laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבחרת מונגוליה בכדורגל

נבחרת מונגוליה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של רפובליקת מונגוליה. הנבחרת נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם בכלל ובאסיה בפרט ומעולם לא העפילה לאליפות היבשת או לגביע העולם. הדירוג הנוכחי של נבחרת מונגוליה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-188 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 883.57 – עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 160 נמדד לראשונה באוגוסט 2011, והדירוג הנמוך ביותר 205 נמדד לראשונה ביולי 2015. דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מדצמבר 1998 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
איוואן יוליץ'

איוואן יוליץ' (בבוסנית: Ivan Jolić; נולד ב-18 במאי 1980) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת החלוץ. יוליץ' החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של טרוגלאב ליבנו, ובגיל 17 שיחק לראשונה עבור הקבוצה הבוגרת. בשנת 2000 עבר לעונה אחת לקבוצת שירוקי ולאחר מכן חזר לקבוצת נעוריו. בשנת 2002 עבר לקבוצת וארטקס הקרואטית, במדיה שיחק ארבע שנים ועמה העפיל פעמיים לגמר הגביע הקרואטי. בקיץ 2006 הגיע יוליץ' לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-5 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2–1 על בית"ר ירושלים באצטדיון בלומפילד, במסגרת גביע הטוטו. את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב הבקיע יוליץ' ב-24 באוגוסט 2006, בניצחון קבוצתו 3–0 על דומז'אלה בסלובניה במסגרת גביע אופ"א. במחזור השני של עונת 2006/2007 הבקיע את שער הליגה היחיד שלו במדי הפועל תל אביב, בהפסד 1–2 לבית"ר ירושלים באצטדיון טדי. בחלון ההעברות של ינואר 2007 הוחתם בקבוצה החלוץ מנואל ניירה על מנת שיחליף את יוליץ' המאכזב, אך ניירה נפצע מייד לאחר שהגיע, ויוליץ' נשאר לבסוף בקבוצה עד תום העונה, וזכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה. בקיץ 2007 עבר יוליץ' לשחק בקבוצה הסלובנית אינטרבלוק ליובליאנה, עמה זכה בשני גביעים ברציפות, ולאחר שנתיים חזר לוארטקס, במדיה שיחק שנה נוספת. לאחר מכן שיחק יוליץ' בקבוצה האלבנית סקנדרבו קורצ'ה, עמה זכה באליפות אלבניה בעונתו היחידה בקבוצה. בקיץ 2011 חתם בקבוצה הקפריסאית אנגניסי דריניה. בקיץ 2012 חזר יוליץ' לקרואטיה, וחתם בקבוצה המקומית של העיר זאדר. באפריל 2013 עבר לקבוצת NK סולין מהליגה השנייה בקרואטיה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל. לזכותו של איוואן יוליץ' הופעה אחת במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה, אותה ערך ב-16 באוגוסט 2006, מייד לאחר שהגיע להפועל תל אביב, במשחק ידידות מול נבחרת צרפת שנערך בסרייבו. הפועל תל אביב גביע המדינה: 2006/2007 אינטרבלוק ליובליאנה הגביע הסלובני: 2007/2008, 2008/2009 הסופר קאפ הסלובני: 2008 סקנדרבו קורצ'ה אליפות אלבניה: 2010/2011 מדיה וקבצים בנושא איוואן יוליץ' בוויקישיתוף איוואן יוליץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל איוואן יוליץ', באתר Transfermarkt איוואן יוליץ', באתר Soccerway איוואן יוליץ', באתר WorldFootball.net איוואן יוליץ', באתר National Football Teams איוואן יוליץ', באתר FootballDatabase.eu שלמה חסיד, כל אחד היה מזדעזע(הקישור אינו פעיל), ידיעות תל אביב, ‏2 באוגוסט 2007
צפון הודו

