laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תומאס האריס

תומאס האריס (באנגלית: Thomas Harris; נולד ב־11 באפריל 1940) מחבר ספרי מתח אמריקאי ויוצרו של ד"ר חניבעל לקטר. תומאס האריס נולד בעיר ג'קסון במדינת טנסי בארצות הברית. בגיל צעיר עקרה משפחתו למדינת מיסיסיפי בה גדל. למד באוניברסיטת ביילור שבעיר וייקו בטקסס (העיר שתתפרסם לימים בגין המצור בווייקו, אירוע של ההתאבדות הקבוצתית בהנהגת דייוויד כורש וכת מאמיניו בשנת 1993). היה כתב לענייני פלילים בארצות הברית ובמקסיקו. שימש ככתב ועורך של סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס בעיר ניו יורק. בשנת 1977 התפרסם ספרו הראשון "יום א' השחור", סיפור על לוחם מוסד ישראלי המסכל מזימת טרוריסטים ערבים לבצע, בעזרת אמריקאי בוגר מלחמת וייטנאם, פיגוע המוני בסופרבול, משחק הגמר של ליגת הפוטבול האמריקאית. בשנת 1981 הופיע ספרו "הדרקון האדום" המתאר לראשונה בספריו רוצח סדרתי, המסתייע בעזרתו של רוצח סדרתי אחר שנלכד ומרצה עונשו בכלא שמור, והוא ד"ר חניבעל לקטר, רופא, רוצח אכזרי וקניבל, הדמות הקבועה לאורך הטטרולוגיה. בשנת 1988 התפרסם ספרו "שתיקת הכבשים", בו מנסה סוכנת ה FBI קלריס סטרלינג ללכוד רוצח סדרתי באמצעות ניצול כישוריו של ד"ר לקטר הכלוא. בשנת 1999 הופיע ספרו "חניבעל", בו ד"ר לקטר, שנמלט לאיטליה, חוזר לארצות הברית ומצליח להערים על קלריס סטרלינג המנסה ללוכדו. הביקורות לא נטו חסד לספריו, אך ציינו כי היטיב לאפיין דמויותיהם של רוצחים סדרתיים. ספריו הפכו לרבי מכר. כל ספריו עובדו לסרטי קולנוע וכולם תורגמו לעברית. יום א' השחור (1977) סרט מתח על המוסד בכיכובו של רוברט שואו. צייד אדם (1986) גרסה מוקדמת לספר "דרקון אדום" עם השחקן בריאן קוקס בתפקיד ד"ר לקטר שתיקת הכבשים (1991). בהשתתפות אנטוני הופקינס כד"ר לקטר וג'ודי פוסטר כקלריס סטרלינג. חניבעל (2001). אנטוני הופקינס הוא שוב ד"ר לקטר, אך את קלריס מגלמת הפעם ג'וליאן מור. דרקון אדום (2002). בהשתתפות אנטוני הופקינס כד"ר לקטר והפעם עם אדוארד נורטון כסוכן האף. בי. איי. מקור הרוע (2007). הסרט מספר על ילדותו והתבגרותו של חניבעל לקטר מגיל 6 עד 20. מבוסס על הספר מקור הרוע. יום א' השחור. הוצאת ש. פרידמן, 1983. הדרקון האדום. הוצאת זמורה ביתן 1983. שתיקת הכבשים.הוצאת מודן 1992 חניבעל. הוצאת מודן 1999. חניבעל: מקור הרוע. הוצאת מודן 2007. אתר האינטרנט הרשמי של תומאס האריס (באנגלית) הניו יורק טיימס, האיש החמקמק שמאחורי המפלצת הכי מפורסמת על המסך, באתר הארץ, 1 ביוני 2019 תומס האריס (1940-), דף שער בספרייה הלאומית תומאס האריס, ברשת החברתית Goodreads
נמייה לבנת-זנב

