laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פילון (משורר)

פילון (ביוונית: Φίλων;‏ 225–158 לפנה"ס לערך) היה משורר וסופר יהודי הלניסטי. ידוע כי הוא חיבר שיר אפי בהקסמטרים (אנ') ביוונית על ההיסטוריה של ירושלים. פילון היה יליד ירושלים. אלכסנדר פוליהיסטור ציטט במחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס כמה בתים של שירו, והוא המקור של הקטעים המצוטטים בספרו של אוסביוס מקיסריה, "הכנה לבשורה". פילון המשורר הוא כנראה אותו פילון שנזכר על ידי יוסף בן מתתיהו בחיבורו "נגד אפיון", ועל ידי קלמנס מאלכסנדריה בחיבורו "סטרומטה". יוסף בן מתתיהו מכנה אותו "פילון הזקן" (Φίλων ὁ πρεσβύτερος), ככל הנראה כדי להבדילו מפילון אחר, שהיה צעיר ממנו בגיל, אולי הפילוסוף היהודי פילון האלכסנדרוני, שחי במחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה. עם זאת, יוסף חושב אותו לסופר לא יהודי וייתכן שאכן מדובר בסופר פגני בשם זה ולא במשורר היהודי. אריה כשר, נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק כג, סעיף 218, עמ' 222. Philo (poet), אנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה, בויקיטקסט (באנגלית) אוסביוס, הכנה לבשורה, ספר 9, פרקים 20, 24, 37. יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כג. קלמנס, סטרומטה, ספר 1, פרק 21, סעיף 141. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרשת ג'ייקוב בארנט

פרשת ג'ייקוב בארנט התרחשה בשנת 1612 כאשר ג'ייקוב בארנט, מורה יהודי, נעצר ונכלא על ידי פקידי אוניברסיטת אוקספורד בגין שינוי דעתו לגבי הטבילה לנצרות. במהלך ימי הביניים ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20, דרשה אוניברסיטת אוקספורד מכל הסטודנטים וצוות הפקולטה להיות נוצרים. בעקבות הרפורמציה האנגלית, הם נדרשו להיות חברים בכנסייה האנגליקנית. בנוסף, האיסור של אדוארד הראשון על יהודים החיים באנגליה נותר בתוקף עד שקרומוול ביטל אותו. עם זאת, כמה מורים אורחים יהודים לעברית לימדו סטודנטים באוניברסיטה באופן פרטי, או עבדו בספריית בודליאן על כתבי יד עבריים. בשנת 1609, המלומד ההוגנוטי הצרפתי איזק קזובון הזמין את יעקב ברנט, יהודי איטלקי, לביתו בדורי ליין, לונדון. במהלך שהותם יחד דנו בטקסטים יהודיים בנושאים שונים, וברנט הוכיח בפני קאזובון כי ישו נקבר בנוהג קבורה יהודי סטנדרטי ולא (כפי שטען הקרדינל ברוניו) בשיטה חדשה שהפכה לשיטת הקבורה הקתולית. לאחר מכן העסיק קאזובון את ברנט כמזכירו, ובשנת 1610 הגיעו שניהם לאוקספורד. התכונות האישיות של ברנט, כמו גם ההשכלה שלו, הביאו לכך שהיה אהוב ומכובד על ידי חוקרים באוניברסיטה. בהיותו באוקספורד, החליט להיטבל כנוצרי, וסיפר לקאזובון על החלטתו; קאסובון אמר לסגן הקנצלר, שבדומה לשאר חברי האוניברסיטה מרוצה מהחלטת ברנט. נערכו הכנות להטבלת ברנט בטקס דתי מפואר בכנסיית אוניברסיטת סנט מרי הבתולה. ברנט, לא השתתף בטקס, לאחר שהחליט שלא להמיר את דתו. עזב את אוקספורד ברגל. על פי אנתוני ווד האנטיקוואר של אוקספורד במאה ה-17, ארתור לייק, סוהר ניו קולג' באוקספורד, שלח מרדף רגלי ורכוב אחרי בארנט; לייק היה אחד ה"רופאים המלומדים" של האוניברסיטה שלדבריו ווד הולך שולל בגלל ה"טריקים" של ברנט. בארנט נתפס והוחזר לאוקספורד, שם סירב להיטבל. לאחר מכן נעצר בתנאים לא נוחים של בכלא בוקארדו. בינתיים, ויליאם טוויס, שהיה אמור להטיף באותו יום, שינה את דרשתו כדי להתייחס לשינוי ליבו של ברנט, והדגים (על פי ווד) "שיפוטו הצדיק של אלוהים על אותו עם ועם סוטה, שיש לו חוש נחרץ. ניתן לחוש אפילו עד עצם היום הזה." קאזובון נחרד מהטיפול בברנט ורואה בכך "הפרה של האתיקה הנוצרית". מאוחר יותר אמר כי הוא לא חושב ששינוי דעתו בנושא דת כזה הוא עניין פלילי. הוא פנה בשם ברנט למלך ג'יימס הראשון, שהוציא צו לשחרורו. כמה חודשים לאחר מעצרו הוא הועלה על ספינה לצרפת והוגלה. מאוחר יותר, בארנט היה יועץ בבית המשפט הצרפתי בענייני יהודים. The strange story of jacob barnet - C - Stories - Oxford - Trails - Anglo-Jewish History - JTrails.org.uk, www.jtrails.org.uk ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרשת ג'ייקוב בארנט".
