laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוזנות הסן-דרמשטאדט

רוזנות הסן-דרמשטאדט הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, שהתפצלה מרוזנות הסן בשנת 1567, והועלתה בשנת 1806 למעמד של דוכסות גדולה. לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו הצעיר גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את החלק הדרומי של הנחלה סביב דרמשטאדט, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1583 מת פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס, ובשנת 1604 מת לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, ובעקבות מותם פרצה מלחמה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט על חלוקת הירושה. בנוסף היה יריבות בין הרוזנויות עקב כך שרוזנות הסן-קאסל הייתה קלוויניסטית, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט הייתה לותרנית. במהלך מלחמת שלושים השנים לחמו הרוזנויות זו בזו, מכיוון שרוזנות הסן-קאסל צידדה בנסיכים הפרוטסטנטים, ואילו רוזנות הסן-דרמשטאדט צידדה בקיסר ובבית הבסבורג. בשלום וסטפאליה קיבלה רוזנות הסן-קאסל שטחים על חשבון רוזנות הסן-דרמשטאדט בהסן העליונה סביב מרבורג. בשנת 1736 שוב התגלע סכסוך בין שתי הרוזנויות, על ירושת רוזנות הנאו-ליכטנברג, ובסופו הוחלט על חלוקת הנחלה. בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה, וחלוקתם בין הנסיכויות החילוניות. בעקבות זאת גדלה הרוזנות באופן משמעותי, על ידי צירוף שטחים מהנסיכויות של קלן, מיינץ, ווורמס, ובעיקר את דוכסות וסטפאליה, ובשנת 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של דוכסות גדולה. גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט (1567–1596) לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1596–1626) גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט (1626–1661) לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1661–1678) לודוויג השביעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1678) ארנסט לודוויג, רוזן הסן-דרמשטאדט (1678–1739) לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט (1739–1768) לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1768–1790) לודוויג העשירי, רוזן הסן-דרמשטאדט (1790–1806) מדיה וקבצים בנושא רוזנות הסן-דרמשטאדט בוויקישיתוף מפת החלק הצפוני של הסן-דרמשטאדט בשנת 1789 מפת החלק הדרומי של הסן-דרמשטאדט בשנת 1789 הסה-דרמשטט (דוכסות גדולה), דף שער בספרייה הלאומית
מיון אקראי

במדעי במחשב, מיון אקראי (בנוסף מיון טיפש, מיון איטי, מיון קוף ובאנגלית bogosort ) הוא אלגוריתם מיון מאוד לא יעיל המבוסס על ניסוי וטעייה. האלגוריתם מאוד לא שימושי למיון, אך שימושי למטרות לימוד, לדוגמה השוואה עם אלגוריתמים יותר שימושיים. אם ננסה למיין חפיסת קלפים על ידי מיון זה היינו בודקים כל פעם אם החפיסה ממוינת, אם לא - נזרוק את החפיסה לאוויר, נרים את הקלפים בסדר אקראי. נחזור על התהליך עד שהחפיסה ממוינת. הדרך שהאלגוריתם ממומש מיוצגת בפסאודו קוד כך: כל עוד החפיסה לא מסודרת סדר את החבילה באקראיות while not isInOrder(deck): shuffle(deck) בהנחה שכל האיברים שונים, מספר ההשוואות הממוצע ישאף ל ( e − 1 ) n ! {\displaystyle (e-1)n!} ומספר ההחלפות הממוצע יהיה ( n − 1 ) n ! {\displaystyle (n-1)n!} . הסיבה להפרש בין מספר ההשוואות המצופה למספר ההחלפות המצופה הוא שמגלים שלא כל האיברים ממוינים רק אחרי מספר השוואות, ללא תלות במספר האיברים הכולל, בעוד שמספר ההחלפות תלוי במספר האיברים. מיון מהיר E. S. Raymond. "bogo-sort". The New Hacker’s Dictionary. MIT Press, 1996. מקור השם ממשפט הקוף המקליד
ג'ניפר איגן

