ג'ון טאואר

ג'ון גודווין טאואר (באנגלית: John Goodwin Tower‏; 29 בספטמבר 1925 – 5 באפריל 1991) היה פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי שייצג את טקסס בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1961 ל-1985. הוא היה הרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט האמריקאי מטקסס מאז תקופת השיקום. טאואר ידוע בהנהגת ועדת טאואר, שחקרה את פרשת איראן-קונטראס בממשל רייגן. טאואר נולד ביוסטון, טקסס, ושירת בזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הוא עבד כקריין רדיו ולימד באוניברסיטת מידווסטרן (כיום Midwestern State University) בוויצ'יטה פולס. הוא עבר מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-50 ועבד בקמפיין הנשיאותי של דווייט ד. אייזנהאואר ב-1956. טאואר הפסיד בבחירות לסנאט של טקסס ב-1960 לסנאטור הדמוקרטי לינדון ב. ג'ונסון, אך הציג ביצועים טובים יחסית לקודמיו הרפובליקנים. עם הניצחון הדמוקרטי בבחירות לנשיאות ב-1960, פינה ג'ונסון את מושבו בסנאט כדי להיות סגן נשיא ארצות הברית. בבחירות המיוחדות של 1961, טאואר ניצח את יורשו של ג'ונסון, ביל בלייקלי. הוא זכה בבחירות חוזרות ב-1966, 1972 ו-1978. עם הצטרפותו לסנאט ב-1961, טאואר הפך לסנאטור הרפובליקני הראשון שייצג מדינה בדרום מאז 1913. הוא היה הרפובליקני הדרומי היחיד בסנאט עד שסטרום ת'ורמונד החליף מפלגה ב-1964. כשמרן פוליטי מוקדם יותר בקריירה שלו, טאואר התנגד נחרצות לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק זכויות ההצבעה של 1965. החל משנת 1976 עם תמיכתו בג'רלד פורד ולא ברונלד רייגן בפריימריז הרפובליקאי ב-1976, טאואר החל להרחיק חברים שמרנים רבים. הוא נעשה פחות שמרני עם הזמן, מאוחר יותר הביע תמיכה בהפלות חוקיות, זכויות להט"ב, והתנגד ליוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן ב-1983. טאואר פרש מהסנאט ב-1985. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא שימש כמנהל משא ומתן ראשי של שיחות צמצום נשק אסטרטגי עם ברית המועצות והוביל את ועדת טאואר. דו"ח הוועדה היה ביקורתי מאוד על יחסי ממשל רייגן עם איראן וקונטראס. בשנת 1989, הנשיא הנכנס ג'ורג' ה. וו. בוש בחר בטאואר כמועמד שלו לשר ההגנה, אך מינויו נדחה על ידי הסנאט. לאחר התבוסה, טאואר עמד בראש מועצת המודיעין של הנשיא. טאואר מת בהתרסקות טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס ב-1991. טאואר נולד ב-29 בספטמבר 1925 ביוסטון, טקסס, והיה בנם של ג'ו ז. טאואר (1898–1970) וברלי גודווין טאואר (1898–1990). המשפחה עברה לעיתים קרובות ברחבי מזרח טקסס עקב הקריירה של ג'ו ככומר מתודיסטי. לאחר שלמד בבתי ספר ציבוריים ביוסטון ובבומונט, טקסס, טאואר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בומונט בשנת 1942. לאחר התיכון, הוא נרשם לאוניברסיטת סאות'ווסטרן בסתיו 1942. ביוני 1943, טאואר הפסיק את לימודיו בקולג' כדי לשרת בצי ארצות הברית במהלך זירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה על סירת נשק אמפיבית LCS(L)‏. במרץ 1946 שוחרר טאואר מהצי כמלח בדרגה ראשונה וחידש את לימודיו בסאות'ווסטרן. הוא סיים את לימודיו ב-1948 עם תואר ראשון במדעי המדינה. בהיותו בסאות'ווסטרן, טאואר היה חבר בסניף יוטה של אחוות קאפה סיגמא, ולאחר מכן שירת את הארגון בתפקידי התנדבות משמעותיים של בוגרים. טאואר עבד כקריין רדיו בתחנת מוזיקת קאנטרי KTAE בטיילור, צפונית מזרחית לאוסטין, במהלך הקולג' ולמשך זמן מה לאחר מכן. טאואר המשיך בשירותו הצבאי בעתודת הצי של ארצות הברית עד לפרישתו בשנת 1989 בדרגת נגד בכיר. ב-1949 החל בלימודי תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט ועבד במשרה חלקית כסוכן ביטוח. לאחר מכן, בשנת 1951, טאואר הפך לעוזר פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת Midwestern (כיום Midwestern State University), תפקיד בו החזיק עד 1960. בשנים 1952 ו-1953, הוא למד קורסים לתואר שני בבית הספר לכלכלה של לונדון וערך מחקר שדה על ארגון המפלגה השמרנית של בריטניה. מחקרו הוצג בתזה שלו, The Conservative Worker in Britain. הוא קיבל את התואר השני שלו באמנויות מ-SMU בשנת 1953. למרות שגדל כדמוקרטי דרומי, טאואר הפך לרפובליקני בקולג' בערך ב-1951. הוא עלה במהירות בשורות המפלגה הרפובליקנית של טקסס; הוא היה מועמד לא מוצלח לחבר בית הנבחרים של טקסס עבור המחוז ה-18 ב-1954. הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1956. בבחירות לנשיאות 1956, הוא היה מנהל הקמפיין של דווייט ד. אייזנהאואר במחוז הסנאט ה-23. ב-1960 הוא נבחר על ידי ועידת המדינה שהתקיימה במקאלן במחוז הידלגו בדרום טקסס, כמועמד הרפובליקני לסנאט של ארצות הברית נגד לינדון ג'ונסון. שני רפובליקנים נוספים שהוזכרו למועמדות לסנאטור, ת'אד האצ'סון, שחיפש את המושב השני של טקסס בסנאט בבחירות מיוחדות ב-1957, וברוס אלג'ר, חבר הקונגרס הרפובליקני היחיד מטקסס באותה תקופה, שניהם לא היו מעוניינים. ג'ונסון, הסנאטור המכהן ומפורסם ברחבי הארץ כמנהיג הרוב בסנאט, ניצח בבחירות נגד טאואר. בתור חברו למועמדותו של ג'ון קנדי, ג'ונסון רץ כמועמד לסגן הנשיא באותן בחירות. סיסמת הקמפיין של טאואר הייתה "הכפילו את ההנאה שלכם, הכפילו את הכיף שלכם - הצביעו נגד ג'ונסון פעמיים, לא אחת". לאחר שג'ונסון הפך לסגן הנשיא, טאואר התמודד בבחירות המיוחדות שנערכו כדי לקבוע מי ימלא את מושבו של ג'ונסון בסנאט. טאואר הגיע למקום הראשון בסבב ההצבעות הראשוני עם 30.93% מהקולות, ולאחר מכן ניצח בבחירות הסיבוביות מול הדמוקרט ויליאם א. בלייקלי, שמונה לסנאטור זמני, עם 50.6% מהקולות לעומת 49.4% של בלייקלי. טאואר הפך לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטקסס מאז סוף תקופת השיקום. בסנאט שובץ טאואר לשתי ועדות מרכזיות: ועדת העבודה והרווחה הציבורית והוועדה לענייני בנקאות, שיכון ועירוניות. טאואר עזב את ועדת העבודה והרווחה הציבורית ב-1964, למרות שב-1965 מונה לוועדת השירותים המזוינים של הסנאט, בה כיהן עד פרישתו. הוא היה יו"ר ועדת השירותים המזוינים בין השנים 1981–1984. טאואר שימש גם בוועדה המשותפת לייצור הגנה מ-1963 עד 1977 ובוועדת המדיניות הרפובליקנית של הסנאט ב-1962 ומ-1969 עד 1984. טאואר כיהן כיו"ר האחרונה מ-1973 ועד פרישתו מהסנאט. כחבר ואחר כך יו"ר ועדת השירותים המזוינים, טאואר היה תומך נלהב של מודרניזציה של הכוחות המזוינים. בוועדת הבנקאות והמטבע הוא היה אלוף בעסקים קטנים ופעל לשיפור התשתיות הלאומיות והמוסדות הפיננסיים. טאואר תמך באינטרסים הכלכליים של טקסס, ופעל לשיפור הסביבה העסקית של מגזרי האנרגיה, הדיג והחקלאות הימית. טאואר היה מתנגד מוביל של חוק זכויות האזרח משנת 1964 וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965 והצביע נגד שתי הצעות החוק, וכן נגד התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית, אבל הוא לא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1968 והצביע בעד אישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית. למרות שהתנגד למעבר הסופי של חוק זכויות האזרח משנת 1964, הצביע טאואר גם נגד תיקון של אלברט גור האב שביקש להחליש את החקיקה. הוא קבע: אדוני הנשיא, הבקשה היא רק עוד תקיפה על הסעיף השישי, שלדעתי הוא הוראה טובה בהצעת החוק. אני חושב שאם היינו מחוקקים אמצעי נפרד המכיל את ההוראות בשער ו' לפני זמן מה, לא היינו מתבקשים לחוקק חלק מהצעדים האחרים שאנו מתבקשים לחוקק היום. אני מאמין שאם אנשים בארצות וביישובים הולכים לקבל כסף פדרלי ותמיכה פדרלית, אסור להם לעסוק בשום סוג של אפליה המנוגדת למדיניות הפדרלית. לכן אני מתכוון להצביע נגד הצעת הסנאטור מטנסי. לפי The Assassination of Robert Maxwell: Israel's Superspy מאת גורדון תומאס ומרטין דילון, טאואר הפך לקשר של רוברט מקסוול, איל פרסום בריטי וסוכן-על עבור המוסד, לבית הלבן ולפעולות ממשלת ארצות הברית. מערכת היחסים החלה ב-1984, וטאואר שייצא לפנסיה בקרוב "אמר למקסוול ששכר הטרחה שלו כיועץ האישי של מקסוול יהיה 200,000 דולר". טאואר קיבל את עמלתו בארבעה תשלומים נפרדים של 50,000 דולר לחשבון בנק בשווייץ. טאואר סידר למקסוול להיפגש עם הנהגת Sandia National Laboratories, מעבדה גרעינית בארצות הברית. מקסוול מכר לסנדיה עותק של תוכנת PROMIS שהייתה לה דלת אחורית נגישה למודיעין הישראלי, ומסרה פרטים גרעיניים לישראל. זמן קצר לאחר הפרישה מהסנאט, ב-1985, קיבל טאואר את בקשתו של מקסוול לעזרה אמריקאית בחימוש איראן, והעביר אותה לנשיא רייגן כאמצעי לסחר עבור בני ערובה אמריקאים המוחזקים בלבנון. "יומיים לאחר מכן דיווח הסנאטור לשעבר למקסוול שפגישתו עם הנשיא רייגן הניבה תגובה חיובית". טאואר פרש מהסנאט לאחר כמעט עשרים וארבע שנים בתפקיד. הוא המשיך להיות מעורב בפוליטיקה הלאומית, ויעץ בקמפיינים של רונלד רייגן וג'ורג' ה. וו. בוש. שבועיים לאחר שעזב את תפקידו, טאואר מונה למשא ומתן ראשי של ארצות הברית בשיחות לצמצום נשק אסטרטגי בז'נבה, שווייץ. טאואר התפטר ממשרה זו ב-1987, ובמשך זמן מה היה פרופסור באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית. הוא הפך ליועץ ב-Tower, Eggers ו-Green Consulting מ-1987 ועד מותו ב-1991. בנובמבר 1986, הנשיא רייגן ביקש מטאואר לעמוד בראש מועצת הביקורת המיוחדת של הנשיא כדי ללמוד את פעולת המועצה לביטחון לאומי וצוותה במהלך פרשת איראן-קונטראס. הדירקטוריון, שנודע בשם ועדת טאואר, פרסם את הדו"ח שלו ב-26 בפברואר 1987. הדו"ח היה ביקורתי מאוד כלפי ממשל רייגן וכלפי היחסים של המועצה לביטחון לאומי עם איראן וקונטראס מניקרגואה. בשנת 1989, טאואר היה בחירתו של הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש להיות שר ההגנה. בצעד מדהים, במיוחד מכיוון שטאואר בעצמו היה עמית לשעבר בסנאט, הסנאט דחה את מינויו. הגורמים הגדולים ביותר היו דאגה לגבי ניגודי עניינים אפשריים וחייו האישיים של טאואר, בפרט האשמות על שימוש לרעה באלכוהול והתעללות בנשים. ההצבעה בסנאט הייתה 47–53, והייתה הפעם הראשונה שהסנאט דחה מועמד לקבינט של נשיא חדש שנבחר. כפי שדיווח הניו יורק טיימס בהספד שלו, "דחייתו של מר טאואר על ידי עמיתיו לשעבר, שדחו אותו כמועמד של הנשיא בוש לשר ההגנה לאחר האשמות פומביות על התעללות בנשים ושתייה מרובה, הותירה בו מרירות שלא ניתן היה לשכך. הסנאט המועדוני בדרך כלל, מר טאואר, נחשב על ידי כמה עמיתים כלוחם בטן שלא סבל משוטים בשמחה, וכמה מחוקקים ציינו שהם רק שמחים לנזוף בו". בתגובה להאשמות האלכוהול, אמר טאואר ל"ניו יורק טיימס" ב-1990: "האם אי פעם שתיתי מופרז? כן. האם אני תלוי באלכוהול? לא. האם תמיד הייתי ילד טוב? כמובן שלא. אבל השתדלתי מעולם לא לעשות שום דבר שפוסל זאת הנקודה". בדיקת הרקע של ה-FBI הראתה שטאואר לא היה אלכוהוליסט אלא הפריז באלכוהול, אם כי בצריכה ספורדית מופחתת בהרבה החל משנת 1983. לאחר תבוסתו של טאואר, הוא מונה ליו"ר מועצת המודיעין הזר של הנשיא. דיק צ'ייני, אז נציג מויומינג ומצליף המיעוט בבית הנבחרים, אושר מאוחר יותר כשר ההגנה. בעודו פרופסור באוניברסיטת מידווסטרן, טאואר פגש את ג'וזה לו בלינגטון, לה נישא ב-1952. כילידת סן דייגו, קליפורניה, לו גדלה בוויצ'יטה פולס והייתה נגנית העוגב בכנסיית המגדלים. היא הייתה מבוגרת ממנו בחמש שנים. לג'ון ולו טאואר נולדו שלושה ילדים במהלך שנותיהם בוויצ'יטה פולס שנולדו בשלוש שנים רצופות: פני (1954), מריאן (1955–1991) וז'אן (1956). בני הזוג התגרשו בשנת 1976. לאחר גירושיו מלו, שנותרה רווקה עד סוף חייה, טאואר התחתן עם לילה ברט קאמינגס ב-1977. בני הזוג נפרדו ב-1985 והתגרשו ב-2 ביולי 1986. ב-5 באפריל 1991, טאואר היה על סיפונה של טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס שהתרסקה בעת גישה לנחיתה בברונסוויק, ג'ורג'יה. ההתרסקות הרגה מיד את כל מי שהיו על הסיפון, כולל טאואר ובתו האמצעית, מריאן, האסטרונאוט סוני קרטר ועשרים אחרים. חקירה קבעה כי ההתרסקות נבעה מכשל של יחידת בקרת המדחפים של המטוס. טאואר ובתו קבורים יחד בחלקה המשפחתית של בית הקברות ספארקמן-הילקרסט ממוריאל פארק בדאלאס. צנוטף לכבודו של טאואר הוקם בבית הקברות של מדינת טקסס באוסטין. חייו האישיים והפוליטיים של טאואר מתועדים באוטוביוגרפיה שלו, Consequences: A Moir Personal and Political, שפורסמה כמה חודשים לפני מותו. הוא תרם את המסמכים שלו לאוניברסיטת סאות'ווסטרן. מדיה וקבצים בנושא ג'ון טאואר בוויקישיתוף ג'ון טאואר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון טאואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Kirchick, James (2022). Secret City: The Hidden History of Gay Washington. New York: Henry Holt and Company. ISBN 978-1-62779-233-2. Eason, Susan. "Tower, John Goodwin". Handbook of Texas. Texas State Historical Association. ארכיון מ-1 בספטמבר 2000. נבדק ב-13 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) "TX US Senate - Special Primary". OurCampaigns.com. "TX US Senate - Special". Ourcampaigns.com. נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "HR. 7152. Passage". "To Pass S. 1564, The Voting Rights Act Of 1965". Davidson, Chandler (1992). Race and Class in Texas Politics. Princeton University Press. p. 234. ISBN 9780691025391. "S.J. Res. 29. Approval Of Resolution Banning The Poll Tax As Prerequisite For Voting In Federal Elections". GovTrack.us. "To Pass H.R. 2516, A Bill To Prohibit Discrimination In Sale Or Rental Of Housing, And Prohibit Racially Motivated Interference With A Person Exercising His Civil Rights, And For Other Purposes". "Confirmation Of Nomination Of Thurgood Marshall, The First Negro Appointed To The Supreme Court". GovTrack.us. HR. 7152. Gore Motion To Recommit To The Judiciary Comm. W/Instructions That It Report It Back "Forthwith" W/The Amend. Stating That Federal Funds Should Not Be W/Drawn From Any School District Unless That District Had Disobeyed A Court Order That Is Desegregate.. GovTrack.us. Retrieved August 30, 2021. GPO-CRECB-1964-pt11-3-2.pdf. Congressional Record. Retrieved August 30, 2021. Oreskes, Michael (10 במרץ 1989). "Senate Rejects Tower, 53-47; First Cabinet Veto Since '59; Bush Confers on New Choice". The New York Times. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Tolchin, Martin (6 באפריל 1991). "John G. Tower, 65, Longtime Senator from Texas". The New York Times. {{cite news}}: (עזרה) "U.S. Senate Roll Call Votes 101st Congress – 1st Session". United States Senate. 1989-03-09. נבדק ב-2012-11-15. Andrew Rosenthal (17 במרץ 1989). "F.B.I. Document on Tower Cited 'Pattern of Alcohol Abuse'". New York Times. נבדק ב-4 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה) Schneider, Keith (7 באפריל 1991). "Inquiry Begins Into Georgia Plane Crash". New York Times. נבדק ב-2007-12-18. {{cite news}}: (עזרה) "John G. Tower Papers". Southwestern University. אורכב מ-המקור ב-17 באוגוסט 2021. נבדק ב-2012-11-15. {{cite web}}: (עזרה)