אזור צפון הודו (בהינדי: उत्तर भारत) כולל ארבעה ממדינות הודו: הריאנה, הימאצ'ל פראדש, פנג'ב וראג'סטאן וכן את שטחי האיחוד צ'אנדיגאר, דלהי, ג'אמו וקשמיר ולדאק. אזור צפון הודו שימש בימי קדם כמרכז השלטון של האימפריה המוגולית, של סולטנות דלהי ושל האימפריה ההודית הבריטית. אזור זה מאופיין בתרבות מגוונת, וכוללת בין היתר את מרכזי העלייה לרגל ההינדואיים של צ'אר דהאם, הארידוואר, ורנאסי, איודיה, מאתורה, פריאגראג' (לשעבר אללהאבאד), ואישנו דווי ופושקר, את מרכזי העלייה לרגל הבודהיסטים של סרנת' וקושינאגר, את מקדש הזהב הסיקי וכן מספר אתרי מורשת עולמית כגון השמורה הביוספרית ננדה דווי, מקדשי חאג'ורהו, מבצרי הגבעה של רג'סטאן, ג'אנטר מנטאר, קוטב מינאר, המבצר האדום, מבצר אגרה, פאטהפור סיקרי והטאג' מאהל. אזור צפון הודו מכיל ברובו אזורים כפריים, אך אוכלוסיית האזור העצומה כוללת גם כמות גדולה של אנשים הנמצאים באזורים עירוניים בהם אנשים החיים במטרופולין הגדול של דלהי, ובערים לוקנוב, פטנה, קאנפור, אלאהבאד, מירוט, ג'איפור, צ'אנדיגאר, אמריצר, בופאל ואינדור. הינדואיזם היא הדת הדומיננטית באזור צפון הודו. השפה הדומיננטית ביותר באזור צפון הודו היא הינדית. השפות בעלות מעמד רשמי באחת או יותר מהמדינות וטריטוריות האיחוד הממוקמות בצפון הודו הן הינדית, אורדו, פנג'אבי, קשמירית, דוגרי (אנ') ואנגלית. ערים בולטות באזור צפון הודו כוללות בין היתר את דלהי, דרמסאלה, לה, אגרה, ואראנסי וג'האנסי. בשנת 2023 התרחשו באזור שיטפונות בהם נהרגו מעל ל-100 אזרחים. גאוגרפיה של הודו מדיה וקבצים בנושא צפון הודו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז הודו

אזור מרכז הודו (בהינדי: मध्य भारत) כולל שתיים ממדינות הודו: מאדהיה פרדש וצ'האטיסגאר. ערים בולטות באזור מרכז הודו כוללות בין היתר את אינדור (העיר הגדולה ביותר באזור מרכז הודו), רייפור, בופאל, גוואליור, אגרה, דהראדון, ולאקנאו. אזור מרכז הודו חולק מאפיינים לשוניים ותרבותיים רבים עם אזור צפון הודו, כולל הדומיננטיות של השפה ההינדית. גאוגרפיה של הודו "Discover Central India’s iconic destinations", andbeyond.com ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוס פיירשטיין

ברוס פיירשטיין (באנגלית: Bruce Feirstein; נולד ב-1960 בניו ג'רזי) הוא תסריטאי קולנוע וסופר אמריקאי. ברוס פיירשטיין נולד בעיירה מייפלווד שבניו ג'רזי. הוא למד באוניברסיטת בוסטון. בהיותו סטודנט הוא היה עורך של עיתון הסטודנטים. לאחר סיום הלימודים פיירשטיין עבד בתחום הפרסום וזכה ב-11 פעמים בפרס קליאו. בשנת 1982 פיירשטיין פרסם את ספרו "Real Men Don't Eat Quiche" שהיה במשך 53 שבועות ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. לאחר מכך הוא התחיל לעבוד בעיתונות. מאמריו התפרסמו בניו ריפבליק, ניו יורק, וושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס, הניו יורקר. החל משנת 1995 הוא כתב עבור ואניטי פייר. בשנת 1995 ברוס פיירשטיין החל לעבוד עבור תעשיית הקולנוע. הוא כתב את התסריט לסרט "גולדן איי" וכן את התסריט ל"מחר לנצח" שיצא בשנת 1997. הוא היה שותף לכתיבת התסריט ל"העולם אינו מספיק" שיצא בשנת 1999. בהמשך הוא כתב תסריטים גם למשחקי מחשב מסדרת ג'יימס בונד. ברוס פיירשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברוס פיירשטיין, באתר AllMovie (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דונלד דיואר

