laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמלי, נסיכת אורליאן

אמלי, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Amélie d'Orléans;‏ 28 בספטמבר 1865 – 25 באוקטובר 1951), הייתה בתו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ואשתו של קרלוש, מלך פורטוגל. אמלי נולדה ב-28 בספטמבר 1865 בטוויקנהאם, אנגליה, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1871 חזרה המשפחה לצרפת, ובשנת 1872 נחקק חוק שהחזיר למשפחה את כל נכסיה שהוחרמו בשנת 1848. בשנת 1883 מת אנרי, רוזן שאמבור, ובעקבות כך ירש אביה את הטענה לכתר צרפת בעיני רוב המלוכנים. ב-22 במאי 1886 התחתנה אמלי עם האינפנטה קרלוש מפורטוגל, אולם בתחילה לא הייתה חמותה מרוצה מהנישואים, מכיוון שרצתה להשיא את בנה למריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, או מתילדה, נסיכת סקסוניה, או ויקטוריה, נסיכת פרוסיה, או ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת. עם זאת, נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1889 מת חמיה לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרלוש, מלך פורטוגל. אמלי מילאה את חובותיה כמלכה, וריככה במקצת את הביקורת הגוברת כלפי המלוכה עם הפופולריות האישית שלה, אם כי נמתחה עליה ביקורת בשל הוצאותיה. היא הייתה פעילה בפרויקטים חברתיים רבים, כגון מניעה וטיפול בשחפת, וייסוד של ארגוני צדקה, בתי הבראה ובתי מרקחת. היא נחשבה פחות רשמית מאשר חמותה מריה פיה, נסיכת סבויה, למדה היטב פורטוגזית, ותוארה כרגועה ומתונה. אמלי אהבה ספרות, אופרה ותיאטרון, ובהיעדר בן זוגה בשנת 1895, היא שימשה כעוצרת הממלכה. בשנת 1902 היא יצאה לשיט בספינה בים התיכון, אשר ספג ביקורת רבה בשל מותרותיו. בשנת 1892 העניק לה האפיפיור לאו השלושה-עשר את עיטור ורד הזהב. אולם, חרף פעליה, הפופולריות של המלוכה הפורטוגזית החלה לדעוך, אל מול הכלכלה שפשטה רגל, מהומות תעשייתיות, אנטגוניזם סוציאליסטי ורפובליקני וביקורת עיתונאית. ב-1 בפברואר 1908 בזמן נסיעתם של המשפחה המלכותית בככר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך. בעלה המלך מת מיד, בנה הבכור לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן, ואילו בנה השני נפצע בזרועו והוא שירש את כס המלכות, כמנואל השני, מלך פורטוגל, בעוד אמלי לא נפצעה כלל. בשנת 1910 הודח בנה מנואל השני בהפיכה צבאית, ופורטוגל הפכה לרפובליקה. לאחר ההפיכה שבה אמלי לצרפת, שם חיה את רוב שנותיה המאוחרות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוזמנה אמלי לבקר בפורטוגל, אך היא סירבה לכך, וביקרה שם רק בשנת 1945, וב-25 באוקטובר 1951 היא מתה בלה שסני, איבלין בצרפת. ב-22 במאי 1886 התחתנה אמלי עם קרלוש, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 3 ילדים: לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל (1887–1908) מריה, נסיכת פורטוגל (1887) מנואל השני, מלך פורטוגל (1889–1932) מדיה וקבצים בנושא אמלי, נסיכת אורליאן בוויקישיתוף
פורד טאונוס P2

