laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עינות סלוקיה

עינות סֶלוקיה (Seleucia), המוכרים גם בשם עינות עדן ועין קצביה (בעבר נקראו בשם "עִין נֻץ אַ-דוּניא", כלומר "עין חצי העולם", בפי יהודי הגולן, ובהשפעת לשונם הארמית כונה "עין עלמיא" כמשחק מילים ארמי עם התיבות "מים" ו"עולמות"), הם מעיינות הנובעים באזור צומת קצרין דרום (קצביה) במרכז רמת הגולן ומימיהם שימשו בעבר לשאיבה על ידי חברת המים המינרלים מי עדן. המים משמשים להכנת בירות במבשלת הגולן. דרומית למעיינות נמצא פארק המכיל בריכות מים ותעלות המנקזות את מי המעיינות, ביניהם שבילים ופינות ישיבה. באזור הפארק ומצפון לו, נמצאים שרידים של בתי הכפר הסורי הנטוש קצביה, ומכיוון דרום-מערב לפארק נמצאת אנדרטת עוצבת סער לזכר חללי חטיבה 7. מעיינות סלוקיה נקראים כך על שם התיישבות קדומה באזור, בתקופת בית שני ככל הנראה שהתקיים במקום יישוב יהודי שהקביל ליישוב גמלא ואף הוא נערך להגנה בתקופת המרד בשלטון הרומאי. השם סלוקיה נקרא ככל הנראה על שם האימפריה הסלאוקית (בדומה למקומות נוספים ברחבי המזרח התיכון), היא נוסדה בשם זה כנראה בתקופתו של המלך ההלניסטי סלאוקוס הרביעי. שרידים נוספים שנמצאו באתר מתארכים את ההתיישבות במקום לפחות לסביבות האלף ה-2 לפנה"ס. היישוב סלוקיה מוזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו: הערים סוֹגַנִּי וסיליקיה, וכֻלן הן ערי הגולן, וסוגני היא בארץ הנקראה הגולן העליון וגמלא - בגולן התחתון; וסיליקיה - בקרבת יאור סמך. ...ועם יושבי סוגני וסיליקיה כרת אגריפס ברית-שלום בראשית המרד. מלחמות היהודים, ספר ד, פרק א, פסוק א. מתוך תרגומו של ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, 1923 למרות התאוריה שאכן מדובר בעיר סיליקיה ההלניסטית, ישנן בעיות בתיאור העיר ביחס למקום המדובר בעינות סלוקיה. בתיאוריו של יוסף בן מתתיהו, העיר סיליקיה יושבת קרוב לאגם החולה ("יאור סמך", "סמכוניטיס"), בעוד שאזור סולוקיה המדובר נמצא כ-15 קילומטר בקו אווירי מהקצה הדרומי של האגם לפני שיובש ואף לא ניתן לראותו משם. תיאור נוסף של המקום מציין שהוא "מבוצר מאוד על ידי הטבע", בעוד שאזור סלוקיה לא נראה כך לפי התיאור. בעיתיות זו גרמה להשערה שמדובר באתר אחר ואחת התאוריות היא שמדובר בעיר כפר דבורה שניצב מעל צוקי רמת הגולן וצופה לעבר עמק החולה. כ-4 וחצי קילומטרים צפון-מזרחה מהמעיין ושרידי ההתיישבות, ישנם הריסות של כפר סורי נטוש נוסף בשם סלוקיה, אשר נמצא לצד ציר הנפט צפונית לצומת קשת. סביב עינות סלוקיה נבנה הכפר קצביה, כך שככל הנראה שם הכפר סלוקיה נובע משם המעיין. לדעת הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף יש לאתר את מבצר סלוקיה מימי יוסף בן מתתיהו ב'מתחם יצחקי' הנמצא כ-קילומטר מזרחית לעינות סלוקיה מעל ערוץ נחל יהודייה. מתחם זה שנוסד בתקופת הברונזה הקדומה בוצר בתקופה הרומית בקיר מסיבי (כ-150 מ' אורכו ורוחבו נע בין 8-4 מ'). המבצר הוכן לקראת העימות מול הרומאים בשנת 66 לספירה אך למעשה מעולם לא עמד במצור והמורדים נטשו אותו ללא קרב. הסבר על המעיינות והפארק באתר 'מסלולים'. הסבר על המעיינות והפארק באתר 'טיפטור'. דרור גלעד והלל גלזמן, סקר מעיינות צפון ישראל - דו"ח מס' 1: רמת הגולן, משרד החקלאות, ירושלים, 1991. מי עדן שינתה את מקור המים - ערכי המינרלים השתנו, באתר ynet, 28 באוגוסט 2018 דרור בן-יוסף, לשאלת זיהויו של מבצר סלוקיה בגולן, ישראל: רשות ניקוז ונחלים כינרת, 2019, עמ' 25-24
