laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרוץ היאכטות סידני-הובארט

מרוץ היאכטות סידני-הובארט (באנגלית: Sydney to Hobart Yacht Race) הוא תחרות שיט בינלאומית ליאכטות מפרש, הנערכת באוסטרליה בקיץ מדי שנה ברציפות מאז 1945. כלי השיט המשתתפים בה מוזנקים ב-26 בדצמבר מנמל העיר סידני שבדרום-מזרח אוסטרליה, חוצים את מצר בס ומגיעים לנמל העיר הובארט שבאי טסמניה. המרוץ, שאורכו כ-1,170 קילומטרים, הוא אחת מתחרויות השיט הגדולות הנערכות בים הפתוח ואחת מהקשות ביותר שביניהן בשל תנאי השיט הידועים לשמצה במצר בס. בשיאו של המרוץ השתתפו בו 371 כלי שיט (ב-1994). שיא הזמן הנוכחי להגעה לקו הסיום שנקבע במרוץ (ב-2005) היה 42 שעות, 40 דקות ו-10 שניות. ראשיתו של המרוץ היא במועדון שהוקם על ידי האוסטרלי פיטר לוק (Peter Luke) וחבריו לשם שיט בנתיב המשמש כיום את התחרות. השיט הפך למרוץ לפי הצעתו של קפטן ג'ון אילינגוורת' (John Illingworth), קצין הצי המלכותי הבריטי שביקר באוסטרליה. במרוץ הראשון השתתפו תשעה כלי שיט. ב-1947 השתתפו במרוץ 28 כלי שיט, ב-1965 – ‏53, וב-1975 הגיע מספרם ל-102. ב-1981 השתתפו במרוץ 159 יאכטות. במרוץ ב-2011 נטלו חלק 88 יאכטות. בסך הכל השתתפו בתחרות עד כה 5,058 יאכטות. מספר כלי השיט המסיימים את המרוץ הוא תמיד קטן ממספר הפותחים בו. בממוצע פורשות מן המרוץ כ-18% מן היאכטות הפותחות בו (ב-1984 פרשו מן המרוץ 70% מן היאכטות). נכון לשנת 2007 השתתפו שלושה שייטים בתחרות 44 פעמים כל אחד. המרוץ מתנהל על פי כללי השיט במרוצים (Racing Rules of Sailing) שנקבעו על ידי פדרציית השיט הבינלאומית. המרוץ ב-1998 הסתיים בטרגדיה, כאשר סופה עזה במיוחד שהתחוללה במצר בס הביאה לטביעתם של חמישה כלי שיט ממשתתפי התחרות, וששה מן השייטים נספו. מתוך 115 היאכטות שפתחו במרוץ באותה שנה הגיעו רק 44 לקו הסיום. בעקבות האסון הוקשחו תנאי הסף להשתתפות בתחרות בנוגע לגיל המינימום של השייטים ולניסיונם. במהלך שנות המרוץ טבעו במהלכו בסך הכל תשע יאכטות ונספו 11 שייטים. על פי המסורת חוגגים השייטים מסיימי המרוץ את ליל השנה החדשה (ב-31 בדצמבר) בנמל הובארט. נשים השתתפו בתחרות החל משנת 1946. ב-1975 הפליג צוות היאכטה הכל-נשי הראשון, ובסך הכל השתתפו בתחרות עד כה למעלה מאלף שייטות. גביע ג'יין טייט (על שם המשתתפת הראשונה בתחרות) מוענק מדי שנה לקברניטה הראשונה המסיימת את המרוץ. זמן ההגעה לקו הסיום בשנה הראשונה למרוץ היה 158 שעות ו-22 דקות. זמן זה התקצר במהירות, אך זמן השיא שנקבע ב-1975 נשבר רק 21 שנים אחר כך, ב-1996. שיא חדש שנקבע ב-1999 נשבר על ידי השיא הנוכחי בשנת 2005. יאכטות אוסטרליות ניצחו במרוץ 41 פעמים, אמריקניות – 10 פעמים, ניו זילנדיות – חמש, ויתר הניצחונות נחלקו בין יאכטות משש אומות נוספות. היאכטה האוסטרלית מורנה (Morna) ניצחה בתחרות שבע פעמים (תחת שני בעלים שונים). שני שייטים אחים ניצחו בתחרות ארבע פעמים. במקביל למרוץ סידני-הובארט מתנהל באוסטרליה גם מרוץ היאכטות מלבורן-הובארט. מדיה וקבצים בנושא מרוץ היאכטות סידני-הובארט בוויקישיתוף אתר המרוץ תמונות מפתיחת מרוץ 2009(הקישור אינו פעיל) מרוץ היאכטות סידני הובארט, מתוך האתר יאכט רנט זהו יום חג המכונה כיום הקופסאות.
מייק שינודה

