laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זנב סנונית

זנב סנונית (שם מדעי: Papilio) הוא סוג של פרפר ממשפחת הצבעוניים. הסוג נפוץ ברחבי העולם באמריקה, באירופה, באסיה ובאוסטרליה. שם הסוג נובע מהזנב הכפול הדומה לזנב הסנונית. בנוסף לכך ה'זנב' נועד למנגנון הטעיה. כאשר ציפור תופסת במקורה את ה'זנב', הפרפר משחרר אותו ובעוד הציפור מופתעת, הפרפר פותח במעוף מהיר שנועד לשם התחמקות והטעיה ונעלם מעיני הציפור. ה'זנב' מאפיין את כל מיני הפרפר. לזחלי זנב הסנונית קיים איבר מיוחד אשר קרוי "בלוטת המזלג". כאשר טורף מתקרב, הזחלים 'שולפים' את הבלוטה אשר מפרישה נוזל כתום מסריח ורעיל אשר מרחיק את הטורף. בישראל נפוצים שלושה מינים: זנב סנונית נאה (תת-מין syriacus), זנב סנונית המכבים (תת מין Maccabaeus) וזנב סנונית מדברי. זנב הסנונית מטיל את ביציו על צמחים ממשפחת הפיגמיים. זנב סנונית, באתר ITIS (באנגלית) זנב סנונית, באתר NCBI (באנגלית) זנב סנונית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זנב סנונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זנב סנונית, באתר GBIF (באנגלית) רשימת המינים מאתר lepidoptera.pro מידע מאתר animal diversity רשימת מיני הפרפרים ממשפחת הצבעוניים מאתר פרפרי ארץ ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זנב סנונית המכבים

זְנַב-סְנוּנִית הַמַּכַּבִּים (שם מדעי: Papilio alexanor) הוא פרפר ממשפחת הצבעוניים. תפוצתו בהרים (מעל 1500 מטר) באסיה, בבלקן בטורקיה ובמערב אסיה. בישראל ניתן למוצאו בהרי הגלבוע, ברמת הגולן. הוא מעופף בין אפריל ליוני, מעמיד דור אחד בשנה והגלמים נכנסים לדיאפאוזה מסוף האביב ועד לתחילת האביב הבא. מוטת כנפיו יכולה להגיע עד 70 מ"מ. זנב סנונית המכבים הוא פרפר מוגן בישראל. זנב סנונית המכבים, באתר NCBI (באנגלית) זנב סנונית המכבים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זנב סנונית המכבים, באתר GBIF (באנגלית) http://web.macam98.ac.il/~litami/buterfly/d2.htm (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine) זנב סנונית המכבים באתר פרפרי ארץ ישראל
ועדת השניים

ועדת השניים (בשמה המלא: ועדה משותפת של יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה ויושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת) היא ועדת משנה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה, בה חברים יושב ראש הוועדה ויושב ראש ועדת החוץ והביטחון. הוועדה דנה בנושאי ביקורת רגישים שמפאת סודיותם לא ניתן לדון בהם אף לא בפורום הסגור של ועדת המשנה לביקורת המדינה. חוק מבקר המדינה קובע כי ועדת המשנה ”רשאית להחליט, בהתייעצות עם המבקר, כי דין וחשבון או חוות דעת של המבקר, או חלקים מהם, לא יונחו על שולחן הכנסת ולא יפורסמו, אם הדבר נראה לה דרוש לשם שמירה על בטחון המדינה או כדי למנוע פגיעה ביחסי חוץ או בקשרי מסחר בין-לאומיים שלה”. אולם, ”בשים לב לצורך לשמור על ביטחון המדינה, רשאי המבקר, לאחר שהממשלה הביאה לפניו נימוקים סבירים להנחת דעתו, להחליט כי דין וחשבון או חוות דעת של המבקר או חלקים מהם, לא יונחו על שולחן הכנסת ולא יפורסמו”. עד להקמתה, הוגשו חלקי הדו"ח הסודיים בביקורת מבקר המדינה ישירות לראש הממשלה. הוועדה הוקמה בין השאר בעקבות ביקורת שהביע חבר הכנסת רן כהן ממרצ. לשם כך, הוקמה ועדה משותפת, היא ועדת השניים: ”דין וחשבון, חוות דעת של המבקר או חלקים מהם, שלגביהם קיבל המבקר החלטה כאמור בסעיף 17(ג), יידונו על ידי ועדה משותפת של יושב ראש הוועדה ויושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, ואשר בראשה יושב ראש הוועדה (בסעיף זה – הוועדה המשותפת); בדיון כאמור, יהיו לוועדה המשותפת הסמכויות הנתונות לוועדה על פי כל דין; ישיבותיה של הוועדה המשותפת יהיו חסויות”. בחלק משנותיה מונה שר ייעודי מטעם ראש הממשלה לכתיבת התשובות לוועדה. מתוך סעיף 17(א) לחוק מבקר המדינה, תשי"ח-1958 מתוך סעיף 17(ג) לחוק מבקר המדינה, תשי"ח-1958 עידן בנימין, מבקר המדינה: מדוע אסור לוותר על המשקיף מספר 1, באתר "שקוף", 13 בנובמבר 2019 סעיף 18(א2) לחוק מבקר המדינה, תשי"ח-1958 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זנב סנונית מדברי

