laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גנגאן (כדורגל)

גנגאן (בצרפתית: En Avant de Guingamp) היא קבוצת כדורגל מהקומונה גנגאן אשר משחקת בליגה הצרפתית השנייה. הקבוצה נוסדה בשנת 1912, בעונת 2012/2013 עלתה לליגת העל מליגה 2 (הליגה השנייה בצרפת) בה היא שיחקה עד עונת 2018/19 בסיומה נשרה לליגה השנייה. גנגאן משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיונה סטאד דו רודורו אשר נמצא בעיר. מעמד קבוצה זו כקבוצה מקצועית הוא לא דבר שכיח מאחר שגנגאן משחקת באצטדיון עם קיבולת של 18,000 צופים בעוד גודל העיר ומספר תושביה הוא רק (7,280). לאחר זמן רב שהקבוצה פעלה כקבוצה חובבנית אשר שיחקה בליגות אזוריות, הקבוצה עלתה ליגה 3 פעמים תחת נשיא הקבוצה 'נואל לה גראט' אשר קנה את המועדון בשנת 1972. בשנת 1976 הגיעה גנגאן לצ'אמפיונט נשיונל, הליגה השלישית בצרפת ועונה לאחר מכן עלתה ישירות אל ליגה 2 שם נשארה עד שנת 1993. ההישגים הגדולים ביותר של המועדון היו בשנת 2009 וב-2014 כאשר זכה בגביע הצרפתי בגביע ב-2009 הייתה לקבוצה השנייה שזוכה בגביע בצרפתי מחוץ לליגת העל לאחר שניצחה בגמר 1–2 את סטאד רן. עוד הישג היה כאשר המועדון זכה בגביע האינטרטוטו בשנת 1996. חוץ מתארים אלו, הקבוצה מוכרת בתור מקפצה בקריירה עבור שחקנים מוכרים ששיחקו במועדון כמו: דידייה דרוגבה, פלורן מאלודה וונסן קנדלה. צרפת פלורן מאלודה חוף השנהב דידייה דרוגבה צרפת לורן קוסיילני צרפת סטפן גיווארש גביע האלופות (צרפת) סגנית: 2009, 2014 הגביע הצרפתי (2) 2009, 2014 סגנית: (1) 1997 גביע האינטרטוטו (1) 1996 מדיה וקבצים בנושא גנגאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנגאן (בצרפתית) גנגאן, ברשת החברתית פייסבוק גנגאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גנגאן, ברשת החברתית אינסטגרם גנגאן, ברשת החברתית טיקטוק פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
גנגאן

גנגאן (בצרפתית: Guingamp) היא קומונה במחוז קוט-ד'ארמור שבחבל ברטאן בצפון-מערב צרפת. מספר התושבים בקומונה הוא 7,003 (2014). מקור השם של גנגאן הוא בשפה הברטונית, בה היא נקראת גוונגמפ (Gwengamp). זהו הלחם של שתי מילים: gwenn שפירושו "לבן" (אך גם "בור" בהקשר של אדמה לא מעובדת) ו-kamp שפירושו "שדה", דהיינו "שדה לבן" או "שדה בור". בעיר משחקת קבוצת הכדורגל גנגאן (En Avant de Guingamp), ששיחקה בליג 1 במשך 13 עונות ואף זכתה פעמיים בגביע הצרפתי, ב-2009 וב-2014. באצטדיון רודורו (Stade du Roudourou) שבקומונה, בו משחקת הקבוצה, יש 18,250 מושבים - יותר מכפול ממספר התושבים בגנגאן עצמה. בעיר נערך פסטיבל סן-לו (Festival de la Saint-Loup) – פסטיבל ריקודים ומוזיקה שנתי הנחגג בסוף חודש אוגוסט מאז המאה ה-19. מאז 1957 מוקדש הפסטיבל לריקוד הברטוני ((אנ')), סוג של ריקודים שמסורתיים לאזור ברטאן. מדיה וקבצים בנושא גנגאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנגאן (בצרפתית) גנגאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על המורשת האדריכלית בגנגאן, הפרק על ימי הביניים, פסקה ראשונה, (בצרפתית) ההיסטוריה של פסטיבל סן-לו, (בצרפתית)
חואן רולפו

