laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרכז Aon

מרכז Aon (באנגלית: Aon Center) הוא גורד שחקים בלוס אנג'לס המשמש כבניין משרדים. המגדל, הנמצא בשדרות וילשייר 707, משמש את חברת הביטוח וניהול הסיכונים Aon. למבנה, שתוכן על ידי האדריכל צ'ארלס לאקמן, חתך ריבועי, עם מסכי זכוכית בצבע שחור וקו-מתאר לבן. בראשו מוצג לוגו אדום (כיום לוגו Aon, בעבר נקרא הבניין First Interstate Tower ו-Wells Fargo Tower, בין 1998 ו-2003 לא היה לוגו על הבניין). בבניין 62 קומות, שטח כל אחת מהן 1,626 מטר מרובע. נכון ל-2010 זהו הבניין השני בגובהו בלוס אנג'לס. בעת הקמתו, בשנת 1973, היה המגדל בן 262 המטרים הגבוה ביותר ממערב לנהר המיסיסיפי, ב-1982 זכה בתואר זה מגדל ג'יי. פי. מורגן בטקסס (נקרא גם Texas Commerce Tower). עד שנת 1990 היה המגדל הגבוה ביותר בקליפורניה עד להקמת מגדל US Bank (נקרא בעבר Library Tower) בלוס אנג'לס. ב-4 במאי 1988 בשעה 10:00 בערך החלה לבעור שרפה בקומה ה-12. השרפה גברה עד מהרה וכילתה חמש קומות, היות שבבניין לא היו אמצעי כיבוי אש (התקן לא דרש זאת אז). 40 איש נפגעו, בהם עובד אחד שנהרג. השרפה כובתה רק ארבע שעות לאחר שפרצה. עלות תיקון הנזקים הכבדים שנגרמו הייתה 50 מיליון דולר והשיקום נערך במשך ארבעה חודשים. עקב השרפה בבניין שונו תקנות כיבוי אש בגורדי שחקים ונקבע שעל כולם להיות מצוידים במערכות גילוי וכיבוי אש ומתזים ("ספרינקלרים"). Cameron, Robert (1990). Above Los Angeles. San Francisco: Cameron & Company. ISBN 091868448X Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238 מדיה וקבצים בנושא מרכז Aon בוויקישיתוף המגדל באתר גורדי השחקים (באנגלית) המגדל באתר Emporis (באנגלית) המגדל באתר Structurae (באנגלית) דו"ח חקירת המקרה
קונגריים

קונגריים (שם מדעי: Congridae), היא משפחה מסדרת הצלופחאים של דגים טורפים החיים לרוב על קרקעית הים, עד עומק של 1,000 מטר. המשפחה נפוצה בכל העולם מאקלים ממוזג ועד טרופי. אורכם הממוצע 1.2-1.5 מטר אך המין הגדול במשפחה - קונגר אירופי מגיע לאורך של 3 מטרים ולמשקל של 100 ק"ג והוא הצלופח הגדול בעולם. כמה מהמינים כמו צלופחי הגן נשארים קרוב למאורות בקרקעית כל חייהם ונמלטים לשם מיד ברגע סכנה. משפחה קונגריים (Congridae) תת-משפחה Bathymyrinae סוג Ariosoma סוג Bathymyrus סוג Chiloconger סוג ומין יחיד Kenyaconger heemstrai סוג Parabathymyrus סוג Paraconger תת-משפחה Congrinae סוג Acromycter סוג Bassanago סוג Bathycongrus סוג Bathyuroconger סוג Blachea סוג ומין יחיד Castleichthys auritus סוג קונגר (Conger) - בו קונגר אמריקאי, קונגר אפור וקונגר אירופי סוג ומין יחיד Congrhynchus talabonoides סוג Congriscus סוג ומין יחיד Congrosoma evermanni סוג ומין יחיד קונגר כתמים (Diploconger polystigmatus) סוג Gnathophis סוג Japonoconger סוג ומין יחיד Lumiconger arafura סוג Macrocephenchelys סוג ומין יחיד Poeciloconger kapala סוג Promyllantor סוג ומין יחיד Pseudophichthys splendens סוג Rhynchoconger סוג ומין יחיד Scalanago lateralis סוג קוֹנְגֵּרִית (Uroconger) סוג Xenomystax תת-משפחה צלופחי גן (Heterocongrinae) סוג גנון (Gorgasia) סוג גנונית (Heteroconger) מדיה וקבצים בנושא קונגריים בוויקישיתוף קונגריים, באתר ITIS (באנגלית) קונגריים, באתר NCBI (באנגלית) קונגריים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קונגריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קונגריים, באתר GBIF (באנגלית)
