laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רעם כחול

רעם כחול (באנגלית: Blue Thunder) הוא סרט קולנוע משנת 1983 שמציג מסוק מתקדם שנקרא "רעם כחול". את הסרט ביים ג'ון בדהאם וכיכב בו רוי שיידר. סדרת טלוויזיה המהווה ספין אוף שודרה ברשת ABC בשנת 1984, בהם כיכבו ג'יימס פרנטינו (אנ') ודיינה קארווי בתפקידים הראשיים, אך היא בוטלה לאחר 11 פרקים בלבד. ב-17 במרץ 2015 נודע כי סרטי סוני מתכננים להפיק רימייק לסרט, תוך התמקדות בטכנולוגיית מזל"טים. פרנק מרפי (רוי שיידר), טייס מסוקים במשטרת לוס אנג'לס יוצא מלחמת וייטנאם, נבחר להטיס את המסוק המתקדם "רעם כחול" למשימות משטרתיות הדורשות השלטת סדר באזורים הומי אדם. כאשר מתברר כי מותה של חברת הסנאט דיאנה מקנילי אינה הריגה בשוגג, מרפי מתחיל בחקירה משלו. הוא מגלה כי תנועה חתרנית בשם "ת'ור" (THOR, Tactical Helicopter Offensive Response) - ששמה לעצמה מטרה להשליט סדר בהמונים דרך השימוש במסוקים צבאיים - מתכוונת להשתמש ב"רעם כחול" כדי להפטר מכמה פוליטיקאים לא רצויים. מרפי מגלה כי אויבו מזמן מלחמת ווייטנאם, לויטננט קולונל קוקראן (מלקולם מקדואל), שלמעשה היה אמור להיות טייס הניסוי ל"רעם כחול", מסתיר משהו. כאשר מרפי עוקב אחר קוקראן ומשתמש בטכנולוגיה שבתוך המסוק "רעם כחול" כדי להקליט פגישה בין חברי התנועה, מרפי חייב להביא את הקלטת שעליה מוקלטת הפגישה לתחנת הטלוויזיה לצורך פרסומה, בשעה שחברי התנועה רודפים אחריו ואחרי שותפו. בקרב אווירי מעל שמי לוס אנג'לס בין מרפי, שמטיס את "רעם כחול" לבין קוקראן, שמטיס מסוק צבאי, ולאחר שנאלץ ליירט שני מטוסי F-16, מרפי מצליח לבצע היפוך באוויר ולירט את מסוקו של קוקראן. לבסוף, מרפי מטיס את "רעם כחול" לפני רכבת משא שועטת ומצליח להימלט לפני שזו משמידה את המסוק. רוי שיידר - פרנק מרפי מלקולם מקדואל - לויטננט קולונל קוקראן וורן אואטס - קפטן ג'ק בראדוק קנדי קלארק - קייט דניאל שטרן - השוטר ריצ'רד ליימנגוד "רעם כחול" הוא למעשה מסוק של חברת "Aerospatiale" מדגם "גאזל SA-341G" עם חופה מותאמת אישית בדומה למסוק AH-64 אפאצ'י. התאמות מסוג זה גרמו למסוק להיות כבד ביותר, וטכניקות מיוחדות (כולל שימוש במודל מוקטן) שימשו כדי לשוות לו מראה קל תנועה בסרט. המסוק "רעם כחול" מצויד במערכת הכוונת ירי שעוצבה בהשראת מסוק ה-AH-64 אפאצ'י, שבו קיימת מערכת מובנית בין קסדת הטייס לכוונון הירי. המערכת, צריח ירי הנושא מקלע כבד, ממוקמת בחזית המסוק. בנוסף למערכת הנשק, המסוק מצויד בטכנולוגיות מעקב (תת-אדום, מיקרופונים ומצלמות וידאו טייפ) וחמקנות, שנועד במקור להיות נשק אווירי להשלטת סדר במקומות הומי אדם. זאב מעופף "רעם כחול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רעם כחול", באתר נטפליקס "רעם כחול", באתר AllMovie (באנגלית) "רעם כחול", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רעם כחול", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רעם כחול", באתר Metacritic (באנגלית) "רעם כחול", באתר אידיבי "רעם כחול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Sony Pictures to Remake Blue Thunder, Max Evry, March 17th 2015
מפלגת לוויין

