laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בובי בולדווין

בובי בולדווין (באנגלית: Bobby Baldwin; נולד ב-1950 או 1951) הוא שחקן פוקר ואיש עסקים אמריקאי. בשנת 2003 נבחר להיכל התהילה של הפוקר. בולדווין זכה בשני צמידי אליפות העולם בפוקר הראשונים שלו ב-1977, בטורנירי Deuce to Seven ו-Seven-Card Stud. ב-1978 ניצח באירוע המרכזי וסיים במקום השני בטורניר Seven-Card Stud נוסף. ב-1979 ניצח בטורניר Deuce to Seven וזכה בצמיד הרביעי שלו. במהלך הקריירה שלו הגיע ל-14 שולחנות גמר במסגרת אליפות העולם. ב-2018 נבחר להיכל התהילה של הפוקר. נכון למרץ 2022, בולדווין זכה בסך של כ-2.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.1 מיליון דולר בסבב אליפות העולם. בולדווין החל לעבוד כיועץ של הקזינו "גולדן נאגט" ב-1982, ולאחר שנתיים התמנה כיושב הראש. ב-1987 עבר לרשת מיראז' וכיהן בתפקידים בכירים שונים במהלך השנים. בתחילה ניהל את המיראז' ולאחר שנה מונה ליושב ראש הבלאג'יו. ב-1999 עבד כמנהל הכספים של הרשת. לאחר המיזוג בין רשת מיראז' ל-MGM ב-2000 הוא מונה לתפקיד המנכ"ל של MGM Mirage. ב-2005 רכשה הרשת את רשת מאנדליי, ובולדווין מונה כמנכ"ל ויושב ראש פרויקט CityCenter, במקביל לתפקודו כמנכ"ל חטיבת MGM Mirage תחת הרשת המאוחדת החדשה. בסוף 2018 סיים את תפקידו כמנכ"ל הפרויקט והרשת. ב-2019 מונה כמנכ"ל ויושב ראש ה-Drew אשר נמצא בתהליכי בנייה. ב-1979 פורסם פרק שהוא כתב כחלק מהספר "Super System" של דויל ברונסון. ב-1985 פרסם ספר בשם "Tales Out of Tulsa". עד ל-2020 נקרא אזור משחקי הפוקר בסכומים גבוהים בבלאג'יו "Bobby's Room" על שמו, עד ששונה ל-"Legends Room" לאחר מעברו לרשת מתחרה של MGM, אך שחקנים רבים ממשיכים לקרוא לאזור זה בשמו. מדיה וקבצים בנושא בובי בולדווין בוויקישיתוף בובי בולדווין, באתר The Hendon Mob בובי בולדווין, באתר אליפות העולם בפוקר Bobby Baldwin, באתר PokerNews (באנגלית) Martin Harris,‏ Inside Gaming: MGM Resorts Executive Bobby Baldwin Stepping Down, באתר PokerNews,‏ 5 באוקטובר 2018 (באנגלית) Poker Legend Bobby Baldwin Named Chairman and CEO of Drew Las Vegas, באתר Casino, ‏4 בנובמבר 2019 (באנגלית) Bellagio's High-Stakes Poker Area Renamed From 'Bobby's Room' To 'Legends Room', באתר CardPlayer, ‏24 בנובמבר 2020 (באנגלית)
מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי

מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי (באנגלית: National Military Command Center או בקיצור NMCC) הוא מרכז הפיקוד והתקשורת של הפנטגון עבור רשות הפיקוד הלאומית (כלומר, נשיא ארצות הברית ומזכיר ההגנה של ארצות הברית). המרכז מתוחזק על ידי מחלקת חיל האוויר לתמיכה לוגיסטית, תקציבית, מתקנים ומערכות של NMCC. "ה-NMCC אחראי להפצת הודעות חירום (EAMs) למרכזי בקרת שיגור טילים, צוללות גרעיניות, מטוסי סיור ומפקדים בשדה הקרב". ל-NMCC שלוש משימות עיקריות, כולן משרתות את יו"ר המטות המשולבים בתפקידו כיועץ הצבאי העיקרי הן למזכיר ההגנה והן לנשיא (המכונים גם רשות הפיקוד הלאומית). המשימה העיקרית של ה-NMCC היא לפקח על אירועים ברחבי העולם שעשויים להיות בעלי משמעות הגנתית. ל-NMCC יש גם מרכיב תגובה למשבר (למשל, תגובה לפיצוץ המשחתת קול, התקפות ה-11 בספטמבר). ומרכיב מעקב אסטרטגי (למשל, ניטור שיגורי טילים בליסטיים ופעילות גרעינית אחרת). בנוסף ה-NMCC מתחזקת את הצד האמריקאי של הקו החם המפורסם של ארצות הברית-רוסיה (מה שמכונה "הטלפון האדום"). ה-NMCC מופעל על ידי