laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום כיפור (שיר)

"יום כיפור" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הישראלית יסמין מועלם. השיר נכתב והולחן על ידי יסמין מועלם, הופק בידי ישי סוויסה ויצא לאור כסינגל ב-8 בפברואר 2024. השיר נכתב והולחן על ידי מועלם ובוצע על ידה במספר הופעות בשנים שלפני צאתו כסינגל. "יום כיפור" יצא לאור בהפקתו של ישי סוויסה כסינגל ב-8 בפברואר 2024, וביום יציאתו כתבה מועלם: את השיר הבא לא תכננתי להוציא, לא תכננתי להקליט גם האמת. הוא נכתב לפני כמה שנים בבוקר של יום כיפור, והפך להיות שיר שכיף לי לשיר בהופעות. אבל כמות ההודעות שהציפו אותי למה אני לא מוציאה ותוציאי את יום כיפור כבר! פשוט הכריעו את זה. בתקופה הזאת עוד יותר נשאלת השאלה מה קשור עכשיו שיר מפעם על חיים רגילים, אבל אני באמת רואה את זה כמתנה ממני לקהל שלי. — יסמין מועלם, את השיר הבא לא תכננתי להוציא, אינסטגרם, 8 בפברואר 2024 השיר הוא שיר בלדה אשר מילותיו עוסקות בפרידה מעוררת רגשות כואבים אצל הצד הנפרד, שמתגלמים בפנטזיות נקמה אלימות, ונחמתה היא באהבה עצמית ובשירים. ברדיו "כאן 88" צוין כי מועלם בביצוע השיר משלבת בין שירה דיבורית לבין פריייזינג שמזכיר זמרות נאו-סול כמו סולאנג' נואלס ו-syd. בן שלו מ"הארץ" ציין כי התו הראשון של המנגינה נופל אחרי הביט באופן שמערער את הקצב המרובע וכן המעבר בין הבית לפזמון לא שגרתי, מה שמטשטש את החציצה בין שני חלקי השיר. הוא ציין כי הכותבת מפרה לא מעט חוקים בלחן השיר כגון ההיזרקות של המנגינה למקום לא צפוי ממש לפני סוף הפזמון. כמו כן הוא כתב כי הלחן הזעיר והלא שגרתי מחייב את מועלם להיות גמישה מבחינה ווקאלית באופן שדומה לשירה "כמה מתוק". בן שלו מ"הארץ" כתב כי השיר פורט באופן עדין ומדויק על המיתר הרגשי של הישראלים בתקופה של מלחמת חרבות ברזל. וכן גם שמו של השיר מרמז על זיקה לאסון הלאומי הקודם שפקד את מדינת ישראל, מלחמת יום כיפור, או גם לעובדה שאסון השביעי באוקטובר התרחש בחג שמחת תורה, לכאורה היפוכו של כיפור. על פי יוסי חרסונסקי המנגינה והטון מגיעים ממקום עמוק, כשיסמין משדרת אמת ומבליטה את עוצמת הכאב. ברדיו "כאן 88" נאמר כי אף שעל פניו נראה השיר כבלדה טיפוסית, ככל שמתעמקים במרכיבים שלה מגלים יצירה שמצליחה לחדש בכמעט בכל אספקט. יסמין מועלם - יום כיפור, סרטון בערוץ "Jasmin Moallem", באתר יוטיוב (אורך: 03:14) וואלה! תרבות‏, "באה כמו כלי שבור": יסמין מועלם מוציאה שיר חדש ואינטימי, באתר וואלה, 8 בפברואר 2024 יסמין מועלם יום כיפור, באתר יוסמיוסיק, ‏8 בפברואר 2024 יסמין מועלם, את השיר הבא לא תכננתי להוציא, אינסטגרם, 8 בפברואר 2024 יסמין מועלם - יום כיפור הופעה, סרטון בערוץ "Davina Messi", באתר יוטיוב (אורך: 02:16) יסמין מועלם / יום כיפור | הליקון ארומה מיוזיק גרופ, באתר הליקון ארומה מיוזיק גרופ, ‏8 בפברואר 2024 בחירות העורכים - כאן 88 | 13.2.2024, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בפברואר 2024 בן שלו, "יום כיפור" של יסמין מועלם תופס חזק את התחושה הקיומית העכשווית, באתר הארץ, 24 בפברואר 2024 המצעד הישראלי: 29-07/03/2024, באתר גלגלצ
מקסימוס ויליאמסון

מקסימוס ויליאמסון (באנגלית: Maximus Williamson; נולד ב-4 בספטמבר 2006) הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם לנוער (נתניה 2023), במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי. ויליאמסון נולד וגדל בסאות'לייק (אנ') טקסס. מחזיק בשיאי ארצות הברית לנערים גיל 15 ו-16. בשנת 2025 הוא אמור ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת וירג'יניה. באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט נתניה בספטמבר 2023 זכה ב-7 מדליות, 6 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.45 שניות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 1:57.29 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, כשחיין ראשון קבע תוצאה של 1:47.11 דקות, השנייה בטיבה באליפות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.57 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי. בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס בפברואר 2024 הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא בתי הספר התיכוניים של ארצות הברית של 1:40.81 דקות ובמשחה ל-100 יארד גב בשיא אישי חדש נוסף של 46.29 שניות. 100 מטר חופשי: 48.38 שניות (2023) 200 מטר חופשי: 1:47.11 דקות (2023) 200 מטר מעורב אישי: 1:57.29 דקות (2023) 50 יארד חופשי: 19.45 שניות (2024) 100 יארד חופשי: 41.84 שניות (2024) 200 יארד חופשי: 1:33.07 דקות 100 יארד גב: 46.29 שניות (2024) 200 יארד גב: 1:40.88 דקות 200 יארד מעורב אישי: 1:40.91 דקות (2024) 400 יארד מעורב אישי: 3:39.03 דקות מקסימוס ויליאמסון, באתר Swim Cloud (באנגלית) מקסימוס ויליאמסון, באתר Swimming World Magazine (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקסימוס ויליאמסון".
