laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סלמאן בטחיש

סלמאן בטחיש (בערבית: سلمان بطحيش; נולד ב-21 ביוני 1983) הוא פוליטיקאי דרוזי המכהן כראש המועצה המקומית מסעדה. בטחיש הוא ראש מועצת מסעדה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות. נולד לחיראלדין ואסמא וגדל במסעדה. השני מבין חמישה אחים ואחיות. למד בבית הספר היסודי מסעדה וחטיבה עליונה במסעדה. בשנת 2006 החל ללמוד רפואת שיניים באוניברסיטת דמשק והוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה משנת 2012. בשנת 2012 שב לישראל והוסמך כרופא שיניים. לאחר מכן עבד שנתיים כרופא שיניים במרפאה פרטית בכסרא-סמיע. בשנת 2015 הגיש מועמדות לחברות במועצה הממונה מטעם משרד הפנים. וב-31 בינואר נבחר על ידה לראש המועצה הממונה של מסעדה וכיהן בתפקיד עד לינואר 2018 אז עזב את התפקיד ויצא לתקופת צינון על מנת להתמודד בבחירות. בעקבות החלטת שר הפנים אריה דרעי לערוך לראשונה בחירות מקומיות ב-4 המועצות הדרוזיות בגולן. עד לבחירות מונתה מועצה זמנית בראשות יוסי ברון. בבחירות לרשויות מקומיות ב-2018 נרשמו בכפר מסעדה שלושה מתמודדים לראשות המועצה ו-4 רשימות למליאת המועצה, שאמורה הייתה למנות 9 מושבים בעת היבחרה, אך סמוך לקיום הבחירות פרש בטחיש יחד כל המועמדים והרשימות, הבחירות בוטלו, ומאז ועדה קרואה ניהלה את הכפר. בשנים 2018–2024 עבד כרופא בקופת חולים מכבידנט בבאר שבע. בבחירות ב-2024 נערכו לראשונה בחירות למועצה. בטחיש התמודד לראשות המועצה מול פהד ספדי, אנגאם אבו סעדה, זאהי בטחיש בסאם בטחיש וחמוד שקיר, וגבר על כל המועמדים לאחר שקיבל 45.09% מהקולות. הוא נשוי לחנאן אחות בקופת חולים ואב לשתי בנות. מתגורר במסעדה. מדיה וקבצים בנושא סלמאן בטחיש בוויקישיתוף סלמאן בטחיש, ברשת החברתית פייסבוק סלמאן בטחיש, באתר מועצה מקומית מסעדה نتعرّف على رؤساء البلدات الدّرزيّة المنتخَبين, مجلة العمامة עקיבא ביגמן, תמונות של היטלר והכחשת המדינה: מחדל המינויים בכפר מַסְעָדֶה, באתר מידה, 3 בינואר 2016 עדי חשמונאי‏, אחרי 50 שנה: הדרוזים בגולן קיבלו זכות הצבעה בבחירות המקומיות, באתר וואלה, 6 ביולי 2017 סלמאן בטחיש: "יש הסכם לקיים בחירות לרשות במסעדה", בפורטל הכרמל והצפון, ‏3 באוקטובר 2021 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12157, התשפ"ד, 6 במרץ 2024, עמ' 4432 סמיר אלחלבי, סלמאן בטחיש נבחר לראש מועצת מסעדה, בפורטל הכרמל והצפון, ‏28 בפברואר 2024
צ'אנגג'נג 3A

צ'אנגג'נג 3A (בסינית: 长征三号甲火箭‏, Long March 3A,Chang Zheng 3A (CZ-3A) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים DF-5 תוך שדרוג דגם קודם של סגרת משגרים "צ'אנגג'נג". השיגור הראשון בוצע בשנת 1994 ושיגורים נמשכו עד לשנת 2018. למרות שמאז שנת 2018 לא היו שיגורים, המשגר הוכרז כפעיל. השיגורים בוצוע ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג, כן שיגור, LA-2,LA-3 משגר פותח על בסיס משגר מדגם צ'אנגג'נג 3A. החלפת מנועים למנועים חזקים יותר איפשרה להגדיל באופן משמועתי את המעטו שניתן לשגר על ידי המשגר. האו נוצל לשיגור לווייני תקשות ולווייני מערכת BeiDou למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי. מדיה וקבצים בנושא צ'אנגג'נג 3A בוויקישיתוף רשימת שיגורים תיאור מפורט של המשגר תיאור המשגר מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
צ'אנגג'נג 3B

