laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Stone Quarry

The Stone Quarry (מאנגלית: מחצבת האבן; בעבר: Cruel and Unusual Films, Inc.‎, מאנגלית: "סרטים אכזריים ובלתי רגילים") היא חברת הפקות סרטי קולנוע אמריקאית שייסדו הבמאי זאק סניידר, רעייתו המפיקה דבורה סניידר והמפיק-השותף וסלי קולר. משרדי החברה נמצאים בפסדינה, קליפורניה. החברה גם נוטלת חלק בשיווק סרטים של חברות הפקה אחרות. האולפנים הוקמו בשנת 2004 ומהווים חלק מחטיבת ההפקות של אולפני האחים וורנר, לאחר הסכם שנחתם עם החברה. בינואר 2019 החברה שינתה את שמה משמה הראשון (Cruel and Unusual Films, Inc.‎) לשמה הנוכחי (The Stone Quarry) ופורסם שסניידר יחזור לביים סרטים לאחר שחתם על חוזה עם נטפליקס שמתחיל בבימוי סרט הזומבים "צבא המתים". אתר האינטרנט הרשמי של The Stone Quarry Cruel & Unusual Films, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Dawn of the Dead (2004)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2021-05-24. "Dawn of the Dead". Metacritic. נבדק ב-2013-06-26. "300". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2013-06-26. "300". Metacritic. נבדק ב-2013-03-15. "Watchmen". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2013-06-26. "Watchmen". Metacritic. נבדק ב-2013-06-26. "Legend of the Guardians: The Owls of Ga'Hoole". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2013-06-26. "Legend of the Guardians: The Owls of Ga'Hoole". Metacritic. נבדק ב-2013-06-26. "Sucker Punch". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2013-06-26. "Sucker Punch". Metacritic. נבדק ב-2013-06-26. "300: Rise of an Empire". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2014-03-25. "300: Rise of an Empire". Metacritic. נבדק ב-2014-03-25. Aquaman (2018) (באנגלית), נבדק ב-2020-06-08 Aquaman, נבדק ב-2020-06-08 "Army of the Dead (2021)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-11 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Army of the Dead (2021)". Metacritic. נבדק ב-11 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Army of Thieves (2021)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-31 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Army of Thieves (2021)". Metacritic. נבדק ב-31 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
פרס בוכמן

פרס בוכמן, "פרס הזיכרון" של הקרן ע"ש יעקב בוכמן לזכר אשתו ובתו שנספו בשואה, הוענק על ידי יד ושם מדי שנה ליוצרים בתחומי הספרות, המחקר האקדמי והאמנות, שיצירתם עוסקת בתחום השואה. הקרן ממנה מוענק הפרס נוסדה בשנת 1988 בפריז, במסגרת "הקרן לזכר השואה" שמושבה בצרפת. הפרס הוענק עד אמצע שנות ה-2000. זוכים נוספים בפרס: רות בונדי. על פרס בוכמן באתר יד ושם (ע' 16) הענקת פרס בוכמן, 2004, באתר יד ושם על ארד, באתר יד ושם ציפי שוחט, "פרס הזיכרון" לחנה יבלונקה ולאריה כוכבי, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2002 על נחום בוגנר, באתר יד ושם אודות אינה פינק, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוזנות ליפה-אלפרדיסן

רוזנות ליפה-אלפרדיסן מגרמנית: Landgrafschaft Lippe-Alverdissen) הייתה מדינה היסטורית באזור מרכז גרמניה של היום, אשר השתייכה לבית ליפה. בשנת 1613 חולקה רוזנות ליפה בין בניו של זימון השישי, רוזן ליפה-דטמולד; בנו הבכור זימון השביעי ירש את רוזנות ליפה-דטמולד, בנו השני אוטו ירש את רוזנות ליפה-בארקה, ובנו הצעיר פיליפ ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן. בשנת 1640 ירש פיליפ חלק מרוזנות שאומבורג, ובכך יצר את רוזנות שאומבורג-ליפה. לאחר מותו של פיליפ בשנת 1681, פוצלה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך כריסטיאן ירש את שאומבורג-ליפה, ואילו בנו השני פיליפ ארנסט ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן. לאחר מותו של וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה בשנת 1777 ללא ילדים, ירש אותו פיליפ ארנסט השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ובכך איחד מחדש את הרוזנות. פיליפ (1613-1640) פיליפ ארנסט הראשון (1681-1723) פרידריך ארנסט (1723-1749) פיליפ ארנסט השני (1749-1777) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדלן בארו

מדלן בארו (בצרפתית: Madeleine Barot;‏ 1909, שאטורו – 1995, פריז), הייתה תאולוגית פרוטסטנטית, הומניסטית, פעילת זכויות האדם וחסידת אומות העולם מצרפת. מדלן בארו הייתה בתו של אלכסנדר אוגוסט בארו, מורה לספרות מקלרמון פראן. היא למדה בסורבון וקיבלה תואר בהיסטוריה ותעודת ארכיונאי. בשנת 1934 החלה לעבוד בספרייה הלאומית של צרפת ומשנת 1935 החלה לעבוד ברומא, במוסד מחקר צרפתי שעסק בחקר ההיסטוריה של רומא, כחלק ממכוני המחקר ההיסטורי של רומא (אנ'). בארו הייתה פעילה באגודות פרוטסטנטיות במסגרת הפדרציה הצרפתית של אגודות סטודנטים נוצריות, שנוסדה ב-1895. בקיץ 1939 הייתה בארו יושבת ראש ועידה עולמית של נוער נוצרי באמסטרדם, ועידה שפעלה לאיחוד בין תנועות פרוטסטנטיות. בעת זו הפכה מעורבת בתנועות ההתנגדות לנאציזם. את ההשראה לפעולתה שאבה בין היתר מהכומר השווייצרי קרל בארת (אנ'). משנת 1940 הייתה בארו המזכירה הכללית של ארגון Cimade (אנ'), ארגון סטודנטים פרוטסטנטים צרפתים, שהיה פעיל במהלך שנות מלחמת העולם השנייה נגד הכובשים הגרמנים. היא כיהנה בתפקיד גם לאחר המלחמה, ועד שנת 1956. בתקופת כהונתה הייתה בארו אחראית על אחת המחלקות לפעילות חברתית באיגוד העולמי של הכנסיות (אנ'). במסגרת פעילותה זו פעלה בארו לקידום מעמד האישה בארגונים כנסייתיים. מדלן בארו ניהלה את פעילותו של ארגון Cimade למען פליטים יהודים בצרפת הכבושה בידי הגרמנים וכן בצרפת של וישי. היא הייתה אחראית לפעילותם של פעילי ארגון Cimade במחנות ריכוז בצרפת ואף נכנסה בעצמה למחנה הריכוז גירס כדי לסייע לאמהות יהודיות שילדו זה עתה. היא ביקרה במחנה מדי יום, ואף הצליחה לקבל אישור לפתוח במחנה סניף של Cimade. היא הצליחה לקבל אישור להעביר ילדים, חולים וקשישים לעיירה לה שמבון-סור-ליניון וכך לחלצם מהמעצר. מקיץ 1942, עת החלו המעצרים ההמוניים של יהודי צרפת, בפריז ומחוצה לה, הנפיקה בארו ליהודים שבהם טיפלה מסמכי זהות מזויפים, החביאה את חלקם, ולחלקם סייעה לברוח לשווייץ. ב-1988 הכיר יד ושם במדלן בארו בתור חסידת אומות העולם. פעילותה של מדלן בארו, באתר יד ושם (באנגלית) עדותם של האחים מנחם מאיר ופרדריק ריימס על הצלתם בידי בארו ו-Cimade, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון סיישל

נתאחד סיישלים (מקריאולית סיישלית: Koste Seselwa) הוא ההמנון הלאומי של איי סיישל. ההמנון אומץ רשמית בשנת 1996, ולו מילים בשלוש השפות הרשמיות של המדינה: קריאולית סיישלית, אנגלית וצרפתית. מדיה וקבצים בנושא המנון סיישל בוויקישיתוף המנון סיישל, באתר ספר העובדות העולמי של ה־CIA (באנגלית)
מיה נילסן

מיה אוסטרגרד נילסן (בדנית: Mie Østergaard Nielsen; נולדה ב-25 בספטמבר 1996) היא שחיינית דנית, היא אלופת אירופה (ברלין 2014), סגנית אלופת עולם לבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012) ובעלת מדליית ארד מאליפות עולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר גב. היא שיאנית אירופה הנוכחית (2015) במשחה ל-100 מטר גב (בריכת 25 מטר). מיה נילסן היא בתו של בני נילסן, סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988) ובעל מדליית ארד (מדריד 1986) במשחה ל-200 מטר פרפר. 50 מטר גב: 27.63 שניות (2015), שיא דנמרק 100 מטר גב: 58.84 שניות (2015), שיא דנמרק 200 מטר חופשי: 1:55.07 דקות (2013), שיא דנמרק 50 מטר גב: 26.39 שניות (2014), שיא דנמרק 100 מטר גב: 55.99 שניות (2013) שיא אירופה מדיה וקבצים בנושא מיה נילסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיה נילסן מיה נילסן, באתר olympedia.org מיה נילסן, באתר Swimrankings מיה נילסן, באתר SwimSwam
גואו גואנגצ'אנג