חואן רולפו (בספרדית: Juan Rulfo; ‏16 במאי 1917 – 7 בינואר 1986) היה סופר ותסריטאי מקסיקני. חואן רולפו נולד בכפר אפולקו (נפת סיולה שבמחוז חליסקו, מערב מקסיקו). ספר הביכורים שלו, קובץ הסיפורים "המישור בלהבות", יצא בשנת 1953, ושנתיים אחר כך יצא הרומן היחיד שכתב, "פדרו פארמו" (1955). לאחר פרסום שני ספרים בלבד עבר הסופר משבר אישי עמוק ותקופת השתיקה הספרותית שגזר על עצמו התארכה ונמשכה עד מותו. עם זאת, בשנת 1980 ראה אור "תרנגול הזהב", ספר הכולל את אוסף התסריטים שחיבר רולפו. למרות ההיקף המצומצם של יצירתו, נחשב רולפו לאחד מגדולי הסופרים המקסיקנים, ובעל סגנון ייחודי בסיפורת אמריקה הלטינית. יצירתו תרמה להתחדשות הספרות ההיספאנו-אמריקנית בשנות השישים של המאה העשרים. הרומן פדרו פארמו תורגם לעברית עד כה פעמיים. התרגום השני, מאת רמי סערי, ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2003. קובץ הסיפורים "המישור בלהבות" (El llano en llamas) ראה אור בעברית בהוצאת אח בשנת 2011 בתרגומו של מנחם ארגוב. מדיה וקבצים בנושא חואן רולפו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חואן רולפו חואן רולפו, ברשת החברתית Goodreads חואן רולפו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חואן רולפו, באתר AllMovie (באנגלית) חואן רולפו, באתר MusicBrainz (באנגלית) חואן רולפו, באתר Discogs (באנגלית) דן לחמן, פדרו פארמו / חואן רולפו, באתר "אימגו" אדם וייס, חואן רולפו מפרק ומתקיים בכל רגע, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2012 חואן רולפו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) חואן רולפו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חואן רולפו (1917-1986), דף שער בספרייה הלאומית
ברבי ושלושת המוסקטרים

ברבי ושלושת המוסקטרים (באנגלית: Barbie and the Three Musketeers) הוא סרט הנפשה ממוחשבת משנת 2009, המשמש כסרט ה-16 בסדרת סרטי ברבי. עלילת הסרט מבוססת על "שלושת המוסקטרים" מאת אלכסנדר דיומא האב. הסרט יצא לאור ישירות לווידאו ב-15 בספטמבר 2009. הסרט לא דובב לעברית. קורין (שתפקידה משוחק על ידי ברבי) היא נערה כפרית החולמת להיות מוסקטרית בצרפת. היא נוסעת לפריז עם מכתב למיסייה טרוויל, קפטן המוסקטרים וחבר ותיק של אביה, בתקווה להתקבל כמוסקטרית. אבל חיי המוסקטר אינם קלים בעבור קורין; עושים ממנה צחוק, ובמקום מוסקטרית, היא נשכרת כמשרתת בארמון. היא פוגשת בעובדות נוספות, שלוש בנות שחולמות גם הן להיות מוסקטריות: ויוסה, ארמינה ורנה. ביום העבודה למחרת, נופלת נברשת והשלוש מפגינות את יכולותיהן כמוסקטריות. קורין מוצאת אבן אודם, וחשוב מזה, היא מגלה שהנברשת הופלה. משרתת זקנה בשם הלן שומעת את שיחתן ולוקחת אותן דרך מעבר סודי, שמוביל אל חדר אימון מוסקטרים ישן, ומסכימה לאמן את ארבעת הבנות להיות מוסקטריות אמיתיות. תוך זמן קצר, ובעזרתה של הלן, הארבע שולטות במיומנויות רבות. יום אחד, בזמן שקורין מנקה את החלונות, היא רואה את הנסיך נתלה ממכונת התעופה שלו ורצה לעזור לו. הנסיך מודה לקורין ומתאהב בה. מאוחר יותר, היא מגלה שגם במכונת התעופה חיבלו, בדיוק כמו בנברשת. לילה אחד, קורין, ויוסה, ארמינה ורנה מחליטות לחגוג את מיומנויות המוסקטרים שלהן ויוצאות אל הרחובות החשוכים והשקטים. הן נתקלות באדם ששולף לעברן סכין, וקורין מגלה שזו תואמת את אבן הרובי שמצאה ליד הנברשת שנפלה. הן מגלות במהרה כי אנשיו של יורש העצר מתכננים להגניב כלי נשק אל נשף המסכות ולהרוג את הנסיך. לבסוף, קורין וחברותיה חושבות על תוכנית