פורד טאונוס P2 (בגרמנית: Ford Taunus P2) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב Ford-Werke GmbH, (פורד גרמניה), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1957–1960. דגם "פורד טאונוס P2" קרוי גם "Ford Taunus 17M", ו"Ford Taunus 17M P2". שם הדגם הנפוץ ביותר במשך השנים ועד היום הוא "פורד טאונוס 17M". יוצרו 239,978 יחידות, כולל 45,468 יחידות בתצורת סטיישן, וכ-3,000 יחידות בתצורת קבריולה. מחיר דגם סדאן בסיסי, בשנת 1957 עמד על 6,650 מרק גרמני, מחירו של דגם סדאן דה-לוקס עמד על 7,190 מרק גרמני. מחיר דגם סטיישן בסיסי, בשנת 1957 עמד על 6,990 מרק גרמני. מחירו של דגם סטיישן דה-לוקס עמד על 7,550 מרק גרמני. תאוצת הדגם, בין 0–100 קמ"ש היא 23 שניות. סדאן - 2 דלתות סדאן - 4 דלתות קבריולה - 2 דלתות סטיישן - 3 דלתות בסיסי דה לוקס 1957 - 16,520 יחידות 1958 - 81,133 יחידות 1959 - 77,058 יחידות 1960 - 61,372 יחידות פורד טאונוס P2, שנת 1957 (שרטוט) פורד טאונוס P2, דגם דה-לוקס פורד טאונוס P2, שנת 1958 - סטיישן פורד טאונוס P2 - סטיישן פורד טאונוס P2, דגם דה-לוקס - מבט ללוח מחוונים פורד טאונוס P2, דגם דה-לוקס - מבט לתא הנהג פורד טאונוס P2 פורד טאונוס P2, שנת 1958, תצורת 4 דלתות פורד טאונוס P2 - מבט למנוע פורד טאונוס P2 פורד פורד טאונוס G93A פורד טאונוס P3 פורד טאונוס P5 פורד טאונוס P6 טאונוס 12M טאונוס 20M פורד טאונוס TC פורד טאונוס P2 (car.info) סדרת m פורד (ford-m-modelle) מדיה וקבצים בנושא פורד טאונוס P2 בוויקישיתוף פורד טאונוס P2, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P2, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P2, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P2, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P2 - נתונים טכניים automobile-catalog פורד טאונוס P2 motomobil.com/17m-p2 פורד טאונוס P2 קומבי (סטיישן) car.info
לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל

לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל (בפורטוגזית: Luís Filipe, Príncipe Real de Portugal; 21 במרץ 1887 – 1 בפברואר 1908), היה נסיך הכתר של פורטוגל, אולם נרצח יחד עם אביו, ובעקבות כך אחיו מנואל השני עלה לשלטון. לואיש פיליפה נולד ב-21 במרץ 1887 בליסבון, בשם המלא לואיש פיליפה מריה קרלוס אמיליו פרנסיסקו ויקטור מנואל אנטוניו לורנסו מיגל רפאל גבריאל גונזגה חאווייר פרנסיסקו דה אסיס בנטו דה סקסה קובורג גותה א ברגנסה (Luís Filipe Maria Carlos Amélio Francisco Víctor Manuel António Lourenço Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis Bento de Saxe-Coburgo-Gotha e Bragança), לקרלוש, מלך פורטוגל ולאמלי, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ועם לידתו קיבל את התואר "נסיך ביירה". בשנת 1889 מת סבו לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ואביו קרלוש עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך קיבל לואיש פיליפה את התארים "נסיך הכתר של פורטוגל" ו"דוכס ברגנסה". בשנת 1907 פעל הנסיך כעוצר המלוכה בעוד אביו נמצא מחוץ למדינה, ובאותה שנה הוא ערך ביקור רשמי מוצלח מאוד במושבות הפורטוגזית באפריקה, והיה החבר הראשון של משפחת המלוכה שאי פעם ביקר בהן. לואיש פיליפה היה תלמידו של ז'ואקים אוגוסטו מזינהו דה אלבוקרקי, אולם כמו כל בני ברגנסה הצטיין מאוד באמנויות, אך לא בחינוכו הצבאי. באותה תקופה הציעו ללואיש פיליפה להתחתן עם דודניתו פטרישיה, נסיכת קונוט, בתם של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, ונכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. ב-1 בפברואר 1908 בעת נסיעתה של המשפחה המלכותית בכיכר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך. אביו המלך מת מיד, ואילו לואיש פיליפה נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן, ובעקבות כך אחיו מנואל עלה על כס המלוכה. מדיה וקבצים בנושא לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל בוויקישיתוף לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת

ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת (באנגלית: Victoria of Wales, ‏6 ביולי 1868 – 3 בדצמבר 1935) הייתה בתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. ויקטוריה נולדה בבריטניה ב-6 ביולי 1868, לאדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, והייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. ויקטוריה התחנכה בבית מרלבורו ובבית סאנדרינגהאם יחד עם אחיותיה, והייתה קרובה במיוחד לאחיה, הנסיך ג'ורג' מוויילס. בשנת 1885 הייתה ויקטוריה שושבינה בחתונתם של דודתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג, ובשנת 1893 הייתה שושבינה בחתונתם של אחיה ג'ורג', דוכס יורק ומרי, דוכסית יורק. אף על פי שהיו לה כמה מחזרים, המפורסם שבהם היה קרלוש הראשון, מלך פורטוגל, ויקטוריה מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. אמה, המלכה אלכסנדרה, העידה על כך שהיא זאת שמנעה אותה מלהינשא. במקום זאת היא נשארה לגור עם הוריה, והייתה קשורה במיוחד לאמה, שעמה התגוררה עד מותה בשנת 1925. לאחר מכן הקימה ויקטוריה את ביתה בקופינס, בקינגהאמשייר, והתעניינה במיוחד בחיי הכפר. בשנים האחרונות שלה סבלה ויקטוריה מבעיות בריאות. היא סבלה מעצבים, מיגרנות, בעיות עיכול, דיכאון, הצטננות ושפעת. ויקטוריה מתה בביתה ב-3 בדצמבר 1935, ומותה השפיע מאוד על אחיה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, שמת כעבור חודש ב-20 בינואר 1936. מדיה וקבצים בנושא ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת בוויקישיתוף ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ולדימיר שאינסקי

ולדימיר יָקובלֶביץ' שָאינסקי (ברוסית: Владимир Яковлевич Шаинский;‏ 12 בדצמבר 1925 – 25 בדצמבר 2017) היה מלחין רוסי יהודי פופולרי. שאינסקי נולד למשפחה יהודית בקייב שבאוקראינה, ברית המועצות, שם למד לנגן בכינור בבית ספר למוזיקה. לימודיו נקטעו בשנת 1941 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, במהלכה משפחתו פונתה לטשקנט שבאוזבקיסטן; שאר המשפחה הנרחבת שנותרה בקייב נספתה בבאבי יאר. בטשקנט למד בקונסרבטוריון, ולאחר מכן התגייס לצבא האדום. עם תום המלחמה סיים את הכשרתו ככנר בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1950 ניגן שאינסקי בתזמורת של לאוניד אוטיוסוב, וכן עבד כמורה למוזיקה ומנהל מוזיקלי של להקות מחול. בהמשך למד קומפוזיציה בקונסרבטוריון בבאקו. יצירתו המוזיקלית הראשונה הייתה קטע לרביעיית מיתרים, אותה כתב ב-1963 במהלך לימודיו בקונסרבטוריון באקו. בשנת 1965 כתב סימפוניה לתזמורת. בשנת 1965 עבר למוסקבה ולמד בכיתת אמן של גארא גאראייב. במהלך הקריירה שלו כמלחין, שאינסקי כתב מספר רב של שירי ילדים. בין השאר הוא הלחין שירי משוררים, בהם מיכאיל טאניץ' ויוסף קרלר. הוא כתב שירים רבים לסדרות של סרטים מצוירים, סרטי ילדים ומחזות זמר. התפרסם בשירים שכתב לסדרות האנימציה "צ'בורשקה" ו"38 תוכים". בין שיריו הידועים נמנים "חייל הולך בעיר", "הפינה הקטנה של רוסיה" ו"כלב הולך לאיבוד". שיריו בוצעו על ידי זמרים וזמרות רבות, בהם ולנטינה טולקונובה ואמיל גורובץ. אחד השירים