מייקל (מייק) קנג'י שינודה (באנגלית: Mike Shinoda, נולד ב-11 בפברואר 1977) הוא גיטריסט, ראפר, פסנתרן, כותב שירים ומפיק מוזיקלי אמריקאי. הוא חבר בלהקת לינקין פארק ומאוחר יותר הקים גם את פרויקט הצד פורט מינור, שהוציא אלבום אחד. הוא גם מצייר ומעצב יצירות אמנות. שינודה נולד וגדל בעיר אגורה, הקרובה ללוס אנג'לס, קליפורניה. אביו, מהגר ממוצא יפני, אימו ממוצא הונגרי – רוסי ובעלת קשר משפחתי רחוק עם המלחין צ'ייקובסקי. יש לו אח צעיר בשם ג'ייסון (שנולד ב-1979). הוא נישא לאנה במאי 2003, יש לו ילד בשם אוטיס אקיו שינודה. הוא למד בבית ספר לעיצוב בפסדינה ולאחר מכן עבד כמעצב גרפי. כשהיה בכיתה ז', פגש שינודה את בראד דלסון (לימים גיטריסט להקת לינקין פארק). בסוף התיכון הקימו השניים יחד עם חבר נוסף, רוב בורדון, את להקת Xero אשר התפתחה מאוחר יותר ללהקת "לינקין פארק". מייק הוא מנחה ההופעה, זמר-ראפר ומפיק-שותף. יחד עם הדי ג'יי ג'ו האן הוא עיצב את העטיפות לכל הדיסקים של לינקין פארק. בדומה לגיטריסט הלהקה בראד דלסון, מנגן שינודה על גיטרת פול ריד סמית מדגם CE22, ובקליפ One Step Closer ניגן על גיטרת איבנז מדגם RG120. ב-2005 שינודה הקים את פרויקט ההיפ הופ "פורט מינור" שהוציא כמה להיטים וזכה להצלחה רבה. שנה לאחר מכן, שינודה הוציא לאור את תערוכת העבודות שלו הנקראה Diamonds Spades Hearts & Clubs. ב-2008 הוציא שינודה את תערוכת העבודות השנייה שלו הנקראה (Glorious Excess (BORN. ב-2009 קיבל שינודה תואר ד"ר לשם כבוד מהמכללה למרכז אמנות העיצוב. ב-2010 קיבל שינודה פרס איש חזון. בשנת 2011 הוא היה בצוות שכתב מוזיקה לסרט "הפשיטה". במשך עשר שנים לקח שינודה שיעורי פסנתר קלאסי, ולאחר מכן עבר לנגן סגנונות שונים כגון היפ-הופ וג'אז כיוון שעייף מהסגנון הקלאסי. חבריו ללהקה נוהגים לקרוא לו "הדבק" משום שהכל מוחזק אצלו ביחד, ישנם כינויים נוספים אבל הם אינם ברורים, כמו: Spike Minoda, Cobra Holda. מדיה וקבצים בנושא מייק שינודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייק שינודה מייק שינודה, ברשת החברתית פייסבוק מייק שינודה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייק שינודה, ברשת החברתית אינסטגרם מייק שינודה, ברשת החברתית טיקטוק מייק שינודה, ברשת החברתית VK מייק שינודה, סרטונים בערוץ היוטיוב מייק שינודה, ערוץ באתר Twitch.tv מייק שינודה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייק שינודה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייק שינודה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מייק שינודה, באתר ספוטיפיי מייק שינודה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) מייק שינודה, באתר Last.fm (באנגלית) מייק שינודה, באתר AllMusic (באנגלית) מייק שינודה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייק שינודה, באתר דיזר מייק שינודה, באתר Discogs (באנגלית) מייק שינודה, באתר Songkick (באנגלית) מייק שינודה, באתר Genius מייק שינודה, באתר טיידל (באנגלית) שירית גל, מייסד לינקין פארק: "המוות של צ'סטר השפיע על הכל - כאוס מוחלט", באתר ynet, 20 במרץ 2019
סלינאס גראנדס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סלינאס גראנדס – מדבר מלח בפרובינציות קורדובה וסנטיאגו דל אסטרו במרכז ארגנטינה סלינאס גראנדס (בואנוס איירס) – מדבריות מלח בפרובינציות בואנוס איירס ולה פמפה סלינאס גראנדס (צפון-מערב ארגנטינה) – מדבר מלח בפרובינציות סלטה וחוחוי בצפון-מערב ארגנטינה
סלינאס גראנדס (צפון-מערב ארגנטינה)

סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הוא מדבר מלח המשתרע על פני כ-212 קמ"ר בפרובינציות סלטה וחוחוי בצפון-מערב ארגנטינה, בגובה של 3,450 מטר מעל פני הים. ממזרח לו קבראדה דה אומוואקה, מדרום רכס צ'אניי (Sierra del Chañi), ומצפון וממערב משתרעים מישורי פונה. המדבר נוצר לפני 5 עד 10 מיליון שנים, כתוצאה מהתאיידות מי אגם קדום. מרבצי המלח רדודים יחסית, ומגיעים לעומק של כ-30 ס"מ בלבד (לעומת עומק של עשרות מטרים בסאלאר דה אויוני שבבוליביה השכנה). כביש 52, המחבר בין פורממארקה לבין מעבר חמה שבגבול צ'ילה חוצה את המדבר. מאז 2005 הכביש סלול באספלט, והדבר הקל על הגעת תיירים למקום. מדיה וקבצים בנושא סלינאס גראנדס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארגנטינה ובנושא מדבריות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הורמון משחרר הורמון גדילה