זנב סנונית מדברי (שם מדעי: Papilio saharae) הוא פרפר ממשפחת הצבעוניים. תחום תפוצתו באזורים מדבריים ממדבר סהרה ועד לערב הסעודית. בישראל הוא נפוץ בדרום הנגב. שמו המדעי (Papilio saharae) נובע מתפוצתו במדבר סהרה ושמו העברי – מתפוצתו המדברית. מין זה דומה מאוד לזנב סנונית נאה ויש המחשיבים אותו כתת-מין של זנב סנונית נאה. הוא מקים שלושה דורות בשנה מאפריל ועד ספטמבר לאחר מכן הגולם נכנס לדיאפאוזה חורפית עד לתחילת האביב. ההבדל העיקרי בין הבוגרים הוא שצידי הכנף הקדמית ישרה או קמורה בז.ס. מדברי וקעורה בז.ס. נאה. ההבדלים המשמעותיים נמצאים רק בשלב הזחל: הרקע של זחל ז.ס. מדברי הוא קרם ולא ירוק, למרות זאת הוא כהה יותר מכיוון שהוא מוכתם בכתמים שחורים רבים ובצידי גופו רצף של פס כתום. הנקבה מטילה ביצים צהובות על קזוח, שומר ומיני סוככיים נוספים. לקראת הבקיעה, צבע הביצה הופך לשחור. הזחל הבוקע מהביצה צבעו שחור ועליו פס רוחב מרכזי לבן, לאורך גופו ישנן בליטות שעירות והוא מזכיר בצבעו ובצורתו את הפרשת הציפור. לאחר מספר נשלים, הזחל מקבל את צבעו הסופי. בהגיע הזחל לגודל של כ- 40 מ"מ הוא מתגלם על שיח הפונדקאי או בקרבתו. הגולם בצבע חום אפרפר וגודלו 25 מ"מ. תקופת הגולם כעשרה ימים. הגלמים של הדור האחרון עוברים דיאפאוזה חורפית עד לתחילת האביב הבא. חלק מהגלמים עוברים דיאפאוזה של מספר שנים. מדיה וקבצים בנושא זנב סנונית מדברי בוויקישיתוף זנב סנונית מדברי, באתר NCBI (באנגלית) זנב סנונית מדברי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זנב סנונית מדברי, באתר GBIF (באנגלית) זנב סנונית מדברי באתר פרפרי ארץ ישראל. מחזור החיים של פרפר / פרפרי ארץ ישראל
טיסן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טיסנאות – תחביב של בניית מטוסים קטנים אישים (כללי) היינץ טיסן – מלחין ומנצח גרמני דוויין ד. טיסן – גנרל שלושה כוכבים בחיל הנחתים האמריקאי מארק טיסן – סופר אמריקאי, פובליציסט וכותב הטורים של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש טיפאני טיסן – שחקנית אמריקאית מדענים אלפרד ה. טיסן – מטאורולוג אמריקאי פטר אדולף טיסן – חוקר כימיה פיזיקלית גרמני ג'ורג' היינריך טיסן – אסטרונום אמריקאי דל טיסן – פסיכולוג אמריקאי מוסדות טיסן חברה) – חברה תעשייתית גרמנית טיסנקרופ (ThyssenKrupp) - קונצרן בינלאומי שכולל מעל ל-670 חברות, השוכן בעיר אסן שבגרמניה מוזיאון תיסן בורנמיסה – גלריית אמנות חשובה במדריד
קלימוביץ'

