אבראהים יזדי

אברהים יזדי (בפרסית: ابراهیم یزدی; 26 בספטמבר 1931 - 27 באוגוסט 2017) היה דוקטור בביוכימיה רוקח, פוליטיקאי, ודיפלומט איראני שכיהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ הראשון של איראן, בממשלה הזמנית של מהדי בזרגאן, עד להתפטרותו, בנובמבר 1979, במחאה על משבר בני הערובה באיראן. יזדי היה ליברל אסלאמי ותומך ברפורמות דמוקרטיות באיראן. בין השנים 1995–2017 הוא עמד בראש תנועת החירות של איראן. יזדי נולד בקזווין, באזור הצפון-מזרחי של איראן, למשפחה אמידה. למד רוקחות באוניברסיטת טהראן וסיים שם תואר שני בפילוסופיה. לאחר ההפיכה הצבאית שהדיחה את ממשלתו של מוחמד מוסאדק, ב-19 באוגוסט 1953, הצטרף יזדי לתנועת ההתנגדות הלאומית של איראן (אנ') והיה פעיל בה עד 1960. בשנת 1961 הוא נסע לארצות הברית והמשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובתוך כך המשיך שם את מעורבותו בפעילות פוליטית נגד השאה פהלווי. הוא היה בין מייסדי תנועת החירות של איראן (SAMA) ברחבי העולם. בשנת 1966 הוא הקים את מטה התנועה בביירות. בשנת 1967החל יזדי ללמוד במכללת ביילור לרפואה (אנ') שביוסטון וב-1971 קיבל שם תואר דוקטור בביוכימיה. עם סיום לימודיו, הוא קיבל אזרחות אמריקאית, אזרחות שנשללה ממנו בשנת 1979. ב-1975 נשפט יזדי, שלא בפניו, בבית משפט צבאי איראני ונידון ל-10 שנות מאסר ולכן נשאר בארצות הברית. ב-1978, כשאייתוללה ח'ומייני עבר לפריז, יזדי נסע לשם והחל לשמש כאחד היועצים לאיתוללה והדובר שלו. הוא ייצג את הצד הליברלי, המתון והחוקתי של המהפכה. יחד עמו היו עוד "מהפכנים", בעלי השכלה מערבית, מהפלגים האסלאמיים הפונדמנטליסטיים ועד פעילי שמאל ליברליים. יזדי סבר באותה תקופה שלאחר המהפכה, ח'ומייני יסתפק בתפקיד "מדריך רוחני" ויישב בעיר קום. במסיבת עיתונאים שערך ח'ומייני בטהראן, ב-3 בפברואר 1979, היה זה יזדי שתרגם את דבריו לאנגלית. בהמשך, ח'ומייני מינה את יזדי לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלה הזמנית של מהדי בזרגאן, עד להתפטרותו, בנובמבר 1979, במחאה על משבר בני הערובה באיראן. באותה תקופה פעל יזדי, במקביל, במספר מישורים, כמו: בתאריך 15 בפברואר 1979 השתתף יזדי ב"משפטי הבזק" של ארבעה גנרלים מתקופת השאה: ראש הסאוואכ - גנרל נמאתוללה נאסירי (אנ'), מפקד משטרת טהראן - גנרל מהדי רחימי (אנ'), המפקד הצבאי של אזור אספהאן - גנרל רזא נאג'י (אנ') ומפקד חיל האוויר - הגנרל מנוצ'הר חוסרודאד (אנ'). כל הארבעה נשפטו בבית ספר בטהראן, באותו יום ולאחר מכן הוצאו להורג במקום. לדברי עיתונאי איראני שנכח במקום והקליט (אודיו) את המשפטים, יזדי ניהל את המשפט, או פיקח עליו ומכל מקום נטל בו חלק פעיל. עם זאת, חלק מהנוכחים ויזדי ביניהם לא הסכימו עם ביצוע גזר הדין. יזדי חזר על אי הסכמתו לביצוע גזר הדין גם בפני בני שיחו, דיפלומטים האמריקאים. יזדי היה מבין מקימי משמרות המהפכה האסלאמית, במטרה ליצור סדר בקרב המיליציה המהפכנית שהלכה והתפשטה ובמקביל, לוודא שאין בכוונת הצבא לחתור לחזרה לימי המלוכה. יזדי פעל להכרה בינלאומית בממשלה החדשה. באביב 1979 הוא נפגש עם מזכיר