laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית

המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (בגרמנית: Christlich-Demokratische Union Deutschlands) או בראשי תיבות CDU היא מפלגת מרכז-ימין נוצרית דמוקרטית בגרמניה. בין שתי המפלגות, המכונות מפלגות האיחוד, קיים הסכם על פיו ה-CDU לא מתמודדת בבחירות בבוואריה ואילו ה-CSU, לא מתמודדת בבחירות באף מדינה גרמנית פרט לבוואריה. מנהיגת המפלגה לשעבר, אנגלה מרקל, כיהנה כקנצלרית גרמניה החל מ-22 בנובמבר 2005 עד 8 בדצמבר 2021. בפרלמנט האירופי, ה-CDU חברה במפלגת העם האירופי (ה-EPP), והיא חברה בארגונים הבין-לאומיים International Democrat Union (בר"ת IDU) ו-Centrist Democrat International (בר"ת CDI). ה-CDU היא המפלגה הגדולה בגרמניה. ה-CDU נוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה עם חברים רבים ממפלגת המרכז הגרמנית שפוזרה על ידי היטלר ב-1933. בניגוד למפלגת המרכז הגרמנית, שבה נכללו בעבר רק קתולים, ה-CDU יועדה לכלול גם פרוטסטנטים תחת מטרייה של אידאולוגיה ליברלית ושמרנית. מנהיג המפלגה הראשון בברלין, אנדרס הרמס היה מעורב בקשר העשרים ביולי, ונעצר על ידי הנאצים יחד עם קונראד אדנאואר, שלימים יכהן כקאנצלר הראשון של מערב גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1949 ל-1963. המפלגה איבדה את השלטון ב-1968, וישבה באופוזיציה עד ל-1982. בשנה זו נבחר הלמוט קוהל לקאנצלר. בשנת 1990, במהלך כהונת קוהל, השלוחה המזרח גרמנית של המפלגה, שבראשה עמד לותר דה מייצירה, זכתה בבחירות החופשיות היחידות במזרח, ודה מייצירה הפך למנהיג המזרח גרמני היחיד שנבחר באופן דמוקרטי. קוהל כיהן כקאנצלר עד ל-1998, אז המפלגה הפסידה בבחירות ושבה לאופוזיציה, עד שב-2005 אנגלה מרקל הרכיבה "קואליציה גדולה", דהיינו, ממשלת אחדות, עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. מרקל כיהנה כקנצלרית במשך כמה כהונות עד בחירות 2021, שבהן לא התמודדה. ארמין לאשט נבחר למחליפה בתפקיד מנהיג המפלגה. המפלגה הפסידה בבחירות ועברה לאופוזיציה. לאשט התפטר אחרי הבחירות והוחלף בפרידריך מרץ בשנת 2021. דמוקרטיה נוצרית מדיה וקבצים בנושא המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (בגרמנית) המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, ברשת החברתית פייסבוק המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, ברשת החברתית אינסטגרם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, ברשת החברתית טיקטוק המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, ברשת החברתית LinkedIn המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול

המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול (674–678) היה סכסוך עיקרי במלחמות הערביות-ביזנטיות, וחלק מאסטרטגיית ההתפשטות לעבר שטחה של האימפריה הביזנטית בהנהגת הח'ליף מועאויה הראשון. מועאויה, שבשנת 661 הפך לשליט האימפריה הערבית לאחר מלחמת האזרחים בח'ליפות האיסלאמית (656–661), חידש את התוקפנות הצבאית כנגד ביזנטיון וקיווה לכבוש את עיר בירתה, קונסטנטינופול, ובכך להנחית עליה מכה אנושה. לפי ההיסטוריון תאופנס המוודה, ההתקפה הערבית בוצעה באופן שיטתי: בשנים 672–673 הבטיח לעצמו הצי הערבי בסיסים לאורך חופה של אסיה הקטנה. הערבים השתמשו בחצי האי קיזיקוס ליד קונסטנטינופול בתור בסיס למשך חודשי החורף, כשבכל אביב הם חוזרים ותוקפים את ביצורי העיר. הביזנטים, תחת הנהגתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס הרביעי, הצליחו להשמיד את הצי הערבי בעזרת המצאה חדשה - האש היוונית, תערובת נפיצה של חומרים שיצרה אש קטלנית ששרפה את ספינות האויב, ונעשה בה שימוש גם ביבשה. לבסוף ספג הצבא הערבי מפלה ביבשה באסיה הקטנה, ואולץ לחדול מהמצור ולסגת. לניצחון הביזנטי נודעה חשיבות מכרעת להישרדותה של ביזנטיון. חוזה שלום נחתם זמן קצר לאחר מכן והותיר את רוב אסיה הקטנה בידיה של ביזנטיון. ערך זה הוא קצרמר בנושא מצורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייגן בון