יחסי טאיוואן–יוון

יחסי טאיוואן–יוון הם יחסי החוץ בין טאיוואן ויוון. ב-30 בספטמבר 1929 כוננה יוון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית. השגרירות של הרפובליקה של סין ברפובליקה ההלנית השנייה הוקמה באתונה. ב-19 בנובמבר 1947 שודרגו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. בשנת 1949, לאחר עזיבת ממשלת רפובליקת סין לטאיוואן, המשיכו שתי המדינות לקיים יחסים דיפלומטיים.ב-22 במרץ 1957 קיבל הנשיא צ'יאנג קאי שק את מסדר המושיע מפבלוס, מלך יוון. ב-5 ביוני 1972 נותקו היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית, וב-8 ביוני נסגרה השגרירות. ב-6 בינואר 1973 הקימה הרפובליקה הסינית את מרכז הקניות של המזרח הרחוק באתונה. ב-28 בדצמבר 1990 שינתה את שמה לשירות התרבות והכלכלה של טייפה ביוון. ב-11 באפריל 2003 שונה שמה למשרד הנציגות של טייפה ביוון. זו הנציגות היחידה של המדינה בבלקן. ליוון אין נציגות ברפובליקה הסינית. בינואר 1979, נציגות יוונית של כבוד לקידום סחר חוץ נוסדה בטאיפיי. אזרחי הרפובליקה הסינית עם דרכון של הרפובליקה הסינית יכולים להיכנס ליוון מבלי להגיש בקשה לוויזה לכניסה לאזור שנגן. אזרחי יוון יכולים לנסוע ללא ויזה לשטחה של הרפובליקה הסינית. אזרחי הרפובליקה הסינית יכולים לנסוע ללא ויזה בתוך אזור שנגן. אזרחים יוונים המחזיקים בדרכון יכולים גם להיכנס לרפובליקה הסינית לגישה ללא ויזה עד 90 יום. בשנת 2017 יוון הייתה שותפת הסחר ה-73 בגודלה של הרפובליקה הסינית, השותפה ה-94 בגודלה ביבוא ושותפת הייצוא ה-58 בגודלה. בשנת 2016 יוון הייתה שותפת הסחר ה-69 בגודלה של הרפובליקה הסינית, השותפה ה-79 בגודלה ביבוא ושותפת הייצוא ה-62 בגודלה. תחום השירותים הוא הענף החשוב ביותר ביוון בו מועסקות חברות טייוואניות. אין מפעלים טייוואניים ביוון, לעומת צ'כיה או הונגריה, עלות הייצור יקרה יותר ואין לה שום יתרון תחרותי על פני מדינות אחרות. Acer‏, HTC ו-Tech הבריאות ג'ונסון פעילים ביוון. D-Link מעסיקה צוות תמיכה טכנית. כמה נציגים טייוואנים אחרים התיישבו ביוון ועסקו בחברות סחר, סחר בתכשיטים וסוכנויות נסיעות. הם הקימו את אגודת הידידות ההלנית-סינית יחד עם המקומיים.
