laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זיילנד פליסינגן

איחוד הכדורגל של פליסינגן (בהולנדית: Voetbal Combinatie Vlissingen; מוכרת גם כזיילנד פליסינגן) היא קבוצת כדורגל הולנדית מהעיר פליסינגן שבזיילנד המשחקת בליגה ההולנדית החמישית, בשיאה שיחקה בליגת המשנה ההולנדית והעפילה לרבע גמר הגביע ההולנדי. הקבוצה הוקמה ב-1916 כאיחוד של 3 קבוצות, emm, פוסידון וספורט קלאב פליסינגן, שיחקה במסגרת הליגות החובבניות של הולנד עד ל-1989 אז הגישה בקשה להצטרף לליגות המקצועניות, באותה עונה הצליחה הקבוצה להגיע להישג שיא בגביע ההולנדי כאשר העפילה לסיבוב המקצועי והדיחה את דה חראפסחאפ מליגת המשנה בסיבוב הראשון, את דן בוס מליגת העל בסיבוב השני ואת טלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה בשמינית הגמר. בסופו של דבר הודחה הקבוצה בשלב רבע הגמר על יד דן האג. בעונת 1990/1991 שיחקה הקבוצה לראשונה בליגת המשנה. בעונה זו נקראה ו.סי פליסינגן וסיימה עונה מאכזבת למדי במקום ה-20 והאחרון עם 6 ניצחונות בלבד ו-35 שערים. בעונתה השנייה בליגה שינתה הקבוצה את שמה ל-וי. סי. וי זיילנד, גם בעונה זו סיימה במקום ה-20 עם 4 ניצחונות ו-36 שערים. בסיום העונה לאחר שלא הצליחה להציג ביטחונות כלכלים ולעמוד ברישיון הליגה, ירדה הקבוצה בחזרה למערך הליגות החובבניות בו היא משחקת כיום. אתר האינטרנט הרשמי של זיילנד פליסינגן זיילנד פליסינגן, ברשת החברתית פייסבוק זיילנד פליסינגן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זיילנד פליסינגן, ברשת החברתית אינסטגרם Vc Vlissingen, ברשת החברתית פייסבוק Vc Vlissingen, ברשת החברתית אינסטגרם Vc Vlissingen, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טידג'אן קייטה

טידג'אן קייטה (באנגלית: Tidjan Keita; נולד ב-30 בנובמבר 1996) הוא כדורסלן צרפתי-גינאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל באר שבע. קייטה נולד בפריז, צרפת. לאחר ששיחק במחלקות נוער מקומיות, ב-2015 גויס על ידי סקאוט קנדי, ועבר לאקדמיית כדורסל בקוויבק, קנדה. בקיץ 2017 צורף לסגל טורונטו ראפטורס לטורניר ליגת הקיץ של ה-NBA. בתום הטורניר הצטרף לפיניקס סאנס לקראת משחקי קדם העונה, אך מיד נשלח לנורת'רן אריזונה סאנס, שלוחתהּ של הסאנס בליגת הפיתוח של ה-NBA. חוזהו בקבוצה בוטל תחילה בדצמבר 2017, אך הוא הושב לקבוצה זמן קצר לאחר מכן וחוזהו הופסק סופית בפברואר 2018. בדצמבר 2018 חתם על חוזה לחודש אחד ב-GET Vosges מהליגה הצרפתית השלישית, ובתום החוזה לא המשיך במועדון. בדצמבר 2019 חתם בקובורג מהליגה הגרמנית השלישית. עד לתום העונה העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק. בקיץ 2020 חתם בגואלף נייטהוקס מליגת העל הקנדית, אך בשל מגפת הקורונה הליגה התקיימה במתכונת מקוצרת, וקייטה נחתך מהסגל. ביולי 2020 חתם בקירכהיים נייטס מהבונדסליגה השנייה. במהלך העונה הוא העמיד ממוצעים של 3.5 נקודות ו-1.9 ריבאונדים למשחק ב-28 משחקים. ביולי 2021, קייטה זומן לסגל המורחב של נבחרת גינאה לגביע אפריקה לאומות 2021, ואף שיחק בטורניר, שהתרחש במהלך חודש אוגוסט. באותו קיץ חתם באיסרלון קנגורוז מהליגה הגרמנית השלישית. הוא העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 8.3 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.6 חסימות למשחק במהלך עונת 2021/2022. בפברואר 2022 הצטרף לניגארה ריברס ליונס מליגת העל הקנדית. באוגוסט 2022 חתם בהפועל באר שבע. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket Peter Tardif, How the Quebec town of Thetford Mines became a basketball hotbed, CBC, ‏29 באוקטובר 2017 Zone Sports- ICI.Radio-Canada.ca, Basketball : de Thetford Mines à la NBA, Radio-Canada.ca (ב־Canadian French) Suns Sign Tidjan Keita, www.nba.com (באנגלית) Suns Waive Tidjan Keita, www.nba.com (באנגלית) Epinal. Basket : le GET Vosges se sépare de Tidjan Keita, www.vosgesmatin.fr (ב־) Tidjan Keita: „Die wahnsinnige Teamchemie hat mich beeindruckt!“ (ב־) River Lions Sign First International Player Tidjan Keita, www.riverlions.ca, ‏2022-02-08 (באנגלית) טידג׳אן קייטה מצטרף, באתר הפועל אלטשולר שחם באר-שבע
ישראל הוכמן

ישראל הוכמן (1908 - ספטמבר 1974) היה ראש מועצת אבן יהודה ומפעילי מועצת הפועלים באבן יהודה. נולד בהורנוסוייפל בפלך ושיגורד במחוז קייב באוקראינה. קיבל חינוך מסורתי ב”חדר” ובישיבה. בגיל עשר עברה משפחתו לקייב ושם למד בגימנסיה ”תרבות” בעברית, בתנאים מחתרתיים ותחת איסור השלטונות הקומוניסטיים. עלה לארץ ישראל ב-1924, הצטרף ל"חבורת מעבר" בפתח תקווה ועבד כפועל בניין בחקלאות. בשנת 1936 עבר למושבה אבן יהודה, בה עבד בחקלאות, סבלות ובניין. היה פעיל בארגון הפועלים במקום להגנה על זכויותיהם. ב-1948 נבחר למזכיר מועצת הפועלים במקום, תפקיד בו החזיק אל תוך שנות ה-60. הוכמן התמודד בראשות רשימת מפא"י למועצה המקומית וזכה בארבעה מנדטים מתוך תשעה. אולם למרות זאת הותיר את ראשות המועצה בידי ראש המועצה הראשון יהודה בכר והסתפק בתפקיד הסגן. בבחירות למועצה המקומית בשנת 1955 התמודד בראשות רשימת מפא"י שזכתה ב-2 מתוך 9 מקומות במועצה. הוא כרת הסכם קואליציוני עם יחיאל זלינגר ומונה לסגן ראש המועצה המקומית. עם פטירתו של זלינגר בשנת 1963 התמודד על ראשות המועצה אך הפסיד למשה וינקלר ונותר באופוזיציה. לאחר כשנה נוצר משבר קואלציוני במושבה ונחתם הסכם קואליצויוני בין מפא"י והליברלים, על פיו תהיה רוטציה ובספטמבר הוכמן יבחר לראשות המועצה. הוכמן נבחר שוב לראש המועצה ב-1965 ונבחר בשלישית ב-1969 מטעם המערך, אז הקים קואליציה רחבה עם אנשי גח"ל. לקראת הבחירות בסוף 1973 לא הציג שוב מועמדות למועצה. בתקופת כהונתו הוקמו מבני חינוך ונסללו כבישים, הוקמה מחלקה חדשה במועצה - לשכת הנוער. ישראל הוכמן עסק רבות בקליטת משפחות עולים באבן יהודה. עם זאת, מדיניותו של הוכמן הייתה לפתח את אבן יהודה תוך שמירה על אופיה החקלאי. נהרג מפגיעת רכב חולף בכביש 4. לזכרו גן ציבורי ברחוב ההדרים באבן יהודה. אשתו הראשונה הייתה רעיה קפלן, אם ילדיו: רן רם (הוכמן) ופרופ' אילה הוכמן. בשנת 1958 נפטרה אשתו רעיה. הוא התחתן עם רינה סובול בשנת 1965. בית הראשונים - אבן יהודה, באתר ועד הכפר אבן פינה לבית ההסתדרות בקדימה, על המשמר, 14 בדצמבר 1960 לחברנו ישראל הוכמן, דבר, 10 ביוני 1962 הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, 17 בנובמבר 1950, ילקוט הפרסומים 130, עמוד 389 יהודה בכר - ראש מועצת אבן יהודה, הַבֹּקֶר, 2 בינואר 1951 הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, ילקוט