laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עור חזיר מטוגן

עור חזיר מטוגן (באנגלית: Pork rind; בגרמנית: Schwarte; ברוסית: Шкварки; באיטלקית: Ciccioli; בהונגרית: Töpörtyű) הוא מאכל העשוי עור חזיר מטוגן או אפוי. המאכל נאכל כמו שהוא, וכבסיס או כמרכיב במאכלים אחרים. העור המטוגן יכול להיות עם שיכבת שומן בעוביים שונים צמודה אליו, או מנוקה לחלוטין מהשומן. המאכל המתקבל הוא עור שומני פריך או מתפצפץ. הגרסה הביתית היא לרוב מצוואר חזיר, הסאלו לשומן נחתך לקוביות אחידות ומונחת בקלחת ברזל, קלחת או סיר בגודל המתאים לכמות המעובדת, ומבושל או מטוגן היטב על אש נמוכה, עד להמסת השומן. להמשך ההכנה קיימות גרסאות שונות - בחלקן מתווספים מים, או שינוי בעוצמת האש או משך הטיגון. ההבדלים בתוצאה בין גרסה לגרסה מתבטאים בפריכות ובצבע של המאכל. לאחר שהתקרר נשמרי המאכל במקום יבש וקריר. הפריכות נשמרת למשך כשבוע. עור אווז עם שכבת שומן עליו (2-1 ס"מ עובי) הם למעשה ייהפכו לעור אווז קונפי. עור אווז הבית מוסר מהחזה והבשר האחורי ולאחר מכן נחתך לקוביות קטנות. מוסיפים מים רק כדי לכסות את הקוביות והוא מבושל על אש מתונה, תוך ערבוב מדי פעם עד שהמים יתאדו, גלדי השומן יהיו בצבע צהוב יפה. מפזרים עליהם כמה טיפות מים קרים ונותנים להם לעמוד דקה או שתיים, מכוסה. לבסוף, גלדי השומן יהיו פריכים מתחת למכסה הסיר. בבתים יהודים בשיטה זו הפיקו שומן (שמאלץ) הן לבישול והן לאכילה (על לחם) כשהתהליך מתבצע מאווז/ים שנשחטו שחיטה כשרה והוכשרו בדרך ההילכתית (השרייה במים ובמלח). כך כל גלדי השומן וגם השומן כשרים ומותרים לשימוש גם אצל שומרי כשרות. אפשר לאכול את גלדי השומן אפויים טרי, בעודם חמים, עם לחם טרי, בצל סגול ובירה (במיוחד באקלים הקר של החורף). ניתן לטחון אותם לממרח למריחה על כריכים, אפשר להוסיף למרק ולכופתאות תפוחי אדמה. לדוגמה, רפרפת טחונה (מלוחה), כלומר קרם רפרפת, ממלאת תפקיד חשוב בגסטרונומיה הסלובנית. פסטיבל גלדי שומן חזיר ונקניקים, בודפשט 2016 Pork rind Chicharones Chicharrón, Puebla, Mexikó Torreznos, Portugal הכנות לטיגון Torreznos לקסיקון אתנוגרפי הונגרי - töpertyű,‏ mek.niif.hu לקסיקון אתנוגרפי הונגרי - tópertyű, Arcanum Database Kft.,‏ 2006,‏ tankonyvtar.hu בצק עלים: https://receptmix.hu/recept-photos/3510/Toportyu-suetes גליל ברווז: https://receptmix.hu/recept-photos/3310/Kacsa-toportyu מדיה וקבצים בנושא עור חזיר מטוגן בוויקישיתוף המדור המדעי של Magyar Narancs על גלדי השומן Csíki Sándor: Konfitált libabőr – melegen ajánlva, foodandwine.hu
בוקר וערב

בוקר וערב (בנורווגית: Morgon og kveld) הוא ספר פרוזה משנת 2000 מאת הסופר הנורווגי יון פוסה. הספר מספר את סיפורו של דייג: חלקו הראשון של הספר עוסק בהולדתו מנקודת מבטו של אביו, והחלק השני עוסק במותו, כאשר הוא מבקר מחדש במקומות וברגעים חשובים מחייו. הספר יצא לאור בעברית ב-2021 בתרגומה של דנה כספי. הספר קיבל את פרס מלסום והיה הבסיס לאופרה Morgen und Abend משנת 2015, עם מוזיקה מאת גיאורג פרידריך האס. בביקורתו לספר כתב יובל פלוטקין: "זהו ספרון צנום, אך גם מתוך חרך צר אפשר להביט על נוף רחב ידיים, ואם מעיזים להתרחק מספיק, אפשר לראות אפילו את העולם כולו." Publishers Weekly כתב: "אכן, הרגעים לאורך הרומן הם פשוטים, שוטפים, אך הפרוזה המצומצמת, המהפכנית והקצבית של פוסה מדריכה במיומנות את הקוראים בעבר ובהווה. ברומן קצר וסוחף זה, פוסה מלחין מדיטציה היפנוטית על חיים ומוות". הספר קיבל את פרס מלסום לשנת 2001 לספר הטוב ביותר שנכתב בנינורסק. הוא היה מועמד לפרס המועצה הנורדית לספרות ולפרס המבקרים הנורווגיים לספרות. עמוד פרסום באתר ההוצאה הישראלית. "Fiction Book Review: Morning and Evening by Jon Fosse". Publishers Weekly. 2015-07-27. נבדק ב-2016-01-09. "Fosse, Jon" (בנורווגית). NRK. נבדק ב-2016-03-19. "Årsrapport seksjon for litteratur 2001" (בנורווגית). Norwegian Critics' Association. 2002-02-18. נבדק ב-2016-03-19.
