laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבי טלמון

צבי טלמון (במקור: מונסון או מונזון, 9 בדצמבר 1922 – 6 בדצמבר 2012) היה מלחין ומנצח מקהלות ישראלי, שעסק בעיקר בתחום המוזיקה הליטורגית היהודית. טלמון נולד בעיר העתיקה בירושלים בסוף שנת 1922. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני ובישיבת עץ חיים. למד שירה, נוסח תפילה וסולפג' במקהלת הילדים של החזן שלמה זלמן ריבלין, "שירת ישראל", שעליה אף ניצח כילד. בנעוריו למד צ'לו במכון למוזיקה ירושלים של הכנר פרופ' נ' זדרי ובהמשך התקבל לאקדמיה למוסיקה בירושלים ולמד בין השאר אצל יוסף טל ואבל ארליך. ניצח גם על מקהלתו של החזן שמואל קבצקי. מאוחר יותר למד מקרא בבית המדרש למורים מזרחי. בשנת תשמ"ד–1984 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים בעברית וארמית (נושא עבודתו: "בחנים לשוניים בפתגם הארמי שבתלמוד הבבלי"). שימש כמורה בבית הספר תחכמוני וכן כמורה למוזיקה. בבית הספר ייסד מקהלת נערים, שהופיעה בין היתר בבית הכנסת תחכמוני וליוותה את החזן מנחם מנדל טירנובר. במשך 23 שנים לימד בבית היתומות ע"ש ויינגרטן בירושלים, שם ניצח על מקהלה ועל תזמורת כלי נשיפה של הבנות. טלמון כיהן עצמו כחזן בימים הנוראים בבית הכנסת ביל"ו ובית כנסת היכל הבנים בכפר שמריהו. כמו כן הופיע בשידורי הרדיו של קול ישראל כזמר ביצירות ליטורגיות ושירי חול. כשהוקם היכל שלמה בירושלים, הוזמן טלמון לנצח על מקהלת גברים ונערים שליוותה את התפילות שנערכו במקום. המקהלה ליוותה את החזנים משה שטרן ואברהם שני, שהיו חזנים בבית הכנסת. המקהלה זכתה למוניטין רב והופיעה מחוץ לבית הכנסת ובטקסים ממלכתיים. טלמון הלחין יצירות לחזן ומקהלה – המפורסמת שבהן לפיוט "אין כאלוהינו" הנאמר בפיטום הקטורת. הוא חיבר עיבודים רבים למקהלה עבור מקהלות ומנצחים אחרים, לכנסי מקהלות ולמורים למוזיקה. ארכיונו של טלמון שמור במחלקת המוזיקה של הספרייה הלאומית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. טלמון חיבר שלושה ספרים עם יצירות ליטורגיות: רינת ההיכל – לתפילות שבת פעמי ההיכל – לתפילות שלש רגלים תרועות ההיכל – לתפילות ימים נוראים טלמון חיבר ועיבד עשרות שירים, שחלקם מצויים רק בכתב יד בארכיונו ואחרים יצאו לאור, כגון: צלילי דרור ומולדת: שירים ליחיד, לזמרה בצבור, לבית הספר ולעם, ירושלים תשי"א תו-רן: שירים למקהלה, לבתי-ספר ולזמרה בצבור, ירושלים תש"ך עט הזמיר: שירים למקהלה, לבתי-ספר ולזמרה בצבור, ירושלים תשכ"ה רן-לן: שירים למקהלה, לבתי-ספר ולזמרה בצבור, ירושלים תשכ"ז שיר לי: שירים למקהלה, לבתי-ספר ולזמרה בצבור, ירושלים תש"ל (פורסם בסיוע המכון הישראלי למוזיקה דתית) מזמורי שם ויפת: שירי מקהלה ישראליים יהודיים ואיטלקיים, מקור ותרגום, ירושלים תשל"ב צבי טלמון, באתר MusicBrainz (באנגלית) אתר היצירה המוזיקלית של ד"ר צבי טלמון (ביוגרפיה, תווים להורדה, האזנה ליצירות) רשימת הפרסומים של צבי טלמון, בקטלוג הספרייה הלאומית קישור להאזנה מקהלת היתומות של בית וינגרטן בניצוח טלמון, באוצר הזמר העברי של קול ישראל קישור להאזנה(הקישור אינו פעיל) לתקליט של מקהלת "היכל שלמה" בניצוח טלמון, עם החזן אברהם שני צבי טלמון (1922-2012), דף שער בספרייה הלאומית
המתווך (ספר)

