laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ביינהקוס

ביינהקוס (שם מדעי: Bannykus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האלברזאוריים מתקופת הקרטיקון התחתון ממונגוליה הפנימית, סין. הוא כולל מין אחד, Bannykus wulatensis. הוא גדול ביחס לאלברזאור עם משקל מוערך של 24 ק"ג על בסיס היקף הירך. ההלוטיפ (המאובן שלפיו הוגדר הטקסון) הוא IVPP V25026, שלד חלקי ולא שלם. הוא התגלה בשנת 2012, כאשר שרידיו הוצגו ביפן בשם הלא רשמי "Wulatesaurus". הוא קיבל את השם המדעי Bannykus wulatensis בשנת 2018; שמו הגנרי מגיע מהמילה המנדרינית "Ban" שמשמעותה חצי, והמילה היוונית "onyx", שמשמעותה טופר. הכוונה היא למאפייני המעבר הנראים בתרופוד זה. מדיה וקבצים בנושא ביינהקוס בוויקישיתוף ביינהקוס, באתר GBIF (באנגלית) Aristos Georgiou, Two New Dinosaurs Are Evolutionary 'Missing Link', Newsweek, ‏2018-09-03 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליס צ'אפל

אליס צ'אפל (באנגלית: Ellise Chappell; נולדה ב-21 במרץ 1992) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מורוונה צ'ינוות' בסדרת הטלוויזיה "פולדארק", ובתפקיד ג'ניפר סטריינג' בסרט הטלוויזיה "The Last Dragonslayer". צ'אפל נולדה וגדלה בווריקשייר. היא למדה בבית הספר לבנות "The King's High School for Girls" בווריק. אחרי סיום הלימודים בתיכון נסתה להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ולבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה, אבל לא התקבלה בשניהם. במקום זה התחילה ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת שפילד. בהמשך עברה ללמוד דרמה באוניברסיטת אקסטר, וסיימה את התואר בשנת 2014. צ'אפל למדה במשך תשעה חודשים משחק, ואחר כך עברה לגור בלונדון. שם הצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער והופיעה בווסט אנד. ב-2015 הייתה צ'אפל חברה בתיאטרון הרפרטוארי לנוער, וכיכבה במחזות "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה, "הסוחר מוונציה" מאת ויליאם שייקספיר, וב-"Consensual" מאת איוואן פלייסי. ב-2016 שיחקה בתפקיד ראשי בתור ג'ניפר סטריינג', נערה שמגלה שיעודה הוא להיות מחסלת דרקונים בסדרת הטלוויזיה "The Last Dragonslayer" של רשת Sky TV. עוד באותה שנה השתתפה בסדרה "דם חדש" מאת אנתוני הורוביץ בתפקיד ונדי רוברטס. צ'אפל שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה "פולדארק" החל מהעונה השלישית, וגילמה את מורוונה צ'ינוות', בת דודתה של אליזבת, והאומנת של ג'פרסי צ'ארלס, בנם של פרנסיס ואליזבת'. מורוונה מתחתנת בעל כורחה לכומר מושחת ועוברת אונס, ולאחר מכן מנסה לפתוח את ליבה בשנית. ב-2019 שיחקה בתפקיד לוסי בסרט "יסטרדיי". ב-2020 הופיעה בסדרה "ולאנדר הצעיר" של נטפליקס.. שם שיחקה בתפקיד ראשי בתור מונה, בת הזוג של שוטר מתחיל, ומנהלת בית מחסה למהגרים. אליס צ'אפל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Poldark: meet Morwenna Chynoweth – Elizabeth's cousin who catches the eye of Drake Carne". Radio Times (באנגלית). נבדק ב-2018-08-15. "The Last Dragonslayer". Sky (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-08-15. "Interview: Poldark's Ellise Chappell on the return of the hit show". The Scotsman (באנגלית). 2 ביוני 2018. נבדק ב-24 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) Knox, Connie (20 במאי 2018). "Happy ever af ter - Landing a plum role in the hit costume drama Poldark was a fairy-tale ending for actress Ellise Chappell, as she tells Connie Knox". The Express. pp. 24–25. {{cite news}}: (עזרה) "Everything you need to know about Sheffield Poldark star Ellise Chappell" (באנגלית). נבדק ב-2018-08-15. "Five Years of NYT REP in the West End | National Youth Theatre". www.nyt.org.uk (באנגלית). נבדק ב-2018-08-15. Liz Skone James. "Exclusive interview: Ellise Chappell". Fabric. נבדק ב-26 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Young Wallander: Cast of New Netflix Original Series Announced – The British TV Place". thebritishtvplace.com. נבדק ב-2020-01-13.
