laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גידולי שדה

גידולי שדה (בקיצור: גד"ש) הוא ענף בחקלאות אשר מתמקד בגידולים בשדות על פני שטחים נרחבים. הגידולים מתמקדים בדרך כלל בדגנים (כגון חיטה ושעורה), כותנה, תפוחי אדמה ועוד. הייצור החקלאי העיקרי של גידולי השדה, מתבסס על גשמי החורף כמקור המים לגידול (מתוך 215,000 דונם של קרקע לחקלאות, 156,000 דונם מהם מוקדשים לגידולי חורף), וחלק קטן יותר של הענף כולל גידולי קיץ, שבמסגרתו מגדלים כותנות, בוטנים, חומוס, אבטיחים לגרעינים לפיצוח, חמניות ועוד, המושקים בהשקיה מלאה או בהשקיה חלקית. גידולי שדה בארץ כוללים בעיקרם חיטה, סורגום ותירס. מתוך העוסקים בחקלאות, כ-2/3 עוסקים בגידולי שדה, וניתן לראות כי גידולי שדה וירקות הם ענפי החקלאות הדומיננטיים בישראל ומחוצה לה נכון לשנת 2012. בדרך כלל, כלכלת הקיבוצים והמושבים במדינת ישראל מתבססת על גידולי שדה, וגם בשטחי יהודה ושומרון, לעיתים אף מטעמים פוליטיים. מה זה גד"ש, באתר מילוג סקירה - ענף גידולי שדה, באתר GOV.IL גידולי שדה, באתר lib.cet.ac.il גיל ההתבגרות של החקלאות העברית, באתר השילוח, ‏15 במרץ 2017 משרד החקלאות ופיתוח הכפר, מסמך מדיניות תכנון החקלאות והכפר בישראל - כרך א - דו"ח 1, אפיון, מיפוי ומגמות, עמ' 36 ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תמיר גלזר

תמיר גלזר (נולד ב-30 במאי 2000 בישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי במכבי עירוני פתח תקווה. גלזר נולד בתל אביב-יפו, לו אח-תאום כדורגלן עמית גלזר, ואח גדול כדורגלן גם כן, דן גלזר. הם דודניו של הכדורגלן ושוער נבחרות ישראל, דניאל פרץ. גלזר גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. לקראת עונת 2019/2020 הושאל למשך עונה לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית. בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במדי הקבוצה. ב-1 באוגוסט 2020 הושאל למשך עונה להפועל חדרה מליגת העל. ב-9 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–1 להפועל תל אביב במסגרת המחזור השישי לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 27 הופעות ליגה בעונה זו. ב-12 ביולי 2021 הושאל לעונה נוספת להפועל חדרה. ב-9 באפריל 2022 פגע גלזר בצורה חמורה בחנן ממן, כדורגלן הפועל חיפה, שנזקק בעקבות כך לניתוח בבטנו. גלזר התנצל בפני ממן על התקרית לאחר מכן. ב-11 באוגוסט 2022 הושאל להפועל חיפה מליגת העל, לעונה אחת. ב-23 ביוני 2023 חזר להפועל חדרה מליגת העל, כשהושאל אליה למשך עונה. ב-26 ביוני 2024 חתם במכבי עירוני פתח תקווה. גלזר ואחיו-התאום עמית גלזר, שניהם שיחקו באותה עת בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21. תמיר גלזר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל תמיר גלזר, באתר Transfermarkt תמיר גלזר, באתר Soccerway תמיר גלזר, באתר WorldFootball.net תמיר גלזר, באתר FootballDatabase.eu נדב צנציפר, עומד בפרץ: דניאל פרץ מרשים במכבי ת"א, באתר ynet, 25 בספטמבר 2021 ירדן בלחסן, ‏תמיר גלזר הושאל לעונה נוספת להפועל חדרה, באתר ONE‏, 12 ביולי 2021 דורון בן דור, ‏זעם בהפועל חיפה על גלזר: "נכנס כמו נינג'ה", באתר ONE‏, 10 באפריל 2022 ברוך ממן: "גלזר לא יכול להמשיך לשחק", באתר ערוץ הספורט, 10 באפריל 2022 "מתנצל בפני ממן, מקווה שזאת הפעם האחרונה", באתר ynet, 12 באפריל 2022 תומר לוי, ‏רשמי: תמיר גלזר חתם לעונה בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 11 באוגוסט 2022 תומר חבז, ‏מתחזקת: תמיר גלזר הושאל לעונה להפועל חדרה, באתר ONE‏, 23 ביוני 2023
קרב ברדיאנסק

