laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבאו הפרטי של פופסקי

צבאו הפרטי של פופסקי (באנגלית: Popski's Private Army ,PPA או בשמה הרשמי, No. 1 Demolition Squadron, יחידת חבלה מס' 1) הייתה יחידת עילית של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בפיקודו של מייג'ור (ולאחר מכן לוטננט קולונל) ולדימיר "פופסקי" פניאקוב. היחידה הוקמה בשנת 1942 בקהיר והייתה חלק ממספר יחידות מיוחדות שפעלו במסגרת המערכה במדבר המערבי, באותה תקופה, כדוגמת קבוצת המדבר ארוכת הטווח וה-SAS. היחידה נלחמה גם באיטליה ופורקה בשנת 1945. בתחילת מלחמת העולם השנייה, חיפש הצבא הבריטי במזרח התיכון מפקדים בעלי מיומנויות לחימה והישרדות במדבר, ובמיוחד בעלי היכרות עם המדבר בצפון אפריקה. ולדימיר פניאקוב היה כזה, ומשכך, קיבל דרגת לוטננט. בשנת 1942 היה פניאקוב בעל ניסיון לחימה רב, לאחר שהשתתף במשימותיה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. קשרים ומפעילי רדיו התקשו לבטא את שמו, וכך זכה לכינוי "פופסקי", שהוענק לו על ידי קצין המודיעין של קבוצת המדבר ארוכת הטווח, קפטן ביל קנדי שואו. בסתיו 1942 פנה גנרל ג'ון האקט לפופסקי בבקשה להקים יחידה חדשה שתפשוט על מתקנים ובסיסים מעבר לקווי מדינות הציר. היחידה הוקמה ושמה הרשמי היה יחידת החבלה מספר 1. היחידה החלה את דרכה עם 5 קצינים ו-18 נגדים וחוגרים, אך בסוף תקופת פעולתה מנתה 120 איש והייתה לכוח העצמאי הקטן ביותר של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. משימתה הראשונה של היחידה, בדצמבר 1942, כמעט נגמרה באסון: מטוס גרמני השמיד את כל ציודה ורכביה של היחידה, למעט 2 ג'יפים. אנשי היחידה עברו שטח של כ-6,400 קילומטרים עד לחבירה מחודשת עם כוחות הצבא הבריטי במצרים.[דרושה הבהרה] פחות מחודש לאחר מכן כבר פעלה היחידה שוב מאחורי קווי מדינות הציר, כשהיא פושטת על מצבורי דלק ומתקנים שונים. ב-19 במרץ 1943, נכנעו 600 חיילים איטלקים בפני שלושה מחיילי היחידה, לאחר שהאחרונים תיעלו אותם לתוך ואדי. במהלך תקופת פעילותה במדבר השמידה היחידה 34 מטוסים, 6 רכבים משוריינים, 112 משאיות וכ-2,000,000 ליטרים של דלק. בכל תקופת הפעילות הזו נשבה לוחם אחד ושניים נפצעו. לאחר שהכוחות של מדינות הציר נכנעו בתוניסיה, השתתף צבאו הפרטי של פופסקי בפלישת בעלות הברית לאיטליה. חיילים מהכוח היו חלק מהכוח הבריטי שנחת בטאראנטו, ותפקידם היה לסייר בראש ולאתר כוחות אויב באזור. הם הצליחו לחדור מעבר לקווי האויב ולשבות קצין אפסנאות גרמני, שמסר להם פרטים על חוזק הכוחות שעמדו מולם ועל פריסתם בגזרה. כמו כן הם השתתפו בפשיטות אל הים האדריאטי, כשבאחד המקרים הם השתלטו על המחנה הגרמני בקסרמה די פיומי אוניטי (Caserma dei Fiumi Uniti) כשהם הורגים 40 מהחיילים ושובים 152, כשאבדותיהם הסתכמו בשלושה הרוגים וחמישה פצועים. בתחילת 1945 נכנע חיל המצב הגרמני בקיוגה (Chioggia) בן 700 חיילים לפטרול של צבאו הפרטי של פופסקי שכלל 12 איש ושישה ג'יפים. ב-14 בספטמבר 1945, ארבעה חודשים מתום מלחמת העולם השנייה, פורק צבאו הפרטי של פופסקי באופן רשמי. ולדימיר פניאקוב, צבאו הפרטי של פופסקי, הוצאת מערכות, 1985 סטיבן פרספילד, להרוג את רומל, אריה ניר הוצאה לאור בע"מ, 2009 (הספר הוא בדיוני) על היחידה (באנגלית) אתר היחידה (באנגלית)
מחתה