בפוליטיקה, מפלגת לוויין היא מפלגה המקיימת ברית הדוקה עם מפלגת אם גדולה ממנה, ולעיתים אף נשלטת על ידיה. במשטרים בעלי חופש פוליטי מוגבל, עשוי להיות שימוש במפלגות לוויין על מנת להציג חזות של בחירות דמוקרטיות, בעוד שבפועל מתקיים למעשה משטר חד מפלגתי. כך לדוגמה בגרמניה המזרחית המפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה והמפלגה הלאומית דמוקרטית של גרמניה שהתחרו לכאורה במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה השלטת, שימשו למעשה כלי משחק בידיה ולא התנגדו לשלטונה הקומוניסטי-אבסולוטי. גם ברוסיה כיום ישנן טענות בדבר היותן של המפלגות רוסיה הוגנת והמפלגה הליברל דמוקרטית של רוסיה מפלגות לוויין למפלגת רוסיה המאוחדת, עקב תמיכתן בשלטונו של ולדימיר פוטין. מפלגות לוויין עשויות לקום גם על מנת לאפשר למיעוט שאינו נהנה מזכויות אזרח מלאות לזכות בייצוג פוליטי מסוים, או כדרך לרשימה מאוחדת גדולה לזכות בתמיכה נוספת מצד ציבורים התומכים בחלק ממצעה, אך אינם יכולים להזדהות עם הקונצנזוס המפלגתי השורר בה. כך למשל עד לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל ב-1966, ואף מספר שנים לאחר מכן, היו כלל המפלגות הערביות בישראל מפלגות לוויין של מפא"י והמערך. על מפלגות אלו נמנו רשימה דמוקרטית של נצרת, חקלאות ופיתוח, קידמה ועבודה, רשימה דמוקרטית לערביי ישראל ועוד. גם מפלגות קטנות שנוסדו שלא ברצון אחת המפלגות הגדולות, ומתוך מטרה להוות אלטרנטיבה להן, נחשבות לעיתים מפלגות לוויין בשל הזדהותן המובהקת עם אחד הגושים הפוליטיים. במשמעות מודרנית עשוי המושג מפלגת לוויין לשמש כביטוי גנאי למפלגה שאינה עומדת על עקרונותיה ונראית כמשרתת את מטרותיה של מפלגה גדולה ממנה. כך לדוגמה עם ההידרדרות בכוחה של העבודה החל מהכנסת ה-15, וחברותה בקואליציות בראשות הליכוד וקדימה, נשמעים מפעם לפעם קולות המאשימים אותה בהיותה מפלגת לוויין המשרתת את צורכי המפלגות השולטות. מדינת לוויין לילי גלילי, הם פוליטיקאים, הוא מלך, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2006 - דיווח לפיו במפלגת קדימה שוקלים הקמת מפלגות לוויין רוסיות בבחירות המוניציפליות דניאל כהן, "העבודה" אבודה?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בינואר 2010
קיסרי יפן

זוהי רשימה מקובלת של קיסרי יפן, קיסריות מצוינות באותיות נוטות. תאריכי השלטון של 28 הקיסרים הראשונים ברשימה, ובפירוט ה-16 הראשונים, מבוססים על המסורת היפנית.
בריה

האם התכוונתם ל... בריה – מושג בהלכה ביריה – יישוב קהילתי דתי בגליל העליון, ליד צפת לברנטי בריה – פוליטיקאי ומפקד משטרה חשאית סובייטי בריה – עיר ברפובליקה המרכז אפריקאית ברייה (ባርያ) - מונח אתיופי שמשמעותו עבד בריאה ביריה
נעלי האודם

נעלי האודם הן הנעליים שנעלה דורותי גייל (ג'ודי גרלנד) בסרט משנת 1939, "הקוסם מארץ עוץ". הנעליים היו שייכות במקור למכשפה הרעה מהמזרח, אולם דורותי קיבלה נעליים אלה, כאשר ביתה נפל על המכשפה והרגהּ. בכך למעשה שחררה דורותי את המנצ'קינים, שהיו משועבדים על ידי המכשפה. נעליים אלה הגנו על דורותי מפני כשפיה של המכשפה המרשעת מן המערב, ואף אפשרו לה בסופו של דבר לחזור לביתה בקנזס. דורותי נעלה את נעלי האודם זמן רב טרם גילתה, שעל מנת שתוכל לשוב לביתה עליה לנקוש שלוש פעמים בעקביה, ובכל נקישה לומר "אין כמו בבית". במקור, בספרו של פרנק באום "הקוסם מארץ עוץ" שעליו היה מבוסס הסרט, הנעליים היו נעלי כסף ולא נעלי אודם. אולם בהפקת הסרט קיבלו הנעליים את צבען הצעקני כדי לנצל את מלוא הפוטנציאל של צבעי הטכניקולור. הנעלים עוצבו על ידי סלבטורה פרגמו, אשר הכין מספר זוגות נעליים עבור הסרט. אחד הזוגות נמצא בסמית'סוניאן, במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית במול בוושינגטון. שאר הזוגות מוחזקים על ידי אספנים פרטיים. ב-24 במאי 2000 נמכר אחד הזוגות בסכום של 666,000 דולרים. באוגוסט 2005 נגנב זוג אחר, שערכו הוערך בכמיליון דולר, ממוזיאון במינסוטה. הזוג הגנוב אותר ב-2018, ובסוף ינואר 2024 הודה בגניבה טרי ג'ון מרטין, חולה סופני בן 76. עקב מחלתו נגזר עליו עונש מאסר שנוכה בימי מעצרו, והוא שוחרר לאחר גזר הדין. צירוף המילים "נעלי אודם" (באנגלית: Ruby slippers) הפך לביטוי בעגה של מתכנתי מחשבים, כאשר הכוונה היא לתוכנה בעלת תכונות יקרות ערך, אשר לא היו ידועות למשתמשיה. מדיה וקבצים בנושא נעלי האודם בוויקישיתוף Saga of stolen Wizard of Oz ruby slippers finally ends, 1 בפברואר 2024, באתר BBC (באנגלית) Steve Karonowski, Dying thief who stole ‘Wizard of Oz’ ruby slippers from the Judy Garland Museum gets no prison time, AP News, ‏29 בינואר 2024 Ruby-slippers Definition, YourDictionary
לואיס פאוול

