laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אגם טופליץ

אגם טופליץ (בגרמנית: Toplitzsee; נהגה: טופליצזה) הוא אגם הררי בהרי האלפים האוסטריים, כ-98 ק"מ ממזרח לזלצבורג. האגם מוקף בהרים ויערות ומהווה חלק מאזור זאלצקמרגוט. האגם שוכן בגובה של 718 מטר מעל גובה פני הים, אורכו 2 ק"מ רוחבו כ-400 מטר ועומקו המרבי כ-103 מטרים. האגם ניזון ממי נגר עילי ומנביעה תת-קרקעית. מי האגם מכילים חמצן עד לעומק של 20 מטר בלבד, ומתחת לעומק זה הם מלוחים ולכן ניתן למצוא באגם דגים עד לעומק של 18 מטרים בלבד. בעומקים העמוקים יותר נמצאו חיידקים ותולעים אשר מסוגלות לחיות ללא חמצן. לאגם טופליץ המבודד והנסתר בהרים לא ניתן להגיע ברכב אלא בהליכה רגלית בלבד. תכונות אלה, בשילוב ממדיו הקטנים ועומקו הגדול יחסית, משכו את תשומת לבם של הנאצים, ובשנים 1943–1944 הם הקימו בו מעגן קטן ושדה ניסויים לציוד ימי. בשדה הניסויים נערכו ניסיונות בפיצוץ מטעני נפץ בעומקים שונים, וניסויי ירי בפצצות טורפדו ובטילים אשר שוגרו לעבר ההרים המקיפים את האגם. לקראת סיום מלחמת העולם השנייה הוטבעו באגם כמויות גדולות של שטרות מזויפים, אשר יוצרו על ידי אסירים במסגרת מבצע ברנהרד. מעריכים כי בנוסף לכך הטביעו הנאצים באגם גם אוצרות אמנות שנבזזו במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן זהב ומסמכים רבים, הכוללים פירוט מקומות מסתור של שלל ביזה נוסף, פירוט חשבונות בנקים ועוד. צלילות רבות נערכו באגם גם בסיוע צוללות זעירות, לחיפוש אחר האוצרות האבודים. צלילות אלה נחשבות למסוכנות מאוד, שכן גזעי העצים הנופלים מן ההרים שסביב לקרקעית האגם נשארים בשלמותם ואינם נרקבים עקב הרכב המים הייחודי חסר החמצן. בשנת 1959 נמשו מן האגם תיבות ובהן נמצאו שטרי כסף בריטי מזויף בערך של 72 מיליון ליש"ט, וכן ציוד צבאי משאריות הניסויים. בשנת 1963 נהרג צוללן בצלילה פרטית כאשר ביקש לחפש את האוצר בהנחיית קצין נאצי לשעבר. בשנת 1983, במהלך מחקר ביולוגי של האגם, נמצאו שטרות מזויפים נוספים וציוד צבאי ואחר מן התקופה הנאצית. נכון להיום אוסרות הרשויות באוסטריה כל פעילות תת-מימית בלתי מתואמת מראש באגם. משלחות מחקר אמריקאניות אשר פעלו באגם באמצעות ציוד מודרני בשנים 2005–2009, לא מצאו ממצאים חדשים הקשורים באוצר האבוד. למרות זאת, ההערכה היא כי קיימים ממצאים הלכודים מתחת לשכבת העצים המונחת על הקרקעית, אשר בשלב זה אין גישה אליהם. המצוד אחר האוצר הנאצי האבוד באגם הוזכר בשלושה סרטי קולנוע: בסרט הגרמני "האוצר מאגם טופליץ" משנת 1959; בסרט "גולדפינגר" מסדרת ג'יימס בונד משנת 1964; ובסרט "תקרית בזלצבורג" משנת 1971, המבוסס על ספר באותו שם מ-1968 של הסופרת הלן מק-אינס. מדיה וקבצים בנושא אגם טופליץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגם טופליץ "האגם של היטלר"-אגם טופליץ בתוכנית התחקירים "60 דקות" של רשת CBS Der Toplitzsee (באנגלית ובגרמנית) כתבה בעיתון היומי "הבקר" באתר הספרייה הלאומית ירון זילברשטיין‏, לאוסטרים נמאס לחפש את האוצר הנאצי, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2009
מקרון