ימאמוטו גונבאה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא ימאמוטו. ימאמוטו גונבאה (ביפנית: 山本 權兵衛;‏ 26 בנובמבר 1852 – 8 בדצמבר 1933), הידוע גם בשם גונוהיואה, היה אדמירל בצי הקיסרי היפני וראש הממשלה ה-16 של יפן. ימאמוטו נולד בקגושימה, האן סצומה (כיום מחוז קגושימה), בן למשפחת סמוראים משבט שימאזו. כנער צעיר השתתף ימאמוטו בהפגזת קגושימה ומאוחר יותר הצטרף לכוחות סצומה במלחמת בושין שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה. לאחר הצלחת רסטורציית מייג'י, למד ימאמוטו בטוקיו, והצטרף למחזור השני של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1870. לאחר שסיים את לימודיו ב-1874, הוא יצא להפלגת חניכים לאירופה ולדרום אמריקה על סיפונה של ספינת הצי הגרמני הקיסרי. הוא כתב ספר הדרכה בנושא תותחנות ימית, שהפך לתקן בצי הקיסרי, וב-1885 התמנה למפקד הסיירת "נאניווה," במסעה ליפן ממספנת אלסוויק שבאנגליה. ב-1887 התמנה לעוזרו של שר הימייה קביאמה סוקנורי, וליווה אותו למסעו בארצות הברית ובאירופה. כמפקד הסיירת "טקאו," נפגש ימאמוטו בחשאי עם גנרל הצ'ינג יואן שיקאי בסיאול ב-1890. לאחר מכן מונה למפקד הסיירת טקצ'יהו. ימאמוטו הפך למנהיג הצי החל ב-1893, עת התחיל לעבוד תחת שר הימייה סאיגו צוגומיצ'י. הוא ערך רפורמות, פעל לחיסול היחס המיוחד שקיבלו בני נחלתו סצומה, פעל למניעת ניצול הדרגה למטרות רווחיות בצי, וניסה להשוות את מעמד הצי לזה של הצבא. הוא גם תמך באסטרטגיה ימית אגרסיבית במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה. בזכות פועלו התקדם ימאמוטו בסולם הדרגות במהירות יחסית: הוא התמנה לאדמירל משנה ב-1895 ולתת-אדמירל ושר הימייה ב-1898. ב-1902 הוא אף קיבל את התואר דאנשאקו (ברון), במסגרת מערכת האצולה היפנית. את דרגת האדמירל קיבל ב-1904. ימאמוטו הוכיח את מנהיגותו במלחמת רוסיה–יפן, כשמינה את היהאצ'ירו טוגו למפקד הצי היפני המשולב, ולאחר מכן הקריא את דיווחיו מהשטח בפני הדיאט של יפן. ב-1907 קיבל ימאמוטו את התואר "האקושאקו" (רוזן). ימאמוטו התמנה לראש ממשלת יפן ב-1913. במהלך כהונתו הראשונה הוא ביטל את החוק שקבע שחובה על שר הצבא ושר הימייה להיות קצינים פעילים, ובכך המשיך לטפח את הדימוי שלו של ליברל ותומך בדמוקרטיה. עם זאת, ממשלתו הייתה נגועה בשחיתות, והוא נאלץ להתפטר, ביחד עם כל ממשלתו, אף על פי שלא הייתה הוכחה שקשרה אותו לפרשה כלשהי. ימאמוטו נקרא לשוב להיות ראש הממשלה ב-1923, לאחר משבר רעידת האדמה שנגרם בעקבות רעידת האדמה הגדולה בקאנטו. פעולותיו לשיקום העיר טוקיו, שספגה את מרבית הנזק ברעידת האדמה, זכו לתשבחות. במקביל, הוא אף ניסה להרחיב את זכות הבחירה, אך ממשלתו נאלצה להתפטר בשנית בינואר 1924, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בחיי יורש העצר הירוהיטו ב-27 בדצמבר 1923. לאחר מכן פרש ימאמוטו מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-1933, ונקבר בטוקיו. זמן קצר לאחר מותו ב-1933, העניק לו הקיסר את ענק מסדר החרצית, העיטור הגבוה ביותר במערכת העיטורים היפנית. בנוסף קיבל ימאמוטו את העיטורים הבאים: מסדר דיית הזהב בדרגה ראשונה, 1906. מסדר החרצית, סרט גדול, 1928. אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, 1907. Sims, Richard L. Japanese Political History Since the Meiji Renovation, 1868-2000. C. Hurst & Co. Publishers, 2001. ISBN 9781850654520. מדיה וקבצים בנושא ימאמוטו גונבאה בוויקישיתוף ימאמוטו גונבאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ימאמוטו גונבאה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דיסקוגרפיה של כריסטינה אגילרה