לואיס פרנקלין פאוול הבן (באנגלית: Lewis Franklin Powell;‏ 19 בספטמבר 1907 – 25 באוגוסט 1998) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1972–1987. הוא נחשב מתון בעניינים שיפוטיים. פאוול נולד בספולק שבווירג'יניה. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון אנד לי, בה השיג הן תואר ראשון והן תואר במשפטים. בתקופת לימודיו היה נשיא מועצת הסטודנטים. לאחר מכן השיג תואר מאסטר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד. בזמן מלחמת העולם השנייה היה קמ"ן בצבא ארצות הברית. הוא הגיע עד לדרגת קולונל (אלוף-משנה). פאוול נעשה שותף במשרד עורכי דין גדול בווירג'יניה ואף ניהל אותו במשך מספר שנים. כעורך דין פרטי, תחום העיסוק העיקרי שלו היה דיני תאגידים (בעיקר מיזוגים ורכישות). ב-1936 הוא נישא לג'וזפין פירס ראקר. נולדו לו שלוש בנות ובן. אשתו נפטרה ב-1996. פאוול היה נשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית בשנים 1964–1965. בתפקיד זה פעל רבות למען מתן שירותים משפטיים לעניים ושיתף פעולה עם הממשל הפדרלי בתחום זה. ב-1971 הוא כתב מזכר לצמרת לשכת הסחר האמריקנית (המקבילה האמריקאית להתאחדות התעשיינים). המזכר נשא את הכותרת "מתקפה על מערכת היוזמה החופשית האמריקנית". במזכר, פאוול חזה את אופני הפעולה העתידיים של תאגידים, וטען כי הם ישנו את החברה ותהיה להם מעורבות גוברת בחייו של האדם היחיד. הוא היה חבר דירקטוריון ביצרנית הסיגריות פיליפ מוריס בין השנים 1964–1971, ואף יצג אותה כעורך-דין במספר תיקים. הנשיא ריצ'רד ניקסון הציע לפאוול מינוי לבית המשפט העליון כבר ב-1969, אך הוא דחה את ההצעה. ב-1971 הציע לו ניקסון את המינוי בשנית והוא הסכים. פאוול וויליאם רנקוויסט, שמאוחר יותר יהיה נשיא בית המשפט העליון, התמנו לבית המשפט באותו יום. פאוול תפס את מקומו של השופט הוגו בלאק. בתקופתו בבית המשפט העליון, נודע לואיס פאוול כשופט מתון, אשר פעמים רבות היווה את הקול המכריע בפסקי דין עתירי מחלוקת. בנושאים כגון אפליה ועונש המוות, כתב פאוול פסקי דין משל עצמו, ובהם ניסה לפשר בין דעותיהם של שני המחנות המנוגדים בבית המשפט. הוא כתב את דעת הרוב בפסק דין "San Antonio Independent School District v. Rodriguez", בו קבע כי חינוך אינו זכות יסוד של בני אדם ועל הממשלה לא מוטל לספקו. בנושא של מידע מסווג לא היה פאוול מתירני, וקבע שמי שפרסם מידע מסווג לאחר סיום שירותו ב-CIA לא יוכל ליהנות מהתגמולים הכספיים על הספר שכתב (Snepp v. U.S.). כאשר נכתב פסק הדין בתיק העוסק ביחסי מין בין הומוסקסואלים, באוורס נ. הארדוויק, היה פאוול בין התומכים בהגבלת כוחו של הממשל המרכזי וחיזוק יכולתן של המדינות (במקרה זה, ג'ורג'יה) לקבוע את חוקיהן. אולם, מאוחר יותר הביע פאוול חרטה על החלטתו לפגוע בזכותם של הומוסקסואלים לקיים יחסי מין. פאוול פרש מבית המשפט מרצונו בשנת 1987. את מקומו תפס השופט אנתוני קנדי. פאוול המשיך לשבת על הכס בבתי משפט קמא. בגיל 90 נפטר בביתו, כתוצאה מדלקת ריאות. כתביו נתרמו לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון אנד לי, בה למד. השופטת סנדרה דיי או'קונור אמרה עליו את המלים הבאות: עבור אלו המחפשים מודל של חביבות אנושית, כנות, התנהגות למופת, ויושרה, לעולם לא יהיה אדם טוב יותר. בית המשפט העליון של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא לואיס פאוול בוויקישיתוף דף באתר האינטרנט של אוניברסיטת הרווארד "המזכר של פאוול", שנכתב ללשכת המסחר של ארצות הברית לואיס פאוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואיס פאוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לואיס פאוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
עצב התווך

עצב התווך או העצב המדיאני (TA: Nervus medianus) הוא אחד מהעצבים העיקריים של הגפה העליונה. עצב התווך קיבל את שמו בזכות מהלכו בגפה העליונה לאורך קו האמצע שלה. הוא מעצבב את מרבית השרירים במדור הכופפים (במדור הקדמי) של האמה ואת חלק מהשרירים בכף היד. תחילתו של עצב התווך באיחוד התפצלויות מהכבל הצידי ומהכבל התיכון של מקלעת הזרוע. העצב נע לאורך הזרוע כשהוא סמוך לעורק הזרוע, בין שריר הזרוע הדו ראשי לשריר הזרוע, ועובר יחד עם עורק הזרוע דרך גומץ המרפק ונכנס לאמה. העצב נכנס לאמה כשהוא חולף בין שני ראשיו של השריר הכפן העגול. באמה נע העצב בין השריר כופף האצבעות השטחי לשריר כופף האצבעות העמוק עד הגיעו בסמוך לשורש כף היד. מהלכו לתוך כף היד נעשה דרך תעלת שורש כף היד. עצב התווך מעצבב את שריר הזרוע תוך כדי מהלכו, אך הוא חסר ענפים בזרוע. במהלכו דרך האמה, הוא מעצבב את כל השרירים השטחיים והביניימים שבמדור הקדמי של האמה (למעט השריר כופף שורש היד הגומדי המעוצבב על ידי עצב הגומד). העצב הבין גרמי הקדמי (Nervus interosseus antebrachii anterior) שמתפצל מעצב התווך בסמוך למרפק מעצבב את כל השרירים העמוקים של המדור הקדמי (למעט מחצית מהשריר כופף האצבעות העמוק המעוצבב גם הוא על ידי עצב הגומד). בתוך כף היד הוא מעצבב את שרירי בליטת כף היד המניעים את האגודל ואת השרירים התולעיים הצידיים. יתר השרירים האינטרינסים של כף היד מעוצבבים על ידי הגומד. בסמוך לשורש כף היד מתפצל מעצב התווך ענף כף היד (Ramus palmaris nervus interossei antebrachii anterior). האחרון נכנס לכף היד כשהוא שטחי יותר מרצועת שורש היד הרוחבית (המגדירה את תעלת שורש כף היד) ומעצבב את העור בחלקה הצידי של כף היד (ללא האצבעות). החלק הראשי של עצב התווך שנמצא בכף היד מעצבב את עורן של האצבעות התיכונות. תסמונת מנהרת שורש כף היד - ליקויים המקטינים את מפתח תעלת שורש כף היד עשויים להפעיל לחץ על עצב התווך ולגרום להופעת תסמינים נוירולוגים. ביניהם תחושות נימול באצבעות או תחושה לקויה ואף פגיעה בכוחו ובתנועתו של האגודל. עורק התווך מדיה וקבצים בנושא עצב התווך בוויקישיתוף
גיל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גיל – הזמן שחלף מרגע הולדתו של אדם, בעל חיים או צמח קבוצת גיל – קבוצה חברתית המכילה אנשים בעלי גיל דומה וזהות משותפת גיל - גמלאי ישראל לכנסת – מפלגה שנבחרה בבחירות לכנסת השבע עשרה גיל (טיל) – טיל נגד טנקים גיל – שם מסחרי ללֶבֶּן זמן גאולוגי – קצב התרחשותם של המאורעות הגאולוגיים גיל – מילה נרדפת לשמחה אישים : אבי גיל: אבי גיל (קצין) – קצין צה"ל בדרגת אלוף, המכהן כמזכיר צבאי לראש הממשלה אבי גיל (דיפלומט) – דיפלומט ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד החוץ אבי גיל (סופר) – סופר ישראלי המכהן כיו"ר מדור הספרות במועצה הישראלית לתרבות ואומנות של משרד התרבות אביעד גיל – זמר, מפיק ומלחין שירים חסידיים אורי גיל – איש צבא ישראלי, מפקד שייטת 13 אורן גיל – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. אריק גיל – פסל בריטי חיים גיל: חיים גיל (במאי) – במאי טלוויזיה ישראלי ויוצר סרטים תיעודיים לטלוויזיה חיים גיל (שדרן) – שדרן רדיו ישראלי יהודה גיל – קצין איסוף של "המוסד" שהעביר בשנות ה-90 מידע כוזב בשל בצע כסף יוסי גיל: יוסי גיל – שדרן רדיו ומפיק מוזיקלי חרדי יוסי גיל (מדען מחשב) – פרופסור למדעי המחשב בטכניון יעקב גיל: יעקב גיל (אדריכל) – אדריכל ישראלי יעקב גיל (גילה) – חבר הכנסת מטעם סיעת המערך יעקב גיל (ליפשיץ) – רב ואיש ציבור ישראלי משה גיל – פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב נועם גיל – סייף ישראלי (בענף הדקר) סימה וואקנין-גיל – קצינה בדרגת תת-אלוף בצה"ל צבי גיל – ממייסדי הטלוויזיה הישראלית; עיתונאי וסופר; תסריטאי, במאי ומפיק סרטי תעוד תיאה גיל – שחקנית קנדית גילה אישים ששמם הפרטי הוא גיל
מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

מריה ולדימירובנה רומנובה (ברוסית: Мари́я Влади́мировна Рома́нова, נולדה ב-13 בדצמבר 1953), מוכרת בידי חלק מהחוקרים כראש משפחת המלוכה הרוסית, וכטוענת לכתר קיסרות האימפריה הרוסית מאז 1992. היא משתמשת בתואר הוד רוממותה הדוכסית הגדולה מריה ולדימירובנה רומנובה. מריה נולדה במדריד ב-13 בדצמבר 1953, כבתו היחידה של ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, הנחשב על ידי רוב החוקרים לראש בית רומנוב לאחר מות אביו קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, נכדו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, והדוכסית לאונידה גאורגייבנה. למדה את הלשון הרוסית ואת ההיסטוריה של רוסיה באוניברסיטת אוקספורד. התגוררה לפרקים בצרפת ובספרד. ב-22 בספטמבר 1976, נישאה רומנובה לפרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה, ואביה העניק לו את התואר הוד רוממותו הדוכס הגדול של רוסיה. ב-1981 נולד להם בן, גאורגי מיכאילוביץ'. הזוג נפרד בשנת 1982; ב-19 ביוני 1985 הם התגרשו באופן רשמי ופרנץ חזר לתוארו הפרוסי. לאחר שממשלת רוסיה פרסמה כי נמצאו שאריות גופתו של הצאר ניקולאי השני ומשפחתו, רומנובה הבהירה שהיא אינה מקבלת את מהימנותם של הממצאים, וסרבה להגיע לטקס הקבורה מחדש ב-1998. במרץ 2020 דווח כי חלתה במחלת נגיף קורונה 2019, שממנה החלימה כבר באפריל. אביה של רומנובה, ולדימיר קירילוביץ', נחשב בעיני רבים כנצר הזכרי האחרון של שושלת רומנוב. השאלה האם בתו מריה היא ראש השושלת מאז שאביה נפטר ב-1992, תלויה בתוקף נישואי הוריה. חוקי הירושה קובעים שמי שנולד מנישואים של חבר בית המלוכה עם מי שאינו חבר בבית מלוכה כלשהו (נישואים מורגנטיים) - אינו יכול לרשת את הכתר. לדעת המתנגדים, נישואי אביה של מריה עם אמה אינם עומדים בכללים, מכיוון שהיא לא הייתה נסיכה, אלא רק מצאצאי משפחת המלוכה של גאורגיה, שכבר אינה בשלטון מאז המאה ה-16. ב-23 בדצמבר 1969 הכריז אביה של רומנובה כי בתו היא יורשתו החוקית. לכך היו התנגדויות רבות בעיקר מהצד הגברי של המשפחה, ושאלת יורש העצר נשארת פתוחה. המתמודד העיקרי מולה היה ניקולאי רומנוביץ' רומנוב, שגם כלפיו נטען שאבד את זכותו כי נישואי אביו היו נישואים מורגנטיים, אך לאחר שהוא ואחיו דמיטרי מתו ללא בנים זכרים, נותרה מריה הטוענת היחידה לכתר הצאר הרוסי. מריה טוענת לזכותה החוקית לכתר, והיא דורשת מכל בני משפחת האצולה לכבד זאת. אחת הבעיות המרכזיות היא הפילוג במשפחת המלוכה, אחד מבני המשפחה אמר[דרוש מקור]: "לומר שהמשפחה הזאת מפולגת זאת המעטה, המשפחה מטורפת!". מריה הבהירה שתשמח לאחות את הקרעים במשפחה, אך תשתף פעולה רק עם מי שמכיר בזכותה הטבעית לכתר. בנוסף, נכון ל-2011, רומנובה היא במקום ה-117 בסדר הירושה לכתר הבריטי, מכיוון שהיא נכדתה של נכדתה של המלכה ויקטוריה. מדיה וקבצים בנושא מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה "האתר הרשמי של בית המלוכה הרוסי" בראשות מריה ולדימירובנה The Russian Imperial Succession, Brien Purcell Horan Grand Duchess Maria Vladimirovna of Russia Has Recovered From Coronavirus
רוברטו איוונש

