laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קיטאקיושו

קיטאקיושו (ביפנית: 北九州市) היא עיר הממוקמת במחוז פוקואוקה שביפן. העיר נוסדה ב-10 בפברואר 1963 כתוצאה ממיזוג של חמש רשויות (מוג'י, קוקורה, טובטה, יאהאטה ו-וואקאמטסו) שבמרכזן העיר הפיאודלית העתיקה קוקורה. העיר ממוקמת בנקודה הצפונית ביותר של קיושו במצר קנמון, המפריד בין האי לאי הונשו, מול העיר שימונוסקי. קיטאקיושו ושימונוסקי מחוברים ביניהם באמצעות גשר קנמון ומנהרות קנמון. נכון ל-1 ביוני 2019 אוכלוסיית העיר מנתה 940,978 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה הן במחוז פוקואוקה והן באי קיושו. העיר משתרעת על פני 491.95 קמ"ר וצפיפות האוכלוסין הממוצעת בעיר היא 1,922 נפשות לקמ"ר. הסמוראי היפני מיאמוטו מוסאשי, אשר כתב את הספר "ספר חמש הטבעות", התגורר בקוקורה. הסופר יפני מורי אוגאי התגורר בקוקורה. מתעמל המכשירים היפני בעבר קוהיי אוצ'ימורה קו הרקיע של קוקורה. צילום משנת 2021 תחנת הרכבת המרכזית של קוקורה, צילום משנת 2021 נמל קיטאקיושו. צילום משנת 2014 מרכז העיר של קוקורה. צילום משנת 2014 גשר וואקאטו. צילום משנת 2008 רכבת המונורייל בקיטאקיושו טירת קוקורה צילום של קיטאקיושו מההר סאראקורה מדיה וקבצים בנושא קיטאקיושו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיטאקיושו (ביפנית) קיטאקיושו, ברשת החברתית פייסבוק קיטאקיושו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיטאקיושו, ברשת החברתית אינסטגרם קיטאקיושו, סרטונים בערוץ היוטיוב
לואיס אלווארז רור

לואיס אלווארז רור, באנגלית: Luis Alvarez Roure (נולד ב-1976) הוא צייר ריאליסטי פורטוריקני המתגורר בניו ג'רזי. הוא ידוע בציורי הדמויות שלו וכן דיוקנאותיהם של אישי ציבור אמריקאים כמו פיליפ גלס, ג'ושוע בל, פול וולקר, קנדידו קמרו, מונסניור ויליאם לינדר, ואוקטביו ואסקז. החוזקות שלו תוארו כאילו נלקחו ישירות מציורים של מאסטרים מהעבר" ו"האמפתיה הרבה שהוא חש עם מצויריו ". דבריו של פיטר טריפי, העורך הראשי של מגזין Fine Art Connoisseur. לואיס אלוורז רוור נולד בארסיבו, פוארטו ריקו. כילד, הוא לימד את עצמו לצייר. הוא סירב לקחת שיעורי אמנות רשמיים. הוא גם פיתח עניין רב במוזיקה ואביו רשם אותו לשיעורי פסנתר. בסופו של דבר, הוא עבר לניו יורק כדי ללמוד פסנתר אצל גרמן דיז באוניברסיטת סיטי בניו יורק, שם השלים תואר שני במוזיקה. לאחר מכן הוא נרשם לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, שם למד אצל נלסון שאנקס. לדברי רור, המורה הזה היה נקודת מפנה בקריירה שלו. עבודתו של אלווארז רו נאספה על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית בוושינגטון הבירה, המוזיאון האירופי לאמנות מודרנית בברצלונה, [14] סטיינוויי הול בניו יורק והפדרל ריזרב בוושינגטון הבירה. בשנת 2019 הוא היה פיינליסט בתחרות הפורטרטים של אאוטווין בוצ'בר, שם הציור שלו ״פצעים נסתרים״ היה אחת מ-46 יצירות שהוצגו ב-The Outwin: American Portraiture Today בגלריה הלאומית לדיוקנאות סמיתסוניאן. בשנת 2022 זכה אלווארז רור בפרס הגדול של דרייפר בתחרות הפורטרטים הבינלאומית ה-24 של אגודת הפורטרטים של אמריקה. אתר האינטרנט הרשמי של לואיס אלווארז רור מדיה וקבצים בנושא לואיס אלווארז רור בוויקישיתוף Luis Álvarez Roure - 31 artworks - painting, www.wikiart.org Twitter, Instagram, Email, Facebook, Audrey Hepburn, Morgan Freeman, more round out National Portrait Gallery additions, Los Angeles Times, ‏2019-10-01 (באנגלית אמריקאית) Afro-Cuban Legend Cándido Honored with Vibrant Concert in NYC, downbeat.com, ‏2016-11-22 (באנגלית) Arlene Karidis Special to the News-Post, The art of portraiture, coming to the Delaplaine, The Frederick News-Post, ‏2015-08-16 (באנגלית) Trippi, Peter (2018). “Luis Alvarez Roure: Composing in Paint”, Fine Art Connoisseur. November/December issue 2018, p.80-83. Luis Alvarez Roure, Art Renewal Center (באנגלית) "Recent Acquisitions" SisumD, The Outwin 2019: American Portraiture Today, npg.si.edu, ‏2019-10-24 (באנגלית) Draper Grand Prize, portrait-society-new (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לואיס אלווארז רור".
