laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנטואן בורדל

אנטואן בורדל (בצרפתית: Antoine Bourdelle;‏ 31 באוקטובר 1861 – 1 באוקטובר 1929) היה פסל וצייר צרפתי. נולד במונטובן שבצרפת, ולמד פיסול בבית הספר לאמנות בטולוז. הוא שימש כעוזרו של אוגוסט רודן, ולאחר מכן פתח סטודיו משלו וכן העביר שיעורים לפסלים צעירים. ביצירותיו הוא שם דגש על דיוק סדר וסמכותיות. הוא מת בפריז בשנת 1929. הסטודיו שלו הפך למוזיאון בורדל הממוקם ברובע החמישה עשר של פריז. לימד את הצייר והפסל הישראלי צרפתי, יצחק פרנקל פרנל. "אנדרטת צרפת" בפאלה דה טוקיו "הניצחון הראשון של חניבעל" במוזיאון אנגר במונטובן "הרקולס" במוזיאון המטרופוליטן לאמנות "יום ולילה" במוזיאון בורדל בפריז פרוטומה בארמיטאז' פרוטומה של ז'אן מוראס (אנ') באתונה "סאפפו" במוזיאון אנגר במונטובן פסל הלוחם ממונטובן בגן האמנות ע"ש בילי רוז במוזיאון ישראל פנלופה בגן האמנות ע"ש בילי רוז במוזיאון ישראל מדיה וקבצים בנושא אנטואן בורדל בוויקישיתוף אנטואן בורדל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנטואן בורדל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטואן בורדל, באתר Discogs (באנגלית) ABOUT, Frenel Museum (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרולד לם

הרולד אלברט לם (באנגלית: Harold Albert Lamb; ‏1 בספטמבר 1892 - 9 באפריל 1962) היה סופר והיסטוריון אמריקאי. נולד בעיר ניו ג'רזי שבארצות הברית בשנת 1892, לפרדריק לם ואליזה רוליסון. הוא היה נכדו של האדריכל צ'ארלס רוליסון לם (אנ'). מגיל צעיר התעניין בהיסטוריה של עמי אסיה. למד באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1929 זכה במלגת גוגנהיים. בתחילה כתב בעיקר סיפורים בסגנון המדע בדיוני, שבתחילה התפרסמו בעיתונים זולים, אולם בהדרגה החלו להתפרסם גם במגזינים יוקרתיים כדוגמת ה-"Adventure". לאחר שביוגרפיה שפרסם על ג'ינגיס חאן זכתה להצלחה אדירה, החל לכתוב ביוגרפיות של מצביאים גדולים. ספריו מצטיינים בדיוק רב והיצמדות להיסטוריה, לצד סגנון ספרותי קולח ובהיר. הבמאי המפורסם ססיל ב. דה-מיל התלהב מאחד מספריו ומאז נעזר בו בסרטים שיצר. הוא נפטר בניו יורק בשנת 1962. הרולד למב, סולימאן המפואר, שליט המזרח, עברית: ק.[למן] כצנלסון, תל אביב: המתמיד, תשט"ז. הרולד למב, חניבעל: האחד נגד רומי, תרגמה שולמית חן, תל אביב: מערכות, תשכ"ה 1964. הרולד למב, ג'ינגיס חאן כובש הערבה, מצרפתית: משה בן-חורין, תל אביב: א' לוין-אפשטיין, תשכ"ח. הרולד לאמב, אלכסנדר מוקדון: המסע אל קצה העולם, מאנגלית: יעקב עדיני, ירושלים: קריית ספר, 1967. מדיה וקבצים בנושא הרולד לם בוויקישיתוף הרולד לם, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הרולד למב (1892-1962), דף שער בספרייה הלאומית כתבי הרולד לם בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הרולד לם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרולד לם, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הרולד לם, באתר AllMovie (באנגלית) הרולד לם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרולד לם, באתר Discogs (באנגלית) בעבר תועתק לעברית בצורה למב או לאמב.
