laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוניברסיטת לוזאן

אוניברסיטת לוזאן (בצרפתית: Université de Lausanne; בראשי תיבות: UNIL) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בעיר לוזאן שבשווייץ ואחת האוניברסיטאות העתיקות בעולם וגם הגדולות בעולם. האוניברסיטה חברה בברית רשת אוניברסיטאות עולמית. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1537 בתור "בית ספר לתאולוגיה" לפני שקיבלה מעמד רשמי של אוניברסיטה בשנת 1890. נכון לשנת 2023, למדו באוניברסיטה כ-16,951 תלמידים ו-3,861 חוקרים, בנוסף ל-1,500 סטודנטים מרחבי העולם הלומדים במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים עם אוניברסיטאות אחרות בעולם. מאז שנת 2005 האוניברסיטה שותפה בהסכם בולוניה ובשנת 2024 דורגה במקום ה-143 על ידי המגזין האמריקאי "טיימס" לדירוג המוסדות האקדמיים בעולם ולפי הדירוג האקדמי של "אוניברסיטת ליידן" בהולנד במקום ה-98 באירופה ובמקום ה-333 בעולם. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה בנוי בדגם עיר גנים. דהיינו, מצויים בו בניינים רבים ונפרדים, כשביניהם מצויות מדשאות (בדומה לקמפוס גבעת רם, של האוניברסיטה העברית בירושלים). ביחד עם "בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן (EPFL)", הממוקם לצד הקמפוס המרכזי שלה, המתהווה קמפוס אוניברסיטאי גדול, על חוף אגם ז'נבה. קמפוס אחר של אוניברסיטת לוזאן מצוי בתוך בית החולים המרכזי של העיר ומכיל את בית הספר לרפואה של האוניברסיטה. אוניברסיטת לוזאן כוללת שבע פקולטות: הפקולטה לאמנויות (Faculte des lettres) הפקולטה לביולוגיה ורפואה (FBM) הפקולטה למנהל עסקים וכלכלה (HEC), הנקראת גם HEC לוזאן הפקולטה למדעי הגאוגרפיה והסביבה (GSE) הפקולטה למשפטים, משפט פלילי ומינהל ציבורי (FDSC), כולל את בית הספר למנהל ציבורי בשווייץ הפקולטה למדעי החברה והפוליטיקה (SSP) הפקולטה לתאולוגיה ומדעי הדתות (FTSR) בתי ספר: בית הספר למשפט פלילי (ESC) בית הספר לצרפתית כשפה זרה (EFLE) קורסי קיץ וחורף בצרפתית (Cours de vacances) ממשק מדע-חברה הוועדה לגאוגרפיה עירונית מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת לוזאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת לוזאן (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת לוזאן (באנגלית) אוניברסיטת לוזאן, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת לוזאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת לוזאן, ברשת החברתית אינסטגרם
יושיוקה יאיוי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא יושיוקה. יושיוקה יאיוי (ביפנית: 吉岡 彌生; ‏29 באפריל 1871 - 22 במאי 1959) הייתה רופאה ופעילה לזכויות נשים, והיא ידועה בעיקר כמייסדת של האוניברסיטה ללימודי רפואה לנשים בטוקיו בשנת 1900, שהיה בית הספר הראשון לרפואה המיועד לנשים ביפן. אביה של יושיקה היה רופא, שתמך בפיתוח החינוך לילדי הכפר בגילאים צעירים. יאיוי גדלה במאה ה-19, בתקופה בה לא היה מקובל ביפן, כמו בכל העולם כמעט, שנשים תרכושנה השכלה גבוהה. היא סיימה בית ספר לרפואה, והייתה האישה ה-27 שקיבלה רישיון רפואי ביפן. משהבינה את הקשיים הצפויים לה כאישה בקריירה הרפואית, החליטה לייסד בית ספר לרפואה משלה, וזאת לפני שהייתה בת 30. עד שנת 1912 לא הורשו בוגרות האוניברסיטה ללימודי רפואה לנשים בטוקיו לעסוק ברפואה. בשנה זו אישרה הממשלה היפנית לנשים לגשת לבחינות ההסמכה הרפואיות. עד שנת 1930, קרוב לאלף נשים למדו בבית ספרה של יושיוקה. יאיוי הייתה פעילה פוליטית, ובמסגרת פעילותה קידמה יחד עם עמיתיה את המודעות לחשיבות החינוך המיני בבתי הספר. בשנות ה-30 יאיוי הייתה פעילה בתנועת הסופרג׳יסטיות היפנית. בשנת 1955 קבלה את פרס מסדר הכתר היקר. הפרס על-שם יושיוקה מוענק מדי שנה לנשים שהלכו בדרכה. אגודת הרופאות היפנית קראה לשניים מפרסיה על שמה, ועל שם אוגינו גינקו, האישה הראשונה שהוסמכה לעסוק ברפואה מערבית ביפן. מדיה וקבצים בנושא יושיוקה יאיוי בוויקישיתוף
יהודית לוזיה

