laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ולבז'יך

ולבז'יך (בפולנית: Wałbrzych, בגרמנית: Waldenburg, בצ'כית: Valbřich או Valdenburk) היא עיר בפרובינציית שלזיה תחתית בפולין. פירוש השם בגרמנית הוא "טירת היער", השם מתייחס לטירה שנמצאת בדרום העיר. בעיר נולד המתמטיקאי היהודי אברהם רובינזון. לפי האתר הרשמי של ולבז'יך, משמעות שמה הקדום "לסוגרוד" ושמה הגרמני "ולדנבורג" היא "טירת היער". העיר נקראה כך על שם הטירה "נובי דבורי" (בגרמנית: בורג נויהאוז) שחורבותיה נמצאים בדרום העיר. המילה ולדנבורג היא שילוב של המילים "ולד" (יער) ו"ברג" (טירה). השם הפולני Wałbrzych (ולבז'יך) בא מהמילה הפולנית Walbrich (ולבז'יך), שהיא שילוב של השמות הישנים "ולנברג" ו"ולמברג". זמן הקמתה של ולבז'יך שנוי במחלוקת: יש הגורסים כי היא הייתה קיימת כבר ב-1191 בתור כפר קטן, אך יש המתארכים את זמן הקמתה לראשית שנות ה-90 של המאה ה-13. כבר בשנת 1583 היו קיימים בסמוך לעיר מכרות פחם. בתחילת המאה ה-19, שגשגו מאוד ענפי כריית הפחם והאריגה בעיר והיא הפכה למרכז תעשייתי. בתחילת המאה ה-20, הוקם בוולבז'יך מפעל לייצור כלי שולחן מחרסינה, ומפעל לייצור זכוכית. בתקופת השואה, עקב זרימת יהודים בלתי פוסקת למחנה הריכוז גרוס-רוזן, הוקם בוולבז'יך תת-מחנה ריכוז של גרמניה הנאצית, בשם מחנה ולדנבורג. באוקטובר 1943, החלה בעיר בניית מפקדת "מתקן פרויקט ענק" של היטלר. בניית המפקדה לא הושלמה והיא לא שימשה את היטלר. ממלחמת העולם השנייה ולבז'יך יצאה כמעט ללא פגע. לאחר המלחמה, העיר התרחבה גאוגרפית ועקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדאם, היא הועברה מגרמניה לפולין. רוב תושביה הגרמנים של ולבז'יך גורשו. בתחילת שנת 1990, הוחלט לסגור את מכרות הפחם של העיר. כעבור 5 שנים, הוקם במתקנים של מכרה הפחם העתיק ביותר בעיר, מוזיאון לתעשייה ולטכנולוגיה. בית פאלם ההר חֶלְמְיֶץ – הר בגובה 851 מטר מעל פני הים כיכר השוק (שופץ ב-1997–1999) הכנסייה הפרוטסטנטית (נבנתה ב-1785–1788) טירת אלברטי (1801) – כיום נמצא שם המוזיאון העירוני טירת קסטריץ טירת קשיאש אוניברסיטת אנגלוס סילסיוס אוניברסיטת יאנוש קורצ'אק בית הספר ולבז'יסקה ויזמות מרכז מחקר האקדמיה הפולנית למדעים סניף של האוניברסיטה הטכנית של ורוצלב סניף של שלזיה תחתית – מרכז ההכשרה ורוצלב מתחם בתי הספר מס' 4 התיכון החברתי תיכון איגנצי יאן פדרבסקי תיכון הוגו קולטג' תיכון ניקולאוס קופרניקוס תיכון סיוסטר ניפוקלנק גרמניה פרייברג, גרמניה (מ־26 ביוני 1991) רוסיה טולה, רוסיה (מ־30 בספטמבר 1991) צ'כיה הראדץ קראלובה, צ'כיה (מ־6 בנובמבר 1991) פולין יסטרניה, פולין (מ־9 במאי 1997) אוקראינה בוריסלב, אוקראינה (מ־27 בפברואר 2009) מלטה גזירה, מלטה (מ־12 בנובמבר 2000) אוקראינה דניפרו, אוקראינה (מ־4 ביוני 2001) איטליה פוג'ה, איטליה (מ־14 בינואר 1998) צרפת ואן, צרפת (מ־2 באוקטובר 2001) רכבת הזהב הנאצית אתר האינטרנט הרשמי של ולבז'יך אתר תיירותי פורטל העיר. ולבז'יך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וולברז'יץ' (פולין), דף שער בספרייה הלאומית מידע (פולנית) באתר יד ושם אתרי המפקדה של אדולף היטלר באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי במרכז המידע ולבז'יך תרבות ותיירות באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי הסניף באתר הרשמי של מרכז ההכשרה באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי באתר הרשמי
פלמני

