laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיוויזיית הפרשים אס אס ה-37

דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו" (בגרמנית: 37. SS-Freiwilligen-Kavallerie-Division) הייתה דיוויזיית פרשים של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה בעיקר משאריות יחידות הונגריות, יחידות אחרות של פולקסדויטשה ונערים בני 16–17 שגויסו בעקבות מצוקת כוח האדם. הדיוויזיה הוקמה בשם "דיוויזיית הפרשים אס אס ה-33" ב-8 בפברואר 1945. ב-19 בפברואר שונה שמה ל"דיוויזיית הפרשים אס אס ה-37 'ליצו'". היא נקראה על שם הגנרל הפרוסי לודוויג אדולף וילהלם פון ליצו. היא הורכבה על בסיס דיוויזיית פרשים אס אס השמינית ודיוויזיית פרשים אס אס ה-22. מרבית מגויסי הדיוויזיה היו נערים בני 16 ו-17. כמפקדה הראשון של הדיוויזיה שימש ולדמאר פגליין (אחיו של הרמן פגליין), והיא הוכפפה לקבוצת ארמיות דרום. במרץ הוחלף פגליין בקרל גאזאלה, ובאפריל הוכפפה תחת הקורפוס ה-43 שהיה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה בקרבות כנגד הצבא האדום בסלובקיה ואוסטריה ונכנעה עם סיום המלחמה. שטנדרטנפיהרר ולדמאר פגליין (פברואר 1945 - מרץ 1945) שטנדרטנפיהרר קרל גאזאלה (מרץ 1945 - מאי 1945) מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית הפרשים אס אס ה-37 בוויקישיתוף דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 באתר Axis History (באנגלית)
דיוויזיית הפרשים אס אס השמינית

דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" (בגרמנית: 8. SS-Kavallerie-Division „Florian Geyer“) הייתה דיוויזיית פרשים של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה וביצעה פשעי מלחמה בבלארוס ופולין. הדיוויזיה הוקמה ב-9 בספטמבר 1942, על בסיס בריגדת הפרשים אס אס השמינית, וכמפקדה הראשון מונה גוסטב לומברד. חלק גדול מבין חיילי הדיוויזיה גויסו מהונגריה. הדיוויזיה נכללה במסגרת הארמייה התשיעית, והשתתפה בפעילות אנטי-פרטיזנית באזור סמולנסק. ב-25 בנובמבר השתתפה הדיוויזיה בהדיפת מבצע מארס, וכן לקחה חלק חשוב במתקפת הנגד הגרמנית שהחלה ב-7 בדצמבר. לאחר הכרזתו של היטלר על פינוי מבלט רז'ב ב-1943, השתתפה הדיוויזיה במבצע באפלו, במסגרתו ביצעו הנאצים פשעי מלחמה שנועדו לעכב את השתלטות הצבא האדום על המבלט. הדיוויזיה הועברה לאחר מכן לקבוצת ארמיות דרום, ולחמה לסירוגין תחת הארמייה השמינית וארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות הנסיגה אל הדנייפר. בינואר 1944 הדיוויזיה נשלחה להונגריה, ובין אפריל למאי של אותה שנה לחמה כנגד הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר הועברה לטרנסילבניה, והייתה חלק מהקורפוס ה-29 שהיה חלק מהארמייה השמינית. בנובמבר הועברה תחת הקורפוס השלישי שהיה חלק מהארמייה השישית. בדצמבר של אותה שנה, הועברה הדיוויזיה לבודפשט והייתה חלק מקורפוס אס אס הררי התשיעי בפיקודו של קרל פפר-וילדנברוך, אשר כותר בבודפשט בידי כוחות הצבא האדום וצבא רומניה (המצור על בודפשט). ב-1 בינואר 1945, הארמייה השישית פתחה במבצע קונרד במטרה לשחרר את הקורפוס, כשהיא זוכה להצלחות ומתקדמת באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים. ב-11 בפברואר 1945, התאבד מפקדה האחרון של הדיוויזיה, יואכים רומר, ויום לאחר מכן הושמדו הכוחות המכותרים בידי הצבא האדום. אנשי הדיוויזיה בצעו פשעי מלחמה במהלך מבצעים נגד פרטיזנים ביערות בלארוס באביב 1943 במסגרתם שרפו כפרים שלמים והרגו את תושביהם ללא הבחנה ובשנת 1944 בפולין והונגריה. בריגדפיהרר