laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם לינקולן (CVN-72)

אברהם לינקולן (CVN-72) (באנגלית: USS Abraham Lincoln (CVN-72)) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, שייכת לפיקוד כוחות צי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים. נושאת המטוסים "אברהם לינקולן (CVN-72)" קרויה על שמו של אברהם לינקולן שהיה הנשיא ה-16 של ארצות הברית, ממרץ 1861 ועד הירצחו באפריל 1865. "אברהם לינקולן (CVN-72)" הייתה נושאת המטוסים השנייה שנקראה על שם נשיא לשעבר. ערך מורחב – נושאות המטוסים מסדרת נימיץ אלו הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה. "אברהם לינקולן (CVN-72)" היא נושאת המטוסים החמישית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה. מחיר - 4.726 מיליארד דולר. עלות שנתית - כ-160 מיליון דולר. כינוי נושאת המטוסים - "Abe". עד שנת 2012 הייתה "אברהם לינקולן (CVN-72)" ספינת הדגל של "Carrier Strike Group 9" (אנ') תחת פיקוד "Carrier Air Wing Two" (אנ'). באוגוסט 1998 השתתפה "אברהם לינקולן (CVN-72)" במבצע "Operation Infinite Reach" (אנ'). מ-20 ביולי 2002 השתתפה "אברהם לינקולן (CVN-72)" במלחמת אפגניסטן (2001–2014) כולל מבצע "Operation Southern Watch" (אנ'). במלחמת עיראק שהחלה ב-20 במרץ 2003, מטוסי הקרב של נושאת המטוסים ביצעו -16,500 גיחות. מתאריך 12 במאי 2017 עברה "אברהם לינקולן (CVN-72)" שיפוץ מקיף ב-"Newport News Shipbuilding" (אנ'). מאוגוסט 2018 "אברהם לינקולן (CVN-72)" מהווה חלק של "Carrier Air Wing Seven" (אנ'), כשטייסת הקרב "VFA-125" (אנ') פועלת ממנה, כולל מטוסים מסוג מטוס קרב חמקן F-35 לייטנינג II. "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" "אברהם לינקולן (CVN-72)" פקחי הטיסה ב"אברהם לינקולן (CVN-72)" אנרגיה גרעינית מדיה וקבצים בנושא אברהם לינקולן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אברהם לינקולן (באנגלית) אברהם לינקולן, ברשת החברתית פייסבוק אברהם לינקולן, סרטון באתר יוטיוב "הֶדְחֵק" הוא משקל נפח המים שהיא דוחקת כאשר היא טעונה במלואה ומכלי הדלק שלה מלאים. ההדחק שווה למשקל האונייה כולה, מאחר שגוף צף דוחק מים שמשקלם שווה למשקלו "אברהם לינקולן (CVN-72)" navy.mil/local/cvn72 "אברהם לינקולן (CVN-72)" public.navy.mil/AIRFOR/cvn72 "אברהם לינקולן (CVN-72)" navsource.org/archives/02/72 "אברהם לינקולן (CVN-72)" web.archive.org/web "אברהם לינקולן (CVN-72)" globalsecurity.org/military/agency/navy/batgru-72 "אברהם לינקולן (CVN-72)" navysite.de/cvn/cvn72deploy "אברהם לינקולן (CVN-72)" dvidshub.net/unit/USSAL-CVN72
ולדימיר ליסין

ולדימיר סרגייביץ' ליסין (ברוסית: Владимир Сергеевич Лисин; נולד ב-7 במאי 1957) הוא איל הון רוסי ואחד מעשירי האוליגרכים כיום (26.2 מיליארד דולר, נכון ל-2022, הראשון בעושרו ברוסיה ו-55 בעולם). משנת 2009, ליסין הוא גם יו"ר התאחדות הקליעה האירופאית. ולדימיר ליסין נולד בעיר איוואנובו. בשנת 1978 סיים את הלימודים במקצוע מהנדס מתכות במכון להשכלה גבוהה בעיר נובוקוזנצק שבסיביר. במשך מספר שנים הוא עבד במפעלי פלדה בעיר טולה ולאחר מכך עבר לתפקיד סגן המנהל הכללי של מפעל פלדה גדול בקרגנדה (עתה בקזחסטן). באותה תקופה אולג סוסקובץ היה מנהל המפעל וליסין היה אחד מסגניו. בשנת 1990 סיים את הדוקטורט שלו בהנדסת מתכות. ליסין, בדומה לרוסים אחרים שהתעשרו בעקבות פירוקה של ברית המועצות והפרטתם של נכסי אנרגיה וחומרי הגלם של ממשלת רוסיה, החל את דרכו כחסר אמצעים. הוא היה מקורב לאולג סוסקובץ, שר המתכות האחרון של ברית