laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרובע הצרפתי

הרובע הצרפתי (באנגלית: French Quarter; בצרפתית: Vieux Carré – הרובע הישן; בספרדית: Barrio Latino – הרובע הלטיני) הוא הרובע הישן ביותר והמפורסם ברובעי ניו אורלינס שבמדינת לואיזיאנה, ארצות הברית. הרובע גובל בצדו האחד בנהר המיסיסיפי ומשתרע בין רחוב קאנאל לבין שדרת אספלנדה, ובין רחוב דקטור לרחוב רמפארט. הרובע הצרפתי נבנה ברובו במאה ה-18, בטרם הפכה העיר לחלק מארצות הברית. מאז שנת 1920 הבניינים ההיסטוריים של הרובע מוגנים מהריסה בשל חוקי שימור מיוחדים. כל שיפוץ הנעשה בשכונה חייב להיות בהתאם להוראות החוק ותוך שימור המראה המיוחד של התקופה. על אף שמו של הרובע, מרבית הרובע נבנה בתקופה בה האזור נשלט על ידי ספרד. בעת השרפה הגדולה של שנת 1794 נשרפו מרבית בנייני הרובע שנבנו בסגנון קולוניאלי צרפתי, והרובע נבנה ברובו מחדש בסגנון קולוניאלי ספרדי. הגגות הצרפתיים החדים הוחלפו בגגות שטוחים יותר, וקישוטי הבניין עשויי העץ הוחלפו בקישוטי גבס בשל חוקי ההגנה מפני שרפות שנחקקו לאחר השריפה הגדולה. הסגנון הספרדי כלל בניית מרפסות גדולות סביב הבתים. לאחר רכישת לואיזיאנה התגוררו ברובע צאצאי המתיישבים הצרפתים (הנקראים קייג'ון), ושפת הדיבור ברובע הייתה צרפתית. מצב זה שנמשך עד תחילת המאה ה-20 נתן לרובע את שמו. בסוף המאה ה-19 התיישבו ברובע מהגרים רבים מאיטליה בשל מחירי הדירות הנמוכים, והוא הפך לשכונת מצוקה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוחל בשיפוץ הרובע, אוכלוסיית המצוקה פונתה ממנו, והוא הפך לאזור תרבותי אריסטוקרטי ואזור תיירות מבוקש. כיכר ג'קסון (Jackson Square, ובעבר Place des Armes – כיכר הנשק) היא הכיכר הראשית של הרובע. הכיכר נקראת על שמו של אנדרו ג'קסון, שהוביל את הכוחות האמריקאים לניצחון בקרב ניו אורלינס, ופסלו מוצב במרכז הכיכר. הכיכר צופה אל גדת נהר המיסיסיפי וחוצה אותה רחוב דקטור. משלושת צדדי הכיכר מצויים בניינים מהמאה ה-18, אשר היוו את מרכזה של העיר באותה עת. הבניינים הפונים אל הנהר הם: קתדרלת סנט לואיס, ה"קבילדו" – בית העירייה הישן המשמש כיום מוזיאון ובו נחתמה רכישת לואיזיאנה – ובניין ה-Presbytere, שהיה מרכז הכנסייה הקתולית של העיר, שימש במאה ה-19 בית משפט וכיום משמש מוזיאון. משני צדדי הכיכר האחרים מצויים בניינים משנת 1840 הקרויים בנייני פונטאלבה (Pontalba Buildings). בסוף המאה ה-20 הפכה הכיכר למקום מפגש לציירים ואמנים. עם הפיכת הרובע לאזור תיירותי תפסו את מקומם קוראים בקלפים ובדרני רחוב. אתרי תיירות נוספים ברובע הם השוק הצרפתי, רחוב בורבון ורחוב רויאל. מרדי גרא ויקיטראבל - הרובע הצרפתי הרובע הצרפתי - מדריך למטייל ברובע
מדי אסיר

מדי אסיר הם המדים אותם מחויבים ללבוש אסירים המוחזקים בבית סוהר, במטרה להקל על ההבחנה בינם לבין סוהרים ומבקרים בבתי הסוהר, ולהקשות על הימלטותם. לפי תקנות בתי הסוהר, אסיר שפוט חייב ללבוש בגדי אסיר שיסופקו לו על ידי בית הסוהר, ואילו אסיר שטרם נגזר דינו ואסיר אזרחי רשאים ללבוש את בגדיהם הפרטיים. הסעיף מסמיך את נציב בתי הסוהר להתיר לאסירים ללבוש את בגדיהם הפרטיים בנסיבות נוספות, ובפקודות הנציבות אכן נקבע כי גם אסירים המוחזקים בבתי סוהר בדירוג ביטחון מזערי רשאים ללבוש את בגדיהם הפרטיים, וכך גם אסירים המוחזקים באגפי שיקום, אך הפקודות מחייבות אסירים שפוטים ללבוש מדי אסיר בעת שהם יוצאים לבית המשפט או מופיעים בפני ועדת שחרורים. לאסירים היוצאים