laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פסנג'ר

מייקל דייוויד רוזנברג (באנגלית: Michael David Rosenberg; נולד ב-17 במאי 1984) ידוע בשם הבמה: פסנג'ר (Passenger) הוא זמר אנגלי ממוצא יהודי, השר בסוגת פולק רוק. מוכר בעיקר בזכות הסינגל שהוציא "Let Her Go", שזכה ל-3.6 מיליארד צפיות ביוטיוב, וממוקם במקום ה-24 ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב. רוזנברג נולד בברייטון אנד הוב שבמחוז מזרח סאסקס דרום-מזרח אנגליה, לאב ממוצא אמריקאי-יהודי ולאם אנגלייה. בילדותו למד לנגן על גיטרה קלאסית, ובגיל 14 החל לכתוב שירים. בשנת 2003 הקים יחד עם מספר חברי ילדות את להקת פסנג'ר, שבה היה הסולן והכותב העיקרי. להקת פסנג'ר התפרקה בשנת 2009, ורוזנברג המשיך בקריירת סולו עם שם הלהקה. אחד משיריו, "Let Her Go", שיצא ביולי 2012, הגיע למקומות הראשונים במצעדי מוזיקה רבים ברחבי העולם. בישראל הוכתר השיר כשיר השנה של גלגלצ לשנת 2013. ב-8 בינואר 2021, הוא הוציא את הסינגל "Sword from the Stone". 2007: Wicked Man's Rest 2009: Wide Eyes Blind Love 2010: Divers and Submarines 2010: Flight of the Crow 2012: All the Little Lights 2014: Whispers 2015: Whispers II 2016: Young as the Morning Old as the Sea 2017: The Boy Who Cried Wolf 2018: Runaway 2019: Sometimes It's Something, Sometimes It's Nothing at All 2020: Patchwork 2021: Songs for the Drunk and Broken Hearted 2022: Birds That Flew and Ships That Sailed 2017: Sunday Night Sessions 2012–2013: All the Little Lights Tour 2014: Whispers Tour 2015: Whispers II North American Tour 2015–2016: Whispers ll Australia Tour 2016–2017: Young as the Morning Old as the Sea Tour 2018–2019: Runaway Tour 2020–2021: World Tour מדיה וקבצים בנושא פסנג'ר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסנג'ר פסנג'ר, ברשת החברתית פייסבוק פסנג'ר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פסנג'ר, ברשת החברתית אינסטגרם פסנג'ר, ברשת החברתית טיקטוק פסנג'ר, סרטונים בערוץ היוטיוב פסנג'ר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פסנג'ר, באתר ספוטיפיי פסנג'ר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פסנג'ר, באתר AllMusic (באנגלית) פסנג'ר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פסנג'ר, באתר דיזר פסנג'ר, באתר Yandex.Music (ברוסית) פסנג'ר, באתר Discogs (באנגלית) פסנג'ר, באתר Genius פסנג'ר, באתר SecondHandSongs פסנג'ר, באתר בילבורד (באנגלית) עמי פרידמן, "פסנג'ר" על הבמה: מתוק, מתפייט וצ'ארמר, 11 ביוני 2014 Passenger Says Stage Name's More "Mysterious" and "Interesting" than His Actual Name באתר רדיו ABC,‏ 18 בדצמבר 2013 מערכת וואלה!‏, פסנג'ר יופיע בישראל, באתר וואלה, 13 בפברואר 2014 אסף נבו , ‏פסנג'ר יופיע בישראל, ב-10 ביוני בבארבי, באתר ‏מאקו‏, 13 בפברואר 2014 מערכת וואלה!‏, שיר השנה של גלגלצ: "Let Her Go", באתר וואלה, 27 בדצמבר 2013
מישל וירלוז'ה

