laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עונת 2015/2016 בליגה הבלקנית בכדורסל

עונת 2015/2016 בליגה הבלקנית בכדורסל (BIBL) הייתה העונה ה-8 של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל. המשחק הראשון במסגרת שלב הבתים התקיים ב-13 באוקטובר 2015 והגמר הכפול נערך ב-12 וב-20 באפריל 2016. בתחרות השתתפו 9 קבוצות, 3 מקוסובו, 3 ממונטנגרו, 2 מבולגריה ו-1 מצפון מקדוניה. לעונה זו נרשמו למפעל כ-9 קבוצות שחולקו לשני בתים של 4 ושל 5 קבוצות. הקבוצות בכל בית שיחקו במתכונת של שני סבבים, בית וחוץ נגד כל אחת מקבוצות הבית, בסך הכל כ-6 ו-8 משחקים בהתאם לגודל הבית, משחקים כאשר 3 הראשונות מכל בית העפילו לשלב הבתים השני. והקבוצות שסיימו במקומות 4 ו-5 נשלחו לבית סיבוב ההצלה לסיבוב בודד נוסף, אשר בסימו העפילו שתי הראשונות לשלב הבתים השני. בשלב הבתים השני התחרו 8 קבוצות כ-4 בכל בית במתכונות זהה לסבב הבתים הראשון, שני משחקים בית וחוץ מול כל קבוצה, סך הכל 6 משחקים. כאשר בסיום, שתי הראשונות מעפילות לחצי הגמר הכפול וצמד המנצחות בחצי הגמר מעפילות לצמד משחקי גמר. סיגל פרישטינה זכתה באליפות הליגה בפעם השנייה.
נפרופתיה של IgA

נפרופתיה של IgA או מחלת ברגר (באנגלית: IgA nephropathy או Berger’s disease) היא מחלה של הכליה ומערכת החיסון. באופן ספציפי זוהי סוג של דלקת פקעיות הכליה או דלקת של פקעית הכליה. מחלת ברגר (צורה נדירה יותר של נפרופתיה מסוג IgA) יכולה לתקוף איברים מרכזיים אחרים, כמו הכבד, העור והלב. נפרופתיה מסוג IgA היא דלקת פקעיות הכליה הנפוצה ביותר ברחבי העולם. עם זאת, מחלת ברגר אגרסיבית נמצאת ברשימת NORD של מחלות נדירות. נפרופתיה ראשונית מסוג IgA מאופיינת בשקיעה של נוגדן ה-IgA בפקעית הכליה. ישנן מחלות נוספות הקשורות לשקיעת נוגדני IgA בפקעית הכליה, כאשר הנפוצה מבניהם היא דלקת כלי הדם מסווג ארגמנת על שם שונליין-הנוך הנחשבת בעיני רבים כצורה מערכתית של נפרופתיה מסוג IgA. דלקת בכלי הדם עקב שקיעת IgA מתבטאת בפורפורה אופיינית, דלקת פרקים וכאבי בטן, והיא מופיעה בשכיחות גבוהה יותר בקרב צעירים (בני 16–35). ארגמנת על שם שונליין-הנוך קשורה בפרוגנוזה טובה יותר מאשר נפרופתיה מסוג IgA. בנפרופתיה מסוג IgA שאינה אגרסיבית ישנה התקדמות איטית לאי-ספיקת כליות כרונית ב-25-30% מהמקרים לאורך תקופה של 20 שנה. מין גברי, פרוטאינוריה (במיוחד מעל ל-2 גרם ליום), יתר לחץ דם, עישון, היפרליפידמיה, גיל מבוגר, מחלה משפחתית וריכוזים גבוהים של קריאטינין הם סמנים לפרוגנוזה רעה. עבור מטופל בוגר עם המטוריה מבודדת, בדיקות כגון אולטרסאונד של הכליה ואנדוסקופיה של שלפוחית השתן נעשות בדרך כלל תחילה כדי לאתר את מקור הדימום. בדיקות אלו יכולות לשלול אבנים בכליות וסרטן שלפוחית השתן, שני גורמים אורולוגיים נפוצים להמטוריה מלבד נפרופתיה מסוג IgA. אצל ילדים ומבוגרים צעירים יותר, ההיסטוריה והקשר לזיהום בדרכי הנשימה יכולים להעלות את החשד לנפרופתיה מסוג IgA. יש צורך בביצוע ביופסיית כליות כדי לאשר את האבחנה לנפרופתיה מסוג IgA. דגימת הביופסיה החיובית מציגה התפשטות של המזנגיום, עם שקיעת IgA באימונוהיסטוכימיה פלואורסצנטית ובמיקרוסקופ אלקטרונים. גברים מושפעים מהמחלה בתדירות גבוהה פי שלושה מאשר נשים. קיימת גם שונות גאוגרפית בולטת בשכיחותה של נפרופתיה מסוג IgA ברחבי העולם. זו מחלת פקעית הכליה השכיחה ביותר במזרח הרחוק ובדרום-מזרח אסיה, המהווה כמעט מחצית מכלל החולים במחלות פקעית הכליה. עם זאת, נפרופתיה מסוג IgA מהווה רק כ-25% מהשיעור באירופים וכ-10% בקרב צפון אמריקאים, עם שכיחות נמוכה מאוד של אפרו-אמריקאים של כ-2%. אך, קיים קושי בדיוק התוצאות שכן שכיחות ביצוע ביופסיית כליות המשמשת לאבחון המחלה שונה בין מדינות העולם. תלמידי בית ספר ביפן עוברים בדיקת שתן בשגרה (כמו גם המגויסים בצבא בסינגפור) ולכל חריגה בתוצאות מתבצעת ביופסיית כליות, שעשויה להסביר בחלקה את השכיחות הגבוהה לנפרופתיה מסוג IgA שנצפתה במדינות אלה. מדיה וקבצים בנושא נפרופתיה של IgA בוויקישיתוף D'Amico, G (1987). "The commonest glomerulonephritis in the world: IgA nephropathy". Q J Med. 64 (245): 709–27. PMID 3329736. C, Davin J (2001). "What is the difference between IgA nephropathy and Henoch-Schönlein purpura nephritis?". Kidney International. 