ג'ניפר איגן (באנגלית: Jennifer Egan; נולדה ב-7 בספטמבר 1962) היא סופרת אמריקאית זוכת פרס פוליצר לספרות לשנת 2011. איגן נולדה בשיקגו וגדלה בסן פרנסיסקו. היא למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת פנסילבניה והשלימה תואר שני בקולג' סיינט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג'. היא מתגוררת בברוקלין, ניו יורק. איגן פרסמה סיפורים קצרים רבים בבמות שונות, לרבות הניו יורקר והרפרס, וכתבות עיתונאיות פרי עטה מתפרסמות מדי פעם במוסף של הניו יורק טיימס ובכתבי עת אחרים. היא פרסמה קובץ סיפורים אחד וארבעה רומנים. ספרה משנת 2010, "מפגש עם חוליית הבריונים" (שראה אור בעברית ב-2013), זכה בפרס פוליצר ובפרס חוג מבקרי הספרים הלאומי לשנת 2011. כמו כן היא זכתה בכמה מלגות יוקרתיות, לרבות מלגת גוגנהיים. סיפוריה הקצרים הופיעו בכתבי עת דוגמת הניו יורקר, הרפרס, גרנטה, מק'סווני ועוד. נוסף על זכייתה בפרס פוליצר הייתה איגן מועמדת גם לפרס פן/פוקנר לספרות. בשנת 2002 כתבה על ילדים חסרי בית וזכתה בפרס העיתונות על שם קרול קואל. מאמרה על ילדים דו־קוטביים מ-2008 זכה בפרס מטעם הברית הלאומית למחלות נפש (NAMI). תסתכלו עליי (2001), תרגמה נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2004 הצריח (2006), תרגמה שרון מור, הוצאת מודן, 2007 מפגש עם חוליית הבריונים (2010), תרגם יואב כ"ץ, עם עובד, 2013 הקרקס הנסתר (1994), תרגמה ברוריה בן-ברוך, עם עובד, 2015 חוף מנהטן (2017), תרגם יואב כ"ץ, הוצאת תכלת, 2018 בית הממתקים (2022), תרגם יואב כ"ץ, עם עובד, 2024 מדיה וקבצים בנושא ג'ניפר איגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ניפר איגן (באנגלית) ג'ניפר איגן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ניפר איגן, ברשת החברתית Goodreads ג'ניפר איגן (1962-), דף שער בספרייה הלאומית ג'ניפר איגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמיחי שלו, "מפגש עם חוליית בריונים": מציאות משועתקת, באתר ynet, 28 במאי 2013 זהרה רון, ‏המלצת ספר: ב"מפגש עם חוליית הבריונים" הגיבור הוא הזמן, באתר גלובס, 4 ביולי 2013 אריק גלסנר, על "מפגש עם חוליית בריונים", המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 2 ביוני 2013 אריק גלסנר, הערה קצרה על "הקרקס הנסתר" של ג'ניפר איגן, 17 ביולי 2016 גילי איזיקוביץ, ג'ניפר איגן: "חשבתי שאיבדתי את היכולת לכתוב, שיצאתי מדעתי", באתר הארץ, 6 בספטמבר 2018 רונן טל, הסופרת ג'ניפר איגן: "לא ארצה לחיות בעולם הדורש מבחני טיהור כדי ליצור", באתר הארץ, 16 ביולי 2024 יובל פלוטקין, "בית הממתקים" הוא הוכחה נוספת: אף אחד לא כותב ספרות כמו ג'ניפר איגן, באתר הארץ, 23 ביולי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לנין (בלארוס)