מַחְתָּה היא כלי המשמש להעברת גחלים או קטורת. בעבר שימשו מחתות בטקסי פולחן ברחבי העולם העתיק. המחתה נזכרת גם כאחד הכלים ששימשו במשכן ובבית המקדש לצורך הקרבת הקורבנות. צורת המחתה היא כעין כף בעלת שלוש דפנות המחוברת לידית ארוכה, בדומה ליעה. מחתות עשויות ברונזה, ברזל וחרס נמצאו במספר רב של אתרים ארכאולוגיים ברחבי העולם הרומי, בין השאר בהרקולנאום ובפומפיי. בישראל נמצאו מחתות רבות באתרים כמערת האיגרות ועוד, כולן מתוארכות לתקופת בית שני. מחתות שנמצאו כללו ידיות בצורת צינור חלול, ולדעת החוקרים מולאו וצופו צינורות אלו בטין או בחומר מבודד אחר על מנת להקטין את הולכת החום של הידית. יגאל ידין טען כי על אף שנמצאו איורי מחתות רבים באתרים יהודיים, הרי שמקור המחתות הוא בפולחן היווני-רומי. בנימין מזר טען כי למחתות היו גם שימושים תפקודיים שאינם קשורים לפולחן כגון ליקוט עצמות. המחתה מוזכרת בספר שמות פרק כ"ז: (פסוקים א' - ג') וְעָשִׂיתָ אֶת-הַמִּזְבֵּחַ... וְעָשִׂיתָ סִּירֹתָיו, לְדַשְּׁנוֹ, וְיָעָיו וּמִזְרְקֹתָיו, וּמִזְלְגֹתָיו וּמַחְתֹּתָיו; לְכָל-כֵּלָיו, תַּעֲשֶׂה נְחֹשֶׁת. תפקידה העיקרי של המחתה היה העברת גחלים ממקום למקום, והשם "מחתה" נובע מפעולת החתייה בגחלים. הובלת הגחלים נעשתה למטרות שונות: קיום מצוות תרומת הדשן, בה הונחו בכל בוקר בבית הדשן שליד המזבח מעט מן הגחלים והאפר שהצטברו מקורבנות יום אתמול. פינוי שאריות הקורבנות ממערכת העצים שבראש המזבח אל ה"תפוח" שבמרכזו. הובלת גחלים מן המזבח החיצון, שעמד בחצר המקדש, אל המזבח הפנימי, שעמד בהיכל, לצורך הקטרת הקטורת. הובלת גחלים ביום הכיפורים אל קדש הקדשים, לצורך הקטרת קטורת על המחתה עצמה, ועוד. במקרא הוזכרו מחתות מנחושת. במשנה מסופר גם על קיומן של מחתות מזהב וכסף בבית המקדש השני. המחתה נחשבת ל"כלי שרת" שיש בו קדושה, כמו שאר הכלים המשמשים לעבודת המקדש. הרב ישראל דנדרוביץ, בכל יום היה זהבה ירוק והיום אדום (על הזהב ששימש לייצור המחתות), בתוך: ספר הנחמדים מזהב, ערד תש"ע, פרק יח, עמודים: 261-282. כלי ברונזה מיוחדים התגלו בחפירות הארכאולוגיות במגדל - יישוב יהודי בן 2000 שנה על חוף הכנרת, באתר רשות העתיקות, 5 באפריל 2016. יותם טפר וקרן קובלו-פארן, א-טייבה, חדשות ארכיאולוגיות 124, רשות העתיקות, 2012 אריולה יקואל, ‏קברים וקבורה בתקופה הרומית ביפו, קתדרה
ריצת 100 מטר משוכות

