laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עזרא ברנע

עזרא ברנע (נולד ב-1935) הוא איש חינוך ומוזיקאי, פייטן וחזן מומחה בסוגת החזנות הספרדית, מייסד "בית הספר המרכזי לחזנות ולשירה יהודית" ו"הוועד להוצאת כתביו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל". בין השנים 1985–2009 שימש כמנהל "מכון רננות". בשנת 2009 קיבל את אות יקיר העיר ירושלים. נולד בשכונת הבוכרים שבירושלים בשנת 1935 לנחמיה עזרא מזרחי. השם "ברנע" הוא ראשי תיבות שמו של אביו, בר נחמיה עזרא. בצעירותו למד בבית הספר היסודי "תלמוד תורה מזרחי" ובהמשך עבר לבית הספר "אלומה". מגיל צעיר שימש כחזן, והתוודע למסורות התפילה והפיוטים של יהודי ירושלים. בשנת 1948 החל ללמוד בישיבת שערי ציון אצל הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ובסיום לימודיו התגייס לצה"ל. כשסיים את שירותו בצה"ל החל לעסוק בחינוך, ושימש כמנהל בתי ספר בחבל עדולם. בשנת 1962 חזר לירושלים ומונה לשמש כסגן מנהל בית הספר "ענף החיים". בשנת 1967 מונה לשמש כמנהל בית הספר "מוריה". בשנת 1985 מונה לשמש כמנהל מכון "רננות״ - המכון למוזיקה יהודית בירושלים, ושימש בו גם כמורה לחזנות בהתנדבות. במקביל ייסד במסגרת המכון את "בית הספר המרכזי לחזנות ולשירה יהודית" בירושלים, בבת ים ובערים נוספות, והקפיד ללמד בו את מסורות התפילה והפיוט השונות, בשילוב מזרח ומערב. בשנת 1987 יזם את מפעל התיעוד, השימור וההצלה של המסורות המוזיקליות של 27 עדות ישראל השונות. נכון לשנת 2009 נצברו בו כ-45 אלף פריטים, וראו אור 150 אלבומים בתקליטורים ובקלטות. במקביל לעבודתו במכון רננות, הרצה בהתנדבות בחוגים ברחבי הארץ, וייסד את הוועד להוצאת כתביו של הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. היכרותו עם הרב עוזיאל החלה כשהיה בן 13, כשהרב הזמינו ללמוד בישיבתו, על אף גילו הצעיר. בשנתיים האחרונות לחייו של הרב עוזיאל, ברנע היה מגיע מדי יום לביתו של הרב ומעתיק מכתב ידו של הרב את ספרו "הגיוני עוזיאל". במסגרת הוועד שייסד, נכון לשנת 2016, הוצאו לאור 33 כרכים מעזבונו של הרב, והופקו שני סרטים על חייו. במשך כ-30 שנים שימש כחזנו של הרב מרדכי אליהו בבית הכנסת "היכל יעקב" בירושלים, והמשיך למלא תפקיד זה גם לאחר פטירת הרב. בשנת 2009 הוענק לו עיטור אות יקיר העיר ירושלים, בגין: עבודתו החינוכית, תרומתו לתרבותה של העיר ומפעל התיעוד, הפרסום וההנחלה של מסורותיהן המוזיקליות של עדות ישראל. גיסו הוא הרב שלום שמואלי, ואחיינו הרב בניהו שמואלי. עזרא ברנע, באתר עיריית ירושלים עוזיאל סבתו, עושים סיבוב עם החזן של הרב מרדכי אליהו, באתר ערוץ 7, 30.9.16 אתר הבית של מכון רננות עזרא ברנע, נעימה ירושלמית, באתר יד יצחק בן-צבי סרטון המתעד את פעילותו של ברנע, באתר הספרייה הלאומית עזרא ברנע (1935-), דף שער בספרייה הלאומית
קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך

קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך (בגרמנית: Karl III. Wilhelm von Baden-Durlach; ‏16 בינואר 1679 - 12 במאי 1738), היה מרקיז באדן-דורלאך בין השנים 1709–1738. קרל וילהלם נולד ב-16 בינואר 1679 בדורלאך, לפרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ולאוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה. קרל וילהלם למד באוטרכט, ז'נבה ולוזאן, ולאחר מכן טייל באנגליה, שוודיה ושווייץ. בשנת 1694 התגייס קרל וילהלם לצבא באדן, ושירת תחת פיקודו של דודו לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן. קרל לחם במלחמת תשע השנים, ולאחר מכן לחם במלחמת הירושה הספרדית, שבה אף נפצע כמה פעמים, וכהוקרה לפעולותיו הועלה לדרגת גנרל. בשנת 1709 מת אביו פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך, וקרל וילהלם עלה לשלטון במקומו. קרל וילהלם שיפר את המצב הכלכלי של המדינה, ובשנת 1715 הקים את העיר קרלסרוהה (שנקראה על שמו) והפך אותה לבירת המדינה. כמו כן שיפר קרל וילהלם את הבירוקרטיה במדינה, והנהיג צעדי צנע גם בחצרו, על מנת לכסות את הנזקים שנגרמו למדינה בעקבות המלחמות הממושכות עם צרפת. בנוסף קרל וילהלם היה אוהד מושבע של פרחים, והחזיק ברשותו אוסף גדול במיוחד של פרחים, ובעיקר פרחי צבעוני שאותם ייבא מהולנד. ב-12 במאי 1738 מת קרל וילהלם מהתקף שבץ, ונכדו קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו. ב-27 ביוני 1697 התחתן קרל וילהלם עם מגדלנה וילהלמינה, דוכסית וירטמברג, בתם של וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג ומגדלנה זיבילה מהסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 3 ילדים: קרל מגנוס, נסיך הכתר של באדן-דורלאך (1701–1712) פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך (1703–1732) אוגוסטה מגדלנה מבאדן-דורלאך (1706–1709) מדיה וקבצים בנושא קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך בוויקישיתוף קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טומש מקובסקי

דוקטור טומאש ארתור מקובסקי (בפולנית: Tomasz Artur Makowski, נהגה: ˈtɔmaʃ maˈkɔfsci; נולד ב-1970) הוא ספרן והיסטוריון פולני, מנהל הספרייה הלאומית של פולין, ראש המועצה הלאומית לספריות, ראש מועצת משאבי הספרייה הלאומית וראש ועדת דיגיטציה במשרד התרבות והמורשת הלאומית. מקובסקי עבד בספרייה הלאומית מאז 1994. לפני שהפך למנהל בשנת 2007, הוא היה סגן מנהל אקדמי וגם ראש אוספים מיוחדים. הוא חבר מועצת המנהלים של מספר ארגונים חשובים ומוסדות בפולין ומחוצה לה. הוא חיבר שלושה ספרים ומספר מאמרים, ומתמחה בהיסטוריה של ספריות, מחקר כתבי יד והיסטוריוגרפיה. בשנת 2005 הוא היה אוצר התערוכה המונוגרפית הראשונה על ספריית זמוייסקי. מדיה וקבצים בנושא טומש מקובסקי בוויקישיתוף Tomasz Makowski bio on The Fryderyk Chopin Institute webpage Biogram na stronie Instytutu Nauk Historycznych ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך

פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך (בגרמנית: Friedrich von Baden-Durlach; ‏7 באוקטובר 1703 - 26 במרץ 1732), היה אביו של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן. פרידריך נולד ב-7 באוקטובר 1703 בדורלאך, לקרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך ולמגדלנה וילהלמינה, דוכסית וירטמברג, בתם של וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג ומגדלנה זיבילה מהסן-דרמשטדט. בשנת 1712 מת אחיו קרל מגנוס, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ופרידריך מונה לנסיך הכתר במקומו. פרידריך שירת בצבא הקיסרי, ובשנת 1724 הועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1728 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1729 שימש כעוצר המדינה במקום אביו שיצא לטיול בהולנד. ב-26 במרץ 1732 מת פרידריך בקרלסרוהה כתוצאה משחפת, ובשנת 1738 עלה בנו קרל פרידריך לשלטון לאחר מות אביו. ב-3 ביולי 1727 התחתן פרידריך עם אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ, בתם של יאן וילם פריסו, נסיך אורנז' ומריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, ממנה נולדו לו שני בנים: קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן (1728–1811) וילהלם לודוויג, נסיך באדן (1732–1788) מדיה וקבצים בנושא פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך בוויקישיתוף
ספריית זלוסקי