מָקָרוּן (באנגלית: macaroon) הוא שם כללי למגוון עוגיות אפויות שאינן מכילות קמח, חמאה, מרגרינה או שמן. הבסיס לעוגיית מקרון הוא חלבוני ביצה מוקצפים, סוכר ואגוזים, זרעים או מיני קטניות טחונים, ובמיוחד שקדים או קוקוס. וריאציה נפוצה שניתן לראות בה סוג שונה של עוגייה היא המָקָרוֹן הצרפתי (אנ') (macaron, ב-o אחת) המבוססת על שתי שכבות דקות של בצק מקרון צבעוני שביניהן שכבת קרם. מקור שמה של העוגייה במילה האיטלקית maccarone שמשמעה בצק. המתכונים המוקדמים ביותר למקרון היו למעשה מבוססים על מקצפת בתוספת ממרח שקדים (מראנג אמרטי). אף שמקורה של עוגייה זו אינם ברורים, היסטוריונים אחדים טוענים שראשיתה במנזר איטלקי. הנזירים התלוו לשפים של קטרינה דה מדיצ'י שהגיעה לצרפת בשנת 1533 עם נישואיה לאנרי השני, מלך צרפת. מתכונים לעוגיות מקרון מופיעים בספרי מתכונים כבר בראשית המאה ה-18. מתכון לעוגיות על בסיס שקדים פורסם גם בספר הידוע Mrs Beeton's Book of Household Management בשנת 1861. בתחילת המאה ה-20 נוצר בצרפת המָקָרוֹן הצרפתי (אנ'), וריאציה חדשה של עוגיות המקרון, שיש הרואים בה סוג נפרד של עוגיות. פייר דפונטן (Pierre Desfontaines) ממעדניית לאדורֶה בפריז הגה עוגייה המורכבת משתי דסקיות המבוססות על בצק מקרון וביניהן מילויים שונים המחזיקים את הדסקיות יחדיו, כגון קרם חמאה, ריבה או גנאש. עוגיית המקרון הצרפתית נחשבת לעוגייה קשה ומסובכת להכנה מכיוון שחומרי הגלם המרכיבים אותה צריכים להישקל במדויק, והבחישה וזמן האפייה צריכים להיות מדויקים מאוד אף הם. יהודי איטליה ולוב (שם הוא נקרא עבמבר) אימצו את עוגיות המקרון כממתק לחג הפסח, שכן בהיעדר קמח או חומרי התפחה כלשהם, עוגיות המקרון הן כשרות לפסח. משם נפוצו העוגיות הללו לקהילות יהודיות ברחבי אירופה. בהדרגה התפתחו וריאציות נוספות למקרון, תחילה על בסיס קוקוס ולאחר מכן על בסיס מרכיבי טעם אחרים. בישראל מקובלות בעיקר עוגיות על בסיס בוטנים, שקדים או קוקוס הנמכרות במיוחד לקראת חג הפסח. עוגיות קוקוס עוגיות בוטנים מתכון מפורט למקרון - כולל תמונות שלבי ההכנה, בבלוג "בצק אלים" מקרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The History Of Macaroons & Macarons Mrs Beeton's Book of Household Management, page 151
יואב שוהם

יואב שוהם (נולד ב-22 בינואר 1956) הוא פרופסור אמריטוס למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. מחקריו עוסקים בבינה מלאכותית, בתחום מערכות מרובות סוכנים ובתורת המשחקים. שוהם סיים תואר ראשון בטכניון. לאחר התואר רצה להתמחות בבינה מלאכותית, אך הענף היה בחיתוליו בארץ ולכן בשנת 1982 נסע לאוניברסיטת ייל כדי להמשיך את לימודיו. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת ייל והמשיך ללימודי פוסט-דוקטורט במכון ויצמן למדע. בשנת 1987 החל ללמד באוניברסיטת סטנפורד ושם לימד עד 2015. שוהם הקים מספר חברות העוסקות בעסקים מקוונים. המוכרת ביותר בהם היא חברת טריידינג דיינמיקס, אשר עסקה בניהול מכרזים מקוונים. החברה נמכרה לחברת אריבה תמורת 458 מיליון דולר. בשנת 2014 פיתח יחד עם פרופ' דן אריאלי אפליקציית ניהול זמן בשם Timeful, שנמכרה בשנת 2015 לחברת גוגל. בשנת 2016 יזם שוהם את ״מדד הבינה המלאכותית״ (AI Index) שהושק פומבית בסוף 2017. שוהם הוא מנכ"ל ומייסד משותף (יחד עם פרופ' אמנון שעשוע ואורי גושן) של חברת ההזנק AI21 Labs, העוסקת ביישומי בינה מלאכותית. הוא נשוי בשנית לנועה אליאסף-שוהם, ממייסדי מכון ראות, ואב לארבעה ילדים. Multiagent Systems: Algorithmic, Game Theoretic and Logical Foundations, Y. Shoham and K. Leyton-Brown, Cambridge University Press, 2009 Essentials of Game Theory: A Concise, Multidisciplinary Introduction, K. Leyton-Brown and Y. Shoham Morgan Claypool Publishers, 2008 Combinatorial Auctions, P. Cramton, Y. Shoham, and R. Steinberg (editors), MIT Press, 2006 Artificial Intelligence