ריצת 100 מטר משוכות היא תחרות ריצה הנערכת במסגרת מקצועות האתלטיקה במשחקים האולימפיים, המיועדת לנשים (המקבילה הגברית היא ריצת 110 מטר משוכות). המתחרות בריצה זו רצות לאורך מסלול שאורכו 100 מטר, שלאורכו 10 משוכות שגובהן 83.8 ס"מ. המשוכה הראשונה נמצאת במרחק של 13 מטר אחרי נקודת הזינוק, ושאר המשוכות נמצאות במרווח של 8.5 מטר האחת מן השנייה והמרחק בין המשוכה האחרונה לקו הסיום הוא 10.5 מטר. המשוכות צמודות זו לזו לכל רוחב המסלול, אך בכל מסלול משוכה נפרדת, כך שאם תפיל אותה האצנית, הדבר לא יפגע ברצות שמצדדיה. הפלת משוכה אינה מחייבת את פסילת האצנית, ולמעשה ניתן לסיים את המירוץ גם לאחר הפלת כל עשר המשוכות. עם זאת, הפלה כזו מאטה את הריצה, ומהיר יותר לדלג מעל המשוכה. ריצת 100 מטר משוכות נכנסה לראשונה לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972), במקום ריצת 80 מטר משוכות שהייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). מעודכן ל-25 ביולי 2022 קנדרה הריסון (ארצות הברית ארצות הברית) - שיאנית העולם הנוכחית -12.20 שניות, השיא נקבע ב-22 ביולי 2016 סאלי פירסון (אוסטרליה אוסטרליה) - אלופה אולימפית (אולימפיאדת לונדון 2012) ופעמיים אלופת עולם (טגו 2011 ולונדון 2017) דניאל ויליאמס (ג'מייקה ג'מייקה) - אלופת העולם (בייג'ינג 2015) יורדנקה דונקובה (בולגריה בולגריה) - אלופה אולימפית ושיאנית העולם במשך 28 שנה. שירלי סטריקלנד (אוסטרליה אוסטרליה) - פעמיים ברציפות אלופה אולימפית, בריצת 80 מטר משוכות (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956) גייל דיברס (ארצות הברית ארצות הברית) - 3 פעמים אלופת עולם (שטוטגרט 1993, גטבורג 1995 וסביליה 1999) ופעמיים סגנית אלופת העולם (טוקיו 1991 ואדמונטון 2001) לודמילה אנגקוויסט (ברית המועצות ברית המועצות) ו-(שוודיה שוודיה) - פעמיים אלופת עולם (טוקיו 1991 ואתונה 1997) ואלופה אולימפית (אטלנטה 1996) מישל פרי (ארצות הברית ארצות הברית) - פעמיים ברציפות אלופת עולם (הלסינקי 2005 ואוסקה 2007) שיאנית ישראל, היא אירנה לנסקי ושיאה הישראלי עומד על 12.80 שניות, השיא נקבע ב-7 ביולי 2002 אסתר רוט-שחמורוב החזיקה בשיא הישראלי בריצה זו, 12.93 שניות משנת 1976, במשך 26 שנים. 2024: מסאי ראסל מדיה וקבצים בנושא ריצת 100 מטר משוכות בוויקישיתוף
פליקס הרביעי

פליקס הרביעי (בלטינית: Felix IV;‏ 489 או 490 – 22 בספטמבר 530) כיהן כאפיפיור בין 12 ביולי 526 ועד מותו. לימים הוכרז כקדוש נוצרי. פליקס נולד בסמניום שבממלכת האוסטרוגותים באיטליה, והיה בנו של קסטוריוס (Castorius). לאחר הרצחו של האפיפיור יוחנן הראשון על ידי מלך האוסטרוגותים, תאודוריק הראשון, מינו החשמנים בלחצו של תאודוריק את פליקס למשרת האפיפיור. התנגדות החשמנים ללחץ זה הביאה לכך שבמשך חודשיים לאחר מותו של יוחנן לא נבחר אפיפיור, אולם לבסוף נכנעו ללחצו של תאודוריק. חיבתו של פליקס בעיני תאודוריק, אפשרה לו לפעול לטובת הכנסייה. מותו של תאודוריק אפשרה לפליקס לפעול על-פי תוכניותיו שלו. בעקבות מותו של תאודוריק, ב-30 באוגוסט 526, ועלייתו לשלטון של נכדו הקטין אתאלאריק, שלטה בפועל אמאלאסונתה, בתו של תאודוריק ואימו של אתאלאריק אשר הייתה קתולית אדוקה. אמאלסונתה פרסמה צו קיסרי הקובע כי אנשי דת יישפטו רק על ידי האפיפיור (או בית דין כנסייתי שימונה על ידו) ולא על ידי בתי המשפט האזרחיים. אמאלאסונתה העניקה שטחים לאפיפיור בתוככי הפורום הרומאי, עליהם בנה פליקס את כנסיית סנטה קוזמה אי דאמיאנו. פליקס ניסה להשפיע על בחירת יורשו - בוניפקיוס השני, וזאת על אף הכלל האוסר דיונים ביורש לאפיפיור בעודו בחייו. בעקבות לחץ זה בחר רוב מכריע מהחשמנים בדיוסקורוס לתפקיד האפיפיור, מיעוט החשמנים צידדו בבוניפקיוס השני. מותו של דיוסקורוס שבועות ספורים לאחר בחירתו הביאו לקבלת הבחירה בבוניפקיוס השני. בעת כהונתו של פליקס השלישי, נחשב פליקס השני כאפיפיור לגיטימי, ובהתאם נספר פליקס הרביעי. לימים הוכרז פליקס השני כאנטי אפיפיור, ולכן למעשה פליקס הרביעי היה האפיפיור השלישי אשר נשא שם זה. מדיה וקבצים בנושא פליקס הרביעי בוויקישיתוף קורות חיים פליקס הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
2K11 קרוג

