laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחום בוך

נחום ("נַחצֶ'ה") דוד נורברט בּוּך (23 בנובמבר 1932 – 7 בנובמבר 2022) היה שחיין ומאמן שחייה ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל. הוא היה לשחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחקים האולימפיים. אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד, שימש מאמן לאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8. נחום בוך התאמן בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד. בתחרות פתיחת העונה בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" שברמת גן באוגוסט 1948 זכה בוך במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות. בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה בוך במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, ישעיהו אלבאום וארנון טורין בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. נוסף על כך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.1 דקות, שני מבין השחיינים הישראלים. טורין סיים ראשון מבין השחיינים הישראלים ורביעי כללי בתוצאה של 1:06.0 דקות. באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים בוך במקום ה-59 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.6 דקות. בתחרות שחייה פנימית של קבוצת ברית מכבים עתיד שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בוך שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.7 דקות, שיפור לשיאו של שלמה תנשמת ממכבי חיפה שעמד על 1:03 דקות והושג 16 שנים קודם לכן בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון. באוקטובר 1958 יצא בוך ללימודים בבית הספר הגבוה לספורט בקלן שבגרמניה ולמכון הספורט שליד אוניברסיטת ייל שבניו הייבן, ארצות הברית למשך 20 חודשים. לאחר מכן, אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד. הוא שימש כמאמן הלאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בשנת 1969. בין השחיינים הבולטים שאימן, נמנים השחיינים האולימפיים שושנה ריבנר, עמירם טראובר ואמנון קראוס, וכן אלופי ישראל דורית זלץ, חנה מרון, גבריאל נסט, דוד ויסמן, דני קרפן ועוד. בשנות פעילותו כשחיין ואף לאחר מכן, בשנות ה-60 עת עסק באימון, היה בוך גם שחקן כדורמים ואף השתתף במדי נבחרת ישראל בכדורמים במכביה החמישית ב-1957. בנובמבר 1974 עזב בוך את ישראל ועבר למלבורן, אוסטרליה, בה התגורר עד למותו ב-7 בנובמבר 2022. נחום בוך, באתר olympedia.org נחום בוך, באתר Swimrankings צבי כתבי, הישגי השחיה הישראלית בשנת 1952, דבר, 31 באוקטובר 1952 Nachum Buch Maccabi Australia Scholarship תחרות שחיה לזכר שחייני מכבי שנפלו במלחמת העצמאות, ספטמבר 1949, באתר סינמטק ירושלים Nachum's 80th Birthday video - part 4, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 28:33) הדר יעקבי, ‏בגיל 90: שחיין העבר נחום בוך הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2022 דבר הספורט - תחרות שחייה גדולה ב"גלי גיל", דבר, 22 באוגוסט 1948 דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950 תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950 10 שיאים ישראליים חדשים, דבר, 12 בספטמבר 1954 ברוך שינברג, בוב קיפוט: שחייני ישראל אינם זקוקים למאמן זר לקראת ההכנות לאולימפיאדה, דבר, 29 במאי 1960 האתר של מיכה קניץ על הכדורמים בישראל