המדינה האמריקני סיירוס ואנס במושב האו"ם בניו יורק. בספטמבר 1980 מכן הוא ייצג את איראן בפסגת המדינות הבלתי מזדהות, שם התקבל בחום על ידי פידל קסטרו. באוגוסט 1979 הציע יזדי לח'ומייני לחגוג את "יום ירושלים". ח'ומייני אימץ את הרעיון והודיע על כך בנאום פומבי באוגוסט 1979, על רקע העמקת המתיחות בין ישראל ללבנון. שמו של מר יזדי לא הוזכר בנאום. ב-2 בפברואר 1979, יום לאחר הגעתו של ח'ומייני לאיראן, פרצו כמה קבוצות של איראנים למתחמי שגרירויות זרות בטהראן ובכלל אלו של ארצות הברית, בריטניה ויוגוסלביה. הקבוצות הזדהו כמהפכנים שמאלנים והדבר נתפס בעיני מועצת ההפיכה האסלאמית (אנ') שיזדי היה חבר בה, ככוונה ליצור כאוס ולמנוע הכרה בינלאומית במשטר החדש. בשגרירות האמריקאית, התוקפים הצליחו להיכנס לבניין השגרירות ולקחו בשבי אנשים, כולל שגריר ארצות הברית, ויליאם סאליבן (אנ'). בהנחיית ח'ומייני ומועצת ההפיכה האסלאמית, יזדי יצא לשגרירויות ופתר את המשבר. כל ה"פולשים" עזבו את השגרירויות והשבויים שוחררו. ב-4 בנובמבר 1979, השתלטה על שגרירות ארצות הברית, קבוצת "סטודנטים מוסלמים חסידי דרכו של האימאם (אנ')". גם הפעם ח'ומייני הטיל על יזדי להגיע לשגרירות, לפתור את המשבר ולגרש את ה"פולשים". זמן קצר לאחר מכן הוא גילה שח'ומייני, בהופעה בטלוויזיה הממלכתית,, שינה את דעתו ואישר בגלוי את ההשתלטות על השגרירות. בתגובה, ראש הממשלה הזמנית וכל השרים, כולל יזדי, התפטרו והצהירו שההשתלטות "מנוגדת לאינטרס הלאומי של איראן". לאחר שהתפטרו מהממשלה, יזדי וחבריו בתנועת החירות של איראן התמודדו בבחירות לאספה המייעצת האסלאמית הראשונה שלאחר המהפכה. מבין המתמודדים נבחרו מהדי בזרגאן, יזדי וארבעה חברים נוספים בתנועת החירות. כולם כיהנו בפרלמנט מ-1980 עד 1984. לאחר הפלישה העיראקית לאיראן בספטמבר 1980, יזדי תמך באופן מלא במאמץ המלחמתי האיראני נגד הפלישה, אך ב-1982, לאחר הניצחון האיראני בח'ורמשהאר הוא התנגד להמשך המלחמה, שנמשכה שש שנים נוספות. בשנים אלו פרסמו יזדי וחבריו בתנועת החירות הצהרות וכן מכתבים פתוחים לאיתוללה ח'ומייני. ככל הנראה, בתגובה לכך הוצת ביתו של יזדי בטהרן ב-1985 וכמה מחברי תנועת החירות נאסרו. בבחירות שלאחר מכן באיראן לנשיאות, לפרלמנט ולמועצות העיר, יזדי וחברים אחרים בתנועת החירות הגישו מועמדות אך נאסר עליהם להתמודד על ידי מועצת שומרי החוקה, בשל התנגדותם למדיניות הממשלה. לאחר מותו של בזרגן, בינואר 1995, יזדי נבחר למנהיג התנועה וכיהן בתפקיד זה עד למותו. יזדי נעצר בדצמבר 1997 בגין "חילול קדושות דת" ושוחרר בערבות כעבור מספר ימים. לאחר שחרורו, נאסר עליו לעזוב את איראן במשך שנים רבות ומעת לעת הוא זומן לחקירות, עם עורכת הדין שלו, זוכת פרס נובל שירין עבאדי. ב-17 ביוני 2009, במהלך המחאה לאחר הבחירות לנשיאות איראן 2009, נעצר יזדי בעת שעבר בדיקות בבית החולים בטהרן כעבור חמישה ימים שוחרר חזרה לבית החולים לצורך הליך רפואי. ב-28 בדצמבר 2009, נעצר יזדי לאחר שחידש את פעילות המחאה שלו נגד המשטר. יחד עם נוספים, יזדי נעצר ב-1 באוקטובר 2010 באספהאן בגין השתתפות ב"תפילת יום שישי בלתי חוקית". העצורים