קלימוביץ' (בלארוסית: Клiмавiчы, רוסית: Климовичи, יידיש: קלימאוויטש) היא עיירה במחוז מוהילב שבבלארוס. לפני מלחמת העולם השנייה, גרו מאות משפחות יהודיות בעיירה, ובהן עשרות משפחות מחסידי חב"ד. העיירה נכבשה על ידי הנאצים והם הרגו באתר את תושביה היהודים. העיירה שוחררה מהנאצים בשנת 1943. ב-1986 נפגעה העיירה כתוצאה מאסון צ'רנוביל. מדיה וקבצים בנושא קלימוביץ' בוויקישיתוף ניגוני חסידי חב"ד מעיירת קלימוביץ', כולל הקדמה כללית על יישוב חסידי חב"ד בעיירה, באתר "היכל נגינה" קלימוביצ'י במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) דניאל רומנובסקי (אנ'), קלימוביצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1682–1684), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי ונציה מרקו פולו

נמל התעופה הבינלאומי ונציה-טסרה מרקו פולו (באיטלקית: Aeroporto di Venezia-Tessera Marco Polo) הוא נמל תעופה השוכן כשמונה ק"מ מצפון לעיר ונציה שבצפון איטליה. בשנת 2010 עברו בו 6.86 מיליון נוסעים והוא מדורג במקום החמישי באיטליה מבחינת תנועת הנוסעים בו. טרמינל חדש נחנך בשנת 2017, ועיצובו העכשווי כולל גג בצורת קונכייה המאפשר לאור השמש להיכנס לאולמות. בשדה תעופה מרקו פולו מורכב יש מסוף אחד בשלושה מפלסים. אזור הכניסות נמצא בקומת הקרקע ושערי היציאה נמצאים בקומה הראשונה. ישנם שערי יציאה נפרדים לטיסות מ/אל האיחוד האירופי ושאינן כאלה. בקומת הקרקע ניתן למצוא את מסועי המזוודות ותחבורה יבשתית, ואילו בקומה השנייה יש טרקליני VIP ומרכז עסקים. נמל התעופה נקרא על שמו של מגלה הארצות מרקו פולו שנולד וחי בוונציה. הוא מנוהל על ידי Società Aeroporto Venezia. לנמל התעופה מגיעות טיסות רבות מרחבי אירופה, המזרח התיכון, קנדה ויפן. חברות תעופה סדירות עיקריות המשתמשות בשדה הן אליטליה, אייר קנדה, אייר פראנס, בריטיש איירווייס, דלתא איירליינס, אמירייתס, לופטהנזה, קטר איירליינס ויונייטד איירליינס. חברות לאו קוסט שטסות אל/מהשדה כוללות את ראיינאייר, איזיג'ט, וווילינג. אל על ואיזיג'ט מפעילות מספר טיסות שבועיות בין ונציה לתל אביב ובעונת התיירות קיימות טיסות של חברות נוספות בהן ישראייר, ארקיע, נאוס, Mistral Air. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי ונציה מרקו פולו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי ונציה מרקו פולו Guide to Marco Polo Airport in Venice, tripsavvy ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלישמע

אֱלִישָׁמָע הוא מושב באזור השרון ליד הערים הוד השרון וכפר סבא ושייך למועצה אזורית דרום השרון. המושב נמצא באזור שהיה בנחלת שבט אפרים והוא נקרא על שם נשיא השבט אלישמע בן עמיהוד. הוקם בשנת 1951 על ידי עולים מלוב מהעיר בנגאזי ומאזור קירנאיקה, שישבו קודם לכן במשך כשנתיים בבתי כפר סבא הערבית, וכונו ארגון "אל כרום" ו"כרמים". [דרוש מקור] היישוב הוקם על אדמות הכפר הערבי ביאר עדס שהוקצו למושב כנכסי נפקדים, לאחר שתושביו ברחו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. בסמוך ולאחר ההקמה (5 מאי 1951), רצחו מסתננים מירדן את אחד מתושבי המקום, עת שהה במחסן הנשק שביישוב. בעת הקמתו הוקצו למושב 2,400 דונם, בהם עסקו בפלחה. באוקטובר 1952 הושלמו בתי הקבע במושב, כולל חמישה מבני ציבור (גן ילדים, בית ספר, בית כנסת, מועדון נוער ומרפאה) ושמו של היישוב הוסב לאלישמע, על שמו של נשיא שבט אפרים, אלישמע בן עמיהוד. ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי אהרונוביץ ובחטיבת הנעורים והתיכון בבית חינוך ירקון, בקרית המועצה האזורית הסמוכה למושב. נכון ל 2023 מתגוררים ביישוב כ-1,200 איש בכ-290 בתי אב. בית הכנסת בית יד לבנים רחוב במושב מצבה לנופלים במלחמות ישראל שדרת פיקוסים מדיה וקבצים בנושא אלישמע בוויקישיתוף מ. אחידורון, אלישמע יעמוד נגד קלקליליה, מעריב, 24 בפברואר 1956 אלישמע (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת א"י, ת"א: עם עובד, 1976, עמ' 190 נחנכו הבתים באלישמע, דבר, 10 באוקטובר 1952 ילקוט הפרסומים 489 (עמ' 1235), ‏31 ביולי, 1956 מידע על היישוב אלישמע במועצה האזורית דרום השרון, באתר www.dsharon.org.il
הבחירות הפרלמנטריות בסוריה (2012)

