laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיי פיקריי

מארי ג'יין 'מיי' פיקריי (בצרפתית: Marie Jeanne 'May' Picqueray; ‏8 ביולי 1898 – 3 בנובמבר 1983) הייתה אנרכיסטית צרפתייה, מאגדת מקצועית ופעילה פציפיסטית. הוציאה לאור את כתב העת הפציפיסטי Le Réfractaire (צר') בין השנים 1974–1983. נולדה ב-8 ביולי 1898 בסבניי (אנ'). בשנת 1921, שלחה לשגרירות האמריקנית חבילה ובה רימון ועלוני תעמולה שהתייחסו לגזר דינם של האנרכיסטים האיטלקים-אמריקנים ניקולה סאקו וברטולומיאו ונצטי, אשר נידונו למוות על ידי מערכת המשפט האמריקנית, על אף שטענתו לחפותם. המטרה הייתה לעורר עניין בפרשה בעיתונות הצרפתית, אשר התעלמה ונמנעה מלסקר את המשפט, על אף התמיכה הרחבה לה זכו השניים מצד גורמים בשמאל. הרימון גרם לנזק חומרי בלבד, אך היוזמה הצליחה לעורר עניין ציבורי בנושא. על אף ההפגנות הגדולות ברחבי העולם לטובתם, הוצאו השניים להורג ב-1927 - ובשנת 1978 נוקה שמם בדיעבד. פיקריי שהייתה מחוברת לחוגים המהפכניים, עזבה בשנת 1922 את צרפת למוסקבה, כשליחה של איגוד עובדי המתכת שהיה באותה התקופה חלק מהאיגוד מהפרופינטרן (אנ'). במוסקבה, נעמדה במהלך ארוחה על שולחן ותקפה את חברי האיגוד על חיי הנוחות שלהם, בזמן שפשוטי העם רעבים, ומתחה ביקורת גם על ולדימיר לנין. היא סירבה ללחוץ את ידו של לאון טרוצקי על רקע אחריותו לריסוק מרד קרונשטאדט ובגידתו באנרכיסט נסטור מאכנו - אפילו כשפגשה אותו במטרה לבקש ממנו לשחרר את האנרכיסטים בבתי הכלא הבולשביקים. נסיעתה זו לברית המועצות ובהמשך הידידות שרקמה עם אמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן גיבשו בה את ההכרה באופיו הדיקטטורי של המשטר הקומוניסטי. ב-11 בינואר 1924, לקחה חלק בפגישת איגוד מקצועי בפריז של קונפדרציית איגודי העובדים הכללית הצרפתית (אנ') שבה נורו למוות שני אנרכיסטים על ידי מאבטחים קומוניסטים. כפציפיסטית, הצטרפה פיקריי ל"ועדת הסיוע הספרדית לילדים", שם פעילותה כללה הובלת יתומים ספרדים ואיחוד מחדש של בני משפחה שהופרדו בעקבות מלחמת האזרחים בספרד. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה בטולוז, ועסקה בטיפול בפליטי מלחמה. לאחר מכן היא הייתה אחראית על הברחת מזון למחנות הריכוז הצרפתיים ורנה ונואה (אנ'), משם הצליחה להבריח תשעה עצירים. פעילות ההתנגדות שלה כללה בעיקר הכנת ניירות מזויפים, בשיתוף עם רנה ומדלן למברט, עבור כל מי שנקק להם. פיקריי עבדה כמגיהה עבור Ce Soir (אנ'), ליברסיון, ובמשך 20 שנים עבור לה קנאר אנשנה. בנוסף הייתה דמות בולטת באיגוד המגיהים הצרפתי. היא הייתה מיודדת עם האנרכיסט הצרפתי לואיס לקויין (אנ') ולקחה חלק במאבקיו. במאי 1968 לקחה חלק במרד הסטודנטים, השתתפה בקמפיינים נגד נשק גרעיני ותמכה בסרבני מצפון ובאלה שהתנגדו לשירות צבאי. החל מ-1 באפריל 1974 ועד מותה הוציאה לאור את כתב העת הפציפיסטי Le Réfractaire. פיקריי נפטרה ב-3 בנובמבר 1983, ברובע ה-14 של פריז. בשנת 2015 נחנך גן על שמה ברובע ה-11 של פריז. פיקריי חייתה כאישה עצמאית. היא גידלה