laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קנדלמאס

קנדלמאס (באנגלית: Candlemas, בלטינית: Festum candelarum, Candelariaׂ - חג הנרות), הידוע בכנסייה האורתוקדסית כ"חג המפגש" – היפאפנטה (ביוונית: Η Υπαπαντή, ביוונית מודרנית: "אי איפאפאנדי") או בפולחנן של כל הכנסיות כ"חג הצגת האדון" או "חג הצגתו של ישו בבית המקדש" (בלטינית: Praesentatio Jesu in Templo, בבולגרית: Сретение Господне) הוא חג נוצרי המציין את היטהרותה של מרים אם ישו לאחר לידת ישו (בלטינית: Purificatio Beatae Mariae Virginis ), הצגתו של ישו הרך הנולד במקדש, ותפילתו ונבואתו של שמעון הקדוש. זהו החג האחרון בשנה הנוצרית שתאריכו נקבע ביחס לחג המולד. החגים הבאים בתור מחושבים ביחס לחג הפסחא. החג חל ב-2 בפברואר, 40 יום לאחר חג המולד. על פי המקרא, אישה שילדה בן זכר טמאה ארבעים יום ולאחריהם תבוא להיטהר במקדש. כך מציין החג את היטהרותה של מרים לאחר לידת ישו. השם "קנדלמאס", בעברית "מיסת נרות", מגיע ממנהג הכנסייה הקתולית, לפיו עורך המיסה ב-2 בפברואר מברך את הנרות בהם יעשה שימוש במשך יתרת השנה. הנרות צריכים להיות עשויים דונג דבורים. טומאת יולדת יום המרמיטה מדיה וקבצים בנושא קנדלמאס בוויקישיתוף חג הבאתו של ישו אל בית המקדש – 2 בפברואר קנדלמאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויקרא, י"ב, ב'–ד' ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה

אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה (באנגלית: Adewale Akinnuoye Agbaje; נולד ב-22 באוגוסט 1967) הוא שחקן, במאי קולנוע ודוגמן עבר אנגלי. מוכר בשל תפקידו כסיימון אדביסי בסדרת הדרמה "אוז" ברשת HBO, כמר אקו בסדרה "אבודים" ברשת ABC, ובשל השתתפותו בסרטים "המומיה חוזרת", "זהות כפולה", "תור: העולם האפל" ו"יחידת המתאבדים" בתור קילר קרוק. אדוואלה נולד בלונדון, אנגליה, בנם של סטודנטים ניגרים שלמדו במדינה. פירוש שמו הוא כדלהלן: אדי = הכתר; וולה = שב הביתה; אקין = לוחם; נויה = מראשות השבט; אגבאג'ה = רווחה ושגשוג. הוריו, כמו שוהים זמניים רבים אחרים מאפריקה, העבירו את ילדיהם לחזקת משפחות אומנה עד לסיום לימודיהם. אגבאג'ה גדל בטילברי עד גיל שמונה, ואז הוריו נטלו אותו בחזרה ושבו לארצם. הוא התקשה להתאקלם חזרה בניגריה והושב לטילברי. במהלך נעוריו, סיפר שספג התעללות גזענית מגלוחי-ראש מקומיים, אליהם הצטרף לבסוף מתוך שנאה עצמית. הוא דובר מספר שפות, בהן אנגלית, איטלקית, יורובה (שפת השבט אליו משתייכים הוריו) וסוואהילי. הוא בעל תואר שני במשפטים מטעם אוניברסיטת לונדון. בנוסף, הוא בודהיסט מאמין. בעבר נעצר על ידי משטרת הוואי בשל נהיגה ללא רישיון ותקיפת שוטר. אגבאג'ה החל את דרכו בקליפ של זמרת ג'מייקנית. הוא התפרסם כשגילם את הפושע סיימון אדביסי בסדרת הדרמה "אוז" (בהפקת HBO), וכן בתור לוק נא בסרט "המומיה חוזרת" משנת 2001. גילם את מר אקו בעונתה השנייה של דרמת ההישרדות "אבודים" (בהפקת ABC). בשנת 2005 שיחק בסרט הביוגרפי של ג'ים שרידן "תתעשר או תמות בדרך" בכיכובו של 50 סנט. ב-2013 אגבאג'ה גילם את הנבל אלגרים החזק, סגנו של מלקית' הארור בסרט "תור: העולם האפל". בשנת 2018 ביים את סרטו הראשון "Farming" בו גם השתתף כשחקן לצדם של קייט בקינסייל, ג'ון דגליש וגוגו אמבתה-רו. אקינואויה אגבאג'ה מתגורר כיום בלוס אנג'לס. הוא מאמין בזרם הבודהיסטי ניצ'ירן, וחבר באגודה הבודהיסטית הבינלאומית סוקה גאקאי. מדיה וקבצים בנושא אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה בוויקישיתוף אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, ברשת החברתית פייסבוק אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, ברשת החברתית אינסטגרם אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, באתר AllMovie (באנגלית) אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, באתר Discogs (באנגלית)
