laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגדל 42

מגדל 42 (באנגלית: Tower 42) הוא גורד השחקים הראשון של העיר לונדון והראשון שגובהו היה מעל ל-150 מטרים בבריטניה. עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נקרא המגדל "מגדל נטווסט", על שם הבנק שבנה את המגדל ואף ממבט-על מבנה המגדל דומה לסמל החברה. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד ספירט ונבנה בין השנים 1971 עד 1979. קומות המשרדים נפתחו בשנת 1980 ועלות הבנייה הייתה כ-72 מיליון לירות שטרלינג. המגדל מתנשא לגובה 183 מטרים ו-42 קומות, וכאשר הושלם היה גורד השחקים הגבוה ביותר בלונדון, עד שנעקף בשנת 1990 על ידי מגדל כיכר קנדה 1 המתנשא לגובה 235 מטרים. בניית גורד השחקים, במרכז לונדון, נחשבה לצעד מהפכני ושנוי במחלוקת באותה העת, עקב מגבלות גובה במרכז לונדון, אך כיום האזור רווי בגורדי שחקים רבים, ביניהם מגדל סוויס רה הידוע וגורדי שחקים אחרים אחרים. ארגון המחתרת האירי ה-IRA פוצץ בשנת 1993 משאית תופת סמוך לאזור המגדל, שגרמה לנזק עצום למגדל ולמגדלים סביבו. עקב הנזק הגדול, צופה המגדל מחדש בכל קומותיו ושופץ מחדש כמעט לחלוטין. לאחר השיפוץ, החליט בנק נטווסט (נשיונל ווסטמיניסטר בנק) שלא לאכלס את הבניין מחדש, שינה את שמו ומכר אותו לחברה אחרת אשר שינתה את שמו בשנית, הפעם ל-"מגדל 42", על שם 42 קומותיו. גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא מגדל 42 בוויקישיתוף האתר הרשמי של "מגדל 42" "מגדל 42", באתר גורדי שחקים
פרנק לוקאס (מושל ויומינג)

פרנקלין ארל לוקאס (באנגלית: Franklin Earl Lucas;‏ 4 באוגוסט 1876 – 26 בנובמבר 1948) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1915–1919, לאחר מכן ועד 1923 כחבר הסנאט של ויומינג, ולאחר מכן ועד 1927 כמזכיר המדינה השביעי שלה. בתוקף תפקידו זה, הוא כיהן כמושל ויומינג ה-13 מאוקטובר 1924 ועד ינואר 1925 בעקבות פטירתו של ויליאם רוס. פרנק לוקאס נולד בגרנט סיטי שבמיזורי. הוא גדל והתחנך בעיר בדפורד שבאיווה, ועזב את לימודיו לאחר תום שנת לימודיו השמינית כדי להתחיל בהכשרה לקראת קריירה של עיתונאי כשולית מדפיס. לאחר שהשלים את תקופת הכשרתו ועבד עבור שני עיתונים באיווה, עבר לוקאס ב-1899 לבאפלו שבוויומינג, שם הוא היה לבעלים והמוציא לאור של העיתון Buffalo Bulletin. כמוציא לאור, קידם לוקאס מועמדים של המפלגה הרפובליקנית, ובסופו של דבר שוכנע להתמודד על משרה נבחרת בעצמו. בשנים 1915–1919 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ויומינג, ולאחר מכן ועד 1923 כחבר הסנאט המדינתי. ב-1922 התמודד לוקאס בבחירות למשרת מזכיר המדינה של ויומינג ונבחר לתפקיד. לוקאס כיהן כמזכיר המדינה באוקטובר 1924, כאשר נפטר מושל ויומינג ויליאם רוס בעת כהונתו. כראשון בסדר הירושה לתפקיד המושל, הושבע לוקאס במקומו וכיהן בתפקיד תוך כדי שהוא המשיך למלא את תפקידו כמזכיר המדינה. בנובמבר אותה שנה התקיימו בחירות מיוחדות לתפקיד המושל להשלמת תקופת כהונתו של רוס, ובהן ניצחה אלמנתו של רוס, נלי טיילו רוס מהמפלגה הדמוקרטית, ובכך הייתה לאישה הראשונה בארצות הברית שנבחרה כמושלת. לוקאס המשיך לכהן כמושל עד להשבעתה של רוס בינואר 1925 ולאחר מכן המשיך בתפקידו כמזכיר המדינה. ב-1926 ניסה לוקאס להתמודד בבחירות למשרת המושל בזכות עצמו, אך הובס בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על ידי פרנק אמרסון. ב-1934 הוא ניסה להתמודד שוב, אך הובס בבחירות המקדימות על ידי אלונזו קלארק. לאחר תום כהונתו כמזכיר המדינה, שב לוקאס לניהול עיתונו. לוקאס היה נשוי לאינה בל קראוון. לשניים נולדו שלושה ילדים, שמתוכם אחד נפטר בינקותו. פרנק לוקאס נפטר בבאפלו ב-26 בנובמבר 1948 הוא נטמן בבית הקברות וילוו גרוב שבעיר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1774. פרנק לוקאס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) פרנק לוקאס באתר The Political Graveyard (באנגלית) פרנק לוקאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרידריך פרנק

