laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האספה המכוננת הלאומית

האספה המכוננת הלאומית (בצרפתית: Assemblée nationale constituante) הוקמה ב-9 ביולי 1789 במהלך המהפכה הצרפתית, ושימשה כממשלת צרפת לאחר המהפכה. אספת המעמדות, אשר התכנסה ב-5 במאי הגיעה למבוי סתום כבר למחרת. הנציגים של המעמד השלישי ניסו לייעל את הגוף המייצג את אזרחי צרפת. הם התכנסו בנפרד משני המעמדות הראשונים בתור מה שהוגדר כ"קומונה". ב-12 ביוני הקומונה הזמינה את שאר המעמדות להצטרף אליהם. חלק ניכר מהמעמד השני (הכמורה) עשו כן, אך כמעט כל בני האצולה סירבו. ב-17 ביוני הקומונה קיבלה את הקמת האספה הלאומית ברוב של 490 נגד 90. המעמד השני הצטרף לאספה החדשה יומיים לאחר מכן. בעקבות מאמציו של לואי השישה עשר והמעמד השלישי למנוע מנציגי העם להפגש, האספה נאלצה להעתיק את דיוניה למגרש הטניס המלכותי ב-20 ביוני. במגרש זה הם נשבעו את שבועת מגרש הטניס, תוך כדי שהם מבטיחים לשוב ולהתכנס עד אשר צרפת תקבל חוקה חדשה. אחרי שהוא לא הצליח לפזר את האספה בכח, לואי הכיר בסמכותה ב-27 ביוני. האספה שינתה את שמה ל"האספה המכוננת הלאומית", והחלה לתפקד כרשות מחוקקת. יחד עם זאת, ספרים רבים מתייחסים אל האספה בשמה הישן "האספה הלאומית". לאחר נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי, האספה המכוננת הלאומית שימשה כממשלתה של צרפת. אויביה השמרנים של המהפכה (ברבות הימים יקבלו את השם "ימניים") ז'אק אנטואן מארי קזלה - דובר הזרמים הקיצוניים של האריסטוקרטיה ההגמון ז'אן סיפרן מורי - נציג הכנסייה. "הדמוקרטים המלוכנים" (ברבות הימים יקבלו את השם "קונסטיטוציאנלים" או "מונרכיסטים"). כרתו ברית עם ז'אק נקר. תמכו במשטר הדומה למשטרה של בריטניה. ז'אן ז'וזף מונייה הרוזן דה לאלי-טולנדל הרוזן דה קלרמון-טונר פייר ויקטור מלואה המפלגה הלאומית, באותו הזמן מאוחדת סביב רעיונות דמוקרטיים ותמיכה במהפכה. יצגה את ענייני מעמד הביניים, אך הייתה קשובה גם לענייניהם של העניים. בין נציגיה הבולטים: אונורה מירבו המרקיז דה לה פאייט ז'אן-סילבן באיי אל האישים והקבוצות האלה, יש להוסיף את עמנואל ז'וזף סיאס, הנציג הבולט ביותר באספה, מי שעתיד להתמנות למשרת הדירקטור בתקופת הדירקטורט ואחר כך קונסול בשיתוף עם נפוליאון. הוא הצליח לגשר בין תומכי המלוכה החוקתית לבין תומכי הדמוקרטיה המלאה. האספה התפזרה ב-30 בספטמבר 1791. למחרת החוקה החדשה נכנסה לתוקף, תוך כדי שהיא מפנה את מקומה לאספה המחוקקת. צווי אוגוסט מדיה וקבצים בנושא האספה המכוננת הלאומית בוויקישיתוף תולדות הזמן: נודע אשר נתהוה במדינת צרפת, המאסף, 15 בספטמבר 1789 (המשך)
מצר ברינג

מֵצַר בֶּרִינְג (באנגלית: Bering Strait; ברוסית: Берингов пролив) הוא מצר ים המפריד בין כף דז'נייב שבסיביר בנקודה המזרחית ביותר ביבשת אסיה, לבין כף הנסיך מוויילס באלסקה, הנקודה המערבית ביותר באמריקה הצפונית. המצר מקשר בין ים ברינג שבצפון האוקיינוס השקט, לבין ים צ'וקצ'י שבדרום אוקיינוס הקרח הצפוני. רוחבו כ-85 ק"מ, עומקו נע בין 30 ל-50 מטר ובדיוק במרכזו שוכנים איי דיומד. המצר קפוא במשך מרבית חודשי השנה (מאוקטובר ועד יוני). במצר ברינג שוכנת קבוצת איי דיומד. שני האיים הידועים שבה הם דיומיד הגדול ודיומד הקטן. דיומד הגדול נמצא בשטח רוסיה. בעבר חיו בו תושבים, אולם הם הועברו על ידי המשטר הסובייטי כדי למנוע קשר עם זרים, וכיום יש במקום רק מחנה צבאי. דיומד הקטן שייך לארצות הברית, וההתיישבות היחידה בו היא בעיר המכונה "העיר של דיומד". מספר קילומטרים מפרידים