מאז 1998 הוציאה כריסטינה אגילרה שבעה אלבומי אולפן, מיני-אלבום אחד ושלושים סינגלים. את אלבומיה הוציאה אגילרה תחת חסות חברת התקליטים תקליטי RCA. "Christina Aguilera > Chart History > Billboard 200". Billboard Nielsen Business Media, Inc. נבדק ב-2010-09-24. "australian Charts > Christina Aguilera". australian-charts.com Hung Medien. נבדק ב-2010-09-24. "austrian Charts > Christina Aguilera" (בגרמנית). austriancharts.at Hung Medien. נבדק ב-2010-09-24. "Christina Aguilera > Chart History > Canadian Albums". Billboard Nielsen Business Media, Inc. נבדק ב-2010-09-24. "Chartverfolgung / Aguilera, Christina / Longplay" (בגרמנית). musicline.de PhonoNet. אורכב מ-המקור ב-2013-07-17. נבדק ב-2010-09-24. "Irish Charts > Christina Aguilera". irish-charts.com Hung Medien. נבדק ב-2010-09-24. "Dutch Charts > Christina Aguilera" (בהולנדית). dutchcharts.nl Hung Medien. נבדק ב-2010-09-24. "New Zealand Charts > Christina Aguilera". charts.org.nz Hung Medien. אורכב מ-המקור ב-2015-02-03. נבדק ב-2010-09-24. "Swiss Charts > Christina Aguilera". swisscharts.com Hung Medien. נבדק ב-2010-04-15. "UK Charts > Christina Aguilera". Official Charts Company. נבדק ב-2010-09-24. "RIAA זהב & פלטינה". Recording Industry Association of America. נבדק ב-2010-09-24. "ARIA Charts > Accreditations > 2000 Albums". australian Recording Industry Association. נבדק ב-2010-09-24. "זהב & פלטינה Certification > July 2001". Canadian Recording Industry Association. נבדק ב-2010-08-17.(הקישור אינו פעיל) The Official New Zealand Music Chart Swiss certifications "BPI Certified Awards". British Phonographic Industry. נבדק ב-2009-09-04. "ARIA Charts > Accreditations > 2004 Albums". אוסטרליהtralian Recording Industry Association. נבדק ב-2010-09-24. http://www.musiccanada.com/GPSearchResult.aspx?st=&ica=False&sa=Christina Aguilera&sl=&smt=0&sat=-1&ssb=Artist 2008 Irish Certification Awards "ARIA Charts > Accreditations > 2007 Albums". australian Recording Industry Association. נבדק ב-2010-09-24. "זהב & פלטינה Certification > January 2007". Canadian Recording Industry Association. נבדק ב-2010-09-25.(הקישור אינו פעיל) "ARIA Charts > Accreditations > 2010 Albums". australian Recording Industry Association. נבדק ב-2010-07-06. "Gold and Platinum (Christina Aguilera)". Music Canada (MC). נבדק ב-11 ביוני 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Christina Aguilera > Chart History > Billboard Hot 100". Billboard Nielsen Business Media, Inc. נבדק ב-2010-09-26. "Christina Aguilera > Chart History > Canadian Hot 100". Billboard Nielsen Business Media, Inc. נבדק ב-2010-09-26. "Christina Aguilera > Charts & Awards > Billboard Singles". Allmusic Macrovision. נבדק ב-2010-09-26. "Chartverfolgung / Aguilera, Christina / Single" (בגרמנית). musicline.de PhonoNet. אורכב מ-המקור ב-2014-12-17. נבדק ב-2010-09-26. "Dutch Top 40 > Christina Aguilera" (בהולנדית). Stichting Nederlandse Top 40. נבדק ב-2010-09-26. Australian Recording Industry Association (1999). "Australian certification". נבדק ב-2009-06-25. RIANZ (1999). "New Zealand certification".