מייגן בון (באנגלית: Megan Boone; נולדה ב-29 באפריל 1983) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית שהתפרסמה בזכות תפקידה הראשי בסדרת דרמת הפשע "הרשימה השחורה" בתור סוכנת ה-FBI אליזבת' קין. בון נולדה בעיר פטוסקי שבמישיגן וגדלה בפלורידה. הוריה עבריו לשם בילדותה כדי להיות קרובים לסבה וסבתה. סבה, הרולד גארי מורס, היה איש עסקים ובעל מתחמי דיור בפלורידה; אמה, ג'ניפר פאר, היא מנהלת המכירות. בון אומרת שהיא גילתה את התשוקה למשחק בגיל שבע כאשר סבה וסבתה לקחו אותה לניו יורק כדי לראות מחזה בברודוויי בכיכובו של נייתן ליין. מוצאה של בון הוא אנגלי וגרמני עם כמויות קטנות של הולנדי וסקוטי. בשנת 2005 סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות בבית ספר לתיאטרון של אוניברסיטת המדינה של פלורידה. לאחר מכן, החלה לצבור ניסיון במשחק על במה ב"תיאטרון הרפרטוארי אסולו" בו למדה והופיעה; בין מוריה נמנים השחקנית ג'יין אלכסנדר ובמאי התיאטרון אדווין שרין. בשנת 2017 החלה ללמוד לתואר שני במדעי קיימות בבארד קולג' בניו יורק. בשנת 2007 בון כיכבה בהופעת הבכורה שלה בלוס אנג'לס במחזה של צ'ארלס ל. מי, "Limonade Tous Les Jours" וזכתה בשני פרסי התיאטרון השבועי של לוס אנג'לס על הופעתה. בשנת 2009 בון ביצעה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בסרט האימה "בלאדי ולנטיין 3D", ואחריו תפקיד משנה בסרט "סקס והעיר הגדולה 2" משנת 2010. במהלך שנת 2010, היא גילמה את סגן התובע המחוזי, לורן סטנטון בסדרה קצרת הימים "חוק וסדר: לוס אנג'לס" ברשת NBC. באותה שנה, עברה בון לכס הבימוי, וביימה את הסרט הקצר "Eggshells for Soil", שחלקים ממנו צולמו בעיר הולדתה בפלורידה. בשנת 2012 הופיעה בסרט "סטפ אפ 4: מהפכה"; הרביעי בסדרת "סטפ אפ", בתפקיד של קלייר, אם חד הורית לילדה קטנה ואחותו של שון. מאוחר יותר באותה שנה כיכבה בון בסרט הדרמה העצמאית "Leave Me Like You Found Me", עליה זכתה בפרס Gen Film Festival לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 2013 היה לה תפקיד חוזר בסדרת הדרמה המשטרתית "שוטרים בדם" (אנ') ברשת CBS, ובהמשך השנה החלה לככב בתור סוכנת ה-FBI אליזבת' "ליז" קין בסדרה "הרשימה השחורה" ברשת NBC. "הרשימה השחורה" השיגה הצלחה ביקורתית ומסחרית כאחד. ב-15 ביוני 2021, הוכרז שבון תעזוב את הסדרה לאחר שמונה עונות. ב-15 באפריל 2016 נולדה לבון ולבן זוגה, האומן דן אסטברוק, בת, קרוליין בון. מדיה וקבצים בנושא מייגן בון בוויקישיתוף מייגן בון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייגן בון, ברשת החברתית אינסטגרם מייגן בון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייגן בון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מייגן בון, באתר AllMovie (באנגלית) מייגן בון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייגן בון, באתר Metacritic (באנגלית) מייגן בון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייגן בון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
אנשים (תוכנית טלוויזיה)