59 (3): 823–34. doi:10.1046/j.1523-1755.2001.059003823.x. PMID 11231337. Bartosik LP, Lajoie G, Sugar L, Cattran DC (2001). "Predicting progression in IgA nephropathy". Am. J. Kidney Dis. 38 (4): 728–35. doi:10.1053/ajkd.2001.27689. PMID 11576875.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
וולטר שו

סר וולטר סידני שו (באנגלית: Walter Sidney Shaw;‏ 15 באפריל 1863 – 24 באפריל 1937) היה עורך דין ושופט אנגלי. הוא כיהן כשופט במספר מושבות בריטיות, ומינויו השיפוטי האחרון היה נשיא בית המשפט העליון של מושבות המצרים (כיום סינגפור). שו עמד בראש ועדת שו, שחקרה את מאורעות תרפ"ט בארץ ישראל. וולטר שו נולד ב-15 באפריל 1863 במרילבון, לונדון. שו הוא בנו של ג'ורג' שו, עורך דין - בריסטר (Barrister). הוא למד בבית הספר ברייטון ובטריניטי קולג' בקיימברידג'. הוא ניגש לבחינת ההסמכה ללשכת עורכי הדין במידל טמפל בשנת 1888, והתמחה במשפט המקובל עד 1906. בשנת 1906 מונה שו לשופט שלום וממלא מקום נשיא בית המשפט העליון של המושבה הבריטית, סנט וינסנט. בשנת 1907 מונה לנשיא בית המשפט העליון של סנט וינסנט. בין השנים 1912 ל-1914 הוא היה נשיא בית המשפט העליון של הונדורס הבריטית (כיום בליז) ובין השנים 1914 ל-1921 כיהן כשופט של בית המשפט העליון בציילון (כיום סרי לנקה). במסגרת חגיגות יום הולדתו של המלך ג'ורג' החמישי ביוני 1921, הוענק לו תואר אבירות על ידי המלך. בשנת 1921 הוא מונה לנשיא בית המשפט העליון של מושבות המצרים (כיום סינגפור) וכיהן בתפקיד זה עד לפרישתו מכס השיפוט בשנת 1925. בשנת 1929 עמד שו בראש ועדת החקירה שמונתה על ידי משרד המושבות הבריטי לחקר הסיבות לפרוץ מאורעות תרפ"ט בארץ ישראל, הידועה בשם "ועדת שו". מסקנות "ועדת שו" שהתפרסמו במרץ 1930 מצאו כי "הסיבה העיקרית לעוינות ולאלימות של שנת 1929, היא האכזבה של הערבים מכך שתביעותיהם הלאומיות והפוליטיות לא מומשו וחששם מפני עתידם הכלכלי". שו התחתן עם דורותי אמה מורטימור בשנת 1895 ולהם נולדו בן ובת. שו נפטר בביתו בוימברון מינסטר (אנ'), דורסט ב-24 באפריל 1937. מדיה וקבצים בנושא וולטר שו בוויקישיתוף "Sir Walter Shaw – A Distinguished Colonial Judge". The Times. The Times Digital Archive. 24 באפריל 1937. p. 16. {{cite news}}: (עזרה) Kingston Gleaner, 26 May 1937. The Straits Times (Singapore), 4 September 1929, p. 12. The Edinburgh Gazette, The Edinburgh Gazette, גליון 13745, עמוד 1568, באתר The Gazette - official public record, ‏1921-09-23 The Straits Times (Singapore), 8 April 1925, p. 8. The Commission's report was published as Report of the Commission on the Palestine Disturbances of August, 1929 [Chairman: Sir Walter Shaw; Cmnd. 3530], London: His Majesty's Stationery Office, 1930, OCLC 65429496. For discussion and criticism, see Horace Barnett Samuel (1930), Beneath the Whitewash: A Critical Analysis of the Report of the Commission on the Palestine Disturbances of August, 1929, [London]: Hogarth Press, OCLC 4134491; Pinhas Ofer (ביולי 1985), "The Commission on the Palestine Disturbances of August 1929: Appointment, Terms of Reference, Procedure and Report", Middle Eastern Studies, 21 (3): 349–361, doi:10.1080/00263208508700633 {{citation}}: (עזרה). Shaw Report, pp. 150–157.
