laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוניר רדפא

סרן מוניר רדפא (בערבית: منير ردفا, תעתיק מדויק: מניר רדפא; 1934–אוגוסט 1998) היה נוצרי מקבוצת האשורים, טייס בחיל האוויר העיראקי, שערק לישראל ב-16 באוגוסט 1966 עם מטוסו מדגם מיג 21, לאחר ששוכנע על ידי "המוסד" לעשות זאת, במסגרת מבצע יהלום. בשנת 1965 ביקש מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן, מראש "המוסד", מאיר עמית, להשיג מטוס מיג 21. יוסף שמש היה יהודי-עיראקי בעל קשרים רבים שהתגייס למוסד ביוזמתו דרך יעקב נמרודי. לשמש הייתה אהובה נוצרייה, קמיל, ואחותה, בטי, הייתה נשואה למוניר רדפא. שמש ידע שרדפא אינו מרוצה מעבודתו כטייס בחיל האוויר העיראקי. הוא היה מתוסכל כשגילה בשיחות עם מפקדים עיראקים שקידומו נבלם, על אף היותו טייס מוערך, וזאת עקב היותו נוצרי. הוא שאף להגר למדינה מערבית. שמש עמל במשך שנה שלמה לשכנע את רדפא לערוק עם מטוסו לישראל. לבסוף ניאות רדפא לערוק לישראל תמורת 50 אלף דולר ובתמורה לסיוע בהברחת משפחתו מחוץ לעיראק. ההכנות לעריקה נעשו תחת מעטה כבד של סודיות. לפני העריקה נפגשו נציגי "המוסד" ומודיעין חיל האוויר עם רדפא ביוון לצורך תיאום העריקה והגיעו עמו לישראל לשלושה ימים שבהם גם סיירו באזור הנחיתה המיועד. ב-9 באוגוסט 1966 הודיע רדפא במסר מוצפן לסוכני "המוסד" כי הוא מוכן לעריקה. אשתו יצאה עם ילדיה לחופשת קיץ בפריז, שם קיבלו את פניהם זאב לירון, קצין האיסוף, ואברהם ברזילי, איש המוסד. רדפא לא סיפר לרעייתו כי היעד לעריקה הוא ישראל. כשגילתה זאת, הגיבה בזעם ואיימה לפנות לשגרירות עיראק, אולם הוא הצליח לשכנעה והיא עלתה עם משפחתה לטיסה לישראל. ב-16 באוגוסט קיבל רדפא אישור מישראל בהודעה מוצפנת באמצעות שידורי קול ישראל בערבית[דרוש מקור]. הוא המריא מבסיסו, ובתוך כשעה הגיע למרחב האווירי הישראלי. עם חדירתו של רדפא למרחב האווירי הוזנקו לעברו מפקד טייסת המיראז'ים, רן פקר וסגן מפקד בסיס תל נוף, שמואל שפר, שהמריאו משדה התעופה תל נוף ולא היו שותפים לסוד ההכנות לעריקה. המיראז'ים הבחינו ברדפא בגובה 20 אלף רגל כשהוא טס לכיוון אשדוד-אשקלון. הטייסים, שידעו רק שהם מעורבים במבצע סודי, קיבלו הוראה שלא לפתוח באש על מטוס האויב וליוו אותו במבנה מכונס עד לנחיתה בבסיס חיל האוויר חצור. לאחר עריקתו הופץ סיפור כיסוי כאילו מאס רדפא בחיים בעיראק וערק לישראל באופן עצמאי. רדפא פגש את משפחתו בישראל, היה נכון לשתף פעולה והצהיר כי מאס במשימות ההפצצה האכזריות של האזרחים הכורדים, שבהן השתתף. הוא אף הציג מכתב שנכתב בעבורו על ידי "המוסד", ודבק בעמדתו זו גם במסיבת עיתונאים. רדפא סייע לחיל האוויר בלימוד המטוס ומאפייניו וכן סייע בתחזוקתו, שהייתה מורכבת, מאחר שלא היה בנמצא ציוד תומך או ציוד מתכלה לתחזוקתו. רדפא עבד זמן מה בישראל כטייס מטוס קל בקו לאבו רודס, אך הוא ומשפחתו לא הצליחו להשתלב בישראל, ובסיוע המוסד השתקעו בסביבות 1969 במדינה אירופית. רדפא למד שם הנדסה ועבד כמהנדס. רדפא נפטר באוגוסט 1998 מדום לב. במוסד נערכה אזכרה לזכרו. בסאם עאדל מחמוד עבאס חילמי "יהלום עיראקי נוחת בישראל", בתוך: יעקב נמרודי, מסע חיי, ספריית מעריב 2003, כרך א', עמ' 251-242 היהלום המריא עם שחר - אורה מורג שרה ליבוביץ-דר, כנפיים שבורות, באתר nrg יעל בר וליאור אסטליין, ‏היהלום שבכתר, באתר חיל האוויר הישראלי "לגנוב את השמיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מערכת, הפנים האמיתיות של מבצע יהלום, באתר nana10‏, 7 באוגוסט 2014 מבצע יהלום באתר המרכז למורשת המודיעין באתר YouTube אורי בר-יוסף, המלאך, הוצאת זמורה ביתן 2010 (עמ' 71)
