laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרשל אוויר ראשי

מרשל אוויר ראשי (באנגלית: Air chief marshal; בקיצור: Air Chf Mshl או ACM; סימול נאט"ו: OF-9) היא דרגת הקצונה השנייה הגבוהה ביותר בחיל האוויר המלכותי (RAF). מאז 1919 מוענקת דרגה זו (למעט חריג בודד) למפקדי חיל האוויר המלכותי. הדרגה מקבילה לדרגת אדמירל בצי המלכותי הבריטי (RN) או לגנרל בצבא הבריטי או בחיל הנחתים המלכותי (RM). דרגה זו נמצאת בשימוש גם בחילות אוויר נוספים אשר קשורים היסטורית לחבר העמים הבריטי. בכוחות אחרים, כמו הכוחות המזוינים של ארצות הברית והכוחות המזוינים הקנדיים, הדרגה המקבילה של ארבעה כוכבים היא גנרל או אדמירל, בהתאמה. חיל האוויר היווני חיל האוויר המלכותי האוסטרלי חיל האוויר ההודי חיל האוויר הפקיסטני מרשל של חיל האוויר המלכותי דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים מדיה וקבצים בנושא מרשל אוויר ראשי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיר השכונה

"שיר השכונה" הוא שיר-מערכון מאת חיים חפר (מילים) סשה ארגוב (לחן), וגיל אלדמע (עיבוד). השיר בוצע לראשונה בתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים בשנת 1963 וזכה להצלחה רבה, למרות אורכו הבלתי שגרתי (מעל שש דקות) והיה לשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי תשכ"ג (1963). השיר הוזמן על ידי נעמי פולני, מייסדת הלהקה, שביקשה מיוצרים שירים בנושא "השכונה". עבור אותה תוכנית נכתבו גם השירים כשאת אומרת לא מאת דן אלמגור ויוסי ילד שלי מוצלח מאת ע. הלל. שפתו של השיר, "שפת ילדים מהשכונה", מתובלת בסלנג ואף משלבת התייחסות לאברי גוף ("מסובבת את התחת") עמדה בניגוד לשפה העברית הנמלצת של שירי התקופה, לדברי פולני לא הייתה בכך התרסה אלא מציאותיות. השיר עורר סערה ציבורית עם צאתו, ונאסר לשידור ברדיו למשך שנה עקב רמיזות אלימות ומיניות המתייחסות לאורח חייהם של צעירים "בני טובים" ("מלפנים היא מתפתחת, היא לובשת כבר את זה"). השיר כולל שירי רחוב תקופתיים ("בן-גוריון בלע סבון"; "לדה גול יש אף גדול"), שירי משחק (אן דן דינו, אָסוּמַנְיָה אַבּוּדַנְיָה, אלרי), קטעים ארוכים של לעג הבנים על הבנות ("לא רוצים יותר לשמוע/ על בגדים ותסרוקות/ לכולן חסר קצת מוח/ וכולן מפונדרקות" או "נעזוב את הבננות/ שילכו לעזאזל," והפזמון "לא רוצים לישון רוצים להשתגע/ ולא רוצים בנות מחורבנות" החוזר בשינויים) וקטעי הווי של קבוצת חברים מלוכדת. בין הדמויות בעלות השם בשיר נמצאים: פושקש - כינוי הרומז לשחקן הכדורגל ההונגרי פרנץ פושקש דני זיידל ("מי קיבל בלתי מספיק/ דני זיידל הצדיק") הוא אביה של הזמרת קרן אן שמעון רודי - איש שרירים תל אביבי אשר, לדברי יורם קניוק, "פירק שרשראות ברזל בשיניים לאורם של שני פנסי אופנועים והנערות היו נתלות לו על השרירים" באוקטובר 1963 הוקלט השיר פעם נוספת על ידי "להקת השכונה" המסתורית ששמות חבריה לא צוינו, הייתה זו יוזמה פרטית של מספר חברים מלהקת פיקוד מרכז בעקבותיה נשפטו החיילים. השיר בוצע פעם נוספת על ידי משתתפי "פסטיגל 1996", כאשר השיר עצמו קוצר בכמה שורות. בפרק השלישי בעונה החמישית של היהודים באים בוצעה גרסה פארודית לשיר על בסיס משפט השדה שבוצע למאיר טוביאנסקי. "שיר השכונה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "שיר השכונה" באתר שירונט שיר השכונה - מופע רחוב לילה לבן בתל אביב 2008, סרטון באתר יוטיוב דוד אסף‏, התרנגולים ופרשת התקליט המזויף: חמישים שנה ל'שיר השכונה', בבלוג "עונג שבת", 18 ביולי 2013 עופרה עופר אורן, סיפורו של "שיר השכונה": מי זייף אותו ומדוע?, בבלוג "סופרת ספרים", 17 בפברואר 2019 בן שלו, גלריה, עכבר העיר אונליין, נעמי פולני ו"התרנגולים": חבר'ס יוצאים מן הכלל, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2010 עודד היילברונר, פאניקה מוסרית וצריכת ספרות פורנוגרפית בישראל בשנות השישים, כתב עת עיונים, כרך 31, 2018 יואב קוטנר, 51 משפטים על "101" יורם קניוק, התל-אביבי הראשון, באתר הארץ, 8 באפריל 2009 עונ"ש (עונג שבת) - הבלוג של דוד אסף "להקת השכונה" - קבוצת חיילים, דבר, 16 באוקטובר 1963 "השכונה" מחקה את "התרנגולים, מעריב, 15 באוקטובר 1963
אביב ברזילי

