laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נתיב (גיור)

נתיב - המרכז הלאומי לזהות וגיור הוא גוף ממלכתי ללימודי יהדות לישראלים המבקשים להתגייר. הרקע לוועדת נאמן ולהקמת הארגון הוא עתירותיהם לבג"ץ של הזרמים הלא-אורתודוקסיים בישראל שדרשו להכיר בגיוריהם הנעשים בישראל. בג"ץ דרש מהכנסת לתשובה בנושא מיהו יהודי, וסיעות חרדיות ניסו להעביר תיקון לחוק המבהיר כי גיור תקף הוא אך ורק גיור אורתודוקסי. הדבר הוביל לסערה בקרב הציבור היהודי בארצות הברית ולחשש למשבר ונתק. ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו החליט בשנת 1997 על הקמת "הוועדה לגיבוש רעיונות והצעות בנושא הגיור בישראל" (ועדת נאמן). הוועדה הייתה מורכבת נציגים ורבנים אורתודוקסים, קונסרבטיבים ורפורמים. בדו"ח הוועדה ניסתה להגיע לפשרה בכך שיופרדו ההכנה לגיור (שיעברו על ידי נציגים מכל זרמי היהדות) ותהליך ההכרה בגיור (שיהיה לפי כללי היהדות האורתודוקסית). אולם עקב ההחלטה לשלב בהכנה לגיור זרמים שונים ביהדות סירבה מועצת הרבנות הראשית להתחייב על מדיניות גיור מקלה. בהחלטת ממשלה מספר 3613 מ-7 באפריל 1998 לאור המלצות הוועדה, הוחלט על הקמת בתי הדין המיוחדים לגיור ואת המכון המשותף ללימודי היהדות. הארגון הוקם בשנת 1999 תחת השם המכון המשותף ללימודי יהדות ובשנת 2015 שונה שמו לנתיב. בראש הארגון פועלת הנהלה ציבורית בראשות פרופסור בנימין איש שלום ובה ויושבים נציגים משלושת הזרמים המרכזיים ביהדות. הארגון מופעל על ידי הסוכנות היהודית ואגף הגיור במשרד ראש הממשלה. נתיב משמש כמסגרת ההכנה המרכזית לגיור בישראל ומופקד על תוכנית הגיור בצה"ל. בתור גוף ממלכתי, הלימודים בו ניתנים ללא תשלום. הארגון מפעיל עשרות כיתות לימוד בפריסה ארצית ומציע קורסים מותאמים לאוכלוסיות שונות לרבות סטודנטים ואנשים עם מוגבלות. משך הלימודים במסגרות האזרחיות הוא כעשרה חודשים עד שנה ומפגשי הלימוד נערכים פעם עד פעמיים בשבוע. במהלך הלימודים מלווים המורים את המתגיירים בכל שלבי תהליך הגיור. תוכנית נתיב בצה"ל כוללת את: קורס נתיב - קורס זהות יהודית ישראלית סמינר גיור א' - עבור חיילים המעוניינים להמשיך בתהליך גיור סמינר גיור ב' - עבור חיילים המעוניינים להשלים את הגיור בצה"ל התוכנית ספגה ביקורת קשה על כך שהיא משדלת אזרחים ישראלים להמיר את דתם, מהלך שגונה כמיסיונרי. ב-2018 פסק בית-המשפט העליון שאסור לצבא לחייב חיילים להשתתף בפעילויותיה, לאחר שהקצין חסר הדת סטניסלב יורובסקי עתר בדרישה שהממונים עליו יפסיקו להטרידו בהצעות להמרת דת. צה"ל ממשיך להציע לחיילים לא-יהודים לפנות אל "נתיב." ואף מתגמל אותם על כך. אתר האינטרנט הרשמי של נתיב מגזין נתיב נתיב, באתר "גיידסטאר ישראל" עמירם ברקת, צה"ל הנהיג "גיור ידידותי", ומאות עולים מתגיירים מדי שנה, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2005 צביקה קליין, ‏"תוכנית 'נתיב' זוכה לקונצנזוס ציבורי אדיר", בעיתון מקור ראשון, 18 באוקטובר 2018 מיסיונרים במדים, באתר הארץ, 15 ביוני 2018 Defying High Court, the Israeli Army Still Presses non-Jewish Soldiers to Convert. הארץ, 25 ביוני 2020.
מיזופוביה