Techniques in Prolog, Morgan Kaufman Publishers, 1994 Reasoning about Change: Time and Causation from the Standpoint of Artificial Intelligence, MIT Press, 1988 יואב שוהם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יואב שוהם, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יואב שוהם, באתר dblp אתר אישי, באתר אוניברסיטת סטנפורד TheMarker, מיהם אנשי האקדמיה המובילים שיצאו מישראל ועושים את זה באמריקה?, באתר TheMarker‏, 29 בפברואר 2008 אסף גלעד, בינה מלאכותית, פייסבוק, גוגל ומטקות על החוף, באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2012 אסף גלעד, מייסד טיימפול: "אנשים פשוט לא יודעים לנצל את הזמן שלהם", באתר כלכליסט, 5 במאי 2015 טל שחף, ‏"ההייפ הנוכחי של בינה מלאכותית מיצה את עצמו". ריאיון עם היזם הסדרתי שמאחורי AI21 המסתורית, באתר גלובס, 27 בפברואר 2019 פרופ' יואב שוהם, מייסד AI21 Labs בפנייה לנתניהו: עצור את האסון המתהווה, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2023 אסף גלעד, אקזיט לדן אריאלי ויואב שוהם: גוגל רכשה את אפליקציית Timeful, באתר כלכליסט, 4 במאי 2015 אתר האינטרנט הרשמי של AI21 Labs
גיום הראשון, דוכס אקוויטניה

גיום הראשון, דוכס אקוויטניה (בצרפתית: Guillaume Ier d'Aquitaine;‏ 22 במרץ 875 - 6 ביולי 918) המכונה "גיום החסיד" (בצרפתית: Guillaume le Pieux) ייסד מנזרים רבים בצרפת ובהם מנזר קלוני. גיום, בנו של ברנאר פלנטוולו, רוזן אוברן, ירש מאביו את רוזנות אוברן ולימוזן ב-886. ב-893 כבש את פואטו ואת אקוויטניה בשמו של אבאלוס מאנסר, שהיה דוכס אקוויטניה עד 892, אך גורש על ידי איימאר שנתמך על ידי אודו, מלך צרפת. גיום לקח לעצמו את דוכסות אקוויטניה בשם גיום הראשון. נחלותיו השתרעו מאוסטרזיה ועד טולוז וכללו את ערי בורגונדיה, אוטן ומקון וסביבותיהן, את העיר ליון וסביבותיה ואת לנגדוק. בערך ב-898 נישא לאינגלברגה, שהייתה בתו של בוסו מפרובאנס ונכדתו של לואי השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. התקופה בה חי גיום הייתה תקופת שינויים ומשבר (פלישות הוויקינגים, התפוררות האימפריה הקרולינגית, פלישות מגיאריות ומוסלמיות), תקופה בה אנשים חיפשו מענה בדת לקשיים והכשלים בחיים. פתרון אפשרי למצוקה הוא התקרבות לדת וזו הדרך בה נקט גיום. גיום ירש מאחותו, שהייתה נשואה לאציל במחוז סון ולואר בחבל בורגון בצרפת, אחוזה והפך אותה לאחוזת צייד. האחוזה הייתה מרוחקת כ-600 ק"מ ממקום מגוריו וקשה לשליטה ולכן כאשר החליט לתרום אחוזה למען הצלת נשמתו החליט לתרום אחוזה זו. סיבה נוספת לבחירתו באחוזה זו הייתה העובדה שבאזור קלוני כבר היו מנזרים שהצליחו להינצל מהתהפוכות והתמורות של התקופה. ב-11 בספטמבר 910 תרם גיום את האחוזה אותה ירש מאחותו ועליה הוקם מנזר קלוני שעתיד היה להפוך למרכז דתי ומדיני חשוב. הוא לא ביקש לעצמו שליטה על המנזר והעבירו למרות האפיפיור סרגיוס השלישי. בתקופה זו רוב המנזרים היו בבעלות פרטית ומינוי אב המנזר והנזירים היה בידי המשפחה השולטת - מה שגרם למינויים של אבות מנזר לא מוסמכים ומחוסרי ניסיון. גיום מינה את ברנו מבום לאב המנזר הראשון של קלוני. גיום הראשון הטביע באקוויטניה דינרים שנשאו את שמו - מה שמעיד על היותו שליט ריבון בדוכסות זו. הוא מת ב-918 ונקבר במנזר סן ז'וליאן שבעיירה בריוד שבאקוויטניה. היות שלא היו לו בנים, אחיינו גיום הצעיר ירש את הדוכסות ואת התואר דוכס אקוויטניה. מדיה וקבצים בנושא גיום הראשון, דוכס אקוויטניה בוויקישיתוף
דפנה קולר