פלמני (מרוסית: Пельмени) הם כיסונים מן המטבח הרוסי אשר עשויים מציפוי דק של בצק וממגוון מילויים שונים, בעיקר בשר טחון. בצק הפלמני מורכב מקמח ומים, ולעיתים גם ביצה. כמילוי מקובל להשתמש בבשר טחון מחזיר, בקר, טלה, דגים או פטריות. מקובל גם להשתמש במילוי שמורכב מכמה סוגי בשר. למשל המילוי המקובל בחבל הארץ אודמורטיה הוא 45% בקר, 35% טלה ו-20% חזיר. פלמני באזור פרם ממולאים באופן מסורתי בשילוב של פטריות, לפת ובצל. מקובל להוסיף למילוי תבלינים כמו פלפל שחור ובצל. מאכלים דומים לכיסוני הפלמני נמצאים בעמים רבים. במטבח הפולני נקראים כיסונים פירוגי, במטבח האוקראיני נקראים ורניקי, ובמטבח היהודי נקראים כיסונים קרעפלאך. אולם הפלמני מאופיינים בכך שבניגוד לפירוגי או לורניקי, הבצק בהם דק ככל האפשר, בעוד שהמילוי גדול יותר. בנוסף, פלמני לעולם לא מוגשים במילוי מתוק. כמו כן, מילויי הפלמני הם בדרך כלל נאים, בעוד שבפירוגי ובורניקי הם מבושלים מראש. השם פלמני מגיע מן המילה пельнянь, שמשמעה "בצק אוזן", בשפות פינו-אוגריות, שמדוברות על ידי העמים הילידים שבאזור סיביר. לא ידוע בדיוק מתי המאכל נהיה נפוץ בקרב עמים אלה, ומתי הוא חדר לרוסים. תאוריות מסוימות טוענות כי מקורם של הפלמני בסיביר, אליהם הגיעו מן המטבח הסיני, שם מכונים ג'יאוזי. הפלמני איפשרו לשמר בשר בצורה טובה במהלך החורף הסיבירי הקשה, בלי צורך להאכיל את הצאן. [דרושה הבהרה] מדיה וקבצים בנושא פלמני בוויקישיתוף רותי רוסו, רומן רוסי: רותי רוסו מכינה פלמני, מעריב
סאסקס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סאסקס – מחוז בדרום-מזרח אנגליה, מדרום ללונדון סאסקס מזרח – חלקו המזרחי של מחוז סאסקס בדרום-מזרח אנגליה סאסקס מערב – חלקו המערבי של מחוז סאסקס בדרום-מזרח אנגליה ממלכת סאסקס – ממלכה בדרום-מזרח אנגליה הנחשבת לאחת ממלכות ההפטרכיה סאסקס (תרנגול) – גזע תרנגול שמוצאו בבריטניה דוכס סאסקס – תואר אצולה המוענק לבני בית המלוכה הנסיך הארי, דוכס סאסקס – מייגן, דוכסית סאסקס - הנושאים את התואר כיום הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס – הראשון לשאת תואר זה
קרב קורונאה (394 לפנה"ס)