מחוכמת שתאפשר להן להציל את הנסיך לואי מבן-דודו המרושע. הן מתחפשות ומתגנבות אל הנשף. הנסיך לואי מכתיר אותן כמוסקטריות מלכותיות. בסוף הסרט, קורין ושלוש חברותיו רוכבות על סוסים ואומרות "כולן בשביל אחת, ואחת בשביל כולן". הסרט ממוקם בפריז, בירת צרפת וזירת התרחשות "שלושת המוסקטרים" של דיומא. בתחילת הסרט מזכירה קורין את שמו של אביה ומתגלה לנו שזהו דארטניאן, שהוא לא אחר מן הגיבור הראשי בנובלה המקורית. אחת האורחות בנשף המסכות היא הרוזנת דה וינטר, מי שהייתה אחת האנטיגוניסטיות בספר. מיסייה טרוויל, קפטן המוסקטרים בסרט, נקרא על שמו של הקפטן בספרו של דיומא, מיסייה דה טרוויל. החלק בו קורין נתקלת בטעות בכל אחת משלוש הבנות מזכיר את תחילת הנובלה של דיומא, בה דארטניאן נתקל בכל אחד מהמוסקטרים, מעצבן אותם שלא בכוונה ומוזמן לדו-קרב. ביתה של קורין, בגסקוני, הוא גם מקום מגוריהם של משפחתו של דארטניאן בספר. טים קארי, שמדובב את פיליפ בסרט, משחק את הקרדינל רישלייה בגרסת דיסני לשלושת המוסקטרים. ארמינה ככל הנראה נקראת אחרי ארמיס, אחת הדמויות בספר. שמו השני של ארמיס הוא רנה, כך שנראה כי גם שמה של רנה נקרא על שמו. הבנות מזכירות שותפה לשעבר בשם קונסטנס. בספרו של דיומא, קונסטנס בונסייה היא אהובתו של דארטניאן, כנראה רק השם תואם מכיוון שבתחילת בסרט מתגלה שאביה של קורין הוא למעשה דארטניאן. ברבי במפצח האגוזים "ברבי ושלושת המוסקטרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ברבי ושלושת המוסקטרים", באתר נטפליקס "ברבי ושלושת המוסקטרים", באתר AllMovie (באנגלית) "ברבי ושלושת המוסקטרים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ברבי ושלושת המוסקטרים", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "ברבי ושלושת המוסקטרים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הנרי מרקרם

הנרי ג'ון מרקרם (Henry John Markram, נולד ב-28 במרץ 1962) הוא מדען עצב פרופסור ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן (EPFL), שווייץ והמנהל של פרויקט המוח הכחול ופרויקט המוח האנושי. מרקרם השלים תואר ראשון במדעים (בהצטיינות) באוניברסיטת קייפטאון, דרום אפריקה תחת פיקוחו של רודני דאגלס. את הדוקטורט השלים במכון ויצמן למדע, בישראל תחת פיקוחו של מנחם סגל. במהלך העבודה על הדוקטורט שלו הוא גילה קשר בין אצטילכולין ומנגנוני זיכרון. בעקבות עבודת הדוקטורט שלו מרקרם נסע לארצות הברית במלגת מצטיין למכונים הלאומיים לבריאות (NIH), שם חקר על תעלות יונים בשלפוחיות סינפטיות. בהמשך הוא הצטרף למעבדה של ברט סקמן במכון מקס פלאנק, היידלברג, גרמניה, שם הוא גילה שינויים בכמות הסידן בדנדריטים אשר נוצרים בעקבות פעילות תת-סיפית ובעקבות פוטנציאלי פעולה בודדים שמתפשטים מגוף התא בחזרה לדנדריטים. הוא גם החל לחקור על הקישוריות בין תאי עצב, ותיאר בפירוט רב את החיבורים בין תאי עצב פירמידליים בשכבה 5 של קליפת המוח. מוח רשת עצבית מלאכותית רשת עצבית מדיה וקבצים בנושא הנרי מרקרם בוויקישיתוף הנרי מרקרם, באתר dblp הנרי מרקרם, באתר גוגל סקולר The Human Brain Project, האתר הרשמי Neurorobotics, האתר הרשמי הנרי מרקרם, פרויקט המוח האנושי, באתר כתב העת סיינטיפיק אמריקן ישראל, 24 באוקטובר 2012 ליאור דטל, מיזם ענק לחקר המוח האנושי שנולד בישראל יתוקצב ב-1.2 מיליארד יורו, באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2013 גלי וינרב, ‏המוח האנושי: החוקרים מתחילים לגלות איך נוצרות מחשבות?, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2017