שהלחין לסדרה "צ'בורשקה" היה לשיר יום ההולדת ברוסיה. שאינסקי הירבה להופיע בטלוויזיה, נסע לסיבובי הופעות תכופים ברוסיה והתקבל בתשואות. שאינסקי חיבר גם שירים רבים בשפת היידיש, המנוגנים כיום בלהקות כליזמר. מעט משיריו, בהם "החיוך" ו"הקרון הכחול", תורגמו לעברית. הוא זכה בפרסים רבים, בהם פרס ברית המועצות (1981) ופרס "אמן העם" של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1986). בשנת 2000, לאחר שנים רבות בהן התגורר במוסקבה, שאינסקי עלה לישראל, בעקבות בנו ובני משפחה נוספים, והתגורר באשדוד. לכבוד יום הולדתו ה-75 הפיקה עיריית אשדוד אירוע לציון הקמתו של "תיאטרון מוזיקה" על שמו. העיתונות בשפה הרוסית דיווחה על האירוע, וראש הממשלה דאז, אריאל שרון, בירך את המלחין במברק. ב-2007 היגר לסן דייגו, ארצות הברית. שאינסקי היה נשוי שלוש פעמים, ונולדו לו שלושה ילדים (שני בנים ובת). היה חבר במפלגת "רוסיה המאוחדת". בשנותיו האחרונות לקה שאינסקי בבריאותו ועבר מספר ניתוחים. ולדימיר שאינסקי נפטר מסרטן שלפוחית השתן ב-25 בדצמבר 2017, בגיל 92, בבית חולים בסן דייגו. קברו של ולדימיר שאינסקי בבית העלמין טרויקורובסקויה שבמוסקבה מדיה וקבצים בנושא ולדימיר שאינסקי בוויקישיתוף ולדימיר שאינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולדימיר שאינסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולדימיר שאינסקי, באתר Discogs (באנגלית) אינה שפירו, מהנהר של מוסקווה לים של אשדוד, באתר הארץ, 6 ביולי 2001 מת ולדימיר שאינסקי, המלחין שאחראי לפסקול הילדות המלנכולי של מיליוני רוסים, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2017
ארתור, נסיך קונוט

ארתור, נסיך קונוט (באנגלית: Prince Arthur of Connaught, ‏13 בינואר 1883 – 12 בספטמבר 1938), היה בנו של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה השלישי של המלכה ויקטוריה. ארתור נולד ב-13 בינואר 1883 בטירת וינדזור, לארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וללואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט. ארתור הוטבל בקפלה הפרטית של טירת וינדזור ב-16 בפברואר 1883, וסנדקיו היו המלכה ויקטוריה (סבתו מצד האב), אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (דודתו הגדולה, שהייתה מיוצגת על ידי דודתו מצד האב ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת), פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (דודו מצד אמו, שהיה מיוצג על ידי שגריר גרמניה הרוזן מינסטר), מריה, נסיכת פרוסיה (דודתו מצד אמו, שהייתה מיוצגת על ידי הרוזנת מינסטר), הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג' (בן דודה של המלכה), ואלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה (דודו מצד האב, שיוצג על ידי אחיו אלברט אדוארד, נסיך ויילס). ארתור היה הנסיך המלכותי הבריטי הראשון שהתחנך במכללת איטון. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון איטון, התחנך ארתור במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובשנת 1901 הצטרף לרגימנט ההוסרים ה-7 של המלכה. במהלך מלחמת הבורים השנייה הוא לחם עם הרגימנט, ובילה חודשים אחדים בקרוגרסדורפ. בשנת 1907 הוא הועלה לדרגת קפטן ברגימנט הסקוטים אפורים המלכותי (הדרגונים ה-2), ובשנת 1920 הוא מונה לקולונל הכבוד של הרגימנט. במהלך מלחמת העולם הראשונה הנסיך ארתור קצין מטה של הגנרלים ג'ון פרנץ' ודאגלס הייג, המפקדים