laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליאון באקסט

ליאון בַּאקְסְט (ברוסית: Лев Самойлович Бакст;‏ 10 במאי 1866, הורדנה, האימפריה הרוסית – 27 בדצמבר 1924, פריז) היה צייר, תפאורן ומעצב תלבושות יהודי של להקת הבלט הרוסי של סרגיי דיאגילב, ערך את כתב העת "עולם האמנות" בסנקט פטרבורג יחד עם אלכסנדר בנואה, ודיאגילב. מבין תלמידיו מארק שאגאל. נולד בהורדנה כלייב רוזנברג (ברוסית: לב סמואילוביץ' רוזנברג; Лев Само́йлович Ро́зенберг); בהמשך שינה שם משפחתו ל"באקסט", קיצור שם נעוריה של אמו ("באקסטר"). בעת ילדותו היגרה משפחתו לסנקט פטרבורג. בגיל שש עשרה החל את לימודיו באקדמיה לאמנויות של סנקט פטרבורג, משם פרש לאחר שנתיים והתפרנס מאיורי ספרים וציור דיוקנאות. מפגש עם הצייר אלברט בנואה, אחיו של אלכסנדר אצלו למד ציור בצבעי מים, הוביל להצטרפותו לחוג "הפיקוויקים החדשים" אשר התנגד לאקדמיזם הצר ששלט אז באמנות הרוסית, בין הבולטים בקבוצה: אלכסנדר בנואה ודיאגילב. בנעוריו התנצר, אך בהמשך חזר ליהדות. נסיעותיו לצרפת אלג'יר ותוניס מצאו ביטוי בעבודותיו המאוחרות יותר שהצטיינו בצבעים חזקים ומנוגדים. ביקור ביוון ובכרתים איפשר לו להתרשם באופן בלתי אמצעי מן האמנות הקלאסית. ב-1907 התמנה למורה בבית הספר לאמנות של ליזאבטה זבאנצבה שם לימד את מארק שאגאל במשך שנתיים את אמנות הצבע, לאחר ארבע שנים בהוראה פרש באקסט מתפקידו ועבר להתגורר דרך קבע בפריז. עבודותיו לבמה: שחרזאדה, "שלומית", "תמר", "הנסיך איגור", "הסילפידות", "קלאופטרה", "המשתה", "הביתן של ארמיד", מנוחת אחר הצהריים של פאון, "נרקיס", "דפניס וכלואה" (עיצוב כללי של הבלט), "פדרה", "האל הכחול", "יהודית", "הקרנאבל",רוח הורד, "היפהיפיה הנמה", ציפור האש. דמותו מופיעה בסרט "ניז'ינסקי" (1980). ציפור האש קלאופטרה השביעית עבור אידה רובינשטיין נרקיס מנחת אחר הצהריים של פאון לה באיידר פילגרים הסולטאן "בימת הקסמים של ליאון באקסט - עיצובים לתיאטרון ועבודות אחרות" בהוצאת מוזיאון ישראל בקשט, ליאון. בתוך: דב ליפץ, נתן גורן ואחרים (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 124–125 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1322–1323). מדיה וקבצים בנושא ליאון באקסט בוויקישיתוף ליאון באקסט באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט ליאון באקסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ליאון באקסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאון בקסט (1866-1924), דף שער בספרייה הלאומית ליאון באקסט, באתר Discogs (באנגלית)
דינאבורג (כדורגל)

מועדון הכדורגל דינאבורג הוא מועדון כדורגל מהעיר דאוגבפילס (דיאבורג) שבלטביה. המועדון הוקם בשנת 1996. אצטדיון הבית של המועדון הוא אצטדיון סלניקס ובו 3,480 מושבים. המועדון אף פעם לא זכה באליפות לטביה אך זכה בגביע הלטבי ובמקום השני שהוא המקום הכי גבוה של המועדון. הגביע הלטבי (1): 1991 מדיה וקבצים בנושא דינאבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דינאבורג פרופיל, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא לטביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פ.צ. ריגה

פוטבולה קלבס ריגה היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה, בירת לטביה שפעל בין השנים 1999–2008. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון לטביאנס אוניברסיטטס בן 5,000 המושבים. בשנת היווסדו זכה בגביע הלטבי, בעקבות הזכייה השתתף המועדון במשחקי גביע אופ"א בעונת 1999/2000. בסיבוב המוקדמות הפסיד לקבוצת הלסינגבורג והודח מהטורניר. בשנת 2007 סיים את הליגה במקום השלישי. והעפיל לגביע האינטרטוטו של שנת 2008. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פיילקיר, בסיבוב השני ניצח את קבוצת בוהמיאנס מאירלנד, בסיבוב השלישי הפסיד לקבוצת אלפסבורג משוודיה והודח מהטורניר. המועדון הפסיק להתקיים בשנת 2008 עקב קשיים כלכליים. הגביע הלטבי (1): 1999 פרופיל, באתר Transfermarkt
גמביט אוונס