לוציאן ז'ליגובסקי

לוציאן מצ'יסלאב ראפאל ז'ליגובסקי (בפולנית: Lucjan Mieczysław Rafał Żeligowski;‏ 17 באוקטובר 1865 – 9 ביולי 1947) היה גנרל ופוליטיקאי פולני, ראש רפובליקת ליטא המרכזית, שר ההגנה של פולין ב-1925–1926. לוציאן ז'ליגובסקי נולד בעיירה אשמיאני (בפלך וילנה של האימפריה הרוסית, כיום במחוז גרודנו של בלארוס). למד גימנסיה בווילנה. לאחר סיום הלימודים התגייס לצבא האימפריה הרוסית. עבר הכשרה לקצונה בבית הספר לקציני חיל הרגלים בעיר ריגה והוסמך לקצונה ב-1885. לחם במלחמת רוסיה-יפן. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמפקד רגימנט בדרגת קולונל. על אומץ ליבו בקרבות עוטר ב-5 עיטורים רוסים. לאחר מהפכת פברואר ברוסיה היה בין מארגני יחידות פולניות בצבא הרוסית, פיקד על חטיבה במסגרת הגיס הפולני ה-1. לאחר המהפכה הבולשביקית ברוסיה, נמלט לדרום רוסיה (מחשש שייעצר על ידי השלטון החדש). שם ארגן דיוויזיה מפולנים, אשר שירתו בצבא הרוסי. דיוויזיה בפיקודו השתתפה בקרבות נגד צבאו של סמיון פטליורה בדרום אוקראינה ובקרבות עם הצבא האדום באזור אודסה. במאי 1919, בסיכום עם ממשלת רומניה, נסוגה הדיוויזיה של ז'ליגובסקי לתוך בסרביה. משם, הועברה ברכבת למערב אוקראינה, שם שולבה בצבא של הרפובליקה הפולנית. ז'ליגובסקי נטל חלק בקרבות האחרונים של מלחמת פולין–אוקראינה. בהמשך מונה לפקד על דיוויזיה מס' 10, איתה נלחם בצבא האדום במערב בלארוס. בספטמבר 1920 מונה למפקד הדיוויזיה הבלארוסית-ליטאית הראשונה. בתחילת אוקטובר 1920, המפקד הפולני העליון יוזף פילסודסקי הורה לגנרל ז'ליגובסקי "למרוד" ביחד עם הדיוויזיה שלו ולהשתלט על העיר וילנה וסביבותיה. ב־8 באוקטובר 1920 נכנסו חיילים בפיקודו של ז'ליגובסקי לווילנה, ולא נתקלו בהתנגדות כלשהי. בעיר וילנה הכריזה ז'ליגובסקי על הקמת רפובליקה של ליטא המרכזית. הוא מינה את עצמו לנשיא הרפובליקה ולמפקד העליון של הכוחות המזוינים שלה. הוא כיהן בתפקידים אלו עד למרץ 1922, אז התאחדה ליטא המרכזית עם הרפובליקה הפולנית ולמעשה חדלה להתקיים (היא הפכה למחוז במדינה הפולנית). לאחר האיחוד שירת ז'ליגובסקי במטה הכללי של צבא פולין. בסוף 1925 מונה לשר ההגנה של פולין. נטל חלק פעיל במהפכת מאי, שהעלתה לשלטון את חברו הטוב יוזף פילסודסקי. בשנת 1927 החליט ז'ליגובסקי לפרוש מהצבא ומהפוליטיקה. הוא התחיל לכתוב ספר זיכרונות, אשר יצא לאור ב-1930. בשנת 1935, שב לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הפולני. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה להתגייס שוב לשירות הצבאי, אך נדחה בשל גילו המופלג. עם התקרבות הצבא הגרמני לוורשה, עזב מזרחה. תחילה הגיע ללבוב ומשם עבר את הגבול לרומניה. הוא הגיע לצרפת, שם הצטרף אל הממשלה הפולנית הגולה. לאחר נפילת צרפת עבר לבריטניה. שהה שם במשך כל המלחמה. בתום המלחמה נשאר בבריטניה. בשנת 1947 קיבל הסכמה מממשלת פולין הקומוניסטית לחזור לפולין. במהלך ההכנות לנסיעה חלה ומת. גופתו הוטסה לפולין והוא נטמן בבית הקברות הצבאי פובונזקי. מדיה וקבצים בנושא לוציאן ז'ליגובסקי בוויקישיתוף לוציאן ז'ליגובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מצפה הכוכבים האסטרונומי של קאזאן