מרכז העסקים הראשי של סידני

מרכז העסקים הראשי של סידני (תעתיק מדויק: סידני CBD, ראשי תיבות של Central Business District; שמות נוספים: סידני, הסיטי, ה-CBD) הוא פרוור המהווה את מרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור משתרע ממפרץ ג'קסון בצפון ועד תחנת הרכבת סנטרל בדרום; במזרח הוא תחום על ידי הגנים הבוטניים של סידני והדומיין, דרך הייד פארק ועד דרלינג הרבור במערב. הוא מרכז העסקים הגדול ביותר וההומה ביותר באוסטרליה. סידני CBD כולל את מרבית גורדי השחקים בסידני, ומאופיין בקו רקיע עירוני גבוה יחסית לשאר פרוורי סידני. ב-CBD מספר פארקים וגנים: הייד פארק, גן ויניארד, הדומיין והגנים הבוטניים של סידני. הרחוב הראשי החותך את ה-CBD הוא רחוב ג'ורג', הנמתח מצפון לדרום. הוא מהווה שדרה מרכזית ברשת שתי וערב של רחובות. הרחובות הגדולים המקבילים אליו הם רחוב פיט ממזרח ורחוב יורק וקנט ממערב. רחובות ראשיים חוצים כוללים את רחוב ליברפול, קינג, ויליאם ומרגרט. גבולות הצפוני הוא סירקולר קווי (המפרץ המעגלי), וגבולו הדרומי מעט דרומה מרחוב ליברפול. בפרוור שבע תחנות רכבת: ויניארד, טאון הול, מרטין פלייס, מוזאום, סיינט ג'יימס, סנטרל, סירקולר קי, כמו גם מספר תחנות מונורייל ורכבת קלה. בין הבניינים המפורסמים בפרוור מגדל סידני בגובה 309 מטר, הבניין הגבוה ביותר בעיר. בניינים גבוהים אחרים כוללים את מגדל המושל פיליפ, מרכז MLC ומגדל וורלד ברחוב ליברפול. ה-CBD כולל בנייני משרדים של מרבית הבנקים הגדולים באוסטרליה, כמו גם חברות ביטוח גדולות. מרכז העסקים הראשי של סידני מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) באופן רשמי, אם כי חלק מהשלטון המקומי בפרוור כפוף ישירות לממשלת ניו סאות' ויילס, כגון רשות פיתוח חוף נמל סידני, שמפעילה מיזמים לשימור ופיתוח נמל סידני וקו החוף של המפרץ בין הרוקס לבין דרלינג הרבור. מרכז העסקים הראשי של סידני כולל מוסדות תרבות אוסטרלים רבים, כגון המוזיאון האוסטרלי, מוזיאון סידני, הספרייה הלאומית של ניו סאות' ויילס, תיאטרון רויאל, אולם הקונצרטים סיטי רסיטל ועוד. בין הבניינים המפורסמים ניתן למנות את בית האופרה של סידני, המוזיאון לאמנות מודרנית וגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס. מדי ינואר מתקיים סידני פסטיבל, כמה שבועות של אירועי תרבות שמרכזם ב-CBD. מדי יוני מתקיים בפרוור פסטיבל קולנוע, סידני פילם פסטיבל. מרכז העסקים הראשי של סידני באתר "Dictionary of Sydney" (באנגלית) מרכז העסקים הראשי של סידני(הקישור אינו פעיל) באתר "Sydney Suburbs" (באנגלית)
שליו אמריקאי מצויץ

שליו אמריקאי מצויץ (שם מדעי: Colinus cristatus; מוכר גם בשם: בובווייט מצויץ) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת השלווים האמריקניים, (סוג: Colinus), הנפוץ בצפון אמריקה הדרומית, מדרום פנמה, קולומביה, ונצואלה וברזיל ועד קוסטה ריקה והאיים האנטילים ההולנדיים. כפי שניתן ללמוד משמו, על ראשו של השליו האמריקאי המצויץ, ציצת נוצות. בית גידולו הטבעי של שליו זה, הוא אזורי סוואנה פתוחים, שולי וקרחות יער ובקרבת מקווי מים. את רוב חייו הוא מבלה על הקרקע, אך כאשר הוא מופרע משלוותו, מתעופף השליו