המתווך (באנגלית: The Negotiator) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בשלהי המלחמה הקרה ובהסכמים שהביאו לסיומה. שם הספר נגזר מעיסוקו של גיבור הספר, המשמש מומחה למשא ולשחרור בני ערובה. עלילת הספר נפתחת בעת שמנהיגי ארצות הברית וברית המועצות מקדמים הסכם לשיפור היחסים בין המעצמות, ולצמצום הנשק הגרעיני שבידיהן. גורמים בצבא האדום מודאגים מהמלאי המצטמצם של מקורות האנרגיה הזמינים, ובהם הנפט, וגם מצמצום כוחו של צבאם. גם בארצות הברית ישנם אנשים שמודאגים מצמצום היקף הייצור בתעשיות ההגנה ומהמחסור במקורות האנרגיה. שתי הקבוצות מתאגדות יחד ורוקמות מזימה להכשיל את השלום בין ארצות הברית ורוסיה. מטרתן: להביא למלחמה, שתאפשר השתלטות רוסית על מקורות הנפט של סעודיה ושכנותיה. להבנת הקושרים הציר המרכזי בהסכם בין המעצמות הוא הנשיא האמריקני, ג'ון קורמק. כדי להוציאו מן המשוואה יוצאת אל הפועל תוכנית במהלכה נחטף באנגליה סיימון, בנו היחיד של הנשיא, הלומד באוניברסיטת אוקספורד. הנשיא האמריקני מטיל על סגנו, מייקל אודל, וצוותו את משימה לשחרר את בנו מידי החוטפים. לצורך המשימה מגויס אמריקני גולה אשר חי בספרד בשם קווין. קווין הוא מתווך, מומחה למשא ומתן עם מחבלים וחוטפים, ובעברו איש הכוחות המיוחדים, אשר שירת בגבורה במלחמת וייטנאם. סגן ראש ה-CIA נשלח להשיבו מן הבדידות אשר כפה על עצמו לאחר מותם של אשתו ובנו וכן לאחר פרשת חטיפה בה טיפל שהסתיימה במות בת ערובה צעירה. קווין אינו משתמש בשמו הפרטי והוא נותר בגדר תעלומה לאורך כל הספר. הוא זאב בודד ולוחם מיומן. אולם מקרה חטיפת בנו של נשיא ארצות הברית צופן בחובו שחקנים נסתרים ורבי עוצמה ומאחורי הקלעים המשא ומתן אותו רוקם קווין מסתבך והולך. הספר "המתווך", באתר "סימניה" גל פרל פינקל, משחק תחבולות ועורמה, מקור ראשון, 25 באוקטובר 2019. פרדריק פורסיית', "המתווך", הוצאת מעריב, 1990, עמודים 79–80. גל פרל פינקל, ‏בסוף, החבל המתוח שעליו הולכת ישראל בצפון יקרע. הנפילה תהיה כואבת לכולם, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 באפריל 2018 פרדריק פורסיית', "המתווך", הוצאת מעריב, 1990, עמודים 113–117. פרדריק פורסיית', "המתווך", הוצאת מעריב, 1990, עמוד 102. פרדריק פורסיית', "המתווך", הוצאת מעריב, 1990, עמודים 9–10.
מתת

מַתָּת הוא יישוב קהילתי בגליל העליון, ליד גבול ישראל–לבנון. בקצה המזרחי של המועצה האזורית מעלה יוסף. היישוב נמצא על כביש 899, כשני ק"מ מצפון לחורפיש וכ-1.5 ק"מ מגבול לבנון. היישוב הוקם כיישוב קהילתי כפרי בשנת 1979, והיה ליישוב הראשון ב"תוכנית המצפים" של שנות השמונים. ביישוב כ-46 בתים. רובם של התושבים עוסקים בעבודות שונות בסביבה וכן בחקלאות ובתיירות. שם היישוב כשם ההר שעליו נבנה – הר מתת. ערכו של השם מתת בגימטריה הוא 840, וזהו גובהו של ההר מעל פני הים. כתוצאה ממיקומו הגאוגרפי ומגובהו הטופוגרפי של היישוב, מזג האוויר בו נוח יחסית. בקיץ, הטמפרטורה מתונה ומידת הלחות נמוכה בדרך כלל, ועל כן עומס החום נמוך. לילות הקיץ קרירים. בחורף קר וגשום, ממוצע המשקעים השנתי ביישוב הוא כ-800 מילימטר ולעיתים יורד שלג. על הר מתת מצויה מצודת טגארט מדגם "מצדית", מהמצודות שנבנו על ידי שלטון המנדט על ציר כביש הצפון, הקרויה "מצודת סאסא". בבסיס נמצאת המפקדה הגדודית של גדוד 869 של חיל האיסוף הקרבי. בשנת 2014 הוחלט לפרק את מבנה הפלדה המתומן שבראש המצודה מחמת סכנת התמוטטות. בשנת 2023 נגרם נזק משמעותי למצודה כתוצאה מירי טיל נגד טנקים על ידי חזבאללה במהלך מלחמת חרבות ברזל. מתת במרכז המידע להתיישבות בגליל מתת באתר הרשות לפיתוח הגליל אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