בין שני האיים, וביניהם עובר קו התאריך הבינלאומי והגבול בין המדינות. כתוצאה מכך התאריך בשני האיים שונה ביום אחד. בעבר הועלו הצעות לבניית גשר או לחפירת מנהרה לרוחב מצר ברינג, כדי לאפשר מעבר יבשתי בין אמריקה לבין אסיה, אולם בשלב זה המדינות מעכבות את הפרויקט. במהלך תור הפלייסטוקן (2.5 מיליון עד 11,000 שנים לפני זמננו) מפלס הים העולמי היה נתון לתנודות חריפות. בתקופת קרח הים היה נמוך ובתקופה בין-קרחונית המפלס עלה. היות שמצר ברינג הוא ים רדוד יחסית כיום, נראה שבתקופות הקרח הוא שימש כגשר יבשתי בין אסיה לאמריקה, דרכו עברו בעלי חיים ואנשים. כף הנסיך מוויילס נחשב לשריד של אותו גשר יבשתי. בשלהי התקופה הפלאוליתית העליונה ולקראת סוף עידן הקרח האחרון, לפני כ-14,000 שנה, קבוצות של ציידים-לקטים מצפון-מזרח אסיה, אבותיהם של האינדיאנים, חצו את הגשר היבשתי הזה ואכלסו את אמריקה הצפונית והדרומית, שלא היו מיושבות בידי אדם עד אז. המצר קרוי על שמו של ויטוס ברינג, ספן דני שפעל בשירות רוסיה וחצה את המצר בשנת 1728. ביולי 1989 חצתה משלחת בריטית את המצר בסירות קיאקים מאלסקה לסיביר. בשנת 1998 חצו הרוסי דמטרי שפארו ובנו מטאווי את המצר הקפוא בגלישת סקי. במרץ 2006 חצו את המצר הקפוא המטייל ההרפתקן הבריטי קרל בושבי והצרפתי-אמריקאי דימיטרי קייפר בהליכה רגלית במשך 15 יום, אולם הם נעצרו בגבול רוסיה על כניסה בלתי חוקית למדינה. מדיה וקבצים בנושא מצר ברינג בוויקישיתוף פרויקט גרנדיוזי: מלונדון לניו-יורק בכביש מהיר, באתר ynet, 27 במרץ 2015 מצר ברינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרב

האם התכוונתם ל... מירב – קיבוץ דתי על מורדות הרי הגלבוע מרב העתיקה – עיר עתיקה על דרך המשי בטורקמניסטן גלוית מרב – סוג גלויה בית החולים מרב – בית חולים לשעבר בבת ים אישים: מרב בת שאול – בתו של שאול המלך אליהו מירב – פוליטיקאי ישראלי דני מירב – מעצב גופנים ישראל אישים ששמם הפרטי הוא מרב אישים ששמם הפרטי הוא מירב
קורטו מלטזה

קורטו מלטזה (באנגלית: Corto Maltese) הוא דמות בדיונית, מלח-הרפתקן, פרי עטו של סופר הקומיקס האיטלקי הוגו פראט. סדרות קורטו מלטזה תורגמו לשפות רבות. הספרים לא תורגמו לעברית. קורטו מלטזה (קורטו ממלטה) הוא קפטן לקוני, שהרפתקאותיו מתרחשות בתחילת המאה ה-20 (עד שנות ה-20 שלה). מתואר כ"קשוח אך בעל לב זהב", אוהד ומגן החלשים. הוא נולד בוולטה בירת מלטה ב-10 ביולי 1887, בנו של מלח בריטי מקורנוול ושל מכשפה צועניה מגיברלטר. כנער, חרט את קו החיים שלו על אגרופו, כקביעה כי גורלו בידיו. למרות שהוא מציג עמדה נייטרלית, הוא מצדד אינסטינקטיבית בחלכאים ובמדוכאים. הדמות הוצגה לראשונה בסדרה "Una Ballata del Mare Salato" - "בלדת הים המלוח" שיצאה לאור ב-1967 ועסקה במבריחים ושודדי ים באיי האוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ב-1970 פראט החל סדרת סיפורי קורטו מלטזה קצרים למגזין קומיקס צרפתי, "Pif gadget". ב-1974 הוא חזר לסיפורים באורך מלא, ושלח את קורטו לסיביר של 1918 בספר "Corte sconta detta arcana" - "קורטו מלטזה בסיביר". ההרפתקה הראשונה כרונולוגית של קורטו, "La giovinezza" - "השנים המוקדמות", מתרחשת בזמן מלחמת רוסיה–יפן. בכמה סיפורים קצרים (שכונסו בספרים "Les Éthiopiques" - "האתיופיים", "Les Celtiques" - "הקלטיים" ) את מלחמת העולם הראשונה הוא חווה במספר אתרים, משתתף במלחמת האזרחים ברוסיה לאחר מהפכת אוקטובר וצץ בשלבים המוקדמים של איטליה הפשיסטית. בסדרה אחרת, "Gli Scorpioni del Deserto" - "עקרבי המדבר" הוא