פרידריך פרנק (בגרמנית: Friedrich Franek;‏ 16 ביולי 1891 – 8 באפריל 1976) היה גנרל אוסטרי בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. יחד עם אלואיס וינדיש, הוא היה אחד משני מקבלי צלב האבירים של צלב הברזל וגם של צלב האבירים של המסדר הצבאי של מריה תרזה, העיטור הצבאי הגבוה ביותר של אוסטריה-הונגריה. פרנק נולד ב-16 ביולי 1891 בווינה, והיה בנו של אופה אמן. הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בשנת 1910 והצטרף לרגימנט הרגלים ה-41. בשנת 1913 הועבר לרגימנט הרגלים ה-63, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1 במרץ 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ובשנת 1917 מונה למפקד פלוגת התקיפה האוגדתית. ב-1918 הוא הוביל את גדוד התקיפה האוגדתי, והועלה לדרגת האופטמן ב-1 בנובמבר 1918. באפריל 1918 השתתף בקורס לפיקוד ומטה בבלגרד, ולאחר מכן הצטרף למטה דיוויזיית הרגלים ה-35 ביוני 1918. באוקטובר 1918 הועבר למטה הכללי של דיוויזיית הרגלים ה-62. על פעולותיו במהלך המלחמה הוא זכה במדליית הזהב על גבורה. ב-10 ביוני 1921, מועצת המסדר הצבאי של מריה תרזה העניקה לפרנק את צלב האבירים של המסדר האמור, כהוקרה על התנהגותו במהלך הקרב האחד עשר על האיזונצו. אילו קיבל פרנק את מינויו למסדר האמור לפני התפטרותו של הקיסר האוסטרו-הונגרי האחרון, הוא היה מקבל גם תואר אצולה כמפורט בתקנון המסדר הצבאי של מריה תרזה משנת 1895. תוארי אצולה בוטלו ברפובליקה של אוסטריה ב-1919, ופרנק לא קיבל שום תואר כזה באוסטריה. לאחר תום המלחמה, פרנק נשאר בצבא הרפובליקה האוסטרית שזה עתה הוקמה. בשנת 1919 הוא מונה לשליש ברגימנט הרגלים השני וב-1 בינואר 1921 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1925 סיים תואר דוקטור במדעי המדינה. ב-15 בדצמבר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, והתקבל לוורמאכט ב-15 במרץ 1938. ב-10 בנובמבר 1938 הוא הועבר למטה רגימנט הרגלים ה-32, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הגדוד ה-1 של הרגימנט ההררי ה-98. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פרנק מפקד הגדוד ה-1 של הרגימנט ההררי ה-98, ולחם עימו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהדיוויזיה ההררית ה-1, וב-6 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-634. ב-21 באוקטובר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-405, שהיה חלק מדיוויזיית הרגלים ה-121, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה הוא נלחם עם הרגימנט שבפיקודו, וב-12 בספטמבר 1941 נפצע קשה ולאחר שהותו בבית החולים הועבר לעתודת המילואים. ב-4 בנובמבר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במרץ 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-196. ב-20 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-1 באפריל 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-1 בינואר 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44 