laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אידאה פיקס

אַידֶה פיקְס (מצרפתית Idée fixe – רעיון מקובע) הוא ביטוי שמתאר רעיון או תפיסה שקנו אחיזה כה מוצקה, עד שכל רעיון אחר נדחה ללא בדיקה של ממש. הביטוי מתייחס למצב חולני, בו השבוי באידה פיקס כלל לא מודע לעיוורונו, דוחה על הסף כל ביקורת ואף מאשים את מבקריו, שכן לדידו עצם הערעור על האידה פיקס הוא מעשה בלתי נסבל. השימוש הראשון במונח מתוארך ל-1812, אז שימש את אבות הפסיכיאטריה כמונח מקצועי במקום המונח השגור קיבעון. המונח ממשיך לשמש בפסיכיאטריה לתיאור גורמים מרכזיים בהפרעות שונות כמו מלנכוליה וקנאה. הקונספציה של אמ"ן ערב מלחמת יום הכיפורים היא דוגמה להרסנות אידה פיקס. אמ"ן התעלם משלל הסימנים שהעידו על מלחמה קרבה, וכתוצאה מכך צה"ל נתפס לא מוכן. ישנה טענה שתפיסת ה"אין פרטנר" הפכה לאידה פיקס בו שבוי חלק ניכר מהציבור בישראל עקב מאורעות האינתיפאדה השנייה. סירובו של יוסיף סטלין להאמין לאמיתותה של פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941. למרות דו"חות מודיעין מוקדמים ולמרות הפלישה עצמה התעלם סטלין ממנה עד ל-11 ביולי. בספרות השתמשו ברעיון האידה פיקס מאות שנים או יותר טרם נטבע המונח, למשל בדמותו של דון קישוט. אחרי שהמונח נטבע והוגדר חיש מהר הוא הושאל על ידי סופרים. למשל ג'ון לה קארה בספרו החפרפרת מתאר איך צמרת הביון הבריטי התמכרה לרעיון, שחשד בקיום חפרפרת נובע מניסיון לקעקע את תרגיל ההונאה שלה עצמה, עד שהשתיקה כל התנגדות במשך שנים, בלי שתבין שההונאה הייתה כפולה. מוזיקאים משתמשים בו לתאר מוטיב מוזיקלי בעל משמעות סמלית ביצירה, החוזר בכל פעם ב"לבוש" אחר במהלך היצירה, שמאפיין יותר מכל את התקופה הרומנטית. ה"אידה פיקס" הופיע לראשונה בסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, בה סימל את אהובתו של גיבור העלילה, השבה ונגלית אליו בהזיותיו. מלחין מאוחר יותר שעשה שימוש במושג הוא אדגר וארז, מן המלחינים הבולטים במחצית המאה העשרים ומראשוני המוזיקה האלקטרונית. קיבעון הקונספציה מצעד האיוולת ראם אהרוני, כרוניקה של ביטוי: כך הפך "אין פרטנר" למטבע לשון שעיצב את הפוליטיקה הישראלית, באתר חדשות 13, 20 ביולי 2023
טלי שלום עזר

טלי שלום-עזר (נולדה ב-21 במאי 1978) היא במאית ותסריטאית קולנוע ישראלית. שלום-עזר נולדה וגדלה בכפר סבא, לאב שעלה מעיראק ולאם שעלתה מרומניה. למדה משחק בבית צבי ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. סיימה תואר ראשון בקולנוע בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיה זכתה במלגת קרן התרבות אמריקה ישראל לשנים 2005–2007. שירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית. את "ליבינג רום", סרטה העלילתי הראשון, כתבה וביימה כשהייתה בשנת הלימודים השנייה שלה. זוהי דרמה בת 20 דקות, המגוללת את סיפורה של לאה (קרן מור), אישה בשנות הארבעים לחייה, שמתגוררת עם אמה (תיקי דיין). לאחר היכרותה עם אישה אחרת (אורנה פיטוסי), מנסה לאה לעזוב את הבית. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2006, בפסטיבל ירושלים 2006 ושודר ברצועת הדרמה של ערוץ 1. גם את "קיץ אחד באברבנאל", סרט דוקומנטרי בן 59 דקות שיצא בשנת 2005, יצרה במהלך לימודיה, והוא נעשה בתמיכת קרן רבינוביץ. הסרט מלווה שלושה חולים המאושפזים בבית החולים אברבנאל במסעם לחיים נורמליים, ואחת הסיבות שמשכו את טלי לעסוק בנושא הייתה סכנת הסגירה שריחפה מעל בית החולים באותו הזמן. הסרט זכה במקום השני בפסטיבל "דוקאביב" 2005 במסגרת תחרות סרטי סטודנטים, הוקרן במסגרת הפנורמה של פסטיבל סינגפור 2008 ושודר בערוץ 8 של הוט. סרטה "סרוגייט", שיצא ב-2008, הוא סרט עלילתי באורך 56 דקות, המגולל את סיפורו של איליי, גבר בן 32 המתקשה ביצירת קשרים עם נשים ופונה לטיפול הסרוגייט הגר. הסרט מלווה את המפגשים האינטימיים והחושפניים של איליי והגר, ובמקביל, מאפשר לצופים להתבונן בהשלכות הטיפולים על חייו האישיים של איליי ובני משפחתו. התסריט לסרטה הראשון באורך מלא - "משפחה חדשה" - קיבל מענק פיתוח לסרט באורך מלא מ"קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", וכן זכה "בתחרות התסריטים ע"ש אדם פלינט". בנוסף, זכה התסריט בתחרות היוקרתית Talent Pitch Award במסגרת ה-Talent Market Project ב"שוק הקופרודוקציות" של פסטיבל ברלין 2009. הסרט יצא ב-2015 תחת השם "פרינסס". ב-2017 הוציאה את סרטה העלילתי השני וסרטה הבינלאומי הראשון, "מרסי" ("My Days of Mercy"), קופרודוקציה אמריקאית-בריטית בכיכובם של השחקניות קייט מארה ואליוט פייג'. בכורת הסרט הוקרנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובישראל הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה ה-13. בשנת 2024 ביימה את הסדרה הבריטית-אמריקאית "המקעקע מאושוויץ" עבור רשת Peacock האמריקאית ורשת Sky Atlantic (אנ') הבריטית, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס. שלום-עזר היא בת-זוגה לשעבר של ליבי טישלר, ולשתיים תאומות. מתגוררת בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא טלי שלום עזר בוויקישיתוף טלי שלום עזר, ברשת החברתית LinkedIn טלי שלום עזר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טלי שלום עזר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טלי שלום עזר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טלי שלום עזר, באתר AllMovie (באנגלית) טלי שלום עזר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה קצרה (אורכב 03.06.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות איתי שטרן, נסיכי הבימוי הישראלי על העדשה, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2008 נירית אנדרמן, טלי שלום עזר נוגעת בטאבו, באתר הארץ, 17 במרץ 2015 אמיר בוגן, מזל תאומים: הפוקס של טלי שלום עזר, באתר ynet, 9 באפריל 2015 נטע אלכסנדר, "העולם אלים - אז גם אנחנו אלימות", באתר הארץ, 28 בפברואר 2017
פג'ר 27

פג'ר 27 (פרסית: فجر ۲۷) הוא תותח ימי מתוצרת משרד ההגנה האיראני, המבוסס על תותח אוטו מלרה 76 מ"מ. המערכת נחשפה לתקשורת בספטמבר 2006. על פי הצהרות שר ההגנה האיראני, מוסטפא מוחמד נג'ר, התותח מסוגל לירות 85 פגזים (בקוטר 76 מילימטר) בדקה לטווח של עד 17 קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא פג'ר 27 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. כתבה על הפג'ר 27 באתר middle east online
ברירה קבוצתית