פריקה (דגן)

פריקֶה (בערבית: فريكة) הוא מאכל דגן העשוי מגרעיני חיטה ירוקה שטרם הבשילה. במקרא מאכל זה ידוע ככרמל, קלוי או קלי. את הפריקה מכינים באמצעות קלייה או עישון, מה שמעניק למזון המוכן ממנה טעמים מעושנים. האוכל המתקבל מפריקה מאופיין בטעמי וניחוחות מובהקים. לפריקה ערך תזונתי גבוה יותר משל אורז בחלבון, ויטמינים ומינרלים. מאכל זה נפוץ במטבחים הערביים השונים, כולל בצפון-אפריקה. הפריקה נמכרת שלמה, בגריסה גסה ובגריסה דקה. הפריקה יכול להאכל ישירות, אך בדרך כלל משמש כחומר גלם להכנת מנות שונות. שימוש נפוץ בפריקה נעשה במרקים, פילאף, ירקות ובשרים ממולאים. בדרך כלל מיוצר הפריקה מגרגרי חיטת דורום, שנקצרה כאשר העלים מתחילים להצהיב והזרעים עדיין רכים. בדרך כלל נהוג לקטוף אותה בעונת האביב. החיטה נקטפת ומונחת בערימות לייבוש בשמש למשך יום. הערימות מועלות באש, והלהבה נשלטת בקפידה כך שרק הקש והמוץ ישרפו ולא הזרעים. תכולת הלחות הגבוהה של הזרעים, הייחודית לחיטה קשה, מונעת מהם להתלקח. לאחר מכן עוברת החיטה הצלויה דישה נוספת וייבוש בשמש כדי להפוך את הטעם, המרקם והצבע לאחידים. תהליך החבטה או השפשוף הזה של הדגנים הוא שנותן לאוכל הזה את שמו, פאריק, או "שפשוף". בשלב זה הזרעים שבורים לחתיכות קטנות יותר ונראים כמו בורגול ירוק. בתרבויות שאינן חשופות לשפע תזונתי (דוגמת השפע בחברה המערבית המודרנית), ובפרט בתרבויות בתקופת המקרא, קליית הדגנים מספקת מקור תזונה עוד טרם הבשלת הדגנים, כשהם עדיין ירוקים. במקרא, הדגנים הירוקים טרם הבשלתם קרויים "אביב", ולאחר הקלייה או העישון (כלומר הפריקה, אם מדובר בחיטה), הם נקראים "כרמל". "וְאִם-תַּקְרִיב מִנְחַת בִּכּוּרִים, לַיהוָה--אָבִיב קָלוּי בָּאֵשׁ, גֶּרֶשׂ כַּרְמֶל, תַּקְרִיב, אֵת מִנְחַת בִּכּוּרֶיךָ" (ספר ויקרא, פרק ב', פסוק י"ד). כאן, "גֶּרֶשׂ כַּרְמֶל" משמעותו פריקה גרוסה (גרשׂ=גרס). "וְהַפִּשְׁתָּה וְהַשְּׂעֹרָה, נֻכָּתָה: כִּי הַשְּׂעֹרָה אָבִיב, וְהַפִּשְׁתָּה גִּבְעֹל." (ספר שמות, פרק ט', פסוק ל"א). מדיה וקבצים בנושא פריקה בוויקישיתוף Did You Know: Food History - Freekeh - Farik - Green Wheat, www.cliffordawright.com פריקי: מתכונים עם חיטה ירוקה | השולחן, באתר פריקי: מתכונים עם חיטה ירוקה | השולחן 8 מתכונים עם פריקי, באתר ynet, 28 באוקטובר 2019
בתרניים

בתרניים או נתחנים (שם מדעי: Acanthuridae) היא משפחת דגים צמחוניים הנמנית עם סדרת הדקראים. הם נפוצים בעיקר בים סוף ובמים חמים. מבנה גופם פחוס וגבוה. אורכם עד 50 ס"מ. גופם של הנתחנים פחוס וגבוה, דמוי עלה. רוב המינים מפוספסים וצבעוניים. סימני ההיכר שלהם הם צבעים עזים, פה קטנטן יחסית ועיינים גבוהות. שיניהם מתאימות לחיתוך צמחים. על זנבם ישנם מספר קוצים המיועדים לקרבות ולהגנה עצמית. בעולם מצויים מגוון של סוגים: בעולם מצויים 6 סוגים: בתרן (Acanthurus) - בו המינים בתרן כחול, בתרן חום ובתרן האסיר פגיונון (Ctenochaetus) קרנפון (Naso) סוג ומין יחיד נתחן כחול (Paracanthurus hepatus) Prionurus נתחן (Zebrasoma) בתרן לבן פס (Acanthurus gahhm) בתרן אטלנטי (Acanthurus monroviae) בתרן מארך (Acanthurus mata) בתרן שחום (Acanthurus nigrofuscus) בתרן סוהל (Acanthurus sohal) פגיונון חום (Ctenochaetus striatus) קרנפון צר-קרן (Naso annulatus) קרנפון ארך-קרן (Naso brevirostris) קרנפון חסר-קרן (Naso hexacanthus) קרנפון ססגוני (Naso elegans) קרנפון קצר-קרן (Naso unicornis) נתחן מפרשי (Zebrasoma desjardinii) נתחן סגול (Zebrasoma xanthurum) Naso annulatus נתחן כחול זברזומה צהובה בתרן סוהל Naso lopezi מדיה וקבצים בנושא בתרניים בוויקישיתוף בתרניים, באתר ITIS (באנגלית) בתרניים, באתר NCBI (באנגלית) בתרניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בתרניים, באתר GBIF (באנגלית) בתרניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית בתרניים באנציקלופדיית אביב ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ]
ג'ו ורדור

ג'וזף תומאס "ג'ו" ורדור (באנגלית: Joseph Thomas "Joe" Verdeur; ‏7 במרץ 1926 - 6 באוגוסט 1991) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב (שלושה סגנונות) ובסגנון חזה, הנחשב כיום כסגנון פרפר. ורדור נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה. בתחרות שחייה שנערכה בביינברידג', ג'ורג'יה ב-5 באפריל 1946 קבע ורדור במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:35.6 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של אלפרד נקש יהודי מצרפת (2:36.8 דקות). הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה זה 4 פעמים נוספות והעמידו על תוצאה של 2:30.0 דקות בתחרות שנערכה ב-28 ביוני 1948 בניו הייבן, קונטיקט. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ורדור במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:39.3 דקות, לפני חבריו לנבחרת קיית' קרטר (2:40.2 דקות) ובוב סול (2:43.9 דקות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:40.0 דקות. למרות שהיה אמור להשתתף במשחה שליחים 4x200 מטר הוא ויתר לוואלאס וולף כדי שיוכל אף הוא לזכות במדליה ואכן הרביעייה האמריקאית זכתה במדליית הזהב. בתחרות שחייה שנערכה בניו הייבן, קונטיקט ב-31 במרץ 1950 קבע ורדור במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:28.3 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2:30 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי הרברט קליין יהודי מגרמניה (2:27.3 דקות). בשנת 1991 נפטר ורדור בגיל 65 ממחלת הסרטן. ורדור קבע 19 שיאי עולם חדשים בסגנון חזה, פרפר ומעורב. ורדור זכה ב-19 תוארי אליפות ארצות הברית בשנים 1948 ו-1949 זכה ורדור בתואר שחיין השנה מתאם Sport Magazine. בשנת 1966 זכה ורדור להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [1] התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה ג'ו ורדור, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ג'ו ורדור, באתר olympedia.org ג'ו ורדור שחה למעשה בסגנון פרפר בזרועות וברגליים בתנועות חזה, בדומה לשאר השחיינים, דבר שנחשב אז כשיפור לסגנון החזה. בשנת 1952 הפך סגנון הפרפר לסגנון נפרד, אך הופרד לחלוטין מסגנון החזה רק במשחקים האולימפיים במלבורן (1956).