אדווין אבוט אבוט

אדווין אבוט אבוט (באנגלית: Edwin Abbott Abbott;‏ 20 בדצמבר 1838 – 12 באוקטובר 1926) היה מנהל בית הספר של הסיטי של לונדון, מורה לאנגלית, סופר ותאולוג בריטי. הוא פרסם ספרים רבים, בהם שטוחלנדיה - יצירתו המפורסמת ביותר. אבוט נולד ב-20 בדצמבר 1838, במרילבון שבלונדון, בריטניה, והיה לבנם בכורם של אדווין אבוט וג'יין אבוט שהיו בני דודים מדרגה ראשונה, מה שמסביר את הכפילות הנדירה בשמותיו האחרונים (השם האמצעי ושם המשפחה). אבוט התחנך בבית הספר של הסיטי של לונדון ובמכללת סנט ג'ון של אוניברסיטת קיימברידג', שם סיים בהצטיינות לימודים קלאסיים, מתמטיקה ותאולוגיה. לאחר שב-1861 הוסמך למורה, כיהן כמורה במכללה, וב-1863 התמנה לכומר. בשל ההגבלה על נישואין שהייתה נהוגה אז במכללה, נאלץ להתפטר מתפקידיו שם כדי להינשא למרי אליבת'. לזוג נולדו בן ובת. לאחר כהונת הוראה קצרה בבית הספר של המלך אדוארד בברמינגהאם, התמנה ב-1865 למשרת מנהל בית הספר של הסיטי של לונדון, עם פרישתו של ד"ר ג. פ. מורטימר מהתפקיד. בתפקיד זה כיהן במשך 24 השנים הבאות, ובית הספר שעוד לפני כן יצא שמו כבעל מוניטין, הגיע תחת הנהלתו של אבוט להישגים גבוהים עוד יותר. על כשרונותיו בהוראה וחינוך נכתב: גדולתו כמחנך נגזר חלקית מהנהגת שיטות חדשניות בהוראה, חלקית מחניכת חידושים רבים בתוכנית הלימודים בבית הספר, וחלקית ממה שאי אפשר לכנות אלא "גאונות בהוראה". — אתר MacTutor History of Mathematics archive כמורה הוא מתואר: למרות מבנה גופו העדין והשברירי, יכל לשמור על משמעת ללא מאמץ. אבוט נפטר משפעת בביתו שבהמפסטד, לונדון, ב-12 באוקטובר 1926, ונקבר בבית הקברות של המפסטד שבמערב המפסטד בלונדון. אבוט פרסם יצירות רבות בתאולוגיה, וגישתו הליברלית בתאולוגיה, משתקפת בספריו. כתאולוג הוא מתואר כנועז בנתינת פרשנות רחבה לדוקטרינות הכנסייה, וכמי שהיה מטיף מרשים: על הדוכן היה נועז ומקורי. עוד בעת כהונתו כמורה וכמרצה כבר התחיל לכתוב ולפרסם ספרים רבים. את ספרו הנודע ביותר, הנובלה שטוחלנדיה, פנטזיה מתמטית המבקרת בצורה סאטירית את החברה הוויקטוריאנית, פרסם ב-1884. ב-1889 פרש מתפקידיו כמורה וכמרצה, והתמסר לעיסוקיו בספרות ובתאלוגיה. אבוט עסק גם בבלשנות, ואף פרסם ספרים שונים בנושא דוגמת "דקדוק שייקספיר", "שיעורי אנגלית עבור אנגלים" ו"כיצד לכתוב בבהירות". בנוסף לכך, כתב אבוט יצירות על מגוון רחב של נושאים. מדיה וקבצים בנושא אדווין אבוט אבוט בוויקישיתוף אדווין אבוט אבוט, ברשת החברתית Goodreads אדווין אבוט אבוט, באתר MacTutor (באנגלית) כתבי אדווין אבוט אבוט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אדוין אבוט (1838-1926), דף שער בספרייה הלאומית O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., "Edwin Abbott Abbott", MacTutor History of Mathematics website Biography by L R Farnell, rev. Rosemary Jann, in Dictionary of National Biography (Oxford, 2004). התיאורים הם על פי ציטוטים.