צ'אנגג'נג 3B (בסינית: 长征三号甲火箭‏, Long March 3B,Chang Zheng 3B (CZ-3B) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים דונגפנג 5 תוך שדרוג דגם קודם של סגרת משגרים "צ'אנגג'נג". הפיתוח החל בשנת 1986 במטרה להכנס לשוק של שיגורים מסחריים. הדיגור הראשון ב-14 בפברואר 1996 נכשל אחרי מספר שניות ומשגר נפל באזור מאוכלס תוך אביידות בנפש. בשנת 2007 החלו שיגורים של גרסת 3B/E עם ביצועים משופרים. החל משנת 2015 ניתן לשגר עם תוספת של השלב הרביעי. השבר מאפשר לשגר מספר לוויינים בשיגור בודד או להביר לוויינים של מערכת Beidou למסלול גבוה יותר. השיגור הראשון בוצע בשנת 1994 ושיגורים נמשכו עד לשנת 2018. למרות שמאז שנת 2018 לא היו שיגורים, המשגר הוכרז כפעיל. השיגורים בוצוע ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג, כן שיגור LA-2,LA-3. משגר פותח על בסיס משגר מדגם צ'אנגג'נג 3A. החלפת מנועים למנועים חזקים יותר איפשרה להגדיל באופן משמועתי את המעטו שניתן לשגר על ידי המשגר. הוא נוצל לשיגור לווייני תקשות ולווייני מערכת BeiDou למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי. מדיה וקבצים בנושא צ'אנגג'נג 3B בוויקישיתוף רשימת שיגורים תיאור מפורט של המשגר תיאור המשגר מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
טוראן

האם התכוונתם ל... טוראן (קבוצת כדורגל) (אנ') – קבוצת כדורגל קזחית טוראניזם – אידאולוגיה המזהה קשר בין כל העמים הטוראנים אישים: ארדה טוראן – כדורגלן טורקי פאל טוראן – מתמטיקאי הונגרי-יהודי טורן (פירושונים) טורעאן
בת הדייג

"בת הדייג" הוא שיר שנכתב על ידי בנימין אביגל והולחן על יד רעייתו דאז הזמרת מרים אביגל לכבוד הולדת בתם הבכורה. השיר נכלל בתקליט שהוציאה מרים אביגל בשנת 1959 דורון נשר הפך את השיר לנעימת הנושא של התוכנית "ציפורי לילה" בגלי צה"ל. בשנת 1988 חידשה את השיר ירדנה ארזי באלבומה "תחנה בדרך". בת הדייג [דף שיר], באתר הספרייה הלאומית בת הדייג מילות השיר, באתר שירונט אקורדים לשיר בת הדייג, באתר TAB4U בנג'ו מזמר – סיפורו של הפזמונאי בנימין "בנג'ו" אביגל, באתר של דודי פטימר בת הדייג, בארכיון שיר ישראלי, באתר פייסבוק בת הדייג בביצוע מרים אביגל, באתר יוטיוב בת הדייג בביצוע ירדנה ארזי, באתר יוטיוב בת הדייג בביצוע דקלון, ריקוד בכוריאוגרפיה של ויקטור גבאי, באתר רוקדים אלי אלון, סיפורו של הפזמונאי בנימין אביגל, באתר NEWS1, ‏06/08/2019 בת הדיג, באתר הספרייה הלאומית ירדנה ארזי - הערוץ הרשמי, ירדנה ארזי בת הדייג Yardena Arazi, באתר יוטיוב, ‏7.11.12
פיטר קושינג

פיטר ווילטון קושינג, OBE (באנגלית: Peter Wilton Cushing; ‏26 במאי 1913 – 11 באוגוסט 1994) היה שחקן בריטי נודע שקריירת המשחק שלו השתרעה על פני שישה עשורים, במהלכם הפך שחקן מרכזי בקולנוע ובטלוויזיה בבריטניה, ובמסגרתה הופיע במעל ל-100 סרטים, כמו גם תפקידים בסדרות טלוויזיה, הצגות תיאטרון, ותוכניות רדיו. קושינג זכה לפרסום רב במיוחד בזכות התפקידים אותם גילם לאורך השנים בסרטי אימה ובזכות גילום דמות הנבל גראנד מוף טארקין בסרט "מלחמת הכוכבים" משנת 1977. פיטר קושינג נולד בקנלי שבאנגליה. בצעירותו גילה עניין במשחק, והופיע בהפקות תיאטרון מקומיות שונות. לאחר שסיים את לימודיו בקולג' שורהם ובבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, הוא החליט לעסוק במשחק באופן מקצועי. בסוף שנות ה-30 קושינג עבר להוליווד בתקווה שתהיה לו פריצת דרך בתעשיית הקולנוע האמריקנית. בתחילה קיבל בעיקר תפקידים קטנים בסרטים כמו "האיש במסכת הברזל" בשנת 1939 ו-"A Chump at Oxford" בשנת 1940, אך הוא התקשה באותה העת למצוא עבודה ובשל כך החליט לבסוף לחזור לאנגליה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה שימש כשחקן במה עבור חיילים בריטים ועבד עם להקות תיאטרון שונות. לאחר המלחמה קושינג החל לשחק בסדרות דרמה בטלוויזיה הבריטית אשר עלו לשידור במהלך שנות ה-50. פריצת הדרך בקריירה של קושינג הייתה כאשר גילם את הדמות הראשית וינסטון סמית' בעיבוד של ה-BBC לספרו של ג'ורג' אורוול "1984" אשר שודר בשנת 1954. בעקבות ההצלחה של אותה הסדרה החל קושינג לקבל תפקידים רבים אחרים בטלוויזיה הבריטית והוא הפך לאחד מהשחקנים הבולטים בה באותה התקופה. הצלחתו של קושינג בטלוויזיה הבריטית הובילה בהמשך לשיתוף פעולה פורה עם האולפן הבריטי "Hammer Film Productions", אשר התמחה בהפקת סרטי אימה. במסגרת שיתוף פעולה זה גילם בשנת 1957 את דמותו של ויקטור פרנקנשטיין בסרט "The Curse of Frankenstein", שיצא לאקרנים 1957. שנה לאחר מכן גילם את צייד הערפדים ד"ר ואן הלסינג בסרט "דרקולה", בו שיחק לצד כריסטופר לי, אשר גילם את הרוזן דרקולה. לאורך שנות ה-60 וה-70 שיחק בסרטי האימה "המומיה" (1959) ו"כלבם של בני בסקרוויל" (1959) ובעיבודים רבים אחרים לסיפורי אימה קלאסיים. בנוסף הוא כיכב גם בתפקיד שרלוק הולמס בסדרה של ה-BBC. בשנת 1977 זכה גם לפרסום בין-לאומי רב כאשר גילם את דמות הנבל גראנד מוף טארקין בסרט "מלחמת הכוכבים" משנת 1977. קושינג המשיך לגלם תפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה גם בשנות ה-80, אך כמותם פחתה בהדרגה לאחר שמצבו הבריאותי הידרדר באופן ניכר בשנותיו האחרונות. קושינג היה נשוי להלן בק משנת 1943 ועד למותה בשנת 1971. לבני הזוג לא היו ילדים. כהוקרה על קריירת המשחק של קושינג בשנת 1989 הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית. קושינג נפטר ב-11 באוגוסט 1994, בגיל 81, מסרטן הערמונית. מדיה וקבצים בנושא פיטר קושינג בוויקישיתוף פיטר קושינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "פיטר קושינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פיטר קושינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
אביבה ניר

אביבה ניר (1950 – 30 באוגוסט 2024) הייתה זמרת ישראלית, הידועה בעיקר בזכות השתתפותה בפסטיבלי הזמר המזרחי בשנות ה-70. לאורך הקריירה שלה ביצעה שירים ממסורת יהדות ספרד ובגדאד, כמו גם יצירות עכשוויות בז'אנר הזמר המזרחי והפיוטי. אביבה נולדה בירושלים בשם אביבה פנירי בשנת 1950, בתם של יעקב ויפה פנירי. היא גדלה והתחנכה בעיר, למדה בבית הספר היסודי למל ולאחר מכן בבית הספר החקלאי עין כרם. כבר בילדותה התגלתה כישרונה המוזיקלי, והיא החלה להופיע באירועים בית ספריים ועירוניים. אביבה הייתה חלק ממשפחה מוזיקלית: אחותה אנדלה ניר היא זמרת, ואחיה חיים פנירי הוא זמר ומורה לפיתוח קול. לאורך השנים, אביבה הופיעה במסגרות שונות, ביניהן פסטיבלים ותוכניות טלוויזיה. במהלך שנות ה-70 השתתפה אביבה ניר במספר פסטיבלים של הזמר המזרחי, בהם פסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח. בפסטיבלים אלה ביצעה מספר שירים שהפכו לחלק מהרפרטואר המוזיקלי שלה: קריה יפהפייה (פסטיבל תשל"ד, 1973) שירת האביב (פסטיבל תשל"ה, 1974) עורי צפון (פסטיבל תשל"ח, 1977) אהובי יחזור (פסטיבל תשל"ט, 1978) שיר היונה והשושן (פסטיבל תשמ"א, 1981) מלבד הופעותיה בפסטיבלים, ניר הופיעה בטלוויזיה הישראלית, במיוחד בתוכניות הקשורות לשירי ירושלים ולמוזיקה מסורתית. היא שרה במועדונים נחשבים בירושלים, כמו תיאטרון החאן ומועדון אורלגין. אחותה היא אנדלה ניר, זמרת ואחיה הוא חיים, זמר ומורה לפיתוח קול. אביבה נישאה ואימצה את שם המשפחה ניר. היא נחשבה לאחת הזמרות הבולטות בזמר המזרחי בישראל בשנות ה-70, אם כי במהלך השנים ירד הפרסום שלה בהדרגה. היא נפטרה ב-30 באוגוסט 2024, והובאה למנוחות בבית העלמין גבעת שאול בירושלים. שירים בביצוע אביבה ניר באתר זמרשת סרטונים בערוץ של אביבה ניר, באתר יוטיוב אביבה ניר, באתר Discogs (באנגלית) מותה של הזמרת שנשכחה – אביבה ניר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בספטמבר 2024 אביבה ניר, אברהם פררה – שלום מירושלים, שירי ירושלים (1976), באתר סטריאו ומונו, ‏1976
הדובר

הדובר (בשמו המלא "דובר-מישרים") היה עיתון עברי שיצא לאור בבגדאד באמצע המאה ה-19. העיתון הופץ בין השנים 1863–1871, והיה אחד ממקורות המידע הראשונים שנכתבו בעברית ושיקפו את חיי הקהילה היהודית בבגדאד ובסביבתה בתקופה זו. עורכו והכותב העיקרי היה ברוך משה מזרחי, תלמידו של הרב עבדאללה סומך מישיבת בית זילכה, אשר ניהל את העיתון במשך כל תקופת פרסומו. העיתון יצא לאור בתקופה שבה בגדאד עברה שינויים חברתיים וכלכליים משמעותיים, כאשר הדפוס הגיע לעיר רק ב-1856. "הדובר" היה העיתון המודפס הראשון בעיראק והשתמש בטכנולוגיית הדפס אבן (ליטוגרפיה), שהייתה נפוצה באותה תקופה בשל מגבלות טכנולוגיות מקומיות. כיום "הדובר" הוא מקור חשוב לחקר חיי היהודים בבגדאד במאה ה-19. הוא מתאר את חיי היום-יום של הקהילה היהודית, את קשריה עם שכניה המוסלמים, ואת השינויים התרבותיים והחברתיים שהתרחשו בעיר. העיתון סיקר נושאים מגוונים, כגון חיי הקהילה היהודית, חגים, מסחר, חינוך, ומעמד הנשים, לצד דיווחים על אירועים היסטוריים משמעותיים כמו פתיחת בית הספר המודרני הראשון ליהודי בגדאד. אחת הסוגיות המרכזיות שבהן עסק העיתון הייתה הקמת מוסדות חינוך מודרניים בבגדאד, בחסות ארגון כי"ח (כל ישראל חברים). מזרחי ראה במיזם זה חלק מתהליך צמיחתה של לאומיות יהודית, וכך שיקף את המגמות המודרניות שהתרחשו בקרב הקהילה היהודית המקומית. במשך שנים רבות היו ידועים רק כ-20 גיליונות מתוך כ-200 שפורסמו בתקופת פעילותו של העיתון. בשנת 2023 התגלה עותק כמעט שלם של 188 גיליונות שהשתמרו באוסף פרטי בגרמניה. העותק נרכש על ידי אוניברסיטת המבורג, עבר רסטורציה, ובהמשך נרכש גם עותק מצולם על ידי מרכז מורשת יהדות בבל. המרכז, בשיתוף עם מרכז עזריאלי לחקר ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יזם מחקר על הגיליונות שנמצאו. אסף גולן, תגלית נדירה: עיתון עברי מבגדאד של המאה ה-19, באתר ישראל היום, 2 בספטמבר 2024 העיתון העברי הראשון במזה"ת: הגיליונות שנחשבו אבודים נמצאו וייחקרו, באתר ערוץ 7, 19 ביולי 2024 "הדובר" – העיתון הראשון בעיראק והעיתון העברי היחיד שנדפס בבגדאד – דפוס ליטוגרפי – כרך גליונות – בגדאד, תרכ"ח, תר"ל–תרל"א – מאוסף ששון, באתר "קדם" – בית מכירות פומביות
דביר דיאמונד

דביר דיאמונד (נולד ב-16 ביוני 1986) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת כרמלי. קודם לכן שימש מפקד יחידת דובדבן ומפקד גדוד 101. גדל ביישוב שדמות מחולה. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, בישיבת חומש ובמוסדות בני דוד בעלי. התגייס לצה"ל בשנת 2006, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. שירת כמ"פ מסייעת של גדוד 101. במהלך מבצע צוק איתן נפצע ואיבד את עינו. בשנת 2020 מונה למפקד גדוד 101. בשנת 2022 מונה למפקד יחידת דובדבן ושימש כמפקדה במהלך מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר ובמהלך מלחמת חרבות ברזל. ביום העצמאות 2023 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות. ב-2024 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת כרמלי. טל אריאל אמיר, ‏"מבחינתי, היה שווה לאבד עין": המפקד שהסתיר את הפציעה והמשיך להלחם, באתר מעריב אונליין, 5 ביולי 2015. משה כהן, ‏"דואג לחייליו כאילו הם ילדיו שלו": הכירו את מפקד יחידת דובדבן שישיא משואה, באתר מעריב אונליין, 23 באפריל 2023 אחרי שאיבד את עינו: אל"ם דביר דיאמונד נכנס לתפקיד מח"ט כרמלי, באתר ערוץ 7, 19 בספטמבר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הספרייה הלאומית של אנדורה

הספרייה הלאומית של אנדורה (בקטלאנית: Biblioteca Nacional d'Andorra) היא הספרייה הלאומית של נסיכות אנדורה. היא משמשת כספריית הפקדה של אנדורה. החל משנת 2020 היא שוכנת במבנה בית מלון רוזלדה לשעבר בעיר אנקאם. הספרייה הלאומית של נוסדה ב-8 בספטמבר 1930 במטרה לספק שירותי השאלת ספרים לתושבי עמקיה של אנדורה. תחילה הספרייה שכנה בקאזה דה לה ואל (המקום בו שוכנת המועצה הכללית של העמקים). ספרייה חדשה נוסדה בשנת 1974 וקיבלה מעמד של ספרייה לאומית בסיועה של לידיה ארמנגול אי וילה (אנ'), היסטוריונית אנדורית אשר קידמה את השיקום של השפה והתרבות של אנדורה. האוסף הראשוני כלל 2,500 פריטים אשר הגיעו בעיקר מהספרייה שהייתה ממוקמת בקאזה דה לה ואל וכן תרומות ויצירות שנרכשו על ידי המועצה הכללית של אנדורה. בשנת 1986, לאחר שהספרייה שכנה במספר מבנים שונים, הספרייה עברה למבנה אשר נקרא פרדה קסדה (Prada Casadet). בו-זמנית שכנה במבנה זה גם הספרייה הלאומית וגם הספרייה הציבורית של ממשלת אנדורה, חדר קטן הוקדש במלואו באוסף הלאומי בלבד. החל משנת 1987 עוסקת הספרייה במתן מספרי מסת"ב לפריטים המופקדים כחלק מעותקי חובה. ב-1996, עם צמיחת אוסף הספרייה, היא עברה למבנה החדש קאזה באורו הממוקפ באנדורה לה ולה. האוסף עמד על 10,000 פריטים. בשנת 2020 הספרייה הלאומית עברה למשכנה הנוכחי במבנה בית מלון רוזלדה בעיר אנקאם. המעבר למבנה החדש והגדול יותר מאפשר צמיחה עתידית של אוסף הספרייה. משרד התרבות של אנדורה שוכן גם הוא באותו מבנה. שימור מורשת הספרים של אנדורה למען הדורות הבאים. איסוף ושימור של חומרים אשר יוצאים לאור באנדורה. לשמש כמרכז תרבות. מתן גישה למידע וידע למדענים ולקהל הרחב. עריכה והפצה של חומרים ביבליוגרפיים על פרסומים היוצאים לאור באנדורה. חקר מורשת הספרים של המדינה, חיפוש ורכישה של ספרים עתיקים ונדירים. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית של אנדורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של אנדורה (בקטלאנית) הספרייה הלאומית של אנדורה, ברשת החברתית פייסבוק הספרייה הלאומית של אנדורה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הספרייה הלאומית של אנדורה, ברשת החברתית אינסטגרם הספרייה הלאומית של אנדורה, באתר פליקר Национальная библиотека карликового княжества — Библиотечное дело, № 22 (208) 13 ISBN № 1727-4893 (ברוסית) Национальная библиотека карликового княжества — Библиотечное дело, № 22 (208) 13 ISBN № 1727-4893
אברהם אמרנט

אברהם ("טוּשֶׁק") אָמֶרַנְט (3 בפברואר 1908 – 16 באוגוסט 1989) היה אמן ישראלי, יליד האימפריה הרוסית. אברהם אמרנט נולד בטרנופול, גליציה (כיום אוקראינה) בשנת 1908. ב-1920 הצטרף לתנועת השומר הצעיר. הוא התמנה לראש הקן בטרונופול ואחר"כ כרכז מחוז לבוב. שימש כחבר ההנהגה הארצית של הארגון בפולין. בשנת 1930 עלה לארץ-ישראל. ב-1931 הצטרף לקיבוץ מזרע, שם שימש כאופה וכצבע. ב-1935 היה אמרנט, בשיתוף יצחק בן מנחם מייסדי אגודת הציירים והפסלים של הקיבוץ הארצי, שעסק בחינוך אמנותי לאמנים תושבי הקיבוצים ובארגון תערוכות. עיצב את ההגדה לפסח הקיבוצית הראשונה. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 היה ממקימי "אוהל-שרה", שהפך אחר כך למכללה האקדמית עמק יזרעאל. בשנת 1964 נפל בנו בן ציון מפליטה של כדור רובה. עיקר יצירתו הוקדש לקיבוץ בסדרה של דקורציות ויצירות אמנות אחרות שיועדו לקיבוץ ולאירועיו. בנוסף עסק גם בתיאטרון. אמרנט מצייר על בטון בקיבוץ (1949) חנוכת "אוהל שרה" על שם שרה ינאית (7 בינואר 1960) מדיה וקבצים בנושא אברהם אמרנט בוויקישיתוף אברהם אמרנט באתר קיבוץ מזרע המוזיאון העמק וכל השאר, דבר, 26 בפברואר 1960 דוד גורן, חלום בעמק, על המשמר, 10 במאי 1978 מוקי צור, טושק, 24 באוגוסט 2014 טרנופול חנה נושקהמיליגרום 3א: אודות חנה נושקה ומי שלימים יהיה בעלה, אברהם (טושק) אמרנט, באתר 'גולה ותקומה', 2015 אברהם אמרנט, דף שער בספרייה הלאומית ראו: בר אור, גליה, חיינו מחייבים אמנות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010, עמ' 81–82 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה

כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמייסה (ביפנית: 王立宇宙軍 オネアミスの翼; באנגלית: Royal Space Force: The Wings of Honnêamise) הוא סרט אנימה יפני משנת 1987, בבימויו של הירויוקי יאמאגה ובהפקת סטודיו Gainax. זהו הסרט הראשון שהופק על ידי הסטודיו, אשר לימים יפיק סדרות וסרטים פופולריים נוספים כגון נאון ג'נסיס אוונגליון. הסרט מתרחש בעולם דמיוני הדומה לכדור הארץ אך עם הבדלים טכנולוגיים וחברתיים. הסיפור עוקב אחר שירוֹצוּגוּ לאדאט, חבר בארגון "כוח החלל המלכותי", ארגון קטן ומוזנח, שמטרתו לשגר את האדם הראשון לחלל. לאורך הסרט, שירוצוגו עובר מסע אישי ומקצועי תוך כדי ניסיונותיו להוביל את כוח החלל להצלחה ולמצוא משמעות עמוקה יותר לחייו. שירוֹצוּגוּ לאדאט – גיבור הסרט. צעיר חסר מטרה שמצטרף לכוח החלל המלכותי ומוצא ייעוד חדש בחייו רקוויני – דמות נשית שמעניקה לשירוצוגו השראה רוחנית. הסרט הופק על ידי סטודיו Gainax בתקציב של 800 מיליון ין יפני, ונחשב לפרויקט שאפתני במיוחד עבור האולפן באותה תקופה. הסרט כולל עיצוב דמויות ועולמות מורכבים, ופסקול שהולחן על ידי ריואיצ'י סאקאמוטו. פסקול הסרט הולחן על ידי המלחין הידוע ריואיצ'י סאקאמוטו, שנחשב לאחת הדמויות הבולטות במוזיקה היפנית. הפסקול זכה לשבחים על שילוב של אלמנטים אלקטרוניים ותזמורתיים, אשר הוסיפו עומק לאווירת הסרט. עם יציאתו, הסרט זכה לשבחים רבים בזכות האנימציה האיכותית שלו והסיפור הפילוסופי. למרות זאת, הסרט לא זכה להצלחה מסחרית מיידית, אך בהמשך הפך לסרט קאלט ונחשב לאחת מיצירות האנימה החשובות ביותר של שנות ה-80. אתר האינטרנט הרשמי של כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה", באתר נטפליקס "כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה", באתר AllMovie (באנגלית) "כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'ורג' תאצ'ר

ג'ורג' תאצ'ר (באנגלית: George Thatcher‏; 12 באפריל 1754 – 6 באפריל 1824) היה עורך דין, משפטן ומדינאי אמריקאי ממחוז מיין של מסצ'וסטס. הוא היה ציר מסצ'וסטס לקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1787 ו-1788. הוא היה שופט עמית של בית המשפט העליון של מסצ'וסטס מ-1801 עד 1824. תאצ'ר נולד ב-12 באפריל 1754, בירמות' שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. לאחר שיעורים פרטיים, הוא למד בהרווארד, וסיים את לימודיו ב-1776. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1778, ולאחר מכן עבר ליורק שבמחוז מיין של מסצ'וסטס כדי לפתוח משרד פרטי. עד 1782 הוא התיישב בבידפורד תאצ'ר נקרא כאחד הנציגים של מסצ'וסטס לקונגרס הקונטיננטלי ב-1787. הוא כתב תחת השם "סקריבל סקרייבל". מאוחר יותר הוא נבחר כחבר קונגרס אמריקאי ממחוז מיין של מסצ'וסטס, כמועמד פרו-ממשל בשנים 1789 עד 1792 וכפדרליסט מ-1794 עד 1801. הוא לא ביקש להיבחר מחדש בשנת 1800. בזמן שעזב את הקונגרס, הוא היה חבר הקונגרס המקורי האחרון שעדיין כיהן בתפקיד. בשנת 1788 העבירה קרוליינה הצפונית חוק המתיר ללכוד ולמכור כל עבד לשעבר ששוחרר ללא אישור בית המשפט. אפרו-אמריקאים משוחררים רבים נמלטו מהמדינה כדי להימנע מלהיתפס ולהימכר בחזרה לעבדות. הכומר אבשלום ג'ונס ניסח עצומה בשם ארבעה עבדים משוחררים, הקבוצה הראשונה של אפרו-אמריקאים שעתרה לקונגרס האמריקני. העתירה התייחסה לחוק העבדים הנמלטים משנת 1793, שתאצ'ר היה אחד משבעת הנציגים שהצביעו נגדו, וביקשה מהקונגרס לאמץ "איזושהי תרופה לרעה בסדר גודל כזה". העצומה הוגשה ב-30 בינואר 1797 על ידי חבר בית הנבחרים ג'ון סוואנוויק מפנסילבניה. למרות שהנציג תאצ'ר טענה כי יש לקבל את העתירה והפניה לוועדה לחוק הנמלטים, בית הנבחרים סירב לקבל את העתירה בהצבעה של 50 מול 33. במרץ 1798 חידש תאצ'ר את הדיון בסוגיית "זכויות האדם". תאצ'ר קיבל מינוי לבית משפט במדינת מסצ'וסטס בשנת 1792 וכיהן עד 1800 כאשר מונה לבית המשפט העליון של המדינה. במהלך ארגון מדינת מיין ב-1819, הוא היה חבר בוועידה שכוננה את החוקה של המדינה החדשה. כאשר היא הפכה למדינה ב-1820, הוא עבר לניובוריפורט, מסצ'וסטס. הוא התפטר מבית המשפט בינואר 1824, ופרש לבידפורד, מיין. תאצ'ר, אוניטריאניסט נלהב, עזר לתת חסות להקמת קולג' בודואין כדי שלמיין יהיה מוסד להשכלה גבוהה משלה. במשך תריסר השנים הראשונות של המכללה, הוא שימש כעוצר. תאצ'ר נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית ב-1814, וכיהן במועצת חברי המועצה שלה מ-1815 עד 1819. תאצ'ר מת בביתו ב-6 באפריל 1824, והוא קבור בבית הקברות וודלון בבידפורד. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' תאצ'ר בוויקישיתוף ג'ורג' תאצ'ר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ורג' תאצ'ר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Thatcher, George, (1754 – 1824)", Biographical Dictionary of the United States Congress "Voteview | Plot Vote: 2nd Congress > House > 85". voteview.com. נבדק ב-2023-08-21. "The 1797 Petition", The Making of African American Identity: Vol. I, 1500-1865, National Humanities Center, 2007 Folsom, George. History of Saco and Biddeford, A. C. Putnam, 1830 "American Antiquarian Society Members Directory". אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-3 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה)
פיורדלנד

פיורדלנד (באנגלית: Fiordland; מילולית: ארץ הפיורד) הוא אזור גאוגרפי בניו זילנד, הממוקם בצדו הדרום-מערבי של האי הדרומי, אחד משני האיים העיקריים המרכיבים את המדינה. חבל הארץ, המשתרע על פני השליש המערבי של חבל סאות'לנד, מנוהל רובו ככולו על ידי הפארק הלאומי פיורדלנד, ששטחו 12,607 קילומטרים רבועים – הפארק הלאומי הגדול ביותר בניו זילנד ואחד מהגדולים בעולם. באזור מתגוררים בני אדם מעטים, והוא האזור המדולל ביותר מבחינת אוכלוסייה מכל האזורים היבשתיים בניו זילנד. רוב השטח מכוסה על ידי הרים גבוהים, פסגות מושלגות, אגמים עמוקים ועמקים צרים. הפיורדים הרבים הפזורים ברחבי האזור הקנו למקום את שמו. מקור המילה "פיורד" (fjord) בשפה הנורווגית, ופירושה הוא עמק שהועמק על ידי קרחון יבשתי או רעש אדמה, בדרך כלל עם שוליים תלולים, שממשיך מתחת לפני הים. עקב פני השטח התלולים, כמויות הגשמים הרבות והצמחייה הצפופה רוב השטח הפנימי של הפיורדלנד איננו נגיש. כתוצאה מכך החבל ידע התיישבות ופעילות אנושית מזערית למדי. הקמת יישובים, סלילת דרכים, ציד ודיג, כריתת עצים וכריית מחצבים נעשו באופן מוגבל בלבד. על כן פיורדלנד מהווה דוגמה לאזור טבע בראשיתי יוצא דופן המעוטר בשורה של מינים אנדמיים הייחודיים לאזור, חלק מצויים בסכנת הכחדה. בפיורדלנד שוכנים כמה פיורדים יודעים, המכונים באופן מסורתי "סאונד" (Sound) אף שגאוגרפית הם אינם כאלו (ככלל, סאונד רחב יותר מפיורד). מתוך שנים עשר הפיורדים העיקריים שבחוף המערבי של החבל אל האוקיינוס, המילפורד סאונד הוא המוכר, הנגיש והפופולרי ביותר לתיירות. דרומה משם מצוי פיורד ידוע נוסף, הדאוטפול סאונד, אשר גדול בהרבה מהמילפורד אך פחות נגיש ומתוייר ממנו. באזור נמצאים גם שני מפלים בולטים, בראון וסאת'רלנד, מאות מטרים גובהם. שני מפלים אלו הם מהגבוהים בניו זילנד בכלל ובעולם בפרט. לצדם החבל מתגאה גם בשלושת האגמים העמוקים במדינה: אגם טה אנאו, אגם האורוקו ואגם מאנאפואורי. טה אנאו הוא גם האגם השני בגודלו בניו זילנד, ולצידו מצוי בחבל גם האגם הרביעי בגודלו במדינה, אגם ואנקה. מדיה וקבצים בנושא פיורדלנד בוויקישיתוף תמונות מהפארק הלאומי ארץ הפיורד
ג'ונתן גראוט

ג'ונתן גראוט (באנגלית: Jonathan Grout‏; 23 ביולי 1737 – 8 בספטמבר 1807) היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס. גראוט נולד ב-23 ביולי 1737 בלוננבורג בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס וכיהן בקונגרס הראשון של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השמיני של מסצ'וסטס. בנו, ג'ונתן גראוט הבן, בנה את הטלגרף האופטי הראשון בארצות הברית, שחיבר בין מרתה'ס ויניארד ובוסטון. צאצא שלו היה אדוארד מ. גראוט (1861–1931), עורך דין ומבקר העיר ניו יורק. גראוט נפטר ב-8 בספטמבר 1807 בדובר, ניו המפשייר. מדיה וקבצים בנושא ג'ונתן גראוט בוויקישיתוף ג'ונתן גראוט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ונתן גראוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Biographical Directory of the United States Congress entry for Jonathan Grout Jonathan Grout: Built the First Optical Telegraph Martha's Vineyard Times, Ten Minutes to Boston