מצפה הכוכבים האסטרונומי של העיר קאזאן או מצפה הכוכבים האסטרונומי של אוניברסיטת קאזאן (ברוסית: Астрономическая обсерватория Казанского университета) הוא מצפה כוכבים השוכן בלב העיר קאזאן בתוך הקמפוס של האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן בגובה 75 מטרים מעל גובה פני הים. המצפה משרת את המחלקה לאסטרונומיה של אוניברסיטת קאזאן שנוסדה ב-1810 על ידי האסטרונום האוסטרי יוזף יוהאן פון ליטרו (אנ'). מצפה כוכבים זה ומצפה הכוכבים על שם ו. פ. אנגלהרדט, השוכן כ-20 קילומטרים מערבית לקאזאן, הוכרזו יחד כאתר מורשת עולמית בשם "מצפי הכוכבים האסטרונומיים של האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן" ב-16 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית. בנייתו של מצפה הכוכבים האסטרונומי שתוכנן על ידי מ' קורינפסקי החלה ב-5 באוקטובר 1833; הוא הושלם בשנים 1833–1837. המצפה נבנה מלבנים כאשר חלקו הדרום-מערבי של המבנה מונח על תשתית אבן לבנה דמוי טרסה. המצפה בנוי משני חלקים. החלק הצפוני-מזרחי הוא מבנה מלבני בן שתי קומות מקורה בגג גמלון חתוך במרכזו עם צוהר מעל גרם המדרגות הלולייניות הפנימיות. לקומת הקרקע ולקומה הראשונה של חלק זה יש תוכנית מבנה זהה. בחלק זה יש שתי כניסות, הראשית, בחזית הפונה לדרום-מזרח, מובילה אל הלובי וחדרי העבודה והשנייה בחלק השמאלי הצר של הבניין. צמוד למבנה מלבני זה יש מבנה בן שתי קומות בצורת קשת שקצותיה בולטים מעבר למבנה המלבני. על הגג השטוח של מבנה זה יש שלושה מגדלים עגולים עם כיפות מסתובבות כשסביב המגדלים הצדדים יש מעקה. למגדל בקצה הדרומי של הבליטה החצי-עגולה של המבנה יש צורה גלילית וכיפת פתיחה חצי כדורית. המגדל בקצה המערבי בעל חיפוי עץ מתומן המסתיר את הכיפה. לחזית הראשית של הבניין, המכוונת לדרום-מערב יש צורה קעורה בצורת חצי עיגול. החזית נפתחת למרפסת שממנה מוביל גרם מדרגות רחב למטה אל הגן. מהכניסה של החזית הראשית יש גישה לאולם המזרחי או אל האולם המערבי, לשניהם צורת גליל הבולט מתוך שולי המבנה, ומעליהם נמצאים המגדלים הצדדים. מעל האולם המרכזי מותקן המגדל המרכזי שיש לו צורת מתומן עם מבנה עליון מעץ. תחת המגדל המרכזי מותקן טלסקופ שובר-אור. בחלקו הקשתי של המבנה, כל החדרים בגובה כפול, כלומר מעוצבים בצורת קומה גבוהה, שחדריה מוארים בשתי שורות חלונות. בין המכשירים שהותקנו במצפה טלסקופ שובר-אור שהוזמן מפראונהופר בגרמניה, הליומטר (אנ') שהוזמן מרפסולד מגרמניה, טלסקופ נייד של ג'ורג' דולונד שהוזמן מאנגליה, מעמד משווני ושעון מדויק שפועל במקום מ-1885. במהלך אמצע ושלהי המאה ה-19 נערכו תצפיות במצפה והתגלו מספר תגליות. הפעילות נמשכה עד מלחמת העולם השנייה ונפסקה אחריה משום שזיהום האור שהלך וגבר מקאזאן הפך את התצפיות לחסרות תועלת. מאז המצפה משמש את המחלקה לאסטרונומיה של האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן ללימודים ולמחקר מדעי. מדיה וקבצים בנושא מצפה הכוכבים האסטרונומי של קאזאן בוויקישיתוף Nomination Text at the UNESCO site Astronomical Observatories of Kazan Federal University
Lovin On Me

"Lovin On Me" הוא שיר של הראפר האמריקאי ג'ק הארלו, שיצא לאור כסינגל ב-10 בנובמבר 2023, באמצעות ג'נריישן נאו ואטלנטיק רקורדס. הוא נכתב על ידי הארלו, אוז, שון מומברגר, ניק פרסקונה, ניקי ג'ון פאבון ורג'ינלד נלטון והופק על ידי אוז, פרסקונה ומומברגר. השיר מכיל דגימה מתוך רצועת ה-R&B משנת 1995, "Whatever (Bass Solique)" של קאדילק דייל. לפני צאתו, קטע קצר מתוך השיר הפך לוויראלי בטיקטוק. הווידאו קליפ של הסינגל יצא לאור באותו היום. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. זה שירו השלישי של הארלו שהגיע להישג זה. הארלו במקור פרסם טיזר ל-"Lovin On Me" באוקטובר 2023, באמצעות קטע קצר בטיקטוק, שהפך לוויראלי. ב-6 בנובמבר, הוא הכריז שהסינגל ייצא מאוחר יותר בשבוע. ההכרזה לוותה בחדשות שהארלו ייצא ל-"No Place Like Home", סיבוב הופעות בן שש ערים בלעדי למדינת הולדתו, קנטקי. הסינגל והווידאו קליפ הנלווה שלו יצאו לאור ב-10 בנובמבר 2023, והארלו הכריז על "Lovin On Me" כתחילתו של "עידן חדש" לקריירה שלו. מידע על היצירה "Lovin On Me" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Lovin On Me" באתר יוטיוב Gary Trust, Taylor Swift’s ‘Cruel Summer’ Notches Fourth Week Atop Hot 100, Jack Harlow, Tate McRae Hit Top 10, Billboard, ‏2023-11-20 (באנגלית אמריקאית) Griffin, Marc (10 בנובמבר 2023). "Jack Harlow Finally Unleashes Viral "Lovin On Me" Track And Video". Vibe. נבדק ב-10 בנובמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Aniftos, Rania (10 בנובמבר 2023). "Jack Harlow's Viral 'Lovin On Me' Track Is Coming Very, Very Soon". Billboard. נבדק ב-10 בנובמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Dunworth, Liberty (7 בנובמבר 2023). "Jack Harlow teases new single 'Lovin On Me', out this week". NME. נבדק ב-10 בנובמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Sergio, Arianna (9 בנובמבר 2023). "'A new era begins' | Jack Harlow teases release of new song 'Lovin On Me'". WHAS11. נבדק ב-10 בנובמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Turner-Williams, Jaelani (10 בנובמבר 2023). "Jack Harlow Shares Video for New Track "Lovin on Me"". Complex. נבדק ב-10 בנובמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Dan Heching, MTV VMAs 2024: See who won, CNN, ‏2024-09-12 (באנגלית) Billboard Global Excl. US, Billboard, ‏9 בדצמבר 2023 (באנגלית אמריקאית)
לא תירא

"לא תירא" הוא סינגל של הזמר הישראלי פאר טסי, השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2023. השיר יצא בצל אירועי מתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל. השיר נכתב והולחן על ידי איתן דרמון והופק על ידי אריק זנטי. השיר מתייחס למצב באופן מטאפורי ומרומז, והוא מדבר על התמודדות עם קשיים. העיצוב הגרפי של הקליפ והעטיפה עוצבו על ידי חן מכבי. בקליפ ועל העטיפה ניתן לראות אריה ועל מצחו מגן דוד ואת הכיתוב בס"ד. האריה מסמל גבורה ואומץ. פאר טסי - לא תירא, סרטון בערוץ "פאר טסי Peer Tasi", באתר יוטיוב (אורך: 3:09) השיר לא תירא, פאר טסי, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי" מילות השיר "לא תירא", באתר שירונט אל תירא, ישראל: השירים שנכתבו לרגל המצב, מאיזי עד ליאור נרקיס, באתר ‏מאקו‏, 23 באוקטובר 2023 המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר web.archive.org, ‏2023-10-22 המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים |, באתר היטליסט, ‏2 בנובמבר 2023
כדור הזהב 2021

כדור הזהב 2021 (בצרפתית: Ballon d'Or 2021) היה הטקס השנתי ה-65 של כדור הזהב, המוגש על ידי עיתון הכדורגל הצרפתי פראנס פוטבול, המוענק לכדורגלנים הטובים בעולם בעונת 2020/2021. המועמדים לטקס הוכרזו ב-8 באוקטובר 2021. לפני הטקס, פרנס פוטבול הודיעה כי יחד עם כדור הזהב לגברים ולנשים, גביע קופה וגביע יאשין, יינתנו שני פרסים חדשים: מועדון השנה ביותר והחלוץ הטוב ביותר של השנה. ערך מורחב – כדור הזהב החלוץ ארגנטינאי ליונל מסי, ששיחק בעונה זו בברצלונה ובפריז סן-ז'רמן, זכה בפרס בפעם השביעית בהיסטוריה. בעונה זו הוא זכה בקופה אמריקה עם ארגנטינה. ערך מורחב – כדור הזהב לנשים ערך מורחב – פרס קופה ערך מורחב – גביע יאשין ערך מורחב – גביע גרד מילר רוברט לבנדובסקי זכה בתואר חלוץ השנה לראשונה. ערך מורחב – מועדון השנה (כדורגל) אתר האינטרנט הרשמי של כדור הזהב (בצרפתית) La liste complète des nommés pour le Ballon d'Or 2021, ‏8 באוקטובר 2021 (בצרפתית) שם התואר שונה לאחר מכן מחלוץ השנה לגביע גרד מילר
דגל אקוודור

דגל אקוודור (בספרדית: Bandera de Ecuador) הוא דגלה הלאומי של אקוודור. הוא מכיל שלושה פסים אופקיים: צהוב (כפול ברוחבו משאר הפסים), כחול ואדום אומץ רשמית ב-26 בספטמבר 1860. הדגל דומה לדגל ונצואלה ודגל קולומביה - שתי מדינות שהיו בעבר חלק מרפובליקת קולומביה הגדולה. עיצוב הדגל מבוסס על הצעתו של פרנסיסקו דה מירנדה (Francisco de Miranda). ב-5 בדצמבר 1900 הועבר חוק "Registro Oficial No.1272" הקובע כי הנס האזרחי של אקוודור יהיה זהה לדגל המדינה, למעט לעניין רכיב סמל אקוודור אשר מופיע במרכז דגל המדינה ואשר לא יופיע בנס האזרחי. דגל נפרד משמש את הבניינים המוניציפליים - כאשר על הנס האזרחי מופיעים 19 כוכבים לבנים על הפס הכחול. הכוכבים הלבנים מסמלים את מספר המחוזות של אקוודור בעד שנקבע דגל זה. כיום יש באקוודור 22 מחוזות, אולם הדגל המוניציפלי לא שונה. בין השנים 1810–1812 במהלך המרד נגד השלטון הספרדי במדינה, השתמשו המורדים בדגל אדום על רקע לבן. בין השנים 1820–1822 השתמשו הכוחות המורדים בדגל המכיל חמישה פסים אופקיים ושלושה כוכבים. דגל זה משמש כיום את מחוז גייאס. בין השנים 1822 - 1830 הייתה אקוודור חלק מרפובליקת קולומביה הגדולה והשתמשה בדגל רפובליקת קולומביה הגדולה תלת הצבעי. בשנת 1830 פרשה אקוודור מהאיחוד, אולם המשיכה להשתמש בדגל קולומביה הגדולה עד שנת 1845. במהלך המהפכה המרקסיסטית של 1845 שב הדגל הכחול לבן לשימוש לזמן קצר. עם קבלת אמנת קונצ'ה הפך הדגל לרשמי, ונוספו ארבעה כוכבים. שבעת כוכבי הדגל סימלו את שבעת מחוזות המדינה באותה עת. בשנת 1860, עם עלייתו לשלטון של גבריאל גרסיאה מורני והשיב את השימוש בדגל קולומביה הגדולה. בשנת 1900 הפך הדגל לרשמי, ונוסף לו במרכזו סמל המדינה, על מנת להבדילו מדגל קולומביה. דה מירנדה עיצב את הדגל בהסתמך על מכתב שהוא קיבל מגתה בנוגע לצבעי היסוד. בהסתמך על מכתב זה סידר את צבעי הדגל. גתה תיאר עדשה המפצלת את האור לשלושה צבעי יסוד - ובהתאם סידר דה מירנדה את צבעי הדגל - צהוב, כחול ואדום. הצהוב מסמל את העושר החקלאי ואת אוצרות הטבע של המדינה, הכחול את האוקיינוס השקט ואת השמים, והאדום את הדם של הלוחמים שנפלו בהשגת עצמאותה של המדינה. במרכז הדגל מופיעים האלמנטים הבאים: הקונדור - מסמל כוח ואומץ. הנוף - מסמל את נהר גיואס ואת הצ'ימבורסו. הסירה - שלום ומסחר. גלגל המזלות - את המהפכה המרקסיסטית. השמש הזהובה - את המסורות הפרה- קולומביאניות. הדקל ועלי הדפנה - שלום וכבוד. הדגל התבסס על דגל קולומביה הגדולה. סמל אקוודור המנון אקוודור מדיה וקבצים בנושא דגל אקוודור בוויקישיתוף אקוודור, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל אקוודור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיודראג דמיאנוביץ'