לבדה את שלושת ילדיה, שנולדו משלושה אבות שונים: נישאה בסן-נזיר ב-22 ביולי 1916 לפרד שניידר, בעל אזרחות הולנדית, אך נפרדה שלושה שבועות לאחר מכן. היא הרתה במהלך נסיעתה לברית המועצות עם לוסיאן שבלייה, המזכיר הפדרלי של איגוד עובדי המתכת ובשנת 1923, היא ילדה בת סוניה. באוגוסט 1930, היא נישאה לפרנסואה ניאל ונולד לה בן, לוסיאן. לבסוף, בשנת 1941, בעיצומה של המלחמה, היא ילדה בת, מארי-מיי, אותה הרתה עם יצחק גילמן, יהודי רוסי שמצא מקלט בטולוז. מדיה וקבצים בנושא מיי פיקריי בוויקישיתוף כתביה של מיי פיקריי בספריה האנרכיסטית (בצרפתית) May Picqueray: My Eighty-One Years of Anarchy. A Memoir באתר black-mosquito
אל-מותווכל

אל-מותווכל (בערבית: المتوكل) הוא שם משפחה ערבי, שמה של שושלת ח'ליפים עבאסית. האם התכוונתם ל... אל-מתוכל הראשון – הח'ליף העבאסי ששלט בסאמרא בין השנים 847 ל-861 אל-מתווכל השני – הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים ב-1383-1362 ובשנית ב-1406-1389 יחיא מוחמד חמיד א-דין מוחמד אל-מותווכל – האימאם של תימן משנת 1904 עד 1948, ומייסד שושלת אל-מותוואכל בתימן שם משפחה בושרא אל-מותווכל – צלמת תימניה נוואל אל-מותווכל – אצנית משוכות מרוקאית
תנועת קירוב

קירוב היא פעילות בקרב היהדות האורתודוקסית שמטרתה לקרב יהודים חילונים לחיים לפי התורה והמצוות. התהליך שבו יהודי הופך לשומר מצוות מכונה תשובה, והאדם שחזר בתשובה נקרא בעל תשובה. הקירוב החסידי מתמקד בעיקר בקבוצות חב"ד וברסלב, אך גם קבוצות אחרות משתתפות במאמצים אלו. הרב מנחם מנדל שניאורסון, מנהיג חסידות חב"ד-ליובאוויטש, עודד את חסידיו לקרב יהודים אחרים. הוא שלח שליחים, המכונים "שלוחים", ובנות זוגם להתיישב במקומות שונים בעולם כדי ללמד יהדות ולהשפיע על אלו שלא קיבלו חינוך יהודי. כלי העבודה המרכזי לכך היה בתי חב"ד. מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, חב"ד פעילה בקרב יהודים באמצעות בתי כנסת ומוסדות קהילה, וגם באמצעות פעילויות ישירות כמו טנק המבצעים של חב"ד. ישיבת בעלי תשובה הראשונה לגברים בעולם הייתה ישיבת הדר התורה של חב"ד שנפתחה בניו יורק בשנת 1962 על ידי הרב ישראל יעקבסון, והיא פועלת עד היום. במהלך העשור הבא,ב-1972 חב"ד הקימה ישיבת קירוב לנשים בשם מכון חנה (אנ') בקראון הייטס. חסידות ברסלב מקושרת גם היא לקירוב יהודי, ויש לה נוכחות חזקה באינטרנט. קבוצות חסידיות אחרות שהשתתפו בקירוב כוללות את חסידות בוסטון. בעל תשובה גיור תשובה (יהדות) מדיה וקבצים בנושא תנועת קירוב בוויקישיתוף Ben Harris (27 בנובמבר 2007). "Focusing on Orthodox outreach". JTA.org. draw nonobservant Jews closer to their heritage {{cite web}}: (עזרה) Hayom Yom, p. A38 Baumel-Schwartz, J. T. (2014). 10 Orthodox Jewish Women as a Bridge Between Israel and the Diaspora. In Reconsidering Israel-Diaspora Relations (pp. 201-222). Brill. Abramac, G. (2015). What’s Up with Whatsapp in the Haredi World?. Conflict and Transformation, 153.
יצחק שמואל רג'יו

יצחק שמואל רֶג'וֹ (יש"ר מגוריציה [בכתיב ישן: מגוריציאה]; 15 באוגוסט 1784 – 29 באוגוסט 1855), היה רב, פילוסוף, חוקר יהדות, פרשן מקרא וסופר איטלקי, מראשי תנועת חכמת ישראל. נולד בגוריציה שבאיטליה למלכה (לבית מורפורגו) ולרבה של העיר אברהם חי רג'יו. את עיקר השכלתו רכש לבד, בסיוע אביו. מלבד בקיאותו בתנ"ך ובתלמוד, היה בעל ידע בשפות ובמדעים. שלט בצרפתית, גרמנית לטינית ושפות שמיות. יש"ר היה חדשן בעידודו לימוד מדעים, אך מאידך התנגד לשינויים באורח החיים ההלכתי ודחה כל שינוי בתורה ומצוותיה מחמת שינויי הזמן (הערה יח לספר בחינת הדת, עמ' 129-130): ”כי אין טובה גדולה יותר לאדם כמו לעשות רצון אביו שבשמים, ולכן אף אם לא יצא לנו שום טובה תכף ומיד אחרי עשותנו אותם (את המצוות) ואף אם יבוא לנו מהם צער ובושת ועצבון מאת זולתנו, או אובדן חלק גדול מן הטובות החומריות הנצמדות עם חיי יושבי חלד, בכל זאת נתגבר כארי לעשות רצון קוננו” הוא יצא כנגד חכמת הקבלה, ובהקדמתו לספר "ארי נוהם" (מאת ר' יהודה אריה ממודנה) כתב: ”קח לך את הספר הזה כארי ינהום לפניהם תועבותם ויגד לעמך פשעם ואת בני ישראל חטאותם. אותו תשים לפניהם למען יבשו ויכלמו מאשר המה עושים (...) אף ידי תכון עמו לרדוף ולהשיג כל משאות שוא ומדוחים המחבלים (...) אמחצם ולא יוכלו קום ואזרם כקש לפני רוח.” בשנת 1822, כשיצא חוק מטעם פרנץ הראשון קיסר אוסטריה, שגוריציה הייתה בתחום שלטונו באותם ימים, המחייב את הרבנים להיות בעלי ידע בפילוסופיה ובמדעים, פעל יש"ר להקמת בית המדרש לרבנים בפדובה, בו לימדו גם מקצועות אלו. בהשפעתו של יש"ר, הועמד בראש בית המדרש שד"ל, שהיה ידידו הקרוב. רג'יו תמך ברעיון האמנציפציה ליהודים. רג'יו נפטר בעירו גוריציה, ב-29 באוגוסט 1855 (ט"ו אלול תרט"ו), כשהוא בן 71. רג'יו כתב מספר ספרים, ביניהם: ביאור יש"ר על התורה, עם הקדמה בשם "מאמר תורה מן השמים" (1821). התורה והפילוסופיה (1827) - על היחס בין התורה לפילוסופיה המודרנית. ההדיר מספר ספרים, ביניהם: בחינת הדת, של אליהו דלמדיגו בחינת הקבלה של ר' יהודה אריה ממודנה חלק מפירוש רבי אברהם אבן עזרא לחומש שמות כמו כן כתב אגרות רבות, ועשרות מאמרים בכתבי עת. יצחק חיים קסטיליוני, תולדות כמהר"ר יצחק שמואל ריגגיו, בית אוצר הספרות, שנה ד (1891) גיליון ב, עמ' 82–90 יצחק שמואל רגיו, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" "יצחק שמואל רג'יו", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) שמואל יוסף פין, יצחק ריגייו, בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 659–664, באתר היברובוקס התורה והפילוסופיאה, וינה, תקפ"ז /1827, באתר היברובוקס כתבי יצחק שמואל רג'יו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) יצחק שמואל רג'יו, באתר "החכם היומי" יצחק שמואל רג'יו (1784-1855), דף שער בספרייה הלאומית יצחק שמואל רג'יו, בלקסיקון הספרות העברית החדשה לפי קסטיליוני, תולדות (להלן "לקריאה נוספת"), נולד יש"ר בי"ב באלול ה'תקמ"ד - 29 באוגוסט 1784. אך הוא עצמו בתולדות אביו ר' אברהם רג'יו, שם (בית אוצר הספרות, שנה ד (1891) גיליון ב) עמ' 79, נוקט בתאריך העברי ב' באלול ה'תקמ"ד - 19 באוגוסט אותה שנה, כתאריך לידת בנו יש"ר. עליו ראו: רבי אברהם חי רג'יו בלקסיקון הרבני "אישי ישראל".