ברירה קבוצתית היא תהליך באבולוציה, שקיומו שנוי במחלוקת, בו הישות עליה פועלת הברירה הטבעית היא קבוצה של פרטים ולא כל פרט בודד בנפרד. הקבוצה יכולה להיות אוכלוסייה, מין או כל יחידה טקסונומית אחרת. בברירה קבוצתית אללים המעניקים יתרון לקבוצה נפוצים באבולוציה גם אם הפרט אדיש להם או ניזוק מהם. רעיון קיומו של תהליך אבולוציוני המעדיף ברירה של קבוצות על פני ברירה של בודדים זכה לפרסום בעקבות עבודתו של ויין-אדוארדס ב-1962. כבר בשנות ה-60, זמן קצר אחרי פרסומו של הרעיון, הוא ספג ביקורת חריפה. ויליאמס התייחס לטענותיו של ויין-אדוארדס באופן ספציפי בשנת 1966. מאז אפילו המצדדים בקיום התהליך טוענים שהוא ממעט להתרחש ומתרחש בקצב נמוך מאוד, הרבה יותר נמוך מהקצב של ברירה טבעית, כך שבפועל ניתן להתעלם ממנה. בנוסף לכך לא נמצאו לברירה קבוצתית תימוכין אמפיריים, הווה אומר לא נמצאו תופעות שברירה קבוצתית מסבירה ואילו ברירה טבעית לא מצליחה להסביר. חוקרים השתמשו בברירה קבוצתית כהסבר לזולתנות. גישה זו ספגה ביקורת, בעיקר בגלל הקצב הנמוך של פעולתה. מיינרד סמית' מצא שברירה קבוצתית תהיה כוח דומיננטי רק במקרה שקצב ההגירה נמוך מאוד וקצב ההכחדה גבוה מאוד. תנאים כאלו לא מתקיימים בפועל. תופעות כגון זולתנות בטבע שהוסברו לכאורה על ידי ברירה קבוצתית צומצמו לתהליכים אחרים כגון ברירת שארים וברירה בין אסטרטגיות יציבות אבולוציונית. באוגוסט 2010 התפרסם מאמר בכתב העת Nature שכתבו אדוארד וילסון, מאבות הסוציוביולוגיה ושני מתמטיקאים מאוניברסיטת הרווארד, מרטין נוואק וקורינה טרניטה, התומך בברירה קבוצתית. השלושה טענו כי העובדה שאורגניזמים מפותחים מבחינה חברתית מעדיפים, בסופו של דבר, את קרובי משפחתם (זוהי ברירת שארים), היא תוצר לוואי של חברותם בקבוצה, ולא הסיבה להתאגדות בקבוצה. ברירת השארים אינה הסיבה להתנהגות אלטרואיסטית, אלא רק תוצאתה. הפרסום עורר סערה בקרב מדענים בתחום, ולמגזין Nature נשלחו, בחודשים שלאחר פרסום המאמר של וילסון ועמיתיו, חמישה מכתבים התוקפים בחריפות את וילסון ואת הבנתו את תורת האבולוציה. על אחד מחמשת המכתבים חתמו 137 מדענים בכירים, בהם שניים מעמיתיו של וילסון באוניברסיטת הרווארד. Mark Ridley, Evolution, 1993, pp. 310-313 ברירה קבוצתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרצאת TED של ג'ונתן היידט בנושא ברירה קבוצתית, סיבותיה ואופן התפתחותה מספרו של דוקינס, יש אלוהים?, עמודים 169-170, George C. Williams|Williams, G.C. (1972) Adaptation and Natural Selection: A Critique of Some Current Evolutionary Thought. Princetown UP.ISBN 0-691-02357-3 Williams, G.C. (1986) Evolution Through Group Selection. Blackwell. ISBN 0-632-01541-1 John Maynard Smith|Maynard Smith, J. (1964) Group selection and kin selection Nature (journal)|Nature 201:1145–1147 C.M. Perrins (1964) Wynne-Edwards, V.C. (1962). Animal Dispersion in Relation to Social Behaviour. Edinburgh: Oliver & Boyd Williams, G.C. (1966) Adaptation and Natural Selection: A Critique of Some Current Evolutionary Thought. Princetown Maynard Smith, J. (1964) Group selection and kin selection Nature 201:1145–1147 Maynard Smith, J., (1987) How to model evolution. In Dupr, J. (ed.) The latest of the best, pp. 119-131, MIT press. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דלטון הייוויי