מישל וירלוז'ה (בצרפתית: Michel Virlogeux;‏ נולד ב-1946) הוא מהנדס מבנים צרפתי המתמחה בתכנון גשרים. וירלוז'ה סיים את לימודיו באקול פוליטקניק (École Polytechnique) בפריז ב-1967, וב-1970 סיים את לימודיו בבית הספר היוקרתי להנדסה אזרחית אֵקוֹל נָסְיוֹנַל דֶה פּוֹנְטְס אִי סוֹשֶה (École Nationale des Ponts et Chaussées; נקרא כיום אֵקוֹל דֶה פּוֹנְטְס פָּארִי-טֶק - École des ponts ParisTech). בין 1970 ל-1973 עבד בתוניסיה בתכנון כבישים ובמקביל רכש דוקטורט בהנדסה מאוניברסיטת פְּיֵיר אִי מַארִי קוּרִי (Université Pierre et Marie Curie) שברובע השישי של פריז. בינואר 1974 הצטרף למחלקת הגשרים ב-SETRA, האגף הטכני של רשות הכבישים הצרפתית. ב-1980 הוא התמנה לראש היחידה לגשרי בטון גדולים ב-SETRA, וב-1987 לראש היחידה לגשרים גדולים, מבטון ומפלדה. במהלך עשרים שנה הוא תכנן יותר ממאה גשרים, כולל פון דה נורמנדי שהחזיק בתואר הגשר מעוגן הכבלים הארוך ביותר בעולם במשך ארבע שנים. ב-1995 הוא עזב את רשות הגשרים הצרפתית והחל קריירה כמהנדס מייעץ עצמאי. הישגיו העיקריים בתפקיד זה: השתתפותו בבניית גשר ואסקו דה גאמה בליסבון וגשר מיו בצרפת. כמה מהגשרים שתכנן עוטרו בפרסים על הצטיינות באדריכלות. מאז 1977 וירלוז'ה משמש מרצה במשרה חלקית באנליזה של מבנים באקול נסיונל דה פונטס אי סושה. מדיה וקבצים בנושא גשר מיו בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא פון דה נורמנדי בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא גשר ואסקו דה גאמה בוויקישיתוף
מרטין שולץ

מרטין שולץ (בגרמנית: Martin Schulz; נולד ב-20 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי גרמני ששימש כנשיא הפרלמנט האירופי בשנים 2017-2012, וכנשיא מפלגת הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים (S&D) בפרלמנט האירופי בשנים 2012-2004 ובמהלך 2014. שולץ נבחר בינואר 2017 כמועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה לקנצלר גרמניה בבחירות 2017. מרטין שולץ נולד בשנת 1955 בכפר הלרת, כיום חלק מהעיר אשוויילר שבמערב גרמניה, הממוקמת בסמוך לגבול עם הולנד ובלגיה, למשפחה קתולית. הוא התחנך בבית הספר המקומי חינוך דתי, ולאחר סיום לימודיו, עבר הכשרה מקצועית בשנים 1975 ו-1976 כמוכר ספרים. באמצע שנות העשרים לחייו חווה שולץ משבר מתמשך, הוא הידרדר לאלכוהוליזם, איבד את כספו ושקל אף להתאבד. בשנים הבאות הצליח לשקם את חייו כאשר עבד עבור מספר הוצאות לאור, ובשנת 1982 פתח חנות ספרים בורסילן (אנ') הסמוכה לעיר הולדתו, אותה ניהל במשך 12 שנה עד שנת 1994. באותן שנים הספיק שולץ ללמוד גם שפות, וכיום הוא יודע מלבד השפה הגרמנית גם אנגלית, צרפתית, הולנדית, ספרדית ואיטלקית. בשנת 1974, כשהוא בן 18 בלבד, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). עד מהרה הפך למעורב במאבקים פוליטיים וחברתיים בגרמניה, ובשנת 1984 נבחר למועצת עיריית ורסילן וכיהן כחבר מועצה במשך שתי קדנציות. החל משנת 1987 החל לכהן כראש העירייה. בהיבחרו לראש עיריית ורסילן כשהוא בגיל 31 בלבד, הפך לראש העירייה הצעיר ביותר במדינת נורדריין-וסטפאליה. בשנת 1998, לאחר 11 שנים בתפקיד, הוא עזב את תפקידו, לאחר שהעירייה נקלעה לקשיים תקציביים. במקביל לתפקידו כראש עירייה, רץ שולץ בשנת 1994 לפרלמנט האירופי במסגרת מפלגת הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים (S&D), ובין השנים 2004 ל-2012 כיהן כיושב ראש המפלגה. ב-17 בינואר 2012 נבחר שולץ לנשיאות הפרלמנט האירופי, ושימש בתפקידו זה עד ינואר 2017. בינואר 2017 הוא נבחר כמועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה לקנצלר בבחירות 2017. שולץ פעיל שנים רבות בקרן פרידריך אברט ומשנת 2021 הוא נשיא הקרן. מרטין שולץ נשוי ואב לשניים. תחביבו המרכזי הוא קריאה, ובנוסף לכך הוא אוהד של מועדון הכדורגל פ.