laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלום קרתגו

שלום קרתגו (בלטינית: pax carthaginiensis או pax punica) הוא ביטוי הבא לתאר הסכם שלום שאינו הוגן כלפי אחד מהצדדים. לאחר שהובסו בני קרתגו בקרב זאמה על ידי המצביא הרומאי סקיפיו אפריקנוס בשנת 202 לפנה"ס, הסתיימה המלחמה הפונית השנייה. קרתגו נאלצה אז לחתום על תנאים משפילים עם הרפובליקה הרומית: קרתגו תשלם לרומא 200 טאלאנטים מדי שנה, במשך 50 שנה. קרתגו תחזיר לרומא את כל השבויים שנלקחו במלחמה, תוותר על פילי המלחמה, ותפרק את הצי שלה, למעט עשר ספינות קרב. קרתגו תשלח לרומא 100 בני ערובה ממשפחות נכבדי העיר. קרתגו תעביר לשליטת רומא את כל שטחי האימפריה שלה, למעט שטח מצומצם סביב העיר קרתגו, וכן את השטחים שמסיניסה טען שהם שייכים לממלכתו נומידיה. ייאסר על קרתגו לפתוח במלחמה, חיצונית או פנימית, ללא הסכמת רומא. הרומאים לא אמרו די בכך, וכעבור כמה עשרות שנים פתחו במלחמה הפונית השלישית, שבסופה החריבו את קרתגו. לרוב משתמשים בביטוי "שלום קרתגו" בקשר לחוזה ורסאי שנערך בסוף מלחמת העולם הראשונה. היה זה הכלכלן הבריטי ג'ון מיינארד קיינס, שהזהיר כי הענשת גרמניה בסגנון 'שלום קרתגו', יסלול את הדרך למלחמה עולמית איומה פי כמה "תוך כ-20 שנה". ניתן למצוא נקודות דמיון רבות בין שני ההסכמים. כמו כן לעיתים הוא משמש בהקשר של תוכנית מורגנטאו, שהייתה אמורה להיות מיושמת על גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה. יושר פוני מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו שלום חודיבייה
משה יצחק אביגדור

