laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ginetta G57 P2

Ginetta G57 P2 היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars (אנ'). אב הטיפוס יוצר בשנת 2016. מטה ומפעל החברה שוכן בעיר לידס באזור יורקשייר והאמבר בבריטניה. דגם ה"Ginetta G57 P2" הוצג לראשונה באירוע הספורט Autosport International (אנ') בברמינגהאם בינואר 2016. במרוץ הראשון, שדגם ה"Ginetta G57 P2" השתתף, במרוץ Circuit de Barcelona-Catalunya (אנ') סיים דגם ה"Ginetta G57 P2" במקום השלישי (נהגי המרוץ: מנהל הקבוצה "Lawrence Tomlinson" (אנ'), ונהג המרוצים "Mike Simpson") בסוף עונת 2016, במרוץ "25 Hours of Thunderhill" (אנ') סיימה "Ginetta G57 P2" במקום השלישי (נהגי המרוץ: "Bryan Herta" (אנ'), "Colton Herta" (אנ') ו-"Ryan Carpenter" מנוע מרכזי שלדת הרכב - בנויה מסיבי פחמן מחוזק פולימר (Carbon fiber reinforced polymer"" (אנ')) בלמים: Alcon Monoblock צמיגים: מתוצרת "Michelin" (אנ') דגם Ginetta G57 P2 דגם Ginetta G57 P2 מרוץ מכוניות Ginetta G15 Ginetta G32 דגם "Ginetta G57 P2" (Seven Ginetta G57s Set For 24H Proto Series". dailysportscar.com. Retrieved 19 February 2017) מדיה וקבצים בנושא Ginetta G57 P2 בוויקישיתוף Ginetta G57 P2, סרטון באתר יוטיוב Ginetta G57 P2, סרטון באתר יוטיוב Ginetta G57 P2, סרטון באתר יוטיוב דגם "Ginetta G57 P2" nasaproracing.com/news/2016/12/flying_ דגם "Ginetta G57 P2" topspeed.com/cars/ginetta/2015-ginetta-juno-lmp-track-car דגם "Ginetta G57 P2" autosport.com/national/news/121649/ginetta דגם "Ginetta G57 P2" racecarsdirect.com/Advert/Details דגם "Ginetta G57 P2" כולל תמונות dailysportscar.com/2017/02/26/ginetta-g57-p2s דגם "Ginetta G57 P2" lntgroup.co.uk/news_article.
אלכסנדר מורוזביץ'

אלכסנדר מורוזביץ' (ברוסית: Александр Морозевич ;‏ נולד ב-18 ביולי 1977, מוסקבה ברית המועצות) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב אמן. היה אלוף רוסיה בשחמט, התחרה באליפות העולם בשחמט. נכון לפברואר 2020, מדורג במקום ה-18 ברוסיה וה-84 בעולם, לפי מד כושר. בשנת 1993 הוענק לו תואר רב אמן. באותה שנה בטילבורך לראשונה נערכה תחרות בשיטת נוקאאוט ומורוזביץ' ניצח בו את מייקל אדמס. בהמשך הוא ניצח במספר תחרויות. בשנת 1995 יכולתו של מורוזביץ' ירדה ומד כושרו ירד ל-2590. אמנם לקראת שנת 1998 הוא התאושש והחל לנצח בתחרויות. בשנת 1998 הוא ניצח לראשונה באליפות רוסיה בשחמט. בשנת 1999 הוא דורג במקום השלישי באליפות העולם, אך בסופו של דבר לא השתתף. בשנת 2000 הוא דורג במקום השני באליפות העולם אך הודח בסיבוב הרביעי. בשנת 2002 הוא דורג במקום השלישי באליפות העולם אך הודח בסיבוב הרביעי על ידי רוסלן פונומריוב, שזכה בתואר. בשנת 2004 הוא דורג במקום השני באליפות העולם, אך לא התייצב. באליפות העולם בשחמט 2007 הוא הגיע למוקם השישי. בשנת 2005 הוא הגיע למקום הרביעי באליפות העולם. במהלך שנת 2008 הוא דורג שני בעולם לפי מד כושר. ב-2007 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20). בין השנים 1994 ל-2008 השתתף אלכסנדר מורוזביץ' ב-7 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר מורוזביץ' בוויקישיתוף אלכסנדר מורוזביץ', באתר צ'סגיימס (באנגלית) אלכסנדר מורוזביץ', באתר פיד"ה (באנגלית) Morozevich, Alexander - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ולדימיר אקופיאן