אסון טיינג'ין

אסון טיינג'ין הוא אירוע רב-נפגעים שאירע בעיר טיינג'ין בסין ב־12 באוגוסט 2015. באסון נהרגו כ-173 איש, ונפצעו יותר מ-700. בהרוגים נמנו לפחות 21 כבאים, שהוזעקו לטפל באירוע. האירוע התרחש בשעה 23:30 (שעון מקומי) ב־12 באוגוסט 2015, כאשר שני פיצוצים עזים אירעו במחסן באזור התעשייה של העיר. המחסן נוהל על ידי חברת זְ'ווֵיְהָאי לוגיסטיקה (瑞海物流, בפין-יין: Ruìhǎi wùliú), שהוקמה בשנת 2011 כדי לתחזק חומרים כימיים מסוכנים מאוד בנמל טיינג'ין, ביניהם אמוניום חנקתי, והייתה האחראית לניהול מחסן חומרי הנפץ, באישור הממשלה הסינית. על פי דיווחים, הגורם לפיצוצים היה התלקחות של חומרים דליקים וחומרי נפץ. הפיצוץ הראשון הוערך בסדר גודל של כ־3 טונות TNT, והשני בכ־21 טונות TNT. בעקבות עוצמת הפיצוצים נמדדו רעידות אדמה קלות (עוצמה 3 בסולם ריכטר) במכשירי המדידה, ובשל גודלו, הפיצוץ נצפה אף מלווייני צילום מהחלל. בעקבות הפיצוץ התלקחה באזור שרפה גדולה, ועקב השרפה וגל ההדף העצום שליווה את הפיצוצים נגרם נזק גדול לרכוש. השרפה הובילה לפגיעה במתקנים סמוכים, ולפיצוצי משנה קטנים ושריפות נוספות באזור בימים שלאחר האירוע הראשוני. עקב זיהוי נתרן ציאניד באזור הוכרז על פינוי האוכלוסייה ברדיוס של כ־3 ק"מ ממקום האירוע. השלטון בסין נקט במדיניות של מידור לגבי האירוע והגורמים לו בימים הראשונים שלאחר האירוע, והטיל צנזורה לגבי דיווחים בתקשורת המקומית. מדיה וקבצים בנושא אסון טיינג'ין בוויקישיתוף תמונות אפוקליפטיות ממקום הפיצוץ האדיר בסין, באתר ynet, 13 באוגוסט 2015 נחשפים ממדי האסון המחריד בסין; צפו בתמונות מהאתר, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2015 החורבן בסין: האש בוערת, המחדל נחשף, באתר ynet, 14 באוגוסט 2015 פיצוצים נוספים נשמעו באזור האסון בסין, תושבים פונו מחשש לזיהום כימי, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2015 מחאה נדירה בסין, צילומי מל"ט מראים חורבן, באתר ynet, 17 באוגוסט 2015 סוכנויות הידיעות, 9 ימים אחרי האסון בסין: אש, זיהומים וארנבים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2015 סוכנויות הידיעות, ‏"כמו רעידת אדמה": לפחות 7 הרוגים בפיצוץ אדיר בסין, באתר מעריב אונליין, 13 באוגוסט 2015 שירות כלכליסט, הפיצוץ בטיאנג'ין: הצבא הסיני מפנה אזרחים - מחשש לרעלים, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2015
דריסת ילד בנסיעה לאחור

דריסת ילד בנסיעה לאחור היא תאונת דרכים המתרחשת כאשר כלי רכב, לרוב מכונית, נוסע לאחור, לרוב כאשר הוא חונה או כאשר הוא יוצא מחניה, ודורס פעוט או ילד קטן מבלי לשים לב. לעיתים מסתיימת התאונה במות הילד הנדרס. תאונות מסוג זה נקראות גם "תאונות חצר". באוסטרליה, בשנים 2001-2010, נהרגו 44 ילדים בתאונות בקרבת הבית בנסיעה לאחור, מתוך 270 ילדים שנהרגו כהולכי רגל, שיעור של מעל 16%. רוב הנפגעים הם בגילאי 1–4 שנים. התאונות מתרחשות בעיקר באוכלוסיות עניות, ובמרבית המקרים הנהג הפוגע הוא קרוב משפחה של הנפגע, לרוב ההורה. הרשות האמריקאית לבטיחות בדרכים (NHTSA) ומשרד התחבורה האמריקאי, הגיעו להסכמה על חוק שיחייב התקנת מצלמה לנסיעה לאחור בכל מכונית חדשה החל מ-1 במאי 2018. בישראל התופעה של דריסת ילדים בנסיעה לאחור שכיחה יותר במגזר הערבי. לפי נתוני הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, במחצית הראשונה של 2007 נהרגו חמישה ילדים במגזר בתאונה מסוג זה. בשנת 2014 נהרגו 12 ילדים ערבים בתאונות אלו. הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יחד עם ארגון "בטרם" לבטיחות ילדים החלה להפעיל בשנת 2012 תוכנית למניעת תאונות חצר במגזר הערבי. בשנים 2008 ו-2009 