נחיתת חירום של מטוס אירופלוט בנהר נייבה

נחיתת חירום של מטוס אירופלוט בנהר נייבה הייתה נחיתת חירום שהתרחשה ב-21 באוגוסט 1963, ובמהלכה ביצע מטוס טופולב Tu-124 של חברת התעופה הסובייטית אירופלוט נחיתת התרסקות בנהר נייבה ליד לנינגרד. המטוס המריא השעה 08:55 משדה התעופה בטאלין (באסטונית: Lennart Meri Tallinna lennujaa) ‏ (TLL) ועליו 45 נוסעים ו-7 אנשי צוות. המטוס, בעל מספר זיהוי SSSR-45021 נבנה בשנת 1962 ואמור היה לטוס לנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו שליד מוסקבה (VKO) תחת פיקודו של קפטן ויקטור מוסטובוי, בן 27. לאחר ההמראה, נראה כי קיפול כן הנסע לגוף המטוס נכשל. בקרת הטיסה הפנתה את המטוס לנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בלנינגראד (LED) בגלל ערפל בגובה נמוך בטאלין. בשעה 10:00 המטוס החל לחוג סביב לנינגראד בגובה 1650 רגל, במטרה לבזבז דלק, על מנת להפחית את משקל המטוס ולהנמיך את הסיכוי לפריצת שרפה במקרה של נחיתת חירום. צוותי הקרקע בשדה התעופה פולקובו הכינו מסלול עפר לצורך נחיתת חירום. כל סבב של המטוס סביב שדה התעופה ארך כ-15 דקות. בזמן זה, צוות המטוס ניסה לקבע את כן הנסע במצב נעול, על ידי דחיפתו בעזרת מקל שנלקח מארון המעילים. הסיבוב השמיני והאחרון סביב שדה התעופה החל בשעה 12:10, ואז, 13 מייל משדה התעופה, מנוע מספר 1 כבה עקב מחסור בדלק. המנוע השני כבה זמן קצר לאחר מכן, כאשר המטוס מעל העיר, נע מזרחה מעל קתדרלת איסק הקדוש ובניין האדמירליות. כאשר כבו שני המנועים, צוות המטוס הבין שהדרך היחידה לשרוד תהיה להנחית את המטוס על פני הנהר נייבה, נהר שרוחבו 300 מטר. עדי ראייה ראו את המטוס מנמיך במעלה הזרם. המטוס דאה כ-30 מטר מעל מבנה הפלדה הגבוה של גשר בולשאוחטינסקי (רוסית: Большеохтинский мост), ואז עבר ממש מעל גשר אלכסנדר נייבסקי (ברוסית: Мост Алекса́ндра Не́вского), שהיה אז בבנייה, מחמיץ אותו במעט. הטייס הצליח להנחית את המטוס על פני הנהר, קרוב לגוררת מונעת בקיטור, אשר נבנתה בשנת 1898. המטוס החל להתמלא במים. רב החובל של הגוררת שבר את השמשה הקדמית של המטוס, קשר כבל להגה של תא הטייס, והחל לגרור את המטוס לשפת הנהר. בזמן הגרירה, כל הנוסעים נשארו בתא הנוסעים. הנוסעים וצוות הטיסה התפנו מאוחר יותר דרך צוהר גישה בגג המטוס. "Soviet Transports" series, also Ditch or crash-land? B.W. Townshend, 1965 (pp 47–49) "Prepare to Ditch", in Flight International magazine, 13 August 1964, p241 תיק התאונה והיסטוריית המטוס של נחיתת חירום של מטוס אירופלוט בנהר נייבה, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) Soviet Transports Team. "Soviet Transports Database". Scramble (magazine). אורכב מ-המקור ב-2011-06-12. נבדק ב-2009-01-19. C/n 2350701 ... rgd 11oct62 "Воздушные гонки в Питере... 1:1 [RC Форум]" (ברוסית). forum.rcdesign.ru. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2014-04-18. ... circle the city at 1650 feet. ... aircraft was towed ashore. "Pilot saves lives by landing on a river… in 1963". Russia Today TV. 2009-01-16. נבדק ב-2011-03-29.