איבון גודאר

איבון גודאר (בצרפתית: Yvonne Godard; ‏ 3 במרץ 1908 – 22 בספטמבר 1975) הייתה שחיינית צרפתייה. אלופת אירופה (פריז 1931) במשחה ל-100 מטר חופשי ושיאנית עולם במשחה ל-800 מטר חופשי. גודאר נולדה וגדלה בדואי (אנ'). אביה לימד אותה לשחות בהיותה בת 6. היא פונתה מהעיר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נפצעה מרסיס ונילקחה לכנסייה להבראה. בתחרות שנערכה בפריז, ב-23 ביולי 1931 היא קבעה במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 12:18.8 דקות. באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.0 דקות, לפני וילי דן אודן מהולנד (1:11.8 דקות) וג'ויס קופר מבריטניה (1:12.0 דקות). מדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:55.4 דקות, אחרי מארי בראון מהולנד (5:42.0 דקות) וג'ויס קופר (5:54.0 דקות). בסוף אותה שנה עברה תאונת דרכים קשה. היא נפגעה בבטנה וסבלה מקשיי עיכול. באולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכה באוגוסט היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:54.4 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.1 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:12.2 דקות. בנובמבר אותה שנה היא נפצעה בתאונת דרכים נוספת, בברצלונה, שבה שברה את הצלעות ואיבדה 2 ליטר דם. היא שכבה בבית החולים עד סוף דצמבר. לאחר מכן פרשה מספורט תחרותי. ב-1933 החלה ללמוד לטוס והשיגה רישיון טיסה ב-1935. במהלך מלחמת העולם השנייה היא טסה. היא אחות במקצועה . בדצמבר 2019 נחנכה בריכת שחייה ברובע ה-20 של פריז, על שמה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי מדיה וקבצים בנושא איבון גודאר בוויקישיתוף איבון גודאר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי איבון גודאר, באתר olympedia.org
A Taste of Honey

"A Taste of Honey" (בעברית: "טעם של דבש") הוא שיר פופ שנכתב על ידי בובי סקוט וריק מארלו. זה היה במקור קטע אינסטרומנטלי שנכתב עבור גרסת הברודוויי של המחזה הבריטי A Taste of Honey משנת 1958, אשר עובד גם לסרט באותו שם בשנת 1961. ההקלטה המקורית והמאוחרת יותר של הרב אלפרט בשנת 1965 זיכו את השיר בארבעה פרסי גראמי. גרסה ווקאלית של השיר זכתה להצלחה עבור לני וולש באמצע 1962. הגרסאות המוקלטות המקוריות של השיר "A Taste of Honey", הופיעו באלבומו של בובי סקוט משנת 1960, שנקרא גם הוא A Taste of Honey, שיצא תחת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. היצירה זכתה בפרס הנושא האינסטרומנטלי הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 1963. מרטין דני, אדי קאנו וויקטור פלדמן קלעו כל אחד להיטים קטנים בשנת 1962 עם גרסאות כיסוי שלהם. אקר בילק הוציא גרסה בבריטניה בינואר 1963, והגיע למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי. הרב אלפרט הקליט את הגרסה האינסטרומנטלית הפופולרית ביותר של השיר עם גרסת כיסוי באלבומו משנת 1965, Whipped Cream & Other Delights. הקלטה זו זכתה בארבעה פרסים, כולל הקלטת השנה בטקס פרסי הגראמי של 1966. הקטע האינסטרומנטלי שהה חמישה שבועות במקום הראשון במצעד ההאזנה הקלה, הגיע למקום השביעי בבילבורד הוט 100, ולמקום ה-4 בקנדה. גרסה זו ידועה בשמונה פעימות התופים לפני שהקצב הוגבר, ונועדה כרמז עריכה שיוסר בגרסה הסופית, אך אלפרט החליט להשאיר אותה בפנים. הגרסה הקולית הראשונה של "A Taste of Honey" הוקלטה בשנת 1961 על ידי בילי די ויליאמס מתוך אלבומו Let's Misbehave. הביטלס ביצעו את העיבוד של לני