laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זעמן מטבעות

זַעֲמַן מַטְבְּעוֹת (שם מדעי: Hemorrhois nummifer) הוא נחש השייך למשפחת הזעמניים. הנחש אינו ארסי אך נושך אם נתפס. זהו נחש פעיל יום, שוכן קרקע טיפוסי, הניזון ממכרסמים, לטאות, ציפורים ונחשים אחרים. נחש זה מרבה לחדור למחסנים ובנייני מגורים, ובעת פגישה עם אדם המאיים עליו יזדקף וינשוך בחוזקה. נשיכתו אינה מסוכנת לאדם. אורכו של זעמן המטבעות עד מטר ושלושים, ומשקלו עד 600 גרם. צבעו היסודי חום בהיר, ולעיתים אפרפר, ועל גבו כתמים בצורת מטבעות או מעוינים (ומכאן שמו) מצאו אותו ב-1985. זעמן המטבעות אינו מסוכן לאדם ואף מועיל בהדברת מזיקים, אך מראהו החיצוני דומה למראה של הצפע מצוי הארסי והמסוכן ולעיתים מתבלבלים ביניהם. אולם, ניתן להבחין במספר הבדלים חזותיים בולטים בין שני המינים: הכתמים שעל גבו של הצפע מחוברים בדגם עקלתוני מוארך, ואילו אצל הזעמן קיימים כתמים נפרדים. הזעמן דק יותר, יחסית לאורכו, מאשר הצפע. זנבו של הזעמן מחודד יותר מזנב הצפע. עור הזעמן מבריק בעוד שלצפע עור דהוי. לזעמן אישונים עגולים, בעוד שאישוני הצפע הם חריצים אנכיים. קיימת השערה שדמיונו של זעמן המטבעות לצפע הוא התאמה אבולוציונית שמאפשרת לו להערים על טורפים, שמתרחקים ממנו במחשבה שהוא הצפע המסוכן. קיימים תיעודים של צוותי רפואה ששגו במתן הטיפול בנשיכה והעניקו טיפול מתוך הנחה שמדובר בנחש ארסי וזאת בעקבות בצקת שהתפתחה באזור הנשיכה. הוא נפוץ במרכז וצפון ארץ ישראל, ובכל אגן הים התיכון. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 151–153 מדיה וקבצים בנושא זעמן מטבעות בוויקישיתוף זעמן מטבעות, באתר ITIS (באנגלית) זעמן מטבעות, באתר NCBI (באנגלית) זעמן מטבעות, באתר GBIF (באנגלית) מתוך אתר איטלקי על זוחלים ודו-חיים באירופה זעמן מטבעות, באתר עמותת מן השדה זעמן מטבעות באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים – א"י (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 5, משרד הביטחון, 1993 הלוכד החוקר, זעמן מטבעות (Hemorrhois Nummifer): הנחש מרתק של ישראל, באתר מוקד לוכדי נחשים, ‏2023-10-10 ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לולי

האם התכוונתם ל... ז'אן-בטיסט לולי – מלחין צרפתי ערוץ לולי – ערוץ טלוויזיה ישראלי לולי (מלך) – מלך צידון מסוף המאה ה־8 לפנה"ס לולי (זמר) – זמר בריטי לול
יעקב ליפשיץ (כלכלן)

