laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קואוטיניו

אנטוניו וילסון ויירה אונוריו (בפורטוגזית: Antônio Wilson Vieira Honório;‏ 11 ביוני 1943 - 11 במרץ 2019), שנודע בכינוי קואוטיניו, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ, ונודע במיוחד בשל תקופתו בקבוצת סנטוס. קואוטיניו נחשב לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים. קואוטיניו נולד בפירסיקבה שבסאו פאולו. בגיל 13 התגלה על ידי מאמן סנטוס, לואיס אלונסו (לולה), ונשלח למבחנים בקבוצה. כעבור שנה הוא החל לשחק במחלקת הנוער של המועדון. ב-1958 הוא קודם לקבוצה הבוגרת של סנטוס ושיחק במדיה עשר שנים, במהלכן היה שותף לזכייה בשמונה אליפויות סאו פאולו, חמש פעמים בטאסה ברזיל, פעמיים בגביע ליברטדורס ופעמיים בגביע הביניבשתי. קואוטיניו שיתף פעולה בחוליית ההתקפה של הקבוצה יחד עם פלה, והשילוב ביניהם היה פורה במיוחד - השניים כבשו יחדיו בסביבות 1,500 שערים בסך הכל, כאשר 370 מהם כבש קואוטיניו. ב-1968 עבר קואוטיניו לשחק בויטוריה, וכעבור שנה שיחק בפורטוגזה. ב-1970 הוא שב לסנטוס ושיחק בה עונה אחת, בטרם עזב לאטלס המקסיקנית. בהמשך שיחק גם בקבוצות בנגו וסאד, בטרם פרש מכדורגל ב-1973. במדי הנבחרת הלאומית של ברזיל לא קיבל קואוטיניו את התפקיד הבכיר שהיה לו בסנטוס. הוא שיחק ב-16 משחקים בלבד, וכבש חמישה שערים במהלך הקריירה שלו בנבחרת. הוא נכלל בסגל הנבחרת שזכתה במונדיאל 1962, אך לא שותף באף משחק במסגרת הטורניר. קואוטיניו מת ב-11 במרץ 2019. מדיה וקבצים בנושא קואוטיניו בוויקישיתוף קואוטיניו, באתר Transfermarkt קואוטיניו, באתר WorldFootball.net קואוטיניו, באתר National Football Teams קואוטיניו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר Sambafoot ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוטיניו

האם התכוונתם ל... קואוטיניו – כדורגלן עבר ברזילאי, ידוע כחלוץ קבוצת סנטוס פיליפה קוטיניו – כדורגלן ברזילאי, משחק כקיצוני וקשר התקפי באסטון וילה ובנבחרת ברזיל
אלפרד דומונט

אלפרד נוון דומונט (גרמנית: Alfred Neven DuMont; ‏ 29 במרץ 1927 בקלן – 30 במאי 2015) היה מוציא לאור גרמני, בעליה של ההוצאה לאור הרביעית בגודלה בגרמניה, מ. דומונט-שאוברג (M. DuMont Schauberg). דומונט הוא בנו של קורט נוון, מוציא לאור, וגבריאלה, בתו של הצייר פרנץ פון לנבאך. משפחת דומונט מחזיקה בהוצאה לאור אשר הוקמה בשנת 1620 ונמצאת בבעלות המשפחה במשך 11 דורות, והיא מהמוציאות לאור הוותיקות בעולם. היה חבר ביוגנפולק, תנועת הנוער הנאצית לגילאי 10-14, אך לא עבר לאחר מכן להיטלריוגנד ולא נשבע אמונים להיטלר. דומונט למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות והחל לעבוד בהוצאה לאור "אקסל שפרינגר". הוא נסע לארצות הברית שם למד בבית הספר לעיתונאות מדיל בשיקגו, ובשנת 1953 חזר לגרמניה והחל להשתלב בעסקי המשפחה. בשנת 2001 הוענק לו תואר "פרופסור של כבוד" מאוניברסיטת האלה-וויטנברג בה היה סטודנט. בשנת 2006 רכש כרבע מקבוצת הארץ, החברה שמחזיקה בבעלות על עיתון הארץ. זוהי ההשקעה הראשונה של החברה מחוץ לגרמניה. בינואר 2020 מכרה חברת דומונט את מניותיה בעיתון למשפחת שוקן ולליאוניד נבזלין. דומונט היה אזרח כבוד של עיר הולדתו קלן. מדיה וקבצים בנושא אלפרד דומונט בוויקישיתוף אלפרד נוון דומונט: "עמוס שוקן לא היה לוקח כשותף את מי שהיה באס-אס", דהמרקר, ארי שביט, 25.8.2006 ארי שביט, אלפרד נוון דומונט: "עמוס שוקן לא היה לוקח כשותף את מי שהיה באס-אס", באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2006
פוסטלניק