המועצות בשנת 1991. זמן קצר לאחר שסוסקובץ קיבל את מינוי גם ליסין עבר למוסקבה. פה סוסקובץ הכיר לו את איל ההון הרוסי-יהודי לב צ'רנוי והם ביצוע מספר עסקאות משותפות במכירת מתכות. ליסין התמנה למנהל אינטרמטאל, חברת בת של טראנס-וורלד - חברת הפלדה בה שלט צ'רנוי עם אנשי עסקים בריטים האחים ראובן. בשנת 1997 תפס ליסין את השליטה בספקית העיקרית של אינטרמטאל, יצרנית הפלדה נובוליפסטסק, ומכר את הפלדה שלה באמצעות חברה שהקים - "וורסלייד". הוא פרסם מספר ספרים בתחום עיבוד מתכות וניהול ועל שמו נרשמו מספר פטנטים. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר ליסין בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) פז חסדאי‏, מעושרים: האוליגרך הטוב, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וסת האונס

וסת האונס (גם וסת הקפיצות) הוא אחד מהוסתות שבהם ישנו חיוב פרישה מתשמיש המיטה של אישה מבעלה, כחלק מחיובי הפרישה סמוך לווסת, מחשש שתראה באותו הזמן דם נידה, ותטמא. המקור להלכות של וסת זו הוא מהתלמוד במסכת נידה, התלמוד דן בארוכה בדברי רב הונא שאמר ”קפצה וראתה קפצה וראתה קפצה וראתה - קבעה לה וסת”. למסקנת התלמוד נחלקו בראשונים בדעת רב הונא האם אישה קובעת וסת אף בקפיצות לבד לאחר שלוש פעמים, וכך דעת רש"י. לדעת שאר הראשונים אין קביעות וסת לקפיצות לבד, אלא אם הקפיצות היו באותה הפלגה או באותו תאריך בחודש. פרטי הדינים יבוארו להלן. כאמור, בראשונים נחלקו האם יש לחשוש אף לקפיצות לבד, או לא. זאת אומרת אישה שקפצה וראתה דם, ולאחר זמן קפצה שנית וראתה דם שנית, וכן בפעם השלישית, כאשר הקפיצות נעשו בתאריכים שונים, לדעת חלק מהראשונים בפעם הבאה שתקפוץ צריכה לפרוש מבעלה כדין שאר הוסתות, מחשש שתראה דם. יש שכתבו שכל זמן שהקפיצות לא נעשות באותו תאריך אין חיוב פרישה לקפיצות לבד. להלכה פסק ה'טור' כדעת רש"י: ”במעשה כיצד כגון שקפצה ג' פעמים וראתה חוששת לכל פעם שתקפוץ” (טור יורה דעה קפט). רבי יוסף קארו בבית יוסף תמה על פסק זה, מכיוון שהוא נגד דעת רוב הראשונים, ובעקבות זאת בספרו השולחן ערוך פסק שאין לחוש לוסת הקפיצות כל זמן שהקפיצות אינן בימים קבועים: כל וסת שנקבע מחמת אונס, (כגון שקפצה וראתה), אפילו ראתה בו כמה פעמים, (אם לא קבעה אותן לימים), אינו וסת, שמפני האונס ראתה — שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קפ"ט, סעיף י"ז הרמ"א, מכל מקום, הגיה על דברי השולחן ערוך וכתב בשם הגהות מיימוניות: ”ומכל מקום חוששת לו כמו לוסת שאינו קבוע”. באחרונים ישנו דיון האם אף השולחן ערוך מסכים לדבר, ואף לדעתו יש לחוש לוסת זו או לא. 'וסת מורכב' הוא כינוי ל'וסת האונס' כאשר היא נקבעת יחד עם וסת החודש או וסת ההפלגה. כך למשל, אשה שקפצה ואז ראתה דם בשלושה ראשי חודשים רצופים, קבעה לה וסת לקפיצות בראשי חדשים, ובראש החודש שלאחר מכן (הרביעי) תיאסר רק אם תקפוץ, אך כל שאר הימים אם תקפוץ אינה צריכה לחוש שמא תראה דם, וכן בראש חודש עצמו כל זמן שלא קפצה אינה צריכה לחשוש. בתלמוד ישנן שתי מסורות חלוקות באשר למהלך הסוגיא, כאשר לדעת האחת אם ביום שלפני ראש החודש השלישי קפצה ולמחרת בראש חודש ראתה בלי לקפוץ שוב הקפיצה של אתמול גרמה לראיית יום המחרת, ואילו לדעת השנייה אין קשר בין השתיים. אמנם ישנן גרסאות אחרות בגמרא שם, שעל פיהן יש שכתבו שאין כלל מחלוקת בין שתי האופציות. יש שכתבו שאם בראש חודש הרביעי תראה בלא שתקפוץ, התברר למפרע שקבעה וסת לראש חודש בלבד, ולא לוסת המורכב. ואסורה מעתה כל ראש חודש אף בלא קפיצה. תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף י"א, עמוד א'. על פי הבנת הראשונים. חוות דעת, ועוד ספר חוות דעת סימן קפט.