צ. קלן. גרמניה בגרמניה, בשנת 2006: מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה רוסיה בפדרציה הרוסית, בשנת 2009: תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של קלינינגרד (אנ') צרפת בצרפת, בשנת 2010: המסדר הלאומי של לגיון הכבוד איטליה באיטליה, בשנת 2012: צלב האביר הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה רומניה ברומניה, בשנת 2012: צווארון בית הנבחרים של רומניה; תואר דוקטור לשם כבוד מבית הספר הלאומי למדע המדינה ומנהל הציבורי של בוקרשט (אנ') ישראל בישראל, בשנת 2014: תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית Der gefesselte Riese. Europas letzte Chance. Rowohlt Berlin, Berlin 2013, ISBN 978-3-87134-493-0. Warum wir jetzt kämpfen müssen. Gastbeitrag von Martin Schulz in der FAZ vom 6. Februar 2014 (Feuillleton, S. 25) Gastbeitrag zum Film ´´Unsere Mütter, unsere Väter´´ - FAZ vom 20. März 2013 אתר האינטרנט הרשמי של מרטין שולץ מרטין שולץ, ברשת החברתית פייסבוק מרטין שולץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרטין שולץ, ברשת החברתית אינסטגרם ביוגרפיה של מרטין שולץ עופר אדרת, השמאלן שנושף בעורפה של אשת הברזל, באתר הארץ, 10 בפברואר 2017 "Martin Schulz personal Webpage" "Martin Schulz MEP". Retrieved 2012-01-30. "Europa-Union Deutschland". Retrieved 2012-01-30
הורטה

הורטה (בפורטוגזית: Horta) היא עיר באי פאיאל בחלק המערבי של החבל האוטונומי האיים האזוריים שבפורטוגל. אוכלוסייתה מונה 14,994 תושבים על פי המפקד של שנת 2011. ב-1467 הגיע האציל הפלמי ז'וס ון הורטר (Josse van Huerter) לאי פאיאל ונחת במקום שמעתה והלאה יהיה ידוע בשם מפרץ הורטה. הוא בנה כנסייה קטנה שמאוחר יותר תהיה הגרעין ליישוב שיקרא על שמו, הורטה. ב-2 בפברואר 1468 הוא קיבל את תפקיד מושל האי. אך האוכלוסייה שיישבה את האי לא הייתה ממוצא פלמי. המתיישבים הראשונים היו חקלאים שהגיעו מפורטוגל עצמה. הורטר פיתח הזדמנויות עסקיות נוספות שמשכו גל שני של מתיישבים פלמים שעסקו במסחר ובמינהל. בנו ובתו של הורטר המשיכו למשול באי גם לאחר מותו. ב-1498 קיבל היישוב מעמד של עיירה מאת מנואל הראשון, מלך פורטוגל. האי שגשג והוא היה מקור לייצוא של חיטה ושל איסטיס הצבעים (Isatis tinctoria). ב-28 ביוני 1514 הוקמה במקום כנסיית רובע. ב-1567 הונחה אבן הפינה למה שהיה בהמשך למבצר סנטה קרוז ובהמשך נבנו בנייני ציבור נוספים וכנסיות נוספות. ב-1583 נחתו בדרום-מערב האי חיילים ספרדים. לאחר כמה התנגשויות מחוץ למבצר הוצא להורג מושל פאיאל. ארבע שנים לאחר מכן לכד צי של 13 ספינות אנגליות, שדד את הכנסיות ואת המנזרים של הורטה, חילל אותם והרס אותם. הכוח לקח שלל של כמה תותחים והעלה באש בתים באזור המבצר. ב-1597 כוח בפיקודו של וולטר ראלי בזז ושרף את המבנים הדתיים ואת הכנסיות של הורטה וכן של היישובים הסובבים אותה. האיום התמידי מצדם של פריבטירים ושודדי ים חייבו את בנייתם של מבצרים ונקודות תצפית. ב-1643 מנתה הורטה 2579 תושבים ומספר הבתים בה היה 610. בין השנים 1675-1688 נבנתה מחדש הכנסייה של סנטה קרוז. במהלך המאות ה-18 וה-19 הייתה הורטה עיירה קטנה שהתרחבה לאורך קו החוף. היה בה מגוון של כנסיות ומנזרים אך פעילות מסחר מועטה וכמעט ולא הייתה בה פעילות תעשייתית. אך הודות למיקומה היא שימשה כנקודת עצירה לקווי הספנות בין אירופה ליבשת אמריקה. העיר שמשה כנמל היצוא לענף ההדרים של האיים האזוריים וליין שיוצר באי פיקו. ב-4 ביולי 1833 קיבלה הרוטה מעמד של עיר והיא הוגדרה כבירת המחוז. ב-1804 הגיע להורטה יחד עם משפחתו הקונסול של ארצות הברית באיים האזוריים, ג'ון בס דבני (John Bass Dabney). לבנו צ'ארלס וויליאם דבני, שירש אותו בתפקידו, היה תפקיד חשוב בהיסטוריה של הורטה ושל האי פאיאל והתפתחותם הכלכלית. ב-1876 נבנה ביוזמתו נמל מסחרי וב-1893 נסלל קו טלגרף טרנס-אטלנטי. משפחת דבני הייתה גורם מוביל בכלכלת האי במשך 83 שנים, השפיעה על התפתחות הנמל, על יצוא ההדרים והיינות ועל התפתחותו של ציד הלווייתנים. בין השנים 1893-1969 הורטה הייתה נקודה חשובה במפת התקשורת העולמית. בהמשך נכנסה הורטה גם להיסטוריה של התעופה העולמית. במאי 1919 הייתה הורטה אחת מתחנות הביניים של הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה שבוצעה על ידי קפטן אלברט ריד מהצי האמריקני. החל משנת 1939 שימשה הורטה כנקודת עצירה לקווי התעופה של המטוסים הימיים של חברת פאן אמריקן. החל משנת 1960 היה נמל הורטה תחנת ביניים ליאכטות ולקווי הנוסעים ששטו באוקיינוס האטלנטי. ברזיל פורטו אלגרה, ריו גראנדה דו סול, ברזיל ארצות הברית פרימונט, קליפורניה, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של הורטה הורטה באתר האיים האזוריים מדיה וקבצים בנושא הורטה בוויקישיתוף מפקד 2011 (יש להקיש בתיבת החיפוש את שם העיר)
אנדריאה ז'יז'יץ'

אנדריאה ז'ז'יץ' (בקרואטית: Andrija Žižić; נולד ב-14 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר קרואטי, גובהו 2.07 מ' ושיחק בתפקיד פאוור פורוורד-סנטר. ז'יז'יץ' שיחק בקבוצות ק.ק ספליט, ציבונה זאגרב, ברצלונה, אולימפיאקוס ופנאתינייקוס. הוא זכה בשתי אליפויות הליגה הקרואטית, בשנת 2003 עם ספליט וב-2004 עם ציבונה זאגרב, ובעונת 2002/2003, כשחקן ספליט, היה הריבאונדר המוביל בליגה האדריאטית (עם 8.2 ריבאונדים למשחק). הוא זכה באליפות הליגה היוונית ובגביע היווני בעונת 2007/2008 עם פנאתינייקוס. ביולי 2008 חתם לשנתיים בקבוצה הטורקית גלאטסראיי.‏ ביוני 2010 חתם באסוול ליון-וילרבאן הצרפתית. ב-28 בפברואר 2011 חתם בצדביטה זאגרב עד סוף העונה. בקיץ 2011 חזר לציבונה זאגרב. הוא שיחק בקבוצה עד דצמבר 2013. ב-3 בינואר 2014 חתם באסטנה מהליגה הקזחית. כחודש לאחר חתימתו באסטנה, ב-12 בפברואר, חתם בקבוצת מכבי תל אביב, כסנטר שלישי ברוטציה יחד עם סופוקליס שחורציאניטיס ואלכס טיוס, וכמחליף של שון ג'יימס שנפצע. הוא חתם תמורת 18 אלף דולר בחודש לשארית העונה. בספטמבר 2014 חתם לעונה בליברטאס פורלי מהליגה השנייה באיטליה. ב-2015 עבר לציבונה זאגרב, בה שיתף פעולה עם אחיו הצעיר, אנטה ז'יז'יץ'. ז'יז'יץ' ייצג את קרואטיה במסגרת נבחרתה הלאומית. הוא אף זכה במדליית כסף במסגרת הנבחרת הצעירה, בשנת 1998, באליפות אירופה עד גיל 18, ובמדליית זהב בשנת 1999 באליפות אירופה עד גיל 19. מדיה וקבצים בנושא אנדריאה ז'יז'יץ' בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) דובי פיק, ‏חידת אנדראה: ז'יז'יץ' מגיע למכבי כסימן שאלה, באתר ONE‏, 13 בפברואר 2014 אריה ליבנת, המחליף של ג'יימס || אנדריאה ז'יז'יץ' חתם במכבי תל אביב, באתר הארץ, 12 בפברואר 2014 אוהד גרינוולד‏, המבוגר האחראי, באתר וואלה, 14 בפברואר 2014 ‏Galatasaray Cafe Crown lands Andrija Zizic.‏ Zizic Galatasaray Cafe Crown'da (Zizic for Gala).‏ ASVEL tabs veteran Andrija Zizic ‏Andrija Zizic moves to KK Cedevita‏ ‏Andrija Zizic signs with BC Astana‏ אריה ליבנת, המחליף של ג'יימס אנדריאה ז'יז'יץ' חתם במכבי תל אביב, באתר הארץ, 12 בפברואר 2014
וירג'יל ואן דה פוט

וירג'יל ואן דה פוט (בצרפתית: Virgile Vandeput; נולד ב-6 בספטמבר 1994) הוא גולש סקי ישראלי-בלגי בתחום הסקי אלפיני. הוא ייצג את ישראל באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014). ואן דה פוט נולד באנדרלכט (אנ'), בלגיה. אמו ישראלית ויש לו אזרחות כפולה. ואן דה פוט התחיל להתחרות בשנת 2009 כשהוא מייצג את בלגיה. ב-2009/2010 סיים בדרוג מס' 1 לנוער בבלגיה בסלאלום וסופר G, ומספר 2 לנוער בבלגיה ובסלאלום הענק. גולש הסקי הצעיר ביותר שהשתתף באליפות העולם ב-2011. הוא בחר לייצג את ישראל כדי שתהינה לו יותר הזדמנויות להשתתף בתחרויות. באולימפיאדת סוצ'י (2014) אמור היה ואן דה פוט להתחרות בסלאלום ובסלאלום הענק. אך הוא נפצע בחימום לפני התחרות ולכן לא הופיע לתחרות. וירג'יל ואן דה פוט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי וירג'יל ואן דה פוט, באתר olympedia.org וירג'יל ואן דה פוט באתר FIS וירג'יל ואן דה פוט באתר הרשמי ‏sochi2014 דני בורשבסקי‏, וירג'יל ואן דה פוט: "בתוך תוכי אני יותר גאה לייצג את ישראל", באתר וואלה, 26 בנובמבר 2013 דני בורשבסקי‏, סוצ'י 2014: הכירו את הישראלים, באתר וואלה, 7 בפברואר 2014
The Fall

האם התכוונתם ל... The Fall (להקה) – להקת פוסט-פאנק בריטית שפעלה בשנים 2018-1976 The Fall (סדרת טלוויזיה) – מיני-סדרת פשע-מתח בריטית משנת 2013 מעבר לכל חלום – השם העברי לסרט הקולנוע "The Fall" משנת 2006 The Fall (אלבום של הגורילז) – אלבום של להקת הגורילז משנת 2011 The Fall (אלבום של נורה ג'ונס) – אלבום של הזמרת נורה ג'ונס משנת 2009 הנפילה (פירושונים)
חנן פלד

חנן פלד (נולד ב-29 באפריל 1951) הוא תסריטאי, מחזאי, עורך, סופר ובמאי קולנוע ישראלי. פלד (פלדמן במקור) נולד וגדל בתל אביב. הוא בנם של ניצולי שואה. אביו, ששהה במחנה דכאו, ניצל הודות לאחראי עליו בבית הדפוס של הצבא הנאצי, ששלח אותו ואת אחיו לעבוד בלילה בו ידע שהולכים לעשות אקציה, אך לא הצליח להציל את משפחתו, כולל אישה וילד בן שנתיים, שנספו באושוויץ. על החיים בבית של ניצולי שואה סיפר לימים: אתה מרגיש כאילו כל הזמן אתה דורך על ביצים. חס וחלילה לא לגרום להם עוד סבל. ואתה חש שאתה הפיצוי, שעל כתפיך יושבים כל הדודים והסבים והסבתות שמתו, וכולם מגולמים בך. זו מעמסה נורא גדולה, ואתה מוכן לעשות הרבה כדי לפצות אותם, עד שאתה מרגיש שאתה לא יכול יותר ואז אתה מתנתק" פלד הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. הוא כתב תסריטים לתוכניות הטלוויזיה הקלאסיות "זהו זה!" (כולל את הפרקים "סרט ערבי" ו"האחים בוז") ו"רחוב סומסום" ששודרו בטלוויזיה החינוכית בשנות ה-80 וה-90, את התוכנית "ייסורי אפרים" בערוץ 2 (על פי ספרי אפרים קישון), את סדרות הטלוויזיה לילדים "קופיקו" (על פי ספריה של תמר בורנשטיין-לזר) וג'ינג'י, את הסדרה "המרכז" ואת תוכנית הטלוויזיה לילדים "גאון של אבא" עם יהורם גאון. כתב את הדרמות "אשכבה", "אורחים" ו"שניים בדרך", את מחזות התיאטרון "חבר'ה" (לתיאטרון החאן), "לילה בתל אביב", "פדיון האב", "מלון מינסק" ו"זהב טורקי" (על פי שלום עליכם), ולקולנוע כתב את התסריטים לסרטים "האינסטלטור", "לא שם זין", "השיבה מהודו", "War Zone", "טיפת מזל", "מכתבים לאמריקה" (אותו גם ביים) ו"מחכים לסורקין". כמו כן כתב שני ספרי פרוזה: "תה ואורז" ו"חבקי אותי חזק", שזכו להערכת הביקורת אך לתפוצה דלה. פלד הוא אחיו של עורך הדין אביגדור פלדמן. תה ואורז (רומן), הוצאת גוונים, תל אביב, תש"ס 1999 חבקי אותי חזק, הוצאת גוונים, תל אביב, תשס"ב 2001 אני ששת, הוצאת כתר, מושב בן שמן, 2020 חנן פלד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חנן פלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חנן פלד, באתר AllMovie (באנגלית) חנן פלד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חנן פלד, דף שער בספרייה הלאומית חנן פלד, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רשימת הפרסומים של חנן פלד, בקטלוג הספרייה הלאומית נחום מוכיח, לגדול במשפחה שהיא ברירת מחדל, אתר "הבמה", 8 בינואר 2007 חנן פלד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חנן פלד, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