שיווק קמעונאי

שיווק קמעונאי (Trade Marketing, לעיתים גם Shopper Marketing) הוא תחום בענף השיווק המתייחס להגדלת הביקוש למוצר מסוים בנקודת המכירה של קמעונאי או בנקודת ההפצה של סיטונאי. זאת, לעומת שיווק מסורתי המתייחס להגדלת הביקוש מצד הצרכן בטרם הגיע לנקודת המפגש שלו עם המוצר בחנות. שיווק קמעונאי עוזר ליצרן לנהל את המותג שלו בנקודת המכירה, ועשוי לכלול אלמנטים מתחום ניהול המכירות והסחר, כגון ניהול קטגוריות, מסחור חזותי, הנחות ומבצעים בנקודת המכירה, כמו גם אלמנטים פרסומיים כגון שילוט, כריזה, עיצוב אריזה, והטמעת טכנולוגיות פרסום בנקודת המכירה. שיווק קמעונאי נחשב לענף שיווק BTL ‏(Below the line), קרי ענף שאינו משתמש באמצעי תקשורת המונים ולעומת זאת בעל נקודת מגע אישית עם הצרכן. בעוד שיווק מסורתי מנסה ליצור ביקוש למוצר מסוים בטרם ההגעה לחנות באמצעות מיתוג או מחיר, שיווק קמעונאי מנסה ליצור הנעה לפעולה ברגע הקניה, ומיועד לחזק הטיות צריכה במהלך הקניה לטובת מוצר מסוים. כך לדוגמה, מחקרים מסוימים הראו ש-70% מהחלטות הקניה מתרחשות במעמד הרכישה בנקודת המכירה, וש-68% מהחלטות הקניה בנקודת המכירה נטועות בדחפים אימפולסיביים. מחקרים אחרים מהעת האחרונה הראו ש-28% מהצרכנים מחליטים על המותג שאותו הם יצרכו בעת שהיה מול המדף במעמד הקניה. בנוסף לכך, כ-10% מהצרכנים רוכשים מותג שונה מזה שתכננו לרכוש, בזכות חשיפה לאלמנטים של שיווק קמעונאי בנקודת המכירה. אלמנטים נפוצים כאלה עשויים להיות שלט המודיע על הנחה במחיר או שלט החוזר על מסרים פרסומיים שהצרכן נחשף אליהם בטרם כניסתו לחנות.  מחלקות שיווק קמעונאי קיימות אצל רוב יצרני המזון ומוצרי הצריכה, ומסונפות למנהלי השיווק או הסחר של הארגון. בעת האחרונה קיימת מגמה בקרב חברות מוצרי צריכה בינלאומיות גדולות לשילוב הדוק יותר בין מאמצי השיווק הקמעונאי לבין מאמצע השיווק המסורתיים. חברות אלו מנסות ליצור גשר בין אסטרטגיית מותג ומסרים תדמיתיים, שמועברים לדוגמה בפרסומת בטלוויזיה או בתקשור ברשתות החבריות, לבין המסרים שצרכנים קולטים בעת שהות בנקודת המכירה והחלטה על רכישה. Nick Handrinos et al., Shopper Marketing: Capturing a Shopper’s Mind, Heart and Wallet, Deloitte, Grocery Manufacturers Association WPP, Shopper Decisions Made In-Store by OgilvyAction (ארכיון) PwC, Reimagining shopper marketing (ארכיון)
אליעזר גלטנר

אליעזר גלטנר (1909 – אוגוסט 1996) היה רופא פנימי, מומחה למחלות כרוניות וגרונטולוגיה, ייסד את האגודה הישראלית לגרונטולוגיה, מנהל מחלקה גריאטרית ומנהל בית החולים אסף הרופא בין השנים 1951–1975. גלטנר נולד בבוצ'ץ', בגליציה שבאוסטרו הונגריה. בנעוריו, גלטנר היה פעיל ציוני ועמד בראש ארגון הנוער הציוני "אחווה". בהמשך היה פעיל במפלגת "הציונים הכלליים". גלטנר סיים את לימודי הרפואה בפראג ב-1935. בשנת 1935 עלה גלטנר לארץ ישראל. עד שנת 1937 עבד בבית החולים הדסה בירושלים. לאחר מכן עבר לטבריה ועבד בבית החולים על שם שוויצר כרופא כללי. בין השנים 1939–1946 שירת גלטנר בצבא הבריטי כרופא צבאי. בשנת 1942 שירת בצפון אפריקה. במהלך שירותו בלוב הוטל עליו לפקד על שיירה של יהודים ששבו לבתיהם ממחנה ריכוז. בשנת 1940 עבר גלטנר להתגורר ברחובות. גלטנר היה חבר בהגנה