laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זכרי אותי לנצח

זכרי אותי לנצח (באנגלית: Remember Me) הוא סרט התבגרות רומנטי אמריקאי משנת 2010, בכיכובם של רוברט פטינסון ואמילי דה רייבין. העלילה מתמקדת בטיילר, בחור צעיר החי בניו יורק ומתקשה למצוא שפה משותפת עם אביו מאז מות אחיו. הוא פוגש בחורה מסתורית בשם אלי, שחיה מילדותה עם אביה השוטר לאחר שאמה נרצחה במהלך שוד טראומטי שהיא הייתה עדה לו, ברכבת התחתית של ניו יורק. בהתחלה טיילר ניגש אל אלי רק בשביל לנקום באביה השוטר שעצר אותו אך עם הזמן בין השניים מתפתח רומן אמיתי, שנותן שוב משמעות לחייו של טיילר. אך בהמשך נחשפים הסודות ונראה כי הנסיבות שהביאו למפגש ביניהם עשויות להביא לפרידתם. לקראת סיום הסרט, טיילר מגן על אחותו הקטנה קרוליין, שסובלת מחרם חברתי, ומתפרע בבית הספר של אחותו ובעקבות כך נעצר. על מנת לפגוש את עורכי הדין של אביו, שיעזרו לו בנושא שבגינו נעצר, טיילר הולך למקום העבודה של אביו, במגדלי התאומים. בסיום הסרט נראית קרוליין בכיתתה ועל הלוח נראה התאריך: יום שלישי ה-11 בספטמבר 2001. לאחר מכן נראה טיילר עומד במגדלי התאומים, ולאחר מכן נראים האנשים הקרובים לטיילר כשהם מתוודעים לפיגוע הטרור וההבנה מסתמנת על פניהם. לבסוף נראה הקבר של טיילר ליד הקבר של אחיו, מייקל, שהתאבד. לבסוף בעקבות מותו של טיילר, קרוליין ואביה מקיימים קשר חיובי של אב ובת, ואלי עולה לראשונה לרכבת התחתית ממנה נמנעה מאז רצח אמה. אתר האינטרנט הרשמי של זכרי אותי לנצח "זכרי אותי לנצח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זכרי אותי לנצח", באתר נטפליקס "זכרי אותי לנצח", באתר AllMovie (באנגלית) "זכרי אותי לנצח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זכרי אותי לנצח", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זכרי אותי לנצח", באתר Metacritic (באנגלית) "זכרי אותי לנצח", באתר אידיבי "זכרי אותי לנצח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זכרי אותי לנצח, קדימון הסרט באתר יוטיוב
צ'וקי

צ'וקי (באנגלית: Chocky) היא סדרת מתח-מדע בדיונית לנוער המבוססת על ספר שנכתב על ידי ג'ון וינדהם הנושא את אותו השם שפורסם ב-1968. מת'יו בן ה 12 חי עם הוריו המאמצים: דייוויד ומארי גור, ועם פולי אחותו הקטנה החורגת. חייו משתנים כשאנרגיה מוזרה נכנסת לגופו והוא מתחיל לשמוע קול השואל אותו שאלות והוא עונה תוך שהוא נראה כמדבר לעצמו. מת'יו מתחיל לבצע דברים מוזרים כמו ציורים משונים והכנת שיעורי הבית שלו בקוד בינארי. האנרגיה שנכנסה לתוכו היא ישות חייזרית בשם "צ'וקי" שהגיעה מכוכב אחר במטרה לבדוק האם כדור הארץ מתאים ליישוב על ידי הגזע שלה. צ'וקי אינה נמצאת פיזית בכדור הארץ אלא רק האנרגיה של מוחה. נמצא כי כדור הארץ אינו מתאים וצ'וקי מחליטה לתת במתנה לתושבי כדור הארץ מקור אנרגיה בלתי נדלה וחופשי של אנרגיה קוסמית. צ'וקי התכוונה להעביר למת'יו את הידע על האנרגיה, אך כוונתה מתגלה לאנשים רבי השפעה בעלי עניין מתעשיות האנרגיה, שיאבדו בעקבות המצאה שכזו את כוחם וממונם הרב. מת'יו נחטף על ידי ויליאם ת'ורב שמנסה להוציא ממנו מידע על צ'וקי ועל הדרך להפקת האנרגיה, אך מת'יו עדיין לא יודע מספיק כדי לספק תשובות. צ'וקי מחליטה לבסוף שהסכנה למת'יו גדולה מדי אם תישאר והיא מחליטה לעזוב. בסיום היא אף מדברת ישירות עם אביו של מת'יו כשהיא מבקשת ממנו שירחיק אותו מהמדע ויכוון אותו לאמנות, אך צ'וקי לא ויתרה על הרעיון שלה אלא מחליטה לפזר את המידע בדיסקרטיות גדולה יותר בין גורמים שונים על פני כדור הארץ. שנה לאחר מכן, מת'יו נפרד מחברתו החייזרית ובמהלך חופשת הקיץ הוא פוגש באלברטין, ילדה מחוננת במתמטיקה שנקראה על שמו של אלברט איינשטיין. מת'יו מגלה כי יש קשר טלפתי בינו לבין אלברטין. יום אחד צ'וקי חוזרת כדי להזהיר את מת'יו ששניהם בסכנה. הוא חש כדי להזהיר את אלברטין, אך מגלה שהיא נעלמה. צ'וקי מקווה כי בעזרתם של מת'יו ואלברטין הגזע האנושי יגלה את האנרגיה הקוסמית, שבניגוד לאנרגיה בה משתמשים בכדור הארץ, לא תאזל כל עוד היקום קיים. הידע שלהם גורם לגורמים צבאיים להתעניין בכך המוכנים לבצע צעדים קיצוניים כדי להשיג את מטרתם. "צ'וקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צ'וקי", באתר AllMovie (באנגלית) "צ'וקי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פתיח הסדרה צ'וקי, סרטון באתר יוטיוב
רוני קלוגר

רוני קלוגר (נולד ב-3 בינואר 1952) הוא אמן לחימה ישראלי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. קלוגר מחזיק בחגורה שחורה דאן 9 בקראטה דו מזרם אוקינאווה גוג'ו ריו וכן ב-קובודו, ומייסד בית הספר הבינלאומי לאמנויות לחימה קראטה דו אינטרנשיונל (החל מ-1972). בעל תואר שלישי במנהל חינוכי. לבית ספרו סניפים בארץ וברחבי העולם - הונגריה, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, בריטניה ורומניה. משנת 1985 ועד שנת 2000, שימש קלוגר כרכז אמנויות לחימה של בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט. במסגרת עבודתו, הוא הקים את מגמת אמנויות הלחימה, כתב את כל תוכניות הלימוד, הרצה, אימן, הסמיך והיה בעל השפעה על חינוך דורות רבים של מורי לאמנויות לחימה בישראל. בהמשך, הקים מוסד מוכר להכשרת מדריכים ומאמנים (על פי חוק הספורט 1988) שפועל בפתח תקווה, ושם ממשיך עבודתו בתחום הכשרת והסמכת מורים לאמנויות לחימה. קלוגר הוא נציג רשמי ומוסמך הדאי ניפון בוטוקו קאי (קיוטו, יפן) וכן מוסמך מטעם המכון המרכזי של ארגון הקראטה אליו הוא משתייך - שו הונבו ג'ון דו קאן (אוקינאוה, יפן). שיחה של רוני קלוגר עם ניר מלחי בנושא אמנות לחימה, בתוך אמנות הלחימה: שיחות עם מאסטר ניר מלחי, עומר ברקמן, הוצאת אסיה, 2016, עמ' 91-53 אתר האינטרנט הרשמי של רוני קלוגר אתר האינטרנט הרשמי של בית ספרו של קלוגר סנסאי עדי כץ, על דוכן המנצחים, באתר nrg‏, 27 במרץ 2002 - כתבה אודות קלוגר סנסיי ובתו, המלמדת גם היא בבית ספרו
אופראן

אופראן (בערבית: إفران الأطلس الصغير; אפראן של האטלס הקטן, או: אפראן באנטי-אטלס) הוא כפר בדרום מרוקו, ששוכן ברכס הנמוך מבין הרי האטלס שקרוי גם "האנטי-אטלס". כיום אוכלוסיית הכפר מונה כ-12,000 תושבים. תושבי הכפר כיום הם מוסלמים ממוצא ברברי אך בעבר הכפר היה מקום משכנה של קהילה יהודית עתיקה בת למעלה מאלפיים שנה, מבין הקהילות העתיקות בצפון אפריקה. הקהילה ידעה רדיפות לאורך השנים. במקרה המפורסם ביותר, בסוף המאה ה-18, כ-50 גברים מבני הקהילה היהודית של הכפר נהרגו על קידוש השם לאחר ששליט מקומי תחת הסולטאן יזיד אילץ אותם לבחור בין התאסלמות לבין מוות. לאחר קום המדינה קהילה יהודית זאת עלתה לישראל. התינוק מאופראן מסורת קהילת אִפראן כפי שנכתבה על ידי מורה אליאנס, ארכיון יד בן צבי. Ifrane d’Anti-Atlas Cemetery באתר Jewish Morocco. על תקרית קידוש השם באופראן במאה ה-18 (בצרפתית) - פרויקט גניזת רבאט. (הקישור אינו פעיל, 21 במאי 2017)
