laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Telefon, Telefon

"Telefon, Telefon" (בעברית: "טלפון טלפון") הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הגרמנייה מרגוט הילשר. השיר ייצג את גרמניה באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי ראלף מריה סיגל והולחן על ידי פרידריך מאייר. השיר הושר שביעי בסדר ההופעות, לפני צרפת ואחרי הולנד. בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון בלדת שאנסון צרפתי עם עיבוד גרמני. במרכז מילות השיר עומדת הילשר ששרה לטלפון הביתי שלה. היא מספרת לו כי היא שמחה לקבל "חדשות אהבה" באמצעות הטלפון שלה. במהלך השיר היא ענתה לטלפון בשפות גרמנית, אנגלית, צרפתית, איטלקית וספרדית. בעקבות ריבוי השפות, השיר נחשב לשיר הראשון שבוצע במספר שפות שונות על בימת האירוויזיון. ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי הילשר בתחרות האירוויזיון. השיר זכה במקום הרביעי עם שמונה נקודות (אחת מבלגיה ואיטליה, ושש מצרפת). The 1957 Eurovision Song Contest Eurovision 1957 Results: Voting & Points
La belle amour

"La belle amour" (בעברית: "האהבה היפה") הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הצרפתייה פול דז'רדן. הוא ייצג את צרפת באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי פרנסיס קרקו והולחן על ידי גיא לאפארג. השיר הושר שמיני בסדר ההופעות, לפני דנמרק ואחרי גרמניה. בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומדת דז'רדן ששרה על העיסוקים השונים שניתן לעשות עם בחיר ליבה. ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי דז'רדן בתחרות האירוויזיון. השיר זכה במקום השני עם 17 נקודות (אחת מהולנד, שתיים מבלגיה, דנמרק והממלכה המאוחדת, ארבע מלוקסמבורג ושש מגרמניה). The 1957 Eurovision Song Contest Eurovision 1957 Results: Voting & Points
עמותה קהילתית

עמותה קהילתית היא עמותה לא ממשלתית, שבה נמצאים משתתפים מקהילה מסוימת, כגון שכונה, כפר, בית משותף, קואופרטיב, או קבוצה של בעלי בתים או בעלי הנכס באזור גאוגרפי מסומן. ההשתתפות עשויה להיות או מרצון, או כדי לדרוש משכן ספציפי או כדי לדרוש השתתפות בקהילה רצונית. עמותות קהילתיות עשויות לשמש כמועדונים חברתיים, קבוצות לקידום קהילות, ארגוני שירות, קבוצת ספורט לנוער או קבוצות מעין ממשלתיות. אמון מקרקעי הקהילה גינה קהילתית חקלאות הנתמכת על ידי הקהילה ועד בית – התאחדות בעלי נכסים בקהילה עמותת שכונה – התאגדות מרצון של בעלי נכסים או תושבים בשכונה קהילה רצונית – עשויה לכלול התאגדות רשמית או ממשל משמר שכונתי מועדון חברתי התאגדות עובדים – התאגדות של עובדים בשוק העבודה לשכת בונים חופשיים Community Associations Network
דמוקרטיה אמיתית

דמוקרטיה אמיתית (בהולנדית: Echte Democratie; בפפיאמנטו: Democracia Real) היא מפלגה פוליטית בארובה. המפלגה הוקמה על ידי אנדין ביקר ב-20 באוגוסט 2004. בבחירות המוקדמות ב-23 בספטמבר 2005, המפלגה זכתה ב-3.98% מהקולות העממיים, אך לא הצליחה לזכות במנדט. בבחירות 2009 ב-25 בספטמבר 2009 זכתה המפלגה במושב יחיד. בבחירות 2013 הצליחה המפלגה לשמור על המושב היחיד. המפלגה לא השתתפה בבחירות 2017, אלא התמזגה עם מפלגת POR. אתר האינטרנט הרשמי של Real Democracy (באנגלית) "Aruba Overheid / Bestuur & organisatie / Vaststelling verkiezingsuitslag 2005". Government of