גוסטב לומברד (מרץ 1942 - אפריל 1942) גרופנפיהרר הרמן פגליין (אפריל 1942 - אוגוסט 1942) אובר-גרופנפיהרר וילהלם ביטריך (אוגוסט 1942 - 15 בפברואר 1943) בריגדפיהרר פריץ פרייטג (15 בפברואר 1943 - 20 באפריל 1943) בריגדפיהרר גוסטב לומברד (20 באפריל 1943 - 14 במאי 1943) גרופנפיהרר הרמן פגליין (14 במאי 1943 - 13 בספטמבר 1943) גרופנפיהרר ברונו סטריקנבאך (13 בספטמבר 1943 - 22 באוקטובר 1943) גרופנפיהרר הרמן פגליין (22 באוקטובר 1943 - 1 בינואר 1944) גרופנפיהרר ברונו סטריקנבאך (1 בינואר 1944 - 14 באפריל 1944) בריגדפיהרר גוסטב לומברד (14 באפריל 1944 - 1 ביולי 1944) בריגדפיהרר יואכים רומר (1 ביולי 1944 - 11 בפברואר 1945) מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית הפרשים אס אס השמינית בוויקישיתוף דיוויזיית פרשים אס אס השמינית באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית פרשים אס אס השמינית באתר Axis History (באנגלית) חיל הפרשים השמיני של SS "פלוריאן GEYER
עונת 1957/1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1957/1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה השלישית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-4 בספטמבר 1957 ומשחק הגמר התקיים ב-28 במאי 1958. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. למשתתפי התחרות התווספו בעונה זו נציגות אירלנד, צפון אירלנד וגרמניה המזרחית. משחק הגמר נערך באצטדיון המלך בודואן בבריסל, בירת בלגיה. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם השלישית ברציפות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את מילאן. במהלך חזרת קבוצת מנצ'סטר יונייטד ממשחקה בבלגרד התרחש האסון האווירי במינכן. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. ריאל מדריד כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 23 קבוצות הנותרות חולקו ל-3 בתים: מערב אירופה, מרכז אירופה ומזרח אירופה. ההגרלה התקיימה במשרדי אופ"א, פריז ב-23 ביולי 1957. בהתאם לתוצאות ההגרלה, 2 קבוצות מכל בית העפילו ישירות לשמינית הגמר ו-4 קבוצות הנותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בבית מערב אירופה העפילו ישירות לשמינית הגמר 3 קבוצות ו-8 התחרו על 3 מקומות נוספות. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. בהארכה במשחק הנוסף בורוסיה ניצחה 3:1 גמר גביע אירופה לאלופות 1958 אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1957/1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1957/1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"א
דורה וחברים בעיר הגדולה

דורה וחברים בעיר הגדולה (באנגלית: !Dora and Friends: Into the City) היא סדרת אנימציה טלוויזיונית מבית ערוץ ניקלודאון, ספין אוף של "מגלים עם דורה" אחרי "רוץ, דייגו, רוץ!". הסדרה נוצרה בארצות הברית ב-2014 ודובבה לעברית ב-2015. לאחר אירועי הסדרה ״מגלים עם דורה״, בה הייתה דורה ילדה בת 6, כעת היא בת 15 והיא פוגשת חברים חדשים בני בגילה בעיר חדשה. היא משתמשת בצמיד המזל שיכול לעזור לה בעת צרה בזמן ההרפתקאות שלה. בעונה השנייה של דורה וחברים מצטרפים כאורחים חבריה של דורה מהסדרה המקורית (כמו בוטס, חטפני, תיק גב, ואיסה). מפה הוא היחיד שנשאר מהסדרה המקורית כדי לעזור לדורה וחבריה החדשים בעיר הגדולה. דורה (Dora) (שירה נאור): דורה עכשיו בת 15 והיא נערה בתיכון בעיר הגדולה, לאחר הסדרה ״מגלים עם דורה״ היא מלמדת, לא רק אנגלית, אלא גם חשבון ובעיות אחרות. אלאנה (Alana) (משי