laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פלאפה (מבנה)

מבנה הפלאפה (מילה ספרדית ממקור טאגאלוגי, שפירושה במקור "פטוטרת עלה הדקל") היא בית מגורים פתוח בצדדים. מבנה המגורים הוא עם גג סכך העשוי מעלי דקל מיובשים. המבנה מאוד שימושי במזג אוויר חם, ולכן נפוץ מאוד בחופי הים וגדות הנהרות של איי הפיליפינים וכן במדבריות של מקסיקו. לפי רובן קאריו, פאלפה נגזרת משיטות הבנייה המסורתיות של הסגנון האדריכלי בהאי קובו ("בתי כלונסאות") של הפיליפינים, שהובאה והועתקה למלכות המשנה של ספרד החדשה (יחד עם עצי אגוזי קוקוס, שאינם ילידי אמריקה) דרך הגליאון של מנילה. בתקופה הקולוניאלית הספרדית. פלאפס נפוצים גם בהונדורס ובמדינות אחרות של אמריקה המרכזית. Barra de Potosí טאינו, מגורים קריביים עם גג סכך דקלים שנמצאו בעבר בפוארטו ריקו, בקובה ובהיספניולה. Chickee, המילה קריק/סמינול לתיאור בית מגורים פתוח עם גג סכך דקלים שנבנה לעיתים קרובות על ידי האינדיאנים של פלורידה. הגליאון של מנילה, מלכות המשנה של ספרד החדשה הספרדית ודרך סחר/חילופי תרבותי של איי הודו המזרחית הספרדיים. מדיה וקבצים בנושא פלאפה בוויקישיתוף "Pilipinas". Pilipinas (באנגלית). Honolulu, Hawaii: Philippine Studies Committee, Southeast Asia Council, Association for Asian Studies (39–43): 31. 2002. palapa is listed in the American Heritage Dictionary which considers the word to be of American-Spanish origin. However, we could ultimately trace the roots of the word to the Philippines. Palapa (Tagalog) refers to an opensided structure with thatched roof made of dried palm fronds, usually found on beaches and used as shade. Carrillo, Rubén. "Asia llega a América. Migración e influencia cultural asiática en Nueva España (1565-1815)". www.raco.cat. Asiadémica. נבדק ב-19 בדצמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
רגימנט היומנרי המלכותי

רגימנט היומנרי המלכותי (באנגלית: Royal Yeomanry או בר"ת: RY) הוא רגימנט יומנרי משוריין, הבכיר ביותר בצבא הבריטי. הרגימנט נוסד ב-1 באפריל 1967 מתוך שמונה רגימנטי יומנרי שפורקו והפכו לששת האסקדרונים של היומנרי המלכותי. הוא רגימנט היומנרי הראשון שהוקם במודל צבא המילואים החדש ולכן הבכיר ביותר, בנוסף, הוא רגימנט היומנרי היחיד בצבא הבריטי שקיבל תואר קרב לאחר מלחמת העולם השנייה (עיראק 2003) עבור השתתפותו במלחמת עיראק. כיום משמש הרגימנט למשימות סיור ושריון קל על בסיס רכבי סופרקט ג'אקל ולנד רובר והוא נמצא כולו תחת פיקוד חטיבת סיור העומק הראשונה. מקורות רגימנט היומנרי המלכותי במספר רגימנטי יומנרי שנוסדו בסוף המאה ה-18 ככוחות מתנדבים רכובים להגנה על בריטניה אל מול פלישה צרפתית אפשרית. רגימנטי היומנרי לקחו חלק במשימות שיטור ומעבר לכך לקחו חלק רק במערכות מרכזיות מעבר לים שהצריכו כוחות נוספים, בהם מלחמת הבורים השנייה ומלחמות העולם. סך הכל בהיסטוריה של המיזוג של רגימנטי היומנרי השונים הכלולים ברגימנט היומנרי המלכותי ניתן למנות 14 רגימנטים שהתמזגו לאורך השנים לתוך שמונת הרגימנטים שהפכו לאסקדרונים בעת הקמתו ב-1 באפריל 1967. הרגימנטים השונים תרמו מהמסורות והמורשת שלהן לרגימנט היומנרי, כך גם הועברו עליו 40 תוארי הקרב ההיסטוריים, ב-2005 נוסף לרגימנט גם תואר הקרב "עיראק 2003" עבור לחימתו במלחמת עיראק, כך שהיה לרגימנט היומנרי היחיד שזכה לתואר קרב לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. הרגימנט מורכב ממפקדה ושישה אסקדרונים לוחמים. הרגימנט הוא אחד משני רגימנטי הסיור המשוריין של צוות קרב חטיבת התקיפה וסיור העומק הראשונה כחלק מהדיוויזיה השלישית (לצד משמר הדרגונים הראשון של המלכה). ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא למטרות סיור וסיוע בשדה הקרב. מפקדת הרגימנט אסקדרון A (שרווד ריינג'רס יומנרי) אסקדרון B (ווריקשייר ווסטרשייר יומנרי) אסקדרון C (קנט ושרפשוטרס יומנרי) אסקדרון D (שרופשייר יומנרי) אסקדרון E (ליסטרשייר ודרבישייר יומנרי) אסקדרון F (ווסטמינסטר דרגונים) אתר האינטרנט הרשמי של רגימנט היומנרי המלכותי רגימנט היומנרי המלכותי, ברשת החברתית פייסבוק רגימנט היומנרי המלכותי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רגימנט היומנרי המלכותי, ברשת החברתית אינסטגרם עמותת רגימנט היאומנרי המלכותי (RYRA).