ולדימיר אקופיאן (בארמנית: Վլադիմիր Հակոբյան;‏ נולד ב-7 בדצמבר 1971, באקו ברית המועצות) הוא שחמטאי ארמני בדרגת רב-אמן. התחרה באליפות העולם בשחמט והפסיד בגמר בדו-קרב על התואר בשנת 1999. נכון לינואר 2019, מדורג במקום הרביעי בארמניה לפי מד כושר. בגיל 8 הוא ניצח בתחרות הראשונה שלו. בגיל 14 הוא ניצח באליפות העולם לנערים עד גיל 16. בשנת 1989 הוא ניצח באליפות העולם לנוער. בשנת 1991 הוא השתתף באליפות ארצות הברית הפתוחה וחלק את המקום ה-1–2 עם מייקל רודה. בשנת 1991 הוענקה לו דרגת רב אמן ובשנת 1992 הוא הגיע למד כושר 2600. בשנת 1999 הוא העפיל לגמר אליפות העולם והפסיד בדו-קרב על התואר לאלכסנדר חליפמן. אליפות העולם בשחמט 1999 מטעם פיד"ה אליפות העולם בשחמט 2004 מטעם פיד"ה גביע העולם בשחמט 2005 אליפות האמנים של קטר בשחמט 2015 אליפות אירופה בשחמט 2015 בין השנים 1992 ל-2011 השתתף ולדימיר אקופיאן ב-11 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא ולדימיר אקופיאן בוויקישיתוף ולדימיר אקופיאן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ולדימיר אקופיאן, באתר פיד"ה (באנגלית) Akopian, Vladimir - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים

פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים הוא משרד אדריכלים ישראלי, שנוסד על ידי האדריכלים יונה פיטלסון, שמואל שילה ומירון יעקובסון בשנת 1976. המשרד מתמחה בתכנון רב מקצועי וכולל צוות של 42 אנשי מקצוע ובהם אדריכלים, מתכנני ערים, עורכי פרוגרמות, ומנהלי פרויקטים. עיקר ההתמחות בתחום התכנון היא במגזר הציבורי, כשבין השאר תכנן את אזור חניוני הרכבים בטרמינל 3 בנתב"ג, את המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש, המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וכן בסיסי האימונים החטיבתיים של חטיבת גולני וחטיבת הצנחנים. בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 השלים המשרד תכנון של מספר תוכניות מתאר ארציות שהבולטות שבהן היו תמ"א 38 לחיזוק מבנים קיימים בפני רעידות אדמה, תמ"א 36 למתקני תקשורת וכמה תוכניות בת לתמ"א 34 העוסקות במשק המים לרבות מתקני התפלה, איגום והחדרה, נחלים וניקוז. בשנים האחרונות השתלב המשרד בעבודת משרד הכלכלה והערך סדרה של פרוגרמות וסקרים לקראת תכנונם של אזורי תעשייה חדשים ומורחבים. בתחום התחבורה מעורב המשרד כבר משנותיו הראשונות בתכנונן של מערכות התחבורה המתקדמות בישראל ובראשן הרכבת הקלה בירושלים ובמטרופולין גוש דן. המשרד מלווה את תוכנית האב לתחבורה במטרופולין גוש דן, ערך את התוכניות הסטטוטוריות לחלק מהקווים וכן תכנן את הקו החום החוצה את העיר ראשון לציון. המשרד ממוקם מאז 2017 במגדל ב.ס.ר. 4 שב-BBC - בני ברק ביזנס סנטר. פרוגרמה לטרמינל 3 בנתב"ג השתתפות בתכנון מפורט לצד האווירי ותכנון חניונים בטרמינל 3 בנתב"ג המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בסיס אימונים לחטיבת גולני בסיס אימונים לחטיבת הצנחנים תמ"א 38 תמ"א 36 תוכנית מתאר כוללנית למועצה אזורית חבל מודיעין תוכנית מתאר מקומית לבארות יצחק, כפר רות, כפר זוהרים, מחנה זיקים, הרחבת פארק תעשיות חבל מודיעין תוכנית אב אסטרטגית לכפר סבא פרוגרמה לחידוש בית וילהלם אברלה (בית ראש הממשלה בקריה) תכנון מוקדם, אורבני וסטטוטורי של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו החום אתר האינטרנט הרשמי של פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים מיכל דניאלי: קולנוע וג'קוזי: הבסיסים הכי טובים בצה"ל, mako, ‏ 24 ביולי 2011 המכללה הלאומית לשוטרים נפתחת רשמית, אתר משטרת ישראל אלי שלזינגר: להתאמן על באמת: הקסבה של ג'באליה הישראלית, 25 באפריל 2016 תוכנית המתאר הכוללנית למועצה אזורית חבל מודיעין, באתר הרשמי של המועצה פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים, ברשת החברתית פייסבוק
Ginetta G15

Ginetta G15 היא מכונית ספורט, בתצורת מכונית קופה, בעלת מרכב פיברגלס, מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars (אנ') בין השנים 1968–1974. סך הכול יוצרו 800 יחידות. דגם ה-"Ginetta G15" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בלונדון בשנת 1967 2 דלתות 2 מושבים מנוע אחורי של מכונית הילמן אימפ גוף הדגם בנוי מפיברגלס (אנ') המתלים נלקחו מיצרני הרכב הבריטים "הילמן" ((אנ')) ו-"טריומף" 2 מאיידים תאוצה מ 0 - 80 קמ"ש ב 7.6 שניות (מנוע 998 סמ"ק) "Mk i" (יוצר בשנת 1968) "Mk ii" (יוצר בשנת 1969) "MK III" (יוצר בשנת 1970) "MK IV" (נפח המנוע הוגדל ל-898 סמ"ק) דגם "Ginetta G15", שנת 1972 דגם "Ginetta G15", שנת 1970 דגם "Ginetta G15" דגם "Ginetta G15" דגם "Ginetta G15", שנת 1974 - מבט למנוע דגם "Ginetta G15" דגם "Ginetta G15" דגם "Ginetta G15" דגם "Ginetta G15", שנת 1974 Ginetta G57 P2 Ginetta G32 דגם "Ginetta G15" כולל תמונות (coys.co.uk/cars/1972-ginetta-g15) מדיה וקבצים בנושא Ginetta G15 בוויקישיתוף Ginetta G15, סרטון באתר יוטיוב Ginetta G15, סרטון באתר יוטיוב דגם "Ginetta G15" - מפרט carfolio.com/specifications דגמי "Ginetta G15"(בין השנים 1968-1974) classics.honestjohn.co.uk/reviews/ginetta/g15 Culshaw, David; Horrobin, Peter (1974). Complete Catalogue of British Cars. Macmillan. ISBN 0-333-16689-2 סדרות "Ginetta G15" imps4ever.info/specials/ginetta
נבחרת קטר בכדורגל

נבחרת קטר בכדורגל (בערבית: منتخب قطر لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קטר. הדירוג הנוכחי של נבחרת קטר ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-44 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,481.69 – ירידה של 10 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 34 נמדד לראשונה באפריל 2024, והדירוג הנמוך ביותר 113 נמדד לראשונה בנובמבר 2010. קטר מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל, אך זכתה באירוח הטורניר בשנת 2022 ולכן השתתפה בו לראשונה. קטר הפסידה במשחק הפתיחה של הטורניר 2-0 לאקוודור ובהמשך הפסידה 3-1 לסנגל ו-2-0 להולנד. בכך הפכה קטר למארחת הראשונה של המונדיאל שמפסידה בכל משחקיה. קטר עשתה הפתעה גדולה, כאשר סיימה במקום השני באליפות העולם עד גיל 20, בשנת 1981. בגמר הנבחרת הפסידה למערב גרמניה. ב-1 בפברואר 2019, זכתה בגביע אסיה בכדורגל 2019 לראשונה בתולדותיה וזכתה בתואר שוב ב2023. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה 2008 - חצי גמר 2012 - לא נכנסה 2014 - מקום ראשון סגל השחקנים שזומנו לקראת משחקי מונדיאל 2022 מספר ההופעות והשערים מעודכן ל-9 בנובמבר 2022. נכון ל-10 בפברואר 2024. כתב מודגש מסמל שחקן פעיל בנבחרת. נבחרת קטר בכדורגל נשים מדיה וקבצים בנושא נבחרת קטר בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת קטר בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