ספסל

ספסל הוא רהיט המיועד לישיבה, בדרך כלל של יותר מאדם אחד. לרוב, מוצבים ספסלים במקומות ציבוריים, כגון רחובות, גנים ציבוריים או חדרי המתנה, אך לעיתים ניתן למצאם גם בבתים פרטיים. ספסלים מיוצרים מעץ, מאבן, ממתכת או מפלסטיק. מקור המילה הוא בלטינית: subsellium – מן sub (למטה, משני) + sella (מושב). סוגים שונים של ספסלים מעוצבים במיוחד עבור נושא מסוים או מתייחסים לשימוש ספציפי, כגון: ספסלים בבית כנסת או כנסייה. ספסלים מוארכים בעלי מקום מלפנים המשמש להנחת ספר תפילה. מושב ספסלי הנמצא במכוניות ובו משטח מתמשך לרוחב התא. ספסל ענישה משמש לשכיבת וקשירת המוענש לשם ביצוע הענישה הגופנית. חלק מספסלים אלה נקראים ספסלי הלקאה. ספסל (אימון משקולות) משמש לתרגילי כושר, כגון כפיפות בטן. ספסל לפסנתר מתכוונן לגובהו של האדם היושב עליו, על מנת שזה יוכל להתאימו לפסנתר. נדנדה תלויה היא ספסל באוויר המטלטל באופן עצמאי ומשמש למשחק ורגיעה. ספסל בבית המשפט משמש גם עבור הנאשמים ולעיתים אף עבור שאר בעלי הדין. בבית הלורדים הבריטי מכונים החברים שאינם משויכים לאף מפלגה בשם "קרוס בנצ'רס" ("יושבי הספסלים שממול"), על שום ישיבתם בספסלים שמול יושב ראש הבית. בבית הנבחרים ישנה הבחנה בין חברי הפרלמנט הבכירים היושבים על הספסלים הקדמיים (frontbenchers) לבין הזוטרים היושבים מאחור (backbenchers). בכנסת אין הבחנה מעין זו, ואולם רווח הביטוי "ספסלי האופוזיציה". "ספסל הנאשמים" הוא כינוי לספסל עליו יושבים הנאשמים בבית המשפט. השימוש בביטוי אינו ייחודי כלפי נאשמים בפלילים, אלא משמש כמטפורה כאשר אדם או קבוצת אנשים מואשמים בעניין מסוים. בספורט, "שחקן ספסל" הוא כינוי לשחקן בענף ספורט קבוצתי שלא משחק בהרכב הפותח של קבוצתו, אלא ממתין לחילוף על הספסל (המכונה "ספסל המחליפים"). "ספסל הלימודים" הוא כינוי למוסדות חינוך, שריד לשוני מהימים בהם תלמידים ישבו על ספסלים מול מכתבה. ספסל המְלַמְּדוּת – כינוי לעיסוקו של המלמד ב"חדר" הישן (על שום שהתלמידים היו יושבים על ספסלים ארוכים מסביב לשולחן המלמד). "ספסלי גטו" - כינוי להפרדה הרשמית במקומות הישיבה של הסטודנטים, שהופעלה כלפי סטודנטים יהודים באוניברסיטאות של פולין בין שתי מלחמות העולם. דוד אסף‏, שידוכים או מצוקה? הספסל בזמר העברי, בבלוג "עונג שבת", 3 בפברואר 2023 ספסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדובי פיירוורקס

אדובי פיירוורקס (Adobe Fireworks) היא תוכנת עריכה גרפית אשר פותחה במקור על ידי חברת מקרומדיה, עד אשר זו נרכשה על ידי אדובי מערכות ב-2005. התוכנה מאפשרת עריכה וקטורית בשילוב עם עריכה מבוססת סיביות. התוכנה מכוונת בעיקר למעצבי אתרי אינטרנט, עם פונקציונליות כגון חלוקה לסלייסים (פילוח הגרפיקה לשם טעינה בדפדפן אינטרנט), הגדרת "הוטספוטים" (אזורי קישור בתמונה גדולה), רול-אוברים (החלפת התמונה כשהעכבר עובר מעליה), כפתורים ותכנים דינמיים אחרים. כיום היא בנויה כדי להשתלב בחבילת התוכנה Creative Suite, עם תוכנות כגון פוטושופ ודרימוויבר. לאחר סיום קו התוכנה ImageReady אשר הייתה באה יד ביד עם תוכנת פוטושופ בגרסאות הקודמות ל-CS3, פיירוורקס מהווה תחליף לפונקציות רבות שהיו זמינות בה. ממשק המשתמש של התוכנה זהה, פחות או יותר, לממשק המשתמש של תוכנות אחרות של