עד 1948. בין השנים 1948–1949 שירת גלטנר בחיל הרפואה של צה"ל. במלחמת העצמאות היה בפלמ"ח והשתתף בשחרור באר שבע. בין השנים 1949–1951 היה רופא בלשכת הבריאות המחוזית ויושב ראש מגן דוד אדום ברחובות. ב-1950 מונה גלטנר למנהל הרפואי של מבצע מרבד הקסמים. בין השנים 1951–1975 ניהל גלטנר את בית החולים הממשלתי "אסף הרופא" בצריפין. בנוסף ניהל את המחלקה הגריאטרית שבבית החולים. ב-1951 עת ניהל את בית חולים אסף הרופא, נפתחה המחלקה לטיפול בנפגעי הפוליו, בעזרת תרומה של נשות ויצו קנדה. במקביל גלטנר לימד בבית הספר לאחיות ובבית הספר לפיזיותרפיה של בית החולים "אסף הרופא" וכן הרצה בפני אחיות, סטודנטים ורופאים משתלמים. בשנת 1955 ערך גלטנר מחקר על מחלות כרוניות בישראל בתמיכתם של ארגון הבריאות העולמי ומלב"ן. בשנת 1956 ייסד גלטנר את האגודה הישראלית לגרונטולוגיה. עם יציאתו של גלטנר לגמלאות, המשיך לעסוק ברפואה בסקטור הממשלתי. בין השנים 1975–1985 היה גלטנר רופא בלשכת השיקום במשרד הביטחון ברחובות וחבר בוועדות רפואיות לקביעת אחוזי נכות לנכי צה"ל ולנפגעי מלחמת העולם השנייה. גלטנר מונה לחבר ועדות רפואיות לערעורים של המוסד לביטוח לאומי. בשנת 1978 החליטה עיריית רחובות להעניק לגלטנר את התואר "יקיר העיר רחובות". בשנת 1988 זכה גלטנר בעיטור על"ה (עיטור לוחמי המדינה). גלטנר נפטר בשנת 1996 ברחובות. אשתו בטי, אותה נשא בשנת 1939 נפטרה בשנת 1956. ילדיו: הרופא פרופסור דוד גלטנר (1944–1999), ויהודית הופמן גלטנר, שופטת. בשנת 1957 נשא לאשה את לוסי, שנפטרה בשנת 1986. ד"ר אליעזר גלטנר (הארכיון לתולדות רחובות) אתר "Billiongraves" האגודה הישראלית לגרונטולוגיה "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: גלטנר, אליעזר, עמוד 155 "ילקוט הפרסומים", 6 ביוני 1963, "ועדות רפואיות לערעורים". ד"ר אליעזר גלטנר, עמוד 1288 יקירי העיר רחובות - 1978 ד"ר אליעזר גלטנר יהודית הופמן, באתר הרשות השופטת
אליפות קרים בכדורגל

אליפות קרים בכדורגל היא תחרות חצי האי קרים בכדורגל, הכוללת ליגת כדורגל מקצוענית (הפרמייר-ליג) וליגת כדורגל חובבנית (האליפות הפתוחה). שתי הליגות נערכות בחסות התאחדות הכדורגל של קרים. בתקופת ברית המועצות, בשנים 1939 - 1990 התקיימה כתחרות כדורגל חובבנית בין הקולקטיבים השונים, בשנים 1991 - 2014 התקיימה במסגרת אליפות אוקראינה כתחרות בין קבוצות חובבניות. החל מעונת 2015/2016 התחרות נערכת בין מועדוני כדורגל מקצועניים בחסות התאחדות הכדורגל של קרים ובאישור אופ"א. לאחר הקמת ליגת העל הסובייטית בכדורגל בשנת 1936 הוקמו גם ליגות כדורגל אזוריות, בין השאר גם אליפות חצי האי קרים, שפעלה כאליפות אזוריות בין קבוצות כדורגל חובבניות. בשנת 1991 אליפות הכדורגל של הרפובליקה האוטונומית של קרים הפכה לחלק ממערך הליגות האזוריות באוקראינה והוקמה התאחדות כדורגל רפובליקנית בחסות התאחדות הכדורגל האוקראינית. משנת 1992 ועד שנת 2014 הייתה זו ליגת כדורגל חובבנית. לאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה במרץ 2014, בכירים בהתאחדות הכדורגל הרוסית קיוו כי מועדוני הכדורגל של חצי האי ישתתפו במערך הליגות של רוסיה ובמשך חצי עונה אף התמודדו בליגה הרוסית השנייה. אך החל מ-1 בינואר 2015, בהתאם להחלטת אופ"א נאסר על מועדוני כדורגל מחצי האי קרים להשתתף בתחרויות הכדורגל של רוסיה. ברם כדי לשמור על פיתוח הכדורגל בחצי האי אופ"א אישרה לבסוף לחצי האי לערוך אליפות כדורגל עצמאית בין מועדוני הכדורגל המקצועניים. במטרה לקבוע את רשימת המשתתפות נערך טורניר קרים (Всекрымский турнир), אשר התחיל ב-18 באפריל 