ואלריו מולדובן

ואלריו מולדובן (Valeriu Moldovan; ‏ 1912 - 17 באוקטובר 1972), היה בעל נגרייה ברומניה, וחסיד אומות העולם אשר הציל שני יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה. מולדובן נולד בשנת 1912. התגורר עם אשתו ושני ילדיהם בעיירה ביסטריצה שבצפון טרנסילבניה, רומניה, אשר משנת 1940 הייתה חלק מהונגריה ונכבשה על ידי גרמניה הנאצית ב-19 במרץ 1944. סולומון פליישמן, בן למשפחת חסידים אדוקים בביסטריצה, היה בן 16 במאי 1944, בזמן ההכנות לגירוש יהודי האזור. כאשר שמע אביו על גורל יהדות פולין, החליט כי למשפחתו הגדולה, בת 11 ילדים, יש סיכוי טוב יותר לשרוד אם ייפרדו . הוא נתן לכל אחד מילדיו סכום כסף, והציע להם להתפזר ולמצוא לעצמם מקומות מסתור. סולומון פליישמן החליט להסתתר במרתף קטן בסמוך למרתף ביתו, בתקווה שמשם יוכל לעזור לאמו שנשארה בבית עם אחיו הקטנים. הוא לא סיפר למשפחתו איפה הוא מתחבא ולא ידע היכן שאר בני משפחתו. במרתף מצא פליישמן את דודו, בנימין פרלשטיין. בצד השני של הקיר גר ספר גרמני שהיה חצי חרש. כשלא היה עסוק, הוא נהג לנגן בכינור ופליישמן ודודו היו נהנים מהמוזיקה. כעבור מספר ימים, כאשר לא נותר מזון במחבוא, החליט פליישמן לפנות לאחד מחבריו, נער בן 14, שעבד בנגרייה של מולדובן, בסמוך למקום המחבוא. פליישמן הצליח ליצור קשר עם הנער, שבמשך שלושה שבועות הביא למסתתרים מזון מדי שלושה ימים. המזון הושג בעזרת כרטיס המזון שקיבל מפליישמן. לאחר שמולדובן, מעסיקו של הנער, גילה את המעשה, הוא קרא לשניים לצאת ממחבואם, והבטיח להם שידאג להם. פליישמן תיאר את המפגש עם מולדובן: "הוא חיבק ונישק אותי ואמר לי כמה שמח הוא היה שאני בחיים". מולדובן קיים את הבטחתו תוך סירוב לקבלת תשלום על עזרתו. הוא הביא לפליישמן ולדודו אוכל ועדכן אותם לגבי המצב בחוץ. מספר פעמים התגלו פליישמן ודודו. פעם אחת, כשפליישמן יצא מחוץ למרתף, ראו אותו שני מנהלי עבודה מהנגרייה. מאוחר יותר סיפר לו מולדובן כיצד השניים הציעו לו לנצל את פליישמן למציאת כסף וזהב ולהרוג אותו. מולדובן איים עליהם בדיווח לרשויות על גנבה והם ויתרו על הרעיון. פעם נוספת, הוא התגלה על ידי בלש. בפעם הזו הוא ניצל בזכות אישה נוצרייה שהכירה את אמו והסבירה לבלש כי הילד שראה הוא יתום המועסק כשוליית הנגר. הבלש, מרוצה מההסבר, עזב את המקום ומעולם לא חזר. מולדובן דאג לפליישמן ולדודו עד לשחרור האזור באוקטובר 1944. סולומון פליישמן, שנשאר במחבוא עם דודו במשך חמישה חודשים, גילה כי היה היחיד ממשפחתו ששרד את השואה, הודות לעזרתם של הנער ושל מולדובן. לאחר המלחמה היגרו פרלשטיין ופליישמן לארצות הברית. לאורך השנים שמר פליישמן על קשר עם מולדובן ומשפחתו, ואף שלח לו כסף ומתנות. לאחר מותו של מולדובן המשיך פליישמן לשלוח מתנות לבנו ולנכדו של מולדובן. הוא אמר כי "יותר מפעם אחת מולדובן סיכן את חייו כדי להגן עלינו". לפליישמן נולדו חמישה ילדים ושבעה עשר נכדים. מולדובן נפטר ב-17 באוקטובר 1972. ב-4 במאי 1994, הכיר יד ושם בוואלריו מולדובן כחסיד אומות העולם והוא הונצח על קיר כבוד מיוחד ביד ושם, בירושלים. מדליית כבוד ותעודה נשלחו למשפחתו ברומניה. חסידי אומות העולם מרומניה וממולדובה ואלריו מולדובן, באתר יד ושם (באנגלית) ואלריו מולדובן, באתר יד ושם מתוך עדותו של סולומון פליישמן
אגנס וולש