לנין (בבלארוסית: Ле́нін; בפולנית: Lenin, ב-1939: Sosnkowicze) היא עיירה במחוז הומל שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר מהמאה ה-16 ככפר בבעלות משפחת רדזיוויל. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית. לאחר הסכם ריגה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-18 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיה לעבודות כפייה, תוך הטלת גזירות שונות עליהם, ובהן איסור הליכה על מדרכות, איסור קשר עם לא יהודים, חובת ענידת טלאי צהוב והחרמת רכוש. מעת לעת הוצאו להורג יהודים מהעיירה שהואשמו בקומוניזם. במאי 1942 רוכזו כ-1,200 יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, ממנו שולחו חלקם למחנה העבודה בהנצביץ`. ב-14 באוגוסט 1942 החליטה מפקדת ה-ס.ס. של העיירה לדאוג ל"טיהור" האזור מיהודים, בתוך בית הכנסת ריכזו 1,200 יהודים וכעבור מספר שעות הובילו אותם לאחד היערות בסביבה ושם נהרגו ליד התעלות שהוכנו עבור הגוויות. רק 24 יהודים בני המקום ניצלו מאותה אקציה, כולם בעלי מקצועות שהיו חיוניים לגרמנים. ב-14 באוגוסט 1942 ברחו מספר יהודים ממחנה העבודה בהנצביץ` ביניהם משה נוביק שהיה חזן ושוחט של לנין ביחד עם שני בניו. היהודים שהצילחו לברוח, ברחו ליערות פולסיה והצטרפו לפלוגת הפרטיזנים, בניהם היה הסופר יחיאל גרנטשטיין. רק כמה עשרות יהודים נשארו בעיירה לצורך עבודות כפייה, אך גם הם הצליחו להימלט ממנה חודש לאחר מכן בסיוע פרטיזנים יהודים. מדיה וקבצים בנושא לנין בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת לנין, בספריית העיר ניו יורק לנין (Lenin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לנין", באתר השטעטל הווירטואלי "לנין (בלארוס)", באתר JewishGen (באנגלית) לאוניד סמילוביצקי (רו') ומרטין דין (אנ'), לנין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1222–1224), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) משה נוביק - רשימת לוחמים
אנירוד ג'וגנת

סר אנירוד ג'וגנת (באנגלית: Anerood Jugnauth; ‏29 במרץ 1930 – 3 ביוני 2021) היה מדינאי מאוריצי, ששימש כראש ממשלת מאוריציוס. ג'וגנת מילא תפקידים פרלמנטריים באופן רצוף (פרט לתקופות 1995–2000 ו-2012–2014) מ-1976. בין השנים 1976 ו-1982 שימש כמנהיג האופוזיציה. הוא נבחר לראשונה לראש הממשלה בשנת 1982, תפקיד אותו שמר עד 1995 ושוב בין השנים 2000 ו-2003. ב-2003 נבחר לתפקיד נשיא המדינה עד שנת 2012. בעקבות זכיית מפלגתו מחדש בבחירות בשנת 2014, נתבקש לחזור לתפקיד ראש הממשלה בפעם השישית. מעבר לתפקידו כראש הממשלה, שימש גם שר לענייני איים אחרים (אנ'), ביטחון, ביטחון פנים ופיתוח פנים. כראש ממשלה, אנירוד שימש גם כחבר פרלמנט המייצג את אזור הבחירות מספר 7. בשנת 1983 הקים את התנועה הסוציאליסטית של מאוריציוס (MSM) בעקבות ויכוחים חוזרים ונשנים עם חברי מפלגתו הקודמת (MMM). בהמשך זכה בפרס פראבאסי בראטיה סמאן עבור תמיכתו ופיתוח הקשרים עם הודו. נפטר ב-3 ביוני 2021. QC (1980) המועצה המלכותית (1983) מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1988) דוקטורט כבוד מאוניברסיטת אקס-מרסיי (1985) קצין גבוה בלגיון הכבוד (1990) מפקד בכיר של מסדר הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי (התואר הכי גבוה במאוריציוס - 2003) מדיה וקבצים בנושא אנירוד ג'וגנת בוויקישיתוף רפובליקת מאוריציוס מורכבת מהאי מאוריציוס – האי הראשי במדינה – ומאיים קטנים נוספים (וביניהם רודריג).
לנצ'יצה