יחסי הולנד–פינלנד

יחסי הולנד–פינלנד הם יחסי החוץ בין הולנד לפינלנד. הולנד הכירה בעצמאות פינלנד ב-28 בינואר 1918. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-18 באוגוסט 1918. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי. הולנד מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי וקונסוליות בקואופיו, מרייהאמן, אואולו, רובניימי, טמפרה, טורקו ובוואסה. פינלנד מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, קונסוליית כבוד באמסטרדם וקונסוליות כבוד אחרות ברוטרדם וטרנאוזן. מדיה וקבצים בנושא יחסי הולנד–פינלנד בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמיחי (הוצאת ספרים)

עמיחי היא הוצאת ספרים ישראלית. הוצאת עמיחי נוסדה בשנת 1949 על ידי יהודה אורלינסקי לזכר בנו עמיחי (עמי), שנהרג בקרב שהתחולל על הקסטל ב-25 בינואר 1948, כחלק מהמלחמה לפריצת הדרך לירושלים הנצורה במלחמת העצמאות. בראשית דרכה ראו אור בהוצאה אנתולוגיות בנושאי התגוננותו של עם ישראל לאורך ההיסטוריה. כך לדוגמה בשנת תשי"ב-1952 הופיע בהוצאת עמיחי הספר "ישראל במערכה: פרקים ממלחמת העצמאות, תש"ח–תש"ט", בעריכת אפרים תלמי (אשר הוקדש לעמיחי אורלינסקי). בשיחה שנערכה עם המו"ל אורלינסקי מטעם עיתון "דבר" ב-1960 סיפר כי "היות שההוצאה שלי נוסדה לזכר בני המנוח, הריני שואל את עצמי תדיר, קודם שאוציא לאור ספר – מה היה רוצה בני לקרוא? ורק כשאני מדמה בלבי כי ניתן לי האישור שלו, אני מוכן להוציא את הספר לאור". במשך יותר מ-60 שנות פעילותה של ההוצאה היא הוציאה לאור אלפי כותרים בתחומים שונים. כעבור שנים ספורות עברה ההוצאה להוציא לאור אנציקלופדיות, ספרי לימוד וספרי עזר לתלמידים. בשנות ה-50 הופיע בהוצאה המילון הלועזי עברי מאת דן פינס שעודכן על ידי קפאי פינס (בנו של דן פינס) בשנות ה-80. בשנת תשי"ח-1958 הופיעה בהוצאה ה"אנציקלופדיה לעם" ("אוצר ערכים יהודיים וכלליים מתחומי התרבות, החברה, המדע, והטכניקה והחיים" בעריכת דן פינס. בשנות ה-50 וה-60 ראתה אור האנציקלופדיה לילדים "מרגליות" שבעריכת ידידיה ספרא. בשלהי 1954 החליט המו"ל אורלינסקי להוציא לאור את הרומן הראשון שנכתב על רקע השרות בצה"ל בידי הסופר עמוס אריכא, אז בן עשרים ואחת. בעת הכנת הספר בדפוס "ישראל" באזור התעשייה של נמל תל אביב, הוקף לפתע הבניין באנשי המשטרה הצבאית שנשלחו מטעם הצנזורה להחרים כל יריעה וכל פיסת ניר הקשורה ברומן. הייתה זו היצירה הספרותית הראשונה שנכתבה במדינה הצעירה שהוחרמה על ידי הצנזורה. כשהובא הדבר לידיעתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, מיד לאחר שקיים בירור עם עמנואל הרוסי ראש האגף ליחסי ציבור במשרד הביטחון בדבר אמיתות העובדות העוסקות בטרטורים בצה"ל, הורה בן-גוריון להתיר מיד את פרסום הרומן שנקרא בשם "הכומתות השחורות" והפך אז לרב-מכר. בהוצאת עמיחי ראו אור גם שורה של ספרי קריאה: ספריה הראשונים של דבורה עומר, ובהם סדרת "דפי תמר", סדרת "הרפתקאות עמרי" וסדרת "הכלב נו-נו-נו". הוצאת עמיחי היא הוצאת הבית של אסתר שטרייט-וורצל, שספריה "אליפים" ו"אורי" זכו במקומות הראשונים במצעד הספרים הישראלים שנערך לרגל 60 שנה למדינה. כמו כן הופיעו בהוצאה ספריהם של תמר פיש נחשון, אליעזר שמאלי, שרגא גפני ויצחק לבנון ("על כל שאלה תשובה"). "עמיחי" הוציאה לאור גם ספרים מתורגמים רבים ובהם ספריהם של ז'ול ורן, הרוזנת דה-סגיר וקורנל מקושינסקי. הוצאת עמיחי הוציאה מאות רבות של חוברות לעבודה עצמית בכיתה ובחופשה לילדים בתחומי הלימוד השונים. בשנים האחרונות יצאו לאור ספרי לימוד אקדמיים בסטטיסטיקה ובכלכלה, והם משמשים כספרי הקורסים במרבית המוסדות האקדמיים בישראל. כמו כן הוציאה ההוצאה ספרים העוסקים בנושא הבורסה, שוק ההון והתמודדות עם בעיות פיננסיות המיועדות לציבור הרחב. 15 שנה להוצאת הספרים "עמיחי", חרות, 27 באוקטובר 1964 חמש עשרה שנה להוצאת "עמיחי", חרות, 23 באוקטובר 1964 'עמיחי', בתוך: קטלוג ספרים כללי לפי בתי ההוצאה, כרך ג, תל אביב: המחלקה לפרסומים ולפרסומת – התאחדות הוצאות ספרים בישראל, 1969, עמ' 243. ש. אלידן, מצבת אמת ביד לא נאמנה, חרות, טור 1, 5 בספטמבר 1952. חוה רזילי, מה היו הבסטסלרס בישראל?, דבר, טור 3, 4 במרץ 1960. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סעיד בן זיד