האחות אגנס וולש (באנגלית: Agnes Walsh), נולדה בשם קלרה וולש (1896 – 1993, באנגלית: Clara Walsh), נזירה בריטית, חסידת אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה משפחה יהודית ממוות בידי הנאצים. האחות אגנס וולש נולדה בשם קלרה וולש בשנת 1896. וולש נולדה בהאל או בשמה המלא קינגסטון אפון האל (באנגלית: Kingston upon Hull), עיר היסטורית באנגליה הנמצאת על שפך נהר האמבר שבמחוז מזרח יורקשייר. בשנת 1916, הצטרפה אגנס לארגון הכנסייתי בנות הצדקה ( Daughters of Charity) . ארגון זה הוקם בשנת 1633 בצרפת על ידי סנט וינסנט דה פול (St Vincent de Paul) וסנט לואיז דה מריאק ( St Louise de Marillac), במטרה לעזור לעניים ולחלשים בחברה באמצעות פתיחת בתי ספר חדשים להשכלתם ומפעלים להעסקתם. במהלך עבודתה במסגרת הארגון, הוצבה אגנס לעבודה בפלשתינה ובאירלנד. במהלך שליחותה, נפלה אגנס ונחבלה ובעקבות כך נשלחה למנזר סנט וינסנט דה-פול בקדואן (Cadouin) שבדורדון (Dordogne) שבצרפת כדי להתאושש. מלחמת העולם השנייה פרצה באותה עת ולכן אגנס מצאה את עצמה בשטח כבוש. במהלך מלחמת העולם השנייה, בצרפת הכבושה, האחות אגנס מונתה כעוזרת של הממונה העליונה, האחות גרנייר (Sister Granier) במנזר בו התאשפזה קודם לכן. בדצמבר 1943, במהלך חיפוש שביצעו הנאצים אחר היהודים באזור המנזר, ביקש יהודי צרפתי בשם פייר קרמייה (Pierre Cremieux) מהנזירות להסתיר את אשתו, יחד עם בנם אליין (Alain) בן השבע וילדיהם התאומים בני הארבעה חודשים. אליין סיפר כי הוא זכה לקבלת פנים חמה במנזר. אמו הוצגה כקרובת משפחה רחוקה של האחות אגנס, שהגיעה למנוחה אחרי לידת התאומים. רבות מן האחיות לא ידעו את הסיבה האמיתית בגינה האם וילדיה הגיעו למנזר ושהו בו. האחות אגנס העמידה פנים שהיא ממוצא אירי, ולא אנגלי באמצעות דרכון אירי שהיה ברשותה מתקופת שהותה באירלנד. בתקופת המלחמה, כאנגליה, היא נחשבת לנתינה של מדינת אויב ולפיכך נוכחותה עלולה הייתה לסכן את קהילת הנזירות. משפחת קרמייה שרדה בזכות האחות אגנס ושמרה עמה על קשר באמצעות מכתבים, עד מותה. ב-1 במרץ 1990 הכיר יד ושם באחות אגנס כחסידת אומות העולם. היא אחת מ-21 הבריטים בלבד שזכו להוקרה זו, ושמה רשום על האנדרטה ביד ושם. בשנת 2009, הקרן לחינוך השואה (Holocaust Education Trust) השמיטה את שמה בטעות מרשימת חסידי אומות העולם הבריטים. שמה הוסף לרשימה לאחר שנודע לקרן על טעותה. בשנה שלאחר מכן, היא הוכרזה כ"גיבורה בריטית של השואה", פרס אשר נוצר על ידי גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה דאז. במכתב התודה שכתבה האחות אגנס ליד ושם כתבה: קיבלתי את מכתבכם בהפתעה גדולה ושמחה רבה. היה לי ולאחיות במנזר מזל גדול שזכינו לארח את המשפחה היהודית ולהציל אותם מידיהם של הנאצים. בזמנים כאלו שמחנו שיכולנו להושיט יד אל עבר העם היהודי בזמן צרתם וצערם הלא מוצדק, שזוועותיו לעולם לא יישכחו. אני לעולם לא אשכח את המשפחה הנהדרת, תודה לאל שהם בסדר כעת. עד היום אנו בקשר ואני שמחה לקבל עדכונים וחדשות טובות מהם, מילדיהם ואפילו מנכדיהם. כפי שאתם יודעים זוהי משפחה נפלאה אשר נאמנה לעקרונותיה. — תיק חסיד אומות עולם, יד ושם. Doughters Of Charity- אתר ארגון בנות הצדקה. מתוך תיק חסיד אומות העולם, יד ושם. Simon Caldwell, Ten Catholic heroes of the Holocaust, CATHOLIC HERALD, ‏19.1.2011(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אגנס וולש".