מצר דה לונג

מצר דה לונג (באנגלית: De Long Strait; ברוסית: Пролив Лонга) הוא מצר ים בצפון-מזרח רוסיה בין האי וראנגל ליבשת סיביר (במחוז האוטונומי צ'וקוטקה). המצר מקשר בין הים הצ'וקצ'י שממזרח לו לים סיביר המזרחי שמערבה ממנו. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 141 ק"מ (בין כף בילינגס ביבשת לבין כף בלוסום באי וראנגל). עומקו נע בין 36 מ' ל-50 מ'. אורכו – 128 ק"מ. המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שמו של קפטן יו אס אס ג'נט (אנ') ומגלה ארצות אמריקני ג'ורג' וושינגטון דה-לונג (George Washington DeLong) (1844–1881). צילומי מצר דה לונג ואי וראנגל (הצלם סרגיי גורשקוב), באתר לייב ג'ורנל (ברוסית) במקורות רוסיים רבים נטען שהמצר נקרא על שמו של תומאס לונג (Thomas Long), צייד לווייתנים אמריקאי שהעניק ב-1867 לאי וראנגל את שמו על שם מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני בלטי פרדיננד וראנגל. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגילת אנתוני

מגילת אנתוני (באנגלית: Anthony Roll) היא אינוונטר (רשימת מצאי) של אוניות הצי האנגלי הטיודורי משנות ה-40 של המאה ה-16. היא נקראת על שם האיש שיצר אותה, פקיד-המלכות אנתוני אנתוני. האינוונטר כלל במקור שלוש יריעות קלף, ועליהן ציורים של 58 כלי שיט מלחמתיים שבצדם מידע על גודלם, צוותם, חימושם וציודם הבסיסי. המגילות הוענקו להנרי השמיני ב-1546 והוחזקו בספרייה המלכותית. ב-1680 מסר צ'ארלס השני שתיים מן המגילות לסמיואל פיפס, שהורה לחתוך ולכרוך אותן כספר, הנמצא כיום בספריית פיפס במגדלן קולג', קיימברידג'. המגילה השלישית נשארה באוסף המלכותי עד שניתנה על ידי ויליאם הרביעי לבתו, מרי פוקס, אשר מכרה אותה ב-1858 למוזיאון הבריטי; כיום היא נמצאת בספרייה הבריטית. מדיה וקבצים בנושא מגילת אנתוני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טביעת המעבורת MV Sewol

טביעת המעבורת MV Sewol היה אירוע בו מעבורת נוסעים קוריאנית התהפכה וטבעה ב-16 באפריל 2014 בעת שנשאה על סיפונה מעל ל-475 נוסעים ואנשי צוות, רובם תלמידי תיכון קוריאנים מבית הספר התיכון דאנוון שבאסנאן (פרבר של סיאול) אשר היו בדרכם לטיול שנתי באי הגעשי צ'ג'ו. בתאונה נספו 304 מנוסעי המעבורת. ביום שלישי, 16 באפריל 2014, הפליגה המעבורת MS Sewol מעיר הנמל אינצ'ון שבחלקה הצפון מערבי של קוריאה הדרומית לכיוון האי הגעשי צ'ג'ו הנמצא דרומית לחצי האי הקוריאני. על סיפון המעבורת היו 475 אנשים, מתוכם 30 אנשי צוות, 325 תלמידי תיכון בגילאים 16-17, ו-15 היו מוריהם. ב-8:58 (זמן מקומי), שלוש שעות לפני שהמעבורת הייתה אמורה להגיע ליעד, שלחה המעבורת אות מצוקה ראשון לאחר שהמעבורת נטתה על צידה. באותה העת המעבורת הייתה במרחק של 2.7 קילומטרים מחופי האי גוואנמאדו. נוסעים רבים חולצו מהמעבורת על ידי סירות דייגים וספינות מסחריות נוספות שהגיעו ראשונות למעבורת. כ-30 דקות לאחר מכן הגיעו למקום ספינות של משמר החופים הקוריאני וחיל הים הקוריאני. בתאונה נספו 304 מהאנשים שהיו על סיפון המעבורת. עשרות מהם היו נעדרים בימים שלאחר האסון. ב-17 באפריל הוצא צו מעצר לקפטן המעבורת ולשני אנשי צוות נוספים אשר נמלטו ראשונים מהמעבורת. בהמשך נעצרו כל יתר אנשי הצוות. ב-15 במאי אף הוגשו נגד הקפטן וארבעה אנשי צוות נוספים של הספינה כתבי אישום בגין הריגה, נגד