הורמון משחרר הורמון גדילה (באנגלית: Growth-hormone-releasing hormone, ובקיצור: GHRH) הוא הורמון משחרר המיוצר בגרעין הקשתי בהיפותלמוס ומשפיע על בלוטת יותרת המוח לייצר ולהפריש הורמון גדילה. גודלו של הורמון זה הוא 44 חומצות אמינו, כאשר החלק הפעיל מתוכן הוא 29 חומצות האמינו הראשונות. ההשפעה של הורמון משחרר הורמון גדילה על ההיפותלמוס מתבטאת הן ברמת ההפרשה, אשר באה לידי ביטוי תוך שניות, והן ברמת ייצור ההורמון, אשר באה לידי ביטוי תוך שעות. ההורמון המשחרר הורמון גדילה נקשר לקולטן המצומד לחלבון G, ודרך המתווך השניוני cAMP הוא מפעיל את הקינאז פרוטאין קינאז A שפועל על שני המסלולים, הפרשה וייצור. ההפרשה תלויה בכניסת סידן, המביאה לדה-פולריזציה של קרום התא ולשחרור בועית המכילות הורמון גדילה, ואילו הייצור תלוי בזרחון ושפעול של גורמי שעתוק כמו CREB, הנכנסים לגרעין התא ומשפיעים על שעתוק הגן להורמון גדילה. הורמון משחרר הורמון גדילה מופרש באופן דופקי (פולסטילי), דבר אשר מביא גם להפרשה הדופקית של הורמון גדילה. לכך מצטרף הורמון אחר הנוגד את פעולתו של ההורמון המשחרר הורמון גדילה – סומטוסטטין. הורמון משחרר הורמון גדילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מפרץ טוקיו

מפרץ טוקיו (ביפנית: 東京湾) הוא מפרץ השוכן בדרום חבל קאנטו ביפן. בעבר נקרא מפרץ אדו (江戸湾). את מפרץ טוקיו מקיפים חצי האי בוסו (מחוז צ'יבה) ממזרח, וחצי האי מיאורה (מחוז קנאגאווה) ממערב. שטחו של המפרץ הוא 922 קילומטר רבוע. בנוסף כולל מפרץ טוקיו שטח ימי שהוסב ליבשה בשטח של 249 קילומטר רבוע. האי הטבעי היחיד במפרץ הוא אי הקוף (猿島), הסמוך ליוקוסוקה, קנאגאווה. עם זאת, במפרץ איים מלאכותיים רבים ששימשו ביצורים ימיים בתקופות מייג'י וטאישו. נמלי טוקיו, צ'יבה, קווסאקי ויוקוסוקה שוכנים כולם במפרץ טוקיו, והאחרון הוא מקום מושבם של הזרוע הימית של כוחות ההגנה העצמית של יפן ובסיס ימי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ביפן. בחופו המערבי של המפרץ, בין טוקיו ליוקוהמה, שוכן מאז תקופת מייג'י אזור התעשייה קייהין. לאחר מלחמת העולם השנייה התרחב האזור לצפון המפרץ ולמזרחו. המגעים הראשונים בין קומודור מת'יו פרי לשוגונות טוקוגאווה נערכו במפרץ טוקיו בשנות ה-50 של המאה ה-19, וכמו כן גם הקשרים הראשונים בין יפן למעצמות המערביות לפני רסטורציית מייג'י. מעט לפני כניעת יפן במלחמת העולם השנייה התרחש במפרץ קרב שטח קטן היקף.[דרוש מקור] טקס החתימה על הסכם הכניעה במלחמה נערך על סיפון אוניית המערכה "מיזורי" שעגנה במפרץ טוקיו ב-2 בספטמבר 1945. במהלך הטקס התנוסס דגל מאחת מספינותיו של פרי. מדיה וקבצים בנושא מפרץ טוקיו בוויקישיתוף מפרץ טוקיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוב בורדון

