laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פסופי חיוור כנף

פסופי חיוור כנף (שם מדעי: Psophia leucoptera) הוא מין עוף ממשפחת הפסופיים שבסדרת העגוראים החי על קרקעית יערות הגשם של אמריקה הדרומית בברזיל, צפון בוליביה ומזרח פרו. למרות דמיונו להוקו גדול הוא איננו קרוב להוקיים. הפסופי מגיע לאורך 45-52 ס"מ ומשקלו עד 1 ק"ג והוא בעל גוף עגלגל ומגושם בצבע שחור עם זנב לבן והחלק החיצוני של הכנפיים ירקרק-כחול. הראש קצר ובעל מקור קצר וצהוב. הפסופי נע במהירות ביער עם רגליו הארוכות אך הוא מעופף חלש הממריא לעיתים רחוקות. הוא מצוי על קרקעית היער בקבוצות גדולות המחפשות אחרי פירות וחרקים באדמה. למין זה התנהגות רבייה מיוחדת: בעוד נקבה דומיננטית מוכנה להזדווג, כמה זכרים דומיננטיים מזדווגים איתה ומגנים יחדיו על אותו הקן, בו יכולות להימצא 5 ביצים, ועליהן דוגרים הזכרים והנקבות בלהקה. הצעירים בוקעים ויכולים להתנועע מיד ולחפש מזון, תוך הליכה אחרי אמם. Psophia leucoptera ochroptera - לעיתים משויך למין עצמאי Psophia leucoptera leucoptera מדיה וקבצים בנושא פסופי חיוור כנף בוויקישיתוף פסופי חיוור כנף, באתר ITIS (באנגלית) פסופי חיוור כנף, באתר NCBI (באנגלית) פסופי חיוור כנף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פסופי חיוור כנף, באתר GBIF (באנגלית) פסופי חיוור כנף, באתר world-birds פסופי חיוור כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
לטביה באירוויזיון 2000

לטביה באירוויזיון 2000 השתתפה עם השיר "My Star" בביצוע של בריינסטורם. לטביה השתתפה באירוויזיון 2000 עם השיר "My Star" (“הכוכב שלי") בביצוע בריינסטורם. זו הייתה השנה הראשונה שבה לטביה השתתפה בתחרות. הטלוויזיה הלטבית ארגנה את תחרות האירודזיסמה (Eirodziesm) לבחירת נציג המדינה לתחרות. התחרות נערכה באולפני הטלוויזיה בריגה והונחתה על ידי דיתה טורסטר. 10 שירים באנגלית התמודדו בתחרות והזוכה נבחר כשילוב בין קולות צוות שיפוט של מומחים בתחום המוזיקה לקולות הקהל בבית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פינלנד באירוויזיון 2000

עבור אירוויזיון 2000, 12 שירים השתתפו בחצי הגמר שארגנה רשת השידור הפינית ששודר ברדיו. ששת השירים שזכו בניקוד הגבוה ביותר על ידי הקהל, עלו לשלב הגמר. מופע הגמר נערך ב-12 בפברואר 2000, במלון לורד שבהלסינקי ושודר בטלוויזיה. אלה היו השירים שהשתתפו בו:
שנות ה-40 של המאה ה-2

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 140 - פיוס הראשון יורש את היגינוס על כס האפיפיור 142 - בניית חומת אנטונינוס - גבול הכיבוש הרומי בסקוטלנד. 142 - התאולוג הנוצרי מרקיון מכריז כי התנ"ך אינו עולה בקנה אחד עם הנצרות. 21 באפריל 147 - מסיבות גדולות לרגל יום השנה ה-900 של רומא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 141 - מקדש אנטונינוס ופאוסטינה נבנה ברומא על ידי הקיסר אנטונינוס פיוס והוקדש לאשתו פאוסטינה, שהוכרזה כאלה לאחר מותה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא שנות ה-40 של המאה ה-2 בוויקישיתוף
חבר הרבנים דניו יורק

חבר הרבנים דניו יורק (באנגלית: New York Board of Rabbis) הוא ארגון המאגד רבנים אורתודוקסים, רפורמים, קונסרבטיבים ורקונסטרוקטיבים ממדינות ניו יורק, ניו ג'רזי וקונטיקט. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ראשיתו של הארגון בשנת 1881, שהוקם תחת השם מועצת הרבנים היהודים של ניו יורק ("New York Board of Jewish Ministers"), על ידי גוסטב גוטהייל (אנ'), אדולף הייבש (אנ'), קאופמן קוהלר, פרדריק דה סולה מנדס והנרי פררה מנדס, שהגיעו מזרמים שונים של היהדות, בתקווה לפעול יחד לטיפוח החינוך היהודי ולקידום משותף של היהדות. חבר הרבנים דניו יורק אומץ רשמית כשם הארגון בשנת 1946. בשנת 1948 מועצת רבני ניו יורק והליגה נגד השמצה ערכו מחאה נגד הסרט אוליבר טוויסט בו מוצגים סטריאוטיפים יהודיים שליליים, עקב המחאה הסרט לא אושרר עד 1951, אחר שנערכו שינויים בהצגת דמותו של פייגין אותה גילם אלק גינס. הרב וונטוורת 'ארתור מתיו (1892–1973), מייסד "שומרי המצוות", קבוצה של יהודים שחורים, הגיש בקשה לחברות במועצת הרבנים דניו יורק, אך נדחה. בשנת 2005 הוציאו מועצת רבני ניו יורק והליגה הקתולית (אנ') הודעה משותפת בו הם מגנים את תופעת ה'חנוכריסמס', ומכנים אותו "תהו ובהו רב תרבותי", וכי הוא מעליב את שתי הדתות כאחד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. עמנואל רקמן עמיאל הירש אתר האינטרנט הרשמי של חבר הרבנים דניו יורק Guide to the New York Board of Rabbis Records, undated, 1881-2000 (1948-2000), Center for Jewish History (אנ') Eric J. Sundquist, Professor and Chair of the English Department Eric J. Sundquist, Strangers in the Land: Blacks, Jews, Post-Holocaust America, Harvard University Press, 2005, ISBN 978-0-674-01942-3. (באנגלית) USATODAY.com - Have a merry little Chrismukkah, usatoday30.usatoday.com
שנות ה-50 של המאה ה-2

שנות ה-50 של המאה ה-2 היו העשור השישי של המאה ה-2, החלו ב-1 בינואר 150 והסתיימו ב-31 בדצמבר 159. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 157 - מתחיל מרד נגד השלטון הרומי בדאקיה 150 - תחילת תור הזהב של טאוטיווקאן, העיר הגדולה ביותר שהתקיימה ביבשת אמריקה טרם עידן הקולוניאליזם. (התקיים עד 450) 155 - ככל הנראה אניקטוס יורש את פיוס הראשון על כס האפיפיור. 155 - הקיסר אנטונינוס מוציא צו המאפשר ליהודים לחזור לבצע ברית מילה בתחומי האימפריה הרומית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 151 - הערים היווניות מיטילנה וסמירנה נחרבות ברעידת אדמה. 151 - מיטילנה וסמירנָה נחרבים ברעידת אדמה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 150 - פירמידת השמש הגדולה נבנית בטאוטיואקאן. זהו הבניין הטרום קולומביאני הגבוה ביותר באמריקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אנטונינוס פיוס, קיסר רומא מדיה וקבצים בנושא שנות ה-50 של המאה ה-2 בוויקישיתוף
השער האדום

השער האדום (באיטלקית: La porta rossa) הוא סדרת דרמה המשכית מסוגת הדרמה והפנטזיה מבית היוצר של רשת Rai 2 האיטלקית שעונתה הראשונה שודרה החל מ-22 בפברואר 2017. בסדרה כיכבו קרלו לוקארלי וז'אן-פיירו ריגוסי. הסדרה ממוקמת בטריאסטה. הנציב לאונרדו קליוסטרו הוא אימפולסיבי, בעל מזג נוקשה מאוד ולא שגרתי וכלל לא נוטה לעקוב אחר הנהלים והנחיות הממונים עליו. אך הוא מוצא את עצמו נאבק בחקירה המורכבת ביותר בקריירה שלו: חקירת הרצח של עצמו. למעשה, הוא נהרג בפעולה משטרתית בודדת, אבל במקום לעבור ב"שער האדום" המפריד בין חיים למוות ומוביל אל החיים שלאחר המוות, הוא בוחר להישאר בעולם הארצי וכך לגלות מי הוא הרוצח שלו: רק כך יוכל להציל את חייה של אשתו, השופטת אנה מאייר (שממנה נפרד בשנים האחרונות, אף על פי שהאהבה עדיין הייתה ביניהם), לאחר שחווה כמה חזיונות על העתיד בהם הוא רואה דמות מסתורית שמנסה לרצוח את אנה על רקע עץ חג המולד, הוא חושד שהרצח יתבצע בתקופת חג המולד. אבל, כאמור, לאונרדו מת והאנשים היחידים שיכולים לעזור לו הם נערה בת שבע עשרה, ונסה רוזיק, המגלה שהיא מדיום וגם האדם היחיד שיכול לראות ולשמוע אותו וג'ונאס, רוח אחרת במצב דומה, אשר מסייעת ללאונרדו לחלץ את עצמו ולהסתגל למצב הרפאים החדש שלו. עד מהרה מתברר שהרוצח של לאונרדו, ככל הנראה, הוא עמיתו בתחנת המשטרה, אשר ניהל חיים כפולים והוא קשור להברחת חומר כימי חדש בעל עוצמה קטלנית. במצבו החדש כרוח רפאים לאונרדו מנסה להפיל את העמית במלכודת ולחשוף אותו. אך נדמה שלכל עמיתיו של לאונרדו יש משהו להסתיר ולכן הם כולם חשודים אפשריים. אבל גם השופט אנטוניו פיראס, עמיתה של אנה, שתמיד הייתה מאוהבת בה ותמיד הייתה לו שנאה לא מוסתרת כלפי לאונרדו או, אביה של אנה, אלביו, שמעולם לא אישר את נישואי בתו ללאונרדו, נראה שלכולם יש שלדים בארון. בנובמבר 2020 רשת TV-3 הרוסית שידרה את הסדרה המיסטית "רוח הרפאים" («Фантом») בכיכובו של דניס שבדוב ובהפקת 1-2-3 Production כרימייק לסדרה האיטלקית. אתר האינטרנט הרשמי של השער האדום "השער האדום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השער האדום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גדי פורטנוי

גדי פורטנוי (נולד ב-18 באפריל 1985) הוא במאי, עורך ושחקן קומי ישראלי. ב-1999 בגיל 14, החל לביים, לצלם, לערוך ולהגיש את המגזין העירוני של העיר ראש העין לערוץ הקהילתי. ב-2001 הפיק והגיש ברדיו האינטרנטי "WFM" רדיו שהוקם בשיתוף מעריב לנוער. בקיץ 2003 התגייס ליחידת ההסרטה של המשטרה הצבאית בה שירת כצלם צבאי עד לשחרורו ב-2006. ב-2008 החל לעבוד בשידורי קשת ובמקביל החל לכתוב ולהופיע בערבי קומדיה של דומינו גרוס והחל לביים, לערוך ולהשתתף יחד עם חברי הקבוצה, ביניהם - טל טירנגל ויורן דוידי (חברי ההרכב תירס סקסואל) סרטונים וקליפים קומיים לרשת. בשנת 2012 ביים, ערך והשתתף בסדרה דירה 17 ששודרה כחלק מתוכנית המערכונים מצב כפית ב-Yes Comedy. בתחילת 2014 עלתה בערוץ 2 תוכנית הלייט נייט "לילה תירס" בהגשת הצמד תירס סקסואל בה גדי ביים וערך את כל קטעי החוץ והמערכונים. לאחר סיום התוכנית החל גדי לביים ולערוך קטעי חוץ לתוכניות טלוויזיה שונות - "תוכנית קיציס" ששודרה בשידורי קשת, "הכל אבוד" שהוגשה על ידי הקומיקאי טל פרידמן ושודרה בערוץ 10, ביים וערך את כל מערכוני החוץ לתוכנית "זה המצב" - תוכנית מערכונים ששודרה ברשת, ביים וערך את הסדרה הקומית "אחמד ואחמד" בהשתתפות דובדבני וקובץ' עבור קומדי סנטרל ישראל. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "עד כאן" המשודרת בתאגיד השידור כאן. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "מחר שבת" עם צביקה הדר, ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית היום בלילה עם גורי אלפי ביים את כל קטעי החוץ בתוכנית "מתחת לעור" ששודרה בחינוכית. ביים וערך את הסדרה "סחילנד" ששודרה בערוץ טדי בפרטנר TV. היה במאי עריכות ועורך בתוכנית אנחנו במפה ששודרה בהוט. ביים את תעודות הזהות של הכרישים לתוכנית הכרישים בקשת. ביים, ערך והשתתף יחד עם יוצרים נוספים בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" המשודרת ברשת. במקביל לעבודתו כבמאי גדי גם שיחק דמויות שונות במערכונים בתוכניות טלוויזיה קומיות, ביניהן - ארץ נהדרת, צחוק מעבודה, דובדבני וקובץ', ניצה ולחם ושיחק בקליפים ופרסומות. ב-2017 החל לביים ולערוך פרסומות ביניהן פרסומות לדומינו'ס פיצה, קפה טורקי, ויטבתה. בשנת 2019 ביים בין היתר, מספר פרסומות למקדונלד'ס. אתר האינטרנט הרשמי של גדי פורטנוי גדי פורטנוי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גדי פורטנוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מה קורה בקניון המפורסם במדינה כשנכנסת השבת?, באתר ‏מאקו‏, 30 במרץ 2015 קמפיין "סליחה, טעינו" של קפה טורקי, פברואר 2018 פרסומת "מוריד חולצה" של יטבתה, יוני 2019 פרסומת "אח יקר צובר" של מקדונלד'ס, פברואר 2019 פרסומת "דאבל דאבל" של מקדונלד'ס, יוני 2019
גרמניה באירוויזיון 1982

גרמניה השתתפה באירוויזיון 1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" (מעט שלווה), בביצוע ניקול, וזכתה במקום הראשון בתחרות. הגמר הלאומי הגרמני לבחירת הנציג עבור אירוויזיון 1982 נקרא "Ein Lied für Harrogate" (שיר עבור הארוגט), 12 שירים התמודדו בתחרות שנערכה באולפני הטלוויזיה הציבורית של בוואריה, הזוכה נבחר על ידי דגימה של 500 אזרחים אקראיים ממערב גרמניה הבאים לייצג את אוכלוסיית המדינה, כל אחד מהמצביעים דירג כל שיר מ-1 עד 12 בדומה לאירוויזיון עצמו. באירוויזיון, השיר שובץ במקום ה-18 והאחרון, אחרי אירלנד, בתום ההצבעה ,גרמניה קיבלה 161 נקודות, והגיעה למקום 1 מתוך 18 מדינות שהשתתפו
קרל רודנבורג

קרל רודנבורג (בגרמנית: Carl Rodenburg;‏ 17 במאי 1894 – 5 בנובמבר 1992) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. רודנבורג נולד ב-17 במאי 1894 בגיסטמינדה, ובשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-113 (באדן ה-5), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה.. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף רודנבורג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1927 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובאביב 1928 הוא מונה למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-14 (באדן). ב-1 באפריל 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 בנובמבר 1938 הוא מונה למדריך בבסיס ההדרכה בדבריץ. ב-1 בינואר 1940 מונה רודנבורג למפקד רגימנט הרגלים ה-203, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה כחלק מהדיוויזיה ה-76. ב-26 בינואר 1942 מונה רודנבורג למפקד הדיוויזיה ה-76, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 והקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-8, וב-8 באוקטובר 1942 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-31 בינואר 1943 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באותו היום הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ורודנבורג ושרידי הדיוויזיה נלקחו לשבי. באוקטובר 1955 שוחרר רודנבורג מהשבי. לאחר שחרורו התגורר רודנבורג בעיר גרפן, עד למותו ב-5 בנובמבר 1992, והוא בן 98 שנים. קרל רודנבורג באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
שנות ה-60 של המאה ה-2

שנות ה-60 של המאה ה-2 היו העשור השביעי של המאה ה-2, החלו ב-1 בינואר 160 והסתיימו ב-31 בדצמבר 169. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 161–166 - המלחמה הרומית-פרתית - מלחמה בין האימפריה הרומיות ולאימפריה הפרתית על ארמניה וצפון מסופוטמיה. המלחמה הסתיימה בניצחון רומי. 167 – המרקומנים פלשו לדאקיה והרגו את המושל המקומי. 168 – צבא גדול של האימפריה הרומית נכנס לפאנוניה והצליח לגרש את המרקומנים מהמקום. 160 – הנזירים הבודהיסטים הראשונים מגיעים לסין. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 165 – הובערה באש סלאוקיה על החידקל 165 – תועדה באימפריה הרומית פריצתה של מגפת אבעבועות שחורות שנפוצה בחלקים נרחבים של אסיה ואירופה, לאחר שנדבקו בנגיף חיילים רומית במערכות במזרח התיכון. המגפה משכה כ-15 שנה. בשיא המגפה תועדו כ-2,000 מתים ביום ברומא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 165 – הפילוסוף יוסטינוס מרטיר משכם הוצא להורג ברומא כנוצרי ביחד עם שישה מתלמידיו בפקודת הקיסר מרקוס אורליוס. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא שנות ה-60 של המאה ה-2 בוויקישיתוף George C. Kohn, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present
P1000

P1000 (בעברית: פי 1000) הוא אתר מכירות ישראלי העוסק במסחר של מוצרי צריכה שונים. האתר פי 1000 הושק, בהשקעה ראשונית של כ-8 מיליון דולר, ביולי 2000 והוא אחד מאתרי המכירות הראשונים בישראל. הוא הוקם על ידי חברת "אינטרנט זהב", במטרה להוות "קניון וירטואלי", כאשר בתחילה שימש כפלטפורמת מסחר עבור החברה, וכן עבור MSN ישראל. עם הזמן, ולאור השינוי בהרגלי הצריכה והגידול הקבוע במכירות דרך רשת האינטרנט, הפך פי 1000 לאחד מאתרי המסחר הבולטים בישראל, בעיקר בתחום מוצרי החשמל הביתיים. האתר הוקם על ידי חברה פרטית בשם "גולד טרייד", שהייתה בבעלות אינטרנט זהב (50.1%), סופר פארם (20%) בנק הפועלים (10%), ישראכרט (10%) ויורוקום (9.9%). בשנת 2004 רכשה חברת אינטרנט זהב את מלוא הבעלות בחברה האתר נרכש על ידי רשת מוצרי החשמל "בסט ביי", שהייתה בבעלות משותפת של קבוצת פישמן וחברת ניופאן בנובמבר 2010. במאי 2011 רכשה חברת ניופאן את יבואנית ומשווקת מוצרי החשמל "מיני ליין", בעלת רשת א.ל.מ. ורשות ההגבלים העסקיים דרשה שניופאן תמכור את חלקה ברשת "בסט ביי" כתנאי לאישור העסקה. בסוף 2012 נקלעה "בסט ביי" לקשיים ובהמשך נסגרה ואתר "P1000" עבר לבעלות קבוצת "מיני ליין". האתר מציע ללקוחות, קבועים ומזדמנים, למעלה מ-10,000 מוצרי צריכה שונים המחולקים על פי קטגוריות, בהתאם לסוג, למחיר וליצרן. במרוצת השנים צורפו לאתר גם מוצרים ושירותים נוספים כמו רכבי 0 ק"מ או שירותי תיירות ונופש. האתר משלב מוקד הזמנות ומחלקת שירות לקוחות, ובסך הכל מתחילת פעילותו של האתר הוא שירת למעלה שני מיליון לקוחות, מרביתם לקוחות חוזרים. בנוסף, מחזיק האתר במרכז לוגיסטי עבור מוצרים קטנים ומוצרים שנחשבים Best Sellers לטובת איסוף מהיר יותר של המוצרים. בעבר הפעיל האתר גם את האתר למכירת ספרים "דיבוק" (dbook) החל מ-2001 ועד שנמכר ב-2003. ואתר למכירת אופנה, בשיתוף רשת חנויות האופנה "ראש אינדיאני", שנסגרה ב-2003. פי 1000 מקיים שיתופי פעולה מסחריים עם אתר CARBUY לרכישת רכבי 0 ק"מ, עם מועדון הצרכנות משק-שופס מקבוצת משקארד ועם חברות התיירות והנופש "קל תיירות" ו"גוליבר". אתר האינטרנט הרשמי של P1000 P1000, ברשת החברתית פייסבוק התחממות במלחמה על הסחר האלקטרוני: וואלה ואינטרנט זהב מקימות בנפרד קניונים וירטואליים, באתר גלובס, 16 ביולי 2000 אתרי הקניות הטובים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2009 הארץ, אינטרנט זהב השתלטה על החברה המפעילה את אתר המסחר האלקטרוני P1000, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2004 נועה פרג, ‏בסט ביי רכשה את אתר הסחר המקוון P1000 מידי אינטרנט זהב, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2010 איילה צורף, רשת בסט ביי רכשה את פעילות אתר הסחר המקוון p1000.com, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2010 נאביב לוי, ‏האקזיט המחשמל של יצחק פורת: מוכר השליטה במיני ליין ב-216 מ' ש', באתר גלובס, 8 במאי 2011 גבריאלה דוידוביץ'-ויסברג, מוצרי החשמל הנמכרים באינטרנט זולים בעד 25% מברשתות הגדולות, באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2013 dbook עוברת לבעלותה של גולד טרייד בעיסקת החלפת מניות, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2001 גלית ימיני, דיבוק ברשת, באתר הארץ, 16 במרץ 2005 גולד טרייד ורשת חנויות האופנה ראש אינדיאני חתמו על שת"פ, באתר TheMarker‏, 18 בספטמבר 2000 אסף ברגרפרוינד, עובדי ראש אינדיאיני ביקשו מביהמ"ש לפרק את החברה, באתר TheMarker‏, 15 במאי 2003
גורדנה קואיץ'

גוֹרְדָנָה קוּאִיץ' (בסרבית בכתב לטיני: Gordana Kuić;‏ 29 באוגוסט 1942, בלגרד, המנהל הצבאי הנאצי בסרביה (אנ') – 13 בינואר 2023, בלגרד, סרביה) הייתה סופרת סרבית ממוצא יהודי. גורדנה קואיץ' נולדה ב-1942 בבלגרד לאב סרבי – מתודיה קואיץ', ולאם יהודייה – בלאנקה לוי, ילידת סרייבו, שהייתה אחותה של לאורה פאפו. במהלך הכיבוש הנאצי המירה אמהּ את דתה לנצרות האורתודוקסית כדי להציל את חייה. עם זאת, שימרה את צביון חייה היהודי ואת המסורת היהודית-ספרדית של משפחתה. לאחר המלחמה נחשב אביה לדיסידנט של השלטון הקומוניסטי, נרדף ונכלא. גורדנה גדלה במצוקה כלכלית. בהמשך, עלה בידה לרכוש השכלה אקדמית בספרות אנגלית באוניברסיטת בלגרד, והיא הועסקה כמתורגמנית ויועצת לשונית בשגרירות ארצות הברית בבלגרד. ב-1986 החלה הקריירה הספרותית שלה. נפטרה בבלגרד ב-15 בינואר 2023 והיא בת 80. קואיץ' פרסמה שמונה נובלות ורומנים ו-50 סיפורים קצרים. ספרה הנודע "ריח הגשם בבלקנים" (אנ') מתבסס על קורות משפחת לוי מסרייבו, ומתמקד בחמש האחיות ובכלל זה דודתה לאורה פאפו ואימה בלאנקה לוי. הספר היה לרב-מכר, תורגם למספר שפות, ובעקבותיו הופקה סדרת טלוויזיה מצליחה שנשאה את אותו השם (אנ'), וכן מופע בלט. בעקבות הצלחת הרומן נכתבו שני ספרי המשך, שנשאו את השמות "פריחת התרזה בבלקנים" ו"רגיעת היום בבלקן". בהמשך, כתבה את הרומן "בלדה לבּוֹכוֹרֵיטָה", שעסק בדודתה לאורה פאפו. ב-2006 זכתה בפרס Žensko pero (בסרבית: "עט הנשים") הסרבי על כתיבת הרומן. מדיה וקבצים בנושא גורדנה קואיץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גורדנה קואיץ' עלית קרפ, הספרים של גורדנה קואיץ' הם חגיגה חושנית סוערת, באתר הארץ, 16 ביוני 2014 גורדנה קואיץ' (1942-), דף שער בספרייה הלאומית גורדנה קואיץ', ברשת החברתית Goodreads גורדנה קואיץ' - ביוגרפיה, באתר האינטרנט של גורדנה קואיץ' (באנגלית). דינה קטן בן-ציון, גורדנה קואיץ', בתוך "גשר", ביטאון התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר בישראל, אפריל 2012, עמודים 8–11. נפטרה הסופרת גורדנה קואיץ', באתר politika.rs (בסרבית).
רודולף בולטמן

רודולף קארל בּוּלְטְמן (בגרמנית: Rudolf Karl Bultmann;‏ 20 באוגוסט 1884- 30 ביולי 1976) היה תאולוג נוצרי לותרני גרמני, פרופסור למקרא (הברית החדשה) באוניברסיטת מרבורג. נחשב קול מרכזי ורב-השפעה בגישה הפרשנית-הליברלית (אנ') בנצרות המאה העשרים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בולטמן ידוע בטענתו שלפיה אין טעם לעסוק בעובדות הריאליות המתוארות בספרי הברית החדשה, שכן הדת הנוצרית אינה נשענת על דיוקן ופירוטן של העובדות המתוארות בה, אלא על עיקרן המהותי בלבד: עצם הופעתו של ישו, תורתו וצליבתו. בהקשר זה פיתח בולטמן גישה לא-מיתולוגית (דה-מיתולוגיזציה (אנ')) ביחס לאירועים המתוארים באוונגליון, המפרשת אותם באופן קיומי (אקזיסטנציאלי) ולאו דווקא עובדתי. לטענתו, רק הבשורה (הקריגמה (אנ')) עצמה היא המהותית לנצרות, ולא אמונה בהתרחשותם הריאלית של מעשיו השונים של ישו המתוארים בברית החדשה. את שפע הפרטים המיתולוגיים שבכתבי הקודש, מבקש בולטמן לשחרר מאופיים המיתי המקורי ולטעון כי אין להתעלם מהם אלא לתרגמם למובנם הקיומי, החוץ-מיתולוגי. לכן הצד החיובי בתיוג הסיפורים המסורתיים כ'מיתוס' הוא בקריאה לפרשן לנסות ולחלץ מן המיתוס את המסר החבוי בו, תוך ויתור על הקליפה המיתית של הסיפור עצמו. בולטמן הושפע מהגותו של עמיתו להוראה באוניברסיטת מרבורג, מרטין היידגר, וכן הירבה להדגיש את ההבחנה בין חתירה מדעית לאמת אובייקטיבית מנותקת, לבין חתירה קיומית לאמת סובייקטיבית. לטענתו, הבשורה הדתית של הברית החדשה היא צעד קיומי רדיקלי במיוחד, שכן היא אינה מתארת את המצב האנושי בהתמודדות ושליטה אנושית על חויית הקיום, אלא להפך, מדגישה כי האדם כבול לחלוטין בנפילתו אל העולם הנתון, ורק חסד האל הוא המושיע אותו ומשחררו. את חויית המפגש הקיומי הסובייקטיבי תיאר בולטמן (בדומה מאוד להגותו הדיאלוגית של מרטין בובר) כאפשרות היחידה לדיבור על אלהים, שכן תיאור אובייקטיבי של האלהים איננו אפשרי כלל, לא רק בשל מגבלות ההשגה וההמשגה של האדם אלא גם בשל אופיו הייחודי-בתכלית של האל שכלל איננו עונה להגדרות 'אובייקטיביות' כאילו היה אובייקט בין אובייקטים. תולדות המסורת הסינופטית (1921, 1931) (תורגם מגרמנית לאנגלית: 1976) ישו (1926). (תורגם לאנגלית: ישו והמילה, 1934) ישו הנוצרי ומיתולוגיה הברית החדשה ומיתולוגיה (1941) קריגמה ומיתוס פירוש הבשורה על פי יוחנן (1941) התאולוגיה של הברית החדשה אוכריסטיה כחלק מהדת העתיקה (1949) (תורגם לאנגלית: 1956) דת ללא מיתוס היסטוריה ואסכטולוגיה: נוכחותו של הנצח מדיה וקבצים בנושא רודולף בולטמן בוויקישיתוף רודולף בולטמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמנים ובנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה נודלמן

לאה נוּדֶלמן (נולדה ב-11 במאי 1955) היא שחמטאית ישראלית שזכתה במדליית זהב קבוצתית ואישית (לוח עתודה ראשון) באולימפיאדת השחמט כחברת נבחרת ישראל (חיפה 1976). לאה נודלמן נולדה בסימפרופול שבחצי האי קרים, אוקראינה הסובייטית. היא התאמנה בשחמט אצל ולדימיר אלתרמן (רו'). בשנים 1968–1970 זכתה באליפות אוקראינה בשחמט בהתכתבות. בינואר 1972 סיימה במקום שביעי באליפות ברית המועצות לנוער שנערכה בצ'רניהיב שבאוקראינה. בהמשך אותה שנה, בגיל 17, עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בבאר שבע. במאי 1976, בתחרות שנערכה בשוודיה, גברה נודלמן על טטיאנה פומינה, סגנית אלופת ברית המועצות שזכתה בתחרות עצמה. נודלמן זכתה במדליית ארד. בשנים האחרונות היא מתגוררת בצרפת. לאה נודלמן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) לאה נודלמן, באתר פיד"ה (באנגלית) תוצאותיה של לאה נודלמן באולימפיאדות, באתר אולימפבייס (באנגלית) תמונה של לאה נודלמן, דבר, 17 ביוני 1973 בלשכת יור ההנהלה הציונית בירושלים - תמונה, דבר, 18 בינואר 1977, דרך אתר עיתונות יהודית היסטורית Championship of USSR juniors- Chernigov January 1972(swiss-9 games,36 boys,24 girls) שאול הון, שחמטאית ישראלית גברה על סגנית אלופת בריה"מ, מעריב, 13 במאי 1976. ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שי אריה מזרחי

שי אריה מזרחי (שא"מ) (17 באוקטובר 1974 - 16 באוקטובר 2012) היה משורר ועורך ספרותי ישראלי. שי אריה מזרחי נולד וגדל בתל אביב. בוגר תואר ראשון בפוליטיקה, ממשל וגאוגרפיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. למד עריכה במכללת בית-ברל. שיריו פורסמו בכתבי העת הספרותיים "מאזנים", "עתון 77", "קשת החדשה", "שבו", וכן במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות". היה מנהלו ועורכו של כתב העת המקוון לשירה "כאוס", שהיה פעיל מאז יוני2010. ניהל בלוג ספרותי, "על הספסל בשדרה". פרסם תרגומים לשירתו של ו"ה אודן, וזכה בתחרות "צרצר פיס" לכתיבת מכתב בן 140 תווים. היה עורך בוויקיפדיה העברית. מזרחי היה פעיל חברתי, מהפעילים הבולטים של קבוצת היצורים גרילה תרבות, והיה ממקימי ופעילי מאבק המשוררים. חודשים לפני מותו, פרסם תמונה של סמח"ט הבקעה, סא"ל שלום אייזנר, כשצלב קרס על מצחו. זאת בתגובה לכך שאייזנר צולם מכה מפגין בעזרת נשקו. בעקבות הפרסום הוגשה תלונה במשטרה נגד מזרחי, הוא פוטר מעבודתו. לאחר מכן נטען כי ייתכן שאירועים אלו תרמו לכך שבהמשך אותה שנה התאבד. ב-16 באוקטובר 2012, יום לפני יום הולדתו ה-38, מזרחי שם קץ לחייו בביתו ברמת גן. לאחר מותו, ספדו לו משוררים רבים והוקם לזכרו אתר השירה ליריקה, כמחווה לפעילותו והקמתו את אתר כאוס לשירה. "ציון", הוצאת כרמל, 2003 "הוא המסמן את מקום", הוצאת רימונים, 2012. הבלוג של שי אריה מזרחי, באתר ישרא-בלוג שי אריה מזרחי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שי אריה מזרחי, באתר אוצר הספרות העברית אילן ברקוביץ', בנמל השירה העברית החדשה, באתר הארץ, 25 ביוני 2008 להתראות אריה שואג (אורכב 13.01.2013 בארכיון Wayback Machine), מתי שמואלוף, אתר גרילה תרבות, 23 באוקטובר 2012 דליה קרפל, שירת הברבור של שי אריה מזרחי, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012 שרה מלול, ביקורת על "הוא המסמן את המקום", באתר "נוריתה", 29 במאי 2013 דוד אדלר, "טיול בירקון, חלקי גופה של משורר צפים לעברי", באתר הארץ, 6 בדצמבר 2013 נטשה שלקוב, שיר לזרכור של שי אריה מזרחי, באתר nrg ‏, 23 בפברואר 2014 יובל גלעד, על ציפיות המשוררים משירתם – לזכרו של שי אריה מזרחי, באתר ליריקה, 16 באוקטובר 2018 אביחי קמחי, שי אריה מזרחי ז"ל- כפי שאני הכרתי, באתר בכיוון הרוח מתי שמואלוף, שי אריה מזרחי, בלעה אותך המפלצת, באתר "העוקץ", 19 באוקטובר 2019 שי אריה מזרחי, דף שער בספרייה הלאומית שי אריה מזרחי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אילן ברקוביץ', משורר בשטח - האומנם כאוס? על השירה העברית החדשה ברשת האינטרנט, באתר הארץ, 20 במאי 2011 הוכרזו הזוכים בתחרות "צרצר פיס" - המשורר שי אריה-מזרחי זכה במקום הראשון בתחרות, באתר ynet, 10 ביולי 2012 מיה סלע, המשורר שי אריה מזרחי זכה בתחרות "צרצר פיס", באתר הארץ, 11 ביולי 2012 דף המשתמש של שי אריה מזרחי, בוויקיפדיה העברית על מאבק המשוררים יקום תרבות שירת הברבור של שי אריה מזרחי מאבק המשוררים מיה סלע, משוררים יהודים וערבים יקריאו שירה בכפר אל-עראקיב לאות סולידריות, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2010 מיה סלע, דרישה: לשלול פרס מפעל הפיס בשל תמונת הסמח"ט המכה עם צלב קרס, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2012 דליה קרפל, שירת הברבור של שי אריה מזרחי, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012 ynet, נפטר המשורר שי אריה-מזרחי, באתר ynet, 16 באוקטובר 2012 ארבע שנים למותו של שי אריה מזרחי (שא”מ) ז”ל – דברים לזכרו באתר ליריקה מאת המשורר דוד אדלר