דונלד דיואר (באנגלית: Donald Dewar‏; 21 באוגוסט 1937 – 11 באוקטובר 2000) היה פוליטיקאי סקוטי. הראשון שכיהן כשר הראשון של סקוטלנד (ראש הרשות המבצעת של השלטון העצמי בסקוטלנד), ב-1999–2000. דיואר נולד בגלאזגו כבן יחיד להוריו. למד בבית הספר הפרטי היוקרתי אקדמיית גלאזגו, והמשיך בלימודיו באוניברסיטת גלאזגו, שבה למד משפטים ואמנות. באוניברסיטה פגש את חברו הטוב ג'ון סמית', לימים מנהיג מפלגת הלייבור. כסטודנט כיהן כנשיא "איחוד אוניברסיטת גלאזגו", אחד מאיגודי הסטודנטים באוניברסיטה. דיואר היה חבר במפלגת הלייבור ברמה האזורית (סקוטית) וברמה הארצית (בריטית). הוא עבד כפרקליט בגלאזגו לפני שנבחר בבחירות 1966, בגיל 28, לפרלמנט הבריטי, כנציג אברדין דרום. ב-1967 התמנה לעוזרו הפרלמנטרי של שר החינוך הבריטי אנתוני קרוסלנד. תפקיד שבו החזיק עד 1969. למרות הצלחתו הפוליטית המוקדמת, חייו האישיים היו שמחים פחות. ב-1964 נישא לאליסון מרי מקנייר, ולזוג היו שני ילדים. ב-1970 עזבה אותו לטובת עורך הדין והפוליטיקאי הסקוטי דרי אירויין. הזוג התגרש ב-1973 ודיואר מעולם לא נישא מחדש. שני הגברים לא התפייסו, אף כשישבו יחד באותה ממשלה החל ממאי 1997. באותה שנה שבה עזבה אשתו, איבד דיואר את מקומו בפרלמנט בעקבות בחירות 1970. לאחר קיפאון פוליטי בשנות ה-70, חזר דיואר לפרלמנט מטעם מחוז גלאזגו גרסקדן בבחירות הביניים ב-1978. הוא התקדם במהרה במעמדו והפך לחבר בקבינט הצללים ב-1984. ב-1992 התמנה על ידי ג'ון סמית' לשר הרווחה של קבינט הצללים. ב-1995 מינה אותו טוני בלייר, שהחליף את סמית' בהנהגת המפלגה, למצליף המפלגה, וכאשר ניצחה מפלגת הלייבור בבחירות 1997, מונה דיואר לשר לענייני סקוטלנד. בשלב זה עמל דיואר במרץ רב על "חוק סקוטלנד", שמכוחו הוקם מחדש הפרלמנט הסקוטי אחרי כמעט 300 שנה, וכן הוקמה רשות מבצעת מקומית לסקוטלנד. הבחירות הראשונות לפרלמנט הסקוטי נערכו ב-6 במאי 1999, כאשר דיואר עומד בראש מפלגת הלייבור הסקוטית. לאחר הבחירות דיואר התמנה לחבר הפרלמנט הסקוטי מטעם גלאזגו אניסלנד. לאחר שהוקמה ממשלת קואליציה של מפלגת הלייבור והמפלגה הליברל-דמוקרטית, מונה דיואר לתפקיד השר הראשון של סקוטלנד. הקמת הפרלמנט החדש הייתה כרוכה בלחץ נפשי רב ובעומס עבודה, שגבו מחיר מבריאותו של דיואר. במאי 2000 עבר ניתוח לב פתוח. שלושה חודשים מאוחר יותר חזר לתפקידו כשר הראשון. ב-10 באוקטובר באותה שנה עבר דיואר שבץ מוחי, שאפשר שנגרם מן התרופה למניעת קרישת דם שלקח אחרי ניתוח הלב. הוא מת למחרת, בבית חולים באדינבורו, בגיל 63. הלווייתו נערכה בקתדרלת גלאזגו. "אף שהפך לאגדה פוליטית, דונלד תיעב כל ניסיון להפכו למעין קדוש חילוני. הוא היה מבועת אילו ראה את היגון המלאכותי המוחצן, נוסח הנסיכה דיאנה, על מותו בטרם עת." — איאן מקווירטר, סאנדיי הרלד, 15 באוקטובר 2000 עבודתו של דונלד דיואר למען מוסדות השלטון העצמי בסקוטלנד זיכתה אותו בכינוי "אבי האומה" בסקוטלנד. במאי 2002, חשף ראש הממשלה טוני בלייר פסל של דיואר ברחוב ביוקנן בגלאזגו. הפסל נלקח לניקוי באוקטובר 2005 ובדצמבר אותה שנה הוצב מחדש על בסיס בגובה שני מטרים, כדי למנוע את הוונדליזם ממנו סבל הפסל. על בסיס הפסל חרוטות המילים הראשונות של חוק סקוטלנד: "יוקם פרלמנט סקוטי". מדיה וקבצים בנושא דונלד דיואר בוויקישיתוף דונלד דיואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חבל הרצה