חמישה צוותים מסביב לשעון. לכל צוות יש בדרך כלל 17–20 עובדים בתפקיד המבצעים מגוון רחב של פונקציות כולל תקשורת. הצוותים מנוהלים על ידי סגן מנהל מבצעים (DDO) ועוזר סגן מנהל מבצעים (ADDO), והם מחולקים לחמישה תפקידים של קצין תורן: ה-DDO בדרך כלל בדרגת בריגדיר גנרל, וה-ADDO הוא בדרך כלל קולונל או קפטן. במקרה שהנשיא יכנס ישיבה עם יועצים כדי לדון באפשרויות לפתיחת מתקפה גרעינית, ה-DDO יהיה משתתף מרכזי בפגישה. הסרטים מ-1964, דוקטור סטריינג'לאב ו- Fail Safe, מתארים שניהם את חדר המלחמה בפנטגון. בסרט כל הפחדים כולם, ג'ק ריאן (בגילומו של בן אפלק) הולך ל-NMCC, ומשכנע את ה-DDO להביא אותו לקו החם מוסקבה-וושינגטון, בניסיון לעצור עימות גרעיני כולל בין שתי המעצמות הגרעיניות. בסרט רובוטריקים משנת 2007 קיימת סצנה המתרחשת במקום דמיוני של מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי. מפת הזומבים "חמש" של Call of Duty: Black Ops מתחילה בחדר המלחמה של הפנטגון, ונראית כמעט זהה למקבילה האמיתית. הפוטבול הגרעיני חדרי המלחמה של צ'רצ'יל מרכז מבצעים מוטס לאומי חדר המצב של הבית הלבן המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית (מקבילה רוסית) "title tbd". GlobalSecurity.org. נבדק ב-2013-05-31. "'The Pentagon Goes to War': National Military Command Center". "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-02-24. נבדק ב-2013-06-06. {{cite web}}: (עזרה) Merrill, Dave; Syeed, Nafeesa; Harris, Brittany (7 בספטמבר 2016). "To Launch a Nuclear Strike, President Trump Would Take These Steps". Bloomberg. נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite news}}: (עזרה)
מפרץ בומבטוקה

מפרץ בומבטוקה הוא מפרץ בחוף הצפון מערבי של מדגסקר ליד העיר של מאהאז'אנגה, שם הנהר בטסיבוקה זורם אל ערוץ מוזמביק. המפרץ מאופיין באיים ושרטונים רבים שנוצרו בשפך כתוצאה מכמות גדולה של משקעים שנשאו על ידי נהר בטסיבוקה ועוצבו על ידי זרימת הנהר, וכן הסחף הנובע כתוצאה מהגאות והשפל. מדיה וקבצים בנושא מפרץ בומבטוקה בוויקישיתוף קרן לויתן, ‏התמונות שגורמות לכדור הארץ להיראות כמו ציור, באתר ‏מאקו‏, 27 בדצמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נהר בטסיבוקה

נהר בטסיבוקה (בצרפתית: Betsiboka) הוא נהר באורך 525 קילומטר הממוקם במרכז צפון מדגסקר. הנהר זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך למפרץ בומבטוקה שם הוא יוצר דלתה גדולה. מקור הנהר במזרח אנטננריבו בירת מדגסקר. הנהר מוקף במנגרובים. נהר בטסיבוקה נודע במימיו האדומים, אשר נצבעים באדום כתוצאה ממשקעי הנהר אשר נושא כמות גדולה של סחף אדמדם-כתום לים. היובל הגדול ביותר של נהר הבטסיבוקה הוא נהר איקופה, המנקז את מימי עיר הבירה אנטננריבו. מדיה וקבצים בנושא נהר בטסיבוקה בוויקישיתוף
דוד אשכנזי (רב)

הרב דוד אשכנזי (ה'תרנ"ח/ה'תרנ"ט, 1898 – ח' בחשוון ה'תשמ"ג, 1983) היה רב אלג'יראי-צרפתי, רבה של אוראן ולאחר מכן רבה הראשי האחרון של אלג'יריה. נולד בשנת 1898 בעיר אוראן שבאלג'יריה. הוא למד אצל המקובל חיים אבן טובול, ואף נשא את בתו, רחל, לאישה. בגיל 19 החל ללמד עברית, ושלוש שנים לאחר מכן ייסד את בית הספר "יגדיל תורה" יחד עם חותנו. בשנת 1921 יסד את אגודת "חברת אליהו הנביא" יחד עם הרב יהודה בנאיש, בה למדו את מלאכת המילה. בשנת 1926 החל לכהן כמנהל תלמוד תלמוד תורה של כי"ח. בשנת 1928 ייסד, לפי בקשת חותנו, את ישיבת עץ חיים באוראן, בה למדו חזנות, שחיטה, מילה ועברית. באותה השנה מונה גם לדיין