מתואר כנעדר במהלך מלחמת האזרחים בספרד. דמותו של קורטו מגלמת את הספקנות של פראט באשר לאמיתות לאומיות, אידאולוגיות ודתיות. קורטו מתיידד עם אנשים מכל קצווי הקשת, כולל רספוטין, דמות של רוסי רצחני (שאינו זהה לרספוטין ההיסטורי, מלבד כמה קווי דמיון פיזי ומספר תכונות אופייניות), היורש הבריטי טריסטן בנטם, כוהנת הוודו "פה זהב", והאקדמאי הצ'כי ג'רמיה סטיינר. הוא פוגש ומכיר גם מספר דמויות היסטוריות כמו ג'ק לונדון, ארנסט המינגוויי, הרמן הסה, בוץ' קסידי, הגנרל הרוסי רומן אונגרן פון סטרנברג ואנוור פאשה הטורקי. מכריו מתייחסים אליו בכבוד רב, כך למשל שיחת טלפון מסטלין משחררת אותו ממאסר ואיום בהוצאה להורג בגבול טורקיה וארמניה. הספר האהוב על קורטו הוא "אוטופיה" של תומאס מור, אך הוא מעולם לא סיים לקרוא אותו. הוא קורא גם ספרים של ג'ק לונדון, הרמן מלוויל, ג'וזף קונרד, רוברט לואיס סטיבנסון, לאופולדו לוגונס. סיפורי קורטו מלטזה נעים בין הרפתקאות המבוססות היסטורית לבין רצפי חלום אוקולטיים. הוא נוכח בירי בברון האדום, עוזר לאינדיאנים בני "חיברו" בדרום אמריקה ובורח מהפשיסטים בוונציה, אך גם עוזר למרלין ולאוברון להגן על בריטניה ומבקר ביבשת האבודה "מו". ב-1976 הספר "בלדת הים המלוח" זכה בפרס ל"ספר הקומיקס הריאליסטי הזר הטוב ביותר" בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי ב-Angoulême (צרפת). ב-2002 יצא לאקרנים סרט אנימציה דובר צרפתית המבוסס על הספר "קורטו מלטזה בסיביר". מדיה וקבצים בנושא קורטו מלטזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורטו מלטזה (באיטלקית) שמואל רוקח, המלח האגדי קוֹרטוֹ מַלְטֶזֶה חוזר, באתר הארץ, 2 באפריל 2014 בשל כך, שמותיהם בערך מובאים לפי המקור באיטלקית או בצרפתית, בליווי תרגום מילולי לעברית
שמתי ברז למורה

שמתי ברז למורה (באנגלית: Ferris Bueller's Day Off – "היום החופשי של פריס ביולר") הוא סרט קולנוע שביים ג'ון יוז ב-1986. עלילת הסרט עוקבת אחרי עלילותיו של תלמיד בית הספר התיכון פריס ביולר (מתיו ברודריק), אשר מחליט באחד מהימים להבריז מבית הספר. הסרט עוקב אחר עלילותיו של פריס ביולר (ברודריק), תלמיד בית הספר תיכון משיקגו, אשר מחליט באחד מהימים להבריז מבית הספר. את יום זה, מעביר ביולר במרכז העיר עם ידידו הטוב קאמרון פריי (ראק) וחברתו סלואן פיטרסון (שרה), תוך כדי שהוא מצליח באופן יצירתי להערים על מנהל בית הספר שלו (ג'ונס), אחותו הצעירה ג'ייני (גריי), והוריו. הסרט מתאפיין בשבירת הקיר הרביעי, ביולר פונה לעיתים קרובות ישירות לקהל ומסביר את הטכניקות שלו ואת מחשבותיו. במהלך הסרט מבקרים הגיבורים במונומנטים מפורסמים של שיקגו בהם משחק בייסבול בריגלי פילד, מגדל סירס, מכון האמנות של שיקגו, בורסת הסחורות של שיקגו, וכן במצעד יום פון שטיובן. בעקבות הצלחת הסרט, הופק ב-1990 סיטקום של NBC בשם "פריס ביולר" המבוסס על הסרט בכיכובם של צ'ארלי שלאטר וג'ניפר אניסטון בתפקיד פריס וג'ייני. הסדרה נמשכה במשך עונה אחת בלבד ובוטלה לפני סיום העונה. "פרקר לואיס", הייתה קומדיית מצבים טלוויזיונית אשר הושפעה רבות מעלילת הסרט, בה הדמות הראשית הייתה באופן דומה נער מתבגר, מרדן ובעל קסם אישי. הסדרה אשר הופקה במקור בשביל רשת FOX האמריקנית נפרסה על פני שלוש עונות, בין השנים 1990 עד 1993. סצנת הסיום של סרט הקולנוע דדפול היא מחווה לסצנת הסיום של הסרט. מדיה וקבצים בנושא שמתי ברז למורה בוויקישיתוף "שמתי ברז למורה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שמתי ברז למורה", באתר נטפליקס "שמתי ברז למורה", באתר AllMovie (באנגלית) "שמתי ברז למורה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שמתי ברז למורה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שמתי ברז למורה", באתר Metacritic (באנגלית) "שמתי ברז למורה", באתר אידיבי "שמתי ברז למורה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "שמתי ברז למורה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר עם תכנים רבים על הסרט (באנגלית) תמיד יהיה לנו את פריס: 25 שנה ל"שמתי ברז למורה" - מה סוד הקסם?, באתר וואלה, 10 ביוני 2011 יונתן גת, "שמתי ברז למורה": המבריזן שלא היה מעולם, באתר ynet, 16 במרץ 2012
הבר בפולי ברז'ר

הבר בפולי ברז'ר (Un bar aux Folies Bergère) הוא ציור של הצייר הצרפתי הנודע אדואר מאנה, משנת 1882. זהו ציור שמן על בד בגודל 97X130 ס"מ. פולי ברז'ר הוא שמו של מועדון פריזאי שטיפח את מופעי ה"וראייטי", ולעיתים קרובות השתתפו פרוצות בנשפים שנערכו בו. כשמבקר האומנות הצרפתי פול אלקסיס כתב על יצירתו הגדולה האחרונה של מאנה, "הבר בפולי ברז'ר", הוא תיאר את המוזגת כ"עומדת מאחורי הבר, נערה יפהפייה, חיה באמת, מודרנית באמת". מאנה, שהיה איש הכרך המובהק עד סוף חייו, יצר מחדש את העולם האופנתי שהכיר ואהב עם כל זוהרו ועל כל חסרונותיו. את "הבר בפולי ברז'ר" צייר מאנה שנה לפני מותו, כשכבר היה חולה אנוש וידע שימיו האחרונים מתקרבים. אפשר לחוש בעצבות אחרית הימים המסתתרת תחת הבעתה המשועממת של המוזגת, סוּזון שמה. אף כי היא מוקפת באור החשמל העליז (סממן חדש ומודרני), היא מרוחקת ודעתה מוסחת. באורח אופייני ליצירות של מאנה, העליצות של חיי הלילה הסואנים של פריז מאוזנת בתחושת ניכור פרטית. יש הקושרים את צנצנת הפרחים על הבר למצבו הבריאותי של מאנה והוא מייצג את סוף חייו מפני שהוא לא מבהיק ויש בו הרבה פחות ירידה לפרטים. מאנה "הואשם" בסטייה מחוקי הפרספקטיבה של האקדמיה, היות שניתן לראות את השתקפותו של הלקוח המשוחח עם המוזגת אבל לא את גופו, כפי שהיה צפוי לראות בהתחשב במקומו בהשתקפות. מי שמגנה את מאנה בשל כך אינו מבין את כוונתו האמיתית: אנחנו, הצופים, מצוירים בעמדתו של הלקוח ולכן אנחנו תופסים את מקומו ובכך לוקחים חלק מסוים ביצירה. כל הציור, פרט לדמות המוצקה של סוזון, המוזגת, ומהבר עמוס המשקאות, הוא השתקפויות בלבד. מריחות של צבע כחול-אפור מונוכרומטי כמעט, שהונחו על משטח הבד, מעוררות את תחושת האווירה רוויית העשן ומתארות את פני המראה השטוחים. בתוך מהומת הקהל הצפוף ניתן לגלות דיוקן זעיר ומדליוני של ידידיו של מאנה (מרי לורן וז'ין דמארסי). מפתיע לגלות כי בפינה העליונה, מעל זוהרן הלבן של נורות החשמל, חבויה נוכחותן המוזרה במעט של זוג רגליים במגפיים ירוקים וקטנים. למעשה זוהי השתקפות של לוליינית הטרפז, שמציגה את סגנון החיים של הבר "פולי ברז'ר". מדיה וקבצים בנושא הבר בפולי ברז'ר בוויקישיתוף
רוטב סופרם

רוטב סופרם (בצרפתית: suprême) הוא אחד מהרטבים הקלאסיים של המטבח הצרפתי. רוטב זה נחשב לאחד מ"הרטבים הקטנים" - היינו, רוטב הנוצר משילוב בין רוטב אם למרכיב אחד נוסף. רוטב זה עשוי מרוטב ולוטה (רוטב העשוי מרביכה (שילוב של קמח ושומן) וציר בשר - לרוב, במקרה של רוטב סופרם - ציר עוף). הציר מצומצם (בישול על אש נמוכה עד לאידוי מרבית הנוזלים), ומעורבב עם שמנת או קרם פרש. כמו כן נהוג להוסיף מעט מיץ לימון לרוטב. רוטב זה מוזכר בלארוס גסטרונומיק משנת 1938 כאחד הרטבים החשובים של המטבח הצרפתי. שיטה אחרת להכנת רוטב זה היא שימוש ברוטב בשאמל עם ציר עוף.