סעיד בן זיד (בערבית: سعيد بن زيد) היה אחד מהצחאבה – בני לוויית מוחמד, ואחד מהעשרה שהובטח להם גן עדן. כמו כן, בתקופת שלטונו של מועאויה הראשון, היה סעיד מושל כופה. סעיד מתואר כאדם גבוה, כהה עור ושעיר. אביו: זיְד בן עמרו בן נֻפיל בן עבד אל-עֻזּא בן ריאח בן עבדאללה בן קֻרט בן רזאח בן עדי (אבי חמולת 'בנו עדי') בן כּעב בן לוַּי בן גאלב בן פהר (אבי שבט קורייש) בן מאלכּ בן אל-נדר בן כּנאנה בן ח'זימה בן מדרכּה בן אליאס בן מדר בן נזאר בן מעד בן עדנאן. זיְד הוא בן דוד שני של הח'ליפה השני – עומר בן אל-ח'טאב בן נֻפיל. עמרו (אביו של זיְד) היה הבן הבכיר, וירש את אשתו של נֻפיל ואת סמכותו על שאר הבנים כמקובל בתקופה הקדם-אסלאמית. זיְד היה תושב מכה ונרצח בשנת 605. אמו: פאטמה בנת בעג'ה בן אומיה בן ח'וַּילד בן ח'אלד בן אל-מעמר בן חיאן בן גָנם בן מֻליח, משבט ח'זעה. אחותו: עאתִּכה הייתה אחותו מאב (אמה היא אֻם כֻּרז בנת אל-חדרמי). היא התאסלמה בגיל צעיר, ונישאה לעבדאללה אבן אבי בכר. לאחר מותו נישאה לעומר בן אל-ח'טאב. פאטִמה בנת אל-ח'טאב, המכונה גם רמלה ואֻם ג'מיל, אחותו של עומר – הח'ליפה השני, ובת דוד שנייה של זיד אבי סעיד. עבד אל-רחמן אל-אכּבּר (ללא צאצאים זכרים) גֻ'ליסה בנת סוַּיד בן צאמת זיְד (ללא צאצאים זכרים) עבדאללה אל-אכּבּר (ללא צאצאים זכרים) עאתִכּה אֻמאמה בנת אל-דג'יג' משבט גָסאן עבד אל-רחמן אל-אצגר (ללא צאצאים זכרים) עמר אל-אצגר (ללא צאצאים זכרים) אֻם מוסא אֻם אל-חסן אל-כּבּרא ח'זמה בנת קָיס מחמולת מחריב של שבט קורייש מֻחמד אבראהים אל-אצגר עבדאללה אל-אצגר אֻם חבּיבּ אל-כּבּרא אֻם אל-חסן אל-צגרא אֻם זיְד אל-כברא אֻם סלָמה אֻם חביב אל-צגרא אֻם סעיד אל-כברא (מתה בחיי אביה) אֻם זיְד אֻם אל-אסְוַד משבט תגלִב עמרו אל-אצגר אל-אסְוַד דֻבח' בנת אל-אצבג בן שֻעיב משבט כלב עמרו אל-אכּבּר טלחה (מת בחיי אביו ללא צאצאים זכרים) זֻג'לה בנת קֻרבה משבט תגלִב אבראהים חפצה אֻם ח'אלִד (פילגש) ח'אלִד אֻם ח'אלִד (מתה בחיי אביה) אֻם אל-נֻעמאן אֻם בָּשיר בנת אבי מסעוד אל-אנצארי אֻם זיְד אל-צגרא (נישאה לאל־מֻח'תאר אבן אבי עֻביְד) מפילגשים נוספות: עאישה זָינב אֻם עבד אל-חַוְלָאא אֻם צאלח סעיד נפטר בשנת 671, באל-עקיק (אנ'). אבו בכר עומר בן אל-ח'טאב עות'מאן בן עפאן עלי בן אבי טאלב מדיה וקבצים בנושא סעיד בן זיד בוויקישיתוף Sa'id bin Zayd R, Said bin zayd R, www.islam4theworld.net 10 Companions Were Promised Paradise - Who Are They?, About Islam, ‏2017-10-25 (באנגלית אמריקאית) peoplepill.com, About Saeed bin Zaid: Sahabah (0593 - 0673) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, peoplepill.com (באנגלית) Thomas P. Hughes, Dictionary of Islam, New Delhi, 1885, עמ' 555, ISBN 0935782702. (באנגלית)
שמורת עין נימפית