רוברט גרגורי "רוב" בורדון (באנגלית: Robert Gregory "Rob" Bourdon; נולד ב-20 בינואר 1979 בקלאבאסס, קליפורניה) הוא מוזיקאי אמריקאי-יהודי. המתופף של להקת הנו-מטאל האמריקאית לינקין פארק. הוא החבר הצעיר ביותר בלהקה. נטייתו של בורדון למוזיקה החלה בגיל צעיר. בגיל 10 הוא החל ללמוד לתופף על התופים (ולפני כן גם על פסנתר, לתקופה קצרה). כל זה החל לאחר שאימו, הכירה את מתופף להקת אירוסמית', הכניסה את בנה אל מאחורי הקלעים של הופעתם. שם רוב הביט על המופע והחליט שהוא רוצה לעסוק בתיפוף כאשר יגדל. בתיכון למד רוב עם מספר חברים מהלהקות הובסטנק ואינקיובס. הוא הצטרף ללהקה הראשונה שלו בגיל 13, בה הוא ניגן יחד עם חבריו גרסאות כיסוי לשירי נירוונה. מאוחר יותר רוב הצטרף לחברו לתיכון, הגיטריסט בראד דלסון, בלהקה "Relative Degree". למרות כל החזרות הלהקה לא הצליחה להחזיק מעמד והתפרקה אחרי הופעה אחת בלבד. דרך חברו הטוב של בראד, מייק שינודה, השניים הצטרפו ללהקה "Xero" – הלהקה ששינתה את שמה פעמיים: ל-hybrid theory ומוכרת כ-linkin park (לינקין פארק) של היום. יכולותיו של רוב בורדון בתיפוף באות לידי ביטוי בהופעות של לינקין פארק כשבשיר Bleed It Out הוא מבצע סולו תופים ארוך. מתגורר בורדון בלוס אנג'לס. הוא טבעוני. מדיה וקבצים בנושא רוב בורדון בוויקישיתוף רוב בורדון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוב בורדון, באתר AllMusic (באנגלית) רוב בורדון, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוב בורדון, באתר Discogs (באנגלית) לסרטון של סולו תופים בשיר Bleed It Out באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שירת הים (יישוב)

שירת הים היה מאחז בדרום רצועת עזה, על חוף הים התיכון במרכז רצועת החוף של גוש קטיף, שפונתה במסגרת תוכנית ההתנתקות. היישוב נבנה על תשתית של עשרה בתי נופש שנבנו בסמוך לרצועת החוף ושמשו קצינים מצריים לפני מלחמת ששת הימים. בתום המלחמה הועברה הבעלות על מבנים אלו למנהל האזרחי. בקשות למתן אישור להתיישבות יהודים במקום נדחו. גרעין הראשוני להקמת היישוב החל להתגבש בעקבות רצח רוני צלח בכ' בטבת תשנ"ג בפתח חממותיו בכפר ים. ב-20 בנובמבר 2000 אירע במבואות כפר דרום הפיגוע באוטובוס הילדים בו נהרגו שני אזרחים ונפצעו תשעה. בעקבות כך נכנסו אזרחים בערבו של אותו היום לעשרת בתי הנופש באישור הקבינט המדיני-ביטחוני. בט"ו בשבט תשס"א (2001) הקימה קבוצת צעירים מישיבת תורת החיים את "שירת הים" כתגובה. היישוב מעולם לא הוכר על ידי ממשלת ישראל. השם שירת הים הוענק למקום על ידי רוחמה שפירא, וזאת בעקבות סמיכות הקמת היישוב ל"שבת שירה" שבה נקראת בבתי הכנסת "שירת הים". עד תהליך ההתנתקות התגוררו במקום כ-20 משפחות בקראוונים ובמבנים נטושים ובמקום הוקמו גינת משחקים ובית כנסת. ביישוב התגוררו במאי 2005 כ-16 משפחות. התושבים ייעדו את יישובם לשמש כאתר נופש ותיירות, למרות המצב הביטחוני הקשה באזור. לקראת מועד ביצוע תוכנית ההתנתקות הוקמו לאורך החוף ליד שירת הים עשרות סוכות שקלטו לתוכן עשרות רבות של מתנחלים חדשים. חלקם הגדול הסתננו לגוש קטיף דרך מחסומי הצבא והמשטרה. בשירת הים וביישוב הסמוך, כפר ים, פרצו בחודש יוני 2005 עימותים קשים עם תושבי אזור אל-מואסי הסמוך ועם כוחות הביטחון. היישוב פונה ב-18 באוגוסט 2005, במסגרת יישום תוכנית ההתנתקות. בני הנוער שהיו שבמקום, בהנהגתו של אריה יצחקי הכריזו על הקמת אוטונומיה יהודית שנקראה "הרשות היהודית העצמאית של חבל עזה". הם הציתו מחסומים, צמיגים, פחי אשפה ועצי תמר וחלקם התבצרו בבית הכנסת ובמוסדות ציבור אחרים. יצחקי אף איים לירות בשוטרים ובחיילי צה"ל. אחרי תלאות ממושכות הושג הסכם על פתרון קבע לקהילה ביישוב משכיות בבקעת הירדן. עד להקמת הבתים במשכיות עברו המתיישבים למגורים זמניים ביישוב הקהילתי חמדת. בחודש דצמבר 2006, נתן שר הביטחון, עמיר פרץ, את האישור הסופי להרחבת היישוב בכ-30 בתים צמודי קרקע חדשים. מחלקת המדינה האמריקנית והאיחוד האירופי פרסמו הודעות המבקרות את ההחלטה. בספטמבר 2009 החלו במקום עבודות לבניית 20 בתי קבע. לצד בתי הקבע קמה שכונת קראוונים וכיום מתגוררים מפוני שירת הים במשכיות. אריק יפת: על הנסים - סיפורים מגוש קטיף, הוצאת ספריית נצרים, תשס"ה, 2005. חגי הוברמן: שורשים בחולות, הוצאת מדרשת נצרים, תשס"ה, 2005. מדיה וקבצים בנושא שירת הים בוויקישיתוף אורי גליקמן, כאן ביתי: שירת הים, באתר nrg‏, 3 במאי 2005 חגי הוברמן, הירשת וגם רצחת?! מקום המחבוא של מוחמד דף - בחורבות גוש קטיף, באתר מצב הרוח, ‏17 ביולי 2024 כתבי ynet, רגע האמת בכפר ים: יצחקי מאיים לפתוח באש, באתר ynet, 18 באוגוסט 2005 עמוס הראל, עשור להתנתקות: הצבא והמדינה השתנו, נסיגה מהגדה היא כבר סיפור אחר לגמרי, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2015 מוטי סנדר, שירת הים קולטים משפחות ליישוב הקבע במשכיות., באתר קטיף.נט, 26 בינואר 2006 מוטי סנדר, ויסעו ויחנו ב...חמדת., באתר קטיף.נט, 9 במרץ 2006
תומקאר