אביב ברזילי (1926 – 6 בספטמבר 1970) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, שכיהן כמפקד בית הספר לקצינים וכמושל רצועת עזה וצפון סיני. אביב ברזילי נולד בעכו בשנת 1926. בילדותו עבר עם משפחתו למושב גבתון. הוא היה ראש גדוד בתנועת השומר הצעיר, התנדב לארגון ההגנה ובשנת 1944 עבר קורס מ"כים. לאחר הקורס התגייס למשטרת היישובים העבריים, ולאחר מספר חודשים עבר קורס מפקדי מחלקות בג'וערה. בגיל 19 מונה למפקד פלוגת חי"ש באזור רחובות. בשנת 1946 ניצל מהתנקשות של חיילים בריטיים שזרקו לעברו מטיל ברזל בעת שרכב על אופניים. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, לחם בקרבות בחזית הדרום, פיקד על כיבוש "משלטי השיניים" במתחם משלטי חוליקאת, פיקד על שיירות לירושלים הנצורה ובמהלך המלחמה קודם לסגן מפקד הגדוד ולמפקדו. לאחר המלחמה, נשלח לקורס מג"דים ושימש בתפקידי הדרכה. במלחמת סיני היה סגן מפקד חטיבה 11 שכבשה את רצועת עזה. ברזילי שירת גם כמפקד החטיבות יפתח, קרייתי וחטיבה 8. בשנים 1960–1962 סיים תואר ראשון בלשון עברית ולימודי המזרח. בשנים 1962 עד 1964 פיקד על בית הספר לקצינים, וביולי 1964 מונה למפקד מחוז ירושלים ושירת בתפקיד עד 1967. במלחמת ששת הימים שימש מפקד מרחב אילת. לאחר המלחמה, בתחילת יולי 1967, מונה למושל רצועת עזה וצפון סיני. לאחר שחרורו ב-1968, היה מנהל הרשות למען פיתוח ירושלים של ההסתדרות, הוצע כמועמד לראשות עיריית רחובות, קיבל תפקיד במשרד הקליטה, עסק בארגון ועידות בינלאומיות של מנהיגים יהודים, היה ראש מטה מלווה הביטחון וסמנכ"ל מכון וולקני. הוא נפטר בגיל 44, והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. בנו, אריאל ברזילי נהרג כמפקד פלוגת סיור בשריון במלחמת יום הכיפורים. מעריב, נפטר אל"מ (מיל.) אביב ברזילי, מעריב, 7 בספטמבר 1970 יחיאל לימור, אביב ברזילי חזר לירושלים, מעריב, 30 ביולי 1964 השתוללות חיילים, משמר, 27 באוקטובר 1946 קצינים סדירים יהיו מפקדי צה"ל בשטחים המשוחררים, דבר, 4 ביולי 1967 שלמה גבעון, מחדלי המצרים בעזה, מעריב, 18 ביולי 1967 הרשות למען פיתוח ירושלים תחוסל, מעריב, 27 באוגוסט 1968 שני מועמדים מטעם גח"ל לראשות עירית רחובות, מעריב, 1 ביוני 1969 גוף ציבורי הוקם ברחובות, מעריב, 27 בפברואר 1969 16 מיליון ל"י - תקציב מינהל הסטודנטים ליד משרד הקליטה, מעריב, 11 בנובמבר 1968 הרשות ההסתדרותית למען י-ם, דבר, 28 בינואר 1970
405