2K11 קרוג (ברוסית: "Круг" (מעגל), קוד דיווח נאט"ו: SA-4 Ganef) היא סוללת טילי קרקע-אוויר סובייטית ניידת לטווח ארוך, נגד מטוסים הטסים בגובה בינוני עד גבוה. פיתוח המערכת החל בשנת 1957. המערכת הוצגה לראשונה במצעד צבאי במוסקבה במאי 1964. המערכת נכנסה לשירות בשנת 1967 והפכה למבצעית לחלוטין בשנת 1969. המערכת שימשה את הצבא הרוסי כטיל קרקע-אוויר לטווח קרוב. המערכת המבצעית הראשונה שנכנסה לשירות בשנת 1967 נקראה Krug-A, ולאחריה פותחו דגמים משודרגים Krug-M1 ,Krug-M, על מנת לענות על התקלות שהתגלו בשירות המבצעי. הדגמים המשודרגים M ו-M1 נכנסו לשירות בשנים 1971 ו-1974 בהתאמה. ה-2K11 פעלה לזמן קצר ב-מלחמת אפגניסטן, אך הוחזרה משם לאחר מספר חודשים. המערכת מורכבת מתובה של GM-123 עליה מוצבים 2 טילים. 2 הדגמים העיקריים של הטיל הנמצאים בשימוש הם: 9M8M1 ו-9M8M2, הידועים בתור (SA-4B). לדגם ה-9M8M2 יש טווח וגובה מרבי קצרים יותר, אולם הוא מפצה על זה בביצועים טובים יותר. סוללה טיפוסית מורכבת מ-2 טילי 9M8M1 ו-4 טילי 9M8M2 בנוסף למכ"מים הבאים: מכ"ם "P-40 "Long Track המשמש להתראה מוקדמת (משתמשים בו גם במערכות SA-6 ו-SA-8, והטווח שלו הוא 175 ק"מ). מכ"ם "Thin Skin" המשמש לאיתור גובה המטרות (משתמשים בו גם במערכות SA-2, SA-6 ו-SA-5, והטווח שלו הוא 240 ק"מ). מכ"ם "Pat Hand" המשמש לשליטת ירי ולהנחיה (הטווח שלו הוא 128 ק"מ). ה-"Pat Hand" וה-"Long Track" מותקנים על גבי אותן הפלטפורמות של רכבי השיגור, מכ"ם ה-"Thin Skin" מורכב על גבי משאית. הטילים משוגרים בעזרת 4 מנועי דלק מוצק רקטיים המצויים בתוך מאיצים ומחוברים לחלק החיצוני של הטיל. לאחר סיום בעירת הרקטות, הטיל מפעיל מנוע סילוני מבוסס דלק נוזלי. הטיל מגיע למהירות 4 מאך ולטווח אפקטיבי של 50–55 ק"מ (תלוי בדגם). לטיל ראש קרבי במשקל 135–150 ק"ג והוא אפקטיבי מגובה של 100 מטר עד 27,000 מטר. ארמניה - 115 אזרבייג'ן בולגריה - 30 (מילואים) טורקמניסטן - 30 פולין - 30 קוריאה הצפונית קירגיזסטן רוסיה - 500 (הוצאו משירות)
דיוסקורוס (אנטי-אפיפיור)