ספריית זלוסקי (בפולנית: Biblioteka Załuskich) הייתה הספרייה הציבורית הפולנית הראשונה ואחת מהספריות הציבוריות הראשונות באירופה. נוסדה בוורשה בשנים 1747–1759 על ידי שני הבישופים הקתולים האחים יוזף אנדז'יי זלוסקי ואנדז'יי סטניסלב זלוסקי. לאחר מרד קושצ'ושקו (1794) חיילים רוסים, שפעלו לפי פקודות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, העבירו אוספי זלוסקי לאוסף פרטי של הקיסרית בסנקט פטרבורג. שנה לאחר מכן הם היוו את אבן הפינה של הספרייה הציבורית הקיסרית. בשנת 1920 הממשלה של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החזירה חלק מהאוספים לרפובליקה הפולנית השנייה הודות להסכם ריגה. חלק מהאוספים נהרסו בכוונה על ידי חיילים גרמנים, במשך דיכוי מרד ורשה בשנת 1944. הספרייה הייתה הספרייה הציבורית הפולנית הראשונה ואחת מהספריות הגדולות בעולם. בכל אירופה היו רק ספריות בודדות שמנו אוסף כה גדול. הספרייה החזיקה בהתחלה כ-200,000 פריטים, אשר גדלו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-18 לכ-400,000 פריטים מודפסים, מפות וכתבי יד. היא גם החזיקה אוספי אמנות, כלים מדעיים, דגימות צמחים ובעלי חיים. הספרייה ביקשה מתומכיה להיות שקטים בעת השהות בספרייה ולהתפלל בעד מטרתם של האחים זלוסקי. היה אסור להוציא את הספרים מחוץ לספרייה, שכן גנבת הספרים הייתה בעיה הולכת וגוברת, עד כדי כך שהפטרונים של הבישופים החליטו לבקש מהאפיפיור עזרה. בתגובה לבקשתם, ב-1752 האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר פרסם בולה אפיפיורית המאפשרת להכריז נידוי של אנשים שלוקחים את הספרים מהספרייה, אבל אפילו האיום הזה לא חיסל את הבעיה. לאחר מותם של האחים, ועדת החינוך הלאומי לקחה את ניהול הספרייה על עצמה, ושינתה הספרייה שם ל"ספרייה של הרפובליקה של האחים זלוסקי". עשרים שנה מאוחר יותר, בשנת 1794, בעקבות החלוקה השנייה של פולין ומרד קושצ'ושקו, אוסף זלוסקי הוחרם על ידי כוחות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ונשלח לסנקט פטרבורג. הספרים הפכו לחלק האוספים של הספרייה הציבורית הקיסרית. חלקי האוסף ניזוקו, נהרסו ואפילו נגנבו במהלך ההובלה לרוסיה. חלקי האוסף זלוסקי חזרו לפולין בשני תאריכים נפרדים במאה התשע-עשרה: 1842 ו-1863. בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית והסכם ריגה, ממשלת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החזירה כ-50,000 פריטים מהאוסף לפולין. בשנת 1944 האוספים המיוחדים נשרפו על ידי הנאצים כחלק מדיכוי מרד ורשה. רק 1,800 כתבי יד ו-30,000 חומרים מודפסים מהספרייה המקורית שרדו את המלחמה. היום הספרייה הלאומית של פולין (ביבליוטקה נארודובה), שנוסדה בשנת 1928, נחשבת לצאצאית של ספריית זלוסקי. הספרייה הלאומית של פולין
אנטונובקה

אנטונובקה (בפולנית: Antonówka; ביידיש: אַנטעניווקע; באוקראינית: Антонівка, אנטוניבקה) הייתה מושבה חקלאית יהודית באמצע הדרך בין קוסטופיל וטוצ'ין, בשטח שנמצא כיום במחוז משנה קוסטופיל במחוז רובנו בחבל ווהלין באוקראינה. ערב מלחמת העולם השנייה המושבה הייתה חלק מהגמינה של טוצ'ין במחוז רובנו בפרובינציית ווהלין של הרפובליקה הפולנית השנייה. המושבה ננטשה בעקבות השואה. היישוב הוקם ב-1833 לאחר ש-27 משפחות יהודיות קנו את הקרקעות במקום, בדומה לעוד מספר מושבות יהודיות שהוקמו באותה תקופה באזור כמו טרוכנברוד. כדי שהיישוב יצליח להתקיים, השלטון של האימפריה הרוסית העניק ליישוב פטור של 25 שנים ממס ופטור של 50 שנים מגיוס תושביו לצבא האימפריה הרוסית. היישוב גדל עם השנים, ובמפקד אוכלוסין ב-1897 נמנו בו 620 יהודים מתוך 647 תושבים. בשנים שלאחר מכן חלק מהיהודים עזבו את המקום, בין היתר בגלל מצוקה כלכלית בימי מלחמת העולם הראשונה, וב-1921 נמנו בו 482 יהודים, שעדיין היו יותר מ-90% מהאוכלוסייה. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב עברה אנטונובקה לשליטת ברית המועצות ב-1939. הגרמנים כבשו את המקום ב-3 ביולי 1941, והיהודים חויבו לשאת טלאי צהוב ולסמן את בתיהם. תוך זמן חודשים ספורים הגרמנים הקימו גטו פתוח והתירו ליהודים להמשיך לעבד את האדמה בפיקוח שוטרים אוקראינים, מצב שהמשיך עד קיץ 1942. יש שתי גרסאות באשר למה שקרה ליהודי המקום לאחר מכן: לפי גרסה אחת, בקיץ 1942 הגיעו למקום סוכני אס דה וכוחות של משטרת הסדר ומשטרת העזר האוקראינית והובילו את יהודי המקום לאזור קוסטופול, שם היהודים נרצחו בשני בורות הריגה ביחד עם יהודים נוספים מקוסטופול והסביבה; ולפי גרסה שנייה, לאחר שהיהודים אספו את יבוליהם הגרמנים העבירו אותם לגטו טוצ'ין, שרוב ככל יושביו לא שרדו. המיעוט הפולני שנותר באנטונובקה נמלט לרובנו ב-1943 בעקבות התקפה של צבא ההתקוממות האוקראיני, ארגון פרטיזני אוקראיני לאומני. "אנטונובקה", באתר JewishGen (באנגלית) אנטונובקה (Antonówka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "אנטונובקה", באתר השטעטל הווירטואלי אנטונובקה באתר האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין בישראל אנטונובקה באתר מרכז מורשת יהדות פולין אנטונובקה ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית). אנטונובקה באתר האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין בישראל. היסטוריה של הקהילה היהודית של אנטונובקה באתר השטעטל הווירטואלי (בפולנית). אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קוסטופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1388), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אנטונובקה (Antonówka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם. אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), טוצ'ין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1485), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אגוז לוז

אגוז לוז או אִלְסָר ("בונדוק" בערבית) הוא הפרי האכיל של שיחים נשירים בסוג Corylus. את השיחים מגדלים כיום לצרכים מסחריים בארצות שונות (טורקיה, ארצות הברית, ספרד, איטליה, צרפת, סין ואוסטרליה). הם זקוקים למזג אוויר קר וחורפי על מנת לפתח תפרחת. אגוזי הלוז גדלים באשכולות על השיח. כשהאגוזים מבשילים, הפרי הגדול והשעיר נפתח, והאגוז נושר לאדמה, מוגן בקליפתו הקשה. לשיח הלוז אורך חיים גבוה במיוחד והוא מספק אגוזים במשך מאות שנים. לאגוז עצמו קליפה דקה שעטופה במעטה מגן עבה. את האגוז צורכים טרי או קלוי. האגוז עשיר בשומן, חלבון, סיבים תזונתיים, ויטמין E וברזל. כמו כן הוא מכיל זרחן, אשלגן וסידן. כ-80% מתכולת השומן באגוז הוא שומן חד בלתי רווי. מקילוגרם אגוזים אחד נשארים 460 גרם לאחר קילוף. בתקופה הקלאסית האמינו שהאגוז מועיל לקיבה, מרפא שיעול ומצמיח שיער. בימי הביניים גידלו את הצמח באזור והשתמשו בו לניקוי ולחיזוק המעיים, לסתירת רעלים, לשיפור הזיכרון, לריפוי שטפי דם בחזה ובריאה, להפחתת גזים, לגרימת עצירות והקאה, לריפוי דלקות בדרכי השתן, לטיפול במחלת הנפילה, בפצעים פתוחים ובעוויתות בפנים. ברפואה העממית בימינו משמש האגוז לטיפול במחלות מעיים ולהורדת רמת הכולסטרול בדם, לטיפול בדימום, במחלות עיניים, וכן לשיפור הזיכרון, לריבוי הזרע ולריבוי חלב אם. אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 74. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ

אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ' (בהולנדית: Anna Charlotte Amelia van Nassau-Dietz; ‏ 23 באוקטובר 1710 – 18 בספטמבר 1777), הייתה אמו של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן. אמליה נולדה ב-23 באוקטובר 1710 בלייוורדן, ליאן וילם פריסו, נסיך אורנז' ולמריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של קרל, רוזן הסן-קאסל ומריה אמליה מקורלנד. ב-3 ביולי 1727 התחתנה אמליה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ממנו נולדו לה שני בנים. אמליה הייתה מתעמרת במשרתיה ונתקפת לעיתים בהתקפי זעם, מה שעורר חשש שהיא חולה במחלת נפש. בשנת 1732 מת בעלה משחפת, אולם בהלווייתו לא הזילה אמליה דמעה כלל. לאחר מות בעלה חונכו ילדיה על ידי חמיה קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך, אולם אמליה המשיכה להתגורר בטירת קרלסבורג עד מותה ב-18 בספטמבר 1777. ב-3 ביולי 1727 התחתנה אמליה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ממנו נולדו לה שני בנים: קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן (1728–1811) וילהלם לודוויג, נסיך באדן (1732–1788) מדיה וקבצים בנושא אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ בוויקישיתוף
גביע סינקפילד 2017

גביע סינקפילד 2017 היא תחרות על בשחמט שנערכה בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית בין ה-14 באוגוסט ל-19 באוגוסט 2017. בתחרות, השתתפו עשרה רבי-אמנים, רובם מהשורה הראשונה בעולם, ביניהם סגן אלוף העולם, סרגיי קריאקין; ושני אלופי עולם לשעבר, גארי קספרוב ווישוואנתן אנאנד. התחרות ריכזה עניין רב בעיקר בזכות השתתפותו של קספרוב, אחד מהשחמטאיים הטובים בהיסטוריה, שחזר לשחק שחמט באופן מקצועי לאחר 12 שנים מעת פרישתו. בתחרות זכה לבון ארוניאן עם 24.5 נקודות מ-36 האפשריות, ברמת ביצוע ("פרפורמנס") של 2908 נקודות מד כושר. ארוניאן הקדים את סרגיי קריאקין והיקארו נקמורה, שצברו 21.5 נקודות כל אחד. קספרוב סיים במקום השמיני עם 16 נקודות, בהקדימו את אנאנד, שסיים במקום האחד לפני האחרון, עם 14 נקודות. קרן הפרסים עמדה על 150,000 דולר, לפי החלוקה הבאה: התחרות כוללת סיבוב בודד של משחקי שחמט מהיר ושני סיבובים של משחקי בזק. הסיבוב נערך בשלושת הימים הראשונים, כאשר בכל יום שוחקו שלושה סבבים. הסיבוב נערך בשיטת ליגה, כאשר כל שחקן שיחק נגד כל אחד ממשתתפי התחרות האחרים משחק אחד בלבד. זהות השחקן ששיחק בכלים הלבנים נקבע בהגרלה. לכל שחקן הוקצבו 25 דקות לכל המשחק ותוספת של 10 שניות לכל מסע החל מהמסע הראשון. ניצחון הקנה לשחקן המנצח שתי נקודות, תיקו זיכה בנקודה בודדת לכל יריב, והמפסיד לא קיבל אף נקודה. שני הסיבובים נערכו בשני הימים האחרונים של התחרות. בכל יום נערכו תשעה סבבים בשיטת ליגה, לפיה כל שחקן התמודד עם שאר השחמטאים בתחרות פעמיים - פעם בלבן ופעם בשחור. לכל שחקן הוקצבו 5 דקות לכל המשחק ותוספת של 3 שניות לכל מסע החל מהמסע הראשון. שיטת הניקוד המקובלת שבה ניצחון מקנה לשחקן המנצח נקודה בודדת, תיקו מקנה חצי נקודה לכל יריב והמפסיד נותר ללא נקודות. השתתפותו של קספרוב בתחרות וחזרתו מפרישה ריכזה את תשומת הלב בטקס הפתיחה. מנגד, קספרוב טען שחזר רק לחמשת ימי התחרות ושהוא לא מתכוון לחזור לשחק באופן מקצועי לאחר התחרות. כמו כן הוסיף קספרוב, שאת הכסף שירוויח בתחרות יתרום לעמותות שמאכילות ילדים רעבים באפריקה. קספרוב גם אישר את דבריו של נקמורה אשר טען שקספרוב לא הפייבוריט לנצח בתחרות, אך יהווה אתגר עבור כל השחקנים. ביום הראשון נערכו שלושת סבבי 1–3 של משחקי שח-מהיר. בסבב הראשון בלט במיוחד לבון ארוניאן, אשר ניצח את יריבו דויד נבארה באופן מרשים ובכך הצהיר כוונות להמשך התחרות. קספרוב שיחק טוב ובסגנונו המרהיב, אך 12 שנים של היעדרות מתחרויות וגם גילו המתקדם הותירו את חותמם. קספרוב התקשה לשחק במהירות ונקלע בכל המשחקים למצוקת זמן. למרות זאת, קספרוב בכלים השחורים סיים בתיקו נגד סגן אלוף העולם, סרגיי קריאקין, וכן בשני המשחקים הנותרים סיים בתיקו. בסוף היום הראשון הבטיח קספרוב שבמשחקים הבאים ישחק באופן יותר אגרסיבי, זאת לאחר שביום הראשון העדיף לשחק באופן הגנתי גם בעמדות שהיה יכול לשחק מסעים נועזים. ביום השני נערכו שלושת סבבי 4–6 של משחקי שח-מהיר. את משחקי היום השני פתח קספרוב במשחק טוב בכלים השחורים נגד לבון ארוניאן וסיים בתיקו. במשחק השני מימש קספרוב את הבטחתו ובמשחק נגד יאן שיחק קספרוב באגרסיביות ויצא להתקפה נועזת, אך שגויה והפסיד את משחקו הראשון בתחרות. בסבב השלישי, המשחק בין אלופי העולם לשעבר והיריבים המושבעים קספרוב ואנאנד, משך את תשומת הלב. הציפייה הייתה למשחק התקפי ואגרסיבי, אך השחקנים אכזבו במשחק ידידותי ללא שום זכר ליריבות בין השניים. דרמה קלה נרשמה במשחק כשהשחקנים הסכימו על תיקו טרם הושלמו 30 מסעים והשופט נאלץ להפעיל מחדש את השעון והשחקנים השלימו 30 מסעים והסכימו על תיקו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר התחרות (באנגלית)
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1938

אליפות אירופה בכדורסל נשים 1938, הייתה האליפות האזורית הראשונה שאורגנה על ידי פיב"א. האליפות נערכה ברומא, איטליה בין ה-12 באוקטובר ל-16 באוקטובר 1938. נבחרת איטליה זכתה באליפות. דירוג הזוכות נקבע בהתאם להפרשי סלים במשחקים בין שלוש הקבוצות. יורובאסקט 1938 באתר פיב"א אירופה אליפות אירופה 1938 באתר פיב"א
שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג

שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג (בגרמנית: Charlotte von Hanau-Lichtenberg‏; 2 במאי 1700 – 1 ביולי 1726), הייתה אשתו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט. שרלוטה נולד ב-2 במאי 1700 בבושוויילר שהשתייכה לרוזנות הנאו-ליכטנברג, ליוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג, ולדורותיאה פרדריקה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ויוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך. בצעירותה ביקש וילהלם, נסיך הכתר של הסן-קאסל את ידה של שרלוטה, אולם היא סירבה, וב-5 באפריל 1717 התחתנה עם לודוויג, נסיך הכתר של דרמשטאדט. ב-1 ביולי 1726 מתה שרלוטה בדרמשטאדט, והיא בת 26 שנים בלבד. בשנת 1736 מת אביה יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג, ובנה לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את נחלותיו. אולם חלק מהנחלות הועברו לרוזנות הסן-קאסל על פי הסכם מוקדם שהיה עמם, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין שני הענפים של בית הסן. ב-5 באפריל 1717 התחתנה שרלוטה עם לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ממנו נולדו לה 3 ילדים: לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1719–1790) גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטאדט (1722–1782) קרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטאדט (1723–1783), התחתנה עם קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן מדיה וקבצים בנושא שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג בוויקישיתוף שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שרה קרפ