דפנה קוֹלֶר (באנגלית: Daphne Koller; נולדה ב-27 באוגוסט 1968) היא פרופסור למדעי המחשב ישראלית-אמריקאית באוניברסיטת סטנפורד. ממקימי קורסרה. מחקריה מתבססים על רעיונות מתורת ההחלטות, תורת המשחקים, תורת ההסתברות ובינה מלאכותית. קולר נולדה בשנת 1968 בירושלים, בתו של דב קולר, פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ונכדתו של ד"ר אלכסנדר קולר, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם. בגיל 12 עשתה קורס תכנות בשפת בייסיק, ובעקבותיו ביקשה מאביה להירשם לתואר ראשון באוניברסיטה. בין השנים 1982 ל-1985 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהצטיינות, כשהיא בת 17. שנה אחר כך סיימה תואר שני במדעי המחשב בהצטיינות יתרה באותו מוסד. בין 1989 ו-1993 השלימה דוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד בהנחיית פרופסור יוסף הלפרן. היא המשיכה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. באוקטובר 1993 החלה ללמד באוניברסיטת סטנפורד, בשנת 1995 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2006 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 2004 זכתה במלגת מקארתור בסך 500 אלף דולר. קולר הייתה אחת ממייסדי חברת קורסרה, שמפעילה קורסים אוניברסיטאיים מקוונים, ביחד עם פרופסור אנדרו אנג. בשנת 2013 נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" של מגזין טיים. במאי 2020, לקס פרידמן מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, העלה סרטון "יו טיוב" של ריאיון עם דפנה (שעה ושתים עשרה דקות). במהלך הראיון, דפנה מתארת את תחומי העיסוק שלה בהווה כמו גם, את האופן שבו קורסרה (האוניברסיטה המקוונת) התהוותה. היא נשואה לאיש העסקים דן אבידע ואם לשניים. ב-26 במאי 2020 פרסם המגזין "פורבס" שחברת "Insitro", אותה מנהלת קולר, גייסה 143 מיליון דולר ובסך הכול 243 מיליון דולר. החברה עוסקת בפיתוח תרופות על בסיס חיבור בין "בינה מלאכותית"/ למידה עמוקה - לביולוגיה סינתטית/ ביולוגיה מולקולרית/ ביולוגיה של התא. הרעיון הוא לקחת תאים רגילים מאדם, להפוך אותם לתאי גזע, לגדל אותם כתאים של איבר המטרה (אורגנואיד) ואז, להדביק אותם במחלה, לראות ולנתח את השינויים שחלים על התאים, באמצעות רשתות נוירונים רבודות - ועל בסיס זה, לפתח תרופות למחלות שהן עדיין חשוכות מרפא. ב 24 באוקטובר 2022, הועלה לרשת סרטון יו טיוב המתאר את סטטוס חברת Insitro אותה דפנה מנהלת. המסגרת ההרצאה, ניתנים הסברים על אופן איסוף המידע, אלגוריתמים שונים שהחברה מפעילה וההשפעה שלהם על פיתוח דרכים לדיאגנוסטיקה מצד אחד ופיתוח תרופות מצד שני. מדיה וקבצים בנושא דפנה קולר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דפנה קולר (באנגלית) דפנה קולר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דפנה קולר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דפנה קולר, באתר dblp דפנה קולר, באתר גוגל סקולר דפנה קולר: מה אנו למדים מהוראה מקוונת, הרצאה באתר TED, יוני 2012. מיהם אנשי האקדמיה המובילים שיצאו מישראל ועושים את זה באמריקה?, באתר TheMarker‏, 29 בפברואר 2008 מאיר אורבך, האשה שקיבלה אתכם לסטנפורד, באתר כלכליסט, 25 באפריל 2013 יעקב אילון, ‏לא רק לפיד: תכירו את הישראלית השניה ברשימת 100 המשפיעים של טיים, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2013 ריאיון עם דפנה (לקס פרידמן, מאי 2020) כתבה במגזין "פורבס", מאי 2020 סרטון יו טיב באתר של חברת ScalAi ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תלווה לי את אשתך