מיודראג דמיאנוביץ' (בסרבית: Миодраг Дамјановић‏; 16 בינואר 1893 – 4 באוגוסט 1956) היה גנרל יוגוסלבי, אשר לחם במלחמת העולם השנייה. לחם לצד ממשלתו של מילאן נדיץ', ששיתפה פעולה עם מדינות הציר. פעל לחתימת ההסכם שהוביל לאיחוד הכוחות בין נדיץ' לבין הצ'טניקים, והיה אמור לשמש כמפקד הצבא המשותף שיילחם כנגד הפרטיזנים של טיטו. דמיאנוביץ' נולד באלקסינאץ' ב-16 בינואר 1893. ב-1909 הוא התגייס לצבא סרביה ולמד באקדמיה הצבאית בבלגרד. הוא לחם בשתי מלחמות הבלקן, ולאחריהן הועלה לדרגת לוטננט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא לחם בקרבות החזית הסרבית, ולאחר כיבוש הממלכה בידי מעצמות המרכז נסוג יחד עם הממשלה והצבא דרך אלבניה לסלוניקי. לאחר המלחמה המשיך ללמוד באקדמיה הצבאית ושרת במטה הכללי. הוא שימש כנספח צבאי בצרפת ובהונגריה וכמפקד חיל האוויר היוגוסלבי. ב-1937 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. במהלך הפלישה ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, דמיאנוביץ' שימש כראש מטה קבוצת הארמיות ה-3. לאחר קריסת הצבא היוגוסלבי, נלקח דמיאנוביץ' בשבי לגרמניה. במהלך שלושת השנים הבאות, הוא הועבר בין מחנות שבויים שונים. במאי 1944, מילאן נדיץ', אשר שימש כראש ממשלת הבובות שכוננו הגרמנים בסרביה, ביקש מהגרמנים לשחרר את דמיאנוביץ'. נדיץ' מינה את דמיאנוביץ' ל"ראש הקבינט". בפועל, דמיאנוביץ' היה נאמן לתנועת הצ'טניקים של דראז'ה מיכאילוביץ', והשתמש בתפקידו, ובאמון שרחש נדיץ' כלפיו, כדי לסייע להם במאבקם. באביב של אותה השנה, פתחו הפרטיזנים של טיטו במתקפה נחרצת בדרום סרביה, והצליחו להשתלט על שטחים במדינה. במקביל, הצבא האדום התקדם במהירות בכיוון יוגוסלביה. התפתחות זו הדאיגה הן את נדיץ' והגרמנים, והן את הצ'טניקים. דמיאנוביץ' תיווך בין נדיץ' ומיכאילוביץ', שנפגשו ב-6 בספטמבר של אותה שנה. שני המנהיגים הגיעו להסכם, בחסות הגרמנים, על איחוד כל הכוחות הלאומנים כנגד הקומוניסטים. על פי ההסכם, דמיאנוביץ' היה אמור להיות מפקד הצבא המשותף. נדיץ' מינה את דמיאנוביץ' למפקד משמר המדינה הסרבי, ובמקביל, מיכאילוביץ' מינה אותו לעוזר שלו. נדיץ' ומיכאילוביץ' החלו להוביל לחימה כנגד הפרטיזנים, ובמקביל ניסו לרכז בבוסניה והרצגובינה את כל הכוחות השונים שהתנגדו לקומוניסטים. תוכנית זו לא צלחה, מכיוון שהגרמנים העבירו חלק מהיחידות לסלובניה ואוסטריה. הצבא היוגוסלבי המאוחד המתוכנן, מעולם לא הוקם. לאחר שטיטו השלים את כיבוש יוגוסלביה, נמלט דמיאנוביץ' לאיטליה, ומשם לגרמניה. הוא נלכד בידי הצבא הבריטי, ושהה בשבי עד 1948. הוא המשיך להתגורר בגרמניה עד יום מותו ב-4 באוגוסט 1956. מדיה וקבצים בנושא מיודראג דמיאנוביץ' בוויקישיתוף מיודראג דמיאנוביץ' באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
ג'וג'וטסו קאיסן 0