פר (פרעה)

פר היה שליט מצרי במצרים העליונה בתקופה הקדם-שושלתית, בסביבות שנת 3250 לפנה"ס, והוא כלול בקבוצת השליטים הקדומים שקיומם מוטל בספק. הכינוי "פר" לקוח מסימן פר המופיעה בשמו של השליט, שעדיין אין הסכמה על הגייתה. השם מוכר בעיקר מלוחות שנהב שנמצאו בקבר המכונה U-j באום אל געב ומתחריט בסלע מגבל ג'אוטי (הר באזור המדבר בין נקאדה לאבידוס, מערבית לתבי). האגיפטולוג גינטר דרייר הסיק את קיומו מחריטות על פסל של האל מין שהוא פענח כשמות שליטים. הוא גם שיער שכלי קבורה שנמצאו בקבר U-j, קברו של המלך עקרב הראשון, הגיעו מאזור בשליטתו של "פר", מאחר שסמלי הפר הופיעו עליהם. לממצאים אלו נוסף ב-1995 תחריט הסלע בגבל ג'אוטי שמציג ניצחון צבאי, ואת הסימנים בו ניתן לפרש כניצחון של המלך עקרב הראשון על המלך פר. ייתכן שהעימות בין השניים היה חלק מההמאבק הכללי לריכוז הכוח במצרים הפרהיסטורית, ובמסגרתו המלך עקרב הראשון מתיניס כבש את נקאדה שהייתה בשליטתו של המלך פר. אלו המבקרים את זיהוי הסימן "פר" כשם של מלך מציינים שנהוג היה לצרף לשמות מלכים בתקופה הטרום שושלתית את ציור הבז של הורוס או פרח מוזהב, אולם הסימן "פר" אף פעם אינו מלווה באף אחד מהמזהים הללו. המומחה לכתבים לודוויג מ. לורנץ, והאגיפטולוג יוכם קאהל גם מוסיפים כי הכתיבה המצרית עדיין הייתה בשלב מאוד ראשוני בתקופה זו, ללא צירופים שמזהים משמעות, ולכן לא נכון להתייחס לסימן מן הכתב כמזהה ספציפי. משמע, ציור הפר יכל לסמל את המלך כבעל כוח, אך גם יכל לציין עיר או אזור, בעיקר אם התאפיינו בגידול פרים. בנוסף יכלה דמותו של הפר יכלה לציין גם הקשר לטקס העתיק של "לכידת שור הבר", שמאוחר יותר הפך לטקס המקושר לאל אפיס. כל אלו מערערים מאוד את הקביעה כי סימן הפר מייצג מלך נקודתי. דרייר אינו פוסל את האפשרות שהסימן מציין גם שמות מקומות, אך טוען כי שמות מלכים הופיעו גם כחלק משמות מקומות בעלי שיוך מלכותי. Francesco Raffaele, Dynasty 00 - Naqada IIc (IIC) - IIIa2 (IIIA2), francescoraffaele.com
נקודת ההיפוך החורפית

נקודת ההיפוך החורפית או נקודת ההיפוך של דצמבר או יום ההיפוך של חודש דצמבר, הידוע גם בשם ההיפוך הדרומי, הוא אירוע נקודת ההיפוך המתרחש בכל שנה, לרוב ב -21 בדצמבר, אך עשוי להשתנות ביום קדימה או אחורה, על פי הלוח הגרגוריאני. בחצי הכדור הצפוני, יום ההיפוך של חודש דצמבר הוא יום נקודת ההיפוך החורפית, ואילו בחצי הכדור הדרומי הוא נקודת ההיפוך הקיצית. ציון הדרך האסטרונומי הזה מצוין במקומות שונים בכדור הארץ, בין היתר בסטונהג' שם מתכנסים מאמינים של דת המתיימרת להזכיר את הדתות הפגניות שאנשיהן אכלסו את אזור סטונהנג' לפני אלפי שנים. לפי המסורת נבנה האתר העצום הזה כדי לציין את ימי ההיפוך. ציר הסיבוב של כדור הארץ מוטה ביחס לתנועה של כדור הארץ סביב השמש. התוצאה של ההטיה בתנועת כדור