Aruba. נבדק ב-30 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Margaret Wever. "Aruba's opposition party wins parliament elections". Taiwan News. Associated Press. נבדק ב-2009-09-29. "DP congratulates new Aruba govt". St. Maarten: The Daily Herald. אורכב מ-המקור ב-2 באוקטובר 2009. נבדק ב-2009-09-29. {{cite web}}: (עזרה) "Aruba Overheid / Bestuur & organisatie / Vaststelling verkiezingsuitslag 2013". Government of Aruba. נבדק ב-26 באפריל 2015. {{cite web}}: (עזרה)
גארי ויליאמס

גארי ויליאמס (באנגלית: Gary Williams; נולד ב-17 ביוני 1960 בוולברהמפטון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. ויליאמס נולד בוולברהמפטון שבאנגליה בשנת 1960 ומגיל 15 היה חלק מקבוצת הנוער של אסטון וילה. הוא הועלה לבוגרים ביוני 1978 ובעונה אחר כך ב-1978/79 המאמן רון סאונדרס נתן לו לערוך את הופעת הבכורה בליגה. היא הייתה בתיקו 1–1 נגד אברטון ושבועיים לאחר מכן שיחק לראשונה בעמדת המגן השמאלי במשחק נגד נוטינגהאם פורסט. למרות שעמדתו המועדפת של ויליאמס הייתה בצד ימין, השחקנים ג'ון גידמן וקני סוויין הועדפו שם. הוא הושאל לתקופה קצרה לוולסול מהליגה הרביעית לפני שחזר אל אסטון וילה בעונת 1980/81. באותה עונה זכה עימה באליפות עם 22 הופעות בליגה. בעונת 1981/82 נלחם על העמדה השמאלית עם קולין גיבסון ובתחילתה שימש כמגן ימני או בלם. למזלו, כל זה השתנה כאשר טוני ברטון נכנס לתפקיד המאמן לאחר שהחליף את סאונדרס ותחתו חזר לעמדתו המוכרת בפברואר 1982. ויליאמס היה שותף בזכייתה בגביע אירופה לאלופות עם ניצחון מפתיע בגמר 0–1 על באיירן מינכן. עם עזיבתו של קני סוויין הוא שב לשחק בצד ימין ובעונת 1982/83 אסטון וילה זכתה בתואר האחרון בעידן המצליח; הסופר קאפ האירופי בו ניצחו את ברצלונה. משם והלך הקבוצה הייתה במגמת ירידה וירדה לליגה השנייה בעונת 1987/88, ולאחר מכן עזב ויליאמס ללידס יונייטד שגם שיחקה שם. בהתחלה היה מבוקש מאוד בשל כישוריו ושיחק בתפקידים שונים על המגרש, גם מאילו שיכלו לסכן אותו פיזית. לאחר שכשל לכבוש ב-250 משחקי ליגה ויליאמס כבש שלושער נגד ברדפורד סיטי, וסט ברומיץ' ולסטר סיטי. עם זאת, תחת המאמן החדש הווארד וילקינסון נפל קורבן לפציעות ובשנתיים הבאות כבש רק שמונה שערים ב-31 הופעות ליגה ונותר לגמרי בחוץ במשך עונת העלייה 1989/90. כבר בינואר 1990 הפנה למועדון עורף ועבר בהעברה חופשית למתחרה מהליגה השנייה ווטפורד. הוא שהה שם שנה וחצי וערך 42 הופעות ליגה לפני שעבר לברדפורד סיטי מהליגה השלישית. ויליאמס פרש בה מכדורגל בסוף עונת 1993/94 וכבש חמישה שערים ב-85 משחקי ליגה, כששני השערים האחרונים הגיעו מפנדל. אסטון וילה אליפות אנגליה: 1980/81 מגן הקהילה: 1981 גביע אירופה לאלופות: 1981/1982 הסופר קאפ האירופי: 1982 מדיה וקבצים בנושא גארי ויליאמס בוויקישיתוף גארי ויליאמס, באתר Transfermarkt גארי ויליאמס, באתר WorldFootball.net גארי ויליאמס, באתר FootballDatabase.eu
אהרון וייס