יום חול

ביהדות, יוֹם חוֹל הוא יום שאינו שבת, חג, או חול המועד. הכינוי חול נגזר מהמילה "חולין" והמשמעות היא שהוא בעל חשיבות פחותה מימים אחרים הפזורים על פני לוח השנה. ביום חול מותרות בעשייה כל המלאכות האסורות בשבת, ולכן ששת ימי החול של כל שבוע קרויים גם "ששת ימי המעשה". בימי חול ישנן שלוש תפילות - ערבית, שחרית ומנחה (למעט ראש חודש, בו יש גם תפילת מוסף). הבדל נוסף בין יום חול לשבת, חג וחול המועד הוא שבסתם יום חול אומרים תחנון בתפילות שחרית ומנחה, בניגוד לשבת, חג או חול המועד שלא אומרים. ישנם ימי חול שגם בהם לא אומרים תחנון. חג שבת שיר של יום חולין ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוכנות החלל הנורווגית

סוכנות החלל הנורווגית (בנורווגית: Norsk Romsenter, בראשי תיבות: NRS, מילולית: מרכז החלל הנורווגי; באנגלית: The Norwegian Space Agency, בראשי תיבות: NOSA) היא סוכנות ממשלתית נורווגית הפועלת תחת אחריותו של משרד המסחר, התעשייה והדיג הנורווגי. היא הוקמה בשנת 1987 בשם: "מרכז החלל הנורווגי" בשילוב החלטתה של נורווגיה להצטרף לסוכנות החלל האירופית (ESA). בשנת 2019, הארגון שינה את שמו באנגלית לשם הנוכחי. המשרד אחראי על פיקוח ותיאום פעילויות החלל של נורווגיה, וכן פועל מול מוסדות סוכנות החלל האירופית, שנורווגיה חברה בה. אחד היעדים של המשרד הוא הגדלת הצמיחה במגזר החלל הנורווגי ב־10% מדי שנה. מטרות סוכנות החלל הנורווגית: לקדם את הפיתוח והתיאום של פעילויות החלל הנורווגיות, ואת האינטרסים והצרכים הממשלתיים בפעילות החלל להכין הצעות לתוכניות משולבות לטווח הארוך לפעילויות בחלל ולהגיש אותן למשרד המסחר, התעשייה והדיג לנהל את המשאבים ואת המימון של סוכנות החלל הנורווגית מממשלת נורווגיה ומקורות אחרים לדאוג לאינטרסים הנורווגיים בקשר עם ארגוני מגזר החלל במדינות אחרות כמו גם ארגונים בינלאומיים נורווגיה פעילה בתחום חקר השמש, האינטראקציה בינה לבין כדור הארץ. נורווגיה היא מהמדינות המובילות בחקר האורורה באמצעות רקטות מחקר, טלסקופים ולוויינים. נכון לשנת 2021, לנורווגיה יש חמישה לוויינים שתפקידם לנטר את התנועה הימית הנורדית, והם: AISSat-1‏, AISSat-2‏, NorSat-1‏, NorSat-2‏ ו־NorSat-3. נורווגיה מקיימת פעילות רציפה של שיגור רקטות מחקר אל שולי החלל, ללימוד האטמוספירה והאורורה. מיקומה של נורווגיה מאפשר לה לעקוב באופן מיטבי אחר לוויינים המקיפים את כדור הארץ במסלול קוטבי. שירותי מעקב לווייניים נמכרים למדינות אחדות ומהווים מוקד הכנסה חשוב לסוכנות החלל הנורווגית. מדיה וקבצים בנושא סוכנות החלל הנורווגית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הנורווגית (בנורווגית ספרותית) אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הנורווגית (באנגלית) סוכנות החלל הנורווגית, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות החלל הנורווגית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט הרשמי של מרכז החלל הנורווגי בארכיון האינטרנט Wayback Machine (באנגלית) Christer Aasen, Name change at the Norwegian Space Centre, romsenter.no, February 5, 2019 Berit Ellingsen, Norway's new satellite detects radar signals from ships, romsenter.no, April 29, 2021
שלמה זלוטניק