טיסה 293 של אמריקן איירליינס

טיסה 293 של אמריקן איירליינס הייתה טיסה שנחטפה ב-20 ביוני 1979 על ידי הלאומן הסרבי האנטי-קומוניסט ניקולה קוואג'ה. במהלך חטיפה קוואג'ה דרש וקיבל מטוס נוסעים נוסף, מתוך כוונה לרסק אותו לתוך מטה המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, אך הוא נכנע לפני שהצליח לבצע את זממו. ניקולה קוואג'ה היה אחד משישה סרבים שהורשעו בהפעלת מטען נפץ בבית הקונסול היוגוסלבי בשיקגו במאי 1979. לאחר ששוחר ממאסר בערבות, ב-20 ביוני 1979 קוואג'ה השתלט על מטוס טיסה 293 של אמריקן איירליינס מניו יורק לשיקגו (בואינג 727) זמן קצר לפני שהמטוס היה אמור לנחות בשיקגו כאשר איים לפוצץ את המטוס באמצעות פצצה תוצרת בית. קוואג'ה דרש לשחרר את סטויילקו קאיביץ', כומר אורתודוקסי סרבי אשר היה גם הוא שותף בהפעלת מטען נפץ בבית הקונסול, ועדיין ישב בכלא על כך. לאחר שהניח לנוסעים ולרוב חברי הצוות ללכת, קוואג'ה אילץ את יתר חברי הצוות לטוס בחזרה לניו יורק, שם הוא דרש וקיבל מטוס בואינג 707 אותו הוא בתחילה דרש להטיס ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, אבל מאוחר יותר לאירלנד לאחר שלמד מעורך דינו כי לאירלנד אין הסכם הסגרה עם ארצות הברית. התכנון של קוואג'ה היה להשתלט על המטוס לפני שהוא ינחת באירלנד ולהטיס אותו לבלגרד, שם ירסק אותו על בניין המטה של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, אולם עורך דינו של קוואג'ה, אשר היה גם הוא על סיפון המטוס, דיבר עימו ושכנע אותו לא לעשות זאת. והוא נכנע בפני רשויות האכיפה האיריים, אשר הסגירו אותו בהמשך לאמריקנים. קוואג'ה נידון ל-67 שנים בכלא האמריקאי, אך בפועל שהה בכלא האמריקני רק 20 שנים. קוואג'ה נפטר מהתקף לב בביתו שבבלגרד בנובמבר 2008. מאוחר יותר טען קוואג'ה בראיונות שונים בעיתונים סרבים שאוסאמה בן לאדן גנב את הרעיון שלו לרסק מטוסים על בניינים כאשר הוציא לפועל את פיגועי 11 בספטמבר. Weber, Bruce (12 בנובמבר 2008). "Nikola Kavaja, Anti-Tito Hijacker of Jet, Dies at 75". New York Times. {{cite news}}: (עזרה) Hockenos, Paul (2003). Homeland Calling: Exile Patriotism and the Balkan Wars. Cornell University Press. pp. 116–117. ISBN 978-0-8014-4158-5. Dusan Stojanovic, [usatoday30.usatoday.com/.../2008-11-11-2484099446_x.htm "Serb who hijacked US plane in 1979 dies"], Associated Press, August 10, 2008. "Serb who hijacked U.S. plane in 1979 dies". MSNBC. 11 בנובמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה)
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1991

האירוויזיון לרוקדים צעירים 1991 היא התחרות הרביעית של האירוויזיון לרוקדים צעירים. אותה אירחה פינלנד בתיאטרון העירוני בהלסינקי (אנ'). המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות. המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם: פינלנד פינלנד - ג'ורמה יוטינן צרפת צרפת - ז'וגתה אמיאל דנמרק דנמרק - פרנק אנדרסן רומניה רומניה / צרפת צרפת - גיגי קאקיליאנו גרמניה גרמניה - פיטר ואן דיוק צרפת צרפת - אנדרה-פליפה הרסין  שווייץ שווייץ - היינץ' ספוירלי שוודיה שוודיה - גוסטה סוואלברג ספרד ספרד - ויקטור אולטה 15 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר: אל הגמר העפילו 8 מדינות. אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון לרוקדים צעירים 1991 "Eurovision Young Dancers 1991: About the show". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-04-05. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Eurovision Young Dancers - Format". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-02-11. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה)
