laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיסטרביה

דיסטרביה (באנגלית: Disturbia) הוא סרט מתח אמריקאי, שביים די. ג'יי. קארוסו, בכיכובו של שיה לה-באף. הסרט שואב השראה, באופן חלקי, מסרטו של אלפרד היצ'קוק, "חלון אחורי". הסרט יצא לאקרנים ב-13 באפריל 2007. לאחר שאביו של קייל (שיה לה-באף) נהרג בתאונת דרכים, הוא מידרדר עד כדי כך שהוא מכה את המורה שלו לספרדית. בעקבות זאת, הוא נשלח למעצר בית לשלושה חודשים. בשיעמומו, קייל עוקב אחרי השכנים שלו, ובייחוד אחרי השכנה החדשה, אשלי (שרה רומר). הוא עוקב גם אחרי שכן נוסף שלו, רוברט טרנר (דייוויד מורס), ומתחיל לחשוד שהוא רוצח סדרתי. קייל ברכט - שיה לה-באף אשלי קלראסון - שרה רומר רוני - ארון יו(אנ') רוברט טרנר - דייוויד מורס ג'ולי ברכט - קארי-אן מוס הבלשית פארקר - ויולה דייוויס הרעיון של הסרט מזכיר בקווים כלליים את זה של סרטו של אלפרד היצ'קוק משנת 1954, "חלון אחורי", שהתסריט שלו נכתב על פי סיפור קצר מאת קורנל וולריץ'(אנ'). בסרט "חלון אחורי", הגיבור, ג'ף, מרותק לביתו לאחר ששבר רגל, והוא מעביר את הזמן בצפייה בשכניו. הוא חושד שאחד השכנים, לארס ת'ורוואלד, רצח את אשתו ופועל להסתרת הפשע. דמיון זה בקווי העלילה הוביל את בעלי זכויות היוצרים בסיפורו של וולריץ' להגיש תביעה על הפרת זכויות יוצרים נגד יוצרי "דיסטרביה". התביעה נדחתה, בנימוק ש"דיסטרביה" מכיל עלילות משנה רבות שאינן בסיפור המקורי. "דיסטרביה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דיסטרביה", באתר נטפליקס "דיסטרביה", באתר AllMovie (באנגלית) "דיסטרביה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דיסטרביה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "דיסטרביה", באתר Metacritic (באנגלית) "דיסטרביה", באתר אידיבי "דיסטרביה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Edith Honan, Spielberg ripped off Hitchcock classic: lawsuit, Reuters, September 9, 2008 Xan Brooks, Disturbia did not steal Rear Window plot, judge rules, The Guardian, September 22, 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון

אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון (באיטלקית: Orso I Participazio; מת בשנת 881) היה הדוכס ה-14 של העיר ונציה. אורסו כיהן כדוג'ה בין שנת 864 ועד פטירתו. אורסו נבחר בבחירות לאחר הרצחו של קודמו פייטרו טראדוניקו. אורסו הורה על תפיסת הרוצחים, הרשיע אותם והוציא אותם להרוג בכריתת ראשם. במהלך כהונתו המשיך אורסו בפעולותיו של טראדוניקו להגנה על הסחר של העיר - נאבק בשוד הימי, ובפושטים הסלאבים או המוסלמים אשר תקפו את ספינות הסוחר הוונציאניות. אורסו העניק לקיסר האימפריה הביזנטית בסיליוס הראשון במתנה פעמון עבור בזיליקת האגיה סופיה. אורסו מת בשיבה טובה. לאחר מותו עלה לשלטון בנו, ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני. מדיה וקבצים בנושא אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון בוויקישיתוף
ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני

ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני (באיטלקית: Giovanni II Participazio) היה הדוכס ה-15 של ונציה. ג'ובאני כיהן בתפקיד דוג'ה מאז מות אביו, אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון בשנת 881 ועד שוויתר על כיסאו בשנת 887. ג'ובאני מונה לתפקיד דוג'ה לצד אביו, עוד בימי חייו של אביו. לאחר מות אביו, בניסיון לשמר את השושלת המשפחתית, ניסה ג'ובאני להביא לך שאחיו, באדוארו, ימונה לרוזן קומאקו (Comacchio), ולצורך זה שלח אותו אל האפיפיור. מארינוס, רוזן קומאקו באותה עת שמה על כך ושבה את באדוארו, ושלח אותו חזרה לוונציה, שם נפטר זמן קצר לאחר מכן. ג'ובאני תקף את קומאקו והרסה, אולם בשל היותה שטח של מדינת האפיפיור, נאלץ להשיבה לידי האפיפיור. בשנת 883 ג'ובנאי כרת חוזה בין ונציה לבין האימפריה הרומית הקדושה (המשא ומתן נוהל עם הקיסר קרל השמן). בהתאם למקובל, מינה ג'ובאני את אחיו, פייטרו, לדוג'ה לצידו, אולם פייטרו נפטר זמן קצר לאחר מכן. ג'ובאני הציע לאחיו הצעיר אורסו את התפקיד, אולם אורסו סירב לקבלו עד שנפל ג'ובאני למשכב. בשל מחלתו, ג'ובאני פרש, ופייטרו קאנדיאנו הראשון נבחר לדוג'ה.
פייטרו קאנדיאנו הראשון

פייטרו קאנדיאנו הראשון (באיטלקית: Pietro I Candiano;‏ 842 לערך – 18 בספטמבר 887) כיהן כדוכס ה-16 של ונציה. קאנדיאנו כיהן כדוג'ה כהונה קצרה בשנת 887. קאנדיאנו נבחר לתפקיד הדוג'ה בשל מחלתו של קודמו ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני באפריל 887. זמן קצר לאחר בחירתו יצא למסע מלחמה כנגד הסרבים מדלמטיה אשר תקפו את ונציה מאז שנת 886. קאנדיאנו יצא בראש צי של 12 ספינות מלחמה לעבר נמל מקרסקה. בקרב שנערך בנמל הטביע קאנדיאנו חמש ספינות מלחמה פאגאניות. לאחר נחיתתו בחוף, נחל צבאו תבוסה ובמהלך הקרב שנערך ב-18 בספטמבר 887 נהרג קאנדיאנו, שהיה הדוג'ה הראשון שנהרג במהלך קרב למען "לה סרניסימה". בתקופת המעבר הקצרה שלאחר מותו שלט ג'ובאני, קודמו, עד בחירת פייטרו טריבונו, אחיינו של קאנדיאנו, לתפקיד דוג'ה. לימים גם בנו של קאנדיאנו, פייטרו קאנדיאנו השני, מונה לתפקיד. מדיה וקבצים בנושא פייטרו קאנדיאנו הראשון בוויקישיתוף
זיריאב