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא גואו. גואו גואנגצ'אנג (בסינית מפושטת: 郭广昌; ‏נולד ב־16 בפברואר 1967) הוא מיליארדר סיני, מקים ויושב ראש קבוצת פוסון. בנובמבר 2015 דורג במקום ה-11 בעשירי סין, והונו הוערך בכ-6.3 מיליארד דולר. בראשית דצמבר 2015 דווח כי הוא נעלם. גואו גואנגצ'אנג נולד בדונגיאנג שבג'ג'יאנג, סין. בשנת 1989 סיים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת פודן, בה השלים לאחר מכן גם תואר שני במנהל עסקים. הוא ייסד, יחד עם שלושה חברים את קבוצת פוסון עם הון התחלתי של 6,000 דולר. בשנת 1994 התמנה ליושב הראש של הקבוצה, שהפכה להיות אחד העסקים הלא-ממשלתיים הגדולים בסין. בנובמבר 2015 התפרסם כי אחד משותפיו להקמת פוסון, פאן ווי, עזב את הקבוצה מסיבות בריאותיות ומכר את חלקו, בכך גדלה אחזקתו של גואנגצ'אנג בקבוצה ל-64.5%. בדצמבר 2015 פורסם כי הוא נעצר. מנכ"ל קבוצת פוסון הודיע כי החברה מתמודדת עם המצב, וכי גואו מסייע לחקירה של הרשויות. המסחר במניות החברה הופסק זמנית בעקבות זאת. לאחר מספר ימים שוחרר גואו ממעצר, ובינואר 2016 נפגש עם המפקחת על הביטוח דורית סלינגר לצורך השלמת רכישת "הפניקס חברה לביטוח" בידי קבוצת פוסון. גואו נשוי ולו שלושה ילדים. אתר האינטרנט הרשמי של גואו גואנגצ'אנג גואו גואנגצ'אנג, ברשת החברתית פייסבוק גואו גואנגצ'אנג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גואו גואנגצ'אנג, ברשת החברתית LinkedIn גואו גואנגצ'אנג, באתר הרשמי של קבוצת פוסון האיש שעשוי להיות הבעלים החדש של הפניקס: המיליארדר הסיני גואו גואנצ'אנג, באתר TheMarker, ינואר 2015 הפרופיל של גואו, באתר פורבס גיל קליאן, גולן חזני ורחלי בינדמן, דיווח בסין: יו"ר פוסון הסינית - הרוכשת של הפניקס - נעלם, באתר כלכליסט, 10 בדצמבר 2015 פוסון: "היו"ר גואו גואנצ'אנג מסייע לחקירה", באתר ynet, 11 בדצמבר 2015 בדרך לישראל? פוסון: היו"ר גואו מבקר בארה"ב, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2015 אסא ששון, לקראת אישור לרכישת הפניקס? סלינגר ויו"ר פוסון גואו גואנגצ'אנג ייפגשו מחר, באתר TheMarker‏, 6 בינואר 2016. ערך זה הוא קצרמר בנושא סינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקינקס

האקינקס (באנגלית acinaces; ביוונית ἀκινάκης) או אקינקה (כנראה בפרסית עתיקה akīnakah) הוא סוג של חרב קצרה או פגיון אשר שימש בעיקר באלף הראשון לפני הספירה באזור אגן הים התיכון, במיוחד על ידי המדיים, הסקיתים והפרסים, ולאחר מכן על ידי היוונים. האקינקס הומצא על ידי הסקיתים, אבל הוא נעשה מפורסם על ידי הפרסים, ומהם התפשט בכל רחבי העולם העתיק. את השפעתו ניתן לראות גם בעיצובים של כלי נשק סיניים כגון חרב הג'ינגלו. הרומאים האמינו שמקור הנשק הוא ממדי. בדרך כלל האקינקס הוא באורך של 35–45 סנטימטרים והוא בעל להב פיפיות. גולת הניצב בדרך כלל חצויה או מסוג "אנטנה". הנדן של האקינקיס בדרך כלל היה מעוטר ונחגר בראוותנות.. מאחר שהאקינקיס נראה כנשק תקיפה, ומאחר שהוא היה בדרך כלל שחוק יותר בצידו הימני, סביר להניח שהוא נועד לדקירות פתע מלמעלה למטה. הדבר היחיד שטקסטים עתיקים אומרים על האקינקיס הוא שהאקינקיס הוא סוג של "חרב פרסית". משום כך מחברים בלטינית לאורך ההיסטוריה נהגו לזהותו עם כלי נשק פרסיים רבים שהכירו. בטקסטים לטיניים מימי הביניים מזהים את האקינקיס עם הסימיטר ודומיו. פאולוס הקטור מייר מזהה את האקינקס עם הדוסאק, ובעבודותיהם של הישועים המתארות את יפן המילה אקינקס משמשת לתיאור הקטאנה. עם זאת, הסימיטר הפרסי הוא נשק חדש יחסית שלא היה קיים בעת העתיקה ולכן אין לזהותו עם האקינקיס. הפרסים בממלכה האח'מנית עשו שימוש בכמה סוגים של חרבות. אומנות פרסית עתיקה מציגה בדרך כלל את שומרי הראש של המלך ואת האצילים החשובים כשהם חוגרים פגיונות אלכסוניים מצועצעים. לעומתם באומנות יוונית מציגים אותם כשהם לובשים קופיס. בגלל הבלבול הזה נדרשה עבודת בילוש כדי להבין מה הוא האקינקיס.  אחת הראיות היא שטקסטים יווניים ורומיים מזכירים לפעמים את האקינקיס שניתן על ידי המלך כאות חיבה. דבר זה מצביע על כך שהאקינקיס הוא פגיון. את השימוש הפולחני באקינקס אנו מוצאים במתנתו של המלך הפרסי חשיארש שנתן אקינקס כמנחה לים. האקינקיס מוזכר באופן פולחני גם על ידי הרודוטוס (היסטוריה, VII, 54), בטקס החרטה הידוע בשם הלקאת הדרדנלים. ראיה חזקה נמצאת בקטע בספר קדמוניות היהודים של יוסף בן מתתיהו שבו הנשק ששימש את הסיקריקים מתואר כך: "...ואלה שנקראו סיקרקים, שהיו סוג של שודדים, נעשו רבים יותר מאי פעם, והשתמשו בחרבות קטנות, בגודלו של האקינקיס הפרסי, אבל מעוקלות כמו הסיקה הרומית, שעל שמה קיבלו השודדים את שמם..." חייל מדי במשמר המלכותי של המלך הגדול, לובש אקינקיס על ירכו. תבליט בפרספוליס. פרש פרסי מלווה שיירת גמלים. הוא לובש מכנסיים מעוצבות שאליהן מחובר פגיון אקינקיס בצד ימין. תבליט פלמירה. פגיון אקינקיס מזהב. מדיה וקבצים בנושא אקינקס בוויקישיתוף
פגיון המסבאה

פגיון המסבאה או פגיון הקבצן (מדי פעם נקרא גם פגיון החלפה, פגיון קרוב ניצב או פגיון שיכר) הוא סוג של פגיון אנגלי שהיה כבד וארוך. הפגיון היה הפגיון הסטנדרטי באנגליה מהמאה ה-16 עד אמצע המאה ה-18, והיה מורכב מלהב ארוך, רחב וישר, וידית גדולה כבדה בצורת כלוב ששימשה כאגרופן. בדרך כלל הוא שקל כקילו ונחגר על הגב התחתון. פגיון הקבצן היה נפוץ כנשק אזרחי, הוא היה יעיל כנגד חרבות ונשקי מוט, וקצר מספיק לשימוש בפאב צפוף. תיאור הפגיון ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פגיון המסבאה".
כריס ווקר-הבורן

כריסטופר "כריס" ג'יימס ווקר-הבורן (באנגלית: Christopher James "Chris" Walker-Hebborn; נולד ב-1 ביולי 1990) הוא שחיין בריטי, הוא אלוף אירופה (ברלין 2014) ואלוף חבר העמים (גלאזגו 2014) במשחה ל-100 מטר גב. הוא אלוף העולם ושיאן העולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, 2 שחיינים ו-2 שחייניות (קאזאן 2015). 50 מטר גב: 24.92 שניות (2014) 100 מטר גב: 52.88 שניות (2015) 200 מטר גב: 1:56.05 דקות (2009) 50 מטר גב: 23.31 שניות (2014) 100 מטר גב: 50.44 שניות (2013) 200 מטר גב: 1:50.73 דקות (2009), שיא בריטניה מדיה וקבצים בנושא כריס ווקר-הבורן בוויקישיתוף כריס ווקר-הבורן, באתר olympedia.org כריס ווקר-הבורן, באתר Swimrankings כריס ווקר-הבורן, באתר SwimSwam
גלובוס האנט-לנוקס

גלובוס האנט-לנוקס או גלובוס לנוקס (באנגלית: Hunt-Lenox Globe), שנוצר בשנת 1510, הוא הגלובוס השני או השלישי בגילו אחרי גלובוס ארדאפפל (משנת 1493) ושמור במחלקה לספרים נדירים של הספרייה הציבורית של ניו יורק. גלובוס האנט-לנוקס דומה מאוד לגלובוס יָגֵלוֹנִיקוּס משנת 1510 המוצג בקרקוב. מופיע בו הכיתוב "כאן נמצאים דרקונים" (בלטינית: HIC SUNT DRACONES), כיתוב שקיים במפה עתיקה נוספת אחת בלבד. קוטר הגלובוס 11.2 ס"מ והיקפו 34.5 ס"מ. הוא חלול, עשוי נחושת ומורכב משני חלקים שמחוברים בקו המשווה. מחזק אותו תייל מתוח מקטביו. מוצאו של הגלובוס אינו ידוע. הוא נרכש בפריז ב-1855 על ידי הארכיטקט ריצ'רד מוריס האנט שמסר אותו לאספן ג'יימס לנוקס. האוסף הועבר לרשות הספרייה הראשית של ניו יורק ובה הוא נמצא עד היום. בשנת 2012 התגלה גלובוס דומה בגודל אשכולית, עשוי משני חצאי ביצת יען וסבורים שהוא נעשה ב-1504. אם כך, הוא הראשון שמראה על גלובוס את העולם החדש. סטפאן מיסינג שחקר את הגלובוסים מאמין שגלובוס האנט-לנוקס הוא תעתיק נחושת של גלובוס היען.. נעשו ניסיונות להסביר מדוע מופיע הכיתוב על המפה דווקא בדרום-מזרח אסיה. יצוין שמיקום הכתובת הוא באזור שכלל לא קיים במציאות למעט איים פזורים. מרקו פולו מספר על ממלכה בשם דגרויאן באי סומטרה בספר מסעותיו "על האזורים המזרחיים" (בלטינית: De Regionibus Orientalis, ספר 3, פרק 10 "על מלכות הדגרויאן"). לדברי מרקו פולו אנשי הממלכה היו נוהגים להרוג ולאכול את אלה מבין השבויים שלא יכלו לשלם כופר נפש. אך האי סומטרה נמצא מרחק רב מערבה ממקום זה. הנחה אחרת גורסת שקיים קשר בין המילה דרקון לשם ארץ המופיעה במפה סינית כ'ארץ הפרצופים המקועקעים'. בניב שבט אמוי המקום נקרא Dakolien. טרה אינקוגניטה מדיה וקבצים בנושא גלובוס האנט-לנוקס בוויקישיתוף אוצרות הספרייה הציבורית בניו יורק תיאור הגלובוס עם תמונות (אורכב 23.04.2012 בארכיון Wayback Machine) דף אודות הגלובוס, אתר הספרייה הציבורית של ניו יורק מאמר בוושינגטון פוסט הפרק באנגלית
אליפות העולם באקרובטיקה

אליפות העולם באקרובטיקה היא אליפות עולם שבה מתחרים בהתעמלות אקרובטית. את התחרות מנהלת התאחדות ההתעמלות הבינלאומית. אליפות העולם נערכת החל משנת 1974 ומתחרים בה בחמש קטגוריות - זוג גברים, זוג נשים, זוגות מעורבים, שלישיות לנשים ורביעיות לגברים. האליפות נערכת פעם בשנתיים אבל בין השנים 2000-1994 האליפות התקיימה פעם בשנה. מכיוון שהתעמלות אקרובטית היא אינה ענף ספורט אולימפי אליפות העולם היא התחרות החשובה ביותר בענף.
דוד האן

דוד האן (נולד ב-1965) הוא משפטן ישראלי, פרופסור בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן המומחה בדיני תאגידים ובדיני חדלות פירעון. כיהן כאפוטרופוס הכללי והכונס הראשי במשרד המשפטים. האן, בנם של דינה ואריה האן, נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. אביו היה מזכיר סיעת המפד"ל ומזכיר הכנסת ואימו מרצה לסטטיסטיקה ולכלכלה. בילדותו שהה שלוש שנים בארצות הברית כאשר אביו היה שליח סוכנות היהודית. היה חניך בתנועת בני עקיבא ולמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים. בצה"ל שירת כקצין ביחידה 8200 של אגף המודיעין והשתחרר לאחר שמונה שנים. ב-1993 סיים האן לימודי תואר ראשון במשפטים בהצטיינות יתרה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה אצל שופט בית המשפט העליון גבריאל בך, ובמשרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות'. בתום ההתמחות סיים תואר שני ושלישי במשפטים באוניברסיטת ניו יורק. בד בבד עם לימודי הדוקטורט עבד במחלקת דיני החברות בפירמת עורכי הדין Gordon, Altman, Butowsky בניו יורק ועסק במתן חוות דעת בנושאים פיננסיים – בפרט בתחום פשיטות הרגל. בשובו לישראל השתלב בסגל אוניברסיטת בר-אילן. ב-2002 מונה למנהל תוכנית הלימודים לתואר שני לרואי חשבון ועורכי דין באוניברסיטה. כמו כן שימש מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, ומרצה אורח באוניברסיטת פורדהם בניו יורק ובאוניברסיטת מונש במלבורן. מחבר הספר "דיני חדלות פרעון" (התשס"ט). בשנת 2018 יצא הספר במהדורה שנייה ועדכנית. שימש יועץ בתחום חדלות פירעון למחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים. ב-2011 מונה לאפוטרופוס הכללי וכונס הנכסים הרשמי. בתפקידו ככונס הרשמי היה ממונה על פירוקה של רשות השידור. ב-2016 הופיע שמו ברשימת המועמדים לכהן בבית המשפט העליון. ב-2018 הוזכר שוב כמועמד לבית המשפט המחוזי בחיפה כשופט כלכלי, תוך ששרת המשפטים איילת שקד מנסה לקדם את מינויו. מינויו לא אושר בוועדה לבחירת שופטים. ב-2017 חזר לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. האן מתגורר באורנית. הוא נשוי ואב לחמישה. דוד האן באתר אוניברסיטת בר-אילן דוד האן (אורכב 05.12.2015 בארכיון Wayback Machine) באתר המכון למנהיגות וממשל אלה לוי-וינריב, ‏"בעלי שליטה הם לא מפלצות חורשי רעה", באתר גלובס, 31 במרץ 2011 הילה רז, דוד האן: "על המדינה להתערב בפירוקים רק במקרה של כשל שוק", באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2012 יסמין גואטה, עידו באום, דוד האן: "על כל רמאי שנוסע במרצדס יש הרבה פושטי רגל אמיתיים", באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2014 ענת רואה, מכונס הנכסים לבית המשפט העליון? המירוץ של דוד האן, באתר כלכליסט, 16 בפברואר 2017 שלומית לן, ‏דוד האן על הסדרי החוב, רשות השידור ועל "גן העדן" לפושטי הרגל, באתר גלובס, 23 ביוני 2017 גור מגידו, "חיפשו אותי": פרופ' דוד האן חושף איך ממנים שופטים בישראל, באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2018 חן מענית, ‏מ-28 ייבחרו 4: אלה המועמדים הסופיים לשיפוט בעליון, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2016 ענת רואה, הדיל הכושל של איילת שקד למינוי דוד האן לשיפוט, באתר כלכליסט, 13 במאי 2018
המנון תוניסיה

מגיני המולדת (בערבית: حماة الحمى, תעתיק מדויק: חֻמָאתַ אלְחִמָא) הוא ההמנון הלאומי של תוניסיה. מילות השיר נכתבו על ידי מוסטפא סאדק א-ראפעי ואבו אל-קאסם א-שאבי. מילות ההמנון נלקחו משיר שנכתב בשנות ה-30 על ידי המשורר המצרי מוסטפא סאדק א-ראפעי. מקובלת הטענה כי המנגינה הולחנה על ידי מוחמד עבד אל-ווהאב, אך המוזיקולוג התוניסאי סלאח אל-מהדי סבור כי המשורר אחמד ח'יר א-דין הוא שהלחין את ההמנון. בתיו האחרונים של ההמנון נכתבו על ידי אבו אל-קאסם א-שאבי. על פי אל-מהדי, בתים אלו צורפו להמנון ביוני 1955 על ידי מונגי סלים. ההמנון נקרא לעיתים מזמור המהפכה, והוא הושר במהלך הפגישות של מפלגת השלטון, "ניאו דסתור". השיר החליף את סלאם אלביי כהמנון הלאומי, לאחר נפילת המשטר המלוכני בתוניסיה (ב-25 ביולי 1957). הוא שימש באופן זמני כהמנון עד להחלפתו ב-20 במרץ 1958, אז התקבל אלא ח'לידי כהמנון הרשמי. מאוחר יותר, עם ההפיכה שהעלתה לשלטון את זין אל-עאבדין בן עלי ב-12 בנובמבר 1987, חזר "מגיני המולדת" להיות ההמנון הלאומי. מדיה וקבצים בנושא המנון תוניסיה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון תוניסיה" באתר מיוזיק בריינז Michael Jamieson Bristow, Tunisian National Anthem, National Anthems of the World Organisation. National Anthem Downloads, Lyrics, & Information: NationalAnthems.us - Tunisia (באנגלית) (ארכיון) המנון תוניסיה (בערבית) המנון תוניסיה (בצרפתית) (ארכיון)
בית הכנסת הישן (אוקלנד)

בית הכנסת הישן (באנגלית: Old Synagogue) הוא בניין מהמאה ה-19 במרכז אוקלנד, ניו זילנד, אשר בעבר שימש כבית כנסת. כיום הבניין הוא חלק מהקמפוס של אוניברסיטת אוקלנד. קהילה יהודית התקיימה באוקלנד מרגע ייסודה ב-1840. בניין בית הכנסת, המשלב אלמנטים מהסגנון המורי והקלאסי, תוכנן ונבנה על ידי האדריכל אדוארד בארטלי (אנ') בין השנים 1884–1885. בית הכנסת נחנך ב-9 בנובמבר 1885, ושכן במבנה עד שנת 1967, בה הועבר בית הכנסת לבניין אחר הצופה למאיירס פארק בעיר, והבניין המקורי הוזנח ועמד ריק מספר עשורים. בשנת 1989 שופץ והפך לסניף של הבנק הלאומי של ניו זילנד (אנ'). אוניברסיטת אוקלנד חכרה את הבניין בשנת 2003 ומאז הוא מהווה חלק מהקמפוס ומאכלס את המשרדים לקשרי חוץ. הבניין הוכרז לשימור על ידי הקרן לאתרים היסטוריים של ניו זילנד. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הישן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון מוזמביק

מולדת אהובה (בפורטוגזית: Pátria Amada) הוא ההמנון הלאומי של מוזמביק. השיר החליף את ההמנון הקודם, "תחי, תחי פרלימו", ב-20 באפריל 2002 במטרה לשקף את המערכת הפוליטית-רב-מפלגתית החדשה במדינה. מדיה וקבצים בנושא המנון מוזמביק בוויקישיתוף Mozambique National anthem - Government, www.indexmundi.com Mozambique, nationalanthems.info (באנגלית אמריקאית)
יום ערים למען החיים

יום ערים למען החיים (באנגלית: Cities for Life Day) הוא מועד לציון מחאה נגד עונש מוות. הוא מתקיים כל שנה ב-30 בנובמבר ברחבי העולם. האירוע מציין את הביטול המתועד הראשון של עונש המוות, בידי לאופולד הראשון, דוכס טוסקנה ב-30 בנובמבר 1786. בשנת 2009 השתתפו במיזם כ-60 ערי בירה ויותר מ-1,200 ערים ועיירות מסביב לעולם. בשנת 2014 השתתפו 1800 ערים מ-90 מדינות ב-2005 השתתפו הערים גם בכנס "אפריקה לחיים" על עונשי המוות באפריקה שבו 14 שרי המשפטים ממדינות אפריקה נפגשו בטוקסנה, איטליה. No to death penalty, באתר Community of Sant'Egidio. https://www.latestly.com/lifestyle/festivals-events/cities-for-life-day-2020-date-history-and-significance-of-the-day-that-supports-that-supports-abolition-of-death-penalty-2172732.html ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארץ בדואר שמור

הארץ בדואר שמור (ברוסית: Земля, до востребования) הוא סרט שצולם בעקבות הספר שנכתב על ידי יבגני ורביוב ובוים על ידי בנימין דורמן בסטודיו הסרטים המרכזי לילדים ע"ש גורקי. זהו מותחן פסיכולוגי, המתאר את עולמה הפנימי ואת חייה של הדמות המרכזית, לב מנביץ'. הוא צולם בברית המועצות בשנת 1972 והוקרן לראשונה ב-6 במרץ 1973. הסרט הוא דוקומנטרי (כל הפרטים בו אמיתיים ולא הומצאו). לב מנביץ' היה יהודי. לפני מלחמת העולם השנייה הוא עבד במודיעין הסובייטי והיה בשליחות באיטליה הפאשיסטית. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא עבד במודיעין הסובייטי, עד שהמודיעין האיטלקי חשף את עבודתו והושיב אותו בבית הכלא. בתקופה שבה שהה בבית הכלא האיטלקי שלח מנביץ' למוסקבה מידע חשוב על האויב. לב מנביץ' נפטר ב-9 במאי 1945. לאחר מותו, הוענק לו תואר "גיבור ארצות הברית"[דרושה הבהרה]. תסריט - יוג'ין וורוביב במאי - בנימין דורמן אחראית במה - וניאמינה דורמנה מנהל צילום - מיכאל גויב מעצב תלבושות - אלאונורה מקלקובה מלחין - מיכאל טריברדיב מהנדס סאונד- בוריס קורשקוב מנהל - פולינה פוזנן מפעילים -מיליכה בוגטקוב ואיגור קלבנוב התקנה - גלינה שטרובה, ברטה פוגרבינסקי עריכה - ורה אלה וביריוקובה גרבר אמן איפור- מ שלח תאורן- יורי קירילוב צלם - ולדימיר קומרוב יועץ תעופה - האלוף ג"נ זכרוב מנצח התזמורת הסימפונית - אלכסנדר פטוחוב "הארץ בדואר שמור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הארץ בדואר שמור", באתר AllMovie (באנגלית) "הארץ בדואר שמור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פלנטריום נגארה

פלנטריום נגארה (במלאית: Planetarium Negara) הוא הפלנטריום הלאומי של מלזיה, הממוקם בפארק גני האגם (Lake Gardens) בקואלה לומפור. בניית מתחם הפלנטריום החלה בשנת 1990, והסתיימה בשנת 1993. במאי 1993 המתחם נפתח רשמית לציבור על ידי ראש הממשלה לשעבר של מלזיה, מאהאטיר מוחמד, ב-7 בפברואר 1994. הפלנטריום הלאומי החל לפעול כחטיבה במשרד ראש הממשלה המלזי בשנת 1989. ביולי 1995 החטיבה הועברה למשרד המדע, הטכנולוגיה ואיכות הסביבה, שהוא כיום הבעלים של הפלנטריום. כיום מנוהל הפלנטריום על ידי סוכנות החלל המלזית הלאומית (ANGKASA). בפלנטריום טלסקופ חלל וכן תיאטרון גדול בו מוקרנים סרטים ומועלים מופעים שונים. כמו כן ישנה תצוגת קבע ובה פריטים שונים הקשורים לתעשיית החלל המלזית. מסביב למבנה הפלנטריום פארק בנושא חלל ובו העתקים משוחזרים של מצפי כוכבים עתיקים מהעולם. הפארק מחובר על ידי גשר להולכי רגל למוזיאון הלאומי של מלזיה. מדיה וקבצים בנושא פלנטריום נגארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלנטריום נגארה
וולפגנג דרמלר

וולפגנג דרמלר (בגרמנית: Wolfgang Dremmler; נולד ב-12 ביולי 1954 בזלצגיטר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק באיינטרכט בראונשווייג ובבאיירן מינכן בעמדת הקשר. דרמלר הוא מאמן קבוצת נוער בבאיירן מינכן כיום. דרמלר שיחק באיינטרכט בראונשווייג בין השנים 1973-1979. בשש עונותיו בקבוצה הופיע 138 פעמים וכבש תשעה שערים. בעונתו הלפני אחרונה בקבוצה שיתף פעולה עם פול ברייטנר, שהגיע מריאל מדריד. בשנת 1979 חתם דרמלר בבאיירן מינכן, והצטרף לברייטנר שחתם שם עונה קודם, בהמלצתו. עם באיירן מינכן, הגיע זכה דרמלר בארבע אליפויות הבונדסליגה ושלושה גביעים מקומיים. דרמלר היה שותף להגעתה של באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות 1982, בו הפסידה לאסטון וילה. בשנת 1986, לאחר שבע עונות בבאיירן מינכן, 172 הופעות ושישה שערים, פרש דרמלר ממשחק פעיל עקב פציעה, בגיל 32. לדרמלר 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שלושה שערים. דרמלר ייצג את גרמניה במונדיאל 1982, בו הפסידה במשחק הגמר לנבחרת איטליה. את מונדיאל 1986 החמיץ דרמלר עקב אותה פציעה שבגינה פרש. מדיה וקבצים בנושא וולפגנג דרמלר בוויקישיתוף וולפגנג דרמלר, באתר Transfermarkt וולפגנג דרמלר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) וולפגנג דרמלר, באתר WorldFootball.net וולפגנג דרמלר, באתר National Football Teams וולפגנג דרמלר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.