הארץ ביחס לשמש היא תחלופת עונות השנה. במחצית הראשונה של השנה, השמש נמצאת במיקום גבוה בשמים, ובמחצית השנייה של השנה השמש נמצאת במיקום נמוך יותר. ב־21 בדצמבר השמש נמצאת בנקודה הנמוכה ביותר בחצי הכדור הצפוני, לכן בחצי הכדור הצפוני זהו היום הקצר ביותר בשנה והלילה הארוך ביותר, כך ששעות החושך הן מקסימליות. בחצי הכדור הצפוני נהוג לציין יום זה כיום הראשון של החורף. שנת השמש של חודש ההיפוך בדצמבר היא שנה טרופית המבוססת על נקודת ההיפוך החורפית. זהו משך הזמן שבסמוך לנקודת ההיפוך החורפית. האורך של שנת ההיפוך בדצמבר היה יציב יחסית בשנים שבין 6000 לפני הספירה לשנת 2000, החל מ-49:30 (דקות: שניות) עד 50:00 כאשר הזמן עמד על 365 ימים וחמש שעות. החל משנת 2000 האורך הזה הולך ומתקצר. בשנת 4000 הזמן העודף יהיה 48:52 ובשנת 10000 הוא יהיה 46:45. במהלך ההיסטוריה הוצעו שיטות שונות לחישוב השנה, חלקן היו מבוססות אסטרונומיה – בעיקר נקודות השוויון בסתיו ובאביב (בספטמבר ובמרץ), ונקודות ההיפוך בקיץ ובחורף (ביוני ובדצמבר). ימי ההיפוך קלים יותר לצפייה כאשר ניתן לראות מתי השמש נמצאת בנקודה הדרומית ביותר - בחצי הכדור הצפוני בחורף, או הצפונית ביותר - בחצי הכדור הדרומי בקיץ. בירושלים, היו ב-22 בדצמבר 2020 כ-10:04:28 שעות אור, מהזריחה ב-06:35 ועד לשקיעה ב-16:40. הטבלאות הבאות מכילות מידע על אורך שעות האור ב 22 בדצמבר, בסמוך לנקודת ההיפוך החורפית בחצי הכדור הצפוני ונקודת ההיפוך הקיצית של חצי הכדור הדרומי (נקודת ההיפוך של דצמבר). המידע נלקח מהאתר של המכון המטאורולוגי הפיני ב-22 בדצמבר 2015, ומכמה אתרי אינטרנט אחרים. נקודת היפוך נקודת ההיפוך הקיצית עונות השנה ארבע התקופות נקודת השוויון סאטורנליה מדיה וקבצים בנושא נקודת ההיפוך החורפית בוויקישיתוף יום היפוך החורף: היום הקצר בשנה, סוכנות החלל הישראלית, משרד המדע והטכנולוגיה ד"ר יגאל פת-אל, מפנה החורף: היום הקצר בשנה, חנוכה והקשר לשמש, באתר ynet, 21 בדצמבר 2022 נקודת ההיפוך החורפית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אבי בליזובסקי, ‏נקודת היפוך הקיץ – שיעור קצר באסטרונומיה, באתר "הידען", 20 ביוני 2011 דוד פולישוק, מטר הג'מינידים וההיפוך החורפי, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 30 בנובמבר 2017 Bromberg, Irv. "Solar Year Length Variations on Earth" (PDF). University of Toronto, Canada. נבדק ב-21 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) אבי בליזובסקי, ‏21 בדצמבר: היום הראשון של החורף – היום הקצר בשנה, באתר "הידען", 21 בדצמבר 2023 לוח שמש בירושלים, באתר timeanddate.com Sää Helsinki - Ilmatieteen laitos, www.ilmatieteenlaitos.fi Current Local Time in Perth, Western Australia, Australia, www.timeanddate.com (באנגלית) Sunrise and sunset times in São Paulo, www.timeanddate.com (באנגלית)