אנוצויו אנגל

אנגל ט. אנוצויו (ברומנית: Anghel T. Anuțoiu; ‏ 1914 – 28 בדצמבר 2003) היה חסיד אומות העולם. פעל להצלתם של יהודים ברומניה במהלך מלחמת העולם השנייה. אנגל אנוצויו נולד בחבל ניסטורשט (Nistorești) במחוז ורינציה (Vrancea) שברומניה, לאב יהודי בשם מנדל וינר ולאם רומניה בשם יואנה ט. אנוצויו. הוא גדל וחי בחבל נרוז'יה (Năruja) שבאותו המחוז. בין השנים 1938–1940 אנגל כיהן כמזכיר וכנציג של ארגון "ותיקי המלחמה" על שם הנסיך מיכאיל, שנוהל על ידי משרד הצבא והכתר הרומני. במסגרת ארגון זה, גויס אנגל בקיץ 1940 לפעילות במפלגה הקומוניסטית. את שירותו הצבאי הוא ביצע כמזכיר במטה הכללי של "יחידה 5" בצבא הרומני. במסגרת תפקידו ביחידה, נחשף אנגל לחומרים צבאיים מסווגים וביניהם תוכניות לשיתוף פעולה בין הצבא הרומני והנאצים בביצוע "ראציות" (סריקות) לאיתור ולכליאת יהודים. אנגל התריע בפני יהודים שהכיר על התוכניות הללו וכן סייע במציאת מקומות לינה זמניים ליהודים בביתו ובבתי מכריו, לעיתים תמורת תשלום ששילם מכיסו שלו. באופן זה הציל אנגל יהודים רבים. על מנת שיוכל להמשיך לקחת חלק ב"יחידה 5" מבלי להשתתף בפעולות נגד יהודים, אנגל פגע בעצמו ויצר מום באחת מידיו. באופן זה שוחרר מפעולות חיפוש וכליאת היהודים שביצעה היחידה בה הוא שירת. עקב פעולותיו האנטי פשיסטיות והצלת היהודים, הועמד אנגל למשפט צבאי וגורש בסופו של דבר מהיחידה ומארגון "ותיקי המלחמה" בהם שירת ועבד. בעקבות כך עבר אנגל להתגורר בבוקרשט. באוקטובר 1941 הגיע לביקור במזנון לפועלים בו סעד אנגל יון אנטונסקו, ראש ממשלת רומניה. אנגל החליט להסתכן בכך שהוא התלונן בפניו על סבלם של היהודים במדינה, אנגל ביקש מאנטונסקו לפעול להפסקת הרדיפות אחר יהודים והפסקת כליאתם במחנות. בעקבות המקרה נאסר אנגל, אך הוא שוחרר זמן לא רב לאחר מכן. מייביש פיסל (הוצל על ידי אנגל פעמיים) אברהם רוזנברג קנטרוף ישראל אברמוביץ ברגמן עזרה גראונפלס ינו הרב ארנסט דויטס הרב שמעון ברקוביצ'י (Bercovici Simon) ברקראנו רבינוביצ'י (Bercreanu Rabinovici) סיווה וסיסמן (Seva Wasissman) ב-כ"ג בסיוון התשל"ט, 18 ביוני 1978, הוכר אנצויו ט' אנגל כחסיד אומות העולם על ידי הוועדה לציון חסידי אומות העולם של רשות הזיכרון יד ושם. אנגל גם הגיש בקשה לקבלת התואר אזרח כבוד במדינת ישראל ולעלייה לארץ ישראל. Israel Gutman, Righteous Among the Nations Rescuers of Jews during the Holocaust, Jerusalen: Yad Vashem, 1991. .Anuţoiu, Anghel T - the Righteous Among The Nations, Yad Vashem תיקיית חסיד אומות העולם ביד ושם. Anuţoiu, Anghel T - the Righteous Among The Nations מתוך תיק חסיד אומות העולם ביד ושם
אטאנאס קוסטוב

אטאנאס קוסטוב (בבולגרית: Атанас Костов‏; נולד ב-1900, ברסן, האימפריה העות'מאנית – 1961, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה רופא בולגרי אשר זכה לעיטור חסיד אומות העולם על שהציל רופאים יהודים ובני משפחותיהם במהלך מלחמת העולם השנייה. קוסטוב נולד בעיר רסן שבמקדוניה. ב-1903, לאחר מרד אילינדן משפחתו עברה (היגרה) לסופיה, בולגריה. קוסטוב למד רפואה בגראץ שבאוסטריה. הוא גם עבד בעיירות פרובינציאליות בבולגריה. הוא התחתן עם איואנה מרדזהנובה (Ivana Merdzhanova) בשנת 1934 ולזוג נולדו שני ילדים. בשנת 1941 הועבר ד"ר קוסטוב, כאחראי על ארגון השירותים הרפואיים, לסקופיה במקדוניה, שהייתה חלק מן השטחים הבולגרים החדשים. בין הרופאים לבין הרוקחים שפגש שם, היו גם יהודים שנפלו קורבן לחקיקה האנטי-יהודית שיישמה ממשלת בולגריה בשטחים החדשים של מקדוניה ותראקיה. ד"ר קוסטוב התנגד לחקיקה מפלה זו, והציע לעמיתיו היהודים לעבוד במקומות קטנים ומרוחקים. לאחר שעברו, ד"ר קוסטוב שמר איתם קשר והשתדל כמיטב יכולתו להקל עליהם. אחר-כך סוכם בין קצין הס.