שנת 405 היא השנה החמישית במאה ה-5. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 405 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. החצר היפנית מאמצת באופן רשמי את שיטת הכתיבה הסינית (תאריך משוער) הקיסר הונוריוס סוגר את הקולוסיאום הירונימוס מפרסם את הוולגטה, תרגום התנ"ך ללטינית האלפבית הארמני מומצא על ידי מסרוב משדוץ סטיליקו מורה על שריפת ספרי הסיבילות ברומא ריקימר, השליט בפועל של האימפריה הרומית המערבית סלביאנוס, כותב נוצרי (תאריך משוער) 11 בנובמבר – ארסקיוס מטרסוס, ארכיבישוף קונסטנטינופול להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 405‎ נפטרים ב-405‎ מדיה וקבצים בנושא 405 בוויקישיתוף
עומר אל-אברש

עומר אל-אברש (בערבית: عمر الأبرش; ? – 8 או 9 באוקטובר 1973) היה קצין בדרגת עמיד (בריגדיר גנרל) בצבא הסורי ומפקד הדיוויזיה השביעית. אל-אברש היה גם בוגר בית הספר למנהיגות של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'. אל-אברש נהרג במהלך ימיה הראשונים של מלחמת יום כיפור, אך על נסיבות מותו קיימות גרסאות סותרות. ערב מלחמת יום הכיפורים הוצבה הדיוויזיה השביעית בפיקודו של אל-אברש בגזרה הצפונית של רמת הגולן. במהלך המלחמה ניהלה מספר התקפות לכיוון פתחת קוניטרה הצפונית ורכס הבוסטר. מול הדיוויזיה ניצבו בעיקר כוחות חטיבה 7, ובפרט כוחות גדוד 77 בפיקוד אביגדור קהלני אשר הצליחו להיאחז בקו ההגנה הישראלי בצפון הרמה. בערב ה-8 באוקטובר, הוביל אל-אברש התקפת שריון אחרונה עם שאריות כוחות השריון של הדיוויזיה בחסות הלילה, שנכשלה. ישנם מקורות סותרים באשר לסיבת מותו של אל-אברש, בעוד לפי מקור אחד נפל בקרב עם כוחות צה"ל, במהלך הקרב שהוביל בערב ה־8 באוקטובר, לאחר שהטנק עליו פיקד נפגע, על פי מקורות אחרים אל-אברש נרצח בידי קצין סורי שנשלח אליו על ידי חאפז אל-אסד, לאחר שאל-אברש מתח ביקורת חריפה על פקודת תנועה לקרב שהגיעה מהמפקדה העליונה לחטיבה 81 הסורית, והובילה להשמדתה בבוקר ה־9 באוקטובר, פקודה שהועברה באופן ישיר וללא ידיעת אל-אברש. לפי מקור אחר רצח אל-אברש אירע בעקבות קבלת הפקודה קודם שהחטיבה החלה לנוע, והשמדתה בקרב אירעה לאחר מכן. גרסת המשטר הסורי הייתה כי אל-אברש התאבד. לאחר מותו של אל-אברש הייתה חסרה לדיוויזיה מנהיגותו הדינמית של אל-אברש והמומנטום של הדיוויזיה דעך. מותו של אל-אברש היה מאירועים המשפיעים על כישלון מאמץ הלחימה וההבקעה בגזרה הצפונית. בסוריה שלאחר המלחמה, נתפס אל-אברש כגיבור לאומי ואף נקראה על שמו כיכר בדמשק (כיכר עומר אל-אברש) ובסמוך גם בית ספר, שניהם בשכונת אשרקסיה (צפון-מערב דמשק). קרב עמק הבכא ‏Simon Dunstan, Yom Kippur War 1973 (1) The Golan Heights, Osprey publishing, 2003, p. 21-22. ISBN 1-84176-220-2 פסח מלובני ויוסף ברגר, מבצעי הקומנדו והכוחות המיוחדים הסורים ברמת הגולן במלחמת יום כיפור, המרכז למורשת המודיעין 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה פינקל