אתר הנופש טוקיו דיסני

אתר הנופש טוקיו דיסני (באנגלית: Tokyo Disney Resort, ביפנית: 東京ディズニーリゾート) הוא אתר נופש המצוי באוריאסו שבצ'יבה ביפן, מזרחית לטוקיו. האתר נמצא בבעלות של חברת ארץ המזרח - בעלת זיכיון של חברת וולט דיסני. אתר הנופש נפתח ב-15 באפריל 1983 עם הקמת פארק דיסנילנד באתר. במהלך השנים הוקם פארק נוסף, שני מלונות רשמיים של דיסני, ושני אתרי קניות. פארק השעשועים בטוקיו היה פארק השעשועים הראשון של דיסני שנפתח מחוץ לארצות הברית. נוסף על שני המלונות הרשמיים (מלון מירקוסטה הממוקם בכניסה לפארק דיסני ומלון אמבסדור) נמצאים חמישה מלונות נוספים שאינם מלונות רשמיים של הפארק. דיסנילנד - פארק הנופש הראשון (ועד שנת 2001 היחיד) באתר הנופש. הפארק מבוסס על ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה. טוקיו דיסניסי - פארק הנופש השני שנפתח באתר. איקספיירי - כפר קניות הדומה ל-דאונטאון דיסני ו-כפר דיסני. אתר האינטרנט הרשמי של אתר הנופש טוקיו דיסני (ביפנית, באנגלית, בסינית מפושטת, בסינית מסורתית ובקוריאנית) אתר הנופש טוקיו דיסני, ברשת החברתית פייסבוק אתר הנופש טוקיו דיסני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הנופש טוקיו דיסני, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הנופש טוקיו דיסני, סרטונים בערוץ היוטיוב תמונות האתר אפשרויות ביקור באתר הנופש
סקילתו של סטפנוס הקדוש (רמברנדט, 1625)

סקילתו של סטפנוס הקדוש (בהולנדית: De steniging van de Heilige Stefanus) הוא ציור שמן מאת הצייר ההולנדי רמברנדט משנת 1625. רמברנדט צייר אותו כשהיה בן 19, וזהו הציור הראשון בחתימתו. הציור מוצג כיום במוזיאון לאמנות יפה בליון, צרפת. סטפנוס הקדוש היה יהודי-נוצרי הלניסטי, מתלמידי רבן גמליאל הזקן שעמד בראש הקהילה היהודית-נוצרית בירושלים. סטפנוס עמד בראש שבעת הדיאקונים הראשונים, נושאי הבשורה, שקיבלוה ישירות משליחיו של ישו ומונו על ידם להיות אמונים על כלכלת עניי הנוצרים בירושלים. היה ידוע כמטיף נוצרי אדוק שעורר התנגדות בקרב הקהילה היהודית בירושלים בעקבות אמירותיו המוחצנות כנגד מנהגי היהודים. בשל הטפות אלו הועמד סטפנוס לדין בפני הסנהדרין בהאשמת ביזיון בית המקדש ופגיעה בחוקי התורה. במשפטו, נשא סטפנוס נאום הגנה ביקורתי במיוחד אך השומעים אטמו את אוזניהם מלשמוע ובסופו הוציאו אותו אל מחוץ לעיר ורגמו אותו באבנים. המסורת אודותיו מופיעה בברית החדשה בספר מעשי השליחים פרק ז'. הציור הוא אחד מציוריו הראשונים של רמברנדט, והוא הראשון שעוסק בנושא מהביבליה. ברקע, מצד ימין, עומדים הכהנים. במרכז התמונה למעלה עומדת חבורת אנשים מודאגים, כנראה חברי הקהילה הנוצרית. סטפנוס לבוש גלימה האופיינית ללבושם של הדיאקונים. קרן אור (היוצאת מצד שמאל, למעלה) מבהיקה על פניו של סטפנוס, כסימן לכך שבשמיים ראו את ההתרחשות. האדם הרוכב על הסוס הוא ככל הנראה שאול (סאולוס), ששנא את הנוצרים והיה מופקד על רדיפתם, אך בהמשך הצטרף לעדת הנוצרים ונודע כפאולוס השליח, אחד מהחשובים שבשליחי ישו. מדיה וקבצים בנושא סקילתו של סטפנוס הקדוש בוויקישיתוף
יחסי טורקיה–שווייץ