תומקאר (Tomcar) הוא רכב שטח ופנאי מסוג באגי, המיוצר על ידי חברת "תומקאר" הישראלית. תומקאר היה הכלי הראשון מסוג טרקטורוני הצד לצד הספורטיביים (Side by side) שבהם יושבים הנהג והנוסע זה לצד זה, שכיום פורח ברחבי העולם ופועלים בו יצרניות ענק כמו פולאריס וקאן-אם. TM2 - רכב שטח דו-מושבי ספורטיבי, המחייב רישיון נהיגה. TM4 - לארבעה נוסעים, משמש בעיקר לטיולי משפחות ומאושר לנסיעה רק בשטחים תפעוליים (אינו מאושר לנסיעה על כבישים). TM5 - רכב בתצורת טנדר, דו-מושבי עם ארגז. TM6 - רכב עם שישה מושבים. תחילת הפיתוח הייתה באמצע שנות ה־80 כאשר יורם זרחי, שהחזיק אז במפעל לצינורות מתכת בקיבוץ גבעת השלושה ביקש לבנות רכב באגי קטן לבנו תום. בתחילת שנות ה-90 זרחי פיתח את הבאגי לכלי בגודל מלא ובהתאם לתקן, תחילה לתפקידי רכב תפעולי לחקלאות ותעשייה ובהמשך כרכב פנאי. הכלי מאופיין במערך מתלים ארוך במיוחד המאפשר עבירות טובה בשטח, תוך רמת בטיחות גבוהה. בשל עבירותו הגבוהה, החל בהמשך לשמש גם את כוחות הביטחון לפעילות במקומות ותנאים בהם רכבי שטח רגילים אינם מספקים. כיום הוא מיוצר במפעל בגבעת השלושה בו מבוצע הפיתוח, וגם באוסטרליה. באמצע שנות ה-2000 הכלי יוצר בארצות הברית, אך קו הייצור נסגר בגלל אי רווחיות. הכלי משמש כרכב שטח ורכב צבאי בישראל ובמספר מדינות בעולם בהן בריטניה, ספרד, ארצות הברית ואוסטרליה. לתומקאר המקורי יש מנוע בנזין בעל קירור אוויר, עם גיר וריאטור. באמצע שנות ה-10 הוצג דגם ראשון עם הנעה חשמלית, וכיום גם כל לקוח יכול לבחור בין אפשרויות של הנעת בנזין חשמל או היברידית. גארדיום גרזן (כלי רכב) מדיה וקבצים בנושא תומקאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומקאר תומקאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ישי בן ינאי, תומקאר TM27CL: מבחן דרכים, 4 ביולי 2010, באתר "אוטו" מפרט טכני, תומקאר תומקאר-הדור הבא [1]
Mutter (מנהל חלונות)

Mutter הוא מנהל החלונות של ממשק GNOME Shell המופיע כברירת מחדל ב־GNOME גרסה 3, והחליף את קודמו Metacity. Mutter משתמש בספרייה של ערכת הכלים Clutter ותומך גם ב־OpenGL. השם Mutter מהווה קיצור של "Metacity Clutter". Mutter יכול לתפקד כמנהל חלונות עצמאי בשולחנות עבודה מבוססי GNOME, וקיים כברירת מחדל משחרור גרסה 3.0. המנהל מהווה תשתית לתוספים גרפיים וחזותיים רבים בשולחן העבודה. אתר האינטרנט הרשמי של Mutter (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Clutter (ערכת כלים)