יואש דובנוב

יואש דובנוב (12 ביולי 1921 - 1 בדצמבר 2011) היה ראש המועצה המקומית עפולה בשנים 1959 עד 1969. יואש דובנוב נולד בבלפוריה ב-1921, בן למייסדי המושב. היה פעיל בארגון "ההגנה" ובצה"ל. עבד במשרד האוצר, ובמינהל מקרקעי ישראל. בשנת 1951 עבר לגור בעפולה. בשנת 1959 נבחר יואש דובנוב לראש המועצה המקומית בעפולה (הרשות המקומית של עפולה בטרם הוענק לה מעמד של עיר בשנת 1975) והחל לכהן בתפקידו ב-10 בדצמבר 1959. עקב סכסוך שנגע לתוכניתו לאחד את שכונותיה של עפולה, גבעת המורה ועפולה עילית יחד עם עפולה עצמה לכלל רצף עירוני אחד, התפטר במחאה, אך לאחר מספר חודשים שב לכהן בתפקידו. רק בשנת 2006 החל חזונו של יואש דובנוב להתממש והחלה בניית שכונות מגורים בשטח הפתוח שבין העיר עפולה לבין שתי שכונותיה אלה. בתקופתו של דובנוב התפתחה העיר, והונחו היסודות לאזור התעשייה בעפולה עילית, שכיום משכן מפעלים רבים ובהם מפעל תדיראן. אזור התעשייה הוקם בסיועו של שר האוצר, לוי אשכול. כן קודמו בעפולה תחומי החינוך, הספורט והבריאות, והותקנה מערכת ביוב מרכזית לעיר ולשכונותיה. בשנת 1962 ניסה דובנוב להחזיר לפעולה את רכבת העמק. הוא עמד בקשר בעניין זה עם מנהל רכבת ישראל, מנחם סבידור, שהביע את תמיכתו, אם יובאו בפניו נתונים לפיו תהיה להפעלת הרכבת רווחיות כלכלית, אך הדבר לא הסתייע. מסילת העמק חודשה בשנת 2016 והוקמה תחנת רכבת חדשה בעיר. דובנוב סיים את כהונתו כראש המועצה המקומית ב-22 בנובמבר 1969. עם פרישתו של דובנוב מתפקיד ראש המועצה מנתה אוכלוסיית עפולה כ-20,000 איש, ולאחר שנים ספורות הוכרזה כעיר. שמשון שחורי שהחליף את דובנוב בתפקיד ראש המועצה, היה לראש העירייה הראשון של עפולה. לאחר פרישתו מתפקיד ראש המועצה המקומית עבד דובנוב בתפקידים בכירים בבנק הפועלים עד לפרישתו בשנת 1992 בגיל 70. בנו, אריה דובנוב, טייס חיל האוויר, נהרג לאחר מלחמת יום הכיפורים בעת שמטוסו הופל בעת גיחה מעל החרמון. בשנות ה-90 פקד אותו שוב אסון כבד כאשר נכדו, בנו היחיד של אריה, נהרג בתאונה. לאחר פרישתו עוסק דובנוב בפעילויות התנדבותיות, והקים סניף של ארגון "יד שרה" בעפולה, המשרת את כל האזור. כן הוא פעיל בארגון "יד לבנים" בעפולה, וארגון יע"ל בבית החולים העמק בעפולה, ובארגונים נוספים העוסקים ברווחת הקשישים והגמלאים. בדצמבר 2012 במלאת שנה למותו של יואש דובנוב נחנך הכביש העוקף את עפולה מצדה הצפוני בגבול עם בלפוריה ונקרא על שמו: שדרות יואש דובנוב. מדיה וקבצים בנושא יואש דובנוב בוויקישיתוף על יואש דובנוב באתר עיריית עפולה אלי אלון, ערב מרגש לזכרו של יואש דובנוב ראש המועצה ה-10 של עפולה ראשי העיר לדורותיהם, 1959-1969 יואש דובנוב, אתר עירית עפולה. יואש דובנוב- ראש המועצה האחרון ,לפני שהפכה עיר, צבי רוט.