יחסי טורקיה–שווייץ הם יחסי החוץ בין שווייץ לטורקיה. לשווייץ יש שגרירות באנקרה וקונסוליה מרכזית באיסטנבול. לטורקיה יש שגרירות בברן וקונסוליה מרכזית בציריך ובז'נבה. שתי המדינות הן חברות במועצת אירופה, בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ובארגון הסחר העולמי. בערך 130,000 מהגרים מטורקיה חיים בשווייץ, רבים מהם הם כורדים טורקיים.[דרוש מקור] במרץ 2017, משרד עורך הדין הכללי של שווייץ ערך חקירה למעקב אפשרי של קהילת טורקיה בשווייץ. דווח שהנחקרים במעקב עובדים בשגרירות הטורקית בברן. החשודים הם חברים מפוקחים של הפגנה פוליטית על האוניברסיטה של ציריך וחטפו איש עסקים שוודי- טורקי שהיה קשור לתנועת הגולן בציריך. השגריר הטורקי אילהן סאיגילי הכחיש את ההאשמות. יחסי החוץ של שווייץ יחסי החוץ של טורקיה מדיה וקבצים בנושא יחסי טורקיה–שווייץ בוויקישיתוף
הפיגוע בעין נטפים

הפיגוע בעין נטפים היה פיגוע ירי שהתרחש ב-25 בנובמבר 1990. שוטר של משמר הגבול המצרי, עבר את גבול ישראל–מצרים לשטח ישראל, וירה לעבר כלי רכב בכביש 12, בסמוך למעיין עין נטפים, שנמצא קילומטרים אחדים צפונית-מערבית לאילת. שלושה חיילי צה"ל ושני אזרחים ישראלים נרצחו בפיגוע. איימן מוחמד חוסני, שוטר של משמר הגבול המצרי, ששירת בתצפית בהר שני והכיר את האזור, הסתנן עם שחר לישראל, והסתתר בתעלה הנמצאת לצד כביש 12. המפגע, אשר היה חמוש ברובה AK-47, ולבוש במדי צבא מצרים, החל בשלב מסוים לירות מהתעלה לעבר כלי רכב חולפים. בתחילה, בסביבות 06:30, ירה המחבל לעבר טנדר צבאי. נהג הטנדר נפגע מהירי אך הצליח להימלט. לאחר מכן ירה לעבר אוטובוס אזרחי שבן חמישים נוסעים. נהג האוטובוס נפצע קל והמשיך בנסיעתו צפונה. דקות ספורות לאחר מכן נורה למוות רס"ם מיכאל צברי בטנדר פיג'ו צבאי בעת שנסע צפונה. הרכב הבא שהותקף היה אוטובוס צבאי ללא נוסעים. נהג האוטובוס, רס"ם אבי סרלין, נרצח ביריות על ידי המפגע. רכב צבאי נוסף, מסוג בלייזר, הגיע למקום בנסיעה דרומה ורס"ר חיים אשכנזי שנסע ברכב נורה למוות מטווח קצר על ידי המחבל. בהמשך הגיעו למקום שני אוטובוסים עם אזרחים רבים שעשו דרכם לבסיס צבאי סמוך לבסיס עובדה. המפגע יצא מן התעלה ועצר את האוטובוסים. לאחר מכן פתח באש בחזית האוטובוס הראשון כאשר הוא רצח את הנהג, אליעזר והבה, ופצע נוסעים רבים. לאחר מכך טען מחדש את נשקו והמשיך לרסס בירי את האוטובוסים. דוד בוהנה, מאבטח חמוש בתת-מקלע עוזי, שנסע באוטובוס, ירה לעבר המפגע ופצע אותו. בעקבות כך המחבל נסוג בחזרה למצרים. ב-13 בדצמבר 1990 נפטר מפצעיו יהודה ליאון בן-אבו, אזרח עובד צה"ל. בפיגוע נרצחו 3 חיילים ישראלים ושני אזרחים. 27 בני אדם נפצעו, 5 במצב חמור. המחבל נשפט במצרים, ונדון ל-12 שנות מאסר. שר הביטחון משה ארנס האשים את מצרים במישרין באחריות לפיגוע בשל שליטתה הרופפת על אזור הגבול עם ישראל. שר החוץ דוד לוי אמר לתקשורת: "זה מצב מאוד חמור שצריך להגיע לסיומו, אנחנו מצפים שהמצרים יעשו את כל הדרוש כדי קודם כל להעמיד את המפגע לדין, ושנית לשים קץ להמשך הטבח של ישראלים בשטח מצרים ולאורך הגבול עם מצרים". הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע. בהודעה שפרסם הארגון בעמאן נאמר כי "הבוקר, אחת מיחידותינו הפועלות במצרים פגעה באוטובוס ציוני במעבר בין פלסטין למצרים. חמישה יהודים נהרגו וחלקם נפצעו ואנשי היחידה שלנו חזרה למקום בטוח לאחר מכן." במצרים נעצר חייל בחשד ש"פתח באש על מספר כלי רכב ישראליים שנשאו חיילים ועובדים ישראלים". שר החוץ המצרי אחמד עסמט עבד אל-מגיד אמר כי "מדובר באירוע מצער מאוד, ואנו בהחלט מתנגדים למעשים מסוג זה, ונחקור את הפרשה בפרטי פרטים". עמנואל רוזן, המחבל רסס באש תופת את האוטובוס, מעריב, 26 בנובמבר 1990 ארבעה אבות לא ישובו הביתה לעולם, מעריב, 26 בנובמבר 1990 דקות לפני הפיגוע עבר סיור ליד הגדר ולא גילה חדירה, חדשות, 