חבל הרצה או גרצה, לפי מבטא רומני או אוקראיני (ברומנית: Ținutul Herța ובאוקראינית: Край Герца) הוא חבל ארץ סביב העיירה הרצה, מדרום-מזרח לצ'רנוביץ שבאוקראינה, סמוך לגבול עם רומניה. מרבית תושבי החבל הם רומנים. אוכלוסיית חבל הרצה כוללת כ-28,000 תושבים, לפי מפקד אוקראיני מ-2001. 93% מהתושבים הם רומנים אתניים וכך המצב בכל כפרי החבל פרט לכפר טוראטקה, אשר תושביו מזדהים כרומנים, אך מצהירים על שפת אם אוקראינית. החבל היה חלק מנסיכות מולדובה ולאחר האיחוד עם נסיכות ולאכיה היה לחלק מרומניה. ב-1940 הצבא האדום פלש לתוכו והוא סופח לברית המועצות, לרפובליקה האוקראינית. מאז היפרדות אוקראינה, ב-1991, הוא חלק ממנה ובהסכם הידידות, שנחתם בין אוקראינה ובין רומניה ב-1997, רומניה ויתרה על תביעותיה בו.[דרוש מקור] ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורגן סוללה

מורגן סוללה (בנורווגית: Morgan Sulele, נולד כמגנוס קלאוסן; נולד ב-19 בדצמבר 1992, בארום), הוא זמר-יוצר נורווגי. מגנוס קלאוסן (מופיע כמורגן סוללה) נולד בשנת 1991 בבארום, נורווגיה. בשנת 2015 הסינגל שלו Bare min הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הנורווגי והיה שם במשך שישה שבועות. הוא גם הגיע למקום ה-65 בשוודיה. באותה שנה הוא הוציא את האלבום Morgans kleineste. את האלבום השני הוא הוציא בשנת 2016 והוא התברג למקום השני במצעד הפזמונים הנורווגי. מורגן סוללה ממשך ליצור אך המוציא סינגלים שמצליחים בנוווגיה ומתברגים למקומות גבוהים במצעדים של המדינה. בשנת 2020 הוא כתב שיר Seriøst שהגיע למקום ה-18 במצעד הפזמונים הנורווגי. הוא היה שותף לכתיבת שיר "In my mind" עבור ג'ון לג'נד. מורגן סוללה, סרטונים בערוץ היוטיוב מורגן סוללה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מורגן סוללה, באתר ספוטיפיי מורגן סוללה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) מורגן סוללה, באתר Last.fm (באנגלית) מורגן סוללה, באתר AllMusic (באנגלית) מורגן סוללה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מורגן סוללה, באתר Discogs (באנגלית) Alok & John Legend – In My Mind, נבדק ב-2021-11-19
פפאיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פפאיה – צמח מניב פרי טרופי פאפאיה גלובל – חברה ישראלית המספקת שירותי מחשוב בתחומי שכר וניהול משאבי אנוש פאפאייה גיימינג – חברה ישראלית המפתחת משחקי מובייל
הנרי ויליאם פיקרסגיל