לורנס כדורי

הברון לורנס כדורי (באנגלית: Lawrence Kadoorie‏; 2 ביוני 1899 – 25 באוגוסט 1993) היה איל הון ונדבן יהודי מהונג קונג, בן למשפחת כדורי הבגדאדית במוצאה. לורנס כדורי נולד בהונג קונג הבריטית בשנת 1899, הראשון מבני משפחת כדורי להיות יליד האי. אביו היה אלי כדורי ודודו אליס כדורי. משפחת כדורי הייתה משפחה יהודית מבגדאד שכמו משפחות אחרות במאה ה-19 היגרה למומבאי שבהודו, ולאחר מכן להונג קונג. המשפחה צברה הון מופלג בעסקי בנקאות, תעשייה, מלונאות ומסחר בין המזרח הרחוק לאימפריה הבריטית. המשפחה הייתה אף הבעלים של תחנות כוח בהונג קונג. לורנס כדורי נשלח בצעירותו לאנגליה ללימודים בקולג' קליפטון (אנ'). עבודתו הראשונה הייתה בניהול מלון מפורסם בשאנגחאי שבבעלות הברונט ויקטור ששון, בן למשפחת ששון הידועה. הוא גם עבד במקביל בעסקי אביו אלי כדורי. תקופת מלחמת העולם השנייה הייתה תקופה קשה עבור בני המשפחה. יפן כבשה את הונג קונג והצבא היפני הפך את מלון הכתר של עסקי המלונאות של המשפחה (מלון פנינסולה) למפקדה צבאית. אלי כדורי עצמו, אביו של לורנס, נפטר בעודו במחנה מעצר יפני בהונג קונג. בשנת 1945 עם סוף מלחמת העולם השנייה מלון פנינסולה ושאר רכוש המשפחה חזר לידיה, אמנם תחנת הכוח הגדולה ביותר שהייתה בבעלות המשפחה נהרסה במלחמה. החלטת האחים כדורי (לורנס והוראס) לבנות מחדש את תחנת הכוח נחשבת לאחד הגורמים החשובים ביותר בהתאוששות הכלכלית של הונג קונג לאחר מלחמת העולם השנייה. התחנה המחודשת שהם בנו סיפקה חשמל לכל מחוז קאולון ומעבר לו. באמצעות החברה "סין חשמל ואנרגיה" (China Light & Power Company) האחים כדורי היו בעלים של מספר תחנות כוח בהונג קונג ומחוצה לה. בשנת 1949 כל נדל"ן ועסקי המשפחה בסין הופקעו על ידי המשטר הקומוניסטי החדש במדינה. בשנות ה-60 כאשר מהפכת התרבות בסין התפשטה להונג קונג ונערכו הפגנות פרו-קומוניסטיות בעיר, מסופר שלארנס כדורי הורה לנתק "לצורכי עבודה" את החשמל מתחנות הכוח שבבעלותו, כדי להפריע להפגנות. עם זאת בהמשך יחסי המשפחה עם המשטר הסיני התחממו, ובשנות ה-80 לארנס והוראס כדורי אף בנו תחנת כוח גרעינית בסין, כ-45 קילומטר מצפון להונג קונג. בנוסף, למרות חששותיו מהקומוניזם הסיני, עיתון The Independent ציין בכתבה אודותיו שהאחים כדורי היו ידועים בדאגה כנה לעובדים במפעלים שלהם ומנעו את ניצולם, בניגוד לבעלי הון אחרים בהונג קונג. כדורי כיהן במועצה המחוקקת של הונג קונג בין השנים 1951–1954. כמו כן כדורי היה ידוע בתור פילנתרופ גדול. אחת מיוזמתיו הפילנתרופיות החשובות הייתה הקמת "חוות כדורי" (אנ') בהונג קונג, חוות חקלאיות גדולות שנועדו לסייע, באמצעות נתינת שטחי עיבוד והלוואות ללא-ריבית, לפליטים ומהגרים סינים עניים להקים חוות עצמאיות. בהקשר היהודי, בין תרומותיו הידועות ביותר הוא הקים את בית כנסת כדורי המפואר לאנוסים בפורטוגל. כן תרם כספים לישראל. עבור פעילותו הפילנתרופית בהונג קונג ובריטניה כדורי קיבל את תואר הכבוד חבר מסדר האימפריה הבריטית בשנת 1970, קיבל תואר אבירות בשנת 1963 ואת התואר ברון ב-22 בספטמבר 1981. בנוסף קיבל ביחד עם אחיו את פרס רמון מגסאיסאי האסייתי, מממשלת צרפת קיבל את התואר חבר בלגיון הכבוד ומבלגיה את מסדר הכתר. בשנת פטירתו, 1993, הונו נאמד ב-3.3 מיליארד דולר. בנו הוא מיכאל כדורי שירש את ההון המשפחתי. Jonathan Kaufman, The Last Kings of Shanghai: The Rival Jewish Dynasties That Helped Create Modern China, Viking, 2020 Derek Davis, Obituary: Lord Kadoorie, The Independent, 26 August 1993. KADOORIE, LAWRENCE, BARON Jewish Virtual Library. חנה ברוש סרדי, האחים כדורי מהונג-קונג, דבר, 8 במרץ 1968 המליונר כדורי למען ישראל, מעריב, 22 בספטמבר 1974