לעבודה מחוץ לבית הסוהר מסופקים מדי עבודה שאינם מדי אסיר. מאז 2008 החל שירות בתי הסוהר לספק לאסירים מדים כתומים הכוללים פסים זוהרים, המאפשרים לזהות את האסירים הלובשים אותם ביתר קלות. קודם לכן לבשו האסירים מדים חומים, שהיו גם כבדים יותר מהמדים הכתומים. עד ראשית המאה ה-20 מדי האסיר בארצות הברית היו מפוספסים. במהלך המאה ה-20, החלה להתפתח תפיסה לפיה תפקידו של המאסר אינו רק ענישה אלא גם שיקום, וכדי לסייע בהשבת האסירים לחברה כאזרחים נורמטיביים, מוטב להחליף את המדים המפוספסים, שנחשבו כאות קלון, במדי עבודה. בהתאם לגישה זו, סופקו לאסירים בבתי הסוהר המדינתיים מכנסי ג'ינס וחולצות כחולות, ובבתי הסוהר הפדרליים מדי עבודה בצבע חאקי. בסוף המאה ה-20 שוב השתנתה המגמה, בעיקר משיקולים כלכליים, ולאסירים סופקו סרבלים חומים או כתומים. במספר מקומות, כגון מחוז מריקופה שבאריזונה, שבו והנהיגו מדים מפוספסים, כחלק ממדיניות הקשחת תנאי הכליאה. סימון אסירים במחנות ריכוז נאציים מדיה וקבצים בנושא מדי אסיר בוויקישיתוף פיילוט בגדי אסיר חדשים, באתר שירות בתי הסוהר סכימת הסוואה "Chocolate Chip" (אנ') פקודת נציבות 4.01.00 באתר שירות בתי הסוהר ‏ נוהל 03-0002, באתר שירות בתי הסוהר ‏ פקודת נציבות 04.24.00 באתר שירות בתי הסוהר נוהל 02-1001, באתר שירות בתי הסוהר ‏ רענן בן צור, מדי האסיר החדשים: חום אאוט, כתום אין, באתר ynet, 15 ביולי 2008
משאבת הכסף

משאבת הכסף היה שעשועון טלוויזיה ישראלי מקורי, שהופק עבור הזכיינית "רשת" על ידי "תנין הפקות" ו"דורי מדיה". מטרת המשחק הייתה לשמור על מיליון שקלים לאורך 8 שאלות. את התוכנית הנחה ליאור סושרד. התוכנית הניבה נתוני רייטינג נמוכים בישראל, ולא עלתה לשידור לעונה נוספת. במשחק משתתפים 2 מתמודדים יחד נגד "משאבת הכסף" (אשר עוברת האנשה על ידי מנחה התוכנית), שבכל שאלה שואבת כסף מתוך הכסף שנותר למשתתפים. במשחק יש 8 שאלות, בהן בכל שאלה על המשתתפים לבחור נושא אחד מתוך 3 נושאים המוצגים בפניהם. נושא שנבחר יוחלף בנושא אחר בשאלה הבאה. רמת הקושי של השאלות עולה בהתאם למספר השאלות שהמשתתפים עברו. השאלות במשחק הן שאלות סגורות, בהן יש 4 תשובות לשאלה. המנחה מציג קודם כל את התשובות, והשאלה עצמה מוצגת לאחר מכן. בסיום הקראת השאלה מתחילה הספירה לאחור להפעלת המשאבה. המשאבה מפסיקה כששני המשתתפים בוחרים תשובה. למשתתפים ניתנות 3 שניות של חסד בהן המשאבה אינה שואבת כסף. המשתתפים אינם יודעים את הבחירה של המשתתף השני במשחק. במשחק קיימים 2 גלגלי הצלה: התייעצות – מאפשר לשני המשתתפים להתייעץ על התשובה שיבחרו. המשאבה ממשיכה לפעול גם בזמן הפעלת גלגל ההצלה הזה. השתלטות – מאפשר לאחד השחקנים לבחור את התשובה עבור המשתתף השני. ניתן להשתמש בגלגל הצלה פעם אחת. השימוש בגלגלי ההצלה אפשרי החל מהשאלה השנייה. בשאלה האחרונה לא קיימים גלגלי הצלה. כאשר שני המשתתפים טועים בבחירתם המשחק מסתיים וכל הכסף נשאב. במידה ושני השחקנים בחרו 2 תשובות שונות ואחת מהן נכונה, המשאבה מגבירה את מהירות השאיבה, והאולפן משנה את צבעו לפי מהירות השאיבה. הרמות מיוצגות בצבעים: כחול, כתום ואדום. מהירות השאיבה לא תוגבר אם נעשה פיצול תשובות ברמה השלישית, המיוצגת בצבע אדום, אך המשחק יסתיים. המשחק יסתיים גם במקרה שבזמן שניתן למשתתפים לענות על התשובה לא נותר בידי המשתתפים כסף (כל הכסף נשאב). בשאלה האחרונה ניתנת בידי השחקנים 2 אפשרויות, לאחר שהמשתתפים בחרו את נושא השאלה. הראשונה היא לשחק כרגיל, והשנייה היא – בתמורה ל־ 12 שניות חסד, השאלה תורכב מ־ 8 תשובות בהן 2 תשובות הן נכונות. בתשובה האחרונה השחקנים עונים יחד ויכולים להתייעץ, אך אין באפשרותם לבחור יותר מכמות התשובות הנכונות שקיימות בשאלה (תשובה אחת במשחק כרגיל או 2 תשובות במידה ובחרו לקבל 12 שניות של חסד). בפרק אחד מתקיימים כמה משחקים, בדרך כלל בין 2 – 3 משחקים. כ־10 מדינות, בהן צרפת, הולנד, ספרד, טורקיה ומספר מדינות בדרום אמריקה הביעו רצון לרכוש זכויות על הפורמט, והגיעו לישראל במטרה לצפות בהקלטת התוכנית. "משאבת הכסף" הופצה בפסטיבל מיפ האחרון בקאן, על ידי "דורי מדיה גרופ". בזכיינית מספרים כי בעקבות כך הביעו מספר רב של גורמים התעניינות בקניית הפורמט. התוכנית עלתה בערוץ 2, Latina Televisión בפרו ב-20 ביולי 2014 וזכתה להצלחה ניכרת, והתוכנית תעלה לשידור לעונה נוספת במדינה זו במהלך 2015. בפברואר 2015 רכש ערוץ מרכזי בווייטנאם 2 עונות של משאבת הכסף לשידור ברחבי המדינה (52 פרקים בסה״כ). במאי 2015 רכש ערוץ Globo בברזיל את השעשועון, שישודר כחלק מתוכניתו של המגיש פאוסטו סילבה בימי ראשון בשידור חי. אתר האינטרנט הרשמי של משאבת הכסף דף התוכנית של "משאבת הכסף" ב־YouTube ארנון מוסקוביץ'‏, "משאבת הכסף" עם ליאור סושרד: עושה צחוק מהצופים, באתר וואלה, 12 במאי 2012 מיה מנע, "משאבת הכסף" מסבה לרשת הפסדים, באתר nrg‏, 11 ביולי 2012 שימרית ספקרו, גם הטורקים מתעניינים בנו: נציגי רשתות יגיעו לישראל – ויצפו ב'משאבת הכסף', באתר אייס, 8 במאי 2012 הצלחת משאבת הכסף בפרו
ג'ון קנדי ג'וניור

ג'ון פיצג'רלד קנדי ג'וניור (באנגלית: John Fitzgerald Kennedy, Jr; נקרא גם ג'ון-ג'ון; 25 בנובמבר 1960 – 16 ביולי 1999) היה עורך דין, עיתונאי ומוציא לאור אמריקני. בנם של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ואשתו ז'קלין קנדי. נהרג בהתרסקות מטוס. קנדי נולד בניתוח קיסרי מספר שבועות לאחר שאביו נבחר לנשיא ארצות הברית. ב-22 בנובמבר 1963, שלושה ימים לפני יום הולדתו השלישי, נרצח אביו בטקסס, ותמונתו כילד המצדיע לקבר אביו נהפכה לאחת מהמפורסמות ביותר של שנות ה-60. קנדי גדל במנהטן. בשנת 1968 נישאה אמו לאיש העסקים היווני אריסטוטלס אונאסיס. קנדי למד בתיכון אנדובר שבמסצ'וסטס. בשנת 1983 סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת בראון. בשנת 1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק, ועבר את בחינות ההסמכה לעריכת דין בניסיון השלישי. ב-1988 נבחר לגבר הסקסי ביותר עלי אדמות בידי מגזין פיפל ונאם באותה שנה בכנס המפלגה הדמוקרטית באטלנטה, לקראת הבחירות לנשיאות. בשנים 1989 - 1993 היה עוזר לתובע המחוזי בעיר ניו יורק. בשנת 1995 ייסד את הירחון ג'ורג', שעסק בחברה ובפנאי ויצא לאור עד שנת 2001. בשנת 1996 התחתן עם קרולין בסט, דוגמנית לשעבר ואשת יחסי הציבור של חברת האופנה קלווין קליין. קנדי נחשב לאחת הדמויות הבולטות ביותר בחיי החברה של מנהטן בפרט וארצות הברית בכלל. ב-16 ביולי 1999, הטיס את אשתו וגיסתו (לורן בסט) במטוס פרטי מדגם פייפר סרטוגה (Piper PA-32R) (מטוס קל חד-מנועי), מניו ג'רזי לכיוון האי מרתה'ס ויניארד, כדי להשתתף בחתונתה של בת-דודו, רורי קנדי. המטוס התרסק באוקיינוס האטלנטי, ושלושת נוסעיו נהרגו. לאחר ארבעה ימים הצליחו החוקרים לאתר את מקום הנפילה. השרידים נמצאו באוקיינוס באזור מצומצם בעומק של 36 מטרים. המטוס הקל לא הכיל קופסה שחורה, כך שלא ניתן היה לשחזר מידע מהמטוס. לאחר שהמטוס נשלה מהמים, חוקרי התאונה