של חיל המשלוח הבריטי בצרפת ובבלגיה. בשנת 1919 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ובשנת 1922 הוא הועלה לדרגת קולונל במילואים. באוקטובר 1922 הועלה הנסיך ארתור לדרגת כבוד של מייג'ור גנרל, ומונה לעוזרו האישי של דודנו, המלך ג'ורג' החמישי. מאחר שילדי המלך היו צעירים מכדי למלא תפקידים ציבוריים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, מילא הנסיך ארתור מגוון של תפקידים טקסיים בבריטניה ובחו"ל. ב-15 באוקטובר 1913 התחתן ארתור עם הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה, בתם של אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון ולואיז, הנסיכה המלכותית בת דודתו, ממנה נולד לו בן אחד: אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן (1914–1943) לאחר עלותו לשלטון של דודנו, המלך ג'ורג' החמישי, היו הנסיך ארתור ואביו המזדקן הגברים הזקנים ביותר במשפחה המלכותית המתגוררים בבריטניה. ובעקבות כך, הוא נאלץ לבצע מגוון רחב של חובות מלכותיות מטעם המלך, ושימש כיועץ המדינה בתקופות של היעדרותו של המלך בחו"ל. בשנת 1906 העניק ארתור בפקודת המלך, את עיטור מסדר הבירית לקיסר יפן מוצוהיטו, בעקבות הברית האנגלו-יפנית. בשנת 1918 הוא היה אורח על סיפון אוניית המערכה קירישימה היפנית, כאשר היא נסעה מיפן לקנדה. בשנת 1920 מונה ארתור למושל הכללי והמפקד העליון בדרום אפריקה, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1924. עם שובו לבריטניה, הנסיך ארתור היה מעורב במספר ארגוני צדקה, ואף כיהן כיו"ר הדירקטוריון של בית החולים מידלסקס. כמו אביו, היה גם ארתור פעיל בבונים החופשיים, והפך לרב המאסטר המחוזי של ברקשייר בשנת 1924. הנסיך ארתור מקונוט מת מסרטן הקיבה בגיל 55 ב-12 בספטמבר 1938, והוא נקבר בבית הקברות המלכותי שבפרוגמור. אחת ההופעות הפומביות האחרונות שלו הייתה בהכתרתם של המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת במאי 1937. אביו, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, חי עד לשנת 1942, ולאחר מותו ירש את תאריו בנו של ארתור - אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן. מדיה וקבצים בנושא ארתור, נסיך קונוט בוויקישיתוף ארתור, נסיך קונוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פורד טאונוס P3

פורד טאונוס P3 (בגרמנית: Ford Taunus P3) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב Ford-Werke GmbH, (פורד גרמניה), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1960–1964. דגם "פורד טאונוס P3" קרוי גם "Ford Taunus 17M", ו"Ford Taunus 17M P3". שם הדגם הנפוץ ביותר במשך השנים ועד היום הוא "פורד טאונוס 17m". יוצרו 669,731 יחידות, כולל 86,010 יחידות מדגם הסטיישן. תאוצת דגם "פורד טאונוס P3" בין 0-100 קמ"ש היא 22 שניות (למנוע 1,498 סמ"ק, המפיק 55 כ"ס) תאוצת דגם "פורד טאונוס P3" בין 0-100 קמ"ש היא 20.5 שניות (למנוע 1,698 סמ"ק המפיק 60 כ"ס) תאוצת דגם "פורד טאונוס P3" בין 0-100 קמ"ש היא 17.5 שניות (למנוע 1,698 סמ"ק המפיק 65 כ"ס) תאוצת דגם "פורד טאונוס P3" בין 0-100 קמ"ש היא 17 שניות (למנוע 1,758 סמ"ק המפיק 70 כ"ס) תאוצת דגם "פורד טאונוס P3" בין 0-100 קמ"ש היא 15 שניות (למנוע 1,758 סמ"ק המפיק 75 כ"ס) סדאן - 2 דלתות סדאן - 4 דלתות קבריולה - 2 דלתות סטיישן - 3 דלתות בסיס deLuxe 1960 - 29,944 יחידות 1961 - 168,430 יחידות 1962 - 193,378 יחידות 1963 - 