רוטב תות שדה

רוטב תות שדה הוא קולי (רוטב) העשוי מפרי תות שדה כמרכיב העיקרי. הרוטב משמש בדרך כלל כרוטב קינוח. גרסאות פשוטות של הרוטב מכילות תותים וסוכר מעורבבים, מרוסקים או כתושים. ניתן להשתמש בתותים טריים או קפואים בהכנתו. לקבלת המרקם של קולי התערובת עוברת סינון. עיבוי הרוטב נעשה באמצעות הוספת עמילן תירס וחימומו. תוספות טעם מקובלות הן מיץ לימון או ברנדי. סירופ תות הוא סירופ בטעם תות, המיוצר בייצור המוני ומשווק במיכלי ובקבוקי פלסטיק. הסירופ משמש לייצור משקאות קלים וגלידות בטעם תות. סירופ תות אינו מכיל תותים אלא חומר טעם (Ethyl methylphenylglycidate). רוטב תותים משמש כרוטב לקינוח על מאכלים כמו עוגת גבינה, גלידה, גלידת סנדיי ועוגות נוספות שונות. הרוטב ניתן להגשה קר או חם. מדיה וקבצים בנושא רוטב תות שדה בוויקישיתוף
קרול ברוקס מקניל

קרול ברוקס מקניל (באנגלית: Carol Brooks MacNeil; 15 בינואר 1871 - 22 ביוני 1944) הייתה פסלת אמריקאית, ילידת שיקגו, שם למדה במכון לאמנות בשיקגו בהדרכת לורדו טאפט. מקניל עיצבה הרבה עיצובים וייחודיים עבור אגרטלים, קומקומים, מעמדי דיו וחפצים דקורטיביים ושימושיים אחרים, כמו גם פסלי ילדים, כולל אלה של שני בניה. בתו של אב צייר, מקניל בחרה במקום זאת לעבוד בפיסול. מקניל למדה בפריז אצל פרדריק ויליאם מקמוני וז'אן אנטואן אינג'לברט. היא הייתה אחת מ"הארנבות הלבנות" שעבדו עבור לורדו טאפט בתערוכה הקולומביאנית העולמית של 1893. ב-1895 היא נישאה להרמון אטקינס מקניל, פסל של אינדיאנים אמריקאים ומונומנטים הרואיים. נולדו להם שני בנים. מקניל ככל הנראה שיתפה פעולה עם בעלה בפרויקט אחד לפחות - פסל מול בית הממשלה של אוהיו בקולומבוס, אוהיו, אשר נחנך בספטמבר 1907. מקניל הייתה עסוקה בגידול ילדיה, מה שהשאיר לה פחות זמן ליצירות האמנות, וגרם לה לייצר מספר מוגבל של יצירות אמנות לאחר לידתם. מקניל זכתה בתואר מכובד בתערוכה הבינלאומית של 1900 ובמדליית כסף באותה שנה בתערוכה העולמית. בשנת 1904, היא זכתה במדליית ארד עבור מזרקה בתערוכת הרכישה של לואיזיאנה, שהתקיימה בסנט לואיס היא הייתה חברה באגודת הפיסול הלאומית. היא התגוררה בקווינס, ניו יורק, ומתה בבית החולים ג'מייקה. מדיה וקבצים בנושא קרול ברוקס מקניל בוויקישיתוף Preview unavailable - ProQuest, www.proquest.com (באנגלית) The World's Work, Doubleday, Page & Company, 1907. (באנגלית) ubenstein, Charlotte Streifer (1990). American Women Sculptors. Boston: G. K. Hall & Co. pp. 115–116 "THE MCKINLEY MEMORIAL". Overland Monthly and Out West Magazine. LI (2). February 1908. Carol B. MacNeil - American Sculptor, bronze-gallery.com Mackay, James (1977). The Dictionary of Sculptors in Bronze. Suffolk: Antique Collectors' Club Ltd. p. 245
אפריטדה