רבי משה יצחק אביגדור (תקס"א או תקס"ב, 1801 - כ"ג באב תרכ"ה, 15 באוגוסט 1865) היה רב ופוסק ליטאי, רבן של קובנה, שקלוב וערים נוספות. נודע על שם ספרו "פרדס רימונים" על הלכות נידה. נולד בשנת 1801, לרב שמואל מבריסק ולאמו שהייתה אחות אמו של רבי צדוק הכהן מלובלין. בצעירותו למד אצל רבי ליב חסיד, אביו של רבי בנימין דיסקין, רבה של וולקוביסק, וסבו של מהרי"ל דיסקין. נישא לשיינא אסתר בתו של הרב יהודה לייב דבוטן-בוטינסקי רבה של מוהילב תחילת דרכו ברבנות הייתה בשנת תקפ"ט, אז התמנה כדיין בסלונים; בסוף שנת תקצ"ד התמנה לרבנות ואשילישוק, בה כיהן שלוש עשרה שנים. בסביבות שנת תר"ז (1847) התמנה לרבנות סייני שבפולין, הקים בה ישיבה במתכונתה של ישיבת וולוז'ין, אך הישיבה נסגרה בעקבות הלשנה. הוא נחקר וספרייתו הוחרמה, כששוחרר מהמעצר נאסר עליו להתגורר בפולין וספרייתו לא הוחזרה לו. בשנת תרי"ד (1854) לאחר פטירת רבה של קובנה ואב בית הדין הראשון בה, רבי אריה לייב שפירא, התמנה לרבנות קובנה. מתלמידיו בעיר זו: הרב הלל דוד הכהן טריווש. בחודש שבט תרכ"א (1861) עזב את קובנה לטובת רבנות שקלוב, ובה נפטר ונקבר בכ"ג באב תרכ"ה, 15 באוגוסט 1865. בנו היחיד רבי אברהם שמואל הדפיס את ספרו לאחר פטירתו. ספרו "פרדס רימונים" הנחשב לאחד מספרי היסוד העוסקים בהלכות נידה, יצא לאור לאחר פטירתו בווילנה (תרכ"ט), במהדורת וילנא נדפס רק חלקו הראשון של הספר והוא הושלם רק במהדורת ירושלים תשס"ז. ספרו "גליוני קדש" נדפס בניו יורק (תרס"ט), בידי נכדו יוסף בוטה, והוא כולל את הערותיו לספרים רבים כפי שרשמם על גליונות הספרים שבספרייתו. מלבד ספריו אלו כתב שאלות ותשובות הלכתיות רבות, ורובן המוחלט אבד. תשובות בודדות נדפסו בספרים שונים. ספרו "נטעי אביגדור" בכתב יד נמצא בבית הספרים הלאומי בירושלים. 'ר' משה־יצחק־אביגדור ב"ר שמואל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 70 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1268). ידיעה על הספד אחרי פטירתו, מפי רבי יצחק אלחנן ספקטור בקובנה. המגיד, 4 באוקטובר 1865 הרב גרשון חנוך רוזנברג, לדמותו של הגאון רמ"י אביגדור, בשולי כתבה על גילוי כתב יד של ספרו, מוסף שבת קודש - יתד נאמן, גליון מס. 31 תשע"ה, עמ' 37, באתר אוצר החכמה מכתביו פרדס רימונים, וילנא, תרכ"ט, באתר היברובוקס גליוני קדש, ניו יורק, תרס"ט, באתר היברובוקס משה יצחק בן שמואל אביגדור (1801-1865), דף שער בספרייה הלאומית בספרים רבים מצוינת שנת לידתו תקס"א, אך בפנקס סלונים, תל אביב תשכ"א, כרך א' עמ' נב, נכתב תקס"ב. כחודש לאחר התפטרותו מרבנות קובנה, התמנה לרבנות זו רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין. (חיים קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, מהדורת ירושלים תשס"ד, עמ' 67). לפי כתב ידו של בנו, מצוטט בהקדמה לחלק ד' של ספרו פרדס רימונים ירושלים תשס"ב, הערה 18. לפי מקור אחר המצוטט שם, תאריך פטירתו הוא בי"ד באב. למחייתו התפרנס מבית הארחה שהקים בדרוזגניק (מודעה בעיתון המגיד, 23 במאי 1877, על בית ההארחה). בספר עמודי אש לר' אברהם שמואל מראסיין (וילנא תרל"ה) נדפסה תשובה אחת; כך גם בספר חמש ידות לר' בנימין בישקא לדזמן (תל אביב תשל"ה), סימן יא, עמ' לג-לז. גם בכתבי עת שונים נדפסו תשובות אחדות שלו.
לוך ניי

לוך ניי (Lough Neagh) הוא אגם מים מתוקים הגדול בצפון אירלנד, כ-51.5 קילומטרים מערבית לבלפסט. זהו האגם הגדול ביותר באי האירי, בממלכה המאוחדת ובאיים הבריטיים. הוא משתרע על פני שטח של 396 קמ"ר. משקעים עתיקים במפרץ טומה, הכניסה לאגם בחופו הצפוני-מערבי, הניבו את הממצאים האנושיים הוותיקים ביותר שתועדו באירלנד. שרידים ארכאולוגיים אחרים נמצאו באי קוני. שמו של האגם האגם ניתן לו בעקבות שמו האירי של האל דגדה (Dagda), ומשמעותו "האגם של דגדה". מדיה וקבצים בנושא לוך ניי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוך ניי לוך ניי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צפון אירלנד ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אביגדור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אֲבִיגְדוֹר – מושב ישראלי במועצה האזורית באר טוביה אביגדור (ארגנטינה) – כפר באנטרה ריוס, בצפון-מזרח ארגנטינה אישים ששם משפחתם אביגדור חיים אביגדור – רב ושד"ר יליד קושטא יעקב אביגדור – רב וסופר יליד גליציה, ניצול השואה, רבה הראשי של דרוהוביץ'-בוריסלב ורבה הראשי של יהדות מקסיקו יעקב אביגדור (חכם באשי) – רב והחכם באשי של קושטא משה יצחק אביגדור – רב ופוסק ליטאי, רבן של קובנה ושל שקלוב וערים נוספות. מחבר "פרדס רימונים" על הלכות נידה שלמה אביגדור – מתרגם עברי, רופא ומיסטיקן בפרובנס בן המאה ה-14 וה-15 בן אביגדור בן אביגדור – כינויו הספרותי של אברהם ליב שַלקוביץ, סופר עברי, סופר ילדים, עורך וחלוץ המו"לות העברית המודרנית במזרח אירופה שמואל בן אביגדור – אב"ד ורבה האחרון של וילנה, כיהן בתקופת הגאון מווילנה אביגדורוב
ברבו

ברבו הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אדריאן ברבו – שחקנית אמריקאית יון בארבו – משורר ומתמטיקאי רומני נטליה בארבו – זמרת מולדובית פסקל ברבו – שף צרפתי
ילן

האם התכוונתם ל... אישים ששם משפחתם ילן ג'נט ילן (Yellen; ילידת 1946) – כלכלנית יהודייה-אמריקאית, מזכירת מחלקת האוצר של ארצות הברית ובעבר יו"ר הפדרל ריזרב מרים יָלָן-שְׁטֶקֶלִיס (וילנסקי; 1900–1984) – סופרת ומשוררת ישראלית, כלת פרס ישראל הראשונה לספרות ילדים; אחותו של עמנואל ילן עמנואל יָלָן (וילנסקי; 1903–1981) – אדריכל ישראלי, מקים הש"י בחיפה ופרופסור בטכניון; אחיה של מרים ילן-שטקליס ילין (פירושונים) שם משפחתם המקורי הוא וילנסקי; השם "ילן" הוא ראשי תיבות של שמותיו הפרטיים של אביהם, ד"ר יהודה ליב ניסן וילנסקי.
איליתיה

איליתיה (ביוונית: Εἰλείθυια) במיתולוגיה היוונית, היא בתם של זאוס והרה ואחותם של ארס, הפיסטוס והבה. איליתיה היא אלת הלידות. לא מסופר עליה הרבה במיתוסים ודמותה אינה ידועה כמעט. במיתולוגיה מסופר כי כאשר אישה כורעת ללדת, איליתיה ממהרת למקום ועוזרת לה. לאחר שלטו, טיטאנית יפת תואר, התעברה מניאופיו של זאוס אף אי, עיר או אזור ביוון כולה לא הסכים לקבל את לטו מפני שפחדו מקנאתה וכעסה של הרה, אשתו של זאוס. האי דלוס ריחם על לטו ונתן לה ללדת אצלו את ילדיה. הרה ראתה זאת וכדי להקשות על לטו היא חטפה את בתה איליתיה, אלת הלידות, על מנת שלא תוכל להגיע ולעזור ללטו בלידתה. האלות האחרות ראו זאת ולא ידעו מה לעשות, הן לא ידעו איך ללדת ורצו שלטו תלד את עוברה כראוי. האלות החליטו לקרוא לאיריס, אלת הקשת בענן, שפיתתה את איליתיה אל האי דלוס בעזרת תליון זהב. איליתיה עזרה ללטו בלידתה וכך נולדו התאומים ארטמיס ואפולו. גרסה אחרת מספרת שאליתיה לא הצליחה לברוח מהרה ולכן לטו ילדה בייסורים רבים את ארטמיס, אלת הציד, שקפצה מגוף אימה ועזרה ליילד את אחיה התאום אפולו. מדיה וקבצים בנושא איליתיה בוויקישיתוף איליתיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גל פרציגר

גל פרציגר (נולד ב-20 ביוני 1982) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי. פרציגר נולד בקיבוץ נירים בנגב וכשהגיע לגיל 8 עברה משפחתו להתגורר בכרכור. פרציגר עשה שנת שירות בשומר הצעיר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כחייל קרבי בעורב נח"ל. הוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב ובמהלך לימודיו שיחק במחזות: "שבת ראשון שני", "אידיוט" (על פי הספר המפורסם), "עד בלי ירח", "הלוויה חורפית", ו"שרופים". הוא שיחק במספר סרטי גמר, כגון: "מילה" ו"איך להפסיק לנשום ולהישאר בחיים" (בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה), "שיח" (קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות), "משקפיים צהובים" (מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות) ו"נוגע לא נוגע" (מכללת אריאל). פרציגר שיחק בכמה מחזות. בתיאטרון חני –העמותה לקידום תיאטרון מובחר, שיחק ב"תתחילי לחייך". הוא שיחק במחזה "ליפול ברשת" של תיאטרון אורתו-דה ותיאטרון ארצי לנוער. בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "לילה לא שקט". בתיאטרון תמונע שיחק במחזות "זריחה" ו"גן ריקי". בתיאטרון הבימה שיחק במחזה "של מי החיים האלה בעצם?". בטלוויזיה שיחק בשנת 2008 בסדרת הנעורים "הנפילים". בשנת 2010 לוהק לגלם את דמותו של אסף בסדרת הדרמה "סרוגים". בשנת 2012 שיחק בתפקיד אורח, את דמותו של עידו בסדרת הדרמה "חטופים". בדצמבר 2014 החל לגלם את דמותו של עידן ורשבסקי בסדרת הנעורים של ניקלודיאון בהוט "שכונה". גל פרציגר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גל פרציגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איריס אברמוביץ', התנועה הקיבוצית, באתר ynet, 3 במרץ 2010
אבירם סלע