אדובי, לדוגמה פוטושופ. עם זאת יש בו אלמנטים (חלון המאפיינים הצמוד לתחתית המסך, או חלונות העזר הדבוקים לצידו) ששמרו על עיצוב הממשק של התוכנה מהימים שבהם היא פותחה על ידי מאקרומדיה. התוכנה מציעה שלל אפשרויות שעוזרות למעצבים ליצור אלמנטים המתאימים לאתרי אינטרנט: לצד התכונות שהוזכרו לעיל, התוכנה תומכת בעבודה בשכבות, קווי-עזר (קווים שהתוכנה ממקמת באופן חכם על התמונה כך שיעזרו בעיצובה), "אריזת" אלמנטים גרפיים כסמלים (Symbols) כך שיהיה ניתן להשתמש בהם לשימוש חוזר, תמיכה ביצירת אנימציה בסיסית (לצורך ייצוא כAnimated GIF), ואינטגרציה עם תוכנות נוספות של אדובי (עם פלאש ודרימוויבר בעיקר). התוכנה יודעת לקרוא ולהשתמש בקבצים שנוצרו בתוכנות אחרות של אדובי, למשל .psd שהוא הפורמט הטבעי של פוטושופ, או .ai שמשמש את אילוסטרייטור. התוכנה גם יודעת לקרוא קובצי פוסטסקריפט (.eps). 1998: מקרומדיה פיירוורקס 1999: מקרומדיה פיירוורקס 2 2000: מקרומדיה פיירוורקס 3 2001: מקרומדיה פיירוורקס 4 2002: מקרומדיה פיירוורקס MX (גרסה 6.0. שווקה עם סטודיו MX) 2003: מקרומדיה פיירוורקס MX 2004 (גרסה 7.0. שווקה עם סטודיו MX 2004) 2005: מקרומדיה פיירוורקס 8 (שווקה עם סטודיו 8) 2007: אדובי פיירוורקס CS3 (גרסה 9.0. גרסה ראשונה שיצאה תחת Adobe Creative Suite מאז הרכישה של מקרומדיה) 2008: אדובי פיירוורקס CS4 (גרסה 10.0) 2010: אדובי פיירוורקס CS5 (גרסה 11.0) 2011: אדובי פיירוורקס CS5.1 (גרסה 11.1) 2012: אדובי פיירוורקס CS6 (גרסה 12.0) בשנת 2013, לאור היציאה של שירות הענן החדש של אדובי Adobe Creative Cloud, הודיעה אדובי על הפסקת הפיתוח של התוכנה, ועל העברת תכונותיה לפוטושופ ולאילוסטרייטור. אחת הסיבות הייתה שקיימת חפיפה רבה בין תפקודיה של התוכנה לבין תפקודים של שתי התוכנות האחרות. אתר האינטרנט הרשמי של אדובי פיירוורקס רשימת הפונקציות אשר עברו מאימג'רדי לפיירוורקס (באנגלית) The future of Adobe Fireworks « Adobe Fireworks, web.archive.org, ‏2013-05-10 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דינוב

דינוב (בפולנית: Dynów) היא עיירה במחוז ז'שוב בדרום פולין, באזור הידוע כגליציה המערבית. חבל הארץ בו שוכנת העיירה נקרא גם "מלופולסקה", כלומר פולין קטן. העיירה שוכנת על גבעה לגדות נהר סן. מספר תושביה נכון לשנת 2006 היה 6,076. שמה של העיירה היה במקור "דינובו", מילה סלאבית שמשמעותה "מחדש" . שם זה ניתן לעיירה על ידי ולדיסלב השני (יגלו) כשבנה מחדש את העיירה, אחרי שנשרפו כל בתיה בזמן המלחמה נגד המסדר הטבטוני בתחילת המאה ה-15. דינוב הייתה עיר מסחר מחוזית ומרכז מחוזי לייצור בגדים והנעלה, והיו בה מנסרות שעיבדו עץ שנכרת ביערות הסביבה, וכן שוק מחוזי לבהמות. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדינוב הוא מאמצע המאה ה-16. מהמאה ה-17 התבלטו היהודים בתעשיית הסחר בעיירה. בדינוב ישבה חצרו של האדמו"ר צבי אלימלך מדינוב בעל ה"בני יששכר", ורבי יעקב צבי יולס (1778-1825) מדינוב, מחבר "קהלת יעקב" ו"מלא הרועים", שימש כרב הקהילה. כמו כן, העיירה נודעה כמרכז של תנועת החסידות והתנגדות לתנועת ההשכלה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-1,300 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. כאשר כבשו הגרמנים את האזור בספטמבר 1939, ניצלו את התכנסות היהודים בבית הכנסת המרכזי בעיירה בראש השנה, והציתו את מבנה בית הכנסת, על מספר מהיהודים בו. גברים יהודים שהוצאו מבית הכנסת באלימות, וכן מאות יהודים נוספים, נלקחו ליער סמוך לעיירה, ושם נרצחו. כמו כן, הרסו הגרמנים את בתי העלמין היהודיים בעיירה. בסוף ספטמבר 1939 גירשו הגרמנים את יהודי העיירה הנותרים מעבר לנהר סן, אשר נקבע בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב כקו גבול בין שטחי הכיבוש הגרמניים והסובייטיים, והכריזו על העיירה כ"נקייה מיהודים". יהודי העיירה הוגלו בחלקם לסיביר בידי הסובייטים, בה רבים לא שרדו. רוב היהודים שנותרו בשטח הסובייטי נרצחו עם כיבוש האזור בידי הגרמנים במבצע ברברוסה. כיום פועל במקום על ידי הרב פנחס פאמפ, בית מדרש יהודי, אכסניה יהודית ופעילות יהודית בסמיכות לקברו של האדמו"ר רבי צבי אלימלך מדינוב. אתר האינטרנט הרשמי של דינוב "דינוב", באתר JewishGen (באנגלית) דף העיירה באתר KehilaLinks של JewishGen (באנגלית) דינוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "דינוב", באתר השטעטל הווירטואלי דינוב (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
גזר הגינה

גזר הגינה (שם מדעי: Daucus carota) הוא מין של גזר ממשפחת הסוככיים. גזר הגינה נפוץ ברחבי העולם ולו שימושים כירק למאכל ואף למוצרי טיפוח, כגון שמן גזר, המשמש בעיקר לשיזוף העור. לגזר הגינה תת-המינים הבאים: גזר (sativus) גזר קיפח (maximus) annuus azoricus cantabricus capillifolius caporientalis carota commutatus corsoccidentalis drepanensis fontanesii gadecaei gummifer halophilus hispanicus major majoricus maritimus meriensis otaportensis rupestris tenuissimus valeriae מדיה וקבצים בנושא גזר הגינה בוויקישיתוף גזר הגינה, באתר ITIS (באנגלית) גזר הגינה, באתר NCBI (באנגלית) גזר הגינה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גזר הגינה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גזר הגינה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה גזר הגינה, באתר Tropicos (באנגלית) גזר הגינה, באתר GBIF (באנגלית) גזר הגינה, באתר The Plant List (באנגלית) גזר הגינה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. גזר הגינה באתר הרשימה האדומה של IUCN
צבי ענבר

צבי ענבר (29 במרץ 1935 - 31 באוגוסט 2009) היה הפרקליט הצבאי הראשי והיועץ המשפטי הראשון של הכנסת. לאחר פרישתו מהכנסת עסק בעיקר בנושאי משפט ציבורי. ענבר נולד וגדל בתל אביב והתחנך בגימנסיה גאולה. התגייס לצה"ל ביולי 1952, שירת בתפקידי ביטחון שדה במחלקת המודיעין. בהמשך שירת כקצין מטה בפיקוד הצפון עד 1961. במקביל לשירותו הצבאי למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה וב-1960 קיבל תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. שירת בממשל הצבאי, ב-1965 עבר ליחידת הפרקליטות הצבאית, בה שירת כסניגור צבאי בפיקוד הדרום ותובע בפיקוד המרכז. לאחר מלחמת ששת הימים מונה ליועץ המשפטי של מפקד כוחות צה"ל ברצועת עזה ובצפון סיני. ב-1971 התמנה לפרקליט פיקוד המרכז ובשנת 1973 לפרקליט הצבאי הראשי. ב-1976 הועלה לדרגת תת-אלוף, הפרקליט הצבאי הראשון בדרגה זו. לאחר פרישתו מצה"ל הקים את המחלקה המשפטית של הכנסת בתפקיד היועץ המשפטי לכנסת בין השנים 1980 ל-2001. בשנת 2005, ליום הולדתו ה-70, העניקה לו לשכת עורכי הדין את אות "יקיר המקצוע". ענבר כיהן בתפקידים ציבוריים רבים, ביניהם כיושב ראש ועדת השלושה לענייני צנזורה מכוח מינוי שר הביטחון ויושב ראש ועדת העורכים החל מיום 1 במרץ 2003. כמו כן עמד בראש הוועדה המייעצת לשר הפנים בדבר ביטול אשרת ותעודת עולה בהתייחס לכאלה שרכשו את אזרחותם הישראלית לפי חוק השבות על ידי מתן ידיעות כוזבות לכאורה מיום 10 ביולי 2003 ועד ליום 6 באוגוסט 2008 - מועד כניסתו לתוקף של תיקון מס' 9 לחוק האזרחות. ב-4 בפברואר 2008 הודיעה פרקליטות המדינה לבג"ץ כי צבי ענבר יכהן כיושב ראש הוועדה לבדיקת קבלת ההחלטות בחיסול בכיר החמאס סלאח שחאדה. ואכן ענבר עמד בראש הוועדה שפעלה עד פטירתו. ענבר כתב את הספר "מאזניים וחרב, יסודות המשפט הצבאי בישראל" (הוצאת מערכות - משרד הביטחון – ההוצאה לאור) שזכה בציון מיוחד מטעם פרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת תשס"ו- 2006. צבי ענבר נפטר מסרטן בגיל 74, ב-31 באוגוסט 2009. הותיר אחריו את אשתו, סמדר, בן, שתי בנות ונכדים. הערכים על שיפוט ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992 מדיה וקבצים בנושא צבי ענבר בוויקישיתוף אורי דרומי, משקל לעניין, לא לבעל העניין, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2009 ביוגרפיה ותמונה, באתר צה"ל עדות אל"ם צבי ענבר - פרקליט צבאי ראשי, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים עו"ד שמרית רגב, הכנס השנתי החמישי - יקירי המקצוע - מקבלי האות עדות אל"ם צבי ענבר, הפצ"ר, ישיבה קי"א 16/07/1974 בפני ועדת אגרנט, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים עדות אל"ם צבי ענבר, הפצ"ר, בפני אוספי החומר של ועדת אגרנט, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים צבי ענבר (1935-2009), דף שער בספרייה הלאומית חילופים בראשות הפרקליטות וח"ן, דבר, 25 ביוני 1973 יובל יועז, 3 בעלי רקע ביטחוני יבדקו הרג שחאדה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2008
1168

שנת 1168 היא השנה ה-68 במאה ה-12. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. נוסדה העיר אלסנדריה במחוז פיימונטה הנסיך האנגלי ריצ'רד הופך לדוכס אקוויטניה להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1168‎ נפטרים ב-1168‎ מדיה וקבצים בנושא 1168 בוויקישיתוף
1175

שנת 1175 היא השנה ה-75 במאה ה-12. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. אלסנדריה שבפיימונטה הפכה להיות מושב הבישוף. מייקל סקוטוס, מלומד סקוטי שנודע בשל תרגומיו של אריסטו מערבית ללטינית (שנת פטירה משוערת 1232) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1175‎ נפטרים ב-1175‎ מדיה וקבצים בנושא 1175 בוויקישיתוף
חג השילוש הקדוש

חג השילוש הקדוש או יום ראשון של השילוש הקדוש (איטלקית Domenica d. santissimi Trinità) הוא חג נייד בנצרות המערבית והחל ביום ראשון הראשון שלאחר הפנטקוסט (חג השבועות הנוצרי). החג מוקדש כפי ששמו מעיד עליו לדוקטרינה הנוצרית של השילוש הקדוש, לפיה האל האחד מופיע בשלוש ישויות נפרדות, לרוב - האב, הבן (או בן האלוהים) ורוח הקודש. יום ראשון של השילוש הקדוש הוא יום ראשון הראשון שלאחר עונת הפסחא ובו מתחילה העונה הרגילה (Tempo ordinario) השנייה של לוח השנה הנוצרי, הנמשכת עד עונת הציפייה (l'Avvento) שלפני חג המולד (התקופה הרגילה האחרת היא בין תקופת הציפייה לעונת הפסחא). החג נחוג על ידי כל הכנסיות המערביות, ובמזרח פנטקוסט עצמו הוא גם חג השילוש הקדוש. החג הונהג על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים ב-1334. בעבר נהגו הן הכנסייה הקתולית והן הכנסייה האוונגליסטית לספור את ימי הראשון שלאחר חג זה בהתייחס אליו ("לאחר השילוש"), אך כיום שוב אין שיטת ספירה זו נוהגת בכנסייה הקתולית. חגים ניידים (נצרות) מדיה וקבצים בנושא חג השילוש הקדוש בוויקישיתוף מידע על החג כפי שהוא נחוג בימינו בכנסייה בירושלים: https://www.custodia.org/he/news/bywm-hhg-sl-hsylws-hqdws-ytlyh-mnzyhh-t-ywm-hhg-hlwmy