הבחירות הפרלמנטריות בסוריה למועצת העם של סוריה (בערבית: الانتخابات البرلمانية في سوريا 2012) נערכו ב-7 במאי 2012 לאחר אישורה של חוקה חדשה. הבחירות לפרלמנט הסורי היו אמורות להיערך במרץ 2011 אך נדחו עקב ההתקוממות בסוריה נגד משטרו של אסד ועריכת משאל העם בנוגע לחוקה חדשה בפברואר 2012. תקופת כהונתו של הפרלמנט נסתיימה במרץ 2011 והוארכה במסגרת אישור החוקה החדשה. ב-13 בפברואר חתם הנשיא אסד על צו המורה על קיום הבחירות ב-7 במאי. מספר ימים לפני ההודעה ביקר שליח האו"ם קופי אנאן בסוריה ונפגש עם אסד בדמשק. באותו יום שבו הוכרזו הבחירות נערכה מתקפה גדולה של הצבא הסורי באזור אידליב שבצפון מערב המדינה.
גבעת ח"ן

גבעת ח"ן (גִּבְעַת חֵן) הוא מושב באזור השרון, מדרום לעיר רעננה, השייך למועצה אזורית דרום השרון. שטחו כ-1,300 דונם. היישוב הקרוי על-שמו של חיים נחמן ביאליק, הוקם בחג הסוכות, ב-15 באוקטובר 1933, בידי 41 משפחות עולים ותיקים מליטא, פולין ורוסיה, וזאת כחלק מהתיישבות האלף. מאוחר יותר הגיעו גם עולים מגרמניה. היישוב נועד להגנה על רעננה מדרום מפני תושבי אבו כישכ, ובתי המתיישבים הוקמו מבטון מזוין. עוד הוקמו במקום בניין בן שתי קומות המשמש כמזכירות היישוב ומגדל מים ועליו זרקור איתות. בעת המאורעות שימש הזרקור כתחנת איתות בין רעננה ופתח תקווה. בשנים 1945–1947 היה מושב לבסיס לפעולות הפלמ"ח ולנקודות קליטה למעפילים אשר ספינותיהם נחתו בחופי השרון. ביישוב פעלה תחנת השידור של תנועת המרי העברי. בשנותיו הראשונות של היישוב ענפי החקלאות העיקריים שלו היו רפתות לולים וירקות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל להתפתח ביישוב ענף הפרדסנות במקביל להתפרקות הרפתות. כיום עדיין שומר המושב על צביונו החקלאי וענפי החקלאות העיקריים בו הם ירקות, תות שדה, לול, פרחים, פרדסים, כבשים ודבורים. מגדל המים בית העם מפעל של חברת החקלאות "הגרעין" שלט הנצחה במרכז המושב מראה כללי מכיוון הרצליה שילוט הרחובות הייחודי במושב מושב גבעת חן 1939 מדיה וקבצים בנושא גבעת ח"ן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גבעת ח"ן דף היישוב באתר המועצה האזורית דרום השרון גבעת ח"ן (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
גני יהודה

גַּנֵּי יְהוּדָה היה מושב עובדים בבקעת אונו ליד הערים יהוד, קריית אונו ואור יהודה. היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי חברת יכין חק"ל ומשתייך לאיחוד החקלאי. נקרא בתחילה "גנות יכין" ואחר כך נקרא גני יהודה על שם יהודה (בנו הרביעי של יעקב, ואבי שבט יהודה), שעל פי האגדה קברו נמצא ביהוד הסמוכה. יושב בתחילה בעולים מפולין ולאחר מכן הצטרפו אליו משפחות מתיישבים מן הארץ. את היישוב חוצה נחל אונו (שראשיתו ביישוב סביון). בעבר השתייך היישוב למועצה אזורית מפעלות אפק ועם איחודה לתוך מועצה אזורית דרום השרון השתייכה גני יהודה למועצה זאת. בשנת 2003 אוחדו סביון וגני יהודה למועצה מקומית אחת. סביון-גני יהודה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית גני יהודה באתר מפה
יצחק פרסבורגר

יצחק פרסבורגר (נולד בשנת 1933) הוא צייר ישראלי. פרסבורגר נולד בפרסבורג (ברטיסלבה) שבצ'כוסלובקיה למשפחה אמידה בת שישה ילדים. מספר חודשים לאחר פלישת הגרמנים לצ'כוסלובקיה, בשנת 1939, ברחה המשפחה לבודפשט. עם כניסת הגרמנים לבודפשט, בשנת 1944 נשלח אביו של פרסבורגר לעבודה בבית חרושת ולבסוף נספה בצעדת המוות. המשפחה חיה עם עוד מספר משפחות יהודיות ב"בתים המוגנים" שבעיר שהיו תחת דגלי שווייץ, פינלנד, בלגיה ושוודיה. בדצמבר 1944 חוסלו הבתים המוגנים והמשפחה הועברה לגטו של העיר. בשנת 1947 עלה לישראל, יחד עם שתי אחיותיו, באוניית המעפילים "אקסודוס". הוא התיישב בכפר רופין ושירת בצה"ל. פרסבורגר למד במכון אבני, היה מתלמידי מרסל ינקו ואיזידור אשהיים. בשנת 1964 היגר לצרפת, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. במשך שנים עסק בציור וחי בחברת אמנים מקומיים ידועים. נישא באמצע שנות ה-60 בצרפת לגאולה קלוסיוס. באמצע שנות ה-70 החל להתקרב ליהדות, ובשנת 1979, לאחר שחזר בתשובה, עלה עם משפחתו לישראל. פרסבורגר יזם, יחד עם בנו יונה פרסבורגר, קמפיין ארצי נגד תוכנית ההתנתקות. השניים עיצבו והפיקו כרזות מחאה אמנותיות שהופצו ברחבי הארץ, הונפו בידי מפגינים והיו מהסמלים הבולטים של המאבק. בשיתוף עם ד"ר שלום פליסר הפיק את "הרי אמרתי לכם" - אלבום כפול של שירי מחאה נגד הסכמי אוסלו ותוכנית ההתנתקות. לאלבום הכפול מצורף ספר במהדורה אלבומית של מילות השירים, מאויר על ידי פרסבורגר. פרסבוגר אייר את הספר "תכלית ראויה". אחיו הוא שמואל פרסבורגר, שעמד בראש סיעת הליכוד בעיריית ירושלים. יצחק פרסבורגר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל תמר רותם‏, הפנים האחרות של מחאת הימין, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2004 Personalizing history, באתר הג'רוזלם פוסט (באנגלית) Pressburger, Itzhak (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בניין (מבנה)

בניין הוא מבנה אדריכלי המיועד לשימוש כמחסה ולתפוסה מתמשכת על ידי בני אדם. במדינת ישראל מגדיר חוק התכנון והבניה "בניין" כ: כל מבנה, בין שהוא בנוי אבן ובין שהוא בנוי בטון, טיט, ברזל, עץ או כל חומר אחר, לרבות: (1) כל חלק של מבנה כאמור וכל דבר המחובר לו חיבור של קבע; (2) קיר, סוללת עפר, גדר וכיוצא באלה הגודרים או תוחמים, או מיועדים לגדור, או לתחום, שטח קרקע או חלל; עם זאת, השימוש הלשוני במילה "בניין" בהקשר היום-יומי כולל לרוב רק מבנים סגורים בעלי קירות וגג המיועדים לתפוסת בני אדם. בניינים עשויים לשמש במגוון שימושים, כגון בית מגורים, בניין משרדים, בניין ציבורי, מרכז מסחרי ועוד. חלקם מבנים נמוכים וחלקם בעלי מספר קומות, רבי קומות ואף גורדי שחקים, שנועדו להגדיל את שטח הבנייה תוך שימוש בשטח קרקע קטן יחסית עליו בנוי הבניין. מבנה שאינו בניין לירן לוין, בנה ביתך: כך תבנו לבד מגדל מגורים, באתר ynet, 26 ביוני 2012 בניין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מבנים, דף שער בספרייה הלאומית
גת רימון