גילו כי גג המטוס ניזוק אבל לא קרקעיתו, ולכן קבעו כי הוא פגע במים כאשר היה הפוך. החוקרים שלא מצאו כל עדות לתקלה טכנית במטוס, לא במנוע ולא במאזנים ולא במד האופק המלאכותי, קבעו שהגורם להתרסקות היה ככל הנראה טעות של הטייס שנגרמה כתוצאה מוורטיגו, שנוצר בעקבות הערפל הכבד והלילה החשוך. קנדי אשר נחשב כטייס לא מנוסה, צבר רק 310 שעות טיסה מתוכן רק כ-75 טיסות סולו ולא סיים את הכשרתו בטיסת מכשירים. מכלל הטיסות 55 שעות בטיסות לילה, ו-36 שעות טיסה בפייפר סרטוגה. בשל סיבות שונות הם המריאו באיחור של שעתיים, כאשר מזג האוויר השתנה, ותנאי הראות היו לקויים בשל החשיכה והאובך. עוד גילו שהרדיו לא היה מכוון לתדר הנכון וחרג בסיפרה אחת, כך שהוא לא קיבל עדכוני מזג אוויר, עוד גילו כי המטוס טס בנתיב מעוקל מוזר לפני הנפילה. כאשר הם צירפו את כל הנתונים סברתם הייתה שהוא נקלע לוורטיגו עקב הסחת דעת רגעית והתרסק למי האוקיינוס האטלנטי. בטקס האזכרה, שנערך ב-23 ביולי 1999, הספיד אותו דודו, הסנאטור אדוארד קנדי. בטקס נכחו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ומשפחתו. אפרו ואפרה של אשתו וגיסתו פוזרו באוקיינוס האטלנטי. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קנדי ג'וניור בוויקישיתוף גלריית תמונות של ג'ון קנדי ג'וניור ג'ון קנדי ג'וניור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון קנדי ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון קנדי ג'וניור, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון קנדי ג'וניור, באתר Metacritic (באנגלית) ג'ון קנדי ג'וניור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ננצית יערות

ננצית יערות (ברוסית, השפה נקראת Ненецкий лесной) הוא ניב בשפה הננצית. הניב מדובר על ידי העם הננצי, עם המורכב משבטים שונים החיים בצפון-מערב סיביר. כיום, ננצית היערות מדוברת על ידי 1,750-1,000 איש, במחוזות ימלו-ננץ וחנטי-מנסי. הניב הננצי הנוסף, ננצית הטונדרה מדובר על ידי רוב העם הננצי. היות שננצית היערות נמצאת בסביבה דוברת רוסית, וכן בגלל מספר הדוברים הנמוך, השפה נחשבת לשפה בסכנת הכחדה. ננצית היערות החלה להיכתב רק בשנות ה-1990, ולכן השפה כמעט ולא מתועדת. כיום, רוב דוברי הננצית יודעים גם רוסית, ויחידת הכתב לשפות הננציות היא כתב קירילי. ננצית היערות שייכת לשפה הננצית, המשתייכת לקבוצת השפות הננצו-אנטיות, קבוצה במשפחת השפות הסאמוײדיות (Samoyedic languages) (ששייכת לקבוצת השפות האוראליות). השפה הקרובה ביותר לננצית היערות היא ננצית הטונדרה. שפות נוספות הדומות לננצית הן השפות (מהדומה ביותר להכי פחות דומה): אנטית, נאגאסאנית וסלקופית. בנוסף, ננצית היערות מושפעת מן הניב חאנטית מזרחית (ניב השפה החאנטית), שמדובר בסמוך לאזורי הדיבור של ננצית היערות. השפעה זו של החאנטית המזרחית מהווה את אחד ההבדלים המרכזיים בין שני ניבי הננצית. שפות אוראליות שפה בסכנת הכחדה אלפבית קירילי [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הידעו הדמעות

הֲיֵדְעוּ הַדְּמָעוֹת הן המילים הפותחות בשירו של רבי יהודה הלוי אשר חי ופעל בתקופת תור הזהב בספרד. השיר הוא שיר קינה על "איש גדול וחכם", שנקבר בתוך רגבי האדמה. השיר נעשה אהוד בתפוצות ישראל. הלחן שחיבר לו חנינא קרצ'בסקי במחצית המאה ה-20, זכה לביצועים רבים. "הידעו הדמעות" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "הידעו הדמעות" והאזנה לו באתר זמרשת ראו: הידעו הדמעות, באתר זמרשת.