רוברטו איוונש (בפורטוגזית: Roberto Ivens;‏ 12 ביוני 1850 - 28 בינואר 1898) היה מגלה ארצות פורטוגלי. איוונש נולד בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים. בגיל 11 נשלח ללמוד בבית הספר הימי בליסבון, וב-1870 הצטרף לחיל הים הפורטוגלי. ב-1871 נשלח להודו וב-1872 לאנגולה. בראשית 1875 שב לליסבון, ולאחר שקיבל דרגת סגן, הוצב בספינה שהפליגה לסאו טומה ופרינסיפה ולדרום אמריקה. כעבור שנה יצא למסע נוסף, במסגרתו הביא מוצרים פורטוגליים לתערוכה העולמית שנערכה בפילדלפיה. ב-11 במאי 1877 יצא איוונש בראש משלחת שסיירה במחוזותיהן של המושבות הפורטוגליות באנגולה ובמוזמביק, והתמקדה באגן הניקוז של נהר הזמבזי. ב-21 ביוני 1885, בעקבות ועידת ברלין, יצא בהוראתו של לואיש הראשון למסע נוסף, שכונה "קוֹנְטְרָקוֹסְטָה" ("מחוף לחוף"), במסגרתו סייר לאורך כ-8,300 ק"מ בין אנגולה למוזמביק. מדיה וקבצים בנושא רוברטו איוונש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריאן סקינר

בריאן סקינר (באנגלית: Brian Skinner; נולד ב-19 במאי 1976) הוא שחקן כדורסל עבר אמריקאי. כשחקן מוביל באוניברסיטת ביילור, נבחר סקינר על ידי לוס אנג'לס קליפרס בסיבוב הראשון (בחירה 22) בדראפט של 1998. מאז הספיק לשחקן בקליבלנד קאבלירס, בפילדלפיה 76', במילווקי באקס, בסקרמנטו קינגס ובפורטלנד טרייל בלייזרס, כשהוא קולע 5.1 נקודות בממוצע למשחק. בפגרת המשחקים של 2001, הועבר סקינר גם לשיקגו בולס ולאחר מכן לטורונטו ראפטורס אך לא השתתף במשחק עם אף אחת מהן. כחלק מהטרייד שהעביר את כריס ובר לפילדלפיה, עבר סקינר יחד עם קני טומאס וקורליס ויליאמסון לסקרמנטו. במשך אותה עונה העביר סקינר את אחת העונות הטובות בקריירה שלו כשרשם 7.4 נקודות ב-55.4 אחוזים מהשדה, 8.7 ריבאונדים ו-1.7 חסימות בממוצע למשחק. באמצע עונת 2005/06, הועבר השחקן לפורטלנד טרייל בלייזרס, אשר בסוף אותה עונה שלחה אותו בחזרה למילווקי באקס, יחד עם סטיב בלייק והא סאונג-ג'ין, בתמורה לג'מאל מגלור. בעונת 2006/07 השיג סקינר 4.4 נקודות ו-5.7 ריבאונדים ב-22.7 דקות בממוצע למשחק. סקינר והפיניקס סאנס הגיעו להסכם בנוגע לחוזה חד-שנתי בספטמבר 2007. מדיה וקבצים בנושא בריאן סקינר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
הקסאן

הקסאן הוא פחמימן אלקאני עם 6 אטומי פחמן. רוב האיזומרים של הקסאן אינם פעילים. הם משמשים לעיתים קרובות כממסים אינרטים בתגובות של חומרים אורגניים היות שהם מאוד לא קוטביים. כמו כן הם מצויים בבנזין ובדבקים המיועדים לנעלים, מוצרי עור וגגות. בנוסף, משתמשים בהקסאן כדי למצות שמנים לבישול וכחומר לניקוי נעליים, רהיטים וטקסטיל. הקסאן מיוצר על ידי זיקוק נפט. להקסאן חמישה איזומרים: הקסאן, CH3CH2CH2CH2CH2CH3, שרשרת ישרה של שישה אטומי פחמן. 2-מתיל פנטאן (נקרא גם איזוהקסאן), CH3CH(CH3)CH2CH2CH3, שרשרת של חמישה פחמנים בעלת קבוצת מתיל בפחמן השני. 3-מתיל פנטאן, CH3CH2CH(CH3)CH2CH3, שרשרת של חמישה פחמנים בעלת קבוצת מתיל בפחמן השלישי 2,3-דימתיל בוטאן, CH3CH(CH3)CH(CH3)CH3, שרשרת של ארבעה פחמנים עם שתי קבוצות מתיל, אחת בפחמן השני ואחת בשלישי. 2,2-דימתילבוטאן, CH3C(CH3)2CH2CH3, שרשרת של ארבעה פחמנים, עם שתי קבוצות מתיל בפחמן השני. רעילותו האקוטית של ההקסאן נמוכה יחסית, אך הוא מהווה חומר מרדים חלש. שאיפת ריכוזים גדולים מביאה למצב של אופוריה חלשה, ולאחריה רצון עז לישון, כאבי ראש, ובחילות. מדיה וקבצים בנושא הקסאן בוויקישיתוף
קסטוריה

קַסְטוֹרְיָה (ביוונית: Καστοριά) היא עיר לחופו של אגם אורסטיאדה במחוז מערב מקדוניה שביוון. בשנת 2011 התגוררו בה כ-16,958 תושבים. העיר מהווה מרכז לתעשיית פרוות. במאה החמישית לפני הספירה הייתה העיר בירתם של מלכי מוקדון (ונקראה קילטרון). היא נחרבה ככל הנראה בסוף המאה השנייה, ובמאה השלישית הוקמה מחדש. במהלך המאה ה-13 ניהלו האימפריה הביזנטית ונסיכות אפירוס מאבקי שליטה על העיר, וב-1331 היא הייתה לחלק מהאימפריה הסרבית. בסביבות 1385 כבשה אותה האימפריה העות'מאנית, שהחזיקה בה עד מלחמת הבלקן הראשונה (1912), אז יוון תפסה את השליטה בה. במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים היוונית ניזוקה העיר קשות. ערך מורחב – יהדות קסטוריה בקסטוריה חיה קהילה יהודית, שרובה הגיעה מאיטליה במהלך המאה ה-17 וה-18. ב-1944 גירשו הנאצים את יהודי קסטוריה למחנה ההשמדה בירקנאו, ארבעה חודשים בלבד לפני שבעלות הברית שחררו את העיר. רק 38 מיהודי העיר שרדו את השואה. מדיה וקבצים בנושא העיר קסטוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קסטוריה תמירה צדקיהו חסון, ‏קסטוריה יפהפיית יוון, באתר GoTravel (הקישור אינו פעיל, 2 בינואר 2020) קסטוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קשטוריה (יוון), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריסטובולוס (בית הורדוס)

אריסטובולוס (34/35 לפנה"ס - 7 לפנה"ס) היה נסיך יהודי מבית הורדוס. אריסטובולוס (הרביעי) היה בנם של הורדוס מלך יהודה ומרים החשמונאית, ונקרא ככל הנראה על שם דודו המנוח אריסטובולוס השלישי. בגיל שלוש עשרה בערך, נשלחו הוא ואחיו הגדול אלכסנדר להתחנך ברומא בביתו של הסנאטור גאיוס אסיניוס פוליו, כיורשי העצר הפוטנציאליים. אריסטובולוס נישא בשנת 16 לפנה"ס לבת דודתו ברניקי, שהייתה בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסגבר מושל אדום. לזוג נולדו חמישה צאצאים: הורדוס, אגריפס הראשון, אריסטובולוס, הרודיאס ומרים. הורדוס היה גדול מאגריפס בשנים, נראה שגם הרודיאס נולדה לפני אגריפס, וסביר שאריסטובולוס היה צעיר מהם. עם שובו של אריסטובולוס ליהודה יחד עם אחיו אלכסנדר, החלו כמה גורמים בבית הורדוס ובראשם דודתם שלומית, חותנתו של אריסטובולוס, להאשימם בפני אביהם במזימה להתנקש בו. הורדוס שהחל לאט-לאט להאמין בדברים, החליט למנות גם את בנו אנטיפטרוס כיורש עצר (במקביל לאריסטובולוס ואלכסנדר), כדי לגרום להם להיות זהירים יותר בהתנהגותם, אך הם ראו בכך פגיעה קשה במעמדם. מהלך זה גם גרם לאנטיפטרוס לפעול כנגדם בעקיפין, כדי לשפר את מעמדו ולהפוך ליורש העצר היחיד. התנהגותם של אריסטובולוס ואלכסנדר וגינוים הפומבי לעונש המוות שגזר הורדוס על אמם החמירה את מצבם וסיפקה לאויביהם תחמושת כנגדם. הורדוס האשים אותם לפני אוגוסטוס במזימה לרוצחו אולם הקיסר השכין שלום בין האב לבנים. אריסטובולוס ואחיו הואשמו שנית במזימה לרצוח את הורדוס אולם הם ניצלו הודות לתושייתו של ארכלאוס (אנ'), מלך קפדוקיה, אביה של גלפירה אשת אלכסנדר. בסופו של דבר אדם בשם איריקלס שנשלח על ידי אנטיפטרוס הצליח להסית את הורדוס כנגד הבנים. הורדוס קיבל רשות מאוגוסטוס להעמידם למשפט, שבו נמצאו אשמים ונגזר עליהם מוות. מסופר שבעקבות רצח הבנים, אמר אוגוסטוס, כי "מוטב להיות חזירו של הורדוס מלהיות בנו". מדיה וקבצים בנושא אריסטובולוס בוויקישיתוף אריה כשר, אליעזר ויצטום, הורדוס, מלך רודף ורדוף, 2007, עמ' 98, עמ' 434 הערה 35: על פי חישובי קוקינוס - 213, 208 .Kokkinos, N. The Herodian Dynasty, 1998, pp יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק י, פסקה א, סעיף 343 M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, XXXVI. Asinius Pollio, pp. 213-214 יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק 28, פסקה א, סעיף 552 דניאל שוורץ, אגריפס הראשון, עמ' 47–48. מקרוביוס, סאטורנליה, ספר ב, פרק 4, סעיף 11
סוורינוס

סוורינוס (בלטינית: Severinus; מת ב־2 באוגוסט 640) היה יורשו של הונוריוס הראשון על כס האפיפיור, וכיהן בתפקידו זה במשך כחודשיים במהלך שנת 640. סוורינוס נולד ברומא לפלוני בשם אביינוס (Abienus), שם שמרמז על מוצא מחברי הסנאט הרומי. הוא נבחר ביום השלישי לאחר מות קודמו בתפקיד, בשנת 638. מיד עם היבחרו נשלחו שליחים לקונסטנטינופול על מנת לקבל אישור למינוי, אולם הקיסר הרקליוס סירב להעניק את האישור הנדרש לפני שסוורינוס יחתום על 'אקתסיס' (כתב הודאה בדבר נכונות הדוקטרינה הנוצרית המונותליטית). סוורינוס סירב לחתום על כתב ההודאה, ועל כן עוכב מינויו למשך כשנתיים. במהלך תקופה זו שדד הקיסר הרקליוס את ארמון הלטראנו ברומא, אשר היה בשליטת הכנסייה. לבסוף, ב־28 במאי 640, נכנס מינויו לתוקף, אך הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב־2 באוגוסט. חוקרים מצאו כתבים לטיניים במערת הקבורה שלו, אשר ייתכן ומצביעים על כך שסוורינוס היה יהודי אשר הסתיר את זהותו הדתית. מדיה וקבצים בנושא סוורינוס בוויקישיתוף סוורינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עישייה

עַישייה (בערבית: عيشية, בתעתיק מדויק: עישיה) הוא כפר נוצרי בלבנון, ששייך לנפת ג'זין במחוז הדרום בלבנון. בכפר כ-3,000 תושבים נוצרים מרונים.[דרוש מקור] זהו כפר מרוני בודד באזור בדרום לבנון שבו רוב התושבים מוסלמים. בין תושבי הכפר לשכניהם המוסלמים התפתחו תקריות אלימות, שהגיעו לשיאן בטבח שאירע בכפר. הכפר מרוחק כ-85 קילומטרים מביירות בירת לבנון, וכ-17 קילומטרים מהעיירה הנוצרית ג'זין. הוא משתרע על מורדותיו של ג'בל ריחן, כ-750 מטרים מעל פני הים, קרוב לזרימת נהר הליטאני. בקרבת הכפר נמצאת שמורת טבע של עצי אלון ואורן, שנפגעה בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית ומלחמת לבנון, ונעשים מאמצים רבים לשקמה. הכפר נודע בגלל הטבח שאירע בו בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, כאשר כוחות חמושים מוסלמים מא-סאעקה ואש"ף פשטו על הכפר ב-19 באוקטובר 1976, ובסיוע המון מוסלמי טבחו בתושבים. אומדן הנפגעים עומד על יותר מ-70 נרצחים ויותר מ-100 פצועים קשה. בעקבות הטבח נמלטו מהכפר המוני תושבים למוקדים נוצריים באזור (בעיקר לעיירה ג'זין), אך רובם שבו אליו לאחר כניסת ישראל ללבנון ב-1982, וחלקם התגייסו לצבא דרום לבנון. בתקופת רצועת הביטחון היה בקרבת הכפר מוצב של צה"ל באותו שם, מוצב עיישייה. המוצב היה מעט דרומית למוצב ריחן, הצפוני ביותר ברצועת הביטחון. מדיה וקבצים בנושא עישייה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.