גמביט אוונס הוא פתיחה בשחמט המהווה וריאציה של הפתיחה האיטלקית. זו פתיחה אגרסיבית המעניקה ללבן הזדמנויות רבות להתקפה. למרות שיש לשחור אפשרויות להתמודד עם האיום, הגמביט נשאר פופולרי בקרב שחקנים שאוהבים לשחק פתיחות פתוחות ודינמיות. גמביט זה שוחק לראשונה על ידי רב-החובל האנגלי ויליאם אוונס, שחי במאה התשע-עשרה. אוונס החל את המשחק לפי קווי הפתיחה האיטלקית, אולם במסע הרביעי הקריב רגלי לשם התקפה ושליטה על המרכז ופיתוח כליו במהירות. גמביט אוונס העסיק את גדולי השחמט במשך עשרות שנים. כולם חיפשו כיצד להכשיל את הגמביט - חיפשו ולא מצאו. את התשובה הקולעת ביותר הציע אלוף השחמט לשעבר - ד"ר עמנואל לסקר. הגמביט מתחיל במהלכים הבאים: 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 עד כאן הפתיחה האיטלקית, בגמביט אוונס הלבן ימשיך: 4. ב4 ר:ב4 5. ג3 כאשר מטרתו העיקרית של הלבן, למענה הקריב את הרגלי שלו, היא השתלטות מהירה על ערוגות המרכז, תוך תקיפת כלי השחור. בהמשך הלבן יקיים את המסע ד2-ד4 ויצריח באגף המלך (0-0). הפתיחה הזו מאופיינת בגמביט שנותן הלבן לשחור, למען פיתוח כלים מהיר של הלבן. אם השחור מקבל את הגמביט הלבן ישחק ג3, יבריח את הרץ, ובהמשך הלבן יפרוץ במרכז בדומה למשחק סקוטי עם ד4, ויצריח באגף המלך. ג3: הלבן מיד מתכונן לתפוס את המרכז עם ד4, מנסה להרחיק את הרץ השחור ולקדם את כליו. ד4: הלבן מנסה לפתוח את המרכז ולנצל את ההובלה בפיתוח. פ-ג3: הלבן ממשיך לפתח כלים ויוצר איומים פוטנציאליים על המרכז של השחור. במקרים רבים, השחור משיב עם פ-ו6, ד6 או ר-ב-6, בהתאם למטרותיו האסטרטגיות ולגישה ההגנתית שבחר בה. הפתיחה האיטלקית מתחילה במסעים הבאים : 1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ר-ג4 ר-ג5 "רצו האילטקי" של לבן ב ג4 מונע משחור להשתלט על המרכז עם ...ד5 ותוקף את נקודת התורפה של שחור - ו7. תוכניתו של לבן היא להשתלט על המרכז עם ד2-ד4 ולתקוף את המלך השחור. שחור שואף לשחרר את משחקו על ידי החלפת כלים ולשחק ...ד5 או להחזיק את חיילו המרכזי ה5 . חלופות נפוצות ל 3...רג5 הן 3...פו6 (הגנת שני הפרשים) ו 3...רה7 . חלופות פחות נפוצות הן : 3...ד6, 3...ז6, 3...פ-ד4 ו 3...ו5 . וריאנטים : 4.ג3 : 4.ג3 היא הנוסח הראשי של הפתיחה האיטלקית (שמה המקצועי הוא "נוסח גרקו"), לבן משחק 4.ג3 עם הכנה להוצאת הרגלי המרכזי ד2-ד4 . שחור יכול לנסות להחזיק נקודה חזקה במרכז ב ה5 עם 4...מה-ה7 או התקפת נגד עם 4...פ-ו6 . החזקת המרכז יכולה להימשך כך : 4...מה-ה7 5.ד4 ר-ב6 0-0.6 ד6 7.א4 א6 8.ח3 פ-ו6 9.צ-ה1 0-0. הנוסח האגרסיבי יותר 4...פ-ו6 היה הנוסח שנותח ראשון על ידי גרקו במאה ה-17 . בהתקפת גרקו, לבן משתמש בהקרבת כלים כבדים על מנת ליצור מלכודת. המשחק נמשך : 4.ג3 פ-ו6 5.ד4 ה:ד4 6.ג:ד4. לבן יכול לנסות גם 6.ה5 הווריאציה האהובה על יבגני סוושניקוב, המשחק בדרך כלל נמשך 6...ד5 7.ר-ב5 פ-ה4 8.ג:ד4 ר-ב-6, עם שוויון מקורב. במקום זאת, ללבן יש גמביט אלטרנטיבי 0-0.6, אשר גראהם ברגס הזכיר בספר "101 Chess Opening Surprises" הנוסח הקריטי פועל ב-6...פ:ה4 7.ג:ד4 ד5 8.ד:ג5 ד:ג4 9.מה-ה2 . האלטרנטיבה האחרת 6.ב4 הופרכה על ידי הקרבת כלים חזקה 6...ב-ב6 7.ה5 ד5 8.ה:ו6 ד:ג4 9.ב5 0-0! 4.ד3 : מטרת הלבן היא להאט את התקדמות הרגלי ד2 ל ד4 עד שיהיה מוכן . על ידי הימנעות מעימות מיידי ברכז לבן מונע את השחרור המוקדם של מתח באמצעות חילופים ונכנס למשחק תימרון . אם לבן משחק ג2-ג3, העמדה יכולה לקחת כמה מאפיינים של הפתיחה הספרדית . אם הרץ מוחזר ל ג2 באמצעות ר-ג4 - ב3 - ג2 . סדרי המסעים המשותפים הם 4.ג3 פ-ו6 5.ד3, והטרנספוזציה נעשית דרך פתיחת הרץ : 2.ר-ג4 פ-ו6 3.ד3 פ-ג6 4.פ-ו3 ר-ג5 5.ג3 מדיה וקבצים בנושא גמביט אוונס בוויקישיתוף
JFK אולימפס