דיוסקורוס (בלטינית: Dioscorus; נפטר ב-14 באוקטובר 530) כיהן כאפיפיור בין 22 בספטמבר 530 ועד ה-14 באוקטובר באותה שנה. דיוסקורוס נולד באלכסנדריה שבמצרים. תאריך לידתו אינו ידוע. דיוסקורוס הצטרף לכנסייה באלכסנדריה, עלה בדרגים ועבר לשרת את הכנסייה ברומא. לימים מונה לנציגו של האפיפיור סימכוס ונשלח לרוונה כנציגו של האפיפיור בפני מלך האוסטרוגותים תאודוריק הראשון. דיוסקורוס נבחר על ידי 60 מתוך 67 החשמנים לתפקיד האפיפיור כהתנגדותם למאמציו של האפיפיור פליקס הרביעי למנות את בוניפקיוס השני ליורשו עוד בחייו. מיעוט מהחשמנים תמך ביורש שהוצע על ידי פליקס. מותו של דיוסקורוס שלושה שבועות לאחר בחירתו הביא לבחירת המועמד שהציע פליקס לתפקיד אפיפיור. בוניפקיוס כפה על החשמנים שבחרו בדיוסקורוס לחזור בהם מהצבעתם ולכן הפכה בחירתו הלגיטימית של דיוסקורוס לתפקיד האפיפיור לבחירה לא לגיטימית, והוא נחשב לאנטי-אפיפיור. קורות חייו של דיסוקורוס דיוסקורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דיוסקורוס

האם התכוונתם ל... דיוסקורוס הראשון – אפיפיור אלכסנדריה הקופטי (444 - 454) דיוסקורוס השני – אפיפיור אלכסנדריה הקופטי (516 - 517) דיוסקורוס (אנטי-אפיפיור) – אנטי-אפיפיור בשנת 530 האחים הגבוהים – קבוצה של 4 נזירים נוצרים בני המאה ה-5, שאחד מחבריה נקרא דיוסקורוס דיוסקורי - כינויים של קסטור ופולוקס.
אברהם וינברג (השני)

רבי אברהם וינברג (השני) (תרמ"ד 1884 - א' באייר תרצ"ג (27 באפריל 1933)), היה האדמו"ר מסלונים בברנוביץ', בדור השלישי בשושלת אדמו"רי חסידות סלונים. עמד בראשה משנת תרע"ו ועד לפטירתו בשנת תרצ"ג. מכונה הבית אברהם (על שם ספרו שיצא לאחר פטירתו) או הרבי מברנוביץ'. נולד בשנת תרמ"ד, מספר חודשים לאחר פטירת אבי סבו רבי אברהם וינברג (הראשון) מייסד חסידות סלונים, ונקרא על שמו. אביו היה רבי שמואל וינברג שכיהן כאדמו"ר השני בחסידות סלונים. נישא בשנת תרס"א לבתו של האדמו"ר רבי צבי הירש מלומאז' ((Łomazy)-קוצק, נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק. אחר פטירת אביו התמנו שני הבנים כאדמו"רים, אחיו המבוגר רבי ישכר לייב וינברג ניהל את חצרו בעיר סלונים, ואילו מרבית החסידים בחרו בו כאדמו"ר, והוא בחר לנהל את חצרו בביאליסטוק ומשנת תרפ"ט בברנוביץ'. בין האחים שררו יחסים טובים, ופעמים רבות הם נפגשו וניהלו את שולחנם יחד. בשנת תרע"ח הקים את ישיבת תורת חסד בברנוביץ'. עם התמנותו לאדמו"ר התמנה כנשיא כולל רייסין ופעל רבות למען היישוב החסידי בארץ ישראל. במסגרת פעילותו למען תושבי הארץ, היה מטלטל בדרכים ושוהה תקופות ארוכות מחוץ לביתו. ביקר פעמיים בארץ, בשנת תרפ"ט ובשנת תרצ"ג, ובכל אחת מן הפעמים שהה בה מספר חודשים. הקשרים התכופים וביקוריו הממושכים בארץ הידקו את הקשר בינו ובין החסידים בארץ, והערצתם אליו לא ידעה גבול. בין חסידיו בארץ נמנו הרב משה קליערס רבה של טבריה, רבי מרדכי חיים סלאנים (לימים - מנהיג חסידי סלונים), הרב אשר זאב ורנר ועוד רבים. בביקורו הראשון בארץ ייסד מסגרת ליכודית לחסידי סלונים בירושלים (שהתרכזו עד אז בטבריה ובתל אביב), ובביקורו השני הניח אבן פינה לבית מדרשם בשכונת בית ישראל, המשמש כיום כבית מדרש לחסידי סלאנים בירושלים. חוברת המתעדת את מסעותיו בארץ ישראל יצאה לאור בעריכת יאיר וינשטוק. נפטר בפתאומיות לאחר שובו מביקורו השני בארץ, בא' באייר ה'תרצ"ג, ונקבר בעיר סלונים. על שמו ישיבת בית אברהם של חסידות סלונים. "בית אברהם" - דברי תורה על פרשיות השבוע ואגרות. יצא לאור לראשונה בניסן תש"י על ידי רבי שלום נח ברזובסקי, כותב תורותיו. מהדורה שנייה יצאה בשנת תשכ"ט. מאז יצאו עוד מספר מהדורות. "קובץ שיחות קודש" - דברי תורתו, בהוצאת מכון נחלי אמונה של חסידות סלאנים, תשע"ב. בנו ממלא מקומו רבי שלמה דוד יהושע וינברג. יוטה אשת הרב משה יצחק רפופורט, רב בקעלץ. מרים דוואשע אשת הרב טוביה יוסף לנדא, ראש ישיבת "בית אהרן" דסטריקוב בזגירש (בן האדמו"ר רבי יעקב יצחק דן מסטריקוב) כל צאצאיו נספו בשואה. אברהם וינברג (1884-1933), מסלונים, דף שער בספרייה הלאומית
הפשיטות באוקיינוס ההודי