שמורת עין נימפית היא שמורת טבע, הממוקמת ליד כפר מסריק שהוכרזה בעיקר כדי להגן על צב רך מצוי שכבר לא נצפה במקום במשך זמן רב. המעין בשמורה, שנקרא אז עין עפיה, היה יעד למטיילים חובבי טבע עוד בשנות ה-30 בימי המנדט הבריטי. במאי 1956 נכללה השמורה בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע. בשנת 1960, השמורה הייתה אחת ממספר שמורות בודדות שהוכרו בחוק עוד בטרם חוקק חוק שמורות הטבע. מסביבות 1960 החלו להגיע למקום טיולים של החברה להגנת הטבע. בשנת 1962 עלתה תוכנית להסדיר את המקום לרחצה לנופשים. השמורה הוכרזה על פי החוק החדש בשנת 1968. באותה שנה, בגלל שאיבת מים מוגברת מהמעיינות לצורכי חקלאות, בריכות דגים ותעשייה, ירד מפלס מי התהום והבריכה הייתה הסכנת חיסול. על כן הוצע להקים מערכת הזנת מים לבריכה כדי להציל את החי והצומח בשמורה. במאי 1972 פורסם שהזיהום ממפעלי הסביבה הגיע אל השמורה. בסוף שנות ה-70 נעשו פעולות נוספות להגנה על השמורה. בשנת 2018 החלו לשקם את השמורה באמצעות פרויקטים שונים. באוקטובר 2019 רשות הטבע והגנים הכריזה על כריתת עצי האקליפטוס, על מנת לשמור על המערכת האקולוגית הקיימת. שטח השמורה הוא כ-62 דונם. בשטח השמורה עובר נחל נעמן ונמצא בו מעיין ובריכה. המעיין נקרא עין נימפית ובעבר נודע כעין עפיה. השמורה מסומנת במפה מספר 2 של הוועדה לשבילי ישראל. המקום תואר בשנת 1962: "עין נימפית נמצאת מזרחית מבית החרושת "נעמן", בין חורשת אקליפטוס לבריכות דגים. על פני כארבעה דונמים נובע המעין, כנראה מסלע שעומקו כ־400 מטר. אך בגלל עובייה של האדמה וכבול־הביצות, מפוזרת הנביעה. המים זורמים לתוך בריכת אגם טבעית, ממנה שואבים אותם לבריכות הדגים. הם מלוחים ואינם טובים להשקיה. בתוך הבריכה וסביבה צמחי ביצה שכמעט נכחדו מן הארץ אחרי חיסול הביצות. כאן תמצא סם הכלב, את הנימפה הכחולה, בפי העם שושנת המים הכחולה, ואת שושנת המים הצהובה, ששמה האמיתי נופר. באגם הקטן יש בעלי חיים ודגים לרוב, מזונם של צבי־המים הגדולים, לסוגיהם. ריבוים הטבעי קשה בגלל שטח המחיה הקטן. במקום מעטים היתושים ונראה שזה מקור שמו: עין עפיה, מעין הבריאות. צפורים מיוחדות אין כאן, בגלל השטח הקטן יחסית של הביצה ובריכת המעין." עזריה אלון, שמורות טבע קטנות, למרחב, 22 בינואר 1960 בין המשוטטים, דבר, 15 במרץ 1933 יוכרז על 50 שמורות טבע, הארץ, 27 במאי 1956 זאב שיף, 50 שמורות טבע בישראל, הארץ, 4 ביוני 1956 נתן ריבון, אין חוק להגנת הטבע, הארץ, 24 בינואר 1960 למשל: לאן לטייל?, קול העם, 31 באוגוסט 1960 יהודה אריאל, תכניות לפיתוח מרחצאות בגליל, הארץ, 18 במרץ 1962 שמורת עין נימפית – iNature, באתר טבע ונופים בישראל הפיתוח "בולע" את הנעמן, על המשמר, 18 באוקטובר 1968 מנחם רהט, הנעמן גווע נזעקים להצלתו, מעריב, 4 במאי 1972 קטנות אבל יפות, מעריב, 11 בפברואר 1981 פארק עין נמפית, באתר ליגמ Lygm (באנגלית) כורתים איקליפטוסים בשמורת טבע עין נמפית ומסייעים לטבע המקומי, באתר www.parks.org.il
מקלארן ארטורה

מקלארן ארטורה (באנגלית: McLaren Artura) היא מכונית ספורט עם מנוע היברידי נטען במרכב קופה, שמיוצרת על ידי מקלארן אוטומוטיב מקיץ 2021, היא הוצגה ב-17 בפברואר 2021. המנוע V8 המצוי ברכבי מקלארן הוחלף במנוע V6. הארטורה כוללת שני מנועים, אחד מנוע בנזין V6 צילנדרים טווין טורבו בנפח 2,993 סמ"ק המספק כ-585 כוחות סוס ב-7,500 סיבובים לדקה, והשני הוא מנוע חשמלי המספק 95 כוחות סוס. שני המנועים יוצרים יחד הספק מרבי של 680 כוחות סוס ב-7,500 סיבובים לדקה ומומנט מרבי של 73.4 קילוגרם ב-2,250 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 330 קילומטרים לשעה. מבט לצד מבט לפגוש הקדמי מדיה וקבצים בנושא מקלארן ארטורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקלארן ארטורה (באנגלית) מקלארן ארטורה נחשפת - עוצמה היברידית, באתר קארטיוב, ‏17 בפברואר 2021 מקלארן ארטורה יוצאת לראשונה היום, באתר hitechglitz.com מנוע ה-V8 מוחלף במנוע V6 פלאג אין, באתר arstechnica.com, ‏17 בפברואר 2021 מקלארן ארטורה היברידית סופרקאר עם V6 חשמלי 671 כ"ס, באתר hitechglitz.com
ג'נבאי קונקט

ג'נבאי קונקט (באנגלית: Jinbei Konect, קרוי גם: Jinbei Guanjing, ו-Brilliance Konect) הוא קרוסאובר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jinbei (אנ') (בסינית: 華頌) אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום בסין. Jinbei הוקמה בשותפות מיזם משותף בין Brilliance Auto (אנ') (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה על ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance. דגמים: 1.5 קלאסי, 1.5 לוקסוס, 1.6 קלאסי, 1.6 לוקסוס. 5 דלתות. מנוע קדמי. מנועי בנזין: 1.6 ליטר, 1.5 ליטר (מגדש טורבו). סוג הנעה: הנעה קדמית. מחיר היחידה נע בין 75,900–102,900 רנמינבי (שנת 2020, בסין). בשנת 2019 שווקו בסין 2,479 יחידות ובשנת 2020 שווקו בסין 1,277 יחידות. דגם "Brilliance Konect" מיוצא לצ'ילה. ג'נבאי 750 Jinbei F50 ג'נבאי גרנסה ג'נבאי האקסינג X30 ג'נבאי האקסינג A7 מדיה וקבצים בנושא ג'נבאי קונקט בוויקישיתוף Review Nuevo Brilliance Konect, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:19) דגמי Brilliance Konect vegaartus.cl/brilliance-konect רנו וג'ובאי ישיקו 7 דגמים חדשים, תמונות מודל רכב שטח ראשונות נחשפות autonews.gasgoo.com/china מפרט ג'נבאי גואנג'ינג car.autohome.com.cn/config/series ג'נבאי גואנג'ינג autohome.com.cn ג'נבאי גואנג'ינג - תמונות chinamobil.ru/eng/brilliance/jinbei/guanjing ג'נבאי guanjing - נתוני שיווק בסין לשנים 2020-2019 carsalesbase.com/china-jinbei-guanjing דגמי Brilliance Konect משומש וחדש בצ'ילה brilliance.cl
אופס

במיתולוגיה הרומית, אוֹפּס (לטינית: Ops) היא אלה ואשתו של סטורן. לכן יש המזהים אותה עם האלה היוונית ריאה (אשתו של קרונוס, מקבילו של סטורן במיתולוגיה היוונית). ולפי מסורת מאוחרת היא אימה של יונו. במקור, אופס הייתה אלת השפע של העם הסביני. באומנות משורטטת אוֹפּס לרוב כשהיא כורעת, בידה האחת שרביט או שיבולת, ובידה השנייה מחזיקה את קרן השפע. הפירושים הלטיניים למילה אוֹפּס הם: הרבה (opis), אושר, טוּב, שפע והדר. המילה גם מקורבת למילה אפוּס שפירושה בלטינית הוא עבודה, במובן של עבודת אדמה. מסיבה זו יש המזהים אותה כמקבילה הרומית לאלה היוונית "מָאיה" - אלת ההרים והשדות, אשר על שמה נקרא חודש מאי. בכתבים הלטיניים של אותה תקופה, נקוב יחיד (אופס) אינו העיד שזאת היא; רק הצורה אופיס משמשת מחברים קלאסיים. לפי פסטוס, אומרים שהיא אשתו של סטורן ובתו של קיילוס. על ידה קבעו את הארץ, כי הארץ מחלקת את כל הסחורה לסוג האדם. המקור בלטינית Opis dicta est coniux Saturni per quam uolerunt terram significare, quia omnes opes humano generi terra tribuit המילה הלטינית אופס פירושה "עושר, סחורה, שפע, מתנות, נימוס, שפע". המילה קשורה גם לאפוס, שפירושה "עבודה", במיוחד במובן של "עבודה על האדמה, חרישה, זריעה". פעילות זו נחשבה לקדושה, ולעיתים קרובות השתתפו בה טקסים דתיים שנועדו להשיג את רצונם הטוב של אלים כתוניים כמו אופס וקונסוס. אופס קשורה גם למילה בסנסקריט ápnas ("סחורה, רכוש"). על פי המסורת הרומית, פולחן אופס הוקם על ידי טיטוס טאטיוס, אחד ממלכי רומא הסאבינים. עד מהרה הפכה אופס לפטרונית של עושר, שפע ושגשוג. לאופס היה מקדש מפורסם בקפיטוליום. במקור, פסטיבל התקיים לכבודה של אופס ב-10 באוגוסט. בנוסף, ב-19 בדצמבר (יש האומרים ב-9 בדצמבר), נחגגה האופליה. ב-25 באוגוסט התקיים האופיסונסיביה. אופיסונסיביה היה שם נוסף ששימש לאופס, המציין מתי נזרעה כדור הארץ. פסטיבלים אלו כללו גם פעילויות שנקראו קונסואליה, לכבוד קונסוס, בת זוגה. אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024, עמ' 204–205 מדיה וקבצים בנושא אופס בוויקישיתוף Lewis, Charlton T.; Short, Charles. "A Latin Dictionary". perseus.tufts.edu. "Ops - NovaRoma". novaroma. נבדק ב-2020-05-24.