אברהם מרגליות

אברהם מרגליות (1920 – 14 במאי 1987) היה היסטוריון של יהדות גרמניה ושל השואה. אברהם מרגליות נולד בחמניץ שבגרמניה. בשנת 1938 היה בין היהודים שגורשו לפולין, ומשם עלה לארץ ישראל בשנת 1939. היה מורה בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן. בשנת תשל"א קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על דיסרטציה בנושא "התגובה הפוליטית של המוסדות והארגונים היהודיים בגרמניה לנוכח המדיניות האנטי-יהודית של הנאציונלסוציאליסטים בשנים 1932–1935 (עד לפרסום חוקי נירנברג)", בהנחייתו של שאול אֵש. היה מרצה להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. נפטר בירושלים בשנת 1987. לאחר מותו ראה אור הספר "בין הצלה לאבדן", שבו התפרסמה עבודת הדוקטור שלו, לצד עוד כמה מכתביו, וכן מאמרים עליו. בין הצלה לאבדן: עיונים בתולדות יהודי גרמניה 1932–1938, ירושלים: יד ושם, תש"ן. יצחק ארד, ישראל גוטמן, אברהם מרגליות (עורכים), השואה בתיעוד: מבחר תעודות על חורבן יהודי גרמניה ואוסטריה, פולין וברית המועצות, ירושלים: יד ושם, תשל"ח. (הדפסה ב מתוקנת: תשל"ט; הדפסה ז מורחבת: תשמ"ח.) (תורגם לאנגלית ולספרדית.) אברהם מרגליות, יהויקים כוכבי (עורכים), תולדות השואה – גרמניה, ירושלים: יד ושם, תשנ"ח 1998. 'רשימת פרסומיו של אברהם מרגליות', בתוך: בין הצלה לאבדון, עמ' 303. עדה שיין, 'תרומתו המדעית של ד"ר אברהם מרגליות בחקר תולדות יהדות גרמניה', ילקוט מורשת מז (תש"ן), 139–170. 'Abraham Margaliot: in memoriam,' Studies in Contemporary Jewry 4 (1988), 428-429. Arnold Paucker, Obituary, Leo Baeck Institute Year Book 33 (1988), XIII. Guy Miron, 'The Leo Baeck Institute and German-Jewish Historiography on the Holocaust,' in: David Bankier andמ Dan Michman (Eds.), Holocaust Historiography in Context: Emergence, Challenges, Polemics and Achievements, Jerusalem: Yad Vashem, 2008, p. 317. מדיה וקבצים בנושא אברהם מרגליות בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של אברהם מרגליות, בקטלוג הספרייה הלאומית אברהם מרגליות באתר WorldCat רשימת המאמרים של אברהם מרגליות באתר רמב"י אברהם מרגליות (1920-1987), דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: ריבוי הפנים של המדיניות הגזענית כמקור להטעיה, באתר יד ושם ראו ביקורת: דניאל פרנקל, 'יהודי גרמניה בין הצלה לאבדן', יהדות זמננו 7 (תשנ"ב), 331-335. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר ברא

כַּפְר בַּרַא (בערבית: كفر برا) היא מועצה מקומית ערבית-מוסלמית במחוז המרכז בישראל, ושוכן בסמוך לגבולה הצפוני של כפר קאסם. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1963. הכפר הוקם בתחילת המאה ה-20 על שרידיו של יישוב הישן מהמאה ה-16 בידי בני קראוות בני חסאן שבשומרון. בעקבות הסכם שביתת הנשק בין ירדן לישראל ב-1949 הועבר הכפר לשליטת ישראל. ב-1965 התגוררו בכפר 420 תושבים ב-75 בתי אב. בשנים 2008–2024 כיהן מחמוד עאסי כראש המועצה המקומית. בשנת 2024 החליף אותו עמאד עאסי. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בכפר ברא 4,086 תושבים (מקום 237 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.6%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 83.