משה פינקל (ביידיש: משה פינקעל; ידוע גם כמוריס, ביידיש: מאָריס; 1850–7 ביוני 1904) היה דמות חשובה בראשית ימיו של תיאטרון יידיש. הוא היה שותף עסקי, בתחילה של אברהם גולדפדן ואחרי כן של זיגמונד מוגולסקו. במשך כמה שנים היה נשוי לפרימדונה אנטה שוורץ. ביחד הם שלטו בתיאטרון יידיש בבוקרשט בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 ובניו יורק בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של אותה מאה. הרפרטואר שלהם התבסס על יצירותיהם של יוסף לטיינר ומשה הורביץ. אחרי שהתגרש משוורץ שחזרה לאירופה התחתן פינקל, שהיה אז בשנות ה-40 שלו עם אֶמה טומשבסקי בת ה-16, אחותו של אחד מבעלי התפקידים רבי העוצמה בתיאטרון יידיש, בוריס טומשבסקי. נולדו להם שני ילדים אבל יחסיהם עלו על שרטון, ובסופו של דבר עזבה אמה את בעלה והתחילה בהליכי גירושים. התביעה שלה לגט הזכירה דוגמאות של התאכזרות כולל אלימות. היא התחילה ביחסים עם שחקן אחר, דוד לוינסון. באותו זמן השותפות העסקית של פינקל עם יעקב אדלר שניהל איתו יחד את הגרנד ת'יאטר (Grand Theatre) הסתיימה בריב קשה ובמאבק משפטי על שליטה בתיאטרון. המחלוקת יושבה לבסוף לטובתו של אדלר. אמה פינקל והמאהב שלה המשיכו לעבוד אצל אדלר. ב-7 ביוני 1904 כאשר שהו אמה, הילדים ולוינסון בבית נופש בניו ג'רזי הופיע פינקל בפתאומיות וירה באשתו, בלוינסון ובעצמו. הוא נהרג ואשתו נפצעה קשה. לוינסון לא נפגע. יעקב אדלר כתב עליו שהוא מיעט לדבר וכאשר עשה זאת כולם פחדו ממנו. מה שהוא ציווה נעשה. אדם אחר שחי בתקופתו תיאר אותו כאדם בעל אישיות קשה. בנו של פינקל מנישואיו הראשונים, אייבם פינקל, נעשה תסריטאי בהוליווד. בנותיו מאמה, בלה ולוסי פינקל, היו שחקניות בתיאטרון יידיש. אמה טומשבסקי חייתה משותקת חלקית כמה שנים לאחר האירוע והמשיכה לשחק בתפקידים אותם יכלה לבצע בישיבה. היא נפטרה מסיבוכים במצבה ב-1929 בגיל 46. לעקסיקאן פון יידישן טעאטער, באנד 4. Adler, Jacob, A Life on the Stage: A Memoir, translated and with commentary by Lulla Rosenfeld, Knopf, New York, 1999, ISBN 0-679-41351-0. Especially p. 86. Jones, Faith. "Stage Killing: Solving an Attempted Murder-Suicide." The Forward, Oct. 13, 2006. Lawrence, Jerome. Actor: The Life and Times of Paul Muni. New York: Putnam, 1974. ISBN 0-39911-341-X Faith Jones, Stage Killing: Solving an Attempted Murder Jones Adler, p. 113
אדילגריי מגומדטאגירוב

אדילגֵרֶיי מגומדוביץ' מגומדטאגירוב (ברוסית: Адильгерей Магомедович Магомедтагиров; נולד ב-1 בנובמבר 1956, גונודה, חבל גוניב, דאגסטן - נרצח ב-5 ביוני 2009, במחצ'קלה) היה מדינאי רוסי ממוצא דאגסטני שכיהן כשר הפנים של דאגסטן והגיע לדרגת גנרל-לויטננט במשטרה, גיבור הפדרציה הרוסית (2009), בן ללאום האווארי. אדילגֵרֶיי מגומדטאגירוב היה האישיות הבכירה ביותר ברוסיה שנרצחה בעשור הראשון של המאה ה-21. אדילגריי שירת במשרד הפנים הסובייטי מ-1978 והיה איש המדור הפלילי וראש מחלקת הבילוש האזורית במחצ'קלה. ב-1988 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה לשוטרים במינסק, בלארוס וב-1992 מונה לסגן ראש מינהל המדור הפלילי הראשי של משרד הפנים בדאגסטן וב-1994 היה למפקד משטרת דרבנט וב-22 במאי 1998 מונה לשר הפנים של דאגסטן, הממונה על כל זרועות השיטור בדגסטן. אדילגריי נודע היטב במאבקו היעיל כנגד הווהאביסטים הצ'צ'ניים וארגון ג'מעת שריעת ובאוגוסט 1999 נטל חלק במבצע נגד הפלישה לדגסטאן של כוחות הצבא הפדרליים של רוסיה כנגד ארגוני הטרור האסלאמי הקיצוני, ובעיקר כנגד המחבל הדאגסטני רפאני חאלילוב. הוא זכה בשלל עיטורים ממלכתיים ושלטונות צ'צ'ניה העניקו לו את עיטור אחמט קדירוב, הנחשב לעיטור הממלכתי הגבוה ביותר בצ'צ'ניה. מגומדטאגירוב שרד שורת ניסיונות להתנקש בחייו בשל רגישות תפקידו הביטחוני ולחם בסכסוך בצפון הקווקז. הוא נפצע רבות והשתקם לאחר אותם ניסיונות. ב-5 ביוני 2009, צלף שהוצב מבעוד מועד המתין לשיירת שר הפנים שחלפה בכביש המהיר בכניסה לעיר מחצ'קלה, כשחלפה מכונית השרד של אדילגריי מגומדטאגירוב הוא פתח לעברה באש והרג את שר הפנים, יחד עם שניים ממאבטחיו. כמה ימים לאחר מכן, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לאדילגריי את עיטור גיבור רוסיה. אדילגריי מגומדטאגירוב, באתר גיבור רוסיה В Дагестане убит министр внутренних дел республики
רגב קונטס