הפעילה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים את תוכנית ההתערבות הראשונה בנושא, במסגרתה ניתנו הדרכות ב-17,800 בתי אב במגזר הבדואי בדרום, שודרו תשדירים ברדיו בנושא והתקיימה פעילות הסברה בבתי ספר ובמוסדות קהילתיים. שכחת ילד ברכב סקירת ספרות – היפגעות ילדים כתוצאה מדריסה בעת נסיעה לאחור (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר "בטרם", 19 במאי 2008 תוכנית למניעת דריסה בעת נסיעה לאחור, באתר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים Child pedestrian safety: ‘driveway deaths’ and ‘low-speed vehicle run-overs’, Australia, 2001–10, pages 3, 9 סקירת ספרות – היפגעות ילדים כתוצאה מדריסה בעת נסיעה לאחור, באתר "בטרם", 19 במאי 2008 רועי צוקרמן, סע, סע, יש לך עוד: מצלמות רוורס - חובה משנת 2018, באתר ynet, 1 באפריל 2014 יאסר עוקבי, ‏נתוני "אור ירוק": ממוצע של ילד ערבי אחד שנהרג בכל חודש ב'תאונות חצר', באתר מעריב אונליין, 31 בדצמבר 2014 תוכנית ייחודית למניעת פגיעת ילדים בתאונות דריסה לאחור במגזר הערבי, באתר "אור ירוק" נתוני "אור ירוק": ממוצע של ילד ערבי אחד שנהרג בכל חודש ב'תאונות חצר', באתר מעריב, 31 בדצמבר 2014
Boost

Boost היא קבוצה של ספריות בשימוש נרחב לפיתוח תוכנה בשפת ++C אשר נותנות מענה למשימות פתוח הדורשות פעולות באלגברה ליניארית, מחולל מספרים פסאודו-אקראיים, ניהול תהליכונים, עיבוד תמונה, ביטויים רגולריים, עבודה עם קבצים, ניתוח סינטקטי (כגון Xml Parsers), בדיקות יחידה ועוד. מרבית הספריות רשומות תחת הרישוי "Boost Software License", המתוכנן לאפשר ל-Boost להיות תחת שימוש חופשי או לא-חופשי. חלק ממייסדי Boost הם חברי ועדת הסטנדרטים של ++C, וחלק מהספריות של Boost כבר התקבלו כסטנדרט והוטמעו ב-TR1 ‏(Technical Report 1) וכן ב-C++11. מדיה וקבצים בנושא Boost בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Boost (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב הגנה

בסדר הדין האזרחי, כתב הגנה הוא כתב טענות המוגש לבית משפט במענה על כתב תביעה (שהוא, לרוב, המסמך הפותח תביעה אזרחית). במובן רחב יותר, כתב הגנה הוא מסמך, תזה או ספר הנכתב במטרה להגן או להסביר עמדה מסוימת. כמסמך משפטי מטרת כתב ההגנה היא לענות על הטענות המועלות בכתב התביעה, להפריכן או להסביר ולהצדיק מעשים מסוימים, ובכך למקד וליעל את הדיון המשפטי. ככל מסמך משפטי אף כתב ההגנה כפוף לכללים, לצורה ולמועדים של בית-המשפט בו מתנהל העניין. על כתב ההגנה לכלול מסמכים וראיות שיחזקו את טענות הנתבע בנוגע לתביעה שהוגשה נגדו. אי-הגשת כתב הגנה כדין מפחיתה מסיכוייו של הנתבע לזכייה בתיק ואף עשויה להביא למתן פסק דין על פי כתב התביעה לבדו. יצוין שבמקרים מסוימים רשאי הנתבע להגיש יחד עם כתב ההגנה תביעה שכנגד כנגד התובע. במובנו הכללי - כתב הגנה הוא הצגת עמדה מסוימת הקיימת בקהילה נבדלת (מיעוט, לרוב) והצדקתה כדרך ויכוח עם דעה סותרת הנפוצה בציבור הכללי. לדוגמה, ספרו של אלן דרשוביץ, המציג את עניינה של ישראל כנגד טענות הרווחות בציבור האמריקאי ככתב הגנה. דוגמה נוספת, קובץ טיעוני הנגד, שהעלה אליהו מונטאלטו בוויכוח פדובה כנגד התזה הנוצרית המקובלת בפירוש לספר ישעיהו פרק נ"ג הוצג ככתב הגנה. בניגוד לכתב ההגנה המשפטי שהוא תכליתי, מדויק ושקול לכתב התביעה, כתב ההגנה הפולמוסי הוא כללי, חסר כתובת מוגדרת ולרוב בעל השפעה מועטה (משכנע אך את המשוכנעים שבקהילה.) אלן דרשוביץ, ישראל - כתב הגנה, תרגום - ירון בן עמי, הוצאת מטר, 2004 אהרן רוז, החרדים: כתב הגנה, תכלת 25, באתר "תכלת ברשת", 2006 לדוגמה: תבנית כתב הגנה בבית משפט לתביעות קטנות van Rooden, P.," A Dutch adaptation of Elias Montalto's Tractado Sobre o Princioio do Capito 53 de Jessias. Introduction and commentary" in: Hans Bots amd J. Roegiers, The Contribution of the Jews to the Culture in the Netherlands, Amsterdam/Maarssen 1990=Lias 16,2 (1989), pp. 197f הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
רולנד בריס

רולנד וולאס בריס (באנגלית: Roland Wallace Burris; נולד ב-3 באוגוסט 1937) הוא משפטן אמריקאי. ייצג בסנאט את מדינת אילינוי מינואר 2009 ועד נובמבר 2010 מטעם המפלגה הדמוקרטית. בריס נולד בעיירה בדרום אילינוי. סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1955. בשנת 1959 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת דרום אילינוי. בשנת 1963 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת הרווארד. היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן כמבקר הכללי של אילינוי (1979-1991). כיהן גם כתובע הכללי של המדינה בשנים 1991–1995. בשנת 1984 ניסה להתמודד בפעם הראשונה לסנאט האמריקאי, אך נכשל. בשנת 1995 ניסה להתמודד ללא הצלחה כמועמד עצמאי על ראשות העיר שיקגו ועל תפקיד מושל אלינוי, אך לא הצליח להשיג את המועמדות מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא מונה על ידי מושל אילינוי רוד בלוגרוביץ' לרשת בסנאט את ברק אובמה, שנבחר לנשיא ארצות הברית. הוא כיהן שם עד סיום כהונתו בת שש השנים המיועדת של אובמה, שהחלה ב-2005. בריס נשוי ואב לשני ילדים. מדיה וקבצים בנושא רולנד בריס בוויקישיתוף רולנד בריס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) רולנד בריס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רולנד בריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרוור

המונח "פרבר" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו פרבר (פירושונים). פרוור (כך הכתיב הנכון על פי האקדמיה ללשון העברית; נכתב גם פרבר) הוא אזור מגורים גדול, הממוקם בפריפריית עיר או מטרופולין, כאשר רוב הגרים בו עובדים במרכז העיר. מרבית האוכלוסייה שעוברת לפרוורים חדשים מורכבת, בשנים הראשונות, מזוגות צעירים עם ילדים שיצאו מהעיר הגדולה כדי לאפשר לילדיהם לגדול באזור שקט, שבו אפשר להשיג בית צמוד קרקע במחיר זול יותר. מגורים בצפיפות נמוכה המאפשרת איכות חיים כפרית הסתמכות גבוהה על רכב פרטי כאמצעי תחבורה ריחוק מהשפעתן של אוכלוסיות המתגוררות בשכונות מצוקה פרוור, הוא מעבר אוכלוסייה מאזורים עירוניים מרכזיים לפרברים, וכתוצאה מכך היווצרות התפשטות (תת) עירונית. כתוצאה מתנועת משקי בית ועסקים אל מחוץ למרכזי הערים, צומחים אזורים עירוניים לוויינים בצפיפות נמוכה. תת-עירוניות קשורה ביחס הפוך לעיור (עיור), המציין מעבר אוכלוסייה מאזורים כפריים למרכזים עירוניים. תושבים רבים של אזורי מטרופולין עובדים באזור העירוני המרכזי, אך חיים מחוצה לו, בקהילות לווייניות הנקראות פרברים, ונוסעים לעבודה ברכב או בתחבורה המוני. לאחרים יש הזדמנות לעבוד מהבית, עקב ההתקדמות הטכנולוגית. הפרבור מתרחש לעיתים קרובות במדינות מפותחות יותר מבחינה כלכלית. מאמינים שארצות הברית היא המדינה הראשונה שבה רוב האוכלוסייה חיה בפרברים ולא בערים או באזורים כפריים. המתנגדים בהכלת ההתפשטות העירונית טוענים כי ההתפשטות מובילה לריקבון עירוני ולריכוז של תושבים בעלי הכנסה נמוכה יותר בעיר הפנימית, בנוסף לפגיעה סביבתית. הפרוורים תפסו תאוצה במאות ה-19 וה-20 כתוצאה משיפור בתשתיות הכבישים והרכבת, שהובילו לגידול במספר בני האדם שנוסעים למקום עבודתם. בהמשך, תהליכים כמו העיור, הצמיחה הכלכלית, גידול האוכלוסייה והשימוש הגדל ברכב פרטי הובילו להתפשטות הפרוורים, בתהליך שנקרא פִּרְווּר. בקרב ארגוני איכות סביבה כמו גם מתכנני תחבורה ומתכנני ערים רווחת התנגדות לפרווּר, בשל ההשלכות השליליות שיש לטענתם לצורת מגורים זו על תחומים כמו סביבה, תחבורה, שוויון, כלכלה, ובריאות הציבור. באופן כמעט ודאי, פריסת אוכלוסייה בצפיפות מגורים נמוכה של פרוור אינה מאפשרת הפעלת תחבורה ציבורית יעילה, בעיקר במדד של תדירות קווי הנסיעה, ולכן מעודדת עימה גם שימוש קבוע ברכב פרטי לצורכי יוממות. גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים - מונחים פריפריה מדיה וקבצים בנושא פרוור בוויקישיתוף תיאור המונח מיכאל יעקובסון: זאב דרוקמן על הפרבר הישראלי, באתר 'חלון אחורי', בינואר 2024 ראו צורתם של שמות שונים באתר האקדמיה ללשון העברית Caves, R. W. (2004). Encyclopedia of the City. Routledge. p. 642. ISBN 9780415252256. "Slow Growth and Urban Sprawl: Support for a New Regional Agenda?," Juliet F. Gainsborough, Urban Affairs Review, vol. 37, no. 5 (2002): 728-744. Matthew Hollow, Suburban Ideals on England’s Interwar Council Estates (24 pages) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיגיושי אינואואה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אינואואה. שיגיושי אינואואה (ביפנית: 井上 成美 ‏ Inoue Shigeyoshi; ‏ 9 בדצמבר 1889 - 15 בדצמבר 1975) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. אינואואה פיקד על הצי הרביעי, ולאחר מכן שימש סגן-שר הצי. הוא היה גיסו של ראש ממשלת יפן נובויוקי אבה. אינואואה נולד בעיר סנדאי שבמחוז מיאגי, באזור טוהוקו, יפן. הוא סיים את לימודיו במקום השני מתוך 179 החניכים במחזור ה-37 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1909. בהיותו פרח קצונה, שירת אינואואה על הסיירת "סויה", עמה הפליג ברחבי מזרח אסיה ודרום מערב האוקיינוס השקט, ועם שובו ליפן עבר לשרת על סיפון אוניית המערכה מיקאסה, ולאחר מכן בסיירת "קסוגה". לאחר קבלת דרגות הקצונה בדצמבר 1910, שירת אינואואה על הסיירת "קוראמה", ושנתיים לאחר מכן שב לאקדמיה הימית כדי ללמוד אודות החידושים האחרונים בתחומי התותחנות הימית ולוחמת צוללות. ב-1913 הוא שירת על הסיירת "טקצ'יהו", ולאחר מכן על אוניית המערכה היאיי. בסוף 1915, עם קבלת דרגת הלוטננט, עבר לשרת על אוניית המערכה "פוסו". תפקיד הפיקוד הראשון שלו ניתן לו על הסיירת "יודו" בדצמבר 1917, ובסוף 1918 התמנה אינואואה לנספח צבאי בשווייץ. בשנה לאחר מכן היה חלק ממשלחת דיפלומטית לועידת השלום בפריז, וב-1920 היה לנספח הצבאי בצרפת. בדצמבר 1921 קיבל אינואואה את דרגת לוטננט קומנדר, ושב ליפן. עם שובו ליפן, מונה אינואואה לתפקיד קצין המבצעים על הסיירת "סומה", ובשנה שלאחר מכן החל ללמוד במכללת המטה של הצי, אותה סיים במקום השלישי מתוך 21 חניכים. עם סיום הלימודים, מילא אינואואה סדרה של תפקידי מטה שונים, שבהם נספח ימי לאיטליה, תפקיד אותו מילא בין בשנים 1927 ו-1929, ובסיומו קיבל דרגת קפטן. ב-15 בנובמבר 1933, נמסר לאינואואה הפיקוד על היאיי, תפקיד בו החזיק כשנה וחצי. בתור בן טיפוחיו של אדמירל איסורוקו יממוטו, התנגד אינואואה להסכם התלת-צדדי בין האימפריה היפנית, איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית. הוא השתייך לקליקה השמאלנית בצי הקיסרי שהתנגדה לעליית הפאשיזם ולאימפריאליזם היפני. בנוסף, כמורו יממוטו, היה אינואואה תומך נלהב בתעופה ימית. ב-15 בנובמבר 1935 מונה אינואואה לאדמירל משנה, והיה לסגן מפקד הצי השלישי שפעל באזור סין, וב-1939 מונה לתת-אדמירל. ב-1940 הוענק לו עיטור מסדר השמש העולה, ובאותה שנה התמנה אינואואה למפקד לשכת התעופה הימית של הצי הקיסרי, והגיש לשר הצי, קושירו אואיקאווה, את התזה שלו לארגון מחדש של הצי בראשית 1941. התזה שלו הכילה ביקורת נוקבת על מדיניות בניית האוניות של הצי הקיסרי, על כך שהיא מתמקדת בבניית אוניות מערכה, ולא בנושאות מטוסים. מאוחר יותר באותה שנה נמסר לידיו הפיקוד על הצי הרביעי של יפן, שעגן בבסיס הצי בלגונת טרוק, והוא פיקד על הכוחות הימיים במהלך קרב גואם וקרב האי וייק. לאחר מכן העביר את מטהו לרבאול, כהכנה למבצע MO, שכלל את כיבוש פורט מורסבי, אך לאחר קרב ים האלמוגים במאי 1942, בו נהדפה הפלישה היפנית, איבד את הפיקוד על הצי הרביעי ושב ליפן, שם התמנה למפקד האקדמיה הימית הקיסרית. בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה קיבל אינואואה את דרגת האדמירל, וב-15 באוקטובר 1945 הוא פרש מהצי. לאחר המלחמה לימד אינואואה אנגלית ומוזיקה בביתו שביוקוסוקה, והאתר שבו עמד ביתו הוא כיום גן ציבורי. מדיה וקבצים בנושא שיגיושי אינואואה בוויקישיתוף שיגיושי אינואואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Nishida, Hiroshi. Inoue, Shigeyoshi
דורה טייטלבוים

דורה טייטלבוים (ביידיש: דאָרע טיַיטלבוים; 1914 ברסט-ליטובסק - 1992 פריז) הייתה סופרת ומשוררת יידית. טייטלבוים נולדה באימפריה הרוסית למשפחה ענייה, אביה היה צבעי. ב-1932 היא ומשפחתה היגרו לארצות הברית והשתקעו בהארלם. שם במשך שנים רבות עבדה בבית חרושת לכובעים. בזמן עבודתה בבית חרושת היא סיימה לימודי ערב ועבדה בתור מורה באחד מבתי ספר בעיר ניו יורק. אז גם החלה לפרסם את שיריה הראשונים בעיתונים, כגון: מארגן פרייהייט, יידישע קולטור וניי לעבן. ב-1944 התפרסם בניו יורק קובץ שיריה הראשון, "אין מיטן וועלט" (באמצע העולם). ספרה הבא, "הימל און ערד" (שמים וארץ), פורסם ב-1947, גם הוא בניו יורק. לאחר הקמת מדינת ישראל היא פרסמה את חיבוריה בעיתונים וכתבי עת יידישאיים שיצאו לאור בארץ, כגון: ישראל שטימע, פריי ישראל, לעצטע נייעס, די גאלדענע קייט ואחרים. ב-1950 היא עברה להתגורר בצרפת, שם ב-1952 התפרסם ספרה "מיטן פנים צום לעבן" (עם הפנים אל החיים), בספר תיארה את רשמיה מנסיעותיה במזרח התיכון, מערב ומזרח אירופה. באפריל 2018 בסדרת "מכתבי אהבה גנוזים" אשר מתפרסמת בעיתון "הארץ" - הופיעה חליפת מכתבי אהבה, שהתקיימה בשנת 1972, בין דורה טייטלבוים ואברהם שלונסקי. המכתבים תורגמו מיידיש לעברית על ידי רחל שליטא. דורה טייטלבוים, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) אתר מרכז לתרבות יידיש על שמה של דורה טייטלבוים דורה טייטלבוים, דף שער בספרייה הלאומית דורה טייטלבוים, בלקסיקון הספרות העברית החדשה לפי חגית הלפרין, במאמרה בהארץ מ-10 באפריל 2018, נפטרה דורה טייטלבוים בתל אביב. אברהם שלונסקי ודורה טייטלבאום, "יקרה שלי, האם לא טעיתי כשלא קרעתי את המכתב והוא הולך אליך לנשקך בחוזקה". מכתבים גנוזים, הארץ, 10 באפריל 2018
רוברט סדול

רוברט סדול (בלטבית: Roberts Seduls;‏ 1906, לייפאיה, לטביה – 1945, לייפאיה) היה חסיד אומות העולם. רוברט סדול היה ימאי ומתאגרף. הוא היה שרת בבניין בלייפאיה וידידו של היהודי דוד זיבצון (Zivcon), מדיירי הבניין. לייפאיה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בשבוע הראשון של מבצע ברברוסה ורוב יהודיה, למעלה מ-7,000 נפש, נרצחו. עם הקמת גטו בעיר, ביולי 1942, נכלא זיבצון בגטו עם 850 יהודי לייפאיה שנותרו בחיים לאחר רצח רוב יהודי העיר. באוקטובר 1943, ערב חיסול גטו לייפאיה, ברח זיבצון מהגטו והגיע עם שלושה יהודים נוספים לביתו של סדול. סדול הסתיר אותם במרתף הבניין ושם הסתתרו במשך כשנה וחצי. עם הזמן הצטרפו אל ארבעת המסתתרים עוד שבעה יהודים. כדי לכלכל אותם היה סדול מוסר להם עבודות תיקון שקיבל, בתחומים שונים - היו בהם צורף, מכונאי וזיבצון שהיה חשמלאי - והם היו מבצעים את העבודות. סדול היה מוסר את המוצרים המתוקנים לבעליהם, מקבל תשלום ובכסף שקיבל היה קונה מזון ליהודים המסתתרים. בין המסתתרים היו אישה שבעלה נרצח ובתה בת השלוש. כשהצטרפה הילדה למסתתרים, חשש סדול שהיא תחשוף אותם ולכן ארגן לה מקלט אצל אוטיליה שימלפפנינג (Otilija Schimelpfening), תושבת העיר ואלמנה ממוצא גרמני. סדול וידא שהילדה מטופלת היטב, צילם את הילדה והביא תמונות שלה לאמה כדי לעודד אותה. ב-10 במרץ 1945, חודשיים לפני שחרור לייפאיה על ידי הצבא האדום, נהרג סדול בהפצצה רוסית. אשתו יוהנה טיפלה במסתתרים עד השחרור. ב-1981 העניק יד ושם לסדול ולרעייתו יוהנה את התואר חסידי אומות העולם. משפחת סדול, באתר יד ושם (באנגלית) רוברט סדול, באתר יד ושם
מחוזות קרוליינה הצפונית

במדינת קרוליינה הצפונית שבארצות הברית ישנם 100 מחוזות. ממקומת במקום ה-29 מבחינת שטחה מבין מדינות ארצות הברית, אך היא השביעית בגודלה מבחינת כמות המחוזות המרכיבים אותה. הגדול שבמחוזות קרוליינה הצפונית הוא מחוז דייר (4,050 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז קליי (570 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מקלנבורג (944,373 תושבים נכון ל-2010). בירת קרוליינה הצפונית ראלי ממוקמת במחוזות וייק ודורהאם. מדיה וקבצים בנושא מחוזות קרוליינה הצפונית בוויקישיתוף
אילוב

אילוב (בפולנית: Iłów) הוא כפר במחוז סוכצ'ב שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-19 ק"מ צפונית מערבית לעיר סוכצ'ב, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1224. בשנת 1506 העניק למקום המלך אלכסנדר היגלוני זכויות עיר, אשר נלקחו מהיישוב בשנת 1863 בעקבות מרד ינואר. הכפר נהרס בעת מלחמות השוודים באמצע המאה ה-17, ובתחילת המאה ה-19 הגיעו אליו מתיישבים גרמנים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נהרגו במקום כ-400 חיילים פולנים. יהודים הורשו להתיישב בכפר באמצע המאה ה-18, ומתחילת המאה ה-19 ועד השואה היוו היהודים רוב ביישוב. היהודים במקום עסקו במסחר ובמלאכה, ומהמחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה הקהילה בכפר לקהילה עצמאית, עם בית כנסת מעץ. בין מלחמות העולם פעל בכפר סניף של ההסתדרות הציונית, וכן ישבו בו פעילי אגודת ישראל. באותה עת נמנו בכפר 374 יהודים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים ממערב פולין, ואלו זכו לתמיכת הקהילה המקומית. עם התקדמות הצבא הגרמני הופצץ הכפר, ורבים מהחיילים הפולנים שעברו בו והפליטים היהודים נהרגו. הגרמנים נכנסו לכפר יום לאחר ראש השנה, ועד מהרה החלו בהחרמת רכוש יהודי ובלקיחת יהודים לעבודות כפייה. כמו כן, ספרי התורה של בית המדרש בכפר הוצאו ממנו, וחוללו בפומבי. יהודי הכפר הועברו לגטאות בערי הסביבה, ומשם הועברו ברובם לגטו ורשה בפברואר 1941. מדיה וקבצים בנושא אילוב בוויקישיתוף אילוב במרכז מורשת יהדות פולין "אילוב", באתר השטעטל הווירטואלי
רוני בווה

רוני בווה (נולדה ב-6 באוקטובר 1996) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת 6 מדליות מהמכביה, מהן 3 כסף. בווה למדה בחוות הנוער הציוני. היא מתאמנת בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים. בתחרויות השחייה של המכביה התשע-עשרה שנערכו בבריכת השחייה החדשה שבמכון וינגייט ביולי 2013 זכתה בווה ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר ביחד עם מרטינה מרקס, טל טהורי ואפרת רוטשטיין בשיא ישראלי חדש של 8:28.83 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.45 דקות, אחרי מרטינה מרקס (4:20.09 דקות) ומרלי ארליך מארצות הברית (4:21.40 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:14.29 דקות, אחרי מרלי ארליך (9:02.92 דקות) לורן לוי מארצות הברית (9:09.08 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט אותה שנה, זכתה בווה ב-3 מדליות ארד אישיות, במשחה ל-400 מטר בתוצאה של 4:27.53 דקות, אחרי מרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (4:20.92 דקות ) וטלי למקוף מהפועל דולפין נתניה (4:22.32 דקות), במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 9:11.23 דקות, אחרי מרטינה מרקס (9:07.07 דקות) וטלי למקוף (9:08.36 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:42.58 דקות, אחרי למקוף שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 17:27.62 דקות, ויעל דניאלי ממכבי פרק מים רעות (17:37.05 דקות). באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר 2014 זכתה בווה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:59.78 דקות, אחרי יעל דניאלי (8:55.16 דקות) ועדן גירלואנצה ממכבי קריית אונו (9:02.45 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2015 זכתה בווה ב-4 מדליות אישיות, מהן 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:20.58 דקות, לפני טלי למקוף (4:21.30 דקות) ומרטינה מרקס (4:25.71 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:55.82 דקות, לפני טלי למקוף (9:08.71 דקות) ויעל דניאלי (9:14.30 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 17:19.05 דקות, לפני טלי למקוף (17:26.17 דקות) ואושר אונטרשלג חברתה לקבוצה (17:51.41 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.32 דקות, אחרי אנדראה מורז מהפועל ירושלים שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:59.01 דקות ומרטינה מרקס (2:05.31 דקות). בווה היא בת הזוג של ירדן חרותי, אחיו של מירון חרותי. מדיה וקבצים בנושא רוני בווה בוויקישיתוף רוני בווה, באתר Swimrankings רוני בווה, באתר Swimrankings (באנגלית)
ג'ק ריצ'ר (סרט)

ג'ק ריצ'ר (באנגלית: Jack Reacher) הוא סרט קולנוע המבוסס על דמותו של ג'ק ריצ'ר והספר "הצלף" מאת לי צ'יילד בבימויו של כריסטופר מקווירי ובכיכובו של טום קרוז. הסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2012. עלילת הספר נפתחת בתקרית ירי בפיטסבורג, במהלכה נהרגו חמישה בני אדם בידי צלף. המשטרה עצרה את ג'יימס בר, ששירת כצלף בצבא האמריקני, בחשד כי הוא הרוצח. בר מצדו דורש מהשוטרים שישיגו עבורו את ג'ק ריצ'ר, רב-סרן בדימוס בצבא ארצות הברית, אשר שירת כחוקר במשטרה צבאית. ריצ'ר, קצין מעוטר שזכה על גבורתו בכוכב הכסף ולב הארגמן, משוכנע שבר ביצע את הפשע, משום שעצר אותו בעת שירותו הצבאי על מעשה דומה. אולם עם הגעתו לפיטסבורג מתגלה לריצ'ר כי הראיות שנאספו בצירוף הנסיבות מראות את אשמתו של בר באופן כה ברור וחד, עד כי הוא משוכנע שבר הופלל בידי אדם אחר. טום קרוז - ג'ק ריצ'ר, שוטר צבאי לשעבר. רוזמונד פייק - הסנגורית הלן רודין. ריצ'רד ג'נקינס - התובע המחוזי אלכס רודין דייוויד אויילואו - הסוכן אמרסון ורנר הרצוג - זק צ'לובק ג'יי קורטני - צ'רלי ג'וזף סיקורה - ג'יימס בר רוברט דובאל - מרטין קש ולדימיר סיזוב - ולאד מייקל ריימונד-ג'יימס - לינסקי אלקסיה פאסט - סנדי ג'וש הלמן - ג'ב אוליבר ג'יימס מרטין קלי - רוב פריור ניקול פורסטר - ננסי הולט פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא ג'ק ריצ'ר בוויקישיתוף "ג'ק ריצ'ר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר", באתר נטפליקס "ג'ק ריצ'ר", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר", באתר אידיבי "ג'ק ריצ'ר", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שמוליק דובדבני, "ג'ק ריצ'ר": לזמנכם החופשי, אש!, באתר ynet, 30 בדצמבר 2012