הוכ-אנד דויטשמייסטר, ולחם עימה בחזית האיטלקית. ב-26 ביוני 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-73 בזמן שהצבא האדום התקדם דרך פולין. בסוף יולי, במהלך מתקפת לובלין-ברסט, הוא הצטרף לקרב בגרבולין עם ארמיית המשמר המשוריינת השנייה בפיקודו של אלכסיי רדזייבסקי, כאשר הכוחות הגרמניים נותקו ופרנק נפל בשבי. הוא שוחרר ב-22 ביולי 1948. לאחר שחרורו הוא התגורר בווינה עד מותו ב-8 באפריל 1976. פרידריך פרנק באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הנסיכה בעור החמור (סרט)

הנסיכה בעור החמור (בצרפתית: Peau d'âne, באנגלית: Donkey Skin) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי קומי צרפתי משנת 1970. הסרט בוים על ידי ז'אק דמי ועלילתו מבוססת על הסיפור "עור חמור (אנ')" מאת שארל פרו. עלילת הסרט עוקבת אחר מלך הרוצה להינשא לבתו. בסרט מככבים קתרין דנב וז'אן מארה ופסקול הסרט הולחן על ידי מישל לגראן. הסרט נחשב לסרטו המצליח ביותר של דמי ומכר 2,198,576 כרטיסים. הסרט הופץ בתקליטורי DVD בצפון אמריקה בהפצת Koch-Lorber Films (אנ'). בנוסף, הסרט זמין בפורמט בלו-ריי תחת האוסף "The Essential Jacques Demy collection". הסרט קיבל מעמד של סרט פולחן בצרפת. המלך מבטיח לאשתו הגוססת שלאחר מותה, הוא יינשא רק לאישה הזהה לה ביופייה. בעקבות לחץ יועצו של המלך למצוא לעצמו יורש, המלך מגיע למסקנה שהדרך היחידה למלא את הבטחתו לאשתו היא להתחתן עם בתו, הנסיכה. בעצת הסנדקית שלה, הפיה החורגת, הנסיכה דורשת מאביה בקשות שאמורות להיות בלתי אפשריות למילוי על מנת שהאחרון יחדול מלנסות להתחתן איתה. למרות זאת, המלך מצליח מצליח למלא אחר בקשותיה של בתו ובהן תפירת שמלה המזכירה את צבעי השמיים, שמלה המזכירה את צבעי הירח וכן את עורו של החמור של אביה, המסוגל להפריש מגופו תכשיטים ואבני חן, מקור עושרה של הממלכה. בעודה לובשת על גופה את עור החמור, הנסיכה בורחת מהממלכה כדי להימנע מלהינשא לאביה. תחת השם "עור חמור", הנסיכה מוצאת עבודה כמגדלת חזירים בממלכה השכנה. הנסיך של אותה הממלכה לומד שעור חמור מתגוררת בבקתת עץ לא רחוק מהארמון ומתאהב בה. מוכה אהבה, הנסיך מסתגר בחדרו ומצווה על משרתיו לבקש מעור חמור להכין עבורו עוגה. בתוך העוגה, הנסיך מוצא את הטבעת שהנסיכה החדירה לתוכה ובכך משתכנע שגם היא מחזיקה ברגשות רומנטיים כלפיו. כיוון שאינו מודע לזהותה של עור חמור, הנסיך מבקש לזמן אליו את כל נשות הממלכה על מנת שאלו יענדו על אצבען את הטבעת ובכך הוא מקווה לזהות את אהובתו. נשות הממלכה מגיעות לארמון ומסתדרות בטור בהתאם לעושרן. לאחר שאף אישה לא זוהתה כעור חמור, האישה האחרונה מגיעה לנסות את מזלה ומתברר שזו אכן היא. בחתונתם של השניים, הפיה הסנדקית ואביה של הנסיכה מגיעים במסוק ומצהירים שגם הם מתחתנים. קתרין דנב - הנסיכה / עור חמור. ז'אן מארה - המלך. ז'אק פרין (אנ') - הנסיך. מישלין פרל (אנ') - המלכה של הממלכה השכנה, אמו של הנסיך. דלפין סריג (אנ') - הפיה החורגת. פרנן לדו (אנ') - המלך של הממלכה השכנה, אביו של הנסיך. הסרט מכר 2,882,018 כרטיסים, בכך הוא זכה למעמד של הסרט התשיעי הכי פופולרי בצרפת. "הנסיכה בעור החמור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנסיכה בעור החמור", באתר נטפליקס "הנסיכה בעור החמור", באתר AllMovie (באנגלית) "הנסיכה בעור החמור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנסיכה בעור החמור", באתר Metacritic (באנגלית) "הנסיכה בעור החמור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יורם