יתר אנשי הצוות הוגשו כתבי אישום בגין רשלנות בערעור לבית המשפט העליון הורשע הקפטן ברצח ונדון למאסר עולם. 14 אנשי צוות נוספים נדונו למאסר של 18 חודשים עד 12 שנים. ב-17 באפריל סגן מנהל בית הספר התיכון, קאנג מין-קיו, אשר היה אחד הניצולים, התאבד בתלייה. ב-27 באפריל הודיע ראש ממשלת קוריאה הדרומית, צ'ונג הונג-וון, על התפטרותו בעקבות המחדלים הממשלתיים בטיפול באסון. ב-6 במאי פורסם כי צוללן אזרחי מת במהלך החיפושים אחר גופות נעדרי המעבורת. מדיה וקבצים בנושא טביעת המעבורת MV Sewol בוויקישיתוף AP, תיעוד אחרון לפני טביעה: "אני הולך למות?", באתר ynet, 2 במאי 2014 "Two Sewol ferry victims laid to rest". Yonhap News. 25 בספטמבר 2017. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}: (עזרה) "Two Sewol ferry victims laid to rest". Yonhap News. 25 בספטמבר 2017. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}: (עזרה) אסון המעבורת בקוריאה: עלה ל-212 מניין ההרוגים, 90 עדיין נעדרים, באתר ynet, 30 באפריל 2014 קוריאה הדרומית: כל אנשי צוות המעבורת שטבעה נעצרו, באתר גלי צה"ל, 26 באפריל 2014 רויטרס, אסון המעבורת: הקפטן הואשם בהריגה, באתר ynet, 15 במאי 2014 AP, קפטן המעבורת למאסר עולם: נטש ורצח, באתר ynet, 28 באפריל 2015 "לנוסעים נאמר להישאר - הקברניט נטש את המעבורת", באתר וואלה, 18 באפריל 2014 אסון המעבורת: ראש ממשלת קוריאה הדרומית התפטר, באתר וואלה, 27 באפריל 2014 קוריאה הדרומית: צוללן מת בחיפושים באתר טביעת המעבורת, באתר ynet, 6 במאי 2014
ג'יני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'יני – יצור על-טבעי בדיוני ג'יני (דמות) – דמות מסרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני אני חולם על ג'יני – קומדיית מצבים אמריקאית משנות השישים ג'יני (ילדת פרא) – הכינוי שניתן לילדה שגדלה בבידוד מדד ג'יני – מדד לאי-שוויון בחלוקת ההכנסות פרס ג'יני – פרס מטעם האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה AIR-2 ג'יני – רקטת אוויר-אוויר בלתי מונחית ג'ני
חואן רמון חימנס

חואן רמון חימנס (בספרדית: Juan Ramón Jiménez‏; 24 בדצמבר 1881 – 29 במאי 1958) היה משורר וסופר ספרדי. שמו נקשר בעיקר ביצירת דמותו של החמור פְּלָטֶרוֹ, אחד משני הגיבורים הראשיים ביצירה "פְּלָטֶרוֹ וַאֲנִי", המתאר את מערכת היחסים בין חמור כפרי לבין משורר האוהב אותו אהבת נפש. ספר זה אינו רק ספרו המפורסם ביותר של חימנס, אלא גם אחד מנכסיה החשובים ביותר של ספרות ספרד במאה ה-20. הוא ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1963 בתרגום עמנואל אולסבנגר ותרגום חדש שלו מאת רמי סערי התפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2006. חימנס נולד בכפר מוגר שבאזור אנדלוסיה בדרום ספרד. כשהיה בן חמש-עשרה עבר לסביליה בה למד ציור ומשפטים, אך כעבור שנים מעטות נטש הן את תחום הציור והן את לימודי המשפטים והתמסר כולו לכתיבה. השירים הראשונים נכתבו בהשפעת גוסטבו אדולפו בקר. בעקבות פרסום שיריו הראשונים בכתב העת "וידה נואווה" ("חיים חדשים"), הזמינו אותו המשוררים פרנסיסקו ויליאספסה ורובן דריו בשנת 1900 למדריד. בבירת ספרד הצטרף חימנס לחוגים המודרניסטים של תקופתו ומאוחר יותר ייסד שני כתבי-עת ספרותיים. מות אביו בשנת 1900 גרם לו לדיכאון עמוק, ובעקבות כך אשפזו אותו בני