רגב קונטס (נולד ב-22 ביוני 1976) הוא במאי סרטי תעודה ישראלי. מיוזמי המחאה החברתית ב-2011. רגב קונטס נולד וגדל בראשון לציון, לקרול, סוכן ביטוח, ולאסתי לבית פרלמן, מורה. קונטס צמחוני מגיל 12. הוא בוגר המחלקה לתקשורת חזותית במכללה האקדמית בצלאל. לימד במחלקה לתקשורת חזותית שבמכללת שנקר, והיה במאי פרסומות. בשנת 2009 יצא סרט הבכורה שלו כבמאי, הסרט התיעודי "החברה הכי גרועה בעולם". סרט זה עוסק בשלושה גברים, בהם אביו ודודו של קונטס העובדים בסוכנות ביטוח כושלת שנמצאת על סף פשיטת רגל. הסרט מתעד את נסיונותיו של הבן במאי הסרט להציל את החברה מקריסה. על סרט זה זכה קונטס בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב לשנת 2009. הסרט היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בפרס אופיר בקטגוריית סרטים תיעודיים, אך לא זכה. בשנת 2011 השתתף בסדרה מחוברות 2 ששודרה בערוץ HOT3, בה הופיעה זוגתו שיר נוסצקי כדמות ראשית. בקיץ של שנת 2011 קיבל פנייה מדפני ליף שביקשה להקים מאהל בשדרות רוטשילד בתל אביב, במחאה על מחירי הדיור הגואים. קונטס היה שותף לישיבת התכנון הראשונית שהתקיימה בסלון ביתה של דפני ליף, זמן קצר לפני פרוץ המחאה החברתית. בפגישה זו הייתה נוכחת גם סתיו שפיר. קונטס היה מהדוברים הבולטים במהלך ימי המחאה. בשנת 2013 שודר סרטו "חברים". כוונתו הראשונית של קונטס הייתה לצלם סרט על חברים בפייסבוק, אך עם פרוץ המחאה החברתית המשיך קונטס לצלם מאחורי הקלעים של הובלת המחאה החברתית. הסרט שודר בערוץ yes דוקו. בשנת 2016 יצא סרטו "להתראות אדולף". הסרט ששודר בערוץ 1, עוסק בניסיונו של קונטס וזוגתו שיר נוסצקי להגר לברלין. קונטס נכד לניצולי שואה, מתאכזב מהקושי הכלכלי במדינת ישראל וביחד עם זוגתו מנסה להגר לברלין. הוא מנסה להשיג דרכון סלובקי הודות למוצאו של אביו, אך אביו מנסה להניא אותו מכך. ב-2019 נולד בן לו ולזוגתו שיר נוסצקי. בשנת 2022 נולד בן נוסף. 2016 להתראות אדולף (במאי ותסריטאי) 2012 חברים, (במאי ותסריטאי), 60 דקות 2009 החברה הכי גרועה בעולם, (במאי ותסריטאי), 50 דקות, זוכה פרס סרט הביכורים בפסטיבל דוקאביב. רגב קונטס, ברשת החברתית פייסבוק רגב קונטס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רגב קונטס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רגב קונטס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רגב קונטס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רגב קונטס, נוער הדירות: האנשים היפים שמאחורי מחאת האוהלים, באתר הארץ, 21 ביולי 2011 מרט פרחומובסקי‏, "חברים", סרטו של רגב קונטס: אמירה יפה וצורבת, באתר וואלה, 1 באוגוסט 2012 רגב קונטס‏, 5 שנים אחרי: המחאה החברתית מתה, כי התעסקנו בשטויות, באתר וואלה, 14 ביולי 2016 להתראות אדולף (2016), באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי החברה הכי גרועה בעולם, באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה "סיפור גדול" ו"הבודדים" יתחרו על פרס אופיר, באתר nrg‏, 28 ביולי 2009 אשר שכטר, רוטשילד - כרוניקה של מחאה, באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד ראשי המחאה: "לא מפרקים אוהלים, זאת רק ההתחלה", באתר וואלה, 6 בספטמבר 2011 רגב קונטס בסרט חדש: כך התחילה המחאה החברתית, באתר מעריב, 10 ביולי 2013 הסיפור האמיתי - להתראות אדולף, באתר רשות השידור
406