שאול גנון

שאול גנון (נולד ב-1964) הוא פעיל בקהילה הגאה בישראל ומייסד מועדון הברנוער בתל אביב. גנון מתנדב באגודה למען הלהט"ב בישראל מאז 1994. הוא החל את דרכו כמתנדב ב"קו הלבן – יש עם מי לדבר" וכרכז נוער בסיכון. בשנת 1997 החל לרכז את תחום המגזר הערבי-ישראלי והפלסטיני, ופועל להשגת אישורי שהייה מטעמים הומניטאריים לערבים ישראלים ופלסטינים. בשנת 2005 הקים את הברנוער במשרדי אגודת הלהט"ב ששכנו אז ברחוב נחמני בתל אביב, כדי שישמש מרכז פעילות לנוער להט"ב. באותה שנה גם סייע בתפעול פעילותן של קבוצות חברתיות נוספות במסגרת האגודה, כגון "נישה נשית" לנשים להט"ביות בנות עשרים ומעלה, "טרנס באגודה", קבוצה לדוברי רוסית ועוד. ערך מורחב – הרצח בברנוער ב-1 באוגוסט 2009 התרחש במועדון הברנוער אירוע ירי שבו נרצחו שני בני נוער ונפצעו עשרה נוספים. הרצח עורר סערה בישראל ונותר בלתי מפוענח. במהלך החקירה עלה שמו של גנון כחשוד פוטנציאלי למניע לרצח, בעקבות טענות של עד המדינה בפרשה כי אנס אותו ונער נוסף שהיה בן 15. גנון הכחיש את ההאשמות וטען שהנער הציג את עצמו כבן 20 באתר היכרויות שבו נוצר הקשר ביניהם, ושהיחסים היו בהסכמה מלאה. לאחר שגנון נחקר התברר כי עדותו של עד המדינה הייתה בדויה, וכי טפל על גנון האשמות שווא. החקירה נגד גנון נסגרה מחוסר אשמה, וגנון הגיש תביעת פיצויים כנגד המדינה בסך 3.5 מיליון שקלים. ב-2020, בעקבות הליך גישור, נחתם עימו הסכם פשרה שבו המדינה התחייבה לשלם לגנון פיצויים בסכום של 200,000 שקלים על הנזקים שנגרמו לו כתוצאה מהפרשה. בראיון בשנת 2020 סיפר גנון כי מאז פרשת הברנוער איבד את מקום עבודתו הוא חי על הבטחת הכנסה, מתגורר אצל אימו ונותר ללא חסכונות. הוא שיתף כי הוא מתמודד עם בעיות בריאותיות כגון סוכרת, לחץ דם גבוה ומצב נפשי לא קל. שאול גנון, ברשת החברתית פייסבוק קים ומייסד מועדון הבר-נוער הוא שאול גנון "תלו אותי בכיכר העיר, הרסו את מפעל חיי. הרגשתי כאילו מישהו דוקר אותי בסכין גדולה", באתר ynet, ‏2020-01-13 פרידמן, נעמה כהן (2013-08-08). "שאול גנון: "הנער כתב 'אתה אנסת אותי, ואתה תשלם על זה'. פשוט קברתי והדחקתי אותו"". Ynet. נבדק ב-2024-08-05. הפעיל בקהילה מדבר: "לא ביצעתי כל עבירה, אין לי קשר לפרשה", באתר ישראל היום איציק סבן, לאחר עשור: פיצוי למייסד הברנוער, באתר ישראל היום, ‏1 בינואר 2020 סניור, גלעד מורג ואלי (2020-01-01). "התיק נגד מנהל הברנוער נסגר, המדינה תפצה אותו ב-200 אלף שקל". Ynet. נבדק ב-2024-08-05.
מכולנוף

מכולנוף הוא כלי רכב מנועי המשמש להעמסת מכולות והובלתן למרחקים קצרים במסופי מטען ובנמלים באמצעות זרוע טלסקופית ומנגנון תפיסת מכולה ייעודי. מכולנופים מסוגלים להעביר מכולות למרחקים קצרים במהירות רבה ולערום אותן במספר קומות בהתאם לדרישה. שימוש במכולנופים לטיפול במכולות נפוץ מאוד בגלל הגמישות שלהם ויכולת הערימה והאחסון הגבוהה יותר בהשוואה למלגזות סטנדרטיות. קיים סוג נוסף של מלגזת מכולות המיועד לטיפול במכולות ריקות בלבד (skystacker). מקור המילה מכולנוף הוא בהלחמה של המילים: מכולה ומנוף. יצרני מכולנופים הגדולים: Konecranes, Terex, Kalmar, CVS Ferrari (Belotti), ליבהר, Hyster, Sany ,Kion Group . מבט חזיתי על שני מכולנופים מכולנוף מעמיס מכולה מרכבת משא למשאית מכולנוף נושא ספינה קטנה על משטח ייעודי, במסוף מכולות מכולנוף של צבא ארצות הברית מלגזת מכולות המיועדים לטיפול במכולות ריקות בלבד (skystacker) מכולנוף מכולנוף בפעולה מדיה וקבצים בנושא מכולנוף בוויקישיתוף נמל אשדוד: נקלטו מלגזות חדשות בעלות 19 מיליון שקל, 21 במאי 2019, אתר port2port נמל אשדוד רכש מלגזות והתקני הרמה בשווי מיליוני שקלים, 25 באוקטובר 2019, אתר port2port חברת נמל אשדוד: הדרכות בהפעלת "עכבישים" אוטומטיים, 18 בינואר 2011, אתר port2port ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גליה טופול

גליה טופול (30 באוגוסט 1935 – 3 באוגוסט 2024) הייתה זמרת ושחקנית ישראלית, שהתפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "רומן בהמשכים" ו"התרנגול". גליה טופול נולדה ב-1935 בשם גליה פינקלשטיין. התפרסמה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים, בהם "רומן בהמשכים" (1985) ו"התרנגול" (1971). גליה טופול שירתה בלהקת הנח"ל, והשתתפה בתוכנית 6 - "העיקר שנפגשים", תוכנית 7 - "שמור על הגבול" ותוכנית 8 - "בין מגל וחרב".. לאחר מכן הייתה חברה בלהקת בצל ירוק. הייתה חלק מלהקת הנשים שהופיעו במועדון התיאטרון בחיפה. גליה טופול פרסמה ספר ילדים, "יום הולדת ליוד" בהוצאת כתר, שיצא גם בגרסת תקליטור, שבו השתתפו בהקראה גם בעלה חיים ובתם עדי. ב-1956 נישאה לחיים טופול, שאותו הכירה בלהקת הנח"ל, וממנו התאלמנה במרץ 2023. לזוג נולדו שלושה ילדים: ענת, עומר ועדי, ונכדים, בהם יהלי מרגלית טופול. גליה טופול הייתה גם פעילה חברתית בעיקר בעקבות עשייתו של בעלה חיים, אשר הקים את כפר נהר הירדן – כפר נופש לילדים חולים ובני משפחותיהם. גליה טופול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גליה טופול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גליה טופול, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לייקי אגינסקי, עדיין בוכה בכנר על הגג, חדשות, 1 במאי 1992 גליה טופול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גליה טופול – סקירה, סרטים וסדרות, באתר אידיבי גליה פינקלשטיין באתר שרים במדים גליה טופול באתר סימניה סרטון באתר יוטיוב רותי זוארץ, ‏השחקנית והפעילה החברתית גליה טופול הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 4 באוגוסט 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוויזיית הלנדווהר החמישית (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הלנדווהר החמישית (בגרמנית: 5. Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה באוקטובר 1914 כדיוויזיית ואלדו, על שם מפקדה אדולף פון ולדו. היא הורכבה בעיקר מחיילי לנדווהר מחיל המצב של מץ. היא הפכה לדיוויזיית הלנדווהר החמישית בינואר 1915. הדיוויזיה שירתה בחזית המערבית, ותפסה בדרך כלל את הקו בין נהרות המז והמוזל וסביב ורדן. מפברואר עד יולי 1916, היא השתתפה בקרב ורדן. בספטמבר 1918, היא נלחמה באמריקאים ובצרפתים בקרב סן-מייל. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי; היא נחשבה בעיקר לדיוויזיית החזקת קו ולא למערך התקפי. הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. גנרל-לויטננט אדולף פון ואלדו (25 באוקטובר 1914 – 15 בינואר 1915) גנרל-לויטננט קרל אאולר (16 בינואר 1915 – 14 במרץ 1916) גנרל-מיור פריץ פון אונגר (15 במרץ 1916 – 17 באפריל 1916) גנרל חיל הרגלים קרל אאולר (18 באפריל 1916 – 14 באוגוסט 1918) גנרל-לויטננט קרל פון לוינסקי (15 באוגוסט 1918 – 17 באוקטובר 1918) גנרל-מיור פרידריך שפנמן (18 באוקטובר 1918 – ינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2

תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה דיני המכונה גם "פוקושימה 2" (福島第二原子力発電所), ממוקמת בעיירות נארהה וטומיאוקה במחוז פוטבה, פוקושימה, יפן. התחנה כוללת ארבעה כורים מסוג רתיחה (Boiling Water Reactors - BWR), כל אחד בעל תפוקת חשמל של 1,100 מגה-ואט. בספטמבר 1961 מועצת העיר של אוקומה במחוז פוקושימה קיבלה החלטה להזמין את חברת החשמל של טוקיו (TEPCO) לבנות תחנת כוח גרעינית בפוקושימה. בעקבותיה גם מועצת העיר של פוטאבה במחוז פוקושימה קיבלה החלטה דומה לבנות תחנת כוח גרעינית בפוקושימה. בינואר 1963 מחוז פוקושימה הכריז כי הזמין את TEPCO לבנות תחנת כוח גרעינית שנייה בפוקושימה. בניית התחנה החלה ב-1976 וההפעלה המסחרית שלה החלה בין השנים 1982 ל-1987. שני הכורים הראשונים נבנו על ידי חברת טושיבה, ואילו הכורים השניים נבנו על ידי חברת היטאצ'י. תחנת הכוח מתפרסת על שטח של 150 הקטרים. ב-11 במרץ 2011 רעידת אדמה בעוצמה 9.0 בסולם ריכטר גרמה לצונאמי שהכה בתחנת פוקושימה דיני. בעקבות האירוע, מערכות הקירור של התחנה נפגעו באופן קשה, והכורים נכנסו למצב של סגירה קרה (cold shutdown) תוך מספר ימים. בעוד שבתחנת פוקושימה דיאיצ'י הסמוכה התרחשה תאונה גרעינית חמורה, תחנת פוקושימה דיני הצליחה להימנע מאסון דומה בזכות הפעולות המהירות של צוות התחנה. לאחר התקרית, צוות התחנה נקט במספר פעולות לשיקום התחנה ולהבטחת בטיחות הכורים. זה כלל תיקון מערכות הקירור ושיקום המערכות החשמליות שנפגעו. במהלך הפעולות, התמודדו העובדים עם תנאים קשים, כולל זרימת מים לתוך מבני התחנה ופגיעה בציוד חשוב. ביולי 2019 התקבלה החלטה להרוס את כורי פוקושימה דאיני 1–4, הסיום הפירוק המתוכנן הוא בסביבות שנת 2051. מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2 (ביפנית) "Nuclear Reactor Maps: Fukushima-Daini". Council for Security Cooperation in the Asia Pacific. אורכב מ-המקור ב-15 בפברואר 2005. נבדק ב-14 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה) The History of Nuclear Power in Fukushima, nippon.com, ‏2019-08-05 (באנגלית) Gulati, Ranjay; Casto, Charles; Krontiris, Charlotte (ביולי 2014). "How the Other Fukushima Plant Survived". Harvard Business Review. נבדק ב-16 במרץ 2017. {{cite journal}}: (עזרה)
דיוויזיית הלנדווהר השמינית (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הלנדווהר השמינית (בגרמנית: 8. Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה ב-31 בינואר 1915 מתוך חטיבת הלנדווהר ה-56, אשר פורקה ב-25 בינואר 1915. הדיוויזיה, כמו חטיבת הרגלים ה-56 של לנדווהר לפניה, הוקמה בדוכסות הגדולה של באדן. כדיוויזיית לנדווהר, היא הורכבה בעיקר מחיילים מבוגרים שכבר מילאו את חובותיהם בשירות הסדיר ובשירות המילואים. הדיוויזיה שירתה מהקמתה ועד תחילת 1917 בעיקר בלוחמת חפירות באלזס עילית, ולאחר מכן החזיקה את השוחות ליד ורדן. היא נשארה בלוחמת חפירות באזור כללי זה עד סוף המלחמה. היא לא השתתפה בקרבות גדולים, אבל התאימה בעיקר לגזרות שקטות יותר של הקו. הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי, אם כי הוא ציין כי "בהתקפה היא הצליחה למדי, ללא אובדן כבד". גנרל-לויטננט אלברט פון בודונגן (25 בינואר 1915 – 5 בינואר 1917) גנרל-לויטננט אוטו הנס אדוארד שומאן (6 בינואר 1917 – 15 בדצמבר 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מסוף המאה ה-19, הצבא הפרוסי היה למעשה הצבא הגרמני, שכן בתקופת איחוד גרמניה (1866–1871) התקשרו מדינות האימפריה הגרמנית במוסכמות עם פרוסיה לגבי צבאותיהן ורק הצבא הבווארי נותר אוטונומי לחלוטין.
יחסי לבנון–מרוקו

יחסי החוץ בין לבנון ומרוקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מרוקו ללבנון שנבנו על הבנה והערכה הדדית, וכוללים תחומים פוליטיים, תרבותיים, כלכליים וחברתיים. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנות ה-50 של המאה ה-20, ומאז נבנתה שותפות המתאפיינת בשיתוף פעולה במגוון תחומים. יחסי החוץ בין לבנון ומרוקו החלו להתגבש לאחר קבלת העצמאות של שתי המדינות. לבנון זכתה בעצמאותה מצרפת ב-1943, ואילו מרוקו קיבלה את עצמאותה מצרפת בשנת 1956. מאז, שגרירויות נפתחו בשתי המדינות, ובכך החלה תקופה של שיתוף פעולה והידוק קשרים דיפלומטיים. במהלך השנים, הקשרים בין לבנון ומרוקו התאפיינו בתמיכה הדדית בזמנים קשים, שיתוף פעולה כלכלי ותרבותי, והידוק קשרים פוליטיים. במהלך השנים, הקשרים בין המדינות התחזקו בזכות מספר אירועים משמעותיים. לבנון הביעה תמיכה חזקה בריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של מרוקו, במיוחד בנושא הסהרה המערבית. בהצהרה שפורסמה ביוני 2024, שר החוץ הלבנוני, עבדאללה בו חביב, הביע תמיכה בלתי מתפשרת בריבונותה של מרוקו ובשלמותה הטריטוריאלית, וגינה כל איום על יציבותה של מרוקו. במקביל, מרוקו הציגה את תמיכתה בלבנון בזמנים קשים, כולל סיוע במהלך משברים פוליטיים וכלכליים בלבנון. מרוקו הייתה אחת המדינות שהציעה סיוע הומניטרי ותרומות כספיות לאחר הפיצוץ בנמל ביירות בשנת 2020. בין לבנון למרוקו מתקיימים קשרים תרבותיים עשירים, הכוללים חילופי תרבות, אמנות ומסורת. אירועים תרבותיים משותפים נערכים בשתי המדינות, ומלגות לסטודנטים ניתנות לצעירים מלבנון ללמוד במרוקו ולהפך. Lebanon stands with Morocco as Minister reaffirms strong ties and support for sovereignty - MyJoyOnline, www.myjoyonline.com, ‏2024-06-11 (באנגלית אמריקאית) PANORAMA OF MOROCCO IN THE WORLD
יחידת צור

יחידת צור היא יחידה ייעודית בשירות בתי הסוהר, אשר הוקמה במטרה להגן על הציבור מפני ביצוע עבירות מין חוזרות על ידי עברייני מין הנמצאים תחת פיקוח. היחידה פועלת מכוח חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין התשס"ו 2006. בשנת 2018 חתם השר לביטחון פנים גלעד ארדן על צו המתיר סמכות לקציני הפיקוח של היחידה לעצור עברייני מין מחוץ לכלא לאחר שורה של מקרים שבהם קציני הפיקוח נאלצו לחכות למשטרה ועבודתם נפגעה. קציני הפיקוח של היחידה מבצעים פעילות מבצעית הכוללת מעקבים, תצפיות, חיפושים, בדיקות סמים ואלכוהול, ובדיקות במרחב הווירטואלי. הפעילות מתבצעת בכל שעות היממה במטרה לסכל כוונות של מפוקחים לביצוע עבירות מין חוזרות. איתור ומעקב – היחידה עוסקת באיתור מפוקחים העלולים לבצע עבירות מין חוזרות וביצוע מעקבים אחריהם. סיכול כוונות – מניעת ביצוע עבירות מין על ידי פעילות מבצעית שוטפת. פעילות גלויה וסמויה – הפעילות כוללת גם פעילויות סמויות וגם גלויות, כולל חיפושים במרחבים שונים. היחידה מפקחת על למעלה מ-1,000 עברייני מין, כאשר למעלה מ-70% מהמפוקחים פגעו בקטינים. היחידה מחזיקה בסמכויות עיכוב ומעצר כלפי המפוקחים ומתמודדת עם מאות מקרים של הפרות צווים ועבירות מין בפועל מדי שנה. איציק סבן, אושר: קציני פיקוח יוכלו לעצור עברייני מין, באתר ישראל היום, 23 באוקטובר 2018 יחידת צור, באתר שירות בתי הסוהר יחידת צור, באתר הכנסת דנה ירקצי‏, עיניים פקוחות לרווחה: היחידה שמנסה למנוע את עבירת המין הבאה, באתר וואלה, 18 בפברואר 2017
אנדרטת הרנסאנס האפריקאי

אנדרטת הרנסאנס האפריקאי (בצרפתית: Monument de la Renaissance Africaine) הוא פסל ברונזה גדול, בגובה 52 מטרים, הממוקם על ראש אחת גבעה בפאתי העיר דקר שבסנגל. הפסל מציג גבר אפריקאי שרירי אשר מחזיק בידו השמאלית ילד אפריקאי שמצביע אל עבר האוקיינוס האטלנטי, בעוד שבידו הימנית הוא חובק אישה אפריקאית. הפסל עוצב על ידי האדריכל הסנגלי פייר גודיאבי על סמך רעיון של הנשיא עבדוליי ואד ונבנה על ידי חברה מקוריאה הצפונית. עלות הפסל הייתה 27 מיליון דולרים. בניית הפסל החלה בשנת 2008. בעוד שבמקור בניית הפסל הייתה אמורה להסתיים בדצמבר 2009, בשל עיכובים בניית הפסל נמשכה עד תחילת 2010, והאתר נפתח לבסוף באופן רשמי ב-4 באפריל 2010, בציון 50 שנה לעצמאות סנגל. זהו הפסל הגבוה ביותר בעולם מחוץ לאסיה ושטחי ברית המועצות לשעבר. בקרבת האנדרטה מוזיאון המוקדש להיסטוריה ולתרבות של אפריקה. אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת הרנסאנס האפריקאי (בצרפתית) מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הרנסאנס האפריקאי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יידן בוגל

ג'יידן איאן בוגל (באנגלית: Jayden Ian Bogle; נולד ב-27 ביולי 2000) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות המגן הימני והקשר בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ. בוגל החל את הקריירה שלו בסאות'קוט קולטס, ואז השתלב במחלקת הנוער ברדינג לפני ששוחרר בגיל 14. לאחר מכן הוא הצטרף לסווינדון טאון, שם שיחק עשרה חודשים לפני שהצטרף למחלקת הנוער של דרבי קאונטי ב-20 בינואר 2016, לפני שעזב את לימודיו באופן מלא בקיץ. לאחר שהצטרף לדרבי הוא שיחק בעיקר בקבוצות עד גיל 18 בעונות 2016/2017 ו-2017/2018, עם הופעות לא סדירות בקבוצה עד גיל 23 בפרמייר ליג 2. בפברואר 2018 חתם על חוזה חדש בדרבי, עד סיום עונת 2018/2019. בתום עונת 2017/2018 הוא הועלה לסגל הקבוצה הראשונה לקראת עונת 2018/2019. תחת המנג'ר החדש פרנק למפארד הוא הופיע בקביעות בקבוצה הראשונה במשחקי טרום עונת 2018/2019. ההופעה שלו זכתה לשבחיו של בלם הקבוצה, קרטיס דייוויס, שהצהיר שהוא נראה כמו "שחקן קבוצה ראשונה". בוגל ישב על הספסל ולא שותף במשחק הראשון לעונה במסגרת הצ'מפיונשיפ מול רדינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-14 באוגוסט 2018, בניצחון 0–2 על אולדהאם אתלטיק בסיבוב הראשון בגביע הליגה, כששיחק 90 דקות, וקיבל שבחים מלמפארד על הופעתו. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 1–2 למילוול. הוא חתם על חוזה חדש בדרבי קאונטי לארבע שנים נוספות ב-27 בספטמבר 2018. הוא כבש את שער הבכורה שלו בבוגרים בתיקו 3–3 מול ברנטפורד בגריפין פארק. ב-7 בספטמבר 2020 הודיעה שפילד יונייטד על החתמתו של בוגל על חוזה לארבע שנים. ב-20 בדצמבר 2020 הוא כבש בהופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 1-1 בחוץ מול ברייטון אנד הוב אלביון. ב-20 ביולי 2024 חתם בלידס יונייטד על חוזה לארבע שנים תמורת סכום שלא פורסם. הוא פתח בהרכב במשחק הראשון לעונת 2024/2025 ב-10 באוגוסט מול פורטסמות', שהסתיים בתיקו 3-3. במאי 2019 זומן בוגל לראשונה לנבחרת אנגליה עד גיל 20 לטורניר טולון 2019, וערך את הופעת הבכורה שלו במהלך הניצחון 0–4 על נבחרת גואטמלה ב-11 ביוני 2019. ג'יידן בוגל, באתר Transfermarkt ג'יידן בוגל, באתר Soccerway ג'יידן בוגל, באתר BDFutbol ג'יידן בוגל, באתר WorldFootball.net ג'יידן בוגל, באתר FootballDatabase.eu Leeds United 3 3 Portsmouth, BBC Sport, 10 August 2024