חג הלחם והיין הקדושים

חג הלחם והיין הקדושים של המשיח (לטינית Corpus Domini - "גוף האדון") הוא חג נייד נוצרי המקובל בכנסייה הקתולית, המוקדש לעקרון האוכריסטי בנצרות, דהיינו קורבנותו של ישו בדמות לחם המייצג את גופו ויין המייצג את דמו, כפי שהתפתחה מהסעודה האחרונה. הנזירה הבלגית יוליינה מלייז' (1193–1252) (אנ') טענה משחר נעוריה כי האל נגלה לה והורה לה להביא להנהגתו של חג המוקדש לעקרון האוכריסטי. יוליינה פנתה אל הבישוף של לייז' אשר כינס סינוד ב-1246 והנהיג את החג באופן מקומי. החג הפך לחג כללי בכנסייה הקתולית 22 שנה לאחר מכן, ב-8 בספטמבר 1264, בהוראת האפיפיור אורבנוס הרביעי ובעקבות נס בולסנה (אנ'). לפי האגדה, כהן דת בוהמי שפקפק בהפיכתו של הלחם לבשרו של ישו, ערך מיסה בעיר בולסנה ( Bolsena), כ-120 ק"מ מצפון לרומא. בעת שקידש על הלחם טפטף ממנו דם והכתים את המפה שעליה היו מונחים הלחם והיין. הדם יצר על המפה צורה הדומה לפניו של ישו. המפה הובאה בפני האפיפיור אורבנוס הרביעי ששהה באורבייטו הסמוכה, וזה הורה על הנהגת החג ועל הקמת הקתדרלה באורבייטו. החג אושר באופן סופי בוועידה האקומנית שנערכה בשנים 1311–1312 בווינה. החג נקרא בלטינית Corpus Domini, היינו "גוף האדון", ונקבע תחילה ליום חמישי שלאחר חג השילוש הקדוש, בהתאמה לסעודה האחרונה שחלה ביום חמישי שלפני הפסחא. עם זאת ב-1977 הורה האפיפיור פאולוס השישי על העברת מועד החג שלושה ימים מאוחר מהמועד המקורי, ומאז הוא נחוג ביום ראשון שלאחר חג השילוש הקדוש, או שבועיים לאחר הפנטקוסט. בד בבד שונה שמו של החג בחלק מהמקומות לחג הלחם והיין הקדושים של המשיח (איטלקית solennità del Corpo e Sangue di Cristo). החג עשוי לחול לכל המוקדם ביום 24 במאי ולכל המאוחר ביום 27 ביוני והוא מקובל כחג לאומי באוסטריה, במדינות ובקנטונים הקתוליים של גרמניה ושווייץ בהתאמה, בקרואטיה, בפולין, בפורטוגל, בברזיל ובצ'ילה. למרות העברת יום החג ליום ראשון בשבוע, יום חמישי שלאחר הפנטקוסט הוא עדיין יום חג במספר ארצות קתוליות. גם ברומא נפתחים אירועי החג ביום חמישי שלאחר פנטקוסט בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו (Basilica di San Giovanni in Laterano), ממנה יוצאת תהלוכה לבזיליקת סנטה מריה מג'ורה. בתהלוכה נישאות חתיכות מצה המכונה "אוסטיה" (Ostia) המונחות ומוצגות קבל עם ועדה בכלי ייעודי המכונה "אוסטנסוריו" (Ostensorio). בסיום התהלוכה נערכת מיסה הכוללת כמובן סקרמנט אוכריסטי. בתהלוכות מקומיות רבות מקובל להניח לאורך מסלולן מרבד פרחים המכונה "אינפיוראטה" ("Infiorata" - "עטור פרחים"), ולעיתים נישא גם מזבח עטור פרחים בתהלוכה. במקומות רבים מלווה מקהלת גברים את התהלוכה והיא מסתיימת בכנסייה המקומית בשירת "טה דאום" (Te Deum). בצרפת ירדה חשיבותו של החג במחצית הראשונה של המאה ה-19 ומאז הוא נחוג בתהלוכה רק בפריז, במספר ערים גדולות נוספות ובחבל הבסקים הצרפתי. החג אינו נחשב לחג לאומי בצרפת. חגים ניידים (נצרות) מיסה מדיה וקבצים בנושא חג הלחם והיין הקדושים בוויקישיתוף חג הלחם והיין הקדושים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הדייג ודג הזהב

הדייג ודג הזהב, או סִפּוּר מִדַּיּג וּדְגַת הַזָּהָב, (ברוסית: Сказка о рыбаке и рыбке) היא אגדה של אלכסנדר פושקין. האגדה נכתבה ב-14 באוקטובר 1833 ופורסמה במגזין "ספריה לקריאה" בשנת 1835. האגדה מספרת על דייג שהצליח לתפוס דג זהב שהבטיח למלא את כל משאלותיו. העלילה היא עיבוד של האגדה הגרמנית שנכתבה על ידי האחים גרים בשם הדייג ואשתו. הבלט "דג הזהב" Le Poisson doré (1866) מאת המלחין לודוויג מינקוס מבוסס על אגדה זו. הסיפור מתחיל בתיאורם של דייג זקן ואשתו הממורמרת שחיים בעוני מרוד במשך שנים רבות בבקתה קטנה. הזקן מפרנס את אשתו ואת עצמו בדיג שבו הוא עוסק מדי יום. יום אחד הוא מצליח לדוג דג מסתורי וזהוב. הדג מתחנן על חייו ומבטיח למלא את כל משאלותיו בתמורה לחירותו. הדייג לא ביקש דבר מהדג ושחרר אותו ללא תמורה. כשאשתו שומעת על זה היא כועסת על בעלה ודורשת ממנו לחזור לאגם ולדרוש מדג הזהב שוקת חדשה כי השוקת שלהם נשברה. הדייג נעתר לבקשתה וחוזר לבקש את השוקת. הדג ממלא את בקשתו בשמחה. יום לאחר מכן אשתו מבקשת בית חדש והדג ממלא גם את הבקשה הזאת. לאחר מכן דרישותיה של אשתו עולות על בסיס יום-יומי. היא דורשת בית גדול יותר ואחר כך ארמון; היא דורשת לשלוט על האזור בו הם גרים ואחר כך להפוך לצארינה. בסופו של דבר היא דורשת להפוך לשליטת הים על מנת לשעבד את הדג לחלוטין. הדייג ממלא אחר ההוראות של אשתו והולך לדג לבקש למלא את דרישותיה של אשתו. הים הופך לסוער יותר ויותר עם כל בקשה חדשה של האשה התובענית. בבקשה האחרונה הדייג בקושי מצליח לשמוע את עצמו. כשהדג שומע את בקשתה האחרונה, הוא מחליט לרפא את חמדנותה ולוקח בחזרה את כל מה שהוא נתן לה ומחזיר אותה בחזרה לבקתה הקטנה ולשוקת השבורה. בשנת 2007 עלתה בישראל הצגת הילדים "הדייג ודג הזהב" בהפקת התיאטרון שלנו. מדיה וקבצים בנושא הדייג ודג הזהב בוויקישיתוף Сказка о рыбаке и рыбке הטקסט המלא ברוסית יותם שווימר, פושקין לילדים כמסד תרבותי, באתר nrg‏, 7 בינואר 2009 "סִפּוּר מִדַּיּג וּדְגַת הַזָּהָב" תרגום מאת מאיר זאב זינגער, בתוך "דברי שיר - והמה העתקת משירי משוררי רוסיא ואשכנז לשפת עבר", ‏ תרנ"ז, 17 ביוני 1897
נגעים ברפואת עור

ברפואת עור (דרמטולוגיה) נוהגים לקטלג את נגעי העור על פי המראה, המבנה והמרקם שלהם. הנגעים מחולקים לנגעים ראשוניים ונגעים משניים. נגעים ראשוניים הם אלו שנוצרים ישירות ממנגנון המחלה והם מופיעים בדרך כלל בשלבים הראשונים שלה. הנגעים שמופיעים לאחר מכן מכונים נגעים משניים. להלן רשימה של נגעים עיקריים: מקולה פפולה רבד קשריר (נודול) וסיקולה פוסטולה ציסטה פורפורה קשקש סדק אקסקוריאציה (Excoriation) - חסר ברציפות או שלמות האפידרמיס. כך שנוצרת חשיפה עד חלקו התחתון של האפידרמיס. מתפתח עקב טראומה או לאחר בקיעת פוסטולה. ילפת ארוזיות אפתה אטרופיה ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורגת האשלים

אורגת האשלים (שם מדעי: Polyrhachis simplex נכון להיום נחשב למין אחוד תחת השם Polyrhachis lacteipennis) היא מין של נמלה הנפוץ בהודו ומבורמה במזרח, צפונה עד איראן ומערבה עד סיני וישראל. בארץ ישראל היא מצויה בנאות מדבר ליד ים המלח, בערבה ובנגב המזרחי, ושכיחה במיוחד בנחל ערוגות ובעינות צוקים. אורך גוף הפועלת 5-7 מילימטרים, צבע גופה שחור עמום. על הגוף קבועים 3 זוגות קוצים ארוכים: זוג בחזה הקדמי, זוג בעל-חזה וזוג ארוך במיוחד, בצורת קרניים, בבליטה של הגבעולון. המלכה דומה לפועלת, אורך גופה כ-5-8 מילמטרים, היא מכונפת, והקוצים שלה קצרים יותר. אורך הגוף של הזכר רק 5.5 מ"מ; על הבליטה של הגבעולון קבוע זוג קוצים קצרים. הפועלות אורגות בעזרת הזחלים מטווים המשמשים להן למטרות שונות, ומכאן נגזר שמן. לזחלים יש בלוטות משי מפותחות מאוד. המשי נפרש בצורת קור דק מפתח בבליטה בשפה התחתונה. הוא משמש לזחל לטוויית פקעת לפני ההתגלמות, והפועלות טוות ממנו מטווים. בעת הטוויה תופסת הפועלת בזחל מאחוריו, בקדמת גבו, נושאת אותו ממקום למקום ומכוונת אותו כך שיכופף את ראשו כלפי המצע. תוך לחיצה על הזחל היא מגרה אותו להפריש קורי משי. המשי היוצא מן הבלוטה הוא דביק, והקור נדבק למצע. אחר-כך מרחיקה הפועלת את הזחל, הממשיך להפריש את הקור למקום החדש, שם היא מקרבת שוב את הזחל למצע ושוב נדבק הקור. כך היא נושאת את הזחל בתנועות שתי וערב ויוצרת מטווה. בישראל בונה אורגת האשלים את קניה בעיקר בחללים בקרקע ולעיתים מתחת לסלעים. המטווים משמשים לריפוד הקן, לציפוי הקירות ואף ליצירת וילון בפתח הכניסה. יש שהקן נבנה ממטווים על צמרת העץ, למשל על עצי האשל בעינות צוקים. אורגת האשלים ניזונה גם מן הצומח וגם מן החי. היא מבקרת פרחים כמו רכפתן מדברי בחיפוש אחר צוף. כמו כן היא ניזונה מטל דבש שהיא אוספת בעיקר על אשלים, מהפרשותיהן של כנימות עלה, כנימות מגן וציקדות. יש שאורגת האשלים טווה בעזרת הזחלים מטווים סביב כנימות, כעין "רפתות", לשם הגנה עליהן ושמירת טל הדבש לשימושן. בנוסף, היא טורפת גם חרקים קטנים. מדיה וקבצים בנושא אורגת האשלים בוויקישיתוף אורגת האשלים, באתר ITIS (באנגלית) אורגת האשלים, באתר NCBI (באנגלית) אורגת האשלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אורגת האשלים, באתר GBIF (באנגלית) שובה של הנמלה אל לנחל ערוגות, מגזין אקולוגיה וסביבה באתר nrg מעריב מהי הנמלה האורגת?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה הנמלה האורגת בישראל, עלון למורי הביולוגיה מס' 155, חוברת ג', סיוון התשנ"ח, האוניברסיטה העברית בירושלים
אשל מרובע

אשל מרובע (אֵשְֶל מְרֻבָּע, שם מדעי: Tamarix tetragyna) הוא מין של אשל הצומח באזורים חוליים ומליחים. האשל המרובע הוא עץ קטן, לעיתים לא יותר משיח, בעל כסות חומה-שחורה וגזע מפותל. עלי האשל המרובע יושבים (חסרי פטוטרת) ומוארכים. מספר עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים הוא לרוב 3 או 4, לעיתים רחוקות 5. הפריחה בחודשים אפריל עד דצמבר. האשל המרובע צומח באזורים מדבריים ובחופים. הוא מין שכיח בארץ ישראל במלחות בסביבות ים המלח, בנגב המרכזי ובבקעת הירדן הדרומית. מבחינים בו בכמה זנים. אחד הזנים, זן מאיר, מצוי גם בעמק עכו, בשרון ובצפון בקעת הירדן. משרעת תפוצתו של המין: מזרח ים תיכונית וסהרו-ערבית. אשל מרובע, באתר ITIS (באנגלית) אשל מרובע, באתר NCBI (באנגלית) אשל מרובע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשל מרובע, באתר צמח השדה אשל מרובע, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אשל מרובע, באתר Tropicos (באנגלית) אשל מרובע, באתר GBIF (באנגלית) אשל מרובע, באתר The Plant List (באנגלית) אשל מרובע, באתר IPNI (באנגלית) אשל מרובע באתר הרשימה האדומה של IUCN Geoffrey W. Bromiley, International Standard Bible Encyclopedia, Wm. B. Eerdmans Publishing, 1982, page 322 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.