שנת 406 היא השנה השישית במאה ה-5. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 406 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. לגיונות של האימפריה הרומית בבריטניה מורדים בקיסר הרומי ובוחרים במרקוס כקיסר החדש. הוא נרצח תוך זמן קצר ומוחלף על–ידי גרטיאנוס תרגום התנ"ך לשפה הארמנית על ידי מסרוב משדוץ. 31 בדצמבר – ונדלים, אלאנים ושוואבים (אנ') חוצים את נהר הריין ומתחילים בפלישה לגאליה, אירוע שהיה חלק מנדידת העמים אטילה ההוני (תאריך משוער) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 406‎ נפטרים ב-406‎ מדיה וקבצים בנושא 406 בוויקישיתוף
מכאן והלאה

מכאן והלאה (במקור: Hereafter) הוא סרט דרמה-פנטזיה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של קלינט איסטווד, על פי תסריט מאת פיטר מורגן, בכיכובו של מאט דיימון ואשר הופק על ידי סטיבן ספילברג. צילומי הסרט החלו באוקטובר 2009, נמשכו עד פברואר 2010 והתקיימו בלונדון, סן פרנסיסקו, פריז והוואי. הסרט הוקרן לראשונה בספטמבר 2010, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. ברחבי צפון אמריקה הסרט הופץ החל מה-22 באוקטובר 2010. הסרט מגולל שלושה סיפורים מקבילים על שלושה אנשים אשר מושפעים ממקרי מוות בדרכים דומות - לכל שלושת האנשים יש בעיות של תקשורת עם המתים: מאט דיימון מגלם את דמותו של ג'ורג', אמריקאי פשוט העובד במפעל, אשר מסוגל לתקשר עם המתים - שעבד במקצועיות בתקשור אבל כבר לא רוצה לתקשר עם המתים; ססיל דה פראנס מגלמת את דמותה של מארי, עיתונאית הטלוויזיה הצרפתית, ששורדת חוויית סף מוות כאשר צונאמי מכה באוקיינוס ההודי; התאומים מרקוס וג'ייסון (בגילומם של פרנקי וג'ורג' מק'לארן), שני נערים בריטיים החווים טרגדיה, כאשר ג'ייסון מת בתאונת דרכים מכיוון שניסה לברוח מבריונים ברחוב, בדרכו הביתה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 46% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 210 ביקורות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא מכאן והלאה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכאן והלאה "מכאן והלאה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מכאן והלאה", באתר נטפליקס "מכאן והלאה", באתר AllMovie (באנגלית) "מכאן והלאה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מכאן והלאה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מכאן והלאה", באתר Metacritic (באנגלית) "מכאן והלאה", באתר אידיבי "מכאן והלאה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מכאן והלאה, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Hereafter‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
אנאטולי טרופימוב