יהודית לוזיה-אשכנזי (נולדה בשנת 1942) היא שחיינית עבר ישראלית שהייתה חברת נבחרת ישראל בשחייה. לוזיה, בת לשושנה ומנחם, עולים מסוריה ואחות לאלי (1939) ורינה, נולדה וגדלה בקיבוץ אפיקים. אביה היה פעיל העלאת הילדים מסוריה בעליית האלף ויוצר מחברת לוזיה. בגיל 12, גילתה שהיא קרויה על שמה של אחותה הבכורה, יהודית לוזיה, שבהיותה בת שנתיים ו-6 חודשים ב-13 ביוני 1938, מעדה לתוך תעלת השקיה, נסחפה בזרם המים למרחק רב, טבעה וכך מצאה את מותה. היא התאמנה בהדרכת שמריהו נאבל. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955 זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:46.5 דקות, אחרי דורית שרצר מברית מכבים עתיד שקבעה שיא מכבי חדש של 1:36.3 דקות ורחל ברגשטיין מהפועל גוש זבולון (1:41.2 דקות). באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה בתחילת אוקטובר 1956 זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:43.6 דקות, אחרי שושנה ריבנר (1:33.2 דקות) ודורית שרצר (1:33.6 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד. באליפות הפועל ה-14 בשחייה שנערכה בחדרה בספטמבר 1957 זכתה לוזיה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא הפועל חדש של 1:35.5 דקות, שיפור לשיא של ברגשטיין (1:35.9 דקות). במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26.7 דקות. באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בספטמבר 1958 זכתה לוזיה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא הפועל חדש של 1:34.7 דקות, אחרי שושנה ריבנר (1:31.5 דקות) ולפני דורית שרצר (1:36.0 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:24.4 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:21.8 דקות) ולפני תמר זליג ממכבי חיפה (3:25.0 דקות). בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1959 קבעה לוזיה שיא ישראלי חדש לנערות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:31.4 דקות. באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באמצע אוקטובר אותה שנה זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:35.4 דקות, אחרי גלי להב מהפועל תל עמל (1:30.4 דקות) וחיותה מרצ'ביאק (1:34.5 דקות). נשואה לצבי (צ'ירי) אשכנזי. קרני עם-עד, יציאת סוריה, באתר ידיעות הקיבוץ, 18 באפריל 2008 קרני עם-עד, קדיש מאוחר לאחות הקטנה, באתר mynet‏ קיבוץ, 16 ביולי 2009 קרני עם-עד, האבא והסבא של האלופים, באתר mynet‏ קיבוץ, 13 במרץ 2009 אווירה בינלאומית בבת גלים, חרות, 11 באוקטובר 1955 4 שיאים ארציים הוצבו באליפות ישראל בשחייה, דבר, 7 באוקטובר 1956 שני שיאי הפועל נקבעו בגמר אליפות השחייה, דבר, 1 בספטמבר 1957 ידיעות המכביה - וואכנר, ריבנר ומייק וולק מצטיינים בשחייה, חרות, 22 בספטמבר 1957 ב. מ. עתיד זכתה באליפות השחיה, הַבֹּקֶר, 28 בספטמבר 1958 ע. לפר, ישראל יוון - 101: 52, דבר, 29 ביולי 1959 טראובר ולהב הצטיינו באליפות השחייה, על המשמר, 18 באוקטובר 1959
אלי אסקוזידו

