דגל הדיו

דגל הדיו הוא דגל ישראל מאולתר, עשוי בד לבן ודיו, שהונף ב-10 במרץ 1949, ט' באדר ה'תש"ט, על ידי חיילי חטיבת הנגב, לאחר כיבוש משטרת אוּם רַשְרַש (כיום אילת), במסגרת מבצע עובדה. צילום המעמד הפך לאחד מסמלי מלחמת העצמאות והפך עם השנים לגרסה הישראלית המקבילה להנפת הדגל באיוו ג'ימה, ואחד מתצלומי צה"ל המפורסמים ביותר בכל הזמנים. מבצע עובדה, שהחל ב-5 במרץ 1949, נועד לאפשר את כיבוש הנגב בטרם יחתמו הסכמי שביתת הנשק עם ירדן. במהלך המבצע, חיילי חטיבת הנגב וחטיבת גולני נעו דרומה לכיוון אום רשרש, בה שהו באותה עת חיילי הלגיון הערבי של ירדן. חטיבת גולני נעה דרך ציר הערבה, ואילו חטיבת הנגב נעה דרך הר הנגב. מפקדת חטיבת הנגב התמקמה בשדה אברהם. נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב, שהבחין כי לא נמצא בידי החטיבה דגל ישראל, פקד על חייליו לייצר דגל. פיטר, קצין הקשר, הופקד על ביצוע המשימה. הבד היה סדין לבן שאותו מצאה פועה אראל, המזכירה החטיבתית. לפי עדותה, היא ציירה את הדגל כולו ביד בעזרת דיו. באותה עת, כוח חלוץ בראשות מפקד הפלוגה אברהם אדן ("ברן"), לימים אלוף ומפקד אוגדה 162 שלחמה בסיני במלחמת יום הכיפורים, שהה בעמדה קדמית יותר ב"בקעת האצבעות" (כיום מישר סעיפים). נחום שריג הגיע לבקעת האצבעות ב-10 במרץ בשעות הבוקר, מסר שם את הדגל לאברהם אדן ופקד עליו לצאת עם קבוצת חיילים ברגל על מנת לכבוש את אום רשרש, לאחר שבעקבות מידע מודיעיני התברר שג'ון באגוט גלאב הורה לחיילי הלגיון הערבי לצאת משטח ארץ ישראל המערבית. נחום שריג עצמו יצא אחריהם עם שני ג'יפים וחיפש דרך עוקפת, עבירה לכלי רכב. הוא הסתכן בתקרית צבאית כאשר עבר את הגבול עם מצרים בניגוד להוראות: כאשר הגיעו למשטרת ראס א-נקב, ביקשו מהשוטרים המצרים להתקשר למפקדה באל עריש על מנת לקבל אישור מעבר חד-פעמי בשטח סיני (שאכן התקבל). שריג פגש את פלוגתו של אדן על האוכף בסמוך לראס א-נאקב (מקום מעבר נטפים של ימינו), אסף אותו ועוד שניים מחייליו, אלכסנדר יולין ("סאשקה הפוליטרוק") והסייר עמוס קרסניצקי. הם הגיעו רכובים לאום רשרש בשעות אחר הצהריים של אותו יום. כוח חלוץ זה שהגיע לאום רשרש מנה 13 חיילים, רובם קצינים. יתר הפלוגה הגיעה זמן קצר לאחר מכן. לימים, משנשאל אדן על תגובתו, כאלוף בצה"ל, להתנהגות מפקדו דאז, המח"ט שריג, שהסתכן בתקרית דיפלומטית ובתסבוכת צבאית עם המצרים, והגיע לאום רשרש עם כוח צבאי קטן, ללא יכולות חיפוי וחילוץ, כל זאת כדי להקדים את חטיבת גולני, השיב: פשוט לא עמד לו יצרו. במקרה הנוכחי זה הצליח כמו שקורה הרבה פעמים, ומסביר את האימרה המפורסמת על ההבדל בין צל"ש לטר"ש. חיילי חטיבת הנגב שהגיעו לאום רשרש עסקו תחילה בטיהור המבנים. כאשר התברר שעמדת המשטרה הבריטית אכן נטושה, החיילים התארגנו במהירות להניף את הדגל. אברהם אדן טיפס על התורן שהיה במקום והניף את דגל הדיו שהיה בידיו. משתתפי טקס הנפת דגל הדיו היו: נחום שריג - מפקד חטיבת הנגב מיכה פרי - סגן מפקד הגדוד התשיעי והצלם אברהם אדן - מפקד פלוגה ומניף הדגל עוזי נרקיס - קצין המבצעים דוד ניב (ביבי) - קצין המודיעין אברהם ברמן (בז') - סגן קצין המודיעין משה צרי (פפר) - קצין ההנדסה החטיבתי נתן שחם - קצין התרבות יוחנן אלישוב - נהג עמוס קרסניצקי - הסייר אלכסנדר יולין - הורשע בהמשך חייו בריגול טקס הנפת הדגל הסתיים בשעה ארבע אחר הצהריים בשירת התקווה. כוח החלוץ של גדוד 19 מחטיבת גולני הגיע לאום רשרש בשעה 17:00. החיילים, שהיו מצוידים טוב יותר מחיילי חטיבת הנגב, החליפו את דגל הדיו, שהיה תלוי במשך שעתיים בלבד, בדגל ישראל תקני. מפקדי שתי החטיבות, נחום שריג ונחום גולן שלחו מברק באמצעות מכשיר הקשר: העבירו לממשלת ישראל: ליום