laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'קלין ואן אובוסט

ז'קלין ואן אובוסט (באנגלית: Jacqueline D. Van Ovost; נולדה ב-29 בספטמבר 1965) היא קצינה בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית בתפקידה האחרון כיהנה כמפקדת פיקוד התובלה של ארצות הברית. ואן אובוסט נולדה בארלינגטון הייטס שבאילינוי וגדלה בפורט פירס שבפלורידה. כנערה שאפה להיות טייסת ניסוי ואסטרונאוטית, היא הוציאה רישיון טיס אזרחי במהלך לימודי התיכון עוד לפני רישיון הנהיגה והצטרפה לארגון סיור האוויר האזרחי (אנ'). ב-1988 סיימה לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. היא סיימה קורס טיס ושובצה כטייסת תובלה על מטוסי C-141B. לאחר קורס טייסי ניסוי שירתה כטייסת ניסויים ומדריכה בתחום. היא הגישה מועמדות לתוכנית הכשרת האסטרונאוטים של נאס"א אך לא התקבלה. בינואר 2000 מונתה למפקדת טייסת התדלוק האווירי 384. במרץ 2008 מונתה למפקדת כנף האימונים ה-12 ובפברואר 2010 למפקדת כנף התובלה ה-89. בשנים 2013–2017 מילאה תפקידים במטות המשולבים ולאחר מכן במטה חיל האוויר, האחרון בהם מנהלת המטה של החיל. באפריל 2020 מונתה לסגנית מפקדת פיקוד התובלה של חיל האוויר. באוגוסט 2020 הועלתה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת הפיקוד. במרץ 2021 נקבע כי בתפקידה הבא תמונה למפקדת פיקוד התובלה של ארצות הברית. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, החלטה על מועמדותה התקבלה על ידי מזכיר ההגנה מארק אספר וראש המטות המשולבים מארק מילי עוד בשלהי כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ, אך מחשש לטרפוד המינוי מצד הבית הלבן, היא הוצגה רק לאחר בחירתו של ג'ו ביידן. היא נכנסה לתפקיד ב-15 באוקטובר 2021 וכיהנה עד אוקטובר 2024. במהלך שירותה צברה מעל 4,200 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, T-1 ג'ייהוק, בואינג C-17‏, לוקהיד C-141 סטארליפטר, בואינג KC-135 סטרטוטנקר, בואינג C-32A, ביצ'קראפט C-12 הורון, C-23 שרפה, F-15 איגל, F-16 פייטינג פלקון. ואן אובוסט בעלת תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה, בוגרת המכללה לפיקוד ומטה והמכללה למלחמה של חיל האוויר ובוגרת קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד. מדיה וקבצים בנושא ז'קלין ואן אובוסט בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית Maj. Gen. Jacqueline D. Van Ovost – The Role of STEM in National Security Promotions for Female Generals Were Delayed Over Fears of Trump’s Reaction, הניו יורק טיימס, 17 בפברואר 2021
יחסי ניו זילנד – פורטוגל

יחסי ניו זילנד–פורטוגל הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לפורטוגל. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי. במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 היגרו פורטוגזים רבים לניו זילנד. כיום מבקרים בניו זילנד כ-1,000 פורטוגזים בכל שנה. בספטמבר 2007 שר החוץ הניו זילנדי וינסטון פיטרס ביקר בפורטוגל ופגש את שר החוץ הפורטוגלי לואיס אמדו. במרץ 2013 מזכיר המדינה הפורטוגזי לאנרגיה ד"ר ארטור טרינדאדה הגיע לפסגת האנרגיה הפסיפית באוקלנד ונפגש עם שר האנרגיה והמשאבים הניו זילנדי סיימון ברידג'ס. בשנת 2014, סך כל הסחר בין ניו זילנד ופורטוגל הסתכם בכ-60 מיליון דולר. היצוא של ניו זילנד לפורטוגל כולל: דגים, בשר כבשים, כלי עיבוד מתכת ומתכות. הייצוא הפורטוגזי לניו זילנד כולל: הנעלה, מכשירי חימום ומקררים, יין ומצעים לשולחן. ניו זילנד מיוצגת בפורטוגל על ידי שגרירות ניו זילנד בפריז, צרפת. פורטוגל מיוצגת בניו זילנד על ידי שגרירות פורטוגל בקנברה, אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ניו זילנד – פורטוגל בוויקישיתוף יחסי ניו זילנד–פורטוגל באתר משרד החוץ הניו זילנדי יחסי ניו זילנד–פורטוגל באתר משרד החוץ הניו זילנדי