זיריאב (בערבית ופרסית: زرياب, בשמו המלא אבו אל-חסן עלי אבן נאפע; أبو الحسن علي ابن نافع ‏ בערך 789–857) היה מוזיקאי איראני, זמר, נגן עוד, מלחין ומורה, שפעל בעיראק, בצפון אפריקה ובאל-אנדלוס ונחשב לאבי המוזיקה הערבית אנדלוסית. מוצאו אינו ברור - ייתכן כורדי או פרסי, אולי אף עם שורשים בעבדים אפריקאים שהגיעו לאזור עיראק. זיריאב נחשב לאחד המוזיקאים הגדולים ביותר בחצר שושלת בית עבאס, אך התפרסם במיוחד לאחר מכן כמוזיקאי אנדלוסי בחצר של האמיר עבד-א-רחמן השני בקורדובה. לפי הערכות בני זמנו הצטיין "לא רק באיכות קולו, אלא גם שלמות ביצועיו". נודע גם כמשורר, מלמוד איש אשכולות - בעל ידע בפיזיקה, גאוגרפיה, מטאורולוגיה, וגם כאיש הטביע חותם על היבטי חברה רבים בתקופתו - הגינונים, אופנת הלבוש והמטבח. יש קוראים לו "זיריאב אל כביר", כלומר "זיריאב הגדול". לשמו בפרסית - יש אולי משמעות של "זהב מותך" (מן המלים "זר" = "זהב", ו"אב" = "מים"). פירוש זה היה מקובל על עבד אל-פרג' אל אספהאני ועל אבן ערבי. יש שקשרו את שמו למיתר החמישי הנמוך ביותר שהוסיף לעוד, כשמשמעות המילה "זיר" בפרסית היא "למטה". בערבית ניסו לפרש את כינויו "זיריאב" על ידי אסוציאציה ל"אבו זאראק", שם של ציפור שיר כהת נוצות, ממשפחת הזרזירים, אולי בגלל עיסוקו בזמרה וגון עורו הכהה. בספרדית תרגמו שם זה ל"צפור שחורה". . מורהו של זיריאב אסחק אל-מאווסילי היה נערץ מאוד בחצר המלכות העבאסית של הארון א-רשיד והח'ליף שבא אחריו אל-מאמון. איסחק התגאה בתלמידו זיריאב שכן לימודו ואימונו היה לאחד מהישגיו. כשזיריאב עלה על מורו ורבו הרגיש שעליו לעזוב את בגדד ובסיוע כספי של איסחק אל מאווסילי נסע לחצר האע'לבים בקירואן ומאוחר יותר לספרד. במאה ה-15 נדחקו המוסלמים לדרום ספרד, ועד לסוף אותה מאה גורשו ונמלטו בעיקר לארצות צפון אפריקה. כך הגיעה מסורת המוזיקה האנדלוסית הערבית אל ארצות צפון אפריקה. אסכולה זו של זיריאב הפכה לזרם המוזיקלי הערבי המשפיע ביותר בספרד המוסלמית. בסביליה, בטולדו, בולנסיה ובגרנדה, הוקמו בתי ספר למוזיקה שלימדו וביצעו את המוזיקה שיצר וחידש זיריאב. כמו כן מיוחסת לזיריאב הוספת המיתר החמישי לעוד. זיריאב זכה לפרסום שעד היום נוהגים לחשוב שהיה לממציא הגיטרה הראשון. נאמר עליו שהוא ידע 10,000 שירים בעל פה. זיריאב יצר 24 סוויטות מוזיקליות קרויות "נאוובה" או נובה שנועדו כל אחת לשעה אחרת מתוך 24 השעות של היממה. זיריאב חי בקורדובה עד סוף ימיו, תוך כדי שהוא משנה את ההיסטוריה של המוזיקה בחבל אנדלוסיה ובאירופה. R.I Gruber, History of Musical Culture. Volume 1: From Ancient times to 16th Century, Gosudarstvennoe Muzykalnoe Izdatelstvo, Moscow, 1960 (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא זיריאב בוויקישיתוף Robert W. Lebling, Jr., "Flight of the Blackbird ", Aramcoworld, July-August, 2003 G. Talebzadeh, "Zaryâb - A Genius Iranian Musician", 3 June 2003 באתר לתרבות איראנית Fravahr.org R.I Gruber
סצנת דפוס

סצנת דפוס היא סיפור או מוטיב חוזר ומוכר שמופיע לאורך סדרה של סיפורים, על רקע נקודות מפנה חשובות בחיי הגיבור. הדמיון והשוני בין הסצנה החדשה לבין הדפוס הידוע, מדגישים התפתחויות בעלילה ובדמויות. את היסודות לניתוח סצנות כאלה הניח ולטר ארנד בספרו "סצנות הדפוס אצל הומרוס" ("Die typischen Scenen bei Homer") משנת 1933, שבו ניתח את סצנות הדפוס באיליאדה של הומרוס. ניתוח נוסף, לסצנות דפוס בתנ"ך, ערך אורי (רוברט) אלטר בספרו "אמנות הסיפור במקרא" ("The Art of Biblical Narrative") משנת 1981 (תורגם לעברית ב-1988). בספרו, מביא אלטר דוגמאות לסצנות דפוס מהמקרא, כאשר הדוגמה המרכזית שעליה הוא מבסס את ספרו היא סצנת הדפוס של "הפגישה ליד הבאר". סצנות דפוס נוספות כוללות את הבשורה על הולדת בן גיבור לאישה עקרה, את מינוי השליח, את הברכה או הצוואה על ערש דווי ואת הסכנה במדבר ומציאת באר. סצנת דפוס זו מתרחשת בפגישות בין אליעזר עבד אברהם (כבא כוחו של יצחק) לרבקה (בראשית, כ"ד), בין יעקב לרחל (בראשית, כ"ט), בין משה לבנות יתרו (שמות, ב'), בין רות לבין בעז (רות, ב') וכן, תוך עיוות מסוים לדברי אלטר, בחיפוש שאול אחר האתונות ומציאתו את המלוכה (שמואל א', ט')[דרושה הבהרה]. המוטיבים המרכזיים המאפיינים סצנת דפוס זו הם: היציאה של הגבר לארץ נכר, פגישה בנערה (עם דגש על השימוש במילה זו דווקא) ליד באר, השקיית הצאן, חזרתה של הנערה לביתה לבשר למשפחתה תוך שימוש בפעלים המעידים על חיפזון, עריכת סעודה לכבוד הגבר ואירוסין או נישואין. דוגמה בולטת לחריגה ממאפיינים אלה היא בפגישה בין אליעזר עבד אברהם לבין רבקה, שבה אין זה הגבר שיתחתן עם הנערה אשר פוגש בה, אלא שליח מטעם אביו. דבר זה הוא נדבך נוסף בסיפורים אודות יצחק המתארים אותו כדמות פסיבית. סצנת דפוס זו מתרחשת בבשורה לשרה על הולדת יצחק, לרבקה על הולדת יעקב ועשו, לחנה על הולדת שמואל ולאשת מנוח על הולדת שמשון. המוטיבים המרכזיים המאפיינים סצנת דפוס זו הם: אישה עקרה הכמהה לבן (לעיתים לבעלה אישה אחרת, פורייה, אך העקרה היא זו האהובה עליו), בשורה מפי מלאך תוך שימוש בביטויי זמן כמו "כעת חיה", שבעקבותיה באה לידה, הנחשבת לנס, של דמות מרכזית בתולדות עם ישראל. סצנת הדפוס של העדפת הבן הצעיר על-פני הבכור חוזרת פעמים רבות בתנ"ך בעיקר בספר בראשית, לדוגמה: קין והבל, ישמעאל ויצחק, יעקב ועשו, ראובן יהודה ויוסף, דוד המלך. אחת הפרשנויות לסצנת דפוס זו, היא שזו נובעת מהעדפת אלהים את העם היהודי (העם הנבחר), על-פני שאר העמים, אף על פי שהוא עם קטן. סצנת האישה הנשקפת בעד החלון מרמזת על גורלה ואובדן ביתה. הדים לכך משתקפים בסיפורים אחדים במקרא. אם סיסרא - ספר שופטים, פרק ה', פסוקים כ"ח–ל'. מיכל - ספר שמואל א', פרק י"ט, פסוקים י'–י"ח, ספר שמואל ב', פרק ו', פסוקים ט"ז–כ"ג. איזבל - ספר מלכים ב', פרק ט', פסוקים ל'–ל"ז. האישה הזרה - ספר משלי, פרק ז'. אבימלך מלך פלשתים - ספר בראשית, פרק כ"ו, פסוקים ו'–י"א. הדוד בשיר השירים - מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוקים ח'–י"ג. אורי אלטר, אמנות הסיפור במקרא, תרגום: שושנה צינגל, תל אביב: אדם, תשמ"ח 1988. ג'ורג' ,סברן, ויפגע במקום- הסיפור התיאופוני במקרא,תל אביב: ספריית הילל בן חיים-הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010. פרק 1, תיאופוניה כסצנת דפוס עמ' 40-17. לורית רמון, בעד החלון נשקפה: השתקפות המוטיב במקרא ובספרות הבתר מקראית, תל אביב: ספרית הילל בן חיים- הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012. .Walter Arend, Die typischen Scenen bei Homer, Hildesheim, Georg Olms Verlag, 1930 אלטר אף מציין שסצנת דפוס זו מובאת במובן מסוים גם בברית החדשה עם הבשורה למרים על הולדת ישו.
עצם היתד

עצם היתד (TA: Os sphenoidale, sphenoid bone, os sphenoides) היא עצם לא רגולרית בבסיס הגולגולת קדימה לעצם הרקה ולחלק הבסיסי של עצם העורף. עצם היתד היא אחת משבע העצמות היוצרות את ארובת העין. צורת העצם דומה לפרפר או עטלף שכנפיו פרושות. החלק האמצעי של העצם קרוי גוף עצם היתד (Corpus ossis sphenoidalis), והוא כולל את האוכף הטורקי, שעליו נחה בלוטת יותרת המוח. משני צידי גוף העצם יוצאות הצידה ולמעלה זוג כנפיים קטנות ותחתיהן הצידה ולמטה זוג כנפיים גדולות. מהחלק התחתון של גוף העצם בולטים כלפי מטה זיזי הכנפה (Processus pterygoideus ossis sphenoidalis) הצידיים והאמצעיים וביניהם גומץ הכנפה (Fossa pterygoidea). מדיה וקבצים בנושא עצם היתד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדמו"ר מסאטמר

האם התכוונתם ל... רבי יואל טייטלבוים רבי משה טייטלבוים רבי אהרן טייטלבוים רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים
בית האלוהים

בית האלוהים (The House of God) הוא ספר מאת סמיואל שם (שם עט של הפסיכיאטר היהודי סטפן ברגמן), יצא לאור בשנת 1978 באנגלית. הספר מתאר את הנזק הפסיכולוגי שנעשה למתמחים תוך כדי התמחותם ברפואה בשנות ה-70 המוקדמות בשל המפגש המתמיד עם מוות וכאב. הספר מכניס את הקורא אל החוויה הזו של המתמחה שמנסה לעשות את הדברים לפי הספר ובצורה הכי מקצועית שניתן, ומגלה לבסוף פרקטיקה חדה וצינית שבבוא היום תהפוך אותו לרופא מקצועי. בית האלוהים היווה השראה לסדרה הקומית סקראבס שמדגימה את ההתרחשות בספר - שילוב של סיפורים אנושיים עם הומור שחור של מתמחים ורופאים. מושג מפתח בספר: GOMER = Get Out of My Emergency Room או בעברית עחמ"ש ("עוף מחדר המיון שלי"), משמש את הרופאים הצעירים לתיאור חולים במחלות שאינן ניתנות לריפוי המתאשפזים לעיתים קרובות בשל סיבוכים שכיחים. מושג נוסף הוא ״שפץ והקפץ״ שמתאר את הטיפול המינימלי שמספיק להעביר חולה למחלקה אחרת. ההתמודדות של המתמחים עם כל הכאב שנגלה לעיניהם וההבנה שרק הצעירים באמת מתים ואילו העחמ"שים תמיד נשארים בחיים כדי לקלל ולהאריך את המשמרות, גורמת להם לפתח אדישות כלפי הנושא ולברוח יותר ויותר אל עולם רווי יצרים ותשוקות שמחפה על הצורך הנואש לברוח ולמצוא נחמה רגעית. הספר תורגם לעברית על ידי שרית פרקול ויצא בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1987. בית האלוהים, באתר OCLC (באנגלית) שאלות תכופות, באתר scrubs אתר הבית של שרית פרקול ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורקיופיין טרי

פורקיופיין טרי (באנגלית: Porcupine Tree, "עץ הדָּרְבָּן") היא להקה בריטית שהוקמה על ידי סטיבן וילסון ונחשבת לאחת מהלהקות החשובות בז'אנר הרוק המתקדם בבריטניה. "פורקיופיין טרי" היה בתחילה כינוי שנתן וילסון לאלבומי סולו שהוציא ב-1987 ואשר נוצרו "כדי לספק את העניין הגובר בעץ הקיפודים האגדי" כפי שכתב וילסון בהומור בספרון שצורף לאחד האלבומים. במרוצת הזמן כתוצאה מההתעניינות הגוברת ביצירות אלה צירף אליו וילסון את ריצ'רד ברביירי כקלידן, את קולין אדווין כבסיסט ואת כריס מייטלנד כמתופף. ההרכב נשאר ללא שינוי עד 2002, אשר בשנה זו הוחלף כריס מייטלנד בגווין האריסון. סטיבן וילסון, העומד בראש הלהקה, אחראי גם לפרויקטים מוזיקליים רבים אחרים ביניהם בלאקפילד (Blackfield) (ביחד עם הזמר והיוצר הישראלי אביב גפן), "נו-מן", "I.E.M", "בס קומיוניון", וכן הפיק אלבומים ללהקות רבות, ביניהן להקת Opeth. הסגנון העיקרי של הלהקה השתנה בזרמים מוזיקליים שונים. בשנותיה הראשונות של הלהקה, הצלילים הושפעו מרוק פסיכדלי, אוונגרד, מוזיק קונקרט וסגנון אקספרימנטלי. בסוף שנות ה-90, פנתה הלהקה לסגנון "מסחרי" יותר ופופי עם פניית הלהקה לזרם הרוק האלטרנטיבי. בתחילת שנות האלפיים, הלהקה פנתה לכיוון המושפע מהבי מטאל ובכך הפכה הלהקה ללהקת פרוגרסיב מטאל. הלהקה הופיעה בישראל 4 פעמים: 3 הופעות בשנת 2000 (במועדון התיאטרון ובסינרמה בתל אביב ובחיפה), והופעה נוספת בשנת 2010 בגני התערוכה. עשור לאחר התפרקותה, פרסמה הלהקה ב-1 בנובמבר 2021 את הסינגל "Harridan", והודיעה על אלבום חדש שיצא לאור ב-24 ביוני 2022. On the Sunday of Life" 1991" Up the Downstair" 1993" The Sky Moves Sideways" 1995" Signify" 1996" Stupid Dream" 1999" Lightbulb Sun" 2000" In Absentia" 2002" Deadwing" 2005" Fear of a Blank Planet" 2007" The Incident" 2009" Closure / Continuation" 2022" Voyage 34" 1992" Voyage 34 : Remixes" 1993" Yellow Hedgerow Dreamscape" 1994" Staircase Infinities" 1994" Moonloop" / "Stars Die" 1994" Metanoia" 1998" Recordings" 2001" Stars Die : The Delerium Years 1991-1997" 2002" Warszawa" (2001) 2005" 2007 "Nil Recurring" Waiting" 1996" Piano Lessons" 1999" Stranger By The Minute" 1999" Pure Narcotic" 1999" Four Chords That Made A Million" 2000" Shesmovedon" 2000" Lazarus" 2005" מדיה וקבצים בנושא פורקיופיין טרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורקיופיין טרי (באנגלית) פורקיופיין טרי, ברשת החברתית פייסבוק פורקיופיין טרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פורקיופיין טרי, ברשת החברתית אינסטגרם פורקיופיין טרי, סרטונים בערוץ היוטיוב פורקיופיין טרי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר ספוטיפיי פורקיופיין טרי, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר Last.fm (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר AllMusic (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר דיזר פורקיופיין טרי, באתר Discogs (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר Songkick (באנגלית) פורקיופיין טרי, באתר Genius פורקיופיין טרי, באתר SecondHandSongs פורקיופיין טרי, באתר בנדקמפ פורקיופיין טרי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) פורקיופיין טרי, באתר בילבורד (באנגלית) עמוד הלהקה באתר השרת העיוור ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמרון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קמרון – מדינה במערב אפריקה קמרון (אדריכלות) – קירוי קשתי, לרוב עשוי אבן קמרון חבית – קירוי בצורה של חצי גליל אופקי קמרון צולב – קירוי בצורה של שני קמרונות חבית החותכים אחד את השני בניצב קמרון צלעות – שכלול מהתקופה הגותית של קמרון צולב קרב קמרון – קרב שנערך ב-1863, במהלך מלחמת האזרחים המקסיקנית קִמרוֹן (גאולוגיה. בלועזית – אנטיקלינוריום) – מונח המשמש לתיאור קמר נרחב המורכב מקמרים משניים וביניהם קערים אישים: קֶָמרוֹן (Cameron) הוא שם משפחה סקוטי שמקורו במילים "cam-shron" בגאלית סקוטית, שפירושן "אף נשרי". ג'וליה מרגרט קמרון – צלמת בריטית ג'יימס קמרון – במאי ותסריטאי קנדי דייוויד קמרון – פוליטיקאי בריטי, ראש ממשלת בריטניה ורני לאווט קמרון – מגלה ארצות אנגלי יואן קמרון – פסיכיאטר אמריקאי-קנדי יליד סקוטלנד מאט קמרון – מוזיקאי אמריקאי, מתופף להקת פרל ג'אם סיימון קמרון – פוליטיקאי אמריקאי, שר המלחמה בראשית מלחמת האזרחים האמריקאית פרו קמרון – כדורסלן ניו זילנדי קירק קמרון – שחקן אמריקאי קנדייס קמרון – שחקנית אמריקאית קנת' קמרון – אסטרונאוט אמריקאי קִמְרוֹן הוא של משפחה עברי. אברהם קמרון – וטרינר ומדען ישראלי, מדען בעל שם עולמי בתחום החיסון אלישע קימרון – בלשן ישראלי, חוקר השפה העברית, פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר האקדמיה ללשון העברית
פעוטים היינו

פְּעוּטִים הָיִינוּ (אנגלית: When We Were Very Young) הוא ספר ילדים מאת אלן אלכסנדר מילן הנושא ארבעים-וארבע פואמות. הספר יצא לאור לראשונה ב-1924 ואויר בידי ארנסט שפארד. חלק מן השירים הולחנו בידי הארולד פרייזר-סימסון. הספר נפתח בהקדמה, בה הסופר מתאר לקורא מיהו המספר ומי הילד הקרוי כריסטופר רובין. הפואמה השלושים-ושמונה בספר, "דב-דובון", הופיעה לראשונה במגזין פאנץ' ב-1923 ובו הופיעה לראשונה דמותו של פו הדב. באחד מאיורי השיר "דב-דובון", פו מופיע כשהוא לבוש בחולצה, אשר מאוחר יותר נצבעה באדום במהדורה הצבעונית בעריכתו של סטפן סלסינגר. הופעתו זו של פו הדב הפכה להופעתו התמידית בסרטי חברת וולט דיסני על הדמות. השיר Vespers הנועל את הספר, היה השיר הראשון שמילן כתב לילדים. השיר תורגם בידי יעקב אורלנד תחת השם "תפילת-ערבית" והולחן ובוצע בידי שלמה ארצי באלבומו הראשון שיצא ב-1970. פעוטים היינו, תרגום יעקב אורלנד, מחברות לספרות, 1947 כשהיינו קטנטנים, תרגום אורה מורג, מחברות לספרות, 1989 כשהיינו קטנים, תרגום אסף ברקת, אוקיינוס ומודן, 2021 מדיה וקבצים בנושא פעוטים היינו בוויקישיתוף פעוטים היינו, באתר OCLC (באנגלית)
גליונות

"גִליונות" היה ירחון ספרותי עברי, בעריכת המשורר והעורך יצחק למדן. כתב העת יצא לאור כעשרים שנה, משנת 1934 ועד לשנת 1954, שנת מותו של למדן. החוברת האחרונה הייתה חוברת מס' קפו (186), והיא הוקדשה לזכרו של למדן. "גליונות" היה אחד מכתבי העת הספרותיים החשובים בארץ בשנות הופעתו, ועיצב דור שלם של יוצרים בתחום השירה, הסיפורת, הביקורת והמחקר הספרותי. רוב משתתפיו בשנים הראשונות היו יוצרים עבריים שעלו לארץ מאירופה, והעברית לא הייתה לשון ילדותם. אבל במשך השנים נשתנתה התמונה. יוצרים מבני הארץ עשו בו את צעדיהם הראשונים בפרסום דבריהם. ס. יזהר למשל, פרסם ב"גליונות" את סיפורו הראשון, "אפרים חוזר לאספסת", בשנת 1938. יצחק למדן העורך הוא שנתן ליזהר סמילנסקי הצעיר את כינוי העט ס. יזהר. שושנה שרירא, בת כיתתו של ס. יזהר ("מקדמות" עמ' 146), הוציאה לאור את שלושת ספוריה הראשונים ב"גליונות". הקו השמרני של יצחק למדן, התנגדותו לקבוצות יוצרים צעירים שהתלכדו סביב כתבי עת ספרותיים אחרים, ובעיקר פטירתו של למדן, גרמו לירידת קרנו של "גליונות" בשנות הופעתו האחרונות. כתב העת הוא מושא למחקר תולדות הספרות העברית בתקופת היישוב. חיה הופמן, דרכו של יצחק למדן בעריכת "גליונות", הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 9, ג, תשמ"ה-1985, עמ' 293-287. שלום לינדנבאום, "גליונות" – כתב עת בעל מגמה, מאזנים, מ"ח, 6/5, תשל"ט-1979, עמ' 99-95.
טורט

האם התכוונתם ל... מאכלים: טארט – מאפה מתוק או מלוח, המזכיר פאי שחלקו העליון פתוח ולא מכוסה בבצק עוגת ספוג – עוגה בעלת מרקם אוורירי הנובע מהיותה מבוססת על קצף ביצים אשר אל תוכו "מקופלים" שאר מרכיבי העוגה טורט (עוגה) (Torte) - סוג של עוגת שכבות אחר: תסמונת טורט – הפרעה נוירופסיכיאטרית המתבטאת בטיקים מוטוריים וקוליים צריח טורט – מגדל קטן שבולט מקיר של בניין כגון טירה
A Man Alone

A Man Alone הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-55 של סינטרה וה-28 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא ב-1969. לאחר שהצליח עם אלבום הפופ הקלאסי, My Way, הוציא סינטרה אלבום המוקדש כולו לשיריו של המשורר רוד מקואן (אנ') שהיה פופולרי מאוד בסוף שנות ה-60 לאחר שמכר יותר ממיליון עותקים מספריו. לאחר שנפגשו במסיבה, החליט סינטרה להוציא אלבום שלם המוקדש ליצירתו של המשורר. מקואן כתב מבחר של שירים חדשים ופואמות לאלבום. תרומתו של מקואן לליווי המוזיקלי של האלבום הייתה בעיקר בקביעת טון קולו של סינטרה, בשעה שדקלם את הפואמות. האלבום הורכב משישה שירים של ממש ומחמישה קטעי פואמה אותן מקריא סינטרה בליווי מוזיקלי ובנוסף שיר נוסף שהיה חצי שיר וחצי פואמה והוא ללא ליווי מוזיקלי כלל. עם כל תשומת הלב שהוקדשה למילים בקטעי האלבום, הכוונה באלבום הייתה רצינית מאוד. אך הקומפוזיציה של מקון לקתה בחסר והחיבור בין מילות השירים והמוזיקה הייתה בחלקה חסרת בסיס. רק עבודה קשה של סינטרה מבחינת הקראת השירים ובעיקר של המארגן דון קוסטה, הצילה את האלבום מכישלון.[דרוש מקור: לפי מי?] ב-1991 יצא האלבום בגרסת התקליטור. פרנק סינטרה - קולות דון קוסטה - מארגן, מנצח מידע על האלבום A Man Alone באתר AllMusic A Man Alone: The Words & Music of McKuen - Frank Sinatra | Songs, Reviews, Credits | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2021-01-18
קהיר (מחוז)

מחוז קהיר (בערבית: القاهرة) הוא מחוז במצרים שבו נמצאת בירת המדינה ובירת המחוז קהיר. העיר קהיר ממוקמת בגדה המזרחית של נהר הנילוס. אוכלוסיית המחוז מנתה ב־2014, 9,102,232 נפשות על שטח של 3,085 קמ"ר. בשטח המחוז נמצאת בתהליך בנייה בירת מצרים החדשה. בעיר חדשה זו ימוקמו כל משרדי הממשלה והיא צפויה להיות מרכז עסקים חדש של המדינה. בשנת 2019 הסתיימה בניית המסגד אל-פתאח אל-עלים, המסגד הגדול במדינה. מדיה וקבצים בנושא קהיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קהיר האתר הרשמי של המחוז (באנגלית) קהיר, ברשת החברתית פייסבוק קהיר, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ועדת ראשי השירותים

ועדת ראשי השירותים (בראשי תיבות: ור"ש) היא ועדה המורכבת מראשי שירותי המודיעין של ישראל, שתפקידהּ לתאם בין פעולות השירותים השונים. ראש הוועדה הוא ראש המוסד. הוועדה הוקמה באפריל 1949 בשם ועדת התיאום הבין-שירותית העליונה בעקבות פרשת הוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי, ביוזמת ראובן שילוח, יועץ לתפקידים מיוחדים במשרד החוץ ואיש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בעברו, וראש אמ"ן חיים הרצוג, במטרה למנוע אירועים דומים בעתיד. בוועדה היו חברים נציגי השב"כ, המחלקה המדינית, מחלקת המודיעין הצבאי ומשטרת ישראל. בסוף אותה שנה הטיל דוד בן-גוריון על שילוח להקים את "המוסד לריכוז ותיאום פעולות המודיעין", לימים "המוסד", שבשנה הראשונה לקיומו שימש רק כגוף לתיאום בין שירותי המודיעין והביטחון בישראל, ולעמוד בראשו. יש המבקרים את הוועדה וטוענים כי סמכויותיה מוגבלות מדי וכי החלטותיה אינן מחייבות למעשה את גופי המודיעין. בוועדה חברים באופן קבוע שלושת ראשי הארגונים בקהילת המודיעין: אמ"ן, שב"כ והמוסד. כמו כן משתתף בוועדה ראש המטה לביטחון לאומי. ראשי גופי מודיעין אחרים (המרכז למחקר מדיני (ממ"ד) של משרד החוץ ואגף החקירות המודיעין במשטרת ישראל) מוזמנים על פי העניין. המזכיר הצבאי של ראש הממשלה שותף בוועדה כמשקיף קבוע. יוסי מלמן ודן רביב, מרגלים לא מושלמים: סיפורו של המודיעין הישראלי, ספרית מעריב, 1990 מבנה קהילת המודיעין, באתר המרכז למורשת המודיעין שמעון בטאט, המזכיר הצבאי, החומר השחור ומחדל המודיעין, באתר זמן ישראל, 29 באוקטובר 2023 מיקי לוין, מעריב‏, הנתק עם נתניהו, הסקרים המחמיאים ומיטוט החמאס: יוסי כהן בריאיון חשוף, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.