2015. בתחרות השתתפו 20 קבוצות שחולקו לשני בתים. הטורניר הסתיים ב-28 ביוני 2015, במשחק גמר שנערך בין "סבסטופול-1" וקבוצת "גווארדייץ". המשחק הסתיים 6:2 לטובת סבסטופול. לאחר הטורניר 8 הקבוצות הטובות ביותר היוו את הגרעין להקמת ליגת העל של קרים בכדורגל. מכוון שתושבי קרים יכולים לקבל אזרחות רוסית, כדורגלנים יכולים לשחק במועדוני כדורגל רוסים ולא לניכלל ברשימת "שחקנים זרים". במסגרת זו בליגות רוסיות לכדורגל משחקים מספר שחקנים לדוגמה אלכסנדר פילין. ליגת העל בכדורגל של קרים פורמט ליגת העל של קרים בכדורגל. (pdf) (ברוסית) A Crimean league? Football caught up in annexation struggle Futbolgrad. "Crimea - Professional Football Returns - Futbolgrad". Futbolgrad. נבדק ב-5 באפריל 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Premier League (Crimea) 2015/2016". flashscore.com. Vetokha: Crimean Football Union could join UEFA as in case with Kosovo (Ветоха: Крымский футбольный союз может войти в УЕФА по примеру Косово). RIA Novosti. 4 May 2016 Rogovitskiy, Dmitriy. "Mutko expects top Crimean clubs to play in Russia". Reuters. Футбольный Крым наш: СКЧФ, ТСК и "Жемчужина" приняты во второй дивизион Клубы Крыма утверждены во втором футбольном дивизионе РФ UEFA will not recognise Crimean clubs in Russian competitions UEFA Emergency Panel decision on Crimean clubs UEFA allocates 1 million euro to support football in Crimea UEFA-backed Crimean league begins following 2014 annexation by Russia UEFA Appears Prepared to Allow League in Crimea Стартовал Всекрымский турнир по футболу Профессиональным клубам Крыма УЕФА разрешил проводить чемпионат Крыма по футболу
חלמיש (חברה)

חלמיש חברה ממשלתית עירונית לדיור לשיקום ולהתחדשות שכונות בתל אביב-יפו בע"מ היא חברה ממשלתית - עירונית בבעלות משותפת של מדינת ישראל ועיריית תל אביב-יפו העוסקת בדיור ציבורי בעיר תל אביב-יפו עבור משרד הבינוי והשיכון ומשרד הקליטה ופרויקטיים עירוניים עבור עיריית תל אביב-יפו. החברה נוסדה בשנת 1961 בידי משרד השיכון ועיריית תל אביב–יפו, והן מחזיקות בה בבעלות של 50% כל אחת. החברה נוסדה על מנת לפנות ולבנות מחדש אזורי מגורים בתל אביב שתנאי הדיור בהם היו גרועים. שמה הראשון היה "החברה לפינוי משכנות עוני ביפו". חלמיש הרחיבה את פעילותה והיא מבצעת עבור עיריית תל אביב ומשרד הבינוי והשיכון, פרויקטים שונים בתחום הפיתוח והתשתית בשכונות העיר כגון שכונת התקווה, שכונת נווה צדק, שכונת שפירא וביפו. החברה מסייעת במציאת פתרונות דיור לזכאי משרד הבינוי שיכון, והיא מנהלת יחידות דיור באזור תל אביב-יפו בהן מתגוררים זכאי משרד השיכון. כנגד החברה הובעה ביקורת על כי היא מפנה דיירים בדיור הציבורי בעלי חוב, בלא התראה מספקת וללא ליווי של עובדי רווחה. בשנת 2016 שיווקה החברה בשכונת נווה עופר שבדרום תל אביב, קרקע בבעלותה שמיועדת לפרויקט להשכרת דירות לטווח ארוך, ומהתמורה היא החלה לרכוש דירות עבור זכאי הדיור הציבורי בעיר. עם הקמת החברה העביר לה מינהל מקרקעי ישראל את הטיפול בפינוי ושיקום שכונת כפר שלם. כ-1400 משפחות גרו בשטחים שהועברו לניהול חלמיש, כשעם הזמן פונו חלק מהמשפחות והצטרפו דיירים מבחוץ, שכונו דיירים פולשים. עד לשנת 2004 הועברו לניהול החברה כ-1030 דונם שהם 65% מכלל השטח של השכונה. עד לשנת 2008 פונה רוב השטח שנמסר לניהול החברה. חלק מן השטח פונה לצורכי בנייה מחדש והיתר לצורכי הציבור (כבישים, גנים, מבני ציבור). דיור ציבורי בישראל מינהל לסיוע בדיור אתר האינטרנט הרשמי של חלמיש דותן לוי, מנכ"ל חלמיש גיל סער סיים את תפקידו בחברה, באתר כלכליסט, 9 ביולי 2012 חגי מטר, תושבים ביפו: חלמיש מפנה אותנו מהדיור הציבורי ללא התראה, באתר nrg‏, 31 בינואר 2011 רז סמולסקי, עיריית ת"א וחלמיש החלו לרכוש דירות לדיור הציבורי בעיר, באתר דה מרקר, 8 ביוני 2016
יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ

יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Johanna Elisabeth von Schleswig-Holstein-Gottorf; ‏24 באוקטובר 1712 - 30 במאי 1760), הייתה אמה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. יוהנה אליזבת נולדה ב-24 באוקטובר 1712 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ולאלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ. ב-8 בנובמבר 1727 התחתנה יוהנה אליזבת עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, שהיה גנרל בצבא הפרוסי, ושירת תחת פרידריך ולהלם הראשון, מלך בפרוסיה. לאחר נישואיהם התגוררו השניים בשטטין, ונולדו להם 5 ילדים. בשנת 1744 נסעה יוהנה אליזבת עם בתה סופיה אוגוסטה פרדריקה, נסיכת אנהלט-צרבסט לרוסיה, על פי הזמנתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה, וב-21 באוגוסט 1745 התחתנה בתה עם קרל פטר אולריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, אחיינה של יליזבטה. לאחר הנישואים הואשמה יוהנה אליזבת בקשירת קשר נגד הקיסרית, עקב קשריה עם הרוזן בקי, ומשום כך נאלצה לחזור לגרמניה. בשנת 1747 מת בעלה כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ויוהנה אליזבת מונתה לעוצרת בשם בנה פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1750 עברה יוהנה אליזבת להתגורר בארמון דורנבורג על האלבה, ובשנת 1751 הוכתר אחיה אדולף פרידריך למלך שוודיה. בשנת 1758 ברחה יוהנה אליזבת עם משפחתה לצרפת בעקבות מלחמת שבע השנים, וב-30 במאי 1760 מתה יוהנה אליזבת בפריז. ב-8 בנובמבר 1727 התחתנה יוהנה אליזבת עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 5 ילדים: יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה (1729–1796) וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט (1730–1742) פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1734–1793) אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1736) אליזבת, נסיכת אנהלט-צרבסט (1742–1745) מדיה וקבצים בנושא יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ בוויקישיתוף
מרדכי בר מוחא

הרב מרדכי ניסים בר מוחא (מרץ 1936 – אוגוסט 1999) היה הרב הראשי הספרדי של נשר בשנים 1969–1999. מחנך, רב, מוהל, שוחט וחזן. נולד בשנת 1936 בפורים, לרבי יצחק ולאסתר (נקברו בחדרה). צאצא לשושלת רבנים מיוחסת וענפה בעיר מרקש. אבי סבו, הרב אברהם בר מוחא, היה מקובל וידוע בעיר מרקש כעושה נפלאות. נטמן בהר הזיתים בירושלים. נין לרבי רפאל מסעוד אבן מוחא המכונה "המלאך רפאל" שהיה אב בית דין בעיר מרקש ומחברם של הספרים "פרדס רימונים" ו"פרפראות לחכמה". למד בעיר מקנס ובעיר מרקש ובוגר ישיבת חב"ד "תומכי תמימים" בעיר ברינואה שבצרפת. בגיל 18 הוסמך כשוחט על ידי הרבנות הראשית במרוקו והיה מפקח בישיבות מרוקו. קיבל הסמכה לרבנות מהרב שלום משאש מהעיר מקנס במרוקו ששימש כרב הראשי של ירושלים. בשנת 1956 עלה לישראל עם רעייתו שושנה לבית משפחת קדוש ניסים וחסיבה. בתחילת דרכו בישראל התמסר לעניין החינוך. היה מחנך ומנהל בבית הספר ממלכתי דתי "ישורון" בשכונת תל חנן בנשר וחינך את ותיקי נשר. בשנת 1960 סיים את לימודי ההוראה בגבעת וושינגטון. עם סיום לימודיו, החל בעבודתו כמורה ומחנך בבית הספר "ישורון" בנשר ובתיכון מקיף במגדל העמק ובינתיים החל לשמש גם מוהל ומל אלפי ילדים. בשנת 1967 מונה לחבר לשכת הרבנות בנשר וקיבל את הכושר מהרבנים הראשים דאז הרב יצחק נסים והרב איסר יהודה אונטרמן. היה הרב הראשי הספרדי בנשר בשנים 1969–1999 במשך שנים רבות במקביל לרב האשכנזי הראשי הרב טוביה בהרי"ר. היה יו"ר המועצה הדתית נשר, יו"ר ארגון הרבנים הספרדים בישראל, יו"ר חבר הרבנים בארץ ישראל וסגן יו"ר חבר המועצות הדתיות בישראל. היה פעיל בסיעת "ליכוד ותמורה" של המפד"ל. היה עוסק בש"ס ובתורת הקבלה. היה נותן במשך שנים רבות שיעור גמרא כל שבוע בתל חנן ובבן דור. בי"ח באלול ה'תשנ"ט (1999) נפטר הרב בר מוחא לאחר מחלה שנמשכה אחד עשר חודשים. הוא נפטר בעודו צעיר בן 63 שנים. הותיר אחריו תשעה ילדים. בין בניו יוסי בר מוחא, עיתונאי, והרב דניאל בר מוחא שהיה רבה של מצפה רמון. ללווייתו הגיעו הרבנים הראשיים דאז הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו; הרב שאר ישוב הכהן, רב עיר חיפה; הרב שלמה שלוש רב העיר חיפה; וכן בעלי תפקידים ובהם שרים וחברי כנסת. על שמו רחוב וגן ציבורי בעיר נשר. מדיה וקבצים בנושא מרדכי בר מוחא בוויקישיתוף עליו: הקבלה בצפון אפריקה למן המאה הט"ז-סקירה היסטורית ותרבותית, משה חלמיש אברהם תירוש, מלחמת הסיעות של השלטון במפד"ל כבר החלה, מעריב, 3 במאי 1976 עליו ראו: בר-מוחא, יוסי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות גני המשחקים בעיר נשר באתר עיריית נשר
בית דניאל (זכרון יעקב)

בית דניאל נמצא בזכרון יעקב ברחוב הברושים, צמוד לאחוזת לנגה. האחוזה נבנתה על ידי מיכאל לנגה ואשתו ניטה לבית בנטוויץ'. לאחר מותם של בני הזוג לנגה, קיבלה את המקום בירושה ליליאן פרידלנדר, האחות הבכורה של ניטה. צעיר בניה, דניאל פרידלנדר, התבלט בכישרונו המוזיקלי. כבר בגיל שבע משך תשומת לב כאשר ניגן בלי תווים בקונסרבטוריון בחיפה בו למד. בזכות כישרונו זכה במלגת לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד בניו יורק ובשנת 1935 נסע ללמוד שם בלווית אמו. בשנת 1936 עבר משבר נפשי קשה. הוא הועבר לסנטוריום בשיקגו, שם התאבד בגיל 18. אמו הביאה אותו לקבורה בבית הקברות של משפחת בנטוויץ'. מצבתו מעוטרת בכינור עתיק ובתווי הסימפוניה הבלתי גמורה של שוברט המייצגים את פטירתו בטרם עת. בתקופה שבה נסעה ליליאן עם בנה דניאל לניו-יורק הושכרה אחוזת לנגה לדורה שוורץ, יהודייה אוסטרית, צמחונית אדוקה, אשר הקימה במקום מרכז בריאות צמחוני. היות שבבית המשפחה פעל מרכז הבריאות, ניגשה ליליאן לבנות בית חדש בתחום האחוזה, לה ולמשפחתה. היא בחרה בשטח למרגלות הגן הישן של האחוזה, שבו עמדו כמה עצי זית עתיקים. בקצה המגרש שנבחר ניצב משטח סלעי, אשר השקיף על הים. על בניית הבית הופקד האדריכל אליעזר ילין, בעלה של תלמה, אחותן של ליליאן וניטה. המבנה שתכנן היה חד-קומתי והצטיין בסגנון קליל. בשנת חייו האחרונה סיפר דניאל לאמו כי הוא חולם להקים בזכרון יעקב מרכז שיארח מוזיקאים. עם סיום הבנייה החליטה ליליאן שהבית שנבנה בעבור משפחתה ישמש בית למוזיקאים ואמנים. הבית החדש, שנקרא "בית דניאל", נחנך בטקס צנוע ב-18 בינואר 1938. לכבוד האירוע שודרה בתחנת הרדיו קול ירושלים אחת מיצירותיו של דניאל. בתוכנית הראשונית, נכללו יחידות מגורים ברמה גבוהה, בריכת שחייה ומתקנים נלווים, מגרשי טניס ושטחים מדושאים פתוחים לפעילות ספורטיבית. התוכנית לא בוצעה בשלמותה. במשך השנים הראשונות להשלמתו