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 8,051 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: מדיה וקבצים בנושא כפר ברא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועצה מקומית כפר ברא פרופיל כפר ברא נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס דניאל דולב, ‏לוחמה בשטח בנוי: איפה בישראל יש הכי הרבה ירי לא חוקי?, באתר ‏מאקו‏, 29 באפריל 2021 מידע על אתר כפר ברא, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 כפר ברא, באתר מרכז השלטון המקומי בישראל דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, יד יצחק בן צבי, 1994, עמ' 190. עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, ידיעות אחרונות, 2001. הכפר החצוי, מעריב, 8 בספטמבר 1969 המבקר ממליץ לשפר המינהל והשירותים בכפרי המשולש, מעריב, 21 בספטמבר 1965 פרופיל כפר ברא באתר הלמ"ס ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך בן יצחק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברוך בן יצחק אבן אלבאליה – ספרדי, תלמידו של הרי"ף ברוך בן יצחק – אחד מבעלי התוספות, מחבר "ספר התרומה" ברוך בן יצחק מרגנשבורג – מחכמי רגנשבורג בתקופת בעלי התוספות, חברם של ר"י הלבן ורבי אפרים מרגנסבורג ברוך בן יצחק מארם צובא – ממפרשי התלמוד בסוריה בדור שלאחר הרי"ף. ברוך בן יצחק מיטרני – מראשוני מחיי השפה העברית ברוך בן יצחק (מוזיקאי) – חבר להקת רוקפור
יצחק פרידמן

האם התכוונתם ל... יצחק פרידמן – מייסד חסידות בוהוש יצחק פרידמן – מייסד חסידות בויאן יצחק פרידמן – האדמו"ר מהוסיאטין, בעל ה"שיח יצחק" יצחק פרידמן – האדמו"ר הרביעי מבוהוש, בתל אביב ובבני ברק יצחק יהושע העשיל פרידמן – האדמו"ר מסדיגורה יצחק פרידמן – לוחם אצ"ל
ועדת רוטלוי

ועדת רוטלוי - הוועדה לבדיקת זכויות הילד היא ועדה ציבורית שהוקמה בישראל בשנת 1997 על-מנת לבחון מחדש את מכלול החקיקה הישראלית המסדירה את התייחסות החברה ורשויות המדינה לילדים, כדי להבטיח עמידה של מדינת ישראל בהתחייבויותיה על פי אמנת זכויות הילד של האו"ם. הוועדה, בראשותה של השופטת סביונה רוטלוי, מיפתה את תחום העיסוק והקימה שש ועדות משנה שנועדו לכסות את כל ההיבטים. בספטמבר 2003, ולאחר מכן במרץ 2004, הגישה הוועדה את הדו"חות שלה. על פעילות הוועדה פיקחו המועצה הלאומית לשלום הילד ומשרד המשפטים. מינוי הוועדה בעקבות הצטרפות ישראל לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד בשנת 1991. עבודת הוועדה התנהלה מתוך ניסיון לאזן בין מגוון רחב של מורכבויות: רבגוניותה של החברה הישראלית וריבוי הדעות המתקיים בה בכל הנוגע להתייחסות לילדים, למעמדם בחברה, במשפחה, בבית הספר ולזכויותיהם; העת החברתית בה אנו מצויים - עת של מחסור, מצוקות ופערים, עת של אלימות, עת של התהוות בקיעים בערכים העומדים בבסיס החברה והתנהלותה; הצורך להתאים עקרונות אשר עוגנו באמנה ובחקיקה זרה למציאות הישראלית על כל היבטיה; כבוד לעשייה הרבה והמבורכת ביחס לילדים שנעשתה לאורך השנים הן על ידי רשויות המדינה השונות והן על ידי ארגונים חוץ ממשלתיים שונים בצד העמידה על החוסרים והליקויים בעשייה זו, והרצון שלא לפגוע בקיים אלא להשביחו. בראש הוועדה כיהנה השופטת סביונה רוטלוי מבית המשפט המחוזי בתל אביב, אשר שימשה בעבר במשך חמש עשרה שנים שופטת בבית המשפט לנוער. עו"ד תמר מורג, המלמדת כיום במסלול האקדמי המכללה למנהל ובאוניברסיטת תל אביב, ולשעבר מנהלת המרכז לילד והמשפט במועצה לשלום הילד, שימשה סגנית יו"ר הוועדה. עו"ד תמר פלד-אמיר שימשה מרכזת הוועדה. הוועדה פעלה באמצעות מליאה בה חברים כעשרים מומחים בתחומים שונים. בתחילת עבודתה שקדה מליאת הוועדה על לימוד הוראות האמנה והוראות משפט משווה רלוונטיות לתחומי עיסוקה, ומיפתה את הסוגיות הטעונות דיון על-ידה. לאחר מיפוי הסוגיות הוקמו שש ועדות משנה, אשר התבקשו לבחון סוגיות הנוגעות ליישום זכויות הילד בתחומי חיים שונים והם: הקטין בהליך הפלילי, בראשות השופטת סביונה רוטלוי חינוך בראשות פרופ' אורית איכילוב הילד ומשפחתו, בראשות עו"ד תמר מורג ובסיוע אודליה אלטמן רצף ההגנה על ילדים בסיכון בראשות הפסיכיאטרית ד"ר אביגיל גולומב השמה חוץ ביתית של ילדים, בראשות פרופ' רמי בנבנשתי ועו"ד רינת וייגלר ייצוג נפרד לילדים בהליכים אזרחיים, בראשות עו"ד תמר מורג בסך הכל לקחו חלק בעבודת הוועדה כ-70 מומחים ואנשי מקצוע ממגוון רחב של תחומים - משפטים, עבודה סוציאלית, חינוך, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה וקרימינולוגיה. הוועדה נסתייעה גם בניירות עמדה שהוכנו עבורה על ידי מומחים מהארץ ומחו"ל. דרכי עבודת הוועדה והמלצותיה הביאו לידי ביטוי גם את דעתם והשקפתם של ילדים ובני נוער ששותפו בעבודתה, אם כחברים קבועים בוועדת המשנה בנושא חינוך ואם כמשתתפים בסדרה של מפגשים בהם התבקשו הילדים להגיב לסוגיות שונות שעלו לדיון בוועדה (לדוגמה, ילדים החוסים במעונות ובבית הסוהר, ילדים הגדלים בפנימיות או תלמידים ממגזרים שונים הלומדים במוסדות חינוך מגוונים). בסך הכל קיימו חברי הוועדה ראיונות עם למעלה מ-300 ילדים לצורך עבודתה. ועדה לזכויות הילד, אתר משרד המשפטים נועה לימונה, בעקבות הדיון הציבורי סביב ספרה של גליה עוז: מהי הורות נרקיסיסטית ומהן השלכותיה על הילדים, באתר הארץ, 8 באפריל 2021
ילונייף

ילונייף (באנגלית: Yellowknife) היא עיר הבירה של הטריטוריות הצפון-מערביות בצפונה של קנדה. אוכלוסיית העיר מונה 20,340 איש (נכון ל-2021). באזור של העיר הוקם מאחז של חברת מפרץ הדסון אך הוא ננטש בתחילת המאה ה-19. העיר נוסדה בשנת 1936 ומשכה אליה מתיישבים בגלל מרבצי הזהב שהתגלו בקרבתה. בשנת 1967 הוכרזה כעיר הבירה של הטריטוריה. החל משנות ה-80, עם הידלדלות משאבי הזהב, החלה כלכלת העיר להיות מבוססת בעיקר על שירותי הממשלה המצויים בה. מ-1991, לאחר שהתגלה מכרה יהלומים בצפון העיר, החלה גם התפתחות של תעשיית יהלומים. העיר ונהר ילונייף העובר בה נקראו על שם שבט ילידים שכונה "Copper Indians" או "Yellowknife Indians", שסחרו בכלי נחושת באזור זה. חלק גדול מתושבי העיר הם אינואיט. מתוך אחת-עשרה השפות הרשמיות של הטריטוריות הצפון-מערביות, חמש שפות מדוברות בקרב רבים מתושבי ילונייף. האקלים בעיר הוא סוב-ארקטי, ולמעלה משני שלישים מימות השנה הטמפרטורה היא מתחת לאפס. עם זאת, האזור דל במשקעים: 300 מ"מ בלבד בשנה. אפריל הוא החודש היבש ביותר בשנה ואוגוסט הוא החודש הגשום ביותר. מדיה וקבצים בנושא ילונייף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ילונייף היסטוריה של העיר ילונייף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך בן יצחק אבן אלבאליה

הרב ברוך בן יצחק אִבְּן אלבאליה (ד'תתל"ז, 1077, ספרד – ד'תתפ"ז, 1127, ספרד) היה מגדולי תלמידי החכמים בספרד בדורו, ראש ישיבה, פוסק הלכה, ובעל ידע בפילוסופיה. היה בנו של רבי יצחק בן ברוך אבן אלבאליה, ולמד ממנו תורה. כשנפטר אביו היה ברוך בן 17 שנים. האב, שהיה מצוי במחלוקת קשה עם הרי"ף, קרא לבנו לפני מותו, כשכמעט ולא היה יכול לדבר, ולחש לו: "לך לרב יצחק בן אלפאסי, ואמור לו שהרי אני יוצא מהעולם הזה ונכנס לעולם הבא, וכבר מחלתי לו על כל הדברים קשים שדבר אלי, בין בכתבים בין על פה. וכמו כן אני מבקש ממנו שימחל לי כך, וילמד