אבירם סלע (נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כראש מטה זרוע היבשה. קודם לכן שימש כקצין תותחנים ראשי, ראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים ומפקד עוצבת עמוד האש. סלע נולד וגדל בקריית אתא ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. התגייס לקורס טיס בשנת 1992 ולאחר מספר שבועות עזב את הקורס ושובץ בחיל התותחנים. הוא עבר קורס קצינים ועם סיומו, ביצע שורה של תפקידי פיקוד ביחידות המבצעיות של חיל התותחנים. הוא שימש מפקד סוללה בגדוד 402 של אגד ארטילרי 215 וקצין מבצעים באגד ארטילרי 282. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד גדוד 411 "קרן". בהמשך שימש כמפקד הקורס למפקדי צוותים בחיל התותחנים וכקצין האג"ם של חיל התותחנים במז"י. בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד המרכז לאימוני מילואים של חיל התותחנים, במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. במקביל, שירת כמפקד עוצבת "שלהבת האש" - אגד ארטילרי 425, עליה פיקד במבצע עמוד ענן. בשנת 2013 מונה למפקד חטיבת האש הסדירה - עוצבת עמוד האש, עליה פיקד במבצע צוק איתן, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. ב-12 ביולי 2015 מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, וכיהן בתפקיד משך שנתיים, עד יציאתו ללימודי ביטחון לאומי. באוגוסט 2018 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין תותחנים ראשי ומפקד מערך האיסוף והתקיפה בזרוע היבשה, תפקידים בהם שירת עד יולי 2020. במאי 2020 מונה לראש מטה זרוע היבשה. סלע מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלוש בנות. בעל תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובעל תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. בוגר המכללה לביטחון לאומי. דשה טס, "תותחנים ללא תותחים", במחנה, 29 במאי 2014 מדיה וקבצים בנושא אבירם סלע בוויקישיתוף נועם אמיר, קצינים בכירים: "הביקורת לא הגיונית, ניצחנו את צוק איתן בנוק אאוט" (אורכב 21.12.2014 בארכיון Wayback Machine), מעריב השבוע", 21 בדצמבר 2014 דנה פטרוב, מתייעלים: חיל התותחנים התאמן עם האמרים במקום עם תומ"תים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 6 ביוני 2014 אבי אליהו, ‏הותקלתם! התותחנים מתרגלים מלחמה בהפתעה, באתר ‏מאקו‏, 9 ביולי 2013 אמיר בוחבוט‏, מינויים בצה"ל: המזכיר הצבאי לממשלה ימונה למפקד אוגדת עזה, באתר וואלה, 3 ביולי 2017
אלימלך מנחם מנדל לנדא

רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא (– י"ט בשבט תרצ"ו, 1936) היה האדמו"ר הראשון בשושלת סטריקוב. מכונה בחסידות זו ה"אדמו"ר הזקן". בנו של רבי בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו להישמח ישראל. לאחר פטירת הישמח ישראל בכ"ט טבת תר"ע, פנו קבוצה מהחסידים, ובהם רבי אלימלך מנחם מנדל לאחיו רבי אהרן צבי לנדא. לאחר פטירת אחיו, ארבעה חודשים מאוחר יותר, הכתירוהו החסידים לאדמו"ר. הוא התיישב בזדונסקה וולה ופתח בה את חצרו. בהמשך עבר לסטריקוב. במלחמת העולם הראשונה עבר לזגרז' בה כיהן עד סוף ימיו. ביקר פעמיים בארץ ישראל ובאחד הביקורים התעכב למגורים למשך תקופה. נפטר באוטבוצק אליה הובא לצורך רפואה. נקבר בוורשה באוהל. קברו והאהל שוקמו והוקמו מחדש בשנת תשמ"ח. בנו רבי יעקב דן, מילא את מקומו. בנים נוספים היו רבי אברהם רבה של קינוב שנפטר בצעירותו, רבי טוביה מביאלה ורבי יוסף מזגרז'. דברי תורתו אבדו בשואה. מעט מדברי תורתו הובאו בקובצי "חצרות אדר" של רבי נח גד וינטרוב. יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו. מדיה וקבצים בנושא אוהל רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא בבית הקברות היהודי בוורשה בוויקישיתוף הפרדס, הפרדס - סב, סב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
אהרן צבי לנדא