אנשים הייתה תוכנית טלוויזיה יומית, אשר בתחילתה הוגשה בעיקר על ידי דרור גלוברמן, בהמשך על ידי חיים אתגר וקורין גדעון, ובעונתה האחרונה על ידי נסלי ברדה. התוכנית, העוסקת בדמויות בולטות בתחומים שונים בחברה הישראלית, שודרה בערוץ 2 בשידורי קשת (בימי השידור של קשת, בשעה 18:50 ובשעות הלילה) ולאחר מכן בערוץ קשת 12 (בשעה 17:15 עד 2019, ובשעות הלילה בשנים 2020 ו-2023) והופקה על ידי חברת "קסטינה תקשורת". התוכנית עלתה לשידור לראשונה באוגוסט 2011. בתחילתה, הנחו את התוכנית שניים: דרור גלוברמן ואפרת אברמוב. באוקטובר 2011 עזבה אברמוב את התוכנית, ומאז הנחה אותה דרור גלוברמן בלבד. ביולי 2016 הצטרפה קורין גדעון להגשת התוכנית לצדו של גלוברמן. באוקטובר 2017 פורסם כי גלוברמן יעזוב את התוכנית, וינחה תוכנית חדשה בשם "נקסט", שתעסוק בנושא טכנולוגיה ותתבסס על ערוץ NEXTER אותו עורך גלוברמן באתר mako. מי שהחליפו הוא כתב התוכנית חיים אתגר. התוכנית עלתה בקשת 12 ב-1 בנובמבר 2017, לראשונה בשידור חי באופן קבוע, אחרי שנים שהתוכנית הייתה ברובה מצולמת מראש. בהמשך הנחו את התוכנית לסירוגין לצד אתגר וגדעון גם מרב מילר, דרור גלוברמן (לעיתים רחוקות, כשמחליף את אתגר) ומירי מיכאלי. החל מ-16 בינואר 2019 התוכנית שודרה בשעה 22:30, במקום 17:15 זאת בעקבות מעברו של רפי רשף ותוכניתו "חמש" לערוץ 12 בשעה 17:00. באוקטובר 2019 עברה התוכנית לשידור רק בימי שישי עד מרץ 2020. ב-11 במרץ 2023 התוכנית שבה במתכונת חדשה כתוכנית לייט נייט בימים ראשון - רביעי בהנחיית נסלי ברדה. ב-13 בספטמבר 2023 שודרה התוכנית האחרונה של "אנשים", שירדה מהאוויר אחרי 80 תוכניות בהנחייתה של ברדה, זאת לאחר מהלך שנעשה משיקולי תקציב. התוכנית ערוכה בצורת מגזין אקטואלי. בכל פרק מתמקדים לרוב בדמות מרכזית אחת, רובן ידוענים, במסגרת כתבת עומק, ולאחר מכן ראיון אישי עם אחד מכתבי התוכנית. לאחר מכן משודרות מספר כתבות נוספות על דמויות אחרות. חיים אתגר: החל מ-2011 לירון שמם: החל מ-2016 מירי מיכאלי: החל מ-2017 רֹתם איזק: החל מ-2017 ניב גלבוע: החל מ-2017 אפרת וכטל: החל מ-2018 מאיה אילני: בשנת 2011 דני ענבר: בשנים 2011–2012 אורלי מירקין: בשנים 2013–2017 שרון גל: בשנת 2019 אתר האינטרנט הרשמי של אנשים אנשים, ברשת החברתית פייסבוק "אנשים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאמרי ביקורת על התוכנית אריאנה מלמד, גלוברמן ואברמוב: אנשים טובים באמצע הערב, באתר ynet, 18 באוגוסט 2011 מיה סלע, אנשים: סדרה תיעודית? אולי ביקום אחר, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2011 מורן שריר, דרור גלוברמן - כמו מטהר אוויר בניחוח של בושם מפורסם, באתר הארץ, 22 ביולי 2013 אלקנה שור, "אנשים" עם דרור גלוברמן: הזרוע הביצועית של האח, באתר nrg‏, 29 באוגוסט 2013 דוד אברהם, אנשים משתנים: אברמוב עוזבת, הפורמט שונה, באתר nana10‏, 24 באוקטובר 2011 נועה פרייס‏, לקראת הפיצול: גלוברמן עוזב את "אנשים" ויגיש תכנית חדשה, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2017 קיץ ברבנר, ‏תרד בתקופה הקרובה מהמסך: נסלי ברדה נפרדת, באתר מעריב אונליין, 14 באוגוסט 2023
אופו-אולוסגה