פורת, הנסיכה בעור החמור, מעריב, 28 ביולי 1971 Peau d\'âne (1970) - JP Box-Office, www.jpbox-office.com The Criterion Collection, The Essential Jacques Demy, www.criterion.com Livre - Jacques Demy et les racines du rêve | Les Inrocks, https://www.lesinrocks.com/ (ב־) Présentation du film "Peau d'âne" tourné au Chateau du Plessis Bourré et au Chateau de Chambord | INA (בצרפתית), נבדק ב-2024-06-14 ::: CEC ::: Círculo de Escritores Cinematográficos, web.archive.org, ‏2021-05-06 Box office Jean MARAIS - BOX OFFICE STORY, www.boxofficestory.com
אלברט הראשון

האם התכוונתם ל... אלברט הראשון, מלך הבלגים – המלך השלישי של בלגיה בין השנים 1909-1934 אלברכט הראשון, מלך גרמניה – מלך הממלכה הפרנקית המזרחית בין השנים 1292-1308 אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג – אלברט הדוב אלברכט הראשון, דוכס ברואנשווייג-לינבורג – הדוכס השני של בראונשווייג-לינבורג אלבר הראשון, נסיך מונקו – שליט מונקו בין השנים 1889-1922 אלברכט הראשון, דוכס בוואריה – דוכס בוואריה אלברכט, דוכס פרוסיה – בכיר בהמסדר הטבטוני ודוכס דוכסות פרוסיה אלברט הראשון, רוזן נאמור – רוזן נאמור (973-1010) אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג – דוכס מקלנבורג-שוורין (גרמניה) (1264-1265) אלברט הראשון, רוזן ורמאנדויס – רוזן ורמאנדויס (צרפת) (943-988) אלברט
פלוריאן גריליץ'

פלוריאן גריליץ' (בגרמנית: Florian Grillitsch; נולד ב-7 באוגוסט 1995) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהופנהיים. גריליץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סנקט פלטן וכשהיה בן 18 הצטרף לקבוצת הנוער של ורדר ברמן. בעונת 2014/2015 רשם 26 הופעות וכבש 9 שערים במדי קבוצת המילואים. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד ורצבורגר קיקרס במסגרת הגביע הגרמני ואף בישל את השער היחיד במשחק לאנתוני אוג'ה. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בהפסד 3-0 לשאלקה 04. ב-9 באפריל 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2-1 לאאוגסבורג. ב-16 בינואר 2017 חתם בהופנהיים לשלוש שנים. החוזה נכנס לתוקף החל מה-1 ביולי של אותה השנה. ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד באייר לברקוזן. ב-2 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון במשחק נגד איסטנבול בשאקשהיר במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בקיץ 2022 חתם באייאקס מליגת העל ההולנדית וכעבור עונה אחת בלבד חזר להופנהיים. ב-28 במרץ 2017 גריליץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה בתיקו 1-1 נגד פינלנד. ב-27 במרץ 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד לוקסמבורג. גריליץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020 ויורו 2024. מדיה וקבצים בנושא פלוריאן גריליץ' בוויקישיתוף פלוריאן גריליץ', באתר Transfermarkt פלוריאן גריליץ', באתר Soccerway פלוריאן גריליץ', באתר WorldFootball.net פלוריאן גריליץ', באתר National Football Teams פלוריאן גריליץ', באתר FootballDatabase.eu
אולכסנדר סבאטוק