הנרי ויליאם פיקרסגיל (באנגלית: Henry William Pickersgill‏; 3 בדצמבר 1782 – 21 באפריל 1875) היה צייר אנגלי שהתמתמחה בפורטרטים. הוא היה אקדמאי מלכותי במשך כמעט חמישים שנה, וצייר רבות מהדמויות הבולטות ביותר של זמנו. יליד לונדון, פיקרסגיל אומץ בצעירותו על ידי מר הול, יצרן משי בספיטלפילדס, שמימן את לימודיו ולאחר מכן לקח אותו לעסק המשפחתי. כאשר מלחמה גרמה לתנאי מסחר קשים, בחר פיקרסגיל לפתח את כישרונו האמנותי לכדי קריירה, והיה תלמידו של אמן הנוף ג'ורג' ארנאלד בין השנים 1802–1805 לפני שנכנס לבתי הספר של האקדמיה המלכותית כסטודנט בנובמבר 1805. נושאיו הראשונים היו מגוונים וכללו נופים ונושאים קלאסיים והיסטוריים, אך בסופו של דבר הוא הסתפק בציור דיוקנאות. התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית הייתה דיוקן של הפטרון שלו מר הול, ובמהלך חייו הוא הציג שם בסך הכל 384 ציורים. הוא נבחר לחברות באקדמיה בנובמבר 1822 וחברות מלאה בפברואר 1826. פיקרסגיל היה אחד מציירי הדיוקנאות הבולטים של ימיו. רוברט פיל, ויליאם וורדסוורת', ג'ורג' סטפנסון, אליזבת בארט בראונינג, לורד נלסון, הדוכס מוולינגטון ופאראדיי היו בין האנשים הבולטים הרבים שישבו עבורו. הוא צייר את הסופר ג'יימס סילק בקינגהאם ואשתו אליזבת' בתלבושת ערבית ב-1816, המשקף את מסעותיו של בקינגהאם עצמו במזרח וכן את אופנת הלבוש של המזרח. בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון יש יותר מ-50 דיוקנאות שלו באוסף, כולל 16 ציורי שמן ו-35 תחריטים אחרים יחד עם מספר קטן של דיוקנאות של פיקרסגיל עצמו שצוירו על ידי אחרים. בין השנים 1856–1864 היה ספרן של האקדמיה המלכותית. הוא פרש מהמוסד בדצמבר 1872, ומת בביתו בכיכר בלנדפורד, לונדון בגיל 93. אחיו של פיקרסגיל ריצ'רד, בנו הנרי הול ואחיינו פרדריק ריצ'רד היו גם ציירים. אשתו ז'נט פרסמה ב-1827 כרך שירה בשם "סיפורי ההרמון". לאחר מותה בשנת 1885, הפכה גברת פיקרסגיל לאדם הראשון שנשרף באופן חוקי בממלכה המאוחדת. מדיה וקבצים בנושא הנרי ויליאם פיקרסגיל בוויקישיתוף The Wood-Michell estate: Hanbury Street west of Brick Lane | British History Online, www.british-history.ac.uk Lee, Sidney, ed. (1896). "Pickersgill, Henry William" . Dictionary of National Biography. 45. London: Smith, Elder & Co. Art and artists | Royal Academy of Arts, www.royalacademy.org.uk "Portraits by Henry William Pickersgill at the National Portrait gallery, London" "Wills and Bequests". Illustrated London News. 5 June 1875
מירקו פיליפוביץ'

מירקו פיליפוביץ' (בקרואטית: Mirko Filipović; נולד ב-10 בספטמבר 1974) הוא קיקבוקסר ולוחם אמנויות לחימה משולבות עבר קרואטי הידועה בכינוי קרו קופ. קרו קופ ידועה בעיקר בתקופתו באליפות ה-MMA פרייד. קרו קופ נלחם ב-UFC, K-1, RIZIN ובלאטור. הוא נחשב לאחד מלוחמי הקיקבוקס וה-MMA הטובים ביותר בכל הזמנים. קרו קופ הוא אלוף הגרנד פרי העולמי K-1 לשנת 2012. מדיה וקבצים בנושא מירקו פיליפוביץ' בוויקישיתוף מירקו פיליפוביץ', ברשת החברתית פייסבוק מירקו פיליפוביץ', ברשת החברתית אינסטגרם מירקו פיליפוביץ', באתר אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) מירקו פיליפוביץ', באתר בלאטור מירקו פיליפוביץ', באתר שרדוג https://mmasucka.com/2020/05/24/the-top-10-heavyweights-of-all-time/ ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגנוסן

האם התכוונתם ל... בילי מגנוסן – שחקן אמריקאי ג'יימס מגנוסן – שחיין אוסטרלי קווין מגנוסן – נהג מרוצים דני מגנוס
ג'ורג' ארנאלד