לוז (עץ)

Corylus avellana הוא זן של צמח ממשפחת השדריים אשר גדל בעיקר באירופה ובמערב אסיה והפירות שלו הם אגוזי לוז. זהו שיח שמגיע בשיאו לרוב לגובה שבין 3 עד 8 מטרים, ויש לו עלים ייחודיים בצורת לב עם קצוות משוננים. Corylus avellana נפוץ באירלנד ובאיים הבריטיים, בחצי האי האיברי, באיטליה, ביוון, בטורקיה, בקפריסין, בצפון ובמרכז סקנדינביה, במרכז הרי אורל, בקווקז ובצפון-מערב איראן. מדיה וקבצים בנושא לוז בוויקישיתוף לוז, באתר ITIS (באנגלית) לוז, באתר NCBI (באנגלית) לוז, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לוז, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לוז, באתר Tropicos (באנגלית) לוז, באתר GBIF (באנגלית) לוז, באתר The Plant List (באנגלית) לוז, באתר IPNI (באנגלית) לוז באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריינספוטינג

האם התכוונתם ל... טריינספוטינג (ספר) – רומן מאת אירווין וולש משנת 1993 טריינספוטינג (סרט) – סרט משנת 1996 המבוסס על הרומן טריינספוטינג (פסקול) – פסקול הסרט "טריינספוטינג" טריינספוטינג (מחזה) – מחזה מאת הארי גיבסון על פי רומנו של אירווין וולש
משברי הרפובליקה

משברי הרפובליקה (באנגלית: Crises of the Republic) היא אנתולוגיה של ארבעה מאמרים מאת חנה ארנדט, שפורסמה ב-1972. המאמרים עוסקים במשברים בפוליטיקה האמריקאית בת זמנה בשנות ה-60 וה-70, בעיקר סביב מלחמת וייטנאם: "לשקר בפוליטקה", אי־ציות אזרחי", "על האלימות", ו"מחשבות על פוליטיקה ומהפכה". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. החיבור הראשון, "לשקר בפוליטיקה" (Lying in Politics), דן בהונאה של הממשל בנוגע למלחמת וייטנאם, כפי שנחשף פרשת מסמכי הפנטגון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. החיבור השני, "אי־ציות אזרחי" (Civil Disobedience), בוחן את תנועות האופוזיציה בארצות הברית ואת הצורך להכיל ביטויים של מרי אזרחי. אם תשאלו את בן הדור הזה שתי שאלות פשוטות: "איך תרצה שהעולם ייראה בעוד חמישים שנה?" ו"איך תרצה שהחיים שלך ייראו בעוד חמש שנים?" מה שיקדים את התשובה יהיה לעיתים קרובות "בהינתן שעדיין יהיה עולם", ו"בהינתן שעדיין אהיה בחיים". כלשונו של ג'ורג' ולד, "אנו ניצבים מול דור שבשום פנים ואופן אינו בטוח שיש לו עתיד". שכן העתיד, כדברי ספנדר, "קבור כמו פצצת-זמן, אך מתקתק לו בהווה". לשאלה הנשמעת לא אחת, מי הם, הדור החדש הזה? מפתה לענות שהם אלה השומעים את התקתוק. ולשאלה האחרת, מי הם אלה המתכחשים להם מכול וכול? ייתכן מאוד שהתשובה היא אלה שאינם מכירים את הדברים כפי שהם באמת, או אלה המסרבים להתמודד עמם. — "אי־ציות אזרחי" עמ' 114–115 פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. החיבור השלישי, "על האלימות" (On Violence), צמח מהרהוריה על מרד הסטודנטים. ארנדט מתנגדת לתפיסה הרווחת של כוח כנגזרת מאלימות, ושאלימות היא ביטוי קיצוני של כוח. כוח ואלימות הם תופעות נפרדות: פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. החיבור האחרון, "מחשבות על פוליטיקה ומהפכה" (Thoughts on Politics and Revolution), הוא פרשנות, בצורת ראיון על החיבור השלישי, "על אלימות" שנערך עם העיתונאי הגרמני אדלברט רייף (Adelbert Reif). משברי הרפובליקה, מתרגמת: מיקי זר, הוצאת הקיבוץ המאוחד (אדום כהה), 2024 — (1972). Crises of the Republic: Lying in Politics, Civil Disobedience on Violence, Thoughts on Politics, and Revolution. New York: Harcourt Brace Jovanovich. ISBN 978-0-15-623200-5. Kathleen Nott (1/08/1972). "Crises of the Republic, by Hannah Arendt". Commentary (Review). במכון ומקוון – משברי הרפובליקה, סרטון בערוץ "מכון ון ליר בירושלים", באתר יוטיוב, 29.2.24