מיזופוביה (מאנגלית: Mysophobia) היא פוביה ספציפית פתולוגית שמתבטאת בפחד קיצוני מלכלוך וממגע עם משטחים שנתפסים כלא נקיים, או אנשים שנתפסים כמעבירי מחלות, מחשש להידבקות בזיהומים או בחיידקים. אדם שקיים אצלו חשש כזה מכונה "מיזופוב".אנשים הסובלים מהתופעה ינקטו בצעדים מרחיקי לכת על מנת להימנע ממושא הדחיה, מה שמייצר פגיעה מהותית בחיי היומיום. שמות נוספים לתופעה: ג'רמופוביה (Germophobia) - זהו הכינוי הנוסף הנפוץ ביותר לתופעה. בסילופוביה (Bacillophobia) בקטריופוביה (Bacteriophobia) וורמינופוביה (Verminophobia) במונח נעשה שימוש לראשונה על ידי הנוירולוג האמריקאי ויליאם אלכסנדר המונד בשנת 1879, כאשר תיאר מקרה של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) שבאה לידי ביטוי ברחצת ידיים אובססיבית, והפוביה אף מזוהה כיום עם מחלה זו. למרות הקשר בין OCD למיזופוביה, קשר כזה איננו הכרח, שכן שטיפת ידיים אובססיבית שמופיעה כתסמין של OCD יכולה לבוא כתחושת צורך של ביצוע הריטואל לשם תפקוד בתחומים אחרים של החיים, בעוד מיזופובים אחרים יכולים לעשות זאת אך ורק מחשש לזיהומים. Mysophobia: Definition, causes, and treatment, www.medicalnewstoday.com, ‏2022-09-28 (באנגלית) Mysophobia (Germophobia): Causes, Symptoms & Treatment, Cleveland Clinic (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרס ארסמוס

פרס ארסמוס הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי הקרן ההולנדית פראמיום ארסמיום (מילולית, בלטינית: "הפרס הארסמי"), אשר הוקמה בשנת 1958 על ידי הנסיך ברנרד. הוא מוענק לאישים ומוסדות שתרמו תרומה משמעותית לתרבות או לחברה באירופה. הפרס מלווה במענק כספי על סך 150,000 יורו. הפרס קרוי על שמו של המלומד ההולנדי בן הרנסאנס, ארסמוס מרוטרדם. 1958: אזרחי אוסטריה 1959: רובר שומאן וקרל יאספרס 1960: מארק שאגאל ואוסקר קוקושקה 1961: לא הוענק 1962: רומנו גוואדריני 1963: מרטין בובר 1964: איגוד האקדמיות הבין-לאומי Union Académique Internationale 1965: צ'ארלי צ'פלין ואינגמר ברגמן 1966: רנה וויג והרברט ריד 1967: יאן טינברגן 1968: הנרי מור 1969: קרל פרידריך פון וייצזקר וגבריאל מרסל 1970: הנס שארון 1971: אוליבייה מסייאן 1972: ז'אן פיאז'ה 1973: קלוד לוי-שטראוס 1974: נינט דה ולואה ומוריס בז'אר 1975: ארנסט גומבריך ווילם סנדברג 1976: אמנסטי אינטרנשיונל ורנה דוד 1977: ז'אן מונה ווורנר קייגי 1978: 3 תיאטראות בובות כולל תיאטרון לחם ובובות 1979: די צייט ונויה זוריכר צייט 1980: גוסטב ליאונהארדט וניקולאוס הרנונקור 1981: ז'אן פרובה 1982: אדוארד שילביקס 1983: מרגריט יורסנאר, לשק קולקובסקי, ישעיה ברלין ורמון ארון 1984: מאסימו פלטינו 1985: פול דהלווי 1986: ואצלב האוול 1987: אלכסנדר קינג 1988: ז'אק לדו 1989: הוועד הבינלאומי של המשפטנים (International Commission of Jurists) 1990: גרהם קלארק 1991: ברנרד הייטינק 1992: ארכיון איי הודו ושמעון ויזנטל 1993: סיגמר פולקה 1994: פיטר שטיין 1995: רנצו פיאנו 1996: ויליאם מקניל 1997: ז'אק דלור 1998: פיטר סלרס ומאוריציו קאגל 1999: מרי רובינסון 2000: האנס ואן מאנן 2001: קלאודיו מגריס ואדם מיצ'ניק 2002: ברנד והילה בכר 2003: אלן דייווידסון 2004: עבד אל-כרים סורוש, סאדק אל-עזם ופאטמה מרניסי 2005: סיימון שייפר וסטיבן שייפין 2006: פייר ברנרד 2007: פטר פורגאטש 2008: איאן בורומה 2009: אנטוניו קססה ובנג'מין פרנץ 2010: חוסה אנטוניו אבראו 2011: חואן בוסקץ 2012: דניאל דנט 2013: יורגן הברמאס 2014: פרי לייסן 2015: קהילת ויקיפדיה 2016: א. ס. בייאט 2017: מישל למונט 2018: ברברה ארנרייך 2019: ג'ון אדמס 2021: גרייסון פרי 2022: דויד גרוסמן 2023: טרוור נואה 2024: אמיטאב גוש מדיה וקבצים בנושא פרס ארסמוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס ארסמוס
אהרן דומב

אהרן דוֹמְבּ (מכונה דומפה, נולד ב-17 בספטמבר 1956) הוא איש ציבור דתי לאומי, שימש מזכ"ל מועצת יש"ע ומנכ"ל משרד התיירות. דומב שימש עוזר ראש המועצה בקריית ארבע, מנכ"ל החברה לפיתוח קריית ארבע ודובר מועצת יש"ע. אחר כך שימש כמזכ"ל מועצת יש"ע. בתקופתו כהונתו במועצת יש"ע הוא נחקר בשל כספים שהועברו למועצה ושימשו לתמיכה בליכוד במסגרת פרשת עמותות הליכוד. המשטרה המליצה להעמידו לדין, אך היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק. דומב הוא בעל תואר ראשון בתקשורת מטעם American Coastline University (שתאריה אינם מוכרים). בדצמבר 2001 מונה על ידי שר התיירות, בני אלון, למתאם שר התיירות בתחומי הדוברות וההסברה, ובמרץ 2002 מונה למנכ"ל משרד התיירות. באוגוסט 2004 אושר מינויו למנהל מרכז ההשקעות במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה תחת השר אהוד אולמרט, אך כמה חודשים לאחר מכן הורה היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז הורה על ביטול המינוי, מאחר שדומב לא דיווח על שהורשע בעבר בעברות של הפרת צווי המפקד הצבאי בשטחים, השתתפות בהתקהלות אסורה ועוד, ועל כך שביולי 2004 נחקר בחשד בסחיטה באיומים והטרדת עד. במסגרת הסדר טיעון נמחקו סעיפי האישום המקוריים, ודומב הודה בסעיפים של קבלת דבר במרמה וקבלת משרה שלא כחוק, בגין אי הדיווח. הוא הורשע בבית משפט השלום בירושלים ונידון לקנס של 1,000 ש"ח. ביוני 2009 נערך הסדר גישור בין דומב לבין ידיעות אחרונות בעקבות תביעת הוצאת דיבה שהגיש נגד העיתון בעקבות תחקיר שפרסם יום לפני ההצבעה בממשלה על מינויו למנהל מרכז ההשקעות. לפי ההסדר ישלם העיתון לדומב 150,000 ש"ח ויפרסם התנצלות. בעקבות הפצת הספרון "השמאל הלאומי" הגיש אהרון דומב תביעת לשון הרע נגד מחבריו, אלדד יניב ושמואל הספרי, ונגד גדי טאוב, שסייע בהפצתו. לאחר הליך משפטי ארוך, בינואר 2016 דחה בית המשפט העליון את התביעה, וחייב את דומב לשלם לנתבעים הוצאות משפט בסך 70000 ש"ח. בשנים האחרונות עובד במזכירות היישוב נוף איילון ובייעוץ לחברות. נשוי ואב לשישה. אבינועם בר-יוסף, גם תנועת "כך" גמורה, מעריב, 9 בנובמבר 1990 Texas Higher Education Coordinating Board, Institutions Whose Degrees are Illegal to Use in Texas אהרן דומב מונה לתפקיד מתאם שר התיירות בתחומי הדוברות וההסברה, באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2001 מירב לוי, אהרן דומב מונה למנכ"ל משרד התיירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 במרץ 2002 הממשלה אישרה פה אחד מינויו של אהרן דומב למנהל מרכז ההשקעות, באתר משרד התמ"ת, 17 אוגוסט 2004 מזוז הורה על ביטול מינויו של אהרן דומב למשרה בתמ"ת, באתר nana10‏, 17 בנובמבר 2004 ת"פ (י-ם) 5190/04 מדינת ישראל נגד אהרן דומב, ניתן ב-24 באוקטובר 2006 יאיר שפירא, דבק בעמדתו, באתר ערוץ 7, 3 במאי 2007 יונה גרין, ידיעות אחרונות יפרסם התנצלות פומבית וישלם קנס כספי ל'דומפה', באתר בחדרי חרדים, 11 ביוני 2009 איתמר ב"ז, דומפה ישלם למחברי "השמאל הלאומי", באתר העין השביעית, 28 בינואר 2016
כימוקין

כימוקינים (Chemokines) הם חלבונים קטנים ממשפחת הציטוקינים. הם משמשים במערכת החיסון, ותפקידם העיקרי הוא למשוך את תאי הדם הלבנים למקומות מסוימים בגוף. שמם של הכימוקינים הוא שילוב של המילים כימוטקסיס וציטוקין; ואכן, משיכת תאים ליעדים שונים בגוף באמצעות כימוקינים היא דוגמה מובהקת לכימוטקסיס. הכימוקינים מעודדים נדידה של תאי דם לבנים בעיקר לשני מוקדים: נדידה לעבר מקום זיהום, בו נמצאים פתוגנים בהם יש להילחם. נדידה לעבר קשרי לימפה, בהם מסוגלים תאי הדם הלבנים להתמיין ולהבשיל. כל הכימוקינים מכילים ארבעה שיירי ציסטאין שמורים (כלומר, שנשתמרו במהלך האבולוציה מכימוקין קדום אחד). נהוג לחלק את הכימוקינים לקבוצות על פי מיקומם של שניים מהם, כאשר כמעט כולם מתאימים לאחת משתי הקבוצות: CC ו-CXC (כאשר C מייצגת ציסטאין, ו-X מייצגת חומצה אמינית כלשהי). בהתאם לכך, נחלקים גם הקולטנים שלהם לשתי קבוצות: CC receptors ו-CXC receptors. קולטנים אלו הם מסוג הקולטנים המצומדים לחלבון G. כימוקין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוקיז ד'אור