אליהו מייטוס

אליהו מֶיְיטוּס (מיטוס; Meitus; ו' בתשרי תרנ"ג, 27 בספטמבר 1892, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית – 19 ביוני 1977, תל אביב) היה משורר עברי ומתרגם פורה. מורה ואיש חינוך באירופה ובישראל. אליהו מייטוס נולד בשנת 1892 בקישינב שבבסרביה. (אז באימפריה הרוסית; כיום במולדובה). למד בחדר ואחר כך אצל מורים פרטיים. סיים את הגימנסיה באודסה. השלים לימודיו בסורבון שבפריז. בעת מלחמת העולם הראשונה חזר לרוסיה, למד פילולוגיה וסיים לימודיו עם תואר מוסמך במדעי הרוח באוניברסיטת פטרוגראד (סנקט פטרבורג). בפרוץ המהפכה הרוסית נמלט לרומניה. החל משנת 1920 ניהל גימנסיה עברית מרשת "תרבות" בסורוקי שבבסרביה ולימד בבית המדרש למורים ביאשי, רומניה. בשנת 1935 עלה מייטוס לארץ ישראל. כל שנותיו היה מורה לספרות בבתי ספר תיכוניים, עד לפרישתו. שירו הראשון של מייטוס, "לילית", התפרסם ב"השילוח" בשנת ה'תר"ע (1910). בשנת 1938 יצא ספרו הראשון, "משירתנו החדשה". מייטוס היה מעורה בשירה הצרפתית, והעשיר את השירה העברית בצורות ונושאים הנטולים משירה זו. בראשית יצירתו השירית היו נושאיה העיקריים געגועים לעולם הילדות והתרפקות על הנופים והחיים שהותיר מאחוריו באירופה. אליהו מייטוס היה מתרגם פורה, בעיקר מלשון יידיש, צרפתית ורוסית. תרגם בין השאר מיצירתם של דוד ברגלסון, פרץ מרקיש, ראסין, טולסטוי, פושקין, אונורה דה בלזק, אמיל ורהארן, בודלר, אלכסנדרו תומא וורלן. נפטר בשנת 1977, בן 85 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הפקר: משירי מתן, כהן-הבעל, ירושלים: השלח, 1928. שלומית: פואמה, ירושלים: השלח, 1928. שירים, תל אביב: ועד היובל בהשתתפות מוסד ביאליק, תש"ג. בלדות מנוף הילדות: שירים, תל אביב: הוועד להוצאת כתביהם של סופרים עברים מסרביה, תשי"ד 1954. טריאולטים: שירים, תל אביב: עקד, תשכ"א 1961. בקצה הגשר השני: סוניטות, תל אביב: עקד, 1967. מן הגרן ומן היקב: לקט שירים, תל אביב: עקד, תשל"ג. במחיצתם של סופרים: פרקי זכרונות מימי שחרות, תל אביב: יבנה, תשל"ח 1978. מדיה וקבצים בנושא אליהו מייטוס בוויקישיתוף אליהו מייטוס, דף שער בספרייה הלאומית אליהו מייטוס, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אליהו מייטוס, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" כתבי אליהו מייטוס בפרויקט בן-יהודה דוד תדהר (עורך), "אליהו מייטוס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1241 רשימת הפרסומים של אליהו מייטוס, בקטלוג הספרייה הלאומית ארכיון אוסף אליהו מייטוס, בספרייה הלאומית הספרים של אליהו מייטוס, באתר "סימניה" כתבי אליהו מייטוס באתר worldcat כתבי אליהו מייטוס באתר openlibrary ג. קרסל, אליהו מייטוס, דבר, 7 בנובמבר 1963 משיריו: בית מקדש היה לי..., הצפירה, 18 במאי 1915 מַעְבָּרָה, הצפירה, 24 באפריל 1931 דוֹיְנוֹת וָלָכִיָּה, דבר, 2 ביולי 1937 שני טַיָּסים, דבר, 30 ביולי 1943 מנעלים במדבר (בלדה), מעריב, 20 באוקטובר 1967 דף הנפטר באתר חברה קדישא ת"א והמחוז. ראו ביקורת: נתן גורן, נופי הילדות, דבר, 26 בפברואר 1954. ראו ביקורת: י. זמורה, גלגולי משורר עברי, דבר, 24 בנובמבר 1961. ראו ביקורות: ב. אילן, בקצה הגשר – אל קצה התוחלת: ספרי השירה החדשים של אליהו מייטוס ויצחק עוגן, מעריב, 19 במאי 1967; אדיר כהן, השירה העברית בתשכ"ז, דבר, 25 באוקטובר 1967.
