במקום בולט בגוף כלי הטיס. נספח 7 של האמנה, מתאר את ההגדרות, מיקום, וגודל הרישום. הרישום מורכב בקידומת שהוקצתה למדינה על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי וסיומת הרישום המורכבת מ-1 - 5 אותיות או מספרים שהוקצו לכלי הטיס. על פי רוב, ברישום על כלי טיס הקידומת והסיומת מופרדים על ידי מקף (לדוגמה, 4X-ABC). בתוכנית טיסה מושמט המקף (לדוגמה, 4XABC). במדינות המשתמשות בסיומת של ספרות כארצות הברית (N), קוריאה הדרומית (HL), ויפן (JA), הקידומת והסיומת מחוברים בלי מקף. דאונים הרשומים באוסטרליה משמיטים את הקידומת, כיוון שאינם מסוגלים לטוס במרחב האווירי של מדינה אחרת. מדיה וקבצים בנושא רישום כלי טיס בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא כלי טיס רשומים בישראל בוויקישיתוף Decree No. 155/2005 Coll. of the Ministry of Informatics of the Czech Republic, § 9 (3)h)
פולינה גלמן

פולינה ולדימירובנה גלמן (ברוסית: Полина Владимировна Гельман) ‏ (24 באוקטובר 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. האישה היהודייה היחידה שעוטרה בתואר "גיבור ברית המועצות". נולדה בברדיצ'ב לילנה וולדימיר גלמן. זמן קצר לאחר לידתה נרצח אביה בפוגרום שביצעו חיילי הרפובליקה העממית של אוקראינה ביהודי העיר והמשפחה ששרדה ברחה להומל. גלמן גדלה בהומל ולאחר סיום בית הספר התיכון התקבלה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת מוסקבה. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התנדבה לצבא האדום. באוקטובר 1941 התקבלה אל רגימנט מפציצי הלילה מס' 588 – יחידה שהורכבה מנשים בלבד, אשר כונתה בפי האויב ולאחר מכן בפי טייסות הרגימנט "מכשפות הלילה" (בגרמנית: Nacht Hexen) בשל המתקפות ה"מכושפות" (בפי האויב) וההרס שהיו מסבות לאויב. בשל קומתה הנמוכה לא יכלה להיות טייסת ועברה הכשרה לתפקיד נווטת בבית הספר לטיס בעיר אנגלס. החל ממאי 1942 ועד לסוף המלחמה לחמה כנווטת של מטוס קל מדגם פוליקרפוב Po-2. במהלך המלחמה ביצעה כ-860 גיחות קרביות להפצצת עמדות אויב, להצנחת הספקה ליחידות סובייטיות נצורות ולביצוע משימות סיור ותצפית. על תפקודה במהלך המלחמה הוענק לה ב-15 במאי 1946 תואר "גיבור ברית המועצות". בנוסף לכך, במהלך המלחמה עוטרה גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ו2 עיטורי הכוכב האדום. לאחר המלחמה היא המשיכה את שירותה בצבא הקבע, אם כי הועברה מחיל האוויר לחיל היבשה. למדה ב"מכון צבאי לשפות זרות" – מוסד אקדמי שמכשיר מתורגמנים לצורכי הצבא. באופן רשמי פרשה מהשירות הצבאי בשנת 1957 בדרגת רב-סרן. בשנת 1961 הייתה במשלחת הסובייטית שהגיעה לקובה לאחר הפלישה למפרץ החזירים. עד לשנת 1990 (אז פרשה לגמלאות) הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים במוסקבה. נפטרה ב-29 בנובמבר 2005 במוסקבה שברוסיה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא פולינה גלמן בוויקישיתוף - כתבה על פולינה גלמן באתר "היחידה" יובל מלחי, היהודייה הקטנה שהראתה להיטלר מאיפה משתין הדג, באתר "קטעים בהיסטוריה", 5 ביוני 2016 פולינה גלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)