אופו (Ofu) ואולוסגה (Olosega) הם צמד איים געשיים בסמואה האמריקנית. אורכם המשולב של האיים הוא 6 קילומטרים. האיים הם שרידים של הר געש שביניהם מפריד מצר ים ברוחב 137 מטרים. עד ל-1970 ניתן היה לעבור בין האיים בדרך היבשה בזמני השפל. מאז נסלל גשר ועליו כביש חד-נתיבי המקשר בין שני האיים. הנקודה הגבוהה ביותר באי אופו היא פסגת הר טומוטמו (Tumutumu) בגובה 491 מטרים מעל פני הים, והנקודה הגבוהה באי אולוסגה היא פסגת הר פיומפואה (Piumafua) בגובה 629 מעל פני הים. ההתפרצות הגעשית האחרונה אירעה בשנת 1866, 3 קילומטרים מדרום-מזרח לאולוסגה. עבודת שדה ארכאולוגית בוצעה בשנות השמונים והניבה ממצאים פרהיסטוריים הכוללים ממצאים קרמיים, גרזנים, קונכיות, ועצמות המסייעים להבנת ההיסטוריה העתיקה של איי סמואה ושל פולינזיה. הממצאים מעידים על נוכחות אנושית במקום מלפני 3,000 שנה לערך. אופו הוא המערבי מבין צמד האיים. הכפר המרכזי של האי, הנושא אותו שם, שוכן על חופו המערבי. את האי משרתים שדה תעופה קטן ומעגן סירות. עד לשנת 2009 היה שירות טיסות סדיר לאי וזמן הטיסה מפאגו פאגו היה חצי שעה. רובו של החוף הדרומי של אופו מוכרז כשמורת טבע. מבחינה מנהלית האי מהווה את מחוז אופו, שטחו הוא 7.215 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 176 תושבים על פי מפקד שנת 2010. בדרום האי נמצאת לגונה ובה מגוון רחב של אלמוגים ודגים. האי משמש כבית הגידול של מין עטלף מקומי (Pteropus samoensis) הנמצא בסכנת הכחדה בשל אובדן בית הגידול שלו. אולוסגה הוא האי המזרחי מבין צמד האיים. מבחינה מנהלית הוא מהווה את מחוז אולוסגה, שטחו 5.163 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 177 תושבים על פי מפקד שנת 2010. על האי שוכנים שני כפרים, אולוסגה וסילי (Sili). הכפר סילי, שנמצא על החוף הצפון-מערבי של האי, נהרס ברובו על ידי סופות ציקלון ואוכלוסייתו נטשה אותו ברובה. רוב אוכלוסיית האי מתגוררת בכפר אולוסגה שנמצא בצד הדרום-מערבי של האי ובו גם נמצא בית הספר של האי. מדיה וקבצים בנושא אופו-אולוסגה בוויקישיתוף Persistence of Coral Reefs Under Extreme Environmental Stress in American Samoa G. Piniak, C. Birkeland, and G. Garrison (2004). University of Hawaii. (אורכב 12.02.2005 בארכיון Wayback Machine) "Global Volcanism Program, Ofu-Olosega". Smithsonian National Museum of Natural History. Retrieved 13 July 2010. Jason Tyler, Patric V. Kirch, Terry L. Hunt, Lisa Nagaoka (November 1989). "Final Report on Archaeological Investigations at Site AS-13-1, To'aga, Ofu Island, American Samoa". Department of Parks and Recreation, Government of American Samoa. מפקד 2010 (יש לפתוח את הקישור table מצד ימין)
מישל מולדר

מישל מולדר (בהולנדית: Michel Mulder;‏ נולד ב-27 בפברואר 1986 בזוולה הולנד) הוא ספורטאי הולנדי, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, האלוף האולימפי, בעל שתי מדליות זהב וארד, למרחק של 500 מטר ולמרחק של 1000 מטר, בהתאמה (סוצ'י 2014) ופעמיים ברציפות אלוף העולם בספרינט. אחיו התאום, רונלד, בעל מדליית ארד אולימפית באותו מרוץ למרחק של 500 מטר. מדיה וקבצים בנושא מישל מולדר בוויקישיתוף מישל מולדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מישל מולדר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מישל מולדר, באתר olympedia.org אורן אהרוני, הולנד חוגגת: תאומים זכו במדליה בסוצ'י, באתר ynet, 10 בפברואר 2014
חרפה (ספר)

חרפה (Disgrace) הוא רומן שנכתב על יד הסופר הדרום אפריקאי ג'ון מקסוול קוטזי ופורסם בשנת 1999. הספר זכה בפרס מאן בוקר, ו-4 שנים לאחר פרסומו זכה מחברו בפרס נובל לספרות. דייוויד לורי הוא פרופסור דרום אפריקאי לאנגלית שמאבד את הכל: את המוניטין שלו, העבודה שלו, השקט הנפשי שלו, חלומותיו על הצלחה אמנותית, ולבסוף גם את היכולת שלו להגן על בתו. הוא גרוש פעמיים, ומרוצה מעבודתו כמרצה לתקשורת. בנוסף הוא מלמד כיתה אחת ספרות רומנטית באוניברסיטה טכנית בקייפטאון. התקופה היא לאחר האפרטהייד בדרום אפריקה. ה"חרפה" שלו