אליהו (אלי) אסקוזידו (נולד ב-1957) הוא מנהל רשות העתיקות החל מ-1 באוגוסט 2021. בעברו ראש המועצה האזורית נחל שורק. אלי אסקוזידו נולד בכפר מימון בשנת 1957, להוריו אברהם ופנינה אסקוזידו – עולים ממצרים. את השירות הצבאי עשה בנח"ל והשתחרר בדרגת סרן. בשנת 1991 החל אסקוזידו בפעילות ציבורית עם בחירתו ליו"ר ועד מושב בני רא"ם וכיהן בתפקיד זה במשך שמונה שנים. החל משנת 1999 ועד 2021 כיהן כראש מועצה אזורית נחל שורק. בנוסף לתפקידו כראש המועצה, שימש החל משנת 1999 כחבר בהנהלת מרכז המועצות האזוריות. החל משנת 2000 עמד בראש עמותת כביש חוצה ישראל ומאז שנת 2006 חבר בוועדה לתשתיות לאומיות (ות"ל). החל משנת 2005 שימש כגזבר לאיגוד ערים לאיכות הסביבה חבל יבנה-אשדוד. בין השנים 2009–2015 כיהן בתפקיד יו"ר רשות הניקוז שורק-לכיש, המאגדת בתוכה 29 רשויות מקומיות. משנת 2010 חבר בוועדת הרישוי של נמל התעופה בן-גוריון. משנת 2012 חבר בדירקטוריון של החברה למשק וכלכלה. בשנת 2014 מונה לחבר במועצת גנים לאומיים ושמורות טבע הכפופה למשרד להגנת הסביבה. בשנת 2018 יזם את הקמת אשכול שורק-דרומי בו חברות 10 רשויות ושימש כיושב ראש. באוגוסט 2021 מונה למנהל רשות העתיקות. אסקוזידו נשוי לעליזה, אב לארבעה וסב לעשרה נכדים. מתגורר במושב בני רא"ם. מדיה וקבצים בנושא אלי אסקוזידו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלי אסקוזידו אלי אסקוזידו באתר מועצה אזורית נחל שורק אתר הבית של אלי אסקוזידו אלי אסקוזידו - ישרא-בלוג אלי אסקוזידו ראש מועצת נחל שורק אלי אסקוזידו - תפוז בלוגים אלי אסקוזידו - Twitter אלי אסקוזידו הוא ראש המועצה אזורית נחל שורק שלומית צור, "לא העליתי על דעתי שמתחת לרגליים שלנו הסתתר סיפור היסטורי - האירוע הזה שינה את חיי", באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2023 אלי אסקוזידו ראש מועצת נחל שורק | פועל רבות למען מגורשי גוש קטיף, באתר אלי אסקוזידו
יחיאל חייבי

יחיאל חַיְיבִּי (במקור: יחיא; 1911 – 21 במאי 1977) היה צלם ישראלי יליד תימן, שנודע בצילומיו האתנוגרפיים המתעדים את החיים היהודים בתימן. יחיא חייבי, בן יוסף וזהרה חייבי, נולד בצנעא שבתימן בשנת 1911. בהיותו בן 12 או 13 למד לימודי קודש אצל הרב יחיא קאפח, ועזר לאביו בחנות לממכר שמנים. בגיל 18 טייל באריתראה ונסע לאיטליה. בדרכו חזרה לתימן פגש רופא ומהנדס אירופאי שהפליג לתימן. חייבי הצטרף לצוות המרפאה שהקים בצנעא ולמד ממנו גם את מלאכת הצילום, על אף שזה היה לא חוקי בתימן באותה עת. לאחר זמן קיבל חייבי אישור רשמי לצלם בצנעא. באותה עת היה הצלם היחידי בעיר וצילומי החוץ והסטודיו שלו מתעדים את הווי החיים בעיר. בשנת 1944 עלה חייבי עם משפחתו לארץ ישראל דרך פורט סעיד. בתחילה התגורר במחנה מעבר ברמת השרון ומשם עברה המשפחה להתגורר במושבה רעננה. לאחר עלייתו הפסיק חייבי לעסוק בצילום והיה שותף בבעלות על מכבסה. חייבי נפטר בטרם עת מהתקף לב אשר פקדו בביתו בבני ברק והותיר אחריו אישה, רומה חייבי, וחמישה ילדים. לאחר מותו, אשתו רומה הגשימה את חלומו ודאגה להוציא לאור את הספר "צנעא וסביבתה בצילומי יחיאל חייבי" שבו מתועדות התמונות אשר צילם. אוסף תצלומיו של חייבי נמצא כיום במרכז המידע לאמנות ותרבות יהודית ע"ש אן ואיזידור פאלק במוזיאון ישראל, ירושלים. תצלומיו פורסמו בספר "צנעא וסביבתה בצילומי יחיאל חייבי" (1985) והוצגו בתערוכה בבית טיכו (2014). יוסף שער (עורך), צנעא וסביבתה בצילומי יחיאל חייבי, בני ברק: רומה חייבי, תשמ"ה 1985. אסתר מוצ'בסקי שנפר (אוצרת), רגעים בצנעא: תצלומי יחיא חייבי, 1930–1944, ירושלים: מוזיאון ישראל, 2014. יחיאל חייבי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל "רגעים בצנעה, תצלומי יחיא חייבי, 1944-1930, באתר מוזיאון ישראל, 2014 חיבי, יחיאל, באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות, מורשת יהודי תימן יחיא יחיאל חייבי באתר חברה קדישא ת"א–יפו. חיבי, יחיאל, באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות, מורשת יהודי תימן.
מריו בנדטי

מריו בנדטי (בספרדית: ‏Mario Benedetti‏Ⓘ‏; ‏14 בספטמבר 1920 – 17 במאי 2009) היה סופר ומשורר אורוגוואי. מריו בנדטי נולד בשנת 1920 בפאסו דה לוס טורוס, אורוגוואי. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו לגור במונטווידאו. לפני שפנה לעסוק בספרות עבד בנדטי בתור קצרן, קופאי, זבן, ספרן, עיתונאי, מתרגם, פקיד בחברה מסחרית ועובד ציבור. כך התוודע לקשת רחבה של אנשים ולמציאות החברתית העגמומית במולדתו, והיכרות מעמיקה זו מוצאת לה ביטוי נאמן ברבים מספריו. את דרכו הספרותית התחיל בנדטי במקביל לעבודתו כעיתונאי בשבועון "מַרְצָ'ה", שהיה אחד הפרסומים החשובים ביותר באורוגוואי בתחום הפוליטי והספרותי מאז היווסדו בשנת 1939 ועד סגירתו בהוראת השלטונות בשנת 1974. שיריו וסיפוריו הראשונים של בנדטי ראו אור כבר במחצית השנייה של שנות הארבעים, אבל יוצרם רכש את עיקר קוראיו הנאמנים רק בתחילת שנות השישים, עם פרסומם של הרומנים "ההפוגה" (1960) ו"תודה על האש" (1965). בשנת 1973, בעקבות ההפיכה הצבאית בארצו, גלה מארצו מסיבות פוליטיות ועד שובה של הדמוקרטיה לאורוגוואי חי כגולה, במשך כתריסר שנים, בעיקר בארגנטינה, בפרו, בקובה ובספרד. למן 1985 חילק בנדטי את חייו בין מדריד ומונטוידאו. בנדטי כתב מסות, סיפורים, שירה, מחזות, תסריטים, פזמונים, מאמרי ביקורת ספרותית ומאמרים עיתונאיים. הוא פרסם יותר מחמישים ספרים, ויצירתו תורגמה לעשרים ושלוש שפות. בעשרים שנות חייו האחרונות זכה בפרסים ולכיבודים רבים על כתיבתו, ועם מותו ב-17 במאי 2009 כתוצאה ממחלת הסרטן. הכריזה ממשלת אורוגוואי על יום אבל לאומי לזכרו. ספרו "ההפוגה" תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 1996. מדיה וקבצים בנושא מריו בנדטי בוויקישיתוף מריו בנדטי, ברשת החברתית Goodreads מריו בנדטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מריו בנדטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רויטרס‏, אורוגוואי: מת הסופר מריו בנדטי בגיל 88, באתר וואלה, 18 במאי 2009 רמי סערי, מומחה לאנושיות, באתר הארץ, 7 ביוני 2009 מריו בנדטי, רגיל בכל היה זולת דבר אחד: היה לו אני אחר, באתר הארץ, 29 ביולי 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא אורוגוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Kernel panic

Kernel panic (תעתיק: קרנל פאניק, בעברית פאניקת ליבה) היא פעולה הננקטת על ידי מערכת הפעלה בעת גילוי שגיאה קריטית פנימית, אשר ממנה היא אינה מצליחה להתאושש באופן בטוח. המונח נמצא בשימוש בעיקר במערכות הפעלה של יוניקס, ודמויות יוניקס; השגיאה המקבילה במערכות הפעלה חלונות של מיקרוסופט, ידועה בשם מסך המוות הכחול. השגרה בליבה המטפלת במצבי פאניקה, ידועה כ-()panic בקוד המקור של AT&T ו-BSD יוניקס, ומיועדת לנפק הודעות שגיאה לקונסול, להעתיק את תמונת זיכרון הליבה לדיסק, לשם ביצוע ניתוח מאוחר יותר, ולאחר מכן להמתין עד שהמערכת תופעל מחדש באופן ידני. המידע המסופק בהודעת השגיאה הנראית הוא ברמה טכנית גבוהה, ומיועד לסייע למנהל המערכת או למפתח התוכנה, לאבחן את מקור התקלה. Kernel panic יכול לנבוע גם מתקלות אשר מקורן מחוץ למרחב הליבה, לדוגמה בהרבה מערכות הפעלה של יוניקס, המערכת נכנסת ל"פאניקה" אם התהליך init הרץ במרחב המשתמש, מחוסל. שגיאת oops בליבת לינוקס מסך המוות הכחול מדיה וקבצים בנושא Kernel panic בוויקישיתוף FreeBSD 11.0 - man page for panic (freebsd section 9), באתר יוניקס unix and linux commands - unix shell scripting - boot failure-init died, באתר יוניקס PANIC: init died (why=3, what=0xb), באתר FixUnix ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בורשוד-אבאוי-זמפלן

בורשוד-אבאוי-זמפלן (בהונגרית: Borsod-Abaúj-Zemplén) הוא מחוז בחלקה הצפון-מזרחי של הונגריה. מצפון גובל המחוז בסלובקיה וממערב במחוזות נוגראד והווש. על גבולו הדרומי והמזרחי זורם נהר הטיסה, המפריד אותו ממחוזות יאס-נאג'קון-סולנוק, היידו-ביהר וסבולץ'-סטמאר-ברג. בירת המחוז היא העיר מישקולץ. מחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן הוא השני בגודלו בהונגריה הן בשטחו (אחרי מחוז באץ'-קישקון) והן באוכלוסייתו (אחרי מחוז פשט). במחוז 28 ערים, ובסך הכול 358 יישובים, והוא המחוז הגדול ביותר בהונגריה מבחינת מספר היישובים. כמחצית מאוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים. המחוז הוקם בשנת 1950 על ידי איחוד שלושה מחוזות: בורשוד-גמר (Borsod-Gömör), אבאוי (Abaúj) וזמפלן (Zemplén). שטחים ניכרים ממחוזות היסטוריים אלו, שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, הועברו לידי צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) בחוזה טריאנון, והביאו את הצורך לאחד את המחוזות המקוצצים. מדיה וקבצים בנושא בורשוד-אבאוי-זמפלן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסביב לעולם עם טימון ופומבה

מסביב לעולם עם טימון ופומבה (באנגלית: Around the World with Timon and Pumbaa) הוא סרט הנפשה מסדרת טימון ופומבה, שהופק ב-1996. טימון הסוריקטה וחברו הטוב פומבה חזיר היבלות מטיילים יחדיו ביום שמש נאה ללא כל דאגה. השגרה מופרת כשמזג האוויר הופך גשום והשניים, שלא ציפו לכך, לא חפצו שהגשם יהרוס את הכל. לרוע מזלם של השניים נפגע פומבה מברק ובכך הוא מאבד את זיכרונו. טימון מוביל את פומבה למערה קרובה, בה הוא מדליק מדורה. טימון מנסה להשיב לפומבה את זיכרונו בכך שהוא מזכיר לו הרפתקאות שחוו מסביב לעולם, אבל ללא הצלחה. פומבה אינו זוכר מאום מן ההרפתקאות. הוא אף אינו זוכר שהוא וטימון ניזונים מחרקים ונגעל מאוד כשטימון מכניס אותם לפיו. בסוף הסרט זיכרונו של פומבה שב אליו. כשנראה היה כי כעת הכל טוב נפגע טימון מברק פתאומי ואף הוא מאבד את זיכרונו. טימון, במטרה לבדוק את זיכרונו של פומבה, הציג בפניו את סימבה, סקאר ורפיקי, דמויות שהופיעו ב"מלך האריות", הסרט בו הופיעו טימון ופומבה במקור. במהלך הסרט מבוצעת גרסת כיסוי לשירו הנודע של בן אי קינג, "Stand by me". "מסביב לעולם עם טימון ופומבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מסביב לעולם עם טימון ופומבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פאבלו אורבני

פאבלו אורבני (בספרדית: Pablo Urbanyi;‏ 1939 – 27 באפריל 2024) היה סופר ארגנטינאי. פאבלו אורבני נולד בהונגריה בשנת 1939. לאחר מלחמת העולם השנייה העיירה בה התגוררה המשפחה הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה והם החליטו להגר לארגנטינה. בהיותו בבית הספר הוא התקרב למשורר הארגנטינאי רוברטו חוארוס שהכיר לו את הספרות הקלאסית. אורבני עבד כעיתונאי ופרסם את הספרים "ליל המהפכנים" (1972) ו"אקדח בשביל מאק" (1975). בשנת 1977 גלה לקנדה, שבה הוא התגורר מאז ועד מותו. בשנות גלותו פרסם את הספרים "בשום מקום" (1981), "קצת מהכל והרבה כלום" (1988), "להיוולד מחדש" (1992), "סילבר" (1994) ו"שקיעת שמש" (1997). רבים מספריו תורגמו לאנגלית, לצרפתית ולהונגרית. (בצרפתית) http://www.quebec-amerique.com/auteurs/pablo-urbanyi.html (בספרדית) http://www.biografiasyvidas.com/biografia/u/urbanyi.htm (באנגלית) http://www.hungarianpresence.ca/Culture/Literature/p-urbanyi.cfm.html
הנסי ונום GT