הפרסומים 437, 28 באוגוסט 1955, עמ' 1229 י. זלינגר בראש מועצת אבן יהודה, הארץ, 17 באוקטובר 1955 חגה של אבן יהודה, הַבֹּקֶר, 4 במאי 1958 משה וינקלר ראש מועצת אבן יהודה, דבר, 22 במרץ 1963 אלכס ינאי, המועצה המקומית באבן יהודה משותקת מאז נובמבר אשתקד, מעריב, 21 באפריל 1964 גם נציג מפא"י יכהן בראשות אבן יהודה, מעריב, 13 במאי 1964 י. הופמן נבחר לכהונת ראש מועצת אבן יחודה, דבר, 30 בנובמבר 1965 הוקמה קואליציה במועצת אבן־יהודה, מעריב, 11 בנובמבר 1969 אלכס ינאי, אבן יהודה: שמירה על צביון חקלאי, מעריב, 22 בדצמבר 1970 הרכב רשימות המועמדים בנתניה, על המשמר, 26 בספטמבר 1973 אלכס ינאי, אבן־יהודה רוצה לקלוט 200 משפחות של עולים, מעריב, 23 בינואר 1963 ישראל הוכמן למנוחות, דבר, 19 בספטמבר 1974 גן ציבורי, דבר, 9 בספטמבר 1975 ישראל הוכמן ז"ל, מעריב, 15 בספטמבר 1975
מרסל גרנז'אני

מרסל גרנז'אני (בצרפתית: Marcel Grandjany;‏ 3 בספטמבר 1891 – 24 בפברואר 1975) היה נבלאי ומלחין אמריקאי יליד צרפת. גרנז'אני החל ללמוד נגינה בנבל בגיל 8, אצל הנריאט רנייה. הוא התקבל לקונסרבטואר בפריז בגיל 11, שם זכה בפרס הראשון שלו, בגיל 13. בגיל 17 הופיע לראשונה עם תזמורת Concerts Lamoreux ונתן את רסיטל הסולו הראשון שלו, שזיכה אותו בהצלחה מיידית ובשבחים. הוא הופיע עם מוריס ראוול בפריז בשנת 1913. הופעת הבכורה שלו בלונדון הייתה בשנת 1922 ובניו יורק בשנת 1924. הוא הופיע כסולן עם תזמורות חשובות, בין השאר בניצוחם של פירנה, אלפרד קורטו, ליאופולד דאמרוש, סרגיי קוסביצקי, גיאורג סל, פריץ ריינר וגולשמן. משנת 1921 עד 1926 עמד גרנז'אני בראש מחלקת הנבל של בית הספר הקייצי פונטנבלו. הוא היגר לארצות הברית ב-1926 ובשנת 1938 התמנה לראש מחלקת הנבל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד, שם לימד עד מותו בשנת 1975. כמו כן לימד בבית הספר מנהטן למוזיקה בשנים 1956–1967. בתחרות הנבל הבינלאומית הראשונה בישראל בשנת 1959 הציע פייר ז'אמה מצרפת לייסד אגודת נבל בינלאומית. גרנז'אני הסכים לבדוק מה יוכל לעשות בעניין בארצות הברית וישב בראש ועדה של הנבלאים הראשונים במעלה. הוועדה המכוננת נפגשה בפעם הראשונה ב-3 בדצמבר 1962 בדירתו של גרנז'אני. במשך השנים היה חבר במועצת המנהלים, מנהל מחוזי, יושב ראש לשכה ונשיא הלשכה הניו יורקית. הוא אף ניאות לנגן בוועידות של אגודת הנבל האמריקאית, בשנת 1964 בוועידה הראשונה וב-1967 ברסיטל סולו, שהיה הופעתו הפומבית האחרונה. הוא תמך בכל מאודו ביעדים החינוכיים של האגודה. הוא שש על הצמיחה באגודת הנבל האמריקאית ועל תחושת הקהילה, שהיא מעניקה לכל הנבלנים. מת בפברואר 1975. מרסל גרנז'אני, באתר AllMusic (באנגלית) מרסל גרנז'אני, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרסל גרנז'אני, באתר Discogs (באנגלית)
ראסמוס אלם

האם התכוונתם ל... ראסמוס אלם (1988) – כדורגלן עבר ועוזר מאמן שוודי ראסמוס אלם (1995) – כדורגלן שוודי המשחק בעמדות הקשר והקיצוני
זוהי הדרך שלי