לנצ'יצה (בפולנית: Łęczyca. ביידיש: לונטשיץ) היא עיירה בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לנצ'יצה נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובשנת 1267 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאות ה-14 וה-15 הותקפה העיירה בידי חיילי המסדר הטבטוני, ובתקופה זו הוקפה העיירה בחומה, ונבנתה בה טירה מבוצרת. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי גייסות האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-4,200 יהודים, למעלה משליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. בהמשך, גורשו מהעיירה כ-1,000 יהודים לגטאות הסביבה, ובמקביל הגיעו אליה פליטים יהודים מהסביבה. בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו חיו בצפיפות רבה ובתנאי רעב, תוך ביצוע עבודות כפייה. מעת לעת הוצאו להורג בפומבי יהודים מהגטו שנתפסו בהברחת מזון. ב-10 עד 12 באפריל 1942 גורשו כ-3,000 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לפודמביצה, ומשם שולחו עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה חלמנו. מדיה וקבצים בנושא לנצ'יצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לנצ'יצה לנצ'יצה (Łęczyca), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לנצ'יצה", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל פישמן, לנצ'יצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 74–75), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לנצ'יצה (לנצ'יצה, פולין), דף שער בספרייה הלאומית
רוזנות הסן-מרבורג

רוזנות הסן-מרבורג הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, שהתפצלה מרוזנות הסן בשנת 1567, ופוצלה בשנת 1604 בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט. לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו השני לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג ירש את החלק של הנחלה סביב מרבורג בהסן העילית, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1604 מת לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, ובעקבות מותו פרצה מלחמה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט על חלוקת הירושה. כיום שוכנת כל הנחלה של הסן-מרבורג בשטחי מדינת הסן. רוזנות הסן-מרבורג מפה של הסן-מרבורג 1567 - 1604
לסקז'ב

לסקז'ב (בפולנית: Łaskarzew; ידועה גם כלאסקרוב) היא עיירה במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר פרומניק (Promnik), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1418, עת הוענקו לו זכויות עיר. מתחילת המאה ה-16 פותח היישוב, ונקבעו בו ימי שוק. בעקבות מרד ינואר ניטל מעמדו העירוני של היישוב, וזה הושב לו בשנת 1969. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,300 יהודים, למעלה משליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. ב-17 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו תוך זמן קצר כמה עשרות יהודים. בהמשך, מונה ביישוב יודנרט בראשות יעקב פרימר, אשר סיפק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב, לצד פליטים יהודים שהגיעו אליו, בגטו שהוקם בו, אשר שעריו ננעלו באוקטובר 1941. ב-30 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שביישוב אנשי ס"ס, וכ-400 מיושביו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהגטו מאות יהודים, ולאחר מצוד ממושך שערכו אחריהם הגרמנים ביערות הסביבה, מצאו ורצחו כ-800 מהם. מדיה וקבצים בנושא לסקז'ב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לסקז'ב לסקז'ב (Łaskarzew), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לסקז'ב", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, לסקז'ב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 392–393), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
זרח גהל