הנסי ונום GT היא מכונית-על אמריקאית של חברת הנסי פרפורמנס. ב-21 בינואר 2013, הנסי ונום GT קבעה ממוצע של האצה מ-0 ל-300 קמ"ש ב-13.63 שניות. בנוסף, המכונית קבעה שיא לא רשמי של האצה מ-0 ל-200 מייל לשעה (מ-0 ל-322 קמ"ש) ב-14.51 שניות (שברה את השיא של קוניגסג אגירה R שעמד על-14.53 שניות) מה שהופך אותה למכונית שמאיצה במהירות הגבוהה ביותר בעולם, באופן לא רשמי, למרות זאת בשנת 2018 הקוניגסג אגירה RS שברה את השיא על פי גינס והעמידה אותו על 481 קמ"ש. ב-14 בפברואר 2014, הנסי ונום GT קבעה שיא מהירות של-435.3 קמ"ש (270.5 מייל לשעה). ספר השיאים של גינס קובע כי רק רכב אשר נמכר בלמעלה מ-30 עותקים יכול להחשב "יצור סדרתי". כיום קיימים רק 16 עותקים מהמכונית. בנוסף, מכיוון שבדיקת המהירות התבצעה רק בכיוון אחד (בניגוד לתקנות ספר השיאים של גינס אשר דורש בדיקת מהירות בשני הכיוונים כדי לשלול את אפקט הרוח) השיא לא מוכר על ידי הספר. הנסי ונום F5 (אנ') מדיה וקבצים בנושא הנסי ונום GT בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנסי ונום GT (באנגלית)
יונייטד

יונייטד (באנגלית: United) היא מילה באנגלית שפירושה מאוחד. האם התכוונתם ל... יונייטד טכנולוג'יס – קונגלומרט רב-לאומי אמריקני המייצר מנועים, מערכות חימום וקירור, מעליות ודרגנועים. מערכות צבאיות ובכללן מסוק הבלק הוק. יונייטד איירליינס – חברת תעופה אמריקאית. יונייטד איירוייז – חברת תעופה בנגלדשית. יונייטד קינג אחזקות (1999) – חברה ישראלית המשווקת תוכני בידור (סרטים, טלוויזיה, הופעות וכו'). רות'רהאם יונייטד (אנ') ‏(1870) מנצ'סטר יונייטד (1878) שפילד יונייטד (1889) ניוקאסל יונייטד (1892) סקאנתורפ יונייטד (אנ') ‏(1899) טורקי יונייטד (1899) וסטהאם יונייטד (1900) קרלייל יונייטד (אנ') ‏(1903) סאות'נד יונייטד (אנ') ‏(1906) לידס יונייטד (1919) הרפורד יונייטד (אנ') ‏(1924) רות'רהאם יונייטד (אנ') ‏(1925) פיטרבורו יונייטד (1934) קולצ'סטר יונייטד (אנ') ‏(1937) לינקולן יונייטד (אנ') ‏(1938) קיימברידג' יונייטד (אנ') ‏(1951) אוקספורד יונייטד (אנ') ‏(1956) הרטלפול יונייטד (אנ') ‏(1977) יונייטד אוף מנצ'סטר (אנ') ‏(2005) הייס אנד יידינג יונייטד (אנ') ‏(2007) דנדי יונייטד – קבוצת כדורגל סקוטית מהעיר דנדי די. סי. יונייטד – קבוצת כדורגל אמריקאית מהעיר וושינגטון טמפרה יונייטד – קבוצת כדורגל פינית מהעיר טמפרה גלאסיס יונייטד – קבוצת כדורגל, המשחקת בליגת העל בגיברלטר ריאל טמלה יונייטד – קבוצת כדורגל מהעיר טמלה שבגאנה לימאואדי יונייטד – קבוצת כדורגל צפון אירית, המשחקת בעיר לימאואדי במחוז לונדונדרי בצפון אירלנד בלינמלרד יונייטד – קבוצת כדורגל צפון אירית אדלייד יונייטד קבוצת כדורגל אוסטרלית סופרספורט יונייטד – קבוצת כדורגל דרום אפריקאית
מורלוס