ג'ורג' ארנאלד (באנגלית: George Arnald ‏; 1763 – 21 בנובמבר 1841) היה צייר בריטי שהתמחה בנופים, כולל תצוגות טופוגרפיות. הוא ידוע בעיקר בזכות הציור המהולל שלו המתאר את קרב הנילוס. ג'ורג' ארנאלד נולד בשנת 1763. בבדפורשייר או בברקשייר. יש מעט מידע על שנותיו הראשונות, אך מאמינים שהוא החל את חיי העבודה שלו כמשרת בית לפני שפנה ללימודי האמנות. הוא היה תלמידו של צייר הנוף והחרט ויליאם פת'ר (בערך 1738–1821). ארנאלד הציג לראשונה באקדמיה המלכותית ב-1788, ובסופו של דבר הוצגו שם 176 יצירות. הוא גם הציג 63 עבודות במוסד הבריטי. הוא נבחר כחבר עמית באקדמיה המלכותית ב-5 בנובמבר 1810, אך מעולם לא התקבל לחברות מלאה. בשיחה עם סר ג'ורג' בומונט, שהיה בעל השפעה בהקמת המוסד הבריטי והגלריה הלאומית, ויליאם וורדסוורת' קונן על חוסר ההשכלה של ארנאלד, וקבע שהוא "... היה צייר טוב יותר, אילו הגאונות שלו הייתה מובילה אותו לקרוא יותר בחלק המוקדם של חייו... אינני חושב שניתן להצטיין בציורי נוף ללא תמיכת חזקה של הרוח הפואטית". כנראה עבודתו הידועה והמוערכת ביותר הייתה חריגה מהנושא הרגיל שלו. הציור - "חורבן ל'אוריינט' בקרב על הנילוס, 1 באוגוסט 1798" הוא היצירה הימית הידועה היחידה של ארנאלד, והיה אחד מארבעה ציורים שהוזמנו תמורת 500 פאונד כל אחד במסגרת תחרות ציורים של המוסד הבריטי. הוא הוצג במוסד הבריטי בשנת 1827 וכעת הוא מוצג במוזיאון הימי הלאומי בגריניץ', לונדון. הוא מופיע בתור "תמונה בתוך תמונה" ביצירה של תומאס דוידסון, התלויה לצד דיוקנו המפורסם של לורד נלסון של מוואל אבוט בגלריה בבית החולים גריניץ'. ארנלד היה חברו של הצייר ג'ון וארלי, ובשנים 1798 ו-1799 סיירו השניים יחד בוויילס. תלמידיו כללו את צייר הדיוקנאות הנרי ויליאם פיקרסגיל, שהפך לאקדמאי מלכותי מן המניין ואשר יושביו הבולטים כללו את ויליאם וורדסוורת', הדוכס מוולינגטון וסר רוברט פיל. בנוסף לאיורים למספר ספרים, פרסם ארנאלד בעצמו אלבום ציורים של נהר המז, צרפת בשנת 1828. בשנת 1839 פרסם מאמר על ציור נוף בשמן, שהיה מאויר על ידי דיאגרמות שונות ועם שני ציורים מקוריים בשמן שצוירו על פי העקרונות המובאים במאמר. ארנלד מת בפנטונוויל, לונדון ב-21 בנובמבר 1841. עבודתו של ארנלד מופיעה באוספים הכוללים את אוסף טייט, אוסף האקדמיה המלכותית לאמנויות, גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון, והאוספים של אוניברסיטת ליאז' בבלגיה. התמונה של צבא קרומוול צועד לווינצ'סטר נמצאת במוזיאון העיר ווינצ'סטר. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ארנאלד בוויקישיתוף Biography of George Arnald, web.archive.org, ‏2003-09-02 Art and artists | Royal Academy of Arts, www.royalacademy.org.uk "Altick, Richard D.,Paintings From Books: Art and Literature in Britain 1760–1900, Ohio State University Press", web.archive.org, ‏2008-12-18 "The Greenwich Hospital collection BHC 1811 at Portcities.org.uk", web.archive.org, ‏2008-12-01
אותימיוס