בבית הדין הרבני של אוראן, לצד הרב דוד הכהן סקלי. בשנת 1930 (ה'תרצ"א), בגיל 33, החל לכהן כרבה של אוראן וב-1956 (ה'תשט"ז) היה ממקימי בית הדין הרבני באלג'יר. בשנת 1958 (ה'תשי"ח), לאחר פטירת הרב משה אייזנבט, מונה הרב אשכנזי לרבה הראשי של אלג'יריה והפסיק לכהן כרבה של אוראן. בשנת 1962 (ה'תשכ"ב), לאחר שאלג'יריה קיבלה עצמאות, ובזמן יציאת היהודים מאלג'יריה, עבר להתגורר בפריז. ב-1964 (ה'תשכ"ד) נדפס השו"ת של הרב אברהם משה פינגרהוט, שכיהן כרבה של אלג'יר וכמשנה לרב הראשי של אלג'יריה, ובו שתי פסיקות של הרב אשכנזי: שאין לקבור משומד בקברי ישראל, כדי להרתיע פושעי ישראל, ושאין למול חולה המופיליה, משום ספק פיקוח נפש. הרב אשכנזי נפטר בח' בחשוון ה'תשמ"ג (1983) בירושלים (יש אומרים בפריז)[דרושה הבהרה], בגיל 85. הרב אשכנזי נישא לרחל, בתו של הרב חיים אבן טובול ונינתו של הרב חיים קצבי, ממנה נולדו לו 6 ילדים. בנו השני, שנולד ב-1922, היה הרב יהודא ליאון אשכנזי (המכונה 'מניטו'), מחנך והוגה דעות צרפתי-ישראלי.. נינו הוא רבי מאור דניאל אשכנזי, תלמיד חכם מקובל נסתר, ממובילי חבורת 'הרוח הגדולה', חבורה שעוסקת בתיקון עולם על פי משנת הרב יהודא ליאון אשכנזי 'מניטו'. בשנת 1979 הוקם על שמו בית כנסת "היכל דוד" באשדוד. מדיה וקבצים בנושא דוד אשכנזי בוויקישיתוף דוד אשכנזי (רב), באתר "החכם היומי" דוד בן יהודה אשכנזי (1898-1983), דף שער בספרייה הלאומית סוד מדרש התולדות 7: מבוא - מצופיות לציונות - מכון מניטו - הרב יהודא לאון אשכנזי ז"ל, באתר manitou.org.il יוסף שרביט, השותפות ההיסטורית בין חכמי אלג'יריה ובין חכמי ארץ ישראל בעידן של תמורות (1830–1962) חכם דוד אשכנזי : החכם היומי, באתר www.hyomi.org.il סוד מדרש התוללדות כרך ז, הרב יהודא ליאון אשכנזי ש. בית הכנסת היכל דוד, באתר תיירות אשדוד
צביקה בורנשטיין

צביקה סטיב בורנשטיין (נולד ב-1970) הוא במאי, מפיק, מחזאי ומלחין יהודי-אמריקאי שזכה במספר פרסי במה שונים. נולד בפתח תקווה ובילדותו עבר עם משפחתו להריסבורג, פנסילבניה בארצות הברית. הוא למד בישיבה אוניברסיטה YU, ובשנת 1991 סיים בהצלחה את לימודי אומנויות הבמה בקולג' NYU TICSH, והחל עבודתו בתחום הבימוי והתרבות באמריקה. לאחר סיום לימודי התיכון, בורנשטיין הקים והיה חלק מחמישיית ה-Hamsa Boys, להקה אשר זכתה להצלחה בקרב קהילות יהודיות בארצות הברית, בה הוא הופיע והלחין חלק מהשירים כגון Tnu Li, Show me your Love, Chasdey Hashem ועוד. כשסיים את לימודיו באוניברסיטה, בתום ימיה של הלהקה, החל בורנשטיין לעבוד בתחום הבידור והבימוי וכתב וביים מחזות במה מקוריים: 2000 - אמריקן קולאז' (York Theater, NYC) אוף ברודוויי 2004 - דיבוק Actor's Temple) NYC) אוף ברודוויי. 2006 - גריז, תור ברודוויי 2007 - West Side Story, תור ברודוויי 2008 - Footloose, תור ברודוויי 2010 - Golden Tulip, אוף ברודוויי 2010 - Hamlet, אוף ברודוויי 2011 - Hairspray, אוף ברודוויי 2012 - כשרון ה-101 (Midtown Theater, NYC), 2014 - השורד האחרון (Venetian, Las Vegas) 2014 - ביים תור ברודוויי Fiddler on the Roof 2014 - ליפא מגיע לברודוויי (Town Hall- Broadway) 2017 - ביים תור ברודוויי משפחת אדמס 2018 - ביים והפיק מחזמר יוסף וזכה בפרסים יצירתו המקורית האחרונה עטורת הפרסים של צביקה היא יוסף המחזמר, 2018 (מחזמר הטוב של השנה) פרס נוסף שזכה הוא פרס Crumbs Winner: Miami Film Festival נוסף על כך, בורנשטיין הפיק הופעות וסרטים עם כוכבים יהודיים בברודוויי, מדיסון סקוור גארדן, לאס ווגאס, ערוץ הטלוויזיה של Warner Brotheres, ותוכנית לערוץ PBS עם דודו פישר שהייתה מעומדת לפרס אמי בקטגוריית ספיישלים. 