בוקיז ד'אור (צרפתית: Bocuse d'Or) היא תחרות בישול בינלאומית יוקרתית הנערכת מדי שנתיים. היא קרויה על שמו של השף הצרפתי פול בוקיז והיא מתרחשת במשך יומיים בסוף ינואר בליון, צרפת. בשנת 1983 פול בוקיז ארגן תחרות חיה של שפים בתצוגה הקולינרית Salon des Métiers de Bouche בליון. בשנת 1987 החלה התחרות הראשונה של בוקיז ד'אור. בתחרות משתתפות נכון ל-2010 כ-24 מדינות. מתוכן נבחרות 12 מתוך 20 באירופה, 4 מתוך 12 באסיה, 3 מתוך 12 בדרום אמריקה, עוד שלוש נבחרות לאומיות ועוד שתי נבחרות שלא זכו נבחרות באקראי. כל נבחרת מורכבת משני שפים ואסיסטנט, כאשר אחד מהשפים חייב להיות צעיר מגיל 22. לכל נבחרת יש 5 שעות ו-35 דקות להכין שתי מנות, אחד בשרית והשנייה מדג. התחרות תבצעת מול קהל חי של כאלף צופים. חבר השופטים מורכב מ-24 שפים המחולקת לשתי קבוצות הבוחנת אחת את מנת הבשר והשנייה את הדג. פרס מורכב מפסלון של בוקיז, ומענק כספי על סך 20 אלף יורו. בשנת 2011 יצר השף רסמוס קופואד, שזכה כבר במקומות השלישי והשני בתחרות, סרט תיעודי המלווה אותו במאמצו לזכות בתחרות במקום הראשון. הסרט מתאר בפרוטרוט את תנאי התחרות ומחקה את תהליך היצירה של המנות אותן הגיש לשופטים. 1987: ז'אקי פרום, צרפת 1989: לאה לינסטר, לוקסמבורג 1991: מישל רות', צרפת 1993: בנט סטיאנסן, נורווגיה 1995: רז'יס מארקון, צרפת 1997: מתיאס דלגרן, שוודיה 1999: טרג' נס, נורווגיה 2001: פרנסואה אדמסקי, צרפת 2003: צ'ארלס טג'סם, נורווגיה 2005: סרג' ווירה, צרפת 2007: פאבריס דסויג'נס, צרפת 2009: גייר סקי, נורווגיה 2011: רסמוס קופואד, דנמרק מדיה וקבצים בנושא בוקיז ד'אור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוקיז ד'אור (בצרפתית)
פיטר לוונברג

פיטר לוונברג (אנגלית: Peter Loewenberg; נולד ב-1933 בהמבורג, גרמניה) הוא היסטוריון ופסיכואנליטיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לוונברג נולד בגרמניה למשפחה יהודית. אביו היה פסיכיאטר ואמו הייתה אחות ופעילה סוציאליסטית ברפובליקת ויימאר. אביו של פיטר, שחשש מהשלטון הנאצי, נדד באירופה עם משפחתו ולבסוף התיישב בשאנגחאי שבסין, שם בילה פיטר את ילדותו. לאחר מכן עברה המשפחה לבייקרפילד שבקליפורניה. לוונברג למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטה החופשית של ברלין. בין השנים 2001 ל-2006 שימש כדיקן המכון הפסיכואנליטי של דרום-קליפורניה, והיה מעורב באיחודו והקמת New Center for Psychoanalysis in Los Angeles. לוונברג משמש כיושב ראש האיגוד הבינלאומי לפסיכואנליזה. זכה במלגת פולברייט, מלגת גוגנהיים ומענק מהקרן הלאומית למדעי הרוח. הוא אב לשלושה ילדים. דף אישי באתר האוניברסיטה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוצאת הוד-עמי