כהנא חי

כהנא חי הייתה תנועה פוליטית ימנית קיצונית ישראלית וארגון טרור, שהוקמה עקב פיצול בתנועת כך לאחר רצח מנהיגה מאיר כהנא ב־1990. התנועה פעלה עד להכרזתה כארגון טרור והוצאתה מחוץ לחוק במרץ 1994 בעקבות טבח מערת המכפלה. כהנא חי הוקמה על ידי פורשים מתנועת כך, לאחר רציחתו של מנהיג כך, הרב מאיר כהנא, בשנת 1990. בראש הפורשים עמד בנו של הרב מאיר כהנא, הרב בנימין זאב כהנא. אליו הצטרפו, בין השאר, יקותיאל בן יעקב (מייק גוזובסקי) ודוד אקסלרוד. מרכז התנועה היה בהתנחלות כפר תפוח שם הוקמה ישיבת הרעיון היהודי, פעילות מרכזית נוספת של תנועת "כהנא חי" הייתה הוצאת עלון פרשת השבוע "דרכה של תורה" ברוח התנועה. למרות שמלבד הרב בנימין זאב כהנא לא היה בין הפורשים אף פעיל בולט מתנועת כך, הציבור היה מודע לה ובעטיה היה מודע לפילוג שחל בין ממשיכי דרכו של מאיר כהנא. זאת משום ששתי המפלגות, כך וכהנא חי, ניסו להתמודד בבחירות לכנסת. המפלגה ניסתה להתמודד בבחירות לכנסת השלוש עשרה ב-1992 אך נפסלה, יחד עם כך, על ידי ועדת הבחירות המרכזית. כך נפסלה עקב תיקון מס' 9 לחוק יסוד: הכנסת משנת 1985 שהתיר פסילת רשימה שהמצע שלה מהווה הסתה לגזענות, ו"כהנא חי", שהגישה את ספר התנ"ך בתור מצע, נפסלה משום שהמצע שלה אינו קונקרטי. ביום השנה השני להרצחו של הרב מאיר כהנא, בנובמבר 1992, זרקו שלושה מפעילי התנועה רימון רסס אל שוק הקצבים שבעיר העתיקה בירושלים, רצחו פלסטיני ופצעו שבעה אחרים. באפריל 1992 דובר התנועה קיבל אחריות על תקיפת מסגד בכפר פלסטיני. שתי התנועות, כך, בראשותו של ברוך מרזל ותנועת 'כהנא חי', בראשותו של בנימין זאב כהנא, הוגדרו בישראל כארגון טרור והוצאו אל מחוץ לחוק במרץ 1994 בעקבות טבח מערת המכפלה בידי ברוך גולדשטיין שהיה פעיל כך. פעילי התנועות המשיכו מאז בהפצת רעיונותיהם בלא מסגרת מפלגתית מסודרת, כך שהפילוג ביניהם הלך והיטשטש. ב-31 בדצמבר 2000, נרצחו הרב בנימין זאב כהנא ואשתו בפיגוע ירי על ידי מחבלים ובעקבות הרצח היטשטש הסממן האחרון לפילוג בין ממשיכי דרכו של הרב מאיר כהנא. שלי לוי, יונתן ארליך, ‏אלימות פוליטית מצד יהודים בישראל, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 17 באוגוסט 2005 Israelis Arrest Kahane's Son For an Attack on a Mosque, New York Times, 21 באפריל 1992 הכרזה לפי פקודת מניעת טרור התש"ח–1948, ילקוט הפרסומים 4202, 13 במרץ 1994
מזופיל

מזופיל (mesophyll) היא שכבת רקמת היסוד של העלה, שכבה שמהווה את עיקר נפח העלה ומתמחה בפוטוסינתזה. צרורות ההובלה של העלה עוברות דרך רקמת המזופיל. הרקמה מורכבת מתאים פרנכימתיים בעלי דופן דקה הנותנים לעלה את צבעו הירוק. המזופיל מתחלק בדרך כלל לפרנכימת עמודים ופרנכימה ספוגית: פרנכימת עמודים (palisade parenchyma) מורכבת מתאים מוארכים וגליליים המסודרים בניצב לאפידרמיס העליון, בצידו העליון של העלה. מרבית הכלורופלסטים בעלה מתרכזים בשכבה זו ולכן עיקר תהליך ההטמעה מתרחש בה. צורתם ואופן סידורם של התאים מאפשרים לכלורופלסטידות להתמקם באופן שמאפשר ניצול מרבי של האור. למרות מראם הדחוס של התאים, למעשה, התאים מופרדים זה מזה או מחוברים רק מעט ביניהם. קיומם של החללים הבין תאיים מאפשר לשטחי פנים גדולים של התאים לבוא במגע עם האוויר שבחללים, דבר המקל על חילוף הגזים בתאים. פרנכימה ספוגית (spongy parenchyma) מורכבת מתאים בעלי צורות שונות והיא נמצאת בצידו התחתון של העלה. בין תאי הפרנכימה הספוגית ניכרים חללים בין תאיים רבים. הרקמה הספוגית מאפשרת מעבר של פחמן דו-חמצני וחמצן בין הפיוניות לרקמת העמודים. הפיוניות נמצאות אף הן בצידו התחתון של העלה בדרך כלל ומסייעות לתחלופת גזים מהירה. ישנם צמחים, כולל קסרופיטים רבים, בהם פרנכימת העמודים נמצאת משני צידי העלה. בין שתי שכבות העמודים נותר פס צר של פרנכימה ספוגית. עלה מסוג זה קרוי שווה-צדדי (isobilateral). ואילו עלה רב-גחוני (dorsiventral) הוא עלה שבו פרנכימת העמודים מסודרת בצידו העליון של העלה והפרנכימה הספוגית – בתחתון. בצמחים מסוימים, כגון תירס ודגניים רבים אחרים, אין הבחנה בין פרנכימת עמודים לפרנכימה ספוגית, כל תאי המזופיל הם בעלי צורה דומה. בחלק מן הדגניים התאים מסודרים בצורה טבעתית מסביב לצרור ההובלה. אברהם פאהן, אנטומיה של הצמח, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987 Peter H. Raven, Ray F. Evert, Susan E. Eichhorn, Biology of plants , 7th ed. New York: W.H. Freeman and Company, 2005 Leaves, באתר The Biodiversity and Conservation Biology Department homepage, The University of the Western Cape
אימפריות

רשימת אימפריות ומעצמות על מחולקת לתקופות היסטוריות ואזורים גאוגרפיים שונים. מימין לשמאל ניתן לראות את שם האימפריה, תקופת קיומה כאימפריה ואזורי השליטה וההשפעה שלה. אימפריה היא שליטה של מדינה אחת על שטחים נרחבים ואזורים גדולים המיושבים באוכלוסיות השונות (תרבותית ואתנית) מאוכלוסיית המדינה השולטת.
מרים אדאהן

מרים אדאהן (נולדה בשנת 1942) היא מורה, סופרת, מרצה, יועצת חינוכית חרדית, ופסיכותרפיסטית ישראלית. מחברת ספרי ייעוץ בתחום החינוך והבית. אדאהן נולדה וגדלה בארצות הברית. בגיל 33 חזרה בתשובה דרך בית חב"ד בקליפורניה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עלתה לישראל. מתגוררת בירושלים. אדאהן הוציאה לאור עשרות ספרים שכתבה. הספרים נכתבו באנגלית. רבים מהם תורגמו לעברית. בנוסף תורגמו מספריה לספרדית וצרפתית. מודעות גם זו מתנה ואהבת...! כך נחנך את ילדינו לאכפתיות מילים כקוצים וכברקנים פנימה מי מושלם גם זו מתנה נפש האדם משיפלות לחירות אתר האינטרנט הרשמי של מרים אדאהן מרים אדאהן, דף שער בספרייה הלאומית הספרים של מרים אדאהן, באתר "סימניה" הספרים של מרים ד"ר אדהאן, באתר "סימניה" ותען להם מרים: ריאיון עם ד"ר מרים אדהאן, באתר הידברות מידע על מרים אדאהן בקטלוג הספרייה הלאומית מאמר של מרים אדאהן באתר של בית חב"ד (אורכב 08.07.2020 בארכיון Wayback Machine) (דרכו היא חזרה בתשובה כנ"ל) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אום א-דנניר

אום א-דנניר (בערבית: ام الدنانير - "אם הדינרים") הוא אתר ארכאולוגי ברמת הגולן השוכן על גבעת בזלת בגובה של 644 מטרים מעל פני הים, ממערב לכביש הנפט וכ-2.5 ק"מ מזרחית למושב יונתן. רשות העתיקות ערכה במקום סקר ארכאולוגי בשנת 2005, אשר חשף שרידי קרמיקה מתקופת הברונזה הקדומה, וכן שרידי מבנים, קברים וקרמיקה מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הממלוכית. עד מלחמת ששת הימים שכן באתר כפר, אך לא ידוע מתי נוסד וכמה תושבים התגוררו בו. כחצי ק"מ ממזרח לאתר שוכן מעיין עין דנניר הנובע משך כל השנה, אם כי בקיץ הנביעה מעטה. מדרום לאתר נבנתה "בריכת נעמי", בריכה קטנה באורך וברוחב של 2.5 מטרים, ולידה ניטע בוסתן. אם אל-דנניר ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון סאו ז'נואריו