יוליה ברתלסן

יוליה איוולו ברוברג ברתלסן (בדנית: Julie Ivalo Broberg Berthelsen; נולדה ב-7 ביוני 1979) הידועה גם בשם יוליה (Julie) היא זמרת פופ ופזמונאית גרינלנדית ילידת דנמרק. היא ידועה בעיקר בזכות הצלחתה בתוכנית הטלוויזיה "Popstars". אף על פי שסיימה במקום השני, היא הפכה פופולרית ומצליחה יותר מהזוכה במקום הראשון. היא גדלה בנוק, בירת גרינלנד. יוליה העניקה מגוון הופעות, שהבולטת בהן הייתה בארמון כריסטיאנסבורג, מול משפחת המלוכה הדנית לרגל חתונתם של נסיך הכתר פרדריק ונסיכת הכתר מרי במאי 2004. ביצוע נוסף היה ביצועה לשיר הביטלס "Ob-La-Di, Ob-La-Da" ב-22 בנובמבר 2008 בקונצרט הלבן, שהתקיים בהורסנס, דנמרק במלאת 40 שנה ליציאת "The Beatles" (הידוע גם בשם "האלבום הלבן"). אלבומים 2003: Home 2004: Julie 2006: Asasara 2009: Lige nu 2010: Closer סינגלים 2002: "Every Little Part of Me" 2003: "Shout (Our Love Will Be the Light)" 2003: "Completely Fallen" 2004: "It's a Wonderful Feeling" 2014: "Jesus and Josephine" (עם מרטין בריגמן) מדיה וקבצים בנושא יוליה ברתלסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוליה ברתלסן יוליה ברתלסן, ברשת החברתית פייסבוק יוליה ברתלסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוליה ברתלסן, ברשת החברתית אינסטגרם יוליה ברתלסן, הבלוג הרשמי יוליה ברתלסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוליה ברתלסן, באתר ספוטיפיי יוליה ברתלסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוליה ברתלסן, באתר דיזר יוליה ברתלסן, באתר Yandex.Music (ברוסית) יוליה ברתלסן, באתר Discogs (באנגלית) "Julie Berthelsen". DISCOGS. נבדק ב-2012-07-30.
בשקימי פריזרן

בשקימי פריזרן (באלבנית Bashkimi Prizren, בסרבית унија Призрен) הוא מועדון כדורסל קוסובורי מעיר פריזרן המשתתף בסופרליגה הקוסובורית ובליגה הבלקנית. הישג השיא של המועדון הוא זכייה באליפות קוסובו ובצמד זכיות בגביע הקוסוברי. המועדון נוסד בשנת 1945 כחלק מהליגה היוגוסלבית וכמועדון המייצג את העיר פריזרן. הקבוצה שיחקה בליגות היוגוסלביות עד 1991 אז הצטרפה לסופרליגה הקוסובורית כחלק מהגרעין המייסד של הליגה בעקבות קריסת יוגוסלביה ופירוק הליגה. בעונת 2000/01 זכתה הקבוצה בגביע הקוסובורי לאחר שגברה 83:93 על קייבי פיה. בעונת 2001/02 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע אך הפסידה בגמר לסיגל פרישטינה 73:68. בעונת 2002/03 העפילה הקבוצה בפעם השלישית ברציפות לגמר הגביע אך הפסידה פעם נוספת לסיגל פרישטינה 90:72. בעונת 2008/09 העפילה לגמר פלייאוף האליפות בליגה אך הפסידה בסדרת הגמר 2–3 לסיגל פרישטינה. בעונת 2011/12 העפילה הקבוצה לגמר הגביע בו הפסידה לסיגל פרישטינה 86:71. בעונת 2013/14 העפילה הקבוצה לגמר הגביע בו הפסידה לסיגל פרישטינה 95:65. בעונת 2016/17 העפילה הקבוצה בפעם השנייה לגמר פלייאוף האליפות אך הפסידה 1–3 בסדרת הגמר לסיגל פרישטינה בעונת 2017/18 זכתה הקבוצה לראשונה בדאבל, לאחר שזכתה לראשונה באליפות הליגה לאחר שגברה בסדרת הגמר 1–3 על סיגל פרישטינה ובנוסף זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע לאחר שגבר בגמר על סיגל פרישטינה 74:77. אליפות סופרליגה הקוסובורית (1) 2017/18 סגנית האלופה (2) 2008/09, 2016/17 גביע קוסובו (2) 2000/01, 2017/18 סגנית מחזיקת הגביע (5) 2001/02, 2002/03, 2011/12, 2013/14, 2017/18 הליגה הבלקנית (סגנית) (1) 2017/18 מדיה וקבצים בנושא בשקימי פריזרן בוויקישיתוף
סמל ארמניה