פצפוצי אורז

פצפוצי אורז או אורז תפוח הוא סוג נפוץ של מאכל העשוי מגרגירי אורז שחוממו עד להתפקעות מעטפת הגרגיר תחת לחץ הקיטור אשר נוצר בתוכו. התפקעותו של הגרגיר ושחרור לחץ הקיטור שבו מתפיחה את תוכן הגרגיר ויוצרת מרקם אוורירי בצורה אופיינית. חימום הגרגירים נעשה באמצעות חימום בסיר בישול או בתנור מיקרוגל. שימוש בפצפוצי אורז נפוץ במגדנאות, בדגני בוקר ובמטבח דיאטטי. בהודו, בבנגלדש ובנפאל זהו אוכל רחוב פופולרי. בקוריאה פצפוצי אורז קרויים טוויבאפ (튀밥) ומשמשים להכנת חטיפים מקומיים. בארצות הברית, באירופה ובישראל פצפוצי אורז משמשים כדגני בוקר, ונאכלים בתוספת חלב או תחליפי חלב. אופן הכנת פצפוצי אורז וכן פריכיות אורז הביא לדיון הלכתי סביב ברכתם, שכן אורז מבושל ברכתו "בורא מיני מזונות" ומאידך אורז אפוי ברכתו "בורא פרי האדמה", לדעת הרב משה פיינשטיין ועוד, יש לברך "בורא מיני מזונות", לדעתם האורז עובר תהליך בישול ולאחר מכן עובר תהליך התפחה באפייה, ולכן דינו כדין אורז מבושל. כמו כן מטעם מרכז רבני אירופה כתבו שחלק מתהליך הכנת פצפוצי אורז הוא בישולם: "צריך לדעת שפצפוצי אורז בכל מקרה מבושלים הרבה או מעט. אלא שיש פצפוצי אורז שנעשה על ידי שמבשלים את האורז, אמנם אינו הופך להיות דייסתי, לאחר מכן גרגרי האורז עוברים בין שני מכבשים גדולים המועכים אותם, ומשם הם עוברים אל תוך תנור האופה אותם. סוג שני של פצפוצי אורז הוא אורז המפוצץ על ידי לחץ חזק." אולם, הרב אברהם יוסף כתב: "המציאות אינה כדבריהם, האורז אינו עובר תהליך בישול אלא שריה במים למשך זמן ואחר כך קליה והתפחה כעין הפרכיות, ולכן ברכתם האדמה.". מעבר לשאלת הבישול היו שהעלו שאלות לגבי חומר הגלם ממנו מיוצרים פצפוצי האורז. למשל, יש פוסקים שכתבו שאם פצפוצי האורז הם מאורז מלא בלבד ברכתם "בורא פרי האדמה"[דרוש מקור], כי אין דרך אכילה בכך. בנוסף, הובא בשם הרב פיינשטיין שכאשר פצפוצי האורז נעשים מקליפות יש לברך עליהם "שהכל". מדיה וקבצים בנושא פצפוצי אורז בוויקישיתוף שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ר"ח, סעיף ז', ולדעת הרמ"א דווקא אם בבישול נתמעך. ”הכוסס (פירוש, האוכל) את האורז מברך עליו בורא פרי האדמה ואחריו בורא נפשות. ואם בשלו הגה: עד שנתמעך (בית יוסף בשם הרא"ש והר"י)... מברך עליו בורא מיני מזונות ואחריו בורא נפשות.” כדין "כוסס אורז" שו"ת אגרות משה חלק ג' (אבה"ע, ח"א), סימן קי"ד הרב משה לוי (ברכת ה' ג' עמוד קה), דוד יוסף (הלכה ברורה - חלק י', עמוד 400). הרב יצחק יוסף, פצפוצי אורז ופריכיות, אתר הלכה יומית. מה מברכים על פיצפוצי אורז ועל פריכיות אורז?, רבני בית ההוראה, ט"ו אלול ה'תשע"ד מוצרי מזון שברכתם בספק, מרכז רבני אירופה, 18 בינואר 2011 ברכה על פצפוצי אורז, שו"ת מורשת
ניצחון אפל

ניצחון אפל (באנגלית: Dark Victory) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1939 בבימויו של אדמונד גולדינג. בסרט מככבים בטי דייוויס, ג'ורג' ברנט, המפרי בוגרט, ג'רלדין פיצג'ראלד ורונלד רייגן. תסריט הסרט נכתב על ידי סיסי רובינסון ומבוסס על מחזה כושל בעל אותו שם שנכתב על ידי ג'ורג' ברוואר וברטרם באלש משנת 1934. בטי דייוויס - ג'ודית' טראהן ג'ורג' ברנט - ד"ר פדריק סטיל המפרי בוגרט - מייקל או'לארי ג'רלדין פיצג'ראלד - אן קינג רונלד רייגן - אלק האם הנרי טרברס - ד"ר פארסונס טלולה בנקהאד גילמה את ג'ודית' במחזה משנת 1934. המחזה היה כישלון ורץ רק 51 פעמים. ב-1935, דייוויד או. סלזניק רצה ללהק את גרטה גרבו לסרט, אך היא בחרה לשחק בסרט "אנה קרנינה". זה היה שיתוף הפעולה השמיני של בטי דייוויס וג'ורג' ברנט. בתקופת הסרט דייוויס ניהלה מערכות יחסים עם ויליאם ויילר והווארד יוז, דבר שגרם לבעלה, האם נלסון, להגיש בקשת גירושין ממנה. בעקבות כך היא רצתה לפרוש מהסרט, אך המפיק האל וויליס שכנע אותה להמשיך בחוזה הסרט. באותה שנה ברנט התגרש מרות צ'טרטון, והוא ודייוויס ניהלו מערכת יחסים שהתחילה בצילומי הסרט. מפיקי הסרט החליטו להחתוך את סצנת הסיום שזכתה לביקורות קטלניות. הסצנה כללה את התחרות שבה סוסה של ג'ודית' ניצח. ובעקבות כך רואים את מייקל (המפרי בוגרט) בוכה. לסרט נעשו מספר אתחולים בטלוויזיה ובקולנוע. בטי דייוויס הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך היא הפסידה לויוויאן לי ששיחקה ב"חלף עם הרוח". מקס שטיינר היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, אך הוא הפסיד להרבט סטושארד שהלחין את "הקוסם מארץ עוץ". הסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לסרט "חלף עם הרוח". בשנת 2002, הסרט דורג במקום ה-32 ברשימת "מאה שנים... מאה תשוקות" של מכון הסרטים האמריקאי. מדיה וקבצים בנושא ניצחון אפל בוויקישיתוף "ניצחון אפל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניצחון אפל", באתר נטפליקס "ניצחון אפל", באתר AllMovie (באנגלית) "ניצחון אפל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ניצחון אפל", באתר אידיבי "ניצחון אפל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניצחון אפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האופרה הלאומית של לטביה

האופרה הלאומית של לטביה (בלטבית: LNO, Latvijas Nacionālā Opera) שוכנת בריגה, בירת לטביה. להקת האופרה כוללת את הבלט הלאומי, המקהלה הלאומית והתזמורת הלאומית של לטביה. בריגה פעל תיאטרון דובר גרמנית, שהוצגו בו גם הפקות אופרה ובלט, משנת 1782. משנת 1863 שכן תיאטרון זה בבית התיאטרון העירוני של ריגה. הניסיון הראשון ליצור אופרה לטבית לאומית נעשה ב-1893, עם הצגת "שעת הרוחות" ("Spoku stunda") של יקאבס אוזולס (Jēkabs Ozols). האופרה הלטבית נוסדה בשנת 1912, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו חברי הלהקה לרוסיה. ב-1918 חידשה האופרה את פעולתה בהנהגת יאזפס ויטולס (Jāzeps Vītols), מייסד האקדמיה למוזיקה של לטביה. הצגת הבכורה, ב-23 בינואר 1919, הייתה ההולנדי המעופף של ריכרד וגנר. משנת 1944, אחרי כיבוש לטביה וצירופה לברית המועצות שונה שם הלהקה ל"האופרה הממלכתית ותיאטרון הבלט הלטביים של ברית המועצות". ב-1990 חזרה האופרה לשמה הקודם, אך תוך זמן קצר נסגר הבניין לצורך שיפוצים והלהקה עברה למשכן זמני. בשנת 1995 נחנך בית האופרה המשופץ בהצגת באופרה "אש ולילה" (Uguns un nakts) של יאניס מדינש (Jānis Mediņš). בית האופרה הלאומית נבנה בשנת 1863. האדריכל לודוויג בונשטדט מסנקט פטרבורג תכנן אותו כתיאטרון העירוני בשפה הגרמנית. הבניין שוקם ושופץ פעמים אחדות: בין 1882 ל-1887 (בעקבות שרפה בשנת 1882), בשנים 1957–1958 וב-1991–1995, לאחר נפילת ברית המועצות והכרזת העצמאות של לטביה. אגף מודרני נוסף בשנת 2001 ובו אולם בן 300 מושבים. ריכרד וגנר היה מנהל מוזיקלי בריגה מ-1837 עד 1839, לפני הקמת בית האופרה הנוכחי. אוטו לוהזה היה לקאפלמייסטר הראשון בבית האופרה כשזה היה התיאטרון הגרמני, בשנת 1889. מנצחים אחרים: ברונו ולטר (1900-1898) פריץ בוש (1911-1909) אריך קלייבר אוטו קלמפרר קלמנס קראוס (1914-1913) הרמן אבנדרות יאזפס ויטולס: מייסד, (1919) תאודור רייטרס (1944-1918) אמיל קופר (אנגלי-רוסי) (1928-1925) גאורג שנפויגט (פיני),(1931-1929) איגנץ ואגהלטר 1933 לאו בלך (יהודי-גרמני), (1941-1937) יאניס מדינש (1928-1920) לאונידס ויגנרס (1949-1944) אדגרס טונס (1967-1954) יאניס הונהנס (1986-1954) ריהאטרדס גלזופס (1975-1947) אלכסנדרס וילומאניס (1996-1970) גינטראראס רינקויציוס (ליטאי) (2003-1996) אנדריס נלסונס (2007-2003) מודסטאס פיטרנאס (ליטאי) (2008 - ) מדיה וקבצים בנושא האופרה הלאומית של לטביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האופרה הלאומית של לטביה Aleksandrs Viļumanis bio
מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה)

מוֹרְפוֹלוֹגְיָה הוא ענף בתחום האדריכלות, ההנדסה והעיצוב, העוסק בחקר החוקיות הגאומטרית של המרחב הדו-ממדי והתלת-ממדי, וביישום חוקים אלו בתכנון של מבנים וסטרוקטורות. השימוש במושג "מורפולוגיה של מבנה אדריכלי" נועד לתאר את עולם הצורות והחוקים הגאומטריים שקיימים במבנה. ניתן לנתח את המבנה הגאומטרי של מבנים רבים, ולמצוא ביטוי לחוקים שונים של סדר גאומטרי. במבנים רבים ברחבי העולם, ניתן למצוא כי צורת המבנה מושפעת מחקר הצורות הדו-ממדיות והתלת-ממדיות, שהתפתח עוד בעת העתיקה, ולזהות שימוש בחוקי הסימטריה ובצורות תלת-ממדיות משוכללות. הביטוי השכיח ביותר לשימוש בכלים גאומטריים בתכנון של מבנים, מהעת העתיקה ועד היום, הוא השימוש בטרנספורמציות הבסיסיות של הסימטריה המרחבית: שיקוף, סיבוב והזזה. סימטריית שיקוף וסימטריה סיבובית מופיעים לעיתים קרובות בתוכנית המבנה או בתכנון אלמנטים בחזיתות המבנה. שימוש נרחב בטרנספורמציות דו-ממדיות נעשה באלמנטים של אורנמנטיקה (Ornament Art) באדריכלות האיסלאמית. האורנומנטיקה מופיעה באלמנטים של ריצוף, קישוט של קירות, תקרות ובאלמנט אדריכלי הקרוי משרבייה. באורנמנטיקה זו נעשה שימוש בחוקים גאומטריים הקרויים "חבורות סימטריה". יש הטוענים כי בארמון אלהמברה שבגרנדה, ספרד, ניתן למצוא דוגמאות לכל 17 חבורות הסימטריה הקיימות. מבנים המבוססים על חוקי הסימטריה של המרחב התלת־ממדי, משתמשים בין השאר בצורות של פאונים (פוליהדרה) שונים, אם בצורה הכללית של המבנה או בחלקים שונים המרכיבים את המבנה. אחת הדוגמאות למבנה שמבוסס על חקר הפיאונים הוא כיפה גאודזית, שפותח על ידי האדריכל והמנהדס באקמינסטר פולר. מרכוס דו סוטוי, סימטריה, מסע אל מרחבי התבניות של הטבע, מאנגלית: אוריאל גבעון, ספרי עליית הגג, ידיעות ספרים, 2010 Urban morphology - מורפולוגיה אורבנית, באתר ויקיפדיה האנגלית ראו Wallpaper group בוויקיפדיה האנגלית Geodesic dome, בוויקיפדיה האנגלית
נווה זיו

נווה זיו (נְוֵה זִיו) הוא יישוב קהילתי בגליל בין הערים נהריה ומעלות תרשיחא השייך למועצה אזורית מעלה יוסף. היישוב נקרא על שם הלורד ישראל משה זיו. היישוב הוקם בשנת 1998 בסיועם של בוריס בר-נס, פעיל ציוני מאנגליה ושל הסוכנות היהודית, בשם זיו הגליל, וכלל בתחילה כ-145 מגרשים. בהקמת היישוב עסקה חברת מ. בצר יזום וניהול פרויקטים, בניהולו של מוקי בצר. בשנת 2009 פרסם ועד נווה זיו על כוונתו לבצע הרחבה קהילתית ראשונה על פני 41 מגרשים. הרחבה זו נתקלה בעיכובים רבים, והביצוע החל רק בשנת 2012. בשנת 2019 החל היישוב בביצוע ההרחבה הקהילתית השנייה על פני 114 מגרשים נוספים. מדיה וקבצים בנושא נווה זיו בוויקישיתוף נווה זיו, באתר הרשות לפיתוח הגליל נווה זיו, באתר תנועת אור - חיים בנגב ובגליל נווה זיו, הרחבה ב' משטרת עיראק סווידאן אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 שרון קדמי, ‏רגל פה רגל שם, עם הפנים לים, באתר גלובס, 15 באפריל 2001 דותן לוי, מקלות בגלגלי ההרחבה הקהילתית: בנווה זיו עדיין מחכים להרחבה, באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2010