הכיוון מזרח

הכיוון מזרח הוא כתב-עת לספרות, לתרבות ולאמנות, הדן בסוגיות של רב-תרבותיות ושל זהות מזרחית וישראלית, דרך נקודת מבט חברתית. הגיליון הראשון של כתב העת התפרסם בשנת 2000. עד שנת 2012 כתבי העת יצאו לאור בהוצאת בימת קדם ומשנת 2014 ואילך באמצעות הוצאת אחותי - למען נשים בישראל. "הכיוון מזרח" מוקדש למאמרים הדנים בתרבות מזרחית וביוצרים מזרחים, או בכאלה המקושרים לסוגיית המזרחים בישראל. שאלת המפתח המניעה את כתב העת היא "מהי מזרחיות" או "מהי תרבות מזרחית". כתב העת מבקש, באמצעות אבחון תודעתי-תרבותי רפלקסיבי, לייחד את המזרחיות, ולבחון אותה באמצעות סוגיות יסוד כמו זהות, זיכרון, ביוגרפיה, שפה ומקום. כל זאת בהקשר של חברה, לאום, מגדר ועוד, ובהקשר של יצירה לתחומיה השונים - קולנוע, תיאטרון, שירה, אמנות פלסטית ועוד. מרוב מהמאמרים נובע סימון המזרחיות החדשה המדגישה את הזיקה החזקה לשורשיה היהודים והערבים במגמה להמשיך ולפתח זיקה זו ברמה היצירתית והפוליטית יחד. ההנחה העומדת ביסוד כתב העת היא שאם בעשורים הראשונים של המדינה עמדה מלחמת התרבויות בסימן של ההגירה היהודית אל מול הילידיות, או אל מול הישראליות האירופוצנטרית, במלחמת התרבויות של השנים האחרונות מסתמן גם מאבק ללגיטימציה לא רק של התרבות המזרחית אלא גם של התרבות הערבית, וממילא הפלסטינית, כחלק מהשיח הישראלי. ב"הכיוון מזרח" מפרסמים גם עבודות אמנות פלסטיות וקונספטואליות. המייסד והעורך הראשי של כתב העת הוא יצחק גורמזאנו גורן. את חמשת הגיליונות הראשונים ערכה עמו דורית מקלף. את הגיליון השישי ערכה קציעה עלון ואליה הצטרפה דליה מרקוביץ' לחמשת הגיליונות שלאחר מכן. את גיליונות 12 עד 15 ערך מתי שמואלוף יחד עם בת שחר גורפינקל. החל מגיליון 16 החליף את מתי שמואלוף עמרי הרצוג כעורך כתב העת, יחד עם גורפינקל. בהמשך החל והעורכים להתחלף כמעט מדי גיליון, בהתאם לנושא הגיליון. בתחילת 2011 עמד כתב העת לפני סגירה, מאחר שמינהל התרבות של משרד התרבות והספורט החליט לקצץ 80% מתקציב עמותת "בימת קדם". בשנת 2023 חזר הסופר והמשורר מתי שמואלוף לערוך את כתב העת "הכיוון מזרח". הגיליון הראשון שראה אור (מס' 43) בעריכתו דן בשאלת דיאספוריות מזרחית (לקריאת פתח הדבר שפורסם באתר "העוקץ"). מה הקשר בין התרבות של היהודים-הערבים שעזבו את ישראל לבין השאלה האתנית. אתר האינטרנט הרשמי של הכיוון מזרח חיפוש וקריאה מקוונת בדפי "הכיוון מזרח", באתר עיתונות יהודית היסטורית (גליונת שיצאו בין השנים 2000–2011) הכיוון מזרח באתר הוצאת אחותי - סחר הוגן. הכיוון מזרח באתר הוצאת בבל הכיוון מזרח באתר מרמלדה. אלמוג בהר, על "הכיוון מזרח" ו"הו!": בתוך הישראליות ומחוץ לה, באתר "העוקץ", 24 במאי 2010 בועז כהן, ‏מלחמת גרילה תרבותית, באתר גלובס, 12 במאי 2008 המגמה הספרותית, באתר הארץ, 10 בינואר 2011