ג'וג'וטסו קאיסן 0 (ביפנית: 劇場版 呪術廻戦 0) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואויירה על ידי גהגה אקוטאמי. המאנגה פורסמה לראשונה באפריל 2017 במגזין "Jump Giga" תחת השם "Tokyo Metropolitan Curse Technical School". ב-2018 שונה השם של המאנגה ל"ג'וג'וטסו קאיסן 0" ובדצמבר 2018 יצא לשווקים הכרף הראשון של הסדרה. הסדרה מהווה פריקוול לסדרת המאנגה "ג'וג'וטסו קאייזן". עלילת הסרט מתמקדת בתלמיד התיכון יוטה אוקקוטסו שנאלץ להתמודד עם הטרדות בלתי פוסקות מצד בריונים בבית ספרו. ביום אחד הבריונים נרצחים על ידי רוח רפאים שהיא למעשה חברת ילדותו, ריקה אורימוטו, אשר מתה בעבר בתאונה. בעקבות כך אגודת ג'וג'וטסו, המתמחה בגירוש רוחות רפאים, מחליטה לסייע ליוטה לגרש את רוח הרפאים ממנו. ערך מורחב – ג'וג'וטסו קאיסן 0 (סרט) סדרת המאנגה זכתה להצלחה מסחרית הן ביפן והן באמריקה הצפונית ובעקבות כן הופק סרט אנימה המבוסס על עלילת המאנגה אשר יצא לאקרנים ביפן בדצמבר 2021. ג'וג'וטסו קאיסן 0, באתר שונן ג'אמפ (ביפנית)
ביוקאץ'

ביוקאץ' בע"מ (באנגלית: BioCatch) היא חברה פרטית ישראלית העוסקת במניעת הונאות בפעילות פיננסית דרך האינטרנט, באמצעות בחינת מאפיינים ביומטריים והתנהגותיים של מבצע העסקה, וכן במניעת עסקאות של הלבנת הון. החברה הוקמה בנובמבר 2010 על ידי אבי תורג'מן ובני רוזנבאום, ואליהם הצטרף אורי ריבנר. מנכ"ל החברה הוא גדי מזור והיא מעסיקה 280 עובדים, מחציתם בישראל. התוכנה של החברה בוחנת שלל מאפיינים בהתנהגותו של המשתמש בעת פעילות פיננסית באינטרנט (כגון אופן הקלדה או אופן שימוש בטלפון חכם), ובהתאם לכך מזהה האם מדובר במשתמש בעל זכות פעולה בחשבון או במתחזה. לאחר גיוס ראשוני של ארבעה מיליון דולר, ביוני 2014 גייסה החברה עשרה מיליון דולר. במרץ 2018 גייסה החברה 30 מיליון דולר. באפריל 2020 גייסה החברה 145 מיליון דולר, וכעבור חמישה חודשים הורחב סבב גיוס זה בעוד 20 מיליון דולר. בעלת המניות הגדולה בחברה היא קרן ההשקעות ביין קפיטל. עם המשקיעים החברה נמנים הבנקים סיטיגרופ, HSBC, ברקליס והבנק הלאומי של אוסטרליה (אנ'), וחברת האשראי אמריקן אקספרס. באוקטובר 2023 רכשה קרן Sapphire מניות בסך כ-70 מיליון דולר מבעלי מניות קודמים בחברה (עסקת סקנדרי), לפי שווי חברה של יותר ממיליארד דולר, ובכך הפכה החברה לחד-קרן. אתר האינטרנט הרשמי של ביוקאץ' (באנגלית) ביוקאץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביוקאץ', ברשת החברתית LinkedIn אבי תורג'מן, ‏במקום טביעת אצבע – הדור הבא של הזיהוי הביומטרי, באתר Geektime‏, 2 בפברואר 2015 יניב אביטל, ‏BioCatch הישראלית מגייסת 10 מיליון דולר [גיוס], באתר Geektime‏, 17 ביוני 2014 הילה חיימוביץ', ‏חברת BioCatch מגייסת 30 מיליון דולר כדי לבטל את הצורך בסיסמאות, באתר Geektime‏, 12 במרץ 2018 יניב אביטל, ‏מגה-גיוס באמצע הקורונה: BioCatch גייסה 145 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 16 באפריל 2020 אושרי אלקסלסי, ‏145 מיליון דולר לא הספיקו, אז BioCatch גייסה עוד 20 מיליון, באתר Geektime‏, 30 בספטמבר 2020; הגר רבט, הסטארט-אפ הישראלי BioCatch גייס 20 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2020 סופי שולמן, בעקבות עסקה שנחתמה יום לפני המלחמה: BioCatch הפכה ליוניקורן, באתר כלכליסט, 20 בנובמבר 2023 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ביוקאץ'".