מכרה הפחם אומבילין

מכרה הפחם אומבילין (אינדונזית Tambang Batu Bara Ombilin; הולנדית Ombilin kolenmijn) הוא מכרה פחם בלתי פעיל במערב סומטרה. המכרה הוא חלק ממכלול תעשייתי שהוקם כדי לכרות, לעבד ולשנע פחם מאזורים בלתי נגישים באי. המכלול הוקם בידי ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים החל בשלהי המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, והמשיך והיה פעיל לאחר עצמאות אינדונזיה עד שנסגר בשנת 2002. בשנת 2019 הוכרז המכלול כאתר מורשת עולמית שמחולק לשלושה חלקים: המכרה עצמו ועיר הכורים סאוואהלונטו (Sawahlunto) שהוקמה ב-1881 בסמוך לו, מתקני אחסנת הפחם והנמל באמאהבן (Emmahaven), ורשת מסילות ברזל באורך כולל של 155 ק"מ שמחברת בין שני אלה. גאולוגים הולנדיים חשדו בקיומם של מרבצי פחם נרחבים באזור כבר באמצע המאה ה-19, וב-1868 התגלה שדה הפחם של אומבילין. עם זאת, ריחוקו של האתר מאמצעי תחבורה, טופוגרפיה הררית ועומק המרבצים, מנעו את תחילת הפקת הפחם. בין השנים 1873–1875 נערך סקר התכנות להנחת מסילת ברזל מהאתר דרך רכס ההרים שחוצץ בינו לבין חופה המערבי של סומטרה ועד לאזור העיר פדאנג שבחוף האוקיינוס ההודי, אולם לממשלת איי הודו המזרחיים לא היו משאבים בשל המלחמה נגד סולטנות אצ'ה בצפון סומטרה ובשל סלילת מסילות ברזל באי ג'אווה. בעקבות דיון בבית הנבחרים הוחלט כי הפחם יופק בידי הממשלה ולא במימון פרטי, והבנייה החלה. מסילת הרכבת הונחה בין השנים 1887–1891, והמצאת הרכבת המונעת באמצעות גלגל שיניים (אנ') סייעה בקיצור המסלול. ב-1891 החלה הקמת עיר הכורים המתוכננת סאוואהלונטו. מצפון למרכז המסחרי של העיר הוקמו מבני התעשייה לעיבוד הפחם ולאחסונו וכן מבני מנהלה. ממערב למרכז העיר קם אזור המגורים עבור הכורים החופשיים, בית חולים ומתקני ספורט. מחוץ לעיר שכן בית הספר לכריה שנוסד ב-1916, ובית כלא שבו שהו האסירים שהובאו לאומבילין לעבודות כפייה. הפחם שונע לאמאהאבן מדרום לפדאנג לאורך מסילה שאורכה 155 ק"מ, ואוחסן במבני בטון ענקיים שהוקמו בנמל ב-1888. הקמת הנמל הסתיימה ב-1893 והוא השתרע על פני קמ"ר אחד. מכרה הפחם עצמו נפתח ב-1892 והגיע לשיא תפוקתו לפני מלחמת העולם השנייה ב-1930, עת נכרו בו 620,000 טונות של פחם. ההפקה נמשכה בתקופת הכיבוש היפני (1942-1945) ולאחר עצמאות אינדונזיה, וב-1976 הופקו באתר 1.2 מיליון טונות של פחם. ב-2002 המכרה הפתוח נסגר וב-2011 הוא הונגש לתיירות. באתר הועסקו שלושה סוגי עובדים: עובדי יום, שעבדו על בסיס שכר יומי, בעיקר תושבים מקומיים (מינאנגקבאו); עובדים לפי חוזה שהועסקו לתקופה קבועה של בין 3 ל-5 שנים. עובדים אלה באו בעיקר מאזורים עניים בג'אווה או סינים שגויסו בסינגפור או בפדאנג; עובדי כפייה, בעיקר אסירים שהורשעו ונדונו לתקופת מאסר עם עבודת פרך בבתי כלא בג'אווה, באלי, סולאווסי ואיים אחרים בארכיפלג האינדונזי. עובדים אלה נודעו בכינוי "אנשים בשלשלאות" (Orang rantai). בין שלוש הקבוצות שררו יחסים מתוחים בשל תנאי העבודה הקשים, בייחוד בתקופה המוקדמת של פעילות המכרה. בין קבוצות אתניות שונות הייתה תחרות על המשאבים המוגבלים, והמקום ידע מחאות בשל איכות ירודה של מזון וטיפול רפואי בלתי ראוי. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 תנאי העבודה השתפרו במידת מה כדי לשמר את התפוקה במכרה; וכדי להשיג רגיעה במתיחות נעשו מאמצים להפריד בין הקבוצות השונות, בין היתר בהקמת מגורים נפרדים לעובדי הכפייה. במשך השנים היו מקרי נישואין רבים בין כורים ונשים מקומיות, וכיום אוכלוסיית סאוואהלונטו היא הטרוגנית עם שורשים סיניים, מלאים, ג'אווהנזים ומינאנגקבאו. מדיה וקבצים בנושא מכרה הפחם אומבילין בוויקישיתוף Advisory Body Evaluation
קרחון רד איגל