משפחתו בבית חולים לחולי נפש בבּוֹרְדוֹ. לאחר ששהה שם ארבעה חודשים הועבר לבית הבראה במדריד, שבו שהה עד שנת 1902. בשנת 1905 חזר המשורר לכפר הולדתו, אולם שש שנים לאחר מכן החליט להשתקע סופית במדריד. בשנת 1913 הכיר את סנוביה קמפרובי אימר, אמריקאית ממוצא ספרדי, אשתו לעתיד ומשענתו עד אחרית ימיו. בני הזוג התחתנו בשנת 1916. שנים רבות לאחר מכן, בשנת 1935, דחה חימנס הצעה למשרה באקדמיה הספרדית, וכעבור שנה העניקה לו הממשלה הרפובליקנית דרכון דיפלומטי ומינתה אותו לנספח התרבות של ספרד בשגרירותה שבוושינגטון. בפרוץ מלחמת האזרחים ב-1936 עזבו בני הזוג את ספרד ולא חזרו עוד אליה עד יום מותם. הם עברו לארצות הברית, לאחר מכן לקובה ולבסוף לפוארטו ריקו. למרות הצלחותיו הספרותיות הרבות חזר היוצר לחוות התקפי דיכאון, שבשנת 1946 אף גרמו לאשפוזו למשך שמונה חודשים. האקדמיה השוודית העניקה לחואן רמון חימנס את פרס נובל לספרות ב-25 באוקטובר 1956. מות אשתו שלושה ימים לאחר מכן הנחית על היוצר הספרדי מהלומה שממנה לא התאושש עד יום מותו. פלטרו ואני, תרגם מספרדית עמנואל אולסבנגר, הציורים מעשה ידי איריס שוייצר, עם עובד, תל אביב, 1955. פלטרו ואני, תרגום חדש, תרגם מספרדית והוסיף אחרית דבר רמי סערי, איירה זהבית כרמל, כרמל, ירושלים, 2006. פלטרו ואני חואן רמון חימנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חואן רמון חימנס, באתר AllMusic (באנגלית) חואן רמון חימנס, באתר MusicBrainz (באנגלית) חואן רמון חימנס, באתר Discogs (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של חואן רמון חימנס חואן רמון חימנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי חואן רמון חימנס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) חואן רמון חימנס (1881-1958), דף שער בספרייה הלאומית חואן רמון חימנס, באתר פרס נובל (באנגלית) חואן רמון חימנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) משיריו מתוך "פלטרו ואני" בתרגום רמי סערי: אביב, סרטון בערוץ "Boaz Peleg", באתר יוטיוב (אורך: 02:11) לפלטרו בשמי מוגר, סרטון בערוץ "Boaz Peleg", באתר יוטיוב (אורך: 03:39) ערבית, סרטון בערוץ "Boaz Peleg", באתר יוטיוב (אורך: 01:24) תוגה, סרטון בערוץ "Boaz Peleg", באתר יוטיוב (אורך: 03:58)
חרגאולי

חַרַגַאוּלי (בגאורגית: ხარაგაული) היא עיירה במחוז אימרתי שבמערב גאורגיה; העיירה היא מרכזהּ המנהלתי של נפת חרגאולי שבדרום-מזרח המחוז. חרגאולי בנויה על שתי גדותיו של הנהר צ'חרימלה - בעמק צר ועמוק שבקצה מורדותיו הצפוניים של הקווקז הקטן, בגובה 280–400 מ' מעל פני הים. חרגאולי מרוחקת ב-59 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מערבהּ; העיירה ממוקמת במסלול קו הרכבת טביליסי-פותי ויש בה תחנת רכבת (160 קילומטרים ממערב לטביליסי). בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית חרגאולי מנתה 1,965 נפש. האקלים בחרגאולי סובטרופי לח, אולם הקיץ בה חם ויבש יחסית בגלל ריחוקה מהים; החורף בעיירה קר, אך לא באופן קיצוני. הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר, היא 3,2 מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, יולי, היא 22,6 מעלות. הממוצע השנתי של המשקעים בחרגאולי הוא 1,360 מילימטרים. בחרגאולי פועלים בית-ספר ציבורי, שני גני ילדים, בית-חולים, מרפאה, פארק לתרבות