סמל ארמניה כולל עיט ואריה מחזיקים מגן. הסמל משלב סמלים ארמנים קדומים וסמלים ארמנים חדשים. האריה והעיט היוו סמלים ארמנים במשך למעלה מאלפיים שנים. במרכז הסמל מתואר הר אררט ועליו תיבת נוח. סביב ההר מצוירים סמלי השושלות הארמניות: בפינה השמאלית התחתונה סמל השושלת הארטשסית (אנ') ששלטה במאה הראשונה לפני הספירה, בפינה השמאלית העליונה סמל שושלת בגרטוני (אנ') ששלטה בארמניה בימי הביניים, בפינה הימנית העליונה סמל השושלת הנוצרית הראשונה ששלטה בארמניה – שושלת ארשק (אנ') החל מהמאה הראשונה לספירה ועד שנת 428. בפינה הימנית העליונה – סמל השושלת הרופנית (אנ') ששלטה בממלכת קיליקיה הארמנית במאות ה-12 וה-13. הסמל הנוכחי נוצר בשנת 1918 במהלך העצמאות קצרת החיים של ארמניה. החרב בתחתיתו מסמלת את סיום השלטון העות'מאני בארמניה ואת הרצון להגן עליה. השלשלת השבורה מייצגת את המאמץ הלאומי להשיג חופש ועצמאות. השיבולים מסמלות את טבעו העמלני של העם הארמני. הנוצה, קולמוס לכתיבה, מסמלת את המורשת האינטלקטואלית והתרבותית. דגל ארמניה המנון ארמניה מדיה וקבצים בנושא סמל ארמניה בוויקישיתוף מידע על הסמל באתר Armenica.org סמל ארמניה ההיסטוריה של ארמניה ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניפגש בסיבוב (סרט)

ניפגש בסיבוב הוא סרט ישראלי מסוגת סרט מתיחות קומי משנת 1986. זה היה סרט המתיחות השלישי של יהודה בארקן. במהלך שנות ה-80 החל בארקן לביים, לשחק ולהפיק סרטי מתיחות. ב-1980 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "חייך, אכלת אותה". ב-1984 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "המתיחה הגדולה". ב-1986 כתב וביים לצד יגאל שילון את הסרט "ניפגש בסיבוב". בסרט יש קטעי מתיחות שונים, הכוללות: חתן מתחת לחופה המגלה שכלתו הוחלפה, כלב עם שלפוחית לוחצת מוטרד מעץ שבורח לו, אשה עובדת בית החולים מבקשת עזרה להחלפת גלגל ברכבה כשבאמתחתה ארון מתים - מושון שבתוך הארון מתחיל לזוז, ואף מבקש סיגריה אחרונה... גבר אוכל נקניקיה ומגלה שהיא מפולפלת במיוחד, דנוטה כמלצרית מציעה חלב לאנשים בבית הקפה, ולמי שרוצה היא חולצת שד כדי להוסיף חלב לכוס, מושון נשלח מטעם העירייה לעורר מודעות לזרוק את כל הזבל לפח כשהוא בתוכו, ומפתיע את כולם כשהוא מגיח מהפח, ואף זורק על אנשים את מה שזרקו עליו. הסרט נמצא במקום 11 במאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-750,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו. בין השחקנים, המגלמים את עצמם, נמצאים: יהודה בארקן קרוליין לנגפורד מושיק טימור נתן דטנר ניסים גרמה חנן גולדבלט מושון אלבוחר דנוטה לאטו איגור בוריסוב אורי גרוס "ניפגש בסיבוב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניפגש בסיבוב", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ניפגש בסיבוב", באתר אידיבי "ניפגש בסיבוב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניפגש בסיבוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ג. עיטור, מאחורי הקלעים, להיטון, 1 בינואר 1986 דני ורט, ביקורת על הסרט העיר, 28 במרץ 1986, עיתון הארץ עדנה ודן פיינרו, ביקורת על הסרט, העולם הזה, 26 במרץ 1986 דודי פטימר, ‏עירום, גסויות ושמחה לאיד: הסיפורים מאחורי סרטי המתיחות מהאייטיז, באתר מעריב אונליין, 4 באפריל 2020
בוא הביתה (שיר של שלומי שבת)