סוס (אזור)

סוס (בערבית: بلاد السوس, בברברית: ⵙⵓⵙ, בצרפתית: Souss) הוא אזור בדרום מרוקו. האזור מצוי בקרבת מדבר הסהרה אך ביניהם מצוי ה"אנטי-אטלס". מבחינה מנהלית האזור הוא חלק ממחוז מרוקאי בשם "סוס-מאסה-דרעה" שמורכב משלושת האזורים הללו יחדיו, ועיר הבירה שלו היא אגאדיר. הסוס הוא אזור הגידול הטבעי של עץ הארגן הידוע, ולכן חלקים מהאזור הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורת טבע ביוספרית. הסוס הוא אזור פורה שאינו מצוי במחסור של מים, ולאורך ההיסטוריה הוא היה אחד האזורים היצרניים ביותר של מרוקו. החל מהמאה ה-11 האזור היה ידוע בהפקה וביצוא של סוכר. אזור הסוס מיושב בברברים דוברי תַשֶלְחִית, ניב של שפות ברבריות, שידוע גם בשם "שלוּחית". סוס (נהר) סוס מאסה Boogert, Nico van den (1997). The Berber Literary Tradition of the Sous: with an edition and translation of 'The Ocean of Tears' by Muḥammad Awzal (d. 1749), Leiden: NINO. (chapter 1, 'The Sous') Montagne, R. (1930). Les Berbères et le Makhzen dans el Sud du Maroc, Paris. UNESCO Arganeraie Biosphere Reserve מדיה וקבצים בנושא סוס בוויקישיתוף
מסגד אקצה

מסגד אקצה (בטורקית: Mescidi Aksa; בהולנדית: Aksamoskee) הוא מסגד בעיר האג בהולנד, השוכן במבנה שהוקם כבית כנסת ושימש את הקהילה היהודית בעיר בין השנים 1844‏-1975. באמצע המאה ה-19, עם התגברות הגירה יהודית ממזרח אירופה להולנד, נוצר צורך בקהילה היהודית להקים בית כנסת חדש וגדול, במקום המבנה הישן שנבנה בשנים 1721-1723. לצורך כך העמיד המלך וילם השני מאוצרו הפרטי סך 4500 פלורינים לצורך הבניה. בית הכנסת נבנה בין השנים 1842-1844, בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל רודנבורג. אל בית הכנסת החדש הועבר ארון הקודש מבית הכנסת הישן, שבסיסו נבנה בשנת 1723, ועליו נוספו חלק עליון ושלושה כתרים בשנת 1740. ארון הקודש עשוי עץ ועיטוריו מצופים פס זהב מותך. בית הכנסת הוקם במרכזו של אזור שבו התגוררו יהודים רבים. עם גירוש יהודי הולנד למחנות בשנים 1942-1943, עמד בית הכנסת בשממונו עד תום המלחמה. לאחר המלחמה, חודשה הפעילות בבית הכנסת יחד עם עוד 2 בתי כנסת אחרים בעיר. המלחמה פגעה בקהילה מבחינה מספרית, כשלפני המלחמה מנתה כ-17 אלף איש, ולאחריה כ-2000. הקהילה התקשתה להחזיק בשלוש בתי כנסת, ובשנת 1975 סגרה הקהילה את שערי בית הכנסת הגדול. ארון הקודש המפואר הועבר מפורק וארוז בארגזים למוזיאון להיסטוריה יהודית באמסטרדם. כיום משמש ארון הקודש בית כנסת בשכונת הר נוף בירושלים. ההגירה המוסלמית להולנד הביאה לבניית מסגד בהאג כבר בשנת 1955, הנקרא מסגד מובארק. בשנות ה-70 התגברה ההגירה המוסלמית, והתעורר צורך לבניית מסגד נוסף. מאחר שבית הכנסת עמד ללא שימוש, פרצו לתוכו מהגרים טורקים שהתגוררו באזור והחלו להשתמש בו כמסגד, ללא רישיון מהעירייה וללא בעלות על המבנה. הצלאה הראשונה התקיימה במבנה ב-7 ביולי 1979. בשנת 1981 הוסדרה העברת המבנה, כאשר הקהילה היהודית מכרה את המבנה לעיריית האג, וזו העבירה אותו לרשות הקהילה המוסלמית הטורקית בעיר. לאחר שהוסדרה הבעלות נערכו שינויים במבנה על מנת להתאימו למסגד, והוכשר לקליטת 1500 מתפללים. בשנת 1987 נבנו בחזית הבניין שני מינרטים בגובה 26 מטרים. וסטרמוסקה הגירת מוסלמים למערב אירופה מדיה וקבצים בנושא מסגד אקצה בוויקישיתוף מסגד אקצה, ברשת החברתית פייסבוק מסגד אקצה J.F. Van Agt en E. Van Voolen, Nederlandse Synagogen, עמ' 71