נמייה לבנת-זנב (שם מדעי: Ichneumia albicauda) היא מין יחיד בסוגה של נמייה החיה ברחבי אפריקה ובחצי האי ערב והיא למעשה הנמייה הגדולה ביותר בעולם עם אורך של 53 עד 71 ס"מ ולמשקל של 1.8 עד 5.2 ק"ג כשהממוצע הוא 3.38 ק"ג. כפי ששמה רמז זנבה הוא בצבע לבן. הנמייה חיה במרבית אפריקה שמדרום לסהרה וגם בחלק מחצי האי ערב. הם חיים במגוון בתי גידול מסוואנות טרופיות וערבות שופעות או ביצות ועד לבתות יבשות ואזורים תת-מדבריים. הם לא נוטים להימצא ביערות צפופים מדבריות או הרים. לנמייה זו גוף גדול בצבע אפור כהה עם שערות שחורות בעיקר על גבה והזנב לבן. היא בעלת רגליים ארוכות וגבוהה יותר ממרבית הנמיות והיא בעלת טפרים חדים, אוזניים גדולות ושיניים חדות. הנמייה היא יצור לילי הנמצא במהלך היום בין שורשים, אבנים או בגזעי עצים. הם חיים בדרך כלל לבד בטריטוריות מוגדרות, אך נקבות עם צאצאים מקימים קבוצה איתה הם שומרים על הגורים. הנמייה אוכלת יצורים קטנים כמו חרקים, יונקים קטנים, עקרבים וזוחלים קטנים וכנפוץ אצל נמיות גם נחשים כולל ארסיים. הם גם אוהבים לאכול ביצים ונעזרים באבנים כדי לשבור אותם. מדיה וקבצים בנושא נמייה לבנת-זנב בוויקישיתוף נמייה לבנת-זנב, באתר ITIS (באנגלית) נמייה לבנת-זנב, באתר NCBI (באנגלית) נמייה לבנת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה לבנת-זנב, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נמייה לבנת-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה לבנת-זנב, באתר GBIF (באנגלית) נמייה לבנת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברית מנוחה

ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ברית מנוחה הוא ספר קבלי שמיוחס לרב אברהם ב"ר יצחק מרימון (=גרנדה) הספרדי, שחי במאה השנייה לאלף הששי (1340–1440), אך בספרות המחקר נטען שהייחוס מוטעה. הספר נדפס לראשונה בשנת ה'ת"ח. החיד"א ציין שראה את הספר בכתב יד והנדפס הוא כמחצית בלבד ויש בו טעויות, וכי יש מייחסים אותו ל"רב חמאי גאון". הספר השפיע על הוגים בדורות מאוחרים ביותר כדוגמת רמח"ל, רמ"ק, האר"י, ועוד. הרמ"ק בספרו פרדס רמונים מצטט מדבריו בכמה מקומות ומציין את חשיבותו. בשער כ', שער השמות פרק א: "בוודאי כל דברי הספר הנחמד ההוא דברי אלהים חיים נאמרים ברוח הקודש או מקובלים מפי אנשים גדולים". בשער כ"ח, שער הנקודות פרק א: "ועוד נביא ראיה מספר ברית מנוחה והוא ספר נחמד בביאור עשר נקודות משם בן ד', ומתוך דבריו נראה ודאי היותם דברי קבלה מפה אל פה או מפי מלאך, שאינם דברים מושגים ברוב עיון או דקות שכל אלא השגה נפלאה קרוב אל רוח הקודש". הרב חיים ויטאל בהקדמתו לשער ההקדמות ונדפסה גם בהקדמה לספרו עץ חיים: "בעניין ספרי הקבלה האמיתיים הנמצאים, אמר לנו מורי האר"י זלה"ה כו' דספר ברית מנוחה הוא אמיתי וחברו חכם גדול בתורה ובחכמה ונאמן רוח, וכיסה את דבריו בעומק, ונעשה על פי נשמת צדיק אחד קדמון שנגלה אליו אליהו ז"ל ולמדו". הספר נפתח בהקדמה המתארת את השתלשלות מוסרי תורת הקבלה בעם ישראל, ולאחריה באים עשרה "דרכים" פרקים שהם מדריך לקבלה מעשית: חכמה, אהבה (כולל עשרה ניקודים לשם ה'; ביאור ארבע פינות המרכבה), שלום, יראה (ולאחריה "תפילה גדולה"), בינה, השכל, חמדה, יחוד, המשך היחוד, מבוא המגדל. מבין המהדורות: אמסטרדם, ה'ת"ח זאלקווא, ה'תקל"ה ברדיטשוב, ה'תקס"ז ווארשא, ה'תרמ"ד ווארשא, ה'תרנ"ח מכון רמח"ל, ירושלים תשנ"ט מהדורה מוערת בתוספת מבוא עם הערות לכתבי רמח"ל. מהדורה מדעית, על ידי עודד פורת בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016 רבי חיים ויטל ערך קיצור ופירוש לספר מכתבי הרמ"ק ועל פי המהדיר ייתכן שהאריז"ל ערך את הקיצור מכתבי הרמ"ק, בספר האלימה ח"ב. נדפס לראשונה על ידי מכון אהבת שלום, ירושלים תשנ"ח (הוצאה שלישית). דרך הקודש, ר' מנחם מנדל משקלוב, נדפס לראשונה על יד "הוועד להוצאת ספרים שע"י כולל תורת חכם", ירושלים תשנ"ט. פרוש ים החכמה, ישיבת תורת חכם, מתוך ספר ים החכמה תשס"ו, עמ' 353–544 רבי יעקב עמדין הקדיש בספרו מטפחת ספרים פרק להערות על ספר זה. ברית מנוחה, באתר ויקיטקסט אברהם בן יצחק, מרמון ספרד, ברית מנוחה, מהדורת זולקווא תקל"ה, באתר היברובוקס כתב יד, ברית מנוחה, ירושלים, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית ראו במהדורה המדעית של עודד פורת, עמ' 11 והלאה. רבי יעקב עמדין, מטפחת ספרים, חלק ב', פרק ח'.
גנייבושוב