האם התכוונתם ל... הפשיטה באוקיינוס ההודי – פשיטה של הצי הקיסרי היפני באוקיינוס ההודי בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. הפשיטה באוקיינוס ההודי (1944) – פשיטה של הצי הקיסרי היפני באוקיינוס ההודי בשנת 1944.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של שופן

הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס 2, בפה מינור, אופ. 21 נכתב על ידי פרדריק שופן בשנת 1829, בגיל 20, עוד בטרם סיים את לימודיו. למעשה היה זה הראשון מבין שני הקונצ'רטי לפסנתר שכתב שופן, אך הוא פורסם שני ולכן מוכר כקונצ'רטו מספר 2. הקונצ'רטו בוצע לראשונה ב־17 במרץ 1830, בוורשה, עם שופן כפסנתרן הסולן. היצירה מכילה שלושה פרקים, במבנה הטיפוסי לקונצ'רטו לכלי סולו באותה תקופה: מאסטוזו Maestoso (בחגיגיות, מלכותי) לרגטו Larghetto (איטי למדי) אלגרו ויוואצ'ה Allegro vivace (מהיר ומלא חיים) הפרק הראשון של הקונצ'רטו בנוי כפרק פתיחה מסורתי בסונאטה. בחטיבת החזרה מקופח הנושא הראשון לטובת הנושא השני. הפרק השני פותח בשתים עשרה תיבות לכלי הקשת המבשרות את כניסת פסנתר הסולו המציג את הנושא הראשון. הפרק האחרון הוא רונדו נמרץ (בנקודה מסוימת בפינאלה מופיעה הוראה לכינורות לנגן קול לניו (בגב הקשת). בדומה לקונצ'רטו מס 1, גם בקונצ'רטו זה תפקיד התזמורת משני לתפקיד הפסנתר, הדורש וירטואוזיות יתרה. כתב היד של היצירה שמור בספרייה הלאומית של פולין. הברק המאפיין קונצ'רטו זה (כמו גם את מס' 1) משייך אותו למתכונת הקונצ'רטי של הומל, פילד וובר, אך יש בו גם משום חזרה למודל מוצרטי מוקדם. כטענתו מרחיקת הלכת של שומאן: לו היה גאון כדוגמת מוצרט מופיע היום, היה כותב קונצ'רטי של שופן ולא כאלה של מוצרט — קורנל מיכאלובסקי וג'ים סמסון, "פרדריק שופן" 6 במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין במילים אחרות, הקונצ'רטו מתווך בין הקלאסי לפוסט-קלאסי, בין מוצרט לבין הזוהר שאפיין את הסגנון המאוחר יותר. דבר זה ניכר במבנה הקונצ'רטו בפה מינור. מבחינת היחס בין תפקיד הסולו לליווי, הוא קרוב יותר להומל מאשר למוצרט, ודבר זה נכון גם לגבי הדואליות של היסודות הליריים והצורניים במסגרת כל אחד מן התחומים הטונאליים, המרוחקים כבר במידת מה משיווי המשקל העדין שיצר מוצרט בין היסודות השונים של כתיבתו. עם זאת, כבר בפתיחת הפרק הראשון ניכרת השפעת מוצרט, הן ישירות והן באמצעות הומל. השפעה זו ניכרת גם בפרק האיטי, שגם הוא מהווה גלגול של מוצרט לא פחות מהמשכיות של פילד. קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של שופן פרדריק שופן ביצוע חופשי של היצירה ותוים ביצוע נפלא של ארתור רובינשטיין
איריס קרפ