קרחון רד איגל (באנגלית: Red Eagle Glacier) הוא קרחון הממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר, במדינת מונטנה, שבארצות הברית. הקרחון הוא קרחון תלוי. קרחון רד איגל ממוקם דרומית-מזרחית מהר לוגן ומקרחון לוגן. הקרחון ממוקם בסמוך ממזרח לקו פרשת המים של אמריקה. נכון לשנת 2005 שטחו של הקרחון היה 0.1 קילומטרים רבועים. גובהו של הקרחון 2,169 מטרים מעל פני הים. עקב התחממות כדור הארץ קרחון לוגן מצוי בנסיגה. ב-40 השנים שלאחר מכן צומצם שטח הקרחון ב-53%. • C. W. Guthrie, Going to the Sun Road: Glacier National Park's Highway Through the Sky • National Parks Service, Glacier National Park, Montana: American Section, Waterton-Glacier, P 6 • Marius Robinson Campbell, The Glacier National Park: A Popular Guide to Its Geology and Scenery, P 20 • Daniel Fagre, Ph.D, High Elevation Climate Change Impacts in Mountain Parks: Vulnerabilities and Responses, P 20 • United States Geographic Board, Decisions of the United States Geographic Board קרחון רד איגל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית תצלומי קרחון רד איגל באתר קטלוג ScienceBase של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית תצלומי קרחון רד איגל באתר ספריית הקונגרס מפה טופוגרפית של אזור קרחון רד איגל מפה טופוגרפית של אזור הקרחון מפת אזור קרחון רד איגל תרשים הנוף הנשקף מקרחון רד איגל באתר peakvisor מפה טופוגרפית תלת־ממדית של אזור קרחון רד איגל מפת הפארק הלאומי גליישר באתר הפארקים הלאומיים של ארצות הברית גאזט השמות הגאוגרפיים הרשמי של ממשלת מונטנה מידע גאוגרפי ראו ב"לקריאה נוספת" בפרסום "Decisions of the United States Geographic Board" מיקום קרחון רד איגל ראו ב"לקריאה נוספת" במאמר "High Elevation Climate Change Impacts in Mountain Parks: Vulnerabilities and Responses" לפי מקור אחר גובהו של הקרחון 2,152 מטרים מעל פני הים נסיגת קרחון רד איגל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
קרחון אקוסטה

קרחון אקוסטה (באנגלית: Acosta Glacier) הוא קרחון הממוקם על האי ת'רסטון, הסמוך לקצה הצפון-מערבי של ארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 3 קילומטרים. הקרחון זורם לכיוון צפון, בסמוך ממזרח לנקודת דייר. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם אלכס ו. אקוסטה (Alex V. Acosta), עובד הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בעיר פלאגסטאף, במדינת אריזונה שבארצות ברית; אקוסטה היה מומחה למחשבים וגרפיקה והיה חלק מהצוות של הסקר הגאולוגי, שהכין מפות מתמונות הלוויין ברזולוציה גבוהה, ומתמונות לווין לנדסאט, של אזור חוף סיפל, בשנות ה-90. קרחון אקוסטה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון אקוסטה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור קרחון אקוסטה מידע גאוגרפי והיסטורי
טמרין דוגוני

טמרין דוגוני (שם מדעי: Saguinus bicolor) הוא מין טמרין במשפחת המרמוסטיים, החי באזור נהר האמזונאס. המין המצוי בסכנת הכחדה. הטמרין הדוגוני הוא הקוף האמזוני שתפוצתו היא המוגבלת ביותר - הוא נמצא כיום רק ברצועת יער צרה, ששטחה 120 דונם, צפונית לנהר האמזונאס, ממזרח לריו נגרו. הם שוכני עצים, הדרים בחופת היער, ברום של 10 - 12 מטר. היערות החביבים עליהם הם יערות משניים וביצות. הם ניזונים מפירות, מפרחים, ממוהל עצים, מחרקים ומעכבישים. צבע הפרווה של הטמרין הדוגוני נע בין שחור, חום וכסוף. כפי שמעיד עליו שמו, פניו קירחים משיער. משקלו נע בין 200 ל-300 גרם. כמו רוב בני משפחתו, הוא בעל טפרים וחסר בוהן נגדית. הטמרין הדוגוני חי בקבוצות מרובות זכרים ונקבות המונות 2 - 8 פרטים. הקבוצה מכילה נקבה דומיננטית, שהיא בדרך כלל היחידה שמתעברת. ההתעברות מסתיימת, ב-80% מהמקרים, בלידת תאומים, וכמו אצל רוב מיני הטמרין - האבות הם שותפים מלאים בדאגה לצאצאים ובהאכלתם, ופעמים רבות גם בוגרים שאינם הוריהם משתתפים בטיפול. הטורפים העיקריים של הטמרין הדוגוני הם בני אדם, תושבי העיר מנאוס. תוחלת חייהם אינה ידועה, אך משערים שהיא קרובה לזו של שאר בני הסוג, כ-25 שנה בשבי. Saguinus bicolor - Animal Diversity Web Egler SG. Feeding ecology of Saguinus bicolor bicolor (Callitrichidae: Primates) in a relict forest in Manaus, Brazilian Amazonia. Folia Primatol (Basel). 1992;59(2):61-76. Eluned C. Price and Anna T. C. Feistner. Food Sharing in Pied Bare-Faced Tamarins (Saguinus bicolor bicolor): Development and Individual Differences. International Journal of Primatology. 2001:22(2) מדיה וקבצים בנושא טמרין דוגוני בוויקישיתוף טמרין דוגוני, באתר ITIS (באנגלית) טמרין דוגוני, באתר NCBI (באנגלית) טמרין דוגוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טמרין דוגוני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) טמרין דוגוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טמרין דוגוני, באתר GBIF (באנגלית) טמרין דוגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
רכס קלייר

רכס קלייר (באנגלית: Clare Range) הוא רכס הרים באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. הרכס משתרע לכיוון מערב - דרום-מערב, החל ממצוק ספרם ועד רכס וילט. הרכס משתרע מצידו הדרומי של קרחון מקאיי. גובהו של הרכס 1,456 מטרים מעל פני הים. הרכס הוקף באוקטובר - דצמבר 1957 על ידי משלחת הסקר הצפונית הניו זילנדית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958. של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית. הרכס נקרא על שם קלייר קולג', באוניברסיטת קיימברידג', שבאנגליה, וזאת בדומה לאתרים נוספים באזור הנקראים על שם קולג'ים בקיימברידג'. רכס קלייר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס קלייר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד רכס קלייר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור רכס קלייר מחשבון מרחקים - המרחק מרכס קלייר לאתרים סמוכים נתוני זריחת/שקיעת שמש/ירח עדכניים עבור רכס קלייר מזג אוויר נוכחי מעודכן עבור רכס קלייר תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור רכס קלייר נתוני מזג אוויר סטטיסטיים עבור רכס קלייר נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור רכס קלייר ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי מידע על מקור שם הרכס מידע היסטורי
מקסוול לורד

מקסוול לורד (באנגלית: Maxwell Lord) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Justice League #1 ממאי 1987, ונוצרה על ידי קית' גיפן, ג'ון מארק דמתיאס וקווין מגווייר. מקסוול לורד מתואר כאיש עסקים כוחני ומרושע, והוא שיחק תפקיד חשוב בהקמתה של ליגת הצדק בע"מ. מקסוול לורד הרביעי הוא בנו של מקסוול לורד השלישי, איש עסקים מצליח וראש קונסורציום "צ'ימטק". מקסוול השלישי תמיד שאף לעשות את הדבר הנכון כדי להוות דוגמה טובה לבנו. כשמקסוול הרביעי היה בן 16, הוא מצא את אביו מת מהתאבדות. התברר שאביו גילה שחברתו מפתחת גורם מסרטן ולא יכול היה לחיות עם האשמה והבושה עקב כך. אמו של לורד שוכנעה בידי אביו לעסוק במשלח יד דומה, והיא שידלה גיבורים על-אנושיים לעזור ללורד. אי לכך, הוא הצית את הרעיון להביא את ליגת הצדק - אשר נותרה מפוזרת וללא מנהיגות בעקבות אירועי המשבר בעולמות האינסופיים - תחת שליטתו המלאה והבלעדית. במקור, לורד פעל מאחורי הקלעים כדי להקים מחדש את ליגת הצדק ולבסס אותה כאשר היה נתון לשליטתו של מחשב מרושע שנוצר בידי מטרון מהאלים החדשים. המחשב רצה שלורד יקים ארגון שוחר שלום ברחבי העולם כחלק מתוכניתו ההגמונית לשלוט בעולם. אתר האינטרנט הרשמי של מקסוול לורד (באנגלית) דף הדמות, בפרויקט פאנדום של DC קומיקס Justice League: Generation Lost #20, February 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוביצ'וק