אהרון (לונק) וייס (נולד ב-28 בדצמבר 1928) הוא היסטוריון וחוקר שואה ישראלי, ניצול השואה; העורך הראשי לשעבר של כתב העת "יד ושם: קובץ מחקרים". אהרון וייס נולד בשנת 1928 בבוריסלב שבפולין (כיום אוקראינה) להורים גניה ומאיר, בעלי חנות מכולת בעיר. אח בכור למילה ולשבח וייס. במהלך מלחמת העולם השנייה, ביוני 1941, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה בתחילת מבצע ברברוסה את בוריסלב, החלו מעשי התעללות ופוגרום ביהודים ברחבי העיר במהלך שואת יהודי אוקראינה. בני משפחתו מצאו מסתור בבית שכנתם האוקראינית יוליה לסוטובה (שצ'פניוק), ובמהלך האקציות הסתתרו בקיר כפול במחסן שבחצר ביתם; מאוחר יותר עברו למחבוא שהוקם במרתף מתחת לרצפה של גן ילדים שהיה סמוך לביתם, בעזרת שכנה אחרת, פולניה, מריה פוטז'נה, שם שהו עד לשחרור העיר באוגוסט 1944 על ידי הצבא האדום. שתי השכנות, שסירבו להסגיר את המשפחה ודאגו לצרכיהם תוך סיכון חייהן, קיבלו כעבור שנים הכרה כחסידות אומות עולם. לאחר השואה, עלה וייס לארץ ישראל על אוניית מעפילים, "שבתאי לוז'ינסקי", אולם לאחר שזו נתפסה נשלח למחנות המעצר בקפריסין, עד לעלייתו לישראל במאי 1948. הוא גויס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בחטיבת הראל. וייס למד היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור ב-1972. עבד ביד ושם, והיה העורך הראשי של קובץ המחקרים של יד ושם בין השנים 1984-1996. נמנה בין המחברים והעורכים של סדרת אנציקלופדיית פנקס הקהילות, וכן של האנציקלופדיה של השואה בהוצאת יד ושם. היה חבר במועצת יד ושם ובוועדה המדעית בארגון. תרם רבות לחקר היודנראט (מועצות יהודים שקמו בקהילותיהם בפקודת הגרמנים בשטחי הכיבוש באירופה), חקר וביסס את הטיפולוגיה של דפוסי ההתנהגות של היודנראטים בשטח פולין הכבושה, לפי ארבעה דפוסי התנהגות - החל מהסתייגות מוחלטת לשיתוף פעולה עם הגרמנים ועד ציות מלא. ממצאי מחקרו, בניגוד לדעה רווחת אודות היודנראטים, הם בין היתר שרובם (לפחות שלושה רבעים) לא הסגירו יהודים לנאצים. בשנת 1993 החל וייס לעבוד בארגון הג'וינט כמתאם פיתוח קהילתי לחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות במדינות חבר העמים, תפקיד שכלל נסיעות תכופות למזרח אירופה ו"החייאת" הקהילות היהודיות שנשארו. מילא תפקיד זה עד לפרישתו בשנת 2019. אחיו, שבח וייס, היה יושב ראש הכנסת ושגריר ישראל בפולין. יפעת וייס, בתו של שבח וייס, היא אחייניתו. אהרון וייס נשוי לפנינה לבית כהן ולהם שלושה ילדים. מתגורר בירושלים. ספרים ומאמרים מאת אהרון וייס, בסיפרייה הלאומית בין קירות הבית - סיפורו של אהרון וייס, בערוץ היוטיוב של יד ושם מאמריו אודות ההנהגה היהודית בשואה, מתוך כתב העת ילקוט מורשת בין קירות הבית - סיפורו של אהרון וייס, מתוך סדרת סרטי עדות של יד ושם שבח וייס - אודות, באתר יד ושם משפחות בוריסלב - וייס, באתר ארגון יוצאי דרוהוביץ', בוריסלב והסביבה אהרון וייס - ספרים, באתר סימניה יד ושם, גיליון 91, חורף תש״ף 2020, עמ' 18. (ציטוט של דוד זילברקלנג: "ביוני 1996, כאשר נכנסתי לתפקיד עורך כתב העת ... החלפתי את ד"ר אהרן וייס בתפקיד עורך ראשי של יד ושם - קובץ מחקרים"). הערך "יודנרט" באנציקלופדיה של השואה, נכתב על ידי אהרון וייס, 1990. (מופיע באתר תולדוט בשיתוף מט"ח) Jewish Leadership in Extremis, שפרינגר ספרים גילי חסקין, הרהורים ליום השואה - מיהו גיבור?, 21 באפריל 2020 אהרון וייס, המחלוקת בהיסטוריוגרפיה על דמותם של היודנראטים ותפקידיהם, י' גוטמן וג' גרייף (עורכים), השואה בהיסטוריוגרפיה, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 569-555 קבלת שבת - פרופ שבח וייס, באתר צוותא שבח וייס, באתר הכנסת
מנהיגות שירותית

מנהיגות שירותית היא דפוס מנהיגות שבו מטרתו המרכזית של המנהיג היא לשרת את העובדים תחתיו. זאת בניגוד למנהיגות קלאסית שבה המיקוד הראשי של המנהיג היא השגשוג של הארגון עצמו. מנהיג שירותי יחלוק את הכח שלו, ישים את הצרכים של עובדיו ראשונים, ויעזור להם לגדול ולהתפתח כמה שיותר. המונח מנהיגות שירותית הומצא על ידי רוברט ק. גרינליף, במאמר שפרסם בשנת 1970, "המנהיג כמשרת". מרכז גרינליף למנהיגות שירותית The Servant as Leader
אלברט פלם

אלברט פלם (בגרמנית: Albert Flamm‏; 9 באפריל 1823 – 28 במרץ 1906) היה צייר גרמני מבית הספר דיסלדורף. בין השנים 1836–1838 פלם למד בנייה (אדריכלות) באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ובאנטוורפן. בשנת 1841 הוא פנה לציור והפך לתלמידו של אנדראס אכנבאך בדיסלדורף, עם אחיו אוסוולד הוא ערך מספר טיולי לימוד, בתחילה לריין, אהר ומוזל, הראשון בשנת 1845, ומשנת 1850 עד 1853, טיול ארוך יותר לאיטליה, שם היו יחד עם ארנולד בוקלין, והתגוררו ברומא ומשם עברו לביצות פונטין ולדרום חצי האי האיטלקי, בעיקר לנאפולי. בזמנים מאוחרים יותר נסעו לאיטליה. אוסוולד אכנבאך ואלברט פלם והפכו לפיכך ל"ציירים איטלקים". בשנת 1848 היה פלם ממייסדי עמותת האמנים מלקסטן. בשנת 1861, לודביג מונטה, הנורווגי ואלפרד קורנליוס האוולנד האמריקני הפכו לסטודנטים פרטיים של פלם, לימים גם השוודית יאנה באק ומארצות הברית הצטרף גם ויליאם קית. בשנת 1870 החל פלם לייצג את המורה אוסוולד אכנבאך באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. אחד מתלמידיו שם היה גרגור פון בוכמן. בשנת 1898 קיבלו אלברט פלם, אוטו ארדמן את הדרגה הרביעית של מסדר הנשר האדום לרגל חגיגות 50 שנה למוסד לציור. ב-19 באוקטובר 1860 התחתן פלם עם אנה ארנץ, בתו של המו"ל היינריך ארנץ (Arnz & Comp.). היא הייתה אחותם של הצייר אלברט ארנץ ויולי ארנץ (1827-1896), שהתחתנה עם הצייר אוסוולד אכנבאך. פלם ואכנבך נעשו גיסים. לפלם הייתה אחות שרלוט (1820–1895), שעבדה כציירת טבע דומם, ובן קרל, שהיה צייר פורטרטים. בן נוסף, אוסוולד פלם, למד הנדסת ספינות בשרלוטנבורג והפך לחוקר ומעצב מוביל בבניית ספינות וצוללות באימפריה הגרמנית. פלם צייר בעיקר נופים איטלקיים, שזכו להכרה כמביעים אמת טבעית, צביעה זוהרת וטיפול וירטואוזי. באיטליה העדיף את הנופים הסמוכים לרומא ונאפולי, אותם הראה באור שמש חם ובהיר ועם פרטים צבועים היטב, לעיתים קרובות סצנות מחיי האוכלוסייה הכפרית, אשר ענו על הביקוש של התיירים באיטליה. לעיתים קרובות הוא בחר במיקום תצפית מוגבה כדי שיוכל ליצור זוויות רחבות ופנורמיות. משנות ה-1860 ואילך, פלם היה אחד מגדולי בית הספר בציור הנוף של דיסלדורף, לצד אוסוולד אטנבאך ויוגן דוקר. ארנולד פורסטמן היה בין תלמידיו. מפרץ נאפולי ערב על הריין ליד קובלנץ איכרים איטלקיים נוף כפרי נוף קמפניה מדיה וקבצים בנושא אלברט פלם בוויקישיתוף Adelsbilder von der Antike bis zur Gegenwart, Oldenbourg Wissenschaftsverlag, 2013-12-31, עמ' 116–128, ISBN 978-3-486-71794-5 Bettina Baumgärtel: Chronik der Düsseldorfer Malerschule 1815–2011. In: Bettina Baumgärtel (Hrsg.): Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1819-1918. Band 1, Michael Imhof Verlag, Petersberg 2011, ISBN 978-3-86568-702-9, S. 361 Rudolf Vierhaus (Hrsg.): Deutsche Biographische Enzyklopädie. 2. Ausgabe, K. G. Saur Verlag, München 2006, ISBN 978-3-598-25030-9, S. 370 (eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche, abgerufen am 28. Juni 2017).
אוון ג'וינר

אוון פטריק ג'וינר (באנגלית: Owen Patrick Joyner; נולד ב-19 ביולי 2000) הוא שחקן אמריקאי. מוכר מתפקידו בתור כריסטיאן "קריספו" פאוורס בסדרה "100 דברים להספיק לפני התיכון" (2014–2016), בתור ארק בסדרה "בית ספר לאבירים" (2018–2019); שניהם של ניקלודיאון ובשל תפקידו בתור אלכס מרסר בקומדיה המוזיקלית של נטפליקס; "ג'ולי והפנטומים" (2020). ג'וינר נולד ב-19 ביולי 2000 בעיר נורמן, 35 ק"מ מדרום לאוקלהומה סיטי, בנם של מייק ג'וינר ודינה ג'וינר (בלום-ג'וינר לשעבר, כיום ג'וינר-גנץ) וגדל עם שלושת אחיו האנה, היידן ולוקה. אימו דינה הגיעה מהמבורג, גרמניה שם סיימה את לימודיה בבית הספר המסחרי הממלכתי ובית הספר לעסקים בוונדנשטראסה לפני שהיגרה לארצות הברית. לאחר שסיימה תואר שני באוניברסיטת אוקלהומה, למדה בבית ספר לאחיות במכללה הקהילתית של אוקלהומה סיטי ואז עבדה בחברת פלורן טכנולוגיות בע"מ באוקלהומה סיטי. בנוסף לאנגלית, אוון דובר גרמנית. הוא החל לשחק לאחר שצפה בהופעת חבר בתיאטרון, שם זכה לתשומת ליבו של במאי תיאטרון שהזמין אותו לאודישן להפקתו הבאה. לאחר שהתקבל לתפקיד האמור, אף על פי שלא רצה להופיע בעצמו, החל לשחק במחזות ומחזות זמר שונים. הוא שיחק את התפקיד של נייט ג'ונאס במחזמר "מחנה רוק" ואת "טום מארלו" במחזמר "חדשות טובות". היה לו הופעות אחדות כזמר ורקדן במופע חג המולד שאורגן על ידי התזמורת הסימפונית הפילהרמונית של אוקלהומה סיטי, כשיחק את איש הפח בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ". ג'וינר השתתף בפרסומת עבור מחלקת התיירות והנופש של אוקלהומה. לאחר שמצא סוכן, הוא הגיע ללוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק, ותוך זמן קצר לוהק לקומדיית המצבים של ניקלודיאון, "100 דברים להספיק לפני התיכון". בנוסף לעבודתו בסדרה, שיחק גם בסרט הקולנוע "The Veil" של ברנט ראיין גרין, לצד ויליאם לוי, סרינדה סוואן וויליאם מוזלי. בשנת 2018 שיחק בסדרה "בית ספר לאבירים" לצד דניאלה פרקינס ולילימאר הרננדז. בשנת 2020 שיחק בסדרה "ג'ולי והפנטומים". אוון ג'וינר, ברשת החברתית פייסבוק אוון ג'וינר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוון ג'וינר, ברשת החברתית אינסטגרם אוון ג'וינר, ברשת החברתית טיקטוק אוון ג'וינר, סרטונים בערוץ היוטיוב אוון ג'וינר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Luka Joyner (אורכב 20.11.2015 בארכיון Wayback Machine) auf der offiziellen Webpräsenz der Oklahoma Sooners (englisch), abgerufen am 11. November 2015 Joyner, Gantz (englisch), abgerufen am 11. November 2015 Norman teenager Owen Joyner stars as Crispo on '100 Things to Do Before High School' (englisch), abgerufen am 11. November 2015
מקס פליישר (צייר)

ריצ'רד פול מקס פליישר (בגרמנית: Richard Paul Max Fleischer ‏; 4 ביולי 1861 – 3 באפריל 1930) היה צייר ובריולוג (אנ') גרמני. כבוטנאי, הוא זכור בזכות עבודתו עם טחבים. הוא לקח שיעורי אמנות בורוצלב, והוסמך כמורה לאמנות בשנת 1881. הוא המשיך את לימודיו במינכן ובפריז, שם גבר העניין שלו במדעי הטבע. לאחר מכן עבר לציריך בשנת 1892 על מנת ללמוד גאולוגיה. לאחר מספר שנים הוזמן על ידי הבוטנאי מלכיאור טרוב לג'אווה כמאייר. בג'אווה, יחד עם תפקידיו האמנותיים, הוא אסף דגימות בוטניות אזוריות וערך חקירות על טחבי האי. במהלך שהותו בהודו המזרחית של הולנד, הוא למד גם את הטכניקה ליצירת הדפסי בטיק מצבעי ירקות. לאחר מספר שנים בג'אווה הוא נסע לגינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אמריקה, לפני שחזר לגרמניה בשנת 1903. בין השנים 1908–1913, הוא חזר לביקור בדרום מזרח אסיה הימית, שם אסף בעיקר טחבים אך גם סחלבים ופטריות. בשנת 1914 החל לעבוד במוזיאון הבוטני בברלין ושלוש שנים לאחר מכן מונה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת ברלין. בשנת 1925 נסע לאיים הקנריים במטרה לצייר ולחקור את טחבי האזורים. בשנה שלאחר מכן עבר להתגורר בהאג, ובשנת 1927 חזר לקנריים עם אשתו השנייה, פ.ג. הייגטון. לאחר מותו בשנת 1930, אוספיו הפרטיים וספרייתו נרכשו על ידי חנות עתיקות בלייפציג. רקדניות בג'אווה במחצבות קררה סטודנטית לומדת וולקן בג'אווה גנים בוטנים מדיה וקבצים בנושא מקס פליישר בוויקישיתוף Fleischer, Richard Paul Max (1861-1930) on JSTOR, plants.jstor.org Fleischer, Max - Flora Malesiana Wiki, floramalesiana.biowikifarm.net ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקס פליישר (צייר)".