26 בנובמבר 1990 WILLIAMS, DANIEL (26 בנובמבר 1990). "Gunman From Egypt Kills 4 in Southern Israel". LA Times. {{cite web}}: (עזרה) שפי גבאי, הרוצח המצרי: יריתי בגלל מעשי הדיכוי עד הפלשתינים, מעריב, 27 בנובמבר 1990 קורות החיים של מיכאל צברי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון קורות החיים של אבי סרלין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון קורות החיים של חיים אשכנזי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון דף לזכר עזר אליעזר זיקו ווהבה, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה מיכל קדם, המאבטח: "הבנתי שאם המחבל עולה ואוטובוס, זה הסוף של כולנו", חדשות, 26 בנובמבר 1990 דף לזכר יהודה ליאון בן-אבו, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
דורבנות (אתר אינטרנט)

דורבנות הוא אתר אינטרנט ישראלי ובו מילון לסלנג ולתחדישי שפה בעברית. סגנון האתר ונושאיו שואבים השראה מהאתר Urban Dictionary. האתר דורבנות נוסד בשנת 2008 על ידי אסף שגיא ובשיתוף עם מומחי תוכן מהתחום. דורבנות מציג עשרות חידושי לשון מקוריים, שנוצרו בעקבות ההטמעה של מרכיבי שפה לועזיים, סלנג עממי, ומושגים הלקוחים מעולם הטכנולוגיה. לאתר תורמים מחידושיהם גם כמה מהבלוגרים והכותבים המובילים ברשת. ראשיתו של האתר היא בשנת 2006. שגיא החל לשלוח רשימה של מילים בסלנג למנויים על רשימת התפוצה שלו. הרשימת כללה מאות אנשים שקיבלו מילת סלנג ייעודית חדשה בכל יום, ונקראה: “מילה אורבאנית עברית יומית”. לאור ההצלחה היחסית של רשימת תפוצה זו, לאחר שנתיים נפתח אתר דורבנות. שותפי התוכן באתר הם מומחים בתחומי הבלשנות והשפה, למשל: עידו קינן, ד"ר תמר עילם גינדין, פרופ’ גלעד צוקרמן, רוביק רוזנטל, אהוד קינן, אייל בראל, אורי שומרוני, אביאם צור, יואב פוירשטיין, עודד פוירשטיין ועוד. אתר דורבנות מעודד גולשים לשלוח מילים וכך נוסף תוכן לאתר. האתר מהווה במה פתוחה לכל תוכן הקשור בחידושים לשוניים, ומהווה מאגר הסלנג האינטרנטי הראשון בשפה העברית. אחת ממטרות האתר היא להוות מקום שירכז מילים שלא קיימות בעברית הרשמית, אך כבר מזמן הפכו לשגורות בשפת הדיבור היומיומית. מדובר במילים שהיו עוברות בעיקר מפה לאוזן ומשתלבות בשפת דיבור בעברית, לרוב ללא תיעוד במקור כלשהו. אתר דורבנות מצהיר על עצמו שמטרתו היא לאסוף את כל אותן מילים שמעשירות את השפה העברית ולרכזן במקום אחד. הגולשים של דורבנות תורמים מילים ופירושים, ותרומות אלו עוברות סינון ועריכה על ידי מערכת האתר. שגיא: "הגולשים בדורבנות הם לא טוקבקיסטים, אלא כאלה שיש להם מה להגיד ומתכווחים על אטימולוגיות ומקורות של מילים". דוגמאות לביטויים שעולים באתר: "נוער הגדרות" לתיאור הרוב הדומם והאדיש, "מזופם" לתיאור גבר עם זיפים, או "מבוזגז" - משקה תוסס שיצאו לו כל הגזים, ועוד. חלק מהביטויים שעלו באתר דורבנות נקלטו לשימוש על ידי הציבור הרחב (כגון "שטרניחובסקי" או "אמ;לק") ונעשה בהם שימוש בהקשרים שונים על ידי חברות שונות (כמו גוגל, ועוד). אתר האינטרנט הרשמי של דורבנות מדור דורבנות באתר בית אבי חי מוכנים להתחמץ?, באתר ynet, 22 באפריל 2011 מה זה צינת הפרט, אובדים סוציאלים ומבכת?, באתר ynet, 29 בדצמבר 2010 דורבנות, ברשת החברתית פייסבוק אילן יצחייק, עלו ברשת: הפייבוריטים של 2008 - חלק ב', באתר ynet, 28 בדצמבר 2008 בוריס בולטיאנסקי‏, הבלוגים עוברים דירה, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2008 ענת טוריסקי, שפה משותפת, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2011
אדוארד פישר