אפריטדה (בפיליפינית: Afritada) הוא מאכל פיליפיני המורכב מעוף, בקר או חזיר מאודה ברוטב עגבניות עם גזר, תפוחי אדמה ופלפל אדום וירוק. המנה מוגשת על אורז לבן והיא ארוחה פיליפינית נפוצה. אפשר להכין אותה גם עם פירות ים. השם אפריטדה נגזר מהמילה הספרדית פריטדה ("מטוגן"), המתייחסת לשלב הראשון של ההכנה בו מטגנים את הבשר במחבת לפני הסמכתו ברוטב העגבניות. לאפריטדה שמות שונים המבוססים על המרכיבים העיקריים של המנה. הנפוצים שבהם הם afritadang manok (עוף אפריטדה ), afritadang baka (אפריטאדה בקר), ואפריטאדנג באבוי ( אפריטדה חזיר). ניתן להכין אפריטדה גם בבישול מאכלי ים, כמו דגים (afritadang isda) או מולים (afritadang tahong), תוך שימוש באותו תהליך בסיסי כמו האפריטדה בשר. אפריטדה הוא מבושל בדרך כלל בסגנון האמונדו (עם נתחי אננס). גרסה מתוקה זו מכונה בדרך כלל "אפריטדה אננס". זה נפוץ לבלבל מנה זו עם pininyahang manok, כלומר עוף מאודה עשוי גם עם אננס. עם זאת, באחרון לא משתמשים ברוטב עגבניות. באופן דומה, נזיד המנודו הפיליפיני והקלרדטה משתמשים גם הם ברוטב עגבניות או קטשופ בננה. עם זאת, המנודו כולל כבד פרוס, בעוד שקלדרטה משתמש אך ורק בבשר עז. איגאדו לעומת זאת מכיל כבד, אך ללא רוטב עגבניות. עוף מרנגו גינאטאן אדובו קארה-קארה מדיה וקבצים בנושא אפריטדה בוויקישיתוף "Colinares, Robert (2007) "Pork Afritada" no site FilipinoFoodLovers.com". www.filipino-food-lovers.com. נבדק ב-9 באוגוסט 2022. {{cite web}}: (עזרה) Merano, Vanjo. "Chicken Afritada Recipe". Panlasang Pinoy. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Polistico, Edgie (2017). Philippine Food, Cooking, & Dining Dictionary. Anvil Publishing, Incorporated. ISBN 9786214200870. "Afritada, A Famous Filipino Stew". FilStop. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Chicken Afritada Recipe". נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Fish Afritada". Mama's Guide Recipes. 30 באפריל 2017. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Afritadang Tahong". Panlasang Pinoy Meaty Recipes. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Pineapple Chicken Afritada". Kawaling Pinoy. 7 באפריל 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Pininyahang Manok (Pineapple Chicken)". PinoyWay. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "RECIPE: Pininyahang Manok". ABS-CBN News. 7 בפברואר 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Chicken Afritada (Afritadang Manok)". Panlasang Pinoy Meaty Recipes. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
ג'וליה בראקן ונדט

ג'וליה בראקן ונדט, באנגלית: Julia Bracken Wendt ‏ (1871–1942) פסלת אמריקאית, נולדה ב-10 ביוני 1871 באפל ריבר, אילינוי, ה-12 מתוך שלושה עשר ילדים במשפחה אירית קתולית. ללא תמיכה מהוריה בעקבות מות אמה כשהייתה בת תשע, היא ברחה מהבית בגיל שלוש עשרה. בגיל שש עשרה היא עבדה כמשרתת בית עבור אישה שזיהתה את הכישרון והדחף שלה לאמנות, ושילמה כדי לרשום אותה למכון לאמנות של שיקגו. שם היא למדה אצל לורדו טאפט וב-1887 היא התקדמה להיות עובדת הסטודיו ועוזרת ההוראה שלו. ב-1893, במהלך התערוכה הקולומביאנית היא הייתה אחת מכמה נשים פסלות שכונו "הארנבות הלבנות" שעזרו לייצור חלק מהפסלים האדריכליים שעיטרו את בנייני התערוכה. מלבד זאת היא זכתה בהזמנה להפקת פסל ליריד האומות באילינוי. העבודה נוצקה מאוחר יותר בברונזה והוצבה בקפיטול של מדינת אילינוי, לאחר הצלחה במשך מספר שנים, היא נישאה ב-1906 לצייר ויליאם ונדט ועברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם המשיכה לעבוד. בקליפורניה לימדה במכון אוטיס לאמנות ויחד עם בעלה הייתה גורם מרכזי בהקמת מועדון האמנות של קליפורניה ב-1909, שפתח את האפשרות לנשים ופסלים להיכנס לחברות. היא מתה בלגונה ביץ' ב-22 ביוני 1942. מדיה וקבצים בנושא ג'וליה בראקן ונדט בוויקישיתוף ג'וליה בראקן ונדט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Wendt, Julia Bracken (1871–1942) | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com Edan Milton Hughes, Artists in California, 1786-1940, San Francisco, CA : Hughes Pub. Co., 1986, ISBN 978-0-9616112-0-0 Rubenstein, Charlotte Streifer, ‘’American Women Sculptors: A History of Women Working in Three Dimensions’’, G. K. Hall and Co. Boston, 1990 pp. 105*110 McKay, James, The Dictionary of Sculptors in Bronze, Antique Collectors Club, London, 1995 Taft, Lorado, ‘’The History of American Sculpture’’, The Macmillan Company, New York, 1925 p. 528 National Sculpture Society, ‘’Contemporary American Sculpture’’, National Sculpture Society, NY 1929 Julia Bracken Wendt's response (Open Letter, Los Angeles Times, January 1910) to Antony Anderson's Art and Artists column from December 12, 1909.
זעקת הנפטר

זעקת הנפטר (באנגלית: "Cry Of The Dead") הוא סרט אימה ודרמה ישראלי, מסוגת קולנוע חרדי שיצר ניסים ורטה בשנת 2004, הנחשב לסרט האימה החרדי הראשון. ניסים, סופר סת"ם ותלמיד כולל המתאכזר לחבריו, מוצא עצמו רדוף על ידי רוח רפאים לאחר מותו הטראגי של אחד מחבריו לספסל הלימודים. הסרט מבוסס על המותחן האמריקאי "החוש השישי" שיצא בשנת 1999. אמנם, אין דמיון ממשי בין שני הסרטים. העלילה הייתה חריגה במושגים החרדיים ועל הדיסק נכתב "מומלץ מגיל 14 בלבד". את הסרט כתב והפיק ניסים ורטה שאף שיחק בו בתפקיד ראשי, ובוים על ידי אריאל כהן. יהי רצון מלפניך מלך רחום וחנון ארך אפיים ורב חסד שלא יארע חס ושלום דבר תקלה על ידי (ניסים ורטה) — מתוך פתיח הסרט בהתייחס לתקציב הדל אמר ורטה בראיון לחדשות ערוץ 2: "הסרט הזה נעשה בעשרת אלפים דולר, תן לשפילברג תקציב כזה הוא לא מוציא סרט כזה". לא עוד סרטים על ייצור שופר וכיבוד אב ואם, את העולם החרדי משגעים בימים אלה סרטי האימה. "זעקת הנפטר" של נסים ורטה, המבוסס על הלהיט ההוליוודי "החוש השישי", כבש את שוק הקולנוע החרדי בסערה, ושבר את שיאי המכירות. — אלי אשד, גלובס הסרט נחל הצלחה בקופות ועל כך תכנן להרחיב את ז'אנר סרטי האימה במגזר ואמר: "יש לי חזון של תעשייה שלמה של סרטי אימה לחרדים". ב-2005 התחיל לעבוד על יצירת שני סרטי אימה נוספים: "עולם התוהו" (2005) – שבאופן יחסי לקודמו, לא נחל הצלחה משמעותית ו-"תרפים" שלא יצא לאור. אם כבר חשבתם שראיתם הכל אז יש לכם טעות חמורה. ניסים ורטה לא מסתפק בקומדיות ובדרמות המשפחתיות שבהם השתתף עד עתה, אלא מחליט לשבור את הכלים. ואכן לא רק הכלים נשברים כאן אלא גם הכללים, כמו הכלל הבסיסי שמי שמת - נקבר ונחתם, עד להודעה חדשה, או יותר נכון עד לתחיית המתים. — אמציה האיתן, ערוץ 7 ניסים ורטה אבי הורוביץ חיים וולמן אהרון אילפלד אביעד גיל אריאל כהן רון ברברסקי ערן איבגי יואב ון דן ברג ג׳קי אליהו דוד שניאור רועי יעקב שמעון משעלי אלעד כהן ברוך שטרן איתי עמרן עקיבא בן דוד אפי שטרן יאיר כורסנדי בני מיצמכר אבי ביטון שלומי שטרן יוסי כהן ישראל יפרח שלום לביא ארד מיכאל שמשון חצרוני ישראל בר יוחאי קולנוע חרדי ניסים ורטה אמציה האיתן, מתים מפחד, באתר ערוץ 7, 9 בדצמבר 2004 יונית לוי ואורן אהרוני, החרדים בחרדה: סרט האימה הראשון (החדשות 2), באתר יוטיוב, 22 בדצמבר 2004 אלי אשד, ‏החרדים חרדים, באתר גלובס, 18 בינואר 2005 אלי אשד, פחד ברחובות בני ברק: סרטי אימה חרדיים, באתר המולטי יקום של אלי אשד, 21 בינואר 2005 זעקת הנפטר, באתר גרינטק אמציה האיתן, מתים מפחד, באתר ערוץ 7, 9 בדצמבר 2004 ניסים ורטה – חדשות ערוץ 2, באתר יוטיוב המולטי יקום של אלי אשד, פחד ברחובות בני ברק: סרטי אימה חרדיים
אל הפחד

אל הפחד היא סדרת רשת תיעודית, שכתב וביים תומר לוין, לוחם לשעבר ביחידת דובדבן, היוצא במסע של חקירה עצמית. במהלך מפגשים של ספורט אקסטרים, תומר והדמויות בסדרה מנסים להבין איזה תפקיד משחקת פוסט הטראומה בחיים שלו, ואילו כלים יוכל לרכוש שישרתו אותו בהתמודדות. הסדרה משודרת בערוץ היוטיוב של כאן דיגיטל, ובערוץ כאן 11 בטלוויזיה ובאתר תאגיד השידור הישראלי. בשנת 2023 הוכרזה הסדרה כמועמדת לפרס הפורום הדוקומנטרי בישראל בקטגוריה של סדרת רשת. הסדרה מורכבת מארבעה פרקים קצרים, כאשר בכל אחד מהם תומר עובר תהליך של גילוי וחקירה עצמית אחר דרכי התמודדות וההתמכרות אל הפחד והטראומה שחיה לצידו. בפרק הראשון תומר ממריא מפסגת מונטה באלדו (אנ') שמעל אגם גארדה כחלק מקורס מצבי חירום במצנח רחיפה. בפסגה, תומר חווה התקף חרדה המחזיר אותו לשירותו הקרבי. יחד עם הפסיכולוג פרופ׳ יניב שני, הם מנסים להבין איזה תפקיד הפחד משחק בחיים של תומר ומהיכן מגיעה המשיכה לספורט אקסטרים. ב-2011, דוד כהן נלחם מול מחבלים במסגרת מתקפת הטרור בדרום ישראל. את הצלקות שנשארו בנפשו הוא מרפא עם רכיבת שטח אנדורו על אופנוע. תומר לוין מצטרף אליו למסע רכיבה אתגרי ויחד הם מנסים להבין: מה בסכנת המוות עוזר להם להרגיש חיים? אהרון סולומונס (אנ') עבר חמש מלחמות בחייו, כיום הוא מדריך צלילה חופשית בכיר. תומר מצטרף אליו בניסיון להבין איך עוצרים את הנשימה, צוללים למעמקים ומכבים את המחשבות הטורדניות. בפרק האחרון בסדרה, תומר מצטרף למדריך אלפיניסטים בכיר, תומר מור, ויחד הם מטפסים את החרמון לאחר שהסופה "ברברה" כיסתה את החרמון בשלג. את הלילה הם ישנים במערת שלג ולמחרת הם גולשים בסנובורד בחזרה למטה. במהלך הפרק תומר מנסה לענות על השאלה שרודפת אותו: האם כדי להרגיש חי, הוא נידון לעולם לחיות בקצוות שבין ריק לריגוש שיא? תומר לוין, בוגר יחידת דובדבן, ניסה להבין איך הוא התמכר לתחושת הפחד שהחל לחוות בשירות הקרבי שלו, ויצא למסע מסוכן בו הוא מותח את כל הגבולות לקצה. באתר - כאן "אל הפחד": ביקורת סדרת רשת - באתר סרט, 14.03.2024. אל הפחד מתחרה בקטגוריות: סדרת רשת. באתר הפורום הדוקומנטרי. תרבותניקים, ראיון עם תומר לוין על השקת ׳אל הפחד׳ - מערכת כאן ב, רשת ב׳ - תרבותניקים - אלון פרוכטר - 12.2.2024, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי03.10.23 אל הפחד - באתר TheTVDB (אנ') הקורס הכי מפחיד בעולם | אל הפחד - פרק 1 - סרטון באתר יוטיוב (אורך: 16:44) ״אנחנו עושים דברים על גבול המוות כדי להרגיש חיים״ | אל הפחד - פרק 2 - סרטון באתר יוטיוב (אורך: 15:49) לעצור את הנשימה - ואת המחשבות הטורדניות | אל הפחד - פרק 3 - סרטון באתר יוטיוב (אורך: 13:12) לחבק את הטראומה על פסגת החרמון | אל הפחד - פרק 4 - סרטון באתר יוטיוב (אורך: 12:23) סדרה חדשה בכאן 11 - איך מתמודדים עם פוסט טראומה? - פודקאסט הגשר, באתר פודקאסט הגשר, ‏8 בפברואר 2024 אל הפחד - הפורום הדוקומנטרי בישראל, באתר הפורום הדוקומנטרי בישראל, ‏26 בנובמבר 2023 ynet, הסדרה "עד העונג הבא" מבית ynet original מועמדת לפרס הפורום הדוקומנטרי, באתר ynet, 3 באוקטובר 2023 עדיאל קורן, אל הפחד: ביקורת סדרת רשת, באתר Seret.co.il | אתר סרט, ‏14.03.2024 "אל הפחד": סדרה חדשה תעזור לכם להתמודד עם תופעת הפוסט טראומה, באתר אייס, 7 בפברואר 2024 דני רופ, אלישע בן קימון, הסערה "ברברה" נמשכת עם אחד הימים הקרים ביותר בשנה | צפו במכ"ם הגשם, באתר ynet, 7 בפברואר 2023
רויס גרייסי

רויס גרייסי (Royce Gracie, נולד ב-12 בדצמבר 1966 בריו דה ז'ניירו, ברזיל) הוא אמן לחימה משולבת בדימוס ממוצא ברזילאי, שזכה לתהילה בעקבות הצלחתו באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC). הוא חבר משפחת גרייסי המתמחה בג'ו ג'יטסו ברזילאי, זכה להיכנס להיכל התהילה של ה-UFC ונחשב לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של הענף. השתתף בתחרויות של ליגת K-1 ושל חברת הקידום אליפויות לחימה פרייד. בשנים 1993 ו-1994, גרייסי ניצח בתחרויות ה-UFC הראשונה, השנייה והרביעית - שהיו תחרויות בשיטת גביע למשקל חופשי וחוקים מינימליים. הוא השתמש בכישוריו לגראפלינג הכנעה כדי להביס יריבים גדולים וכבדים יותר. נודעה גם יריבותו עם קן שמרוק, אותו הביס בתחרות הראשונה ונלחם נגדו בקרב חוזר בתחרות החמישית עד לתוצאת תיקו. גרייסי גם זכור בזכות קרב בן תשעים הדקות בינו לבין המתאבק קזושי סקוראבה לאליפות הלחימה פרייד בשנת 2000, וכן בזכות קרב מעורר מחלוקת ותחת חוקים מעורבים בינו לבין הידהיקו יושידה, מדליסט אולימפי המתאמן בשיטת ג'ודו, שזכה בקרב אחרי שלפט אותו בחניקה (Pride Shockwave, ‏2002). הצלחתו של גרייסי ב-UFC תרמה לפופולריות הג'ו ג'יטסו הברזילאי ולמהפכה בעולם אמנויות הלחימה המשולבות, בעיקר הודות למהלכי הגראפלינג ולחימת קרקע. על תרומתו החלוצית באמנויות הלחימה המשולבות, גרייסי היה הראשון שנחנך בהיכל התהילה של ה-UFC בשנת 2003, יחד עם יריבו הוותיק קן שמרוק. בשנת 2016, הוא נחנך להיכל התהילה של הספורט הבינלאומי (מלכ"ר). מדיה וקבצים בנושא רויס גרייסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רויס גרייסי רויס גרייסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רויס גרייסי, באתר אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) רויס גרייסי, באתר בלאטור רויס גרייסי, באתר שרדוג רויס גרייסי, באתר טאפולוגי ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארי (אינדיאנה)

גארי (באנגלית: Gary) היא עיר במחוז לייק אשר במדינת אינדיאנה שבארצות הברית. זוהי עיר תעשייתית אשר משמשת בין היתר כמרכז הפעילות של מפעל הפלדה הגדול ביותר באמריקה הצפונית. העיר ממוקמת לאורך החוף הדרומי של ימת מישיגן, כ-40 קילומטרים דרומית מזרחית למרכז העיר שיקגו. העיר ממוקמת גם בסמוך לפארק הלאומי אינדיאנה דונס, והיא נמצאת בתוך אזור המטרופולין של שיקגו. העיר נקראת על שמו של עורך הדין אלברט הנרי גארי, שהיה היו"ר המייסד של תאגיד הפלדה האמריקאי US Steel אשר הקים את העיר בשנת 1906 במטרה שתשמש את מפעלי הפלדה של התאגיד. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020 מנתה אוכלוסיית העיר 69,093 תושבים, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה במדינת אינדיאנה. בדומה לערים אחרות בחגורת החלודה, גם תעשיית הפלדה המשגשגת של גארי הושפעה באופן ניכר מתהליכי אי-תיעוש והדעיכה שהחלו במערב התיכון בשנות ה-70 של המאה ה-20. כתוצאה מהשינויים הללו אוכלוסיית העיר דעכה באופן דרסטי לאחר שהעיר איבדה עם השנים קרוב ל-61% מהאוכלוסייה שהייתה לעיר בשנת 1960. בשל כמות התושבים הגדולה שעזבה את גארי ובשל הקשיים הכלכליים אליה נקלעה העיר גארי מוזכרת לעיתים רבות כדוגמה לעיר אמריקאית שהושפעה במיוחד מהדעיכה של התעשייה ומבליה עירונית. למרות שבתחילה העיר הכיל אוכלוסייה מגוונת, כיום גארי היא מהערים האמריקאיות עם השיעור הגבוה ביותר של אוכלוסייה אפרו-אמריקאית. העיר ידועה בשל היותה העיר בה נולדו חברי משפחת ג'קסון (אנ') הנודעת, ובמיוחד בשל היותה מקום הולדתו של הזמר מייקל ג'קסון. המפעלים של US Steel בגארי, צילום משנת 1973 רחוב ברודוויי בגארי בית ילדותו של מייקל ג'קסון בגארי, אינדיאנה, זמן קצר לאחר מותו של הזמר ב-2009 מדיה וקבצים בנושא גארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גארי גארי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
דניאל רוג'רס

דניאל רוג'רס (באנגלית: Daniel Rogers;‏ 3 בינואר 1754 – 2 בפברואר 1806) היה טוחן ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-12. דניאל רוג'רס נולד בחווה במחוז אוקמק שבמושבת וירג'יניה, כבנם של ג'יימס ופיישנס רוג'רס. דורות קודם לכן, בערך ב-1665, הגיעה המשפחה מאנגליה לחופים המזרחיים של וירג'יניה. אשתו הראשונה של רוג'רס הייתה אסתר א. (לבית נאטר) קרופר, אלמנתו האמידה של מילטון קרופר מהעיר מילפורד שבדלאוור. לשניים נולדו חמישה ילדים והמשפחה התגוררה במעון קוזי שבמילפורד, שלימים נקרא כך על שמו של מושל דלאוור פיטר קוזי שהתגורר שם. לאחר מותה של אסתר, נישא רוג'רס בשנית לננסי אן רוסום, שאיתה הוא הביא לעולם עוד שבעה ילדים. ב-1775 הגיע רוג'רס לנפת סיידר קריק שבמחוז סאסקס שבדלאוור, ורכש שם חווה. לאחר נישואיו הראשונים ב-1778 ורכישת הנחלה של קרופר, הוא רכש מפעלי טחינה שונים באזור. הוא גם רכש מחסן לבנים ופונדק. רוג'רס נבחר לבית הנבחרים של דלאוור למושב של 1791/1792 ולאחר מכן נבחר פעמים כיושב ראש הבית. ב-30 בספטמבר 1797 נפטר המושל גאנינג בדפורד סניור, ומתוקף תפקידו החליף אותו רוג'רס כמושל דלאוור. הוא כיהן כמושל ממועד זה ועד 15 בינואר 1799. ב-1802 הוא שב לכהן בסנאט של דלאוור וכיהן בו שתי תקופות כהונה עד מותו. דניאל רוג'רס נפטר בביתו במילפורד ב-2 בפברואר 1806, ושם נקבר. ב-1917 הועברה קבורתו לבית הקברות אוד פלוז שבמילפורד. בנו הבכור, ג'יימס רוג'רס, כיהן כנשיא בית המשפט לעתירות רגילות, כתובע הכללי וכמזכיר המדינה של דלאוור. לא קיים דיוקן ידוע של רוג'רס. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 212. דניאל רוג'רס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) דניאל רוג'רס באתר The Political Graveyard (באנגלית) דניאל רוג'רס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טלי לוברני

טליה לוברני פולקמן (נולדה ב-1955) היא מתרגמת, שחקנית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית, ביתו של אורי לוברני. לוברני נולדה ב-1955 בלונדון, בעת שאביה למד שם לתואר הראשון באוניברסיטת לונדון. את ילדותה בילתה לוברני במדינות רבות ברחבי העולם, בהתאם לתפקידים שמילא אביה במשרד החוץ, שתיים מאחיותיה הצעירות נולדו בישראל לאחר שהמשפחה שבה לארץ, ואחות נוספת נולדה באוגנדה במהלך כהונתו של אבי המשפחה כשגריר ישראל במדינה. ב-1982 נישאה לאיש העסקים מרדכי (מוקי) פולקמן, מוותיקי טייסת 253 וב-1983 נולדה ביתם הבכורה מאיה. ב-1986 עברו השניים לקוסטה ריקה במסגרת עסקיו של פולקמן, ושם נולדה ביתם השנייה ב-1988. ב-19 בספטמבר 1993 נרצח פולקמן בחמש יריות לראשו וחזהו, כשהוא מותיר את לוברני בהריון. לוברני שבה עם בנותיה לישראל ומתגוררת בהרצליה. ב-1978 סיימה את לימודיה בבית צבי, לצד דני מוג'ה, מיכאל כורש ועירית לביא-דגן. השתתפה בהצגות בתיאטרון הבימה, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר, הספרייה, צוותא ועוד. הדיבוק (הבימה, 1979) האב (הבימה, 1979) הכתובה (הבימה, 1980) שפר - עלייתו ונפילתו של כלב - מחזה מאת גורן אגמון על פי ספרו של אלברט שפר "בתוככי הרייך השלישי" (צוותא, 1980) חזק יותר מסופרמן - מחזה מאת רוי קיפט בבימויה של חגית רכבי העוסק בקשיים ודרכי ההתמודדות של ילדים נכים עם סביבתם (אורנה פורת, 1982) מר סליק - מאת ליליאן אטלן (הספרייה, 1985) הבט אחורה בזעם (הספרייה, 1985) בצחוק ודמע (פסטיבל עכו, 1985) ארץ מולדת (1981) מישל עזרא ספרא ובניו (1983) פסק זמן - סרט קצר של יצחק חלוצי (1983) בארץ הצללים - תאודור סטרג'ן, פנטסיה 2000, גיליון 41 (אפריל 1984) אגודה למניעה – רון גולארט, פנטסיה 2000, גיליון 42 (מאי 1984) טלי לוברני, ⁨את הנשים שלו קיבל אבא בירושה ישר מאטלנטיס, באתר חדשות, ‏22 בספטמבר 1991 ניקול קראו, מאיר תורג'מן, חתנו של אורי לוברני נרצח בקוסטה ריקה במבצע מתוכנן, באתר חדשות, ‏20 בספטמבר 1993 בית צבי - ביה"ס לאמנויות הבמה (ע"ר) - מחזור ט"ז (1978), באתר www.beit-zvi.com יהודית דגן, ⁨"הדיבוק" של מירה רפלוביץ, באתר ⁨דבר, ‏6 יוני 1979 ⁨סטרינדברג ב"הבימה", באתר ⁨דבר⁩, ‏8 נובמבר 1979 תלמה אדמון, ⁨קומדיה היא עסק רציני, באתר ⁨מעריב, ‏6 מרץ 1980 אירה רוזנברג, ⁨אנטומיה של מכונת מלחמה, באתר מעריב, ‏17 יולי 1980 ⁨לקראת שידור, באתר מעריב⁩, ‏27 אוגוסט 1982 שוש אביגל, ⁨כל הזעם ההוא, באתר ⁨כותרת ראשית, ‏13 במרץ 1985 ⁨בצהוק ודמע עם דניאלה מיכאלי ⁩, באתר ⁨מעריב, ‏27 אוקטובר 1985 ⁨הסידרה "מישל עזרא ספרא ובניו" בטלוויזיה החל מהשבוע הבא, באתר ⁨דבר⁩, ‏2 יוני 1983 ⁨לפני החתונה, באתר ⁨דבר⁩, ‏12 אוגוסט 1983 פנטסיה 2000, גיליון 41, באתר פנטסיה 2000, ‏2020-06-30 fantazys_admin, גיליון 42, באתר פנטסיה 2000, ‏2020-06-30