זוהי הדרך שלי הוא אלבום הבכורה של צביקה פיק, אשר יצא בנובמבר 1971. האלבום שילב בין סגונונות פופ ורוק קל. ברבים מהשירים שיתף פיק פעולה עם יוצרים בולטים בתקופתו – זמרים כמו אילנה רובינא, נגנים מלהקות הצ'רצ'ילים, האריות והבמה החשמלית, וכן הכותבים אהוד מנור, יהונתן גפן ומירית שם אור. פיק הוציא את אלבום הבכורה שלו בגיל 22. לפני כן בסוף שנות ה-60 היה פיק חבר בלהקות הקצב "טלסטאר", "השמנים והרזים" ו"שוקולדה", שניגנו ושרו בעיקר שירי רוקנרול, והופיע בשנת 1970 בתפקיד הראשי במחזמר "שיער" (קלוד), כאשר על תפקידו במחזמר "שיער" זכה בתואר "שחקן השנה". בעקבות ההצלחה במחזמר, פיק ניסה לראשונה לכתוב פזמונים לשירים מקוריים. עוד לפני יציאת האלבום יצא תקליטון עם שני שירים - "שני תפוחים" שנכתב בידי אהוד מנור ו"אני הולך לאן שאן" שכתב יהונתן גפן ונשכח עם השנים (בספרו "חומר טוב" סיפר גפן שהשיר נכתב על אהובה שהכיר בבריטניה, בחורה נוצריה מדנמרק בשם אן). גרי אקשטיין שכתב בעקבותיו כבדיחה את השיר - "אני הולך לבית שאן" זכה להצלחה גדולה. שני שירים אלו נכללו באלבום הבכורה שיצא מספר חודשים לאחר מכן. מבין שירי האלבום, בלטו השירים "אין מדינה לאהבה" שבוצע גם על ידי זוהר ארגוב, נורית גלרון וארקדי דוכין, ו"זוהי הדרך שלי" שנכתב בידי מעריץ בן 13 מנווה מונוסון בשם מאיר (ברק) ברקוביץ'. בנוסף בוצעו גם שני דואטים עם אילנה רובינא - "מעשה כשפים" ו"שב בצד", שני שירי יהונתן גפן שלא עברו את הצנזורה דאז בשל אזכור מיניות וסמים - "אחד ועוד אחד" ו"סלואו מושן", ושני שירים נוספים - "המנהיג (נלך בעקבותיו)" שכתב מנור ו"למעלה ולמטה" - שהיה שיתוף הפעולה הראשון עם התמלילנית מירית שם אור, שעתידה לכתוב לו רבים מלהיטיו הגדולים ולהיות אשתו ואם שלושה מילדיו. שני השירים הנותרים של האלבום היו שני שירים מתוך המחזמר שיער - "יש לי חיים" ו"אנה אפנה?". לעיבודי השירים היו אחראיים פיק ואלכס וייס, שהפיק מוזיקלית את האלבום. פיק ניגן חלק מן התפקידים ונעזר בנגני להקות הצ'רצ'ילים (כולל מיקי גבריאלוב), האריות והבמה החשמלית של שלמה מזרחי (שאף אוזכרו על הקלטת האלבום בסרט הדוקומנטרי הבמה החשמלית - אגדת רוקנ'רול). מתוך אותם שירים, מספר שירים הגיעו לתוך מצעד הפזמונים העברי השנתי: "שני תפוחים" - מקום 19 בשנת תשל"א (1971) ו"זוהי הדרך שלי" - מקום 24 בשנת תשל"ב (1972). בנוסף, השיר "אין מדינה לאהבה" הגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי של רשת ב' ("הגל הקל"). פיק כתב את כל הלחנים לשירים, פרט לשני השירים מתוך המחזמר שיער. מידע על האלבום זוהי הדרך שלי באתר MusicBrainz אמיר שוורץ, זוהי הדרך שלו: תחנות בחייו של צביקה פיק, אבי הפופ הישראלי, באתר ynet, 15 באוגוסט 2022 נדב מנוחין‏, צביקה פיק באלבום הבכורה: אגדה שלא קיבלה את הכבוד המגיע לה, באתר וואלה, 30 באפריל 2012 זוהי הדרך שלי (אלבום), באתר פזמונט, ‏16 במרץ 2017
All the Right Moves

All The Right Moves הוא שיר של להקת ואן ריפאבליק שיצא ב-24 בספטמבר 2009 ושוחרר להורדה דיגיטלית ב-6 באוקטובר אותה שנה. השיר יצא במסגרת האלבום Waking Up. הסולן ראיין טדר כתב בעמוד המייספייס שלו שהלהקה ביצעה את השיר פעמים רבות קודם לכן בהופעות חיות, והוסיף "עם זאת, הגרסה המוקלטת היא חיה אחרת לגמרי ממה שביצענו בהופעה – זה טוב יותר, אנחנו מקווים שתאהבו את זה – זה עשוי להיות השיר האנרגטי הכי כיפי שאי פעם התמודדנו איתו". השיר שימש כשיר הנושא של תוכנית הריאליטי High Society ששודרה בערוץ The CW. ב-8 באוקטובר 2009 הוקרן לראשונה הקליפ הרשמי בבימויו של וויין אישאם. בקליפ מוצגים חברי הלהקה מנגנים את השיר על במה קטנה עבור