קרב ברדיאנסק היה קרב בין הכוחות המזוינים של רוסיה לבין הכוחות המזוינים של אוקראינה במהלך המתקפה בדרום אוקראינה כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה. כוחות רוסים מהחזית הדרומית בדרכם לתגבר את הכוחות שהשתתפו במצור על מריופול כבשו את עיר הנמל ברדיאנסק. לאחר שכוחות רוסים כבשו את מליטופול, הם נעו לכיוון צפון מזרח לכיוון טוקמק, עליה הטילו מצור, ומזרחה לכיוון ברדיאנסק בדרך למריופול, שהותקפה על ידי כוחות רוסים שנעו מהרפובליקה העממית של דונצק, כחלק מהמתקפה על מזרח אוקראינה. ב-26 בפברואר, כוחות רוסים כבשו את נמל ברדיאנסק ואת נמל התעופה ברדיאנסק (אנ'). ב-27 בפברואר הודיע משרד ההגנה הרוסי כי כיתר את ברדיאנסק. מאוחר יותר באותו ערב, בסביבות השעה 18:00 בערב, דווח כי חיילים רוסים נכנסו לעיר. בסביבות השעה 22:00 בערב הודיע אולכסנדר סווידלו, ראש עיריית ברדיאנסק, כי הכוחות הרוסיים השתלטו על כל מבני המנהלה. מערכות טילי בוק רוסיים נצפו בברדיאנסק. ב-28 בפברואר, מינהל המדינה האזורי של זפוריז'יה דיווח כי חיילים רוסים השיגו שליטה מלאה על ברדיאנסק ומחלקת המשטרה של העיר פורקה, כאשר רשויות העיר סירבו לכאורה לשתף פעולה עם הרוסים. משרד ההגנה הרוסי אישר כי חיילים רוסים כבשו את העיר. במהלך הקרב, הרשויות המקומיות דיווחו על אדם אחד שנהרג ואחד שנפצע. לפי דברי אולכסנדר סווידלו, כוחות רוסים עזבו את העיר ב-28 בפברואר, אך יחידת משטרה צבאית רוסית נותרה בעיר. כוחות רוסים נעו לעבר מריופול כדי להצטרף למתקפה המזרחית ולכתר את העיר. בהגיעם למריופול, הכוחות מהמתקפה על חרסון יצרו רצף יבשתי המקשר בין חצי האי קרים לשאר רוסיה. הצבא הרוסי השתמש בנמל של ברדיאנסק לתדלוק ופריקת ציוד צבאי. מדיה וקבצים בנושא קרב ברדיאנסק בוויקישיתוף Russian troops take control of Berdiansk district - regional administration, www.ukrinform.net (באנגלית) Berdiansk temporarily occupied by Russian invaders – Zaporizhia Oblast Administration, Ukrayinska Pravda (באנגלית) Власти Бердянска заявляют о том, что вражеская техника заняла территорию бывшего аэропорта, 061.ua - Сайт города Запорожья (באוקראינית) Military vehicles of Russian Federation occupy territory of former Berdiansk airport, Interfax-Ukraine (באנגלית) Reuters (2022-02-27). "Russia says it "blocks" Ukraine's Kherson, Berdyansk - RIA". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-03-01. משה הלברטל, רות גביזון, דוד הד, אלחנן הלפמן, בחינת איזונים בשעת משבר לאומי, ייעוץ והערכה, 2021 doi: 10.52873/policy.2021.balances Russian invasion update: Enemy vehicles enter Berdiansk, shooting underway, www.ukrinform.net (באנגלית) Fighting continues as Ukrainian and Russian delegations conclude meeting, MSN (באנגלית בריטית) В оккупированном Бердянске горожане прогнали технику РФ и оставили украинские флаги, Украинская правда (ברוסית) Institute for the Study of War, Institute for the Study of War (באנגלית) Joseph Trevithick, Strategic Ukrainian Port Of Mariupol Now Surrounded By Russian Forces, The Drive (באנגלית) אוקראינה: "הטבענו ספינת מלחמה רוסית"; ילדים נהרגו בהפצצה בלוהנסק, באתר ynet, 24 במרץ 2022
בריטן דלטון

בְּרִיטְן דלטון (באנגלית: Britain Dalton; נולד ב-12 בדצמבר 2001) הוא שחקן אמריקאי. דלטון נולד ב-12 בדצמבר 2001 בלוס אנג'לס, קליפורניה.. אביו הוא הפזמונאי, ג'רמי דלטון, שהיה מועמד לפרס גראמי. דלטון החל את קריירת המשחק שלו במקרה, כאשר סטודנט לקולנוע הבחין בו עושה תרגילי קלפים עבור קהל ברחוב, וביקש ממנו להיבחן לתפקיד הראשי בסרט של אוניברסיטת צ'פמן, "המחווה של ג'וד". עד שהצילומים הסתיימו, חתם בריטיין בסוכנות הכישרונות אוסברינק. בשנת 2014 הופיע בפרק בסדרה "מחשבות פליליות" ובסרט הקצר "Grill Dog". בשנת 2016 שיחק בתפקיד משנה בעונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "גוליית". בשנת 2017 הופיע בסרט הקולנוע האוסטרלי "Thumper" ושיחק בתפקיד קטן בסרט "Actors Anonymous". באותה שנה לוהק לתפקיד לואק, בנם השני של ג'ייק ונייטירי, בסרט הקולנוע, "אווטאר: דרכם של המים" של הבמאי ג'יימס קמרון. הסרט הוקרן לראשונה בדצמבר 2022. דלטון ישחק גם בסרט השלישי בסדרה, "אווטאר 3" שעתיד לצאת במהלך שנת 2025. מדיה וקבצים בנושא בריטן דלטון בוויקישיתוף בריטן דלטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בריטן דלטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Petski, Denise. "Alysia Reiner Joins Fox's 'Rosewood'; Britain Dalton in Amazon's 'Trial'". Deadline. נבדק ב-10 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Britain Dalton Age, Bio, Net Worth, Height, Parents, Dating, allstarbio, ‏5 ביוני 2019 Goliath Season 4 Release Date, Cast, Plot - Everything We Know So Far - The Bulletin Time, The Bulletin Time, ‏1 בנובמבר 2021 Britain Dalton Net Worth, Bio, Wiki, Age, Height, Facts, Filmography, Captions Nation, ‏4 באוגוסט 2021 Aaron Couch, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏3 באוגוסט 2017 Avatar 2 Release Date, Plot, Title, Trailer, Cast, Updates & Everything You Need to Know | Epicstream, Epicstream, ‏3 בundefined 2022 Matt Goldberg (27 בספטמבר 2017). "'Avatar' Sequels Reveal First Look at the Young Cast". Collider. אורכב מ-המקור ב-2017-09-28. נבדק ב-22 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה)
אמנה בדבר חימוש מצרר

האמנה בדבר חימוש מצרר (באנגלית: Convention on Cluster Munitions) היא אמנה בינלאומית האוסרת כל שימוש, העברה, ייצור ואגירה של חימוש מצרר, סוג תחמושת וצורת חימוש שבה יחידת חימוש אחת אוגדת בקרבה מספר רב של פצצות קטנות המכונות "פצצונות" ועתידה לפזרן במרחב אחד. בנוסף, האמנה קובעת מסגרת לתמיכה בסיוע לקורבנות, פינוי אתרים מזוהמים, חינוך להפחתת סיכונים והרס מאגרים קיימים של חימוש מצרר. האמנה אומצה ב-30 במאי 2008 בדבלין, ונפתחה לחתימה ב-3 בדצמבר 2008 באוסלו. היא נכנסה לתוקף ב-1 באוגוסט 2010, שישה חודשים לאחר שאושררה על ידי 30 מדינות. נכון לפברואר 2022, בסך הכל 123 מדינות מחויבות למטרה של האמנה, כאשר 110 מדינות אשררו את האמנה, ו-13 מדינות חתמו על האמנה אך טרם אשררו אותה. מדינות שאשררו את האמנה התחייבו לעולם בשום פנים ואופן: לא להשתמש בתחמושת מצרר; לא לפתח, לייצר, לרכוש, לאגור, לשמור או להעביר לכל אחד, במישרין או בעקיפין, תחמושת מצרר; לא לסייע, לעודד או לגרום לכל אחד לעסוק בכל פעילות האסורה למדינה שהיא צד לאמנה. בין המדינות שטרם חתמו על האמנה או הודיעו כי לא יחתמו עליה, נמצאות היצרניות הגדולות של פצצות מצרר: ארצות הברית, רוסיה, הרפובליקה העממית של סין, הודו, פקיסטן, ברזיל וישראל. הקואליציה למאבק בפצצות מצרר האמנה לפיקוח על סחר בנשק אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים אתר האינטרנט הרשמי של אמנה בדבר חימוש מצרר (באנגלית) יוסף אלגזי, תצטרף ישראל לאמנה הבינלאומית לאיסור השימוש בפצצות מצרר, באתר "העוקץ", 23 בפברואר 2008 שירי קרבס, "היום שאחרי