JFK אולימפס ריגה היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה בירת לטביה. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון דאוגבה ובו 5,000 מושבים. הקבוצה נוסדה בשנת 2005 כיוון שבליגת העל הלטבית היו רק שבע קבוצות. היא הורכבה משחקנים צעירים (עד גיל 23) שהגיעו מקבוצות המילואים של סקונטו ריגה, ליאפייס מטאלורגס וונטספילס. בעונתה הראשונה בליגה הקבוצה לא הפגינה יכולת טובה ובסופה ירדה לליגת המשנה, אך חזרה והעפילה לליגת העל כעבור עונה אחת. אף על פי שאת עונת 2007 היא סיימה במקום האחרון היא לא ירדה ליגה, כיוון שמספר הקבוצות הוגדל. בסוף עונת 2007 הקבוצה העפילה למשחק הגמר של הגביע הלטבי, ובכך הבטיחה את מקומה בגביע אופ"א לעונת 2008/2009. במהלך שנת 2008 המועדון קלט שחקנים ותשתיות של קבוצת ריגה שהפסיקה להתקיים. בשנת 2012 המועדון התפרק. מדיה וקבצים בנושא JFK אולימפס בוויקישיתוף
יורה תחתון

יורה תחתון (בעבר נקרא ליאס על שם שכבת הסלע שאפיין אותו, אך בהמשך שונה השם כדי להבדיל בין השכבה הגאולוגית לתקופה הכרונולוגית) היא תקופה בתור היורה אשר בעידן המזוזואיקון והיא התקופה המוקדמת ביותר בתור זה. משך תקופתה: 25 מיליוני שנים, מלפני כ-199.3 מיליוני שנים עד לפני 174 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילים (תת יחידות זמן של תקופה): הטנגיאן (Hettangian), סינמוריאן (Sinemurian), פלינסבאקיאן (Pliensbachian) וטוארקיאן (Toarcian). לוח הזמנים הגאולוגי מדיה וקבצים בנושא יורה תחתון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ששבצר