תומאס דיווינג

תומאס וילמר דיווינג (באנגלית: Thomas Wilmer Dewing;‏ 4 במאי 1851 – 5 בנובמבר 1938) היה צייר אמריקני שפעל בראשית המאה העשרים. למד בפריז, והתפרסם בזכות ציורי נשים אריסטוקרטיות. היה שייך לזרם הטונליזם. הוא היה בעלה של האמנית מריה אוקי דיווינג. תומאס נולד בבוסטון, שבמסצ'וסטס, להורים סופרוניה דוראנט ופול דיווינג, ושימש כחניך ליתוגרפיה עד שנת 1870 כשהיה בן 19. בהמשך למד באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל גוסטב בולנגר וז'ולס לפבר החל משנת 1876. בשנת 1880 הוא עבר לניו יורק, שם פגש ונישא למריה אוקיי דיווינג, שהיו לה קשרים משפחתיים עם עולם האמנות. היה להם בן שנפטר בילדותו. בשנת 1885 נולדה בתם אליזבת. הם בילו את ימי הקיץ במושבה האומנים בניו המפשייר בשנים 1885 - 1905. תומאס איבד את שני אחיו פול פ. ולואיז תוך חודש זה מזה בשנת 1903. עם שובו לארצות הברית מצרפת בשנת 1878, דיווינג חזר לבוסטון. בשנה שלאחר מכן הוא צייר את "הבוקר", קומפוזיציה של שתי נשים לבושות בשמלות רנסאנס, שנאמר על ידי הביוגרף רוס אנדרסון שהוא באיכות ורגש קדם-רפאליים בדומה ליצירה של ג'יימס מקניל ויסלר. הוא החל ללמד בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק בשנת 1881, באותה השנה שבה התחתן. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הטונליזם שלו, ז'אנר של אמנות אמריקאית ששורשיו באסתטיקה אנגלית. הנושא האמנותי המעודף של דייווינג הוא הדמות הנשית המעודנת, האריסטוקרטית השוכנת בסביבה עשירה וחלומית. דמויותיו לעיתים קרובות מנגנות, כותבות מכתבים, או פשוט מתקשרות זו עם זו. הדמויות המוצגות ברגישות של דייווינג יוצרות תחושת ניתוק מסוים מהצופה, השומר מרחק מהסצנה במקום להשתתף בה. הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1888. דיווינג היה חבר מייסד של קבוצת "עשרת הציירים האמריקאים" בשנת 1898 - קבוצת אמנים שנפרדה מ"אגודת האמנים האמריקאים "בשנת 1897. הוא הצטרף לאגודה של ציירי נוף, שנוסדה בשנת 1899, שם הזדהה יותר עם אמנים טונליסטים אחרים. הוא לא צייר הרבה אחרי 1920 וחי את שנותיו המאוחרות יותר בביתו בקורניש, ניו המפשייר. אשתו נפטרה בשנת 1927 בעיר ניו יורק ודיווינג נפטר בניו יורק בשנת 1938. מדיה וקבצים בנושא תומאס דיווינג בוויקישיתוף Thomas Wilmer Dewing | Explore and Learn | Freer and Sackler Galleries, web.archive.org, ‏2017-10-07 The Art of Thomas Wilmer Dewing., www.brooklynmuseum.org Hood Museum of Art Acquires Rare Outdoor Still Life by Maria Oakey Dewing, www.tfaoi.com "Thomas Wilmer Dewing - oi", Oxford Academic (באנגלית)
שירים מלילה גוב

שירים מלילה גוב הוא אלבום כפול של גרסאות כיסוי של גידי גוב, שיצא לאור ביולי 1995. הגרסאות הוקלטו במהלך תוכנית האירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב. גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו. חברי להקת "התנינים": אלון הלל - תופים וכלי הקשה יוראי אורון - בס אלכס פולק - גיטרות עדי רנרט - קלידים הוקלט בהופעה חיה בתוכנית "לילה גוב" של ערוץ 2, טלעד, נ.נ. אולפני ישראל - 1993–1995 ניהול הקלטות התוכנית - לבנה אלון טכנאי הקלטה ושידור - ליאור טבת טכנאי מיקס - עמי איילי מיקס - אולפני גל-קול 1995, פרט ל"ילדה קטנה" ו"איך כש-" - מיקס - יזהר אשדות אולפני D.B. "שיר של אחרי מלחמה" ו"אצלי הכל בסדר" מיקס - ליאור טבת עריכה דיגיטלית: טלי כץ עיצוב - פיליפ בולקיה / דני גולדברג צילום - גלעד קוריסקי יחסי ציבור - מירי בן-יוסף הפקה בפועל - לימור אל-עד עריכה - גידי גוב ואתי אנטה הפקת האלבום - "המון הפקות" אתי אנטה, מיכאל תפוח מידע על האלבום שירים מלילה גוב באתר MusicBrainz
טלבו בייבי

טלבו בייבי (בצרפתית : Talbot Baby, קרוי גם : Talbot Baby 15CV/17CV/23CV, קרוי גם : Talbot-Lago Baby (1953-1951)) היא מכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית טלבו-לאגו אשר יוצרה במספר תצורות בין השנים 1940–1936 ובין השנים 1953–1951. 2 דלתות - סדאן / סלון 4 נוסעים 2 דלתות - רודסטר 2 דלתות - קופה 2+2 נוסעים 2 דלתות - קבריולה 2 נוסעים 2 דלתות - קבריולה 4 נוסעים מפעל היצרן מוקם בסירן, קומונה בפרבריה המערביים של פריז, צרפת. בראש צוות התכנון והייצור של דגמי "טלבו בייבי" שיוצרו בין השנים 1940–1936 עמד מהנדס הרכב האיטלקי אנטוניו לאגו (אנ'). יוצרו שלושה סוגי גוף סטנדרטיים. עם תחילת מלחמת העולם השנייה הואט הייצור בצורה משמעותית, עד שהופסק לחלוטין. משנת 1942 הוסב מפעל הייצור לצורכי המלחמה. ייצורה של "טלבו בייבי" חודש ביוני 1951 בגרסת מנוע ארבעה צילינדרים של דגם ה- "T26". המרכב, עם בסיס הגלגלים של 2,950 מ"מ, היה גרסה מקוצרת של שלדת ה -3,200 מ"מ שסופקה לדגם הסדאן / סלון. ההגה ומושב הנהיגה מוקמו בצד ימין של המכונית. המתלים - הגלגלים הקדמיים היו תלויים באופן עצמאי בכפוף לקפיץ העלים הרוחבי, ואילו הגלגלים האחוריים הוצמדו באמצעות ציר קשיח התלוי מקפיצי העלים האחוריים. הכוח הועבר לגלגלים האחוריים באמצעות תיבת הילוכים מכנית בעלת ארבעה הילוכים, עם אפשרות נוספת בעלות נוספת (של 4,200 פרנקים בשנת 1937), של תיבת הילוכים לבחירת "קדם וילסון" (Wilson "pre-selector" transmission). דגמי "טלבו בייבי" משנות ה-30 של המאה ה-20 הונעו על ידי מנוע בן שישה צילינדרים, בן 2,996 סמ"ק או 3,996 סמ"ק. דגמי "טלבו בייבי" עבור הגרסאות "15CV" ,"17CV" ו-"23CV" הגיעו למהירויות שיא של 130–145 קמ"ש. גוף דגם מכונית הספורט, עם ארבעה מושבים, בעלת שתי דלתות נבנה מפלדה. מחירי דגמי הספורט של "טלבו בייבי" בשנת 1937 נע בין 56,940 ל־72,800 פרנקים לפי נפח המנוע. "טלבו בייבי T23", שנת 1938 "טלבו בייבי T23", קופה קבריולה, שנת 1937 "טלבו בייבי T23", קופה, שנת 1938 "טלבו בייבי T23", קבריולה, שנת 1938 "טלבו בייבי T23", רודסטר, שנת 1939 "טלבו בייבי T15" - בתצורה 4 דלתות סדאן, שנת 1950 "טלבו בייבי T15" - קבריולה, שנת 1950 "טלבו בייבי T15" - קבריולה "טלבו בייבי" דגם "T15 Ponton" שנת 1953 "טלבו בייבי" דגם "T15 Ponton" שנת 1953 טלבו לאגו ספורט מדיה וקבצים בנושא טלבו בייבי בוויקישיתוף טלבו בייבי 17CV web.archive.org/web/20071229012546 Automobilia". Toutes les voitures françaises 1938 (salon 1937). Paris: Histoire & collections. Nr. 6: Page 88–90. 1998. Automobilia". Toutes les voitures françaises 1954 (salon Paris Oct 1953). Paris: Histoire & collections. Nr. 24: Page 76 & 80. 2002. "טלבו בייבי" דגם "t23" שנת 1938 news.yahoo.com/rare-1938-talbot-lago-t23 "טלבו בייבי T23", קבריולה" rmw.lv/car/en/t23-baby-major-4-litres-cabriolet "טלבו בייבי T15" rmw.lv/car/en/t15-baby-cabriolet
Ever Ever After

Ever Ever After (בעברית: באושר ובעושר, בתרגום מילולי לעברית: "פעם אחרי פעם") הוא שיר קאנטרי פופ, המשמש כשיר הנושא של הסרט "מכושפת" משנת 2007. השיר הולחן על ידי אלן מנקן, נכתב על ידי סטיבן שוורץ, ובוצע על ידי קארי אנדרווד. בסיום הסרט, שמוצגים החיים החדשים והמאושרים של הדמויות, השיר מושמע ברקע, כאשר בגרסת הדיבוב העברי שלו הוא בוצע על ידי רויטל זלצמן. מילות השיר מדברות על התאהבות וגילוי האושר והעושר. השיר הופץ ב-20 בנובמבר 2007 כחלק מהפסקול Enchanted, כאשר הוא הרצועה החמישית בו. מרבית מבקרי המוזיקה קיבלו את השיר בהתלהבות, והחמיאו ללחן ולשירה של אנדרווד. בשנת 2009, השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית, אך הפסיד לשיר "Down to Earth" מתוך הסרט "וול-E". גרסת כיסוי של השיר בוצעה על ידי ג'ורדן פרויט כחלק מהאלבום "Disneymania 6", אשר יצא לראשונה ב-20 במאי 2008. גרסת הכיסוי לקחה חלק גם באלבום "Princess Disneymania" אשר יצא לראשונה ב-30 בספטמבר 2008. השירים בסרט "מכושפת" מוצגים כדי לקדם את העלילה, ובהדרגה, משיר לשיר, הם נהפכים למודרניים מבחינת הסגנון, הנושא וההרכב. בסיום הסרט מושמע השיר "Ever Ever After", אשר תואר על ידי אלן מנקן כשיר המודרני ביותר. השחקנית איימי אדמס, ששיחקה את הדמות הראשית בסרט - הנסיכה ג'יזל, אמרה שהשיר הוא בלדת רוק כפרית, אז המוזיקה בסרט ממשיכה להתפתח. השיר היה השיר האחרון שנכתב עבור הסרט, כאשר במקור השיר לא היה אמור להופיע. במקור היה אמור להופיע שיר בשם "Enchanted" ("מכושפת"), אשר אמור היה לשמש כדואט בין אידינה מנזל, שגילמה את ננסי טרמיין, לג'יימס מרסדן, שגילם את הנסיך אדוארד, כאשר יוצרי הסרט וויתרו עליו בגלל שהוא מאט את קצב הסרט. השיר הוא שיר קאנטרי פופ, שתואר על ידי סטיבן שוורץ כשיר פופ בוגר ועכשווי, כמו כן הוא כולל בתוכו כמה אלמנטים של קאנטרי רוק. כלי הנגינה של השיר כוללים גיטרה ופסנתר. השיר בוצע על ידי קארי אנדרווד, כאשר שולבו בו קולות רקע. השיר התקבל בחיוב על ידי רוב מבקרי המוזיקה. ג'וי פיימונטה מאנטרטיינמנט ויקלי, תיארה את השיר כשיר קליט להאזנה, כמו כן היא שיבחה את השירה של קארי אנדרווד, וכתבה "היא נשמעת נהדר שהיא שרה את זה". ז'קלין רופ מארגון "Common Sense Media" כתבה שהבלדה מופנית לכל הגילאים. אתר "AllMusic" העיר שאנדרווד גונבת את ההצגה במנגינת הפופ הנלהבת שלה. אליזבת וינסנטלי, הסוקרת של אתר "אמזון", כתבה "קארי אנדרווד מחזירה אותנו למאה ה-21 עם הסינגל". אתר האינטרנט "Filmtracks.com" הגיב בצורה לא חיובית כלפי השיר, ותיאר אותו כ"מעופש" ו"קצת צורם". את הפצת השיר ליווה קליפ בכיכובה של אנדרווד, אשר בוים על ידי רומן וייט שביים את רוב הקליפים שלה. בקליפ אנדרווד מופיעה לראשונה בגרסה מונפשת של עצמה בממלכה בדיונית, ובהמשך היא מעוברת לניו יורק שם היא מופיעה בצורה חיה, בדומה לג'יזל מהסרט. בניו יורק, צעיר מחפש את אנדרווד, בדומה לסרט בו אדוארד חיפש את ג'יזל, בזמן שהיא מסתובבת בעיר ומשפיעה שם לטובה על האנשים. הקליפ מסתיים כאשר הצעיר מוצא את אנדרווד והם מתחתנים בממלכה הבדיוניות, שהם מוצגים בגרסה מונפשת. מידע על היצירה "Ever Ever After" באתר מיוזיק בריינז
אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין

אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1887. אגוסטינה סגטורי הייתה בעלת בית הקפה בפריז שאותו ואן גוך פקד רבות. במקום התאספו אמנים רבים, ויצירותיו של ואן גוך הוצגו בו. עקב מצבו הכלכלי הירוד, הצייר נהג לשלם תמורת שירותי המקום בציוריו לקישוט. בשלב מסוים סגטורי פשטה את הרגל, וציוריו של ואן גוך ניתנו לנושים תמורת חובה של בעלת הקפה. ביצירה הזו ניכר סגנונו הייחודי של הצייר אף שטרם זכה להצלחה או הכרה כלשהם. בשנת 1886 ואן גוך עזב את הולנד ועבר לפריז. הצייר הושפע רבות מאמנים הולנדיים ומעברו לעיר הגדולה חשף בפניו סגנונות ציור שונים, כגון אימפרסיוניזם, סימבוליזם, פוינטיליזם ואוקיו-אה. הוא התרועע עם אמנים רבים כמו קאמי פיסארו, אנרי דה טולוז-לוטרק, אמיל ברנאר, פול גוגן ואחרים. כמו כן, הוא הוקסם מיצירותיהם של אמנים יפניים כמו הירושיגה וקצושיקה הוקוסאי. המפגש עם אמנים רבים והחשיפה לסגנונות רבים הובילו את ואן גוך ליצור סגנון שהושפע ממה ראה, וכך הוא יצר סגנון ציור שהיה ייחודי לו כצייר. בציור אגוסטינה, שהייתה בשנות ה-40 לחייה, מעשנת סיגריה, ועל שולחנה מוגשת כוס בירה. זוהי הכוס השנייה שהיא שותה כפי שניתן להבחין בצלחת נוספת מתחת לכוס הבירה. ניכר מבגדיה, מתסרוקתה ומאיפורה כי היא אישה מודרנית. באחד מהכיסאות הסמוכים לשולחנה מונחת מטרייה. ברקע ניתן לראות הדפסים יפניים שואן גוך יצר. הסצנה של אישה יושבת בבית קפה הייתה מקובלת בקרב חוג האימפרסיוניסטים. המעבר לצבעים בהירים יותר בציורים ושימוש בנושא ברור שיקפו את השינוי שעבר ואן גוך. עד כה הצייר השתמש בצבעים כהים וקודרים ובדמויות טראגיות. ניתן לראות בשינוי הזה כמגמה גם בציור דיוקנו של פר טנגי משנת 1887. ואן גוך נהג לפקוד את בית הקפה שנוהל על ידי סגטורי. בעברה היא דגמנה לאמנים כמו אדואר מאנה וז'אן-בטיסט קאמי קורו. באמצעות הכסף שחסכה מעבודה זו, היא פתחה ב-1885 בית קפה איטלקי שיועד לאמנים. בית הקפה ממוקם ליד כיכר קלישי, קרוב למקום שואן גוך ואחיו תיאו גרו. הצייר התאהב בסגטורי שהייתה מבוגרת ממנו ב-12 שנים. בהמשך, היא חלתה ובית הקפה פשט את הרגל. הציורים של ואן גוך שקישטו את בית הקפה ניתנו לנושים. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם. מדיה וקבצים בנושא אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין בוויקישיתוף Wallace, R (1969). The World of Van Gogh (1853-1890). Alexandria, VA, USA: Time-Life Books. pp. 40, 69. Leaf, A; Lebain, F (2001). Van Gogh's Table: At the Auberge Ravoux. New York: Artisan. pp. 40, 44. ISBN 1-57965-182-8. Galbally, A (2008). A remarkable friendship: Vincent van Gogh and John Peter Russell. Australia: Melbourne University Publishing. p. 153. Maurer, N (1999) [1998]. The pursuit of spiritual wisdom: the thought and art of Vincent van Gogh and Paul Gauguin. Cranbury: Associated University Presses. p. 55. ISBN 0-8386-3749-3. Crispino, E (2008) [1996]. Van Gogh. Minneapolis, MN: Oliver Press, Inc. p. 32.
טום ניסאלקי

תומאס אדוארד "טום" ניסאלקי (באנגלית: Thomas Edward "Tom" Nissalke;‏ 7 ביולי 1932 – 22 באוגוסט 2019) היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן באופן פעיל בין השנים 1957–1995. שימש כמאמן הראשי של קבוצות דאלאס צ'אפרס/סן אנטוניו ספרס, סיאטל סופרסוניקס, יוטה סטארס, יוסטון רוקטס, יוטה ג'אז וקליבלנד קאבלירס מליגות ה-ABA וה-NBA. בשנת 1957, בסיום לימודיו האקדמיים באוניברסיטת המדינה של פלורידה, החל ניסאלקי לאמן קבוצת כדורסל תיכונים בעיר ביוור דאם שבוויסקונסין. בעונת 1962/1963 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין, ובין השנים 1963–1968 החזיק בתפקיד דומה בקבוצת אוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, לואיזיאנה. בשנת 1968 מונה לעוזרו של מאמן מילווקי באקס, לארי קוסטלו, לקראת עונת הבכורה של המועדון. בעונת 1970/1971 זכו הבאקס באליפות ה-NBA, בהובלתם של כרים עבדול-ג'באר, אוסקר רוברטסון ובוב דאנדרידג'. לקראת עונת 1971/1972 מונה למאמן הראשי של דאלאס צ'אפרלס מליגת ה-ABA. באותה עונה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות 42–42, והודחה מהפלייאוף בסיבוב הראשון. בקיץ 1972 החליף את לני וילקינס כמאמן הראשי של סיאטל סופרסוניקס מה-NBA, אולם כבר לאחר 45 משחקים פוטר מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו באקי באקוולטר. בין אוקטובר 1973 לדצמבר 1974 אימן את סן אנטוניו ספרס (לשעבר "דאלאס צ'אפרלס") ב-ABA. בתקופתו בקבוצה רשמו הספרס מאזן חיובי 63–49. בשנת 1974 מונה למאמן יוטה סטארס מה-ABA. בנובמבר 1975, לאחר 16 משחקים בעונת 1975/1976, התפרקה הקבוצה בשל קשיים כלכליים. לקראת עונת 1976/1977 מונה למאמן הראשי של יוסטון רוקטס מה-NBA. באותה עונה השיגה יוסטון את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי (49–33), והעפילה לגמר המזרח בפלייאוף, לראשונה בתולדותיה. בסיום העונה זכה ניסאלקי בפרס מאמן השנה ב-NBA. בשתי העונות הבאות המשיכו לבלוט בקבוצה השחקנים מוזס מלון רודי טומג'נוביץ' וקלווין מרפי – שלושתם חברי היכל התהילה של הכדורסל – אולם הרוקטס אכזבו ורשמו מאזן כולל של 75 ניצחונות ו-89 הפסדים. בקיץ 1979 החליף ניסאלקי את אלג'ין ביילור כמאמן הראשי של יוטה ג'אז. בשתיים וחצי עונותיו בתפקיד העמידו הג'אז מאזן של 60 ניצחונות ו-124 הפסדים, בטרם פוטר והוחלף על ידי פרנק ליידן. לאורך התקופה בלט ביוטה שחקן האולסטאר אדריאן דאנטלי. בעונות 1982/1983 ו-1983/1984 אימן את קבוצת קליבלנד קאבלירס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 51–113. היה זה תפקידו האחרון של ניסאלקי כמאמן ראשי ב-ABA או ב-NBA; את קריירת האימון בשתי הליגות סיים עם מאזן כולל של 371 ניצחונות ו-508 הפסדים (42.2%). בעונת 1986/1987 עבר ניסאלקי לאמן את קבוצת "ג'קסונוויל ג'טס" מליגת ה-CBA. בעונת 1990/1991 שימש כעוזר מאמן בשארלוט הורנטס, תחת ג'ין ליטלס, ובעונת 1994/1995 היה עוזרם של דן איסל, ג'ין ליטלס וברני ביקרסטאף בדנוור נאגטס. ב-22 באוגוסט 2019 נפטר ניסאלקי בביתו שבסולט לייק סיטי, יוטה, בגיל 87. סטטיסטיקות האימון של ניסאלקי ב-ABA וב-NBA, באתר basketball-reference.com יוטה סטארס, באתר remembertheaba.com ההודעה על פטירתו של ניסאלקי, באתר deseret.com,‏ 23 באוגוסט 2019
יחסי טאיוואן–צרפת

יחסי טאיוואן–צרפת הם יחסי החוץ בין טאיוואן לבין צרפת. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו בשנת 1964, כאשר שארל דה גול הכיר בלגיטימיות של הרפובליקה העממית של סין על חשבון הרפובליקה של סין. במהלך המלחמה הקרה, גנרל דה גול ביקש לפתח דיפלומטיה עצמאית מול ארצות הברית ולפנות למדינות הקומוניסטיות. בשל היותו מודע לכך שמאזן הכוחות הכלכלי, הדמוגרפי והצבאי בסין הוכרע לטובת מאו צה דונג, הוא ויתר על כל קשר דיפלומטי עם טאיוואן. בתחילת שנות ה-90, צרפת מכרה עדיין לטאיוואן נשק, מה שגרם למתח עם הרפובליקה העממית של סין, ולכן צרפת ויתרה על מכירת נשק לטאיוואן בשנת 1994. כיום היחסים הכלכליים והתרבותיים בין צרפת לטאיוואן מאוד זניחים.