164,646 יחידות 1964 - 97,658 יחידות פורד טאונוס P3, בתצורת 2 דלתות פורד טאונוס P3, שנת 1961 פורד טאונוס P3 פורד טאונוס P3 - מבט לתא הנהג פורד טאונוס P3 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים פורד טאונוס P3, שנת 1961 פורד טאונוס P3 - קבריולה פורד טאונוס P3 - קבריולה פורד טאונוס P3 - קבריולט פורד טאונוס P3 - סטיישן פורד טאונוס P3 - סטיישן פורד פורד טאונוס G93A פורד טאונוס P2 פורד טאונוס P5 פורד טאונוס P6 טאונוס 12M טאונוס 20M פורד טאונוס TC סדרת m פורד (ford-m-modelle) פורד טאונוס P3 - תמונות (autoportal.hr/clanak/vremeplov-ford-taunus-p3-1960-1964 ) מדיה וקבצים בנושא פורד טאונוס P3 בוויקישיתוף פורד טאונוס P3, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P3, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P3, סרטון באתר יוטיוב פורד טאונוס P3 car.info/en-se/ford/taunus/p3 פורד טאונוס P3 - נתונים טכניים automobile-catalog פורד טאונוס P3 stubs-auto.fr/ford/ford-taunus-17m-p3-1960-1964
אלפא במזבח

α במזבח הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים מזבח עם בהירות נראית מדרגה 2.95 (בהיר מעט פחות מ-β במזבח למרות שציוני באייר שלהם מרמזים את ההפך), שנמצא במרחק של כ-267 שנות אור ממערכת השמש. כמו כל כוכבי הקבוצה, אין לכוכב שם משלו, למרות שהקבוצה הייתה ידועה בעת העתיקה והיא אחת מ-48 הקבוצות שהגדיר תלמי. הכוכבים α במזבח, σ במזבח שמצפון לו ו-β במזבח שמדרום לו, ייצגו במיתולוגיה הסינית עלי ונקראו בסינית "צ'וּ" ולפעמים השם צ'ו ניתן לכוכב α במזבח במקום לשלושת הכוכבים. α במזבח הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B2 Vne כאשר התוספת ne משמעותה שלכוכב ספקטרום פליטה וספקטרום בליעה כאשר הפסים רחבים כתוצאה מחומר שנע במהירות גבוהה סביב הכוכב. מסתו של α במזבח מוערכת בכ-9.6 מסות שמש ורדיוסו כ-4.8 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא כ-18,000 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 380 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעשה פי 5,800 מזו של השמש. בדומה לכוכבים אחרים מסוגו, α במזבח מסתובב על צירו במהירות גבוהה מאוד של כ-300 קילומטר בשנייה. כתוצאה מכך הוא מעיף חומר מאזור קו המשווה שלו שיוצר דיסקת חומר עם מסה של כחצי מיליארדית מסת שמש, המקיפה אותו ומגיעה למרחק של פי 33 מרדיוס הכוכב עצמו (כ-160 רדיוסי שמש) ואז נקטעת בפתאומיות. ייתכן שהסיבה לחיתוך החד של הדיסקה היא קיומו של בן זוג עמום שמקיף את α במזבח במרחק זה וספח אליו את החומר, אך לא נמצאו ראיות ישירות לקיומו של בן זוג כזה. החומר שבדיסקה מיונן מהקרינה העל-סגולה שנפלטת מהכוכב ויוצר את ספקטרום הפליטה. החומר שבדיסקה גם יוצר ספקטרום בליעה ובשל המהירות הגבוהה שלו, נגרמת הרחבת דופלר של הפסים. בהירותו של הכוכב משתנה במספר עשיריות של דרגת בהירות בתדירות של כמעט יממה אחת (כ-23.5 שעות), תדירות שתואמת את תדירות הסיבוב של הכוכב על צירו. השתנות דומה נצפתה בכוכבים נוספים מסוג זה, אך לא ברור מהו המנגנון שגורם לה. α במזבח באתר של ג'ים קלר אלפא במזבח, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים SIMBAD: α Arae A. Meilland, P. Stee, M. Vannier, F. Millour, A. Domiciano de Souza, F. Malbet, C. Martayan, F. Paresce, R. G. Petrov, A. Richichi & A. Span: First direct detection of a Keplerian