שֵׁשְׁבַּצַּר הוא דמות מקראית, המופיע בספר עזרא, ומתואר כנשיא (פחה) שבט יהודה. על פי הכתוב העלה ששבצר את כלי בית המקדש הראשון, מבבל לירושלים למטרת בניית בית המקדש השני, ואף התעסק בבניתו. קיימות מספר דעות לגבי זהות האיש. בסוף תקופת גלות בבל, ובתחילת תקופת שיבת ציון, נתן כורש מלך פרס את הצהרת כורש ליהודים הגולים, לעלות לארץ ישראל, ולהתחיל לבנות את בית המקדש השני. בהמשך הוציא מתרדת הגזבר בהוראת כורש את כלי המקדש שנשבו מירושלים על ידי נבוכדנצר, הוא ספר אותם, ומסר אותם לששבצר הנשיא ליהודה. במקרא מוקדש פירוט מיוחד למספר וסוג הכלים. הטבלה הבאה מכילה את נתונים אלו. לאחר העלאת הכלים לא נזכר יותר ששבצר כדמות פעילה, אך מאוזכר בהמשך ספר עזרא פעמיים נוספות, במכתב השטנה כנגד בנין בית המקדש, שכתב תתני הפחה של עבר הפרת. במכתב מצוין כי ששבצר אף היה מבוני בית המקדש, ולא רק מעלה כליו. מעבר להיתכנות היות ששבצר דמות בפני עצמה, יש פרשנים שקשרו את זהות האיש עם אנשים אחרים, ובהם דניאל, זְרֻבָּבֶל, ושנאצר. דניאל - על פי חז"ל ששבצר הוא דניאל, והשם ששבצר אף מכיל רמז לחיי דניאל, בהם עברו עליו שש צרות. רש"י אף מוסיף על פי הנכתב באיגרת השטנה של תתני, ששמו של ששבצר היה גם "פחה". זרבבל - יש פרשנים הטוענים שששבצר הוא זרבבל, ואומרים שמשמעות השם ששבצר בכשדית, או פרסית שוה למשמעות השם זרבבל. שנאצר בן יהויכין - חוקרים מודרניים קושרים בין ששבצר, לשנאצר הנזכר בספר דברי הימים. יעל צור, מתיה קם, ששבצר נשיא יהודה, באתר "תרבות•il" ששבצר = זרבבל אביתר כהן באתר התנ"ך הערך ששבצר באנציקלופדיית המקרא גשר ספר עזרא, פרק א', פסוק ח' וכן בפרק ה' י"ד וט"ז רש"י ספר עזרא, פרק א', פסוק ח', במקור מופיע בעזרא כ"נשיא ליהודה", אך קשה להסביר שהכוונה לחבל הארץ "יהודה", משום שעל פי המתואר, ששבצר זה שהה בבבל ולא ביהודה. ספר עזרא, פרק א', פסוקים ב'–ג' ספר עזרא, פרק א', פסוקים ז'–ח' ספר עזרא, פרק ב', פסוקים ט'–י"א בתלמוד ירושלמי נכתב שהאגרטל הוא מזרק, ונקרא כך משום שאוגר את דם הטלה הנשחט (ראו פירוש אברהם אבן עזרא במקום). על פי פרשנים אחרים, הכוונה לכלי המכיל מים לנטילת ידיים (ראו פירוש מצודת ציון) המחלפים הם סכינים, וראו בפרשנות המסורתית במקום (רש"י, אברהם אבן-עזרא), הסברים אטימולוגיים בנושא. דעת הפרשנים שהמדובר כאן במזרק, וראו הערה לגבי פירוש האגרטל ספר עזרא, פרק ה', פסוק י"ד וכן ה', ט"ז פסיקתא רבתי פרשה ו'; ראו גם רש"י ומצודת דוד - ספר עזרא, פרק א', פסוק ח' ששבצר \"שש-בצר"\"שש-בצרה", (כלומר היה שש פעמים בצרה). שש הצרות שעברו עליו הם: ניסיון ההוצאה להורג בידי אריוך, גוב האריות, כבשן האש, גלות יהויכין, גלות יהויקים, וגלות צדקיה. תוכן האיגרת מופיע בספר עזרא, פרק ה', פסוקים ז'–י"ז ובהקשר זה, בפרק יז-יד רש"י מתבסס על ניקוד המילה "שמה", בפסוק ” די פחה שמה” (עזרא, ה', י"ד) בשין ימנית, כך שמשמעות המילה היא "שם", ופירוש הכתוב הוא "אשר פחה השם שלו", הדפוסים המקובלים כיום מנקדים את המילה כשין שמאלית ואם-כן משמעות המילה היא מלשון "שימה" ופירוש הכתוב הוא, "אשר פחה שם אותו". כך או כך, מן הסתם שם זה היה תואר מלכותי, ולא שמו ממש (ראו פחה). אברהם אבן-עזרא, רבי דוד אלטשולר בספר עזרא, פרק א', פסוק ח' בהתאם פרשנים שנזכרו בהערה הקודמת ספר דברי הימים א', פרק ג', פסוק י"ח מכורש עד אלכסנדר: תולדות ישראל בשלטון פרס מאת אוריאל רפפורט, שלומית ירון; וכן ושוב - מיהו ששבצר? אריה ברטל - דעת
ארידור

האם התכוונתם ל... ארידור - אזור המוזכר בסדרת ספרי שר הטבעות, ממוקם במערב הארץ התיכונה ובו שוכן "הפלך" יורם ארידור – פוליטיקאי ישראלי, שר וחבר הכנסת בעבר
באיאן

הבאיאן הוא כינוי כולל לכלל חיבוריו של סייד עלי מוחמד שיראזי, הבאב. בנוסף, באיאן (בפרסית וערבית: بیان; באופן מילולי: "הארה") הוא גם שמם של שני חיבורים באביים חשובים מאת הבאב - "הבאיאן הפרסי" ו"הבאיאן הערבי" - שנכתבו באחרית חייו (1847–1850). הבאיאן הערבי קצר מהפרסי ובעיקרו הוא מסכם את דברי האחרון, אם כי הוא כולל גם מידע נוסף. כל אחד משני הכתבים היה אמור לכלול 19 יחדות (واحد - "ואחיד") שבכל אחד מהם 19 פרקים (باب - "שער"), דהיינו 361 פסוקים סך הכל (בגימטריה ערבית - "קול-אי שאי" או "כל דבר"), אך הם לא הושלמו. בבאיאן הפרסי כתב הבאב תשעה פרקים, ובבאיאן הערבי אחד-עשר. הבאב הורה כי יורשו, אותו כינה "זה שהאל יגלה אותו", ישלים את חיבור הבאיאן "בבוא העת". נושא זה יצר את אחת מאבני המחלוקת בנוגע לזהות יורשו של הבאב. המחלוקת נגלעה בין שני האחים למחצה מירזא יחיא נורי, שכונה סובח-י אזל (صبح ازل), ומירזא חוסין עלי נורי, הידוע בכינוי "בהאא אללה". מירזא יחיא חיבר את הספר "משלים הבאיאן" (Mutammim-i Bayān), בתור ההשלמה החסרה לבאיאן, כך שגם הוא כולל 11 פרקים בדומה לבאיאן הערבי. הבהאים טוענים כי השלמת כתיבתם של שני הספרים אמורה להיות מושלמת על ידי "זה שהאל יגלה אותו", שהוא לשיטתם מייסד הדת הבהאית, בהאא אללה. העובדה כי בהאא אללה השלים את פיתוח לוח השנה הבאבי-בהאי מהווה, לטענת הבהאים, עוד הוכחה להיותו יורש הבאב. החוקר הצרפתי א. ל. מ. ניקולא תרגם את שני החיבורים לצרפתית: A. L. M. Nicolas, Le Beyan arabe, Paris, 1905; Le Beyan persan, 4 vols., Paris, 1911-14 אדוארד גרנוויל בראון פרסם תקציר חלקי של הבאיאן הפרסי: "Persian Bayan, a summary," translated by E. G. Browne, edited by Moojan Momen, published in Selections from the Writings of E. G. Browne on the Babi and Bahá'í Religions, Oxford: George Ronald, 1987, pages 316-406 דניס מקיואן פרסם תרגום חלקי של הבאיאן הפרסי: Denis MacEoin, The Persian Bayan: partial translation הבאיאן הפרסי הבאיאן הערבי (בערבית) באיאן פרסי, כפי שהוא מצוי באתרו של חביב ריאזטי oceanoflights.org D. M. MacEoin, "Bayān," Encyclopædia Iranica, vol. III, Fasc. 8, pp. 878-882 Supplementary to the Persian Bayan
נינטנדו 64

נינטנדו 64 (באנגלית: Nintendo 64 או בקיצור N64) היא קונסולת המשחק הביתית הרביעית מבית היוצר של נינטנדו. היא נקראת נינטנדו 64 בגלל מעבד ה-64 ביט שהיא מכילה. היא יצאה לאור ביפן ב-23 ביוני 1996, בארצות הברית ב-29 בספטמבר 1996 ובאירופה ב-1 במרץ 1997. נינטנדו 64 היא הקונסולה האחרונה מבית נינטנדו שהשתמשה בקלטות (cartridges) והייתה הראשונה שכללה בקרים עם סטיק אנלוגי. מחירה ההתחלתי של הקונסולה היה 199$ (בדולרים אמריקאים). נינטנדו 64 היא אחת מהקונסולות הביתיות הראשונות שהשתמשו בגרפיקה תלת־ממדית מלאה. במקור, בפרסום הראשון שלה שמה היה Ultra 64 והיא תוכננה לצאת בנובמבר 1995 כדי להציג את קונסולת הדור החמישי של נינטנדו, אבל הפיתוח התעכב עד 1996, ומבחינה אסטרטגית הוחלט לשנות את שמה ל-"נינטנדו 64" שהיה בולט לפרסום. הנינטנדו 64 זכתה להצלחה רבה בזכות הגרפיקה והמשחקים (במיוחד סופר מריו 64), אך כשלה במכירות נגד המתחרה שלה הפלייסטיישן והגיעה לסיומה ב-2002. ביפן, נוצר תוסף לקונסולה זו בשם נינטנדו 64DD, המתפקד כמו ה - Famicom Disk System של ה-NES, המאפשר לשחק משחקי דיסקטים (DD הוא קיצור של Disk Driver). תוסף זה קיבל מספר קטן של משחקים ולא זכה לשחרור בארצות הברית ואירופה בשל כישלונו, אשר גרם לביטול משחק המשך למשחק המצליח, סופר מריו 64. למרות סיומה, הנינטנדו 64 עדיין נחשבת לקונסולה אהובה בין האספנים וזכתה לשבחים למשך שנים בתור קונסולה נוסטלגית שיצאו אליה המון משחקים מצליחים, הבולטים ביניהם היו: "Super Mario 64" ‏(סופר מריו 64) "Legend of Zelda: Ocarina of Time" ‏(האגדה של זלדה: אוקרינה של זמן) "GoldenEye 007" ‏(007: גולדן איי) "Conker's Bad Fur Day"‏ (יום הפרווה הפרועה של קונקר) "Perfect Dark" ‏(חשכה מושלמת) "Banjo-Kazooie" ‏(בנג'ו-קזואי) "Mario Kart 64" ‏(מריו קארט 64) "Starfox 64" ‏(סטארפוקס 64) "Turok: Dinosaur Hunter" ‏(טורוק: צייד הדינוזאורים) "Donkey Kong 64" ‏(דונקי קונג 64) "Super Smash Bros." ‏ (סופר סמאש ברוס) "Legend of Zelda: Majora's Mask" ‏(האגדה של זלדה: המסכה של מאג'ורה) מדיה וקבצים בנושא נינטנדו 64 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נינטנדו 64 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיקורסקי

סיקורסקי (באנגלית: Sikorsky Aircraft Corporation) היא יצרנית מטוסים ומסוקים מהמובילות בעולם. חברת סיקורסקי נוסדה ב-1925 על ידי המהנדס איגור סיקורסקי. ב-1929 מוזגו החברות בואינג, Chance Vought, המילטון סטנדרד, פראט & וויטני וסיקורסקי והוקם תאגיד יונייטד איירקראפט ותחבורה. ב-1934 התאגיד פורק לשלוש חברות עצמאיות: בואינג, יונייטד איירקראפט (במסגרתה פעלה סיקורסקי) ויונייטד איירליינס. החברה הייתה הראשונה לייצר בייצור המוני מסוק יציב בעל רוטור ראשי אחד, בשנת 1942. לחברה מספר מסוקים מפורסמים, כדוגמת CH-53 סי סטאליון (הקרוי בצה"ל יסעור) וUH-60 בלק הוק (הקרוי בצה"ל ינשוף) שנמצאים בשימוש נרחב ברחבי העולם, לרבות בישראל. ב-1975 שינתה יונייטד איירקראפט את שמה ליונייטד טכנולוג'יס, וזו מכרה את סיקורסקי לתאגיד לוקהיד מרטין בנובמבר 2015. סיקורסקי S-29-A סיקורסקי S-30. מעולם לא נבנה סיקורסקי S-31 סיקורסקי S-32 סיקורסקי S-33 סיקורסקי S-34 סיקורסקי S-35 סיקורסקי S-36 סיקורסקי S-37 סיקורסקי S-38 סיקורסקי S-39 סיקורסקי S-40 סיקורסקי S-41 סיקורסקי S-42 סיקורסקי S-43 סיקורסקי VS-44 סיקורסקי S-45. מעולם לא נבנה VS-300 סיקורסקי S-47 - ידוע גם כ-R4 סיקורסקי S-48 - ידוע גם כ-R5/H5 סיקורסקי S-49 - ידוע גם כ-R6 סיקורסקי S-51 - גרסה אזרחית של ה-H5 סיקורסקי S-52 - ידוע גם כ-H18/HO5S סיקורסקי S-53 - ידוע גם כ-XHJS-1 סיקורסקי S-55 - ידוע גם כ-H-19 סיקורסקי S-56 - ידוע גם כ-H37A סיקורסקי S-58 - ידוע גם כ-H34 סיקורסקי S-59. - ידוע גם כ-XH39 סיקורסקי S-60 סיקורסקי S-61 - ידוע גם כ-SH-3 סי קינג. סיקורסקי S-62 סיקורסקי S-64 סיקורסקי S-65 - ידוע גם כ-CH-53 סי סטאליון. בין היתר משמש את חיל האוויר הישראלי בשמו העברי יסעור. סיקורסקי S-67. סיקורסקי S-76. תעשיית תעופה ברוסיה מדיה וקבצים בנושא סיקורסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיקורסקי (באנגלית) סיקורסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא מסוקים ובנושא מטוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף פולג