2016 - Assimilation 2018 - Kdei Lehodot 2019 - Dovid My Friend 2019 - Flying High 2019 - Hakol Mishamayim 2019 - Drive It 2020 - Festival of Lights 2020 - Yesh Simcha 2020 - From the Depth 2020 - Kol Hakavod 2021 - Itzik Kisei Hamelech. 2015 - Hava Nagila 2016 - WeR1 2016 - Hashem Melech 2.0 2018 - Kdei Lehodot 2019 - My Friend 2019 - Flying High 2020 - Festival of Lights 2020 - Yesh Simcha 2020 - From the Depths 2020 - Kol Hakavod 2020 - Mothaland Bounce 2021 - Kisei Hamelech 2022 - Shabus 2022 - Its all about Love. 2012 - A Mothers Dream 2012 - (Hang Up the Phone (Short 2014 - The Reveal 2014 - Open Up 2016 - Hashem Melech 2.0 2018 - Kdei Lehodot 2019 - Yesh Kan 2019 - Hakol Mishamayim 2019 - Drive It Crumbs Winner: Miami Film Festival. 2012 - Mizrach 2012 - Hang Up the Phone 2014 - The Reveal 2015 - Hava Nagila 2016 - WeR1 2016 - Hashem Melech 2.0. בורנשטיין מתגורר כיום בניו יורק. נשוי לפרומי ואב לחמישה. מדיה וקבצים בנושא צביקה בורנשטיין בוויקישיתוף צביקה בורנשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הניצול האחרון", קונצרט מחווה לניצולי שואה בוגאס, באתר the jewish insights, 13 בנובמבר 2014 קרי רובינשטיין, יוסף ואחיו, גירסת הריאליטי, באתר ynet, 23 בפברואר 2018 ענהאל שמואלי, ‏דודו מספר לאמריקה: ירושלים אחת ואשה שניה, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2017 דודו פישר לא רק שר, הוא בדרך לשטיח האדום | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il
ויליאם סטון (מושל איווה)

ויליאם מילו סטון (באנגלית: William Milo Stone;‏ 14 באוקטובר 1827 – 18 ביולי 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה השישי בשנים 1864–1868. ויליאם סטון נולד במחוז ג'פרסון שבמדינת ניו יורק. ב-1834, כשהיה בן 7, הוא עבר עם משפחתו לעיר קשוקטון שבאוהיו. הוא למד משפטים בקריאה עצמית וב-1851 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1854 עבר סטון לעיר נוקסוויל שבאיווה, שם הוא פתח משרד עורכי דין, ורכש עיתון מקומי. ב-1856 הוא היה נציג לוועידה שבה נוסדה המפלגה הרפובליקנית, ובבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה הוא היה אלקטור שהצביע למועמד ג'ון פרימונט. בוועידת המפלגה הרפובליקנית של 1860 הוא היה תומך נלהב של אברהם לינקולן, ושוב תמך בו בוועידה של 1864. בשנים 1857–1861 כיהן סטון כשופט בבית משפט מחוזי במדינתו. בשנה בה החל לכהן על כס השיפוט הוא נשא לאישה את קרוליין מתיו, ולשניים נולד בן אחד. לאחר קרב פורט סאמטר ב-1861 התגייס סטון כטוראי לצבא האיחוד. עד מהרה הוא קודם לדרגת קפטן, ובהמשך למייג'ור בפלוגה B של רגימנט הרגלים השלישי של איווה. הוא לחם בקרב ליברטי (אנ') ונפצע בו, אך שב ולחם בקרב שילה, שבו הוא נפל בשבי. הוא קיבל חנינה מנשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס ונשלח לוושינגטון הבירה כדי לשאת ולתת על חילופי שבויים. לאחר שבתחילה לא עלה בידו להשיג הסכם, הוא שב לשביו, קיבל חנינה פעם נוספת, ושוחרר לאחר שהסכם חילופי השבויים הושג. ב-1862 קודם סטון לדרגת קולונל ברגימנט הרגלים ה-22 של איווה. הוא פיקד על יחידתו במערכת ויקסבורג, ושוב נפצע ב-22 במאי 1863, במהלך תקיפה שבוצעה על ידי האיחוד כחלק מהמצור על ויקסבורג. ביוני 1863 נבחר סטון כמועמד הרפובליקנים למשרת מושל איווה, ובאוגוסט אותה שנה הוא