אותימיוס או אבטימיוס (בלטינית: Euthymius;‏ 377–473) היה אחד מראשוני ומחשובי הנזירים במדבר יהודה, מייסד של מספר מנזרים מסוג לאורה וקוינוביון. אותימיוס נולד במליטיני שבארמניה לאם עקרה, שלאחר תפילה במקדש אחד המרטירים חוותה חיזיון על הולדת בנה. לאחר שנולד העניקה לו את השם אותימיוס - בעברית "עודד". הוריו נפטרו בגיל צעיר, ומגיל צעיר התחנך במוסדות דת נוצריים. בגיל 18 הוא הפך לכומר והיה אחראי על מספר מנזרים. בשנת 406 הגיע לארץ ישראל, והצטרף ללאורה של פרן, אותה ייסד חריטון בקרבת עין פרת שבוואדי קלט. אותימיוס נחשב לבן הדור השני של נזירי המדבר. לאחר חמש שנים ייסד יחד עם חברו תיאוקטיסטוס קוינוביון בנחל אוג (ואדי מוכליכ), ומכיוון שאותימיוס העדיף את ההתבודדות - הניח לחברו לקרוא למנזר על שמו - "תיאוקטיסטוס", וכן להיות אב המנזר. הוא ייסד קפלה במצדה, וכן מנזר שיתופי באזור מדבר זיף. בשנת 428 ייסד את הלאורה הקרויה על שמו - "מנזר אותימיוס" (חאן אל-אחמר, כיום במרכז מישור אדומים, אזור התעשייה של מעלה אדומים). היא הפכה לקוינוביון רק בשנת 482, לאחר מותו. הוא נקבר בקפלה שהוקמה לכבודו במרכז המתחם, ועל אף השינויים שחלו במנזר במהלך השנים שחלפו - הקפלה עדיין נמצאת במרכז המנזר. את המערה שקדמה למנזר אפשר למצוא היום מדרום לשדרה היורדת משכונת נופי סלע במעלה אדומים לכביש ירושלים-יריחו. אותימיוס היה מנהיג דתי לנזירים ולנוצרים באזורים שבהם פעל, ופעל כמיסיונר לנצר פגנים ויהודים. הוא היה מעורב רבות בסכסוכים הראשונים של הנצרות על אחדות האל ותורת טבעו הדואלי של האל, והייתה לו השפעה אפילו על אודוקיה, אשתו של הקיסר תיאודוסיוס השני. כמנהיג דתי הוא קבע חלק גדול מן התקנות שבעל פה שהיו נהוגות במנזרים השונים, תקנות מחייבות שהועלו על הכתב שנים מאוחר יותר. בין היתר הנהיג את תענית 40 הימים, שבהם נהג לצאת אל המדבר להתבודדות ותפילה. רבים מתלמידיו הפכו לבעלי מעמד רם בממסד הכנסייתי של תקופתו. אחד מתלמידיו הבולטים ביותר היה סבאס. הוא היה נערץ כבר בחייו, ועולי רגל רבים באו אליו לקבל ברכה. לאחר מותו הפכה הקפלה שבה נקבר למקום פולחן, וניסים רבים נקשרו לקברו ולדמותו הנמוכה, כמעט גמדית. רבים טענו שדמותו התגלתה להם בחיזיון לאחר ששהו בקרבת הקבר. כשני דורות לאחר מותו, כתב קירילוס מסקיתופוליס את הביוגרפיה של אותימיוס. הכנסייה הכריזה עליו כקדוש ויומו הוא ה-20 בינואר. נזורה במדבר יהודה לאה די סגני, מבוא ותרגום, קירילוס מסקיתופוליס, חיי נזירים ממדבר יהודה, יד בן-צבי, 2005. יזהר הירשפלד, המדבר של העיר הקדושה - מנזרי מדבר יהודה בתקופה הביזאנטית. יד בן-צבי, 2002. מדיה וקבצים בנושא אותימיוס בוויקישיתוף אותימיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ירושלים לדורותיה, יחידה 4 (כתבו: זאב רובין, פנינה ארד), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ו – 2016, עמ' 68, הערה 147.
ויליאם קווין

ויליאם פרנסיס קווין (באנגלית: William Francis Quinn; ‏ 13 ביולי 1919 – 28 באוגוסט 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-12 של טריטוריית הוואי בשנים 1957–1959, וכמושל ה-1 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1959–1962. הוא מונה לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, והיה למושל הוואי האחרון שממונה מטעם הנשיא, תהליך שקרה בקביעות מאז שהחל השלטון האמריקאי במדינה בשנת 1893. קווין נולד ברוצ'סטר, וגדל בנעוריו בסנט לואיס. הוא למד באוניברסיטת סנט לואיס, ולאחר מכן עבר לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, אך באמצע לימודיו פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא שירת במודיעין הצבאי והוצב בהוואי. עם שחרורו מהשירות סיים את לימודיו בהצטיינות, ובשנת 1947 השתקע בהונולולו שבהוואי לאחר שקיבל הצעת עבודה ממשרד עורכי דין מקומי. בעיתות הפנאי, קווין השתתף כזמר וכשחקן באופרה של הונולולו. בשנת 1956 התמודד על מקום בבית הנבחרים המקומי, ובשנת 1957 מונה על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר למושל טריטוריית הוואי. בשנת 1959, לאחר שהפכה הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית, ניצח קווין בבחירות את ג'ון ברנס, והפך למושלהּ הראשון של המדינה החדשה. בשנת 1962 התמודד שוב בבחירות מול ברנס, אך הפסיד משום שסגנו לשעבר, ג'יימס קילואה, התמודד גם הוא וגרם לפיצול הקולות הרפובליקנים. בשנים 1965–1972 היה נשיא תאגיד המזון הרב-לאומי "Dole Pineapple Company". בשנת 1976 התמודד על מקום בסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד. ב-11 ביולי 1942 נישא לננסי אלן ויטבק, ולזוג נולדו שבעה ילדים. לאחר פטירתם, השניים נקברו זה לצד זה בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים. מדיה וקבצים בנושא ויליאם קווין בוויקישיתוף ויליאם קווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Hevesi, Dennis (31 באוגוסט 2006). "William F. Quinn, 87, Governor Elected as Hawaii Became State, Is Dead". The New York Times. {{cite news}}: (עזרה) Borreca, Richard (2006-08-30). "William F. Quinn, 1919-2006, political pioneer". Honolulu Star-Bulletin. ארכיון מ-2017-04-21. נבדק ב-2017-11-27. Chapin, Helen Geracimos (1996). Shaping History: The Role of Newspapers in Hawai'i. University of Hawaii Press. p. 238. ISBN 0-8248-1718-4. Holmes, T Michael (1994). The Specter of Communism in Hawaii. University of Hawaii Press. p. 221. ISBN 978-0-8248-1550-9. Warren, Kenneth F (2008). Encyclopedia of U.S. Campaigns, Elections, and Electoral Behavior. Sage Publications, Inc. p. 296. ISBN 978-1-4129-5489-1. "William Francis Quinn". HawaiiHistory.org. נבדק ב-6 בדצמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה)
צ'ארלס אנדרסון