משתתפים בנשף מסכות. בזמן שהם מבצעים את השיר, הרקדנים נעים בקצב המוזיקה, בעוד ילד קטן לבוש היטב אוסף תרומות צנועות תוך שהוא מכייס את המשתתפים הקמצנים. אף על פי שהשיר, הסגנון וחלק מהכלים מודרניים, הסגנון שניכר בקליפ הוא אדוארדי לחלוטין. חברי הלהקה הסבירו כי הם מעדיפים סגנון מופשט כדי לתת לשירים שלהם מגוון רחב יותר של פרשנויות. נכון לאוגוסט 2022, לקליפ 169 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר קיבל ביקורות חיוביות למדי. באחת הביקורות נכתב "מבחינה מילולית, המשמעות והפירוש המדויק של "All The Right Moves" מעט לא ברורה, אבל טקסטורות האודיו שנוצרו על ידי המילים משתלבות בצורה מושלמת בשיר. האווירה הכללית היא של עצבות בהיעדר היכולת של האדם להשיג את המטרות והשאיפות שלו. ללא קשר אם אתה מרגיש שמדובר במשמעות עמוקה, סביר להניח שתצטרף ותשיר את השיר". מידע על היצירה "All the Right Moves" באתר Discogs סרטון השיר "All the Right Moves" באתר יוטיוב Bill Lamb, Top 10 OneRepublic Songs, liveabout doctom, ‏30 בינואר 2018
ולדימיר פרודיבוס

ולדימיר סטפנוביץ' פרודיבוס (באוקראינית: Володимир Степанович Продивус; נולד ב-8 בדצמבר 1962) הוא איש עסקים, עסקן ספורט, פילנתרופ, ופוליטיקאי אוקראיני. נשיא פדרציית האגרוף של אוקראינה. סגן נשיא איגוד האגרוף הבין-לאומי. חבר הראדה העליונה של אוקראינה של הכינוס השביעי ממפלגת האזורים. בתקשורת האוקראינית לא פעם הציגו אותו כדמות ידועה מעולם הפשע. פרודיבוס נולד ב-8 בדצמבר 1962 בקזחסטן במשפחה של כורה. את ילדותו ונעוריו בילה בכפר סוסונקה, במחוז ויניצה שבאוקראינה. בגיל צעיר נותר ללא אב. בצעירותו, הוא החל להתעניין ברצינות באגרוף. אלוף פעמיים של אוקראינה הסובייטית, מדליסט ארד של גביע ברית המועצות באגרוף. לאחר קריסת ברית המועצות, הוא החל להקים חברת אחזקות משלו, שנקראה מאוחר יותר תאגיד "פרמייר פיננס". נכון להיום, כולל התאגיד כ-30 מפעלים בתעשיית הפרמצבטיקה, המסחר והמזון. הוא גם הפך לבעל מניות של החברה הגדולה ביותר לבניית גשרים באוקראינה "מוסטבוד" (אנ') ונבחר ליו"ר הדירקטוריון של החברה. בשנת 1989 פרודיבוס נידון ל-3 שנים, ריצה את עונשו במושבה SHIK-66 בשוסטקה. הוא היה חבר בפרלמנט האוקראיני מטעם מפלגת האזורים ועזב אותה במהלך פברואר 2014. ולדימיר פרודיבוס, ברשת החברתית פייסבוק ולדימיר פרודיבוס, ברשת החברתית אינסטגרם https://www.iba.sport/wp-content/uploads/2021/05/CV-Volodymyr-Prodyvus-for-AIBA-1-1.pdf Владимир Продивус - биография, образование, семья, карьера, компромат, MY.UA (ברוסית) Владимир Продивус: биография и досье, компромат, znaj.ua, ‏2020-09-07 (ברוסית) https://pogliad.ua/ru/news/chernovtsy/z-frakciyi-partiyi-regioniv-viyshli-70-nardepiv-sered-nih-i-bukovinci-povniy-spisok-175616
ראש הכוחות המזוינים (שווייץ)