דלטון היווי (באנגלית: Dalton Highway) ידועה גם כ "דרך 11", היא דרך ארוכה באלסקה המתחילה כשישים קילומטר צפונית לעיר פיירבנקס שבמרכז אלסקה, מקבילה לקו צינור הנפט טראנס-אלסקה ומצפינה עד נקודת היישוב "דד הורס" שלחופי פרודו ביי - אתר קידוחי הנפט שלחוף האוקיינוס הארקטי. הדרך שהושלמה בשנת 1974 ונקראת על שמו של ג'יימס דלטון, מהנדס יליד אלסקה שפיקח על סלילתה, עשויה מכורכר כבוש ואינה סלולה באספלט. הצורך בסלילת הדרך נבע מהפיכתו של שדה הנפט באזור למסחרי לכל דבר בשנת 1977. מכיוון שעקב תנאי מזג האוויר אין אפשרות להעביר את הנפט עם מכליות דרך הים, הוחלט על בניית צינור נפט הנקרא קו צינור הנפט טראנס-אלסקה מפרודו ביי בצפון עד לעיר ואלדז שבדרום אלסקה, בה מצויים מסופי הנפט להעברה למכליות. בעקבות הקמת צינור הנפט, הוקמו נקודות בקרה והגברת זרימה לאורך הקו וכדי להקל על תחזוקת הקו ולקשר בין התחנות - נסללה דרך דלטון. לאורך הדרך יש רק 2 נקודות יישוב בהן אפשר לתדלק ולהתרענן. הנקודה הראשונה נמצאת מיד לאחר הגשר העובר מעל נהר יוקון, ובמקום נמצאת גם מסעדה קטנה המשרתת לרוב את פועלי הקו. הנקודה השנייה נקראת "קולד-פוט" (Coldfoot) ומהווה תחנת רענון לעוברים בדרך. במקום קיים מלון דרכים קטן ומסעדה עם תפריט מלא ועשיר. מקולד-פוט ועד פרודו-ביי אין כל נקודת יישוב, תדלוק, או כל נקודה אחרת (למעט תחנות השאיבה). מדיה וקבצים בנושא דלטון הייוויי בוויקישיתוף נתונים על דרך דלטון (באנגלית, PDF) מסמך הסבר מפורט ביותר המסביר על דרך דלטון (באנגלית, PDF) מדריך ענק ומפורט על דרך דלטון (באנגלית, PDF 8Mb) הסבר מקיף ומפורט באתר Alaska.com (באנגלית)
באיזיט

האם התכוונתם ל... באיזיט הוא שמם של שניים מסולטאני האימפריה העות'מאנית. באיזיט הראשון – (1354–1403). באיזיט השני – (1447–1512).
תקרית מרץ

תקרית מרץ (1931) הייתה ניסיון הפיכה ביפן אשר תוכנן על ידי ארגון בשם "אגודת פרחי הדובדבן" ולא יצא אל הפועל, על אף שההפיכה נכשלה, היא ביטאה את עליית הלאומיות ביפן ואת אכזבת האזרחים מהמשטר הקיים, ולאחריה החלה סידרה של ניסיונות הפיכה שאירעו לאורך שנות ה-30 של המאה ה-20. כבר בסוף המאה ה-19 הושפעה יפן מרעיונות לאומניים ושאיפות אימפריאליסטיות, השפעה שהביאה אותה למלחמות רבות עם שכניה ולכיבושים רבים (כגון מלחמת סין יפן ומלחמת רוסיה יפן). על אף פעולות אלו עדיין היו יפנים רבים שחשו כי ארצם אינה עושה מספיק וכי על מנת להפוך למעצמה בקנה מידה עולמי עליה להמשיך בעוד פעולות בזירה הבינלאומית. המשבר הכלכלי הגדול בתחילת שנות ה-30 הביא לאכזבת התושבים מהמשטר הקיים אותו ראו כמושחת, חוסר יכולתו של המשטר לספק פרנסה לכל התושבים גרם להתפתחות עוינות מסוימת לפוליטיקאים המושחתים והעשירים. כך התפתחו ביפן תנועות לאומיות רבות שקראו להחליף את המשטר בטוב או ברע, ביניהן הייתה גם "אגודת פרחי הדובדבן". אגודת פרחי הדובדבן קמה בשנת 1930, היו אלו קבוצה של קצינים בדרגות שונות מהמטכ"ל היפני. ההפיכה אמורה הייתה להתבצע בשלושה שלבים: אחת ממפלגות האופוזיציה תעורר מהומות נגד הממשלה בטוקיו, מה שיאלץ את הממשלה להכריז על משטר צבאי. הצבא היפני הקיסרי יבצע הפיכה ויתפוס את השלטון. ממשלה חדשה תקום ברשותו של, הגנרל אגאקי. לאחר סיום התכנון, ביטל הגנרל אגאקי את השתתפותו. הוא טען כי אין לו תמיכה רחבה מספיק על מנת לתפוס את השלטון. ביטול השתתפותו של אגאקי חיסל למעשה את התוכנית. כשהתגלה ניסיון הקשר לא נעשה כמעט דבר לקושרים, שחלקם הקטן הועבר מתפקידו אך אף אחד לא נענש בשום צורה אחרת. דבר זה היווה תקדים מסוכן לניסיונות המרד הבאים, והוריד את רתיעת האזרחים מן השלטון שלא יכול לכפות ולאכוף את חוקיו. עיקר חשיבותו של ניסיון המרד היא בכך שהוא ביטא את אכזבת האזרחים מהשלטון שהיה ביפן ואת רצונם להחליפו. רגשות אלה התבטאו לאחר מכן במרידות נוספות שבאו בעקבות "תקרית מרץ" ובהן תקרית אוקטובר (1931), ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 ומרד הנפל (1936). תקרית אוקטובר ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 אוקאוה יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן. מדיה וקבצים בנושא תקרית מרץ בוויקישיתוף
תקרית אוקטובר

תקרית אוקטובר (1931) הייתה ניסיון הפיכה ביפן אשר תוכנן על ידי ארגון בשם "אגודת פרחי הדובדבן", ההפיכה לא יצאה לפועל בשל גילויה המוקדם. כבר בסוף המאה ה-19 הייתה יפן מושפעת מרעיונות לאומניים ושאיפות אימפרילאליסטיות, דבר זה הביא אותה למלחמות רבות עם שכנותיה ולכיבושים רבים (כגון מלחמת סין יפן, מלחמת רוסיה יפן וכיבוש מנצ'וריה) על אף פעולות אלו עדיין היו יפנים רבים שחשו כי ארצם אינה עושה מספיק וכי על מנת להפוך למעצמה בקנה מידה עולמי עליה להמשיך בעוד פעולות בזירה הבינלאומית. המשבר הכלכלי הגדול בתחילת שנות ה-30 הביא לאכזבת התושבים מהמשטר הקיים, אותו ראו כמשטר מושחת. חוסר יכולתו של המשטר לספק פרנסה לכל התושבים גרם להתפתחות עוינות מסוימת לפוליטיקאים המושחתים והעשירים. כך התפתחו ביפן תנועות לאומיות רבות שקראו להחליף את המשטר בטוב או ברע, ביניהן הייתה גם "אגודת פרחי הדובדבן". במרץ 1931 ניסתה האגודה לראשונה לבצע הפיכה, הפיכה זו נכשלה והיא נודעה בשם תקרית מרץ, עם זאת חיזקה ההפיכה את המורדים בכך שהמחישה להם כי העונש על הפיכות מהסוג הזה אינו חמור, שכן בתקרית מרץ איש מהקושרים לא נענש. התוכנית הייתה בשלושה שלבים: מטוסים מפציצים את משרד ראש הממשלה והורגים את חברי הממשלה. קבוצה של חיילים משתלטת על טוקיו בדרישה למנות את הגנרל אגאקי לראשות הממשלה. מה שהכשיל את ההפיכה היה גילויה המוקדם בידי הגנרל מינאמי שהסתייג ממנה לחלוטין ושללה. כך נכשלה גם התוכנית השנייה של אגודת פרחי הדובדבן. גם מתכנני מבצע זה לא נענשו כמעט בכלל, אמנם מספר אנשים נחקרו אך לא נענשו כמעט כלל. התנהלות זו המשיכה את התנהלות הרשויות ביפן מתקרית מרץ דבר שהזמין מרידות נוספות. תקרית מרץ אוקאוה ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן. מדיה וקבצים בנושא תקרית אוקטובר בוויקישיתוף
חוג

האם התכוונתם ל... חוג (פעילות) – סדרת מפגשים של קבוצת אנשים לשם לימוד נושא מסוים או פעילות מרוכזת בתחום מסוים חוג בית – מפגש לקידום נושא פוליטי או חברתי חוג (אוניברסיטה) – מחלקה באוניברסיטה, חלק של פקולטה חוג (מבנה אלגברי) – מבנה אלגברי חוג (גאוגרפיה) – קו רוחב חוגי הקוטב (החוג הארקטי והחוג האנטארקטי) חוג הסרטן חוג הגדי חוג בקרה בקרה בחוג פתוח בקרה בחוג סגור
ראובן קובנט

ראובן קובנט (נולד ב-21 באוגוסט 1953) מנהל חברות ישראלי, לשעבר חוקר כלכלי בכיר במשטרת ישראל וברשות ניירות ערך. ראובן קובנט נולד בתל אביב, בנערותו התחנך בכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי. קובנט, בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים, מאוניברסיטת תל אביב, שימש קצין חקירות בכיר ביחידה הארצית לחקירות הונאה של משטרת ישראל בשנים 1988-1978, ובין השאר שימש בתפקיד או ניהל תיקים נודעים כמו זה של השר אהרן אבוחצירא, השר הראשון שהורשע בישראל; איש העסקים מיכאל אלבין; וחברות הקש שוויסתו את מניות הבנקים, טרם התמוטטותם בשנת 1983. קובנט זכה באות קצין החקירות המצטיין של משטרת ישראל לשנת 1986[דרוש מקור]. בין השנים 1988–1998 שימש קובנט כראש מערך החקירות של הרשות לניירות ערך, חבר הנהלת הרשות והממונה על מערך החקירות. במהלך כהונתו ניהל קובנט מאות חקירות. חקירות אלה הביאו לשינוי מהותי בהתנהלות הגופים המוסדיים והמשקיעים בשוק ההון והפיכת שוק ההון בישראל לשוק מבוקר עם ממשל תאגידי תקין שינויים שאיפשרו אמון המשקיעים בהשקעות בשוק ההון הישראלי, במקביל לכהונתו ברשות לניירות ערך ניהל קובנט חקירות נוספות, תחת יועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה, דוגמת פרשת שמעון שבס, וחקירת החשדות להעברת רשימת האזנות סתר מחקירת פרשת דרעי לחשודים בתיק זה על ידי גורמים מהמשטרה והשב״כ .על תרומתו זו הוענק לקובנט ב-1999 אות אביר איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון. בנימוקי השופטים לבחירת קובנט לאביר איכות השלטון נכתב : ״הוקרה על היותו מודל חינוכי לקציני משטרה ולחוקרי רשויות המוסמכים על פי חוק. קצין הגון, מקצועי, חסר פשרות ואמיץ, אשר ללא כחל וסרק ומבלי לאפשר לגורמים חיצוניים להתערב במהלך חקירותיו, ניהל עבודתו בנחישות למען הגנת הציבור מפני המאיימים לחבל בכללי השוק הכלכלי החופשי.” בשנים 1998–2011 כיהן קובנט כמנכ"ל חברת דן אנד ברדסטריט ישראל והיה מבעלי החברה, בתקופה זו בה ניהל קובנט החברה הפכה החברה מחברה מפסידה לחברת המידע העסקי הגדולה בישראל וזאת בזכות פיתוח שורה של מוצרים מתקדמים בתחום ניהול סיכוני אשראי ובקרת סיכונים. בין השנים 2008–2011 כיהן קובנט כיו"ר פעיל בחברת מיקרומדיק טכנולוגיות. בשנת 2012 יסד ומנהל קובנט את חברת ״ההר הירוק אחזקות״ חברת השקעות הפועלת בשוק המקומי והעולמי. ראובן קובנט כיהן כדירקטור בחברות פרטיות וציבוריות כגון דן אנד ברדסטריט ישראל, די. בי החברה לנתוני אשראי צרכני, .די.בי העולמית WWN ,בנק דיסקונט למשכנתאות, תמיר פישמן קרנות נאמנות, חברת פריורטק ופועלים סהר. קובנט נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בתל אביב. אומרים שלום לקובנט, באתר גלובס, 15 בפברואר 1998 אמיר הלמר, מצווארון לבן לחליפת פסים - הדיסקונטאים, באתר הארץ, 9 בפברואר 2004 ליאת רון, ‏פורטפוליו / ראובן קובנט, באתר גלובס, 14 בפברואר 2007 מערכת, ‏תחקיר עובדה בעקבות חפרפרת בשב"כ, באתר ‏מאקו‏, 8 בינואר 2018 משה פרל, זה לא אנחנו, זה אלבין, חדשות, 1 בינואר 1986 אלה לוי-וינריב, ‏ראובן קובנט: "במשטרה סוגדים לתרבות הסקופים", באתר גלובס, 11 בספטמבר 2008 יואר יצחק, רב פקד ראובן קובנט ור"ח יעקב קאופמן ־ לרשות לניירות ערך, מעריב, 5 במאי 1988 "אימת שוק ההון" פורש, באתר גלובס, 11 בפברואר 1998 התנועה לאיכות השלטון, התנועה למען איכות השלטון בישראל - אביר איכות השלטון 1999, באתר www.mqg.org.il (ארכיון) ספיר פרץ, ‏ראובן קובנט: "החלטתי למכור את כל אחזקותיי ב-D&B", באתר גלובס, 19 בינואר 2011 שרון שפורר, ראובן קובנט מצא ג'וב חדש בנוסף לדן אנד ברדסטריט: מונה ליו"ר חברת המכשור הרפואי מיקרומדיק, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2007
אליהו קפשאלי

רבי אליהו קפשאלי בן אלקנה (1490, הרקליון, כרתים - נפטר בסביבות 1550), היה החכם האחרון במשפחת קפשאלי, והנודע שבהם. נותרו ממנו כתבים רבים; אחד מהם הוא 'סדר אליהו זוטא', שבו הוא מתאר את הלכי הרוח באזור בו חי לאורך מספר שנים. רבי אליהו חתום גם על חלק מתקנות קנדיאה, ונמנה עם עורכי התקנות. נולד בקנדיה שבאי כרתים לר' אלקנה, שהיה מתלמידי מהר"י מינץ בפדובה. בכתביו לא נזכרה שנת הולדתו במפורש, אך מתוך כתביו ניתן לשער זאת: בספרו "סדר אליהו זוטא" נכתב על אירוח אנשים שגורשו מספרד על ידי אביו ושם כותב הרב קפשאלי: ”וזה היה בערב ט' באב משנת הרנ"ג”; בהתייחס לכך שיצא ללמוד בפדובה בגיל 25, יוצא שנולד בשנת רמ"ה בערך. בילדותו למד תורה מפי אביו, ואחר כך נשלח ללמוד בישיבת פדובה המפורסמת, אליה הגיע ביום כ"ז בכסלו ה'רס"ט. מספר ימים לאחר הגעתו נפטר ראש הישיבה מהר"י מינץ, ובנו רבי אברהם מונה לכהן תחתיו. את עיקר תורתו קיבל מפי רבי ישראל מפירושא (רבי ישראל ב"ר יחיאל אשכנזי), שהיה תלמיד חבר של מהר"י מינץ. בשלב מסוים עבר לוונציה, שם המשיך ללמוד מפי רבי ישראל מפירושא, ומפי אחי אמו, רבי מנחם בן שמואל דלמדיגו. בשנת רע"ד עזב את ונציה וחזר למקום הולדתו קנדיה, שם התמנה לראש הקהל. בשנת רפ"ח מונה לכהן כרב הכולל של כל קהילות קנדיה, ותיקן תקנות חשובות. הרב קשפאלי לא היה נוטל שכר עבור משרתו, והיה מחלק מכספו למטרות צדקה ולפדיון שבויים. בשנת 1523 כתב קפשאלי את ספרו הגדול "סדר אליהו זוטא" בעת שהיה בהסגר עקב מגפת הדבר בעירו קנדיה. הספר כולל עשרות סיפורים ואנקדוטות קצרות המבוססים על אירועים היסטוריים שהתרחשו בספרד, באיטליה ובאימפריה העותמאנית. רבי אליהו קפשאלי היה בעל השכלה כללית רחבה, והוא החזיק ברשותו ספרייה גדולה וענפה בה היו בין השאר כתבי יד יהודיים נדירים. במהלך השנים הכתבים התגלגלו, וכיום הם מצויים בספריית הוותיקן ברומא, ומהווים את אחד האוספים החשובים ביותר של כתבי יד יהודיים. בין השאר מצוי שם כתב יד עתיק ומפורסם של הספרא עם ניקוד בבלי. לרבי אליהו קפשאלי לא היו ילדים. סדר אליהו זוטא (מהדירים: אריה שמואלביץ', מאיר בניהו, שלמה סימונסון), יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית והמכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב, תשל"ו. אברהם שושנה, מאה שערים לרבינו אליהו ב״ר אלקנה קפשאלי, יוצא לאור לראשונה מכתב יד יחיד בצירוף הערות וביאורים, מבוא ומפתחות ותולדות נועם וחובלים - תשובה על חיבורו שלרבי דוד ויטאל 'הצלת הרועה מיד הזאב' נדפסה על ידי מאיר בניהו בספר זאבים טורפים את בנימין, להגנה על רבי בנימין זאב מארטה (ה'בנימין זאב'), אוניברסיטת תל אביב, תש"נ. מאיר בניהו, רבי אליהו קפשאלי איש קנדיאה: רב מנהיג והיסטוריון, ירושלים, תשמ"ג. (צפייה חלקית באתר אוצר החכמה) מאמר על משפחת קפשאלי, באתר אנציקלופדיה יודאיקה (באנגלית). אליהו בן אלקנה קפשאלי (1500-1555), דף שער בספרייה הלאומית עלי יסיף, היתה יהודית אחת ושמה פלומבא, באתר הארץ, 24 ביוני 2024 עלי יסיף, היתה יהודית אחת ושמה פלומבא, באתר הארץ, 24 ביוני 2024 ראו עליו: אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, באתר היברובוקס כמו שמעיד על עצמו בספרו מאה שערים שער פד: "ואף אחר שנישאתי, אלו היה מזכני ה' בבנים הייתי מנהיגם ומדריכם במנהג זה, דאין זה כי אם בית אלקים וזה שער שיכנס הבן ביראת שמים. אלא שעונותי או מזלי הם הגורמים לי ואנכי הולך ערירי".
מפלגת אל-וסט

מפלגת אל-וסט ("מפלגת האמצע", בערבית: حزب الوسط) היא מפלגה מצרית שהוקמה בשנת 1996. המפלגה לא זכתה להכרה מהממשל המצרי. רשימת מייסדי מפלגת אל-וסט מנתה 74 איש, מתוכם 62 חברים מוצהרים לשעבר באחים המוסלמים, שהחזיקו בעמדות מפתח באיגודים מקצועיים, בראשם אבו אל-עלא מאדי (בערבית: أبو العلا ماضي), עצאם חשיש, עצאם סולטאן, עומר עבדאללה, מוחמד עבד אל–לטיף, וסלאח עבד אל-מקצוד. מסיבה זו, נתפסה המפלגה בראשיתהּ כניסיון של "האחים" להשיג הכרה פוליטית חוקית. ואולם בין מייסדיה היו גם כמה נשים ונוצרים קופטים. חברותם של קופטים נועדה להדגיש את תמיכתה של אל-וסט בעקרון האחדות הלאומית שבין מוסלמים ללא-מוסלמים (וטניה), וכן להבליט את אופייה האזרחי לעומת הדתי, האסור על פי החוק. מבין מייסדיה הקופטים בלט בעיקר רפיק חביב, דובר המפלגה, סוציולוג בהכשרתו ובנו של ראש הכנסייה האוונגלית הפרוטסטנטית. הפרופיל האידאולוגי של אל-וסט מבשר חריגה בהיבטים מסוימים מזה של תנועת האחים המוסלמים. על פי מנהיגי אל-וסט, המפלגה מציגה אסלאם אחר, פתוח ומתון, בהתאם למונח וסאט אותו אימצה המפלגה כשמה, המצדד במערכת פוליטית פלורליסטית בלא מונופול על האמת הדתית וההיסטורית. מנהיג המפלגה אבו אל-עלא מאדי, שכיהן בעבר כסגן מזכ"ל איגוד המהנדסים המצרי, הצהיר כי העניין המרכזי של מפלגתו הוא בקידום צדק חברתי ופוליטיקה הוגנת. על אף היותה מפלגה אסלאמית, מדגיש מצע המפלגה דווקא את הצד הדמוקרטי של המפלגה: הכרה בעם כמקור הריבונות והסמכות המדינית; כיבוד החוקה ושלטון החוק; הגנה על חופש האמונה והדעה; קידום האחדות הלאומית בין מוסלמים לקופטים; הקטנת פערים חברתיים; פיתוח מוסדות קהילתיים תוך צמצום מעורבות הממשלה בהם; גינוי הטרור בשם הדת; וקריאה לדיאלוג בונה בין המדינה לזרם האסלאמי. במאי 1996 הגישו מייסדיה בקשה להכרה מהוועדה לענייני מפלגות, אולם בקשה זו נדחתה בנימוק שמצעה אינו ייחודי כפי שדורש חוק המפלגות הפוליטיות, וכי הרבה מהשקפותיה הפרוגרסיביות שאובות ממצע מפלגת השלטון. מאדי לא ויתר, ו-48 שעות לאחר דחיית הערעור הוא הגיש בקשה נוספת להקמת המפלגה. הפעם הוא שינה את שמה של המפלגה לאל-וסט המצרית וכן רענן את המצע ואת רשימת המייסדים: הפעם היא מנתה רק 24 פעילים לשעבר באחים המוסלמים מכלל 93. כל זאת כדי להתנתק מהאחים המוסלמים. עם זאת, בספטמבר שוב נדחתה בקשת הערעור. ב-2004 פנתה אל-וסט לבית הדין המינהלי, אולם בינואר 2007 נדחתה ההכרה ב-12 מפלגות לא-חוקיות, ובהן אל-וסט. למרות הדחיות החוזרות של הממשל להכיר במפלגת אל-וסט, ב-2007 הצהיר מאדי בעיתונות כי הוא נחוש להשיג הכרה חוקית במפלגתו. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת אל-וסט Post-Islamist rumblings in Egypt: the emergence of the Wasat party במצרים יש חוק האוסר על הקמת מפלגה המבוססת על בסיס דתי. חוק זה נועד בעיקר נגד התארגנויות של האחים המוסלמים
מפלגת המרכז (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מפלגת המרכז – מפלגת מרכז פוליטי ישראלית שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה על ידי חברי כנסת שפרשו ממפלגות העבודה, הליכוד וצומת מפלגת המרכז הגרמנית – מפלגה גרמנית מפלגת המרכז (פינלנד) – מפלגה פינית מפלגת אל-וסט – מפלגה מצרית אשר אינה זוכה להכרה מהממשל המצרי מפלגת המרכז (גרינלנד) – מפלגה גרינלנדית