זָרַח אוריאל גֶהל (מבוטא: זוֹרַח; ינואר 1946 – 2 בנובמבר 2015) היה איש עסקים ומנהל ישראלי. מנכ"ל חברת דובק בשנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20. נולד למרטין גהל, יליד גרמניה, ממייסדי דובק. נישא לעדנה. ניהל את החברה במשך שני עשורים (מאמצע שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20), עד שעקר ללונדון בשנת 1988 עקב חקירה של נציבות מס הכנסה שנוהלה נגדו בחשד כי ניפח באופן פיקטיבי את עלויות הטבק שרכשה דובק בחו"ל כדי להצהיר על רווחים נמוכים יותר מאשר הרוויחה החברה במציאות. החקירה נוהלה בצל מצבו הבריאותי של גהל, שהיה חולה לב ואף עבר צינתור לב בראשית החקירה, בהיותו בן 40. בשנת 1997 הגיעו עורכי דינו לעסקת טיעון עם פרקליטות המדינה, ובה הודה גהל בעבירות קלות יחסית לאלו שיוחסו לו מלכתחילה, ונדון לקנס בסך שני מיליון דולר ולשנתיים מאסר על תנאי לשלוש שנים, על ביצוע עבירה דומה. בנוסף שילם כ-6.5 מיליוני דולרים לשם סגירת התיק האזרחי נגדו. הסדר זה היה יוצא דופן בכך שגהל לא נאלץ להתייצב בארץ כתנאי להסדר הטיעון, בניגוד למקובל עד אז במקרים כאלו לפי ההערכות בשוק המניות, המשיך גהל במשך כל השנים להיות בעל השליטה בחברת דובק, על אף שבאופן רשמי לא כך היו פני הדברים. בנובמבר 2015 נפטר זרח גהל בלונדון, בן קרוב ל-70. בנו אמיר גהל שימש בתפקידי ייעוץ בכירים בדובק, אך לטענת החברה, הועסק בפרויקטים ספציפיים ולא בניהול השוטף של החברה. נעמי לויצקי, מעצרו של מלך הסיגריות, כותרת ראשית, 5 בנובמבר 1986 שי שלו, ‏שושלת גהל נמשכת: בנו של זרח גהל, אמיר, מונה לתפקיד בכיר בדובק, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2001 מאת אמיר אייזנברג, ‏זרח גהל קונה את חירותו תמורת 8.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 11 באוגוסט 1997. שלומי גולובינסקי, דובק מבקשת לאשר לחיים גהל העלאה בדמי הייעוץ, שתחול רטרואקטיווית מלפני שנתיים וחצי, באתר TheMarker‏, 17 ביוני 2001. ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏נפטר בנו של מייסד דובק, זרח גהל, שעזב את ישראל לפני 27 שנה, באתר מעריב אונליין, 2 בנובמבר 2015. נתן ליפסון, אמיר גהל קיבל מדובק ב-2002 כרבע מיליון שקל כ"יועץ מומחה לפרויקטים ספציפיים בשיווק", באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גהל

גהל הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... יאן גהל – אדריכל ומתכנן ערים דני מרטין גהל – תעשיין ישראלי, ממייסדי "דובק" זרח גהל – איש עסקים ומנכ"ל ישראלי, בנו של מרטין
איגוד הג'ודו העולמי

איגוד הג'ודו העולמי (באנגלית: International Judo Federation; ‏ בראשי תיבות: IJF, בתרגום מילולי: פדרציית הג'ודו הבינלאומית) נוסד ביולי 1951. האיגוד היה מורכב במקור מאיגודי הג'ודו של אירופה ואיגוד הג'ודו של ארגנטינה. כיום, חברים באיגוד מעל 200 איגודי ג'ודו מכל היבשות. על פי האיגוד, מעל 40 מיליון איש ברחבי העולם מתרגלים ג'ודו. החל משנת 2009 האיגוד מארגן אליפות עולם שנתית (לפני כן האליפות הייתה דו-שנתית). סבב התחרויות העולמי השנתי שאותו מארגן האיגוד כולל מלבד אליפות העולם: תחרות מאסטרס אחת, ארבע תחרויות גראנד סלאם, מספר תחרויות גראנד פרי ואליפויות יבשתיות פתוחות. אתר האינטרנט הרשמי של איגוד הג'ודו העולמי איגוד הג'ודו העולמי, ברשת החברתית פייסבוק איגוד הג'ודו העולמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איגוד הג'ודו העולמי, ביישום טלגרם איגוד הג'ודו העולמי, ברשת החברתית אינסטגרם איגוד הג'ודו העולמי, סרטונים בערוץ היוטיוב
צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)