אצטדיון "ואסקו דה גאמה" (על שם השכונה בה הוקם), שמכונה גם אצטדיון סאו ז'נואריו (בפורטוגזית: Estádio São Januário) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל. האצטדיון מכיל 24,584 מקומות ישיבה ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת ואסקו דה גאמה. האצטדיון, אשר נקרא על שם הרחוב שאליו פונה חזיתו, נפתח באופן רשמי ב-21 באפריל 1927, במסגרת משחק בין ואסקו דה גאמה לבין לקבוצת סנטוס. בטרם נפתח אצטדיון המרקנה לקראת טורניר מונדיאל 1950 שהתקיים בברזיל, היה זה אצטדיון הכדורגל המרכזי בריו דה ז'ניירו ובמשך שנים אירח האצטדיון משחקים רשמיים של נבחרת ברזיל, כשמשחקה הראשון של נבחרת ברזיל באצטדיון נערך ב-15 בינואר 1939 במסגרת גביע רוקה. האצטדיון אירח גם משחקי ידידות, משחקים במסגרת הקופה אמריקה וטורנירי כדורגל שונים גם לאחר שהמרקנה נפתח. מלבד זאת אירח האצטדיון גם הופעות וכנסים. שיא המבקרים באצטדיון נשבר בהופעתה של הלהקה מפוארטו ריקו "Menudo" ב-1985 ומוערך בין 80,000 איש לבין 130,000 איש. באותה הופעה אירע אסון כששני צעירים נמחצו למוות בשל הדוחק והצפיפות. ב-1943 ו-1945 אירח האצטדיון גם את מצעד בתי הספר לסמבה. האצטדיון מתאפיין בחזית ארכיטקטונית מיוחדת בסגנון ניאו קלאסי ובמבנה פרסה בצורת U. יציעי האצטדיון מקורים באופן חלקי. האצטדיון הוותיק נמצא ברשימת "אתרי המורשת הברזילאית באדריכלות, אומנות והיסטוריה". ב-2007 הוקם באצטדיון על הדשא מאחורי אחד השערים פסל ברונזה בגודל טבעי של הכדורגלן רומאריו, ששיחק בקבוצה כחלוץ, וזאת לאחר שהבקיע את הכדור ה-1,000 במדיה. מלבד זאת, בסביבת האצטדיון הוקמו מתקנים נוספים כמו מתחם בריכות שחייה אולימפיות, חדרי כושר, מתחם מנוחה והתכנסות לספורטאים בסגנון מלונית בוטיק, חדר גביעים גדול שמציג בעזרת יותר מ-8,000 פריטים את הישגי הקבוצה וסמליה ומרכז אימון לספורטאים צעירים. מלבד זאת נפתחה במתחם ב-15 באוגוסט 1955 קפלה על שם "מריה גבירתנו של הניצחונות" שחשובה מאוד לקבוצה ואוהדיה ולכן נמנעים מלהורסה אף על פי שהיא מפריעה להרחיב את האצטדיון ולבנות לו יציע רביעי. אצטדיון הכדורגל היה אמור לעבור שיפוץ והסבה לתקופת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לאירוח טורניר הרוגבי שביעיות האולימפי שנכלל לראשונה במשחקים האולימפיים. אולם האצטדיון לא גיבש בזמן את תוכניות האירוח שלו ולכן הוחלט להעביר את טורניר הרוגבי שביעיות האולימפי ל"אצטדיון דאודורו", מתקן ספורט זמני המכיל 15,000 מקומות שהוקם בשכונת דאודורו עבור טורניר ה"קרב חמש" האולימפי ויארח גם את טורניר הרוגבי שביעיות האולימפי. האצטדיון באתר Templos do Futebol (בפורטוגזית) האצטדיון באתר World Stadiums (באנגלית)
גביע העולם בליגת הרוגבי