תלווה לי את אשתך הוא סרט משנת 1989, קומדיה של טעויות מז'אנר סרטי הבורקס מבית היוצר של זאב רווח. צילומי הסרט החלו ב-29 בדצמבר 1988, הסתיימו בפברואר 1989, והוא עלה לאקרנים באפריל 1989. ששון (זאב רווח) רוכש מסעדה במחיר מציאה בסמוך לסדום. הוא מגיע לשם עם יפה אשתו (יונה אליאן) על מנת להקים את העסק, וילדיהם נשארים אצל אימה לזמן מה. כאשר הוא מגלה כי המסעדה שקנה לא שוכנת לצדי הכביש הראשי, אלא על כביש צדדי נטוש, הוא מחליט להציג את אשתו כאלמנה, ואת עצמו כאחיה שהגיע לעזור לה לזמן מה בעסק. השמועה על היותה של יפה אלמנה גורמת לגברי האזור להגיע ולהתארח במסעדה, ובכך עוזרת לשניים להגדיל את ההכנסות. המפסידה העיקרית מסיפור זה היא בלה (עדי לב), אלמנה שהעסק שלה מפסיד את לקוחותיו בעקבות הגעתם של ששון ויפה לאזור. בלה גם מתאהבת בששון בהמשך. אולם, כמו בכל סרטיו של זאב רווח, העלילה מסתבכת כאשר תושבי העיר מגלים את האמת מאחורי זהותם של ששון ויפה. "תלווה לי את אשתך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תלווה לי את אשתך", באתר ספר הקולנוע הישראלי "תלווה לי את אשתך", באתר אידיבי "תלווה לי את אשתך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "תלווה לי את אשתך", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רווח מהיר, מעריב, 1 בינואר 1989 חברים מפרגנים לזאב רווח, מעריב, 22 בפברואר 1989 היי דרומה, חדשות, 6 באפריל 1989 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון

אלכסנדרוס, מלך יוון (ביוונית: Ἀλέξανδρος, Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων,‏ 1 באוגוסט 1893 – 25 באוקטובר 1920) מלך על יוון בין השנים 1917–1920, עד שמת בנסיבות יוצאות דופן לאחר שלקה באלח דם בעקבות נשיכות שני קופים. אלכסנדרוס נולד ב-1 באוגוסט 1893 באתונה, והיה בנם השני של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית. בשנת 1917 התעקש קונסטנטינוס הראשון כי יוון תישאר נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, בעוד ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס עמד על דעתו כי על יוון להצטרף למלחמה בתמיכה לברית המשולשת בריטניה-צרפת-רוסיה. כוחות צבא צרפתים ובריטים נכנסו לשטח יוון בהזמנת וניזלוס ואילצו את המלך קונסטנטינוס הראשון ובנו, נסיך הכתר גאורגיוס לצאת לגלות. אלכסנדרוס הצעיר, אשר תמך בשאיפות התפשטותה הטריטוריאלית של יוון, הומלך. אולם במציאות הוא היה חסר כל סמכויות של ממש, ולמעשה היווה "חותמת גומי" לראש הממשלה החזק. עיקר תפקידו היה לבקר בחזית ולעודד את כוחות הצבא. בנושא אחד בלבד הוא הימרה את פיו של וניזלוס: ב-4 בנובמבר 1919 הוא נישא בנישואי בזק, לאספסיה מנוס (1896–1972), בת פשוטי העם, בתו של קולונל פטרוס מנוס, ובכך גרם לשערורייה שהרגיזה את וניזלוס. אספסיה נאלצה להימלט מאתונה עד שהרוחות נרגעו והנישואים קיבלו גושפנקא חוקית, זאת מבלי שהוכרה כמלכה, אלא בכינוי "מאדאם מנוס". שישה חודשים אחר כך עזב הזוג הצעיר לפריז, וזאת לאחר שהבטיחו כי לא ייסעו יחדיו ולא יראו יחדיו באירועים פומביים. הסכם סוור שנחתם באוגוסט 1920, כלל תנאים טובים ביותר ליוון והעניק לה טריטוריות גדולות בתראקיה ובאזור איזמיר, ובכך התמלאה שאיפתו של אלכסנדר. אלכסנדרוס נזכר בהיסטוריה כמלך ריקני, חובב חיות מחמד, אשר מת מנשיכת קוף מחמד. ב-2 באוקטובר 1920, כאשר המלך טייל עם כלבו בגנים המלכותיים של אתונה, הותקף הכלב על ידי מקוק ברברי. המלך ניסה