קזוקו

קזוקו (ביפנית: 華族; מילולית: שושלת מפוארת) הייתה מערכת תוארי אצולה באימפריה היפנית, שהתקיימה מ-1869 ועד 1947. לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, השיבה לעצמה האצולה היפנית המסורתית את מעמדה. מספר חברי אצולה לקחו חלק פעיל בהדחת שוגונות טוקוגאווה, וכל המשרות בממשלת מייג'י החדשה נמסרו לחברי האצולה. האליטה של תקופת מייג'י איחדה את מעמד האצולה עם הדאימיו לכדי מעמד אריסטוקרטי מורחב ב-25 ביולי 1868, וקבעה שמעמד זה נבדל מהמעמדות החברתיים האחרים - סמוראים לשעבר ופשוטי העם. איטו הירובומי, ממנסחי חוקת מייג'י, שאף שהקזוקו יהיה מעמד שיגן על הקיסר ועל הממסד הקיסרי. באותה עת, היו חברות בקזוקו 427 משפחות, כל חברי הקזוקו שלא הייתה להם משרה במחוזות יפן נאלצו להתגורר בטוקיו. חוק מערכת האצולה מה-7 ביולי 1884, אותו העביר איטו לאחר ביקורו באירופה, קבע שממשלת מייג'י רשאית להעניק תואר קזוקו לאנשים שהיא מצאה שתרומתם למדינה הייתה רבה. הממשלה אף חילקה את הקזוקו לחמש דרגות, שהתבססו על מערכת האצולה בבריטניה, אך שמותיהן התבססו על תוארי האצולה הסינית העתיקה: 1. נסיך או דוכס (公爵; קוֹשָקוּ) 2. מרקיז (侯爵; קושקו) 3. רוזן (伯爵; האקוּשאקוּ) 4. ויקונט (子爵; שישאקו) 5. ברון (男爵; דאנשאקו) חלוקת הדרגות למשפחות מהאצולה המסורתית נקבעה לפי הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע מישהו מאבות המשפחה. לפיכך, כל ראשי המשפחות מבית פוג'יווארה קיבלו את התואר "נסיך." ראשי משפחות אצולה מסורתיות אחרות קיבלו את התואר "מרקיז," וכך גם משפחת האצולה של איי ריוקיו. חלוקת הדרגות לדאימיו-לשעבר התבססה על הכנסות האורז של המשפחה. דאימיו בעלי הכנסה של 150,000 קוקו ומעלה קיבלו את התואר מרקיז, אלה עם 50,000 קוקו ומעלה היו רוזנים, וכן הלאה. השוגון לשעבר, טוקוגאווה יושינובו, הפך לנסיך, ראש הענף הראשי של משפחת טוקוגאווה קיבל את התואר מרקיז, וראשי הענפים המשניים קיבלו את התואר רוזן. בעלי התארים הגבוהים ביותר, נסיך ומרקיז, קיבלו מינוי אוטומטי לבית האצילים בדיאט של יפן עם קבלת התואר. רוזנים, ויקונטים וברונים בחרו 150 חברים מתוכם, שישבו בבית האצילים. תארים ומענקים ממשלתיים עברו בירושה לפי העדפת הבן הבכור, אף על פי שמשפחות קזוקו רבות אימצו ילדים מענפים שונים במשפחתם או ממשפחות אחרות, כדי למנוע את גוויעת הענף שלהם. בתחילתה, כללה מערכת הקזוקו 509 אצילים, ועד 1928, בעקבות מינויים וקידומים, צמח המספר ל-954. הקזוקו הגיע לשיאו ב-1944, כשהיו חברים בו 1016 משפחות. חוקת יפן מ-1946 ביטלה את מערכת הקזוקו, וחיסלה את השימוש בתוארי אצולה מחוץ למשפחה הקיסרית. עם זאת, רבים מצאצאיהם של חברי הקזוקו ממשיכים למלא פקידים בכירים בחברה, בפוליטיקה ובכלכלה היפנית. Lebra, Sugiyama Takie. Above the Clouds: Status Culture of the Modern Japanese Nobility. University of California Press, 1995. ISBN 9780520076020. מדיה וקבצים בנושא קזוקו בוויקישיתוף קזוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Some Information on Nobility, Peerage and Ranks in Ancient and Meiji Japan‏
ים טתיס

לפי תאורית טקטוניקת הלוחות, ים טתיס (Tethys, ביוונית: Τηθύς) הוא אוקיינוס שהתקיים בעבר והפריד בין היבשות לאוראסיה בצפון וגונדוונה בדרום, בצידן המזרחי. יבשות אלו התפצלו מהיבשת הקדומה פנגיאה בתור היורה. אוקיינוס קדום זה כמעט נעלם עם השנים, עקב תזוזת הלוחות בקרום כדור הארץ והתקרבותן של אירופה, אפריקה וחצי האי ערב. כיום השריד היחיד לו הוא הים התיכון (ויש הטוענים שגם הים השחור והים הכספי). הוא נקרא על שם הטיטאנית טתיס במיתולוגיה היוונית, אלת מים ואחותו של אוקיינוס. ים טתיס מילא תפקיד משמעותי בתולדות הגאולוגיה של ארץ ישראל: בעבר שכנה ארץ ישראל במעמקי ים זה, וגם לאחר שנחשפה, הים שטף את האזור ונסוג מספר פעמים בעידנים שונים. כתוצאה מכך נוצרו שכבות של חול וגיר זו מעל זו. מבנים שכבתיים אלו מאפשרים היווצרות מכתשי סחיפה כגון מכתשי הנגב: מכתש רמון, המכתש הקטן, המכתש הגדול ועוד. עדויות להימצאותה של ארץ ישראל מתחת לים טתיס מתבטאת בגילוי של מאובנים ימיים באזור במספר מקומות כדוגמת הנגב (בעיקר במכתשים) והרי נפתלי באזור מצוק רמים. מדיה וקבצים בנושא ים טתיס בוויקישיתוף הסבר קצר על ים טתיס ים טתיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבי הכלה (1991)

אֲבִי הַכַּלָּה (באנגלית: Father of the Bride) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1991 בבימויו של צ'ארלס שייר ובכיכובם של סטיב מרטין, דיאן קיטון, קימברלי ויליאמס ומרטין שורט. סרט זה הוא רימייק של סרט משנת 1950 באותו השם. בשנת 1995 יצא סרט המשך לסרט זה, בשם "אבי הכלה 2". הסרט דורג במקום 92 ברשימת 100 הסרטים המצחיקים ביותר של ערוץ "בראבו". ג'ורג' בנקס (סטיב מרטין) הוא איש משפחה מהמעמד הבינוני החי בסן מרינו שבקליפורניה עם אשתו נינה (דיאן קיטון), בתו אנני בת ה-22 (קימברלי ויליאמס) ובנו הצעיר (קיראן קולקין). כאשר אנני חוזרת מטיול באירופה, היא מכריזה בפני הוריה שהתארסה לבריאן מקנזי (ג'ורג' ניוברן), בחור צעיר מהמעמד הגבוה המתגורר במחוז בל אייר שבלוס אנג'לס, אותו פגשה במהלך הטיול. ג'ורג' איננו מסוגל לדמיין כיצד חייו ייראו ללא בתו בסביבתו. המשפחה מחליטה לקיים את החתונה בביתם של ג'ורג' ונינה. המשפחה שוכרת את שירותיו של מארגן חתונות אירופי אקסצנטרי בשם פרנק (מרטין שורט). במהלך ההכנות לחתונה הראוותנית והיקרה של בתו, ג'ורג' נזכר בערגה בזמנים הטובים ומנסה להתרגל לרעיון שבתו היא אישה בוגרת ושיש לה חיים משלה. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 72% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 39 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא אבי הכלה בוויקישיתוף "אבי הכלה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אבי הכלה", באתר נטפליקס "אבי הכלה", באתר AllMovie (באנגלית) "אבי הכלה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אבי הכלה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אבי הכלה", באתר Metacritic (באנגלית) "אבי הכלה", באתר אידיבי "אבי הכלה", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "אבי הכלה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבי הכלה, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Father of the Bride (PG)". British Board of Film Classification. 1992-06-01. נבדק ב-2011-09-01. "Father of the Bride‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
אדיר טובול

אדיר טובול (נולד ב-3 ביוני 1979 באשדוד) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום מנהל קבוצת מועדון ספורט אשדוד. טובול גדל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת בתור קשר שמאלי, ותוך זמן קצר הוסט לעמדת המגן השמאלי. לאחר איחוד קבוצתו עם הפועל אשדוד המשיך טובול לשחק בקבוצה המאוחדת - מועדון ספורט אשדוד, בשורותיה הופיע בליגת העל במהלך כל העשור הראשון של המאה ה-21. בקיץ 2010 עזב המאמן יוסי מזרחי את אשדוד, ומשום כך החליט טובול לעזוב לשנה אחת את אשדוד לטובת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. באשקלון שיחק ב-24 משחקי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בסיום העונה לאחר עונה אחת בלבד בליגה הראשונה. לאחר חזרתו של מזרחי בקיץ לאחר מכן השתכנע טובול לחזור לאשדוד. במדי אשדוד צבר 249 הופעות והבקיע 2 שערים, והוא נחשב לאחד הסמלים של המועדון. בפברואר 2013 חתם טובול בקבוצת בני סכנין. ביולי 2013 חתם בקבוצת מכבי נתניה מהליגה הלאומית, ובעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל. בעונת 2014/2015 שיחק בקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית. ב-24 ביוני 2015 חזר טובול למועדון ספורט אשדוד, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת העפיל עמה בחזרה לליגת העל. בעונת 2016/2017 שותף בשני משחקים בליגת העל, ובסופה פרש ממשחק פעיל ומונה למנהל הקבוצה. טובול לומד בקריה האקדמית אונו לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט. אדיר טובול, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אדיר טובול, באתר Transfermarkt אדיר טובול, באתר FootballDatabase.eu תעודות סיום, אשדוד 10 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבי הכלה 2

