laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1932 בארץ ישראל

להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1932 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. שלטון המנדט הנציב העליון - סר ארתור ווקופ הנהגת היישוב פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 28 במרץ – נפתחה המכביה הראשונה בתל אביב. 2 באפריל – חנוכת מוזיאון תל אביב לאמנות. 4 באוגוסט – המדינאי הפלסטיני-ערבי עווני עבד אל-האדי מייסד את המפלגה הרדיקלית הלאומנית הערבית אל-איסתקלאל (תרגום מילולי לעברית: "מפלגת העצמאות הערבית"). עלייתה של המפלגה סימנה את התחזקותה של תנועת ההתנגדות בקרב חלק גדול מהאוכלוסייה הערבית-פלסטינית נגד הפרויקט הציוני בארץ ישראל ונגד השלטונות הבריטים. 1 בדצמבר – העיתון "פלסטיין פוסט" (לימים הג'רוזלם פוסט) יוצא לאור לראשונה 19 ביולי – נוסד המושב אביחיל. נוסד קיבוץ מעברות. (תאריך מדויק לא ידוע) נוסד קיבוץ אפיקים. (תאריך מדויק לא ידוע) נוסד מושב תל צור. המושב התמזג מאוחר יותר עם המושבה אבן יהודה. (תאריך מדויק לא ידוע) נוסד המושב באר גנים על ידי יוצאי מפעלי ים המלח. המושב התמזג מאוחר יותר עם המושבה אבן יהודה. (תאריך מדויק לא ידוע) נוסד המושב נטעים. (תאריך מדויק לא ידוע) נוסד המושב גני עם. (תאריך מדויק לא ידוע) נוסדה המושבה אבן יהודה. (תאריך מדויק לא ידוע) 14 ביולי - נוסד הקיבוץ גבעת חיים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 25 ביולי – אסתר שטרייט-וורצל, סופרת ישראלית (נפטרה ב-2013) 9 באוקטובר – דבורה עומר, סופרת ילדים ונוער ישראלית, כלת פרס ישראל לשנת 2006.(נפטרה ב-2013) 5 בנובמבר – יוסי בנאי, זמר, שחקן, פזמונאי, הומוריסטן, בדרן, קריין, במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, חתן פרס ישראל. (נפטר ב-2006) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. (קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1932)
משה ארנרייך

הרב משה ארנרייך (נולד בשנת ה'תש"ו (1946) בפולין) הוא ראש הכולל "ארץ חמדה", ראש המכון שלו ואב בית הדין "ארץ חמדה - גזית". למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת כרם ביבנה ושימש ר"מ באחרונה כעשרים שנה. שירת בצה"ל והשתתף במלחמת יום הכיפורים. ראש כולל ארץ חמדה ביחד עם הרב יוסף כרמל, מרצה במדרשת נשמת ודיין בבית הדין המיוחד לענייני גיור מטעם הרבנות הראשית לישראל. מתגורר בשכונת קריית משה בירושלים. בעריכתו ובהכוונתו: שו"ת במראה הבזק - סדרת ספרי שו"ת שכתבו רבני המכון לשואלים ורבנים מרחבי העולם בכל תחומי ההלכה חמדת משה - שיעורים בחושן משפט ובנושאים נוספים שהעביר בכולל ארץ חמדה. מאמריו באתר רמבי"ש מאמרים של הרב משה ארנרייך, באתר ספריית אסיף משה ארנרייך, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האריה השואג