מורלוס (בספרדית: Morelos; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של מורלוס, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Morelos) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. מורלוס נמצאת בדרום-מזרח מקסיקו והיא גובלת במקסיקו בצפון-מערב ובצפון-מזרח, המחוז הפדרלי של מקסיקו סיטי בצפון, פואבלה במזרח וגררו בדרום-מערב. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קוארנבקה. משלחות של ספרדים הגיעו לאזור מורלוס של ימינו לראשונה ב-1520 לאחר נשלחו על ידי הרנאן קורטס. לאחר קבלת עצמאות מקסיקו מורלוס של ימינו הייתה מחוז קוארנבקה במדינת מקסיקו שנוצרה ב-1824. בתקופת כהונתו הקצרה של חואן אלברס ב-1855, בירת מקסיקו הועברה ממקסיקו סיטי לקוארנבקה, אך המצב חזר לקדמותו ב-1857. מורלוס הפכה למדינה נפרדת ב-21 בספטמבר 1868, והיא נקראה על שמו של חוסה מריה מורלוס, שהיה ממנהיגי המקסיקנים במלחמת העצמאות של מקסיקו. בירתה של המדינה נקבעה בקוארנבקה. עקב תעשיית הסוכר הענפה, אזור מורלוס הפך להיות אחד העשירים במקסיקו לאחר קבלת עצמאותה. עקב כך, במהלך המאה ה-19 באזור הוקמו תשתיות שונות, בהן כבישים וקווי טלגרף. במהלך תקופה זו נוצרה ריכוזיות גדולה במדינה, מה שגרם לכך שמורלוס הייתה אחד המוקדים של המהפכה המקסיקנית בתחילת המאה ה-20, ואף אחד ממנהיגיה, אמיליאנו ספאטה, היה תושב המדינה. כלכלת מורלוס מתבססת על חקלאות ותיירות, אם כי החקלאות הופכת לפחות דומיננטית בעשורים האחרונים. הגידולים העיקריים במדינה כוללים תירס, שעועית, בננה, אנונה, מלון, מלפפון, אלפלפה, כותנה, בוטן, בצל ועגבנייה. מדיה וקבצים בנושא מורלוס בוויקישיתוף מורלוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אבנר בן-גרא

אבנר בן גרא (נולד בשנת 1961) הוא מנהל ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית מיתר בין השנים 2009–2018. בן-גרא נולד וגדל בבאר שבע. למד והוסמך כמהנדס מכונות, וכן סיים תואר שני במינהל עסקים. כמו כן, סיים לימודי משפטים. כיהן כמנהל מחלקת אחזקה וכמנהל מפעלים בחברת רותם אמפרט נגב[דרוש מקור]. מתגורר במיתר משנת 1994. במיתר כיהן במספר תפקידים ציבוריים, בהם חבר המועצה הדתית. בן-גרא כיהן כחבר מליאת המועצה מטעם סיעת "קהילה". בשנת 2009 גבר על ראש המועצה המכהן מזה שתי קדנציות, סלומון כהן, וסיעתו "קהילה" הייתה לסיעה הגדולה במליאת המועצה. בשנת 2012 קיבל את אות יקיר הנוער על ידי המועצה המשותפת לתנועות הנוער בישראל, על הקצאת משאבים ותקציב לבניית מבנים לתנועות הנוער במיתר. בבחירות שהתקיימו בשנת 2013 נבחר לקדנציה נוספת. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד בן-גרא בשלישית, אך זכה במקום הרביעי ולא העפיל לסיבוב השני. בן-גרא מכהן גם בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון. נשוי לעטרה ואב לארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אבנר בן-גרא בוויקישיתוף אות יקיר הנוער לראש מועצת מיתר אבנר בן גרא, אתר 31 מזרח
ארכיטיפ