אלנבי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אדמונד אלנבי – איש צבא בריטי, שהתפרסם בשל פעילותו במלחמת העולם הראשונה וידוע כמי שכבש את ארץ ישראל ואת ירושלים מידי השלטון העות'מאני. במקומות שונים בישראל ישנם אתרים הקרויים על שמו: רחוב אלנבי – רחוב ראשי בעיר תל אביב אלנבי (ספר) – ספר מאת גדי טאוב שעלילתו מתרחשת ברחוב אלנבי בתל אביב אלנבי (סדרת טלוויזיה) – סדרת דרמת פשע ישראלית המבוססת על הספר מאת גדי טאוב קולנוע אלנבי – בית קולנוע שפעל בתל אביב ברחוב אלנבי אלנבי 58 – מועדון לילה שפעל בבניין קולנוע אלנבי בתל אביב לאחר סגירתו דואר אלנבי – בית הדואר המרכזי של תל אביב במשך 70 שנה קבוצת אלנבי – קבוצת כדורגל שפעלה בתל אביב בשנות ה-20 תחנת אלנבי – תחנת רכבת קלה בקו האדום של הדנקל בתל אביב גשר אלנבי – גשר מעל נהר הירדן, מזרחית ליריחו, המשמש כמעבר גבול בין יהודה ושומרון ומדינת ישראל לירדן כיכר אלנבי – כיכר בשכונת רוממה בירושלים גן אלנבי (באר שבע) – גן בעיר העתיקה בבאר שבע מחלף אלנבי – מחלף עירוני בחיפה המקשר את כביש 4 (שדרות ההגנה) עם דרך אלנבי בעיר מחנה אלנבי – מחנה צבאי בריטי בדרום ירושלים, ממזרח לשכונת תלפיות, מצפון לארמון הנציב ומדרום לשכונת אבו טור. עם קום המדינה עבר המחנה לידי צה"ל. עם אלנבי בכיבוש הארץ – רומן היסטורי דמוי יומן מלחמה של השדרן לואיל תומאס והטייס קנת בראון קולינגס אלנבי רומאנס – סרט קולנוע ישראלי
חדר הזוחלים

חדר הזוחלים (באנגלית: The Reptile Room) הוא הספר השני בסדרת הספרים "סדרה של צרות" מאת דניאל הנדלר (למוני סניקט) שיצא לאור ב-30 בספטמבר 1999. סיפורם השני של יתומי בודלר מתחיל כשהילדים נוסעים עם מר פו לביתו של האפוטרופוס החדש שלהם - ד"ר מונטוגמורי מונטוגומורי, הרפטולוג. מר פו אומר שמונטוגמורי הוא "אחיה של אשתו של הבן-דוד של אביהם המנוח של הבודלרים". ד"ר מונטוגומורי, או דוד מונטי - כפי שהוא מעדיף להיקרא, הוא איש נמוך ושמנמן עם פנים אדומות, וידידותי הרבה יותר מהאופוטרופוס הקודם של הילדים - הרוזן אולף. הדוד מונטי מבשר לילדים שהם יצאו במשלחת לפרו, ברגע שעוזרו החדש, סטפנו, יגיע. הוא אומר שעוזרו הישן, גוסטב, התפטר לפתע לפני יציאת המשלחת. מונטי מתייחס לילדים יפה, והם מרותקים מהנחשים בחדר הזוחלים - היכל ענק בו מאוכסנים זוחליו של הדוד מונטי. בחדר הזוחלים הם רואים את הצפע הקטלני להפליא, אותו מונטי גילה לא מזמן. שמו של הנחש, כך אומר הדוד מונטי, לא מתאים לו - מפני שהוא אינו מזיק בכלל. השם ניתן לו כדי לצחוק על אגודת ההרפטולוגים. כשסטפנו מגיע, הילדים מבינים מיד שזהו למעשה הרוזן אולף בתחפושת. הם מנסים לספר לדוד מונטי, אך אולף מאיים עליהם בסכין. ביום בו המשלחת הייתה אמורה לעזוב לפרו, הילדים מגלים את גופתו של הדוד מונטי בחדר הזוחלים, כששני נקבים קטנים מופיעים בצאוורו. אולף טוען שהוא הוכש על ידי ממבה-דו-מאל הארסי. אולף (עדיין מחופש לסטפנו) מתכוון לקחת את הילדים לפרו כמתוכנן, שם הוא יוכל לחטוף אותם בקלות. למרות זאת, כשהם עוזבים את הבית, מכוניתו של אולף מתנגשת במכוניתו של מר פו. הם חוזרים לבית, ודנים מה לעשות עם הילדים. הילדים מנסים להוכיח שהרוזן אולף הרג את מונטי, ולא הכשת נחש. כשד"ר לוקאפונט מגיע, גם הוא קובע שהכשת הנחש הרגה את מונטי. באותו הזמן, ויולט מוצאת את המזוודה של אולף ופותחת אותה, ומציגה למר פו את הראיות. מר פו מבקש מאולף להראות את הקרסול שלו (לרוזן אולף יש קעקוע של עין על הקרסול), אך אין עליה שום קעקוע. יתומי בודלר מתעקשים שהקעקוע מכוסה באיפור, כך שכשמר פו משפשף את הקרסול, הקעקוע נחשף. אולף נמלט במהרה מהבית יחד עם ד"ר לוקאפונט - שמתגלה בתור שותפו של הרוזן אולף, האיש בעל שתי ידי הקרסים. הספר מסתיים בחדר הזוחלים של הדוד מונטי - כשגופתו נלקחת על ידי אדם בשם ברוס, וילדי בודלר צריכים לעבור לבית חדש - השלישי מאז מות הוריהם. חדר הזוחלים, באתר OCLC (באנגלית)