צלב התעופה המצוינת הוא עיטור צבאי המוענק לקצין או חייל בשירות סדיר של הכוחות המזוינים של ארצות הברית על הצטיינות בתמיכה בפעילות מבצעית על ידי "מעשי גבורה או הישגים בולטים במהלך טיסה החל מ-11 בנובמבר 1918." העיטור הוענק לראשונה ב-2 במאי 1927, על ידי הנשיא קלווין קולידג' בשם הסנאט לעשרה אנשי צוות אוויר שהשתתפו בטיסה מחוף לחוף של צבא ארצות הברית שנמשכה מ-21 בדצמבר 1926 ועד 2 במאי 1927. במהלך מלחמת העולם השנייה העיטור הוענק על פי קריטריונים שונים מזירה לזירה. לדוגמה, בזירה הפאסיפית העיטור הוענק לקצינים בלבד, בזירה האירופאית העיטור הוענק לאיש צוות הבודד ששרד ממפציץ שהופל עם סיום הסבב המבצעי שלו. כמו כן חיילי צבאות אחרים ששירתו יחד עם כוחות אמריקאים ומדריכי טיסה שהראו גבורה יוצאת דופן זכאים היו לקבל את המדליה. במלחמה זו פרנציס גברסקי קיבל 13 עיטורי צלב התעופה המצוינת, המספר הגבוה ביותר שניתן לאדם אחד במלחמה זאת. מדיה וקבצים בנושא צלב התעופה המצוינת בוויקישיתוף
מגלין

מגלין (ברוסית: Мглин) היא עיירה במחוז בריאנסק שבמערב רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. מגלין נזכרת לראשונה בשנת 1389, ועד המאה ה-15 הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1781 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-2,700 יהודים, כשליש מתושביה. בשנת 1918 נערך בעיירה פוגרום, בו נרצחו 15 יהודים, ובתקופה הסובייטית עזבו את העיירה רוב יהודיה. ערב מלחמת העולם השנייה האוכלוסייה היהודית מנתה כ-730 איש, כ-10% מכלל האוכלוסייה. ב-18 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים. לאחר הכיבוש נערך רישום של כלל יהודי העיירה, והם חויבו לבצע עבודות כפייה. ב-21 בינואר 1942 הגרמנים ריכזו את כ-600 היהודים שנותרו במגלין בגטו שמוקם בבית הסוהר המקומי, תוך רצח מספר יהודים. בגטו מתו כ-60 יהודים מקור ומרעב, ונערות יהודיות נאנסו בו בידי אנשי גסטאפו ושוטרים מקומיים. בד בבד נלקחו יושבי הגטו מדי יום לעבודות כפייה. ב-2 במרץ 1942 נרצחו כל יושבי הגטו בבורות ירי בגן העיירה. מדיה וקבצים בנושא מגלין בוויקישיתוף "מגלין", באתר JewishGen (באנגלית) מגלין (Mglin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מגלין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1804–1805), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מגלין (Mglin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מגלין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1804), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מאזיר

מאזיר (בבלארוסית: Мазы́р; ברוסית: Мозырь, מוזיר; בפולנית: Mozyrz, מוזיז', ביידיש: מאזיר) היא עיר במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר פריפיאט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. מאזיר נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובמאה ה-13 נכבשה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. בנובמבר 1920 נערך בעיר פוגרום, בו נרצחו כ-30 יהודים, תוך אונס נשים ושוד רכוש. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-6,300 יהודים, כחמישית מתושביה. ב-22 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד במעשי רצח בקרב יהודיה, תוך רצח כ-200 יהודים ב-10 בספטמבר 1941. ב-27–28 בספטמבר 1941 התרחשה ההשמדה הגדולה הראשונה: חלק מהיהודים נרצחו ממש בבתים וברחובות, אחרים נאספו בקבוצות של 30–40 איש והוסעו לבית הקברות. אנשים נאלצו לחפור את קבריהם ואז נורו. כ-1,000 בני אדם מתו במהלך פעולה זו. בסתיו ובחורף 1941 טבעו בנחל פריפיאט כ-700 קורבנות יהודים. ב-31 באוגוסט 1941, 21 יהודים התכנסו בתוך בית ברחוב פושקין. הם שפכו קרוסין על קירות הבית והציתו אותו באש, כשכל האנשים בפנים. מטרתם של האנשים הייתה לברוח מהמוות בידי הנאצים. התקרית כונתה בשם "מצדה בלארוסית". בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-7 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, בין 1,150 ל-1,500 איש, ליד הכפר הסמוך בוברי, חלקם בירי וחלקם בהטבעה בנהר פריפיאט. מבין היהודים במאזיר שהיוו כ-36 אחוז מכלל האוכלוסייה בעיר לפני מלחמת העולם השנייה, כמעט כולם הושמדו בגטו. מדיה וקבצים בנושא מאזיר בוויקישיתוף מוזיר (Mozyr), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם לאוניד סמילוביצקי (רו') ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), מוזיר, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1547–1549), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מאזיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיר (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית Мозырь (Беларусь) в годы Холокоста, Яд Вашем Тысячи преступлений, совершенных нацистами в Мозырском районе, зафиксированы документально, Правда Гомель, ‏06.12.2022
אודליסק

האודליסק היו השפחות הבתולות בהרמונו של הסולטאן, שנועדו לשרת את פילגשיו. הן היו בתחתית הסולם החברתי בהרמון. בדרך כלל ניתנה האודליסק לסולטאן במתנה, והייתה יכולה להפוך לאחת מפילגשיו. השימוש הפופולרי במילה בדרך כלל מתייחס לפילגש בהרמון. מקור המילה, הקיימת בצרפתית, הוא מהמילה הטורקית "odalık" שפירושה חדרנית. מדיה וקבצים בנושא אודליסק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונסטירשצ'ינה

מונסטירשצ'ינה (בעברית נכתב גם מונסטירשינה; ברוסית: Монасты́рщина; ביידיש: אמנאשטירשצינא) היא עיירה (יישוב בסגנון עירוני (רו')) במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראשיתה של מונסטירשצ'ינה בתחילת המאה ה-14, ובמהלך המאה ה-19 התפתחה, כאשר למעלה מ-80% מתושביה היו יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,370 יהודים, רוב תושביה, ופעל בה בית ספר יידי. באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות. כעבור כחודש רוכזו קרוב ל-1,000 יהודי העיירה והסביבה בגטו שהוקם בה. בפברואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו שבעיירה בבורות ירי, תוך עריכת מצוד אחר עשרות יהודים שהסתתרו בעיירה ורציחתם. מדיה וקבצים בנושא מונסטירשצ'ינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מונסטירשצ'ינה "מונסטירשצ'ינה", באתר JewishGen (באנגלית) מונסטירשינה (Monastyrshchina), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ואדים דובסון, מונסטירשצ'ינה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1806–1807), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריץ, רוזן הסן-קאסל

מוריץ, רוזן הסן-קאסל (25 במאי 1572 קאסל - 15 במרץ 1632 קאסל), היה רוזן של הסן-קאסל בין השנים 1592–1627. מוריץ נולד ב-25 במאי 1572 בקאסל. אביו היה וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל (1532–1592) ואמו הייתה סבינה מוירטמברג (1549–1581). לאחר מותו של אביו עלה מוריץ על כיסא השלטון במקומו. בשנת 1604 ירש מוריץ את דודו לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, שמת ללא ילדים, ובכך הרחיב את הרוזנות. בשנת 1605 מוריץ הפך לקלווניסטי, וגרם בכך לסכסוכי ירושה על רוזנות הסן-מרבורג, ולסכסוכים שנמשכו הרבה שנים עם רוזנות הסן-דרמשטדט. בהמשך השתתף מוריץ במלחמת שלושים השנים, ולחם כנגד הקיסר ובית הבסבורג. עקב כישלונותיו בקרבות נאלץ מוריץ לוותר על חלק משטחי הרוזנות לטובת רוזנות הסן-דרמשטדט. כתוצאה מכישלונותיו ויתר מוריץ על שלטונו ב-17 במרץ 1627, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילהלם, אולם חלק מנחלותיו ירשו בניו פרידריך וארנסט. ב-15 במרץ 1632 מת מוריץ בקאסל, והוא בן 60 שנה. בשנת 1593 התחתן מוריץ עם אגנס מזולמס-לאובאך, בתם של יוהאן גאורג, רוזן זולמס-לאובאך ומרגרטה משנבורג-לאוכאו, ממנה נולדו לו 6 ילדים: אוטו, נסיך הכתר של הסן-קאסל (1594–1617) אליזבת מהסן-קאסל, דוכסית מקלנבורג (1596–1625), התחתנה עם יוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג בן מת (1597) בן מת (1599) מוריץ (1600–1612) וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל (1602–1637) בשנת 1603 התחתן מוריץ עם יוליאנה מנסאו-דילנבורג, בתם של יוהאן השביעי, רוזן נסאו-דילנבורג ומגדלנה, רוזנת ולדק, ממנה נולדו לו 14 ילדים: פיליפ (1604–1626) אגנס מהסן-קאסל (1606–1650), התחתנה עם יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו הרמן הרביעי, רוזן הסן-רוטנברג (1607–1658) יוליאנה (1608–1628) סבינה (1610–1620) מגדלנה (1611–1671) מוריץ 1614–1633) סופיה מהסן-קאסל (1615–1670), התחתנה עם פיליפ הראשון, רוזן שאומבורג-ליפה פרידריך, רוזן הסן-אשווגה (1617–1655) כריסטיאן (1622–1640) ארנסט, רוזן הסן-ריינפלס (1623–1693) כריסטינה (1625–1626) פיליפ (1626–1629) אליזבת (1628–1633) מדיה וקבצים בנושא מוריץ, רוזן הסן-קאסל בוויקישיתוף מוריץ, רוזן הסן-קאסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוריץ, רוזן הסן-קאסל, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוריץ, רוזן הסן-קאסל, באתר Discogs (באנגלית)
לז ארק

לז ארק (צרפתית: Les Arcs) הוא אתר סקי בהרי האלפים של מחוז סבואה, צרפת. האתר הוא חלק ממרחב הגלישה פרדיסקי (Paradiski), המשותף עם אתר הסקי לה-פלאן ופייסי-ולנדרי. האתר נמצא מעל העיירה בור-סן-מוריס. באתר פועלות 54 מעליות סקי והוא מכיל 106 מסלולי סקי באורך כולל של 200 ק"מ, בגובה 810 עד 3,225 מ'. באזור הגלישה פרדיסקי ישנם מסלולים באורך 425 ק"מ. את אתר הסקי משרתים ארבעה כפרים, שנבנו במיוחד עבור גולשי הסקי: ארק 1600, ארק 1800, ארק 1950 ו- ארק 2000. מדיה וקבצים בנושא לז ארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לז ארק (בצרפתית) לז ארק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לז ארק, סרטונים בערוץ היוטיוב אדם קרני, ‏אתר הסקי לז ארק - גן עדן צרפתי, באתר GoTravel ברק קלמנוביץ', זרקו אותי בלז ארק: 425 ק"מ של סקי, באתר ynet, 12 בינואר 2016 יעל דגן, מחשבת מסלול מחדש, באתר "ידיעות אחרונות", 18 בפברואר 2019