וולש כחלק מהרפרטואר שלהם בשנת 1962 ושינו מעט את המילים במקהלה. מכיוון שהגרסה האינסטרומנטלית של אקר בילק הייתה פופולרית בבריטניה באותה תקופה, השיר נבחר להיות מוקלט לאלבום הבכורה שלהם משנת 1963, Please Please Me. גרסה מאותה תקופה יצאה בשנת 1977 באלבום Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962. בארצות הברית, שיר זה הופיע לראשונה באלבום Introducing... The Beatles. הם גם ביצעו את "A Taste of Honey" שבע פעמים עבור תוכניות רדיו של ה-BBC. ב-1967 קיבל מקרטני השראה להלחין את "Your Mother Should Know" המבוסס על שורה הלקוחה מהתסריט של קורטוב של דבש. פול מקרטני - שירה, בס ג'ון לנון - גיטרה אקוסטית, קולות רקע ג'ורג' האריסון - גיטרה מובילה, קולות רקע רינגו סטאר - תופים מוברשים הונדס על ידי נורמן סמית' מידע על היצירה "A Taste of Honey" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "A Taste of Honey" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"A Taste of Honey" באתר SecondHandSongs Whitburn, Joel (2002). Top Adult Contemporary: 1961-2001. Record Research. p. 19. "RPM Play Sheet - November 15, 1965" Billy Dee Williams dishes on Fan Expo, the nature of coolness, and—yes—Star Wars Episode IX, The Georgia Straight, ‏2019-02-26 (באנגלית) איאן מקדונלד, Revolution in the Head, עמ' 231, ISBN 0-7126-6697-4 A Taste Of Honey, The Beatles Bible, ‏2008-03-14 (באנגלית בריטית)
ז'אן פול

יוחנן פאול פרידריך ריכטר (בגרמנית: Johann Paul Friedrich Richter, הידוע בשם העט ז'אן פול (בצרפתית: Jean Paul, שם שאומץ כמחווה לז'אן ז'אק רוסו, חי בין 21 במרץ 1763 ו-14 בנובמבר 1825 והיה מחזאי, משורר וסופר גרמני. יוהאן פאול פרידריך ריכטר, שלימים קרא לעצמו ז'אן פול, נולד בוונזידל, בנם של המורה ונגן העוגב יוהאן כריסטיאן כריסטוף ריכטר ואשתו, סופיה רוזינה לבית קון. בשנת 1765 התמנה האב לכומר ביודיץ שבאזור הוף ובשנת 1776 קיבל משרה טובה יותר בשוורצנבאך אן דר זאלה. אווירת הכמורה הכפרית הפרוטסטנטית עיצבה את ילדותו של ז'אן פול. הוא התוודע לרעיונות הנאורות מפי מורה נערץ והכומר של הכפר השכן רהו, ארהרד פרידריך פוגל. ז'אן פול היה אוטודידקט, ובגיל חמש עשרה כבר היה לו ידע נרחב בספרות. בשנת 1779 עבר ז'אן פול לגימנסיה בהוף, שם פגש את יוהאן ברנהרד הרמן, שהפך לידיד קרוב ולמודל עבור רבות מדמויותיו הבדיוניות. כמה חודשים לאחר מכן נפטר האב והמשפחה נקלעה למצוקה חומרית קשה. במאי 1781 נרשם ז'אן פול לאוניברסיטת לייפציג, אך התייחס ללימודיו התאולוגיים באדישות. לאחר הניסויים הספרותיים הראשונים שלו, הוא החל לראות את עצמו כסופר. הוא כתב בעיקר סאטירות בסגנון של ג'ונתן סוויפט וכריסטיאן לודוויג ליסקוב, שהדפסו כאסופה בשנת 1783. לאחר פרסום ראשון זה לא נרשמו לו הצלחות נוספות. בשנת 1784 נאלץ ז'אן פול לברוח מנושיו ושב לבית אמו בהוף. בנוסף לעוני הקשה של אותן שנים, רבץ על ז'אן פול נטל על מותו של חבר בשנת 1786 והתאבדותו של אחיו הנרי בשנת 1789. רק בשנת 1787, כאשר מצא ז'אן פול פרנסה כמורה פרטי למשפחת אורתל בטופן, פחתה בהדרגה מצוקתו. ב-1793 פרסם ז'אן פול את ספרו "האכסניה הבלתי נראית" (Die unsichtbare Loge), בו השתמש לראשונה בשם העט ז'אן פול. הספר זכה לקבלת פנים חמה וביקורות טובות. מעודד מכך המשיך ז'אן פול לפרסם כמה ספרים ובהם את הספרוס (Hesperus), ב-1795, ספר שהיה לרב-מכר והפך אותו למפורסם. באביב 1800 פגש ז'אן פול את קרולין מאייר בטיול לברלין