Clutter היא תוכנת ערכת כלים חופשית מבוססת קוד פתוח, ליצירת ממשק משתמש גרפי התומך בהאצת חומרה. היא מסתמכת על OpenGL ועל OpenGL ES. התוכנה תומכת בהידור בפלטפורמות שונות ובניהן X11, Drawin, ו-Win32. ערכת הכלים כוללת יכולות קישור לשפות אחרות ובהם מונו, פרל פייתון Ruby ו-Vala. בנוסף תומכת התוכנה בהזרמת מדיה מבוססת GStreamer. התוכנה פותחה על ידי OpenedHand Ltd, שכיום מהווה חלק מאינטל. אתר האינטרנט הרשמי של Clutter (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
2012 בקולנוע

ערך מורחב – 2012 בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2012 בקולנוע הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו בעולם ובארץ, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים. מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים. מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (500,000 כרטיסים) מחוברים לחיים (490,000 כרטיסים) סקייפול (430,000 כרטיסים) טד (400,000 כרטיסים) עידן הקרח 4: יבשת בתנועה (370,000 כרטיסים) עלייתו של האביר האפל (330,000 כרטיסים) משחקי הרעב (300,000 כרטיסים) הדיקטטור (300,000 כרטיסים) חטופה 2 (280,000 כרטיסים) הנוקמים (250,000 כרטיסים) סטפ אפ 4 (250,000 כרטיסים) ספיידרמן המופלא (230,000 כרטיסים) למלא את החלל (210,000 כרטיסים) העולם מצחיק (200,000 כרטיסים) דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2 (200,000 כרטיסים) לרומא באהבה (190,000 כרטיסים) הסרט הטוב ביותר – ארגו הבמאי הטוב יותר – אנג לי (חיי פיי) השחקן הטוב ביותר – דניאל דיי-לואיס (לינקולן) השחקנית הטובה ביותר – ג'ניפר לורנס (אופטימיות היא שם המשחק) שחקן המשנה הטוב ביותר – כריסטוף ואלץ (ג'אנגו ללא מעצורים) שחקנית המשנה הטובה ביותר – אן האת'וויי (עלובי החיים) הסרט הזר הטוב ביותר – אהבה (צרפת) הסרט המונפש הטוב ביותר – אמיצה הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר – Paperman הסרט הטוב ביותר – ארגו השחקן הטוב ביותר – דניאל דיי-לואיס (לינקולן) השחקנית הטובה ביותר – ג'סיקה צ'סטיין (כוננות עם שחר) הסרט הטוב ביותר – עלובי החיים השחקן הטוב ביותר – יו ג'קמן (עלובי החיים) השחקנית הטובה ביותר – ג'ניפר לורנס (אופטימיות היא שם המשחק) הבמאי הטוב ביותר – בן אפלק (ארגו) שחקן המשנה הטוב ביותר – כריסטוף ואלץ (ג'אנגו ללא מעצורים) שחקנית המשנה הטובה ביותר – אן האת'וויי (עלובי החיים) התסריט הטוב ביותר – קוונטין טרנטינו (ג'אנגו ללא מעצורים) סרט האנימציה הטוב ביותר – אמיצה הסרט הזר הטוב ביותר – אהבה פרס על מפעל חיים – ג'ודי פוסטר הסרט "למלא את החלל" זכה בשבעה פרסי אופיר: הסרט, הבמאי, השחקנית הראשית, שחקנית המשנה, הצילום, התסריט והאיפור הטובים ביותר. מלאכיות בלבן מדיה וקבצים בנושא 2012 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 2012 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אברהם כרמלי, מנחם לזר, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2012, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, דצמבר 2014, עמ' 20 יאיר רוה, סיכום 2012: סרטי השנה של "סינמסקופ", בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 28 בדצמבר 2012 כתבי ynet, בחירות עכשיו! הסרטים הטובים והרעים של 2012, באתר ynet, 28 בדצמבר 2012 נועם סטולרמן ואיתן גפני, שנת המאיה: סיכום 2012, באתר "רוזבאד", 30 בדצמבר 2012 אמיר בוגן, נשברו בקופות: הכישלונות הגדולים של 2012, באתר ynet, 30 בדצמבר 2012 יאיר רוה, שוברי הקופות בישראל בשנת 2012, "פנאי פלוס", 27 בדצמבר 2012
פלמינגו אמריקני