יחסי הממלכה המאוחדת – טאיוואן

יחסי הממלכה המאוחדת–טאיוואן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של סין (ROC; מכונה בדרך כלל טאיוואן) ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. בשל מדיניות סין האחת, בריטניה אינה מכירה בממשלת הרפובליקה של סין וכל היחסים הדיפלומטיים בין המדינות מתקיימים על בסיס לא רשמי. טאיוואן מחזיקה את משרד הנציגות של טאיפיי בלונדון עם סניף באדינבורו, ואילו בריטניה מחזיקה את המשרד הבריטי טאיפיי בטאיפיי. בממלכת טונגנינג, חברת הודו המזרחית הבריטית וג'נג ג'ינג הסכימו על סחר שהתקיים עד תום ממלכת הטונגינג. לאחר תבוסת הכוחות הלאומניים בסין במהלךמלחמת האזרחים הסינית ונסיגת ממשלת הקוומינטנג לטאיוואן, בריטניה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין והכירה ברפובליקה העממית של סין החל מה-6 בינואר 1950. עם זאת, בריטניה שמרה על קונסוליה בטמסוי עד 13 במרץ 1972. הן הרפובליקה של סין והן הממלכה המאוחדת היו חברות קבועות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות עד שנת 1971, כאשר האו"ם העביר את ההכרה לרפובליקה העממית של סין בשנת 1971. בספטמבר 1962 פתחה טייוואן את נציגותה בלונדון בשם המרכז הסיני החופשי, ששמה מאוחר יותר שונה למשרד הנציגות של טאיפיי בבריטניה. בריטניה פתחה את נציגותה בשנת 1993 תחת שם משרד הסחר והתרבות הבריטי שמאוחר יותר שינה את שמו למשרד הבריטי טאיפיי בשנת 2015. בריטניה תומכת בהשתתפות טייוואן בארגונים בינלאומיים שבהם מדינה אינה מהווה תנאי מקיף, לרבות שתדלנות להשתתפות טייוואן בארגון הבריאות העולמי. טאיוואן נקראה כמדינה על ידי כמה חברי פרלמנט בבריטניה. בשנת 2020 תרמה טאיוואן מסכות רפואיות לבריטניה כדי לסייע במאבק במגפת ה-COVID-19, כחלק מ-7 מיליון שנתרמו למדינות אירופה. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – טאיוואן בוויקישיתוף 賴永祥 (1965). 臺灣鄭氏與英國的通商關係史 (PDF). 《臺灣文獻》. "U.K. renames representative office in Taiwan, retains functions". focustaiwan.tw. "House of Lords Hansard Volume 801". "House of Commons Hansard Volume 674". "House of Commons Hansard Volume 630". Ya-chen, Tai. "Mask donation from Taiwan reaches United Kingdom". focustaiwan.tw. Focus Taiwan. נבדק ב-14 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה)
אירוס השומרון

אירוס השומרון (שם מדעי: Iris lortetii, var. samaria) הוא גאופיט בעל קני שורש הבא ממשפחת האירוסיים בסוג אירוס. מבחינה בוטנית אירוס השומרון הוא תת-מין של האירוס ההדור. אנשי השדה טוענים כי אירוס השומרון הוא מין בפני עצמו, עם נוכחות וייחודיות משלו. אירוס השומרון הוא צמח נדיר ואנדמי לארץ ישראל, מקום תפוצתו של אירוס השומרון באזור המערבי של הרי השומרון, ממזרח לקו פרשת המים. הוא צומח בריכוזים בשכונת הנקודה ביישוב איתמר, מעל העיר שכם- בחלק הדרומי של הר עיבל, על הר כביר בתחתית המדרון הצפוני, מעל נחל תרצה, ובין הר עיבל לסרטבה בריכוזים קטנים. מבנה הצמח של אירוס השומרון דומה למבנה האירוס ההדור בשורשים, בקני השורש ובעלים. גבעולי הצמח נמוכים יותר, בדגלים ובשפיות, גוון הרקע ורוד אפרפר והניקוד עליהם סגול כהה יותר מזה של האירוס ההדור. מועד הפריחה של האירוס זהה למועד הפריחה של האירוס ההדור, בחודש אפריל ולעיתים מסוף מרץ עד תחילת מאי, מועד הפריחה תלוי בכמות המשקעים של אותה שנה. לאורך עונת הפריחה יש אירוסים המקדימים את מועד פריחת האירוס ההדור. אירוס הדור התגלה לראשונה בשומרון במורדות הצפוניים של רכס הכביר, ב-1912 על ידי הבוטנאי האמריקאי דינסמור (Dinsmor), והוגדר כתת-מין: אירוס השומרון. האירוס המיוחד לשומרון נמצא שוב על ידי טוביה קושניר, בוטנאי צעיר איש הפלמ"ח שנפל עם לוחמי "שיירת הל"ה" בדרכם לגוש עציון הנצור בחודש שבט תש"ח. קושניר ושני סטודנטים נוספים הגיעו לשכם בחפשם אחרי "איריסים". איש בולשת בריטי הוביל אותם אחר כבוד לתחנת משטרה בריטית בשכם, שם נחקרו ארוכות ורק אחרי שהפגינו בקיאות בוטנית מרשימה האמינו להם שהם אכן בוטנאים. אבל, שלחו אותם חזרה לאוניברסיטה בירושלים. סופו הטוב של הסיפור ומציאת אירוס השומרון היה בזכות הקצין הראשי אשר שלח אותם לנקודה שבה הראה לו חוקר אנגלי את הפריחה המרשימה. סלילת ציר אלון בשנות ה-70 פגעה בתפוצה של אירוס השומרון. בסמוך למקום פריחתם של האירוסים ביישוב איתמר הוקמה בריכה על שמו של הפרח הנדיר: "בריכת אירוס השומרון". פריחת אירוס השומרון באש קודש ריכוז פריחה של אירוס השומרון עזריה אלון (עורך), איריסים, פרק איריס שומרוני, עמ' 133–134. מדיה וקבצים בנושא אירוס השומרון בוויקישיתוף אירוס השומרון, באתר GBIF (באנגלית) אירוס השומרון, באתר GBIF (באנגלית) אירוס השומרון, באתר IPNI (באנגלית) עזריה אלון, איריסים שבים אל אחיהם, למרחב, 30 באפריל 1968 עזריה אלון, איריס הדור, דבר, 7 באפריל 1972 עזריה אלון, איריס שומרוני, איריסים, ישראל: משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1992, עמ' 133-134, מסת"ב 965-05-0624-1 אל תפספסו: אירוס השומרון הנדיר החל לפרוח, באתר סרוגים, ‏2015-04-01 שמעון כהן, לפני שהם נעלמים: בקרו את אירוס ההיכל בשומרון, באתר ערוץ 7, 7 באפריל 2014 מיכאל עוזרמן, אירוס בעל זקן, דבר, 30 במרץ 1983
יחסי פורטוגל–צ'ילה

יחסי פורטוגל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין פורטוגל לבין צ'ילה. פורטוגל הייתה המדינה הראשונה בעולם שהכירה בעצמאות צ'ילה. היחסים בין המדינות החלו בהצהרה שפורסמה ב-11 באוגוסט 1821 על ידי ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, אשר הכירה במפורש באומה הדרום אמריקאית כרפובליקה חופשית וריבונית, ובכך הפכה ממלכת פורטוגל למדינה הראשונה שהכירה רשמית במדינת צ'ילה. לאחר ההפיכה בשנת 1973 בצ'ילה, סגרה פורטוגל את שגרירותה בסנטיאגו דה צ'ילה, והחליפה אותה בקונסוליית כבוד, ואילו הדיקטטורה הצבאית הצ'יליאנית מצידה, ובתגובה, גם הקימה קונסוליית כבוד על עקרון ההדדיות. היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש ב-26 ביוני 1989, כחלק מהתגובה הבינלאומית לאחר תוצאת משאל העם הצ'יליאני, 1988. צ'ילה ופורטוגל הן מדינות חברות בקהילת האומות האיברו-אמריקאיות, ומשתתפות באופן פעיל בפסגה האיברואמריקנית, בנוסף הם חברות מלאות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות לחינוך, מדע ותרבות (OEI) והאיחוד הלטיני. יחסי הסחר בין שתי המדינות הללו נשלטים על ידי הסכם ההתאגדות כלכלי (EPA) אשר נחתם בשנת 2002 בין צ'ילה לבין האיחוד האירופי, ואשר נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2003. במהלך השנים האחרונות צ'ילה ביקשה להשוות את עצמה בטווח הבינוני לפורטוגל כמדד למדינה מפותחת, בשל קרבתה בכמה אינדיקטורים סוציו-אקונומיים ברחבי העולם. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD). צ'ילה מייצאת לפורטוגל בעיקר פירות (קיווי, ענבים, אגוזי מלך ותפוחים), דגים, סרטנים וצדפות, ניירות, קרטון ויין צ'יליאני, ואילו פורטוגל מייצאת לצ'ילה בעיקר מוצרי עץ, כמה פריטים מכניים ואלקטרוניים ורשתות טקסטיל סינתטיים עבור דיג. מקסיקו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו. פורטוגל מחזיקה במקסיקו שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה. מדיה וקבצים בנושא יחסי פורטוגל–צ'ילה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
טוני ג'אנג

ג'אנג ג'ידונג או בכנויו במערב טוני ג'אנג או טוני זאנג (בסינית: 张志东), הוא מיליארדר סיני, מייסד-שותף, CTO לשעבר ומחזיק המניות השני בגודלו של תאגיד הטכנולוגיה הסיני טנסנט. ג'אנג נולד בשנת 1971 למד יחד עם מא הואטנג באוניברסיטת שנג'ן, לימים הקימו שניהם יחד את חברת האינטרנט טנסנט שהפכה מהרה לאחת מחברות הטכנולוגיה הגדולות העולם עם שווי של מעל 500 מיליארד דולר. לג'אנג גם תואר שני מאוניברסיטת דרום סין לטכנולוגיה. בינואר 2021 הוערך הונו במעל 25 מיליארד דולר. הוא מתגורר בשנג'ן. "Zhang Zhidong". Forbes. ארכיון מ-20 בספטמבר 2015. נבדק ב-15 בספטמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.