תאודורה מתפרעת

תאודורה מתפרעת (באנגלית: Theodora Goes Wild) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1936, בבימויו של ריצ'רד בולסלבסקי, עם איירין דאן ומלווין דאגלס בתפקידים הראשיים. העלילה היא על בחורה בעיירה שמרנית שמפרסמת ספרים נועזים מבחינה מינית, בשם עט הידוע רק לה ומו"ל שלה. זו הקומדיה הראשונה של איירין דאן שעד אז שיחקה בתפקידים דרמטיים. היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. אוטו מאייר היה מועמד לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר. תאודורה לין (איירין דאן) היא מורה בת 24 בעיירה לינצ'פילד בקונטיקט. היא גדלה מגיל שלוש אצל דודותיה הרווקות ומשמשת גם כנגנית עוגב בכנסייה. לכאורה בחורה צנועה וחסודה אך בתוכה יש אופי מתמרד. היא כתבה את הספר "החוטאים" תחת שם העט קרולין אדמס. הספר מלא בתיאורים מיניים ארוטיים והתפרסם בכל ארצות הברית. בעל העיתון המקומי, ג'אד ווטרברי (תומאס מיטשל) החל לפרסם אותו בהמשכים מה שהעלה את חמתן של הנשים החסודות בחוג לספרות בראשותה של רבקה פרי (ספרינג ברינגטון). הן מאלצות אותו להפסיק לפרסם את הספר או שיחרימו את העיתון והוא נכנע מחוסר ברירה. רק המו"ל שלה יודע מי היא באמת. היא נוסעת אליו לניו יורק ובמשרדו היא נפגשת עם המאייר של הספר, מייקל גראנט (מלווין דאגלס), שמתחיל לחזר אחריה וכמעט מצליח אבל ברגע אחרון היא בורחת ממנו וחוזרת ללינצ'פילד. מייקל מגיע ללינצ'פילד ומתחיל לחזר אחריה בשקדנות. הם יוצאים לאכול דובדבנים בטבע ולדוג דגים והיא מתאהבת בו. כשהוא מרגיש שהיא מאוהבת, הוא משאיר לה מכתב פרידה וחוזר לניו יורק. תאודורה מגיעה לדירתו בניו יורק ואז מתברר לה שמייקל נשוי/פרוד מאשתו אגנס (לאונה מריקל) אביו ג'ון (הנרי קולקר) הוא סגן המושל והוא רוצה להימנע משערורייה ומציע לתאודורה לחכות שנתיים עד שאביו יסיים את תפקידו. תאודורה מסרבת ומשנה טקטיקה ולהתפרע. היא הופכה לדוגמנית ומגלה לכולם שהיא הסופרת קרולין אדמס שכתבה את רב המכר הלוהט והופכת לידוענית. לנשף עם המושל היא מתגנבת, פוגשת את מייקל ומתווכחת אתו והם לרגע מתחבקים לנוכח מצלמות העיתונאים. הדבר מתפרסם בעיתונים ואגנס תובעת גט ממייקל, כעת הוא חפשי. תאודורה חוזרת ללינצ'פילד וכל העיירה מקבלת אותה בשמחה. בבית מחכה לה מייקל ומפתיע אותה. מדיה וקבצים בנושא תאודורה מתפרעת בוויקישיתוף "תאודורה מתפרעת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תאודורה מתפרעת", באתר AllMovie (באנגלית) "תאודורה מתפרעת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תאודורה מתפרעת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תאודורה מתפרעת, באתר TCM סצנת אכילת הדובדבנים והדיג, באתר יוטיוב מלווין דאגלאס מנסה לכבוש את איירין דאן, באתר יוטיוב
יוהאן וילהלם קורדס

יוהאן וילהלם קורדס (בגרמנית: Johann Wilhelm Cordes‏; 14 במרץ 1824 – 16 באוגוסט 1869) היה צייר גרמני. קורדס הגיע ממשפחת סוחרים, אביו יוהאן קורדס (1782–1866) היה שותף בבית המסחר אמו אמילי כריסטיאן, לבית גרוטוף (1790–1849) הייתה בת כומר מקירשודר. הוא למד בליבק עד גיל 14. אף שהיה אמור להמשיך במסורת המסחרית של המשפחה והתאמן כאיש עסקים, הוא פנה לציור כבר בגיל צעיר. הוא למד תחילה באקדמיה לאמנויות יפות בפראג, ולאחר מכן משנת 1842 באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ואחר כך