קרב קורונאה, (ביוונית: Μάχη της Κορώνειας) היה קרב יבשתי שנערך בשנת 394 לפנה"ס במהלך המלחמה הקורינתית. הקרב התרחש במישור קורונאה על אדמת תבאי, והשתתפו בו 15,000 לוחמים הנאמנים לספרטה מחד ו-20,000 לוחמים של ערי הליגה האנטי ספרטנית מאידך. אולם למרות נחיתותם המספרית ניצחו הספרטנים. לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. מלך ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, אולם ביוזמתו של טימוקרטס מרודוס אוחדו ביוון אתונה, תבאי, קורינתוס, ארגוס, וערים נוספות, לליגה אנטי-ספרטנית גדולה. בעלי הברית ניסו לתקוף את הפלופונס, אולם הובסו בקרב נמאה. השלטונות בספרטה הזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה הוא חזר בדרך היבשה חצה את תסאליה וחדר לבויואטיה. כוחות תבאי ובעלות בריתה המתינו לו במישור קורונאה. צבא בעלי הברית התחלק לשניים: הצבא התבאני, והכוחות של בעלי הברית. הצבא הספרטני הורכב בעיקר מהלוטים משוחררים ומשכירי חרב וותיקי מסע הרבבה. שני הצדדים התקדמו כמה מאות מטרים בדממה עד שהתבאנים הסתערו על האגף השמאלי החלש של הספרטנים. בעוד האגף הימני הספרטני תקף את האגף השמאלי התבאני שהיה מורכב בעיקר מבעלי הברית של תבאי. האגף הימני הספרטני נחל ניצחון, אולם במקביל האגף הימני התבאני הביס את האגף השמאלי הספרטני והצליח לבזוז את המחנה הספרטני. אגסילאוס שפיקד על האגף הימני, מיהר וחסם את דרך הבריחה של התבאנים. כאשר נודע לתבאנים שבעלי בריתם הובסו ונמלטו הם ניסו להימלט, אולם הספרטנים חסמו את דרכם אך בקושי הם הצליחו להימלט ולברוח משדה הקרב. אגסילאוס שנפצע בעצמו בקרב, טען לניצחון כיוון שהמישור נותר בידיו. אולם למעשה כעבור כעבור כמה ימים נאלץ לעזוב את האזור ולהגיע לפלופונס דרך מפרץ קורינתוס. על פי טענת דיודורוס, 600 תבאנים נהרגו בקרב ו-350 ספרטנים. משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI) Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967. Xenophon. Hellenica. Translated by Carleton L. Brownson. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann. vol. 1:1918, vol. 2: 1921. Digitized copy in: Perseus מדיה וקבצים בנושא קרב קורונאה בוויקישיתוף משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", עמ' 431.
לואיג'י איליקה

לואיג'י איליקה (באיטלקית: Luigi Illica ‏ 9 במאי 1857 - 16 בדצמבר 1919) היה לבריתן איטלקי, שכתב בשביל מלחינים איטלקים ידועי-שם, בהם ,פוצ'יני (על פי רוב עם ג'וזפה ג'אקוזה), אלפרדו קאטאלאני, אומברטו ג'ורדאנו ופייטרו מסקאני. הלבריות המפורסמות ביותר שלו הן אלה שנכתבו לאופרות לה בוהם, טוסקה, מאדאם באטרפליי ו"אנדראה שנייה" איליקה נולד בקסטל'ארקואטו. חייו האישיים שיקפו במקרים מסוימים את הלבריות שלו. הסיבה לכך, שהוא מצולם תמיד כשראשו מוטה מעט הצידה היא, שהוא איבד את אוזנו הימנית בדו-קרב על אישה. כאשר נוצרו סרטים אילמים שהתבססו על האופרות של איליקה, הופיע שמו באותיות גדולות על המודעות, משום שהמפיצים יכלו להבטיח רק את השימוש בסיפוריו, אבל לא את השמעת המוזיקה של המלחין הנכון. כמחזאי בעל איכות בלתי מבוטלת, הוא זכור כיום באמצעות אחד הפרסים הוותיקים ביותר באיטליה, "הפרס הבינלאומי על שם לואיג'י איליקה, שנוסד בשנת 1961 וניתן לזמרי אופרה בעלי שם עולמי, למנצחים, לבמאים ולכותבים בתחום האופרה. הפרס מחולק כיום מדי שנתיים לסירוגין עם התחרות הבינלאומית לבימת האופרה ע"ש איליקה, המציעה פרסים והזדמנויות הופעה ראשונות לזמרים צעירים. . התאריכים מציינים את מועד היצירה. 1884 - "Il vassalo di Szegith", עם פרנצ'סקו פוזה (אנטוניו סמארליה) 1892 - "לה ואלי" אלפרדו קאטאלאני 1892 - "כריסטופורו קולומבו" (אלברטו פרנקטי) 1893 - "מאנון לסקו" עם רוג'רו ליאונקוואלו, מארקו פראגה, ג'וזפה ג'אקוזה ודומניקו אוליבה, (ג'אקומו פוצ'יני) 1893 - "קורנליוס שיט" (סמארליה) 1894 - "I dispetti amorosi" (גאטנו לופוריני) 1894 - "המרטיר" (ספירידון סמאראס) 1895 - "Nozze istriane" (סמארליה) 1896 - לה בוהם עם ג'וזפה ג'אקוזה (פוצ'יני) 1896 - "אנדראה שנייה" (אומברטו ג'ורדאנו) 1898 - "איריס" (פייטרו מסקאני) 1900 - טוסקה - (פוצ'יני) 1900 - "אנטון" (צ'זארה גלאוטי) 1900 - "Medioevo Latino" (אטורה פאניצה) 1901 - "Le maschere" (מסקאני) 1901 - "Il cuore della fanciulla" (בואונג'ורנו) 1901 - "לורנצה" (אדוארדו מסקרוני) 1902 - "ג'רמניה" (פרנקטי) 1903 - "Nadeya" (צ'זארה רוסי) 1903 - "סיבריה" (ג'ורדאנו) 1904 - "מאדאם באטרפליי" (פוצ'יני) 1905 - "קסנדרה" (ויטוריו גנקי) 1906 - "טס" (פרדריק ארלנגר) 1908 - "אורורה" (פאניצה) 1909 - "הנסיכה צילה" (פרנקו אלפאנו) 1909 - "Hellera" (איטלו מונטמצי) 1911 - "איזאבו" (מסקאני) 1921 - "Giova a Pompei", עם רומניולי, (אלברטו פרנקטי ואומברטו ג'ורדאנו) מדיה וקבצים בנושא לואיג'י איליקה בוויקישיתוף לואיג'י איליקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואיג'י איליקה, באתר AllMovie (באנגלית) לואיג'י איליקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לואיג'י איליקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואיג'י איליקה, באתר Discogs (באנגלית) כתבי לואיג'י איליקה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) לויג'י איליקה (1857-1916), דף שער בספרייה הלאומית
אפיאלטס