מגיעה כאשר הוא כמעט בכוח מפתה את אחת מהתלמידות שלו, בחורה בשם מלאני אייזקס. פרשה זו מתגלה לאחר מכן להנהלת בית הספר. ועדה של בית הספר מתכנסת כדי לשפוט את מעשיו. לורי מודה מייד באשמתו, ומסרב להתנצל בצורה שתשאיר אותו בעבודתו. בשל כך הוא נאלץ להתפטר מתפקידו. הוא עוזב את ביתו בעיר, ומוצא מחסה בחווה של בתו בכף המזרחי. במשך זמן, ההשפעה של הבת שלוותה בקצב הטבעי של החווה מבטיחים ללורי חיים שקטים בהרמוניה של חיי הכפר. אבל מאזן הכוחות במדינה משתנה. זמן קצר לאחר שהוא חש בנוח בחיי כפר, הוא נאלץ להשלים עם תוצאותיה של התקפה אלימה בחווה. הבת שלו נאנסת, והוא עצמו מותקף באלימות, ונפצע. מעתה הוא חושש לחיי בתו ולעתידה במקום הזה. ניסיונותיו לשכנע אותה לעזוב את החווה ואולי גם את המדינה לא נושאים פרי. הוא חוזר לביתו בקייפטאון, אך גם שם אינו מוצא מנוחה. הוא חוזר לבתו בחווה, אך מגלה שחייה עומדים להשתנות ולא בכיוון שהוא חלם עליו. הרומן נוגע גם לאינטראקציה של לורי עם כמה דמויות אחרות. בו (Bev) – עוסקת בריפוי וגם בהמתה של חיות בית, ובמידה מסוימת נקשרת ללורי. האיכר השחור פטרוס, העובד לשעבר של לוסי, שמקבל בעלות על חלק מהחווה, ומעורבותו בהתקפה על ביתה אינה ברורה דיה. הרומן עובד לסרט אוסטרלי בשנת 2007. תורגם לעברית בידי סמדר מילוא, ופורסם בעברית בידי הוצאת עם עובד בשנת 2000. חרפה, באתר OCLC (באנגלית) אריאנה מלמד, על חרפה ועל קלון ומה שביניהם, באתר ynet, 28 בספטמבר 2000 אריק גלסנר, מה רוצה קוטזי, או: הגבר הוא הכושי של העולם, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2003 חרפת האנושות לפי קוטזי, ד"ר נעמה הראל, אתר אנימלס רות נצר. חרפה - גאולת האנימה והנשמה. בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני. כרמל. 2021
מארק אנטואן פרסבל

מארק אנטואן פרסֶבַל (בצרפתית: Marc-Antoine Parseval;‏ 27 באפריל 1755 – 16 באוגוסט 1836), היה מתמטיקאי צרפתי, שנודע בעיקר כמפתח שוויון פרסבל (או זהות פרסבל) באנליזת פורייה. פרסבל נולד בצרפת בשנת 1755 במשפחה צרפתית אריסטוקרטית. בשנת 1795 נשא אישה, אך התגרש עד מהרה. כתוצאה מהשתייכותו למעמד האריסטוקרטי התנגד למהפכה הצרפתית ותמך במלוכנות. הוא אף פרסם שירה אנטי מהפכנית, ונכלא עקב כך על ידי נפוליאון, ב-1792. במערכת אורתונורמלית שלמה מתקיימות הזהויות הבאות (ולמעשה, כל אחת מהן שקולה להיותה של המערכת שלמה): שוויון פרסבל:   ∑ α ∈ Λ | ⟨ x , u α ⟩ | 2 = ‖ x ‖ 2 {\displaystyle \ \sum _{\alpha \in \Lambda }\left|\langle x,u_{\alpha }\rangle \right|^{2}=\|x\|^{2}} שוויון פרסבל המוכלל:   ∑ α ∈ Λ ⟨ x , u α ⟩ ⟨ y , u α ⟩ ¯ = ⟨ x , y ⟩ {\displaystyle \ \sum _{\alpha \in \Lambda }\langle x,u_{\alpha }\rangle {\overline {\langle y,u_{\alpha }\rangle }}=\langle x,y\rangle } מארק אנטואן פרסבל, באתר MacTutor (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב רווה

קרב רווה התרחש בין 3 ל-11 בספטמבר 1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה, כחלק מקרב גליציה. בקרב נלחמו כוחות מהאימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית, באזור רווה-רוסקה (כיום באוקראינה). הקרב הסתיים בניצחון רוסי. עם תחילת קרב גליציה, הארמייה הראשונה והרביעית של אוסטרו-הונגריה הצליחו להשיג ניצחונות בחלק הצפוני של החזית, בקרב קרשניק ובקרב קומרוב. אולם בחלק הדרומי בו היו הכוחות החזקים של הרוסים, הארמייה השנייה והשלישית נחלו הפסדים. לכן הארמייה האוסטרו-הונגרית הרביעית נשלחה דרומה, לעזור לארמייה השלישית שסבלה מאבדות רבות. בעקבות התנועה