קלינשטיין): אחת מחברותיה של דורה, בעלת שיער בלונדיני. פבלו (Pablo) (רום קלטר): אחד מחבריה של דורה, מזכיר בצורה מסוימת את דייגו, בן דודה של דורה מהסדרה המקורית. אמה (Emma) (לורה שופוב): אחת מחברותיה של דורה, אפרו אמריקאית. קייט (Kate) (אליענה מגון): אחת מחברותיה של דורה, בעלת שיער ג'ינג'י. ניה (Naiya) (עינת אזולאי): אחת מחברותיה של דורה, בעלת צמה אחת. מפה (Map) (עידו רוזנברג): המפה מהסדרה המקורית, עוזר לדורה וחברים למצוא דרכים ליעדים אליהם היא רוצה להגיע. "דורה וחברים בעיר הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דורה וחברים בעיר הגדולה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דורה וחברים בעיר הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הרוח בערבי הנחל

הרוח בערבי הנחל (באנגלית: The Wind in the Willows) הוא ספר ילדים קלאסי, יצירתו הידועה ביותר של הסופר האנגלי קנת גרהם. ארבעת גיבורי העלילה: חפרפר התמים וטוב הלב (או חולד), עכברוש המים הנבון והרגיש (או נברן המים), סמור הפיקח (תחש או למעשה גירית) ומר קרפד היהיר וחסר האחריות, הם שונים כל כך זה מזה אך ביחד הם לוכדים את מורכבותו של הטבע האנושי. הספר נחשב יצירה רומנטית ואנושית, רצוף בהומור, ובאווירת אנגליה הכפרית של תחילת המאה העשרים: ארץ של נהר העובר בין אחוזות כפריות, כרי דשא ויערות. ההרפתקאות שעוברות הדמויות נעות בין קטבים של שלווה וביתיות לעומת יצר ההרפתקנות, ושל אנוכיות לעומת רעות. עלילת הרוח בערבי הנחל מאדירה את ההנאות הפשוטות של החיים, הגעגועים לטבע, התשוקה לנדודים, הכמיהה לבית ואולי יותר מכל את חשיבותה של חברות נאמנה. במשך השנים איירו את הספר מספר מאיירים, בין היתר המאייר האנגלי ארנסט שפארד וכן פאול ברנסום. הספר שימש השראה ליוצרים מתחומים רבים. למשל, אלבומה הראשון של להקת פינק פלויד, משנת 1967, נקרא "החלילן בשערי השחר" (The Piper at the Gates of Dawn), על שם הפרק השביעי בספר. לספר מספר תרגומים לעברית, בין היתר תרגומו של יונתן רטוש משנות החמישים בהוצאת "מחברות לספרות", אשר נתן לספר את שמו העברי. תרגומים נוספים הם תרגומו של אוריאל אופק משנת 1984 (הוצאת זמורה, ביתן), תרגומה של יעל רנן משנת 1986 (הוצאת אדם), תרגומה של מיכל מילר (הוצאת עופרים) משנת 2002 ותרגומו המוער של יניב פרקש משנת 2013 (הוצאת אריה ניר). בשנת 2018 ראה אור הספר בתרגום לעברית של עטרה אופק, שהוא עיבוד וחידוש של התרגום של אביה, אוריאל אופק משנת 1984. הספר הוסרט והומחז פעמים רבות, בין היתר תחת השם "קרפד מטירת הקרפד" (Toad of Toad Hall) על ידי אלן אלכסנדר מילן, מחברו של פו הדב. מילן אמר כי כה התאהב בספר עד כי הצטער כי לא כתבו בעצמו וכי לעיתים שגה לחשוב כי כך היה. קנת גרהם, ‏הרוח בערבי הנחל, בפרויקט גוטנברג (באנגלית) צ'ארלס מקגראת, עכבר העיר אונליין, הספר שעושה צחוק מעולם המבוגרים, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2009 יותם שווימר, "הרוח בערבי הנחל": בחזרה להרפתקאות פראיות, באתר ynet, 23 במאי 2013 שהם סמיט, מה הפך את "הרוח בערבי הנחל" לספר פולחן, באתר הארץ, 29 במאי 2013 דוד רפ, "הרוח בערבי הנחל": תרגום חדש מאפשר להיסחף שוב בזרם הנהר והעלילה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2018 הרוח בערבי הנחל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שירי לב ארי, הרוח עדיין נושבת, באתר ישראל היום, 29 במאי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארי מרשל