אותך תורה, ועמוד לפניו לשמשו, ויודע אני שיעשה לך טובה רבה מאוד וילמד אותך בכל לבו". ואכן, אחרי מות אביו הלך מיד לאליסנה (Lucena), בה שימש הרי"ף כראש ישיבה, ואמר לו את כל דברי אביו. הרי"ף התרגש, וניחם את הבן, והבטיח לו להיות לו לאב. בביתו של הרי"ף שהה עד שלמד ממנו את כל התלמוד. בפטירתו של הרי"ף התפרסמו שניים מבכירי תלמידיו: רבי ברוך והר"י מיגאש, שנולדו באותה שנה. רבי ברוך נפטר כ-15 שנה לפני הר"י מיגאש, באלול ד'תתפ"ז, וכך התפרסם הר"י מיגאש יותר ממנו. רבי ברוך היה בעל ידע בפילוסופיה בנוסף לתורתו וחכמתו, והעמיד תלמידים רבים. בין תלמידיו נמנה בן אחותו, רבי אברהם אבן דאוד (הראב"ד הראשון), שהעלה פרטים לתולדותיו בספרו ההיסטוריוגרפי "ספר הקבלה". לא נשתמרו כתבים מתורתו, ואף שמועות מפיו לא נרשמו כמעט על ידי תלמידיו. הידיעות עליו הן בעיקר מדברי בן אחותו הראב"ד. רבי יהודה הלוי כתב שיר לרגל ברית המילה שלו, שלדעת שד"ל הוא שירו הראשון של ריה"ל, שחיברו בהיותו בן 13. השיר התפרסם לראשונה בקובץ שירי ריה"ל שהוציא שד"ל, בשם "בתולת בת יהודה". כמו כן חיבר ריה"ל לפחות ארבע קינות על מותו: "מה לעם יקראו עצרה", "קול הקריה הומה", "נאסף אביר רועים", ו"אוי לצעירי הצאן". קינה נוספת, המתחילה "מדי שבת", נדפסה על ידי יהודה רצהבי. בקינה זו נזכרים בניו, שהצעיר שבהם נקרא יצחק על שם אביו; ובני אחותו "אשר גדלו בין זרועיו", שביניהם נמנה ככל הנראה הראב"ד. צבי אבנרי, Albalia, Baruch Ben Isaac, באנציקלופדיה יודאיקה, מהדורה שנייה לפסק הלכה בודד בשמו, בו הוא מובא על ידי הרמב"ם יחד עם שאר גאוני דורו, ראה בהוספות פרופסור שרגא אברמסון לתשובות הרמב"ם, מהדורת בלאו 1989, ג', עמ' 176. שמועה נוספת נמצאה בגניזה הקהירית, בפירוש ערבי-עברי למסכת בבא מציעא, גנזי שכטר, ב', עמ' 383. עמ' 25. אך ראו ד"ר דוד קויפמן, ר' יהודה הלוי, סיני, ט,' עמוד כ"ט. דיואן יהודה הלוי, מהדורת חיים בראדי, עמ' 80-82. דיואן יהודה הלוי, מהדורת חיים בראדי, עמ' 107-109. דיואן יהודה הלוי, מהדורת חיים בראדי, עמ' 116-117. דיואן יהודה הלוי, מהדורת חיים בראדי, עמ' 127-128. סיני, פ"ה, עמ' קל"ח.
דמות משנה

דמות משנה היא דמות בסיפור שהעלילה העיקרית איננה מתמקדת בה, אך היא מופיעה או מוזכרת בסיפור מספיק, כדי להיות יותר מדמות שולית או הופעת אורח. לפעמים, דמויות משנה עשויות לפתח לעצמן סיפור רקע מורכב משלהן, אבל בדרך כלל זה נעשה ביחס לדמות הראשית, ולא לגמרי באופן עצמאי. בטלוויזיה, דמויות משנה עשויות להופיע בלמעלה ממחצית הפרקים של כל עונה. במקרים מסוימים, במיוחד ביצירות מתמשכות כגון ספרי קומיקס וסדרת טלוויזיה, דמויות משנה עשויות להפוך בעצמן לדמויות ראשיות, בדרך כלל ביצירות ספין אוף, במקרים שבהן הן הופכות לפופולריות מספיק בקרב המעריצים, כגון נוויל לונגבוטום מסדרת הארי פוטר. דמות ראשית דמות חוזרת סיידקיק הגר ינאי, לכתוב ולהוציא לאור - מדריך עכשווי לכתיבת פרוזה ולפרסום ספרים, עם עובד, 2022, הפרק "עולמן המופלא של דמויות המשנה", עמ' 112–124. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדעון מחניימי