גַּת רִימּוֹן הוא מושב בבקעת אונו, ששייך למועצה אזורית דרום השרון וממוקם בין שטח העיר גני תקווה והעיר פתח תקווה. בתחילה נקרא היישוב "התחייה" ומאוחר יותר הוחלף שמו לשם התנ"כי "גת-רימון" - כשמה של עיר הלויים גת רימון. היישוב הוקם בשנת 1926 כמושב פועלים, על ידי פועלים בני המעמד הבינוני מפתח תקווה בתקופת העלייה הרביעית. לטענת התושבים, המתיישבים הראשונים שילמו כמחצית מעלות הקרקע במושב, אך הקרקעות נרשמו על שם הקרן הקיימת. בעלייה הראשונה לקרקע עלו כשלושים משפחות שקיבלו כל אחת חלקה בת ארבעה-עשר דונמים במרכז היישוב ועוד חלקת-עיבוד בת כשמונה דונמים לצורך נטיעת פרדס. בשנים הראשונות גרו התושבים באוהלים ולא עמד לרשותם מקור מים. עם השנים נחפרה באר ונבנו בתי אבן ומספר התושבים גדל. כן ניטע יער אקליפטוס קטן שנעקר בשנת 1939 לצורך הסקה ועצים. חלק מתושבי המושב מכרו חלק מנחלתם באופן שפצלה אותו לשניים ונציג הקרן הקיימת הביע הסכמה לפיצול בשנת 1942. ליד המושב הוקם בשנת 1945 על אדמת הקרן הקיימת מחנה של גרעין משואות יצחק של הפועל המזרחי. לאחר עלייתם להתיישבות בגוש עציון התיישבו במחנה גרעין התחייה. בשנת 1960 צורפה גת רימון למועצה אזורית מפעלות אפק. אופיו של המושב עצמו הלך והפך לעירוני יותר עם השנים בעקבות הקרבה לעיר, כאשר בתיו צמודים כמעט לשכונת כפר גנים. מינהל מקרקעי ישראל ראה בגת רימון יישוב של משקי עזר ולא מושב של נחלות חקלאיות. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ניסתה עיריית פתח תקווה פעמים רבות להגיע להסדר פינוי עם התושבים, שנותרו בחלקו המזרחי של המושב, על מנת להשלים את סלילת כביש 471 אשר עד שנת 2007 לא הושלמה סלילתו, בגלל סירוב תושבי גת רימון להתפנות. התושבים התנגדו בתוקף להתפנות וטוענים שעיריית פתח תקווה מיררה את חייהם על מנת לגרום להם לעזוב. בשנת 2007 נפתח הכביש במסלול עוקף וללא מחלף בצומת גת רימון. הכביש מפריד בין בתיה של גת רימון ושכונת כפר גנים בפתח תקווה. בשנת 2010 פונו הדיירים מבתיהם ורוב הבתים הישנים בחלק זה של היישוב נהרסו, על מנת להקים במקום מחלף. בשנת 2015 הביעו תושבים במושב התנגדות לסלילת כביש חיבור לכביש מכבית, באופן שיפגע במשקיהם. בשנות ה-2000 ניסו בגת רימון לקדם תוכנית לבניית 1,960 יחידות דיור בשטח המושב, אולם לא הצליחו להעביר את התוכנית בוועדות התכנון והבנייה. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפא"י לקראת הבחירות, דבר, 14 ביולי 1933 מפה 'אדמות צפון לתל אביב' עם סימון היישוב, בתוך חוברת בהוצאת הקרן הקימת לישראל, 1928 (עמוד סריקה 5), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור רון פז, ‏תושבי גת רימון תובעים פיצוי גבוה מהרגיל לפי סעיף 197 בטענה שהמייסדים השתתפו ברכישת הקרקע, באתר גלובס, 5 ביוני 2005 במושב התחיה, דבר, 29 בנובמבר 1926 בלה דבשי, גת רימון, דבר, 31 ביולי 1934 באבטובוס, הצופה, 17 באוקטובר 1939 הפ (מחוזי תל אביב) 293/02, דוד ורנר נגד אביבה נוימן קבוצת "משואות" בפתח תקווה, הצופה, 25 ביוני 1945 קבוצת תחייה בגת רימון, הצופה, 8 באוקטובר 1947 גת רימון סופחה למועצה האזורית מפעלות אפק, הצופה, 5 במאי 1960 הפ (מחוזי תל אביב) 148/07 עסק כביש, 22 במאי 2015, ידיעות פתח תקווה החלטה של הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, 2004 דליה טל, ‏גת רימון: המחוזית דחתה הדיון בתוכנית לבניית 1,960 יח"ד, באתר גלובס, 4 ביולי 2004 נמרוד בוסו, מהפכת הבנייה במרכז: היישובים שיגדלו באלפי דונמים - על חשבון שטחים ירוקים, באתר TheMarker‏, 28 במאי 2013
ירקונה

יַרקוֹנָה הוא מושב באזור השרון ליד הוד השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון. בירקונה יש ענפי פרדס, אפרסמון, אבוקדו, דיר, משתלה ודבורים. בתחילה נקרא המקום ארגון ג'ידרו כשם הארגון שהתיישב במושב, ובתחילת 1933 ניתן לו השם ירקונה. שמו של היישוב הוא כשם נחל הירקון, הזורם כשלושה קילומטרים מדרום ליישוב. מקימי היישוב כללו גרעין של מתיישבים שיועדו במקור להתיישב על אדמת ג'ידרו בעמק זבולון. אולם לאחר שהתברר שהאדמה בעמק זבולון אינה מתאימה לפרדסים הוחלט ליישבם בסמיכות לכפר מל"ל שסבל מהעדר פיתוח של קרקעותיו בגלל מיעוט משאבים, והועברה למודל של התיישבות אינטנסיבית. ביולי 1931 הוגרלו הקרקעות ובשנת 1932 עלו על הקרקע. 15 מחברי הארגון יושבו בכפר מל"ל עצמה, ועוד 35 משפחות קיבלו משקים בירקונה על 540 דונם אדמות שהופרשו להם מאדמות כפר מל"ל. בתחילת 1933 התושבים גרו בצריפים ומספר מתיישבים החלו בבניית בתים. הבאר במושב הפיק מים רבים מעבר לצורכי המושב והם בקשו למכור ממי הבאר כדי לממן את חפירתו ותפעולו. בשנת 1933 נבנתה מרפאה של קופת חולים כללית על גבול ירקונה ורמתיים. במושב היו 24 ילדים בגיל בית הספר שרובם למדו בבתי ספר שונים במושבות השכנות ומקצתם למדו בבתי ספר בתל אביב. בספטמבר 1933 הוקם בית ספר משותף ליישובי הסביבה של תנועת העבודה בכפר מל"ל. כיום לומדים ילדי המושב בחטיבת הנעורים ובתיכון בבית חינוך ירקון. ב-23 באוגוסט 1950 נרצחה בת המושב תמר אורן בפרדס במושב ירקונה בידי מסתננים ערביים מירדן. במקום הרצח הונחה אבן זיכרון לזכרה. מושב ירקונה נכלל בין 65 היישובים בתוכנית המתאר הארצי 35 (תמ"א 35) להם רחוב משותף עם יישוב עירוני צמוד, במסגרת התוכנית יסופחו שטחים מירקונה להוד השרון. לתושבי מושב ירקונה מסורת ארוכת שנים בארגון שוק איכרים שנתי שנערך בעונת האביב. "באזאר ירקונה" הוא אירוע שמשלב תרבות, בילוי ותרומה לקהילה, והוא כולל עשרות דוכנים שונים ובהם גבינות, יין, ירקות אורגניים, פרחים, פירות טריים, חפצי אומנות, בתי קפה, פיצה, פעילויות כיף, מוזיקה ואטרקציות. האירוע כולו מאורגן בהתנדבות מלאה על ידי תושבי ירקונה וכל ההכנסות מועברים בתרומה לעמותת חיים שפועלת להצלת חיים של ילדים חולי סרטן. מדיה וקבצים בנושא ירקונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ירקונה אברהם גרין, מושב ירקונה בן שלושים, דבר, 7 ביוני 1962 המושב הקטן בשרון, דבר, 7 ביוני 1962 דן סטולר, 40 שנה למושב ירקונה, דבר, 14 בינואר 1972 ארנון מגן, לירקונה יום הולדת: להישאר קטנים חמישים שנה, דבר, 2 במרץ 1983 ירקונה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 שמות חדשים ליישובים עבריים, דואר היום, 9 באפריל 1933 א. מ. קולר, התיישבות פועלי המושבות, דבר, 8 במאי 1929 לחברי ארגון ג'ידרו, דבר, 2 ביולי 1931 הכלכלה העברית בארץ ישראל בתרצ"ב, דבר, 30 בספטמבר 1932 על מסירת הקרקע בכפר מל"ל, דבר, 28 בינואר 1934 אברהם גרין, מושב ירקונה בן שלושים, דבר, 7 ביוני 1962 בכפר ירקונה, דבר, 18 בינואר 1933 תקון, דבר, 19 בינואר 1933 בניינים חדשים למרפאות קופ"ח, דבר, 27 בפברואר 1933 רמתים, דואר היום, 6 באוגוסט 1933 בי"ס משותף לילדי העובדים בשרון, דבר, 25 באפריל 1933 בית ספר משותף של ילדי העובדים בשרון, דבר, 28 בספטמבר 1933 מסתננים רצחו צעירה יהודיה, דבר, 24 באוגוסט 1950; תמר אורן, באתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה. ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוודיאנה

גוודיאנה (בספרדית: Guadiana) הוא אחד מהנהרות הגדולים בחצי האי האיברי. נקודת ההתחלה של הנהר שנויה במחלוקת. לפי אחת הדעות, הנהר מתחיל בלגונות רוּידֵרָה (Lagunas de Ruidera) שבפרובינציית סיודד ריאל בספרד. מאוחר יותר הוא נעלם כתוצאה מחלחול ומהתאדות, ומופיע שוב רק אחרי סדרת המעיינות המכונים אוֹחוֹס דה גוודיאנה (Ojos de Guadiana), בגובה 608 מ'. הוא זורם בין כ-500 ל-578 ק"מ (תלוי בנקודת ההתחלה) בשטח ספרד, בקסטיליה-לה מנצ'ה ובאקסטרמדורה, בכיוון כללי מזרח-מערב. אז הוא משנה את כיוונו דרומה, מתווה לאורך כמה עשרות קילומטרים את הגבול עם פורטוגל, זורם 100 ק"מ נוספים בשטח פורטוגל, ואז חוזר להתוות את הגבול. הוא נשפך למפרץ קדיס (חלק מהאוקיינוס האטלנטי, בגבול בין מחוז ולבה שבאנדלוסיה לבין אזור פארו בפורטוגל). ניתן לשוט בנהר לאורך 68 הקילומטרים האחרונים שלו. שמו של הנהר בלטינית היה אנאס (Anas). הערבים כינו אותו ואדי אנאס, ומכאן התגלגל שמו לגוודיאנה. מדיה וקבצים בנושא גוודיאנה בוויקישיתוף https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/guadiana
לירז אבני-סגל

לירז אבני-סגל (נולדה ב-29 בנובמבר 1979) היא שחקנית ישראלית. לירז אבני נולדה וגדלה בכרמיאל לפנחס ורחל אבני. לירז רקדה מגיל צעיר בלהקת המחול הייצוגית של כרמיאל בהדרכתו של דדו קראוס (1990–1996), רקדה בלט ומחול מודרני אצל אביטל חוצב ושיחקה בקבוצת תיאטרון של דני רוזנפלד. היא למדה במגמת קולנוע וטלוויזיה באורט מגדים בכרמיאל. בצה"ל שירתה אבני כמפקדת צוות קשתיות בחיל הקשר. בתום שירותה הצבאי נסעה אבני לים המלח ועבדה שם בצוות בידור. אחר-כך עברה להתגורר בתל אביב, שיחקה בהצגות ילדים ולמדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין (2003–2006). במהלך לימודיה זכתה בשלוש מלגות הצטיינות. במחזור שלה למדו נטע שפיגלמן, ורד פלדמן, הילה סעדה, נועה קולר והדר רצון-רותם. במסגרת לימודיה שיחקה בהצגה "רשומון", על-פי סרטו של אקירה קורוסאווה, בבימויו של רפי ניב ונסעה עם צוות ההצגה להופיע בפסטיבל תיאטרון בבילבאו שבספרד בשנת 2006. אבני שיחקה בסדרה "הבורר" בתפקיד טלי, הפיזיותרפיסטית של הבורר (משה איבגי), שלימים הופכת להיות המאהבת שלו. בסדרה "המקום" גילמה את דמותה של ריקי, סטודנטית שזרקו אותה מהדירה מכיוון שלא היה לה כסף לשלם, אחר-כך היא הופכת לנערת ליווי יוקרתית, בעקבות הצעה שקיבלה מאדם עשיר. הצטלמה לפיילוט לסדרת הטלוויזיה "משולים", של איתי פרץ, שזכה בפרס בפסטיבל דרום 2011. כיום משחקת אבני בהצגה "מלחמה בבית", בבימויו של רועי הורביץ, שהיא קופרודוקציה בין תיאטראות הקאמרי והמראה. היא משחקת לצידם של רמי ברוך, אסתי קוסוביצקי ואתי פולישוק. השתתפה בפרסומת והצטלמה לקטלוגי אופנה. לירז אבני-סגל נשואה לרועי סגל, סוכן ביטוח פנסיוני ויזם הייטק במקצועו ולהם שתי בנות ובן. לירז אבני-סגל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לירז אבני-סגל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לירז אבני-סגל, באתר תיאטרון מ.ר.א.ה לירז אבני-סגל באתר אישים