חברת משאיות ואוטובוסים

חברת משאיות ואוטובוסים (בערבית: شاحنات وشركة الحافلات; באנגלית: libya trucks and buses co; קיצור: TBCo או T&BC) הוא מיזם משותף תעשייתי בין מדינת לוב ו-יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי רכב צבאיים איווקו חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט. המיזם המשותף "Joint venture" (אנ') הוקם באמצעות "המזכירות הלובית לתעשייה ומשאבים מינרליים" (the Libyan Secretariat of Industry and Mineral Resources) בשנת 1976 בעיר "Tajura" (אנ') בלוב. בעיר "Tajura" הוקם מטה החברה ובעיר הבירה טריפולי הוקם מפעל רכב נוסף. החברה החלה את דרכה כמרכז סיוע ותחזוקה פשוט, והתפתחה במהירות למפעל הרכבה ואז לייצור כדי לענות על הביקוש החזק בשוק המקומי לרכבים ממגוון איווקו. חברת "Etat Libyen" מחזיקה ב-75% מהמניות ו"איווקו" ב-25% מהמניות. בשנת 2011 לאחר נפילתו של מועמר קדאפי ומצב מלחמת האזרחים בלוב החברה השעתה באופן זמני את פעילותה על ידי ממשלת המעבר. הפעילות חודשה במרץ 2012. "Iveco 145.17" "Iveco 190 Turbo" "T&BC City Bus 160" "T&BC Inter City Bus 160" "T&BC Midi Bus 59/12" "T&BC Mini Bus 40/12" "T&BC Pick Up 52-12" "T&BC Range Pick Up 35-12" איווקו דיילי איווקו יורוקרגו איווקו סטרליס איווקו טרקר אתר האינטרנט הרשמי של חברת משאיות ואוטובוסים מדיה וקבצים בנושא חברת משאיות ואוטובוסים בוויקישיתוף חברת משאיות ואוטובוסים linkedin.com/company/libya-trucks-and-buses-co חברת משאיות ואוטובוסים האתר הרשמי web.archive.org/web/20101007124645 חברת משאיות ואוטובוסים פייסבוק
פדור פלינצר

פדור אלכסיס פלינצר (בגרמנית: Fedor Alexis Flinzer;‏ 4 בפברואר 1832 – 14 ביוני 1911) היה צייר, סופר, מחנך ואחד מגדולי המאיירים הגרמנים. מאז 1849 ביקר פלינצר באקדמיה לאמנויות של דרזדן. מוריו היו אדריאן לודוויג ריכטר ויוליוס שנור פון קרולספלד. משנת 1859 מילא תפקיד כמורה לאמנות בקמניץ, שם היה גם ממייסדי הקונסטהוטה (אגודת האמנות) וחבר בלשכת הבונים החופשיים. בשנת 1862 התחתן פלינצר עם מארי וולפרם, אחייניתו של המלחין ריצ'רד וגנר. ב-1876, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד כמפקח עירוני לחינוך לאמנות ולאחר תחילת עבודתו כמורה לאמנות בלייפציג, סיכם פלינצר את הידע המעשי המצטבר שלו בספר לימוד. ספרו התפרסם גם במדינות אירופאיות אחרות ובאמריקה. בגלל ספר הלימוד שלו נחשב פלינצר כמבשר של מה שמכונה "תנועת החינוך לאמנות", חלק מתנועת החינוך הפרוגרסיבי. פלינצר הצטרף לדיונים עם הנציגים המובילים של תנועה זו. כתוצאה מהתנועה לחינוך לאמנות דעכה השפעתו. שורשו באומנות ברומנטיקה, ואחר כך יצר עבודות עם עקבות ברורים של היסטוריציזם ועם רמזים לארט נובו. ההעדפה האמנותית שלו הייתה לעולם החי, התשוקה שלו הייתה חתולים. זו הייתה הסיבה לכינוייו כ"רפאל הסקסוני של החתולים". המאפיין את האמנות של פלינצר הוא התיאור האנושי והסאטירי של בעלי חיים, בין השאר בנוסח וילהלם פון קולבך וגרנדוויל. בשנותיו הראשונות של פלינצר הוא יצר ציורי שמן וציורי קיר בבית הספר לאריגה בקמניץ. דוגמאות ליצירות האמנות המסחריות שלו הן החתול, מותג מפורסם בעולם עבור מפעל של הופמן בבאד זלצופלן, ועיצובים לצעצועים של דרזדנר וורקסטטן. מלבד זאת, פלינצר עבד עבור קהל מבוגר, כמו במגזינים משפחתיים. מעבר לכך הוא יצר איורים לפרסומי ילדים, נוער וספרי תמונות. עבודתו העיקרית של פלינצר היא ספר התמונות קוניג נובל (1886), המשכו של הספר על ריינאקה השועל המפורסם שפורסם בשיתוף עם הסופר הגרמני יוליוס לוהמאייר (1834–1903). סופרים אחרים, עימם עבד פלינצר, הם פרידה שנץ (1859–1944), ויקטור