ונישא לה כעבור שנה. הנסיעה לברלין הייתה פסגת תהילתו הספרותית: המלכה הפרוסית לואיז, שפגשה אותו ב"חצר הקטנה של המוזות" של אחותה שרלוט בהילדבורגהאוזן, התגלתה כקוראת נלהבת של יצירותיו. דבר זה הוביל את ז'אן פול לעבור לברלין באוקטובר 1800. בשנת 1820 התמנה באקדמיה הבווארית למדעים כחבר זר. מוזיאון ז'אן פול בביירוית ממוקם בבית צ'מברלין ברחוב והנפרידשטראסה 1. פרס הספרות הגדולה של מדינת בוואריה החופשית נקרא "פרס ז'אן פול" על שמו. פרוטומה שלו מוצגת בהיכל התהילה במינכן. פרוטומה שלו מוצגת גם במקדש ולהאלה. גימנסיה הופר, בה למד ז'אן פול, עדיין קיימת ומאז 1946 היא קרויה על שמו, "גימנסיה ז'אן-פול". בדצמבר 2013 הוצב במקום פסל ברונזה של ז'אן פול, פרי עבודתו של הפסל קלאוס טיטמן. באתר הבית בויימאר, שנהרס במאה ה-19, בו התגורר ז'אן פול מאוקטובר 1798 עד סוף ספטמבר 1800, הוצב בשנת 2001 לוח זיכרון ביוזמתה של הסופרת גיזלה קראפט. בערים ובעיירות רבות אחרות, בתי ספר, רחובות וכיכרות נקראים על שמו של ז'אן פול. ז'אן-פול-וג (Jean-Paul-Weg) הוא מסלול הליכה ברובע המנהלי של פרנקוניה עילית (Upper Franconia). האסטרואיד 14365 Jeanpaul נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא ז'אן פול בוויקישיתוף ז'אן פול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אן פול, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן פול, באתר Discogs (באנגלית) כתבי ז'אן פול בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
ג'ייקוב סטאוט

ג'ייקוב סטאוט (באנגלית: Jacob Stout;‏ 1764 – 28 בנובמבר 1855) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-21 בשנים 1820–1821, וכחבר בית הנבחרים והסנאט של דלאוור. ג'ייקוב סטאוט נולד במחוז קנט שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ייקוב עמנואל סטאוט ושל אשתו השנייה מרי גריפין סטאוט. אבותיו הגיעו למחוז קנט מפרובינציית ניו ג'רזי במאה ה-17. כמו רבים מתושבי האזור, לא היה אביו נלהב בנוגע למהפכה האמריקאית ב-1776, אך בהמשך כיהן שש שנים באספה הכללית של דלאוור. ב-1795 נשא סטאוט לאישה את אנג'ליקה קילן ולשניים נולדו ארבעה ילדים. מקום מגוריהם המדויק שנוי במחלוקת. יש הטוענים שהם התגוררו מצפון לעיירה ליפסיק, ויש הטוענים שממערב לה. בכל אופן, הם התגוררו באזור, שכן סטאוט היה אחד ממייסדי העיירה. בשנים 1844–1847 הוא היה נשיא בנק סמירנה. לסטאוט היה מפעל לבורסקאות בדובר. סטאוט כיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור ב-1813 וב-1814. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של דלאוור וכיהן בו שתי תקופות כהונה מ-1815 ועד 1820, אז הוא נבחר ליושב ראש הבית. בחירתו זו נעשתה בידיעה מלאה שהוא עשוי, מתוקף תפקידו, להתמנות מידית לתפקיד מושל דלאוור, שכן האדם שנבחר אז לתפקיד, הנרי מולסטון, נפטר לפני שהושבע לכהונתו. כחלק מההסדר, הוסכם שסטאוט יכהן כמושל במשך שנה, ואחריה יערכו בחירות מיוחדות לתקופת כהונה של שנתיים. סטאוט כיהן כמושל מ-18 בינואר 1820 ועד 16 בינואר 1821. במהלך תקופת כהונתו כמושל, סוגיית הרחבת העבדות אל הטריטוריות של ארצות הברית הפכה למשבר לאומי. באופן טיפוסי, הייתה דלאוור חלוקה בשאלה זו. סטאוט והאספה הכללית תמכו בצעדיה של הממשלה למניעת הרחבת העבדות, אך רוב נציגי דלאוור בקונגרס לא הסכימו. התוצאה הסופית של המשבר הייתה פשרת מיזורי. ב-1822 מונה סטאוט כשופט בבית המשפט לפניות רגילות. ג'ייקוב סטאוט נפטר בביתו שבמחוז קנט ב-28 בנובמבר 1855. בתחילה הוא נטמן בביתו, אך מאוחר יותר הועברה קבורתו לבית הקברות הפרסביטריאני בדובר, כיום בתחומי המוזיאון המדינתי של דלאוור. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 217-218. ג'ייקוב סטאוט באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ייקוב סטאוט באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ייקוב סטאוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טופיפה

טופיפֶה (בגרמנית: Toffifee; המכונה בארצות הברית Toffifay) הוא מותג גרמני של סוכריות קרמל, בבעלות החברה הגרמנית August Storck KG, שבסיסה בברלין. טופיפה הם כוסיות קרמל המכילות נוגט, קרמל ואגוז לוז, בציפוי פיסות שוקולד מעוצבות ככפתור. הם נמכרים בקופסאות של 4, 12, 15, 24, 30, 48 ו-96 פיסות. טופיפה נמכר לראשונה בגרמניה המערבית בשנת 1973, הוא שווק כמוצר "לכל המשפחה". עד שנת 2016, טופיפה כבר נמכר ביותר מ-100 מדינות. בארצות הברית, טופיפה משווק עם איות חלופי של "Toffifay" ובעיצוב אריזה לבנה. במקומות אחרים בעולם, כולל בקנדה ובאירופה, המותג שומר על האיות המקורי ועיצוב הקופסה החומה שלו. רשימת מותגי ממתקים אתר האינטרנט הרשמי של טופיפה (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של טופיפה (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא טופיפה בוויקישיתוף דף הבית של טופיפה דף הבית של August Storck KG http://www.toffifee.com/about-toffifee "A smart shell with a rich inside" "Storck makes big US push with Toffifay". confectionerynews.com. 9 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
קורלנד

קורלנד (לטבית: Kurzeme; אסטונית: Kuramaa; ליטאית: Kuršas; פולנית: Kurlandia; גרמנית: Kurland; רוסית: Курляндия) הוא מחוז היסטורי שהתקיים בעבר על שטח הנמצא כיום בתחומי לטביה. הוא היווה מחוז של המסדר הטבטוני (1200–1560), דוכסות קורלנד וסמיגליה שהיה פייף של האיחוד הפולני-ליטאי (1560–1795) ומחוז בקיסרות רוסיה (1795–1918). בסתיו 1915 נכבשה קורלנד על ידי האימפריה הגרמנית מידי האימפריה הרוסית במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-3 במרץ 1918 הקימו הגרמנים את דוכסות קורלנד וסמיגליה. דוכסות זו נשלטה למעשה על ידי הקיסר הגרמני וילהלם השני שהוכרז כדוכס האזור. עם סיום המלחמה ותבוסת גרמניה, הוקמה לטביה (18 בנובמבר 1918). קורלנד הפכה לחלק מן המדינה החדשה. ב-1940 סופחה לטביה לברית המועצות ועימה קורלנד. במהלך מבצע ברברוסה (1941) נכבשה קורלנד על ידי הגרמנים בשנית. באוגוסט 1944, לקראת סיומה של מבצע בגרטיון, בה כמעט חוסלה קבוצת ארמיות מרכז, נותרו כ-200,000 חיילים גרמנים של קבוצת ארמיות צפון מכותרים באזור קורלנד והיינץ גודריאן ביקש מאדולף היטלר רשות לפנותם לגרמניה. היטלר סירב לבקשה כיוון שהוא האמין שכיס קורלנד חיוני לשמירה על בסיסי הצוללות הגרמניים בחוף הבלטי. קבוצת ארמיות צפון נותרה בכיס קורלנד עד סיום המלחמה. כיס קורלנד כותר על ידי הרוסים ממזרח ומדרום כאשר ממערב הצי הסובייטי חסם את נתיב הנסיגה הימי. ב-15 בינואר 1945 נוסדה קבוצת ארמיות קורלנד משרידי קבוצת ארמיות צפון שנותרו בכיס קורלנד תחת פיקודו של לותר רנדוליץ. ב-8 במאי 1945 נכנעו הכוחות בכיס קורלנד שהיו בפיקוד קרל הילפרט. 200,000 חיילי כיס קורלנד (31 דיוויזיות) נשלחו למזרח למחנות המאסר הסובייטים. רובם הגדול לא חזר מעולם משם. עם התפרקותה של ברית המועצות, הפך חצי האי קורלנד לחלק בלתי תלוי של לטביה. על אף שקורלנד אינה ישות מנהלית כיום, אזור התכנון של קורלנד (Kurzeme), בעל שטח של 13,596 קמ"ר ואוכלוסייה בגודל של 301,621 איש נכון לשנת 2008, כוללת את רוב האזור המסורתי. שאר קורלנד הוא חלק מאזורי התכנון של ריגה וסניגליה (Zemgale). במהלך מלחמת העולם הראשונה גרשו השלטונות את יהודי קורלנד, שמנו כ-25,000 נפש, רובם בעלי בתים קטנים, סוחרים ובעלי מלאכה. בתחילת 1918 נבחר ועד של יהודי קורלנד, בהשתתפות הרב מרדכי נורוק, שפעל אצל השלטונות הגרמניים לאפשר את חזרת היהודים לקורלנד. מדיה וקבצים בנושא קורלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורלנד לוי אובצינסקי, תולדות ישיבת היהודים בקורלאנד, משנת שכ"א 1561 עד תרס"ח 1908 בכלל, ורבניה חכמיה וגדוליה בפרט, פיעטרקוב, תרס"ח, באתר היברובוקס קורלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דיליגציה של יהודי קורלאנד במלאכות הגרמנית, העם, 15 במאי 1918 ערך זה הוא קצרמר בנושא לטביה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צריבה (בישול)

צריבה, או צריבה במחבת (באנגלית: Searing או Pan searing) היא טכניקה המשמשת בצליית מנגל, אפייה, בישול באידוי, צלייה, הקפצה וכדומה, שבה מבשלים את פני שטח המזון (בדרך כלל בשר כמו בקר, בשר עוף, בשר חזיר או מאכלי ים) בטמפרטורה גבוהה. עד שנוצר קרום שחום. טכניקות דומות, כגון השחמה והשחרה, משמשות בדרך כלל כדי לצרוב את כל הצדדים של נתח מסוים של בשר, דג, עוף וכו' לפני סיום הבישול בתנור. כדי להשיג את הקרום החום או השחור הרצוי, חום משטח הבשר חייב לעלות מעל טמפרטורה של 150 מעלות צלזיוס, לכן הצריבה מחייבת שמשטח הבשר יהיה נקי ממים, שרותחים בסביבות 100 מעלות צלזיוס. על אף שלעיתים קרובות נאמר "לנעול את הלחות" או "לאטום את המיצים" (שני הדברים אינם נכונים), למעשה, צריבה גורמת לאובדן לחות גדול יותר מאשר בישול לאותה טמפרטורה פנימית ללא צריבה. עם זאת, היא נותרה טכניקה חיונית בצליית בשר מכמה סיבות: ההשחמה יוצרת טעמים רצויים באמצעות תגובת מאייר. מראה המזון משתפר בדרך כלל עם קרום שחום היטב. הניגוד בטעם ובמרקם בין הקרום לבין פנים המאכל הופך את האוכל למעניין יותר. צריבה אינה גורמת לקרמליזציה, המשפיעה רק על סוכרים, או פחמימות פשוטות; תגובת מאייר כוללת תגובות בין חומצות אמינו לבין כמה סוכרים. בדרך כלל בצליית מנגל, האוכל ייצרב בחום גבוה מאוד ואז יועבר לאזור בטמפרטורה נמוכה יותר של הגריל כדי לסיים את הבישול. בצלייה, פני שטח המזון הצרוב מתבל וצובע את נוזל הבישול. בצריבה הפוכה, סדר הבישול הפוך. ראשית הפריט שיש לבשל, בדרך כלל סטייק, מבושל בחום נמוך עד שהמרכז מגיע לטמפרטורה הרצויה; ואז החוץ נצרב בטמפרטורה גבוהה כדי להשיג את תגובת מאייר. טכניקה זו מומלצת בדרך כלל עבור נתחי בשר עבים יותר של 25–38 מ"מ או אפילו עבים יותר, מה שמאפשר טמפרטורת בישול פנימית עקבית כאשר רק החלק החיצוני נצרב. האמונה שצריבת בשר "חותמת או אוטמת מיצים" נפוצה ועדיין חוזרת על עצמה לעיתים קרובות. תיאוריה זו הועלתה לראשונה על ידי יוסטוס פון ליביג בסביבות 1850. הרעיון אומץ על ידי טבחים וסופרים בני זמננו, כולל אוגוסט אסקופייה. זה מוזכר בדרך כלל עבור נתחים גדולים יותר, במיוחד סטייקים וצלעות, של בשר שאינם סוגי עופות אלא בקר, חזיר, כבש וטונה. ניסויים לבדיקת התיאוריה בוצעו כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ומצאו שהחלקים הצליים הצרובים איבדו אותה כמות לחות או יותר כמו אלה שלא נצרבו ("נאטמו"). להפך, בדרך כלל יותר נוזלים הולכים לאיבוד בצריבה, מכיוון שצריבה חושפת את הבשר לטמפרטורות גבוהות יותר שהורסות יותר תאים, ובתמורה תאים אלה משחררים יותר נוזלים. לחות בצורת נוזלים ואדים ממשיכים לברוח מנתח הבשר צרוב. מסיבה זו, צריבה נעשית לפעמים בסוף תהליך הבישול, כדי להשיג את יתרונות הטעם של תגובת מאייר מחד גיסא, כמו גם את היתרונות של בישול לאורך זמן רב יותר עם יותר לחות מאידך גיסא. McGee, Harold (2004). On Food and Cooking (Revised ed.). Scribner. ISBN 0-684-80001-2. Page 161, "The Searing Question". "The Maillard Reaction Turns 100". cen.acs.org. נבדק ב-2023-06-23. Pryles, Jess (3 במאי 2015). "Cook the perfect medium rare steak with Reverse Sear". Jess Pryles. נבדק ב-26 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Reverse Sear, Grilling Temps, When To Cook Hot & Fast, When To Cook Low & Slow, And When To Do Both". BBQ & Grilling In Depth. 22 בפברואר 2015. נבדק ב-26 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה) Kenji López-Alt, J. (7 במרץ 2017). "The Food Lab". Serious Eats. נבדק ב-26 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה) McGee, Harold (1990). The Curious Cook: More Kitchen Science and Lore. p. 13. ISBN 9780020098010.
ימיסי אוגונלייה

ימיסי אוגונלייה (בגרמנית: Yemisi Ogunleye; נולדה ב-3 באוקטובר 1998) היא אתלטית גרמנייה, אלופה אולימפית (פריז 2024), סגנית אלופת עולם באולם (גלאזגו 2024) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בהדיפת כדור ברזל. באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.97 מטר. בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 19.44 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-1 במרץ זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.19 מטר, אחרי שרה מיטון מקנדה (20.22 מטר) ולפני צ'ייס אילי מארצות הברית (19.67 מטר). באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.62 מטר, אחרי יסיקה סכילדר (18.77 מטר) ויורינדה ואן קלינקן (18.67 מטר), שתיהן מהולנד. באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.00 מטר, לפני מדי ושה מניו זילנד (19.86 מטר) וסונג ג'יה-יואן מהרפובליקה העממית של סין (19.32 מטר). הדיפת כדור ברזל: 20.19 מטר (2024) ימיסי אוגונלייה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
אליפות העולם באתלטיקה באולם 2024

אליפות העולם באולם ה-19 באתלטיקה שנערכת בגלאזגו, הממלכה המאוחדת בין ה-1 ל-3 במרץ 2024. האליפות כוללת 26 תחרויות (13 לנשים ו-13 לגברים). ארצות הברית זכתה באליפות לאחר שצברה 20 מדליות, מהן 6 זהב, 9 כסף ו-5 ארד. בלגיה סיימה שנייה לאחר שצברה 4 מדליות, מהן 3 זהב ו-1 ארד. ושלישית סיימה ניו זילנד שצברה 4 מדליות, מהן 2 זהב ו-2 כסף. פמקה בול (הולנד הולנד) קבעה בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 49.17 שניות דיוויין צ'רלטון (איי בהאמה איי בהאמה) קבעה בריצת 60 מטר משוכות שיא עולם חדש של 7.65 שניות פמקה בול (הולנד הולנד) זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר אלכסנדר דום (בלגיה בלגיה) זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר אתר האינטרנט הרשמי של אליפות העולם באתלטיקה באולם 2024 (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם באתלטיקה באולם 2024 בוויקישיתוף
קוטולטה נוסח מילנו