אדוארד פישר (בגרמנית: Eduard Fischer, ‏ 1862–1935) היה איש משטרה יהודי-אוסטרי, קולונל (Landesgendarmeriekommandant) בז'נדרמריה האוסטרית ונודע כראש הפרטיזנים שלחמו בצבא הרוסי שפלש לבוקובינה במלחמת העולם הראשונה. פישר, בנו של חקלאי יהודי נולד בקרפצ'יב, כפר בצפון בוקובינה, בנפת ויז'ניצה, נחלת הכתר האוסטרי, כיום באוקראינה. היה מעוניין בחיים צבאיים מאז ילדותו. לאחר שסיים את בית הספר בכיתה ו', הוא הצטרף בשנת 1879, כמתנדב לגדוד 41 הבוקובינאי ונשלח לבית ספר צבאי ליד קרקוב. פישר סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1885. ובשנת 1888 הועלו לדרגת סגן, ובשנת 1891 הועבר לז'נדרמריה הקיסרית. ב 1898 הועלה לדרגת סרן ומונה למפקד חטיבת הז'נדרמריה מס. 1 שהוצבה בצרנובץ, ולסגן מפקד הז'נדרמריה של כל בוקובינה. ב 1912 שימש כבר כמפקד הז'נדרמריה בדוכסות. עם הפלישה הרוסית לבוקובינה, אז ארץ כתר בממלכת אוסטרו-הונגריה, שארעה בסוף אוגוסט 1914. הצבא הרוסי חדר למדינה מצפון והגיע עד לדרום בוקובינה, ושם נעצר באזור גורה הומורה וקמפולונג, תוך כיבוש בירת בוקובינה צ'רנוביץ. בפיקודו של הקצין היהודי ד"ר אדוארד פישר לחמו הפרטיזנים האוסטרים, שרבים מהם היו יהודים, נגד הצבא הסדיר הרוסי, תוך שהם מאלצים אותו לבצע נסיגה. במהלך הדיפת הרוסים נכבשה צ'רנוביץ בחזרה על ידי האוסטרים בפיקודו של פישר, אך רק לתקופה קצרה. ב-20 בנובמבר 1914, צ'רנוביץ נפלה שוב בידי הרוסים בפיקודו של גנרל סליבנוב. אך התקדמותם נעצרה בנהר סירט עד ליוני 1915, כאשר הכוחות האוסטרים מונים 10,000 לוחמים בסך הכל. בזכות עמידתו העיקשת של פישר הרוסים הציבו פרס של 100,000 רובל למי שיביא ללכידתו. בזכות עמידתו האיתנה בספטמבר 1914 הועלה פישר בדרגה לדרגת קולונל והוענק לו על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה אות מסדר כתר הברזל (Orden der Eisernen Krone). ב -1 בפברואר 1918, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (Generalmajor), והתמנה למפקד כללי של הז'נדרמריה של גליציה ובוקובינה. בחודשי מרץ-נובמבר 1918 הוא היה אחראי גם על ארגון תחבורה ואספקה של מוצרי צריכה מווינה ולמעשה שימש כמושל. אדוארד פישר פרש אחרי שהמלחמה הסתיימה ב -1 בינואר 1919. בעקבות חוזה סן-ז'רמן לאחר המלחמה, אוחדה בוקובינה עם רומניה. הרומנים שהחשיבו את פישר כאויב, עצרו אותו ואת אשתו והם נכלאו במחנה ליד יאשי שם גם נפטרה אשתו ממחלה. ב 1920 שוחרר ונשלח חזרה לווינה. ב־25 באוקטובר 1925 קיבל פישר את עיטור צלב האבירים (Ritterkreuze) ב-1935 פרסם את זכרונותיו בספרו "Krieg ohne Heer" (מלחמה ללא צבא). באותה השנה הוא נפטר ונקבר בבית העלמין הייציג בווינה, כנוצרי, מאחר שמתישהו במהלך חייו המיר את דתו לקתולית. Eduard Fischer (1935). Krieg ohne Heer : meine Verteidigung der Bukowina gegen die Russen. Franz Schubert ; Josef Lenobel. OCLC 67238475. מדיה וקבצים בנושא אדוארד פישר בוויקישיתוף Ehrengräber Friedhof Hietzing, Ehrengräber Friedhof Hietzing - Dr. Eduard Fischer
תקיפת הקונסוליה הישראלית בברלין