התארחו בו נגנים ומוזיקאים מפורסמים, בהם ליאונרד ברנשטיין, יהודי מנוחין, ברוניסלב הוברמן, סרגיי קוסביצקי, מישה אלמן, אהרן קופלנד וקלאודיו אראו וכן אמנים כמארק שאגאל וסופרים כלאה גולדברג ורבים אחרים. עם הזמן הוקמו במקום בית רות (1938), בית הסופרים (1951) ובית ליליאן (1968). בית דניאל שימש בית הארחה לנגנים, סופרים ואמנים. מדי קיץ, בשנות החמישים והשישים, התנהל במקום סמינר מוזיקה קאמרית לנגנים צעירים בהנחיית אמנים ידועי-שם, במשך שלושה שבועות. בין המנחים בבית דניאל היו שתי האחיות לבית בנטוויץ', הצ'לנית תלמה ילין והכנרת מרג'ורי בנטוויץ', וכן הצ'לן מוריס ז'נדרון, ורבים אחרים. לפני מספר שנים עבר המוסד לידי האוניברסיטה הפתוחה, והיא מקיימת בו סמינרים והדרכות וכן אירועי אמנות וספרות, ומשכירה את המוסד לגופים שונים בתחום הספרות והאמנות, בהם מפעל מתא"ן ועמותת הליקון. עדות לפעילות "בית דניאל" ניתן למצוא בקבוצה גדולה של רישומים שיצרה פרידל שטרן במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, עת התארחה בבית ההבראה. דנצ'ו ארנון, רק בירושלים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989 (האגדה לבית בנטוויץ') מדיה וקבצים בנושא בית דניאל בוויקישיתוף בית דניאל בזכרון יעקב באתר האוניברסיטה הפתוחה תולדות בית דניאל מזכרון ייצאו צלילים, דבר, 2 באוגוסט 1957 מנשה רבינא, קונצרט באחוזת לאנגה, דבר, 1 באוגוסט 1952 אחוזת לנגה, זכרון יעקב הקמת המבנה בוצעה על ידי הקבלן טוביה קרופיק מזכרון יעקב נחנך בית דניאל בזכרון יעקב, דבר, 19 בינואר 1938
כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין

כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין (בגרמנית: Christian August von Schleswig-Holstein-Gottorf; ‏11 בינואר 1673 - 24 באפריל 1726), היה אביהם של אדולף פרדריק, מלך שוודיה, פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ויוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, אמה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. כריסטיאן אוגוסט נולד ב-11 בינואר 1673 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה אמליה מדנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג. בשנת 1695 מת אביו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ואחיו הבכור פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ, בעוד כריסטיאן אוגוסט קיבל את אזור אויטין ונטל את התואר "דוכס הולשטיין-אויטין". בנוסף הוא מונה בשנת 1701 למנהל של בישופות ליבק, וב-26 באפריל 1706 מונה לבישוף ליבק. בשנת 1702 מת אחיו פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ובנו קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה קטין, שימש כריסטיאן אוגוסט כעוצר הדוכסות יחד עם גיסתו הדוויג סופיה משוודיה, ולאחר מותה בשנת 1708 שימש כעוצר לבדו. במהלך מלחמת הצפון הגדולה נבזזו נחלותיו של קרל פרידריך על ידי הצבא הדני, שאף הרס את טירת גוטורפ - שהייתה מקום מושבם של דוכסי הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1717 עבר כריסטיאן אוגוסט להתגורר בקיל, וב-24 באפריל 1726 מת כריסטיאן אוגוסט בטירת גוטורפ. ב-2 בספטמבר 1704 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם אלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, ממנה נולדו לו 11 ילדים: הדוויג סופיה, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (1705–1764) קרל אוגוסט, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1706–1727) פרדריקה