נטועה

נְטוּעָה הוא מושב באזור הצפון בגובה כ-690 מטר מעל גובה פני הים ליד גבול ישראל–לבנון השייך למועצה אזורית מעלה יוסף. נכון ל-2023 היישוב מונה קרוב ל-70 משפחות. היישוב הוקם בשנת 1966 על מורדות הר בירנית, על ידי בנים למשפחות מהמושב]ים בגליל כחלק מהתוכנית ליישוב הגליל על ידי יהודים שנקראה מבצע ”סוף סוף". רוב המתיישבים היו יוצאי כורדיסטן. שמו של היישוב סמלי, כך גם שם היישוב שתולה הסמוך. ממזרח ליישוב באתר אל-מנצורה, נמצאו שרידים ארכאולוגיים הכוללים שרידי יישוב וממצא קרמי מתקופת הברונזה התיכונה 2, תקופת הברזל והתקופה העות'מאנית. מדיה וקבצים בנושא נטועה בוויקישיתוף נטועה באתר הרשות לפיתוח הגליל נטועה באתר מועצה אזורית מעלה יוסף עמנואל הראובני, המתיישבים הראשונים בנטועה יעלו על הקרקע בחודש הבא, מעריב, 3 באוגוסט 1966 עמנואל הראובני, המתיישבים הראשונים בנטועה - עולים בהתלהבות ותקווה, מעריב, 8 בדצמבר 1966 הנחת אבני פינה בארבעה ישובים חדשים בגליל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1965 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מועצה אזורית מעלה יוסף - ישובים - נטועה, באתר web.archive.org, ‏2020-09-25 נטועה, סקר פיתוח באתר רשות העתיקות
אוסקר אמבון

אוסקר אמבון (נולד ב-1 בספטמבר 1947) הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה שכיהן כמנהל בית החולים רבקה זיו בצפת. אמבון נולד בארגנטינה. למד רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס ועלה לישראל בשנת 1973. התמחה באורולוגיה בבית החולים מאיר בכפר סבא במקביל ללימודי המשך באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר מומחה ב-1982. כמו כן יצא להשתלמות באורולוגיה בלונדון (1988). מ-1982 היה רופא בכיר במחלקה לאורולוגיה בבית החולים רבקה זיו, היה סגן ראש המחלקה ובהמשך מנהל היחידה לאורולוגיה פולשנית, עד 1993. בשנים 1987–1988 שימש כסגן מנהל בית החולים ובין השנים 1993–2014 כיהן כמנהלו. סמוך לעזיבתו את בית החולים זיו עבר לנהל את בית החולים לה פאז בגינאה המשוונית. אמבון הוא פרופסור חבר אמריטוס של הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בר-אילן וכיום פרופסור חבר במכללה אקדמית צפת, ראש התכנית לתואר שני בניהול מערכות בריאות. אמבון חבר האיגוד האורולוגי הישראלי וחבר הוועדה להכרה, ביקורת ואבטחת איכות במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל. הרצה במספר קורסים לרופאים ואחיות בבית החולים זיו ובמכללת צפת. זכה במספר מלגות מחקר והיה חתן הפרס על שם חנוך מילוויצקי (1988). היה שותף בכתיבת 36 מאמרים מדעיים. בשנים 1990–1991 למד לתואר מוסמך במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. כמו כן היה עמית בתוכנית החינוכית של המזרח התיכון במכון למדיניות חברתית וכלכלית של המזרח התיכון שליד בית הספר למינהל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד. אמבון נשוי לד"ר רבקה אמבון ואב לשלושה ילדים. אחד מהם הוא איש ההנפשה והקריאייטיב נדב אמבון. אוסקר אמבון באתר חדשות מחלקה ראשונה אוסקר אמבון באתר בית החולים רבקה זיו רוני לינדר-גנץ, אחרי שלטון של 21 שנה: מנהל חדש נבחר לבית החולים זיו בצפת, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2014 ענת יתח, פרופ' אוסקר אמבון: מביה"ח זיו לאפריקה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 4 בינואר 2015