אפיאלטס (ביוונית: Ἐφιάλτης; המאה ה-5 לפנה"ס) היה יווני איש מליס, שהתפרסם בכך שבזמן קרב תרמופילאי הראה לפרסים מעבר בהרים שדרכו יכלו לאגף את היוונים ולהשמידם. מאז הפך שמו מילה נרדפת לבוגד ביוון. כאשר פלשו הפרסים ליוון, התבצרו 300 לוחמים ספרטנים תחת פיקודו של לאונידס הראשון במעבר צר המכונה תרמופילאי, הקרב זכה לכינוי קרב תרמופילאי. בזכות המעבר הצר ושיטת הפלנקס הצליחו היוונים לעכב בהצלחה את הצבא הפרסי הגדול פי כמה. אולם בוגד יווני הגיע אל מלך פרס חשיארש הראשון והציע לו להראות לו מעבר צר בהרים שאפשר לאגף את הצבא היוני, בתמורה לטובות הנאה. הרודוטוס מציין שהמעבר הסודי היה מוכר היטב לתושבי המקום. ככל הנראה זהות הבוגד לא הייתה ברורה - הרודוטוס מציין כחשודים אפשריים גם את אוניטס בן פנגורוס איש קריסטוס ואת קורידלוס מאנטיקרה, אולם סבור שאפיאלטס בן אורידמוס הוא האשם האמיתי. הוא שואב חיזוק לדבריו מהעובדה שהוא הפך למבוקש בידי היוונים לאחר הקרב. המלך שלח את מצביאו הידרנס יחד עם אפיאלטס אל המעבר. הם הלכו כל הלילה דרך יער אלונים כשהגיעו לפסגת ההר נתקלו בבני פוקיס שהוצבו שם לשמירה בידי לאונידס. הידרנס נבהל משום שסבר שאלו הספרטנים, אולם אפיאלטס הרגיע אותו ואמר שאלו הפוקים. אלו האחרונים נבהלו גם הם משום שסברו שהפרסים יוצאים להתקפה על פוקיס. הם נסוגו מערבה ותפסו עמדות, אולם הפרסים התעלמו מהם והמשיכו מזרחה. עם עלות השחר הבחינו הספרטנים בפרסים המתקרבים. לאונידס הורה במהירות לבעלי בריתו לסגת בטרם יחסמו הפרסים את דרכי המילוט. במקום נותרו 300 ספרטנים, 700 תספאים, ו-2,000 תבאנים. כשעלתה השמש התקיפו הפרסים בלי לחכות להידרנס. התפתח קרב קשה במהלכו נהרג לאונידס. בהמשך הקרב הצטרף הידרנס למערכה והספרטנים נהרגו עד אחד. אפיאלטס לא הרוויח דבר מהקרב, שכן כישלונותיהם של הפרסים בקרבות סלמיס ופלטאיה הכריחו אותם לסגת מיוון. הוא הפך כאמור למבוקש ביוון, הוא נמלט לתסאליה וכאשר חזר נרצח בידי יווני בשם אתינדס. הרודוטוס כותב שאתינדס לא רצח אותו בגלל הפרס שהבטיחו הספרטנים אלא בגלל סיבה אחרת שאותה הוא לא מציין. אולם למרות זאת אתינדס קיבל מהספרטנים את הפרס המובטח. בסרט 300 הספרטנים (1962), אפיאלטס מגולם בידי קירון מור. הוא מסגיר את הספרטנים לפרסים בגלל חמדנותו, וכן בגלל אהבה נכזבת לספרטנית יפה. בסרט 300 (2007), אפיאלטס הוא יווני גיבן. הוא מציע את עזרתו ללאונידס, אולם הוא דוחה אותו בגלל מומו, שיהרוס את המבנה של הפלנקס. כנקמה, אפיאלטס מסגיר את הספרטנים. עד היום השם אפיאלטס משמש ביוון שם נרדף לבגידה, כמו יהודה איש קריות בנצרות, וידקון קוויזלינג בנורווגיה, בנדיקט ארנולד בארצות הברית, ואנדריי ולאסוב ברוסיה. הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת". הרודוטוס, ספר ז', 214. הרודוטוס, ספר ז', 213.
דוק בראון

ד"ר אמט לת'רופ "דוק" בראון (באנגלית: Emmett Lathrop "Doc" Brown, Ph.D.‎) הוא דמות בדיונית בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד". את הדמות גילם השחקן כריסטופר לויד. דוק הפך מכונית ספורט מדגם דלוריאן DMC-12 למכונת זמן. מראהו והתנהגותו תואמים לטיפוס "הפרופסור המפוזר". בשנת 2008, נבחרה דמותו במקום ה-76 ברשימת דמויות הקולנוע האהובות ביותר, על ידי המגזין אמפייר. מדיה וקבצים בנושא דוק בראון בוויקישיתוף דוק בראון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Empire's The 100 Greatest Movie Characters". Empire Magazine. נבדק ב-2010-05-21. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן גרנות

אהרן יאיר גרנות (גרנביץ) (נולד בא' בסיוון ה'תשכ"ג, 24 במאי 1963) הוא עיתונאי וסופר ישראלי. בעבר כיהן כסגן עורך העיתון החרדי "משפחה". נולד בבני ברק לשמואל ולדינה גרנביץ. נקרא יאיר על שם כינויו המחתרתי של מנהיג הלח"י, אברהם שטרן. סבו תרם את מפעל הטקסטיל שלו לפועלי לח"י, אביו היה איש לח"י ורוב אחיו חסידי גור. למד בתלמוד תורה עד כיתה ה', משם עבר לישיבת תל אביב עד כיתה ח'. כבר בבית הספר היסודי התחבר לעיתונות, כשהוציא את עיתון בית הספר. כבחור החליט לעבור לציבור הדתי לאומי. למד בישיבת אור עציון של הרב חיים דרוקמן ובישיבת שבי חברון של הרב משה בלייכר במשך שבע שנים. עם סיום הישיבה התיכונית התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד 931 של הנח"ל, שם שירת במשך שלוש שנים והשתתף במלחמת שלום הגליל. החל את דרכו בעיתונות עוד כשלמד בישיבה, כתב בעיתון הילדים "זרקור". בין השאר כתב בעיתונים יום השישי, בשבע ובהצופה, ביומן מורשת קול ישראל ובקו עיתונות דתית. חיבר ופרסם 12 ספרים עלילתיים וספר היסטוריה. לדבריו, בתקופת פינוי התושבים הישראליים מגוש קטיף התאכזב מהחזון הציוני דתי בהתייחסו למדינת ישראל כראשית צמיחת גאולתנו, והחליט לחזור למורשת שלו בחסידות גור. ב־2013 שב לחבוש כיפה סרוגה אך לדבריו עדיין קשור לחסידות גור. כעיתונאי סיקר את ההפיכה הכתומה באוקראינה ב-2004, את המלחמה בעיראק, ב-2003, והיה בשדה הקרב במלחמת גאורגיה–רוסיה ב-2008, היה בהודו לסקר את הפיגוע במומביי (2008), ואף היה במקום שבו נפצע כתב 'ידיעות אחרונות' צדוק יחזקאלי, היה בבית הנבחרים בקירגיזסטן עת פרצה בו הפיכה צבאית, סיקר את ההפיכה בתוניס ב-2011, במהלך "האביב הערבי" היה בעזה במפקדת החמאס. וסיקר את המלחמה בין רוסיה לאוקראינה. בשנת 2017 הודיע על עזיבה חלקית ממשרתו בעיתון, והקים את עמותת "עושי חיל" שמסייעת לחיילים חרדים בודדים. גרנות נשוי ללאה, ילידת קריית ארבע, בה הם מתגוררים עם חמשת ילדיהם. ב-2003, ברצח הרב אלי ודינה הורוביץ, הותקף ביתו שהיה בקומה מעל בית משפחת הורוביץ בירי ורימון רסס, ואשתו לאה נפצעה באורח קל. גרנות הוא אב מאמץ למאיר פבלובסקי, גר צדק ממוצא אוקראיני. ב-2015 מאיר נפצע קשה בפיגוע דקירה בקריית ארבע. אהרן גרנביץ, בנקיקי הירמוך, ה'תשנ"א, ספריית נעורים יושב בדד ילדי המרד אהרן גרנביץ, גוי קדוש, קריית ארבע: ה'תשס"ח גליקל - (גליקל מהמלין) אהרן גרנביץ, שלשה שיצאו, ירושלים: ה'תשנ"ד, קשרים שירת חיי - סיפור חייו של הרשל פינק. המסע לארץ ברסלב, 2008 המיסתחבל, 2012 רשימת הפרסומים של אהרן גרנות, בקטלוג הספרייה הלאומית שמעון מירוני, מקום רביעי: אריה זיסמן ואהרן גרנות, באתר בחדרי חרדים, 25 בספטמבר 2008 ש' שלם, מגזין פיין, ‏אהרן גרנות נחשף, באתר כיכר השבת, 1 בספטמבר 2011 אהרן גרנות (גרנביץ) החליף כובעים וטוען כי מזרחניקיות וגור אינן סתירה הוא ימשיך להיות חסיד גור מזרחיסט גאה , בעולמם של חרדים אהרון גרנות באולפן ערוץ 7, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 12:48) אהרן בן שמואל גרנביץ, דף שער בספרייה הלאומית יוסף ארנפלד, עניין אישי עם אהרון גרנות, באתר ערוץ 7, 1 ביוני 2023 עניין אישי והפעם עם אהרון גרנות, באתר ערוץ 7, 1 ביוני 2023 כיכר השבת, ‏זו הסיבה שאהרון גרנות הפסיק להיות עיתונאי • צפו, באתר כיכר השבת, 30 באוקטובר 2021 אהרן גרנות, ‏מחשב מסלול מחדש, באתר כיכר השבת, 18 בפברואר 2014 איציק מן, העיתונאי אהרן גרנות עוזב את 'משפחה' לטובת החיילים החרדים, באתר בחדרי חרדים, 6 בפברואר 2017 ריקי רט, אב הבית: הכתב החרדי שמאמץ חיילים מנודים, באתר nrg
הסכמי מדריד

הסכמי מדריד (בספרדית: Acuerdo de Madrid או Acuerdo tripartito de Madrid) הוא הכינוי של הכרזת עקרונות מוסכמת בין ספרד, מרוקו ומאוריטניה, שניתנה במדריד, ב-14 בנובמבר 1975, בנושא סיום השלטון הספרדי בסהרה המערבית ועתידה. קדמו להכרזה זו החלטת בית הדין הבינלאומי בהאג והמצעד הירוק, שני אירועים ששכנעו את הספרדים לעזוב את החבל. בהסכם עצמו ספרד הכריזה על הפסקת השלטון הקולוניאלי באזור, והכריזה שתשליט שלטון זמני בלבד. לפי ההסכם, סיום הנוכחות הספרדית בטריטוריה תושלם עד ה-28 בפברואר 1976 לכל המאוחר. ההסכם זכה להתנגדות רבה של חזית פוליסריו ואלג'יריה (שתמכה בחזית), שאף לחצה על ספרד שלא לחתום על ההסכמים. זמן קצר לאחר ההסכמים פרצה מלחמת סהרה המערבית שארכה עד 1991. DECLARACIÓN DE PRINCIPIOS ENTRE ESPAÑA, MARRUECOS Y MAURITANIA SOBRE EL SAHARA OCCIDENTAL (בספרדית) WESTERN SAHARA Advisory Opinion of 16 October 1975 (הקישור אינו פעיל, 15 ביולי 2020) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדי מאירי

גדי מאירי (נולד בטבריה ב-17 בפברואר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבה 8 וכסגן מפקד חטיבה 460. מנהל השטח במפלגת יש עתיד ואף שובץ ברשימתה לכנסת. מאירי התגייס לחיל השריון, שירת כקצין בחטיבה 7, פיקד על פלוגה ו' בגדוד 77 של החטיבה, ובשנים 1996–1998 פיקד על הגדוד. מאירי ביצע תפקידים שונים במטה מפקדת חטיבה 7 ועוצבת געש ופיקד על מגמת מפקדי פלוגות בקורס מ"פים מג"דים. ב-2002 מונה למפקד חטיבה 8, חטיבת שריון בפיקוד הצפון. בשנים 2005 עד 2010 שירת כראש צוות כשירות וכוננות ביחידת מבקר מערכת הביטחון. בשנת 2010 השתחרר משירות הקבע, והוא ממשיך לשרת במילואים בתפקיד בכיר בפיקוד הצפון. בדצמבר 2021 העניק הרמטכ"ל למאירי דרגת תת-אלוף במילואים. מאירי עבד כמנהל שיווק ומכירות בחברת RSL –Electronics, המייצרת מוצרי בקרה ביטחוניים לצה"ל. לקראת בחירות 2013 הצטרף למפלגת יש עתיד. במסע הבחירות שקיימה המפלגה באותה תקופה התנדב מאירי לנהל עבור המפלגה את אזור הגליל התחתון והעמקים. בתום הבחירות מונה למנהל השטח של המפלגה. בין השנים 2013–2015 עסק בהקמת התשתית הארגונית של המפלגה ברחבי הארץ, שימור חיזוק והקמת מטות המפלגה ובנוסף ארגון וניהול מערכת הבחירות המוניציפלית שהתקיימה באוקטובר 2013. המשיך בניהול מטות השטח גם בבחירות 2015 ואף שובץ ברשימת יש עתיד לכנסת. מאירי שימש כחבר במליאת מועצה אזורית עמק הירדן מטעם יישובו מ-2012 ועד בחירות 2018 לרשויות המקומיות. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פרש מאיר מיש עתיד. משמש כחבר דירקטוריון בקרן קיימת לישראל ויו"ר וועדת הכספים של הארגון. מאירי בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי. מאירי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושבה כנרת. ביולי 2013 נפטר באופן פתאומי, הראל, בנו האמצעי, בגיל 15.5 מהתקף חריף של אסתמה. אבריו של הבן נתרמו להשתלה. גדי מאירי באתר מפלגת יש עתיד תוכן ההודעה מובא בחשבון טוויטר של יניב תורג'מן, 30 בדצמבר 2018. אתי דור-נחום, תרמו את האיברים של בנם: זאת הייתה צוואתו, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 באוגוסט 2013
סולומיה קרושלניצקה