מנסון

האם התכוונתם ל... איימי מנסון – שחקנית סקוטית ג'ין מנסון – זמרת ושחקנית אמריקנית מרילין מנסון – שם הבמה של בריאן וורנר, סולנהּ של להקת רוק הנושאת את שמו צ'ארלס מנסון – מנהיגהּ של קבוצה שביצעה מספר מעשי רצח בארצות הברית בשנות ה-60 וה-70 שירלי מנסון – זמרת ושחקנית סקוטית
ג'ון פילמייר

ג'ון פילמייר (באנגלית: John Pielmeier, נולד ב-23 בפברואר 1949 באלטונה, פנסילבניה) הוא מחזאי, תסריטאי ושחקן תיאטרון אמריקאי, שהתפרסם בתסריטים רבים לסרטי טלוויזיה. פילמייר למד לתואר ראשון ב"אוניברסיטה הקתולית של אמריקה" ואחר כך באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. התחיל את הקריירה האמנותית שלו כשחקן תיאטרון. המחזה הראשון שלו "A Chosen Room" הוצג בשנת 1976 במינאפוליס. בשנת 1979 כתב את המחזה "אגנס של אלוהים" שזכה בפרס התחרות הארצית למחזות של ארצות הברית. ב-1983 חיבר תסריט לסרט הטלוויזיה "Choices of the Heart" שזיכה אותו בפרס כריסטופר ובפרס הומניטס. ב-1985 כתב תסריט לסרט "סיפורה של אגנס" לפי המחזה שלו, "אגנס של אלוהים" שהביא לו מועמדות לפרס אגודת הסופרים האמריקאים. בסרט שיחקה מג טילי בתפקיד אגנס. מאז כתב פילמייר מספר רב של תסריטים להפקות טלוויזיה. בין היתר ידועות תרומותיו ל"חטאי האבות" (2002), "היטלר - עליית הרשע", סרט תיעודי על הרוצח הסדרתי גרי ריג'וויי (2008) עמודי תבל" (2010). ג'ון פילמייר נשוי משנת 1982 לסופרת איירין או'גארדן. והם מתגוררים בגריזון במדינת ניו יורק. 1983 Agnes of God (אגנס של אלוהים) - שימש בסיס לסרט "סיפורה של אגנס"משנת 1985 בבימויו של נורמן ג'ואיסן ובכיכובן של ג'יין פונדה, אן בנקרופט ומג טילי. The Boys of Winter- 1985 1987 - Sleight Of Hand 1999 - Voices in the Dark 1983: בחירות הלב - סרט טלוויזיה של NBC 1989: Hallmark Hall of Fame סרט טלוויזיה 1990: The Stranger within סרט טלוויזיה 1991: An Inconvenient Woman סרט טלוויזיה 1992: Under Arrest - The Last P.O.W.? The Bobby Garwood Story סרט טלוויזיה 1994: Reunion סרט טלוויזיה 1995: Original Sins סרט טלוויזיה 1997: Forbidden Territory: Stanley's Search for Livingstone סרט טלוויזיה 1998: Rescuers: Stories of Courage: Two Families סרט טלוויזיה 1999: Kill & Smile סרט טלוויזיה 2000: Flowers for Algernon סרט טלוויזיה 2001: Dodson's Journey סרט טלוויזיה 2001: Submerged, סרט טלוויזיה 2002: The Sins of the Fathers סרט טלוויזיה 2002: Talking to Heaven סרט טלוויזיה 2003: Hitler - The Rise of Evil סרט טלוויזיה 2007: Sybil סרט טלוויזיה 2008: המצוד אחר הרוצח מגרין ריבר - מיני סדרה (גם גילם את גארי רידג'ווי) 2008: The Memory Keeper's Daughter סרט טלוויזיה 2009: "ידיים מחוננות" (אנ') - סרט טלוויזיה של TNT 2010: Patricia Cornwell - At Risk סרט טלוויזיה 2010: Patricia Cornwell - Undercover סרט טלוויזיה 2010: עמודי תבל The Pillars of the Earth סדרת טלוויזיה 2012: עולם ללא קץ World Without End, מיני-סדרה ב-4 חלקים – בימוי: מייקל קייטון ג'ונס 2021: The Long Island Serial Killer: A Mother's Hunt for Justice- - הפקה לפי מקרה שקרה במציאות 2008 המחזה "אגנס של אלהים" בתרגומו של אלי ביז'אווי הועלה על במת תיאטרון הסימטה בבימוי אילנה קיוויתי ג'ון פילמייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון פילמייר במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
יוליה ליפניצקאיה

יוליה ויאצ'סלבובנה ליפניצקאיה (ברוסית: Юлия Вячеславовна Липницкая; נולדה ב-5 ביוני 1998) היא מחליקה על קרח רוסייה, אלופה אולימפית בהחלקה על הקרח בקבוצות באולימפיאדת סוצ'י (2014), ואלופת אירופה לשנת 2014. ב-9 בפברואר 2014 זכתה במדליית זהב בתחרות ההחלקה על הקרח לקבוצות במשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י והפכה לאחת האלופות האולימפיות הצעירות ביותר בתולדות ההחלקה על הקרח לנשים, והיא בת 15, כשהיא צעירה שישה ימים בלבד מהמתחרה הקודמת, האמריקאית טרה ליפינסקי, שזכתה במדליית זהב אולימפית בתחרות ליחידות באולימפיאדת נאגנו (1998). בתחרות ליחידות היא סיימה במקום חמישי. יוליה נולדה ביקטרינבורג והחלה להתאמן בגיל צעיר. בשנת 2009 היא עברה למוסקבה והחלה להתאמן תחת המאמנת אטרי טוטברידזה. בעונות שלאחר אולימפיאדה היא לא הצליחה לשחזר הישג זה ולנצח בתחרויות משמעותיות. היא אובחנה בבולמיה נרבוזה וטופלה זמן רב במרפאות בישראל לפני שבאפריל 2017 הודיעה על פרישתה מהקריירה הספורטיבית. יוליה ליפניצקאיה נולדה ב-5 ביוני 1998 בייקטרינבורג, רוסיה. ליפניצקאיה גודלה על ידי אם חד הורית, אשר ממנה קיבלה את שם המשפחה שלה. אביה של ליפניצקאיה, התגייס לצבא הרוסי בזמן שאמה הייתה בהריון, והוא בחר שלא לחזור למשפחה לאחר מכן. הסבתא של ליפניטסקיה, עסקה באקרובטיקה, בהחלקה ובהפלגה בנעוריה. מדיה וקבצים בנושא יוליה ליפניצקאיה בוויקישיתוף יוליה ליפניצקאיה, ברשת החברתית אינסטגרם יוליה ליפניצקאיה, ברשת החברתית VK יוליה ליפניצקאיה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יוליה ליפניצקאיה, באתר olympedia.org יוליה ליפניצקאיה - ISU "מסיחת הקרח: בת ה-15 שהפכה לנשק התדמיתי של פוטין". נוספים nrg. 2014-02-14. נבדק ב-2014-02-15. "צפו: תרגיל ההחלקה האמנותית המופלא של יוליה ליפניצקאיה בת ה-15 באולימפיאדת סוצ'י". Pitria.com. 2014-02-09. נבדק ב-2014-02-15. "15yo prodigy Yulia Lipnitskaya is Russia's youngest Winter Olympic champion". Russia Today. 2014-02-09. נבדק ב-2014-02-15. "Russia's Julia Lipnitskaia is an Olympic gold medalist, and she's 15 years old". USA Today. 2014-02-10. נבדק ב-2014-02-15. "Yulia Lipnitskaya, 15, wins European Championships". NBC OlympicTalk. 2014-01-17. נבדק ב-2014-02-15.
צזאריוס מהייסטרבאך

צזאריוס מהייסטרבאך (בלטינית: Caesarius Heisterbachensis, ‏ 1180–1240) היה כרוניקאי ונזיר ציסטרציאני שהתגורר במנזר הייסטרבאך בקיסרות הרומית הקדושה. צזאריוס ידוע בעיקר בשל כתביו, המשמשים כמקורות היסטוריים. בפרט מפורסמת הציטטה שלו, של נציג האפיפיור במצור בזייה: הצלבנים כיתרו את העיר והטילו עליה מצור. לאחר ניסיון הימלטות כושל של התושבים, כבשו את העיר וטבחו בתושביה. למרות שבין תושבי העיר היה ידוע על קיומם של 500 קתרים בלבד, נטבחו כל תושבי העיר, כולל מאתיים בני הקהילה היהודית המקומית העתיקה. אחד מראשי צבא הצלבנים שאל את נציג האפיפיור, ארנו אמורי, כיצד יוכל להבדיל בין הקתרים לבין יתר תושבי העיר הקתולים. על כך השיב הלז: Caedite eos! Novit enim Dominus qui sunt eius (הרוג אותם! יודע אלוהים את אשר לו). מדיה וקבצים בנושא צזאריוס מהייסטרבאך בוויקישיתוף Caesarius of Heisterbach: Medieval Heresies (באנגלית) צזאריוס מהייסטרבאך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)