rotating disk around the Be star α Arae using AMBER/VLTI, Astronomy & Astrophysics, Vol. 464, Iss. 1, p. 60 (2007) N. Tetzlaff, R. Neuhäuser & M. M. Hohle: A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 410, Iss. 1, p. 190 (2011) A. Meilland, P. Stee, M. Vannier, F. Millour, A. Domiciano de Souza, F. Malbet, C. Martayan, F. Paresce, R. G. Petrov, A. Richichi & A. Span: First direct detection of a Keplerian rotating disk around the Be star α Arae using AMBER/VLTI, Astronomy & Astrophysics, Vol. 464, Iss. 1, p. 66 (2007) General Catalogue of Variable Stars: α Arae
שירלי ארדל מייסון

שירלי ארדל מייסון (25 בינואר 1923 - 26 בפברואר 1998) הייתה אישה שסבלה מפיצול אישיות, הפרעה נפשית הקרויה כיום הפרעת זהות דיסוציאטיבית. סיפור חייה עובד לספר בו העלילה שונתה כדי לטשטש את זהותה האמיתית, הספר פורסם בשנת 1973 ונקרא סיביל. שני סרטים הופקו בעקבות הספר, האחד בשנת 1976 והשני בשנת 2007. הן בספר והן בסרטים, הדמות הראשית נקראה "סיביל איזבל דורסט" כדי להגן על זהותה האמיתית, אם כי בכתוביות בסופו של הסרט משנת 2007 מוצג שמה המלא. מייסון נולדה וגדלה בדודג' סנטר, עיר במינסוטה, בתם היחידה של וולטר וינגפילד מייסון (נגר וארכיטקט) ומרטה אליס "מייטי" אטקינסון. אימה של שירלי שכונתה בספר "הייטי", תוארה על ידי תושבי העיר כ"מוזרה", לדברי בטי כריסטנסן שהייתה שכנתם. "היה לה צחוק כמו של מכשפה, היא לא נהגה לצחוק הרבה, אך כאשר היא צחקה הדבר נשמע כמו חריקה". בטי אף סיפרה שמרטה נהגה לשוטט ברחוב בשעות מאוחרות ולהביט בחלונות הבתים. בשלב מסוים בחייה היא אובחנה כפי הנראה כסובלת מסכיזופרניה. מייסון סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1941, והחלה ללמוד אומנות באוניברסיטת מינסוטה. בתחילת שנות החמישים מייסון עבדה כמורה מחליפה והחלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה. במשך תקופה ארוכה סבלה מאמנזיה ומהתמוטטות רגשית, עד שהחלה בטיפולי פסיכותרפיה אצל קורנליה ווילבור. השיחות ביניהן מהוות את עיקר הספר. מהשנים 1968 עד 1973 לימדה אומנות במכללת ריו גרנדה. כמה אנשים מעיר הולדתה שקראו את הספר סיביל, זיהו מיד את הקשר בין הדמות הספרותית לבין שירלי. באותה התקופה מייסון פתרה את הבעיות מעברה ועברה לגור במערב וירג'יניה. זמן מה לאחר מכן עברה לגור בלקסינגטון קנטקי בה חייתה בשכנות לווילבור. היא לימדה אומנות במכללה הקהילתית בעיר והציגה את עבודותיה מחוץ לביתה במשך מספר שנים. ווילבור אובחנה כבעלת סרטן השד בשנת 1990 אך סירבה לקבל טיפול רפואי. הגידול שלה היה שפיר ונעלם. בשנה שלאחר מכן לקתה במחלת פרקינסון. מייסון עברה לגור עימה כדי לסעוד אותה עד למותה של ווילבור בשנת 1992. מייסון נפטרה בעצמה מסרטן השד ב-26 בפברואר 1998. ספרה של פלורה רת'ה שרייבר, סיביל - "סיפורה האמיתי של האישה בעלת 16 הזהויות", מבוסס על סיפור חייה של מייסון ובו שמות הדמויות ופרטים נוספים שונו כדי להגן על פרטיותה. לפי הספר מייסון סבלה מפיצול אישיות חריף בעקבות התעללות מינית בהיותה ילדה מצד אימה, שלפי ווילבור הייתה ככל הנראה סכיזופרנית. הספר עובד לסרט קולנוע מצליח בו כיכבו סאלי פילד וג'ואן וודוורד בשנת 1976. הסרט קיבל גרסה מחודשת בשנת 2007 בכיכובן של ג'סיקה לאנג ותמי בלאנשרד. אנשי מקצוע שונים ביקרו את מצבה הנפשי של שירלי ואת הטיפול שקיבלה מווילבור. הפסיכיאטר הרברט שפיגל נפגש