"בוא הביתה" הוא סינגל של הזמר הישראלי שלומי שבת, מתוך אלבום שיתופי הפעולה העתידי שלו, "חברים 3", בשיתוף עם אחותו לאה שבת ובניו מנור ואביהו שבת. השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 2020, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים ארומה מיוזיק. השיר, שנכתב והולחן על ידי מבצעי השיר יחד עם אבי אוחיון והופק על ידי מתן דרור, הוא בלדה העוסקת באישיות אליה מתגעגע הדובר, הקורא לה "לבוא הביתה". על השיר, שיצא במהלך אשפוזו של שבת בבית חולים לאחר שחלה במחלת הקורונה, אמר שבת: "בימים מורכבים אלה שכולנו עוברים עכשיו, אין משהו שיותר מחמם את ליבי ומחזק אותי כמו המוזיקה והתמיכה של המשפחה, החברים, הקהל שלי ובכלל כל האנשים מהארץ ומהעולם שמציפים אותי באהבה אין סופית שלא מובנת מאליה. לכן בחרתי לשחרר שיר שהקלטתי עם האנשים הכי קרובים אלי. ילדיי האהובים, מנור ואביהו ואחותי היקרה לאה. השיר הזה מרגש אותי ומחזק אותי כל פעם מחדש". על תוכן השיר והתכתבותו עם שהותו של שבת בבית החולים אמרה אחותו לאה כי כשהם הקליטו את השיר, הם לא ידעו "כמה הוא יהיה רלוונטי", וכי "השיר הזה יוצא וקורא אליך [שלומי]". הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של שבת בסמוך לצאת הסינגל עצמו ובוים על ידי עוזי ג'ורג'. בקליפ נראים משפחת שבת מקליטים את השיר באולפן הקלטות, יחד עם שותפם לכתיבת השיר אבי אוחיון ומפיק השיר מתן דרור. השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, המאגד את השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע. דודי פטימר ממעריב אונליין אמר על השיר כי הוא "בלדה מצוינת המעלה ניחוחות תפילת שישי, זיכרונות מלאי ערגת ילדות, אופטימיות ותקווה שהם מצרך נדיר אך הכרחי בתקופה זו" וכי "הביצוע המשפחתי מרגש עד דמעות, כולל הרמוניות נהדרות ומעביר את החום המשפחתי גם למאזין, כשאי אפשר להתעלם שהשיר מקבל משמעות יותר עוצמתית ומרגשת לאור העובדה ששבת נמצא בעיצומו של תהליך ההחלמה מנגיף הקורונה". גם יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית, ואמר כי "המוזיקה – עונג שבת. המנון המשפחה הרוגש. המנגינה – לא להתווכח. לוקחת את המילים למקום הנכון – עצב מתוך חסד, הזדהות מתוך כוונה. הן (המילים) הופכות בשירתם של השבתים למהות של קרבה, חום, אינטימיות, כל מה שקשור למשפחתיות חמה. שיר כזה – יהיה מיינסטרים ככל שיהיה – אינו משקר". לדף השיר באתר הספרייה הלאומית שלומי שבת, לאה שבת, מנור שבת, אביהו שבת ואבי אוחיון דודי פטימר, ‏לירן דנינו חוזר לבלדות, מאור כהן מסרב להיגמר | חם באוזן, באתר מעריב אונליין, 21 באוקטובר 2020 לינוי משעלי, ‏"בוא הביתה": שלומי שבת באיחוד מרגש עם משפחתו. צפו, באתר "סרוגים", 18 באוקטובר 2020 רן בוקר, "בוא הביתה": שלומי שבת המאושפז עם קורונה מוציא שיר חדש, באתר ynet, 18 באוקטובר 2020 שלומי שבת, לאה שבת, מנור שבת, אביהו שבת – בוא הביתה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:38) "הכול יהיה בסדר": האיחוד המרגש של שלומי שבת, ילדיו ואחותו, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2020 שלומי, לאה, אביהו ומנור שבת – בוא הביתה, באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2020 המצעד השבועי, שבוע 43, 2020, באתר מדיה פורסט ישראל יוסי חרסונסקי, שלומי שבת, לאה שבת, מנור שבת, אביהו שבת – בוא הביתה, באתר "יוסמיוסיק", 19 באוקטובר 2020 בוא הביתה - Single by Shlomi Shabat, Lea Shabat, Manor Shabat & Avihu Shabat, באתר Apple Music (באנגלית) בוא הביתה - Single by Shlomi Shabat, Lea Shabat, Manor Shabat & Avihu Shabat, באתר Apple Music (באנגלית)
מעולם לא שרתי לאבי

מעולם לא שרתי לאבי (באנגלית: I Never Sang for My Father) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1970 בבימויו של גילברט גייטס, עם מלווין דאגלס, ג'ין הקמן ואסטל פרסונס בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי רוברט אנדרסון (אנ') והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בברודוויי בשנת 1968. זו דרמה משפחתית שעוסקת בזיקנה וביחס בין ילדים מבוגרים להוריהם הקשישים. ג'ין גאריסון (ג'ין הקמן) הוא פרופסור בקולג' בניו יורק. הוא מגיע לשדה התעופה כדי לקבל את הוריו הקשישים, שחזרו מחופשים בפלורידה. היו הם טום גאריסון (מלווין דאגלס) בן ה-80 ומרגרט גאריסון (דורותי סטיקני). מרגרט חלשה לאחר התקף לב וג'ין מסיע אותה בכסא גלגלים. ג'ין הוא אלמן מאשתו קרול. הוא הכיר רופאה גרושה עם ילדים בשם פגי ת'אייר שמתגוררת בקליפורניה שם יש לה קליניקה משגשגת לגינקולוגיה. ג'ין מתלבט מה לעשות, מצד אחד הוא רוצה לפתוח פרק ב' בחייו עם פגי בקליפורניה ומצד שני הוא לא מסוגל לנטוש את הוריו הקשישים בניו יורק. הוא מתלבט ביחד עם חברתו לעת מצוא, נורמה (לבליידי פאואל). לג'ין יש גם אחות, אליס (אסטל פרסונס) שגרה עם בעלה וילדיה בשיקגו. שניהם קשורים יותר לאם שהיא בעל אופי רגוע ומבין לעומת האב הקשוח. יחסיה של אליס עם טום הם קרירים לאחר שהוא גירש אותה מהבית וניתק את היחסים איתה שנים רבות בגלל שהתחתנה עם יהודי. גם ג'ין דואג לאביו יותר משהוא אוהב אותו. מרגרט מתה מהתקף לב והבעיה היא מה יהיה עם טום?. ג'ין מהסס להעלות את הבעיה אבל אליס שהגיעה ללוויה, לא מהססת ואומרת לטום שכדאי שיעבור למוסד לדיור מוגן או שיטופ בבית על ידי מטפל קבוע. על זה מתפרץ טום על ילדיו ואומר שהוא מתפקד טוב וימשיך להיות לבד בדירה. אליס אומרת לג'ין שיעבור לקליפורניה ויבנה את חייו שם ולא יהרוס אותם כאן בניו יורק. ג'ים מבקר בכמה מוסדות סיעודיים ונחרד למראה האנשים השוהים שם. פגי מגיעה בטיסה מקליפורניה ונפגשת עם טום. ג'ין מודיע לאביו כי בכוונתו לעבור לקליפורניה והוא מוכן לקחת אותו לשם. מתנהלת שיחה ארוכה בין טום לג'ין ובו מיידע אותו טום על הילדות הקשה שהייתה לו כשאביו השיכור נטש את הבית ואמו מתה כשהיה בן עשר וכי כל חייו עבר קשה כדי לפרנס אותם ולא היה לו זמן איכות אתם כמו לאם. ג'ין אומר לו ששר לאמא שירים אבל לא לאבא. לבסוף הם נפרדים בטריקת דלת. ג'ין עובר לקליפורניה והאב נשאר בניו יורק ומדי פעם הם מתראים עד שמצבו מידרדר והוא מועבר למוסד סיעודי ומת. מלווין דאגלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה. ג'ין הקמן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. רוברט אנדרסון היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה. "מעולם לא שרתי לאבי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעולם לא שרתי לאבי", באתר AllMovie (באנגלית) "מעולם לא שרתי לאבי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מעולם לא שרתי לאבי", באתר אידיבי "מעולם לא שרתי לאבי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט מעולם לא שרתי לאבי, באתר יוטיוב
חימקי (כדורגל נשים)

חימקי (ברוסית: Женский футбольный клуб Химки) היה מועדון כדורגל נשים מקצועני רוסי מהעיר חימקי, מחוז מוסקבה, שהתמודד במשך עונה אחת בליגת העל הרוסית והעפיל לחצי גמר הגביע. המועדון נוסד בתחילת 2007 וכבר קיבל מקום בליגה הבכירה לנשים ברוסיה, שם תפס את מקומה של קבוצה אחרת ממחוז מוסקבה, קבוצת "פריאליט" ראוטוב, שבעליה החליטו להעביר את הקבוצה להתמודדות בתחרויות חובבים. את עמוד השדרה של חימקי יצרו שחקניות "פריאליט" לשעבר ובראשם המאמן אלכסיי קוריאגין. באליפות רוסיה 2007, המועדון תפס את המקום הרביעי, שתי נקודות אחרי מועדון אחר מפרברי מוסקבה, נאדז'דה נוגינסק. ב-16 משחקים הקבוצה ניצחה 9 משחקים והפסידה 7 פעמים. הניצחון הגדול ביותר הושג על "אורורה" בסנקט פטרבורג (4:0), המועדון ספג את התבוסה הגדולה ביותר ממועדון "רוסיאנקה" ממחוז מוסקבה (0:6). מלכת השערים של המועדון הייתה כריסטינה אנוחינה (7 שערים). רשימת 33 השחקניות הטובות ביותר בעונת 2007 כללה שתי שחקניות חימקי, המגינה נטליה סרטובצבה והקשרית סבטלנה צידיקובה . בגביע הרוסי בשנת 2007 העפילה חימקי לשלב חצי גמר הגביע, אחרי שגברה בשלב 16 האחרונות על קבוצת "ShVSM איזמאילובו" ובשמינית הגמר על נאדז'דה נוגינסק, בשתי הפעמים המשחק הוכרע בדו-קרב פנדלים. בחצי הגמר הפסיד המועדון לזבזדה 2005 מהעיר פרם (0:2, 0:3), שזכתה בהמשך בגביע. בסוף עונת 2007 המועדון חדל להתקיים, בעקבות קשיים כלכליים. בעונת 2017/2018 תוכנן להקים את המועדון מחדש, אך ההחלטה לא הגיעה לכדי יישום. אלכסיי קוריאגין (2007) איגור קניאזב (2007, ממלא מקום) פרופיל הקבוצה, באתר Womenfootball.ru В «ХИМКАХ» ПОЯВИТСЯ СВОЯ ЖЕНСКАЯ ФУТБОЛЬНАЯ КОМАНДА
סיפורי המסתורין של רות רנדל

סיפורי המסתורין של רות רנדל (באנגלית: The Ruth Rendell Mysteries) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמת פשע, שהופקה על ידי רשת TVS, ובהמשך על ידי Meridian Broadcasting בשיתוף חברת Blue Heaven עבור רשת ITV. בין 2 באוגוסט 1987 ל-11 באוקטובר 2000, שודרו 12 עונות של הסדרה. הסופרת רות רנדל יצרה את הסדרה, ושש העונות הראשונות התמקדו בדמות הספרותית שלה, פקד רג' וקספורד, בגילומו של ג'ורג' בייקר. שידורים חוזרים של עונות אלה שודרו בשם "סיפורי המסתורין של המפקח וקספורד". העונות המאוחרות יותר התמקדו בסיפורים קצרים שכתבה רנדל, כשווקספורד הופיע בשלושה סיפורים נוספים בלבד. במקרים אחדים הורחב המקור הספרותי של רנדל, או רכיבים אחדים מסיפורים שונים שולבו יחד בפרק אחד. מספר קטן של פרקים התבססו על הרומנים של רנדל, בהם "The Strawberry Tree" בכיכובו של סיימון וורד, "Going Wrong" בכיכובו של ג'יימס קליס, "A Case of Coincidence" בכיכובם של קית' בארון ורונלד פיקאפ, "Front Seat" בכיכובה של ג'נט סוזמן, ו-"The Lake of Darkness" בכיכובו של ג'רום פלין. המפקח וקספורד הופיע בסך הכל ב-55 פרקים, לצדם של רעייתו דורה (לואי רמזי), ושל סגנו מפקח בילוש מייק ברדן (כריסטופר רייבנסקרופט). 29 פרקים התמקדו בדמויות אחרת. שש העונות הראשונות יצאו בפורמט VHS, אבל לא הופצו על גבי DVD בגלל זכויות של Television South. שאר העונות יצאו על גבי DVD במארז Best Of. ג'ורג' בייקר – פקד בילוש רג' וקספורד (עונות 1–6, 9, 11–12) כריסטופר רייבנסקרופט – מפקח בילוש מייק ברדן (עונות 1–6, 9, 11–12) לואי רמזי – דורה וקספורד (עונות 1–6, 9, 11–12) דברה פופלט – שילה וקספורד (עונות 1–6, 9, 11–12) שארון ברק – סילביה וקספורד (עונות 1–6, 9, 11–12) אמה סמית' – פאט ברדן (עונות 1–6) דיאן קין – ג'ני ברדן (עונות 4–6, 9, 11–12) אן פנפולד – ג'ין ברדן (עונות 1–4) נואה האנטלי ־ ג'ון ברדן (עונות 1–4) קן קיטסון – סמל בילוש טומי מרטין (עונות 1–6) איזובל מידלטון – סמלת בילוש קארן מאלהייד (עונות 2–6, 9, 11–12) קולין קמפבל – סמל וילובי (עונות 2–6) דייב היל – DCC פריבורן (עונות 3–6) ג'ון בורג'ס – ד"ר לן קרוקר (עונות 2–6) גארי מאיירס – קולין באד (עונות 2–6, 9, 11–12) "סיפורי המסתורין של רות רנדל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפורי המסתורין של רות רנדל", באתר Metacritic (באנגלית) "סיפורי המסתורין של רות רנדל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "BFI Screenonline: Ruth Rendell Mysteries, The (1987-2000)". www.screenonline.org.uk. "The Ruth Rendell Mysteries (a Titles & Air Dates Guide)". epguides.com.