האריה השואג הוא פסל בדמות אריה, מעשה ידי הפסל אברהם מלניקוב. הפסל הוצב בשנת 1934 בבית הקברות כפר גלעדי - תל חי, כמצבת קבר ואנדרטה לזכר שמונת ההרוגים בקרב תל חי בי"א באדר תר"פ, 1 במרץ 1920. אתר קבורתם של לוחמי תל חי היה למקום עלייה לרגל מאז שלהי 1920, אך המקום היה עלוב ומוזנח, עובדה שטרדה את מנוחתם של המבקרים הרבים בו ובכללם ראשי היישוב. הרעיון להצבת הפסל היה של אברהם מלניקוב, שהעלה אותו עוד בשנת 1925, כחמש שנים לאחר נפילת לוחמי תל חי, עת ביקר במחצבת "גבעת החוצבים" בין כפר גלעדי למטולה. הביצוע נדחה מחוסר מימון, עד שהמימון הושג במאמץ משותף של ההסתדרות הכללית, הוועד הלאומי וסר אלפרד מונד (לורד מלצ'ט). מלצ'ט ביקש גם לבדוק הצעות של אמנים נוספים. ביולי 1928 החל הוועד הלאומי למנות ועדה בה היו חברים חיים נחמן ביאליק, אנה טיכו וד"ר ואן וניסלנד (Van Vriesland), על מנת לבחון הצעות שיוגשו לתחרות לבסוף הוחלט לקבל את הצעתו של מלניקוב ולהשלים את הנדרש למימונה. העבודות החלו בשנת 1928. האנדרטה הועמדה בסוף שנת 1933, ונחנכה ב-22 בפברואר 1934. בפיסול המצבה סייעו יהודה קופילביץ ויצחק שדה, וסתתים בוגרי בית הספר לאמנות "בצלאל". המצבה המסיבית משמשת ככן הנושא את פסל האריה, היא עשויה מקונגלומרט כפר גלעדי (תלכיד מחלוקי אבן גיר קשים מתקופת האאוקן). בחזיתה לוח אבן שעליו חקוקה הסיסמה "טוב למות בעד ארצנו", ומתחתיה חקוקים שמותיהם של שמונת החברים שנהרגו, דבורה דרכלר, יעקב טוקר, יוסף טרומפלדור, בנימין מונטר, שרה צ'יזיק, שניאור שפושניק, אהרן שר וזאב (ויליאם) שרף. האריה מפוסל בסגנון פיגורטיבי עתיק בהשראת תבליטים אשוריים. פניו של הפסל פונות למזרח וראשו מורם בשאגה. האופן בו שואג האריה, כשראשו כלפי מעלה, מסמל כוח וניצחון. סגנונו של הפסל הפך אותו לאבן דרך של האמנות ה"כנענית", והוא היה מראשוני אנדרטאות ההנצחה בארץ ישראל. עם הקמתה נראתה האנדרטה למרחקים בכל האזור, שרובו היה מאוכלס בכפרים ערביים וביניהם שני יישובים יהודיים בלבד. היא הייתה מיד לסמל לאומי, נקודת ציון בנוף הגלילי, ואתר עלייה לרגל לאנשי היישוב ותנועות הנוער. ב-15 במרס 1984, הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולי דאר שנקראה "אמנות הפיסול", שבה נכלל בול של ציור של האדרטה למגיני תל חי. השירות הבולאי מכר 590,000 בולים של בול זה עד להפסקת המכירה ב-3 בדצמבר 1984 . בשנת 2021 הציב האמן דוד (דוכי) כהן פסל בדמותו של האריה השואג בשער של בית משיח בורוכוף בירושלים. תל חי כפר גלעדי אברהם מלניקוב האנדרטה שבקריית ענבים גדעון עפרת, למי שאג האריה, בתוך: אצבע הגליל, 1900–1967, מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, (עורך: מרדכי נאור), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ב-1991. יעקב דימנט, אנדרטה בצורת אריה שואג, בתוך: לא היה זה חלום, תל אביב: הוצאת ירון גולן, תשס"ו-2006, עמ' 156–157. מדיה וקבצים בנושא האריה השואג בוויקישיתוף תצלומים מזמן הצבת הפסל טקס יום תל חי לרגלי האריה השואג, י"א באדר תש"י. יומני כרמל מרץ 1950 (התחלה 3:24) גיל וייסבלאי, כך הקים הפסל אברהם מלניקוב את אנדרטת האריה השואג, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, פברואר 2019 קטע שביל ישראל העובר באנדרטה. Monument to Trumpeldor and Comred,‏The Palestine Bulletin,‏ 29 ביולי 1928 מצבת תל־חי, דבר, 3 בדצמבר 1933. גילוי המצבה על קבר מגיני תל־חי, דבר, 23 בפברואר 1934. (זאב) שַרף יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשכ"ב, קטלוג מס' 12, רשות הדאר - השירות הבולאי, הוצאת כרטא, 1989, עמוד 239 פוסט בדף הפייסבוק של האמן דוד (דוכי) כהן
Shiver

Shiver הוא הסינגל הראשון של להקת הרוק האלטרנטיבי, קולדפליי, מתוך אלבום הבכורה שלה, Parachutes. סולן הלהקה, כריס מרטין, הודה כי השיר נכתב על אישה ספציפית, מפני שהתקשורת יצרה כמה ספקולציות. השיר מכיל השפעות המיוחסות לזמר וכותב השירים, ג'ף באקלי, שממנו הלהקה הושפעה בשיריה בתחילת דרכה. השיר יצא לאור כסינגל המוביל מהאלבום בבריטניה, והשני בארצות הברית אחרי Yellow. הסינגל הגיע בשיא שלו למקום ה-35 במצעד הסינגלים של בריטניה, והוא זכה לביקורות חיוביות רבות. כמה שנים לאחר יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וצבר למעלה מ-70 מיליון השמעות. השיר נכתב שנתיים לפני ששוחרר. מרטין אמר כי כתב את השיר ביום "עגום", כאשר הרגיש שלעולם לא ימצא את האישה המתאימה לו, אך הוא הודה שהשיר נכתב על אישה מסוימת. Shiver For You Careful Where You Stand מידע על היצירה "Shiver" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Shiver" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Shiver" באתר Discogs סרטון השיר "Shiver" באתר יוטיוב Shiver, בביצוע קולדפליי, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב Shiver, נבדק ב-2020-04-02
חימום דיאלקטרי