ראש הכוחות המזוינים (בגרמנית: Chef der Armee בצרפתית: Chef de l'armée באיטלקית: Capo dell’esercito) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של שווייץ. הוא כפוף לראש המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת שווייץ. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל. בשנת 1870 הוקם בשווייץ המטה הכללי אשר ניהל את הצבא בעיתות שלום. בראשו עמד ראש המטה הכללי, שהיה הקצין הבכיר ביותר בצבא. בפועל, הוא נחשב רק ל"ראשון בין שווים" בין שאר חברי המטכ"ל, ותפקידו היה טכני בעיקרו. רק בסוף שנת 2003, בעקבות רפורמות מקיפות שנערכו בצבא שווייץ, נוסד התפקיד של "ראש הכוחות המזוינים" אשר משמש כמפקד בפועל של הצבא בעיתות שלום. ראש הכוחות המזוינים הוא קצין בדרגת "קורפוס-קומנדנט" (מפקד קורפוס - מקביל ללוטננט גנרל) אשר נבחר בידי המועצה הפדרלית. בזמן מלחמה (או מצב חירום אחר), האספה הפדרלית בוחרת קצין שישמש כמפקד העליון של הצבא השווייצרי ומוענקת לו דרגת גנרל. אתר האינטרנט הרשמי של ראש הכוחות המזוינים
אפק (שם משפחה)

אפק הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... ארנון אפק – רופא ישראלי, פרופסור לרפואה, מומחה לפתולוגיה ולמנהל רפואי אורי אפק – ספורטאי, מאמן לאומי ושופט בינלאומי בכדורעף יהודה אפק – מדען מחשב ישראלי מאוניברסיטת תל אביב יוחנן אפק – שחמטאי ופרובלמאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי עמרי אפק – כדורגלן עבר ישראלי ששיחק גם בנבחרת ישראל שאול אפק – אלוף-משנה בצה"ל ולוחם פלמ"ח שרון אפק – משפטן, מכהן כמשנה ליועצת המשפטית לממשלה המנהל את מערך הייעוץ והחקיקה במשרד המשפטים
דווייט גרין

דווייט הרברט גרין (באנגלית: Dwight Herbert Green;‏ 9 בינואר 1897 – 20 בפברואר 1958) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-30 בשנים 1941–1949. דוווייט גרין נולד בעיר לינגוניר שבמחוז נובל, אינדיאנה, כבנם של הארי גרין ומיני (לבית גרבר) גרין. ב-1926 הוא נשא לאישה את מייבל ויקטוריה קינגסטון, ולשניים נולדו שתי בנות. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא ארצות הברית. גרין למד בקולג' וובאש שבקרופורדסוויל, אינדיאנה, שם הוא היה חבר באחוות קאפא-סיגמא. הוא המשיך בלימודים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, עסק בעריכת דין, ושימש כפרקליט פדרלי במחוז הצפוני של אילינוי בשנים 1931–1935. היה זה תחום האחריות המרכזי של גרין לסייע במאבק בפעולות הפשע המאורגן, כמו זו של כנופייתו של אל קפונה, שלמעשה שלטה בשיקגו וברוב שטחה של אילינוי בשנות ה-30. צוות התביעה במשפט העלמת המס של אל קפונה כלל את הפרקליט הפדרלי ג'ורג' א. ק. ג'ונסון ואת התובעים דווייט גרין, סמואל קלאוסון, ג'ייקוב גרוסמן וויליאם פרוליך. ב-1939 התמודד גרין ללא הצלחה מטעם המפלגה הרפובליקנית על משרת ראש עיריית שיקגו. ב-1940 החלו ההתנגדות לניו דיל ולמפלגה הדמוקרטית להשפיע על אילינוי ועל מדינות רבות נוספות, במיוחד במערב התיכון. גרין הרפובליקני, עם עבר של תובע פדרלי ושל מתנגד למנגנון הפוליטי של העיר הגדולה שיקגו, נבחר כמושל אילינוי ה-30 והושבע לכהונתו ב-13 בינואר 1941. בסופה של אותה שנה הובילה כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה את גרין אל המשימה של הובלת ממשלת אחת המדינות הגדולות בארצות הברית במהלך המלחמה. במהלך המלחמה הוא זכה לתמיכה רחבה, וב-1944 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל. סיום המלחמה ב-1945 יצר אתגרים חדשים לערים הגדולות של ארצות הברית ולממשלות המדינות. במיוחד, נוצר מחסור חריף בדיור עבור החיילים המשוחררים ומשפחותיהם, שכן בנייה מועטה מאוד התקיימה במהלך המלחמה ועוד קודם לכן בשנות השפל הגדול. המפלגה הדמוקרטית