שמעון יפתח

שמעון יפתח (18 במרץ 1922 – דצמבר 2012) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה ומדען גרעין שכיהן כמנהל המרכז למחקר גרעיני שורק וראש המחלקה להנדסה גרעינית בטכניון. יפתח נולד בצפת דור עשירי ביישוב. במאורעות תרפ"ט עבר עם משפחתו לחיפה. הוא למד בבית הספר הריאלי. באמצע שנות הארבעים החל ללמוד הנדסת חשמל בטכניון. את לימודיו סיים לאחר מלחמת העצמאות. ב-1942 הצטרף למנגנון הקבע של ארגון ההגנה ושימש קצין חבלה. השתתף בפיצוץ תחנות הרדאר ובליל וינגייט. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד החי"ש 24 בחטיבת כרמלי. אחרי המלחמה פיקד על חטיבה 10. ב-1951 יצא ללימודים בצרפת וקיבל תואר דוקטור לפיזיקה מהסורבון. בשובו המשיך בשירות הקבע כקצין בדרגת אלוף-משנה ושימש ראש מחלקת אמצעי לחימה והמנהל המדעי של הוועדה לאנרגיה אטומית. בסוף שנות החמישים יצא לארצות הברית שם למד בבית הספר לפיזיקה גרעינית באוניברסיטת פנסילבניה, הוא השתלם במעבדות הלאומיות ועבד בוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית. הוא שימש יועץ מדעי לשר המדע והיה הנשיא הראשון של האגודה הישראלית למדעי הגרעין. כיהן כראש המחלקה להנדסה גרעינית בטכניון, ראש המחלקה לפיזיקה של כורים בוועדה לאנרגיה אטומית ויושב ראש הוועדה לכורים גרעיניים. בין השנים 1963–1968 כיהן כמנהל המרכז למחקר גרעיני שורק והמנהל המדעי של הוועדה לאנרגיה אטומית. בספרו "הנדסת כורים גרעיניים" פירט יפתח תוכנית מקיפה להקמת 16 כורי כוח גרעיניים להפקת חשמל בישראל בהספק כולל של 16 ג'יגה-ואט בין השנים 1982–2000. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים הציע להקים מרכז גרעיני משותף לישראל ולמצרים בסיני ולעשות שימוש באנרגיה הגרעינית להתפלת מים. על המלחמה מאת קרל פון קלאוזביץ (תרגום), הוצאת מערכות יסודות בפיזיקה עיונית (הקדמה מאת לואי דה ברויי) חתכי פעולה לכורים גרעינים טילים ונשק אטומי מהפכת אמצעי הלחימה בזמננו, הוצאת מערכות העידן הגרעיני במזרח התיכון, ספרית אפקים, 1976 טילים ורקטות בלוחמה המודרנית, הוצאת מערכות, 1979 הטכנולוגיה הגרעינית בעולם ובישראל, הוצאת מסדה כורים גרעיניים, הוצאת הוועדה לאנרגיה אטומית, 1980 מדיניות גרעינית: סימני שאלה גרעיניים על סף שנות השמונים, הוצאת הוועדה לאנרגיה אטומית, 1977 עופר אדרת, מת שמעון יפתח, מבכירי מדעני הגרעין בישראל, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2012 שמעון יפתח, דף שער בספרייה הלאומית