פוסטֶלניק (ברומנית: Postelnic) היה תוארו של דרגטור רומני בנסיכות מולדובה או בנסיכות ולאכיה, שדאג לצרכים האישיים של הוויווד ונחשב למקורב ביותר אליו. הפוסטלניק היה נכנס לחדרי הוויווד גם ללא הזמנה מראש ובמהלך הזמן הפך להיות זה שהכניס אליו את מוזמניו ובהם שגרירים זרים. בהמשך התפתח התפקיד למעין תפקידו של שר חוץ. הפוסטלניק היה הדרגטור האחרון שצורף למועצת השליט ומספרם גדל במהלך המאה ה-16. * Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המועצה לביטחון לאומי של רוסיה

המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, רשמית מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Совет Безопасности Российской Федерации) היא גוף מייעץ לנשיא רוסיה בענייני אסטרטגיה וביטחון לאומי. המועצה הוקמה כפורום מתואם ליישום מדיניות המדינה בנושאי ביטחון לאומי. חברי המועצה הם שרים בכירים וראשי סוכנויות פדרליות. יושב ראש המועצה הוא נשיא המדינה, המנהל את המועצה וקובע את ישיבותיה. ראש המועצה הוא המזכיר סרגיי שויגו, המכהן כמזכיר המועצה מאז מאי 2024 ונחשב ליועץ הנשיאותי לביטחון לאומי. סמכויות המועצה והמזכיר הורחבו ב-6 במאי 2011 על פי צו הנשיא דאז, דמיטרי מדבדב. בינואר 2020 יצר הנשיא ולדימיר פוטין תפקיד חדש, סגן יו"ר המועצה, והעניק אותו למדבדב. המועצה יושבת בארמון הסנאט שבקרמלין. הוועדה הבין-גופית לענייני תכנון אסטרטגי - בראשה עומד ראש סגל הקרמלין. הוועדה הבין-גופית לענייני מדינות חבר העמים - אותה מנהל סגן מזכיר המועצה הוועדה הבין-גופית לענייני ביטחון כלכלי וחברתי - בראשה עומד סגן נשיא האקדמיה הרוסית למדעים הוועדה הבין-גופית לענייני ביטחון אקולוגי - בראשה עומד סגן נוסף לנשיא האקדמיה הרוסית למדעים הוועדה הבין-גופית לביטחון צבאי - בראשה עומד הרמטכ"ל הרוסי הוועדה הבין-גופית לביטחון הציבור - אותה מנהל ראש באם.וה.דה. הוועדה הבין-גופית לביטחון מידע - בראשה עומד עוזר מזכיר המועצה הוועדה הבין-גופית לענייני יצירת מערכות לאומיות להגנה מנגיפים חדשים - בראשה עומד סגן יושב ראש המועצה המועצה המדעית יו"ר המועצה לביטחון לאומי (נשיא רוסיה) סגן יו"ר המועצה לביטחון לאומי מזכיר המועצה לביטחון לאומי ראש ממשלת רוסיה יו"ר הדומה הממלכתית (הבית התחתון של האספה הפדרלית-הפרלמנט הרוסי) יו"ר מועצת הפדרציה (הבית העליון של האספה הפדרלית) שר ההגנה הרוסי שר החוץ הרוסי מנהל סו"ר ראש סגל הקרמלין שר הפנים הרוסי ראש שירות הביטחון הפדרלי מדיה וקבצים בנושא המועצה לביטחון לאומי של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המועצה לביטחון לאומי של רוסיה (ברוסית) האתר הרשמי של מועצת הביטחון של רוסיה מועצת הביטחון הרוסית באתר Agentura.ru המל"ל הישראלית ויחסיה עם מקבילתה הרוסית אודות מועצת הביטחון הרוסית (באנגלית) נוסח האסטרטגיה לביטחון לאומי של רוסיה עד 2020 (באנגלית) דיווח רויטרס מ-2007: ראש המועצה לביטחון לאומי של רוסיה התפטר מתפקידו רוסיה: מועצה לביטחון לאומי - בלי היריב לנשיא, באתר ynet, 25 במאי 2008
המרצה

במשפטים, המונח הַמְרָצָה מתייחס לצורת דיון משפטי, שהייתה נהוגה בעיקר בעבר, ובה התקיימו הדיונים בעל פה. המבקש היה מגיש בקשה כתובה, ובה הודעה על כוונתו להתייצב בפני בית המשפט ולטעון בפניו את טענותיו. בדרך כלל צורף לבקשה זו תצהיר. במועד שנקבע היה המבקש מתייצב בפני בית המשפט וטוען בעל פה את טיעוניו ותביעתו מהצד הנתבע. מקורה של שיטת ההמרצה במשפט האנגלי, שממשיכו החוקתי הוא המשפט הישראלי. בשנת 1938 הותקנה "תקנה 240", הקובעת שאם לא נקבע סדר דין אחר, יהיו הדיונים בדרך המרצה. שיטה זו גרמה לעיתים לתקלות משפטיות, ולמתן פסקי דין בהסתמך על הבקשה המצורפת ללא שמיעת המבקש בעל פה. בשנת 1997 שונה שם ההליך מ"בקשה בדרך המרצה" ל"בקשה בכתב", וכן תוקנו סדרי הדין של ההליך. הבקשה מוגשת כך שהטיעונים המשפטיים מפורטים בה בכתב ולא בעל פה, ובית המשפט יכול להחליט בבקשה אף מבלי לשמוע את הצדדים. במסגרת השינוי שבוצע בשנת 1997, נותר הליך משפטי בשם "המרצת פתיחה", המתייחס לפתיחת הליך משפטי בו מתבקש בית המשפט לחוות דעתו על נושא משפטי שאינו טעון בירור על פי ראיות, כגון פירוש של חוזה וכדומה. גם בהוצאה לפועל משתמשים עדיין בבקשה בדרך המרצה. "בקשה בכתב" במקום "בקשה בדרך המרצה" באתר גלובס רע"א 2508/98 - מתן. י. מערכות תקשורת ואיתור נ' מילטל תקשורת ואח' ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמרוד שפר

נמרוד שפר (נולד ב-16 במרץ 1961) הוא אלוף במילואים בצה"ל ששירת בתפקידו האחרון כראש אגף התכנון. שפר הוא טייס קרב ששירת כראש מטה חיל האוויר. כיהן כמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל. שפר נולד והתחנך בקיבוץ אלונים. בוגר בית הספר כרמל זבולון. הוא התגייס לחיל האוויר ב-1979, סיים קורס טיס מספר 96 ב-1981 והוכשר כטייס קרב. בשנים 1984 עד 1986 שירת כמדריך בבית הספר לטיסה. שימש סגן מפקד טייסת הקרב הראשונה בזמן שקלטה את מטוסי ה-F-16 ("ברק") הראשונים בטייסת. ב-1994 מונה למפקד טייסת 253, טייסת מטוסי "ברק" חד מושבי בדרגת סגן-אלוף. בין יולי 1995 לאוקטובר 1997 פיקד על טייסת 101, טייסת מטוסי F-16 חד-מושבי. ב-1997 מונה לראש ענף קרב במחלקת המבצעים של החיל והיה אחראי על התכנון המבצעי של מטוסי הקרב בחיל האוויר. ב-1999 קודם לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר. בשנים 2001 עד 2004 פיקד על בסיס רמון. ב-2005 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון של המטה הכללי, ובמרץ 2008 מונה לראש להק האוויר. בינואר 2010 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל. בתחילת 2012 היה אחד המועמדים להחליף את עידו נחושתן כמפקד חיל האוויר הבא, תפקיד אליו נבחר לבסוף אמיר אשל. באפריל 2012 מונה לראש אגף התכנון בדרגת אלוף ובסיום תפקיד זה פרש מצה"ל. בינואר 2018 מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ומחקר בתעשייה האווירית לישראל, ובספטמבר 2018 מונה למנכ"ל החברה. ביולי 2020 הודיע על פרישה מהתפקיד שנכנסה לתוקף באוקטובר באותה שנה. שפר בעל תואר ראשון בגאופיזיקה ומדעים פלנטריים מאוניברסיטת תל אביב (1994) ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (2005) (במסגרת תוכנית קרן וקסנר). בוגר קורס למפקדים בכירים בחיל האוויר במכון למדיניות ואסטרטגיה של בית הספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה. שפר נשוי לחיה, אחותו של תא"ל (מיל.) אבי יעקבי חברו לקורס הטיס, ואב לארבעה. נמרוד שפר, ברשת החברתית פייסבוק אמיר בוחבוט‏, ראש אגף התכנון החדש - תת אלוף נמרוד שפר, באתר וואלה, 14 במרץ 2012 ראש אגף התיכנון - אלוף נמרוד שפר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 10 באוקטובר 2012 עידן סונסינו, ראש אגף התכנון: "צה"ל מוכן לשינויים מהותיים בכל מרכיבי הכח", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 23 באפריל 2013 יואב זיתון, "מערך הקרב בצה"ל הצטמק לחצי תוך 30 שנה", באתר ynet, 23 באפריל 2013 יואב לימור, הטילים מכוונים לפה, באתר ישראל היום, 2 באפריל 2015 יוסי יהושוע, 4 פורשים: שפר לא יהיה מפקד חיל האוויר, באתר ynet, 21 במאי 2015 אלון בן דוד, האלוף נמרוד שפר: "אם ישראל תחליט ללכת לדיאלוג מדיני - יש לה פרטנר בצד השני", באתר nana10‏, 24 ביולי 2015. הקרב שישראל שכחה לנהל: המנגנון של אלוף במיל' נמרוד שפר, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 25:28) הודעת דובר צה"ל על מנויו לתפקיד ראש להק האוויר(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020) יוסי יהושוע, "ידיעות אחרונות", 4 פורשים: שפר לא יהיה מפקד חיל האוויר, באתר ynet, 21 במאי 2015 אורה קורן, נמרוד שפר מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ומחקר ופיתוח בתעשייה האווירית, באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2018 מינוי מנכ"ל, הודעת התעשייה האווירית, 5 בספטמבר 2018 אודי עציון, מנכ"ל התעשייה האווירית נמרוד שפר הודיע על סיום תפקידו, באתר כלכליסט, 1 ביולי 2020 הדס מגן, ‏רגע לפני שהוא ממריא עם כרטיס בכיוון אחד נמרוד שפר חושף: למה עזב את תע"א אחרי שנתיים בלבד, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2020
בלון נ"מ

בלון נ"מ הוא בלון גדול הנישא באוויר, מחובר בכבלי מתכת, שמטרתו להגן מהתקפות כלי טיס מנמיכי טוס. חלק מגרסאות הבלון הסתמכו על התנגשותו של כלי הטיס בכבלים, וחלק נעזרו בחומר נפץ שהתפוצץ עם מגע כלי הטיס בכבלים, וכך הסב נזק נוסף לכלי הטיס התוקף. בשנת 1938 החלו הבריטים לערוך ניסויים במטרה לבדוק את יעילותם של בלונים בהגנה על ערים ואזורים תעשייתיים מפני מתקפה אווירית. מטרתם של הבלונים הייתה להפריע לטיסתם של מטוסי צלילה אשר טסו בגובה של עד 1,500 מטרים, ולהכריח אותם לטוס גבוה יותר, על מנת להכניסם לטווח הירי של תותחי הנ"מ הבריטים. עד אמצע שנת 1940 הוצבו בבריטניה כ-1400 בלונים, שליש מהם מעל בירת אנגליה, לונדון. היכולות הטכניות הגבוהות של מטוסי הלופטוואפה הגרמניים הצליחו למזער את השפעת הבלונים, במיוחד לאחר החלפת רוב מטוסי הצלילה הגרמנים במפציצים מגובה רב. הבלונים הוכיחו עצמם כיעילים בצורה חלקית כהגנה נגד טילי הV-1 הגרמניים, אשר טסו בדרך כלל בגובה של 600 מטרים. על אף שטילים אלו צוידו בחותכי כבלים בכנפיהם, מעריכים היום כי הבלונים הצליחו להפיל 231 טילי V-1, מתוך כ-10,000 שנורו לעבר אנגליה. מפציצים רבים צוידו באביזרים שניסו להתמודד עם בלוני הנ"מ באמצעות חיתוך הכבלים. מטוסי הלופטוואפה צוידו בהתקן אשר הורכב על כנף המטוס, אשר גרם לפיצוץ קל ברגע המגע עם כבלי הבלון אשר הניע להב שחתך את כבלי הבלון. התקן זה היה יעיל מאוד נגד בלוני הנ"מ של בעלות הברית. גם מטוסי כוחות בעלות הברית השתמשו בחותכי כבלים דומים, אך השתמשו בהם פחות לאור העובדה שהגרמנים מיעטו להשתמש בבלוני נ"מ, והסתמכו יותר על תותחי נ"מ כהגנה נגד מטוסי בעלות הברית. בשימוש לא זהיר, יכלו בלוני הנ"מ לגרום לנזק רב. במהלך שנת 1942 התקינו כוחות אמריקאיים וקנדיים מספר בלוני נ"מ בגבול ארצות הברית-קנדה, על מנת להגן על אזור תעשייתי רגיש וחיוני למאמץ המלחמתי. במהלך סערה השתחררו הכבלים של אחד הבלונים, פגעו בקווי חשמל, וגרמו להפרעות משמעותיות ביכולות הכרייה והייצור של אותו אזור. להערכת בעלות הברית, ייצור של כ-400 טון פלדה ירד לטמיון עקב תאונה זו. מדיה וקבצים בנושא בלון נ"מ בוויקישיתוף הסבר על בלוני הנ"מ באתר "מלחמת העולם השנייה". Airpower Journal הגנה אווירית באמצעות בלוני ברג'ה, קיץ 1989
דגל אטול ביקיני

דגל אטול ביקיני הוא דגל אשר אומץ בשנת 1987 על ידי תושביו לשעבר של אטול ביקיני באיי מרשל. לאחר מלחמת העולם השנייה הפקיד ארגון האומות המאוחדות את האטול, יחד עם איי מרשל כולם ואיים נוספים במיקרונזיה, בידיה של ארצות הברית כשטח חסות. ב-1946 פונו האיים מתושביהם, והאטול הפך לשטח ניסויים בפצצות אטום ומימן. בין השנים 1946 ו-1958 בוצעו 23 פיצוצים בחלקו הצפון-מזרחי של האטול, וב-1 במרץ 1954 בוצע פיצוץ "קאסל בראבו" - הניסוי הראשון בפצצת מימן אשר הוטלה מן האוויר. נשורת גרעינית שנוצרה במהלכו של ניסוי זה פגעה בתושבי איי מרשל באטולים שממזרח לביקיני, ושלושה מאיי אטול ביקיני עצמו התאדו ונעלמו. הדגל דומה לדגל ארצות הברית מה שמייצג את אמונתם של התושבים כי ארצות הברית עדיין חבה להם חוב בעקבות פינויו של האטול והפגיעה שנגרמה לתושבים. הדגל מורכב משלושה-עשר פסים אופקיים בצבעי אדום ולבן ומלבן כחול בקנטון. 23 הכוכבים הלבנים בקנטון מסמלים את 23 איי האטול. שלושת הכוכבים השחורים בצידו הימני העליון של הדגל מסמלים את שלושת האיים שהתאדו בניסוי "קסל בראבו". שני הכוכבים השחורים בפינתו הימנית התחתונה של הדגל מסמלים את שני האיים בהם מתגוררים התושבים וצאצאיהם כיום, והמרחק בין שתי קבוצות הכוכבים מסמל את המרחק בין שלושת האיים המקוריים לשני האיים המיושבים בהווה - הן זה הפיזי והן מבחינת איכות חייהם של התושבים. משמעות האמרה "MEN OTEMJEJ REJ ILO BEIN ANIJ" במרשלית המופיעה על הפס השלישי מלמטה, היא "הכל בידי האל", והיא מסמלת את דברי מנהיג התושבים למפקד הצבא האמריקאי, לאחר שהאחרון ביקש מהתושבים בשנת 1946 להתפנות מבתיהם "למען טובת המין האנושי". אודות הדגל באתר אטול ביקיני
1000 דרכים למות

1000 דרכים למות (באנגלית: 1000 Ways to Die) היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית אמריקאית שהחלה את שידוריה בשנת 2008. הסדרה מציגה שחזורים של מקרים אמיתיים אשר הסתיימו במוות "לא רגיל". הקטעים מלווים בראיונות עם אנשי מקצוע שונים המסבירים רקע מדעי או מכני לתקרית. בחור נתקע עם מכוניתו באמצע הדרך, ובזמן שבדק בתחתית המכונית מה מקור הבעיה נהג משאית שעבר במקום לא הבחין בו, עלה עם המשאית על רגליו של הבחור וחצה את גופו לשני חלקים. הרופאים שהגיעו למקום גילו להפתעתם שהבחור עדיין בחיים, אך רשלנות רפואית הובילה לכך ששני חצאי גופו הגיעו לשני בתי חולים שונים והבחור מת מפצעיו לאחר שלוש שעות וחצי. שתי חברות טובות הלכו יחד ברגל למסיבה. כאשר נעלי העקב של אחת מהן החלו ללחוץ לה ברגליים היא הורידה אותן, ולרוע מזלה לא שמה לב שהיא נשענת על עמוד חשמל באמצע הגשם. היא מתה באופן מיידי. חבורת צעירים ערכה מסיבת סקס וסמים באמצע יער כאשר הם מחופשים לחיות שונות. בחור אלמוני עבר במקום וניסה להצטרף למסיבה, אך החבורה דחתה אותו משום שאינו מחופש לחיה. למרות זאת הוא לא ויתר וניסה את מזלו בפעם השנייה. הוא הבחין בדוב, וחשב שזו תחפושת. הוא ניגש אליו וגילה מהר מאוד שזהו דוב אמיתי. הדוב פירש את תנועות החיזור של הבחור כתקיפה, תקף בחזרה וטרף את הבחור בעודו בחיים. חבורת צעירים יצאה לבלות במועדון סנוקר. אחד הבחורים בחבורה, גבר בעל ריאות מפותחות במיוחד, הלהיב את חבריו בכך שבלע את כדור הביליארד השחור, שיחק בו מעלה ומטה בגרונו ופלט אותו בחזרה החוצה. המחזה המלהיב לא סיפק אותם והם שכנעו אותו לעשות את אותו הדבר עם הכדור הלבן. לרוע מזלו הוא לא ידע כי הכדור הלבן גדול במעט משאר הכדורים, וגילה זאת מאוחר מדי. שני בחורים טיילו בעולם בחיפוש אחר סמים. כשהם הגיעו לפרו, הם ליקקו צפרדע במטרה לחוות הזיות, אך גילו שליקקו צפרדע ארסית, וכתוצאה מכך גססו למוות. אישה ערכה עם בעלה שיחת וידאו קינקית במחשב, קשרה עצמה עם אזיקים ושמה מסקנטייפ על הפה. תוך כדי ההתרחשות נכנס פורץ הביתה והתקרב אליה. כשראתה אותו, היא הקיאה מהפחד ומריח הפה הנורא שלו, אך מכיוון שפיה היה מכוסה היא נחנקה מהקיא של עצמה ומצאה את מותה. "1000 דרכים למות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "1000 דרכים למות", באתר Metacritic (באנגלית) "1000 דרכים למות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הטעות במקור
היכל הספורט העירוני נשר

היכל הספורט העירוני נשר הוא אולם ספורט הנמצא באשכול הפיס בשכונת רמות יצחק בעיר נשר. האולם הצמוד לחטיבת ביניים בקריית החינוך על שם רבין ברחוב השיטה. האולם משמש גם למשחקי הבית של קבוצת הפועל נשר בכדורסל, וכן שימש את קבוצת מכבי חיפה במשך שנתיים, בעקבות שדרוג היכל הספורט רוממה. האולם הוקם בשנת 1998, במימון מפעל הפיס ומשרד החינוך, משטח פרקט רב תכליתי ולוח תוצאות אלקטרוני. האולם מכיל 1115 מקומות ישיבה קבועים ביציע ראשי, כאשר ניתן להוסיף 256 מושבים ניידים נוספים בשני צידי האולם. היציע הראשי מכיל מקומות מסוגים שונים כאשר המקומות הקרובים ביותר למגרש מהווים יציע כבוד וקיימת הפרדה בין המושבים העליונים לתחתונים. האולם משמש גם למופעים שעיריית נשר מארגנת במחיר מסובסד לתושבי נשר מתקציבי מפעל הפיס. בשנת 2022 הפרקט באולם חודש ומחשש לפגוע בפרקט החליטה העירייה להוציא את הסלים הניידים כך שלא מתאפשר משחקי כדורסל מקצועיים באולם. כיום לא ניתן לשחק באולם לאורכו יותר ומי שלוקח חלק בפעילות באולם, זה אך ורק חוגי ילדים בעיר. מדיה וקבצים בנושא היכל הספורט העירוני נשר בוויקישיתוף מפת האולם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיבוכיות סנכרון

סיבוכיות סנכרון הוא מושג מתחום הנדסת תוכנה המתייחס לסוג של סיבוכיות קוד, אשר מודד את השפעת השימוש באמצעי סנכרון על הקושי לבדוק את המוצר הסופי בתחום התוכנה המקבילית. הנוסחה פותחה לראשונה במחלקה למדעי המחשב של האוניברסיטה הפתוחה בישראל. הרעיון הכללי הוא להרחיב את הסיבוכיות הציקלומטית של מקקייב למערכות מקביליות המשתמשות באמצעי סנכרון בקוד. דוגמאות לאמצעי סנכרון בקוד הן, למשל, נעילות הדדיות, שימוש בזיכרון משותף, תקשורת בין תהליכים וכדומה. הנוסחה פותחה בהתבסס על הנוסחאות הקיימות לחישוב סיבוכיות ציקלומטית של גרף המייצג מסלול בקרה של התוכנה הנבדקת. הסיבוכיות הציקלומטית היא מספר המייצג את סיבוכיות הגרף כתלות במספר הקשתות והצמתים בו, ואם לתרגם את זה לעולם התוכנה - כתלות במספר מבני הבקרה (מבנים מסוג if...then, while וכדומה). סיבוכיות סנכרון באה להרחיב את המודל למצב בו יש יותר ממסלול בקרה אחד בתוכנה (כל מסלול כזה נקרא interleaving), והמסלולים מצטלבים בנקודות מוגדרות (נקודות סנכרון - synchronization points). המדד מבוסס על כך שנקודות הסנכרון האלה הן מוגדרות מראש ובעלי מאפיינים ידועים. דוגמאות לנקודות סנכרון הן למשל השהיה (פקודת sleep), נעילה הדדית (mutex), או גישה לזיכרון משותף (shared memory, volatile variable). לנקודות סנכרון מוגדרים שני מאפיינים: פוטנציאל שחלוף (interleaving potential) - מאפיין זה אחיד לכל מופעי סוג נקודת הסנכרון בתוכנה הספציפית, אך יכול להשתנות ממערכת אחת לאחרת כתלות בגורמים מערכתיים (תזמון תהליכים, תמיכה בעדיפויות ריצה, וכדומה). המאפיין מתאר את התנהגות המערכת בנקודת הסנכרון: האם המערכת בהכרח תבצע העברת בקרה לתהליך אחר (context switching), ואם כן - מה מספר המתחרים המינימלי שיכול להיות. עבור מערכת שלא מאפשרת תוכנות מקביליות, המאפיין הזה יהיה 1. פוטנציאל תחרותיות (competition potential) - מאפיין זה משתנה ממופע למופע של נקודת סנכרון בקוד. המאפיין הזה מתאר את מספר התהליכים התלויים בנקודת הסנכרון. למשל, במקרה של נעילה הדדית, המאפיין יתאר את מספר התהליכים המשתמשים במנעול המדובר. הערכים יכולים להשתנות עבור מופעי נקודת סנכרון שונים בתוך הקוד, כתלות בלוגיקה של התוכנה. בתוכנה שאינה מקבילית, המאפיין הזה יהיה 1. תקציר המאמר המנתח את האפליקביליות של המדד באתר IEEE Xplore
Heaven & Hell

האם התכוונתם ל... Heaven & Hell (אלבום של אווה מקס) – אלבומה של הזמרת אווה מקס. Heaven & Hell (להקה) – להקת הבי מטאל בריטית שנוצרה כתוצאה משיתוף פעולה של חברי בלאק סבאת'.
צלחות דוד

"צלחות דוד" (באנגלית: The David Plates) הוא כינוין של תשע צלחות עשויות כסף, בשלושה גדלים שונים, שהתגלו בקפריסין והמתוארכות למחצית הראשונה של המאה ה-7 לספירה. הצלחות מציגות תיאורים מחיי דוד המלך וסגנונן מהוות דוגמה לשילוב שבין התרבות הנוצרית לפאגאנית באמנות הביזנטית. הצלחות נמצאות באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק ובמוזיאון קפריסין, בניקוסיה. קבוצת הצלחות התגלתה בעיר קרוואס (Karavás) שבצפון קפריסין בשנת 1902. לצד קבוצת הצלחות, התגלו במקום זה, עד שנת 1917, קבוצה שלמה של כלים ותכשיטים ביזנטיים עשויים כסף וזהב. הצלחות נושאות חותמות המתארכות את יצירתן בין השנים 613-630, בתקופת שלטונו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית. הקומפוזיציות של התיאורים עושות שימוש ברגיסטרים לשם הדגשת הנראטיב והדגשת חשיבות הדמויות המרכזיות. בייחוד הדבר בולט בתיאור הקרב בין דוד לגוליית. התיאורים מצטיינים באפיון מדוקדק של תווי פנים, שאיננו שכיח בתקופה הביזנטית. בייחוד בולט הדבר בתיאור דמותו של דוד. חוקרים כגון סוזן ספין אלכסנדר (Suzanne Spain Alexander) העלו במחקרם את הטענה כי מקור הצלחות הוא בשנים 628-629 בקונסטנטינופול והן הוזמנו לציון ניצחונו של הקיסר על האימפריה הסאסאנית. לפיכך מקורן של הצלחות עשוי להיות בסדנה הקשורה לקיסרות בקונסטנטינופול באופן ישיר. מערך נראטיבי בן תשעה פריטים מכסף הוא ייחודי לתקופה הביזנטית. קורט ויצמן (Kurt Weitzmann) העלה את ההשערה כי מקור המודל של מערך כזה הוא בהשפעה מאמנות עיטורי כתבי יד, על אף הייחודיות של התיאורים. יש להניח כי הצלחות נבנו כמערך שלם שמרכזו הוא הצלחת הגדולה ביותר המציגה את הקרב בין דוד לגוליית, וסביבה מאורגנות שאר הצלחות בהתאם לסיפור המקראי. ייתכן אף שסידור הצלחות תוכנן ליצור את האות היוונית X, המסמלת את ישו. חוקרים שהתמקדו באיקונוגרפיה של דימויים אלו הצביעו על האופן שבו שולבו דימויים מן המקרא עם סמלים וצורות ביטוי הלקוחים מן המסורת היוונית-רומית הפגנית. בתיאור הצגתו של דוד בפני שאול, לדוגמה, מתוארות הדמויות על רקע מבנה העשוי משני צמדי עמודים בסגנון קורינטי, הנושאים אפריז וקשת. למרות השטיחות של התיאור מבנה זה מופיע בשתי צלחות נוספות כחלק מקונבנצייה של תיאור קדושה ומלוכה. ארנסט קיצינגר, לדוגמה, השווה את תיאור זה לתיאור הקיסר תאודוסיוס הראשון על גבי צלחת כסף מן האקדמיה להיסטוריה במדריד (ראו תצלום). השוואה זו, טוען קירצגר, מאירה את הצד החילוני בתיאור שהוא דתי מעיקרו. מדיה וקבצים בנושא צלחות דוד בוויקישיתוף Masterwork of Byzantine Art THE DAVID PLATES: The Story of David and Goliath, The Metropolitan Museum of Art, 2001 Silver Plate with David and Goliath, The Metropolitan Museum of Art Suzanne Spain Alexander, "Heraclius, Byzantine Imperial Ideology, and the David Plates", Speculum, 1977 ראו: Weitzmann, Kurt. "Prolegomena to a Study of the Cyprus Plates." Metropolitan Museum Journal, Vol. 3 (1970). ראו: Masterwork of Byzantine Art THE DAVID PLATES: The Story of David and Goliath, The Metropolitan Museum of Art, 2001 ראו: E. Kitzinger, Byzantine art in the making: main lines of stylistic development in Mediterranean art, 3rd-7th century Cambridge, 1977, pp. 110-111
יוסף זימן

יוסף זימן (י"ח בניסן תרמ"ב, 28 באפריל 1882 – ו' באייר תשכ"ט, 24 באפריל 1969) היה מייסדה של שכונת נחלת יצחק בתל אביב, 'מוכתר' השכונה וראש ועד התושבים במשך יובל. זימן היה איש ציבור, ממנהיגי יהדות ליטא ויושב-ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל. זימן נולד בעיר פיליפובה שבפלך סובאלק שבצפון-מערב רוסיה (ליטא). סבו, חיים זימן, היה בעל אחוזות. אביו, זאב זימן, היה פרנס הקהילה וביתו שימש אכסניה לשד"רים שבאו בארץ ישראל. המשפחה הייתה בעלת זיקה עמוקה לארץ ישראל ולתנועה הציונית. בבחרותו למד זימן בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. לאחר נישואיו לשושנה לבית רבינוביץ ממרטש (1882–1964), החל לעסוק במסחר יערות. במלחמת העולם הראשונה שהה בווילנה, וממנה עבר לברלין. לאחר המלחמה שב עם משפחתו לקובנה, והיה בעל חברה גדולה למסחר בפחם. במקביל עסק בפעילות ציונית ענפה. בשנת תרפ"ג (1923) יזם רכישת קרקע בארץ ישראל והקמת יישוב עבור יהודי קובנה. הוא כינס אספה בבית רבה של קובנה, הרב אברהם דוב כהנא שפירא; היה זה הצעד הראשון שהוביל בסופו של דבר להקמת שכונת נחלת יצחק. בחודש ניסן תרפ"ג (1923) נסע במסגרת מסע שנערך מטעם העיתון "די אידישע שטימע", שם עבד, לארץ לישראל, כנציג האגודה שהקים, לשם רכישת הקרקע עבור חברי האגודה. הוא שב לקובנה, וכעבור שנה חזר ארצה להשלמת העסקה: בעזרת חברת "גאולה" ובעזרת מנהלה בצלאל יפה הסדיר את קניית השטח שמעבר לוואדי מוסררה, שעליו נבנתה השכונה. באדר תרפ"ה (1925) עלה סופית עם משפחתו לארץ ישראל, ועמד בראש מקימי השכונה, שנקראה על שם הרב יצחק אלחנן ספקטור, רבה הראשי של קובנה. זימן בנה את הבית הראשון בנחלת יצחק והיה מראשוני בעלי משק חלב באזור תל אביב. במשך שנים שימש ה'מוכתר' של השכונה וראש ועד התושבים שלה והיה ממקימי מוסדותיה הציבוריים. זימן היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. ב-1925 היה ממייסדי איגוד יוצאי ליטא בישראל, וכיהן כיושב-ראש הארגון. היה ממייסדי "בנק קרדיט גומלין", וכמו כן היה פעיל בחברה קדישא בתל אביב. בשנת תש"ז (1947) פרסם את תולדות הקמת נחלת יצחק – "עם נחלת יצחק בראשיתה". בקיץ 1968 התאלמן מאשתו. זימן נפטר באפריל 1969, בגיל 87. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק. שנתיים לאחר מותו, בשנת 1971, הנציחה עיריית תל אביב את זכרו בקריאת רחוב על שמו במרכז השכונה. לזימן נולדו שני ילדים: יצחק ואביבה (ליובה). בנו יצחק זימן השתתף בפעולות הבריגדה היהודית באירופה, ולאחר הקמת המדינה התגייס לצה"ל, שימש בתפקידי פיקוד שונים והשתחרר בדרגת אלוף-משנה. עם נחלת יצחק מראשיתה: פרשת הוסד השכונה נחלת יצחק ליד תל אביב, על שם רבי יצחק אלחנן מקובנה / זכרונות אחד המיסדים תל אביב: הוצאת ספרית ראשונים (דוד תדהר), תש"ז. הגדת העשור: לתקומת מדינת ישראל (ה’ אייר תש"ח - ה’ אייר תשי"ח), נחלת יצחק: [חמו"ל], תשי"ח. בר מצווה: פרפראות לתקומת מדינת ישראל (תש"ח - ה אייר - תשכ"א), נחלת יצחק: י. זימן, תשכ"א. שירים הומוריסטיים, תל אביב: דפוס הפועל המזרחי, תשכ"ז. דוד תדהר (עורך), "יוסף זימן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 582 יוסף זימן, דבר, 25 באפריל 1969 תמונה של יוסף זימן לצד פרה בחליבתה, באתר "סיורים וסיפורים בנחלת-יצחק בהדרכת יוסי רנרט" יוסף זימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.