רבי אהרן צבי לנדא (-ז' בסיוון תר"ע, 1910) היה אדמו"ר לחלק מחסידי אלכסנדר שפרשו לאחר פטירת הישמח ישראל. לימים הפכה חצר זו לחסידות סטריקוב. בנם של רבי דוב בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב ורחל בתו של ר' ארצ'ה מגריצא-ביאלה. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. נישא לאסתר בת הרב נתן נטע טעננבוים חתן חתנו של רבי עקיבא איגר. הוא עסק במסחר בבדים, כשאת עיקר העסק ניהלה אשתו והוא רוב זמנו עסק בתורה. לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו לבנו הישמח ישראל. הוא היה מקורב להישמח ישראל וכתב את דברי תורתו בחיבור בשם "בר בי רב". לאחר פטירת הישמח ישראל בטבת תר"ע, הכתירוהו קבוצה מהחסידים לאדמו"ר. אמו הביעה התנגדות עזה לכך שבנה יקבל את האדמו"רות באומרה שזו סכנה עבורו, אך בשל לחץ החסידים שגברו הוא קיבל את ההנהגה. חסידים רבים היו נוסעים אליו מדי שבת, ואף הייתה יוצאת כל יום ה' בשבוע רכבת עם חסידים מורשה לביאלה, וסיפרו עליו סיפורי מופתים. הוא היה חלוש ונסע לאוטבוצק למנוחה. הוא אמר לחסידיו שאם יעזבוהו יבריא כי אין בכוחותיו לקחת את עול ההנהגה, אך הם סירבו. כארבעה חודשים לאחר התמנותו נפטר ביום טוב שני של שבועות תר"ע. ונקבר בבית הקברות בורשה, בעיתוני התקופה הוארך מספר המשתתפים בלוויה בכ-50,000 איש. את מקומו מילא אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא. אחיו הקים לזכרו את "ישיבת בית אהרן" בזגרז'. בנו רבי מנחם מנדל, נישא לחיה בת הרב משה וייס מטומשוב מזובייצקי. הוא סירב לכהן באדמו"רות. כשנסעו אליו חסידים הוא ברח מהעיר. לאחר מספר חודשים פנו אליו מספר חסידים חשובים בהם גיסו הרב שמואל וייס רבה של ונגרוב, הרב משה מקוטנא, הרב מקרשניק ורבה של טומשוב ולחצו עליו, אז נאות לכהן כאדמו"ר. כיהן תחילה בביאלה והתגורר בבית אביו, בהמשך בסודלובצה (סלדוביץ), ובשנת תרפ"ה היגר לארצות הברית. נפטר בב' באלול תרצ"ז. חיבר ספר בשם שמש ומגן, ובראשו נכתבו תולדות השושלת על ידי בנו ר' יחיאל. בספר זה הובאו מדברי תורתו של רבי אהרן צבי. יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו. מדיה וקבצים בנושא אוהל רבי אהרן צבי לנדא מביאלא בבית הקברות היהודי בוורשה בוויקישיתוף הקדמת "שמש ומגן", אתר היברובוקס. הקדמת הספר שמש מגן
רואלד הופמן