איגוד RLIF ‏(Rugby League International Federation) האוסטרלי מוביל את טורניר "גביע העולם ברוגבי ליג" המקביל לטורניר "גביע העולם ברוגבי יוניון" ונערך החל מ-1954 לגברים, ומשנת 2000 לנשים. "גביע העולם ברוגבי ליג" המקביל לטורניר "גביע העולם ברוגבי יוניון" ונערך החל מ-1954 לגברים. מספר המשתתפים החל ב-4 נבחרות בטורנירים הראשונים והשתנה מספר פעמים אך בטורנירים האחרונים כלל 14 נבחרות אם כי מ-2021 גדל ל-16 נבחרות. כל משחק משותפים 17 שחקנים מכל נבחרת. הטורניר ב-1965 שהיה אמור להיערך בצרפת בוטל על ידה. גם הטורניר ב-1998 לא התקיים בשל מאבק משפטי על התנהלות הליגה באוסטרליה ולכן התקיים רק בשנת 2000. כמו כן גם הטורניר שתוכנן להתקיים כבר ב-2004 באוסטרליה, נדחה עד 2008. מתכונת הטורניר עברה שינויים מספר פעמים. משנת 2000 מתקיים טורניר מקביל לנשים בשם "גביע העולם ברוגבי ליג לנשים" שכולל 8 נבחרות. מ-2013 יוצמד הטורניר לנשים לטורניר המקביל לגברים וייערך באותם ארצות. מדיה וקבצים בנושא גביע העולם בליגת הרוגבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע העולם בליגת הרוגבי (באנגלית) גביע העולם בליגת הרוגבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גביע העולם ברוגבי שביעיות

גביע העולם ברוגבי שביעיות הוא טורניר רוגבי בינלאומי עליו אחראי איגוד הרוגבי העולמי (אנ') בענף הרוגבי שביעיות (ענף הדומה לרוגבי יוניון אך משתתפים בו 7 שחקנים מכל קבוצה). הטורנירים נערכים לגברים ונשים אחת ל-4 שנים. הטורניר היו צפוי להתבטל אחרי 2013 בשל הפיכת הענף לענף ספורט אולימפי מאולימפיאדת ריו ב-2016. עם זאת, בהמשך פורסם על המשך קיומו של הטורניר מכיוון שמספר המשתתפות בטורניר האולימפי המקביל יהיה מצומצם. הטורניר משתלב לסירוגין עם הטורניר האולימפי כך שאחת לשנתיים מתקיים או הטורניר האולימפי או טורניר גביע העולם. טורניר "גביע העולם לרוגבי שביעיות" לגברים נערך החל מ-1993 אחת לכ-4 שנים. החל מכינון הטורניר המקביל לנשים, שני הטורנירים מתקיימים באותה המדינה. בטורניר משתתפות 24 נבחרות לאומיות. טורניר "גביע העולם לרוגבי שביעיות" לנשים נערך החל מ-2009 אחת לכ-4 שנים. הטורניר מתקיים באותה המדינה בה מתקיים הטורניר המקביל לגברים. בטורניר משתתפות 16 נבחרות לאומיות. איגוד הרוגבי העולמי אחראי גם לטורניר אליפות ברוגבי שביעיות בשם "הסדרה העולמית ברוגבי שביעיות" שנערך מדי שנה במתכונת ליגה מחזורית וכולל סדרת משחקים בהם שותפו לאחרונה 16 נבחרות לאומיות אך בתחילתו כלל גם 34 נבחרות. הטורניר מתקיים ברחבי העולם, כולל לרוב 8 סבבים ולרוב מתארח באותן 8 מדינות שמפוזרות בין כל היבשות. בכל סבב מוענקים גביעים ופרסים נוספים ומוכתר שחקן מצטיין. בסוף הטורניר משוקללים הנקודות שאספו כל המשתתפות ומוכתרת המדינה האלופה לאותה שנה. העונה הראשונה של הטורניר הייתה ב-2000-1999. יש לציין כי בטורניר "הסבב העולמי" הסיבוב הנחשב ביותר מתקיים מדי שנה בהונג קונג כחלק מהסדרה אך למעשה חוקי הטורניר בהונג קונג קצת שונים. מ-1976 התקיים בהונג קונג טורניר שנתי שמארח בשנים האחרונות עד 24 נבחרות ולכן מאז הונג קונג בחרה לארח את הנבחרות מ"הסדרה העולמית ברוגבי שביעיות" היא מזמינה נבחרות אורחות נוספות וכך הטורניר מכיל 24 נבחרות ובשלב הראשון כולל 6 בתים. גם נקודות הדירוג שלו לנבחרות המנצחות מאלו המשתתפות ב"סדרה העולמית לרוגבי שביעיות" גבוה ביחס לניקוד הרגיל במדינות האחרות המארחות את הסדרה. מדיה וקבצים בנושא גביע העולם ברוגבי שביעיות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע העולם ברוגבי שביעיות (באנגלית, בצרפתית, בספרדית וביפנית)