שלמה זלוטניק (15 באוקטובר 1914 – 11 בספטמבר 2001) היה נוטר, לוחם ההגנה מחנך ואיש ציבור. שלמה זלוטניק נולד באורלה שבפולין לשרה ובערל זלוטניק. הוא התחנך באווירה ציונית מסורתית ולאחר שסיים בי"ס טכני בביאליסטוק, החל לגלות עניין רב בעשייה למען הזולת. בגיל 18 מונה למזכיר הקהילה בעיר מגוריו וייסד בה חברה של לינת צדק, שתפקידה היה לספק לינת לילה למשפחות החולים. בחברה היו 300 חברים והיא הגישה בנוסף עזרה לנזקקים לתרופות ובפנייה לרופא. זלוטניק שימש כיו"ר החברה עד לעלייתו לארץ ישראל. בשנת 1938 העפיל לארץ ישראל במסגרת עליית אף על פי. הוא השתקע בפתח תקווה, ונשא לאישה את רחל לבית שקלובסקי. בשנת 1941 הצטרף לארגון "ההגנה" בו שירת כנוטר ושוטר במשטרה המיוחדת[דרושה הבהרה] באזור הצפון. השתתף במלחמת העצמאות, במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים ולאחר-מכן המתנדב במשמר אזרחי. שנים רבות היה פעיל כחבר ועד ארגון ותיקי ההגנה בפתח תקווה. במשך 25 שנים הורה בבית ספר "עמל" בפתח תקווה. כמתנדב הוא תרם מזמנו ומכספו לגופים ואנשים נזקקים לחיילי צה"ל, לתלמידים ולעולים. היה אח (חבר) בלשכת חבצלת השרון של ארגון בני ברית. כיהן כסגנו של נשיא הלשכה, פנחס רשיש, ונשיא בעצמו במשך חמש שנים. במסגרת זאת פעל לחלוקת מלגות לתלמידי בתי הספר התיכוניים הנזקקים לעזרה, בהם לעולים חדשים, אימץ נכים, חולים ונזקקים ופעל למען חלוקת שי לנצרכים. בנוסף, התנדב זלוטניק בין היתר באגודות "הוועד למען החייל", "העמותה למען הקשיש", "י.ע.ל", "ניצן-למען העיוור" ו"האגודה למלחמה בסרטן". לשלמה שלשה ילדים. בשנת 1993 העניקה לו עיריית פתח תקווה את תואר "יקיר העיר פתח תקווה" ולאחר מותו הנציחה את זכרו ברחוב הנקרא על שמו. בנוסף, ארגון ותיקי ההגנה העניק לו את התואר "יקיר ההגנה". תמונתו ואילן משפחתו של שלמה זלוטניק באתר MyHeritage. שלמה זלוטניק, באתר Geni.com שלמה זלוטניק, אתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
עבדאללה ברגותי

עבדאללה ברגותי (בערבית: عبدالله البرغوثي, בתעתיק מדויק: עבדאללה אלברע'ות'י; נולד ב-1972) הוא טרוריסט פלסטיני, ממפקדי הזרוע הצבאית של החמאס ביו"ש. כיום הוא מרצה 67 מאסרי עולם בישראל. ברגותי הגיע ליהודה ושומרון מכווית בשנת 1999, וניצל את השכלתו כמהנדס על מנת לייצר עשרות קילוגרמים של חומרי נפץ ומטעני חבלה עבור גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס. ברגותי אחראי לביצוען של עשרות התקפות טרור ופיגועים כנגד ישראלים, ובהן הפיגוע במסעדת סבארו בירושלים באוגוסט 2001; פיגוע ההתאבדות הכפול במדרחוב בן יהודה בדצמבר 2001; הפיגוע בקפה מומנט במרץ 2002; הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון במאי 2002; הפיגוע באוניברסיטה העברית בהר-הצופים ביוני 2002; הפיגוע ברחוב אלנבי בתל אביב בספטמבר 2002; הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות; הנחת מטענים על פסי הרכבת ברמלה ובלוד. בפיגועים אלו נרצחו 66 בני אדם ונפצעו כ-500. ברגותי נעצר במרץ 2003, ובגין חלקו בפיגועים דלעיל נידון בנובמבר 2004 ל-67 מאסרי עולם – עונש זה הוא העונש הארוך ביותר שאושר רשמית שניתן אי פעם מחוץ לארצות הברית. ברגותי לא הביע כל חרטה במשפטו, האשים את ישראל והביע צער שלא ניתנה לו ההזדמנות להרוג יהודים נוספים. בגזר דינו כתבו השופטים: "מבול הטרור הרצחני שהנאשם פתח בו היה אחד מהחמורים ביותר בהיסטוריה רוויית הדמים בתולדות המדינה". בעת הקראת גזר הדין נתקף ברגותי זעם, איים להרוג את השופטים וללמד כל אסיר חמאס איך להכין פצצות. כתוצאה מכך ריצה את תקופת מאסרו בבידוד.