ארכיטיפּ (מגרמנית: Archetyp - אַרְכֶטִיפּ, הצורה העברית הנוכחית מושפעת מההיגוי באנגלית; מקור המילה ביוונית - αρχέτυπον ארכֶטיפּון - "דגם קדום", עבר ללטינית כ־archetypum ארכֶטיפּוּם) הוא אב טיפוס של רעיון, אדם, אובייקט או מצב שהאנושות, על תרבויותיה השונות, חוותה תדיר והוא נשמר כמשקע בזיכרון האנושי, כמודל שעל פיו פרטים אחרים מעוצבים בתבנית דומה. הפרט החווה את חייו הפרטיים חשוף תמיד הן להתרחשויות ההווה שהוא שותף להן, והן לאותם דימויים קדומים מעברה של משפחת האדם. דוגמה: דמות האם היא ארכיטיפ, שהרי כל התינוקות בכל התרבויות שותפים לחוויית האם. תפיסת התינוק את אמו שלו משלבת בתוכה את התנסויותיו עם דימוי דמות האם הטבוע בו מלידה, כפי שחווה אותה הגזע האנושי מאז ומעולם. על פי התאוריה האנליטית של הפסיכואנליטיקאי קרל יונג, קיימים מספר ארכיטיפים מרכזיים: אגו - ארכיטיפ ההסתגלות למציאות והשגת הזהות. הצל - הצד הנחות והלא רצוי באישיותנו, אותו אנו מדחיקים משום שאין אנו מוכנים להודות בקיומו. זהו ה"חלק האפל", המאכלס את היצרים והרגשות הפרימיטיביים הקיימים בנו. הפרסונה - המסכה אותה אנו חובשים בהתאם לדרישות הסביבה והחברה. זוהי האישיות החברתית, המתפקדת בהתאם לציפיות החברה ומסתירה את ה"אני האמיתי" - מעין פשרה בין אישיות היחיד לבין דרישות החברה. האנימה - היסוד הנשי המצוי בגברים בזכות ההתנסות האישית של האדם עם נשים, ובזכות חוויות קולקטיביות של גברים עם נשים לאורך ההיסטוריה (בהסתמך על התת-מודע הקולקטיבי). האנימה קובעת הן את יחס הגבר לנשים שבעולמו, והן את יחסו לצד הנשי המצוי בתוכו. האנימוס - הצד הגברי בנשים, הלקוח מהחוויות האישיות והקולקטיביות של נשים עם גברים. קובע את היחס של האישה לגברים שבעולמה, ולצד הגברי שמצוי בתוכה. העצמי - יונג טען שבסביבות גיל ארבעים מגיע האדם לשלמות ולהרמוניה פנימית, בה הוא חדל מלהתעסק בדברים חומריים (דוגמת כסף, בית, פרטנר וכדומה) ומרכז את האנרגיה שלו במטרות רוחניות מתוך שאיפה להגיע לשלמות רוחנית. העצמי מקנה לאישיות אחידות, שיווי משקל ויציבות. דוגמאות לארכיטיפים נוספים: דמות האם, הגיבור, הילד, אלוהים, אמא אדמה, בעלי חיים, הזקן החכם, ועוד. ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארברטו אלדר

ארברטו אלדר (בפורטוגזית: Herberto Helder;‏ 1930 – 23 במרץ 2015) היה סופר ומשורר פורטוגלי. הוא נולד בהרברטו הלדר לואיס ברנרדס דה אוליביירה ב־23 בנובמבר 1930, למשפחה יהודית באי מדיירה באוקיינוס האטלנטי. אמו, מריה אסתר דוס אנג'וס לואיס ברנרדס, נפטרה כשהלדר היה בן שמונה, אירוע שהותיר עליו רושם עמוק. נושא האם יהפוך לאלמנט שחוזר על עצמו בשירתו. כנער הוא עזב את האי לפורטוגל ביבשת, שם למד משפטים ופילולוגיה רומנית בליסבון ואחר כך בקוימברה, אך מעולם לא השלים את לימודיו. אלדר נולד בעיר פונשל שבארכיפלג מדיירה ב־1930. מאז פרסום ספר שיריו הראשון, "האהבה בביקור" (1958), כבש לעצמו מקום חשוב כאחד ממחדשיה העכשוויים של שירת פורטוגל. אלדר נטש את לימודי המשפטים והבלשנות הרומאנית, נדד ברבות מארצות אירופה וחי תקופה ארוכה באנגולה. למרות הצלחת יצירתו התרחק מאור הזרקורים, לא העניק ראיונות, סירב לכיבודים ולפרסים והעדיף להתמסר כליל לכתיבה. אלדר העדיף תמיד את אמנותו השירית על פני פרסום. יש מעט מאוד תמונות שלו, והיו לו מעט חברים קרובים. בשנת 1994 הוחלט להעניק לו את פרס פסואה, אך גם אותו סירב לקבל. מדיה וקבצים בנושא ארברטו אלדר בוויקישיתוף ארברטו אלדר, כלבים, ימאים, תירגם מפורטוגזית רמי סערי, באתר הארץ, 17 באפריל 2006 ארברטו אלדר, באתר Discogs (באנגלית) Kevin Zdiara, Remembering Portugal’s Jewish Prized Poet, Tablet, ‏26-3-2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא פורטוגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.