אֲבִי הַכַּלָּה 2 (באנגלית: Father of the Bride Part II) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1995 בבימויו של צ'ארלס שייר ובכיכובם של סטיב מרטין, דיאן קיטון, קימברלי ויליאמס ומרטין שורט. זהו רימייק לסרט "Father's Little Dividend" משנת 1951, ומהווה סרט המשך לסרט "אבי הכלה" שיצא בשנת 1991. על הופעתו בסרט זה, היה מועמד סטיב מרטין לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, אולם את הפרס הפסיד לטובת ג'ון טרבולטה ("תפוס את שורטי"). ג'ורג' בנקס (סטיב מרטין) חייב לקבל את המציאות כי בתו אנני (קימברלי ויליאמס), אשר הפכה מלהיות "בתו של" ל"אשתו של", עומדת להפוך להיות "אמו של" - שכן היא בהיריון. כתוצאה מכך, ג'ורג' נאלץ להרהר על מקומו-שלו בחייו, ומשבר אמצע החיים עבורו הוא בלתי נמנע. במסעו להחזיר את נעוריו, ג'ורג' מכניס את אשתו נינה (דיאן קיטון) להיריון בלתי צפוי. כעת, ג'ורג' צריך להתמודד לא רק עם מעמדו החדש כסבא, אלא גם לחזור להיות הורה לילד קטן, בדיוק בזמן שתכנן לצאת לפנסיה ולהנות בשלווה משנות הזהב, ביחד עם נינה. הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 47% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 19 ביקורות. "אבי הכלה 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אבי הכלה 2", באתר נטפליקס "אבי הכלה 2", באתר AllMovie (באנגלית) "אבי הכלה 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אבי הכלה 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אבי הכלה 2", באתר Metacritic (באנגלית) "אבי הכלה 2", באתר אידיבי "אבי הכלה 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבי הכלה 2, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Father of the Bride Part II‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
אליסון אליוט

אליסון א. אליוט (באנגלית: Alison A. Elliott; נולדה ב-19 במאי 1970) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותייה בסרטים "כנפי היונה", "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" ו"לידה". אליוט נולדה בסן פרנסיסקו לברברה ובוב אליוט, בילדותה עברה עם משפחתה להתגורר ביפן ולאחר מכן חזרה לארצות הברית. כאשר הייתה בת 14 נכנסה אליוט לתחום הדוגמנות ודגמנה עבור חברת "פורד". בגיל 19 עברה להתגורר בלוס אנג'לס לצורך תפקידה בסדרה הקומית "בובות חיות". הופיעה בתחילת דרכה בקולנוע בסרטו של סטיבן סודרברג "במעמקי התשוקה" בו שיחקה בתפקיד הראשי. הופעה זו הקנתה לאליוט את התפקיד הראשי לצידן של זוכות האוסקר אלן בורסטין ומרשה גיי הארדן בדרמה העצמאית יקירת פסטיבל סאנדנס "ספיטפייר גריל". ב-1997 הופיעה אליוט בדרמה "כנפי היונה" בתפקיד מילי ת'ייל, יורשת העצר האמריקאית העשירה הנכנסת לחייה של הצעירה האנגלייה קייט קרויי (הלנה בונהם קרטר). בשנת 2004 שיחקה בדרמה "לידה" בתור לאורה אחותה של האלמנה אנה (ניקול קידמן). בשנת 2006 שיחקה בדרמה הרומנטית "גריפין ופיניקס" בכיכובה של שרה פולסון. בשנת 2007 השתתפה במערבון "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" בתפקיד מרתה בולטון אחותו הגדולה של הפושע רוברט פורד (קייסי אפלק). לאחרונה שיחקה בעיקר בסדרות הפשע "חוק וסדר" ו"טריירס". בשנת 2016 גילמה את אשתו של אית'ן הוק בדרמת הספורט "הפנומן". בשנת 2016 שיחקה בסרט ההתבגרות של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20" (אנ'), בתור אימה של ג'ולי, אותה גילמה אל פנינג. שיחקה גם בסרט "להישען על פיט". אליסון אליוט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליסון אליוט, באתר AllMovie (באנגלית) אליסון אליוט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אבולוציה (סרט)