למרחק קצר, במטס מהיר ורעשני. לשליו האמריקאי 14 תת-מינים הנבדלים זה מזה, בצבעיהם ובאורך ציצת הנוצות שלהם. הצבעים נעים בין ערמוני בהיר, לערמוני כהה, חלקם מנוקדים בלבן וחלקם לא. Colinus cristatus mariae Colinus cristatus panamensis Colinus cristatus decoratus Colinus cristatus littoralis Colinus cristatus cristatus - נצפה בעיקר בצפון קולומביה Colinus cristatus badius Colinus cristatus leucotis Colinus cristatus bogotensis Colinus cristatus parvicristatus - נצפה בעיקר בצפון מזרח קולומביה ומערב ונצואלה Colinus cristatus horvathi Colinus cristatus continentis Colinus cristatus barnesi Colinus cristatus mocquerysi Colinus cristatus sonnini - נצפה בעיקר מצפון ונצואלה עד ברזיל מדיה וקבצים בנושא שליו אמריקאי מצויץ בוויקישיתוף שליו אמריקאי מצויץ, באתר ITIS (באנגלית) שליו אמריקאי מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) שליו אמריקאי מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שליו אמריקאי מצויץ, באתר GBIF (באנגלית) Crested Bobwhite, gbwf.org שליו אמריקאי מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
צבי גילת

צבי גילת (נולד ב-4 במרץ 1954) הוא מחנך, עיתונאי וסופר ישראלי, הידוע בעיקר בזכות ספריו בנושא ידיעת הארץ. בסוף 2018 יצא ספר סיפוריו הראשון "תמיד יישאר סדק". גילת מלמד בבית המדרש של קולות ובמקומות נוספים. גילת נולד וחי בפתח תקווה עד שירותו הצבאי. את שירותו עשה בסיירת שקד, במסגרתה השתתף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו למד חינוך ופילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. את דרכו העיתונאית החל בעיתון חדשות בשנת 1984, בו כתב את המדור השבועי "פני השטח", שסקר את היחסים בין ישראלים לפלסטינים בתקופת האינתיפאדה הראשונה. לאחר מכן היה הכתב המדיני של העיתון וסיקר בין השאר את הסכמי השלום בין ישראל לפלסטינים, את המהפכה ברומניה ואת נפילת חומת ברלין. כתב גם בעיתונים ידיעות אחרונות (כתבות בנושאי פוליטיקה וחברה ואת המדורים "נהג מונית" ו"היה שם"), במעריב (כתב וערך את המדור "ישראלים"), במחנה (מסלולי טיולים) ובמקומון "העיר" (מדור ביקורת מסעדות עממיות בשם "עודף ממאה"). בשנת 1988 כתב יחד עם חנוך מרמרי את התסריט לסדרה "כללי המשחק" ששודרה בטלוויזיה הלימודית. ספרו "שביל ישראל, המדריך השלם" בהוצאת מפה - מיפוי והוצאה לאור שיצא לאור לראשונה בשנת 1998, הפך עד מהרה למדריך המקובל ביותר לצועדים לאורכו של השביל. כמו כן הוציא במסגרת הוצאה זו את הספרים "מדריך לקברי צדיקים" ו"דרכים יפות" בשנת 2005. בסוף 2018 יצא לאור ספר סיפוריו הקצרים "תמיד יישאר סדק" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בשנת 2001 השתתף בתוכנית "חלון ישראלי לטבע" ששודרה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, כחלק מרצועת שידור יומית ישראלית. גילת מתגורר במבשרת ציון ועוסק בעיקר בהנחיית קבוצות-לומדות בבית המדרש הפלורליסטי קולות, בבית מדרש אלול ובמסגרות אחרות. לגילת ולאשתו ניצה שלושה ילדים. מדריך מפה לשביל ישראל, הוצאת מפה, 1998 קברי צדיקים: האנשים, המקומות, הסיפורים, האגדות, הוצאת מפה, 2005 אלה החיים שהייתי רוצה לחיות, הוצאת עם עובד, 2003 (אסופת סיפורים מאת סופרים שונים הנקראת על שם