ונופש, מוזיאון היסטורי, ארכיון, ספריה, מרכז תרבות, בית-ספר למוזיקה, בית קולנוע ותחנת משטרה. בחרגאולי פועל מועדון הכדורגל "צ'חֵרימֵלַה", שנוסד בשנת 1982. מעונת 2011-2010, קבוצת הכדורגל "צ'חרימלה" חרגאולי משחקת בליגה הראשונה של גאורגיה (הליגה השנייה בחשיבותה, אחרי ליגת העל); האצטדיון של הקבוצה הוא בעל יציע אחד, שיכול להכיל 400 צופים. חרגאולי צמחה במאה ה-19 ליד תחנת הרכבת שהוקמה במסלול קו הרכבת טביליסי-פותי; שם התחנה והכפר שהתפתח סביבה היה תחילה בֵּלַגוֹרי, אך מאוחר יותר שוּנה לחרגאולי. הכפר חרגאולי היה מרכזהּ המנהלתי של מועצה אזורית, שאיגדה ארבעה כפרים מלבדו. בשנת 1944 חרגאולי הוכרזה לעיירה; בשנת 1976 היא מנתה 3,200 נפש. בתקופת השלטון הסובייטי בחרגאולי פעלו מפעל לייצור גבינות וחמאה ושני מפעלי יין (יין ענבים ויין מפירות יער). בשנים 1989-1949 נקראה חרגאולי אוֹרג'וֹניקידזֵה (על שם המהפכן והפוליטיקאי הגאורגי סרגו אורג'וניקידזה, אשר נולד בכפר ר'ורשה שבנפת חרגאולי). ארבעה קילומטרים מדרום-מערב לחרגאולי, ליד הכפר פרצחנלי, נמצאת כנסייה משיא ימי הביניים - כנסיית קַחוֹרי של גיורגי הקדוש; על קירות הכנסייה השתמרו ציורים מאותה תקופה. מדיה וקבצים בנושא חרגאולי בוויקישיתוף
דומוקוש סילאג'י

דומוקוש סילאג'י (בהונגרית: Szilágyi Domokos‏; 2; ביולי 1938 – 2 בנובמבר 1976) היה משורר, סופר ומתרגם רומני-הונגרי. סילאג'י בן המיעוט ההונגרי ברומניה, נולד בכפר נאג'שומקוט שבטרנסילבניה, בן לכומר רפורמיסטי. למד שפה וספרות הונגרית. בין השנים 1960 ו-1970 חי בבוקרשט, לאחר מכן גר בקולוז'וואר (קלוז'-נאפוקה ברומנית). סילאג'י היה המשורר ההונגרי החשוב ביותר ברומניה במחצית השנייה של המאה העשרים. לרוב התמקדה שירתו האוונגרדיסטית בסלידה מהיומיום ובחיפוש אחר יתרונות הקדמה ושלמות האדם. התאבד בשנת 1976. מדיה וקבצים בנושא דומוקוש סילאג'י בוויקישיתוף דומוקוש סילאג'י, באתר Discogs (באנגלית)
דבון (מחוז)

דבון (באנגלית: Devon; ידוע גם כדבונשייר) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, התחום בתעלת בריסטול בצפון ובתעלת למאנש בדרום. מסביב למחוז מצויים המחוזות קורנוול, סאמרסט ודורסט. בירת המחוז היא העיר אקסטר, וערים גדולות נוספות במחוז הן פלימות' וטורביי. אוכלוסיית המחוז מונה כ-1.1 מיליון תושבים. שם המחוז הוא מן הממלכה הקלטית דומוניה, שהייתה ממוקמת באזור בעידן האבן והתקופה הרומאית. בעקבות הכיבוש האנגלו-סקסי של בריטניה, הפכה דומוניה לחלק מממלכת וסקס במהלך המאות ה-8 וה-9. כחלק מממלכת אנגליה, הפכה דבון למחוז. למחוז רצועות חוף גם מדרום וגם מצפון. שתי רצועות החוף כוללות הרים וחופים חוליים, ועל כן, מפרציה הרבים של דבון מכילים ערי נופש רבות, כפרי דייג ונמלים. פנים המחוז הוא כפרי ופחות מיושב יחסית לשאר מחוזות אנגליה. כלכלת המחוז מבוססת רבות על תיירות. מועצת המחוז מורכבת מכ-62 נציגים. המפלגה השמרנית היא הגדולה ביותר, עם כ-38 נציגים. לאחר מכן ישנן המפלגה הליברל-דמוקרטית (תשעה נציגים), מפלגת הלייבור (שבעה נציגים), מפלגת יוקיפ (ארבעה נציגים) וכארבעה עצמאיים. בבחירות הכלליות 2015 ניצחה המפלגה השמרנית ב-11 מתוך 12 מחוזות הבחירה בדבון. מדיה וקבצים בנושא דבון בוויקישיתוף סטיב אלן, ‏מסעותיי עם שלי: טיול למחוז דבון, באתר GoTravel דבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.