סוֹלוֹמִיָה אמברוסייבנה קְרוּשֶלְנִיצְקַה (באוקראינית: Соломія Амвро́сіївна Крушельницька, ‏23 בספטמבר 1872, ביליאבינצי, אוקראינה - 16 בנובמבר 1952, לביב, אוקראינה) הייתה זמרת אופרה אוקראינית, סופרן בולטת בראשית המאה ה-20. קרושלניצקה נולדה בכפר בשם בִּילְיאבִינְצִי, בנפת בוצ'אץ', מדרום-מערב לטרנופיל, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). אביה היה כומר ממוצא אצילי של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית. בילדותה הרבתה משפחתה של קרושלניצקה לנדוד בין יישובים רבים. לימים התיישבה המשפחה בכפר בשם בילה, מצפון לטרנופיל. כתוצאה מנדודי המשפחה, סיפרה הזמרת, למדה בילדותה שלל שירי עם מהכפריים שבשכנותם גרה. בשנת 1891 החלה ללמוד בקונסרבטוריון של לביב, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1893. עוד במהלך לימודיה הופיעה בתפקיד לאונורה בהפקת האופרה של לביב של "לה פבוריטה" מאת דוניצטי, וזכתה לשבחים. בשנת 1904 זכתה לתהילה כש"הצילה" את האופרה "מאדאם באטרפליי" מאת ג'קומו פוצ'יני: האופרה נחלה קריאות בוז מן הקהל בהצגת הבכורה בלה סקאלה במילאנו, אולם גרסה משוכתבת מקץ שלושה חודשים בכיכובה של קרושלניצקה קצרה תשואות בברשה. בעת לימודיה במילאנו, בבית הספר L'Armonia, הקדישה זמן גם להתכתבות ערה עם חברים ומכרים, על גורל אוקראינה, על המכשולים בחיי התרבות, ועל ספרים שקראה. היא אף הופיעה בקביעות בהפקות בית הספר. כשערכה סיבובי הופעות, הייתה מסוגלת לשיר בארבע או חמש הפקות שונות באותו שבוע. היא הצליחה ללמוד תפקידים באופרות חדשות תוך יומיים, ולעצב את אופי התפקיד תוך שלושה-ארבעה ימים נוספים. לאורך הקריירה, שרה קרושלניצקה למעלה מ-60 תפקידים שונים. קרושלניצקה הייתה פעילה בקידום יצירות מאת מלחינים בני זמנה, וכן בהצגתן של אופרות ריכרד וגנר. בשנת 1902 זכתה להצלחה בפריז באופרה "לוהנגרין" . בשנת 1906 קטפה שבחים רבים בלה סקאלה במילנו באופרה "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בניצוחו של ארטורו טוסקניני. בהופעותיה הגיעה לארצות רבות ב אירופה, במצרים, אלג'יריה, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ועוד. בשנת 1910 נישאה לצ'זרה ריקוני, עורך דין איטלקי. בשנת 1920, בשיא הקריירה שלה, חדלה מלהופיע על במות האופרה. שלוש שנים לאחר מכן החלה לזיר בקונצרטים. שליטתה בשמונה שפות אפשרה לה לשלב שירים בשפות רבות, בהתאם למדינה שבה הופיעה. באוגוסט 1939, לאחר מות בעלה, עזבה קרושלניצקה את איטליה וחזרה ללביב, שם התגוררה עד מותה בשנת 1952. כמה שבועות לאחר ששבה ללביב, הגיעו כוחות הצבא האדום לעיר, מכוח הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. המינהל הסובייטי הלאים את ביתה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלה קרושלניצקה ללמד בקונסרבטוריון בעיר. בשנת 1951, הוכרזה לאמנית מצטיינת של הרפובליקה הסובייטית של אוקראינה, ובשנת 1952, זמן קצר לפני מותה, הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין בקונסרבטוריון. תלמידיה ועמיתיה מייחסים לה חמלה ואנושיות בהוראה. אחייניתה הייתה אירה מלניוק, אף היא זמרת אופרה ידועה. במאה ה-21 נקרא תיאטרון האופרה והבלט של לביב על שמה. 1963 - הבית שבו נולדה הפך למוזיאון 1966 - הופק באוקראינה הסובייטית סרט תיעודי על אודותיה, 1983 - הופק בקייב סרט בשם "שיבת הפרפר" (רמז לאופרה "מאדאם בטרפליי" של פוצ'יני). מדיה וקבצים בנושא סולומיה קרושלניצקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סולומיה קרושלניצקה סולומיה קרושלניצקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סולומיה קרושלניצקה, באתר Discogs (באנגלית) סולומיה קרושלניצקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה

הדג נחש ותזמורת המהפכה – בהופעה חיה הוא האלבום השמיני במספר של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש, ואלבום ההופעה השני של הלהקה. ההופעה המשותפת עם תזמורת המהפכה הוקלטה בשנת 2011, והאלבום יצא ב-26 במרץ 2015. לעומת האלבומים האחרים של הלהקה, האלבום לא נמכר ברשתות השיווק, אלא ניתן להורדה מהאינטרנט ללא עלות. ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרשעת

האם התכוונתם ל... מרשעת (ספר) – ספרו של גרגורי מגווייר המבוסס על ספרי ל. פרנק באום מרשעת (מחזמר) – מחזמר המבוסס על הספר מרשעת (סרט) – סרט המבוסס על המחזמר מרשעת (סרט, 1998) – סרט קולנוע משנת 1998 בכיכובה של ג'וליה סטיילס המכשפה המרשעת מן המערב
פיגה

האם התכוונתם ל... פיגה (סלובקיה) (אנ') – כפר בסלובקיה אישים אדוארד אוגוסט פיגה – ממייסדי המותג אודמר פיגה אודמר פיגה – מותג שעונים שווייצרי גבריאל פיגה (Piguet) – חסיד אומות העולם מצרפת קרול פיגה (גר') – שחקנית שווייצרית
טחדה

טחדה (בספרדית: Tejada) הוא שם משפחה ספרדי. האם התכוונתם ל... ארמנדו טחאדה גומס – משורר, סופר וקריין ארגנטינאי חוסטו טחדה מרטינס - כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ילצין טחדה – כדורגלן קוסטה ריקאי
אוליאנוב

אוליאנוב (ברוסית: Ульянов) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... דמיטרי אוליאנוב – כדורגלן עבר סובייטי רוסי ולדימיר איליץ' אוליאנוב – שמו המקורי של ולדימיר איליץ' לנין אוליאנובסק – עיר ברוסיה על שמו של לנין אוליאנובסק (מחוז) – מחוז ברוסיה על שמו של לנין מיכאיל אוליאנוב – שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי