גורם הזקן

גּוֹרְם הזקן (בדנית: Gorm den Gamle, בנורדית עתיקה: Gormr gamli, בלטינית: Gormus Vetus, נקרא גם "גורם הרפה", בדנית: Gorm Løge או Gorm den Dvaske; ‏לפני 900 – 958 לערך) היה מלך דנמרק הראשון שהוכר מבחינה היסטורית, שמלך החל משנת 936 לערך ועד מותו בשנת 958 לערך. מרכז שלטונו היה ילין, והוא יצר את העתיקה מבין האבנים הרוניות בילין, לכבוד אשתו תירה. גורם היה בנו של המלך הדני האגדתי למחצה, הארדיקאנוט (אנ'). הכרוניקן אדם מברמן מציין שהארדיקאנוט הגיע לדנמרק מ"נורת'מניה" ותפס בה את השלטון בראשית המאה ה-10. הוא הדיח את המלך הצעיר סיגטריג גנופסון, שמלך על חלקה המערבי של דנמרק ולאחר מותו עלה גורם למלוכה תחתיו. על פי החיבור ההיסטורי מחזור העולם, כבש גורם בכוח לפחות חלק משטח הממלכה מידיו של המלך גונפה ואדם מברמן גורס שטרם זמנו של גורם הייתה הממלכה מפולגת. גורם מוזכר לראשונה כמארחו של הארכיבישוף אוני מהמבורג וברמן ב-936. על פי האבנים ביילין, בנו של גורם, האראלד הראשון, "כבש את כל דנמרק", לכן מקובל לחשוב שגורם משל רק על יוטלנד ממרכז שלטונו ביילין. גרום נשא לאישה את תירה (Thyra). המקורות המאוחרים לגבי מוצאה ומשפחתה סותרים ומפוקפקים ואין בנמצא מקורות בני זמנה בנוגע לכך. קברה הוא אחד מאתרי הרוגם הגדולים ביילין ובאבן שהקים גורם לכבודה הוא כינה אותה "גאולת דנמרק" או "הפרח של דנמרק". לגורם ולתירה נולדו שלושה בנים: טוקה, קנוט והאראלד. לתירה מיוחסת השלמת בנייתו של קו הביצורים של דנווירגה (Danevirke, כיום בגרמניה), שחצץ בין דנמרק לבין שכניה העוינים מדרום, הסקסונים. קו ביצורים זה לא היה חדש, אך בתקופה זו הוספו לו חפיר וסוללת אדמה שבראשה גדר כלונסאות. קו הביצורים השתרע בין מפרץ שלי (Schlei) לבין נהר טרין (Treene) לרוחב השטח שמהווה היום את מחוז שלזוויג. גורם מת בחורף 958–959 ועל פי תיארוך באמצעות טבעות עצים ניתן להסיק כי חדר הקבורה שלו נבנה מעצים שנכרתו ב-958. נסיבות מותו תוארו על ידי ההיסטוריון הדני מהמאה ה-16, ארילד הויטפלדט: שלושת בניו של גרום היו ויקינגים במלוא מובן המילה והם יצאו מדנמרק מדי קיץ למטרות פשיטה ובזיזה. האראלד שב לחצר המלכות ביילין עם החדשות על מותו של אחיו קנוט בניסיון לכבוש את דבלין שבאירלנד. לאף אחד לא היה את האומץ לבשר על כך למלך גורם. המלכה תירה הורתה שקירות אולם המלכות יכוסו בבדים שחורים ושאף אחד לא יאמר מילה על כך. כאשר נכנס גורם לאולם, הוא נדהם ושאל מה משמעות צבעי האבל. המלכה תירה פתחה ואמרה: "אדוני המלך, היו לך שני בזים, האחד לבן והשני אפור. הלבן עף הרחק והעופות האחרים מרטו את נוצותיו הנאות וכעת הוא חסר ערך עבורך. בינתיים, הבז האפור ממשיך לצוד תרנגולים עבור שולחן המלך". גורם הבין מיד את המשל שנשאה המלכה ופרץ בבכי, " בני מת לבטח ודנמרק כולה באבל!" תירה השיבה: אתה אמרת זאת, הוד מלכותך, מה שאמרתי אינו נכון, אלא רק דבריך נכונים". על פי המסופר שקע גורם ביגון כבד עד כדי כך שלמחרת היום הוא מת. דיווח זה סותר את המידע על האבנים הרוניות ביילין שמציינות שתירה מתה לפני גורם. כמה ארכאולוגים והיסטוריונים גורסים שגורם נקבר קודם כל בקברה של המלכה תירה ביילין ומאוחר יותר הועברה גופתו על ידי בנו, האראלד, לתוך כנסיית העץ המקורית שביילין. על פי תאוריה זו מקובל לחשוב שהשלד שנחשף באתר הכנסייה הנוצרית הראשונה שביילין הוא למעשה שלדו של גורם, אף על פי שתאוריה זו עדיין שנויה במחלוקת. במהלך תקופת מלכותו של גורם, רוב הדנים עדיין האמינו באלים הנורדים ורק בתקופת מלכותו של בנו, האראלד הראשון, התנצרה דנמרק באופן רשמי. לפיכך, הפך האראלד את מקום הקבורה המקורי של אבי כאתר זיכרון. גורם כונה "הזקן" במובן היותו האב הקדום של המלוכה הדנית. באותה תקופה היה נהוג לתת לאנשים כינויים, זמן רב לפני שהחל להיות מקובל השימוש בשמות משפחה. הכינויים התחלקו למספר מאפיינים: שמות המבוססים על אירוע, שמות המבוססים על מאפיינים פיזיים, שמות עם מאפיין של לשון נופל על לשון ושמות המנוגדים לדמותו האמיתית של האדם, כמעשה לצון. לדוגמה, כינויו של גורם "הרפה" היה מנוגד בהחלט לאופיו, הוא היה אדם מאוד ערני. חייו לא היו ארוכים במיוחד, אך תקופת מלכותו שארכה כ-40 שנה, הייתה ארוכה בהשוואה למלכים הדנים הוויקינגים של זמנו. סקסו גרמטיקוס בכרוניקה שלו גסטה דנורום, טוען שגורם היה זקן יותר ממלכים אחרים באותה תקופה. מקורות על מלכים שקדמו לגורם אינם בנמצא או שנויים במחלוקת. מדיה וקבצים בנושא גורם הזקן בוויקישיתוף King Gorm the Old and Queen Thyra - danmarkskonger (אורכב 09.09.2015 בארכיון Wayback Machine) Gorm the Old, Denmark's First King - The Baldwin Project Gorm den Gamle at Gyldendals Åbne Encyklopædi (בדנית) Sawyer, Peter; Sawyer, Birgit (1993). Medieval Scandinavia: from conversion to Reformation, circa 800-1500. The Nordic Series 17. University of Minnesota Press. p. 6.