יוליה שטראים

יוליה שטראים (נולדה ב-1962) היא אשת ציבור שכיהנה כסגנית ראש העיר חיפה, יו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה וראש סיעת "חיפה ביתנו" במועצת העירייה עד נובמבר 2018. שטראים ילידת אוקראינה עלתה לישראל בשנת 1990 וקבעה את ביתה בחיפה. בעלת תואר שני בפסיכולוגית ילדים מהמוסד הפדגוגי בביילץ. בשנת 1991 הצטרפה לתנועת הליכוד והייתה פעילה בה עד לשנת 1999. בשנה זו הצטרפה לישראל ביתנו והייתה שותפה לבניית המפלגה החל מהשלבים הראשונים לקיומה. במסגרת זו הייתה שטראים אחראית, בין השאר, על פעילות המפלגה באזור חיפה והצפון עד לשנת 2003. החל משנת 1994 ועד 2003 עבדה בהסתדרות הכללית מרחב חיפה בתפקיד מזכירת איגוד מקצועי. בין השנים 2005–2007 שימשה כחברת הנהגת ההסתדרות הכללית, במסגרת זו כיהנה כיו"ר ועדת כספים ומכרזים בהסתדרות. בשנת 2003 עמדה שטראים בראש רשימת "חיפה ביתנו" למועצת העיר ונבחרה להיות חברת מועצת העיר חיפה עם שני מנדטים. בבחירות 2008 הגדילה "חיפה ביתנו" את כוחה לשלושה מנדטים, בעקבות כך נבחרה פעם נוספת למועצת העיר והתמנתה לסגנית ראש העיר החל מדצמבר 2008. במסגרת חברותה במועצת העיר, מכהנת שטראים כיו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה, מובילה את תוכנית עיר ללא אלימות ומשמשת כדירקטורית באתו"ס, בעפת"ח וביפה נוף. בבחירות המוניציפליות של שנת 2018 נפסלה רשימת "חיפה ביתנו" בשל הגשת רשימה של שבעה מועמדים בלבד במקום 11 לפחות כפי שדורש החוק. שטראים הגישה עתירה לבית המשפט המחוזי בחיפה בשבתו כבית משפט לעניינים מינהלתיים. עתירה זו נדחתה, ושטראים פנתה אל בג"ץ, אך גם בערכאה זו היא הפסידה. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 עברה מישראל ביתנו לייעץ במטה הליכוד. שטראים נשואה ואם לבן. מתגוררת בנאות אפק. שי חורב, יוליה שטראים, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 365, 2018. בועז כהן, גם רשימת חיפה בעלייה של שטראים נפסלה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 9 באוקטובר 2018 בועז כהן, עתירתה של שטראים נדחתה – לא תתמודד בבחירות, באתר כלבו – חיפה והצפון, 14 באוקטובר 2018
טאיפן

טאיפן או טַיְפָּן (שם מדעי: Oxyuranus) הוא סוג של נחשים ארוכים, מהירים וארסיים ביותר ממשפחת הפתניים הנפוצים באוסטרליה. בסוג זה שלושה מינים כאשר למין טאיפן חופים 2 תת-מינים. הטאיפן נמנה עם הארסיים בנחשי העולם. שמו של הסוג ניתן על ידי דונלד תומפסון בעקבות השם של נחשים אלו בפי האבוריג'ינים תושבי חצי האי כף יורק, קווינסלנד. בסוג זה שלושה מינים: טאיפן חופים (Oxyuranus scutellatus) - לו שני תת-מינים: Oxyuranus scutellatus scutellatus - הנפוץ באוסטרליה Oxyuranus scutellatus canni - הנפוץ בגינאה החדשה. טאיפן פנים-יבשתי (Oxyuranus microlepidotus) טאיפן מרחבי המרכז (Oxyuranus temporalis) - המין התגלה ב-2007 והוא נפוץ במרחבי הפנים של אוסטרליה המערבית. הטאיפן ניזון מיונקים קטנים כמו חולדות ובנדיקוטים. הנחשים בסוג זה נחשבים לנחשי היבשה הארסיים ביותר. הארס שלהם מכיל ארס הפוגע במערכת העצבים וכן הפוגעת בקרישת הדם. הטאיפן פנים-יבשתי הוא הנחש