גארי מרשל (באנגלית: Gary Kent Marshall;‏ 13 בנובמבר 1934 - 19 ביולי 2016) היה שחקן, מדבב, במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי. הוא נודע בבימוי הסרטים "אישה יפה", "יומני הנסיכה" וביצירת קומדיית המצבים "ימים מאושרים". מארשל נולד בברונקס שבניו יורק, אימו הייתה רקדנית סטפס ואביו היה במאי קולנוע. לו שתי אחיות: פני מרשל - שחקנית ובמאית, ורוני האלין - מפיקת תוכניות טלוויזיה. הוא החל את הקריירה בעולם הבידור ככותב בדיחות עבור קומיקאים כמו ג'ואי בישופ ופיל פוסטר. בשנת 1961, הוא עבר להוליווד, שם חבר לג'רי בלסון והשניים החלו לכתוב עבור תוכניות טלוויזיה. הם כתבו עבור תוכניותיהם של דיק ואן דייק, ג'ואי בישופ ודני תומאס. סדרת הטלוויזיה הראשונה שלהם כמפיקים יוצרים הייתה "היי, בעל הבית" (באנגלית: "Hey, Landlord") אשר שרדה עונה אחת בלבד (1966 - 1967). מרשל יצר את קומדיית המצבים "ימים מאושרים" שזכתה להצלחה רבה ושודרה במשך 11 עונות (בתאריכים 15 בינואר 1974 – 12 ביולי 1984). בשנת 1984 ביים וכתב את הלהיט הקולנועי "הפלמינגו קיד" (באנגלית: "The Flamingo Kid"). ב-1985 שיחק בסרטו של אלברט ברוקס "אבודים באמריקה" בתור מנהל קזינו. ב-1991 הפיק וביים את "פרנקי וג'וני" בהשתתפות אל פצ'ינו ומישל פייפר והשתתף בסרט "בועות של אהבה". בשנת 1999 ביים וכתב (לצד בוב ברונר) את הקומדיה הרומנטית "יותר מאהבה" בכיכובן של ג'ולייט לואיס ודיאן קיטון ושיחק בסרט "אף פעם לא התנשקה". מאמצע שנות השמונים החל מרשל לביים מספר להיטים קופתיים כגון: "חופים", "אישה יפה", "אלוהים היקר", "יומני הנסיכה", "יום האהבה", ואת "סילבסטר בניו יורק". ב-19 ביולי 2016, מרשל נפטר בבית חולים ברבנק בקליפורניה, בגיל 81 כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות לאחר שסבל משבץ. הוא נקבר בהוליווד הילס בלוס אנג'לס. בנו, סקוט מרשל, עוסק גם הוא בבימוי קולנוע. בשנת 1996 קיבל מרשל את פרס לוסי לקידום נשים בסרטי קולנוע כהוקרה לתרומתו בתפיסת הנשים במדיום הטלוויזיוני. בשנת 1997 נכנס להיכל התהילה הטלוויזיוני על תרומתו לטלוויזיה. בשנת 2014 קיבל את פרס לורל על כתיבה לטלוויזיה שהוענק לו מגילדת הכותבים של אמריקה. ב-23 בנובמבר 1983, קיבל מרשל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור עבודתו בתעשיית הטלוויזיה. מדיה וקבצים בנושא גארי מרשל בוויקישיתוף גארי מרשל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גארי מרשל, באתר AllMovie (באנגלית) גארי מרשל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גארי מרשל, באתר Box Office Mojo (באנגלית) גארי מרשל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גארי מרשל, באתר MusicBrainz (באנגלית) גארי מרשל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סטאר דארלינגס

סטאר דארלינגס (באנגלית: Star Darlings) היא סדרת אנימציה המשודרת בערוץ דיסני. הסדרה הופקה באולפני סנובול, ירושלים. בסדרה, סייג' וחברותיה נקראות למשרד של מנהלת התיכון ומגלות שהן סטאר דארלינגס מיוחדות והן בעצם סטאר-קסם, היחידות שיכולות להציל את כל סטארלנד. "סטאר דארלינגס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטאר דארלינגס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "סטאר דארלינגס", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית סטאר דארלינגס המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים עד שידורו בישראל, כל פרק ייכתב בשמו המקורי באנגלית דמויות ראשיות סייג' ליבי וגה קאסי גמה פיפר אסטרה לאונה ויויקה (הרעה) קלובר סקרלט אדורה טסה קהילות• בואו להצטרף לקהילת סטאר דארלינגס באפליקציית אמינו! http://aminoapps.com/c/star.darlings(הקישור אינו פעיל)
ננסי מאיירס

ננסי ג'יין מאיירס (באנגלית: Nancy Jane Meyers; נולדה ב-8 בדצמבר 1949) היא במאית קולנוע, מפיקה ותסריטאית אמריקאית יהודייה. בין יצירותיה המוכרות: "אבא מתארס" (1998), "באהבה אין חוקים" (2003), "החופשה" (2006). מאיירס נחשבת לאחת הבמאיות היחידות המצליחות בהוליווד ומתמקדת בסרטיה בגיבורות בגיל העמידה. סרטה "מה נשים רוצות" היה בשלב מסוים הסרט הרווחי ביותר שבויים על ידי אישה. מאיירס נולדה בפילדלפיה שבפנסילבניה. אביה היה בכיר בתעשיית הרכב האמריקאית ואמה הייתה מעצבת פנים. למאיירס שתי אחיות גדולות והיא גדלה בבית יהודי באזור היל דרקסל. בגיל 12 קראה את האוטוביוגרפיה של מוס הארט והחלה להתעניין בתיאטרון. מאיירס בעלת תואר בעיתונאות מטעם אמריקן יוניברסיטי בוושינגטון. לאחר סיום לימודיה החלה מאיירס לעבוד בטלוויזיה הציבורית בפילדלפיה. בגיל 22 עברה ללוס אנג'לס עם אחותה והחלה לעבוד בתור עוזרת הפקה. בהשראת תוכנית הטלוויזיה הפופולרית, המופע של מרי טיילר מור, מאיירס החליטה שהיא רוצה לכתוב. בסופו של דבר היא החלה לעבוד כעורכת תסריטים לחברות הפקה. משם החלה לפלס את דרכה לכתיבת תסריטים משל עצמה. שנתיים לאחר שהגיעה להוליווד התפטרה מעבודתה והחלה להתמקד ביצירת תסריטים מקוריים ולקחה שיעורים על הפקת סרט והתחברה לבמאי מרטין סקורסזה. כדי לתמוך בעצמה כלכלית הקימה עסק קטן לעוגות גבינה, לאחר התגובות שקיבלה מכל מי שטעם את המאפים שלה. ב-1980 כתבה את התסריט לסרט "טוראית בנג'מין" והייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט הטוב ביותר. ב-1998 ביימה את סרטה הראשון, "אבא מתארס", שהתבסס על סרט של דיסני משנת 1961. הסרט זכה להצלחה קופתית וביקורתית ונחשב לפריצת הדרך של השחקנית לינדזי לוהן. בשנת 2000 כתבה וביימה את "מה נשים רוצות", בכיכובם של מל גיבסון והלן האנט. ב-2003 ביימה את הסרט "באהבה אין חוקים" (אנ'), בכיכובם של דיאן קיטון וג'ק ניקולסון, שזכה להצלחה רבה וביסס את מעמדה כאחת הבמאיות החשובות בהוליווד. רצף הצלחותיה לא נגדע כאשר ב-2006 יצא סרטה הרביעי, "החופשה", בכיכובם של קייט וינסלט, קמרון דיאז, ג'וד לאו וג'ק בלאק, וזכה להצלחה גלובלית. ב-2009 שיתפה פעולה עם השחקנית המוערכת מריל סטריפ, יחד עם אלק בולדווין וסטיב מרטין, בקומדיה הרומנטית "זה מסובך", שזיכתה אותה בשתי מועמדויות לגלובוס הזהב (לסרט הטוב ביותר ולתסריט). ב-2015 יצא סרטה השישי, "המתמחה", בכיכובם של אן האת'וויי ורוברט דה נירו. בשנת 1995 התחתנה מאיירס עם התסריטאי והמפיק צ'ארלס שייר ברומא, לאחר מערכת יחסים ארוכה שהחלה ב-1976. השניים נפרדו ב-1999 ולבסוף התגרשו. להם שתי בנות, שכיכבו בתפקידי אורח בסרטיה. מאיירס מתגוררת כיום ברנטווד שבקליפורניה. ננסי מאיירס, ברשת החברתית אינסטגרם ננסי מאיירס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ננסי מאיירס, באתר AllMovie (באנגלית) ננסי מאיירס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ננסי מאיירס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ננסי מאיירס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ננסי מאיירס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ננסי מאיירס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הנשר והילדה הקטנה