[דרוש מקור] בשנת 2009, כחלק מהמגעים לשחרורו של החייל החטוף גלעד שליט, עלה שמו של עבדאללה ברגותי כאחד מהמועמדים לשחרור בעסקת השבויים, אך עקב התנגדות ישראל לא נכלל בעסקה שנחתמה באוקטובר 2011. באוקטובר 2015 פורסם שבזמן מאסרו הוא ממשיך לקבל משכורת מהרשות הפלסטינית וכי עד 2015 קיבל יותר מרבע מיליון שקלים. במהלך גיבוש העסקה לשחרור חטופים בחודש יוני 2024, עלה שוב שמו של ברגותי כמועמד לשחרור. לפי גורם ביטחון בכיר משירות הביטחון הכללי, הוא עלול להיות סנוואר הבא. מדיה וקבצים בנושא עבדאללה ברגותי בוויקישיתוף עבדאללה ברגותי, ברשת החברתית Goodreads אפרת וייס ודיאנה בחור, הילארי קלינטון במסעדת סבארו: ערפאת אחראי לטרור, באתר ynet, 24 בפברואר 2002 אפרת וייס, "המהנדס" ברגותי נידון ל-67 מאסרי עולם, באתר ynet, 30 בנובמבר 2004 nrg חדשות, מסמכי הרשות חושפים: זה שכר המחבלים בכלא הישראלי, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2015 יוסי, בכיר לשעבר בשב"כ מזהיר: האסיר שאם ישוחרר יהפוך לסינוואר הבא, באתר ערוץ 7, ‏9.07.24
מסור

מסוֹר (גם משׂוֹר) הוא כלי עבודה ידני אשר באמצעותו חותכים עץ וחומרים אחרים. החיתוך נעשה על ידי הצבת השיניים על החומר והעברתן קדימה ואחורה שוב ושוב במהירות. המסורים הראשונים נבנו מחומרים משוננים כגון צור, אובסידיאן, קונכיות של צדפות ושיני כרישים. המסור בנוי מלהב משונן וידית אשר לרוב עשויה מעץ או פלסטיק. בנוסף, קיימים סוגים שונים של מסורים, כגון מסורים עם שתי ידיות, אחת בכל צד של הלהב ומסורים חשמליים הפועלים על חשמל, קיטור, לחץ מים ומקורות כוח אחרים. ישנם מסורים המיועדים לחיתוך מתכות, להבם של אלה יהיה עשוי לרוב מחוט תיל משונן או מרצועת מתכת דקה וחזקה. בימינו, שיני המסור המודרני בנויות ומסודרות לפי החומר אותו המסור מיועד לחתוך. טביתא באביט מסור מוזיקלי גרזן Story of the Saw (אורכב 26.06.2013 בארכיון Wayback Machine) מסור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלי גלפרין

אלי גלפרין (נולד ב-10 בפברואר 1974) הוא שחקן תיאטרון וקומיקאי ישראלי. אלי גלפרין נולד ב-1974 בפתח תקווה. הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב במחזור של 1997. גלפרין השתתף בעונה השנייה של "האלופה" בתפקיד גולדה, בסדרה "מתי נתנשק?" בערוץ 10, בסדרה "קוויקי" בביפ, בקומדיה "האמא של הרווקה" וב"גור ואוח" – בערוץ ג'טיקס. בתיאטרון צוותא שיחק במופע הבידור "פותחים פה לשפן" (ביחד עם מיכל לוי ואיילת רובינסון), ובתיאטרון תמונע, בהצגה "רביזור". יחד עם השחקנית מיכל רובין, גלפרין כתב וביים את הצגת הילדים "לא רוצה לקום" בהפקת "התיאטרון שלנו". הוא היה חבר קבוע בתוכנית ההומור והסאטירה "יתוש בראש", בגלי צה"ל ובטלוויזיה החינוכית. גלפרין השתתף בסרטו של מנשה נוי "פתיחה 1812", בסדרות הטלוויזיה "בסימן ונוס", "תחת שמי ורונה", בסרט "אחים" ובמספר פרסומות. בשנת 2009 שיחק בסדרה "קוויקי" אשר שודרה בערוץ 2 קשת. הוא גילם ליצן רפואי. בשנים 2012–2013 השתתף גלפרין בעונות הראשונה והשנייה של סדרת הילדים "מר עגבנייה", בתור קריין החדשות. בשנת 2012 שיחק בסדרה "זנזורי" בתפקיד גרטנר. באותה שנה שיחק בסדרה דירה עם כניסה בחצר בתפקיד דוור. בשנת 2013 שיחק בסדרת הילדים "קופיקו" בתפקיד מתורגמן למר הירושי משגרירות יפן. בשנת 2014 שיחק בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" בתפקיד הרב קמינר מורה בישיבה. בשנים 2015–2016 השתתף גלפרין בעונה השלישית של הסדרה "החממה", בתור דוקטור אייזנברג. בשנת 2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בערוץ ג'וניור לצופי yes, בתפקיד רופא שיניים. בשנת 2016 שיחק בסדרה הרוסים שיחק בתפקיד צ'יקו. בעבר היה גלפרין שחקן "הבימה" והשתתף בהצגות "קבוצת הצעירים" בניהולו האומנותי של אילן רונן. גלפרין מגלם את דמותו של "שטוזי תפוזי" בהצגה "מחסן השטוזים של דתיה" בהפקת תיאטרון אורנה פורת מאז 2009 ועד היום. בטלוויזיה כתב והגיש את פינת הסטנדאפ בתוכניתה של מיכל זוארץ "שישי עם מיכל" ובזמן מלחמת לבנון