הסיפור מאת גילת שהתפרסם בה) דרכים יפות, הוצאת מפה, 2009 תמיד יישאר סדק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018 הספרים של צבי גילת, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של צבי גילת, בקטלוג הספרייה הלאומית צבי גילת, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות צבי גילת, באתר restpro פרק ראשון מהספר "תמיד יישאר סדק" באתר "עברית" ריאיון עם גילת על ספרו "תמיד יישאר סדק" בתוכנית הרדיו "מה שכרוך" (אורכב 16.06.2020 בארכיון Wayback Machine) עם מיה סלע ויובל אביבי, 26 בינואר 2019 צבי גילת, ‏מרמורק בלוז, באתר מעריב אונליין, 22 במרץ 2019 צבי גילת, דף שער בספרייה הלאומית לאה ענבל, הנוצות המרוטות, כותרת ראשית, 8 ביוני 1988 חוזה על הדמוקרטיה, מעריב, 22 בדצמבר 1988 הגר ינאי, ‏משוודיה עד טאבה, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2005 ענת גל-און, ‏בשביל הכיף, באתר גלובס, 26 באפריל 2006 עירית רוזנבלום, ספרי טיולים חדשים, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2005 עמרי הרצוג, "תמיד יישאר סדק": צבי גילת כותב סיפורים קצרים בשלים ומלאים, באתר הארץ, 1 באפריל 2019 סמדר הירש, ‏החלון השלישי., באתר גלובס, 7 במאי 2001
תא שלוש אלקטרודות

תא שלוש אלקטרודות באלקטרוכימיה הוא מתקן המשמש למדידות חשמליות. חשיבותו היא במגוון הטכניקות שאפשר ליישם בו, ובאיכות המדידות שניתן לבצע באמצעותו. התא מורכב משלוש אלקטרודות: אחת היא העובדת ומפעילה מתח חשמלי וזרם חשמלי, אלקטרודת הייחוס משמשת למדידת המתח, והאלקטרודה העוזרת משמשת להזרמה ומדידה של הזרם. סידור זה הוא שיכלול של תא אלקטרוכימי, המאפשר מדידת רבות יותר ומדויקות יותר. שלוש האלקטרודות הן: אלקטרודה עובדת, אלקטרודת ייחוס ואלקטרודה עוזרת. הפרש המתחים בתא נופל בין האלקטרודה העובדת לאלקטרודת הייחוס, ואילו הזרם החשמלי זורם בין האלקטרודה העובדת לאלקטרודה העוזרת. תא מסוג זה ניתן היה לייצר רק אחרי המצאת המערכת האלקטרונית מגבר שרת המאפשרת הפרדה בין מדידת זרם למתח. חשיבותה של הפרדה זו רבה שכן מדידה של האחד משפיעה על תוצאות המדידה של האחר. זאת ועוד, הפרדה זאת מאפשרת מגוון טכניקות שבלתי ניתנת ליישום בתא אלקטרוכימי. שיטות המדידה המסורתיות נוהגות להפעיל מתח על התא ולמדוד את הזרם, (למשל וולטמטריה ציקלית), אם כי קיימת גם שיטות בהם הזרם מופעל על ידי המכשיר והמתח הוא הנמדד, או שיטת בהם מודדים מתח ללא הפעלת זרם. מכיוון שתא זה משמש למדידות חשמליות עליו להיות מבודד. נהוגים תאים מזכוכית ותאים מטפלון. צורתם עשויה להיות גלילית, יתרון מסוים לצורה הגלילית היא הסימטריה הרבה שלהם, המקלה על חישובים הנוגעים למתרחש בתא. ישנם גם תאים בצורת חרוט קטום, או בצורות הייחודיות לכל ניסוי. נהוג למלא את התא בנוזל המכיל מלח ממומס המשמש כאלקטרוליט. נוזל זה סוגר את המעגל החשמלי בין האלקטרודות, כלומר מאפשר לצורונים נושאי מטען לזרום בין אלקטרודה אחת לשנייה ובכך ליצור מתח או זרם. תפקיד שני של המלח המומס הוא מיסוך המתח הנובע מהאלקטרודות: היונים של המלח המומס מסתדרים בגבולות הנוזל ובכך מאפסים את השדה החשמלי בתוכו, תופעה המשותפת גם למוליכים אחרים בשדה חשמלי. כדי לחשב את הזרם בתא יש להביא בחשבון את קצב התרחשות תגובות החמצון-חיזור (וכמילת הלחם "חימזור") על פני האלקטרודות: אם