בפרנקפורט בהנהגת יאקוב בקר. בשנת 1848 השתתף בסקר שלזוויג-הולשטיין כמתנדב. הוא התמחה בציור נוף מציאותי שהרשים אותו בטיוליו. עם הנס גודה, אותו פגש בדיסלדורף, ערך שתי נסיעות לצפון המדינה בשנים 1851 ו-1853/54, שאת רשמיו הוא לכד בנופים נורדיים. הוא גם צייר נופי ים ותמונות חוף, בעיקר עם דמויות. בסביבות 1856 חזר לליבק מדיסלדורף. בשנת 1859, על פי בקשתו של הדוכס הגדול קרל אלכסנדר פון ויימאר, הוא הגיע לויימאר. כאן הייתה התקופה הפורה והמצליחה ביותר שלו. הוא מונה לפרופסור בבית הספר לאמנות. בשנת 1866 הוא השתתף במבצע צבאי בעקבות גדוד החי"ר אולדנבורג מס' 91 ואז חזר חולה לביתו. הוא נפטר בשנת 1869 בליבק. קורדס הכין בעצמו קטלוג של תמונותיו משנת 1854, שהכיל חמישים ערכים במותו. תערוכת תמונות ועבודתו הראשית המפורסמת ביותר, ״הצייד הפראי״, עליה עבד מאז 1856, בברלין משכה תשומת לב רבה. הציור המונומנטלי נרכש עבור כ-6,000 גילדן על ידי האספן הווינאי יאקוב גסל, ולאחר מותו בשנת 1871 נמכר עבור 9,750 גילדן במכירה פומבית של גאורג פלאך בשנת 1872. מלך פרוסיה רכש את הציור "הכבוד האחרון", "הספינה ההרוסה" נקנתה על ידי סנט פטרסבורג בשנת 1861. לקנייה נקשרה חברות כבוד באקדמיה הקיסרית הרוסית, אשר העניקה לו תואר אצולה אישית. הדוכס הגדול של אולדנבורג קנה גם כמה ציורים של קורדס לאוסף שלו. קורדס נפטר לא נשוי וללא ילדים. המורשת האמנותית שלו, שכללה 15 ציורים וכ־800 עבודות בצבעי שמן, צבעי מים ורישומים, עברה בירושה לידי אחיו, אמיל קורדס (1829–1900). הוא הוריש אותה למוזיאון ליבק. מדיה וקבצים בנושא יוהאן וילהלם קורדס בוויקישיתוף Zweiter Museumsvortrag. In: Lübeckische Blätter. 43. Jahrgang, Nr. 50, 15. Dezember 1901, S. 628 f. Text nicht mehr vorhanden, Lübeck - HL-live.de (בגרמנית) Georg Plach: Versteigerung der Grossen Gallerie und der übrigen Kunst-Sammlungen des Herrn F.J. Gsell, zu Wien. Wien 1872, Los 243, S. 59 mit handschriftlichem Vermerk über die Höhe des Zuschlags (Textarchiv – Internet Archive). Otto Grautoff: Lübeck. Leipzig 1908, S. 116.
נפקור

נפקור (בהונגרית: Napkor) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון־מזרח הונגריה. נכון לשנת 2021, בכפר מתגוררים 3,664 תושבים. משפחה יהודית ראשונה התיישבה בנפקור במחצית הראשונה של המאה ה-18. אחריה החלו יהודים נוספים להתיישב בעיירה. הם עסקו במסחר, במלאכה ובחקלאות, ולשני יהודים היו אחוזות. הקהילה היהודית התארגנה במחצית השנייה של המאה ה-18 ונסתפחה לקהילת נאג'קאלו. במקום היו בית כנסת, בית מדרש, "תלמוד תורה", חברה קדישא ובית קברות יהודי. בשנת 1941 גויסו 30 יהודים מנפקור לעבודות כפייה. הם נשלחו לחזית אוקראינה לפינוי שדות מוקשים ורובם נספו. באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי נפקור לנירג'האזה, שם שהו כמה שבועות בתנאים קשים ולאחר מכן הועברו בקרונות רכבת למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לעיירה 15 ניצולים, אך חיי הקהילה כבר לא נתחדשו. מדיה וקבצים בנושא נפקור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפקור קהילת נפקור, באתר בית התפוצות "נפקור", באתר JewishGen (באנגלית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי נפקור שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993