השנייה, הגיש פינת סטנדאפ וסאטירה בתוכנית "חשיפה לצפון" בערוץ הראשון. מאז אפריל 2013, הגיש בתוכנית הבוקר של אורלי וגיא בערוץ 10 פינת הומור וסאטירה יומית בשם "החיים, הפקקים ומה שביניהם", בה שולבו דיווחי תנועה. לצד הדיווח על עומסים בכבישים, הוא הגיש קטעי סטנדאפ קצר בענייני היום. את הפינה כתבו אלי גלפרין וחיים אלמקיס. בהמשך, החל גלפרין לערוך גם חידונים יומיים קצרים במסגרת התוכנית. עם מעברם של אורלי וילנאי וגיא מרוז לתוכנית בשעות הערב, המשיך גלפרין את פינתו במסגרת התוכנית "בוקר אור", עד סיום שידורה של התוכנית בינואר 2019. בסך הכל, ערך גלפרין כאלפיים חידונים במסגרת זו של תוכנית הבוקר. ב-2019 שיחק בתפקיד קטן בעונתה השלישית של "צומת מילר". ב-2021 שיחק בסדרת הילדים "אבא מטפלת" בתפקיד בני בוננזה בעל מפעל לציפיות שנפגש עם ליאור. ב-2022 שיחק בסדרה הקומית "שנות ה-90" בתפקיד שמואל מנהל המלון בו עובדים שלום ובקי המתקמצן על הוצאות המלון. מסביר לאנשים דברים בעזרת דפדפת שכותב בה שירטוטים. גלפרין נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברמת גן. מדיה וקבצים בנושא אלי גלפרין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלי גלפרין אלי גלפרין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אלי גלפרין, בארכיון הבימה אלי גלפרין, ביוטיוב אלי גלפרין, באתר "הבמה" ביקורת על המופע של אלי גלפרין
התנגשות אלסטית

התנגשות אלסטית (או התנגשות אלסטית לחלוטין) היא התנגשות בה סך כל האנרגיה הקינטית של הגופים המתנגשים לאחר ההתנגשות שווה לסך כל האנרגיה הקינטית שלהם לפני ההתנגשות. מכאן שהתנגשויות אלסטיות יכולות לקרות רק אם אין המרת אנרגיה קינטית לסוגי אנרגיה אחרים (בניגוד להתנגשות פלסטית). בהתנגשות אלסטית מקדם התקומה שווה לאחת. התנגשויות של אטומים הן התנגשויות אלסטיות. התנגשות של גופים מאקרוסקופים איננה התנגשות אלסטית משום שתמיד תהיה המרה של חלק מן האנרגיה הקינטית לחום. התנגשויות של מולקולות שאינן חד-אטומיות הן אלסטיות בתנאי שאין המרת אנרגיה קינטית לרוטציות, או ויברציות של המולקולות. האנרגיה הקינטית של שני הגופים נשמרת, לפי הגדרה: 1 2 m 1 v 1 2 + 1 2 m 2 v 2 2 = 1 2 m 1 u 1 2 + 1 2 m 2 u 2 2 {\displaystyle {\frac {1}{2}}m_{1}v_{1}^{2}+{\frac {1}{2}}m_{2}v_{2}^{2}={\frac {1}{2}}m_{1}u_{1}^{2}+{\frac {1}{2}}m_{2}u_{2}^{2}} חשוב לשים לב כי התנע איננו בהכרח נשמר. שימור אנרגיה איננו גורר שימור תנע. במקרים שבהם גם מתקיים שימור תנע: עבור כל שני גופים בעלי מסה נתונה, אם מהירותם לפני ההתנגשות נתונה גם היא נוכל לחשב את מהירותם לאחר ההתנגשות האלסטית. קיימת גם נוסחה הנגזרת מהנוסחה לשימור אנרגיה קינטית ושימור תנע כאשר ההתנגשות היא חד־ממדית: v → 1 − v → 2 = − ( u → 1 − u → 2 ) {\displaystyle {\vec {v}}_{1}-{\vec {v}}_{2}=-({\vec {u}}_{1}-{\vec {u}}_{2})} ניתן להשתמש בשתי המשוואות הללו גם עבור שני גופים שווי מסה המתנגשים במישור, על ידי פירוק וקטור התנע לרכיביו. נתבונן במערכת המנוחה של אחד הגופים לפני ההתנגשות, במערכת זו לפני ההתנגשות הגוף האחד עומד והשני נע לעברו. כיווני התנע של הגופים לאחר ההתנגשות יהיו ניצבים זה לזה, מכיוון שעל פי חוק שימור האנרגיה המהירות בריבוע של הראשון לפני ההתנגשות שווה לסכום הריבועים של המהירויות אחרי ההתנגשות, כמו במשולש ישר-זווית. זאת במקרה שבו הגופים באותה מערכת אינם נעים בקו ישר. אם לעומת זאת התנועה היא בקו ישר אחד, הגוף השני לאחר ההתנגשות ייעצר והראשון יקבל את מהירותו - כפי שממחישה עריסתו של ניוטון. התנגשות פלסטית מדיה וקבצים בנושא התנגשות אלסטית בוויקישיתוף