אֵבוֹלוּצְיָה (באנגלית: Evolution) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2001 בבימויו של איוון רייטמן ובכיכובם של דייוויד דוכובני, שון ויליאם סקוט, ג'וליאן מור וטד לוין. ד"ר אירה קין (דייוויד דוכובני) וד"ר הארי בלוק (אורלנדו ג'ונס) מגלים אורגניזם חייזרי באסטרואיד שהתרסק על כדור הארץ במדבר בסמוך לקניון גלן. בעוד שבתחילה האורגניזם הוא עיסה של יצורים חד-תאיים, במהרה העיסה מתפתחת ליצורים אימתניים המאיימים להשתלט על העיירה הסמוכה. בעקבות כך, כוחות צבא נשלחים לעיירה בניסיון להשתלט על המצב. אף על פי כן, ההתערבות הצבאית רק מחריפה את המצב. בהמשך קיין ובלוק מגלים שסלניום, מרכיב הנפוץ בשמפו הד אנד שולדרס, הוא למעשה רעיל עבור החייזרים אך איננו מזיק לבני אנוש. בעקבות כך קיין, בלוק ומספר חברים מחליטים לפרוץ לכל המרכולים המקומיים על מנת לרכז כמות גדולה של שמפו בכבאית שגנבו, אשר בה הם מתכננים להשתמש כדי להילחם בחייזרים. "אבולוציה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אבולוציה", באתר נטפליקס "אבולוציה", באתר AllMovie (באנגלית) "אבולוציה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אבולוציה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אבולוציה", באתר Metacritic (באנגלית) "אבולוציה", באתר אידיבי "אבולוציה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) החייזרים לא עוזבים את דייוויד דוכובני - פורסם באתר נענע ב-6 ביוני 2001
תל יונה

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה תל יוֹנָה הוא תל בגובה של כ-40 מטר מעל פני הים, הממוקם על חוף הים בגבולה המערבי של ראשון לציון, ושטחו הכולל הוא כ-35 דונם. סביבתו של תל יונה מכוסה בדיונות חול, שנוצרו ככל הנראה לאחר המאה ה-6 לספירה. מתחת לדיונות, בעיקר בחלקו המזרחי של התל, מרובדות שכבות חמרה מ"תצורת נתניה" המונחות אופקית על גבעות קדומות עוד יותר של "כורכר דור". בחלק מן השטח, בעיקר בחלקו המערבי, הוסר החול כתוצאה מפעילות בת זמננו ונחשף הכורכר. הצמחייה שעל הדיונות מתמעטת ככל שמתרחקים מקו החוף. התל הוא אתר עתיקות המוכרז כחוק משנת 1992. בסקר ארכאולוגי שנערך בו נמצאו שרידי קירות, רצפת טיח ובורות רדודים. בנוסף לכך נחשפו קטעי רצפות פסיפס אשר רובן נשדד ככל הנראה, ומתקן תעשייתי. באתר נמצאו חרסים מהתקופות הפרסית, הרומית, הביזנטית והמוסלמית הקדומה. על מדרונות התל נמצאו ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלי צור מהתקופות הנאוליתית והכלקוליתית, וכן שברי כלי חרס מהתקופות הרומית, הביזנטית והאסלאמית הקדומה. דיונות החול הצעירות מכסות אתרים שהקדומים שבהם מן התקופות הפרהיסטוריות. השרידים שנמצאו בסביבת התל מרמזים על התיישבות קדומה על גבעות הכורכר שבקרבת חוף הים, ומצטרפים לאתרים שהוכרזו בידי אגף העתיקות בשנות ה-70, שייתכן כי נפגעו במהלך השנים. כיום נכלל תל יונה בתוך מטווח 24 אשר הגישה אליו אינה אפשרית לאזרחים. בראש התל בנוי בסיס צבאי קטן של חיל הים ובו עמדת מכ"ם. השטח כולו הוא חלק משדה ניסויים של טכנולוגיות צבאיות שונות ומטווח צבאי. העבודות שנעשו לצורכי הכשרת השטח בשנות ה-70 והשימושים הצבאיים לאורך השנים גרמו לנזקים רבים לתכסית הקרקע, הצמחייה, וחיי הטבע באזור ולאובדן של ממצאים ארכאולוגיים. תל יונה משמש כנקודת ציון חשובה ביותר של נתיבי הטיסה במרחב האווירי של ישראל, הן בטיסות על פי ניווט ראיה והן לטיסות בניווט מכשירים. נתיב הטיסה העובר מצפון לדרום על קו החוף מסתיים מעל תל יונה ומהווה נקודת ציון לפניה לכיוון פנים הארץ. השטח האווירי שמדרום לתל יונה הוא חלק מן השטח הצבאי הסגור לתעופה אזרחית. מנשה ברוש, "תל יונה", בתוך חדשות ארכאולוגיות, מ"ד (1972), עמ' 26 מדיה וקבצים בנושא תל יונה בוויקישיתוף יהודה דגן ועופר מרדר, ‏ראשון לציון, חולות, סקר, דוח סופי, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 122, 12 בספטמבר 2010, ISSN 1565-5334 (תל יונה ושטחי מטווח 24).