בלוטגן (1844–1920), גאורג כריסטיאן דיפנבאך, יוהנס טרויאן (1837–1915), אדווין בורמן (1851–1912) וגיאורג בוטיכר (1849– 1918). לבסוף, יש להזכיר את תרומתו של פלינצר למגזין הנוער המשפיע "דויטשה יוגנד". שם הוא אייר את המהדורה הראשונה של סיפורה של תיאודור סטורם לנה ויז עבור כתב העת הזה. יתר על כן, פלינצר תרם לפרסום בריטי ידוע לצעירים בשם מגזין הדודה ג'ודי. פלינצר היה חבר בעמותת האמנים של לייפציג. בין תלמידיו היו המעצב הגרפי האנס דומיזלאף (1892–1971), צייר הנוף ארתור פודל (1857–1929), הפסל אלברכט לייסטנר (1887–1950) וכן האמן וסוכן קג"ב גרד קאדן (1891–1990). קברו של פלינצר נמצא בבית העלמין החדש של סנט ג'ון בלייפציג. בשנת 1914 הוסיף הפסל יוהנס הרטמן (1869–1952) את מצבתו של פדור פלינצר לקבר זה. כריכת הספר רינקה השועל, 1881 איור מהספר ריינקה השועל החיים בגן מלך החיות לוגו מפעל בדים מדיה וקבצים בנושא פדור פלינצר בוויקישיתוף Freimauerer in Chemnitz - Homepage, freundeskreis-schlossbergmuseum.de United States Office of Education, Isaac Edwards Clarke, Art and Industry: (1892) Industrial and manual training in the public schools, U.S. Government Printing Office, 1892. (באנגלית) Deutsche Fotothek, www.deutschefotothek.de Kunstchronik: Wochenschrift für Kunst und Kunstgewerbe (N.F. 27.1916), digi.ub.uni-heidelberg.de (בגרמנית)
הצבעים הלאומיים של ארצות הברית

הצבעים הלאומיים של ארצות הברית (באנגלית: The National Colors of The United States) הם אדום, כחול ולבן, כפי שהם מופיעים בדגל ארצות הברית, ונחשבים לסמל חשוב בתרבות האמריקאית. הגדרתם המדויקת של הצבעים הלאומיים של ארצות הברית (כצבעי הדגל) הם להלן: מקור הצבעים הלאומיים של ארצות הברית הוא מבטסי רוס ומדגל שלוש עשרה המושבות הראשונות של ארצות הברית. המסורת מציינת כי ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית, הכריז כי: אנו לוקחים את הכוכבים מהרקיע, את האדום מארץ האם (בריטניה), מפרידים אותו בפסים לבנים, ובכך מציגים כי נפרדנו ממנה, והפסים הלבנים יציגו לדורות הבאים את החירות — ג'ורג' וושינגטון הצבעים הלאומיים של ארצות הברית מופיעים, כאמור, בדגל ארצות הברית, אך גם בדגלי מדינות ארצות הברית אוהיו, איווה, ארקנסו, ג'ורג'יה, הוואי, ויומינג, טנסי, טקסס, מיזורי וקרוליינה הצפונית. כמו כן, הם מופיעים בדגלי השטחים הפדרליים פוארטו ריקו וסמואה האמריקנית. הם גם מופיעים בדגל קונפדרציית המדינות של אמריקה. בנוסף, הם מופיעים (בנפרד) בסמלי שתי המפלגות הגדולות ביותר בארצות הברית: המפלגה הרפובליקנית (מזוהה עם האדום) והמפלגה הדמוקרטית (מזוהה עם הכחול). הצבעים הלאומיים של ארצות הברית מופיעים בהרבה מאוד מקומות בספורט האמריקאי: בסמל ומדי נבחרת הכדורגל, נבחרת כדורגל הנשים, נבחרת הכדורסל, נבחרת ההוקי קרח וכו'. הם גם מופיעים סמלי הליגות הגדולות בארצות הברית: NBA, NFL, MLB ו-MLS. הם מופיעים גם בקבוצות מערים בעלות הקשר לאומי חשוב: פילדלפיה 76', פילדלפיה פיליז, וושינגטון ויזארדס, וושינגטון קפיטלס, וושינגטון נשיונאלס, ניו אינגלנד פטריוטס וניו אינגלנד רבולושן. הצבעים הלאומיים של ארצות הברית מופיעים בסמלים רבים של חברות אמריקאיות שרוצות להדגיש את שייכותן לארצות הברית, למשל: פפסי, אמריקן איירליינס ונאס"א. הגוון המקביל בקוד הפנטון לצבעי דגל התהילה הישנה מתואר בעובדות על דגל ארצות הברית באתר שגרירות ארצות הברית שבלונדון. (באנגלית) ערכי ה-RGB לקוחים מתוך "Pantone Color Finder" ב-Pantone.com. (באנגלית) דגל ארצות הברית באתר ממשלת ארצות הברית
תחנת הכוח של הקפיטול