חימום דיאלקטרי הוא תהליך שבו קרינה אלקטרומגנטית בתחום גלי רדיו או מיקרוגל מחממת חומר דיאלקטרי - חומר מבודד שדרכו עוברת הקרינה. המנגנון שמחמם את החומר הוא רוטציה של מולקולה בעלת דיפול חשמלי. כאשר דיפול חשמלי נמצא בשדה חשמלי, המומנט שמפעיל השדה החשמלי על הדיפול הוא בכיוון שמקטין את הזווית בין וקטור הדיפול לבין כיוון השדה, כך שמולקולות קוטביות בשדה חשמלי קבוע מתיישרות למצב שיווי משקל בכיוון השדה. קרינה אלקטרומגנטית היא שדה שמשתנה באופן מחזורי, וכתוצאה מכך המולקולות מסתובבות יחד עם שינוי השדה החשמלי. המולקולות המסתובבות מושכות, דוחפות ומתנגשות עם מולקולות אחרות וכך מעבירות אנרגיה קינטית למולקולות שכנות. מכיוון שהטמפרטורה של חומר יחסית לאנרגיה הקינטית הממוצעת של החלקיקים המרכיבים אותו, עירור מולקולות מעלה את הטמפרטורה של החומר. כך הופכת אנרגיה חשמלית מהקרינה האלקטרומגנטית לאנרגיית חום. מכיוון שהשדה החשמלי החיצוני תונד בתדירות גבוהה, בעוד שלמולקולות המקוטבות לוקח זמן סופי (השפעה סיבתית) להגיב להשתנות השדה החיצוני, המידה בה חימום דיאלקטרי משפיע באופן יעיל על חומר דיאלקטרי תלויה בזמן הרלקסציה (זמן התגובה) של הדיפולים החשמליים בחומר, או באופן שקול בחלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי של החומר (ולא בחלק הממשי של המקדם הדיאלקטרי). את החלק המדומה ניתן לפרש כיחסי להפרש הפאזה בין השדה החשמלי החיצוני לצפיפות הפולריזציה החשמלית (במקרה של קיטוב ליניארי), וכיחסי להפרש המופע בין כיוון השדה החיצוני לאוריינטציה של הדיפולים (כאשר מדובר בקיטוב מעגלי). חשוב להבין כי השפעתו של החימום הדיאלקטרי נובעת אך ורק מזמן התגובה הסופי של הדיפולים בחומר; אילו למולקולות הקוטביות של החומר היה מומנט אינרציה אפס והן היו מתיישרות מיידית עם השדה החיצוני, אז שדה זה למעשה לא היה מבצע עבודה ולא הייתה מועברת אנרגיה לדיפולים כלל. חימום דיאלקטרי דרך רוטציה של מולקולות הוא דרך חימום המזון בתנור מיקרוגל, והוא יעיל במיוחד עבור מים נוזליים, העשויים ממולקולות קוטביות מאוד הנעות ומוסרות אנרגיה ביעילות לשכנותיהן. ההספק ליחידת נפח המועבר לחומר בעת חימום דיאלקטרי מחושב על ידי: P = 2 π f ⋅ ε r ″ ⋅ ε 0 ⋅ E 2 {\displaystyle P=2\pi f\cdot \varepsilon _{r}''\cdot \varepsilon _{0}\cdot E^{2}} כאשר f היא התדירות של הקרינה האלקטרומגנטית,   ε r ″ {\displaystyle \ \varepsilon _{r}''} הוא החלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי המרוכב של החומר, ε0 הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק ו-E היא משרעת רכיב השדה החשמלי של הקרינה. בליעת אור ניתוח בעזרת חשמל חימום דיאלקטרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גולדפילד