פלמינגו אמריקני (שם מדעי: Phoenicopterus ruber) הוא מין של פלמינגו הקרוב למינים פלמינגו מצוי ופלמינגו צ'יליאניי וכמותם שייך לסוג פלמינגו. הוא גם ידוע בשם פלמינגו הקאריביים, אף שהוא נפוץ גם באיי גלאפגוס שבאוקיינוס השקט. הפלמינגו האמריקני נפוץ באיי גלאפגוס, בחופי קולומביה, ונצואלה והאיים הסמוכים, בסמוך לגיאנה וכף אורנג' בברזיל, חצי האי יוקטן, איי הקריביים הצפוניים (איי בהאמה, היספניולה, קובה ואיי טרקס וקייקוס). הפלמינגואים האמריקניים הנראים מעת לעת בדרום פלורידה הם בעיקר כאלה שנמלטו מהשבי. גובהו של הפלמינגו האמריקני 120–140 ס"מ, משקל הזכרים 2.8 ק"ג ואילו של הנקבות 2.2 ק"ג. רגליו ומרבית נוצותיו ורודות. הנוצות הסוככות בכנפו אדומות, והאברות הראשיות והמשניות (אברות היד והאמה) שחורות. נוצותיהם של פלמינגואים צעירים אפורות, ורק עם התבגרותם הם רוכשים בהדרגה את צבעם הוורוד. אורך מוטת הכנף 140 עד 165 ס"מ. המקור ורוד ולבן, ובקצהו שחור. מקור הצבע הורוד הוא באצה הנקראת Haematococcus pluvialis אשר מצויה במים בהם מקננים הפלמימגו. האצה משחררות פיגמנט הנקרא Astaxanthin והוא צובע את הנוצות בורוד- אדום. הוא גם מקור הצבע של סרטנים ובעלי חיים ימיים אחרים. הם חיים במושבות שגודלן עשוי לנוע בין כמה עשרות לעד מאות אלפי פרטים. בתקופת החיזור מציגים הפלמינגואים את כנפיהם לראווה, ומשתחווים עם צווארם למשיכת בנות זוג. בתקופה זו כל הפרטים הבוגרים במושבה משתתפים בכך. בין מאי לאוגוסט הם מטילים ביצה יחידה בצבע לבן, הבוקעת אחרי 28 עד 32 ימים של דגירה. הגוזל בוקע במשקל של כ85-102 גרם, כשעיניו פתוחות, אך לא מסוגל לדאוג למזונו בעצמו. שני ההורים שותפים לדגירה ובהמשך לגידול הגוזל. הם מגיעים לבגרות מינית לאחר כ-5 שנים. אורך חייהם כ-40 שנה. הפלמינגו האמריקני הוא אחד המינים המוגנים בהסכם לשימור עופות מים נודדים במרחב אפריקה-אירואסיה (AEWA). הפלמינגו האמריקני הוא הציפור הלאומית של איי בהאמה. מדיה וקבצים בנושא פלמינגו אמריקני בוויקישיתוף פלמינגו אמריקני, באתר ITIS (באנגלית) פלמינגו אמריקני, באתר NCBI (באנגלית) פלמינגו אמריקני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פלמינגו אמריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלמינגו אמריקני, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) פלמינגו אמריקני, באתר GBIF (באנגלית) Meziani, A. 2011. "Phoenicopterus ruber", Animal Diversity Web. פלמינגו אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN Siri Khalsa, Our colorful world, Nutrision news
דייב פרל

דייוויד מייקל פָרֵל (נולד ב-8 בפברואר 1977), המכונה גם "פיניקס", הוא נגן הבס של להקת לינקין פארק. פרל נולד בעיר פליימות' במסצ'וסטס ובגיל 5 עבר ביחד עם משפחתו לקליפורניה. לפרל אח גדול בשם ג'ו ואח צעיר בשם טיילר. אמו של דייב למדה אותו כיצד לנגן בגיטרה. בנוסף דייב יודע לנגן בגיטרת בס, גיטרה חשמלית, צ'לו וכינור. בנוסף הוא ניגן בקונטרבס בכמה קונצרטים. ב-1999, דייב סיים את לימודיו ב"אוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס" יחד עם בראד דלסון שהיה שותפו לחדר במעונות. לפני שהצטרף ללהקת "Xero" (אשר מאוחר יותר שינתה את שמה ללינקין פארק), דייב היה גיטריסט להקת "טייסטי סנקס", לאחר ששינתה את שמה ל"סנקס", הפך דייב לנגן הבס שלה. דייב היה נגן הבס של להקת "Xero" עד שהחליט לצאת למסע הופעות עם להקתו הקודמת. הוא חזר והצטרף ללהקת "Xero", שבינתיים הפכה ל"לינקין פארק", לאחר יציאת הדיסק "Hybrid Theory" בשנת 2001. את דייב החליף בינתיים באסיסט שכור (ניתן לראותו בקליפ One Step Closer). הוא מנגן בגיטרה מסוג ארני באל סטינג ריי באס ומשתמש במגבר SWR. החלום של דייב היה להיות מתופף, אך הזה עדיין לא התגשם. למרות זאת, הוא מנגן גם בצ'לו ובכינור, באלבומו השני "Reanimation". בהתאם לכינוי שלו "פיניקס" (שפירושו עוף החול), יש לו שני קעקועים של עוף החול בגבו. דייב נישא ללינסדי ב-28 בדצמבר 2002, וב-2007, הוא הפך לאבא. מדיה וקבצים בנושא דייב פרל בוויקישיתוף דייב פרל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייב פרל, ברשת החברתית אינסטגרם דייב פרל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייב פרל, באתר AllMusic (באנגלית) דייב פרל, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייב פרל, באתר Discogs (באנגלית)
סונו ג'וי