המתח המסופק על ידי האלקטרודות הוא מסדר גודל של פוטנציאל החיזור של הצורון נושא המטען קצב החמצון-חיזור ייקבע על ידי הפרש המתחים, כלומר יציית למשוואת נרנסט. במקרה בו המתח המסופק על ידי האלקטרודה מספיק כדי ליצור פעילות חימזורית לצורון נושא המטען, קצב החימזור ייקבע על פי הסתברות הצורון להתנגש התנגשות פוריה באלקטרודה, כלומר על פי הקינטיקה של התגובה. במקרים בהם המתח המסופק על ידי האלקטרודה רב אף יותר, הגורם המשפיע היחיד הוא קצב הגעת הצורונים נושאי המטען אל האלקטרודה. לתנועת מטענים ייתכנו שלושה גורמים: תנועה בהשפעת הפרש פוטנציאלים חשמלי - זרם מיגרציה, תנועה בהשפעת ערבוב - קונבולוציה כימית, ותנועה בהשפעת דיפוזיה. כאמור תנועה בהשפעת הפרש פוטנציאלים אינה מתרחשת בגלל המיסוך. אם במהלך הניסוי התמיסה מעורבבת, הערבוב הוא הגורם הדומיננטי בקביעת קצב תנועת הצורונים, ולכן הערבוב יקבע גם את המתח והחשמל. בהיעדר ערבוב, הדיפוזיה היא הגורם הדומיננטי שיקבע את והמתח והזרם. Bard & Faulkner, Electrochemical Methods: Fundamentals and Applications, Second Edition, wiley, January 2001. מדיה וקבצים בנושא תא שלוש אלקטרודות בוויקישיתוף
מיו, מיו שלי

מיו, מיו שלי (בשוודית: Mio, min Mio) הוא ספר ילדים מסוגת פנטזיה אפית מאת הסופרת אסטריד לינדגרן. הספר יצא לאור בשנת 1954 ותורגם למספר שפות (בהן עברית, ב-1972). בשנת 1956 זכה בפרס גרמני לספרות ילדים (Deutscher Jugendliteraturpreis). העלילה מספרת את סיפורו של בוֹ וילֶם אולסון (המכונה "בוסי"), יתום שוודי כבן עשר הגדל עם הורים מאמצים מהם אינו זוכה לחום ואהבה. חברו היחיד, בֶּנקה, ואביו, מהווים עבורו דוגמה למשפחה חמה אוהבת ואידיאלית. יום אחד מתברר לבוסי שאינו ילד שוודי כלל אלא נסיך, בן מלך מ"ארץ מרחקים". הוא מגיע אל אותה ארץ ומתקבל באהבה ללא גבול על ידי אביו המלך המגלה לו ששמו למעשה מיו. אביו המלך, המתאפיין באפיוניו של אביו של בנקה, קורא לו "מיו, מיו שלי". החיים באי כרי הדשא שבארץ מרחקים מתוארים כאידיליה מושלמת. מיו מתוודע ליום-יום, נער-חבר (המאופיין במידה רבה כחברו בנקה) ומקבל במתנה סוס לבן, המסוגל גם לעופף, בשם מירמיס. אט אט נודע למיו שעל הארץ מאיים אביר שחור מ"ארץ חוץ" בשם קטו (שאמירת שמו בלבד מחוללת קמילה בטבע והתקדרות עננים). קטו האביר חוטף ילדים ולכן שרוי עצב תמידי על אנשי הארץ. מיו מתוודע גם לנבואה לפיה הוא זה שאמור לצאת ולהילחם עם קטו. מיו ויום-יום יוצאים למלחמה בקטו, ולאחר הרפתקאות מצליחים לנצח את האביר ולהחזיר את הילדים להוריהם, ועמם את השקט והאושר לממלכה. הספר ממלא במובהק מאפיינים של פנטזיה אפית. גיבורו הוא ילד יתום, הוא מעלה על נס את ערך החברות. בילדותו נודע לו שהוא למעשה נסיך ובעל תפקיד משמעותי בעולם מקביל, שיועד לו מכוחה של נבואה. הוא עושה שימוש בנשק קסום (חרב המבקעת אבן) ובגלימת רואה ואינו נראה. הוא מאוים על ידי כוח רשע אדיר ויכול לו. אלמנט מודגש נוסף הוא ההקרבה עד מוות של אחת הילדות החטופות, הזוכה בעקבות הקרבתה לקימה לתחייה, בדומה לישו. שפתו של הספר, במיוחד בחלקי ההרפתקה היא פיוטית וקסומה. משפטים וביטויים החוזרים על עצמם מקנים ללשון הסיפור קצב, בפרט קריאתו של המלך לבנו "מיו, מיו שלי". ייחוד נוסף הוא התיאור הארוך והמפורט יחסית של הזמן הטוב והמאושר אותו מבלה מיו עם אביו (המלך) וחבריו