היבשתי בעל ריכוז הארס הגבוה בעולם וטאיפן החופים הוא הנחש היבשתי השלישי בעולם מבחינת ריכוז הארס שלו לפי מדד LD50. טאיפן מרחבי המרכז נחשב גם כן לאחד הארסיים ביותר, אך טרם נחקר בצורה יסודית ומקיפה. טאיפן, באתר ITIS (באנגלית) טאיפן, באתר NCBI (באנגלית) טאיפן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טאיפן, באתר GBIF (באנגלית) טאיפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 101 East - Papua New Guinea's Snake Man, סרטון באתר יוטיוב Venomous Problems - Papua New Guinea, סרטון באתר יוטיוב טייפן במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית מידע על גילויו של המין החדש
קרב טינדאריס

קרב טינדאריס ניטש ב-257 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי קרתגו ורומא. הקרב התחולל ליד כף טינדאריס (Τυνδαρισ, Tyndaris), כיום כף טינדארו (Tindaro), בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה, ולמרות שהסתיים בניצחון רומאי לא הכריע את המערכה. ניצחון הצי הרומאי בקרב מילאי (260 לפנה"ס) באמצעות גשרי ההשתלטות רומם את רוחם של הרומאים, והם נפנו ביתר מרץ להמשך המלחמה ביבשה. בהיעדר כוחות קרתגיים ימיים שיסכלו את תנועות הצבא, הצליחו הרומאים בשנה שלאחר מכן לכבוש מספר ערים קרתגיות בסיציליה. הם אף ניסו בשנת 258 לפנה"ס – כפי הנראה בלא הצלחה – לכבוש שוב את ליפארה, כדי להסיר את חרפת תבוסתו של צבא גנאיוס קורנליוס סקיפיו מידי שייטת קרתגית, שהטילה עליו הסגר מן הים שלוש שנים קודם לכן והביאה לכניעתו. שנה אחר כך, ב-257 לפנה"ס, נקרתה להם הזדמנות נוספת להכות בצי הקרתגי. הצי הרומאי, בפיקוד הקונסול גאיוס אטיליוס רגולוס (Gaius Atilius Regulus), עגן אותה עת ליד כף טינדאריס, מערבית למילאי, נכון בכל רגע להגן על הנתיב הימי מאיטליה לסיציליה, שהיה עורק החיים של הצבא הנלחם באי. ואמנם, זהירות זו השתלמה. הצופים הרומאים בחוף הבחינו בשייטת קרתגית העושה דרכה בים בלא-סדר במקום בטור עורפי כמקובל, ומיד ניתן האות לעלות על האוניות ולהסתער על האויבים. בעוד הצי מתארגן בחופזה לקראת ההתנגשות, הקדים גאיוס אטיליוס את האחרים ויצא עם אונייתו בראש עשר אוניות נוספות אל לב ים. היה זה צעד נמהר מדי. כאשר ראו הקרתגים בפיקוד חמלקרת כי האוניות הרומאיות המסתערות עליהם מופרדות מרחק רב מן האחרות, סבו לעברן, הקיפו אותן מכל עבר, ובמהלומות ניגוח טיבעו עשר מהן וכמעט שלכדו גם את אונייתו של אטיליוס עצמו. תוך כדי כך נאספו יתר אוניות הצי הרומאי בזירת הקרב, ולאחר שנערכו בשורה חזיתית כמקובל – התנגחו באויבותיהן והצליחו להטביע שמונה אוניות קרתגיות וללכוד עשר על צוותן. הצי הקרתגי המוכה נסוג אל האיים הליפאריים. מתוצאות ההתנגשות הימית למדו הרומאים והקרתגים כי הם נלחמים בכוחות שקולים, ומאחר שהבינו כי גורל המלחמה כולה יוכרע בים, נפנו ביתר מרץ להגדלת עוצמת צייהם המלחמתיים. ואמנם, קרב אקנומוס שנערך שנה אחר כך הוא עדות לגודל ההכנות שעשו ולעוצמת המאבק ביניהם על השליטה בים. מאיר שש, המערכה על הימים – תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991. עמ' 125–126. עותק דיגיטלי בפרויקט בן-יהודה. פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א–ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991. פוליביוס, ספר ראשון, 25.
קולנוע נגטיב

קולנוע נגטיב הוא קולנוע הממוקם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והוא היחיד מסוגו באוניברסיטאות בארץ, בהיותו שייך לאגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון ומופעל על ידה ללא מטרות רווח. במרץ 2016 חגג הקולנוע 40 שנה להיווסדו. שמו של בית הקולנוע נגזר מהמילה נֵגָטִיב ומהמילה נגב. הקולנוע פעיל בין הימים א'-ה' ובמוצ"ש במהלך השנה האקדמית ובתקופות המבחנים (אוקטובר-אוגוסט) ומושך אליו עשרות אלפי סטודנטים ואורחים מדי שנה. הקולנוע ממוקם בבניין 26 בתוך שטחה של אוניברסיטת בן-גוריון. שני אולמות הנגטיב, בעלי 250 מקומות כל אחד, משמשים במשך היום כאולמות הרצאה למחלקות השונות באוניברסיטה, אך בלילה הופכים לבית קולנוע מן השורה הכולל מסכים מתקדמים, מקרנת HD, סדרנים בכניסות לאולמות ומזנון קולנוע קלאסי. במסגרת היותו מוסד ללא כוונת רווח, קולנוע נגטיב פתוח לציבור הרחב ומשמש כמקום בילוי לכלל תושבי באר שבע והסביבה. בקולנוע מועסקים 13 עובדים, כולם סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, בתפקידי מקרינים, סדרנים, ומוכרים במזנון ובקופה. קולנוע נגטיב עורך שתי הקרנות מדי ערב ומביא לקמפוס את הסרטים החדשים ביותר לצד קלאסיקות קולנועיות מהעבר ושוברי קופות נוסטלגיים. בקולנוע נגטיב מתקיימות שלל פעילויות קבועות מדי סמסטר. כמו כן, פועלים במסגרתו מספר מועדוני סרטים. אירוע המתקיים פעם בחודש ועוסק בסרט או סדרת סרטים לא שגרתיים. האירוע כולל הרצאה של במאי הקולנוע אלון גור אריה והקרנה של סרט בנושא לאחר מכן. מספר הקרנות אשר זכו להצלחה מסחררת: הרצאה בנושא סשה ברון כהן והקרנת הסרט "הדיקטטור", מועדון הסרט של האחים כהן והקרנת הסרט "ביג לבובסקי" ומחווה לזכרו של רובין ויליאמס והקרנת הסרט "פאץ' אדמס". מדי סמסטר הנגטיב עורך הקרנה מיוחדת של "מופע הקולנוע של רוקי", סרט הנחשב ל"קאלט" וזוכה להקרנות פעילות בבתי קולנוע בכל רחבי העולם. במסגרת האירוע, שמתקיים מאז שנת 2008, צוות שחקנים המורכב ברובו מסטודנטים משחק על הבמה בתחפושות מלאות וססגוניות. ברקע הבמה מוקרן הסרט המקורי ולאווירה מתלווים שחקנים ה"שתולים" בקהל אשר לא חוסכים בהערות מצחיקות. המופע משתף את קהל הצופים על ידי אביזרי תפאורה המוחבאים מתחת ועל כיסאותיהם. בשנים האחרונות מעלים את המופע חברי ה"קאמל טואוס קאסט" וזוכים להצלחה אדירה. המופע ססגוני במיוחד, נאמן למקור ובעיקר, ללא צנזורה. מדי תקופה ובמועדים מיוחדים הנגטיב מקיים שבועות מיוחדים של הקרנת סרטים באותו נושא; שבוע המוקדש לסרטים המועמדים לפרס אוסקר באותה שנה ולזוכים בעבר, שבוע המוקדש לבמאי או שחקן מסוים, שבוע יוצרים ישראלים, שבוע טרילוגיות, שבוע אנימציה, ועוד. קולנוע נגטיב דואג להציג סרטים ממגוון ז'אנרים, ביניהם סרטים דוקומנטריים רבים, קולנוע זר, מיטב היצירות הזוכות בפסטיבלים ברחבי העולם. ישנה במה מיוחדת עבור הקולנוע ישראלי והקולנוע מארח טרום בכורות ומקדם יצירה ישראלית. קולנוע נגטיב חובר לארגונים רבים ומאפשר במה לתכנים שלהם: גיא רולניק והרצאתו שבנוגע להון שלטון: "מגש הכסף", בנוסף נערכו שיתופי פעולה עם הקהילה הגאה, התא התימני עם סיפור חטיפת ילדי תימן, מרכז אפריקה ועוד רבים אחרים. קולנוע נגטיב מארח בדרך קבע אנשי תקשורת ומדיה כדוגמת יוצרי המיני סדרה צל של אמת שעוסקת בפרשית רצח הילדה תאיר ראדה, האנימטורים ניר גרבר וגלי אדלבאום אשר התארחו וספרו על סדרתם המצליחה ניר וגלי, והרצאה של יוצרי הסדרה פאודה. אתר האינטרנט הרשמי של קולנוע נגטיב קולנוע נגטיב, ברשת החברתית פייסבוק
ד"ש מבסטר

ד"ש מבסטר (באנגלית: Postcards from Buster. בתרגום חופשי "גלויות מבסטר") היא סדרת אנימציה ולייב אקשן לילדים המשודרת בערוץ PBS Kids, ספין אוף לסדרה "ארתור". בישראל שודרה הסדרה בערוץ לוגי בין 2008-2012. הפיילוט של הסדרה שודר במסגרת אחד הפרקים של "ארתור" ששודר בארץ תחת השם "גלויות מבסטר", המראה של בו בסטר, אביו של בסטר היה יותר מבוגר בפרק, לעומת המראה שלו בסדרה שהיה יותר צעיר. הוריו של בסטר גרושים, ובסדרה זו הוא מטייל עם אביו ברחבי העולם. בפרק סיום העונה של הסדרה "ארתור", בעונה שלפני שידור "ד"ש מבסטר", מספר בסטר לחבריו על כוונתו לצאת למסע, וארתור מנסה לשכנע אותו שלא לנסוע. בסטר ואביו מוצגים באנימציה והעולם, כפי שנקלט בעדשת המצלמה של בסטר, הוא לייב אקשן. כמו כן ישנה להקה ששכרה את בו להטיסם לכל מיני מדינות בארצות הברית, אותה להקה הוזכרה בפיילוט. בינואר 2005, מרגרט ספלינגס, מזכירת החינוך של ארצות הברית, מתחה ביקורת חריפה על פרק 33 של הסדרה ששודר באותו החודש. הפרק כלל ביקור בורמונט, שהיא מן המדינות הראשונות שהתירו נישואים חד-מיניים, ובסטר נפגש במהלכו עם ילדיהן של זוג לסביות. כמו כל פרקי הסדרה, הפרק לא כלל תוכן מיני כלשהו, והמילים "לסבית" או "הומוסקסואל" לא נאמרו בו. מזכירת החינוך דרשה מ-PBS להחזיר את המימון הפדרלי ששימש להפקת הפרק, בטענה ש"הורים רבים אינם רוצים שילדים יהיו חשופים לנושא הנראה בפרק". PBS החליטו שלא להפיץ את הפרק, אך כמה תחנות שידרו אותו. זמן קצר לאחר המחלוקת הודיעה מנכ"ל PBS כי תעזוב את תפקידה עם סיום החוזה שלה ב-2006. מאוחר יותר נכתב על המחלוקת מחזה בשם "דאסטי והעולם הגדול והרע". ארתור "ד"ש מבסטר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ד"ש מבסטר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ד"ש מבסטר", באתר Metacritic (באנגלית) "ד"ש מבסטר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האתר הרשמי של PBS Kids מאמר חדשות באנגלית על המחלוקת (הקישור אינו פעיל, 2.03.2018)
חגי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חגי – נביא תנ"כי ספר חגי – אחד מספרי תרי עשר חגי בן גד – דמות מקראית, מבניו של גד אישים ששם משפחתם חגי ברלה חגי – חזן ומלחין יהודי אמריקאי חן חגי – שחקן ומנחה ישראלי שלום חגי – אלוף עבר בצה"ל ואיש עסקים ישראלי מקומות בית חגי – התנחלות בדרום הר חברון אישים ששם משפחתם חגאי ברוך חגאי – ספורטאי רב-תחומי ומבכירי מאמני ספורט הנכים בישראל חג