עם שירלי כאשר ויילבור הייתה בחופשה, וטען כי זו האחרונה מנצלת את שירלי לטובת רווח כספי. לדבריו, שירלי הייתה היסטרית וווילבור היא זו שגרמה לה להאמין שהיא סובלת מהפרעת פיצול אישיות. מבקרים אחרים טענו כי שירלי סבלה מאנמיה ממארת או מהפרעה פסיכוגנית. חלקם טענו ששירלי וווילבור הונו את הציבור ועשו הון מתעשייה המושתת על זיכרון מודחק. מנגד, היו עיתונאים שהשיגו את הקלטות הטיפול בין שירלי לבין ווילבור, ניתחו אותם ואמרו שאין בהן שום מרמה וששירלי אכן התגברה על ההפרעה שלה. שירלי ארדל מייסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) http://www.startribune.com/the-minnesotan-behind-sybil-one-of-america-s-most-famous-psychiatric-patients/414787024/ http://www.newsweek.com/unmasking-sybil-165174 https://www.aceweekly.com/Backissues_ACEWeekly/010802/cover_story010802.html https://www.nytimes.com/2011/10/16/magazine/a-girl-not-named-sybil.html?_r=0
ברד ליף

בראד ליף (באנגלית: Brad Leaf; נולד ב-17 במאי 1960) הוא כדורסלן-עבר אמריקאי שהתאזרח בישראל, ואף היה בנבחרת ישראל בכדורסל. גובהו 1.95 מטר והוא שיחק בשתי עמדות הגארד (קלע ורכז), ולעיתים אף כסמול פורוורד. בילדותו הוא היה שחקן בייסבול. לאחר מכן, תחת השפעת אמו, שינה את מקצועו לכדורסל. בגיל 17 התגייר כדי להתחתן עם חברתו היהודייה, אך החתונה לא יצאה לפועל לבסוף. ליף, בוגר אוניברסיטת אוונסוויל שבאינדיאנה, נבחר בסיבוב השביעי. בדראפט ה-NBA ב-1982 על ידי אינדיאנה פייסרס, אבל לא התקבל לקבוצה. במקום זאת הגיע בקיץ 1982 כעולה חדש (תקן "מתאזרח") להפועל גליל עליון, אותה אימן אז פיני גרשון. ליף שיחק 13 עונות במדי הפועל גליל עליון והיה קפטן הקבוצה. הוא רשם עם הקבוצה שתי זכיות בגביע המדינה תחת הדרכתו של מולי קצורין, בעונות 1987/1988 ו-1991/1992, ובאליפות בעונת 1992/93 תחת הדרכתו של פיני גרשון, אחרי ניצחון בחצי הגמר על מכבי תל אביב ובגמר על הפועל תל אביב. הוא שיחק במדי הנבחרת הלאומית של ישראל בשנים 1993-1995, במסגרת טורניר המוקדמות וטורניר הגמר של אליפות אירופה 1995, בהדרכת המאמן צביקה שרף. לקראת עונת 1995/1996 עבר לקבוצת מכבי תל אביב והיה שותף בזכייה בשלוש אליפויות במדי הקבוצה. בסוף עונת 1997/1998 פרש מכדורסל. בעונת 1998/1999 שימש כעוזר מאמן מכבי תל אביב (תחת יורם חרוש, שהוחלף בנובמבר 1998 על ידי פיני גרשון), ולאחריה חזר לארצות הברית עם אשתו ושני ילדיו, שנולדו בישראל. הוא השתקע בסן דייגו והחל לעבוד כקבלן בניין וכמאמן כדורסל בבתי ספר תיכוניים. ליף לא ניחן ביכולות אתלטיות, אך פיצה על כך באמצעות חכמת משחק יוצאת דופן, ויכולת קליעה טובה. באפריל 2015 הצטרף בנו, טי-ג'יי, לנבחרת הנוער של ישראל. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר פיב"א פרופיל שחקן, אתר המנהלת אלברט מנחם, הכל טוב ויפה, מעריב, 28 בדצמבר 1989 עירד צפריר, סגור לי ת'פינה | ברד ליף: "טי.ג'יי אתלטי בטירוף, אין לי מושג מאיפה. בטח לא ממני, נכון?", באתר הארץ, 23 באפריל 2015 אמיר בוגן, בראד ליף: "הקטיושות גורמות לי להרגיש שוב ישראלי", באתר ynet, 31 ביולי 2006 גידי ליפקין, ותודה לפיני גרשון, שבזכותו אני קבלן, עיתון תל אביב, 9 בפברואר 2001 מרדכי רוזנבלום, 5 שנים לאחר שהתגייר הגיע בראד ליף לישראל, מעריב, 27 באוקטובר 1982 1982 NBA Draft, באתר basketball-reference.com ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.