גדעון מחניימי (1 באפריל 1928 – 18 בפברואר 1986) היה תת-אלוף בצה"ל. מחניימי נולד במושב בלפוריה בעמק יזרעאל. בן לשלום מחניימי, מראשוני העלייה השנייה וממקימי מרחביה וחנה אילגובסקי, שמשפחתה ייסדה את שכונת קריית מאיר (רחוב דובנוב) בתל אביב. סבו חיים דב מחניימי, היה נדבן ופעיל ציוני ותיק בעמק יזרעאל. בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח, הצטרף להכשרת הנוער העובד באשדות יעקב, השתתף בקרבות הגדוד השלישי וחטיבת יפתח, כיבוש צפת ולוד, ונפצע פעמיים. לאחר מלחמת העצמאות הצטרף לשירות הביטחון הכללי ושירת ביחידת מטה 10 תל אביב בפיקודו של רפי איתן. לאחר מכן חזר לצה"ל ושירת במחלקת המודיעין, הוא היה מפקדו הראשון של בית הספר ללוחמים חשאיים ביחידה 131, קצין מודיעין של חטיבת גבעתי ולאחר פירוקה הצטרף לחטיבת הצנחנים והיה קצין המודיעין החטיבתי. שימש קצין המודיעין של פיקוד המרכז. במלחמת ששת הימים שימש כראש ענף מודיעין קרבי באמ"ן. במרץ 1969 מונה למפקד בית הספר למודיעין, ובדצמבר אותה שנה הועלה לדרגת אלוף-משנה. בשנים 1972–1974 שימש כקצין קישור למשקיפי האו"ם. בכנס סגל הפיקוד העליון, שנערך בפברואר 1974, בבסיס חיל האוויר חצור להפקת לקחים ממלחמת יום הכיפורים, עלה מחניימי על הבמה ונוכח ראש הממשלה גולדה מאיר דרש במפגיע משר הביטחון משה דיין להתפטר בשל מחדליו טרם המלחמה ובמהלכה באומרו: "אם זו הגרסה שלך, אין לי אמון בך". מחניימי התבקש לא להגיע ליומו השני של הכנס, בעקבות דרישת דיין, וקידומו הצבאי נבלם. זמן קצר אחר-כך התפטר דיין מהממשלה ומתפקידו כשר ביטחון. במאי 1975 מונה עוזר בכיר לראש צוות במפח"ש. בשנת 1976 מונה לסגן יועץ ראש הממשלה ללוחמה בטרור במשרד ראש הממשלה. לאחר 1973 אסף מחניימי סביבו חבורה של חברים שנודעו בשם 'חבורת איינדה'. בחבורה היו בין השאר מנחם דיגלי, רן פקר וערן דולב. דרגת תת-אלוף ניתנה לו ב-1985 כמחווה אישית של שר הביטחון יצחק רבין. ב-18 בפברואר 1986 (י' באדר א' תשמ"ו) נפטר מחניימי בעת שירותו והובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. מחניימי היה חובב זמר עברי ושירים רוסיים, והגיש תוכניות של שירה רוסית בגלי צה"ל. לזכרו יצא לאור ב-1988 ספר האוסף לי כל גל נושא מזכרת: שירים רוסיים מאוספו של גדעון מחניימי. בועז אפלבאום כתב לזכרו את השיר "תוגת הפרידה". גדעון מחניימי הוא אביהם של העיתונאי עוזי מחניימי ומיכל מחניימי. גדען מחניימי, שהיה קצין המודיעין של חטיבה 202, שלישי מימין (עומד) חבוש כובע יום אחרי מבצע שומרון, במרכז מח"ט 202 סא"ל אריאל שרון. קיצוני שמאלי בשורת העומדים אברהם אורלי מ"פ ג' בגדוד 88, מימינו רס"ן מרדכי גור מג"ד 88 גדעון מחניימי בסיום קורס קמ"נים משמאלו אהרן יריב ומימינו עופר דיבון, 1971 סא"ל גדעון מחניימי, רע"נ מודיעין קרבי באמ"ן, נוטה קדימה (מוסתר) משמאלו של אל"ם מאיר עמית, מפקד חטיבת גולני. צופה במשקפת טלסקופית סגן אלוף סיסי, 1960 רן רונן (פקר), נץ בשחקים, ידיעות אחרונות, 2002. במיוחד עמ' 6–533. מדיה וקבצים בנושא גדעון מחניימי בוויקישיתוף קורות החיים של גדעון מחניימי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון תמונתו באתר הצנחנים יוסף ולטר, תא"ל גדעון מחניימי מת מהתקף לב, מעריב, 19 בפברואר 1986, המשך יוסף ארגמן, מלחמת הצללים: 25 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, משרד הביטחון, ההוצאה לאור, 2007 עמ' 228 בעלי תפקידי מודיעין מרכזיים במלחמה, מבט מל"מ 49, יוני 2007, עמ' 14 עפר שלח, פרשת הרפז: הריח עוד עומד באוויר, nrg, ‏ 06.09.2011, "בכל רחבי הצבא לא נמצא אפילו צדיק אחד, שיגיד לאשכנזי ולברק מה שאמר אל"ם גדעון מחניימי למשה דיין אחרי יום הכיפורים: אם זו הגרסה שלך, אין לי אמון בך". תוגת הפרידה רוני דגן, נביא בעיר זרה, באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 1998
סריקה