הנשר והילדה הקטנה (באנגלית: The vulture and the little girl) הוא תצלום שזיכה את הצלם הדרום-אפריקאי, קווין קרטר, בפרס פוליצר. בתצלום נראה ילד קטן (שבתחילה חשבו שהוא ילדה) הסובל מרעב קשה זוחל על האדמה, כשמאחוריו ניצב נשר אפור-כיפה. התמונה התפרסמה לראשונה ב"ניו יורק טיימס" ב-26 במרץ 1993. ב-1993, במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, פקד את סודאן רעב המוני, ממנו סבלו כמיליון אנשים, בעיקר בדרום המדינה (דרום סודאן של ימינו). האו"ם וארגוני סיוע נוספים הקימו מחנות פליטים במדינה ושלחו משלוחי מזון. במרץ 1993 הגיע הצלם קווין קרטר לאחד ממרכזי חלוקת המזון של האו"ם, באיוד. הוא הבחין בילד רעב זוחל בקושי על הקרקע. הוריו היו עסוקים באותה עת בקבלת מזון ממרכז הסיוע. בעודו זוחל, הגיע למקום נשר, שהחל לעקוב אחריו. קרטר המתין כעשרים דקות בתקווה שהנשר יפרוש כנפיים, אך משלא עשה זאת, התקרב באטיות עד למציאת זווית מתאימה מבלי להבריח את הנשר, עד שהגיע למרחק עשרה מטרים מהם. לאחר מכן הבריח קרטר את הנשר, ועזב את המקום. ב-2011 אבא של המצולם חשף כי שמו היה קונג ניונג ושהוא נפטר מחום גבוה ב-2007. קרטר מכר את התצלום ל"ניו יורק טיימס", והוא התפרסם בגיליון ה-26 במרץ 1993. התצלום זכה לתהודה רבה, ורבים ביקרו את קרטר על שלא סייע לילדה. בעקבות פניות רבות שהגיעו למערכת העיתון, פורסמה ב-30 במרץ הודעת מערכת, ובה נכתב, בין היתר: ”קוראים רבים שאלו על גורלה של הילדה. הצלם מדווח כי היא התאוששה מספיק כדי לחזור ללכת לאחר שהבריח את הנשר. לא ידוע האם הגיעה למרכז חלוקת המזון.”. אף שבאותה העת ההנחיות לצלמים היו שלא ליצור מגע עם קורבנות הרעב, מחשש להפצת מחלות, קרטר עצמו הביע חרטה על שלא סייע לילדה, וכך כתב ביומנו: ”אלוהים, אני מבטיח שלעולם לא אזרוק מזון, לא משנה כמה טעמו יהיה גרוע או כמה מלא אהיה. אני מתפלל שהוא יגן על הילד הקטן הזה, ינחה ויגאל אותו מאומללותו. אני מתפלל שהוא יהיה רגיש יותר כלפי העולם שסביבנו ולא יתעוור מטבענו האנוכי ומהאינטרסים שלנו. אני מקווה שהתמונה הזו תמיד תשמש תזכורת לכמה בני מזל אנו, ושאסור לנו לעולם לקחת דברים כמובן מאליו”. על אף המחלוקת שעוררה התמונה, היא נבחרה לתמונת השנה של המגזין "אמריקן מגזין" וב-1994 זיכתה את קרטר בפרס פוליצר. ארבעה חודשים לאחר שזכה בפרס, שם קרטר קץ לחייו. The vulture and the little girl באתר Rare Historical Photos Vulture Stalking a Child באתר Iconic Photos Alberto Rojas, "Kong Nyong, el niño que sobrevivió al buitre", El Mundo, February 21 2011 (בספרדית) הודעת המערכת של הניו יורק טיימס עלי סאדיג פראח, In South Sudan, The Vulture is Waiting For The Child to Die And Eat,‏ The Upper Nile Times,‏ 20 בינואר 2016
מגדל ג'והאי

מגדל ג'והאי (ידוע גם בשם "מגדל המשרדים ומלון ג'והאי סנט ריג'ס") הוא גורד שחקים בעיר ג'והאי שבמחוז גואנגדונג בסין. גובהו של המגדל הוא 330 מטרים (1,082.7 רגל). בנייתו החלה בשנת 2013 והסתיימה בשנת 2017. המגדל מכיל מלון וחדרי משרדים. המגדלים הגבוהים בעולם מגדל מרכז ההון יושי 1 מלון לונגשי הבינלאומי סונינג פלאזה, וושי מדיה וקבצים בנושא מגדל ג'והאי בוויקישיתוף http://www.skyscrapercenter.com/building/zhuhai-st-regis-hotel-office-tower/11329 ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד מארש