צ'ארלס אנדרסון (באנגלית: Charles Anderson;‏ 1 ביוני 1814 – 2 בספטמבר 1895) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הוויגית ולאחר מכן איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן לזמן קצר כמושל אוהיו ה-27. צ'ארלס אנדרסון נולד בלואיוויל, קנטקי, למשפחה בולטת בפעילותה הציבורית. אביו, ריצ'רד קלאף אנדרסון האב, היה שלישו של המרקיז דה לה פאייט במלחמת העצמאות האמריקאית. צ'ארלס אנדרסון סיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו ב-1833, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לדייטון, אוהיו, שם הוא החל לעסוק בעריכת דין ובהמשך נבחר כתובע המחוזי. ב-1844 נבחר אנדרסון לסנאט של אוהיו ורכש מוניטין כמי שקידם את זכויותיהם של האפרו-אמריקאים. לאחר מכן הוא עבר לטקסס מסיבות בריאותיות. בדצמבר 1860 הוא נשא נאום נלהב בסן אנטוניו, שבו הוא התנגד נחרצות לפרישה מהאיחוד וקרא ל"נצחיותו של האיחוד הלאומי". תומכים מקומיים זועמים של הקונפדרציה איימו על אנדרסון ועצרו אותו ללא אשמה, אך הוא נמלט ושב למשפחתו בדייטון. הנשיא אברהם לינקולן שלח את אנדרסון למסע נאומים לטובת האיחוד באירופה, שאחריו קיבל אנדרסון את הפיקוד על רגימנט הרגלים ה-93 של אוהיו וקיבל דרגת קולונל בצבא האיחוד. לאחר שנפצע קשה בקרב סטונס ריבר (אנ') התפטר אנדרסון מתפקידו ושב לאוהיו כדי להחלים. בסוף 1863 נבחר אנדרסון כסגן המושל של אוהיו ובתחילת 1864 הושבע לתפקידו. ב-29 באוגוסט 1865, עם מותו של המושל ג'ון ברף, הוא היה למושל אוהיו. כמושל כיהן אנדרסון פחות מחמישה חודשים, עד 8 בינואר 1866. לאחר סיום כהונתו כמושל שב אנדרסון לקנטקי וחידש את עיסוקו בעריכת דין. אחיו של אנדרסון, מייג'ור רוברט אנדרסון, היה גם הוא קצין בצבא ארצות הברית, שנודע בשל תפקידו בהגנת פורט סאמטר עם פרוץ מלחמת האזרחים. אח אחר שלו, ויליאם מרשל אנדרסון, נודע כחוקר, פוליטיקאי וחבר במושבת וירג'יניה החדשה של אנשי הקונפדרציה לשעבר במקסיקו בתקופת מלכותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. צ'ארלס אנדרסון נפטר בקטאווה שבקנטקי ב-2 בספטמבר 1895, בגיל 81. הוא נטמן בבית הקברות המקומי. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס אנדרסון בוויקישיתוף צ'ארלס אנדרסון באתר Ohio History Central (באנגלית) צ'ארלס אנדרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "The Anderson family: It's all in the genes". WCPO. July 19, 2016. Reid, Whitelaw (1868). "93rd Ohio Infantry". Ohio in the War Her Statesmen Generals and Soldiers. 2. Cincinnati: The Robert Clarke Company. p. 517. Anderson Family Papers: Finding Aid - Huntington Library papers