הוד-עמי היא הוצאת ספרים המתמחה בספרי הדרכה בנושא מחשבים. הוקמה בשנת 1968 על ידי המהנדס יצחק עמיהוד. יצחק עמיהוד, מהנדס מכונות במקצועו, שירת בצבא בצוות הראשון של ממר"ם, עבד ב-IBM, החל בשנת 1968 לכתוב ספר הדרכה לשימוש במחשב. הוא חיפש הוצאה שתוציא את ספרו, אולם התקשה למצוא והחליט להוציא את הספר בעצמו. הספר, "המחשב האלקטרוני ועבוד הנתונים", הוא הראשון שיצא לאור בהוצאת הוד-עמי. ההוצאה מפרסמת הן ספרי מקור בעברית והן ספרות הדרכה מתורגמת. בין השאר יצאו במסגרתה ספרו של אריה סקופ, מנכ"ל מיקרוסופט ישראל וגם ספרי מחשבים של הסופר אורי אדלמן. ההוצאה עוסקת גם בהוצאת ספרים עבור אחרים ולאחרונה מתמחה בתרגום ובהפקה של מדריכים למשתמש בנושאים שונים. מתחילת שנות ה-2000 החלה ההוצאה לפרסם גם ספרי ניהול וספרי ילדים. ההוצאה מנוהלת עד היום על ידי משפחת עמיהוד. משרדיה נמצאים בקיבוץ גליל ים. בשנים האחרונות ההוצאה עוסקת בפעילות מגוונת: הוצאה לאור של ספרי מחשבים כבעבר; הפקות ספרים של מחברים ישראליים וביניהם תולדות חיים, ספרי ניהול וכלכלה, רומנים ועוד; תרגום והפקה של ספרי "מדריך למשתמש", עלוני פרסום וכדומה עבור עסקים בתחומים שונים. בתחום זה היא מתמחית בתרגום והפקה של מדריכים לטלפונים סלולריים. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת הוד-עמי הוצאת הוד-עמי, ברשת החברתית פייסבוק המחשב האלקטרוני ועבוד הנתונים - הטקסט המלא יצחק (איציק) עמיהוד והוצאת הוד-עמי – קורות חייו כפי שכתב אותן בעצמו בשנת 1998, מתוך אתר תולדות הדיגיטל בישראל
מרכז ידע גליל עליון

מרכז ידע גליל עליון (מיג"ל) הוא מכון מדעי למחקר ופיתוח יישומי, וכן מרכז להכשרה מדעית וטכנולוגית הפועל בקריית שמונה ובמתקנים שונים בגליל ובגולן. המכון הוקם בשנת 1978 ומטרתו, לפי אתר המרכז, הוא "לפתח כלכלת ידע בגליל, בתחומי מדעי החיים והסביבה". המכון כפוף לחברה לפיתוח הגליל של איגוד התעשייה הקיבוצית. המכון הוקם בשנת 1978 כמעבדה לחקר השימוש בכבול באגם החולה המיובש לצורכי אנרגיה. מחקר זה הסתיים כעבור שנה. גד דגני היה בין מייסדי המכון ומנהלו המגעי בשנים 1986–2011. בשנת 1982 הוכר המכון על ידי המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר כמכון מחקר ישומי לבצוע מחקר ופיתוח לתעשייה. משנת 1992, עם הקמת בית הספר למדעים וטכנולוגיה במכללה האקדמית תל-חי, החלו חוקרים מסגל המכון לשמש כמרצים בו במגוון החוגים. המכון עוסק בתחומי הביולוגיה, הכימיה, חקר תרופות, חקר חקלאות, חקר הסביבה, ביוטכנולוגיה. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז ידע גליל עליון מרכז ידע גליל עליון, ברשת החברתית פייסבוק מיגל, מכון למחקר מדעי בגליל, אתר מיג"ל
ריצ'רד ברקוביץ

ריצ'רד ברקוביץ' (באנגלית: Richard Berkowitz; נולד ב-6 באוקטובר 1955) הוא הומוסקסואל אמריקאי, מראשוני הפעילים למען מין בטוח בקרב הקהילה ההומוסקסואלית בארצות הברית. פעילותו נעשתה כתגובה למגפת האיידס שפרצה בראשית שנות השמונים. בין היתר, הוא מחברם של שני ספרים בנושא. ברקוביץ' נולד וגדל בניו ג'רזי. באמצע שנות השבעים החל לימודי תואר בתקשורת באוניברסיטת ראטגרס, שם הקים את אחת התנועות הראשונות למען זכויות הומואים. עם סיום לימודיו, ברקוביץ' עבר לניו יורק והתפרנס ממתן שירותי סאדו-מאזו. עוד קודם לפריצת מגפת האיידס, היה ברקוביץ' מודאג ממחלות המין שפגעו בקהילתו, והתעניין בדרכים להגן על לקוחותיו – חלקם נשואים ובעלי משפחות. בניו יורק פגש את ג'וזף סונבנד (Sonnabend), רופא וחוקר נגיף האיידס, ולמד ממנו כיצד לקיים יחסי מין מוגנים ובטוחים. סונבנד הכיר לברקוביץ' את מייקל קאלן (Callen), זמר ופעיל כנגד מחלת האיידס, וביחד הם כתבו ופרסמו מאות מאמרים בנושא. ב-1983 הוציאו השניים לאור בשיתוף עם סונבנד את "איך לקיים יחסי מין בזמן מגפה: גישה אחת" – המדריך הראשון ליחסי מין בטוחים. עם זאת, עבודתם והתבטאותם כנגד ההפקרות המינית בקרב הומוסקסואלים עוררה עליהם מחאות רבות בקרב הקהילה הגאה ומנהיגיה, ורבים התעלמו מהם וראו בהם כמטיפי מוסר צבועים. ב-1984 אובחן ברקוביץ' כנשא של נגיף האיידס. ב-2003 פרסם ברקוביץ' את ספרו השני בנושא: "להישאר בחיים: המצאת המין הבטוח". עם פרסומו מכר הספר כ-5,000 עותקים, אך לאחר מספר חודשים הדפסתו הופסקה עקב סגירתה של ההוצאה לאור. ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי של דריל ויין על פועלו של ברקוביץ', Sex Positive. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל אאוטפסט. אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד ברקוביץ ריצ'רד ברקוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כיצד לעשות סקס בזמן מגפה"- תמונות של הטקסט
חוזה פרסבורג

חוזה פרסבורג הוא חוזה שנחתם ב-26 בדצמבר 1805 בין צרפת ואוסטריה כתוצאה מתבוסתם של האוסטרים בקרב אולם (25 בספטמבר - 20 באוקטובר) ובקרב אוסטרליץ (2 בדצמבר). ב-4 בדצמבר הוסכם על הפסקת אש והחלו מגעים לחוזה שלום. החוזה נחתם בטירת הארכיבישוף בפרסבורג (כיום ברטיסלאבה) על ידי נפוליאון ועל ידי פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בהסכם עזבה אוסטריה את הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית, וויתרה על שטחים ניכרים באירופה. ההישגים מהחוזים הקודמים חוזה קמפו פורמיו וחוזה לינוויל חזרו על עצמם, והשטחים בהם החזיקו האוסטרים באיטליה ובבווריה הועברו לצרפת. נכסים אוסטרים מסוימים בגרמניה, הועברו לבעלי ברית של הצרפתים. דרישות האוסטרים על מדינות גרמניות אלו ננטשו ללא יוצאי מן הכלל, כאשר בנוסף לכך נאלצה אוסטריה לוותר על שישית משטחה ו-2.5 מיליון תושבים מתוך אוכלוסייה של 24 מיליון. כמו כן, אולצה אוסטריה לשלם פיצויים לצרפת בסך של 40 מיליון פרנק. שר החוץ הצרפתי, טליראן, הפציר בנפוליאון להציע לאוסטרים שלום נדיב, ולפצותם על אובדן שטחים באיטליה באמצעות שטחים בבלקן ובמזרח אירופה, על חשבון רוסיה. באופן זה קיווה טליראן ליצור ברית אינטרסים יציבה עם האוסטרים ולתקוע טריז בינם לבין רוסיה, שמצדה תידחק לעימות עם בריטניה במזרח הרחוק. הקיסר לא קיבל את דעתו. לאחר שהביס את הקואליציה השלישית בתוך שלושה חודשים, במבצע צבאי מן המזהירים בהיסטוריה, הוא היה בשיא ביטחונו העצמי. התנאים הקשים והמשפילים של חוזה פרסבורג עוררו מרירות רבה וגרמו לאוסטריה המובסת להתחיל כמעט מיד להיערך, במישור הצבאי והדיפלומטי, למערכה נוספת נגד צרפת. שלום פרסבורג הותיר אמנם את אוסטריה מחוץ לקואליציה האנטי צרפתית הרביעית, אך היא הצטרפה לקואליציה החמישית ב-1809. חוזה פרסבורג סימן את סופה של האימפריה הרומית הקדושה, וב-1806 ויתר פרנץ השני על תוארו והוכתר כפרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. את החלל שהותירה האימפריה בגרמניה ניסה נפוליאון למלא באמצעות ישות פוליטית בחסות צרפת בשם הקונפדרציה של הריין. מדיה וקבצים בנושא חוזה פרסבורג בוויקישיתוף חוזה פרסבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגנצי מושצ'יצקי

איגנצי מושצ'יצקי (בפולנית: Ignacy Mościcki;‏ 1 בדצמבר 1867 – 2 באוקטובר 1946) – פוליטיקאי וכימאי פולני. נשיא פולין בתקופת משטר הסנאציה בזמן הרפובליקה הפולנית השנייה. מושצ'יצקי נולד בעיירה בצפון פולין, ולאחר שהשלים את חוק לימודיו בוורשה למד כימיה במכון הפוליטכני בריגה ושם הצטרף לתנועת מחתרת שמאלית בשם "תנועת הפרולטריון". עם סיום לימודי הכימיה שב לוורשה, אך שם הוטרד בידי המשטרה החשאית של שלטון הצאר, אשר שלט בחלקים נרחבים של פולין, ואולץ להגר בשנת 1892 ללונדון. ב-1896 הוצעה לו משרת אסיסטנט באוניברסיטת אלברט-לודוויג בפרייבורג, ובמהלך שהותו שם רשם פטנט על ייצור תעשייתי מהיר של חומצה חנקתית. ב-1912 שב לפולין והשתקע בלבוב שם קיבל את משרת היושב ראש של המחלקה לכימיה במכון הפוליטכני. ב-1925 נבחר לרקטור המכון הפוליטכני, אך עבר לוורשה והמשיך את מחקריו במכון הפוליטכני בוורשה. בשנת 1926 תפס את השלטון בפולין הגנרל יוזף פילסודסקי, שעמד בראש תנועה הקרויה סנאציה ("הבראה"), שהטיפה נגד השחיתות שפשתה במנגנון הפרלמנטרי בפולין. ב-1 ביוני 1926 נבחר מושצ'יצקי לנשיא פולין, כפי הנראה בשל היותו ידיד של פילסודסקי מן התקופה בה שניהם תמכו בתנועות סוציאליסטיות במחתרת. לאחר מותו של פילסודסקי הייתה למושצ'יצקי השפעה ממתנת בפוליטיקה הפולנית, והוא היה ממתנגדי מדיניותו של שר ההגנה הימני, המרשל אדוורד רידז-שמיגלי. בשלב זה שלט במדינה טריומווירט המורכב ממושצ'יצקי, רידז-שמיגלי, ושר החוץ, הקולונל יוזף בק. השלושה ניהלו אל מול גרמניה ואל מול שכנותיה האחרות של פולין מדיניות כוחנית, והלכו ואיבדו את תמיכת העם הפולני, תוך שפלגים מתנועת ה"סנאציה" הולכים ומקבלים גוון פשיסטי. בספטמבר 1939 נכבשה פולין על ידי גרמניה וברית המועצות אשר הסכימו בהסכם ריבנטרופ מולוטוב על חלוקתה של פולין ביניהן. ב-18 בספטמבר 1939 נמלטה ממשלת פולין לרומניה הנייטרלית. בעיירה קוסוב ליד גבולה הדרומי של פולין, בטרם עבר את הגבול, חתם מושצ'יצקי, על צו המעביר את השלטון לידי ולדיסלב רצקייביץ', יושב ראש הסנאט הפולני ששהה בצרפת. מושצ'יצקי הוחזק במעצר ברומניה, כדי שלא יפר את הנייטרליות. רומניה התעקשה להמשיך להחזיקו במעצר גם לאחר שהובהר שהוא העביר את כל סמכויותיו לידי הממשלה הפולנית הגולה. אולם בסוף דצמבר 1939, לאור בריאותו הרעועה, הורשה מושצ'יצקי לעבור עם משפחתו לז'נבה, שם מת ב-2 באוקטובר 1946. מדיה וקבצים בנושא איגנצי מושצ'יצקי בוויקישיתוף איגנצי מושצ'יצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בבירת ממשלת פולין, דבר, 27 בדצמבר 1939
מאשאפ

מאשאפ, בוטלג או באסטרד-פופ הוא סוגה מוזיקלית שנוצרת משילוב של מספר יצירות מוזיקליות שונות לכדי יצירה מוזיקלית חדשה אחת. בעוד ששילוב יצירות שונות ביצירה חדשה קיים החל מראשית המוזיקה המוקלטת, אלבומי מחרוזות להיטים היו פופולריים בשנות השבעים ושילוב דגימות במוזיקה הוא יסוד חשוב של מוזיקת ההיפ-הופ והמוזיקה האלקטרונית, המאש-אפ התפתח לז'אנר בפני עצמו רק בתחילת שנות האלפיים. הז'אנר נכנס לתודעת המיינסטרים כאשר דיינג'ר מאוס הציג לעולם את האלבום האפור שלו - שילוב בין האלבום הלבן של הביטלס והאלבום השחור של ג'יי-זי. מהז'אנר מתפתחים תתי-ז'אנר וסגנונות רבים. הז'אנר, ששם דגש על מקוריות ומעוף ואינו דורש ציוד הקלטה אלא רק תוכנות עריכה הזמינות לכל, מזמין כל חובבן לנסות לערבל את שיריו האהובים ולהעלותם לרשת האינטרנט. אלמנט נוסף בז'אנר הוא בחירת שמות הקטעים כאשר לרוב יהיה ניסיון לחבר או להלחים את כותרות הקטעים המקוריים לידי כותרת חדשה שתיתן משמעות נוספת לשם. 2manyDJs The Kleptones Girl Talk Max Tannone hardwell DJ Earworm DJ Braindead Daniel Kim Tim Wilson ניל סיסרגה YouTube Poop אין דה מיקס, החיים ברשת, נענע (קישורים לא מעודכנים) עדי עליה, יום שלישי האפור, באתר ynet, 24 בפברואר 2004 אתר ccMixter לרימקסים חופשיים (חינמיים) Mashup of the Week Podcast דוגמה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורד

האם התכוונתם ל... נורד אוויאסיון – חברה צרפתית לייצור כלי טיס נורד 2501 נוראטלס – מטוס תובלה מתוצרת נורד אוויאסיון. שימש גם בחיל האוויר הישראלי ונודע בשם "נורד" נורד נורקרין – מטוס קל בעל שניים עד ארבעה מושבים מתוצרת נורד אוויאסיון נורד אקספרס – קו רכבת סדיר שקישר את סנקט פטרבורג עם פריז נורד (מחוז) – מחוז בהאיטי נורד (נהר) – נהר בהולנד קאתלין נורד – שחיינית מגרמניה המזרחית, אלופה אולימפית ואלופת עולם נורת' נרד
תמרה

תָמֵרָה (בפורטוגזית: Tamera) היא קהילה בינלאומית המתקיימת בכפר אקולוגי-הוליסטי בדרום פורטוגל. מטרת הכפר להוות מודל לחיים קהילתיים, עצמאיים, בני-קיימא המבוססים על תרבות של שלום עם הסביבה, עם בעלי החיים ובין בני אדם. הקהילה עצמה, המונה כ-170 איש, מכנה את המקום "הילינג ביוטופ" – כלומר, מערכת טבעית של ריפוי שמטרתה להוות "חממה של אמון" ומעבדה למחקר בשאלה "כיצד בני אדם יכולים לחיות ביחד ללא אלימות". הקהילה נוסדה ב-1995 על ידי סבינה ליכטנפלץ (תאולוגית) המכונה בבט, בן זוגה - דיטר דום (סוציולוג ופסיכואנליטיקאי) וצ'ארלי ריינר ארנפרייס (פיזיקאי) שרכשו שטח אדמה של 1,355 דונם באזור אלנטז'ו בפורטוגל. השלושה היו מעורבים החל מ-1978 בפרויקטים קהילתיים שונים בגרמניה שמטרתם למצוא תשובות לשאלות הסביבתיות, הנפשיות, הרוחניות והחברתיות של ימינו ולשם כך הקימו קומונה שדגלה בין היתר באהבה חופשית. בגלל ביקורת על פן זה של פעילותם ובגלל יוקר המחיה בגרמניה החליטו לעבור לפורטוגל. המקום מפעיל את "אוניברסיטת מונטה סרו לחינוך לשלום" (שבה לומדים יותר מ-50 סטודנטים), מקיים קורסים וסדנאות בנושאים שונים (פרמקלצ'ר, שלום בין בני אדם לבעלי חיים, כלים לבניית קהילה ועוד), בית ספר לאהבה (שמטרתו ללמוד על המלחמה המתנהלת בין המינים ולבנות אלטרנטיבה להיסטוריה הפטריארכלית), בית אירוח בינלאומי (במהלך שנת 2008 הגיעו לתמרה סטודנטים ואורחים מכ-30 מדינות), הוצאת ספרים עצמאית (שהוציאה לאור כ-25 ספרים) ומחקר מדעי בתחומי מקורות אנרגיה אלטרנטיביים (בשיתוף פעולה עם החוקר הגרמני ירגן קליינווכר) וחקלאות אלטרנטיבית (בשיתוף פעולה עם האוסטרי ספ הולצר). בשנת 2000 יזמה קהילת תמרה את פרויקט "כפר חקר לשלום במזרח התיכון" שבו יגורו יחד יהודים, פלסטינים ואחרים בתרבות של אי-אלימות, מתוך טענה שקהילה כזאת יכולה להוות מפתח לשלום עולמי. ישראלים ופלסטיניים הצטרפו לפעילויות שונות של תמרה בישראל וביהודה ושומרון[דרוש מקור] ובפורטוגל. בעקבות היוזמה התגבשה קבוצה ששאפה להקים את הכפר במזרח התיכון, אולם היוזמה לא יצאה אל הפועל. תמרה משתפת פעולה עם גורמים נוספים ברחבי העולם, מתוך כוונה ליצור רשת של קהילות שלום בנקודות אנרגטיות על פני כדור הארץ. כפר החקר לשלום היה אמור להוות את אחד המוקדים בתוך הרשת הזאת. Dieter Duhm: Future Without War: Theory of Global Healing. (2007) Verlag Meiga Dieter Duhm: The Sacred Matrix: From the Matrix of Violence to the Matrix of Life; Foundation of a New Civilization. (2005) Verlag Meiga- Sabine Lichtenfels: GRACE: Pilgrimage for a Future without War. (2007) Verlag Meiga Sabine Lichtenfels: Sources of Love and Peace. (2004) מדיה וקבצים בנושא תמרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תמרה האתר של כפר החקר לשלום במזרח התיכון דאה הדר, בפורטוגל נפתר הסכסוך הישראלי-פלשתיני, באתר הארץ, 27 באפריל 2010 אוהד אזרחי | מסרבים להיות אויבים