מארינר 9

מארינר 9 (באנגלית: Mariner 9) הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר של נאס"א. הגשושית הייתה הגשושית הראשונה בהיסטוריה שהגיע למאדים והתייצבה במסלול סביב כוכב לכת. הגשושית פעלה עד לאוקטובר 1972 והחזירה 7,329 צילומים. מטרת המשימה הייתה להמשיך במיפוי מאדים ולהגיע לכיסוי של כ-70% מהשטח. במקביל לגשושית שוגרה גשושית נוספת "מארינר 8" אך שיגור נכשל. השיגור נערך ב-30 במאי 1971 מכן שיגור 36B בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר מדגם אטלס-קנטאור. הגשושית הופרדה מהמשגר כ-13 דקות לאחר השיגור. מצלמת הגשושית הייתה ברגישות של 98 מ'. בנוסף על הגשושית הותקנו מכשירי מדידה שונים. ספקטרומטר אופטי בתחום אולטרה סגול נבנה באוניברסיטת קולורדו. ספקטרומטר בתחום תת אדום פותח במרכז החלל גודרד ונבנה על ידי טקסס אינסטרומנטס. כאשר הגשושית הגיע ליעד ב-14 בנובמבר התברר שעל כוכב לכת מתרחשת סופת חול חזקה ולמעשה לא היה ניתן לבצע תצפיות קרקע. מחשב הגשושית תוכנן מחדש וביצוע צילומים החל רק כעבור מספר חודשים. הגשושית פעלה במסלול כשנה והעבירה 7,329 צילומים שכיסו 85% מהשטח. בין היתר התגלה אולימפוס מונס בגובה של כ-22 ק"מ ומערכת ואליס מארינריס באורך של כ-4,000 ק"מ. בנוסף לצילומי מאדים בוצעו צילומי פובוס ודימוס מדיה וקבצים בנושא מארינר 9 בוויקישיתוף נתונים מאתר נאס"א תיאור מפורט של הגשושית וממצאים צילומים שהתקבלו
ברבה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברבה – עיר בקוסטה ריקה אישים: אאוג'ניו ברבה – איש תיאטרון איטלקי פדריקו ברבה – כדורגלן איטלקי ברבי בראווה
אבי פוקס

אברהם שלמה (אבי) פוּקְס (נולד ב-1981) הוא יזם נדל"ן ופוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית חבל יבנה. פוקס הוא צאצא לגואלי אדמות חניתה. שרת בצה"ל בחיל השריון. בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במשפטים. יזם ומנהל פרויקטים בתחום הנדל"ן[דרושה הבהרה]. בעלים ויו"ר של חברת הזנק בתחום הרפואה.[דרושה הבהרה] פוקס הוא חבר הליכוד, והתמודד בבחירות המקדימות בליכוד בשנת 2022 על המשבצת השמורה לנציג המועצות האזוריות. ברשימה הסופית של הליכוד בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-62, ולא נכנס לכנסת. כיהן כיו"ר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית משנת 2020 ועד כניסתו לתפקיד ראש המועצה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד על ראשות המועצה האזורית חבל יבנה, אך הפסיד לראש המועצה המכהן משה ליבר. בבחירות 2024 התמודד שוב, זכה ל-51% מהקולות וגבר על ראש המועצה ליבר, על סגנו יששכר מקונן ועל אריאל בריח, ונבחר לראשות המועצה. גר בבני דרום, נשוי ואב לחמישה. מדיה וקבצים בנושא אבי פוקס בוויקישיתוף אבי פוקס, ברשת החברתית פייסבוק אנה ברסקי, ‏הכר את המועמד: אבי פוקס יפעל להוריד את מחירי הדיור, באתר מעריב אונליין, 8 באוגוסט 2022 מורן אזולאי, אושרו השריונים לנתניהו, ספירת הקולות בפריימריז בליכוד בעיצומה | עדכונים שוטפים, באתר ynet, 10 באוגוסט 2022 רשימת המועמדים באתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים וחמש. ברשימה פוקס מופיע במקום ה-61 משום שלאחר הבחירות פרש המועמד יוסי פוקס מהרשימה.
מתיאס אלטן

מתיאס אלטן (באנגלית: Mathias Alten; ‏ 13 בפברואר 1871 - 8 במרץ 1938) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי ממוצא גרמני. אלטן, שנולד בגוזנבורג, גרמניה, עבד כאמן בין 1890 ל-1938. הוא נודע בעיקר בזכות נופי היבשה והים שלו, אבל היה גם צייר פורטרטים, פרחים ובעלי חיים. ויליאם ה. גרדטס, סמכות בולטת בתחום הציור האמריקאי, מתאר את סגנונו של אלטן כסגנון של "אימפרסיוניסט מהדור השני". אלטן למד בפריז באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה קולרוסי שם זכה במדליית זהב עבור הציור הטוב ביותר. כבר בראשית הקריירה שלו, בשנת 1905, הוזמן אלטן להציג את ציוריו בתערוכות במוזיאון. במהלך חייו, עבודותיו הוצגו באקדמיה הלאומית בניו יורק, במכון לאמנות של שיקגו, בגלריה קורקורן בוושינגטון הבירה, באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה, במכון לאמנות בדטרויט ובמקומות קטנים יותר. לדברי גרדטס, "בשנת 1898 נראה שאלטן הרגיש צורך בהכשרה מקצועית נוספת וחשיפה בינלאומית יותר באומנות ובאסוציאציות אמנותיות." הוא ערך מספר מסעות לאירופה; הראשון ללמוד בפריז בשנת 1899. לאחר מכן, נמשך לבית הספר לאמנים הולנדים בהאג, הוא בילה בשנים 1910-1911 בעבודה בהולנד בתוך הסביבה המועדפת על, יוזף ישראלס, וילם רולופס, ואפילו היצירה המוקדמת של וינסנט ואן גוך ופיט מונדריאן. מאוחר יותר, אלטן הושפע מעבודתו של הצייר הספרדי חואקין סורויה וביצע מספר נסיעות עבודה לספרד. תערוכה של הציורים של אלטן משנות ה-20 התקיימה בגלריות הולט בניו יורק. התקציר הספרותי מ-12 באוקטובר 1929 הציג את עבודתו, זו הייתה אולי נקודת השיא בהכרה הלאומית של אלטן. הקריירה של אלטן כללה נסיעות רבות; במיוחד בהתחשב בתנאים באותה תקופה – הפלגות ימיות, ושימוש בכרכרות רתומות לסוסים. הוא ביקר לעיתים קרובות במושבות אמנות ידועות בצרפת, Old Lyme, קונטיקט; טאוס, בניו מקסיקו; לגונה ביץ', קליפורניה וטרפון ספרינגס, פלורידה. אבל, אף שצייר לצד אמנים אחרים, הוא מעולם לא הפך לתושב או חבר במושבת אמנים. הוא גם לא הפך רשמית, לחסיד של "אסכולה" ספציפית כמו אסכולת אשקן של תקופת השפל הגדול. אלטן המשיך בנסיעות העבודה שלו בארצות הברית גם בשנות השלושים של המאה הקודמת, ונסע לשני החופים, פלורידה, ובמערב מישיגן. הנושאים שלו היו מגוונים במיוחד: נופים, טבע דומם, נופי ים, חיות ודיוקנאות של מפורסמים, גם בקליפורניה ואורגון. במהלך השנים, ארגונים שונים מקומיים (מערב מישיגן) המזוהים עם אמנויות, העניקו לו תוארי כבוד. ארגונים אזוריים ולאומיים ביקשו את חברותו. עד 1904, הוא הצטרף לאגודת האמנים המערביים, אחד מארגוני האמנות המשפיעים ביותר בתקופה. וב-1916, הוא הוזמן להיות חבר במועדון האמנויות הלאומי בניו יורק. אלטן מת, בגיל 67, ב-8 במרץ 1938, בגרנד ראפידס, מישיגן. הבית רשום כעת במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מדיה וקבצים בנושא מתיאס אלטן בוויקישיתוף מתיאס אלטן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Alten, Mathias Joseph, Benezit Dictionary of Artists (באנגלית) Biography of Mathias Alten, americanartgallery.org ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מתיאס אלטן".