גנייבושוב (בפולנית: Gniewoszów) הוא כפר במחוז קוז'יניצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-21 ק"מ דרומית מזרחית לקוז'יניצה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב, השוכן ליד נהר ויסלה, נוסד במאה ה-17, והיה בבעלות אצולה. בשנת 1735 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. יהודים התיישבו בגנייבושוב בסוף המאה ה-18, ובשנים אלה בנו בו בית כנסת מעץ. בתחילה הייתה הקהילה ביישוב משותפת עם קהילת גרניצה הסמוכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי היישוב כתוצאה מתשלומי כופר גבוהים שהוטלו עליהם בידי החיילים הרוסים, ויהודים רבים עזבו את המקום. בשנת 1925 נמנו בכפר כ-2,530 יהודים, רוב תושביו. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, שבה תמך גם רב הקהילה, ישראל אליעזר הופשטיין. במסגרת זו פעלו בכפר תנועות נוער ציוניות, וכן חוות הכשרה של החלוץ. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-1,600 יהודים, רוב תושביו. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובית הכנסת המקומי הוסב לאורוות סוסים. בהמשך מונה ביישוב יודנרט, בראשות יעקב דינר, שנצטווה לספק לגרמנים מדי יום כוח אדם יהודי לעבודות כפייה. בסתיו 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם במקום, אליו הועברו גם יהודים רבים מערי מערב פולין, ובעיקר מקרקוב ומראדום, ומספר יושביו הגיע לכ-7,000 נפש. בתקופה זו חויבו יהודי הגטו בתשלום סכום כופר גבוה לגרמנים, והם צוו לגלח את שער ראשם וזקניהם. באוגוסט 1942 בוצעה בגטו גנייבושוב אקציה, במהלכה הועברו כ-5,000 יהודים לגטו זבולן, וממנו למחנה ההשמדה טרבלינקה, וכ-600 צעירים יהודים נלקחו למחנה עבודה באזור דמבלין. כאלף יהודים שנותרו בגטו בגנייבושוב שולחו לטרבלינקה בנובמבר 1942. מדיה וקבצים בנושא גנייבושוב בוויקישיתוף גנייבושוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין גנייבושוב (Gniewoszów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "גנייבושוב", באתר השטעטל הווירטואלי סבסטיאן פיונטקובסקי (פול') ומרטין דין (אנ'), גנייבושוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 224–226), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
נמייה מפוספסת גמביאנית

נמייה מפוספסת גמביאנית או מונגוס גמביה (שם מדעי: Mungos gambianus) הוא מין בינוני ממשפחת הנמייתיים החי באזור הטרופי שבמערב אפריקה. הוא חי מגמביה עד לניגריה. הוא אינו מין נפוץ ביותר אך גם אינו בסכנה. קרוב משפחתו היחיד לסוג הוא הנמייה מפוספסת. המונגוס בעל פרווה חומה-אפורה ובעל פס כהה לאורך הצוואר. יש לו זנב קצר ומחודד, הרגליים בינוניות באורכם לנמיות עם 5 טפרים באצבע. הפנים קצרות והשיניים לא בולטות. לנקבות 6 זוגות פטמות. אורכם של הנמיות 30-45 ס"מ והמשקל 1-2.2 ק"ג. אין בין שני המינים דו צורתיות זווגית מובהקת. המונגוס הוא אוכל כל הניזון ממגוון יצורים קטנים כמו חרקים, עקרבים, מכרסמים וגם מנחשים, כולל ארסיים. הוא יכול להפנט את הנחש בריקוד מסובב ואז להפתיע אותו ולנשוך לו את הראש וכך להורגו. הנמיות חיים בקבוצות קטנות בערבות אפריקה ויוצאים לחפש מזון ביום. הם יכולים להכיל עד 40 פרטים, זכרים ונקבות, בקבוצה אך כשהם נתקלים בקבוצה יריבה הם נהיים תוקפנים וטריטוריאליים ביותר ועלול להיווצר קרב רועש ואגרסיבי בין הקבוצות. הם חיים במאורות מתחת הקרקע ומתקשרים ביניהם במגוון של קולות גבוהים. הם מתרבים בכל השנה וכל הנקבות מולידות באותו זמן בערך. לעיתים הם גם מזדווגים עם פרטים מלהקות שכנות. הגורים שנולדו, נגמלים כעבור חודש. נמייה מפוספסת גמביאנית, באתר ITIS (באנגלית) נמייה מפוספסת גמביאנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה מפוספסת גמביאנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה מפוספסת גמביאנית, באתר GBIF (באנגלית) נמייה מפוספסת גמביאנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
נמייה מפוספסת מצויה