ס. הממונה על הפתרון הסופי בבולגריה - תיאודור דנקר לבין השליח הבולגרי הפרו-נאצי לעניינים יהודיים, אלכסנדר בלב, על גירוש היהודים. בחודשים: פברואר-מרץ 1943 ריכזה המשטרה הבולגרית למעלה מ-7,000 יהודים במחנה "טו-טאפו" מונופול בסקופיה (Skopje), לשם גירוש למחנות ההשמדה. ביום בו רוכזו היהודים במחנה "מונפול", פנה קוסטוב למשטרה בדרישה לשחרר את הרופאים והרוקחים. לאחר שדרישתו לשחרר את הרופאים והרוקחים נדחתה, וגם בקשתו הטלגרפית מהבירה נענתה בתשובה שלילית, טס ד"ר קוסטוב לסופיה להגיש בקשת התפטרות, בטענה שללא הרופאים והרוקחים היהודים המאיישים את רוב נקודות התורפה של מערכת הבריאות במקדוניה, אי אפשר יהיה להמשיך ולהעניק שרות רפואי מינימלי. הוא הוסיף ואמר כי אם הרופאים היהודים לא ישוחררו מיד, הוא יסיר את כל אחריותו למערכת הבריאות לרווחת האוכלוסייה. התפטרותו לא התקבלה וד"ר קוסטוב שב בטיסה לסקופיה ובידו אישור לשחרר את הרופאים והרוקחים היהודיים. עם חזרתו, זימן את הרופאים והרוקחים לבשר על שחרורם, אך מפקד המחנה עמד על כך שהאישור אינו מתייחס לבני משפחות הרופאים והרוקחים. ד"ר אברהם נסים, הודיע מיד שלא יצא בלי משפחתו ולאחריו עשו כן גם יתר הרופאים. כאשר התברר לד"ר קוסטוב שאין לו כל סיכוי לשכנע את מפקד המחנה, הוא הפעיל גורמים שונים בדחיפות על מנת להשיג גם את שחרור המשפחות. עם זאת, מהרשימה נעדרו ד"ר ניסים ובני משפחתו. שמם הוסר מן הרשימה בלחץ המשטרה שהתנגדה לשחרורם בטענה שנסים מהווה סכנה לביטחון המדינה. הובהר לד"ר קוסטוב שאם יתעקש לשחרר את ד"ר נסים, יערערו על שחרורם של האחרים. מחמת החשש שהפעולה לשחרור ד"ר נסים תחבל בשחרור האחרים, ד"ר קוסטוב נאלץ להיכנע לדרישה ומשפחת נסים מצאה את מותה. לאחר המלחמה, תחת השלטון הקומוניסטי, תמכו בו היהודים שהציל ד"ר קוסטוב, עד מותו ב-1961. ב-14 באפריל 2002 הוא הוכר והונצח על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם, ושמו נרשם על קיר הכבוד. The Righteous Among The Nations, yad vashem, באתר יד ושם (באנגלית) תיק חסיד אומות העולם, יד ושם אטאנאס קוסטוב, באתר יד ושם (באנגלית)
אריק פרווה

אריק ילמאר פרווה (בשוודית: Erik Hjalmar Perwe;‏ 1 בינואר 1905 – 29 בנובמבר 1944) היה כומר שוודי, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה אלפי יהודים ממוות בידי הנאצים. אריק פרווה נולד ב-1 בינואר 1905 בעיר קרלסקרונה, הנמצאת במחוז בלקיניה שבדרום מזרח שוודיה. אמו נפטרה במהלך לידתו. פרווה הצטרף לארגון העולמי של צעירי הנוצרים ימק"א בגיל צעיר וסיים את לימודי התאולוגיה בשנת 1931. לאחר מכן נישא לאשתו, אותה הכיר לראשונה בימק"א. בינואר 1942 פרווה התמנה לכומר בכנסייה בנורשפין, אך נשאר בתפקידו רק מעט יותר מחצי שנה לפני שעבר לתפקידו החדש ככומר בכנסייה הוויקטוריאנית השוודית שבברלין. פרווה מונה לכומר הכנסייה הוויקטוריאנית השוודית בברלין בספטמבר 1942, כשנשלח על ידי הארכיבישוף אירלינג איידן במטרה מפורשת להציל יהודים. הוא מילא את מקומו של הכומר