ממד (אלגברה ליניארית)

באלגברה ליניארית, הממד של מרחב וקטורי הוא מספר האיברים בבסיס של המרחב. כלומר, הממד שווה למספר הפרמטרים החופשיים הנחוצים לתאר כל וקטור במרחב. יהי V {\displaystyle V} מרחב וקטורי מעל שדה F {\displaystyle F} עם בסיס v {\displaystyle v} בגודל n {\displaystyle n} . המספר n {\displaystyle n} נקרא הממד של V {\displaystyle V} ומסומן: dim ⁡ ( V ) {\displaystyle \dim(V)} . כשרוצים לציין את התלות בשדה הבסיס מסמנים   dim F ⁡ ( V ) {\displaystyle \ \dim _{F}(V)} , ולפעמים גם   [ V : F ] {\displaystyle \ [V\!:\!F]} . המימד מכליל את המספרים המוכרים אינטואיטיבית מן המרחבים האוקלידיים הראשונים: הקו הישר הוא חד-ממדי, המישור דו-ממדי, והמרחב המוגדר לפי אורך, רוחב וגובה הוא תלת-ממדי. כעוצמה של קבוצה, המימד הוא מספר טבעי (לרבות אפס), או עוצמה אינסופית. למימד מהאלגברה הליניארית יש הכללות לתחומים נוספים במתמטיקה. כאשר המרחב הווקטורי נפרש על ידי קבוצה סופית של איברים, המימד שלו מעל שדה נתון, מאפיין אותו באופן מלא: כל שני מרחבים וקטוריים בעלי אותו מימד סופי מעל אותו שדה הם איזומורפיים זה לזה. המרחב היחיד ממימד 0 הוא מרחב האפס, הכולל את וקטור האפס בלבד. אם V {\displaystyle V} מרחב וקטורי ממימד סופי ו- U {\displaystyle U} תת-מרחב של V {\displaystyle V} ומתקיים dim ⁡ ( V ) = dim ⁡ ( U ) {\displaystyle \dim(V)=\dim(U)} אז V = U {\displaystyle V=U} . כלומר, תת־מרחב מאותו מימד של המרחב המקורי, שווה למימד המקורי. המימד של סכום ישר של מרחבים הוא סכום הממדים. המימד של המכפלה הטנזורית שווה למכפלת הממדים. המימד של מרחב ההעתקות הליניאריות Hom ⁡ ( U , V ) {\displaystyle \operatorname {Hom} (U,V)} שווה למכפלת הממדים של המרחבים המעורבים. המימד של מרחב הווקטורים F n {\displaystyle F^{n}} שווה ל- n {\displaystyle n} , והמימד של אלגברת המטריצות M n ⁡ ( F ) {\displaystyle \operatorname {M} _{n}(F)} הוא   n 2 {\displaystyle \ n^{2}} . משפט הממדים קושר את המימד של סכום וחיתוך תת-מרחבים: אם   U , U ′ ⊆ V {\displaystyle \ U,U'\subseteq V} , אז dim ⁡ ( U + U ′ ) = dim ⁡ ( U ) + dim ⁡ ( U ′ ) − dim ⁡ ( U ∩ U ′ ) {\displaystyle \dim(U+U')=\dim(U)+\dim(U')-\dim(U\cap U')} . זאת בהתאם לעיקרון ההכלה וההדחה. אם V {\displaystyle V} מרחב וקטורי מעל שדה K {\displaystyle K} שיש לו תת-שדה F {\displaystyle F} , אז K {\displaystyle K} מרחב וקטורי מעל F {\displaystyle F} , והממדים מקיימים dim F ⁡ ( V ) = [ K : F ] dim K ⁡ ( V ) {\displaystyle \dim _{F}(V)=[K\!:\!F]\dim _{K}(V)} . בפרט, אם   F ⊆ K ⊆ L {\displaystyle \ F\subseteq K\subseteq L} שדות, אז   [ L : F ] = [ L : K ] ⋅ [ K : F ] {\displaystyle \ [L\!:\!F]=[L\!:\!K]\cdot [K\!:\!F]} . עובדה בסיסית זו מאפשרת להסיק מספר תשובות לבעיות מפורסמות של ימי קדם, למשל: אי אפשר לקבל מספרים מסוימים על ידי פעולות של הוצאת שורש ריבועי, וזו הסיבה לכך שלא ניתן לבנות את השורש השלישי של 2, את הזווית בת 20 מעלות, או את השורש השביעי של היחידה. מדיה וקבצים בנושא ממד בוויקישיתוף ד"ר עליזה מלק – הגדרה של בסיס ומימד, סרטון בערוץ "ב"הטכניון מלמדים"", באתר יוטיוב (אורך: 17:04)