נְמִיָּה מְפֻסְפֶּסֶת מצויה או מונגוס מפוספס (שם מדעי: Mungos mungo) הוא מין בינוני ממשפחת הנמייתיים החי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה והוא חי בערבות עשב וסוואנות טרופיות ולפעמים גם ביערות, אך לא במדבריות. המונגוס הוא נמייה בינונית בעלת פרווה חומה-אפורה עד חומה כהה ועל הגב פסים שחורים (ומכאן שמו) והפרטים החיים באזורים לחים ורטובים יותר הם גדולים וכהים יותר מאלה החיים באזורים יבשים. אורכם הממוצע 30-45 ס"מ ומשקלם 1.5-2.25 ק"ג. הזנב מגיע עד לאורך 30 ס"מ. יש למונגוס ראש גדול, אף ואוזניים ורודים, זנב ארוך ורגליים קצרות ובעלות טפרים חדים. הם בעלי גפיים חזקות וחזה גבוה וצר יחסית. המונגוס, לעומת מיני נמיות אחרות חיים בחבורות גדולות שנמצאים במאורות שונות וגם בקני טרמיטים גדולים והם מתחבאים גם בשיחים וסבכים שונים. לעיתים הם גם נפוצים על קרקעות חקלאיות מחפשים שם מזון. הם אוכלי בשר הניזונים מיצורים קטנים כמו חרקים כמו חיפושיות, יונקים קטנים, זוחלים כמו לטאות ונחשים וגם מרבי רגליים. הם ניזונים גם מביצים שונות ונעזרים גם באבנים כדי לשבור את הביצים. הם עצמם עלולים להיתקף על ידי עופות דורסים, אריות, צבועים וזוחלים גדולים כמו נחש הפיתון. השומרים של הלהקה מתריעים מראש מהסכנה ושאר החבורה בורחת לעבר המאורה או אזור המקלט הקרוב. מדיה וקבצים בנושא נמייה מפוספסת מצויה בוויקישיתוף נמייה מפוספסת מצויה, באתר ITIS (באנגלית) נמייה מפוספסת מצויה, באתר NCBI (באנגלית) נמייה מפוספסת מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה מפוספסת מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה מפוספסת מצויה, באתר GBIF (באנגלית) נמייה מפוספסת מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נמייה ליבראית

נמייה ליבראית (שם מדעי: Liberiictis kuhni) הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת הנמייתיים הנפוץ בטבע רק במדינת ליבריה ומצוי בסכנת הכחדה. זו נמייה קטנה שהתגלתה ב-1958 במדינת ליבריה שבמערב אפריקה, שם היא נמצאת היום, וייתכן שגם בסיירה לאון ובחוף השנהב ביערות גשם. היא נפוצה בעיקר בפארק הלאומי טאי. לנמייה גוף באורך של 20 ס"מ ומשקלה עד 2.3 ק"ג. הפרווה בצבע חום כהה יחד עם פס לבן על הצוואר והכתפיים. היא בעלת טפרים ושיניים חדות. כמו רוב הנמיות היא יוצאת בלילה לצוד יצורים קטנים כמו עכברים, חרקים וזוחלים כמו נחשים כולל ארסיים. היא תאכל גם פירות אם היא תמצא. הנמייה נמצאת בסכנה בטבע עקב ציד ועקב תחום מחייתה הצר שפוגע באוכלוסייה. מדיה וקבצים בנושא נמייה ליבראית בוויקישיתוף נמייה ליבראית, באתר ITIS (באנגלית) נמייה ליבראית, באתר NCBI (באנגלית) נמייה ליבראית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה ליבראית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נמייה ליבראית, באתר GBIF (באנגלית) נמייה ליבראית באתר הרשימה האדומה של IUCN
הרימאיליב

הרימאיליב (באוקראינית: Гримайлiв; בפולנית: Grzymałów; ביידיש: רימאלאוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. תחילתה של הרימאליב כיישוב מבוצר שהוקם במאה ה-16. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות הטטרים. בראשית המאה ה-18 קיבל היישוב זכויות עיר, ובשנת 1879 הוקמה בעיירה טחנת קמח מונעת בקיטור. יהודים ישבו בהרימאיליב מעת שהוקמה, ועד אמצע המאה ה-18 היו יהודי המקום כפופים לקהילת טרמבובלה. לקראת סוף המאה ה-19 היוו היהודים כ-60% מהאוכלוסייה המקומית. מרבני העיר המפורסמים היה הרב יעקב ווידנפלד. בנו הרב דב בעריש ווידנפלד עמד בראש ישיבה בעיר שנקראה "אביר יעקב" על שם אביו, ונתקיימה עד השואה. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לרבות של תנועות נוער ציוניות, ובשנת 1933 הוקם בכפר הסמוך לעיירה קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר עברי. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,550 יהודים, רוב תושביה. ב-6 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה. באותה עת הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה, ומספר תושביה היהודים עלה לכ-2,200. ביומיים הראשונים לכיבוש ערכו הגרמנים ואוקראינים מקומיים פוגרום ביהודי העיירה, וכ-350 עד 500 מהם, לרבות נשים וילדים, נרצחו על גדת נהר גנילה. בהמשך, מונה בעיירה יודנרט, בראשות אברהם רוס, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בד בבד, החלו להילקח מהעיירה יהודים למחנות עבודה שונים בסביבתה. בהרימאיליב עצמה הוקם מחנה עבודה בן שלושה בניינים, בו שוכנו כ-3,500 מיהודי הסביבה. באוקטובר 1942 חוסל היישוב היהודי בהרימאיליב, ויהודיו הועברו לגטו סקלט. מחנה העבודה שנותר בעיירה חוסל בינואר 1943, כאשר הגרמנים הציתו אותו על יושביו. הרימאיליב שוחררה מידי הגרמנים ב-23 במרץ 1944. מתושביה היהודים שרדו את השואה כ-30 איש בלבד. מדיה וקבצים בנושא הרימאיליב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרימאיליב הרימאיליב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גז'ימלוב", באתר השטעטל הווירטואלי
נמייה דקה אנגולית

נמייה דקה אנגולית (שם מדעי: Galerella flavescens) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החי בטבע בערבות עשב וסוואנות בדרומה של אפריקה בעיקר באנגולה ונמיביה. הם חיים בעיקר באזורי סוואנות. זוהי נמייה רזה וארוכה כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות. הם בעלי פרווה חומה ושעירה, זנב מוארך, אוזניים קטנות ושיניים חדות. אורכם הממוצע 31—35 ס"מ והזנב מגיע לאותו אורך. הנמיות הן חיות טורפות שאוכלות יצורים קטנים שונים ביניהם: חרקים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, יונקים קטנים, עופות וביציהם וגם פירות. הנמיות הזכרים חיים בסמוך לטריטוריות של נקבות, אך נפגשים איתם רק למטרות הזדווגות והם אינם עוזרים לגידול הצאצאים. הגורים נולדים לאחר 60 יום בערך ועוזבים את אמם לאחר 10 שבועות והופכים לבוגרים לאחר 24 שבועות. מדיה וקבצים בנושא נמייה דקה אנגולית בוויקישיתוף נמייה דקה אנגולית, באתר ITIS (באנגלית) נמייה דקה אנגולית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה דקה אנגולית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה דקה אנגולית, באתר GBIF (באנגלית)
קוסימן מצוי

קוסימן מצוי (שם מדעי: Crossarchus obscurus) הוא מין של נמייה קטנה החי באזורי סוואנה ויערות במערב אפריקה. הפרווה של הקוסימן סמורה וגסה בצבע חום כהה או אדמדם ובעל שרירי גב מוקשחים מעט. הקוסימן ידוע בחוטמו הארוך. יש לו עיניים ואוזניים קטנות וכהות וכן זנב קצר יחסית לנמייה שנגמר בקצה חד. הרגליים קצרות ובעלות טפרים ארוכים המשמשים לחפירה. אורכו הממוצע עד 30 ס"מ ומשקלו עד 1 קילו. הקוסימנים נפוצים במדינות מערב אפריקה בגאנה, חוף השנהב, בנין, ליבריה וסיירה לאון. הקוסימנים נפוצים באזורים לחים וקרובים למים באזורי יערות והוא נפוץ עד לגובה 1,000 מ'. אלו הם טורפים קטנים הצדים באמצעות חוש הראייה והריח. הם אוכלים יצורי קטנים כמו חרקים, צפרדעים, סרטני מים מתוקים, מכרסמים קטנים, זוחלים קטנים כולל נחשים ומגוון בפירות יער שהוא מוצא. הטרף נהרג על ידי נשיכה בצוואר בעזרת שיניהם החדות. הם חיים בחבורות קטנות הנעות ביחד בצורה היררכית בה רק הזוגות החזקים יכולים להתרבות והם מתרבים בכל ימות השנה. הם חיים רחוק מיישובים אך הם ניתנים לאילוף וקל לגדל אותם בשבי, בגני חיות ולפעמים גם כחיות מחמד. תוחלת חייהם בשבי יכולה להגיע עד ל-10 שנה. מדיה וקבצים בנושא קוסימן מצוי בוויקישיתוף קוסימן מצוי, באתר ITIS (באנגלית) קוסימן מצוי, באתר NCBI (באנגלית) קוסימן מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוסימן מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסימן מצוי, באתר GBIF (באנגלית) קוסימן מצוי בThe Animal Files קוסימן מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלכסנדרוס קוריזיס

אלכסנדרוס קוריזיס (Ἀλέξανδρος Κορυζής) ‏(1885 - 18 באפריל 1941) היה פוליטיקאי וכלכלן יווני, שכיהן כראש ממשלת יוון במשך תקופה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה. קוריזיס נולד באי פורוס. בשנים 1901–1905 למד משפטים באוניברסיטת אתונה. הוא החל לעבוד בבנק המרכזי של יוון והתקדם בתפקידים בבנק. השתתף כקצין במלחמת הבלקן הראשונה וזכה לעיטור על שירותו. לקוריזיס ולאשתו נולדו ארבעה ילדים. ב-1936, לאחר כינון משטר 4 באוגוסט הדיקטטורי, מינה ראש הממשלה יואניס מטאקסס את קוריזיס לשר הרווחה בממשלתו. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1939. לאחר מותו של מטאקסס, בעיצומה של מלחמת איטליה–יוון, בחר המלך גאורגיוס השני כמחליפו בקוריזיס, ששימש באותה עת כנגיד הבנק המרכזי של יוון. הוא החל בתפקידו ב-29 בינואר 1941 ושימש גם כשר החוץ וכשר המלחמה, אך בפועל היה הכוח הפוליטי במדינה נתון בידי המלך. ב-6 באפריל 1941 דחה קוריזיס את האולטימטום שהגיש לו השגריר הגרמני ביוון להסיג ממנה את הכוחות הבריטים. באותו יום החלה הפלישה הגרמנית ליוון. ב-18 באפריל, בעת שהגרמנים קרבו אל אתונה, התאבד קוריזיס בירייה בביתו בעיר. בתחילה דווח לציבור כי הוא מת מהתקף לב וזאת על מנת שלא לחולל פאניקה. במקומו כראש הממשלה מונה עמנואל צודרוס (Emmanouil Tsouderos). מוזיאון המוקדש לקוריזיס מצוי באי הולדתו פורוס. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרוס קוריזיס בוויקישיתוף
סמאט סמאקוב

סמאט סמאקוב (בקזחית: Самат Смақов; נולד ב-8 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר קזחי ששיחק בעמדת המגן הימני ולעיתים כבלם. סמאקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אלימיי. בעונת 1998 הפך לשחקן הרכב במועדון וזכה עמו באליפות קזחסטן. בתום העונה חתם באירטיש עמו זכה באליפות שנייה ברציפות. לקראת עונת 2000 חתם ברוסטוב ההרוסית בה שיחק במשך שתי עונות. לאחר שמעמדו התערער בעונת 2001, הוא חזר לקזחסטן כאשר חתם באסטנה (1964). לאחר עונה אחת חזר לאלימיי. לפני עונת 2004 חתם בקאיראט אלמטי עימה זכה באליפות המדינה בעונתו הראשונה. בשנת 2006 חתם באקטובה בה הוא שבר את שיא ההופעות בליגה במדי המועדון עם 171 הופעות. במהלך עונת 2012/2013 עזב את קזחסטן בפעם השנייה כאשר חתם בריזספור הטורקית. בקיץ 2013 חזר לקדנציה שנייה בקאיראט אלמטי בה גם הפך לקפטן. בעקבות סכסוך עם המאמן, סמאקוב עזב את קאיראט וב-6 בינואר 2015 חזר לקדנציה שנייה באירטיש. באוגוסט 2016 חתם באורדבסי. בסיום עונת 2017 הודיע על פרישה מכדורגל. ב-31 במרץ 2000 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל נגד ירדן כאשר הוא רק בן 18. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד בלגיה. היה קפטן הנבחרת. אלימיי אליפות קזחסטן: 1998 אירטיש אליפות קזחסטן: 1999 אסטנה 1964 הגביע הקזחי: 2002 אקטובה אליפות קזחסטן: 2007, 2008, 2009 הגביע הקזחי: 2008 הסופר קאפ הקזחי: 2008, 2010 אישיים הכדורגלן הקזחי של השנה: 2004 מדיה וקבצים בנושא סמאט סמאקוב בוויקישיתוף סמאט סמאקוב, באתר Transfermarkt סמאט סמאקוב, באתר Soccerway סמאט סמאקוב, באתר WorldFootball.net סמאט סמאקוב, באתר National Football Teams סמאט סמאקוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt השיא נשבר כאשר באוגוסט 2013 ערך יורי לוגביננקו את הופעתו ה-172 במועדון
מיה מאסטרו

מיה מאסטרו (באנגלית: Mía Maestro; נולדה ב-19 ביוני 1978) היא שחקנית וזמרת-יוצרת ארגנטינאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור נורה מרטינז בסדרה של FX; "הנגיף" ובתפקידה בתור נדיה סנטוס בסדרת המתח של ABC; "זהות בדויה" ובזכות תפקידה בתור כרמן בסדרת סרטי "דמדומים". מאסטרו נולדה ב-19 ביוני 1978, בבואנוס איירס, ארגנטינה. בתם של כלכלנית ואיש עסקים, שניהם ארגנטינאים. בתחילה היא הוכשרה בארגנטינה, אך בהמשך נסעה לברלין, גרמניה לפתח רפרטואר קולי של עבודותיהם של קורט וייל והנס אייזלר. הופעת הבכורה הפומבית שלה הייתה בשנת 1998, בסרט "טנגו" שהיה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. המפנה בקריירת המשחק שלה היה כשהשתתפה במחזה "The Summer Trilogy" שנכתב על ידי קרלו גולדוני, ובשנת 1998 היא קיבלה בעיר מולדתה את התפקיד הנחשק "לולו" במחזה של פרנק ודקינד - "תיבת פנדורה". היא זכתה על תפקיד זה בפרס "אייס" לאמן חדש הטוב ביותר של השנה. בשנת 2000 שיחקה בדרמה הקומית "טיימקוד" לצד סלמה הייק. ב-2004 היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "זהות בדויה", והשתתפה שם בשתי עונות. באותה שנה השתתפה גם בסרט ארגנטינאי בשם "הנערה הקדושה" (La Niña Santa) וכן בסרט "דרום אמריקה באופנוע" משנת 2005. בדצמבר 2005 כיכבה בווידאו קליפ לשירו של פרינס "Te Amo Corazón", שבוים על ידי חברתה סלמה הייק. בשנת 2006 כיכבה כשחקנית משנה בסרט "פוסידון", רימייק של הסרט "הרפתקה בפוסידון" משנת 1972. ב-2008 שיחקה בקומדיה העצמאית "אנשי חזון" בכיכובו של זאק גאליפנאקיס. מאסטרו כיכבה במחזמר אוף ברודוויי בשם "My Life as a Fairytale", המבוסס על חיו ועבודתו של הכותב האנס כריסטיאן אנדרסן. כמו כן כיכבה ב-"Cosí", המבוסס על האופרה "כך עושות כולן" של מוצרט. מאסטרו לוהקה לתפקיד כרמן בסרטים "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2". שיחקה כשחקנית אורחת בסדרה "צווארון לבן" בתפקיד מאיה, בעלת מסעדה. בשנים 2014–2015 היא כיכבה בשתי העונות הראשונות בסדרת האימה "הנגיף" כד"ר נורה מרטינז. הסדרה נוצרה על ידי גיירמו דל טורו לרשת הטלוויזיה FX Networks. וכן שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "חניבעל", בתפקיד אלגרה פזי. בשנת 2019 הופיעה בסרט הקולנוע הארגנטינאי "סוף המאה" בתפקיד סוניה. בשנת 2020 שיחקה לצד ריקרדו סקאמרצ'ו בסרט האימה האיטלקי "הקשר" של הבמאי דומניקו דה פאודיס. כיוצרת-זמרת היא הופיעה בלוס אנג'לס, ניו-יורק ובואנוס איירס, והיא בהכנות לתחילת הקלטות של מיני-אלבום ולאחריו אלבום. ב-2010 הופיעה באיסלנד כחימום לאמיליאנה טוריני. היא משתפת פעולה על הלהקה הבריטית פיית'לס ושרה בשירם "Love Is My Condition" באלבום "The Dance" ששוחרר במאי 2010. באוקטובר 2014, יצא אלבום הבכורה של מאסטרו, "Si Agua". האלבום הוקלט באיסלנד. מאסטרו מתגוררת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה. 2014: Si Agua מדיה וקבצים בנושא מיה מאסטרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיה מאסטרו מיה מאסטרו, ברשת החברתית פייסבוק מיה מאסטרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיה מאסטרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיה מאסטרו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מיה מאסטרו, באתר AllMovie (באנגלית) מיה מאסטרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מיה מאסטרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיה מאסטרו, באתר Discogs (באנגלית) מיה מאסטרו, באתר Songkick (באנגלית) PRNewswire, Prince and Salma Hayek Create 'Te Amo Corazon' .
נמיית מרש