יעקב ליפשיץ (נולד ב-16 ביולי 1944) הוא כלכלן ומנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד האוצר, מנכ"ל אלקטרה ויו"ר התעשייה הצבאית. ליפשיץ בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית ודוקטורט בכלכלה ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 1968 עד 1970 עבד ככלכלן ראשי ביחידת מתאם הפעילות בשטחים שבמשרד הביטחון. לאחר מכן שימש כסגן וכיועץ הכלכלי למשרד הביטחון עד 1979. ב-1979 מונה לסמנכ"ל בחברת אורדן תעשיות ובשנת 1982 מונה לסמנכ"ל בכלל תעשיות. ב-1984 מונה למנכ"ל אלקטרה. במהלך כהונתו זכה בפרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל. בפברואר 1989 הומלץ על ידי שר האוצר שמעון פרס, שהכיר אותו ממשרד הביטחון, לכהן כמנכ"ל משרד האוצר, והמינוי אושר על ידי הממשלה בסוף פברואר 1989. הוא כיהן בתפקיד עד תחילת 1991. לאחר מכן כיהן כיו"ר בחברת רימון, סמנכ"ל בכיר הממונה על האשראי בבנק דיסקונט בשנים 1992 עד 1994. הוא כיהן כיו"ר התעשייה הצבאית בשנים 1996 עד 2001, כיו"ר החברה הממשלתית לביטוח סיכוני סחר חוץ, כיו"ר דור כימיקלים ודור אנרגיה, יו"ר המשביר לצרכן ויו"ר ספקטרוניקס. כיהן כדירקטור בחברות רבות נוספות בהן פרוטרום, בנק כרמל, קלי סוכנויות לביטוח, אלביט מערכות, בנק דיסקונט, דור גז, ספרינג – ניהול קרן פנסיה, טסנת בדיקות תוכנה, בנק אגוד לישראל. שימש יו"ר המרכז הישראלי לניהול וחבר בחבר הנאמנים ובהנהלת אוניברסיטת בן-גוריון. ליפשיץ שימש כמרצה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון, מרצה בחוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, מרצה במחלקה לכלכלה ובמחלקה למינהל ומדיניות ציבורית, באוניברסיטת בן-גוריון ובמחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. מחבר הספרים "כלכלת ביטחון: התאוריה הכללית והמקרה הישראלי" בהוצאת משרד הביטחון, 2000 ו"ההתפתחות הכלכלית בשטחים המוחזקים" בהוצאת מערכות, 1970. בנוסף מחברם של מאמרים רבים בנושאי כלכלה וביטחון. יעקב ליפשיץ, באתר חדשות מחלקה ראשונה יעקב ליפשיץ, התפקיד האסטרטגי והכלכלי של תעשיות הביטחון בישראל, מרכז בגין סאדאת (בס"א) למחקרי אסטרטגיה אוניברסיטת בר-אילן יעקב ליפשיץ (1944-), דף שער בספרייה הלאומית טדי פרויס, פלשתין ב"גדה" - מדינה או מחנה עבודה גדול, דבר, 12 באפריל 1974 מערכת הבטחון תקצץ הזמנותיה, דבר, 8 בנובמבר 1977 מינויים חדשים, דבר, 14 במאי 1979 יעקב ליפשיץ - מנכ"ל אלקטרה, מעריב, 15 ביולי 1984 יצחק דיש, פרס החליט: ליפשיץ יתמנה מנכ"ל האוצר, מעריב, 24 בפברואר 1989 יוסי גרינשטיין, יעקב ליפשיץ - מנכ"ל האוצר, מעריב, 27 בפברואר 1989 לא הסתדר עם הזיגזגים של מודעי, מעריב, 30 בדצמבר 1990
האיגוד לרפואת ילדים בישראל

האיגוד הישראלי לרפואת ילדים (הכולל בתוכו את איגוד רופאי הילדים בישראל ואת האקדמיה לרפואת ילדים בישראל) הוא ארגון מקצועי המהווה חלק מן ההסתדרות הרפואית בישראל ומאגד בתוכו את רופאי הילדים החברים בהר"י. האיגוד מונה יותר מ–2,500 חברים, העוסקים ברפואת הילדים בבתי החולים ובקהילה, ובנוסף יותר מ–1,000 חברים נלווים. מטרות האיגוד, כפי שמנוסחות בתקנון שלו, הן  פיתוח וקידום רפואת הילדים ובריאות הילד במדינת ישראל.  הבטחת רמה מקצועית עליונה של חברי האיגוד, ניסוח ויישום של הנחיות קליניות עדכניות, ושמירה על רמה אתית גבוהה.  פיתוח וקידום מעמדם המקצועי של רופאי הילדים בישראל.  קידום הנושא של רפואה מונעת בילדים, כולל תמיכה בהכנסת חיסונים חדשים לסל השירותים וטיפול בבעיית ההשמנה.  תמיכה בפריפריה — הן במרפאות בקהילה והן בבתי החולים. האיגוד הישראלי לרפואת ילדים עובד בשיתוף פעולה הדוק עם החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), החברה הישראלית לפדיאטריה אמבולטורית (חיפ"א) ועם כל האיגודים, החברות והחוגים הקשורים לתחום רפואת הילדים. בנוסף האיגוד משתף פעולה עם איגודים אחרים לרפואת ילדים באירופה ובארצות הברית. כך, למשל, שימשו שני יושבי ראש לשעבר (מנואל כ"ץ ודוד ברנסקי) כמזכירים כלליים של איגוד רופאי הילדים האירופי (UNEPSA) ופרופסור אלי סומך כסגן נשיא הארגון. גזבר האיגוד (שמעון ברק) מונה ליושב ראש סקצית רופאי הילדים הראשוניים באקדמיה האירופאית לרפואת ילדים (EAP) ולנשיא הקונפדרציה האירופאית לרפואת ילדים ראשונית (ECPCP). מזכ"ל האיגוד ולימים יושב הראש שלו, פרופסור צחי גרוסמן מונה למזכ"ל רשת המחקר האירופאית של האקדמיה האירופאית לרפואת ילדים (EAP) וליושב ראש סקצית רופאי הילדים הראשוניים באקדמיה (EAP). יושב הראש הנוכחי של האיגוד הוא פרופסור צחי גרוסמן אשר נבחר לתפקידו בשנת 2020. קדמו לו בתפקיד: פרופסור שי אשכנזי (2016-2020) פרופסור אלי סומך (2012-2016) פרופסור מתי (מתיתיהו) ברקוביץ (2008-2012) פרופסור פרנסיס מימוני (2004-2008) פרופסור דוד ברנסקי (2000-2004) ד"ר מנואל כ"ץ (1996-2000) פרופסור יצחק ורסנו (1992-1996) פרופסור חיים בויקס (1988-1992) פרופסור נתן ברנד (1982-1988) פרופסור שמעון מוזס (1975-1978) פרופסור בן ציון ורבין (1975-1972) פרופסור שמעון וינטר (1969-1972) פרופסור אהרן בראנד-אורבן (1964-1969) ד"ר ברוך (ברונו) אוסטרובסקי(1960-1964) פרופסור שמעון רוזנבאום (רופא) (1952-1955) ד"ר אלחנן רבינוביץ (1949-1952) אתר האינטרנט הרשמי של האיגוד לרפואת ילדים בישראל הודיה כריש חזוני, ‏רופאים ללא גבולות, בעיתון מקור ראשון, 2 בינואר 2019 http://www.mednet.co.il/siteFiles/1/1344/83467.asp http://www.haifa-streets.co.il/Lists/List1/DispForm.aspx?ID=5890 http://aerzte.erez-israel.de/ostrowski-2/ http://aerzte.erez-israel.de/rosenbaum/ דוד תדהר (עורך), "אלחנן רבינוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3491
אדפטציה מוטורית

אדפטציה מוטורית היא תהליך של הסתגלות תנועתית שבאמצעותו אורגניזם חי רוכש או משקם יכולות תנועתיות. במהלך תנועה מוטורית, מסתגלת מערכת העצבים של האובייקט לכוחות סביבתיים הפועלים עליו, במטרה לצמצם טעויות קינמטיות. רכישת תבניות תנועה מוטוריות היא אחד התהליכים הראשוניים והבסיסיים ביותר בהתפתחות אורגניזם חי. הראשוניות של התהליך הובילה להתפתחותם של אינסטינקטים. האינסטינקט הראשוני בכל מפגש עם סביבת כוחות חדשה מתבטא בהסתגלות תנועתית שנועדה לשמר את מסלול התנועה המתוכנן, לדוגמה, הפעלת כוח יתר או כוח חסר. בתהליך ההתאמה מתרחשת למידה מוטורית ותבניות תנועה חדשות מושגות בהדרגה. אדפטציה נתפסת בדרך-כלל כתהליך שבו מערכת העצבים לומדת לחזות כוחות סביבתיים, ולבטל את השפעתם על ידי הפעלה מראש של תנועה מוטורית מאזנת נרכשת, במטרה לשמר את התנועה במסלולה המתוכנן. למשל, קטוע רגל מסתגל להליכה עם רגל תותבת על ידי איזון מרכז הגוף מחדש כדי לבטל מראש את השפעתו של משקל הרגל התותבת שאינו כמשקל הרגל שנקטעה, שאליה הגוף היה רגיל. במהלך אדפטציה מוטורית, מערכת העצבים משתמשת באופן מתמיד במידע על טעויות והצלחות, במטרה לשפר את מסלולי התנועה העתידיים. למשל, כשאורגניזם עובר מתנועה באוויר לתנועה במים עומדים, או לתנועה בסחף של מים - מערכת העצבים שלו משתמשת במידע על התנסויות קודמות בסביבת הכוחות הזו, כולל הטעויות וההצלחות, ולפי המידע היא מבצעת הסתגלות תנועתית רלוונטית - או - אדפטציה מוטורית. כפי שמודגם בתרשים, כאשר הכוחות הסביבתיים מוסרים באופן הדרגתי או פתאומי, האובייקט משמר, למשך זמן מוגבל, את תבנית התנועה שסיגל בתגובה לכוחות (שלב 4 בתרשים). תוצאת גרר זו (אפטר-אפקט) מרמזת שהאובייקט אינו רק מגיב לשינויים הסביבתיים, אלא אף מנסה לצפות אותם מראש, ולבצע את התנועה בהתאם למערך ציפיות זה. מכאן הסיקו חוקרים שבמהלך אדפטציה מוטורית, מתבססת מערכת העצבים על מודל-פנימי (Internal model) של הסביבה החיצונית. תופעת האפטר-אפקט מרמזת שעוד לפני ביצוע התנועה, מייצרת מערכת העצבים מודל-פנימי, מעין מפה פנימית המדריכה את הגוף במהלך התנועה. על-בסיס מודל-פנימי זה, מנחה מערכת העצבים את תנועת הגפיים והשרירים, תוך הסתגלות לכוחות המסיטים את הגוף ממסלול זה. Izawa, J.; Rane, T.; Donchin, O.; Shadmehr, R. (2008). "Motor Adaptation as a Process of Reoptimization". Journal of Neuroscience. 28 (11): 2883–2891. doi:10.1523/JNEUROSCI.5359-07.2008. PMC 2752329. PMID 18337419. Wei, K.; Kording, K. (2008). "Relevance of Error: What Drives Motor Adaptation?". Journal of Neurophysiology. 101 (2): 655–664. doi:10.1152/jn.90545.2008. PMC 2657056. PMID 19019979. Huang, V. S.; Krakauer, J. W. (2009). "Robotic neurorehabilitation: A computational motor learning perspective". Journal of NeuroEngineering and Rehabilitation. 6: 5. doi:10.1186/1743-0003-6-5. PMC 2653497. PMID 19243614. Shadmehr, R; BrashersKrug, T (1 ינו' 1997). "Functional stages in the formation of human long-term motor memory". JOURNAL OF NEUROSCIENCE. 17 (1): 409–419. {{cite journal}}: (עזרה)
עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים (משחק וידאו)

עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים (באנגלית: Ice Age: Dawn of the Dinosaurs) הוא משחק וידאו שפותח על ידי Activision והופץ 30 ביוני 2009. המשחק מאפשר לשחקנים לשלוט במני, דייגו, סיד ושאר דמויות הסרט. על השחקנים לברוח מדינוזאורים מסוכנים, להעביר את הביצים של סיד למקום בטוח ולחקור את הג'ונגל. עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים Ice Age: Dawn of the Dinosaurs, באתר PCGamingWiki (באנגלית) "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרוב עלים

המונח "קייל" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו קייל (פירושונים). כרוב עלים (שם מדעי: Brassica oleracea acephala; ידוע גם בשמות קֵייל או עלי כרוב מסולסלים) הוא תת-מין של כרוב הבר. זהו ירק בעל עלים ירוקים או סגולים, ולאותו סוג משתייכים גם כרוב, כרובית, ברוקולי, קולרבי, לפת, לפתית ועוד. זנים מתורבתים מסוימים של כרוב על נפוצים כירק מאכל, ואילו זנים מתורבתים אחרים נפוצים כצמח נוי. כרוב העלים הוא ירק העשיר במיוחד בבטא-קרוטן, ויטמין K, ויטמין C, וסידן. נהוג להגישו מטוגן או כתוספת בשייק. לירק טעם דומה לכרוב או לברוקולי, אך טעמו מריר מהם. לכרוב זה מקום מרכזי במטבח הגרמני בצורתו המבושלת, וכן הוא נפוץ בשנים האחרונות בארצות הברית כחטיף או תוספת לסלט או לשייק. כרוב עלים לנוי בשני מופעים נפוצים עלי כרוב עלים מטוגנים, לצד תפוח אדמה ובטטה אפויים כרוב עלים, באתר NCBI (באנגלית) כרוב עלים, באתר GBIF (באנגלית) כרוב עלים, באתר IPNI (באנגלית) כרוב עלים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רחל טל-שיר, עכבר העיר אונליין, קייל קלות, באתר הארץ, 24 ביוני 2010 הגרגרנית, גיבור על צלחות – קייל סופר פאוור, SLOW open blog, פברואר 2012 אורי שביט, סופר-כרוב ממולא: מתכונים עם קייל, באתר ynet, 14 במאי 2012 אורלי וייסיד, קייל: פצצת בריאות חדשה בצלחת שלך, קופת חולים כללית, 14 בינואר 2013 קרן וולקומיר, מוריד כולסטרול ומונע סרטן: הכירו את הקייל, באתר ynet, 3 בדצמבר 2013 דפנה ארד, קוראים לזה שגעת || איך הפך הקייל לגיבור על?, באתר הארץ, 13 באפריל 2014 יוליה פריליק, קייל: מה אנחנו יודעים על מזון העל החדש?, באתר onlife‏, 11 ביוני 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון ובנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רווח וכאב

רווח וכאב (באנגלית: Pain & Gain) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2013 בבימויו של מייקל ביי ובכיכובם של מארק וולברג, דוויין ג'ונסון ואנתוני מאקי. הסרט נוצר בהשראת סיפור חטיפתו של מארק שילר שהתרחש בין השנים 1994–1995. שלושה מפתחי גוף בפלורידה מסתבכים בטבעת סחיטה ותוכנית חטיפה של לקוח במכון הכושר של דניאל לוגו, מאמן כושר, שמשתבשת לחלוטין. מארק וולברג - דניאל לוגו - מוביל הקבוצה, מאמן כושר אנתוני מאקי - אדריאן דורבל - שותף לפשע, מאמן כושר דוויין ג'ונסון - פול דויל - שותף לפשע אד האריס - אד דובויס - חוקר פרטי, שוטר לשעבר קן ג'אונג - ג'וני וו - מרצה בעידן החדש רבל וילסון - רובין פק - אשתו של אדיראן, אחות בבית חולים בר פאלי - סורינה לומיניטה - "מיס בוקרשט" שהגיעה מרומניה לארצות הברית ונעשתה חשפנית אתר האינטרנט הרשמי של רווח וכאב "רווח וכאב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רווח וכאב", באתר נטפליקס "רווח וכאב", באתר AllMovie (באנגלית) "רווח וכאב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רווח וכאב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רווח וכאב", באתר Metacritic (באנגלית) "רווח וכאב", באתר אידיבי "רווח וכאב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שמוליק דובדבני, "רווח וכאב": השרירים של מייקל ביי התכווצו, באתר ynet, 11 באוגוסט 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קייל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קייל – צמח ממשפחת המצליבים, מוכר בשמות כרוב עלים או כרוב-על קייל XY – סדרת מדע בדיוני אמריקאית קייל ריס – דמות בדיונית מסדרת סרטי "שליחות קטלנית" אישים: ג'ון קייל – מוזיקאי ולשי ג'יי ג'יי קייל – מוזיקאי אמריקאי כריס קייל – צלף של יחידת אריות הים. סרט הקולנוע צלף אמריקאי מבוסס על האוטוביוגרפיה שלו פיטר קייל – כדורגלן סקוטי קיל (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא קייל
שינינג

שִׂינִינְג (בסינית מפושטת: 西宁; בסינית מסורתית: 西寧; בפין-יין: Xīníng; מילולית: "שלום מערבי"; בטיבטית: ཟི་ལིང་།; במונגולית: ᠰᠢᠨᠢᠩ) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז צ'ינגהאי שבמערב הרפובליקה העממית של סין. העיר מקושרת ברכבת ללהסה שבטיבט וללאנג'ואו שבגאנסו. לשינינג יש היסטוריה בת יותר מ-2,100 שנים. עוד מימי קדם העיר שימשה כנתיב סחר מרכזי לטיבט, שכלל בעיקר עץ, צמר ומלח. זאת בזכות מיקום העיר על דרך המשי, שהשימוש בה התרחב מאוד במאה ה-1 לפנה"ס לאור מאמציהם הפוליטיים של שושלת האן שרצו לשלוט בדרך זו. בגלל מיקומה האסטרטגי ובין ממלכות שונות, סבלה שינינג מקרבות רבים בסביבתה לאורך ההיסטוריה. את השם "שינינג" קיבלה העיר בשנת 1104. ב-22 במאי 1927 פגעה בעיר רעידת אדמה בדרגה 7.6 בסולם ריכטר. הרעידה פגעה באופן קשה בעיר והביאה למותם של כ-40,000 נפשות. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה נתונה להפצצות יפניות. משנת 1945 והלאה העיר עברה תהליך תיעוש ומודרניזציה. בשנת 1959 העיר חוברה לקווי הרכבת של שאר המדינה. שינינג משתרעת על פני 7,596 קילומטרים רבועים בצפון-מזרח מחוז צ'ינגהאי וגובלת בהאידונג (אנ') ממזרח ובנציבויות האוטונומיות הטיבטיות האיביי מצפון-מערב והאינאן וחואנגנאן מדרום. העיר שוכנת בקצה המזרחי של הרמה הטיבטית ובחלק העליון של נהר חְוָאנְגְשְׁווֵי בגובה 2,275 מטרים מעל פני הים כ-1,330 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. בשל גובהה הרב, שורר בה אקלים קר ויבש למחצה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בנציבות העירונית כ-2.468 מיליון תושבים, מתוכם כ-1.95 מיליון בשטח האורבני, על פי הפילוג הבא: שינינג היא העיר הגדולה ביותר באזור הרמה הטיבטית ומתגוררות בה כ-37 קבוצות אתניות, אך רק קבוצת ההאן, החווי והטיבטים מהווים קבוצות דומיננטיות. בעיר אתרים בעלי חשיבות דתית לאסלאם ולבודהיזם, כגון מסגד דונגגוואן (אנ') ומנזר קומבום (אנ'). לשינינג שתי ערים תאומות: רוסיה איז'בסק, אודמורטיה, רוסיה סרי לנקה קאלוטארה, סרי לנקה מדיה וקבצים בנושא שינינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שינינג שינינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) China: Qīnghăi (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אד וין

אד וין (באנגלית: Ed Wynn ;‏ 9 בנובמבר 1886 - 19 ביוני 1966) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי אמריקאי שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1959 על תפקידו בסרט "יומנה של אנה פרנק". וין נולד בשם אייזאיה אדווין לאופולד בפילדלפיה למשפחה יהודית, אמו הייתה ממוצא טורקי ורומני, ואביו היה יליד צ'כוסלובקיה. בגיל צעיר ברח וין מביתו ועבד כמוכר כובעים. כשהחל להופיע על במות לקח את שמו האמצעי "אדווין" ובחר בו בתור שם הבמה שלו "אד וין". וין החל את הקריירה שלו כשחקן תיאטרון, הוא כתב, ביים והפיק מחזות רבים בברודוויי ונודע בזכות הבעות פנים מצחיקות והופעותיו הקומיות. בתחילת דרכו כשחקן קולנוע דחה וין את התפקיד הראשי בקלאסיקה "הקוסם מארץ עוץ ", תפקיד אותו גילם לבסוף פרנק מורגן. זכה להכרה בפעם הראשונה בשנת 1949 בזכות התוכנית הקומית שהנחה "המופע של אד וין" שזכתה גם בפרס אמי. לאחר מכן החליט בעצת בנו השחקן קינן ווין לעשות שינוי בקריירה והחל להופיע בתפקידים דרמטיים בטלוויזיה עליהם היה מועמד וין לשלושה פרסי אמי. ב-1951 דיבב וין בסרט האנימציה הקלאסי "עליסה בארץ הפלאות" את דמותו של הכובען המטורף. ב-1956 זכה וין להערכה רבה על הופעתו בדרמה של כוכב הקולנוע חוזה פרר "האיש הדגול" בתור פול ביסלי, בעל תחנת הרדיו הדתית הקטנה. בזכות התפקיד המוצלח הועמד וין לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. ב-1959 הועמד וין לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר כל הופעתו בתפקיד פליט השואה היהודי אלברט דיסל בדרמה "יומנה של אנה פרנק", הופעתו של ווין בדמותו של דיסל בסרט זכתה להערכה מצד המבקרים אך גם לביקורת שלילית מצד משפחתו של דיסל. בשנות ה-60 התפרסם וין בעיקר לקהל ילדים בפנטזיית הילדים המוזיקלית "תינוקות בטויילנד" בתפקיד יצרן הצעצועים ובסרטים "סינדרפלה" בתור הסנדק של הפיה, "מרי פופינס" בתפקיד הדוד אלברט[ בפרופסור המפוזר ו"בנו של פלאבר". סרטו האחרון היה "ברולס-רויס לקראת האושר" שיצא לאקרנים לאחר מותו. לוויין נולד ילד אחד, השחקן קינן וין משלוש מערכות נישואיו. וין היה סבם של השחקן נד וין ושל התסריטאי זוכה שני פרסי האמי טרייסי קינאן וין. וין נפטר ב-19 ביוני 1966 בבוורלי הילס ממחלת סרטן הוושט כשהוא בן 79, נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל. רצח בסוהו (1939) עליסה בארץ הפלאות (1951) האיש הדגול (1956) מרג'ורי מורנינגסטאר (1958) יומנה של אנה פרנק (1959) סינדרפלה (1960) תינוקות בטויילנד (1961) הפרופסור המפוזר (1961) בנו של פלאבר (1963) מרי פופינס (1964) משפחת קאלוויי (1965) הבלש בעל רגלי הקטיפה (1965) החולם בהקיץ (1966) ברולס-רויס לקראת האושר (1967) מדיה וקבצים בנושא אד וין בוויקישיתוף אד וין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אד וין, באתר AllMovie (באנגלית) אד וין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אד וין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אד וין, באתר Discogs (באנגלית) אד וין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אד וין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טסי דהנראג'

אנסטסיה קטיה בריזי 'טסי' דהנראג' (באנגלית: Anastasia Katya Breezy "Tasie" Dhanraj; ‏נולדה ב-22 בדצמבר 1990) הידועה בשם הבמה שלה טסי לורנס, היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מתפקידיה בתוכנית הטלוויזיה של ניקלודיאון "בית אנוביס". היא נולדה לאם אנגליה ולאב גיאני. יש לה אחות אחת בשם טאשה, סטודנטית ובעלת טור. טסי היא זמרת וכותבת שירים. בעבר הייתה חברה בלהקה WooWoos; בפברואר 2012 היא הודיעה שהיא עזבה את הלהקה והיא מתמקדת בקריירת המשחק שלה. טסי דהנראג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) טסי דהנראג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
נמל התעופה ויניצה גברישובקה