אולכסנדר סרהייוביץ' סבאטוק (באוקראינית: Олександр Сергійович Сваток; נולד ב-27 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם באוסטין. סבאטוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דניפרו ובגיל 17 חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת. הוא שיחק בה 6 עונות למעט חצי עונה בה הושאל לווהלין לוצק באוגוסט 2014. בקיץ 2017 חתם בזוריה לוהנסק במדיה שיחק עונה אחת. ב-15 בפברואר 2019 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית במדיה שיחק עונה וחצי. בינואר 2020 חזר לאוקראינה וחתם בדניפרו-1 ומשמש כיום כקפטן הקבוצה. ב-24 ביוני 2024 חתם לשלוש וחצי שנים באוסטין מה-MLS. ב-26 במרץ 2023 סבאטוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה בהפסד 0–2 לאנגליה. נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024. מדיה וקבצים בנושא אולכסנדר סבאטוק בוויקישיתוף אולכסנדר סבאטוק, ברשת החברתית אינסטגרם אולכסנדר סבאטוק, ברשת החברתית VK אולכסנדר סבאטוק, באתר Transfermarkt אולכסנדר סבאטוק, באתר Soccerway אולכסנדר סבאטוק, באתר WorldFootball.net אולכסנדר סבאטוק, באתר National Football Teams אולכסנדר סבאטוק, באתר FootballDatabase.eu
פרנק אמרסון

פרנק קולינס אמרסון (באנגלית: Frank Collins Emerson;‏ 26 במאי 1882 – 18 בפברואר 1931) היה מהנדס ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויומינג ה-15 מ-1927 ועד מותו. פרנק אמרסון נולד בסגינו שבמישיגן. ב-1904 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן עם תואר בוגר במדעים בהנדסה אזרחית. לאחר סיום לימודיו, עבר אמרסון לעיירה קורה שבוויומינג, שם הוא היה למהנדס הראשי של חברת הקרקעות והשקיה של ויומינג. בהמשך הוא עבד עבור תאגידים אחרים, כולל אגודת התעלה ביג הורן, אגודת התעלה הנובר התחתונה, חברת הסוכר של ויומינג, ומחוז הניקוז וורלנד. בשנים 1919–1926 שימש אמרסון כמהנדס המדינה של ויומינג. בתפקידו זה הוא היה אחד התומכים הראשיים של הסכם נהר הקולורדו. ב-1923 העביר המושל ויליאם רוס את אמרסון מתפקידו. אמרסון הגיש עתירה, ולאחר דיונים של עשרה חודשים בבית המשפט הוא הושב לתפקידו. ב-1924 נפטר רוס בעת כהונתו, ובמקומו הושבע מזכיר המדינה פרנק לוקאס. בבחירות המיוחדות שהתקיימו, נבחרה כמושלת אלמנתו של רוס, נלי טיילו רוס, שהייתה האישה הראשונה בארצות הברית שנבחרה כמושלת. ב-1926 זכה אמרסון במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל, ובבחירות הכלליות ניצח את נלי טיילו רוס. הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה ב-1930 וכיהן בתפקיד מינואר 1927 ועד מותו. אמרסון היה נשוי לזנייה ג'ין ריינדרס, ולשניים נולדו שלושה ילדים. פרנק אמרסון נפטר בשאיין ב-18 בפברואר 1931 כתוצאה מדלקת ריאות. הוא נטמן בבית הקברות לייקויו שבעיר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1775-1776. פרנק אמרסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) פרנק אמרסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) פרנק אמרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תעודת דם גרמני

תעודת דם גרמני (בגרמנית: Deutschblütigkeitserklärung) היה מסמך שסופק על ידי מנהיג גרמניה הנאצית היטלר למישלינג (אנשים שהיו צאצאים גם של גרמנים ארים וגם של יהודים, ובכך נחשבו למעורבבים גזעית), והכריז עליהם כ"דויטשבלוטיג" (בעלי דם גרמני). חלוקת התעודות החלה זמן מה לאחר חקיקת חוקי נירנברג ב-1935, ואיפשרה פטור ממרבית חוקי הגזע שנאכפו בגרמניה הנאצית. התעודה שימשה בעיקר לצרכים פוליטיים וחוקיים, כך למשל, כדי להצטרף למפלגה הנאצית ולקבל תעודת חבר מפלגה, היה על המועמד להוכיח באמצעות עץ משפחה שכל אבותיו הישירים שנולדו מאז 1750 אינם יהודים או לנסות להגיש בקשה לתעודת דם גרמנית ובאמצעותה