אנאטולי ואסילייביץ' טרופימוב (ברוסית: Анатолий Васильевич Трофимов; נולד ב-1940 במחוז מוסקבה - נרצח ב-10 באפריל 2005 במוסקבה) היה איש שירות הביטחון הפדרלי. התקדם עד לתפקיד של ראש הפס"ב של מוסקבה ומחוז מוסקבה. הוא נרצח על ידי אלמוני ביריות אקדח, בכניסה לביתו ב-10 באפריל 2005. אנאטולי טרופימוב התגייס לקג"ב ב-1962 וב-1966 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה של הקג"ב ע"ש דזרז'נסקי ועבד בזרועות החקירה של הקג"ב רפובליקות סובייטיות במרכז אסיה. ב-1971 החל לעבוד במשרד המוסקבאית של הקג"ב ועד מהרה היה למנהל מחלקת החקירות של הקג"ב במוסקבה. הוא ניהל חקירות נגד שורת אישים ידועים שכללה גם דיסידנטים: אנדריי סחרוב, סרגיי קובאלב, גלב יאקונין, נתן שרנסקי ואחרים. בשנות ה-80 המאוחרות עבר לעבוד בחקירת שחיתויות ובינואר 1992 התמנה למנהל המינהל למלחמה בהברחות ושחיתות במשרד הביטחון של הפדרציה הרוסית (Управления по борьбе с контрабандой и коррупцией Министерства безопасности России). באוקטובר 1993 היה מעורב במבצע מעצרם של ראשי האופוזיציה לבוריס ילצין: אלכסנדר רוצקוי, לשעבר סגן נשיא רוסיה, ויו"ר הפרלמנט רוסלן חסבולאטוב. ב-1994 התבקש לעבוד באקדמיה של השירות הפדרלי לסיכול ריגול ובינואר 1995 התמנה לראש הפס"ב במוסקבה ולסגן מנהל הפס"ב. הוא היה מעורב בחקירת מקורות המימון לקמפיין הבחירות של בוריס ילצין בבחירות לנשיאות רוסיה 1996. בפברואר 1997 פוטר משירות הביטחון הפדרלי. אנאטולי טרופימוב נורה במוסקבה, סמוך לביתו בהיותו ברכבו. ברכב עמו ישבה גם רעייתו שנפצעה ונפטרה אחר כך בבית החולים. באפריל 2009 חבר בריטי של הפרלמנט האירופי, ג'רארד באטן סיפר לפרלמנט כי טרופימוב סיפר לאלכסנדר ליטוויננקו על פעילות רבה של קציני קג"ב לשעבר בקרב פוליטיקאים איטלקיים, ביניהם גם רומנו פרודי. על פי העיתון EU Reporter, "קצין קג"ב בכיר נוסף, שחי בלונדון, אישר את הסיפור". В столице убит экс-глава ФСБ по Москве и Подмосковью
פיאנס מצרי

פיאנס מצרי הוא חומר קרמי שאינו מכיל חרסית שבאמצעות ויטריפיקציה יוצר זוהר המשתנה בין צבע ירוק לכחול. מכיוון שבחומר זה אין שימוש בחרסית, לרוב לא מתייחסים ליצירה בפיאנס מצרי כאל קדרות. המושג פיאנס מצרי נועד להבדיל אותו מפאיאנס – קדרות בזיגוג בדיל המזוהה עם העיר פאנזה בצפון איטליה. פיאנס מצרי, שיוצר ושווק ממצרים, היה נפוץ בעולם העתיק ונתגלה במסופוטמיה, המזרח התיכון, צפון אירופה עד סקוטלנד. מדיה וקבצים בנושא פיאנס מצרי בוויקישיתוף פיאנס מצרי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הייל

האם התכוונתם ל... זיג הייל – ביטוי גרמני שמשמעותו הריעו לניצחון לוסי הייל – שחקנית וזמרת אמריקנית קלאודיה הייל – ג'ודוקא אוסטרית היל
דראפט ה-KHL

דראפט ה-KHL (ברוסית: Драфт КХЛ) היה אירוע שנתי שנערך במסגרת ליגת ההוקי הקונטיננטלית, שהתבטא בבחירתן של קבוצות ההוקי בשחקנים צעירים על פי קריטריונים מסוימים. הדראפט התקיים פעם בשנה, בדרך כלל תוך 2–3 חודשים מסיום העונה הקודמת והוא נערך בארנה מיטישצ'י במחוז מוסקבה. הדראפט היה למעשה אירוע הבחירות של קבוצות ההוקי בשחקנים וכישרונות צעירים על מנת להחתימם בחוזה עבור הקבוצה והיה לשיטת הדראפט היחידה שהייתה קיימת בספורט הרוסי. היתרון בדראפט היה הנוהל למשוך כישרונות צעירים לליגה של שחקני הוקי צעירים מקבוצות נוער, ושחקנים שלא שיחקו בליגה בעבר. האירוע איפשר לשחקנים הזדמנות, למי שגדל במועדון KHL, להתפתח ולהתאמץ יותר, כיוון שבמסגרת הדראפט, השחקנים למעשה נמצאו תחת בדיקת הסקאוטים של הקבוצות, בחפשן כישרונות צעירים. החסרון בדראפט לעיתים הייתה ההנחה של מועדוני ההוקי שניתן לבחור כישרונות צעירים מכל קבוצה ולהשקיע פחות במחלקות הנוער, אף שהלכה למעשה, ההשקעה במועדוני ההוקי הצעירים אינה פוחתת מאחר שלכל מועדוני ההוקי קרח ישנה ליגה משלהם (MHL). בספטמבר 2011 קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל ניצבה בפני המשבר הגדול ביותר בתולדותיה כאשר בעקבות "אסון 7 בספטמבר" בו נספו כמעט כל שחקני הקבוצה בהתרסקות מטוס, היא נותרה ללא קבוצת הבוגרים שלה, לאחר שהליגה נפתחה והדראפט הסתיים. לפיכך הוחלט לארגן קבוצה שתורכב משחקני נוער שתחל לשחק בנובמבר 2011, כקבוצת הבסיס של לוקומוטיב עד שתתבסס. ב-27 בפברואר 2015 הדראפט שינה שמו ונקרא בשם יריד הצעירים (ברוסית: «Ярмарку юниоров»)‏. באפריל 2017 נתקבלה ההחלטה על ביטול הדראפט והסרתו מתקנון הליגה. Драфт КХЛ стал Ярмаркой талантов Драфт КХЛ больше не будет проводиться, положения о нём исключены из регламента КХЛ не будет проводить драфт, начиная с этого года ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ברוסיה ובנושא הוקי קרח. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיכר מגן-דוד