הפצצה" – ישראל והאמנה הבין-לאומית החדשה נגד פצצות מצרר, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 6 במרץ 2010 אמנה בדבר חימוש מצרר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מירון רפופורט, יותר ממאה מדינות הסכימו על אמנה נגד פצצות מצרר, באתר הארץ, 30 במאי 2008 AP, מאה מדינות יאשררו האמנה נגד פצצות המצרר, באתר ynet, 3 בדצמבר 2008 נטשה מוזגוביה, ארה"ב לא תחתום על אמנה נגד פצצות מצרר, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2008 יוסי מלמן, האם הרומן האסור של ישראל עם פצצות מצרר עושה סיבוב נוסף?, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2020
יחסי אוסטריה – כורדיסטן העיראקית

יחסי אוסטריה–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין כורדיסטן העיראקית. אוסטריה מיוצגת בכורדיסטן העיראקית דרך משרד בארביל מאז שנת 2006, ולכורדיסטן העיראקית נציגות בווינה מאז 2012. הנשיא הכורדי מסעוד בארזאני נפגש עם הנשיא האוסטרי היינץ פישר בווינה בשנים 2011, 2014 ו-2015. שר החוץ האוסטרי לשעבר, סבסטיאן קורץ, ביקר בארביל ב-2015 וב-2016 כדי לשפר את היחסים בין המדינות. המנהיג הכורדי מוסטפא בארזאני נפגש עם ברונו קרייסקי בשנת 1957 במוסקבה. הקשרים בין אוסטריה לכורדיסטן העיראקית פותחו בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר אוסטריה העניקה מקלט לפליטים הכורדים מעיראק. הנציג הכורדי באוסטריה, מוסטפא רמזאן, אמר ש"במהלך זמנים קשים אלו במהלך שנות ה-80, הממשלה האוסטרית לא הפסיקה לתמוך בנו". במהלך ביקורו של מנהיג המפלגה הדמוקרטית הכורדית החדש, מסעוד בארזאני בשנת 1979, נערך ניסיון כושל של התנקשות בו. לאחר שהמדינה האסלאמית נכנסה לעיראק וכבשה את מוסול במהלך המתקפה בצפון עיראק, אוסטריה שלחה כ-1.25 מיליון דולרים כדי להתמודד עם בעיות העקורים. לאוסטריה משרד בבירה האוטונומית ארביל. לכורדיסטן העיראקית נציגת בבירה וינה. יחסי החוץ של אוסטריה יחסי אוסטריה–עיראק המשרד של רפובליקת אוסטריה, באתר הממשלה האזורית הכורדית הנציגות הכורדית באוסטריה "הנשיא בארזאני נפגש עם הנשיא האוסטרי, פישר, בוינה", באתר הנציגות הכורדית באוסטריה, ‏17 בינואר 2014 "הנשיא בארזאני נפגש עם הנשיא האוסטרי, פישר, בוינה", באתר הנציגות הכורדית באוסטריה, ‏21 בפברואר 2015 "השר האוסטרי נמצא בארביל כדי לשפר את היחסים, מתחייב להביא סיוע הומניטרי נוסף, באתר rudaw "שר החוץ האוסטרי מתחייב לתמוך בכורדיסטן העיראקית", באתר kurdistan24
רוסו

האם התכוונתם ל... מקומות רוזו (או רוסו) – בירת דומיניקה רוסו (מאוריטניה) (אנ') – עיר במאוריטניה אישים: אהרון חיים רוסו – מהנדס בניין ושמאי מקרקעין ישראלי, עיל ציבורי בולט בתחום החינוך ושימור מורשת יהדות סלוניקי אורי רוסו – זמר, פזמונאי, מפיק, ומוזיקאי ישראלי אז'ן רוסו – שחמטאי צרפתי אלסיה רוסו – כדורגלנית אנגלייה אלקו רוסו – משורר, סופר, מחזאי ומבקר ספרותי רומני אנרי רוסו – צייר צרפתי פוסט-אימפרסיוניסט אנתוני רוסו – תסריטאי, במאי ומפיק אמריקאי יחד עם אחיו ג'וזף בנו רוסו – פרטיזן יהודי-יוגוסלבי וגנרל-מאיור בצבא העממי היוגוסלבי ג'ובאני רוסו – כדורגלן עבר קרואטי ותושב קבע ישראלי ג'וזף רוסו – תסריטאי, במאי ומפיק אמריקאי יחד עם אחיו אנתוני ג'ורג'ה רוסו – צייר ופסל רומני ז'אן-ז'אק רוסו – פילוסוף שווייצרי-צרפתי חיים רוסו – מהנדס ישראלי טל רוסו – אלוף (מיל') בצה"ל לירז רוסו, הוא סטטיק - זמר פופ וראפר ישראלי מרגרט האצ'ינסון רוסו – מהנדסת כימית אמריקאית נירה רוסו – עיתונאית אוכל ומחברת ספרי בישול ישראלית; אמה של רותי רוסו קרן רוסו – אמנית ישראלית רותי רוסו עיתונאית אוכל ישראלית; בתה של נירה רוסו רנה רוסו – שחקנית קולנוע אמריקאית תאודור רוסו – צייר צרפתי תומר רוסו – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, במאי, מחזאי ומורה למשחק ישראלי אחרים: טורו רוסו – קבוצת מרוצים איטלקית שהתחרתה בסבב הפורמולה 1
