ביאר עדס

ביאר עדס (מערבית: بِيار عدس) היה כפר ערבי קטן בשרון (נפת יפו המנדטורית). הוקם כנראה באמצע המאה ה-19 על ידי אריסים מוסלמים שעיבדו אדמות של תושבי קלקיליה. ננטש באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ונחרב בסביבות יוני אותה שנה. על חורבות הכפר הוקמה שכונת "שיכון עולים" של הוד השרון והמושבים עדנים ואלישמע. הכפר ישב בנקודה חשובה במערך הדרכים העתיקות בארץ ישראל, צומת הדרכים העתיקות דרך הים ודרך יפו - שכם, ומעט ממערב להרי השומרון. ב-4 ביוני 1924 רכשה חברת "הכשרת היישוב" באמצעות נציגה, יהושע חנקין, 4,197 דונם ממערב לביאר עדס, מהשייח' של אבו כישכ, תמורת 3.5 לירות ארץ-ישראליות לדונם, ועל אדמות אלו הוקמה המושבה מגדיאל מערבית לכפר. בשנת 1926 נחתם הסכם שלום בין תושבי מגדיאל וביאר עדס. תושבי הכפר הצהירו במהלך חגיגת ההסכם שהם שמחים על ההתיישבות היהודית בקרבתם המביאה פיתוח ושיפור בבריאות. במהלך המרד הערבי הגדול תקפו תושבי ביאר עדס את המושבה. בעקבות מידע על המצאות כנופיות בכפר פשטו 25 לוחמים של האצ"ל בפיקודו של משה מולדבסקי על הכפר ב-28 במאי 1939. הם ירו על בתים במרכז הכפר ועל פי ההודעה הרשמית הרגו גבר וארבע נשים ופצעו שלושה. בעקבות זאת פשט הצבא הבריטי על כפר סבא וביצע מעצרים. זאב ז'בוטינסקי כעס על הפגיעה בנשים ודרש להימנע מכך. ביישוב המאורגן גינו את הפעולה, אולם נשמעו גם קולות שטענו שפעולות דומות נעשו גם על ידי ההגנה. דוד בן-גוריון כתב: "לא נטמא את מלחמתינו במעשי תועבה וטירוף דעת שנתפסו להם בריונים משוסים בביר עדס ..." ואליעזר ליבנה כתב "אם יש יסוד להשערה שצעירים יהודים ביצעו את מעשה הזוועה בביר עדס - הרי זה מקרה ראשון במינו. עצם האפשרות של השערה כזאת מחייבת חשבון נפש חמור...", אולם המשיך וקבע: "ממשלת ה.מ. שכנעה במעשים בוטים, שפעולות טירוריסטיות, ותהיינה האיומות ביותר, סופן להביא כבוד ותועלת למעורריהן ... מעשה הזוועה בביר עדס ... האחריות המוסרית לו איננה מוטלת בספק: היא כולה אנגלית". על פי סקר הכפרים 1945 נאמדו בכפר 300 נפש. הכפר נכלל בשטח המדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה. בסוף פברואר 1948 נהרג יהודי מאש שנורתה ממארב בזמן שהיה בדרכו לעבודה בפרדסי מגדיאל. בעקבות זאת התפתחו חילופי אש בין כוחות ערבים שהתמקמו בכפר לבין אנשי מגדיאל וחיילי חטיבת אלכסנדרוני, בהם נהרגו שני יהודים וכתשעה ערבים. בלילה שבין 4 ל-5 במרץ 1948, תחת גשם שוטף ובאזור בוצי, תקפו חיילי אלכסנדרוני את הכפר הרגו כ-15 איש ופוצצו בו עמדות ירי, אולם הכוונה לפוצץ בתים שולטים בכפר לא הושגה. חיילי אלכסנדרוני לא כבשו את הכפר מחשש להתערבות של הבריטים. לחיילי אלכסנדרוני היו מספר פצועים, אחד מהם מת לאחר מכן מפצעיו. למחרת נמשכו חילופי האש ושניים ממגיני מגדיאל נהרגו. אולם בעקבות הקרב נטשו הלוחמים הערבים את ביאר עדס ותושבי המקום עזבו עמם. לאחר הקרב הושג הסכם הפסקת אש ותושבי הכפר שבו לבתיהם. אולם הפסקת האש לא האריכה ימים. אנשי הלח"י תקפו את הכפר ופוצצו בו כ-30 בתים והכפר ננטש שוב ב-12 באפריל. הקרן הקיימת לישראל, בהוראתו של יוסף ויץ, הרסה את בתי הכפר ביוני 1948. מדיה וקבצים בנושא ביאר עדס בוויקישיתוף רועי מרום,"ההתיישבות הערבית המחודשת באזור רעננה", בתוך: יצחק שטייגמן, משממה למושבה פורחת – רעננה – דגם להתיישבות פרטית בארץ ישראל (1981-1922), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2017, עמ' 436-435. בין תושבי מגדיאל ושכניהם, דואר היום, 17 בנובמבר 1926 וראו גם: הנציב העליון במגדיאל, דבר, 12 בדצמבר 1933 כיצד נרצחו הערבים בכפר ביר־אדס, הַבֹּקֶר, 30 במאי 1939 צבא בכפר סבא, דבר, 2 ביוני 1939 יהודה לפידות, תגובות היישוב לפרסום הספר הלבן, אתר דעת יהודה לפידות, האת"ל פועל בשתי חזיתות, אתר דעת דוד בן-גוריון, קו, דבר, 20 ביוני 1939 אליעזר ליבנשטיין, על ראש מי יפול הדם הזה?, דבר, 4 ביוני 1939 חנוך קורות החיים של ביאר עדס, באתר "יזכור" של משרד הביטחון; קורות החיים של אריה פיגובי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון מגדיאל והפשיטה על ביר עדס, באתר חטיבת אלכסנדרוני קורות החיים של אברמוביץ, אליעזר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון קורות החיים של מנטל, נתן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון; קורות החיים של מינקובסקי (זעירא), מרדכי (מוטל), באתר "יזכור" של משרד הביטחון בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עם עובד, 1991, עמוד 166 בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עם עובד, 1991, עמודים 190, 222