מחלף פולג (או "מחלף נתניה דרום") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 (כביש החוף) לכביש 553 ולכניסה הדרומית של נתניה. המחלף בנוי מגשר בתוואי שדרות בן-גוריון וחולף מעל כביש 2. המחלף נקרא על שם נחל פולג הזורם מדרום לו. הוא הוקם בתחילת שנות ה-70 כדי לספק כניסה לקריית נורדאו שהורחבה אז. הוא נפתח לתנועה בספטמבר 1975. המחלף מקשר בין שכונות דרום נתניה קריית נורדאו, שמורת האירוסים, רמת פולג ועיר ימים לפארק העסקים והטכנולוגיות ע"ש ספיר, בהמשך לכביש 553 לאבן יהודה וצומת דרור בכביש 4. בשנים הראשונות כונה המחלף "מחלף אביר", על שם בית החרושת אביר ששכן בסמוך לו. המעבר בין כבישי המחלף מתבצע באמצעות שתי רמפות, שתי לולאות ומערכת רמזורים. מבנה המחלף משלב רמפות של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן. ברבות השנים ניזוק הגשר בשל גובהו הנמוך יחסית למקובל ולכן בוצע במחלף שיפוץ שכלל את חיזוק הגשר, הנמכת מפלס הכביש והרחבת רמפת העלייה מכיוון דרום לכיון צפון. החברה לפיתוח נתניה החלה להאיר את המחלפים והגשרים בעיר בנורות צבעוניות במסגרת פרויקט עירוני. סימון הגשרים נועד לסייע בזיהוי כניסות מרכזיות לעיר. תאורת הגשרים בוצעה באמצעות פסי 'לד'. באוגוסט 2022 החל השיפוץ של המחלף, והיה צפוי להסתיים באפריל 2023. שיפוץ המחלף הסתיים באוקטובר 2022. מתוכננת הוספה של שביל אופניים ושביל להולכי רגל למחלף. מדיה וקבצים בנושא מחלף פולג בוויקישיתוף דוד ליפקין, 10,000 דירות ייבנו בקריית נורדאו, דבר, 18 באוקטובר 1972 ע. פרי פז, מיחלף לנוחות ולבטיחות, דבר, 28 בספטמבר 1975 כל הארץ, דבר, 16 בספטמבר 1980 פרויקט שיקום גשר פולג - נתיבי איילון, באתר עיריית נתניה, ‏24/04/2022 יובל שדה, מחלף פולג משוקם: "חלקי בטון עלולים ליפול על עוברי אורח", באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2022 ממשיכים בעבודות בטיחות ושדרוג במחלף פולג בנתניה, באתר www.netanyanet.co.il נתי קאליש, יקל על הפקקים באזור: המחלף נפתח לתנועה, באתר רדיו קול חי, ‏2022-10-24
בן מאייר

בן מאייר (באנגלית: Ben Meier; 1 באוגוסט 1918 – 2 באוקטובר 1995), פוליטיקאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של דקוטה הצפונית במשך 34 שנים (1955–1988). מאייר נולד בנפוליאון שבדקוטה הצפונית והתחנך בבתי ספר מקומיים. הוא סיים לימודי מנהל עסקים במכללה מקומית ולימודי בנקאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנים 1943–1950 עבד בתפקידים שונים בבנקאות, האחרון שבהם כבעלי סניף הבנק בעיר הייזלטון. לאחר מכן עבר מאייר לעסוק בביטוח ובנדל"ן והחל לעסוק בעניינים פוליטיים מדיניים. בשנת 1954 הוא נבחר לראשונה למזכיר המדינה של דקוטה הצפונית. כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה 34 שנים ועד 2010 הייתה הארוכה ביותר מקרב מזכירי המדינות בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-9 בדצמבר 2010 שבר את השיא ביל גרדנר, שכיהן כמזכיר המדינה של ניו המפשייר במשך 54 שנים רצופות מ-1976 עד 2022. בשנת 1987 יזם מאייר את החלפת סמל המדינה. מאייר נישא בשנת 1944 לקלרה קצ'ינסקי ונולדו להם שני בנים. הוא נפטר ב-2 באוקטובר 1995. באתר מזכיר המדינה של דקוטה הצפונית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף נתניה