בירגר פורל (Birger Forell), שהוחזר לשוודיה לאחר שהנאצים הכריזו עליו כעל בלתי רצוי. למרות הסכנה שנשקפה לו ולבני משפחתו, פרווה החליט להמשיך את הפעילויות הנסתרות של פורל בכנסייה ובהצלת היהודים. בזכות התמיכה של מתנדבים וכספים רבים שנשלחו אליו, פרווה הפך את הכנסייה ל"גן עדן" עבור הפליטים היהודים. הוא פעל להברחת יהודים לשוודיה באמצעות תשלום שוחד לפקידים בחברות תעופה וברכבת. פרווה סיפק גם כסף, מזון, מסמכים מזויפים ותמיכה נפשית ליהודים שלא הצליח להבריח. אותם יהודים הוחבאו במקומות מסתור שונים ברחבי ברלין: בפארקים, בתחנות רכבת, במבנים שהופצצו ובבתיהם של אנשים אמיצים ברחבי העיר. ב-29 בנובמבר 1944 פרווה טס לביקור קצר בשוודיה, אך מצא את מותו לאחר שמטוסו התרסק בים הבלטי על כל נוסעיו. ישנה סברה בלתי מבוססת כי הגסטאפו חיבל במטוס טרם המראתו משום שחשד בפרווה ובמטרותיו. גם מחליפו של פרווה ככומר הכנסייה, אריק מירגרן (Erik Myrgren), שהוכר אף הוא כחסיד אומות העולם, המשיך בפועלו של פרווה וכך ניצלו בחסות הכנסייה הוויקטוריאנית יהודים רבים במהלך המלחמה. בעיר סטולברג שבגרמניה נקרא על שמו של פרווה בית ילדים. בברלין, על קיר בית הספר השוודי בעיר הוצב שלט לזכרו. בכנסיית הדוויג שבנורשפין, אותה כנסייה בה שימש פרווה ככומר לפני המלחמה, הוקם פסל לזכרו. פרווה הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם בתאריך 23 ביוני 2006. מדיה וקבצים בנושא אריק פרווה בוויקישיתוף Erik H Perwe, אתר Svenskt biografiskt lexikon אריק פרווה, באתר יד ושם (באנגלית)
רוזה סובר-דרגויה

רוזה סובר-דראגויה (בבוסנית: Roza Sober-Dragoje);‏ היא חסידת אומות העולם, נוצרייה בוסנית. את התואר קיבלה סובר יחד עם זקירה בסרביץ' (Zekira Besrević), ידידתה המוסלמית, על שהצילו שני יהודים בעיר סרייבו בזמן השואה. ערב פלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941 עבדו סובר בת ה-19 ובסרביץ' בת ה-20 במכון היופי בבעלות היהודי מורדו אלבחרי (Mordo Elbachri) בסרייבו. תחת משטר האוסטאשה הקרואטי, נרדפו יהודים, סרבים וצוענים. כשנעצרה משפחת אלבחרי, הצליח רק מורדו להסתתר, עם אחייניתו גרציה. בסרביץ' וסובר הגיעו לביתו של אלבחרי בעת האקציה, מצאו את אלבחרי וגרציה במחבוא ולקחו אותם לביתן. המשטר קרא לתושבים מקומיים להשתלט על רכושם של יהודים, וזקירה בסרביץ' פנתה לשלטונות וביקשה לקבל לניהולה את מכון היופי של אלבחרי. היא נענתה בחיוב, וניהלה את המכון יחד עם חברתה רוזה סובר. תחת ניהולן, הוסתרו במבנה המכון אלבחרי ואחייניתו גרציה. במהלך היום שניהם הסתתרו מפני כל באי המקום אך בלילות השניים הסתובבו במכון באופן חופשי כשזקריה ורוזה דואגות להם למזון. כעבור מספר חודשים, הצליח מורדו אלבחרי להשיג מסמכים מזויפים של בעלי זהות נוצרית, וכך התאפשר לו ולגרציה לעבור לעיר מוסטר (Mostar) שהייתה תחת שלטון איטליה. הם הצליחו להשיג מסמכים מזויפים גם לאמה של גרציה ולאחיה בן העשר, וכך יכלו השניים לעבור לאי ראב, שהיה גם הוא תחת שליטה איטלקית. בספטמבר 1943 חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית ובתגובה, גרמניה פלשה לאיטליה. בני המשפחה הצטרפו לשורות הפרטיזנים בהנהגת טיטו. כמחיצתם שרדו את השואה. בשנת 2000 הכיר יד ושם ברוזה סובר-דרגויה ובזקירה בסרביץ' כחסידות אומות העולם. התיק של רוזה סובר-דרגויה, ביד ושם תיק חסיד אומות העולם של סובר-דרגויה ביד ושם