הפיגוע בקונסוליה הישראלית בברלין היה מתקפה של מתפרעים שהתרחשה ב-17 בפברואר 1999. פעילים של ארגון הטרור מפלגת הפועלים של כורדיסטן (ה-PKK) הוציאו לפועל פיגוע בקונסוליה הישראלית בברלין שבגרמניה. במהלך המתקפה נהרגו שלושה מתפרעים ונפצעו שלושה אחרים. באוקטובר 1998 נאלץ מנהיג ארגון ה-PKK עבדוללה אג'לאן לעזוב את סוריה למוסקבה בירת רוסיה, אך שם הוא לא הורשה להישאר, ועל כן טס משם לרומא בירת איטליה. הממשל האיטלקי לא רצה להתיר לאג'לאן להישאר באיטליה, אולם נאלץ לעשות זאת, משום שאסור להם מבחינה משפטית להסגירו לטורקיה, משום ששם ניתן לגזור עליו עונש מוות. לאחר שנאסרה עליו הכניסה לגרמניה, הולנד וצרפת, ב-1 בפברואר 1999 נסע אג'לאן ליוון. לבסוף הוא נלכד על ידי הטורקים ב-15 בפברואר 1999, בעת שהועבר מהשגרירות היוונית לנמל התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה, במבצע של ארגון הביון הלאומי הטורקי, ולכאורה בסיוע ה-CIA והמוסד. בעקבות לכידתו של אג'לאן פרצו הפגנות ברחבי העולם. 55 עד 200 מפעילי ארגון ה-PKK, הסתערו על הקונסוליה הישראלית בברלין ב-17 בפברואר, תוך האשמת ארגון המוסד הישראלי בסיוע לממשל הטורקי ללכוד את אג'לאן. כאשר המפגינים הצליחו לפרוץ את שורות המשטרה ולהיכנס לבניין הקונסוליה, פתחו כוחות הביטחון הישראלי באש לעבר התוקפים, הרגו שלושה מהם ופצעו שלושה. מאוחר יותר עצרה המשטרה הגרמנית 30 פעילי PKK, והקיפה את כל אזור בניין הקונסוליה. ראש ממשלת ישראל דאז בנימין נתניהו הגן על פעולות כוחות הביטחון הישראלים, וטען כי היו מפגינים שניסו לחטוף את הנשק מאנשי הביטחון הישראלים. בעקבות המתקפה, הגדילה ישראל את מספר המאבטחים בכל הקונסוליות והשגרירויות בחו"ל. "3 KURDS SHOT DEAD BY ISRAELI GUARDS AT BERLIN PROTEST - The New York Times". Nytimes.com. 1999-02-18. נבדק ב-2016-12-16. By TIM WEINERFEB. 20, 1999 (1999-02-20). "U.S. Helped Turkey Find and Capture Kurd Rebel - The New York Times". Nytimes.com. נבדק ב-2016-12-16. From the Associated Press. "Three Kurds killed in Berlin shootout | World news". The Guardian. נבדק ב-2016-12-16. [1]
ברקהוף אקסלנס 1000

ברקהוף אקסלנס 1000 (בהולנדית: Berkhof Excellence 1000) הוא דגם אוטובוס, אשר יוצר על ידי יצרנית האוטובוסים ההולנדית Berkhof (אנ') בין השנים 1991–2001. שלדות דגמי "ברקהוף אקסלנס 1000" על פי דגמי: סקאניה דגם "Scania N113" מודל "CRB" (אנ'), יצרנית הרכב וולוו דגם "Volvo B12" (אנ') ודגם "Volvo B10M" (אנ'). לדגמי "ברקהוף אקסלנס 1000" מנוע אחורי. 50 נוסעים. 1-2 דלתות. כניסה ויציאה לדלתות באמצעות מדרגות. הגה כוח. גלגל הגה מתכוונן (גובה ועומק). אורות ספוט. מראות חשמליות (מחומם). מנועים מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו ויצרנית המשאיות השוודית - סקאניה. מערכת חשמל - 220 ואט. מכל דלק - 300 ליטר. אורות ערפל (קדמי, אחורי). אוורור מקומי. סטריאו לרכב CD תקליטור, עם ממשק USB Universal Serial Bus, עם שלט רחוק). MP3. DVD. מסך (קדמי, אחורי). רמקולים. מיקרופון. משענת יד קדמית. כיסים בחלק האחורי של המושבים הקדמיים. ריפוד מהודר. מושבים נשכבים בזווית מסוימת. מקרר (גז + 12v + 220v). שירותים. ברקהוף יונקהר ברקהוף אמבסדור "ברקהוף אקסלנס 1000" - תמונה (platesmania.com/ua/foto11370570) מדיה וקבצים בנושא ברקהוף אקסלנס 1000 בוויקישיתוף דגם סקאניה ברקהוף אקסלנס 1000 eng.auto24.lv/lietoti/scania_berkhof/excellence_1000 "ברקהוף אקסלנס 1000" / ראו תמונת מנוע אחורי rus.auto24.ee/used/1716214 "ברקהוף אקסלנס 1000" - תמונה flickr.com/photos/mjf-southsea
גמביט

האם התכוונתם ל... גמביט (שחמט) – סוג של פתיחה בשחמט גמביט (קומיקס) – דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול משנת 1990 גמביט (סרט שבוטל) – סרט קולנוע על הדמות שהפקתו בוטלה ב-2019, לאחר שנים של פיתוח גמביט (סרט, 1966) – סרט קולנוע בכיכובם של מייקל קיין ושירלי מקליין גמביט (סרט, 2012) (אנ') – רימייק לסרט הקולנוע מ-1966 גמביט המלכה (פירושונים)