דרומה נוצר פער בין הארמייה הראשונה (הצפונית) לבין הארמייה הרביעית. הקרב החל כאשר הארמייה הרוסית השלישית ניצלה את הפער הזה תוך ניסיון לכתר את הארמייה הרביעית. במערכה השתתפו 9 דיוויזיות מכל צד, כאשר ידם של הרוסים על העליונה. הארמייה האוסטרו-הונגרית הרביעית עמדה בפני כיתור, והחלה בנסיגה, תוך אבדות רבות בנפש ובציוד לחימה. בגין תבוסה זו הודח מוריץ פון אופנברג מהפיקוד על הארמייה הרביעית, למרות שההוראה להחלץ לעזרת הארמייה השלישית הגיע ממפקד החזית קונרד פון הצנדורף. ב-21 ביוני 1915 נכבשה רווה-רוסקה מחדש על ידי מדינות מעצמות המרכז במסגרת מתקפת גורליצה-טרנוב. מדיה וקבצים בנושא קרב רווה בוויקישיתוף Battle of Rava Ruska, 3-11 September 1914 ‏ ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי הרביעי, מלך צרפת

לואי הרביעי, מלך צרפת, היודע גם כלואי שמעבר לים (אוטרמר) (בצרפתית: Louis IV d'Outremer ‏; ספטמבר 920 או 921 – 10 בספטמבר 954), היה בן לשושלת הקארולינגים, ומלכה של פרנקיה המערבית מ-936 עד מותו. לואי נולד בעיר לאן שבצפון צרפת לשארל השלישי "התם" מלך פרנקיה המערבית, מאשתו אדוויג, בתו של אדוארד הזקן מלך אנגליה. היה בן שלוש שנים בלבד כאשר אמו לקחה אותו לאנגליה, אחרי שאביו נכלא ב-923, ומכאן כינויו "מעבר לים". ב-936, אחרי מותו של ראול מלך פרנקיה המערבית, נקרא על ידי האצילים לחזור לצרפת ולרשת את הכתר. סמכותו של המלך לואי הרביעי הייתה מוגבלת לעיר לאן וסביבותיה ולמספר מקומות אחרים בצפון צרפת, אך לא הייתה לו כל סמכות מדרום לנהר לואר. למרות שלואי הרביעי הוכר כמלך על ידי האצילים הפיאודליים, רוזן פריז איג הגדול שלט בעיר ובסביבותיה ובמחוז בורגונדיה. ב-939 נאבק באוטו הראשון, מלך גרמניה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, על השליטה במחוז לורן, אך לבסוף נשא לאישה את גרברג, אחותו של הקיסר, שילדה לו שני בנים ובת. המלך לואי הרביעי נפל מסוסו ומת ב-954. הוא נקבר בכנסיית סן רמי שבעיר ריימס. בנו בכורו לותר ירש את כתר ממלכת פרנקיה המערבית. לותר, מלך צרפת (941- 986) מתילדה (943 - ?) שארל, דוכס לורן (954 - 986) מדיה וקבצים בנושא לואי הרביעי, מלך צרפת בוויקישיתוף לואי הרביעי, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) biography/Louis-IV-king-of-France לואי הרביעי, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרינה סמפיני

קרינה ליליאנה סמפיני (בספרדית: Carina Liliana Zampini;‏ 12 בספטמבר 1975) היא שחקנית טלוויזיה ארגנטינאית. על פי רוב היא מגלמת את דמות הנבל. בין דמויות אלה בולטת אנה גריקו בטלנובלה "לב אמיץ", שעליה זכתה בפרס מרטין פיירו ב-2004 וכן תפקידה של קרלה לוסרו אותה ביצעה ב"לנצח נשים קטנות" ו־"עשירים ומפורסמים". על תפקיד זה זכתה בפרס ויוה 2000 בישראל. סמפיני, ילידת בואנוס איירס, החלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר, אך את הפריצה הראשונה עשתה לראשונה כששיחקה ב"לנצח נשים קטנות". כילדה היא החלה להשתתף בתיאטרונים שונים. היא למדה משחק מגיל 9. בשנים 1998 ו-2000 שיחקה כדמות אנדראה (Andrea) בטלנובלה Gasoleros, סדרה בערוץ 13 ארגנטינה, ואת הדמות מצ'ה (Mecha) בטלנובלה Calientes, גם היא בערוץ 13. בשנים 2000–2001 גילמה את מריה מנדס (María Méndez) דמות ראשית של הטלנובלה ירח פראי בערוץ טלפה (Telefe). ב"ירח פראי" (Luna Salvaje) זאת הייתה הפעם הראשונה שלה במפגש כזוג בטלנובלה עם השחקן גבריאל קוראדו אותו הכירה כבר בישראל במסגרת טקס ויוה 2000. בשנת 2002 גילמה את לוסיה לדסמה (Lucía Ledesma) בסדרה "המורה פרנקו" (Franco Buenaventura, el profe).