נוביצ'וק (ברוסית: Новичо́к, "מצטרף חדש", "טירון", "מתחיל") הוא קבוצה של גזי עצבים, חלקם נשק כימי בינארי שפותחו על ידי מכון מחקר כימי ממשלתי הידוע בראשי התיבות GosNIIOKhT בברית המועצות וברוסיה בשנים 1971 ו-1993. כמה גזים מסוג זה נשמרים בתנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ והם גז מוצק אף שיש גם גזים נוזליים. מדענים רוסים שפיתחו את גזי העצבים הללו טוענים שהם מהקטלניים ביותר שנוצרו אי פעם, עם כמה גרסאות שאולי חזקות פי חמישה עד שמונה מתרכובת VX ואחרות חזקות פי עשרה מסומאן. נוסף לרוסיה, ידוע כי הנוביצ'וק מיוצר על ידי מדענים "בכמה מדינות חברות נאט"ו ובאיראן." במאה ה-21 הגיע הנוביצ'וק לידיעת הציבור לאחר ששימש להרעלת מתנגדי ממשלת רוסיה, כולל סרגיי סקריפאל ובתו ושני אישים אחרים בבריטניה (2018) ובעת הרעלתו של אלכסיי נבאלני (2020), במקרה בו הושם הנוביצ'וק בתחתוניו. בנובמבר 2019, הארגון למניעת נשק כימי (OPCW), שהוא הגוף המבצע של אמנת הנשק הכימי (CWC), הוסיף את נוביצ'וק ל"רשימת החומרים המבוקרים" של האמנה, במה שהיא אחד השינויים הראשונים המשמעותיים באמנה מאז שהוסכם עליה בשנות התשעים, זאת "בתגובה להרעלות 2018 בבריטניה." מדיה וקבצים בנושא נוביצ'וק בוויקישיתוף Kincaid, Cliff (בפברואר 1995), "Russia's Dirty Chemical Secret", American Legion Magazine, American Legion, 138 (2): 32–34, 58 {{citation}}: (עזרה) Fedorov, Lev (27 ביולי 1994). "Chemical Weapons in Russia: History, Ecology, Politics". Federation of American Scientists. {{cite web}}: (עזרה) "Russian chemical weapons". Federation of American Scientists. Klein, Alice (13 במרץ 2018). "What are Novichok nerve agents and did Russia do it?". NewScientist. {{cite web}}: (עזרה) "Secret trial shows risks of nerve agent theft in post-Soviet chaos: experts". Reuters. 20 במרץ 2018. {{cite news}}: (עזרה) Chai, Peter R.; Hayes, Bryan D.; Erickson, Timothy B.; Boyer, Edward W. (בינואר 2018). "Novichok agents: a historical, current, and toxicological perspective". Toxicology Communications. 2 (1): 45–48. doi:10.1080/24734306.2018.1475151. PMC 6039123. PMID 30003185. {{cite journal}}: (עזרה) Tucker 2006, pp. 231–233 "Navalny 'poisoned': What are Novichok agents and what do they do?". BBC News. 2 בספטמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) Birstein 2004, p. 110 Albats 1994, pp. 325–328 Croddy, Wirtz & Larsen 2001, p. 201 Siebold, Sabine and Shalal, Andrea (16 במאי 2018). "West's knowledge of Novichok came from sample secured in 1990s: report". Reuters. נבדק ב-24 במאי 2018. {{cite news}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) Hosseini, Seyed Esmaeil; Saeidian, Hamid; Amozadeh, Ali; Naseri, Mohammad Taghi; Babri, Mehran (30 בדצמבר 2016). "Fragmentation pathways and structural characterization of organophosphorus compounds related to the Chemical Weapons Convention by electron ionization and electrospray ionization tandem mass spectrometry: Mass spectral studies of organophosphorus compounds related to CWC". Rapid Communications in Mass Spectrometry. 30 (24): 2585–2593. doi:10.1002/rcm.7757. PMID 27704643. {{cite journal}}: (עזרה) נבות, יאיר (2024-02-16). "דרמה ברוסיה: מנהיג האופוזיציה אלכסיי נבלני מת בכלא בגיל 47". Ynet. נבדק ב-2024-02-16. Castelvecchi, Davide (2019). "Novichok nerve agents banned by chemical-weapons treaty". Nature. doi:10.1038/d41586-019-03686-y. PMID 33244185.
הבחירות הכלליות בגרמניה 2005

הבחירות הכלליות בגרמניה הן הבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-18 בספטמבר 2005. בבחירות ניצחה אנגלה מרקל מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית את הקנצלר המכהן גרהרד שרדר מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. כתוצאה מבחירות הייתה אפשרות להקמת ממשל חדש במסגרת קואליציית ג'מייקה, אפשרות זו לא מומשה. מדיה וקבצים בנושא הבחירות הכלליות בגרמניה 2005 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא בחירות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.