לבקש להתקבל למפלגה. תעודות אלו היו בגודל 30 סנטימטר על 21 סנטימטר ונשאו חתימה אדומה של המשרד לחקר הגזע של המפלגה הנאצית. בחלק האחורי נרשמו מוצאו של הפרט הנוגע בדבר ועד לשלב הסבא והסבתא של האב והאם. התעודה שימשה חלופה לתעודת ארי ובפרט לתעודת ייחוס ארי, שניתנו לאנשים שהיו ארים טהורים. עם המחזיקים הבולטים של התעודה נמנים ארהרד מילך, אלברכט האוסהופר וכן אשתו וילדיו של גוטהרד היינריצי. תעודת ייחוס ארי תעודת ארי Rigg, Bryan Mark (בספטמבר 2004). "Notes, Bibliography and Index". Hitler's Jewish Soldiers. University Press of Kansas. p. 289. hdl:1808/1813. ISBN 978-0-7006-1358-8. Hitler started declaring Mischlinge deutschblütig (of German blood), giving them an official Deutschblütigkeitserklärung sometime after the Nuremberg Laws in 1935. This form of clemency was given to those whom Hitler judged to look and act like persons of "German blood." Such a declaration freed a Mischling from most racial laws and allowed him to call himself deutschblütig in identification papers. {{cite book}}: (עזרה) Robert Forczyk (20 בדצמבר 2012). German Commerce Raider vs Britishgayogle.com/books?id=mcjvCwAAQBAJ&pg=PT80. Bloomsbury Publishing. p. 80. ISBN 978-1-78200-844-6. {{cite book}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם דה-וולף

אברהם דה-וולף (27 בפברואר 1878, דלדן – 2 ביולי 1943, סוביבור) היה רב ופוסק הלכה הולנדי, וכיהן כרבה האחרון של קהילת יהודי אלקמאר. דה-וולף נולד ב-1878 בדלדן שבהולנד. הוריו היו שלמה דה-וולף והנדרינה לבית דה-ליאו. דה-וולף למד תאולוגיה בסמינר היהודי ההולנדי באמסטרדם. לאחר מכן מצא עבודה כרב באמרספורט. משנת 1913 היה רב וחזן בקהילה היהודית באלקמאר, ובאותה שנה נשא לאישה את ברטה נוח. לשניים נולדו 5 ילדים - שלמה, מרלינה, אליזה, בטסי וססיליה. ב-1923 דה-וולף, אשתו וילדיו עברו לגור בבית הרב הצמוד לבית הכנסת בהופסטראט שבעיר. בין שלל תפקידיו היה אחראי על ענייני הדת של הקהילה, וניהול פעיל בארגונים יהודיים רבים, כולל הוועדה המקומית לפליטים יהודים בשנות ה-30. עם הכיבוש הנאצי של הולנד במלחמת העולם השנייה, הפך הוועד המקומי לפליטים לנציגות אלקמאר של המועצה היהודית. ב-5 במרץ 1942 גורשו כל היהודים מהעיר, ודה-וולף מצא מחסה באמסטרדם, בביתה של ביתו אליזה, בעלה אברהם אייזרקופר ושני ילדיהם. דה-וולף הצטרף למועצה היהודית באמסטרדם, ותפקידו זה אפשר למשפחתו להמשיך ולהתגורר בעיר עד מאי 1943. ב-26 במאי נשלחו אברהם וברטה למחנה וסטרבורק, וחודש לאחר מכן, ב-29 ביוני 1943, הם הועברו לסוביבור, והומתו בגז ב-2 ביולי 1943, שניהם בני 65. מבין ילדיו שרדו את השואה רק ססיליה, שלמה, ומרלינה. ססיליה הייתה חלק מקבוצת מגורשים שנפדתה על ידי חברת פיליפס, ולאחר המלחמה היגרה לאוסטרליה. מרלינה עלתה לישראל, עבדה כאחות, ומתה ב-1951. בנו שלמה ששרד כתב מאוחר יותר ספר על משפחתו לפני השואה. ב-2023 הונצח שמו על האנדרטה לקורבנות היהודים מאלקמאר מול תחנת הרכבת שממנה גורש. מידע על חייו ומשפחתו Abraham de Wolff, Joods Monument (באנגלית) De laatste rabbi van Alkmaar, Abraham de Wolff, Joods Monument (באנגלית) Kaddiesj voor Joods Alkmaar : de geschiedenis van Joods Alkmaar door J.D. Kila en de herinneringen van Abraham Drukker over de jaren 1940-1944 | WorldCat.org, search.worldcat.org (באנגלית) Rond het huis van de laatste rabbi van Alkmaar | WorldCat.org, search.worldcat.org (באנגלית) BATA, Unveiling of the Jewish Names Monument in Alkmaar, Bath Alkmaar Twinning Association, ‏2023-09-15 (באנגלית אמריקאית)
ג'ורג' הסקרן (סרט)

ג'ורג' הסקרן (באנגלית: Curious George) הוא סרט קולנוע מונפש קומי אמריקאי משנת 2006, המבוסס על ספר בעל אותו שם מאת הנס ריי ומרגרט ריי. בסרט זה מדבבים ויל פרל, דרו ברימור, דיק ואן דייק, דייוויד קרוס, פרנק ולקר, יוג'ין לוי, אד או'רוס וג'ואן פלורייט. טד, האיש בעל הכובע הצהוב, עושה הדרכות במוזיאון לכיתתה של מגי, מורה ומושא אהבתו של טד. כאשר נודע לו שהמוזיאון בסכנת סגירה, טד שט לאפריקה על מנת למצוא את האליל אשר יציל את המוזיאון, והוא מוצא שם קוף קטן וסקרן בשם ג'ורג' אשר עקב אחריו עד לעיר הגדולה. ויל פרל - טד, האיש בעל הכובע הצהוב דרו ברימור - מגי, מורה בבית ספר ומושא אהבתו של טד. דמותה נקראה על שמה של מרגרט ריי. דיק ואן דייק - מר בלומסברי, מנהל המוזיאון. זוהי עבודת הדיבוב הראשונה של ואן דייק. דייוויד קרוס - ג'וניור, בנו החמדן של מר בלומסברי. פרנק ולקר - ג'ורג', קופיף קטן וסקרן שהגיע מאפריקה. יוג'ין לוי - קלוביס, מדען אשר מתמחה בבניית חיות רובוטיות. אד או'רוס - איוון, השומר בבניין שבו גר טד, הוא שונא את ג'ורג' בטענה שאסור להכניס חיות לבניין, מדבר במבטא רוסי. ג'ואן פלורייט - גברת פלאשבוטום, זמרת אופרה ושכנה של טד. עקב הצלחת הסרט, הופקה סדרת הטלוויזיה "ג'ורג' הסקרן" ששודרה במקור בערוץ PBS Kids, ובישראל בדיבוב עברי בערוץ לוגי. בנוסף יצאו מספר סרטי המשך לזיכיון אשר יצאו ישירות ל-DVD. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' הסקרן בוויקישיתוף "ג'ורג' הסקרן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'ורג' הסקרן", באתר נטפליקס "ג'ורג' הסקרן", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'ורג' הסקרן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'ורג' הסקרן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ג'ורג' הסקרן", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'ורג' הסקרן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלפ ארסלאן

אלפ ארסלאן (בפרסית: آلپ ارسلان; ‏20 בינואר 1029 - 15 בדצמבר 1072) היה הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית, והנין של סלג'וק מייסד השושלת. שלט בשנים 1063–1072. הוא החליף את שמו למוחמד בן דאוד צ'אגרי, כאשר אימץ את דת האסלאם. אך לצורך מסעותיו הצבאיים הוא קיבל את השם "אַלפּ אַרסְלַאן" שמשמעותו היא "אריה אמיץ". מבחינה היסטורית הוא ידוע כלוחם ומנהיג ומבחינת אישיות הוא נזכר כאדם אמיץ, נועז ונדיב. את ניצחונו המפורסם ביותר השיג בקרב מנזיקרט בשנת 1071 מול האימפריה הביזנטית. אלפ ארסלאן ירש מאביו, צ'אגרי בג, את המושלות בחורסאן בשנת 1059. ב-1063 תוגריל, סולטן האימפריה הסלג'וקית מת ללא בן זכר, ואלפ ארסלאן, אחיינו, עלה לשלטון על כס המלוכה הסלג'וקי. והפך בכך לשליט של פרס, מנהר האוקסוס (אנ') לנהר הפרת. בגיבוש ממלכתו החדשה, וטיפול בסיעות הבעיתיות, ארסלאן נעזר בצורה בולטת בניזאם אל-מולכ, הוזיר שלו, ואחד האנשים המשפיעים ביותר בהיסטוריה המוסלמית המוקדמת. עם ביטחון ושקט בממלכתו, כינס ארסלאן מועצה מדינית, בה הכריז על בנו, מלכשאה הראשון כיורשו. בתקווה לכבוש את קייסרי, בירת קפדוקיה, שם ארסלאן את עצמו בראש כוח הפרשים הטורקי, חצה את נהר הפרת וכבש את העיר, לאחר מכן, צעד לארמניה וגאורגיה, אותן כבש בשנת 1064. ב-1072 נרצח על ידי אציל מקומי אותו דן למוות קודם לכן. מדיה וקבצים בנושא אלפ ארסלאן בוויקישיתוף אלפ ארסלאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Iran: past and present" Donald Wilber מהדורה שמינית 1976. עמ' 45. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיולה קוליך