נמיית מרש הקרויה גם נמיית ביצות או נמייה מיימית וגם אטליקס הביצות (שם מדעי: Atilax paludinosus) היא מין של נמייה גדולה החיה באפריקה הטרופית ומהווה מין יחידי בסוגו. כפי שמשתמע משמה היא חיה בעיקר באזורי ביצות ואזורים מוצפים והיא מותאמת לחיי מים. זוהי נמייה גדולה שאורכה 44–62 ס"מ ומשקלה 2-5.5 ק"ג. היא בעלת פרווה גסה חומה-שחורה וזנב עבה. כפות רגליה מכוסות בקרומי שחייה והציפרוניים שטוחות מעט. יש לה שיניים חזקות מהרגיל כדי לפצח שריונות של יצורי מים כמו סרטנים וחלזונות. הנמייה חיה בטבע בערבות אפריקה ובביצות והשטחים המוצפים לידם ולעיתים גם בצמחייה צפופה כמו בשטחי גומא. היא טורפת ואוכלת דגים, סרטנים, זחלי חרקים, חלזונות ויונקים קטנים. היא נפוצה בטבע ואינה בסכנת הכחדה ולעיתים כמה שבטים מקומיים מאלפים אותה. היא יכולה לחיות עד 17 שנים בטבע. מדיה וקבצים בנושא נמיית מרש בוויקישיתוף נמיית מרש, באתר ITIS (באנגלית) נמיית מרש, באתר NCBI (באנגלית) נמיית מרש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמיית מרש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נמיית מרש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמיית מרש, באתר GBIF (באנגלית) נמיית מרש באתר הרשימה האדומה של IUCN לקסיקון דביר לזואולוגיה מאת מנחם דור עמוד 41
נמיית סלווס

נמיית סלווס (שם מדעי: Paracynictis selousi) היא מין יחידי בסוגו השייך למשפחת הנמייתיים. נמייה זו חיה בטבע בעיקר בדרומה של אפריקה. זוהי נמייה בינונית שאורכה של הנמייה 63-90 ס"מ ומשקלה 1.4-2 ק"ג. היא בעלת פרווה אפורה בהירה או צהבהבה והרגליים והזנב חומים או שחורים. הזנב לבן בקצה, הטפרים חדים והיא בעלת ראש בינוני עם אף ואוזניים גדולים וכן לסתות עם שיניים חדות. הנמייה חיה בערבות בדרום אפריקה ומתחבאת במשך היום במאורתה. היא יוצאת בעיקר בלילות וצדה יצורים קטנים כמו עכברים, חרקים ועופות או ביצים והיא מסוגלת לצוד אפילו נחשים ארסיים. היא חיה בעיקר לבדה אף שנקבות עם צאצאים יכולים לחיות בקבוצות קטנות העוזרות לטפל בקטנים. ישנם 4 תת-מינים של הנמייה: Paracynictis selousi bechuanae Paracynictis selousi ngamiensis Paracynictis selousi selousi Paracynictis selousi sengaani מדיה וקבצים בנושא נמיית סלווס בוויקישיתוף נמיית סלווס, באתר ITIS (באנגלית) נמיית סלווס, באתר NCBI (באנגלית) נמיית סלווס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמיית סלווס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמיית סלווס, באתר GBIF (באנגלית) נמיית סלווס באתר הרשימה האדומה של IUCN
נמיית מלר

נמיית מלר (שם מדעי: Rhynchogale melleri) היא מין יחיד בסוגו של טורף ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע בערבות עשב בדרומה של אפריקה: ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מלאווי, מוזמביק, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, זמביה וזימבבואה. זוהי נמייה גדולה שאורכה 44-49 ס"מ ומשקלה 1.7-3 ק"ג, בעלת פרווה חומה-אדמדמה ורגליים ארוכות מעט. נמייה זו חיה בערבות עשב וגם באזורי יערות ובגדות נהר. היא חיה ליילית בעיקרון שישנה בסדקים ובמחילות ובלילות יוצאת לצוד. היא ניזונה מבשר של חרקים, עקרבים, נחשים, לטאות, יונקים קטנים ועופות. בשל תפוצתה מצב השימור שלה הוא ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא נמיית מלר בוויקישיתוף נמיית מלר, באתר ITIS (באנגלית) נמיית מלר, באתר NCBI (באנגלית) נמיית מלר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמיית מלר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמיית מלר, באתר GBIF (באנגלית) נמיית מלר באתר הרשימה האדומה של IUCN