להרחיק את הקוף באמצעות מקל, אולם במהלך המהומה נשך הקוף את המלך, נשיכה קלה בידו. קוף נוסף הצטרף למתקפה, ובעת הניסיון להרחיקו ספג המלך נשיכה נוספת "אשר שרטה בלוטה." בתוך ימים פיתח המלך דלקת קשה, ולמרות סימנים ראשונים של התאוששות, ב-12 באוקטובר מצבו התדרדר. ב-25 באוקטובר מת המלך אלכסנדרוס מאלח דם. לאביו, קונסטנטינוס הראשון, הותר לשוב לכס המלוכה ביוון. אביו הוביל בסופו של דבר את יוון למלחמת יוון–טורקיה, אשר הסתיימה במפלת יוון, וברבע מיליון חיילים ואזרחים הרוגים, ואף הביאה לסופם את רעיונות ההתפשטות הטריטוריאלית של יוון. וינסטון צ'רצ'יל כתב מאוחר יותר כי "הייתה זו נשיכת קוף שעלתה בחייהם של 250,000 איש." בתו היחידה של אלכסנדר, אשר נולדה לאחר מותו, הייתה אלכסנדרה נסיכת יוון (1921–1993), אשר נישאה לפטר השני, מלך יוגוסלביה. לאחר מותו של אלכסנדר, העניק אביו קונסטנטין הראשון את התואר "הנסיכה אלכסנדרה" לאשתו. העיר אלכסנדרופולי, על גבול יוון-טורקיה, נקראה על שמו בשנת 1920, בעת שביקר במקום. מלכותו של אלכסנדר הייתה יוצאת דופן בכך שעלה למלכות לפני אחיו הבכור. אחיו גאורגיוס השני, מלך יוון, אשר עלה למלכות לאחר אביו, ומלך על יוון באופן יוצא דופן לאחר מלוכת אחיו הצעיר. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון בוויקישיתוף אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "King of Greece Reported Dead As Result of Monkey Bites", San Antonio Express, 20 October 1920, p. 1 Winston Churchill, The Aftermath (The World Crisis: 1918-1928), C. Scribner's Sons, 1929, p. 386
CD Baby

CD Baby היא חנות מוזיקה מקוונת, המתמחה במוזיקה עצמאית. האתר הוקם בשנת 1998 על ידי דרק סילברס, מוזיקאי וסוכן נדל"ן, על-מנת למכור את הדיסקים שלו באינטרנט, ועם הזמן החל למכור אלבומים של חברים ולהקות מקומית. הוא הרחיב את החנות ותוך מספר שנים נהפכה לאתר המוביל במכירת מוזיקה עצמאית. ארבעה העקרונות שהובילו את סילברס בניהול החנות הם: האמנים יקבלו תשלום כל שבוע. האמנים יקבלו את שמם וכתובתם של כי מי שקנה את המוזיקה (אלא אם כן הרוכש סירב לכך). האמנים לעולם לא יוצאו מהחנות אם הם לא מכרו מספיק. החנות לא תאפשר פרסום אמנים מסוימים. בשנת 2001 החברה עברה לפורטלנד וזה היה מיקום המטה של החברה בכל שנות פעילותה. בשנת 2008 אתר החברה היה המקור העיקרי להורדת מוזיקה של אפליקציה שפותחה על ידי חברת דידיום. בשנת 2008 חברת "Disc Makers" רכשה את האתר תמורת 22 מיליון דולר. נכון לשנת 2010 יש יותר מ-250,000 אלבומים למכירה באתר. בשנת 2018 החברה שילמה לאמנים שמיוצגים באתר מעל ל-100 מיליון $, ובכך סך הכל התשלומים הגיוע ל-700 מיליון דולר. בין האמנים המיוצגים באתר נמנים אינגריד מייקלסון, Twenty One Pilots, אלו בלאק, בון איבר ונוספים. בשנת 2019 באתר היו יצירות של כ-650 אמנים ובסך הכל כ-9 מיליון יצירות. בשנת 2019 האתר נמכר לחברת Downtown תמוכת 200 מיליון $. במרץ 2020 הוכרז על סגירת האתר. אתר האינטרנט הרשמי של CD Baby (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של CD Baby (בספרדית) CD Baby, ברשת החברתית פייסבוק CD Baby, ברשת החברתית אקס (טוויטר) CD Baby, ברשת החברתית אינסטגרם CD Baby, סרטונים בערוץ היוטיוב הבלוג של CD Baby ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורם מוזס