שוחררו תוך כמה ימים ואילו יזדי נשאר ב"מעצר זמני", תחילה בכלא אווין ולאחר מכן במתקן "מאובטח", בשליטת כוחות הביטחון של איראן ושוחרר באפריל 2011. ב-27 באוגוסט 2017, בגיל 85, מת יזדי מסרטן הלבלב, באיזמיר, טורקיה, שם היה בטיפול. ארצות הברית דחתה בקשה שהוגשה בשמו, לקבל אשרה לטיפול רפואי. גופתו הועברה לאיראן והוא נקבר בבהשט א-זהרה (אנ'). דיווח עיתונאי (מ-2021) על ארבעת הגנרלים האיראניים שהוצאו להורג (תמונות קשות לצפייה) מדיה וקבצים בנושא אבראהים יזדי בוויקישיתוף Elasfar, Dara (30 באוגוסט 2017), "Ebrahim Yazdi, Iranian foreign minister turned dissident, dies at 85", The Washington Post, נבדק ב-10 אוקטובר 2024, ...Dr. Yazdi, whose American citizenship was revoked... {{citation}}: (עזרה) The Passing of Ebrahim Yazdi an Emblematic Figure of Iranian Politics, Reset DOC (באנגלית) "Rescue leader at embassy was researcher at Baylor". Toledo Blade. Houston. AP. 14 בפברואר 1979. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite news}}: (עזרה) Ebrahim Yazdi – Foreign Minister, Opposition, Tehran Bureau (באנגלית אמריקאית) Remembering Ebrahim Yazdi, Global Justice in the 21st Century, ‏2017-09-13 (באנגלית) NILOUFAR ROSTAMI, IranWire Exclusive: Audio File of Generals' Execution Recalls the Horror of 1979 Iran, iranwire, ‏MAY 15, 2021 ARASH AZIZI (28 אוגוסט 2017). "Ebrahim Yazdi Was a Man of Real Integrity". IRANWIRE (באנגלית). נבדק ב-11 אוקטובר 2024. Siavash Ardalan (1 באוגוסט 2013). "Iran's 'Jerusalem Day': Behind the rallies and rhetoric". BBC. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite news}}: (עזרה) "Human Rights and Parliamentary Elections in the Islamic Republic of Iran". Human Rights Watch. 8 (1). במרץ 1996. נבדק ב-11 אוקטובר 2024. {{cite journal}}: (עזרה) "Teheran Court Releases Critic". The New York Times. 26 בדצמבר 1997. נבדק ב-13 באוגוסט 2013. {{cite news}}: (עזרה) Tait, Robert (17 ביוני 2009), "Iran elections: mass arrests and campus raids as regime hits back", The Guardian, London, נבדק ב-18 ביוני 2009 {{citation}}: (עזרה) Daily Show interview with Yazdi's son, 22 June 2009 ABC News - Read the Latest News & Headlines, www.abc.net.au, ‏2024-10-10 (באנגלית) Katzman, Kenneth (17 ביוני 2013). "Iran: U.S. Concerns and Policy Responses" (CRS Report for US Congress). Congressional Research Service. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Iranian Dissident, Former Foreign Minister Yazdi Dies At 86". RadioFreeEurope/RadioLiberty. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. "Ebrahim Yazdi, former Iranian politician, dies". Tehrantimes.com. 28 באוגוסט 2017. נבדק ב-10 אוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) "ابراهیم یزدی در بهشت زهرا دفن می‌شود". Ilna.ir. נבדק ב-10 אוקטובר 2024.