בארץ מרחקים, ביחס לפנטזיות אפיות, ההרפתקה המאיימת מתחילה בשלב מאוחר יחסית. בגרסה האנגלית נקרא מיו כילד שוודי, קרל אנדרס נילסן ומכונה "אנדי", יום-יום נקרא בגרסה האנגלית פּוּמפּוּ. בשנת 1987 הופק סרט בשם "מיו בארץ מרחקים" (Mio in the Land of Faraway) בקופרודוקציה רוסית-שוודית-נורווגית, עם כריסטיאן בייל כיום-יום (ובנקה) וכריסטופר לי כקטו האביר. מיו, מיו שלי, תרגום: דניאל נחשול, איורים: אילון ויקלנד, מחברות לספרות, 1972. מיו, מיו שלי, תרגום: דנה כספי, איורים: יוהאן אגרקרנס, הוצאת פעמון, 2022. מדיה וקבצים בנושא מיו, מיו שלי בוויקישיתוף ביקורת על הספר (אורכב 09.08.2013 בארכיון Wayback Machine) דוד רפ, הספר האישי ביותר של מחברת "בילבי גרב ברך", אסטריד לינדגרן, באתר הארץ, 20 בפברואר 2019 דוד רפ, אסטריד לינדגרן לא חוששת להישיר מבט אל המוות, באתר הארץ, 17 במאי 2023 "מיו, מיו שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קצב

האם התכוונתם ל... קצב (מקצוע) – בעל מקצוע העוסק בעיבוד ומכירה של בשר קֶצֶב או מִקְצָב – מושג במונחי המוזיקה מפעם – המהירות/קצב של לחן מסוים קצב (מהירות) – (Pace (speed)) – מידת התדירות שבה מתרחשת תופעה כלשהי קצב לב (אנ') – פעילותו המחזורית של הלב קצב נתונים – מספר ביטים העוברים תהליך כלשהו לאורך זמן מסוים אישים: משה קצב – נשיאהּ השמיני של מדינת ישראל גילה קצב – רעייתו של נשיאהּ לשעבר של מדינת ישראל משה קצב ליאור קצב – ראש עיריית קריית מלאכי לשעבר נוזהת קצב – חברת הכנסת מטעם המערך סמי קצב – איש עסקים ישראלי יהודה קצב – כדורגלן עבר בליגה הבכירה אחר: הקצב – סרט צרפתי משנת 1970 מצגר – שם משפחה אשכנזי וגרמני שפירושו שוחט או קצב
קרן נפתלי

קֶרֶן נַפְתָּלִי הוא הר בגובה של 510 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נפתלי שבגליל העליון המזרחי, בין בקעת קדש מצפון ובקעת יחמור מדרום. מורדותיו המזרחיים של ההר משתפלים בתלילות בתוך כקילומטר מפסגתו עד לעמק החולה, שגובהו למרגלותיו הוא 80 מטרים מעל פני הים; ומההר נשקף מראה אל העמק ואל רמת הגולן והחרמון מעבר לו. על פסגתו של ההר התגלו שרידיה של מצודה מהתקופה ההלניסטית, מצודת קרן נפתלי. בחפירות במקום נמצאו גם שרידים התיישבות מצומצמת מתקופת המקרא. ושל מקדש הלניסטים-רומי גדול יותר שהוקדש לאלה אתנה. עוד נמצאו במקום כתובת ביוונית אודות פלוני שתרם לתחזוקתו של המקום, בורות מים, חומות אבנים, מערות קבורה ושרידי רצפת פסיפס. ייתכן שראש ההר שימש כמאחז במערך ההגנה של תל קדש שמצפון־מערב לו. החשמונאים כבשו את המקום, ומציאת אבנים גדולות במשקל של יותר מ־100 ק"ג, אשר ייתכן ודורדרו במורד ההר לעבר חיילי אויב, רומזת לכך שבמקום ניטש קרב קשה. במלחמת העצמאות שכנה על ההר עמדה של ההגנה אשר הגנה על היישוב רמות נפתלי, השוכן כקילומטר צפונית־מערבית לפסגת ההר. העמדה נודעה בשמה הערבי "חירבת אל־הראווי". על מורדותיו הצפוניים של ההר ניטע יער על שם היישוב הנטוש נבי יושע שבו בעיקר עצי אורן, ומורדותיו המערביים והדרומיים נמצאים בתהליך הכרזה כגן לאומי. שביל ישראל חולף על פסגתו של ההר. דרך עפר משולטת, טובה לרכב גבוה ולטרקטורונים, יוצאת מכביש 886 ומגיעה לתצפית קרן נפתלי שם הותקן מצפור על שם רמי ברטל. מהמצפור מראה מרהיב (בימים בהירים ובשעות אחה"צ) על עמק החולה ובו מאגר עינן, שמורת החולה ואגמון חולה. מדיה וקבצים בנושא קרן נפתלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרן נפתלי המקום באתר iNature טיול באזור (אתר צופית) מידע על אתר קרן נפתלי, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות
הר דבורה

הר דבורה (בערבית: جبل سرطبة; ג'בל סָרְטָבָּה) הוא הר בישראל בגובה של 437 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נצרת שבגליל התחתון, על גבולו של עמק יזרעאל שמדרום לו. הוא שוכן בין הר כסולות ממערב, הר יונה מצפון והר תבור שנמצא 4.5 ק"מ דרומית-מזרחית לו. על מורדותיו המזרחיים של ההר שוכן הכפר דבורייה, ממערב לו העיר נוף הגליל ובעמק שמצפון לו הכפר עין מאהל. שמו של ההר מנציח את דבורה הנביאה שניצחה במלחמה בעמק שלמרגלותיו את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור. ההר עשוי אבן גיר ודולומיט, ואדמתו היא אדמת טרה רוסה. הוא מיוער בחורש ים תיכוני, במיוחד בעצי אלון. המקום הוכרז כשמורת יער עוד בתקופת המנדט הבריטי ב-1926, וכונה "יער סרטבה". על הפסגה הכשירה קק"ל חניון ובמקום ניצב סלע המנציח את יובל 25 השנים לחתונתה של מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה עם הנסיך פיליפ שנחוג בשנת 1972. מההר תצפית טובה אל עמק יזרעאל ואל הר תבור, ושביל ישראל חולף על פסגתו. מדיה וקבצים בנושא הר דבורה בוויקישיתוף מסלול על ההר באתר מנהלת הטיולים של משרד החינוך והתרבות סיור החולף בהר באתר קק"ל מסלול שביל ישראל העובר בפסגת ההר. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
במעלה מדרגות היכל המשפט

במעלה מדרגות היכל המשפט (בצרפתית: Grand escalier du Palais de justice) היא ליתוגרפיה משנת 1848 של הצייר הצרפתי אונורה דומייה. היצירה היא חלק מסדרת ציורים ביקורתיים של דומייה בשם "Les Gens de Justice" (מילולית: "אנשי המשפט") נגד מערכת המשפט הצרפתית בזמנו. היצירה שמצוירת כקריקטורה עוסקת בבית המשפט. ביצירה מתואר שופט מנופח ומלא חשיבות עצמית היורד במדרגות היכל המשפט. הוא אוחז ערמת ניירות המעידה על עבודתו הרבה. עורך דין או שופט נוסף עולה במדרגות ומפנה מבטו לאחור. מטרת היצירה לשים ללעג את מערכת המשפט העמוסה בבירוקרטיה ועורכי דין ושופטים המנופחים מחשיבות עצמית. הקומפוזיציה מרכזית, היא מתמקדת בדמות השופט היורד במדרגות וניצב במרכז היצירה. הוא תופס כשליש מהציור. מימינו השופט השני שנוכחותו ומשקלו דומים למשקל הקהל הרב שמצידו השמאלי ברחבה שבראש המדרגות, מה שיוצר קומפוזיציה די מאוזנת. המרכיבים המרכזיים ביצירה הם אנכיים: הדמויות, הקירות והמסדרונות בחלק האחורי בתמונה. המודגשים על ידי צורתה המלבנית של מסגרת היצירה. לעומתם ישנם קווים אופקיים רבים: המדרגות. אך אין להם משקל רב ביחס לקווים האנכיים. נקודת המגוז נמצאת מימין לשופט ואליה מוביל מעקה המדרגות – הוא הקו האלכסוני היחיד ביצירה. היצירה מוארת באור טבעי, המגיע מצד שמאל למעלה. האור נופל על פני הדמות כך שצידן הימני מוצל וצידה השמאלי מואר. האור והצל יוצרים קונטרסטיות על פניו המדגישה את פניו המעוגלות וסנטרו המורם. האור והצל יוצרים נפחיות בתוך הדמות ומדגישים את עודף הבד בגלימות בית המשפט המרשימות. פניה של הדמות השנייה מוארים לחלוטין וכמוהן גם הקיר מאחור, לא נראה כי יש מקור אור כלשהו בצידו האחר של המסדרון לכן הוא הולך ומחשיך.
עקומת נייקוויסט

בתורת הבקרה, עקומת נייקוויסט היא שיטה להערכת היציבות של מערכות משוב, הנקראת על שמו של הארי נייקוויסט. עקומת נייקוויסט מציג את תגובת התדר של המערכת בחוג פתוח (כלומר ללא המשוב) בקואורדינטות קוטביות במישור המרוכב: המרחק מראשית הצירים הוא גודל ההגבר, והפרש המופע שווה לזווית שיוצר הוקטור המחבר בין הנקודה לראשית הצירים עם הכיוון החיובי של ציר ה-x. שרטוט הנקודות השונות המתאימות להגברים והפרשי מופע עבור תדרים שונים יוצר עקומה. ההתקדמות לאורך העקומה מהאינסוף עד לראשית מתאימה לעלייה בתדרים מאפס לאינסוף. זאת, בניגוד לעקומת בודה המציגה את תגובת התדר בשתי עקומות – אחת לגודל ההגבר כתלות בתדר והאחרת להפרש המופע כתלות בתדר. את העקומה ממשיכים באופן סימטרי לשיקוף מראשית הצירים חזרה לאינסוף. את מספר הפעמים שמקיפה העקומה, עם כיוון התקדמותה, את הנקודה 1- מסמנים N. קריטריון היציבות של נייקוויסט, המבוסס על עקרון הארגומנט באנליזה מרוכבת, קובע: N = z − p {\displaystyle N=z-p} כאשר: z מספר הקטבים הבלתי יציבים בחוג הסגור (כלומר, של המערכת עם המשוב) p מספר הקטבים הבלתי יציבים בחוג הפתוח (ללא המשוב) אם המערכת המקורית בחוג פתוח היא יציבה, על עקומת נייקוויסט לא להקיף את הנקודה 1- כלל (כמו באיור), או להקיף את הנקודה מספר שווה של פעמים עם כיוון השעון ונגד כיוון השעון. אם המערכת בחוג פתוח איננה יציבה, על עקומת נייקוויסט להקיף את הנקודה 1- נגד כיוון השעון פעם אחת לכל קוטב בלתי יציב של המערכת בחוג פתוח. במקרה שבו קיימים קטבים על הציר המדומה, עקומת נייקוויסט תעבור דרך הנקודה 1- ולא ניתן להשתמש באותו הקריטריון על מנת לקבוע את יציבות המערכת בחוג סגור. במקרה כזה נדרש פתרון מורכב יותר באנליזה מרוכבת. עקומת ניקולס קריטריון ראוט-הורוביץ עכבה חשמלית מרסל סידי, קורס בקרה א', מכון טכנולוגי חולון, 2000 מדיה וקבצים בנושא עקומת נייקוויסט בוויקישיתוף
כרוב הבר

כרוב הבר (שם מדעי: Brassica oleracea) הוא מין בסוג כרוב ממנו בויתו ירקות שונים, בהם כרוב הגינה, כרובית וברוקולי. כרוב הבר הוא צמח רב שנתי הגדל פרא באזורי חוף בצפון ספרד, מערב צרפת ודרום בריטניה. לכרוב הבר עלים חלקים אפורים והוא מוציא פרחים רק לאחר כמה שנים בהן הוא צובר חומרי תזונה. מכרוב הבר בויתו שבע קבוצות של זנים: קבוצת איטליקה (Italica) ובה ברוקולי קבוצת אלבוגלברה (Alboglabra) ובה ברוקולי סיני קבוצת אצפלה (Acephala) ובה כרוב עלים (ידוע גם בשם ״קייל״) קבוצת בוטריטיס (Botrytis) ובה כרובית קבוצת גונגילודס (Gongylodes) ובה כרוב הקלח (קולרבי) קבוצת גמיפרה (Gemmifera) ובה כרוב ניצנים קבוצת קפיטאטה (Capitata) ובה כרוב הגינה המגוון הגדול של צמחים שביותו מצמח אב יחיד, משמשמים לשם הדגמה של כוחה של ברירה מלאכותית ליצור מגוון ביולוגי, וכן כרקע לנושא מורכב יותר של לימודי אבולוציה המתקיימת עקב ברירה טבעית. כרוב הבר קולורבי כרובית כרוב ניצנים ברוקולוי סיני כרוב אדום ברוקולי כרוב העלים (קייל) מדיה וקבצים בנושא כרוב הבר בוויקישיתוף כרוב הבר, באתר ITIS (באנגלית) כרוב הבר, באתר NCBI (באנגלית) כרוב הבר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כרוב הבר, באתר Tropicos (באנגלית) כרוב הבר, באתר GBIF (באנגלית) כרוב הבר, באתר The Plant List (באנגלית) כרוב הבר, באתר IPNI (באנגלית) כרוב הבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כרוב הבר באתר הרשימה האדומה של IUCN Eng-Chong Pua, Carl J. Douglas, Brassica, Springer, 2004, page 4 ריצארד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, פרק 2 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.