יורם מוזס (נולד ב-3 בינואר 1957) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מומחה לנושא החישוב המבוזר. מוזס נולד בעפולה וגדל בבאר שבע. בנו של רופא הילדים פרופ' שמעון מוזס. סיים תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בשנת 1981. הוא המשיך במסלול ישיר לדוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, אותו סיים בשנת 1986 בהנחיית פרופסור ג'ו הלפרין. משנת 1998 מלמד בטכניון. בשנת 1997 זכה בפרס גדל, יחד עם ג'ו הלפרין בזכות מאמרם בנושא "ידע וידע משותף בסביבה מבוזרת" שהוצג ב-1984. בשנת 2009 זכה יחד עם הלפרין בפרס דייקסטרה בחישוב מבוזר, על אותו מאמר. בנימוקי בחירתם אמרו השופטים כי המאמר "סיפק דרך חדשה לדיון במערכות מבוזרות, והשפיע עמוקות בשנים שלאחר פרסומו; ההשפעה עדיין ניכרת כיום, וחורגת משמעותית מתחומי קהילת המערכות המבוזרות – באינטליגנציה מלאכותית, אבטחת מערכות מחשבים, ותורת המשחקים.... המאמר היה פורץ דרך במספר מובנים". בשנת 2003 יצא ספרו "Reasoning About Knowledge" בהוצאת MIT, אותו כתב יחד עם ג'ו הלפרין, רונלד פייגין ומשה ורדי. במהלך השנים הנחה מוזס 17 סטודנטים לתארים מתקדמים. נשוי ליעל, מרצה למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה ומתגורר בתל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של יורם מוזס יורם מוזס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יורם מוזס, באתר dblp יורם מוזס, באתר גוגל סקולר יורם מוזס, באתר IEEE דף אישי (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר הטכניון גלית יצחק-אוגנוב, פרופ' יורם מוזס זכה בפרס בחישוב מבוזר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוגוסט 2009 Halpern Tree, infolab.stanford.edu Gödel Prize - 1997, EATCS Edsger W. Dijkstra Prize in Distributed Computing: 2009, EATCS Ronald Fagin, Joseph Y. Halpern, Yoram Moses, Moshe Vardi, Reasoning About Knowledge, Cambridge, MA, USA: Bradford Books, 1995-08-14, ISBN 978-0-262-06162-9. (באנגלית) Advisor – PROF. Yoram Moses | Graduate School, graduate.technion.ac.il
סחרן יום

סחרן יום הוא סוחר הקונה ומוכר מכשירים פיננסיים (לדוגמה, מניות, איגרות חוב, אופציות, מטבעות זרים, וחוזים עתידים) בתוך אותו יום מסחר, כך שמחיר המכירה נקבע בטרם נסגר יום המסחר בשוק. סגנון מסחר זה נקרא "מסחר יומי". סחרן יום עשוי לתת בין הוראות בודדות למאות הוראות קנייה ומכירה מדי יום, תלוי בסגנונו האישי. ישנם שני סוגים עיקריים של סחרני יום: מוסדיים וקמעונאיים. סחרן יום מוסדי הוא סוחר העובד עבור מוסד פיננסי. לסוחר זה יתרונות מסוימים על סחרני יום קמעונאיים כיוון שבדרך כלל עומדים לרשותו משאבים גדולים יותר, כלים, ציוד, כוח קנייה גדול יותר, תזרים מזומנים גדול יותר המאפשר מסחר מתמיד בשווקים, קווי תקשורת ומרכזי מידע מתמחים, תוכנות יקרות ומתוחכמות לניתוח מגמות שוק, צוותי סיוע, ועוד. משאבים אלה נותנים לסחרני היום המוסדיים יתרון מסוים על פני הסחרנים הקמעונאיים. סחרן יום קמעונאי הוא סוחר העובד עבור עצמו, או בשותפות עם מספר קטן של סוחרים אחרים. סוחר קמעונאי בדרך כלל עושה שימוש במשאביו הכלכליים האישיים, אף שייתכן כי יסחור גם באמצעות השקעות של אחרים. בעבר היו רוב סחרני היום גורמים מוסדיים בשל היתרונות העומדים לרשותם. אולם, מאז המהפכה הטכנולוגית שהתרחשה בשוקי המכשירים הפיננסיים במחצית השנייה של שנות ה-90, התקדמות המחשוב האישי והאינטרנט, התאפשרה אף לסוחרים בודדים גישה לכלי ניתוח שוק מתקדמים. עמלות ברוקר נמוכות וכן תקנות המאפשרות גישה קלה יותר לבורסה לניירות ערך הביאו לעלייה במספר סחרני היום הקמעונאים.