קוטולטה נוסח מילנו (באיטלקי: Cotoletta alla milanese; או Co[s]toleta a la milanesa בשפה האיטלקית-לומברדית, מהמילה קוטלט (côtelette) בשפה הצרפתית) היא אחד המאכלים האופייניים והידועים ביותר של מילאנו. באופן מסורתי, הקוטולטה מורכבת מפרוסת סינטה עגל על העצם, מצופה בפירורי לחם ומטוגנת בחמאה, אותה יוצקים בסוף על הקוטולטה. גרסאות מודרניות נוטות להימנע מהשלב האחרון הזה ולהחליף את מזיגת החמאה בפלחי לימון שסוחט הסועד לאחר הגשת המנה. לגרסה המסורתית, הגבוהה יותר, בה הבשר נשאר רך וחייב לשמור על צבע ורוד יפה ליד העצם, הצטרפה בשנים האחרונות גרסה דקה יותר, ללא העצם, שבה משטחים את הבשר עד שהוא דק מאוד לפני ציפויו בפירורי לחם. גרסה זו נקראת oregia d'elefant בלומברדית ("אוזן הפיל") ובאיטלקית (orecchia d'elefante), בשל הצורה האופיינית לה. כדי להשיג את ניחוח פירורי הלחם וגם את רכות בבשר, יש חשיבות לבחירת המרכיבים (למשל, פירורי לחם מיושן אך לא ישן) והטמפרטורה הנכונה של הלהבה לטיגון. גרסה עדכנית של הקוטולטה, שמכינים במיוחד בעונת הקיץ, כוללת הגשה קרה כשהקוטולטה מכוסה בעגבניות, שחתוכות ללקוביות קטנות בתוספת עלי רוקט (בן-חרדל מצוי). על פי כמה היסטוריונים, האינדיקציה הראשונה של הקוטולטה במטבח המילאנזי מתוארכת למנת lombolos cum panitio (מלטינית: "מותנית עם לחם") הכלול ברשימת מנות הצהריים של הקאנונים של אמברוזיוס הקדוש במהלך החגיגות בתקופת החגים במאה השתים עשרה, תיאור שדווח על ידי פייטרו ורי. על בסיס הציטוט מוורי, ב-17 במרץ 2008 החליטה עיריית מילאנו להעניק "כינוי עירוני" (.De.Co) ל"קוסטולטה נוסח מילאנו". עם זאת, מקור זה אינו מקובל פה אחד: לפי חוקר המטבח הלומברדי פייראנג'לו פריג'ריו, הביטוי "cum panitio" יכול לרמוז לתוספת ולא ללחם או לפירורי לחם, שעבורו המונח "panitio" יכול להצביע על פולנטה של פאניקו, שהוזכר במסמך אחר מהמאה השלוש עשרה מהעיק וארזה. הקוטולטה עומדת במרכזה של מחלוקת אקדמית בין המטבח האיטלקי, הרואה בה מאכל מילאנזי, לבין המטבח האוסטרי, לפיו היא רק גרסה של השניצל הווינאי. אולי גרסאות של שניצל לפני זה המילאנזי כבר היו קיימות באוסטריה, אבל מקומחות ולא מצופות בפירורי לחם. כך מציעות ההערות בשולי הדיווח של הגנרל-פלדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ, שדיווח על קוטולטה שבושלה במילאנו, שתחילה נטבלה בביצה ולאחר מכן טוגנה בחמאה, ושלא כמו אצל הווינאים, הייתה מצופה בפירורי לחם. Ermanno Sagliani, המסורת הגסטרונומית האיטלקית, לומברדיה, Edizioni Sipiel מילאנו, מילאנו, 1991 קריסטברג קריסטברגסון, חורחה אוליביירה, מזון מסורתי: היבטים כלליים וצרכניים, ספרינגר, 2016 שיניצל וינאי קוטולטה קוטולטה נוסח בולוניה Faldìa (באיטלקית) טונקאטסו המטבח המילאנזי מדיה וקבצים בנושא קוטולטה נוסח מילנו בוויקישיתוף Scritto in grafia unificata NOL per la lingua lombarda. "cotolétta in Vocabolario - Treccani" (באיטלקית). Ermanno Sogliani, La tradizione gastronomica italiana "Per un codice della cucina lombarda" (PDF). Regione Lombardia. Consigli di Giuseppe Fontana (I cotelett a la milanesa). Il Fontana, poeta e gastronomo milanese, è stato chef del noto ristorante Savini, dal 1905 al 1929 Delibera 17 marzo 2008 avente per oggetto "Riconoscimento De.Co. ai prodotti gastronomici tradizionali Milanesi indicandone le ricetta "La vera "costoletta alla milanese"". "COSTOLETTA ALLA MILANESE Scheda allegata alla delibera P.G. avente per oggetto: Riconoscimento "De.Co."". "Cotolette: qual è la differenza tra la Schnitzel viennese e quella milanese?". "Cotoletta alla Milanese: curiosità".