רואלד הופמן (באנגלית: Roald Hoffmann; ‏נולד ב־18 ביולי 1937) הוא כימאי עיוני יהודי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1981, יחד עם קניצ'י פוקוי, על התאוריות שפיתחו בעניין מהלכן של תגובות כימיות. מכהן כפרופסור באוניברסיטת קורנל. הופמן גם פרסם ספרי שירה ומחזה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הופמן נולד בזלוטשוב שבפולין (כיום אוקראינה), למשפחה יהודית. נקרא על שם מגלה הארצות הנורווגי, רואלד אמונדסן. לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, הושמה משפחתו במחנה עבודה. לאחר מכן, ברחה המשפחה והתחבאה במחסן אצל שכניהם האוקראינים. לימים קיבלו שכנים אלה את התואר חסידי אומות העולם. אביו של הופמן נשאר במחנה, ונרצח לאחר מכן. עם סיום מלחמת העולם השנייה, היגרה המשפחה ב-1949 לארצות הברית. הופמן קיבל תואר ראשון ב-1958 באוניברסיטת קולומביה. קיבל תואר שני ב-1960 וגם דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. ב-1965 מונה לפרופסור באוניברסיטת קורנל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 1973 ערך רוברט ברנס וודוורד חישובים, המבוססים על סימטריה והתכונות הכימיות של אורביטלים מולקולריים, להבהרת המבנה התלת-ממדי של תוצרי תגובות כימיות. הוא העביר את שאלת המחקר לרואלד הופמן, שביצע חישובים במקביל לפי מודלים תאורטיים. הופמן אימת את ממצאיו של וודוורד והם התפרסמו כחוקי וודוורד-הופמן ((Woodward-Hoffmann rules)). הופמן זכה על חלקו בפרס נובל לכימיה בשנת 1981 (כשנתיים לאחר מותו של וודוורד, שסביר שהיה זוכה לפרס נובל שני לו היה חי), לאחר שהחוקים אוששו בניסויים רבים. פרס האקדמיה המלכותית השוודית למדעים פרס החברה המלכותית חבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) פרס נובל לכימיה (1981) James T. Grady-James H. Stack Award for Interpreting Chemistry (2009) חבר זר של החברה המלכותית (28 ביוני 1984) דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת רן 1 (1987) מדליית יובל המאה (1974) פרס לינוס פאולינג (1974) מדליית הזהב של המכון האמריקאי לכימאים (2006) פרס ג'ורג' ק. פימנטל לחינוך בכימיה (1996) Marie Curie Medal (2019) פרס ויליאם ה. ניקולס (1981) פרס ארתור קופ (1973) מדלית פריסטלי (1990, 1990) מדלית קולו (1998) מדליית הזהב של לומונוסוב (2011) מלגת גוגנהיים (1978) פרס כימיה אי-אורגנית של החברה האמריקאית לכימיה (1982) פרס האגודה האמריקנית לכימיה בכימיה טהורה (1969) פרס רמסן (1980) המדליה הלאומית למדעים (1983) פרס במדעים כימיים של האקדמיה הלאומית למדעים (1986) מדליית יובל המאה של הרווארד חבר החברה האמריקאית לכימיה הופמן הוא חבר המערכת של ביטאון מדעני האטום. על שמו של הופמן ישנו רחוב בראשון לציון. מדיה וקבצים בנושא רואלד הופמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רואלד הופמן רואלד הופמן, באתר פרס נובל (באנגלית) רואלד הופמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה רואלד הופמן, באתר dblp רואלד הופמן, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. רואלד הופמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כימיה חישובית - מעקב אחר מנגנון תגובה, באתר האוניברסיטה הפתוחה רואלד הופמן, "סיפורי מדע" באתר מוזיאון המדע בירושלים אבי בליזובסקי, ‏חתני פרס נובל יגיעו לכנס באוניברסיטת תל אביב בשבוע הבא, באתר "הידען", 12 ביוני 2003 על הצלתו של הופמן בשואה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגרת אוויר

איגרת אוויר או אארוגרמה (באנגלית: Air Letter או Aerogramme) היא מכתב בצורת דף נייר דק וקל מהרגיל, המתקפל לצורת מעטפה והנשלח בדואר אוויר ללא מעטפה נוספת. בדרך כלל דף הנייר המרכיב את איגרת האוויר מודפס חלקית, באותם מקטעים, שנועדו להימצא בחלק החיצוני של האיגרת, שם נכתבות כתובת הנמען וכתובת השולח. יש איגרות אוויר עליהן מודפסים בולים בערכים המתאימים ויש איגרות אוויר עליהן צריך להדביק בולים. שינויים בתעריפי דואר האוויר יכולים לייצור מצבים בהם צריך להוסיף בולים גם לאיגרת אוויר עליה כבר מודפס בול. השימוש באיגרות אוויר הפך לנפוץ במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר באימפריה הבריטית, אולם המושג aerogramme אושר רשמית בקונגרס איגוד הדואר, שהתקיים ב-1952 בבריסל ובהדרגה נפסק השימוש בכינוי Air Letter. הכנסת נייר או דבר מה אחר לתוך המעטפה שנוצרה מקיפול איגרת האוויר מבטל את המעמד המעטפה כאיגרת אוויר והופכת אותה למעטפת דואר רגילה, שאינה נשלחת בדואר אוויר. איגרת אוויר באתר של דואר ישראל
סטיין

האם התכוונתם ל... ויליאם סטיין – ביוכימאי אמריקאי קיקה סטיין (Setién) - כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי רוברט לורנס סטיין – סופר יהודי אמריקאי ריק סטיין – שף אנגלי שטיין סטיינד
גביע דייוויס 1965

גביע דייוויס 1965 הייתה התחרות ה-54 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 45 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-29-27 בדצמבר 1965 בסידני, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין ספרד והסתיים בניצחון של נבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-20 בסך הכל. הבית כלל 5 קבוצות כולל ניו זילנד. במשחק המוקדם נבחרת האיים הקריביים הפסידה לנבחרת ניו זילנד. הבית כלל 31 קבוצות כולל ברזיל, צ'ילה, מצרים, דרום אפריקה, מרוקו, רודזיה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. הבית כלל 9 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים. בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך חודש אפריל. תת-הבית השני כלל 6 קבוצות. המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים בטוקיו ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 4:1. המשחקים נערכו במהלך אוגוסט-נובמבר 1965. בשנת 1965 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת בריטניה. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1965 בוויקישיתוף נתונים על התחרות
חני לוז

חנה רינה (חני) לוז (נולדה ב-27 בדצמבר 1965, ד' בטבת ה'תשכ"ו) היא מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, וכלת הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2013. לוז נולדה בניו יורק לאליהו קנובסקי, לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ולתמר קנובסקי. עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1973 והם התיישבו ברחובות. לוז היא בוגרת אולפנת הרב בהר"ן, בעלת תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני (בהצטיינות) בתקשורת ועיתונות מהאוניברסיטה העברית. לאחר לימודיה, עבדה מספר שנים בחברת הייטק. נשואה למכבי, אם לשישה. התגוררה בבית אל מאז שנות התשעים של המאה העשרים ועד 2015, אז עברה לגור בלוד. לוז עבדה כעיתונאית בהצופה, אנשים ומחשבים, מקור ראשון, ערוץ 7 ובשבע ושידרה פינות העוסקות בביקורת התקשורת גם בגלי ישראל. פרסמה מאמרים בעיתונים ואתרים רבים ובהם ynet, מעריב, דה-מרקר, News1, שורש, סרוגים, ישראלי פטריוטי -KR8, ובביטאוני שבת מובילים כגון עולם קטן, מעייני הישועה, ומעט מן האור. מייסדת ועומדת בראש מרכז תדמי"ת – לתגבור הדמוקרטיה במדיה הישראלית, מיסודו של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל. המרכז עוסק במעקב תקשורת, בשמירת זכויות הפרט והכלל מול כלי התקשורת, ובפעילות לקידום מדיניות "שמיים פתוחים" והורדת חסמים המונעים את פתיחת שוק התקשורת. בשנת 2013 זכתה לוז בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת. במסגרת הפעילות הציבורית היא השתתפה בדיוני וועדות כנסת שעסקו בתקשורת. בין השאר בדיונים על חוק רשות השידור, חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, ובדה-לגיטימציה של ישראל בתקשורת העולמית. בשנת 2015 התמודדה לוז במסגרת הפריימריז במפלגת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, אולם הגיעה למקום לא ריאלי והוצבה לבסוף במקום ה-32 ברשימה לכנסת. אתר האינטרנט הרשמי של חני לוז חני לוז, ברשת החברתית פייסבוק אתר תדמי"ת מעקב גלי צה"ל נעמה תורן, אחיי השמאלנים: 'קבוצה שלטת, אשכנזית מבוססת, תל אביבית, שנותנת את הטון', באתר אייס אוניברסיטת בר-אילן ומרכז בס"א אבלים על פטירתו של פרופ' אליהו קנובסקי, באתר אוניברסיטת בר-אילן הבית היהודי בראשות נפתלי בנט באתר ועדת הבחירות המרכזית
מקביל

האם התכוונתם ל... חיבור במקביל – במעגל חשמלי מקבילים (התעמלות) – מתקן הכולל שני מוטות מאוזנים מקבילים, המשמש בהתעמלות מכשירים עליית מקבילים – סוג של תרגיל התעמלות פיזית לחיזוק פלג הגוף העליון, המבוסס על דחיקת משקל הגוף בעזרת הזרועות כנגד כוח הכבידה ישרים מקבילים – בגאומטריה, ישרים הנמצאים באותו מישור ואינם נחתכים יקומים מקבילים – בקוסמולוגיה מקבילה – קטע ספרותי הדומה לקטע אחר חישוב מקבילי בהשאלה משמשת המילה "מקביל" לתיאור אירועים המתרחשים באותו זמן, לתיאור שתי פעילויות החותרות לאותה מטרה וכדומה. אלי מקביל – סדרת טלוויזיה אמריקאית, שהדמות הראשית בה היא עו"ד אלי מקביל מקביל (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית
אות מערכת צוק איתן

אות מערכת צוק איתן הוא אות מערכה ישראלי שהוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במבצע צוק איתן, מכוח החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים ובהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן – קביעת זכאים), תשע"ה-2015 ותקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן – קביעת אזרחים זכאים), תשע"ה-2015. שר הביטחון, משה יעלון, המליץ לוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להורות על חלוקת האות אף על פי שהמבצע צוק איתן לא הוכר כמלחמה, בשל "היקף הכוחות שהיו מעורבים במערכה ובשל משך הזמן שלה". זהו אות המערכה הישראלי השמיני בסדר החלוקה, התשיעי בסדר הכרונולוגי ובסדר הענידה והראשון המוענק לעימות צבאי שלא הוגדר כמלחמה. במרכז האות מופיעים הצבעים כחול ולבן - המסמלים את דגל המדינה. בנוסף מופיעים הצבעים: אדום – מסמל את דם הנופלים והפצועים, חום בהיר – צבע החול ברצועת עזה ובנגב, וכתום – צבעו של פיקוד העורף, מסמל את עמידת אוכלוסיית העורף במהלך המבצע. ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל. האות יוצר על בסיס הצעתו של המעצב יגאל גבאי. האות הוענק בליווי תעודה ומכתב לחיילי צה"ל בסדיר ובמילואים שהשתתפו במערכה במשך חמישה ימים לפחות בתקופה הקובעת (התקופה שמיום 7 ביולי עד 26 באוגוסט 2014), וכן לאנשי שירות הביטחון הכללי, "המוסד", משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר. בנוסף לגופים אלה, העניק שר הביטחון (בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון) את האות לקציני הביטחון ורכזי הביטחון ביישובי עוטף עזה, לאנשי הרשות הארצית לכבאות והצלה, מגן דוד אדום, אזרחים עובדי צה"ל ועובדים אזרחיים של מנהלת התיאום והקישור לרצועת עזה ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים. גופים אזרחיים נוספים שנטלו חלק במערכה בדרום, כגון משרדי ממשלה, בתי החולים הציבוריים וארגוני מתנדבים, קיבלו, בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון, אותות מערכה קבוצתיים. גילי כהן, המדינה טוענת כי "צוק איתן" אינו מלחמה - אך תעניק למשתתפיו אות מערכה, באתר הארץ, 2 בינואר 2015 תקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן - קביעת זכאים), התשע"ה-2015, ק"ת 7497 מ-3 במרץ 2015 תקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מערכת צוק איתן - קביעת אזרחים זכאים), התשע"ה-2015, ק"ת 7535 מ-22 ביולי 2015 איך ייראה אות המערכה של מלחמת ה-7 באוקטובר? מה מסמלים אותות המערכה, ראיון עם מעצב אותות המערכה הישראלים, יגאל גבאי., סרטון באתר יוטיוב החל מהחודש: יוענק אות מערכה למשתתפי "צוק איתן, 1 ביולי 2015, אתר צה"ל האות הוענק לראשונה בפועל כבר ב-6 בפברואר 2015 במסגרת טקסי הענקת עיטורים וצל"שים לחיילים ויחידות צה"ל שהשתתפו בלחימה, עוד בטרם פורסמו ברשומות התקנות המסדירות את ההענקה. גילי כהן, יעלון: אמליץ להעניק אות מערכה למשתתפי "צוק איתן", באתר הארץ, 30 באוגוסט 2014 יוחאי עופר, כך ייראה אות המערכה של מבצע "צוק איתן", באתר nrg‏, 1 בינואר 2015 אות המערכה ברצועת הביטחון שקדם לו כרונולוגית והוענק על לחימה שלא הוגדרה כמלחמה הוענק לראשונה ב-2021.