חוה ליפשיץ

חוה ליפשיץ (באנגלית: Chava Lifshitz;‏ 26 במרץ 1936, וינה – 1 במרץ 2005, ישראל) הייתה כימאית ישראלית ופרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית. מומחית לנושא ספקטרומטרית מסה. חוה ליפשיץ נולדה ב-26 במרץ 1936 בווינה כאוה וולף. אביה, שלמה (סולומון) היה עורך דין בווינה ואחד ממייסדי קרן "מכבי", היום מכבי שירותי בריאות. לאחר האנשלוס ברחה המשפחה לארץ ישראל. אוה ליפשיץ עיברתה את שמה לחוה. ליפשיץ הייתה ילדה מאוד מוכשרת, ובילדותה לקחה שיעורי פסנתר אצל המלחין פאול בן-חיים. בשנת 1953 לפשיץ החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתוכנית מיוחדת לתלמידים מצטיינים שאיפשרה לימודים אקדמיים במקביל לשירות צבאי. בשנת 1958 סיימה תואר שני בכימיה פיזיקלית, ובשנת 1961 סיימה דוקטורט בהנחיית פרופסור גבריאל שטיין, בו חקרה כימיה של קרינות. בין השנים 1961 ל-1963 עשתה השתלמות פוסט דוקטוראלית אצל פרופ' פרנק לונג באוניברסיטת קורנל. בשנת 1963 חזרה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית שם לימדה ובנתה מעבדה למחקר במס ספקטרומטריה. בשנת 1973 מונתה לפרופסור מן המניין. ליפשיץ חלתה בסרטן בגיל צעיר יחסית אך חיה עם המחלה במשך כעשרים שנה והמשיכה בעבודת המחקר שלה עד ימיה האחרונים. ליפשיץ הייתה נשואה לאסא ליפשיץ, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית, אותו פגשה בלימודיה, והייתה אם לשלושה ילדים, בהם רון ליפשיץ, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב. מחקריה של ליפשיץ בתחום הספקטרומטרית מסה הושפעו רבות מן העיסוק שלה בתחום הכימיה כמו הדינמיקה הכימית של יונים במצב גז, ריאקציות חד-מולקולריות, נתיבי פירוק של צברים יוניים, כימיה של פולרנים, ומולקולות ביולוגיות בפזה הגזית. היא הייתה חברה בוועדות עריכה של עיתונים מקצועיים נחשבים מאוד בתחומה. בין השנים 1994 ל-1997 עמדה בראש המכון לכימיה באוניברסיטה העברית ליפשיץ הנחתה דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים רבים. היא לקחה חלק בוועדות ציבוריות ומילאה תפקידים חשובים כמו יו"ר המחלקה ללימודי כימיה, חברה במועצה להשכלה גבוהה, יו"ר המחלקה לכימיה פיזיקלית, חברה בוועדה העליונה למדע וטכנולוגיה וראש המכון לכימיה. ליפשיץ עמדה בראש ועדת פרס ישראל לחקר הכימיה בשנת תשס"ב (2002), עת הוחלט להעניקו לפרופסור עדה יונת. חוה ליפשיץ זכתה בפרסים רבים, ביניהם: פרס קולטהוף (הטכניון, 1985) פרס מקס-פלנק מטעם קרן אלכסנדר פון-הומבולדט (1991) פרס החברה הישראלית לכימיה ב-2003 -לרגל יום הולדתה השישים פורסם לכבודה גיליון מיוחד ב-International Journal of Mass Spectrometry and Ion Processes. ביוגרפיה באתר מכון ויצמן לזכרה The Encyclopedia of Mass Spectrometry: Volume 9: Historical Perspectives, Part B: Notable People in Mass Spectrometry Chava Lifshitz, 1936--2005, theochem.weizmann.ac.il (באנגלית) Wayback Machine, ‏2005-10-28 "פורסמו שמות חתני פרס ישראל בכימיה". הארץ. 2002-02-11. נבדק ב-2021-07-25. שוליך – הפקולטה לכימיה, באתר chemistry.technion.ac.il (באנגלית) Max Planck-Humboldt Research Award, www.mpg.de (באנגלית) International Journal of Mass Spectrometry and Ion Processes | In Honour of Chava Lifshitz | ScienceDirect.com, www.sciencedirect.com (באנגלית)