גדוד ג'וחר דודייב

גדוד ג'וחר דודייב (באוקראינית: Батальйон Джохара Дудаєва) הוא גדוד מתנדבים צ'צ'ני הקרוי על שם הנשיא הראשון של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, ג'וחר דודייב. הגדוד מורכב ברובו ממתנדבים צ'צ'נים, שרבים מהם לחמו במלחמת צ'צ'ניה הראשונה ובמלחמת צ'צ'ניה השנייה לצד הרפובליקה של איצ'קריה. הגדוד נמצא בפיקודו של הצ'צ'ני אדם אוסמאייב, מאז ה-1 בפברואר 2015, לאחר שהמפקד הקודם איסה מונאייב נהרג בפעולה במזרח אוקראינה. הקמת הגדוד החלה בתחילת מרץ 2014 בדנמרק, שם גרו מספר רב של צ'צ'נים, המתנגדים לרוסיה ונאלצו להימלט מצ'צ'ניה לאחר מלחמת צ'צ'ניה השנייה. הוא אורגן ביוזמת ארגון הקווקז החופשי, אשר נוסד ב-2006 בדנמרק על ידי מהגרים פוליטיים ממדינות הקווקז באירופה. מייסד הגדוד והמנהיג הראשון איסה מונאיב מונה למפקד צבאי האחראי על הגנת בירת צ'צ'ניה על ידי נשיא איצ'קריה, אסלאן מסחאדוב, במהלך הקרב על העיר גרוזני (1999–2000) שם השתמש בטקטיקות לוחמה עירוניות שונות כולל מארבים, מכוניות תופת ומוקשים במהלך ההגנה על העיר. אל"ם איסה סדיגוב הפך לרמטכ"ל הגדוד. חלק מהלוחמים בגדוד גויסו בשל התעניינותם בלחימה בסוריה אך שוכנעו לנסוע לאוקראינה במקום. הרצון להשתתף במאבק נגד התוקפנות הרוסית באוקראינה נחשף מיד על ידי יותר מ-300 מתנדבים. הגדוד כולל צ'צ'נים, גאורגים, אינגושים, אזרים, אוקראינים, צ'רקסים ומתנדבים ממדינות אירופה. חיילי הגדוד לוקחים חלק בקרבות בחבל דונבאס שבמזרח אוקראינה ומשרתים כמדריכים, מאמנים ומפקדים בצבא האוקראיני. בפברואר 2022, בקרב על קייב במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, חיילי הגדוד נלחמו לצד הכוחות האוקראינים נגד הפולשים הרוסים. העימות הרוסי–צ'צ'ני אתר האינטרנט הרשמי של גדוד ג'וחר דודייב מדיה וקבצים בנושא גדוד ג'וחר דודייב בוויקישיתוף Mamon, Marcin (27 בפברואר 2015). "The Final Days of a Chechen Commander Fighting in Ukraine". The Intercept (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-27 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Walker, Shaun (24 ביולי 2015). "'We like partisan warfare.' Chechens fighting in Ukraine - on both sides". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-27 בינואר 2020. {{cite news}}: (עזרה)
מגדל הטלוויזיה של קייב

מגדל הטלוויזיה של קייב (באוקראינית: Телевізійна вежа) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה שנבנה בקייב שבאוקראינה בשנים 1968–1973. המגדל ממוקם ברחוב אורנז'ריינה שבקייב, והוא אינו פתוח לציבור. בניית המגדל החלה בשנת 1968 והסתיימה בשנת 1973, ועלותה מוערכת בכ-12 מיליוני דולרים. המבנה עשוי מצינורות פלדה בגדלים שונים, ומשקלו כ-2,700 טון מטרי. הצינור המרכזי, בו ממוקמת המעלית, הוא בקוטר של ארבעה מטרים, ועשוי מצינור בעובי של 12 מ"מ. המבנה יושב על בסיס בין ארבעה רגליים, שגובהו כמאה מטרים. מעל הבסיס נמצא מפלס סגור, בו נמצא ציוד מיקרוגל. בגובה של כ-200 מטרים נמצא מפלס סגור שני, בו נמצאים משדרי טלוויזיה ורדיו, כמו גם חנות בקרה ותחזוקה. המגדל תוכנן תחילה עבור מוסקבה, שהייתה בירת ברית המועצות. הרשויות של מוסקבה העדיפו סוג "מוצק" יותר של מבנה, אשר נבנה בסופו של דבר בדמותו של מגדל אוסטנקינו. בהמשך, כאשר קייב הזדקקה למגדל משל עצמה, הפרויקט הוצע מחדש. הממשלה הסובייטית הורתה למהנדסים להנמיך את המגדל בכ-30%, על-מנת שלא יהיה גבוה יותר מהמגדל של מוסקבה. ערך מורחב – קרב קייב (2022) ב-1 במרץ 2022, בעת קרב קייב שנערך כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, נפגע המגדל על-ידי טיל שנורה על-ידי הכוחות הרוסיים. מדיה וקבצים בנושא מגדל הטלוויזיה של קייב בוויקישיתוף Викрадачі спокою наших осель באתר umoloda,‏ 14 באוקטובר 2005 (באוקראינית) Гулівери земних споруд באתר zn, ‏ 27 באפריל 2001 (באוקראינית)
הסחלב השחור

הסחלב השחור (באנגלית: The Black Orchid) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בשחור-לבן משנת 1959 בבימויו של מרטין ריט, עם סופיה לורן ואנתוני קווין בתפקידים הראשיים. העלילה מתרחשת בשכונה של איטלקים בארצות הברית. אלמן מנסה לשקם את חייו ולהתחיל בפרק ב' עם אלמנה מאותו מוצא. היחסים ביניהם נתקלים בקשיים מבתו של האלמן ובנה של האלמנה. סופיה לורן זכתה בפרס דויד דה דונטלו והייתה מועמדת לפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה על משחקה בסרט. מרטין ריט היה מועמד לפרס אריה הזהב באותו פסטיבל. רוז ביאנקו (סופיה לורן) היא אלמנה קשת יום לאחר שבעלה הגנגסטר נהרג בקרב כנופיות. היא מגדלת את בנה ראלף שיצא לתרבות רעה ונשלח לחוות עבודה כשלב בשיקומו בטרם יוחלט עם לשלחו למוסד לעבריינים צעירים. היא מתפרנסת בקושי משזירת פרחים מלאכותיים והיא עצובה ולבושה בשחור כל הזמן - אישה יפה בשחור, כמו סחלב שחור. שכנתה ג'וליה (נעמי סטיבנס), מבחינה במצוקתה ורוצה לשדך לה את פרנק ולנטה (אנתוני קווין) ידיד המשפחה. פרנק הוא אלמן וגר עם בתו מארי (אינה באלין) שדואגת לכל מחסורו. מארי מאורסת לנובל (מרק ריצ'מן) שיש לו עסק באטלנטיק סיטי אך היא אינה רוצה לעבור לשם ולעזוב את אביה ועל רקע זה הם רבים כל הזמן. פרנק נתקל בתחילה בהתנגדותה של רוז ומנסה לשבור את הקרח. הוא מתלווה אליה לחוות העבודה ונפגש שם עם ראלף שברח משם מספר פעמים והמנהל מר הרמון (וויט ביסל) מודיע שאם הוא יברח שוב הוא יישלח למוסד לעבריינים צעירים. ראלף מקבל אותו בקרירות אבל לא בהתנגדות. פרנק מגלה לו את תוכניתו לשאה את רוז, לקנות בית גדול עם שטח ולחיות אתו כמשפחה. פרנק ורוז מסכמים עם המנהל שאם הם יינשאו, ישוחרר ראלף מהחווה כדי לחיות בתוך המשפחה החדשה. מארי מתנגדת בתקיפות לנישואיו של אביה ולקבלת רוז כאמה החורגת. היא מסתגרת בחדרה ופרנק שחושש כי לקתה בדיכאון כמו אמה, מבטל את הקשר עם רוז. כששומע את זה ראלף הוא בורח מהחווה. העסק מתפרק עד שרוז מגיעה לביתו של פרנק ומצליחה לשכנע את מארי להסכים לקבלה לתוך המשפחה. הבעיות נפתרות בין מארי לנובל ופרנק ורוז מגיעים לחווה כדי לקבל את ראלף ולהתחיל חיים חדשים כמשפחה. "הסחלב השחור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הסחלב השחור", באתר נטפליקס "הסחלב השחור", באתר AllMovie (באנגלית) "הסחלב השחור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הסחלב השחור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסחלב השחור, באתר TCM קדימון לסחלב השחור, באתר יוטיוב
אדמתי (סרט)

אדמתי (בערבית: أرضي) הוא סרט תיעודי משנת 2011 בבימויו של נביל עיוש. הסרט צולם במהלך 2010, והיה סרטו התיעודי הראשון. מטרתו הייתה ליצור דו-שיח, בתיווך מצלמה, בין פליטים פלסטינים מהכפרים סעסע, ספוריה וצפצאף המתגוררים עדיין במחנות פליטים בלבנון, לבין צעירים ישראלים המתגוררים ביישובים שקמו על חורבות הכפרים מהם ברחו או גורשו במלחמת העצמאות. עיוש אמר שרצה שהישראלים "ישמעו את הפלסטינים שגרו פעם במקום בו הם גרים עכשיו." הוא היה מודע לכך שגם הצעירים, כמו הפליטים הפלסטינים שראיין, מרגישים זיקה עמוקה למקום בו נולדו וגדלו. אבל ללא זיכרון, הוא מאמין, הם נידונו לחיות בהכחשה וללא יכולת להסביר מה קושר אותם לאדמתם. הסרט נפתח עם קריינות של עיוש עצמו, המסביר את זיקתו לנושא הסרט והשפעת הסכסוך הישראלי-פלסטיני על חייו: נולדתי בצרפת בשנת 1969 לאב מרוקאי מוסלמי ולאם יהודיה ממוצא תוניסאי. מבחינת הקהילה היהודית הייתי פרי נישואים שלא זכו להכרה [...] במרוקו, הייתי "הבן של היהודיה". כל זה לא השפיע עלי כמו שהשפיעו השיחות הקבועות בין בני המשפחה על הסכסוך במקום רחוק מאוד מארצי בין שני עמים הנלחמים על אותה אדמה. — נביל עיוש, "אדמתי" (צרפת-מרוקו, 2011) המשכו של הסרט, ועיקרו, הוא תגובת הצעירים הישראלים לראיונות בהם צפו. עיוש לא נוכח עוד בסרט מלבד לצורך הצגת השאלות, דרך מתורגמנית, במטרה להבין מהם מה קושר אותם לאדמתם. ערין הווארי אמרה כי עיוש עשה כמיטב יכולתו להימנע מדרמטיזציה, אבל המראות במחנות הפליטים שנקלטים במצלמתו מעידים על מצב של "זמניות". איזבל רנייה אמרה כי הסרט "מנסה ליצור דיאלוג בין גולים פלסטינים ובין ישראלים" וייחודו הוא במגוון נקודות המבט של הצעירים הישראלים, בעוד שהחוויה שמתארים הקשישים הפלסטינים נוטה להיות הומוגנית יותר. פרנסואה-גיום לוריין כתב כי הסרט מלמד כי הסכסוך הישראל-פלסטיני הוא "קונפליקט של זיכרונות, בין חרטה לשיכחה." פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים התיעודים Ramdam בבלגיה (צר'). פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הים תיכוניים בתטואן בשנת 2012 פרס חביב הקהל בפסטיבל Cinéalma בניס 2011 פרס עריכה ופסקול מקורי בפסטיבל הסרטים הלאומי בטנג'יר 2011 פרס העיתונאים בפסטיבל הסרטים הערבים Faemack 2011 בחירה רשמית בפסטיבלים מונטפלייה (אנ'), Namur ופסטיבל סרטי פלסטין בבוסטון (אנ') 2011 "אדמתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדמתי, קדימון הסרט באתר יוטיוב הסרט My land לצפייה ללא תשלום באתר Vimeo מפגשים מזווית כהה 9: "האדמה שלי" - על פליטים ופחדים, בין הכחשה למחשבה על עתיד משותף, אתר הקשת הדמוקרטית המזרחית תקציר (בצרפתית) (ארכיון) הערות הבמאי (בצרפתית) (ארכיון) לא יהיה שקט ולא תהיה שלווה - העוקץ, באתר העוקץ, ‏2 במאי 2012 Isabelle Regnier, "My Land" : faire surgir une parole impossible, Le Monde, ‏2 בינואר 2012 (בצרפתית) François-Guillaume Lorrain, "My Land" - OEuvre de mémoire, Le Point, ‏2 בינואר 2012 (בצרפתית)
אלון מאיה

אלון מאיה (נולד ב-31 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. מאיה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-27 באוגוסט 1993 מאיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 לצפרירים חולון, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. בינואר 1998 מאיה הושאל להפועל ראשון לציון ובסיום העונה חזר לפתח תקווה. אחרי עונה נוספת בהפועל פתח תקווה עבר להפועל כפר סבא מספר מחזורים לאחר פתיחת עונת 1999/2000, וירד איתה לליגה המשנה. בתחילת עונת 2000/2001 חזר להפועל פתח תקווה אך מיעט לשחק ובאמצע העונה עבר לאחי נצרת מהליגה השנייה. בקיץ 2001 חתם במכבי עירוני קריית גת במדיה שיחק עד סיום העונה. לאחר מכן, חזר להפועל פתח תקווה עד ששוחרר בנובמבר 2003. בהמשך העונה שיחק בהפועל הרצליה מהליגה השלישית, ולאחר מכן פרש ממשחק. אלון מאיה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אלון מאיה, באתר Transfermarkt אלון מאיה, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלון מאיה".
1991 בספרות

ערך מורחב – 1991 דאגלס קופלנד מפרסם את ספרו "דור X: מעשיות לתרבות מואצת", והופך את השם לכינוי לדור שלם, דור ה-X מדונה מפרסמת ספר צילומים שערורייתי, "סקס" פסיכופת אמריקאי מאת ברט איסטון אליס - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור הפירמה מאת ג'ון גרישם - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור אשת אל המטבח מאת איימי טאן - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור איש הקציר מאת טרי פראצ'ט - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור מכשפות בחוץ לארץ מאת טרי פראצ'ט - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור דברים שצריך מאת סטיבן קינג - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור ארצות השממה מאת סטיבן קינג (מסדרת "המגדל האפל") - שנת הפרסום לראשונה בשפת המקור חלאה מאת יצחק בשביס-זינגר (הופעת תרגום עברי) הסתכלות : דו"ח מבתי-חולים פסיכיאריים, מאת ירון אביטוב (עיון) קשקשתא הכי בעולם מאת תמר אדר (ילדים) גם שוטר לובש פיג'מה? מאת תמר אדר פקודות בשפה זרה : סיפורה של "המחלקה הגרמנית", מאת דורית אורגד לאהב את נינה מאת דורית אורגד במבחן ימים סוערים מאת דורית אורגד פרידה אחרונה מקורדובה מאת דורית אורגד גיבורי קיץ מאת לאה איני מסילת ברזל מאת אהרן אפלפלד צרעה : סיפורים מאת יעקב בוצ'ן פנים בענן מאת יוסל בירשטיין והוא אחר מאת שמעון בלס "כשפרצה המדינה : דוקיורומן על מה שהיה איתי במשך "ההפוגה": הראשונה בחודש השני של המדינה", מאת נתיבה בן-יהודה (עיון, סמי-אוטוביוגרפי) וידוי מאת יונתן בן נחום שארה כסותה עונתה מאת אילנה ברנשטיין חיות על הדרך מאת אורי ברנשטיין (שירה) חצרות מאת אורציון ברתנא (שירה) אהבת בת המלך מאת אבירמה גולן ורוני אורן האשה והרוח מאת אבירמה גולן ורוני אורן לינה משותפת : רצח בקיבוץ : רומן בלשי מאת בתיה גור ספר הדקדוק הפנימי מאת דויד גרוסמן ביום שבו ירו בראש הממשלה : סיפורי אהבה, מאת עוזי וייל אחרון המאהבים האחרונים מאת אמנון ז'קונט יתוקנו זלזל וזזינה מאת נורית זרחי (ילדים) זיכרון המים מאת אבנר טריינין (שירה) חיי הלילה של קליאו מאת דניאלה כרמי פיתיון, מאת שולמית לפיד (מתח). משדות הקרב למרחבי החפש, מאת רדא מנצור (שירה) יונת פקסמיליה מאת אגי משעול (שירה) כמו בג'מייקה מאת ליה נירגד המצב השלישי מאת עמוס עוז "כל השירים : "אבא" - פרקי פרוזה", מאת דן פגיס (קובץ יצירתו, לאחר מותו) מחיקת עוונות מאת אלישע פורת עפיפון אפור, תפר האור מאת עודד פלד (שירה) הרצאה על הזמן : 1979–1989 מאת ישראל פנקס (שירה) אלף לבבות מאת דן צלקה בדרך אל החתולים מאת יהושע קנז המוות, רילקה ואני מאת מריאן רבינוביץ' דור המדבר, מאת נתן שחם הספר המשונה של מרגוליס מאת אילן שיינפלד (שירה) עשו מאת מאיר שלו עד הסוף מאת משה שמיר כמעט מאת משה שמיר (שירה) תכלת וארגמן מאת גדעון תלפז צוואתו של דיק קולינס מאת גדעון תלפז 20 בפברואר – סאלי רוני, סופרת אירית עוזי בן כנען - סופר ילדים ישראלי איתן איתן, משורר ישראלי. יונה בחור, סופרת ומבקרת ישראלית. 3 באפריל – גרהם גרין, סופר אנגלי. 24 ביולי – יצחק בשביס-זינגר, סופר אמריקאי-יהודי, כתב ביידיש. 24 בספטמבר – דוקטור סוס פרס נובל לספרות - נאדין גורדימר - סופרת דרום אפריקאית. פרס פוליצר - לדרמה: ניל סיימון ("אבודים ביונקרס"); לספרות בדיונית: ג'ון אפדייק ("Rabbit Rest"). פרס ניומן - אהרן מגד פרס היצירה לסופרים ומשוררים - דן צלקה, מרים איתן פרס על-שם נלי זק"ש (גרמניה) - דויד גרוסמן 1990 בספרות 1991 1992 בספרות שנים בספרות ספרות מדיה וקבצים בנושא 1991 בספרות בוויקישיתוף