איריס קרפ היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת שתי מדליות מהמכביה העשירית (1977). קרפ התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ. באליפות ישראל בשחייה בספטמבר 1975 זכתה קרפ במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:40.8 דקות, אחרי חברתה לאגודה אסנת ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:57.8 דקות ודניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (1:07.0 דקות). באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה קרפ ב-6 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי לאגודות חדש של 4:29.0 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי לאגודות חדש של 5:00.8 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.48 דקות, אחרי לילך אריאל מהפועל עמקים (1:04.0 דקות) ולפני בת אגודתה אסנת ארליך (1:04.5 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:19.7 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:18.6 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:49.2 דקות, אחרי ארליך (4:49.0 דקות) ולפני דניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (4:57.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:02.8 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:52.9 דקות ויוסטר (9:53.1 דקות) בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה קרפ ביחד עם ענת פרקש, לילך אריאל ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות). בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה קרפ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם נטע יוסף, אריאל וארליך בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, פרקש ואריאל בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש 1:03.58 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:03.75 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה קרפ ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.69 דקות, לפני אסנת ארליך (1:04.81 דקות) ונטע יוסף (1:05.17 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:24.90 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:51.50 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.95 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:16.71 דקות ולפני נטע כנעני מהפועל בית ברל (2:19.02 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.99 דקות, אחרי ארליך (4:48.13 דקות) ולפני דניאלה יוסטר (4:55.25 דקות). מדיה וקבצים בנושא איריס קרפ בוויקישיתוף יעקב פתאל, שלושה שיאים נוספים בסיום אליפות השחייה, דבר, 23 בספטמבר 1975 יעקב פת-אל, שני שיאים, תוצאה השווה לשיא ושני שיאי נוער, דבר, 10 באוקטובר 1976 ניר שמיר גמל לדן ברנר ב-200 מ' חתירה -2:02.9 ד', דבר, 11 באוקטובר 1976 4 שיאי בוגרים נקבעו בסיום אליפות השחייה, דבר, 12 באוקטובר 1976 יעקב פתאל, פלאצ'ינסקי ממקסיקו "גנבה" מדליה מוזהבת משחייני ארה"ב, דבר, 14 ביולי 1977 יעקב פתאל, הישראלים שיפרו עוד 4 שיאים לצד 6 שיאי מכביה, דבר, 17 ביולי 1977 יעקב פתאל, ששה שיאים חדשים בשחייה הוצבו בפתיחת אליפות ישראל בוינגייט, דבר, 25 בספטמבר 1977 שלושה שיאים בסיום אליפות ישראל בשחיה בוינגייט, דבר, 28 בספטמבר 1977
אידיופוניים

כלי נגינה אידיופוני הוא כל כלי נגינה אשר הצליל מופק בו באמצעות הרעדת הכלי עצמו, ללא סיוע קרומית או מיתר. סיווג זה הוא אחד מארבעת הסיווגים העיקריים של כלי הנגינה לפי שיטת החלוקה המקורית של הורנבוסטל-זקס. כלים אלו הם קרוב לוודאי העתיקים מבין כלי הנגינה למעט הקול האנושי. רוב כלי ההקשה שאינם תופים הם אידיופוניים. בסיווג כלי הנגינה המוקדם של ויקטור מהילון, כלי נגינה אלו נקראו אוטופוניים. שיטת הורנבוסטל-זקס מפצלת סיווג זה לארבע תת-קבוצות: אידיופוניים-הקשה: כלים אשר הפקת הצליל נעשית באמצעות הקשה, טלטול או גרוד. כגון: פעמון, מאראקס. אידיופוניים-פריטה: לדוגמה: נבל פה. אידיופוניים-נשיפה: לדוגמה:פעמוני רוח. אידיופוניים-חיכוך: לדוגמה: מסור מוזיקלי. אידיופוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בוניפקיוס השני

בוניפקיוס השני (בלטינית: Bonifacius II; נפטר ב-17 באוקטובר 532) כיהן כאפיפיור מ-22 בספטמבר 530 ועד מותו. בוניפקיוס, בנו של סיגיסבולד (Sigisbald), ממשפחה אוסטרוגותית היה האפיפיור הראשון ממוצא גרמאני. בוניפקיוס מונה לאפיפיור בשל לחץ רב שהפעילו מלך האוסטרוגותים אתאלאריק וקודמו של בוניפקיוס, האפיפיור פליקס הרביעי על החשמנים הבוחרים. על אף לחץ זה נבחר לתפקיד ב-22 בספטמבר דיוסקורוס. רק מותו של דיוסקורוס ב-14 באוקטובר באותה שנה הביאה למינויו של בוניפקיוס בו תמך מיעוט מהחשמנים. בעקבות מינוי זה הפך בוניפקיוס, שהיה עד אז אנטי-אפיפיור לאפיפיור, ואילו דיוסקורוס שנבחר כדין על ידי מרבית החשמנים נחשב לאנטי-אפיפיור. בוניפקיוס כינס סינוד במסגרתו נודה דיוסקורוס והוצא אל מחוץ לכנסייה, וכן הוכרחו החשמנים שהצביעו נגדו לבטל את הצבעתם ולהפוך את בחירתו לחוקית. בסינוד שנערך בשנת 531 קבע בוניפקיוס חוקה לפיה יכול אפיפיור לבחור את יורשו. הכמורה הגבוהה הסכימה לכך, ואף ליורש המוצע - ורגיליוס, אולם החוקה ספגה ביקורת בקרב הציבור והשלטון האוסטרוגותי, ובוניפקיוס נאלץ לשרוף את החוקה. בוניפקיוס הורה על שינוי שיטת ספירת השנים בלוח השנה מ"Ab urbe condita" ("ייסוד העיר רומי") ל"Anno Domini" - "שנת הולדת האל". מדיה וקבצים בנושא בוניפקיוס השני בוויקישיתוף קורות חיים לוח השנה הנוצרי בוניפקיוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בוניפקיוס

האם התכוונתם ל... בוניפציוס הקדוש – קדוש נוצרי (672 לערך - 754) בוניפקיוס מתרסוס – קדוש נוצרי בוניפקיוס הראשון – אפיפיור בין השנים 418 - 422 בוניפקיוס השני – אפיפיור בין השנים 530 - 532 בוניפקיוס השלישי – אפיפיור בשנת 607 בוניפקיוס הרביעי – אפיפיור בין השנים 608 - 615 בוניפקיוס החמישי – אפיפיור בין השנים 619 - 625 בוניפקיוס השישי – אפיפיור בשנת 896 בוניפקיוס השביעי – אנטי אפיפיור בין השנים 984 - 985 בוניפקיוס השמיני – אפיפיור בין השנים 1294 - 1303 בוניפקיוס התשיעי – אפיפיור בין השנים 1389 - 1404
שמחון

האם התכוונתם ל... אבי שמחון – כלכלן ישראלי דוד שמחון – רב איש חינוך ואיש ציבור ישראלי עמית שמחון – כדורסלן ישראלי שלום שמחון – שר החקלאות וחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה משפחת שמחון – תסכית רדיו קומי ששודר בגלי צה"ל בשנות ה-60 הר שמחון – הר בגליל העליון שמחוני בן שמחון
ג'ונאס

האם התכוונתם ל... האחים ג'ונאס – להקה מצליחה בכיכובם של שלושה אחים ג'ונאס (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה שמבוססת על הלהקה "האחים ג'ונאס" ג'ו ג'ונאס – חבר להקת האחים ג'ונאס ניק ג'ונאס – חבר להקת האחים ג'ונאס קווין ג'ונאס – חבר להקת האחים ג'ונאס הסדרה מספרת על חיי היום יום של הלהקה, עם המעריצים בית ספר והמשפחה. הם מציגים את הקשיים והיתרונות.