דייוויד מארש (באנגלית: David "Dave" Marsh, נולד ב-29 בדצמבר 1957) הוא מאמן אמריקאי בשחייה ושחיין עבר. שימש בתפקיד מאמן ראשי של נבחרת הנשים של ארצות הברית בשחייה באולימפיאדה (ריו דה ז'ניירו 2016) ועוזר מאמן נבחרת הגברים של ארצות הברית בשחייה ב-2 אולימפיאדות (אטלנטה 1996 ו-סידני 2000). באליפות ארצות הברית שנערכה ב-31 ביולי 1980 סיים מארש במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.78 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 57.03 שניות ועלה מהמקום השלישי למשחה הגמר. מארש שימש כמאמן ראשי באוניברסיטת אובורן שבאלבמה (1990–2007) וזכה 7 פעמים באליפות המכללות עם קבוצת הגברים (1997, 1999, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007) ו-5 פעמים באליפות המכללות עם קבוצת הנשים (2002, 2003, 2004, 2006, 2007). שימש כמנכ"ל ומאמן ראשי בקבוצת SwimMAC קרוליינה, שארלוט משנת 2007. הוא הוביל את קבוצתו ל-3 זכיות ברציפות באליפות ארצות הברית בשחייה. מארש אימן 49 שחיינים אולימפיים, בהם יואב ברוק ואיתן אורבך מישראל, מ-19 מדינות שונות. בין השחיינים שאימן היו אלופים אולימפיים, אלופי עולם ושיאני עולם בשחייה: שחייניות קמיל אדמס, מרתה בוואן, קתלין בייקר, מרגרט הולצר, קייטי מיילי, היילי פירסול, קירסטי קובנטרי. שחיינים אנתוני ארווין, ג'ורג' בוול, פרד בוסקה, קאלן ג'ונס, מארק גנגלוף, ג'ון הרגיס, סקוט טאקר, מאט טרגט, ראיין לוכטה, סזאר סיילו, מלווין סטיוארט, ג'ימי פייגן, ביל פילקצ'וק, אריק שנטו, ניק תומן. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו שחייניו ב-8 מדליות, מהן 6 זהב: ראיין לוכטה - מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, אנתוני ארווין - 2 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי במוקדמות, קייטי מיילי - 2 מדליות, זהב וארד, זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב במוקדמות וארד במשחה ל-100 מטר חזה, קתלין בייקר - 2 מדליות, זהב וכסף, זהב במשחה שליחות 4x100 נטר מעורב, וכסף במשחה ל-100 מטר גב, ג'ימי פייגן - מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי במוקדמות. בדצמבר 2016 מונה מארש לתפקיד מאמן העל של נבחרת ישראל בשחייה. בשנת 2019 זכה מארש להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בשחייה. מאמן השנה לנשים ב-NCAA ‏: 2001, 2002, 2003 מאמן השנה לגברים ב-NCAA ‏: 1994, 1997, 1999, 2003, 2004 דייוויד מארש, באתר Auburn Tigers (באנגלית) דותן מלאך, ‏המאמן שהכשיר את גדולי השחיינים עדיין מאמין בישראלים, בעיתון מקור ראשון, 17 באוגוסט 2018 1980 Olympic Trials Results (באנגלית) אורי טלשיר, עידן חדש בבריכה: דייויד מארש הוצג כמאמן העל של השחייה הישראלית, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2016
שי בן צור

שי בן צור (נולד ב-1975) הוא מלחין, מפיק, משורר ונגן ישראלי שחי בהודו וישראל. הוא כותב קאוואלים (אנ'), קטעים כליים ומוזיקה אינסטרומנטלית ושירים דתיים בעברית, אורדו והינדי. ביקר לראשונה בהודו כאשר חיפש מורה למוזיקה הודית קלאסית. לאחר שנים של לימודים הודיים מוזיקה קלאסית באופן מסורתי, בן צור החל להלחין מסורתי מוזיקת קאוואלי סופית בעברית. מופיע סביב העולם עם ההרכב שלו. לאחר שנכח בקונצרט בירושלים של המוזיקאים הקלאסיים ההודיים האריפראסאד צ'אוראסיה וזאקיר חוסיין החל להתעניין במוזיקה הודית, אשר הביאו אותו בסופו של דבר אל מוזיקת הקאוואלי. הוא נסע לאז'מאר (אנ') בהודו (מקום הימצאו של המאוזוליאום של הקדוש הסופי מואינודין צ'ישטי). ב-2004 הופיע בג'אהאן-א-ח'וסראו, פסטיבל מוזיקה סופית מסורתית בניו דלהי. שיתף פעולה עם מגוון מוזיקאים עממיים ממדבר ראג'סטאן. עבד עם הזמרת ההודית שובהה מודגל (אנ'), אמן הגיטרה הספרדית פרננדו פרז, יוסי פיין, מישקו מ'בא, אלי מגן, זוהר פרסקו ורבים אחרים. בשנת 2015 הקליט אלבום עם הגיטריסט והמלחין הבריטי ג'וני גרינווד וקבוצה של מוזיקאים הודים בתוך מבצר מהראנגר אשר נמצאה ברג'סטאן. ההקלטות ומסע ההופעות של גרינווד בהודו ב-2015 צולמו על ידי פול תומאס אנדרסון ותועדו בסרטו Junun. שי בן צור נשוי לסג’ידה בן צור, ואב לבתם אוריה. אלבום הבכורה של בן צור, "היאם", הוקלט בהודו, ישראל, וארצות הברית ופורסם ב-2003. באלבום הוקלטו מוזיקאי קאוואלי סופי מסורתיים, אשר שרו בעברית. אלבומו השלישי של בן צור, "שושן", פורסם ב-2010. ב-2015 יצא "Junun", אלבום של בן צור, ג'וני גרינווד, והאנסמבל ההודי ראג'סטאן אקספרס. מפיק האלבום הוא המפיק של רדיוהד, נייג'ל גודריץ'. אתר האינטרנט הרשמי של שי בן צור (באנגלית) שי בן צור, ברשת החברתית פייסבוק שי בן צור, ברשת החברתית אינסטגרם שי בן צור, סרטונים בערוץ היוטיוב שי בן צור, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) שי בן צור, באתר ספוטיפיי שי בן צור, באתר Last.fm (באנגלית) שי בן צור, באתר AllMusic (באנגלית) שי בן צור, באתר MusicBrainz (באנגלית) שי בן צור, באתר דיזר שי בן צור, באתר Discogs (באנגלית) שי בן צור, באתר Songkick (באנגלית) שי בן צור, דף שער בספרייה הלאומית בן שלו, "כיהודי וישראלי היה לי מאוד נוח בסביבת האסלאם הליברלי", באתר הארץ, 6 במאי 2019 Song Of Moses, Outlook, September 7, 2009 Shye Ben Tzur & The Rajasthan Express, Midnight East, 25 MAY 2013 Jonny Greenwood, Paul Thomas Anderson Team for 'Junun' Documentary, Rolling Stone. August 21, 2015
פיתיה

פיתיה (ביוונית עתיקה: Πυθία) היא דמות אדם אשר לפי אמונות שונות מקשרת בין האל לבני האדם, כלומר שומעת את בקשות האדם ועונה בשם האל. הפיתיה מוכרת כיום בעיקר מהמיתולוגיה היוונית, אם כי גם אפיפיור בנצרות או כהני דת בדתות וכתות שנות בעולם אף הם נכללים בהגדרת ה"פיתיה". במיתולוגיה היוונית הייתה הפיתיה הדמות שקישרה בין האל לבין האדם באורקל. דמות זו הייתה כמעט תמיד אישה, מצויה במקום מרוחק, באווירה מסתורית, לעיתים בסביבת הרים, היוצרת אמון ופחד כאחד. כשהאל רוצה להעביר מסר דרך הפיתיה הנתונה בשיכרון, הוא נכנס בגופה ומדבר מפיה. דבריה של הפיתיה בלתי מובנים לעיתים קרובות: מפי הפיתיה נפלטות מילים מסתוריות, הנאמרות כחידה הניתנת לפירוש במספר דרכים. ייתכן אפילו שהמסקנות הנובעות מפירוש דברי הפיתיה יהיו רחוקות זו מזו באופן קיצוני. את הכוונה בדבריה של הפיתיה על האדם להסיק לבדו, ללא עזרתה. הפיתיה המוכרת ביותר נזכרת במיתוסים בהם מסופר על האורקל מדלפי. ייתכן שמושג הפיתיה קיים גם ביהדות. על הפסוק "אל תפנו אל האבת"[דרושה הבהרה] (ויקרא יט לא), רש"י מפרש: "אזהרה לבעל אוב וידעוני. בעל אוב זה פיתום המדבר משחיו. וידעוני מכניס עצם חיה ששמה ידוע לתוך פיו והעצם מדבר." וכן הרמב"ם כותב בספר המצוות (מצווה ט) "שהזהירנו מעשות מעשה ידעוני, והוא גם כן מין ממיני עבודה זרה. והוא שייקח עצם עוף ששמו ידוע, וישים און בפיו, ויעשן עשן, ויתהולל הוללות, ויעשה מעשים, עד שיתחבר לו עניין דומה לחולי הנופל, ויקחהו תרדמה וידבר בהזיה..." מדיה וקבצים בנושא פיתיה בוויקישיתוף פיתיה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביצור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ביצורים – מבנים צבאיים שנועדו ללוחמה הגנתית אבי ביצור – מומחה ישראלי להגנת העורף יהושע ביצור – עיתונאי ופובליציסט ישראלי יחידת ביצור – יחידה שפעלה בעבר במסגרת המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים למען העלאת יהודים ממדינות ערביות ומוסלמיות, ובתחום אבטחתם של יהודים ומוסדות יהודיים ברחבי העולם.