ההגנה לי"א באדר מגישות חטיבות הנגב פלמ"ח וחטיבת גולני את מפרץ אילת למדינת ישראל. אילת (אום רשרש) ט' באדר תש"ט — מברק של נחום שריג ונחום גולן תצלום הנפת דגל הדיו, שצילם מיכה פרי, פורסם לראשונה בכתבה של נתן שחם שפורסמה בשבועון "דבר לילדים", ב-10 במרץ 1954, בגיליון לציון חמש שנים לכיבוש אילת. הנפת דגל הדיו, כפי שהונצחה בתצלום זה, נחרטה בזיכרון הקולקטיבי כסמל לסיום מלחמת העצמאות, ולניצחון הישראלי בה. עיריית אילת הציבה באתר משטרת אום רשרש פסל מתכת (טקס הסרת הלוט ב-28 בפברואר 1996) המתאר את מעמד הנפת דגל הדיו. הפסל נמצא בגן ליד "קניון מול הים" בחוף הצפוני של אילת ליד הטיילת, ומבנה המשטרה עצמו שוחזר בסמוך לפסל. התאריך העברי של הנפת הדגל, ט' באדר, הפך לימים ליום אילת. לאחר מלחמת העצמאות נפוצו שמועות רבות לגבי זהות החיילים אשר השתתפו בטקס הנפת הדגל, לגבי החיילים שהשתתפו בהכנתו ואף לגבי החומרים ששימשו לכך. מאז, כל החיילים שהיו באום רשרש זוהו, אך עד היום אין תמימות דעים לגבי שתי השאלות הנוספות הנוגעות להכנת הדגל. למרות חשיבותו הסמלית וההיסטורית, דגל הדיו עצמו - אבד. ב-16 במרץ 2008, ט' באדר ב' ה'תשס"ח, במלאת 59 שנה להנפת דגל הדיו, נפרס בטקס חגיגי לציון האירוע דגל ישראל ענק מצפון לאילת. על פי ספר השיאים של גינס זהו הדגל הגדול בעולם, אורכו 200 מטרים ורוחבו 100 מטרים. בתוכנית "החרצופים" ששודרה לקראת יום העצמאות ה49 של מדינת ישראל מראיין החרצוף של יעקב אילון את החייל שטיפס על התורן, שעל פי התכנית, הוא נשאר על התורן כל אותם השנים, מכיוון שאף אחד לא עזר לו לרדת. הצלם עדי נס צילם בשנת 1998 עבודה המתייחסת לתצלומו של פרי. בתצלום, המשתייך לגוף העבודות "חיילים", מוצגת קבוצה של חיילים העומדים מסביב לעמוד ללא דגל, עוזרים לחייל שטיפס על העמוד להמשיך ולעלות או לרדת ממנו. צילום מלחמה הנפת הדגל באיוו ג'ימה הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג מבצע עובדה מלחמת העצמאות אברהם אדן (ברן), עד דגל הדיו, משרד הביטחון – ההוצאה לאור. משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"נד - 1994. מדיה וקבצים בנושא דגל הדיו בוויקישיתוף דגל הדיו, באתר דגלי העולם (באנגלית) הנפת דגל הדיו במבט לכיוון ים סוף. שימו לב לסולם השעון על הקיר...(הקישור אינו פעיל) שחזור הנפת דגל הדיו על ידי המניפים המקוריים, סרטון וידאו, אפריל 2008 דגל הדיו באתר גלים מסע חטיבת הנגב דרך הר הנגב עד אום רשרש באתר עמותת דור הפלמ"ח מפקד מח' ג'יפים בכוח החוד, הגדוד ה-9 אלי אלון, נחנכה "החושה"המחודשת באתר "אום רשרש" באילת, באתר מוטק'ה, 17 בנובמבר 2015 מבצע 'עובדה' וכיבוש אילת דב גילהר, גיבורי דגל הדיו מאום רשרש, באתר nana10‏, 30 ביולי 2008 נועם דביר, תמונות חדשות: רגע הנפת דגל הדיו באילת, באתר ynet, 10 במרץ 2015 יוסף שלם, הקרב האחרון של מלחמת השחרור, דבר, 28 בפברואר 1969 אלי אשד, מעבר ל"דגל הדיו" : האיקוניזציה וגלגוליו של צילום " דגל הדיו", המולטי יקום של אלי אשד פועה אראל, באתר הפלמ"ח לפי גרסה אחרת שני הפסים נצבעו בדיו, והמגן דוד נתפר לדגל לאחר שנפרם קודם לכן מתיק עזרה ראשונה של חיל האוויר. גרסאות נוספות שנפוצו לאחר המלחמה נמצאו לא נכונות. אברהם אדן, עד דגל הדיו, תל אביב: משרד הבטחון, 1984 שמעון תמיר, ההיסטוריה חוזרת: אילת (שוב) בידינו, באתר ynet, 25 באפריל 2004 אלי אשד, מעבר ל"דגל הדיו" : האיקוניזציה וגלגוליו של צילום " דגל הדיו", המולטי יקום של אלי אשד נועם אמיר, ‏צה"ל מבקש את עזרת הציבור: מה עלה בגורלו של "דגל הדיו" המפורסם?, באתר מעריב אונליין, 17 במרץ 2016 אהובה מאמוס, 59 שנה אחרי דגל הדיו, נפרס הדגל הגדול בעולם, באתר ynet, 16 במרץ 2008