כיכר מגן-דוד היא כיכר הנמצאת בלב תל אביב במפגש הרחובות המלך ג'ורג', שינקין, רחוב הכרמל (שבו נמצא שוק הכרמל), רחוב הלל הזקן, מדרחוב נחלת בנימין ורחוב אלנבי. הכיכר ממוקמת בצדה הצפון-מזרחי של שכונת כרם התימנים. השם ניתן לה מכיוון שממנה יוצאים שישה רחובות שהם כמספר צלעותיו של מגן דוד (לעיתים רחוב אלנבי נחשב כשני רחובות מכיוון שהוא יוצא לשני כיוונים שונים מהכיכר ורחוב הלל הזקן אינו נספר מפני שהוא "מצטרף" לכיכר בפנייה בלבד). הבתים הפינתיים בכיכר בנויים באדריכלות הסגנון הבינלאומי, מה שהופך את הכיכר, אחת הראשונות בתל אביב, לנקודת ציון עירונית חשובה ומובחנת. הכיכר היא בין המקומות המתוירים בעיר והיא מרכז פופולרי בקרב צעירים ומבוגרים כאחד, אשר מגיעים אליה מן הרחובות הסמוכים. האזור שופע במסעדות, בתי קפה וחנויות. בסוף 1959 הוחלט להקים בכיכר מעברים תת-קרקעיים להולכי רגל, עקב עומס התנועה באזור. באפריל 1962 נחנכו המעברים ובוטלו מעברי החצייה שהובילו לכיכר. המעברים כללו גם מדרגות נעות שהיו בין הראשונות שהתקנו בישראל. מיד אחר כך נחסם מעבר החצייה במקום והולכי הרגל נאלצו לעבור במעברים התת-קרקעיים. בסוף 2004 נסגרו המעברים עקב הזנחה וריכוז של חסרי בית בהם, אך בתי השימוש שמוקמו בהם שופצו ונפתחו מחדש. בתחילת 2005, במסגרת פרויקט שיפוצים באזור, שודרג אזור הכיכר והמעברים התת-קרקעיים נאטמו במקומם סמנו מעברי חציה משופרים ורחבים. במסגרת השיקום הוחלפו הריצוף, מערכות המים, הביוב, הרמזורים והתאורה. בנוסף, הותקנו ספסלי רחוב. כיכר מגן דוד בתקופת המנדט הבריטי כיכר מגן דוד, 1936 הכיכר ב-2002, לפני שיפוצה רחבת הכיכר במפגש הרחובות: אלנבי, הכרמל, נחלת בנימין מדיה וקבצים בנושא כיכר מגן-דוד בוויקישיתוף צבי אלגת, יש לה נשמה, לכיכר הזאת..., מעריב, 14 בינואר 1962 מעברים תת־קרקעיים בכיכר מגן־דוד בת"א, קול העם, 1 באוקטובר 1959 נפתחו המנהרות בתל־אביב, למרחב, 4 באפריל 1962 ייאסר המעבר בכביש כיכר מגן בת־א, על המשמר, 14 במאי 1962 אלעזר לוין, ‏כיכר מגן דוד שופצה ב-3.6 מ' ש', באתר גלובס, 15 בדצמבר 2004 המגן דוד החדש של תל אביב, באתר הארץ, 23 במרץ 2005 רון פז, ‏נחנכה כיכר מגן דוד - חברת אחוזות החוף השקיעה 3.6 מיליון שקל, באתר גלובס, 27 במרץ 2005