סונו ג'וי (ביפנית: 尊皇攘夷, מילולית: "כבדו את הקיסר, גרשו את הברברים") הייתה פילוסופיה פוליטית ותנועה חברתית יפנית ששאבה מהנאו-קונפוציאניזם. היא הפכה להיות המוטו של התנועה שפעלה להדחת שוגונות טוקוגאווה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19, בסוף תקופת אדו. מקורה של הססמה "סונו ג'וי" הוא סיני, באדון הואן ממדינת צ'י בתקופת האביב והסתיו. באותה תקופה איבדה שושלת ג'ואו את שליטתה על הנחלות הפאודליות ונפלה קורבן לפלישות חוזרות ונשנות. האדון הואן השתמש בססמה כביכול על מנת לעודד בעלי נחלות אחרים לתמוך בג'ואו, אך למעשה השתמש בה על מנת לזכות באהדתם של האדונים הפאודלים ולקרוא תגר על שלטונה של השושלת. ביפן, ניתן לזהות את שורשי הססמה בכתביהם של הוגים קונפוציאניים מהמאה ה-17, בתארם את קדושת הכס הקיסרי ואת עליונותו על פני שאר המונרכים בעולם. המלומד סיישיסאי אאיזאווה כתב ב-1825 שסונו פירושו הכבוד אותו חולק השוגון לקיסר, וג'וי הוא נידוי הנצרות מיפן. עם הגעת כלי שיט זרים לחופי יפן בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, עמדה מדיניות הבידוד של יפן בסימן שאלה. חלק ה"ג'וי" (גרשו את הברברים) ב"סונו ג'וי" קיבל משמעות של התנגדות להסכם קנגאווה, שבו אילצו האמריקאים את יפן לסחור עמם ב-1853. ההסכם נחתם תחת איומי ספינות התותחים של קומודור מת'יו פרי ונתקל בהתנגדות הסמוראים. העובדה שהשוגונות חתמה על ההסכם על אף התנגדות הקיסר הייתה הוכחה מספקת לסמוראים רבים שחלק ה"סונו" (כבדו את הקיסר) לא עמד במבחן המציאות, ורבים קראו להדחת השוגונות והחלפתה בממשלה שתציית לקיסר. הססמה הפכה להיות קריאת הקרב של ההאן המורדים צ'ושו וסצומה, שזכו לתמיכת הארמון הקיסרי בקיוטו. הקיסר קומיי הפר מסורת בת מאות שנים והחל להתערב בענייני המדינה, התסיס כנגד ההסכמים, אף ניסה להתערב בסדר הירושה של השוגונות וב-1863 פרסם קומיי צו שקרא לסילוק הברברים. אף על פי שלשוגונות לא הייתה אפשרות לאכוף אותו, עורר הצו התקפות כנגד השוגונות עצמה וכנגד זרים ביפן, שהמפורסמת בהם הייתה תקרית נממוגי, בגינה נאלצה השוגונות לשלם לבריטניה פיצויים. התקפות אחרות כללו ירי תותחי חוף על ספינות זרות בעיר שימונוסקי. פעולה זו הביאה בסופו של דבר לשינוי בתנועת סונו ג'וי. לאחר הפגזת הספינות הזרות דרשה ממשלת בריטניה תשלום פיצויים, ומשנדחתה הדרישה הפגיזו ספינותיה את בירת סצומה, קגושימה. תקרית זו הבהירה ליפנים שאין באפשרותם להילחם במעצמות הזרות, והתנועה הפנתה את מרצהּ להדחת השוגון, בתהליך שהסתיים ברסטורציית מייג'י. הססמה מעולם לא הפכה למדיניות רשמית של הממשלה או אפילו של המורדים. על אף תוכנהּ, למורדים, ובעיקר לסצומה, היו קשרי מסחר עם המעצמות הזרות, דרכן רכשו רובים, כלי ארטילריה, ספינות וטכנולוגיה אחרת. לאחר השלמת רסטורציית מייג'י והשבת השלטון לקיסר, החליפה את סונו ג'וי הסיסמה "מדינה עשירה, צבא חזק" (富国強兵), שקראה לתושבי יפן לאמץ את המודרניזציה. בספר גאי ג'ין של ג'יימס קלאוול מופיעות דמויות החברות בתנועת סונו ג'וי ונבחנת השקפת עולמם כלפי השוגונות והזרים. מדיה וקבצים בנושא סונו ג'וי בוויקישיתוף
מרדכי דב טברסקי

דף זה הוא דף פירושונים לשני בני דודים, נכדי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס האם התכוונתם ל... מרדכי דב טברסקי (הורניסטייפול) מרדכי דב טברסקי (מטומשפול) (טומשפול) עץ משפחת טברסקי - ענף צ'רקס