מחלף נתניה (או "מחלף נתניה צפון" או "מחלף הרצל") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 (כביש החוף) לכביש 57 ולכניסה הצפונית של נתניה. המחלף בנוי מגשר שמחבר בין כביש 57 לבין רחוב הרצל וחולף מעל כביש 2. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1979‏. המעבר בין כבישי המחלף מתבצע באמצעות שתי לולאות, שתי רמפות ומערכת רמזורים. מבנה המחלף משלב רמפות של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן. משני צידי המחלף, על כביש 2, קיימים מסעפים לתחבורה ציבורית של קווי אגד, מטרופולין, ומוניות שירות, אשר משרת את הנוסעים בתחבורה הציבורית בין תל אביב לחיפה. מחלף נתניה מהווה עורק תחבורה ראשי, מפני שהוא מצוי בכניסה הראשית לנתניה, בהמשך רחוב הרצל ממוקם קניון השרון והמרכז העירוני של נתניה. ממזרח למחלף נמצאות השכונות המזרחיות של נתניה, נווה איתמר, נאות גנים וקרית השרון ואזור התעשייה קריית אליעזר - אזור תעשייה אשר מאוכלס ברובו בתעשייה כבדה, תעשייה זעירה, מוסכים בתי מסחר ומסעדות. בהמשך ניתן להגיע דרך כביש 57 לצומת השרון ("צומת בית ליד"), כביש 4, כפר יונה ויישובי עמק חפר. החברה לפיתוח נתניה החלה להאיר את המחלפים והגשרים בעיר בנורות צבעוניות במסגרת פרויקט עירוני. סימון הגשרים נועד לסייע בזיהוי כניסות מרכזיות לעיר. תאורת הגשרים בוצעה באמצעות פסי 'לד'. ISRAEL, Netanya TODAY. Video Walk, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:30:30) - טיול וידאו במחלף נתניה וסביבתו, מאי 2020 אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
בית התפילה הבהאי בסידני

בית התפילה הבהאי בסידני הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא שוכן באינגלסייד, פרוור מצפון לסידני שבאוסטרליה, והוא מכונה "מקדש האם של אוסטרליה" ("The Mother Temple of Australia"). המבנה ניצב בשיאו של רכס גבעות המשקיף על חופי ים טסמן, והוא נראה היטב מהים, מהיבשה ומהאוויר. את התכנון הראשוני של בית התפילה הזה הגיש צ'ארלס מייסון רמי, ועל פיתוח המתווה הראשוני היה אחראי האדריכל ג'ון ברוגאן. הקמת המבנה החלה בחודש אפריל 1957 ונמשכה כמעט ארבע וחצי שנים. הוא הוקדש ונפתח לציבור ב-17 בספטמבר 1961, ועלות הקמתו הסתכמה בכ-150,000 ליש"ט. למבנה תשע צלעות כליתר בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא נישא לגובה של 38 מטר וקוטרו כ-30 מטר בבסיסו. הוא בנוי משתי קומות וכיפה. בקומה הראשונה קבועות דלתות מעוטרות בכל אחת מצלעות המבנה ומעליהן שלוש שורות חלונות. בזוויות המבנה, בין הדלתות, מותקנים עמודים הבולטים מקו החזית, ולכל אחד מהם ארבע צלעות ומעליו כיפת קטנה. הקומה השנייה קטנה מהראשונה, ובכל אחת מצלעותיה קבועים חלונות גדולים ומעוטרים. מעל לקומה זו מונחת הכיפה שבראשה מנורה. הדלתות וחלונות עשויים משילוב של מתכת וזכוכית, ומעליהם לונטות. לקירות המבנה גוון ורוד-חום בעוד שהכיפות, החלונות והדלתות בצבע לבן. אולם המבנה מסוגל להכיל עד 600 איש. שטח האתר הוא 38 הקטאר וסביב בית התפילה גנים נרחבי ידיים שבהם צמחים אופייניים לאוסטרליה, כולל שלושה מינים של עצי אקליפטוס. בשטח שוכנים גם מרכז מבקרים, חנות ספרים, אחסניה, שטח לעריכת פיקניק ומבנים אדמיניסטרטיביים של הקהילה הבהאית באוסטרליה. המבנה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא בית התפילה הבהאי בסידני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית התפילה הבהאי בסידני Construction
סולומון גולומב

סולומון וולף גולומב (Solomon Wolf Golomb;‏ 30 במאי 1932 – 1 במאי 2016) היה מתמטיקאי ומהנדס יהודי-אמריקאי, פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת דרום קליפורניה, ונודע כממציא של סרגל גולומב (נכון לשנת 2014 נמצא סרגל מיטבי בן 27 שנתות) והפוליאומינו (שעליהם מבוסס, בין היתר, משחק המחשב טטריס). חוקי גולומב משמשים באסטרונומיה וקריפטוגרפיה ומהווים כלי חשוב. סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1957. הוא הממציא של קידוד גולומב. מדיה וקבצים בנושא סולומון גולומב בוויקישיתוף סולומון גולומב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה סולומון גולומב, באתר dblp קורות חיים (באנגלית) שיזף רפאלי, מי אחראי ל־WiFi ולטטריס?, באתר כלכליסט, 2 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.