בשל אי הסכמתה עם קווי העלילה של דמותה, קרינה בחרה לעזוב את הסדרה באמצע. בשנת 2004 גילמה בטלנובלה "לב אמיץ" Padre Coraje את אנה גריקו (Ana Guerrico). תפקיד זה זיכה אותה בפרס מרטין פיירו בקטגוריית הכוכבת הראשית של הטלנובלה. בשנת 2005 חזרה קרינה לשחק עם גבריאל קוראדו כדמות בשם אווה הופמן (Eva Hoffman) בסדרה "גברים עם כבוד" (Hombres de Honor). בשנת 2006 גילמה את רומינה פרנצ'יני (Romina Franccini) יחד עם השחקן אוסבלדו לפורט Osvaldo Laport בסדרה "מחרוזת האזמררלדים" (Collar de Esmeraldas). בשנת 2008 נכנסה קרינה לטלנובלה "נשים של אף אחד" (Mujeres de nadie) בעונה השנייה כדמות בשם דוקטור פרננדה אלמירון (Dra. Fernanda Almirón) רופאת ילדים שסובלת מהפרעה דו-קוטבית. בשנת 2010 חזרה קרינה לשחק בטלוויזיה בסדרה "Malparida" כדמות מרטינה פיגרואה (Martina Figueroa). בשנים 2012–2013 כיכבה עם סבסטיאן אסטבנס בטלנובלה "אהבה מתוקה" (Dulce Amor), בדמותה של ויקטוריה בנדי (Victoria Bandi) כאשת עסקים בעלת חברה של שוקולדים. בשנת 2014 היא כיכבה בסדרה "דרך לאהבה" (camino al amor) עם השותף שלה מ־dulce amor סבסטיאן אסטבנס, את דמותה של מלנה מננדס מזכירה בחברת ההובלות "קולוצ'י (colucci)" בשנת 2015 התחילה להנחות תוכנית בישול עם חרארדו רוזין (Gerardo Rozin). קרינה סמפיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרינה סמפיני, ברשת החברתית אינסטגרם קרינה סמפיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אולגה ברוסניקינה

אולגה אלכסנדרובנה ברוסניקינה (ברוסית: О́льга Алекса́ндровна Брусни́кина; ‏נולדה ב-9 בנובמבר 1978) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 4 מדליות זהב. ברוסניקינה נולדה וגדלה במוסקבה. היא החלה להתאמן בגיל 14. בשנת 1993 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער. באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה ברוסניקינה לראשונה, במשחקים האולימפיים וסיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה בשנת 1998 זכתה ברוסניקינה בשתי מדליות זהב, בתחרות הזוגות ביחד עם מריה קיסליובה ובתחרות הקבוצתית. חודשיים לפני אולימפיאדת סידני (2000) נמצאה קיסליובה שותפתה לתחרות הזוגות חיובית לאפדרין וקיבלה הרחקה מתחרויות של שלושה חודשים שקוצרו לחודש וכך יכלה להשתתף במשחקים האולימפיים. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה ברוסניקינה בשתי מדליות זהב בתחרות זוגות ובתחרות הקבוצתית. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה יפן בשנת 2001 זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות ליחידות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2003 זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ברוסניקינה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. לאחר המשחקים האולימפיים פרשה ברוסניקינה מספורט תחרותי והחלה להנחות תוכניות טלוויזיה. בשנת 2009 היא החלה לשפוט בתחרויות ופעילה באיגוד הספורט הרוסי. מדיה וקבצים בנושא אולגה ברוסניקינה בוויקישיתוף אולגה ברוסניקינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אולגה ברוסניקינה, באתר olympedia.org
אנשים

האם התכוונתם ל... אנשים (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה ישראלית, בהגשת חיים אתגר וקורין גדעון. אנשים (עיתון) – עיתון ישראלי שהתפרסם בתחילת שנות השמונים. אנשים (שיר) – שיר של הזמרת דיקלה. אנשים - שם עצם ברבים, המתייחס למכלול סתמי חסר מאפיינים של בני האדם / האנושות, המאכלסת את כדור הארץ.
פסטיש

פסטיש (Pastiche) היא טכניקה אמנותית שמחקה באופן קליל, ומבלי שלחיקוי זה תהיה חשיבות פרשנית, סגנון או עלילה של ספר אחר (בשונה מפרודיה או סאטירה). למרות שהפסטיש לרוב היתולי באופיו, לעיתים הוא נעשה מתוך כבוד לטקסט המחוקה, למשל בספרות חובבים. בשלהי המאה ה־19 באנגליה, נעשה שימוש בפסטיש עם אלמנט נוסף של משמעות: יצירה תוארה כפסטיש אם צירפה יחדיו סגנונות של כמה יצירות מקוריות. כפי שמגדיר זאת מילון אוקספורד פסטיש: "עירוב של מרכיבים שונים: תערובת, בליל, ערבוביה".[דרוש מקור] משמעות מוקדמת זו חופפת למשמעות האטימולוגית של המילה: פסטיש הוא הגרסה הצרפתית למילה האיטלקית pasticcio: סוג של פאי העשוי ממרכיבים רבים. במהלך המאה העשרים, המילה "פסטיש" שינתה את משמעותה, כך שכעת היא משמשת במשמעות שתוארה קודם, ללא קונוטציות הכרחיות לעירוב סגנונות.[דרוש מקור] הפסטיש נבחן מהפרודיה. בעוד השנייה נוטלת פסוקים ממקור ספרותי אחד ומעוותת אותם במטרה להגחיך את הנושא שבו היא דנה ולצקת משמעות חדשה, הראשונה פועלת בשיטת ההטלאה, מייבא פסוקים ממקורות אחרים, מבלי להיות מחויב ליציקת משמעות. לפי פרדריק ג'יימסון, הפסטיש הוא פרודיה ריקה השייכת לאסתטיקה של הפוסטמודרניזם, שבו הפרודיה מוצאת עצמה ללא ייעוד, משום שהמציאות עצמה, שאותה היא אמורה להלעיג, כבר התפרקה מלכידותה. ”היעלמותו של הסובייקט האינדיבידואלי על נגזרותיו הצורניות ואי-זמינותו הגוברת והולכת של הסגנון האישי מולידות פרקטיקה כמעט אוניברסלית כיום של מה שניתן לכנות 'פסטיש" [...] [פרקטיקה] נטולת צחוק ומשוללת כל אמונה שלצד השפה הלא-נורמלית ששאלתָּ לרגע עדיין קיימת נורמליות לשונית בריאה.” יצירות רבות בסוגות מסוימות, במיוחד בפנטזיה, הן במהותן פסטיש. ספרות מעריצים רבה כתובה בפסטיש. דוגמאות ניתן למצוא בסיפורים הרבים המציגים את שרלוק הולמס, שלא נכתבו על ידי ארתור קונאן דויל.[דרוש מקור] צ'ארלס רוזן תיאר חלק ניכר מיצירותיו של מוצארט כפסטיש של סגנון הבארוק.[דרוש מקור] הפסטיש החל לתפוס את מקומו גם בקולנוע, בשני העשורים האחרונים, כאשר התחילו לצאת סרטים פוסטמודרניים. הפסטיש תפס חלק נכבד מתרבות הפוסטמודרניזם שעיקריה היו קלילות וגיחוך על השאלות הקיומיות שהציגו במאי המודרניזם. הפסטיש, יחד עם ערבוב הסגנון וצורת הבימוי הקלילה הפכו את הקולנוע הפוסטמודרני לחוויה שלא נראתה כמוה בתולדות הקולנוע. הפסטיש, בקולנוע הפוסטמודרני, משמעותו 'הדבקת' (Paste - Pastich) רעיון המוכר לכל ושימוש בו עד כדי שחיקת הרעיון. יודגש כי מדובר בהדבקה מלאכותית, אחת שלא תראה טבעית ושיהיה ידוע לנו כי הרעיון לקוח ממקום אחר. דוגמאות לפסטיש בקולנוע הפוסטמודרני ניתן למצוא בסרטיו של קוונטין טרנטינו ובסרטיהם של האחים כהן.[דרוש מקור] הפסטיש בולט גם באדריכלות פוסט-מודרנית, למשל באתרים כמו Piazza D'Italia (אנ') בניו אורלינס של האדריכל צ'ארלס מור (Charles Moore). התכנון כולל צירוף גרוטסקי של פיאצה איטלקית, עמודי דקור נאו-קלאסיים ואורות ניאון. דוגמה אחרת היא המלונות של חברת וולט דיסני באורלנדו, פלורידה, שעיצב מייקל גרייבס. בפסטיש נעשה גם שימוש בפרסומות, שמחקות סגנונות ונושאים פופולריים למטרות שיווק. פרודיה סימולקרה דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "פרודיה/פסטיש", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות פרדריק ג'יימסון, פוסטמודרניזם או ההיגיון התרבותי של הקפיטליזם המאוחר, תרגום: ע' גינצבורג-הירש, תל אביב: רסלינג, 2002, עמ' 33–34 דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "פרודיה/פסטיש", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות