laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אובי

אובי (בקאנג'י: 帯) היא מילה ביפנית שמתייחסת לסוגים שונים של אבנטים, שנלבשים עם קימונו וקייקוגי, על ידי גברים ונשים. אובי הוא האבנט העליון שנלבש מעל לסגנונות שונים של לבוש יפני מסורתי. לעיתים נלבשים מספר אבנטים נוספים מתחת לאובי כדי להחזיק את הבגדים במקומם או כדי לחזק את הצורה של הגוף או של האבנט העליון. לעיתים נקשרו לאובי פריטים שימושיים תיקי טבק או מקטרות בעזרת שרוך שנאחז באובי עם נצקה - פסלים קטנים שגודלם נע מ-3 עד 12 ס"מ בהתאם לסוגיהם, והם עשויים ממגוון חומרים, כגון שנהב, עץ, חרסינה ועוד . אובי נלבש עם כל סוגי הקימונו, ומשמש גם כדי להחזיק את הקימונו סגור ובמקומו על הגוף, וגם לקישוט. אובי יוצרו באופן מסורתי ממשי, ומשי הוא עדיין החומר המסורתי והרשמי לאובי. האובי שגברים לובשים עם הקימונו הוא מרובע, לרוב ברוחב של כמה סנטימטרים, ואורך של כשני מטרים. הצבעים שלהם הם לרוב כהים, כחול או שחור, ולעיתים הם מעוטרים בתפרים בצבע מנוגד. למשל לבן, הוא נפוץ. הקשר הנפוץ של האובי אצל גברים, נקרא קאי נו קוצ'י. את האובי מלפפים סביב הגוף, מתחת לבטן, פעם אחת או יותר, ולבסוף קושרים קשר מאחורי הגב, לא לגמרי במרכז. אובי של נשים הוא בערך פי שניים יותר רחב, הוא ארוך יותר במידה ניכרת, ועל פי רוב הרבה יותר מקושט. האובי של הנשים הוא צבעוני למדי, אך סגנונו תלוי גם בקומנו, בלובשת הקומנו ובמועד בו הקומנו נלבש. גם האובי של הנשים מתלפף סביב הגוף פעם אחת או יותר. אך הוא נמצא גבוה יותר, לרוב בגבול בין החזה לבטן. גם נשים קושרות את האובי במגוון רחב של קשרים, אך הנפוץ ביניהם הוא קשר הטאיקו, או קשר התוף. שהוא קשר גדול על הגב. שלא כמו הגברים, נשים קושרות את האובי במרכז הגב. אובי ניקשר גם מתחת להאקמה, מפריט לבוש מסורתי, ששימש במקור כמכנסי רכיבה של סמוראיים, אך נלבש במצבים שונים גם היום. האקמה נלבשת לרוב על ידי גברים אך לעיתים גם על ידי נשים. גברים קושרים את האובי בקשר מיוחד תחת להאקמה, כדי לתמוך בקרש שנמצא בחלק האחורי העליון שלה. יוקאטה הוא מעין קימונו של קיץ. הוא קליל יותר ומתאים למזג אוויר חם. היוקאטה נלבש גם בידי גברים, וגם בידי נשים, והאובי שלו לרוב צבעוני יותר, ועשוי ממגוון רחב של בדים. חלק מהגברים לובשים אובי דומה, או זהה, עם היוקאטה, אך חלק לובשים אובי מעוטר יותר, וססגוני יותר. נשים קושרות את האובי עם היוקאטה, במגוון רב של צורות, כשהפופולרית ביותר היא קשת גדולה על הגב. אובי נלבש כחלק מהתלבושת בכמה אמנויות לחימה. האובי של אמנויות הלחימה הוא בעובי של כחמישה סנטימטרים, וצבעו משתנה לעיתים, כתלות בדרגת הלובש, ובסוג האמנות, או בית הספר. למרות שסדר הצבעים, מספר הצבעים, והחשיבות שלהם משתנה, לרוב הם נעים בין הצבע הלבן לשחור, כאשר כמה שיותר כהה יותר מתקדם. קיימת אגדה המספרת על מקור המנהג, האגדה מספרת שבעבר היו התלמידים לובשים רק חגורה לבנה, אך לעולם לא מנקים אותה, כיוון שהיו מתאמנים בחוץ, הייתה החגורה מתלכלכת אט אט, וככל שהיו מתקדמים כך צבעה היה מכהה, עד שלבסוף הייתה נהיית שחור לגמרי. ישנם בתי ספר שמשתמשים בצבעים גם לאחר השחורה, למשל זהב או אדום, אך צורה זו נדירה יותר. האובי נקשר באמנויות לחימה מאחור או מלפנים (כשמחוץ ליפן, תמיד מלפנים). אזור הקשירה, הוא מעט מתחת לבטן, כשישה סנטימטרים מתחת לטבור. באמנויות לחימה המשתמשות בהאקמה, האובי נקשר תחתיה כרגיל. נהוג להלביש את ההאקמה על האובי, כך שהוא בעצם תומך אותה ומחזיק אותה על הגוף. האקמה נלבשת לרוב באמנויות לחימה רק על אובי חום או שחור. מדיה וקבצים בנושא אובי בוויקישיתוף אובי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הר עיוור

הר עיוור (במנדרינית: 盲山 - מאנג שאן) הוא סרט קולנוע סיני בבימויו של לי יאנג שיצא לאקרנים בשנת 2007. באי שומאי (המגולמת על ידי הואנג לו) היא סטודנטית צעירה שזה עתה סיימה תואר ראשון ומתקשה למצוא עבודה. שומאי רוצה למצוא עבודה על מנת לעזור להוריה לשלם את החובות שנטלו על עצמם על מנת לממן את לימודיה, ולכן היא שמחה כאשר חברת תרופות מציעה לה לעבוד כקניינית עבורה. שומאי נוסעת עם שני עובדים נוספים של חברת התרופות, מגיעה לכפר קטן בהרים שם היא שותה מעט מים ומאבדת את ההכרה. משהיא מתעוררת היא מגלה שארנקה ובו כל מסמכי הזיהוי שלה נגנבו, וכי היא נמכרה להואנג דגוי (בגילומו של יאנג יואן), אחד מבני הכפר להיות אשתו. היא מנסה לברוח אולם בעלה תופס אותה, קושר אותה ובהמשך אונס אותה. שומאי מנסה להתאבד אולם הרופאים בבית החולים הסמוך מצילים אותה (רק לאחר שמשפחתה משלמת מראש על הטיפול) והיא חוזרת אל הכפר. ראש הכפר אליו היא פונה מבטיח כי יבדוק את הדבר אולם הוא לא עושה דבר. הדוור, באמצעותו היא שולחת מכתבים למשפחתה מעלים את מכתביה, והיא מגלה שיתר נשות הכפר אף הן נחטפו וניקנו. ניסיון הבריחה השני שלה נכשל משנהג רכב חולף מסרב להסיע אותה אל העיר בלי תשלום, ובעלה תופס אותה. מורה הכפר מבטיח שיעזור לה אולם גם הוא מנצל אותה מינית, ומשנתפס נאלץ לעזוב את הכפר. שומאי מספקת שירותי מין לבעל המכולת בכפר בתמורה לתשלום בעזרתו היא מגיעה אל העיר הגדולה, אולם בעלה וחבריו רודפים אחריה ומורידים אותה מהאוטובוס עליו עלתה מבלי שאיש מהנוסעים, הנהג והשוטרים מסביב עוזרים לה. שומאי נכנסת להיריון ונולד לה בן, ובהמשך היא מחליטה ללמד את בני הכפר שאין להם די כסף לשלם לבית הספר. אחד מתלמידיה עוזר לה ושולח לה מכתב מהעיר במקום בו לא יוכל הדוור המקומי לעצור אותו, ואביה מגיע עם כוח משטרה לחלצה, אולם בני הכפר מאיימים על חייהם והשוטרים נסוגים ומבטחים לשוב כעבור כמה ימים עם תגבורת. בעלה מנסה להחביא את שומאי ביערות (דבר שנעשה עם כל הנשים כל פעם שפקידי המפלגה מבקרים בכפר) ושאביה מנסה לעצור אותו הבעל מכה נמרצות את האב. על מנת להגן על אביה, שומאי מרימה קופיץ מתכת והסרט מסתיים בעודה מנחיתה את הקופיץ על גבו של בעלה. הסרט צולם במימון פרטי בינלאומי, וכל שחקני הסרט הם שחקנים חובניים. אפילו גיבורת הסרט, הואנג לו, לא סיימה את לימודיה באקדמיה לסרטים של בייג'ינג. הצנזורה הסינית הורתה לבמאי הסרט להוריד ממנו 20 סצנות בטרם אישרה את הפצתו על מנת שהסרט יוכל להשתתף בפסטיבל קאן בו זכה הסרט להצלחה רבה. "הר עיוור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הר עיוור", באתר נטפליקס "הר עיוור", באתר AllMovie (באנגלית) "הר עיוור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הר עיוור", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הר עיוור", באתר Metacritic (באנגלית) "הר עיוור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ונתן לנדרת', יאנג חותך ב"הר" על מנת לקבל אישור השלטונות, hollywoodreporter.com ריצ'רד קורליס ומרי קורליס, גברים רעים ואישה משוגעת, מגזין הטיימס. רי בנט, הר עיוור, hollywoodreporter.com
אל המלחמה

האם התכוונתם ל... ארס (מיתולוגיה) – אל המלחמה במיתולוגיה היוונית. מרס (מיתולוגיה) – אל המלחמה במיתולוגיה הרומית. מקביל לאל המלחמה היווני ארס. קאמולוס וסוגומו - אלי המלחמה במיתולוגיה הקלטית. אודין – האל הבכיר במיתולוגיה הנורדית הקשור לחוכמה, מלחמה וקרבות, קסם הרוּנות ושירה. טיר – לפי המיתולוגיה הסקנדינבית הוא אל המלחמה והצדק. God of War – משחק וידאו עבור הפלייסטיישן 2.
סימה וואקנין-גיל

סימה וואקנין-גיל (נולדה בשנת 1966) היא תת-אלוף (מיל') בצה"ל, שכיהנה כצנזורית הצבאית הראשית וכמנכ"לית המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה. וואקנין-גיל התגייסה לחיל האוויר ב-1984, ומילאה שורת תפקידים בלהק המודיעין. ב-22 באוגוסט 2005 מונתה לצנזורית הצבאית הראשית, בדרגת אלוף-משנה, במקומה של אל"ם מירי רגב. באוקטובר 2011 הועלתה לדרגת תת-אלוף. בריאיון לשבועון "במחנה" אמרה: "לצערי, התרבות היום במדינת ישראל, היא כזו שאין כמעט דבר שהוא סוד", היא אומרת בריאיון מקיף ראשון מאז נכנסה לתפקידה. "כולם שותפים להכל, כולם חברים של כולם וכל אחד סומך על כל אחד. זה לא כמו בארצות הברית שאם יש משהו שמוגדר 'סודי ביותר', אז הוא סודי ביותר. אצלנו, 'סודי ביותר' זה בגדר המלצה". והוסיפה על תפקידה: "הייעוד שהגדרנו לנו הוא לאזן בין ביטחון המדינה לבין זכות הציבור לדעת וחופש הביטוי, וברגע שאתה הפוסק האחרון בכל הקשור להאם נושא מסוים יפורסם ויעמוד על סדר היום הציבורי, אז האתגר המרכזי הוא לבצע את האיזון בצורה נכונה, להשתמש בכוח בריסון ובצורה מידתית". בדצמבר 2015 אישרה הממשלה את הצעת השר גלעד ארדן למנות את וואקנין-גיל למנכ"לית המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה. היא שימשה בתפקיד עד שנת 2019. וואקנין-גיל מתגוררת בפרדס חנה-כרכור. היא נשואה לאיתן גיל ואם לשניים. מדיה וקבצים בנושא סימה וואקנין-גיל בוויקישיתוף ועדת וינוגרד, תמליל עדותה של הצנזורית הראשית (אורכב 14.06.2020 בארכיון Wayback Machine), אתר הוועדה ניר נוימן ונעמה פרי, הסודות של סימה, במחנה, 25 בינואר 2008 אורי בלאו, חבורת סוד מוחלט בהחלט, באתר הארץ, 20 במרץ 2008 לי-אור אברבך, "חופש הביטוי נשמר בזכותי", באתר nrg‏, 23 בפברואר 2009 יואב איתיאל, הצנזורה פוסלת! אסור לפרסום! "4 חטיבות של צה"ל נפרשו הבוקר ברמת הגולן", מגזין המושבות, 27 בפברואר 2009 מרב מיכאלי, הצנזורית הראשית: השתקת הפרשה הביטחונית גרמה נזק לישראל, באתר הארץ, 8 באפריל 2010 אורן פרסיקו, תסכול עמוק, באתר העין השביעית, 8 ביולי 2010 אסנת עופר, האשה שיכולה להחשיך לכם את המסך, באתר "סלונה", 31 במאי 2012 סימה וואקנין-גיל, הצנזורה בישראל: התאמת דגם הצנזורה והתשתית החוקית לנורמה הנוהגת בישראל, באתר העין השביעית, 2 באוגוסט 2015 אורן פרסיקו ואיתמר ב"ז, "לצנזור הצבאי יש כוח מטורף ביד. מה יקרה אם מחר אני אחליט להתפרע?", באתר העין השביעית, 30 באוגוסט 2015 עמיר רפפורט, הצנזורית הצבאית: "במלחמה, חופש העיתונות נדחק", באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2015 צנזורית חדשה: "לשמור על סודות המדינה", ערוץ 7, 30 באוגוסט 2015 הצנזורית הראשית קיבלה תת-אלוף, IsraelDefense,‏ 4 באוקטובר 2011 ניר נוימן ונעמה פרי, "הסודות של סימה", במחנה, 25.1.08 אמיר תיבון‏, הממשלה אישרה מינוי מנכ"לית למשרד לנושאים אסטרטגיים, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2015 המלחמה האחרת, כתבה במקור ראשון
נווה ים

נווה ים (נְוֵה יָם) הוא קיבוץ שהקימו ב-1939 אנשי תנועת הנוער "גורדוניה מעפילים", ושוכן על קו החוף מדרום-מערב לעתלית. הקיבוץ נקרא בתחילה מעפילים, והתמקם על הגבעה שעליה נמצא כיום פארק המים, ולאחר כמה שנים עבר למיקומו הנוכחי. הענף המרכזי בקיבוץ היה דיג באמצעות סירות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נערכו בחוף נווה ים קורסים של משיטי סירות מסוג לווייתניות במסגרת הפועל נווה ים. ב-1945 החלה הקמת בית ההבראה ומפעל השימורים נון. ב-1947 קיבל הקיבוץ את שמו הנוכחי. לאחר מלחמת העצמאות קיבל הקיבוץ שטחים והחל לפתח חקלאות. ענף הדיג הימי ננטש בהדרגה, וסופית ב-1955. חיי הדייג המנותק מהמשפחה ומפעילות חברתית היו קשים מאוד לאידיאליסטים שהקימו את הקיבוץ ובהדרגה נטשו החברים את ענף הדיג או את הקיבוץ ושתי ספינות הדיג שהפעיל הקיבוץ הודממו. פרק קצר אחרון בנושא הדיג היה בשנת 1955 כש"איחוד הקבוצות והקיבוצים" רכש בהולנד ספינות עבור נווה ים וקיבוץ נחשולים, יחד עם ספינה פרטית. הספינות נקראו "נחשול" ו"נווה ים" (השלישית - השם לא ידוע), אלא שבמסע הראשון לשדות הדיג של טורקיה נעצרו הדייגים וישבו בכלא הטורקי במשך שלושה חודשים, והספינות עצמן הוחרמו למשך לחצי שנה וכשהוחזרו נמכרה "נווה ים" לדייגים פרטיים. ב-1953, על רקע הפילוג בתנועה הקיבוצית, נקלטו בקיבוץ חברים מיגור, וביניהם יהודה שרת. ב-1954 נחפרו בריכות הדגים. ב-1978 נמכר מפעל "נון" לקונצרן כור. בשנת 2009 ולאחר שבקיבוץ נותרו כחמישים חברים בלבד הוחלט על חיזוק הקיבוץ באמצעות קבוצה של כמה עשרות ממפוני גוש קטיף, מיישובי צפון הרצועה ומכפר ים (ביניהם ההיסטוריון אריה יצחקי) ולצורך כך הוקמה מצפון לקיבוץ שכונת קרוואנים זמנית. במקביל אושרה הרחבת בנייה של 350 מגרשים. למרות כל זאת נקלע הקיבוץ לקשיים ומונה לו מפרק מפעיל על ידי רשם האגודות השיתופיות. בשנת 2019 עדיין לא החלה הבנייה של שכונת מפוני גוש קטיף והם נחשבים לקבוצה האחרונה שעדיין מתגוררת בקרוונים. כיום[דרושה הבהרה] פרנסת הקיבוץ מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות. הקיבוץ נמצא בצומת דרכים לגבי עתידו ושוקל להפוך ליישוב קהילתי, כפי שנעשה במקומות אחרים. מדיה וקבצים בנושא נווה ים בוויקישיתוף תמונות מאוסף קיבוץ נווה ים מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה נווה ים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית דותן לוי, נווה ים היה יכול להיות אחד הקיבוצים המשגשגים בארץ, אבל אז הוא הגיע לפירוק והזנחה, באתר כלכליסט, 26 במרץ 2024 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 דותן לוי, נווה ים היה יכול להיות אחד הקיבוצים המשגשגים בארץ, אבל אז הוא הגיע לפירוק והזנחה, באתר כלכליסט, 26 במרץ 2024 מפה בהוצאת המחלקה להתיישבות חקלאית בסוכנות היהודית, 1946 (באנגלית) עם ציון היישוב בשמו 'מעפילים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור גדעון דוקוב, מחוף אל חוף: מגורשי גוש קטיף מתיישבים בכרמל, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2016 לא משאירים פצועים בשטח... קיבוץ נוה ים – יוצא סוף סוף לדרך חדשה, באתר הקיבוצים הונחה אבן פינה להקמת שכונה חדשה בנווה ים, באתר mynetkibbutz.co.il(הקישור אינו פעיל) 13 שנה לאחר פינוי גוש קטיף ל-160 משפחות עדיין אין בתי קבע, באתר main.knesset.gov.il
אנחות מהלב

אנחות מהלב (בספרדית: Suspiros del corazón) הוא סרט קולנוע ארגנטינאי בבימויו של אנריקה גבריאל, שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט מתרחש בארגנטינה ומסופר מנקודת מבטו של סופר, המתגורר מעל דירתו של פרננדו, איש עסקים צעיר (בגילומו של רוג'ר קומה) המגיע לארגנטינה. הסופר כותב למעשה את הסיפור שמהווה את תסריט הסרט בעקבות מכתב שקיבל מפרננדו, ובו פרננדו מספר את שאירע לו. בראשית הסרט לוקה פרננדו בקלקול קיבה, והסופר מפנה אותו לרופא שכונתי. במרפאה קוראת האחות לפרננדו את ההורוסקופ החודשי שלו מתוך הירחון "אנחות מהלב". בהורוסקופ נאמר שילקה בקלקול קיבה, שכלבים יתקפו אותו וש"אופקים חדשים" יחליפו את "החברה הוותיקה". בצאתו מהמרפאה תוקפת אותו להקת כלבים, והוא נאלץ לקבל טיפול לשיכוך כאבים בעת שפצעיו נתפרים. בהגיעו למשרדו, מבולבל בהשפעת משככי הכאבים, חוזר פרננדו באוזני מזכירתו המחליפה על דברי ההורוסקופ, והיא סבורה שמדובר בהוראה לפרננדו לקנות את המניות של "אופקים חדשים" – חברת בנייה כושלת, ולמכור את המניות של חברת הביטוח הוותיקה שברשותו. בדיעבד מתברר שהייתה זו החלטה נבונה, שכן חברת הבנייה חתמה על הסכם גדול ומניותיה עלו, בעוד בחברת הביטוח הוותיקה התגלתה מעילה. לנוכח הצלחת התחזית שבהורוסקופ יוצא פרננדו לגלות את הורוסקופ החודש הבא, שכן עומדת בפניו עסקה חשובה במדריד, ועליו להחליט אם לעשותה. פרננדו מגלה שהירחון יוצא לאור בידי חבורה של זקנים אקנסצנטריים ספרדים ואיטלקי אחד שמטרתם להביא את יצירות הספרות הקלסיות לידיעת הציבור בחינם על מנת לחנכו. החבורה סבורה שהוא שחקן, ומבהירה לו שבהיעדר נובלה מצולמת לא יצא הירחון ולא יהיה הורוסקופ. פרננדו מעמיד פנים שהוא אכן שחקן, מצלם את "אנה קארנינה" עבור הגיליון של החודש הבא, ובתוך כך מתאהב בנכדתו של אחד הזקנים. לבסוף מתברר שהיא הכותבת את ההורוסקופ, ומשהיא מגלה שהוא מתחזה היא עוזבת אותו ונוסעת ללמד בבית ספר בספר, אך משאירה לו את ההורוסקופ, בו היא ממליצה שלא לעשות את העסקה. פרננדו, המבין שהוא מאוהב בה, מחליט לעשות את העסקה בידיעה שייכשל על מנת להוכיח לה את אהבתו. בדיעבד מתברר שדיוק ההורוסקופ הראשון היה מקרי, וגם בעסקה זו הוא מרוויח מיליונים – אותם הוא משקיע בהקמת בתי ספר בספר, בו הוא מתגורר עם אהובתו שהפכה להיות אשתו. "אנחות מהלב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנחות מהלב", באתר AllMovie (באנגלית) "אנחות מהלב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנחות מהלב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מחלף ענבה

מחלף עֲנָבָה הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 431. רובו נפתח לתנועה בפברואר 2009 ביחד עם כביש 431. בשנת 2006 נפתח המעבר מכביש 431 בכיוון מערב לכביש 1 בכיוון צפון (לתל אביב), וביוני 2008 נפתח המעבר לכיוון דרום (לירושלים). המעבר מכביש 1 בכיוון צפון לכביש 431 לכיוון מזרח (למודיעין-מכבים-רעות) נפתח במרץ 2010. המחלף נמצא מערבית למודיעין-מכבים-רעות ובסמוך לנחל ענבה, ומכאן שמו. סמוך למחלף נמצא מחלף רכבות שבו מתפצלת מסילת הרכבת מתל אביב לשני כיוונים: האחד למודיעין והשני לכיוון ירושלים. המחלף נבנה על ידי חברת דניה סיבוס, חברה בת של אפריקה ישראל להשקעות. התנועה בשני הכבישים החוצים את המחלף רציפה וללא שימוש ברמזורים, וכך גם המעבר ביניהם. לשם השוואה, בשנת 2007 היו במחלף גנות שבעה כיווני מעבר רציפים ובאותה עת היה זה המחלף בעל מספר הכיוונים הגדול ביותר בישראל. במחלף ענבה נבנו כל שמונת כיווני המעבר האפשריים. המחלף בנוי משבעה גשרים ראשיים. גשר אחד משמש את תוואי כביש 1 העובר מעל לתוואי כביש 431 וכל השאר משמשים את הפניות שמאלה. שתי פניות שמאלה מתבצעות באמצעות רמפות הבנויות מגשרים ארוכים: מכביש 1 בכיוון ירושלים לכביש 431 לכיוון מודיעין ומכביש 1 בכיוון תל אביב לכביש 431 בכיוון ראשון לציון. שתי הפניות שמאלה האחרות מתבצעות באמצעות לולאה ובכך משלב המחלף שני טיפוסי מחלפים, מחלף עלה תלתן ומחלף טורבינה. ב-2016 החלו עבודות בנייה להקמת מסילת ברזל שתחבר בין מקטע המסילה המגיע למודיעין לבין מסילת ירושלים - גנות בכיוון מזרח. ב-25 בפברואר 2022 בוצעה נסיעת מבחן אשר חנכה את התשתית החשמלית החל מ"מחלף ענבה" הרכבתי ועד לתחנת הרכבת מודיעין מרכז. ערך מורחב – מסילת ראשון לציון – מודיעין בשנת 2026 צפויה להיחנך מסילה בין נתיבי כביש 431 לכיוון ראשון לציון ותהווה מסילת רוחב בין ערי דרום גוש דן – ממודיעין דרך רמלה, תחנת הרכבת הראשונים ועד תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. במסגרת פרויקט זה תיבנה קשת מסילתית נוספת אשר תאפשר נסיעה ישירה מכיוון ראשון לציון לירושלים. מחלף זה יהיה המחלף הרכבתי הגדול בארץ בעל 3 קשתות מסילתיות. מחלף המסילות המקשר את מסילת ירושלים - גנות למסילת ראשון לציון - מודיעין לשני הכיוונים. מימין קשת מודיעין לכיוון תחנת הרכבת פאתי מודיעין, נובמבר 2020 מחלף המסילות המקשר את מסילת ירושלים - גנות למסילת ראשון לציון - מודיעין לשני הכיוונים, נובמבר 2020 קשת מודיעין, מחלף ענבה לכיוון מערב, פברואר 2022 מבנה ההגנה על תשתית החשמול העילית, גשר 1 בקו הרכבת ירושלים - תל אביב, אוגוסט 2022 מדיה וקבצים בנושא מחלף ענבה בוויקישיתוף ילקוט הפרסומים 5488 (עמ' 1518) עיריית מודיעין מכבים רעות, פרויקט 'קשת מודיעין', באתר www.modiin.muni.il התחנה הבאה: מודיעין מרכז, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, 25 בפברואר 2022 "רכבת ישראל", פרויקט החשמול, קו הרכבת למודיעין, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, 26 בפברואר 2022
מומבסה

מומבסה (באנגלית: Mombasa) היא העיר השנייה בגודלה בקניה ועיר הנמל החשובה שלה. העיר משתרעת על פני 219.9 קילומטרים רבועים בדרום-מזרח המדינה על שפת האוקיינוס ההודי כ-441 ק"מ דרום-מזרחית לבירה ניירובי. על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2019 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.2 מיליון תושבים, רובם מוסלמים. במומבסה יש שני נמלים, אחד ישן ואחד מודרני. הנמל הישן נמצא בחוף המזרחי ומשמש לדיג, והנמל המודרני ממוקם בחוף המערבי ומשמש לשאר הצרכים הימיים. הייצוא העיקרי הוא של קפה, תה וכותנה. ישנה מסילת ברזל המקשרת בין מומבסה למזרח אפריקה. לעיר מרכז עסקים מודרני, שוק ומפעלי תעשייה כגון בתי זיקוק, בתי חרושת למזונות, לטקסטיל, למוצרי אלומיניום ולמלט. מקורו של מרבית המידע ההיסטורי על מומבסה נמצא בכתבים פורטוגזים מהמאה ה-16. את מומבסה גילו סוחרים ערביים במאה ה-11, ועד מהרה הפכה העיר למרכז מסחר גדול במזרח אפריקה, בעיקר לסחר בתבלינים, עבדים, דוחן, קוקוס ושנהב. הקשרים המסחריים הגיעו עד לתת-היבשת ההודית ולסין. החוקר אבן בטוטה ביקר בעיר בשנת 1331 למשך יומיים, ואזכר אותה בכתביו. וסקו דה גמה היה האירופאי הראשון שביקר במומבסה, והוא זכה לקבלת פנים צוננת, בשנת 1498. שנתיים לאחר מכן נכבשה העיר על ידי הפורטוגלים, שבזזו אותה ובנו בה מבצר. בשנת 1502 הפך האזור לעצמאי, אך הותקפה שוב על ידי פורטוגל בשנת 1528 מומבסה נכבשה על ידי סולטנות עומאן בשנת 1698. בשנת 1887 השלטון בעיר עבר לידי חברת מזרח אפריקה הבריטית. בשנת 1840 היא נלקחה על ידי הסולטאן של זנזיבר (אי סמוך לאפריקה), ולאחר מכן הוענקה כמתנה לבריטים. כארץ חסות של הבריטים הפכה מומבסה למסוף הימי של מסילת הרכבת, שנוסדה בשנת 1896. המסילה הוקמה על ידי עובדים רבים שהובאו מהודו הבריטית למטרה זו. בשלהי המאה ה-19 מומבסה הייתה עיר נמל המובילה של האזור. בשנים 1887–1906 מומבסה היוותה את בירת הקולוניה הבריטית, עד אשר הוחלט להעבירה לניירובי. הייתה שייכת לזנזיבר עד לשנת 1963, אז ויתרה זנזיבר על בעלותה לטובת קניה. בנובמבר 2002 התפוצצה מכונית תופת במלון בבעלות ישראלית, וגרמה למותם של שלושה ישראלים ועשרה קנייתים. זמן מה לאחר מכן נעשה ניסיון להפיל מטוס של חברת ארקיע בסמוך לנמל התעופה מומבסה (אנ'), והחשד הוטל על ארגון הטרור אל-קאעידה. ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית ארצות הברית לונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית שארלוט אמאלי, איי הבתולה של ארצות הברית ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית נורווגיה ברגן, וסטלן, נורווגיה אתר האינטרנט הרשמי של מומבסה מידע על מומבסה לילי אנג'ל, ‏כתבה על מומבסה ואיים נוספים מול חופי קניה וטנזניה, באתר GoTravel מפת מומבסה, המאה ה-16 - בראון הוגנברג, פרויקט ערים היסטוריות, ומפות בהן מופיעה מומבסה, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית מומבסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.citypopulation.de/en/kenya/admin/ ליאור אסטליין, המבוקש מס' 1 באפריקה חוסל, באתר ישראל היום, 15 ביולי 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיגוד הבין-לאומי לקריסטלוגרפיה

האיגוד הבין-לאומי לקריסטלוגרפיה – (באנגלית: International Union of Crystallography; בראשי תיבות: IUCr) הוא ארגון מדעי בין-לאומי החבר במועצת המדע הבין-לאומית (ISC). את הרעיון להקמת האיגוד כאמצעי להוצאה לאור של ביטאון בין-לאומי לקריסטלוגרפיה הציע במרץ 1944 הפיזיקאי והקריסטלוגרף הגרמני פאול פטר אוואלד בכינוס "קבוצת האנליזה של קרני רנטגן" המוכרת בראשי התיבות של שמה באנגלית XRAG (ראשי התיבות של X-Ray Analysis Group). יושב ראש XRAG, הפיזיקאי זוכה פרס נובל לפיזיקה ויליאם לורנס בראג, קיבל את הרעיון בהתלהבות וארגן ביולי 1946 כינוס בין-לאומי של קריסטלוגרפים בלונדון. הכינוס שכלל כ־300 קריסטלוגרפים ממדינות שונות קיבל החלטה להקים ועדה זמנית שתבחן הוצאת ביטאון בנושא הקריסטלוגרפיה. ועדה זו שבראשה עמד פאול פטר אוואלד גיבשה בנוסף להצעות להוצאת ביטאון גם את קווי היסוד של האיגוד הבין-לאומי לקריסטלוגרפיה. הגיליון הראשון של הביטאון, שקיבל את השם שהציעו הרוסים חברי הוועדה – Acta Crystallographica – יצא לאור באפריל 1948. כנס הייסוד של האיגוד התקיים באוניברסיטת הרווארד שבעיירה קיימברידג' שבמסצ'וסטס שבארצות הברית בין 28 ביולי ל־3 באוגוסט 1948. שני הפיזיקאים האחראים יותר מכל להתפתחות התחום הועמדו בראש האיגוד, ויליאם לורנס בראג התמנה נשיא ומקס פון לאואה מונה נשיא כבוד. מטרותיו הן: לקדם שיתופי פעולה בין-לאומיים בקריסטלוגרפיה, לתרום לכל ההיבטים של הקריסטלוגרפיה, לקדם הוצאה לאור של פרסומים בין-לאומיים של מחקר קריסטלוגרפי, ולתקנן את השיטות, היחידות המינוחים והסמלים. האיגוד מנסה לקיים מטרות אלו על ידי הדפסה של ביטאונים מדעים שכיום הם זמינים באינטרנט, בראש ובראשונה ה־"Acta Crystallographica", הכנה של טבלאות מעודכנות של קריסטלוגרפיה, חלוקה של עלון חדשות מדי רבעון, ניהול מדריך עולמי של קריסטלוגרפים, חלוקת פרס אוואלד וארגון האספה הכללית אחת לשלוש שנים. משרדי האיגוד נמצאים בעיר צ'סטר שבמחוז צ'שייר באנגליה. נכון ל־2020 חברים בארגון ארגוני מדע מ־52 מדינות. האגודה הישראלית לקריסטלוגרפיה המסונפת לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מייצגת את ישראל באיגוד. האיגוד מעניק "פרס אוולד" למדענים בולטים. הפרס מוענק משנת 1987 כל 3 שנים. בוריס ויינשטיין היה בין מקבלי הפרס. אתר האינטרנט הרשמי של האיגוד הבין-לאומי לקריסטלוגרפיה (באנגלית) היסטוריה של הקמת הארגון
אמברולאורי

אמבּרוֹלאוּרי (בגאורגית: ამბროლაური) היא עיירה בנפת אמברולאורי שבמחוז ההיסטורי רצ'ה בגאורגיה. היא משמשת כבירת מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית גאורגיה. העיירה ממוקמת בגובה 550 מטר (לפי גרסה אחרת 654) מעל פני הים, במפגש שבין נהר הריוני ונהר קריחולי. היא הוכרזה לעיר בשנת 1966 ובשנת 2014 אוכלוסייתה מנתה 2,047 איש. העיירה נזכרת לראשונה במאה השבע עשרה כחלק מממלכת אימרתי. בעיירה היה ארמון מלוכה ששרידיו עדיין קיימים. בשנת 1991 ניזוקה העיירה קשות ברעידת האדמה ברצ'ה. מדיה וקבצים בנושא אמברולאורי בוויקישיתוף תמרה דרגדזה (1988), המשפחות הכפריות של גאורגיה הסובייטית: פרובינציית רצ'ה, מסת"ב 0415006198, (אנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל גיאנה

דגל גיאנה, המוכר בכינוי "ראש החץ המוזהב", אומץ בשנת 1966. הדגל עוצב על ידי הווקסילולוג האמריקאי הנודע ד"ר ויטני סמית (אם כי בתחילה ללא הפסים הלבנים והשחורים, אשר הוספו מאוחר יותר על ידי ה-College of Arms בבריטניה). הצבע הירוק מסמל חקלאות ויערות, הלבן מסמל נהרות ומים, זהב מסמל עושר במחצבים, שחור מסמל עמידות ואדום מסמל התלהבות ודינמיות. סמל גיאנה המנון גיאנה מדיה וקבצים בנושא דגל גיאנה בוויקישיתוף דגל גיאנה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל גיאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל ונואטו

דגל ונואטו אומץ ב-13 בפברואר 1980 לאחר שהאי זכה בעצמאותו. צבעי הדגל - אדום, ירוק, ושחור, הם צבעי מפלגת ואנואאקו שפעלה והביאה לעצמאות האי. ועדה פרלמנטרית בחנה הצעות של אמנים מקומיים על בסיס דגלים אלה ובחרה את דגל המדינה. הירוק מסמל את העושר של האיים, האדום - צבע הדם מסמל את אנשי האי, והשחור מסמל את צבע העור של התושבים. הצהוב נוסף לבקשת ראש הממשלה באותה עת על מנת להדגיש את הצבע שחור, והוא מסמל את ה"אור" של הברית החדשה - 75% מתושבי האי הם נוצרים. בקרבת הניצב, במרכז המשולש השחור ישנו סמל המורכב מחטים של חזירי בר - סמל השפע אשר תושבי האי נוהגים לענוד כחלק משרשראות. במרכז החט מופיעים שני עלים של שָׂרָך, אשר להם יחד 39 עַלְעַלִּים המסמלים את 39 חברי האספה המכוננת של ונואטו. סמל ונואטו המנון ונואטו מדיה וקבצים בנושא דגל ונואטו בוויקישיתוף ונואטו, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ונואטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.