דיולה קוליך (בהונגרית: Kulich Gyula;‏ וינה, 20 בינואר 1914 – דכאו, דצמבר 1944) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, איש מנגנון והנהגה של המפלגה הקומוניסית ההונגרית, אספרנטיסט, מראשי תנועת הנוער הקומוניסטית בממלכת הונגריה בין שתי מלחמות העולם. במקצועו היה חייט. דיולה קוליך נולד במשפחה יהודית בווינה, אבל מגיל שנה התגורר בבקשצ'אבה וגדל שם. אביו, החייט מיהאי קוליך, נפטר בשנת 1923 ממחלה שחלה בה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשל מצבה הכלכלי הרעוע של המשפחה, נאלץ דיולה קוליך ליטול על עצמו כל עבודה מזדמנת. מסיבה זו הפסיק את לימודיו לאחר שסיים את ארבע הכיתות של חטיבת הביניים ולמד מקצוע - הוא הפך לחייט לביגוד אנגלי-צרפתי. מאחר שלא הצליח למצוא עבודה בבקשצ'אבה, נסע ב-1933 לבודפשט ולאחר מכן לאוסטריה, אבל גם שם מצא רק עבודה מזדמנת ולא קבועה. ב-1934 חזר לבירת הונגריה, שם קיבל סוף סוף עבודה קבועה. הוא הצטרף לתנועת הפועלים ב-1932. עד מהרה נכלל בהנהגת הנוער הקומוניסטי (KIMSZ) של רובע 8. הוא השתתף באופן פעיל ביצירת "החזית המאוחדת של הנוער" ובארגון שביתות והפגנות. הוא נבחר כחבר בוועדת הנוער הלאומית (OIB) והפך למזכיר שלה בתחילת 1938. באותה שנה נבחר להנהגת המפלגה הקומוניסטית של הונגריה (KMP). ב-1939 יצר את הקשר עם הקבוצות הקומוניסטיות בסלובקיה. בקיץ 1939 התכנסה ועידת KMP בהנהגתו, שם נקבעו ההנחיות לעבודת הנוער במפעלים. בשנים 1939–1940 ארגן תאים קומוניסטיים רבים בארגונים המחוזיים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. במרץ 1940 נעצר על ידי המשטרה יחד עם מאות פועלים קומוניסטים ואנשי שמאל. הוא נידון לשמונה שנות מאסר. נגרר ללא הירף מבית סוהר אחד למשנהו, ובשנת 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו, שם ניספה והפך לקורבן השואה. לאחר בנייתו בבקשצ'אבה (תחילת שנות ה-70), נקראה על שמו אחת משכונות המגורים הגדולות בעיר. לאחר שינוי המשטר, שונה שם השכונה לשכונת קזינצי. בבודפשט, בית הספר המקצועי לאמנויות שימושיות אנדראש ילקי של היום היה ידוע כבית הספר הטכני לבגדים ונעליים של על שם דיולה קוליך משנת 1956, ובין 1968 לבין 1993 כבית הספר המקצועי לתעשיית הביגוד דיולה קוליך, אחד ממוסדות ההכשרה המקצועית הידועים ביותר בהונגריה. בין השנים 1952 ל-1965 פעלתיאטרון קיץ בשם Kulich Gyula Szabadtéri Színpad בכיכר בבודפשט הקרויה על שמו. ביישובים רבים בהונגריה, אזורים ציבוריים נקראו על שם, למשל , ברוע השמיני של בודפשט, במישקולץ טיילת מנדולאש בפץ' רחוב Papnövelde הביוגרפיה של דיולה קוליך בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי פרנץ ואדאש: המאבק שלנו עם הגיהנום ההונגרי. בודפשט, 1961. 288 עמ'. אגנש באקו: דיולה קוליך. הוצאת עיתונים וספרים לנוער, בודפשט, 1989. 152 עמודים. מסת"ב 963-422-863-1 לקסיקון יוז'פווארוש. עורך ראשי. ריכרד נאג'. בודפשט, 1970. MSZMP VIII. הוועדה המחוזית-מועצת הבירה VIII. מועצת מחוז מדיה וקבצים בנושא דיולה קוליך בוויקישיתוף קורות חיים באתר גימנסיה דיולה אנדראשי ביוגרפיה דיולה קוליך באתר Arcanum פסלו בבקשצ'אבה צילום אויר בבקשצ'אבה על כיכר קוליך דיולה