תחנת הכוח של הקפיטול (באנגלית: Capitol Power Plant) היא תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים המספקת קיטור ומים צוננים לבניין הקפיטול האמריקאי, משכנו של בית המשפט העליון האמריקאי, ספריית הקונגרס ול-19 מבנים נוספים בקומפלקס הקפיטול של ארצות הברית. זוהי תחנת הכוח היחידה ששורפת פחם במחוז קולומביה, אך חרף היותה כזו היא במרבית המקרים משתמשת בגז טבעי. תחנת הכוח משרתת את הקפיטול עוד מאז 1910 והיא נמצאת תחת ניהולו של אדריכל הקפיטול. על אף שמטרתה המקורית של תחנת הכוח היה לספק למתחם הקפיטול חשמל מאז 1952 תחנת הכוח לא מייצרת ומספקת חשמל. על פי מחלקת האנרגיה של ארצות הברית המתקן פלט 118,861 טונות של פחמן דו-חמצני ב-2007, ב-2009 עברה התחנה להשתמש בגז טבעי אך לעיתים היה צורך בפחם לצורך גיבוי לקיבולת של התחנה. תחנת הכוח החלה את פעילותה ב-28 באפריל 1904 והייתה מיועדת לשמש כ-2 בנייני משרדים חדשים שיוקמו באזור, לימים 2 הבניינים יקבלו את השמות "בניין המשרדים של הסנאט ראסל" ו"בניין המשרדים של בית הנבחרים קנון", שני הבניינים דרשו את הגדלת מכסה האנרגיה שצרך קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית, אם לא די בכך גם ספריית הקונגרס והקפיטול עצמו היו צריכים לקבל אספקת חשמל מהתחנה החדשה. ב-2000 חסמו כ-2 סנאטורים, הרפובליקני מטעם קנטקי, מיץ' מקונל והדמוקרטי מטעם וירג'יניה המערבית, רוברט בירד הצעות לעשות שימוש בדלק נקי יותר בתחנת הכוח של הקפיטול, לאור היותם נציגים של מדינות שידועות בכריית הפחם האינסטינסבית במכרות המדינה הם השתמשו בהשפעתם בסנאט כדי לחסום הצעות כאלו או אחרות שרצו להחליף את השימוש בפחם בתחנת הכוח. במאי 2007 פורסם ב-CNN כי לשתי חברות International Resources Inc ו-Kanawha Eagle יש חוזה הספקה, במסגרתו הן יספקו כ-40,000 טון של פחם למפעל עד 2009, לצד פרסום זה נאמר כי החברות תרמו לקמפיינים של מקונל ובירד בעת ריצתם לסנאט בבחירות 2006 סכומים שהוערכו בכ-26,000 דולרים. חודש לאחר הפרסום והסערה הציבורית שבאה לאחר מכן הכריזה יושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי על יוזמה במסגרתה הקפיטול יפעל לקזז את פליטת הפחם באזור הקפיטול, אך לאור קיומה ופעילותה של התחנה יהיה קשה להשיג מטרה זו. בפברואר 2009 שלחו פלוסי ומנהיג הרוב בסנאט, הארי ריד מכתב לאדריכל הקפיטול. במכתב ביקשו השניים מהאדריכל ליצור תוכנית שבסיומה תעבור תחנת הכוח להשתמש בגז טבעי בלבד עד סוף 2009. בתגובה למכתב של פלוסי וריד, השיב אדריכל הקפיטול במאי של אותה שנה כי המפעל עבר חלקית להשתמש בגז טבעי והוא מוכן לעבור לשימוש בלעדי בדלק זה, תוך שימוש בפחם רק כמקור אנרגיה שיגבה את הגז הטבעי, עד 2011 ירד השימוש בפחם בתחנה לכ-5% בלבד. מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח של הקפיטול בוויקישיתוף "Cogeneration Addition at the Capitol Power Plant". Architect of the Capitol. נבדק ב-6 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) Layton, Lyndsey (21 באפריל 2007). "Reliance on Coal Sullies 'Green the Capitol' Effort". The Washington Post. נבדק ב-4 בפברואר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "Capitol Power Plant". Explore Capitol Hill. Architect of the Capitol. נבדק ב-4 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Capitol power plant dims clean energy hopes." Associated Press. "Effort to 'green' U.S. Capitol complicated by coal". CNN. "Effort to 'green' U.S. Capitol complicated by coal". CNN. "Speaker Blog". "Congress to Stop Using Coal in Power Plant". nbcnews. 5 באפריל 2009. נבדק ב-6 ביוני 2014. {{cite news}}: (עזרה)