בשיקגו בחרה בעורך דין המוכשר עדלי סטיבנסון כמי שיתמודד מול גרין בבחירות בהן הוא התמודד על כהונה שלישית. במערכת בחירות מפתיעה שהתקיימה בנובמבר 1948, הביס סטיבנסון את גרין, ובכך תמה הקריירה הפוליטית שלו. תבוסתו התרחשה בין השאר בשל הרשלנות במניעת מותם של 111 כורים באסון המכרה בסנטרלייה (אנ') ב-1947. בבחירות לנשיאות של 1948 שקל המועמד הרפובליקני תומאס דיואי לבחור בגרין כמועמדו לסגן הנשיא, אך נמלך בדעתו לאחר לחץ מהעיתונות של שיקגו. לאחר תבוסתו בבחירות שב גרין לחייו הפרטיים. דווייט גרין נפטר בשיקגו ב-20 בפברואר 1958. הוא נטמן בבית הקברות רוזהיל שבעיר. Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 266-273. מדיה וקבצים בנושא דווייט גרין בוויקישיתוף דווייט גרין באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) דווייט גרין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דווייט גרין, באתר The Political Graveyard
חברת הרכבות הקזחית

חברת הרכבות הקזחית, מילולית "מסילות הברזל הקזחיות" (בקזחית: Қазақстан Темір Жолы, או "АБ «Ұлттық компания "Қазақстан темір жолы"»", "החברה הלאומית "רכבות קזחסטן"") היא חברת הרכבות הלאומית של קזחסטן, המהווה חברה ממשלתית האחראית לתפעול וניהול התחבורה המסילתית במדינה. החברה עוסקת בשינוע נוסעים ומטען באמצעות רכבות ואחראית גם על הפעלת תחנות הנוסעים ותחנות טעינת משא וכן על תכנון ופיתוח תשתיות הרכבת. חברת הרכבות נוצרה לראשונה בשנת 1958 בברית המועצות, כחלק ממסילות הברזל הסובייטיות, בשנת 1997 הפכה לחברה לאומית. ממשלת קזחסטן היא הבעלים של חברת הרכבות באמצעות חברת ההשקעות הממשלתית "סמרוק קזינה", חברה שמנהלת גם את רשות הדואר הקזחית, חברת התקשורת קזחטלקום, חברת הגז "קזמונאיגז", חברת "קזאטומפרום", חברת החשמל הלאומית KEGOC וחברת התעופה אייר אסטנה. חברת הרכבות היא אחת מהמעסיקות הגדולות במדינה, כאשר כאחוז מהאוכלוסייה מועסק בענף הרכבות. בתקופת ברית המועצות מסילות הברזל של קזחסטן הסובייטית היו מהגדולות במדינה עם אורך של כ-11,000 קילומטרים. החברה היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל אסטנה ומועדון הוקי באריס. משרדי החברה באסטנה ממוקמים בגורד שחקים בגובה 174 מטרים עם 40 קומות והוא מהגבוהים בעיר. החברה מפעילה מפעלים לייצור קטרים, תאגיד שיפוץ קרונות, חברת אבטחה משלה וחטיבות לשינוע מטען ואנשים. רכבת אקספרס לאלמטי מדגם Talgo 200 Tulpar.‏ 2009. משרדי חברת הרכבות באסטנה. רכבת KZ4A רכבת VL80 רכבת דגם TE33A "GE Evolution" רכבת 2TE10U בקו קיזילאורדה–סמיי רכבת CKD6E רכבת מדגם TEM2 "Tamara" המסילה הטרנס-כספית מדיה וקבצים בנושא חברת הרכבות הקזחית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חברת הרכבות הקזחית (בקזחית) חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית פייסבוק חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית אינסטגרם חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית VK חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית LinkedIn חברת הרכבות הקזחית, סרטונים בערוץ היוטיוב https://railways.kz/img/b2e79f55-57b6-4289-bc45-cca3f0dc57dd.pdf
Runemagick

Runemagick (בעברית: "קסם רונות", תעתיק: "רונמג'יק") היא להקת דת'-דום מטאל שוודית שהוקמה בשנת 1990. הלהקה הוקמה על ידי ניקלאס "טרור" רודולפסון תחת השם Desiderius, אשר הוחלף במהירות ל-Runemagic, ולבסוף ל-Runemagick. הם התחילו כלהקת דת' מטאל "טהור", אך מאוחר יותר הושפעו ושילבו אלמנטים מדום מטאל, השפעות שניתן לזהות מעט כבר באלבום הבכורה של הלהקה, The Supreme Force of Eternity. הלהקה התפרקה ב-2007 אך התאחדה ב-2017. סולן הלהקה, ניקלאס "טרור" רודולפסון, והבסיסטית, אמה רודולפסון, נשואים. הם גרים יחד עם משפחתם. ניקלאס "טרור" רודולפסון - שירה, גיטרה (2007-1990, 2017-הווה) ג'ונאס בלום - תופים (2000-1998), גיטרה (2018-הווה) אמה רודולפסון - גיטרה בס (2007-2000, 2017-הווה) דניאל מוילנן - תופים, כלי הקשה (2007-2000, 2017-הווה) רוברט פרסון - גיטרה, שירה (1993-1991) יוהאן בקמן - גיטרה בס (1993) פיטר פאלמדאל - גיטרה בס (1998-1997) פרדריק ג'ונסון - גיטרה (2003-1997) תומאס אריקסון - גיטרה (2003-2002) אתר האינטרנט הרשמי של Runemagick Runemagick, ברשת החברתית פייסבוק Runemagick, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Runemagick, באתר ספוטיפיי Runemagick, באתר Last.fm (באנגלית) Runemagick, באתר AllMusic (באנגלית) Runemagick, באתר MusicBrainz (באנגלית) Runemagick, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Runemagick, באתר דיזר Runemagick, באתר Discogs (באנגלית) Runemagick, באתר בנדקמפ Runemagick - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com Islander, AN NCS INTERVIEW: RUNEMAGICK, NO CLEAN SINGING, ‏2018-07-30 (באנגלית אמריקאית) Terror - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com Emma Rudolfsson - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
צבעי הלאומיות הכלל-ערבית

אדום, שחור, לבן וירוק נחשבים ל"צבעי הלאומיות הכלל-ערבית". מקור בחירתם של צבעים אלה לסמל את כלל מדינות ערב הוא בדגל המרד הערבי, שעוצב על ידי הדיפלומט הבריטי מארק סייקס. הצבעים מסמלים תקופות שונות בהיסטוריה בימי הנביא מוחמד ובימי הח'ליפות המוסלמית: הלבן את בית אומיה, השחור את הדגל השחור וראשידון ומאוחר יותר אומץ על ידי בית עבאס, הירוק את השושלת הפאטמית והאדום את השושלת ההאשמית והח'וארג'. צבעים אלה מופיעים על דגלי מרבית מדינות ערב. הרשות הפלסטינית סוריה סודאן רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית ירדן איחוד האמירויות הערביות כווית תימן עיראק מצרים סומלילנד לוב עומאן אלג'יריה דארפור הרפובליקה הערבית של תימן (1962–1990) דרום תימן (1945–1990) ממלכת עיראק (1921–1959) עיראק (1959–1963) עיראק (1963–1991) וסוריה (1963–1972) הקהילייה הערבית הלובית העממית הסוציאליסטית הגדולה (1977–2011) מצרים (1972–1984), סוריה (1972–1980), ולוב (1972–1977), בהיותן חלק מאיחוד הרפובליקות הערביות ממלכת סוריה (1920) קומורו (1975–1978) רפובליקה סורית (1932–1958, 1961–1963) ממלכת חג'אז (1916–1925) דגל לבנון ג'יבוטי סומליה קומורו עיט צלאח א-דין פאן-ערביות פאן-אסלאמיזם טריקולור צבעי הלאומיות הכלל-איראנית צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית הצבעים הכלל-אפריקאיים רשימת דגלי מדינות ערב מדיה וקבצים בנושא צבעי הלאומיות הכלל-ערבית בוויקישיתוף דגל המרד הערבי באתר crwflags.com