התפטר מהשירות בצבא האיחוד. בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה הוא ניצח בהפרש גדול לאחר שהביס את גנרל האיחוד, ג'יימס טאטל. ב-1865 הוא נבחר לכהונה שנייה. במהלך כהונתו כמושל, הוא עסק בכמה סוגיות מורכבות, כולל לדאוג שאיווה תעמוד במכסות הגיוס שלה של 1864, וקידום זכויות ההצבעה של האזרחים האפרו-אמריקאים של איווה. על פי כמה מקורות נכח סטון באפריל 1865 בתיאטרון פורד כאשר הנשיא לינקולן נרצח, והוא סייע לשאת את הנשיא אל מעבר לרחוב. עם זאת, שום מקור ראשוני או מקור בן התקופה לא מתאר את ההתרחשות הזאת, ולמעשה ידוע שארבעה אנשי רגימנט הארטילריה של פנסילבניה היו אלו שנשאו את הנשיא לאחר הירי בו. ב-22 בפברואר 1866 מינה סטון את אמילי קלקינס סטבינס כנוטריונית ציבורית, ובכך היא הייתה לאישה הראשונה בארצות הברית ששימשה בתפקיד זה. לאחר תום כהונתו כמושל ב-1868, כיהן סטון תקופת כהונה אחת בשנים 1877–1878 כחבר בית הנבחרים של איווה, ולאחר מכן מונה כסגן הנציב והנציב של משרד הקרקעות הכללי. ויליאם סטון נפטר כתוצאה מדלקת ריאות באוקלהומה סיטי ב-18 ביולי 1893, לשם הוא עבר עם בנו לעסוק בעריכת דין. הוא נטמן בבית הקברות גרייסלנד שבנוקסוויל. ויליאם סטון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ויליאם סטון במילון הביוגרפי של איווה (באנגלית) ויליאם סטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Portrait and Biographical Album, Muscatine County, Iowa, 1889, page 131. Lawrence Kestenbaum. "The Political Graveyard: Index to Politicians: Stone". "The Pittsburgh soldiers who carried the dying president". Pittsburgh Post-Gazette. "Full text of "The assassination of Abraham Lincoln"". Winona Evans, Reeves (1914). The Blue Book of Iowa Women. Mexico, Mo., Press of the Missouri Printing and Publishing Company. p. 189.
קרל ארנדט

קרל הרמן ארנדט (בגרמנית: Karl Hermann Arndt; ‏10 במרץ 1892 – 30 בדצמבר 1981) היה גנרל בוורמאכט אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה. ארנדט נולד ב-10 במרץ 1892 בגרוסקאואר. מאפריל 1908 למד ארנדט בוולאו, ובהמשך למד בבית הספר לקצינים בפוטסדאם. ב-1 באוקטובר 1911 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הרגלים ה-46 ("גרף קירכבאך" - שלזיה התחתית ה-1). עם הרגימנט השתתף במלחמת העולם הראשונה, בה נפצע מספר פעמים. על הישגיו הוענק לו עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה ואות הפציעה בכסף. ב-18 בספטמבר 1918 הוא נלקח בשבי על ידי הבריטים בחזית המערבית, ממנו שוחרר ארנדט ב-20 במרץ 1919, לאחר תום המלחמה. לאחר חזרתו הביתה, הצטרף ארנדט לרגימנט פולקסווהר ה-5 כקצין פלוגה באוגוסט 1919, שם הועסק כסגן מפקד פלוגה מדצמבר 1919 ועד שהועבר לרייכסווהר. ב-15 בפברואר 1920 הוא הועבר לרגימנט הרובאים ה-105 של הרייכסווהר ושלושה חודשים לאחר מכן לרגימנט הרובאים ה-9. ב-1 באוקטובר 1920 הועבר לרגימנט הרגלים ה-8. לאחר קידומו להאופטמן ב-1 בנובמבר 1928, הוא מונה למפקד הפלוגה ה-3 בפרנקפורט על האודר ב-1 בפברואר 1929. בתחילת מלחמת העולם השנייה, ארנדט פיקד על הגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-68 של הדיוויזיה ה-32. ב-15 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-511 וב-20 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. בחזית המזרחית זכה ארנדט בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-23 בינואר 1942. ב-10 בינואר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-293, וב-ב-10 במרץ 1943 הועלה לדרגת גנרל-מיור. לאחר הפסדים כבדים באומן, הדיוויזיה שלו פורקה בנובמבר 1943 והשרידים הועברו לדיוויזיה ה-359. ב-8 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט וב-20 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-359. ב-2 ביולי 1944 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.ב-17 בינואר 1945 מונה בנוסף לסגן מפקד הקורפוס ה-59 וכיהן בתפקיד זה עד ה-24 באפריל 1945. במהלך תקופה זו, הוענק לארנדט תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-1 בפברואר 1945. בימיה האחרונים של המלחמה הוא מונה ב-25 באפריל 1945 למפקד קורפוס הפאנצר ה-39, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא ארצות הברית עם כניעת גרמניה הנאצית. ארנדט שוחרר מהשבי ב-5 ביולי 1947. לאחר שחרורו הוא התגורר בלאנגנהולטהאוזן על למותו ב-30 בדצמבר 1981. קרל ארנדט, באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הדיוויזיה ה-208 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-208 (בגרמנית: 208. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. כמו רוב דיוויזיות הרגלים הגרמניות, עיקר חייליה היו חיל רגלים נייד שנתמכו על ידי ארטילריה רתומה לסוסים. הדיוויזיה ה-208 לחמה בפלישה לפולין ב-1939 כדיוויזיית עתודה של קבוצת ארמיות צפון תחת פיקודו של הגנרל מוריץ אנדראס, ולאחר מכן נותרה בפולין כחיל כיבוש. במהלך מבצע צהוב הייתה הדיוויזיה בעתודת הארמייה ה-18 ולחמה עימה במהלך הקרב על הולנד. לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה לכיוון אנטוורפן והייתה פעילה בכיבוש צפון בלגיה, ובהמשך לחמה בקרב דנקירק ונותרה באבטחת חופי התעלה עד דצמבר 1941. מינואר 1942 היא לחמה ברציפות בחזית המזרחית. בתחילה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה בקרבות רז'ב, ובאוגוסט 1943 הוכפפה לקבוצת ארמיות דרום, עימה לחמה בקרב דנייפר, כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית. לאחר מכן לחמה הארמייה בכיס קמנץ-פודולסקי, ובהמשך לחמה בקרבות בפולין ובצ'כוסלובקיה עד סוף המלחמה. מוריץ אנדראס (1 בספטמבר 1939–13 בדצמבר 1941) הנס-קרל פון שלה (13 בדצמבר 1941–1 בפברואר 1943) קרל-וילהלם פון שליבן (1 בפברואר 1943–אפריל 1943) גאורג צוואדה (אפריל 1943–22 ביוני 1943) היינץ פייקנברוק (22 ביוני 1943–לא ידוע) הדיוויזיה ה-208 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אליעזר חזן

הרב אליעזר חזן היה רב, פרשן ודיין באזמיר ובירושלים, ממקובלי ישיבת המקובלים בית אל. נולד לריינה (רושא חווה) פאלאג'י ולרב יוסף רפאל חזן, מחבר שו"ת חקרי לב בסביבות שנת 1786 באזמיר. את תורתו למד בעיקר אצל אביו, שראה בו "רב ועצום", וכן כינהו "החכם המרומם". באמצע שנות השלושים לחייו, בשנת ה'תקע"ה, עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו והוריו והתיישב בירושלים. לאחר פטירת אביו, התגורר בביתו אשר בחצר שבשוק מיידאן שמאחורי גינת הר הבית. שיבח מאוד את הישיבה בארץ ישראל, עד שכתב: ”צדיק אחד יושב ועוסק בתורה, הוא משרה שכינתו, וגורם יחוד אף על פי שאין ישראל עושים רצונו של מקום. ... ואולם נראה לי שכל בחינה זו, היינו דווקא בתלמיד חכם, צדיק, ועוסק בתורה בארץ ישראל. וזה נראה לי להמתיק סוד מה שאמרו רבותינו זיכרונם לברכה: "טוב לי יום שאתה עוסק בתורה לפני" - שידוע שבירושלים נקרא לפני ה', ששם כתוב בקדשים קלים: "ואכלת לפני ה, וזהו שאמר: "ועוסק בתורה לפני".” (חידושי מהרש"א חזן על הש"ס, עמ' ע"א.) ר' אליעזר חזן נשא את וידה שרה פריסייאדה ולזוג נולדו שני בנים - הרב ישראל משה חזן, שכיהן כדיין בבית הדין בירושלים, ולימים כרב בקורפו ובאלכסנדריה. ורבי יצחק חזן שנישא לרבקה. כשנתיים אחרי פטירת אביו, נפטר הרב אליעזר בח' באב התקפ"ג, בטרם מלאו לו 40. על יום פטירתו מסופר כי נפטר באותו היום כמו הרב יום טוב דאנון: שעברו דברי ריבות ביניהם והם אמרו בי אחרי שאין מי שיכול לדונם למטה מסרו דינם לשמים ומתו שניהם ביום אחד ומגידי צדק שהיו שם באשכבתיה דרב החסיד ר' אליעזר הגדול הנזכר סיפרו שבהיותו כמעט גוסס היה שואל אם כבר נלב"ע הרב יו"ט ז"ל וכשהגידו לו שכבר נח נפשיה קרא ק"ש ושכיב על ומיניה ונח נפשיה — המעלות לשלמה, דף מו עמוד א הספידו אחיינו, הרב חיים פאלאג'י שהעיד עליו כי סבל מחולי רוב ימיו, ועדיין כל ימיו היה שוקד על לימודו. עוד הספידוהו רבי רפאל אשכנזי, הרב שלמה חכים ורבי אברהם יצחק פארדו. כתב חיבורים רבים, שלא הודפסו בחייו. חלק מחידושיו, נותרו בכתב יד, והשאר הודפסו על ידי חברת אהבת שלום והוצאת שובי נפשי. עמודי הארזים (4 כרכים, ירושלים תשמ"ג) - ביאור רחב על ספר היראים לרבי אליעזר ממיץ. דרושים להספד, נדר ושבועה ותשובה (נדפס בסוף ספר עמודי הארזים חלק ד', ובתחילת חלק א'). עמודי הר"זים - חידושים על דברי האר"י מאת אביו, עם הערות של הרב אליעזר. (נדפס בסוף ספר עמודי הארזים כרך ד'). חידושי ש"ס (נדפס בסוף ספר עמודי הארזים). שו"ת משפטי השם (ירושלים תשנ"ה) ובו תשובות בחלק יורה דעה. מעשה אדם (ירושלים תש"ע) - קיצור תרי"ג מצוות על פי ספר חרדים. חכם אליעזר חזן, באתר "החכם היומי" עמודי הארזים, מבוא אליעזר בן רפאל יוסף חזן, דף שער בספרייה הלאומית חקרי לב, מהדורא בתרא או"ח א' חקרי לב, יו"ד חלק ב' סימן ה' מזרח ומערב כרך שני (א - ו) עמוד 396 ראה חיים חלק ב' דף פ' הספד משותף עליו ועל הרב יו"ט דאנון (מראה הגדול דרוש כד להספד) כסא שלמה, דרוש ה' להספד חבת אברהם, עמוד 161 עמודי הארזים, באתר אוצר החכמה משפטי השם, באתר אוצר החכמה
גביע קולייר

גביע רוברט ג'יי קולייר (באנגלית: Collier Trophy) או גביע קולייר בקיצור הוא פרס תעופה שנתי הניתן על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית (NAA). הגביע מוענק למי שהשיגו את ”ההישג הגדול ביותר באווירונאוטיקה או באסטרונאוטיקה באמריקה, בכל הנוגע לשיפור הביצועים, היעילות ובטיחותם של כלי רכב אוויריים או חלליים, שערכם הוכח ביסודיות בשימוש בפועל במהלך השנה הקודמת.” רוברט ג'יי קולייר, מוציא לאור של מגזין קולייר'ס וויקלי, היה חלוץ ספורט אווירי ונשיא Aero Club of America. בשנת 1910, הזמין קולייר את הפסל ארנסט וייס קייזר להכין את גביע המועדון במשקל 238 ק"ג. הגביע הוענק לראשונה בשנת 1911 לגלן קרטיס על פיתוחו המוצלח, מטוס הידרו. קולייר אף הספיק להעניק את הגביע מספר פעמים לפני מותו בשנת 1918. בשנת 1922, כאשר מועדון Aero התפרק, הגביע הוענק במקום זאת תחת חסותה של האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית והוא שונה באופן לא רשמי לגביע רוברט ג'יי קולייר, שהפך לרשמי בשנת 1944. הפרס מוענק אחת לשנה על ידי נשיא אגודת ה-NAA, כאשר הגביע מוצג קבוע במוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ארצות הברית. הגביע נגנב לזמן קצר בשנת 1978, אך הוחזר. מדיה וקבצים בנושא גביע קולייר בוויקישיתוף "Collier Trophy". NAA.aero. NAA. "Taft Believes in Aeroplanes; Other "Bird" News". The Baltimore Sun. "Playboys, Ponies, Flying Machines had Wickatunk Agog 50 Years Ago". Collier Trophy Stolen from Mayflower.
שמר ניקולסון

שמר אמארו ניקולסון (באנגלית: Shamar Amaro Nicholson; נולד ב-16 במרץ 1997) הוא כדורגלן ג'מייקני המשחק בעמדת החלוץ בספרטק מוסקבה ובנבחרת ג'מייקה. ניקולסון החל את קריירת הבוגרים שלו בבויס' טאון מליגת העל הג'מייקנית. בספטמבר 2017, חתם עם בדומז'אלה מליגת העל הסלובנית. הוא ערך הופעת בכורה ב-4 באפריל 2018 בניצחון 1–4 על רודאר פלייבליה. ב-18 באפריל כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על קלייה. ניקולסון חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית באוגוסט 2019 בחוזה לארבע שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו וכבש שער בכורה ב-31 באוגוסט בניצחון 0–4 על ואסלנד-בוורן. ב-21 בדצמבר 2021, ניקולסון חתם בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית בחוזה לארבע שנים וחצי. הוא כבש את השלושער הראשון שלו ב-2 במרץ 2022, במשחקו השני במועדון במהלך הניצחון 1–6 בגביע על קובאן קרסנודאר. בליגה הוא כבש שער בכורה ב-6 במרץ בניצחון 0–2 על דינמו מוסקבה. ניקולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ג'מייקה בפברואר 2017. את שערו הראשון עבור הנבחרת כבש ניקולסון ב-5 ביוני 2019 במשחק ידידות נגד ארצות הברית. נכלל בסגל נבחרת ג'מייקה לטורניר קופה אמריקה 2024. ספרטק מוסקבה גביע רוסי: 2021/2022 מדיה וקבצים בנושא שמר ניקולסון בוויקישיתוף שמר ניקולסון, ברשת החברתית אינסטגרם שמר ניקולסון, באתר Transfermarkt שמר ניקולסון, באתר Soccerway שמר ניקולסון, באתר BDFutbol שמר ניקולסון, באתר WorldFootball.net שמר ניקולסון, באתר National Football Teams שמר ניקולסון, באתר FootballDatabase.eu שמר ניקולסון, באתר ESPN Reggae Boy Nicholson signs for Slovenian club, jamaica-star.com, ‏2017-09-02 (באנגלית) Шамар Николсон — новый форвард «Спартака», web.archive.org, ‏2021-12-22 Bailey included in Reggae Boyz squad for Copa America באתר Jamaica Observer, ‏ 12 ביוני 2024 (באנגלית)
ברווז הבית

ברווז הבית (שם מדעי: Anas platyrhynchos domesticus) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים. ברווז הבית בוית בסין מהמין ברכייה וכמה מהזנים גם מהברווז ברבר. באנגלית ובשפות נוספות מכונה ברווז הבית ברווז פקין משום מוצאו הסיני. ברווז פקין הוא גם שם למתכון הכנה סיני של בשר ברווז. כענף חקלאי, מגדלים ברווזי בית לשם ביצים, בשר ופלומה. לעיתים מגדלים אותם כחיית מחמד או לנוי. ברווזים גודלו על ידי האדם מזה אלפי שנים. ככל הנראה תהליך הביות החל בדרום-מזרח אסיה. הם אינם פופולריים לגידול כמו התרנגולים, מכיוון שלברווזים בשר יותר שומני והם זקוקים לשטח גידול גדול יותר מהתרנגולים, דבר שמייקר את העלות הכוללת של גידול ברווזים לצורכי בשר. נוצות הברווז ובייחוד הפלומה שבין הנוצות משמשים כבידוד (למשל בשמיכות פוך) ולכן גידלו ומגדלים ברווזים באזורים הקרים של סין. מדיה וקבצים בנושא ברווז הבית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמק סנטה קלרה

עמק סנטה קלרה (באנגלית: Santa Clara Valley) הוא עמק בחלק הצפוני של מדינת קליפורניה המשתרע על פני 145 קילומטרים לכיוון דרום מזרח, מסן פרנסיסקו להוליסטר. עמק סנטה קלרה נתחם, ממערב בהרי סנטה קרוז וממזרח ברכס דיאבלו, ומצפון במפרץ סן פרנסיסקו. העמק נקרא על שם המיסיון הספרדי סנטה קלרה. עמק סנטה קלרה נודע במקור במיוחד בשל הריכוז הגבוה של הבוסתנים שבו. עד שנות ה-60 של המאה ה-20 היה אזור עמק סנטה קלרה נודע בשל היותו אזור אריזת הפירות הגדול בעולם. בעקבות ההצלחה העצומה של תעשיית ההיי-טק באזור, אשר החלה עוד בשנות ה-60, הפכו מרבית השטחים החקלאיים הנרחבים של האזור לנוף אורבני. החלק הצפוני של עמק סנטה קלרה מופתח באופן ניכר ומאוכלס בהרבה יותר מהחלק הדרומי של עמק סנטה קלרה. אורכו של עמק סנטה קלרה הוא כ-145 קילומטרים. בסך הכל חיים באזור עמק סנטה קלרה כ-1.8 מיליון בני אדם. הערים והעיירות בעמק סנטה קלרה הם: סן חוזה - העיר הגדולה ביותר בעמק סנטה קלרה. קמפבל קופרטינו גילרוי הוליסטר לוס גאטוס לוס אלטוס לוס אלטוס הילס מילפיטאס מונטה סרנו מורגן היל מאונטיין ויו פאלו אלטו סן מרטין סן חואן באוטיסטה סנטה קלרה סרטוגה סאניווייל אפל פארק, קופרטינו מטה חברת היולט פקארד, פאלו אלטו אוניברסיטת סטנפורד, פאלו אלטו בית המסתורין של וינצ'סטר, סן חוזה מצפה הכוכבים ליק, הר המילטון מטה חברת Yahoo!, סאניווייל ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.