האם התכוונתם ל... סריקה היא חיפוש מדוקדק בכל חלק וחלק של אזור החיפוש במחשבים אישיים: הפעלת סורק - הפעלת אמצעי קלט אופטי המחלק את השטח או הנפח שממנו הוא מזין מידע אל המחשב לסדרת שטחים קטנים או נפחים קטנים, וקולט מהם מידע בזה אחר זה. סריקת ספר – צילום כל עמוד ועמוד בספר והפיכת התמונות לקובץ ממוחשב תפעול מחשב במתגים וסריקה – שיטה לתפעול מחשב אישי הנגישה לאנשים עם לקות תנועה חמורה סורק פורטים – תוכנת אבטחה אחרים: סריקת אתרים על ידי זחלני רשת - זחלן רשת#טקטיקות סריקה של זחלני רשת סריקה תלת-ממדית – סריקת גוף או עצם על מנת ליצור דגם תלת־ממדי שלו. לידאר – טכנולוגיית מדידת מרחק על ידי הארת המטרה בקרן לייזר ומדידת הזמן עד חזרתה. מכונה "סריקת לייזר" ו"סריקה תלת־ממדית". שיטות הדמיה רפואית דימות תהודה מגנטית הפעלת מיקרוסקופ מתעל סורק שיטת עבודה במיקרוסקופיה קונפוקלית סריקה פרוגרסיבית – שיטת פעולה של מרקע טלוויזיה
רניירי דה קלצאביג'י

רניירי דה קלצאביג'י (באיטלקית: Ranieri de' Calzabigi;‏ 23 בדצמבר 1714 – יולי 1795) היה משורר ולבריתן איטלקי, שהתפרסם ביותר בעבודתו עם המלחין גלוק באופרות ה"רפורמה" שלו. קלצאביג'י נולד בליבורנו. בשנים 1722 עד 1729 למד בקולג' ישועי.[דרוש מקור] הוא החל לכתוב בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-18, וב-1740 היה לחבר באקדמיה של ארקדיה (בשם "ליבורנו דרפאניו"), ובאקדמיה האטרוסקית של קורטונה, שמגמתה הייתה קלאסית יותר. קלצאביג'י עבר לנאפולי בשנת 1741 ועבד אצל השגריר הצרפתי לממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1751 עבר עמו לפריז, שם עשה את שנות ה-50' והיה לידידו הקרוב של קזנובה. הפואמות הראשונות שלו למוזיקה, שכונו "קומפונימנטי דרמטיצ'י", נכתבו לכבוד כלולות הדופין הצרפתי עם מריה תרזה מספרד. רק השנייה בוצעה, כי שינויים פוליטיים עשו את הראשונה לבלתי מעודכנת. מטסטאזיו שיבח יצירות אלה ואחרות (שהסתמכו במידה רבה על סגנונו הוא), אך מצא גם טעם לפגם בעודף נאטורליזם והעדר תחבולות.. בפריז בחן קלצאביג'י את עניינו באופרה והפיק הוצאה של יצירות מטסטאזיו, הלבריתן המפורסם ביותר של אופרה סריה. ואולם קלצאביג'י התרשם גם מן ה"טרז'די אן מוזיק" הצרפתית והיה להוט להעביר את האופרה האיטלקית רפורמה, שתפשט אותה ותגביר את רישומה הדרמטי. בשנת 1761 השתקע בווינה, שם פגש יוצרים ואנשי במה, שנטייתם לרפורמה דמתה לזו שלו: כריסטוף ויליבלד גלוק; הרוזן ג'אקומו דוראצו, במאי התיאטרון; גספארו אנג'וליני, הכוראוגרף; ג'ובאני מריה קוואליו, התפאורן; והקסטראטו גטאנו גואדני. יחד עבדו על האופרה פורצת הדרך של גלוק, אורפאו ואאורידיצ'ה בשנת 1762. לאחר זאת כתב קלצאביג'י את הלברית ל"אלצ'סטה" של גלוק, שהתרחקה עוד יותר מנהלי האופרה סריה בכיוון ה"פשטות הנאצלת". בהקדמה ליצירה זו, שגלוק חתום עליה, הציג קלזאביגי משנתו לעשיית רפורמה באופרה. יצירה משותפת שלישית, "פארידה ואלנה", הושלמה בשנת 1770. קלצאביג'י תרם גם לתוכנית הבלט החדשני של גלוק, "דון חואן" מ-1764. ב-1775 סולק מן החצר הווינאית עקב שערורייה והתיישב בפיזה שבאיטליה, שם המשיך בפעילותו הספרותית עד מותו. רניירי דה קלצאביג'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רניירי דה קלצאביג'י, באתר MusicBrainz (באנגלית) Alceste: האופרה "אלצ'סטה", לברית: קלצאביג'י, מוזיקה: גלוק פרטיטורה ווקאלית מאוסף הפרטיטורות הדיגיטליות של ספריית המוזיקה סיבלי רניירי דה קלצאביג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברוס אלאן בראון, ערך "רנייר דה קלצאביג'י", בגרוב אונליין, פרק 1 ברוס אלאן בראון, ערך "רנייר דה קלצאביג'י"