ג'ון אלטון (צייר)

ג'ון אלטון (באנגלית: John Altoon; ‏ 5 בנובמבר 1925 – 8 בפברואר 1969) היה אמן אמריקאי. נולד בלוס אנג'לס להורים מהגרים מארמניה, מ-1947 עד 1949 למד במכון לאמנות אוטיס, מ-1947 עד 1950 למד גם במכללה לעיצוב מרכז האמנות בלוס אנג'לס, וב-1950 במכון לאמנות צ'וינארד. אלטון הייתה דמות בולטת בעולם האמנות של לוס אנג'לס בשנות ה-50 וה-60. תערוכות של עבודותיו נערכו במוזיאון לאמנות עכשווית סן דייגו, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, ניו יורק, גלריית קורקורן, וושינגטון הבירה, מוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו, מוזיאון בקסטר, פסדינה, ומוזיאון מחוז לוס אנג'לס אומנות. עבודתו של אלטון הושפעה מתנועת האקספרסיוניזם המופשט אף שהוא ידוע בעיקר בשל רישומיו הפיגורטיביים משנות ה-60, כפי שמתארת לאה אולמן "אוצר מילים של צורות פיגורטיביות, בוטניות וביולוגיות במעורפל שהוא רדף עד מותו". היה חלק מ"קבוצת Ferus" של אמנים שנקראו כך, בעקבות שיוכם לגלריה Ferus שפעלה בלוס אנג'לס בשנים 1957–1966. חלק מהאמנים האחרים הנכללים בקבוצה זו הם אדוארד קיינהולץ, לארי בל, רוברט ארווין, ואחרים. אמני Ferus אמרו שאלטון היה הכי ידידותי מכולם ואהבו אותו. הוא יכול היה להקסים כל אחד. אלטון, במהלך שנותיו בגלריית Ferus, יצר את סדרת Ocean Park שתיארה אזור סביב עיירות החוף של ונציה וסנטה מוניקה בקליפורניה.הסדרה הייתה 18 ציורים וכן כמה עבודות שהוא עשה על נייר. הפשטת הטבע על הבד שלו על ידי דחיפה דרך גישה ספונטנית, ביומורפית ביד חופשית[5] מביעה את הפרשנות שלו לסביבת החוף. לאה אולמן מתארת את חייו במאמר מ-1999 ב-Art in America, "עם אישיותו המוגזמת והעוצמה הפזיזה שלו, אלטון התבלט בסצנת האמנות של לוס אנג'לס של שנות ה-50 וה-60. אלטון אובחן כחולה בסכיזופרניה בשנות ה-30 המאוחרות לחייו ולקה בהתקפי דיכאון ופרנויה. בתחילת שנות ה-60 הוא הפך למטופל של ד"ר מילטון וקסלר פסיכואנליטיקאי בולט שהחזיר לו את יכולת העבודה ומאז ועד מותו הפכו לשנים הפוריות והיציבות ביותר בחייו. הוא "נשלט על ידי שדים אמיתיים", אמר לארי בל. אירווינג בלום, שותף בגלריה Ferus, נזכר: "אם הגלריה הייתה הכי קרובה ברוחה לאדם בודד, האדם הזה היה ג'ון אלטון - אהוב מאוד, מתריס, רומנטי, שאפתן מאוד - ומעט מטורף." המאבק של אלטון. עם מחלת נפש, אישיותו הגדולה, האפלה והחסונה ומותו המוקדם מהתקף לב בגיל 44, הגדירו את מורשתו, אפילו יותר מאמנותו עצמה". אלטון היה נשוי לשחקנית פיי ספרד מ-1959 עד 1962. הוא היה נשוי לרוברטה ("באבס") לונין מ-1966 ועד מותו ב-1969. David B. Griffiths, Beach and Temple: Outsider Poets and Artists of Western America, 1953-1995, International Scholars Publications, 1998, ISBN 978-1-57309-311-8. (באנגלית) Ollman, Leah (February 1999). "Altoon: Beyond the Aura – Works of John Altoon". Art in America. Ocean Park Series - Pacific Standard Time at the Getty, Pacific Standard Time at the Getty (באנגלית אמריקאית) Krull, Craig (1996). Photographing the L.A;. Art Scene 1955–1975. Santa Monica: Smart Art Press. p. 5. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון אלטון (צייר)".