אמליה, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (1708–1731) אנה, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (1709–1758), התחתנה עם וילהלם, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג אדולף פרדריק, מלך שוודיה (1710–1771) פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג (1711–1785) יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (1712–1760), התחתנה עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט פרדריקה אמליה, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (1713) וילהלם כריסטיאן, נסיך הולשטיין-גוטורפ (1716–1719) פרידריך קונרד, נסיך הולשטיין-גוטורפ (1718) גאורג לודוויג, נסיך הולשטיין-גוטורפ (1719–1763) מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין בוויקישיתוף כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יחסי ארצות הברית – ג'מייקה

יחסי ארצות הברית–ג'מייקה הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית של אמריקה לבין ג'מייקה. ארצות הברית ייסדה את יחסיה הדיפלומטיים עם ג'מייקה בשנת 1962, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מבריטניה. ארצות הברית מקיימת קשרים קרובים עם ממשלת ג'מייקה. ראש ממשלת ג'מייקה לשעבר פטרסון ביקר בוושינגטון מספר פעמים לאחר שנכנס לתפקידו ב-1992. באפריל 2001 נפגשו פטרסון ומנהיגים נוספים בקריביים עם ג'ורג' בוש, נשיא ארצות הברית, במהלך ועידת פסגה, במטרה להעמיק את שיתוף הפעולה של ארצות הברית עם מדינות הקריביים. סיוע של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) לג'מייקה מאז עצמאותה תרם לצמצום קצב גידול האוכלוסייה בג'מייקה, להשגת סטנדרטים גבוהים יותר במספר פרמטרים בריאותיים קריטיים, ולגיוון והרחבת בסיס הייצוא של ג'מייקה. חיל השלום נמצא בג'מייקה מאז שנת 1962. מאז, למעלה מ-3,300 מתנדבים שירתו במדינה. כיום, חיל השלום עוסק בפרויקטים הבאים: "נוער בסיכון" הכולל בריאות בגיל ההתבגרות, תברואת מים, הכוללת פתרונות לשפכים של כפרים שונים ועוד. חיל השלום. ג'מייקה היא נקודת מעבר גדולה של קוקאין ומריחואנה בדרך לארצות הברית. במהלך שנת 2006 הצליחה ממשלת ג'מייקה לתפוס סמים המיועדים לארצות הברית ופירקה כנופיה שעסקה בסחר מסוג זה, אם כי ג'מייקה נשארה היצואנית הגדולה ביותר של מריחואנה באיים הקאריביים. מאמצים מצד הכוח המשטרתי של ג'מייקה (JCF) וכוח ההגנה של ג'מייקה (JDF) ארצות הברית היא שותפת הסחר החשובה ביותר של ג'מייקה. למעלה מ-80% מהייצוא הג'מייקני מגיע לשוק האמריקאי. ארצות הברית מספקת מעל 100 מיליון דולר תמיכה במטרה להרחיב ולגוון את מקורות האנרגיה שבאי הג'מייקני. ליותר מ-80 חברות אמריקאיות יש סניפים בג'מייקה ומאות חברות אמריקאיות נוספות מוכרות את המוצרים שלהן בג'מייקה באמצעות מפיצים מקומיים. לשתי המדינות יש הסכם מיסוי כפול. יותר ממיליון תיירים אמריקאים מבקרים בג'מייקה מדי שנה, ומאות אלפי ג'מייקנים מבקרים בארצות הברית. הקהילה הג'מייקנית-אמריקנית הגדולה שולחת מיליארדי דולרים בהעברות לג'מייקה מדי שנה. ארצות הברית מסייעת לג'מייקה במאמץ לטפל באלימות ובפעילות הפלילית. הסיוע מתמקד בצמצום השחיתות; הגברת השקיפות וניהול ממשל תקין; טיפוח השתתפותה של ג'מייקה במאמצי ביטחון אזוריים; חיזוק החינוך הבסיסי ועוד. מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – ג'מייקה בוויקישיתוף היסטוריה של יחסי ארצות הברית–ג'מייקה שגרירות ארצות הברית בקינגסטון, ג'מייקה, EMBASSYPAGES.COM שגרירות ג'מייקה בוושינגטון די.סי., ארצות הברית, AMMBASSYPAGES.COM