סלאם דאנק

סלאם דאנק (ביפנית: ザ・ファーストスラムダンク; באנגלית: The First Slam Dunk) הוא סרט אנימה יפני משנת 2022 שמבוסס על סדרת המאנגה "סלאם דאנק" (אנ') מאת טקהיקו אינוי. הסרט בוים על ידי אינוי והופק על ידי טואי אנימציה ו-DandeLion Animation Studio. הסרט יצא לאקרנים ביפן ב-3 בדצמבר 2022. בשנת 2023 זכה הסרט בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר של השנה. הסרט גרף 258 מיליון דולרים ברחבי העולם, והפך לאחד מסרטי האנימה המכניסים ביותר בכל הזמנים. עלילת הסרט עוקבת אחרי ריוטה מיאגי בן ה-17, שחותר להגשים את חלומו של אחיו הבכור המנוח להפוך לכוכב כדורסל. אתר האינטרנט הרשמי של סלאם דאנק סלאם דאנק, ברשת החברתית פייסבוק סלאם דאנק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סלאם דאנק, ברשת החברתית אינסטגרם "סלאם דאנק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סלאם דאנק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סלאם דאנק", באתר Metacritic (באנגלית) "סלאם דאנק", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "סלאם דאנק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארז דבורה, "סלאם דאנק": מפגש בין מאנגה לכדורסל יצר אנימציה עשויה היטב ומלאת ריגוש, באתר ynet, 28 באוגוסט 2023
אחמד אלגשמי

אחמד בן חוסיין אל-ע'שמי (בערבית: أحمد حسين الغشمي) היה נשיאה הרביעי של צפון תימן מאוקטובר 1977 ועד הירצחו ביוני 1978. אל-ע'שמי עלה לשלטון לאחר חיסולו של קודמו אבראהים אל-חמדי. אחמד אל גשמי נולד בחמדאן שבמחוז צנעא. לאחר ההפיכה הצבאית ב-26 בספטמבר 1962 החלה מלחמת האזרחים בצפון תימן (1962–1970). אל-גאשמי השתתף בה לצדו של עבדאללה א-סלאל נגד מוחמד אל-בדר. כאשר אבראהים אל-חמדי היה נשיא תימן, אל-גאשמי היה סגן נשיא מועצת ההנהגה וראש הסגל. ב-11 באוקטובר 1977 נרצח אל-חמדי ואל-גאשמי תפס את השלטון במדינה. אף על פי שהחשוד העיקרי ברצח אל חמדי היה סוכן סעודי, גם אל-גשמי עצמו נחשד בהתנקשות. הנשיא אל גשמי החזיר את חוקת 1970, שהושעתה על ידי אל-חמדי בשנת 1974. עם זאת, גוף חשוב כמו המועצה המייעצת לא הוחזרה, ובמקביל הונהג תפקיד הנשיא. הוא מינה את עלי עבדאללה סאלח למושל הצבאי של תעז. אל גשמי נרצח ב-24 ביוני 1978 בעת שנפגש עם שליח שנשלח על ידי נשיא דרום תימן סלים רובאי עלי, ותיק המסמכים שהביא איתו השליח התפוצץ ושניהם נהרגו. לא ידוע בוודאות מי גרם לפיצוץ. מדיה וקבצים בנושא אחמד אלגשמי בוויקישיתוף