שרה קרפ (10 ביוני 1909 - 15 בינואר 1998) הייתה רופאת ילדים ישראלית, רופאת ילדים בכירה בבית החולים הדסה בתל אביב, עבדה כרופאת ילדים וניהלה מרפאות עירוניות - ציבוריות באזור דרום תל אביב (1941-1979), עסקה בהדרכת סטודנטים במרפאה שניהלה בכפר שלם, ממניחי היסודות של הרפואה הציבורית בעיריית תל אביב. קרפ נולדה בדרוהוביץ, גליציה, בריבונות אוסטרו-הונגריה. כשהייתה בת 6 היגרה משפחתה לווינה שם למדה בגימנסיה העברית-הריאלית ע"ש חיות. ב-1927 סיימה את הגימנסיה, ב-1934 סיימה את הלימודים בפקולטה לרפואה בווינה. בשנת 1934 עלתה קרפ לארץ ישראל מלווה באחיה, יצחק קרפ (לימים פרקליט). בשנת 1935 לאחר שהות של מספר חודשים בחיפה התיישבה בירושלים. קרפ החלה לעבוד בבית החולים ביקור חולים במחלקת הילדים ובמחלקת אף-אוזן-גרון (1935–1939). בשנת 1939 נישאה קרפ לאברהם גיורא קריצ'בסקי (שינה את שם משפחתו לגיורא, היה ידוע במחתרת בכינוי "דן"), ממייסדי האצ"ל, כאשר התאחדה ההגנה עם הארגון נתמנה אברהם כסגן מפקד ההגנה של תל אביב. קריצ'בסקי נפטר ממחלה ממארת ב-29 ביוני 1943, ארבעה ימים לאחר הולדת בנם דן (היה קרוי על שם כינויו של אביו, במחתרת). בני הזוג עברו לתל אביב, וקרפ עברה לעבוד ב"בית החולים הדסה", במחלקת הילדים בניהולו של הפרופ' לודוויג פרדיננד מאייר. קרפ עבדה גם כאסיסטנטית במרפאתו הפרטית. בנוסף, בשנת 1941 החלה קרפ לעבוד גם בשירותי הרפואה הציבורית של עיריית תל אביב. קרפ הייתה ממניחי יסודות הרפואה הציבורית בעיריית תל אביב. במשך כ- 10 שנים עבדה קרפ בשכונת שבזי, וב-10 שנים הבאות עבדה כרופאת ילדים בשכונת התקווה. בהמשך ניהלה קרפ את המרפאה העירונית בכפר שלם (עד שנת 1979). בשנת 1956 יצאה קרפ להשתלמות בארצות הברית. בשובה ניהלה במשך כשנה בית מרפא לילדים חולי לב בכפר מל"ל. לאחר יציאתה לגמלאות עבדה כרופאה מחליפה בבתי ספר, והייתה רופאת ילדים בקופת חולים לאומית בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב. קרפ נפטרה ב-1998. הותירה בן, דן. הובאה למנוחות בבית העלמין פינסקר בהרצליה . "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : קרפ, שרה, עמוד 379 הרפואה הציבורית בשנות הארבעים של המאה העשרים הייתה בחיתוליה. "הרפואה הציבורית" כללה בין היתר : בניית והפעלת מרפאות חדשות לטיפול בילדים, הדגש היה על הרפואה המונעת, תחנה לבריאות המשפחה הדרכה להורים, וחיסונים דוד תדהר (עורך), "אברהם קריצ'בסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1516 דוד תדהר (עורך), "אברהם קריצ'בסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1517
פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך

פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך (בגרמנית: Friedrich VI. von Baden-Durlach; ‏16 בנובמבר 1617 - 31 בינואר 1677), היה מרקיז באדן-דורלאך בין השנים 1659–1677. פרידריך נולד ב-16 בנובמבר 1617 בטירת קרלסבורג, דורלאך, לפרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך ולברברה מווירטמברג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג וזיבילה מאנהלט. בשנת 1659 מת אביו פרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון קיבל פרידריך מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "הוד רוממותו", יחד עם דודנו וילהלם, מרקיז באדן-באדן. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664) פיקד פרידריך על הכוחות מבאדן, כחלק מהצבא הקיסרי, ולאחר מכן השתתף גם במלחמת צרפת-הולנד. במהלך המלחמה הטיל פרידריך מצור על העיר פיליפסבורג, ולאחר כניעתה סופחה העיר למרקיזות באדן-דורלאך. ב-31 בינואר 1677 מת פרידריך בטירת קרלסבורג, דורלאך, ובנו פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו. ב-30 בנובמבר 1642 התחתן פרידריך עם כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג וקתרינה משוודיה, רוזנת פפאלץ-קלבורג, ממנה נולדו לו 8 ילדים: פרידריך קזימיר מבאדן-דורלאך (1643–1644) כריסטינה מבאדן-דורלאך (1645–1705), התחתנה עם אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ולאחריו עם פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג אלאונורה קתרינה מבאדן-דורלאך (1646) פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך (1647–1709) קרל גוסטב מבאדן-דורלאך (1648–1703) קתרינה ברברה מבאדן-דורלאך (1650–1733) יוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך (1654–1686), התחתנה עם יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך פרדריקה אלאונורה מבאדן-דורלאך (1658) לאחר מות אשתו בשנת 1662 התחתן פרידריך בנישואים מורגנטיים עם יוהנה באייר מזנדאו, ממנה נולדו לו שני בנים: פרידריך, ברון מינצסהיים (לא ידוע–1678) יוהאן ברנהרד, ברון מינצסהיים (1669–1734) מדיה וקבצים בנושא פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך בוויקישיתוף פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן

כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית: Christine Magdalena von Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg; ‏27 במאי 1616 – 14 באוגוסט 1662), הייתה אשתו של פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך ואחותו של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה. כריסטינה מגדלנה נולדה ב-27 במאי 1616 בטירת נישופינג ליוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג ולקתרינה משוודיה, רוזנת פפאלץ-קלבורג, בתם של קרל התשיעי, מלך שוודיה ומריה מפפאלץ-זימרן. בשנת 1618 עברה משפחתה לגרמניה, אולם בשנת 1622 חזרה לשוודיה בעקבות מלחמת שלושים השנים. כריסטינה מגדלנה תוארה כאשה "יפה מאוד", והיא הייתה חברתה של המלכה, מריה אלאונורה מברנדנבורג. כריסטינה מגדלנה ליוותה את מריה אלאונורה למלך בגרמניה בשנת 1631, וחזרה עמה לשוודיה בשנת 1633. באותה שנה עלתה הצעה שכריסטינה מגדלנה תתחתן עם ברנהרד מסקסוניה-ויימאר, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. לאחר מותה של מריה אלאונורה מברנדנבורג הופקדה כריסטינה מגדלנה על חינוך בתה הנסיכה כריסטינה, ועשתה זאת עד לנישואיה. ב-30 בנובמבר 1642 התחתנה כריסטינה מגדלנה עם פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך, ממנו נולדו לה 8 ילדים. בעלה ביקש לקבל משרה בצבא השוודי, אך הצבא השוודי לא רצה להעסיק נסיכים זרים, ולכן עברו בני הזוג לגרמניה. בשנת 1654 אחיה קרל גוסטב הפך להיות מלך שוודיה, ובשנת 1656 הוא העניק לה את אחוזת קוטזנהאוזן, אשר סיפקה לה הכנסה קבועה. בשנת 1659 מת חמיה פרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך. ב-14 באוגוסט 1662 מתה כריסטינה מגדלנה בטירת קרלסבורג, דורלאך, והיא בת 46 שנים בלבד. ב-30 בנובמבר 1642 התחתנה כריסטינה מגדלנה עם פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך, ממנו נולדו לה 8 ילדים: פרידריך קזימיר מבאדן-דורלאך (1643–1644) כריסטינה מבאדן-דורלאך (1645–1705), התחתנה עם אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ולאחריו עם פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג אלאונורה קתרינה מבאדן-דורלאך (1646) פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך (1647–1709) קרל גוסטב מבאדן-דורלאך (1648–1703) קתרינה ברברה מבאדן-דורלאך (1650–1733) יוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך (1654–1686), התחתנה עם יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך פרדריקה אלאונורה מבאדן-דורלאך (1658) מדיה וקבצים בנושא כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן בוויקישיתוף כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)