משה יהודה לייב זילברברג

הרב הגאון ר' משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא (תקנ"ד, 1794 - ג' בשבט תרכ"ה, 30 בינואר 1865) היה רב מפורסם בפולין ובירושלים. התפרסם בשם ספרו זית רענן. משה יהודה נולד בלנצ'יץ שבפלך קאליש בפולין, לרב בנימין ביינוש ולבאשע בת הרב זאב וולף אוירבך. לפי מסורת המשפחה הם מצאצאי רבי יוסף קארו ה"בית יוסף". הרב משה יהודה כיהן ברבנות בקוואל, בשפסק, בדוברי, בלאסק ובקוטנא, והתפרסם ברחבי פולין בגאונותו. בעיירות שבהן כיהן ברבנות פתח גם ישיבה, ולימד בה תלמידים שהגיעו מכל הסביבה. בשנת תרי"ז מסר לבנו הרב אברהם בנימין בייניש את כס הרבנות, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם שכר דירה בחצרו של דוד ילין הראשון. את אחד מחדריו הקצה לבית מדרש, שם היה לומד כל היום, עטור בטלית ותפילין, ומלמד תורה לכל החפץ בכך, ללא תשלום. כמו כן מסר מדי יום שני שיעורים בבית הכנסת מנחם ציון (סמוך לחורבה), בבוקר בגמרא בעיון ובערב בהלכה. בשנת תרי"ח התמנה לחבר נשיאות תלמוד תורה וישיבת עץ חיים ומסר בה שיעורים. בשנת תרי"ט היה ראש החותמים על ההסכם בין העדה הספרדית לאשכנזים בסכסוכים על מוסדות ותפקידים. ייסד מניין שחרית בכותל המערבי, אך המניין פורק לאחר מעט זמן. מתלמידיו בירושלים היו הרב יהושע צבי מיכל שפירא, הרב אליעזר דן רלב"ג, הרב ישעיהו אורנשטיין, יהושוע השיל יואל בסאן ויואל משה סלומון. נפטר בשנת תרכ"ה. רחוב "זית רענן" בקריית צאנז בירושלים נקרא על שם ספרו. בתו, שרה ליבא אשת הרב ישראל יעקב הלוי, רב בפלונסק ואחר כך ראב"ד בירושלים בנו, הרב אברהם בנימין (בייניש) זילברברג, ממלא מקומו ברבנות קוטנא ואחר כך רב ואב"ד בווירשוב, מחבר הספר "עלי זית" תפארת ירושלים, פירוש על המשנה, שחלקו הגדול בא ליישב את שאלות רבי עקיבא אייגר על המשנה בחיבורו "תוספות רע"א". זית רענן, שו"ת לפי סדר השולחן ערוך. התפרסם בעיקר על שם ספר זה. דוד תדהר (עורך), "הרב משה יהודה לייב מקוטנא (רינג)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1102 דוד הלחמי, רבי משה יהודה ליב זילברברג אב"ד קוטנא (בעל „זית רענן”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רצ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) יצחק אייזיק בן משה אהרן סנדר, תולדות גדולי ירושלים - ב, שיקאגא, תש"ך, באתר היברובוקס ספריו ספרי זית רענן חלק א', חלק ב'; משניות עם פירוש תפארת ירושלים זרעים, מועד, נשים, נזיקין, קדשים, טהרות, באתר היברובוקס. משה יהודה ליב זילברברג (1794-1865), דף שער בספרייה הלאומית הרב זאב וולף היה רב בליטמורסק ובלנצ'יץ שם מילא את מקום חותנו הרב יוסף חיים קרא. באחד ממכתביו לנכדו כותב הרב הירש מיכל על רבו: "כמעט לא העלים ממני דבר מכל אשר עבר עליו מיום עמדו על דעתו עד הרגע האחרון". בספרו של רבי משה יהודה לייב, "זית רענן", הוא מזכיר את ר' הירש מיכל פעמים רבות ומביא מקושיותיו.