נמל התעופה ויניצה גברישיבקה (באוקראינית: Аеропорт Вiнниця Гавришiвка) הוא נמל תעופה בינלאומי המרוחק כ-7 ק"מ מהעיר ויניצה וכ-1 ק"מ מהכפר גברישובקה שבאוקראינה. את הנמל משרת מסלול יחיד, שאורכו כ-2.5 קילומטרים. הנמל כשיר לפעילות בכל ימות השנה ובכל תנאי מזג אוויר. הנמל נבנה בשנת 1983. עד שנת 1999 שימש טיסות סדירות למגוון יעדים, אך באותה שנה פעילות הנמל הופסקה והוא נסגר. לקראת שנת 2008 החל שיקום הנמל, ומשנת 2009 הוא החל לשרת טיסות עונתיות אשר מטיסות את חסידי ברסלב לוויניצה ומשם הם מגיעים לקבר רבי נחמן באומן. ב-25 באוקטובר 2013 חברת יאנאייר התחילה להפעיל טיסה סדירה למוסקבה שלוש פעמים בשבוע, אך המסלול בוטל בחודש ינואר. טיסות לתל אביב הופעלו אף הן מספר פעמים במתכונת סדירה, אך בוטלו בסופו של דבר במהלך שנת 2014. יוקריין אינטרנשיונל איירליינס הפעילה טיסה שבועית בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון, אך אלה הופסקו בשנת 2021. ב-6 במרץ 2022, כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, הופצץ השדה והושמד על ידי טילי אוויר-קרקע מסוג Kh-101. בהתקפה נרצחו 10 בני אדם. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה ויניצה גברישובקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה ויניצה גברישובקה ממשלת אוקראינה אישרה סופית הקמתו של שדה תעופה חדש בנמל ויניצה גברישובקה З-під завалів аеропорту у Вінниці витягли 10-ту жертву | Українська правда, web.archive.org, ‏2022-03-09
פליפר (סדרת טלוויזיה)

פליפר (באנגלית: Flipper) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ב-NBC מה-19 בספטמבר 1964 עד ה-15 באפריל 1967. הדמות הראשית בסדרה היה דולפין ושמו פליפר. הסדרה הופקה בשנת 1963. ב-1964 יצא לסדרה סרט אודות הסדרה – "ההרפתקה החדשה של פליפר". הסדרה נוצרה על ידי ג'ק קוודן וריקו בראונינג, אדם בעל ניסיון רב בצילומים מתחת למים וצולמה באולפני גרינץ' שבארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא פליפר בוויקישיתוף "פליפר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פליפר", באתר Metacritic (באנגלית) "פליפר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היטל דלק

היטל דלק (באנגלית: Fuel Surcharge) הוא שם בו משתמשות חברות התעופה, להגדרת רכיב נוסף, שנוי במחלוקת, במחיר כרטיס הטיסה, המייצג את חלק עלות הדלק הסילוני, המשמש להטסת המטוסים. ההיטל הוכנס כמרכיב נוסף בחישוב עלות כרטיס הטיסה בשנת 2004. לטענת חברות התעופה, היטל הדלק, בא לפצות אותן על הפסדים העלולים להיגרם כתוצאה מתנודות במחירי הדלק. לקוחות רבים הביעו חוסר שביעות רצון מהחיוב הנוסף, ובעיקר מכך שלעיתים הם נדרשים להוסיף סכום כסף למחיר הטיסה, לאחר שהכרטיס כבר נרכש. חברות התעופה מכירות בעובדה שהיטל הדלק, מעורר תחושות שליליות אצל קהל הנוסעים, אך הן טוענות כי אין ברירה, וההיטל הוא מנגנון המאפשר את הישרדותן, בתקופות של אי ודאות במחירי הדלק. הממונה על הרשות להגנת הצרכן עו"ד יצחק קמחי, והיועץ המשפטי של משרד התיירות עו"ד עובד קדמי, פנו ביום 18 באוגוסט 2008 בכתב, לכל חברות התעופה, ולכל סוכני הנסיעות והודיעו כי ההיטל הוא עבירה על חוק הגנת הצרכן. לטענתם, מחיר כרטיס טיסה אינו בפיקוח, ועל כן החברות יכולות לכלול את עלות העלייה במחירי הדלק, במחיר כרטיס הטיסה עצמו, ללא כל צורך בתשלומים נוספים. שני האישים גם טענו כי השימוש בביטוי "היטל דלק" מטעה. שכן יש לו משמעות לוואי של הוראה שלטונית, או מס המוטל על ידי המדינה, בעוד שבפועל מדובר בהחלטה שרירותית של חברות התעופה. ב-14 במרץ 2011, הודיעה הממונה על הרשות להגנת הצרכן, עו"ד תמר פינקוס, כי "אין כזה דבר היטל דלק", ואיימה בנקיטת אמצעים משפטיים כנגד סוכני נסיעות, או חברות תעופה, אם יפרסמו מחירים בתוספת "היטלי דלק". בחברת אל על מכונה כיום היטל הדלק בשם "תוספת מזומן". תשלום בגין "היטל דלק" באתר המועצה הישראלית לצרכנות נגה ניר נאמן, חברות התעופה גובות תוספת דלק למרות הירידה במחירי הנפט, חדשות נענע 10, 22 בדצמבר 2012 ידיעונט-חדשות תמ"ת יוסי פינק, מנכ"ל כנפיים: "הנוסעים שונאים את היטל הדלק אבל אין ברירה, הנפט זו בעיה", באתר ביזפורטל, 1 במרץ 2011 הממונה על הרשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן: "אין כזה דבר היטל דלק", אתר פספורטנט, 14 במרץ 2011
אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי

הנסיך אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי (ברוסית: Алекса́ндр Беко́вич-Черка́сский; מת ב-1717, נולד בשם דבלט גירי-מורזא (Девлет-Гирей-мурза) היה קצין האימפריה הרוסית ממוצא צ'רקסי, ראש המשלחת הראשונה שהוציא פיוטר הגדול למרכז אסיה ("טרנס-כספיה", כלומר ממזרח לים הכספי). יצר את המפה המדויקת הראשונה של הים הכספי, הקים שלושה מבצרים על גדותיו, בהם מבצר קרסנובודסק בקיזיל-סו (כיום העיר טורקמנבאשי בטורקמניסטן) ונרצח בח'אנות חיווה עם משלחתו. נולד למשפחה מוסלמית, בנו של אחד משליטי קברדינו-בלקריה. במועד לא ידוע התנצר והתגייס לצבאו של פיוטר הגדול. ב-1707 יצא ללימודי ניווט באירופה. ב-1711 שב ונשלח לארץ מולדתו על מנת לשכנע את ראשיה לתמוך בצאר נגד האימפריה העות'מאנית. שנתיים לאחר מכן הגיעו לאסטרחן ידיעות לפיהן האוזבקים הטו את מימי הנהר אמו דריה על ידי סכר משפכו לים הכספי לכיוון ימת אראל ושבשטח היבש ניתן למצוא גרגרי זהב. הידיעות הגיעו לפיוטר הגדול, שנזקק לזהב באופן דחוף על מנת לממן את המלחמה הצפונית הגדולה. ב-1715 נשלח לוטננט-קפטן בקוביץ'-צ'רקסקי לים הכספי והפיק את המפה המדויקת הראשונה של האגם וסביבתו. כמו כן וידא בקוביץ'-צ'רקסקי שהאמו-דריה איננו זורם עוד לים הכספי. ב-16 בפברואר 1716 נשלח בקוביץ'-צ'רקסקי שנית לאזור, הפעם בראש משלחת צבאית-הנדסית בת כ-7,000 איש. מטרות המשלחת היו להתחקות אחר ערוצו של האמו-דריה ולבחון אפשרות להטות אותו חזרה לים הכספי, להכניע את ח'אנות חיווה ולשגר משלחת לאימפריה המוגולית בהודו, על מנת לפתוח עמה ערוץ מסחרי ודיפלומטי ישיר. המשלחת הקימה שלושה מבצרים על גדת הים הכספי, מבצר פטר הקדוש במפרץ טיוב-קראגאן, מבצר אלכסנדרובסק (כיום פורט-שבצ'נקו, Форт-Шевченко) ומבצר קרסנובודסק ממנו צמחה 150 שנה מאוחר יותר העיר טורקמנבאשי. בפברואר 1717 יצאה משלחת צבאית בראשותו לכיוון ח'אנות חיווה. על קורותיה נודע רק זמן רב לאחר מכן וסדר האירועים איננו ודאי. ייתכן שהמשלחת נתקלה בכוח צבאי עדיף, נכנעה והובאה בפני הח'אן, או שהח'אן קיבל את המשלחת בסבר פנים יפות ולאחר מכן שינה את טעמו. בכל מקרה, בסופו של דבר נהרגו כל חברי המשלחת, פרט לעשרה אנשים, שלהם הורשה לחזור לרוסיה ולדווח. פיוטר הגדול, שהיה עסוק במלחמה עם שוודיה, לא הגיב. רק יותר ממאה שנה לאחר מכן חזרה האימפריה הרוסית לאזור. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי בוויקישיתוף Walter R. Ratliff, Pilgrims on the Silk Road: A Muslim-Christian Encounter in Khiva p. 46 I. S. Zonn, A. N. Kosarev, Andrey G., The Caspian Sea Encyclopedia p. 465