גולדפילד (מאנגלית: Gold-filled, מילוי-זהב) הוא מין מבנה מתכתי המשמש לבניית תכשיטים, בו זהב המחובר בחום ובלחץ למתכת בסיס אחרת כגון פליז. הזהב הוא השכבה החיצונית, כלומר הציפוי, בדרך כלל בין 10 ל-14 קרט. השיטה מאפשרת להוריד משמעותית את מחיר התכשיט. תכשיט גולדפילד מכיל לפחות 5% זהב 12 קרט ומעלה, או לחלופין לפחות 10% זהב 10 קרט, כך שהציפוי עבה מספיק כדי למנוע קילוף, התחמצנות והשחרה. מכיוון שזהב 12 קרט מכיל כ-50% זהב טהור, תכשיט גולדפילד יכיל כ-2.5% עד 5% זהב. לרוב משתמשים בנחושת או פליז לשכבה הפנימית, כך שמתקבלת מתכת הנראית כזהב במחיר זול בהרבה. בעבר גם כסף סטרלינג שימש כבסיס, אך בהיותו יקר יותר השימוש לא נפוץ כיום. תכשיט גולדפילד יכול[דרוש מקור] לעמוד כ-30 שנה בשימוש יומיומי ללא שחיקה משמעותית.
א-דיפאע

"אַ-דִּפַאע" (בערבית: الدفاع, מילולית: "ההגנה") היה עיתון יומי בשפה הערבית שהיה לאחד המשפיעים ביותר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. העיתון נוסד בפברואר 1934 ביפו, תחילה יצא פעמיים בשבוע ודי מהר הפך ליומון. "א-דפאע" ביחד עם "פלסטין" נחשב כעיתון הערבי הבולט והחשוב ביותר בארץ ישראל, ותוך זמן קצר יחסית הצליח להגיע לתפוצה נרחבת יותר משל "פלסטין" הוותיק. בנוסף, "א-דפאע" הצליח למשוך שלל עיתונאים בכירים, שכתבו על הפוליטיקה הפנים-פלסטינית, פוליטיקה כלל-ערבית וכלל-אסלאמית וכן על שלל נושאים חברתיים. אִבראהים א-שנטי, ביחד עם עוד שני עיתונאים נוספים, סאמי א-סראג' וח'ייר א-דין א-זרכלי עזבו את העיתון "אל-ג'אמעה אל-אסלאמיה" ובפברואר 1934 ייסדו עיתון חדש בשם "א-דפאע", כאשר א-שנטי היה בעלים. "א-דפאע" היה שופרה של מפלגת אל-איסתקלאל, ובפרט של אגפה הימני (לדברי מבקר בשבועון "אל-וחדה", נוסד בכספים נאציים). מאמריו הצטיינו בנימה אנטי-בריטית חריפה ובנטייה לפשיזם. לקראת סוף שנות ה-30 גילה העיתון אהדה לנאציזם, וגם תרגם קטעים מספרו של אדולף היטלר, "מיין קאמפף", ופרסם אותם בסדרה. העיתון הדגיש את היותו פאן-ערבי לאומי ולא אסלאמי, אך נתפס כאסלאמי בניגוד לעיתון המתחרה "פלסטין" הנוצרי. השלטונות הבריטיים השביתו את העיתון מספר פעמים, במיוחד בשנות המרד הערבי הגדול (1936–1939), אך פעמים רבות המשיכו העיתונאים והוציאו לאור את העיתון בשם שונה. לאחר הגליית ראשי מפלגת אל-איסתקלאל בשנות מלחמת העולם השנייה, צידד הקו המרכזי של העיתון בבריטים, ולאחר התפרקות המפלגה בשלהי המלחמה, הפך מקורב לחוגי משפחת חוסייני. בשנת 1947, תפוצת העיתון נאמדה בין 6,000–7,000 ל-10,000 עותקים, והוא היה העיתון הנפוץ ביותר בערבית בקרב שלושת העיתונים היומיים שיצאו בארץ ישראל. בשנות ה-30 וה-40 (עד 1948) התקיים שיתוף פעולה בין "א-דפאע" לעיתון התל אביבי "הבוקר", שכלל התעדכנות הדדית, מעבר של כתבים אל הצד האחר לשם סיקור וליווי כתבים בתקופות של מתח וכדומה. בשנת 1948 תוך כדי הלחימה ביפו, אבראהים א-שנטי עבר לגור בקהיר (שם גר עד 1957) ומשם המשיך העיתון לצאת לאור במשך כשנה. בשלהי 1949 העביר א-שנטי את הבעלות על העיתון לידי אחיו צאדק א-שנטי, והעיתון חזר לצאת בארץ ישראל בעיר ירושלים. העיתון המשיך להתפרסם עד שנת 1967, אז מוזג עם עיתון פלסטיני אחר בשם אל-ג'יהאד, לעיתון אחד בשם אל-קודס היוצא לאור עד היום בירושלים. יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב תש"ז, עמ' 410. ארכיון העיתון א-דיפאע, באתר Jrayed - ארכיון עיתונות ערבית בארץ ישראל העות'מאנית והמנדטורית מבוא לתולדות העיתונות הערבית בארץ מתוך Jrayed - הארכיון לעיתונות ערבית בארץ ישראל אל-וחדה, 22.9.1945. מובא אצל שמעוני עמוד 407. חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד, עמ' 286. מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 97. העיתון "אַ-דִּפַאע", באתר הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1931 בארץ ישראל

להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1931 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. שלטון המנדט הנציב העליון - סר ג'ון צ'נסלור עד 20 בנובמבר, סר ארתור ווקופ הנהגת היישוב פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 10 באפריל – הארגון הצבאי המחתרתי הציוני "האצ"ל" נוסד בירושלים על ידי פורשים מ"ההגנה", בראשות אברהם תהומי, בשל התנגדותם למדיניות ההבלגה הרשמית של ההגנה ודרישתם לפעולה נחרצת נגד התוקפנות הערבית של אותם ימים (מאורעות תרפ"ט). 18 באפריל – העיתונאי היהודי אורי קיסרי מפרסם ב"דואר היום" את המאמר "אנחנו עלי-הצבר!" ובו הושווה לראשונה דור הילידים הארצישראליים הראשון של התנועה הציונית עם צמח הצבר המצוי (ראו צבר (כינוי)). 28 ביוני – נרצחו יוחנן שטאל וסליה זוהר על ידי בדווים. גופותיהם נתגלו כעבור חצי שנה 3 בנובמבר – פרצה שביתה של נהגי משאיות ואוטובוסים יהודים וערבים נגד ממשל המנדט הבריטי בתביעה לבטל מיסים שהוטלו עליהם. 18 בנובמבר – מפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל, אשר נערך על ידי רשויות המנדט הבריטי בארץ ישראל, קובע כי אוכלוסיית תושבי ארץ ישראל מונה כ-1,035,821 בני אדם. לפי המפקד אוכלוסיית ארץ ישראל מנתה באותה העת 759,717 מוסלמים ו-174,610 יהודים. נוסד קיבוץ עין החורש. (תאריך מדויק לא ידוע) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 18 בינואר – יהודה אפרוני, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה (נפטר ב-2017) 15 במרץ – יוסף האפרתי, חוקר ספרות ישראלי (נפטר ב-1974) 24 במאי – אליעזר גולדברג, שופט בית המשפט העליון ומבקר המדינה (נפטר ב-2022) 8 באוגוסט – יהושע מצא, שר וחבר הכנסת מטעם הליכוד (נפטר ב-2020) 27 בנובמבר – יעקב זיו, מדען מחשב ישראלי (נפטר ב-2023) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. (קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1931) 16 באפריל – רחל המשוררת, משוררת ישראלית (נולדה ב-1890)
1930 בארץ ישראל

להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1930 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. שלטון המנדט הנציב העליון - סר ג'ון צ'נסלור הנהגת היישוב פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 5 בינואר – תנועות אחדות העבודה והפועל הצעיר מתאחדות ומקימות את המפלגה הציונית סוציאליסטית מפא"י. המפלגה הפכה לגורם המרכזי ביישוב ובתנועה הציונית ונשארה (גם בדמות ממשיכתה, מפלגת העבודה) מפלגת השלטון העיקרית בישראל מהקמת המדינה בשנת 1948 ועד למהפך בשנת 1977. 22 באוגוסט – דו"ח סימפסון פורסם על ידי ועדה בריטית בראשות המומחה להתיישבות ג'ון הופ סימפסון. הדו"ח קבע כי יש להגביל את ההגירה היהודית לארץ ישראל משום שקיימת הגבלה על כושר הקליטה הכלכלי של ארץ ישראל. 1 באוקטובר – בריטניה מפרסמת את הספר הלבן השני אשר הכיל את ההצהרה הרשמית של המדיניות הבריטית בארץ ישראל. המדיניות הבריטית החדשה הגבילה באופן משמעותי את ההגירה היהודית לארץ ישראל. לטענת מנהיגי היישוב המדיניות הבריטית החדשה נסוגה לחלוטין מההתחייבויות של הצהרת בלפור. נוסד קיבוץ נען. (תאריך מדויק לא ידוע) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 15 במרץ – עדנה סולודר, חברת הכנסת מטעם המערך (נפטרה ב-2024) 6 במאי – מוטה גור, הרמטכ"ל ה-10 של צה"ל (התאבד ב-1995) 13 ביולי – נעמי שמר, פזמונאית ומלחינה ישראלית (נפטרה ב-2004) 9 בספטמבר – אורה נמיר, חברת הכנסת ושרת העבודה והרווחה (נפטרה ב-2019) 7 בדצמבר – דני קרוון, פסל וצייר ישראלי, חתן פרס ישראל (נפטר ב-2021) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. (קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1930)
כפפת רחצה

כפפת רחצה (בהולנדית: Washandje) היא פיסת אריג מגבת עשויה ככיס המשמשת לשטיפת הגוף באמצעות הכנסת היד לתוכה, לדוגמה לשפשוף הגוף בסבון ולהסרתו ללא שטיפה. כמו כן עשויה לרענון הפנים (להבדיל ממגבת שעשויה בדרך כלל לניגוב ולא לשטיפה). בצרפתית נקראת הכפפה gant de toilette. כפפה העשויה מבד או מסיב צמחי כמו לופה נקראת בצרפתית gant de crin. כפפת הרחצה מלופה מוזכרת ברומן להפך (1884) מאת הסופר הצרפתי ז'וריס-קרל הויסמנס. בצרפתית קנדית הכפפה מכונה débarbouillette (רמז לרחצה מהירה). בחמאם טורקי משתמשים בקֶסֶה. כפפת הרחצה מיועדת גם לאנשים המעוניינים לחסוך במים, ובשימוש בה אפשר להסתפק בהרטבתה פעם אחת במשך הרחצה. כמו כן היא שימושית לאחיות ולמטפלים השוטפים את המטופלים בעודם במיטה. אפשר למלא את כפפת הרחצה בקרח לשימוש כתיק קרח במקרי חבלה או פציעה. מקובל שמקורה של כפפת הרחצה בהולנד, והשימוש בה נפוץ גם בגרמניה, בבלגיה, בצרפת, בקוויבק ובאיראן.
הגשה

הגשה היא אחת מהפעולות המתבצעות בקורבן מנחה, כהכנה לקמיצה. נוטלים את קורבן המנחה, לאחר שהונח בכלי השרת, ומגישים אותו בנגיעה לקרן דרומית מערבית של המזבח החיצון. פעולה זו מתבצעת בכל המנחות הנקמצות ונקרבות על גבי המזבח, חוץ ממנחת כהנים ומנחת כהן משיח שאינן נקמצות ואינן מוקרבות על הזבח. בניגוד לשחיטת הקרבן שהיא פעולה טכנית ונעשית גם על ידי אדם "זר" (יהודי שאינו כהן), ההגשה נחשבת לעבודה ונעשית רק על ידי הכהן. פעולה זו היא "כעין הקרבה" לעניין איסור הכנסת חולין בעזרה. יש שפירשו, שההגשה נחשבת לחלק מפעולת הקמיצה ולכן היא צריכה להעשות על ידי כהן. לפי דעת ההלכות גדולות ההגשה היא מצווה בפני עצמה, ומברכים עליה. והרמב"ם. חולק וסובר שאין ראוי למנות כל אחת מהעבודות למצווה בפני עצמה, וכתב המשנה למלך. שלפי דעתו אין לברך על כל אחת מהעבודות. הרב אביהוד שוורץ, הגשה, באתר "תורה" הערך "הגשה", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תוספות בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף פ"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ט, עמוד א'. לפי פרשנות הרמב"ן בהשגות על דברי הרמב"ם במניין המצוות שורש י"ב. שם פרק א' מהלכות מעשה הקרבנות בשם בעל ה"לב שמח".
1929 בארץ ישראל

להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1929 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. שלטון המנדט הנציב העליון - סר ג'ון צ'נסלור הנהגת היישוב פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 22 בינואר – נפתח הסניף הראשון של רוטרי ישראל 28 במאי (ל"ג בעומר) – נוסדה תנועת הנוער בני עקיבא בירושלים. 15 באוגוסט (תשעה באב) – 300 חברי בית"ר ערכו הפגנה בכותל המערבי בעד זכותם לחופש הפולחן בכותל. המפגינים הכריזו "הכותל - כותלנו, ובוז לממשלה". כמו כן, הניפו המפגינים את דגל ישראל ושרו את התקווה. 16 באוגוסט – לאחר תפילות יום השישי, צעדו כ-2000 מפגינים מוסלמים מהר הבית אל רחבת הכותל ושרפו בה ספרי תפילה. 17 באוגוסט – הנער היהודי אברהם מזרחי נרצח על ידי ערבי בתגרה ברובע הבוכרי. כנקמה נדקר למוות נער ערבי אקראי. 23 באוגוסט – פרעות תרפ"ט: עם סיום דרשתו של המופתי חאג' אמין אל-חוסייני בהר הבית, המון רב של מוסלמים חמושים בסכינים יצא משער שכם והסתער על השכונות היהודיות הנמצאות מחוץ לשער, משני צידי רחוב הנביאים. 19 יהודים נהרגו במתקפה. כמו כן, נהרסו ונשרפו במתקפה בית כנסת ובתים נוספים. 23-24 באוגוסט - פרעות תרפ"ט: מתרחש טבח חברון (תרפ"ט). 29 באוגוסט – פרעות תרפ"ט: מתרחש טבח בצפת. 18 בפברואר – נוסד היישוב נתניה נוסד היישוב פרדס חנה. היישוב נקרא על שם חנה רוטשילד, בתו של הבנקאי האנגלי-יהודי נתן מאיר רוטשילד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 11 בינואר – רפאל איתן, הרמטכ"ל ה-11 של צה"ל, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל (נפטר ב-2004) 11 במאי – תמר בורנשטיין-לזר, סופרת ילדים ישראלית (נפטרה ב-2020) 31 במאי – מנחם גולן, במאי קולנוע ומפיק סרטים ישראלי (נפטר ב-2014) 4 בנובמבר – שייקה אופיר, שחקן, פנטומימאי, קומיקאי, ובדרן ישראלי (נפטר ב-1987) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. (קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1929) מדיה וקבצים בנושא 1929 בארץ ישראל בוויקישיתוף
טבח צפת (מאורעות תרפ"ט)

טבח צפת בוצע על ידי ערבים מוסלמים תושבי העיר צפת והסביבה ביהודי העיר ביום חמישי, כ"ג באב תרפ"ט, 29 באוגוסט 1929, כחלק ממאורעות תרפ"ט. הטבח בצפת היה המשך של התקוממות ערבית, שהחלה בירושלים ב-16 באוגוסט. הפורעים הוסתו על ידי המופתי אמין אל-חוסייני, שטען כי היהודים מאיימים על הר הבית. במהלך 23 עד 24 באוגוסט נערך טבח בחברון, וכמו כן בוצעו מספר ניסיונות לטבח בתל אביב ובחיפה וביישובים אחרים. כתוצאה ממהומות הללו נהרגו 133 יהודים ו-339 מתיישבים יהודים נוספים נפצעו. בשעה 17:30 פרצו פורעים ערבים לרובע היהודי בצפת שלא היה מוגן. מזוינים במקלות ובסכינים הם פרצו לבתים דקרו והרגו את תושבי הרובע והעלו את בתיהם באש. ההשתוללות נמשכה 20 דקות והופסקה על ידי כוחות המשטרה הבריטים שחשו למקום והרגו שניים מהפורעים. 18 תושבים יהודים, בהם נשים וילדים ורב העיר ישמעאל בן פנחס הכהן, נרצחו ולפחות 80 נפצעו. הרחוב היהודי המרכזי נבזז ונשרף. הביזה הגדולה בצפת
פוליקרפוס

פּוֹלִיקַרְפּוֹס (ביוונית: Πολύκαρπος) היה הבישוף של סמירנה (כיום איזמיר שבטורקיה) במאה ה-2 לספירה ומרטיר נוצרי. היה תלמידו של יוחנן בן זבדי, נתמנה לבישופ בסמירנה לפני שנת 115, במענה לבקשתו של איגנטיוס. נאבק בדוקטיזם ובמרקיוניזם או לפחות במרקיון עצמו. הוצא להורג ככל הנראה ב-155 או 156. הוא נחשב אחד מהאבות האפוסטוליים יחד עם קלמנס הראשון, איגנטיוס מאנטיוכיה, קודראטוס ופפיאס. אירנאיוס היה תלמידו של פוליקרפוס. פוליקרפוס נולד בסמירנה ב-69 לערך, עלה במעלות הכנסייה וכיהן בעיר כבישוף. ב-150 פרצו בסמירנה מהומות נגד הנוצרים, כי ההמון סבר שאם יעשו פרעות בנוצרים (הכופרים באלים) יעלמו הצרות שתקפו את האוכלוסייה. ההמון המוסת פנה נגד פוליקרפוס. בעצת ידידיו נמלט הבישוף אל מחוץ לעיר אולם נתפס והוחזר לסמירנה. מפקד היחידה שנשלחה לתופסו, הנציב העליון של העיר, הציע לפוליקרפוס כי יכבד את פולחן הקיסר, יאמר שהקיסר הוא האלוהים, יעלה קטורת על מזבחו וכך יציל את נפשו. בהשפעת הכתוב בספרי המכבים בדבר מוות בנפש חפצה (אלעזר) או בשמחה וטובי לבב (האם ושבעת בניה) הסיק פוליקרפוס כי מותו של מרטיר (נוצרי) מהווה התמזגות נצחית עם ישוע. לכן סירב פוליקרפוס להצעת הנציב וזה ציווה להשלכו לזירה. לפני ששחררו את האריות הציעו לו מספר פעמים להציל את נפשו. פוליקרפוס התחכם. כאשר אמרו לו להגיד "הלאה הכופרים" הצביע על היושבים ביציעים, שהיו עובדי אלילים ואמר את שאמרו לו להגיד. נאמר לו שאם יקלל את ישוע ינצל, אבל תשובתו הייתה שהוא עבד את ישוע כ-86 שנה, שבהן לא גמל לו ישוע רע על נאמנותו, ולכן לא יוכל לקללו. כאשר אמרו לו להישבע בשם הקיסר אמר פוליקרפוס כי נוצרי משיחי הוא ואם רוצים לדעת מה פירוש הדבר יש להקדיש לכך זמן ראוי. כשנאמר לו שאם ישכנע את העם (היושבים ביציעים) יינצל השיב שהוא יכול לשכנע את המושל אבל לא את העם וביקש שישחררו את חיות הטרף. כשראה המושל שאינו נבהל מהחיות איים על פוליקרפוס שיעלה אותו על המוקד. תשובתו של פוליקרפוס הייתה שהאש במוקד בוערת זמן קצר בלבד ואילו אש הגיהנום לא כבה לעולם. על חייו ומותו של פוליקרפ נכתב החיבור Martyrdom of Polycarp. לפי הכתוב בספר, בעת שהיה על המוקד קרא פוליקרפוס: הוי אלוהים אדירים, אבי, ישוע המושיע, אני מברך אותך על שמצאת אותי ראוי למות על קידוש השם. אקום לתחייה עם רוח הקודש. קבל נא את הקרבתי, אני מהלל אותך, מעריץ אותך, מברך את שמך בשם ישוע המשיח. מדיה וקבצים בנושא פוליקרפוס בוויקישיתוף פוליקרפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאיל גנסין

מיכאיל פביאנוביץ' גְנֶסִין (ברוסית: Михаил Фабианович Гнесин; ‏2 בפברואר 1883 – 5 במאי 1957) היה מלחין יהודי רוסי ופרופסור לקומפוזיציה. גנסין נולד ברוסטוב על הדון, בנו של רב העיר ומצד אמו נכד של נגן הכליזמר ישעיה פלייטזינגר. החל בלימודי מוזיקה בגיל צעיר אצל חזן מקומי ובמכון הטכני של רוסטוב, שם למד תחת הפסנתרן אוסק פריץ'. מאוחר יותר למד קומפוזיציה בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג ובין מוריו היו אלכסנדר גלאזונוב, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואנטולי ליאדוב. בשנת 1908 השתתף בהקמה מחדש של החברה למוזיקה עממית יהודית. בסיום לימודיו יצא גנסין למסע באירופה. בשנים 1911–1913 לימד בקרסנודאר ומשנת 1914 ועד 1921 ברוסטוב. לאחר מכן ביקר בארץ ישראל במסגרת התעניינותו בפולקלור היהודי ובמסעותיו ייסד בתקופה זו עם יוסף אחרון את הוצאת "יבנה" בגרמניה. בסיום תקופה זו יצא למוסקבה והתקבל כפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטוריון העירוני (1925–1936). משנת 1936 ועד 1944 לימד גם בקונסרבטוריון בלנינגרד, שם התקדם לראשות המחלקה לקומפוזיציה, ובשנים 1941–1942 עבד ביושקר-אולה. בשנת 1895 ייסדו שלוש מאחיותיו את האקדמיה הרוסית למוזיקה גנסין והוא נמנה עם סגל ההוראה ומשנת 1945 עמד בראש האקדמיה, תפקיד בו שימש עד מותו. גנסין פרסם מספר ספרים על קומפוזיציה וכתב ספר ביוגרפי על רימסקי-קורסקוב. בנוסף הוא הרבה להלחין יצירות ושילב בהן אלמנטים מהיהדות. בין יצירותיו: "נעורי אברהם", "המכבים", "שירים מהארץ הנושנה", "שיר השירים" ו"מוטלה הג'ינג'י". בשנת 1946 הוענק לגנסין פרס סטלין. כמן כן עוטר בעיטור הדגל האדום של העמל. בין תלמידיו - אראם חאצ'טוריאן וטיחון חרניקוב. מיכאיל גנסין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאיל גנסין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאיל גנסין, באתר Discogs (באנגלית) מיכאיל גנסין, דף שער בספרייה הלאומית משה גורלי, הקומפוזיטור מיכאל גנסין, דבר, 19 ביולי 1957 (עם מותו)
Speechless

Speechless היא מילה באנגלית שפירושה "חסר מילים". האם התכוונתם ל... ללא מילים (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית. Speechless (שיר של ליידי גאגא) – שירה של הזמרת ליידי גאגא. Speechless (שיר של אלישיה קיז) – שירה של הזמרת אלישיה קיז. Speechless (שיר של סיארה) – שירה של הזמרת סיארה. Speechless (שיר של מייקל ג'קסון) – שירו של הזמר מייקל ג'קסון.