laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רביית בתולים

רביית בתולים (גם: רביית בתולין ובלועזית פרתנוגנזה) היא סוג של רבייה אל-זוויגית. זהו מצב שבו זוויג נקבי מעמיד צאצאים בלא הפריה. הוא עושה זאת בעזרת אברי ההפריה המינית, וכל הצאצאים של היצור הזה הם בעלי חומר תורשתי זהה לו. האבקה עצמית בצמחים אינה רביית בתולים, מפני שהיא כרוכה בהפריה, ואילו רבייה א-מינית של צמחים בייחורים אינה רביית בתולים, מפני שאין בה שימוש באברי ההפריה המינית. התופעה הזו קיימת בעולם החי ובעולם הצומח. מינים טקסונומיים המתרבים ברביית בתולים שייכים במקרים רבים לסוגים טקסונומיים שבהם שאר המינים הטקסונומיים מתרבים ברבייה מינית. ידועים מקרים שבהם הכלאה בין מינים טקסונומיים דומים יוצרת יצור כלאיים המתרבה ברביית בתולים. בכמה מינים של חרקים, הנקבה מבצעת את פעולת הרבייה ללא עזרת הזכר. באופן רגיל, הוולדות הנקביים הבוקעים מביצים בלתי-מופרות אלו ימשיכו באותה דרך ליצור את הדור הבא. אך לעיתים, בעונה עם תנאי-קיום קשים, יכולות הנקבות לעבור הפריה מינית שבעקבותיה הן תטלנה ביצים עמידות עם זכרים ונקבות. בכמה מינים רביית הבתולים היא הנורמה הרווחת, והזכרים חסרים לגמרי או נדירים ביותר. ישנם גם מינים, כמו חלק מהמינים של התולעים הנימיות, בהם צצים זכרים רק במצבי עקה. דהיינו, במצב בו השרידה הופכת לקשה, חלק מהנקבות הופכות לזכרים והאוכלוסייה עוברת מרביית בתולין לרבייה מינית. כך גדל הגיוון הגנטי באוכלוסייה וגדל גם הסיכוי, שחלק ממנה ישרוד את מצב העקה. במינים אחרים, רביית הבתולים מוגבלת ללידת זכרים בלבד, כגון אצל הדבוראים, שזכריהם נולדים מביצים בלתי מופרות, להבדיל מהנקבות, שכולן נולדות מביצים מופרות. יש גם מינים כדוגמת פרפר-המשי, טוואי האלון וארבה-המדבר, המקיימים רביית-בתולים אקראית: מן הביצים הלא-מופרות יכולים לבקוע לעיתים זכרים ולעיתים (בהטלה אחרת) נקבות. רביית בתולים תועדה גם בתרנגול הודו, כריש, כוח ענק, פיתון, תנין ועוד. למעשה, באופן תאורטי כל בעלי החוליות למעט יונקים מסוגלים לרביית בתולין. רביית הבתולים ברוב המינים המקיימים אותה היא בעצם תחליף לרבייה מינית שהמין יכול ליצור. במקרים שבהם אין זכרים בסביבה יוכל המין להמשיך ולהתרבות גם ללא צורך בזוויג הזכרי ובכך לשמר את עצמו. מאידך גיסא, רביית בתולים מפחיתה את הגיוון הגנטי באוכלוסייה בהשוואה לרבייה מינית, ובכך מפחיתה את יכולת המין להסתגל לתנאי סביבה משתנים. כנימות שיבוט רבייה האבקה עצמית צביקה ברקוביץ, חרקים, סנופי רביית בתולים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רביית בתולים אצל בעלי חיים, דף שער בספרייה הלאומית רְבִיַּת בְּתוּלִים במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית "רְבִיַּת־בְּתוּלִים" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 2 – "חסרי חוליות יבשתיים", בעריכת גרשום לוי, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 163 סוכנויות הידיעות, ‏לראשונה: תנינה שנשמרה בבידוד הכניסה את עצמה להריון, באתר מעריב אונליין, 8 ביוני 2023. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נירית בקשי

נירית בקשי (נולדה ב-27 בינואר 1982) היא דוגמנית ומלכת היופי של ישראל לשנת 2000. בקשי נולדה וגדלה במושב ברוש בדרום. למדה בתיכון מקיף ו' בבאר שבע. בצעירותה אמה של חברתה רשמה אותה לקורס דוגמנות וכך התחילה את פעילותה בתחום. בגיל 17 הייתה לסגנית ראשונה בתחרות "תגלית השנה". שנה לאחר מכן זכתה בתחרות מלכת היופי. ב-2005 הופיעה בפרסום של חברת "שומרי משקל". בשנת 2004 החלה ללמוד אדריכלות בטכניון. ב-2011 השתתפה בסדרה החברים של נאור בתפקיד אורח. במקביל לעבודתה בחברת האדריכלים CPSL בתפקיד בכיר, החלה לימודים בתחום הליווי ההתפתחותי לתינוקות וצילום. כיום היא צלמת משפחה, הריון וניובורן. מדיה וקבצים בנושא נירית בקשי בוויקישיתוף שנת 2000 - מלכות היופי, ynet שומרי משקל מעלה קמפיין ב-200 אלף דולר, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2005 מערכת וואלה! NEWS‏, מלכת היופי לשנת 2000: נירית בקשי, באתר וואלה, 31 במרץ 2000 https://www.niritbakshi.co.il/ נירית בקשי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נירית בקשי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמעונה הולנדר

שמעונה הוֹלַנדֶר (פלדי) (נולדה ב-1965) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1983 ומעצבת פנים. שמעונה הולנדר נולדה וגדלה בתל אביב. בגיל 17, בעודה תלמידת תיכון, זכתה בתחרות מלכת היופי, וייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1983. בגיל 18 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר כפקידה. בסיום השירות הצבאי למדה באוניברסיטת בר-אילן לתואר כללי והתחתנה עם איש עסקים. לאחר שילדה שני ילדים החלה ללמוד עיצוב פנים. נכון ל-2001, חברה הולנדר בעמותת "מעגל נשים 9" שדואגת לצורכי נזקקים. שנות השמונים-מלכות היופי
יעל נזרי

יעל נזרי (נולדה ב-21 בנובמבר 1987) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 2006 ודוגמנית. יעל נזרי נולדה וגדלה בקריית שמונה. אמה יוהנה היא אדריכלית נוף הולנדית, שהגיעה לישראל כמתנדבת בקיבוץ הגושרים, ולאחר מכן התגיירה, ואביה יצחק הוא חשב שכר שנולד במרוקו. היא הצעירה מבין שלוש בנות. מגיל צעיר למדה בלט קלאסי וג'אז, ובתיכון למדה במגמת כימיה ופיזיקה. בגיל 18, טרם גיוסה לצה"ל, זכתה בתחרות מלכת היופי. נזרי ויתרה על תחרות "מיס תבל" ("מיס יוניברס"), משום שלא רצתה לדחות את השירות הצבאי. במקום זאת, ייצגה את ישראל בתחרות "מיס עולם". מאז הזכייה, דגמנה נזרי לחברת התכשיטים "ה. שטרן", חברת ההלבשה התחתונה הישראלית "דלתא" להלבשה תחתונה ולמגזין בגדי הים של "בלייזר" (2008). דגמנה גם לחברת הקוסמטיקה הישראלית "Careline", לרשת האופנה הישראלית "גולף", ושימשה דוגמנית הבית של חברת הקוסמטיקה "סבוקלם". בפברואר 2007 נבחרה נזרי לדגמן לצד מלכת היופי לשנת 2003, סיון קליין, את קטלוג החורף של מעצבי השיער ז'קלין ואביגדור ליכטנשטיין. נזרי היא בוגרת המרכז הבינתחומי הרצליה בכלכלה. נזרי היא בת זוגו של איש העסקים והמיליארדר טדי שגיא, ולהם שישה ילדים. נכון ל-2024 היא מתגוררת בדובאי. באוגוסט 2024 פרסמו בני הזוג הודעה רשמית משותפת לפיה הם החליטו להיפרד. לאשה, מועמדת מס' 1: יעל נזרי, באתר ynet, 6 במרץ 2006 יעל נזרי - מלכת היופי לשנת 2006, באתר "70 שנה למלכות היופי", לאשה יעל נזרי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיכל גלנטי, ‏הלאונג' סוגרים שבוע עם המתלבשות בסטייל, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2017 ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏בשעה טובה: טדי שגיא אבא לשבעה!, באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2021 טוחן, אסי (2024-08-08). "יעל נזרי מול המראה: "ישראל זה המקום שממלא לי את הנשמה, אבל אני אוהבת לגור בדובאי"". Ynet. נבדק ב-2024-08-09. לילך מרקוביץ', ‏אחרי 14 שנות זוגיות ו-6 ילדים: המיליארדר טדי שגיא ויעל נזרי נפרדים, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף חמד

מחלף חמד הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 3975 וממוקם סמוך ליישובים אבו גוש, בית נקופה, ועין נקובא. סמוך למחלף נמצא מעיין עין חמד ומכאן שמו. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום ומורכב מרמפות לכיוון מערב ומזרח. הגשר בנוי בתוואי הדרך המשנית וחולף מעל כביש 1. המחלף נפתח לתנועה ב-1972‏ במקביל לפרויקט ההרחבה של כביש 1 שהחל בסוף שנות ה-60. בשנת 2014 הוקם ממערב לגשר הישן, גשר חדש, גבוה יותר, כחלק מפרויקט הרחבת כביש 1 לשלושה נתיבים. הגשר הישן נהרס בשנת 2016. ברמפה לכיוון מערב ממוקם מעגל תנועה ובו ארבע יציאות - לכיוון בית נקופה בצפון, לכביש 3975 מערב, יציאה לכביש 1 מערב, ויציאה לכביש 3975 מזרח. ברמפה לכיוון מזרח היה צומת, לכביש 3975 מזרח, ובחזרה לכביש 1 מזרח. לאחר השדרוג גם בצד זה הוקם מעגל תנועה. העבודות להקמת גשר המחלף החדש מעל כביש 1. ברקע, הגשר הקודם מחלף חמד מעל פיתולי כביש 1, ומסביבו בית נקופה, אבו גוש ושמורת עין חמד הגבעה הסמוכה למחלף, ח'רבת א-ראס, שיש כוונה לצרף אותה לשטח הגן הלאומי עין חמד מחאה על מחלף חמד מדיה וקבצים בנושא מחלף חמד בוויקישיתוף תמונה: מחלף חמד בכביש תל אביב-ירושלים, ליד הקסטל, נחנך אתמול על ידי שר העבודה י. אלמוגי, דבר, 13 ביולי 1972 רועי ינובסקי ויהודית קלר, גשר נהרס, עומסי ענק בכביש 1: "פקק מטורף", באתר ynet, 26 באוגוסט 2016
טרילוגיית יוג'ין

טרילוגיית יוג'ין (באנגלית: Eugene Trilogy) הוא שמן המשותף של סדרה של שלושה מחזות (טרילוגיה) שנכתבה על ידי ניל סיימון. המחזות הם: יומן חוף ברייטון (Brighton Beach Memoirs - מילולית "זכרונות חוף ברייטון"), הועלה לראשונה ב-22 במרץ 1983 וחנך את תיאטרון ניל סיימון בברודוויי (לשעבר תיאטרון אלווין) טירונות (Biloxi Blues -מילולית: "בלוז לבילוקסי"), הועלה לראשונה ב-28 במרץ 1985 בדרך לברודוויי (Broadway Bound), הועלה לראשונה ב-4 בדצמבר 1986 הטרילוגיה עוקבת אחר נערותו ובחרותו של יוג'ין ג'רום. המחזה יומן חוף ברייטון מתאר את תקופת נערותו של יוג'ין, אהבתו הראשון ותקופת התבגרותו. המחזה "טירונות" עוקב אחר גיוסו לצבא והטירונות שהוא עובר בבסיס הטירונים בבילוקסי שבמדינת מיסיסיפי במהלך השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה, והמחזה "בדרך לברודוויי" עוקב אחר צעדיו הראשונים ככותב קומדיות לתיאטרון. הטרילוגיה מהווה למעשה אוטוביוגרפיה של חייו של ניל סיימון. המחזות "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות" הוסרטו לקולנוע, ו"בדרך לברודוויי" הוסרט כסרט טלוויזיה. בסרט "יומן חוף ברייטון" גילם ג'ונתן סילברמן את דמותו של יוג'ין, ובטירונות גילם את הדמות מתיו ברודריק, אשר שיחק בשני המחזות בברודוויי. ב"בדרך לברודוויי" גילם את הדמות קורי פארקר.
הפארק הלאומי בריכות מאנה

הפארק הלאומי בריכות מאנה (באנגלית: Mana Pools National Park) ואזורי הספארי של סאפי (Sapi) וצ'וורה (Chewore) הם אתר מורשת עולמית צפונית-מזרחית לאגם קאריבה, בצפון-מערב זימבבואה ולאורך גבולה עם זמביה. בריכות מאנה, המשתרעות על כ-2,200 קמ"ר, הוכרזו כפארק לאומי בשנת 1963, ואזורי הספארי של סאפי וצ'וורה (ששטחם 3,390 ו-1,180 קמ"ר, בהתאמה) הוכרזו כפארק לאומי ב-1964. ברכות מאנה ואזורי הספארי נמצאים על נהר הזמבזי התחתון, וכוללים אזורים נרחבים של המדרונות המבותרים של הנהר, המתנשאים לעיתים לגובה של מאות מטרים. באזור נמצא גם החלק הטבעי האחרון של הזמבזי התיכון. בריכות מאנה הן שמורת טבע במערב זימבבואה, שהיא פארק לאומי. הן נמצאות בנהר הזמבזי התחתון, אזור ההופך לאחר עונת הגשמים למרחב של אגמים. עם התייבשות האגמים העונתיים ונסיגתם, מושכים האגמים חיות גדולות רבות הבאות לחפש מים, דבר ההופך את הבריכות לאחד מהאתרים הידועים ביותר באפריקה לצפייה בחיות בר. בשפת שבט השונָה המקומי, מאנה פירושו ארבע, והכוונה לארבע הבריכות הקבועות באזור, הנוצרות על ידי פיתולי נהר הזמבזי התיכון. באזור זה, שגודלו כ-2,500 קילומטרים רבועים, על גדות הנהר, נמצאים איים, שרטונות ובריכות מים, המוקפים ביערות מהגוני, תאנות בר, באובב והָבֶנֱה. זהו אחד מן הפארקים הלאומיים הפחות מפותחים באפריקה הדרומית. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בוטלה תוכנית לבניית סכר שנועד להנעת תחנת כוח הידרואלקטרית, דבר שהיה גורם להצפת האזור כולו. באזורי הבריכות והספארי נמצא ריכוז גדול של חיות בר, כולל חיות הנמצאות בסכנת הכחדה. ביניהן יש למנות ריכוז גדול של קרנפים צרי-שפה (במיוחד בצ'וורה, שם נמצא אחד הריכוזים הגדולים שלהם ביבשת), פילים, נמרים, ברדלסים וזאבים טלואים. בשמורה נמצא הריכוז הגדול ביותר בזימבבואה של היפופוטמים ותנינים, ובעונה היבשה גם אוכלוסיות גדולות של תאו אפריקני ומספר מיני אנטילופה. לאורך הנהר נמצא מגוון גדול של עופות השייכים ל-380 מינים לפחות. בין הסיבות לציון המקום כאתר מורשת עולמית צוין היופי הבלתי רגיל של האתר, היותו אחד המקומות הייחודיים לצפייה בשפע של מיני חיות בר ובמספרים גדולים, והיותו בית גידול טבעי למינים רבים בסכנת הכחדה, של צמחים, ציפורים ובעלי חיים. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי בריכות מאנה בוויקישיתוף מפת האזור הקואורדינטות מתייחסות למיקומן של בריכות מאנה. אזורי הספארי נמצאים כשלושים קילומטרים מצפון מערב לברכות.
מחלף אדומים

מחלף אדומים הוא מחלף מסוג מחלף חצוצרה, המחבר את כביש 1 וכביש 417, ונמצא מערבית למעלה אדומים. מן המחלף יוצאת דרך גישה אל תחנת המשטרה מחוז ש"י. בתחילה היה במקום צומת, אך עם הגידול במספר תושבי מעלה אדומים והעומס הרב שנוצר בנסיעה אל ומירושלים, הוקם במקום מחלף, שנפתח לתנועה ב-1995. בפגישה בין ראש העיר, בני כשריאל, עם שרת התחבורה, מירי רגב, באוגוסט 2020 כשריאל העלה נושאים רבים לקידום העיר ובנוסף את הצורך לשכלל את מחלף אדומים, את רמפת היציאה לירושלים תוך חסימת הגישה מכיוון כביש 417, את הצורך בהקמת גשר ומחלף המאפשרים יציאה לירושלים במחלף אדומים בדרך קצרה יותר ויעילה יותר ובמיקום פחות מאוים מבחינת סמיכות לאוכלוסייה הפלשתינאית, ואת הצורך בתשתית לרכבת קלה עתידית. מדיה וקבצים בנושא מחלף אדומים בוויקישיתוף אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים פגישת תחבורה, באתר www.maale-adummim.muni.il ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ירבוזיים

ירבוזיים (שם מדעי: Amaranthaceae, מנוקד: מִשְׁפַּחַת הַיַּרְבּוּזִיִּים) היא משפחת צמחים בעלי פרחים המונה כ-168 סוגי צמחים ולהם כ-2,400 מינים. מרבית המינים הם צמחים עשבוניים או שיחיים, מיעוטם עצים. הירבוזיים נפוצים בכל היבשות, בעיקר באזורים טרופיים וממוזגים, אך נעדרים מאזורים אלפיניים וארקטיים. במחקרים טקסונומיים של קבוצת APG משנת 1998 (ומאוחר יותר אושרר ב-2003) משפחת הירבוזיים כוללים סוגים שבעבר סווגו בעבר למשפחת הסלקיים. הבולט שבהם הוא כף האווז. ההבדלים בין קבוצות הסלקיים והירבוזיים הקלאסיים הם שניים: הראשון, עלי העטיף של הירבוזיים הם לרוב קרומיים לבנים, ורודים או אדומים ואלו של הסלקיים בדרך-כלל, קרומיים או בשרניים ירוקים. השני, האבקנים בסלקיים מופרדים ובירבוזיים זיריהם לרוב מאוחים, לפחות חלקית. לפני המיון של אותם סוגי סלקיים מחדש, היה היקפה של משפחת הירבוזיים קטן בהרבה - 900 מינים בלבד, ו-65 סוגים. העלים פשוטים, מסורגים או מנוגדים, שפתם תמימה או לעיתים משוננת והם נטולי עלי לוואי. הפרחים נכונים, ערוכים בתפרחות מרוכזות (בתצורות כגון שיבולת ואשבול), בעלי ארבעה עד חמישה עלי כותרת (לרוב מאוחים) ובין אחד לחמישה אבקנים. הפירות הם גרגירים, אגוזים, הלקטים ולעיתים רחוקות ענבות. בארץ צומחים בר כשבעה סוגי ירבוזיים: ירבוז, לובד המדבר, דיגרה, רב-מוץ, ביצן וכף האווז. ירבוז קינואה כף אווז POWO plants of the World Online. Published on the Internet, .Amaranthaceae Juss, ‏6-2023 .Amaranthaceae Juss, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023 מדיה וקבצים בנושא ירבוזיים בוויקישיתוף ירבוזיים, באתר ITIS (באנגלית) ירבוזיים, באתר NCBI (באנגלית) ירבוזיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ירבוזיים, באתר Tropicos (באנגלית) ירבוזיים, באתר GBIF (באנגלית) ירבוזיים, באתר IPNI (באנגלית) ירבוזיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
להבות חביבה

לַהֲבוֹת חֲבִיבָה הוא קיבוץ המשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי, אשר נמצא במועצה אזורית מנשה ונקרא על שמה של חביבה רייק. הקיבוץ נוסד בשנת 1949 על האדמות שכיום יושב עליהן מושב שדה יצחק על ידי חברי השומר הצעיר שעלו מצ'כוסלובקיה. ב-1951 עבר למקומו הנוכחי על אדמות ח'רבת ג'למה, שהיה כפר קטן שסופח לישראל בהסכמי רודוס. תושביו פונו ממנו ב-1950, וב-1952 ביקשו לחזור אליו תושביו ולקבל חזרה את רכושם ואף עתרו בנושא לבית המשפט העליון, שקבע כי "הרחקת המבקשים מאדמותיהם נעשתה ללא כל יסוד חוקי וללא כל הצדקה". עם זאת, חזרתם נמנעה על ידי הרשויות וב-1953, בהוראת צה"ל ובתקציב מיוחד שהופנה לנושא, פוצצו אנשי להבות חביבה את בתי הכפר שנותרו. להבות חביבה הוא אחד מהיישובים הדרומיים ביותר של המועצה האזורית מנשה. ב-1975 במסגרת מהלך של "חברת נוער", עברו להתגורר בקיבוץ 30 יהודים יוצאי ארצות האסלאם שעלו ב"עליית הנוער". בקיבוץ היה קייםמועדון ברלה בו התקיימו הופעות רבות. לקיבוץ אופי חילוני. בשנות ה-2000 עבר תהליך הפרטה ומתקיים כיום במודל של קיבוץ מתחדש. במהלך השנים האחרונות קלט הקיבוץ משפחות רבות, כחברות מן המניין. הקיבוץ מתפרנס מחקלאות, גידולי שדה, מטעי אבוקדו, רפת משותפת ועוד. סביבת מגורים, קיבוץ להבות חביבה הכניסה למבנה חדר האוכל המשמש כיום בחלקו בית ספר הכל-בו מדיה וקבצים בנושא להבות חביבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של להבות חביבה המנון קיבוץ להבות חביבה, מילים ולחן: עמרי גלפרין, עיבוד: קרן סימן-טוב, יוטיוב מסע היסטורי בקיבוץ להבות חביבה עם עדה שלזינגר, יוצר: עמרי גלפרין, יוטיוב איך חגגו בעבר את שבועות בקיבוץ להבות חביבה, יוצר: עמרי גלפרין, יוטיוב סוכות בקיבוץ להבות חביבה 2011, יוצר: עמרי גלפרין, יוטיוב שמוליק בלול, הלול האחרון שנסגר בקיבוץ להבות חביבה והלולן שמוליק פיינסוד, יוצר: עמרי גלפרין, יוטיוב גיורא עמיר, תקציר הספר קיבוץ עולה מן השואה, סיפור מייסדי להבות-חביבה, סימניה שובל גבע, הסיפור על קיבוץ שעלה מן השואה(הקישור אינו פעיל), mynet קיבוץ. 10 בנובמבר 2009 אמיתי גזית, הפרטת הדירות הגיעה לקיבוצי מרכז הארץ, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2016 נחמן גלבוע, להבות חביבה: פרצו את הדרך לשיוך הדירות, mynet קיבוץ. 14 באפריל 2016 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדרי האוכל בקיבוצים מגל ולהבות חביבה, באתר 'חלון אחורי', 29 באפריל 2020 להבות חביבה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 רון בריימן, מאה להתנחלויות הקיבוציות, באתר News1 מחלקה ראשונה פרשת ח'רבת ג'למה: "הפינוי שנעשה ללא שימוש בכוח היה ללא ביטוי חוקי" באתר "עקבות"
טירונות (מחזה)

טירונות (במקור Biloxi Blues - בלוז לבילוקסי) הוא מחזה אוטוביוגרפי בחלקו שנכתב על ידי המחזאי האמריקאי ניל סיימון והוסרט לקולנוע בשנת 1988. המחזה (והסרט) הוא השני מתוך "טרילוגיית יוג'ין" (המחזה והסרט הראשון הוא "יומן חוף ברייטון" והמחזה והסרט השלישי הוא "בדרך לברודוויי"). עלילת המחזה עוקבת אחר יוג'ין מוריס ג'רום בן ה-20, שמתגייס לצבא ארצות הברית ונשלח מברוקלין בה גדל למחנה אימונים בבילוקסי שבמדינת מיסיסיפי במהלך השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה. ג'רום מתמודד עם עזיבת הבית, פוגש במחלקתו חיילים מסביבות סוציואקונומיות ותרבותיות שונות, מתאהב, ומאבד את בתוליו. הסרט עוקב אחר התמודדותו עם הסביבה החדש ועם מפקד קשוח. המחזה הוצג לראשונה בברודוויי ב-28 במרץ 1985. במחזה כיכבו מתיו ברודריק בתפקיד ג'רום, וויליאם סיידר במתפקד סמל מרווין ג'. טומי. פנלופה אן מילר גילמה את דמותה של דייזי האניגן בה מתאהב ג'רום. המחזה הציג במשך 524 הופעות (עד ה-28 ביוני 1986) וזכה בפרס טוני עבור המחזה הטוב ביותר בשנת 1986. ג'ין סאקס זכה בפרס טוני עבור בימוי המחזה ובארי מילר זכה בפרס טוני עבור שחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1988 בוים על ידי מייק ניקולס. בסרט כיכבו ברודריק, מולהלם ופנלופה אן מילר אשר השתתפו בהצגה. כריסטופר ווקן גילם את תפקידו של סמל טומי, וקורי פארקר גילם את תפקידו של אפשטיין, חברו של ג'רום. בעוד שעלילת המחזה מתרחשת בשנת 1943, עלילת הסרט מתרחשת בקיץ 1945, בשלהי המלחמה. מתיו ברודריק - יוג'ין מוריס ג'רום (Eugene Morris Jerome) כריסטופר ווקן - סמל טומי (Sgt. Toomey) מאט מלהורן - ג'וזף וייקווסקי (Joseph Wykowski) קורי פארקר - ארנולד ב. אפשטיין (Arnold B. Epstein) קייסי סימאזקו - דון קרני (Don Carney) מייקל דולן - ג'יימס ג'יי. הנסי (James J. Hennessey) פנלופה אן מילר - דייזי (Daisy) "טירונות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טירונות", באתר נטפליקס "טירונות", באתר AllMovie (באנגלית) "טירונות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טירונות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "טירונות", באתר אידיבי "טירונות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לוח צפחה

לוח צפחה הוא לוח העשוי מלוחות דקים של לווחה. הביטוי מתייחס לרוב ללוח אישי, ממוסגר בעץ, אם כי בעבר גם לוחות כיתתיים התלויים על הקיר היו עשויים לווחה. הלוח שימש תלמידים עד המאה ה-20 ובמקומות מסוימים אף עד אמצע המאה ה-20. לוחות אלה שימשו כמצע לכתיבה בזכות עמידות הלווחה בשל קשיותה, קלות תיקון השגיאות על גביה מאחר שגבישיה זעירים וכן עקב מחירו הגבוה של הנייר. הלוחות נועדו בעיקר לתלמידים צעירים, לשם אימוני כתיבה. היו לוחות ששורטטו במשבצות או בשורות, כדי להנחות את הכתיבה. מאידך, היו גם לוחות ששימשו מבוגרים בעבודתם, אלו היו קטנים יותר (בגודל 9*12 סנטימטר לערך) ואוגדו יחדיו ל"ספרי צפחה". כתיבה על גבי הלוח נעשתה באמצעות "עיפרון צפחה" – מקלון עשוי סטיאטיט – סלע רך הבנוי מטלק – או חרסית דחוסה, היוצרים קו דק על גבי הלווחה. ניתן היה להשתמש גם בגיר. את הנכתב מחקו באמצעות בד רך או ספוג, שהיה קשור אל הלוח בחוט. בבתי הספר של כל ישראל חברים השתמשו בלוחות אלה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בכיתת הפעוטות – לצורך אימוני כתיבה תמה. לוחות צפחה אישיים מוזכרים לעיתים קרובות בספרי ילדים ונוער מן המאה ה-19. אן שרלי, גיבורת "האסופית" (בתרגום החדש – "אן מן החוה הירוקה") של לוסי מוד מונטגומרי שוברת את לוח הצפחה שלה על ראשו של גילברט בליית', שאחז בצמותיה ביומה הראשון בבית הספר של אבונלי ולפני כל התלמידים כינה אותן "גזרים!"(או כינה אותה עצמה בכינוי "ראש גזר" -בתרגומים מאוחרים יותר). איימי, צעירת האחיות מרץ' בספר נשים קטנות של לואיזה מיי אלקוט, מציירת דמויות חיות על לוח הצפחה שלה במקום לכתוב עליו את שיעוריה. בעליסה בארץ הפלאות חבר המושבעים כותב על לוחות צפחה את תיעוד המשפט של נסיך הלבבות. עד השנים האחרונות לא הוגדר ההבדל בין שני הסלעים בשפה העברית, ולכן נהוג היה להתייחס ללווחה כאל צפחה. הבנה מעמיקה יותר של תהליכי התמרה הדגישה את הצורך ליצור הפרדה בין שני המושגים: לווחה היא סלע מותמר שגבישיו מיקרוסקופיים (ולכן חלק ומתאים לכתיבה) הנוצר בהתמרה אזורית בדרגה נמוכה מסלעי משקע חרסיתיים (כגון פצלים ואבן בוץ) ומטוף. לעומתה, צפחה – שגבישיה גסים ואינה חלקה (ולכן אינה מתאימה לכתיבה) – נוצרת בהתמרה בדרגה גבוהה של סלעים, בהם גם לווחה. עם זאת, הביטוי העברי המתאר את לוחות הכתיבה נותר "לוח צפחה". לוח צפחה עם ספוג ומטלית, מסביבות 1950 חרט צפחה לוקה פאצ'ולי מלמד משפט מתמטי של אוקלידס באמצעות הדגמה על לוח צפחה. ציור משנת 1495. כיתה משוחזרת בארצות הברית – מכתבות עם חור עגול לקסת דיו, עליהם מונחים לוחות צפחה ולצידם מטליות. תלמיד כותב על לוח צפחה (אלברט אנקר, 1883) מדיה וקבצים בנושא לוח צפחה בוויקישיתוף תצלומי ילדים מציירים על לוחות צפחה בכתה משוחזרת, מאתר מוזיאון הצפחה בלודוויגסשטאט, גרמניה אהרן רודריג, ההוראה בבתי הספר של "כל ישראל חברים", באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע

בית הספר לבגרות של יואל גבע בע"מ היא חברת השכלה פרטית, המקיימת בין היתר קורסי הכנה לבחינות הבגרות ולבחינה הפסיכומטרית. בית הספר הוקם בשנת 1991 בבניין הגימנסיה הרצליה בתל אביב. לבית הספר תשעה עשר סניפים: שלושה סניפים בתל אביב, וכמו כן סניפים בהרצליה, ראשון לציון, רחובות, ירושלים, מודיעין, חיפה, הקריות, באר שבע, פתח תקווה, כפר סבא, אשדוד, חדרה, עפולה, נתניה, כרמיאל וגני תקווה. בית הספר הוקם בשנת 1991 על ידי יואל גבע, מורה למתמטיקה במקצועו. הרעיון להקמת בית הספר עלה לאחר שגבע ראה כי עולה בהתמדה מספר התלמידים המבקשים ללמוד בקורסים שהעביר ב"אנקורי" מאז סוף שנות השמונים. בית הספר של גבע הוקם בבניין ההגימנסיה העברית "הרצליה", ובמועד הראשון הועברו בו קורסי הכנה לבחינות הבגרות במקצועות מתמטיקה, אנגלית ולשון על ידי יואל גבע, סיוונה כרמי-עמיר וד"ר יהודה עמיר. מהמועד השני ועד היום, מלמדים בבית הספר את כל מקצועות החובה לבגרות, וכן מספר מקצועות בחירה. בהם: פיזיקה וגאוגרפיה והשלמה ל-5 יחידות בתנ"ך, היסטוריה וספרות. בשנת 1996 הוקמה מחלקת הפסיכומטרי של בית הספר. כשנה לאחר מכן, בשנת 1997, החלו ללמד בבית הספר קורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית, ושמו של בית הספר שונה, ל"בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע". כניסתו של בית הספר לתחום קורסי ההכנה לבחינה הפסיכומטרית, הביאה להרחבת פעילותו לערים נוספות ולפתיחת סניפים נוספים. בשנת 2013, לאחר שנים של מחקר מקיף על ידי מומחים, נפתחו קורסי הכנה של יואל גבע למבחן ה-GMAT. בשנת 2000, לאחר מספר שנים בהם נפתחו קורסי פסיכומטרי בערים נוספות בגוש דן והשרון, הוקם הסניף השני של בית הספר בראשון לציון. בשנת 2004 הוקם הסניף בהרצליה. סניפים אילו הוקמו כסניפי בגרות ופסיכומטרי ותוך מספר שנים הפכו לסניפים גדולים בתחומם בהם לומדים אלפי תלמידי בגרויות ופסיכומטרי בשנה. בשנת 2001 הוקם בקריות סניף הפסיכומטרי הראשון מחוץ לאזור המרכז (סניף הקריון) ובמהלך השנים 2005–2007 הוקמו עוד ארבעה סניפים ללימוד לפסיכומטרי, בערים כפר סבא, פתח תקווה, חיפה ובאר שבע. עם הזמן נוספו סניפים בירושלים, בחדרה, אשדוד, עפולה, נתניה, כרמיאל ובגני תקווה. בשלהי העשור השני של המאה ה-21, מלמדים בבית הספר כ-100 מורי בגרות ומורי פסיכומטרי. אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע Client: Yoel Geva - תיאור מיתוג מחדש של החברה בשנת 2017, באתר האינטרנט של "Awesome Tel-Aviv"
נוקו נוקו

נוקו נוקו (יפנית: 万能文化猫娘, אנגלית: All Purpose Cultural Cat Girl Nuku Nuku) היא סדרת אנימה שהופקה ב-1998. הסדרות השונות משודרות בישראל בערוץ האנימה. בכל סדרות נוקו נוקו דובבה נוקו נוקו על ידי מגומי האיאשיבארה. נוקו נוקו היא נערה רובוטית עם מוח של חתול, שאותה יצר אותה המדען קיוסאקו, שאשתו עובדת בחברה לייצור טכנולוגיה מתקדמת. החברה מפתחת מוצרים רבים ועורכת ניסויים בפומבי. כאשר הניסויים יוצאים מכלל שליטה (כך קורה תמיד) נחלצת נוקו נוקו לעזרת חבריה ומגנה עליהם. קיוסאקו שולח את נוקו נוקו ללמוד בבית ספר תיכון, והדבר מאתגר את נוקו נוקו, שאינה יודעת איך צריכה נערה בגילה להתנהג- עליה להסתגל לחיים האנושיים ולהסתיר את זהותה הסודית, היותה רובוטית-חתולה. לאחר הוצאת ה-OVA המקורית של הסדרה "נוקו נוקו" והפקת סדרת טלוויזיה בת 13 פרקים, הופקה סדרת OVA נוספת בת 12 פרקים המציגה את הסיפור מזווית אחרת. הסדרה 'נוקו נוקו דאש' היא סדרת דרמה-אקשן עם נגיעות של אצ'י. הסדרה מספרת את סיפורו של ריונוסקה, נער בן 14 אשר מתאהב בנערה מבוגרת ממנו בשם נוקו נוקו אשר גרה איתו בבית. במקביל מופיעה בעיר גיבורת על יפהפייה וסקסית אשר דומה להפליא לנוקו נוקו. ריונוסקה מנסה לגלות מי היא אותה גיבורה מסתורית. הקונספטים של הסדרות דומים אבל נעשו מספר שינויים מהותיים, ביניהם: שיערה של נוקו נוקו הפך מורוד לירוק. אופייה של נוקו נוקו השתנה לגמרי. מנערה היפראקטיבית, מפוזרת ושכחנית היא נעשתה לעדינת הליכות, תמימה ומהורהרת. בנוסף, זכרונותיה נמחקו ובמהלך הסדרה היא מחפשת את זהותה האבודה. ריונוסקה מוצג כנער בן 14 במקום בתור ילד קטן. הסדרה מציגה גרסה חדשה ודרמטית יותר לסיפורה של הנערה הרובוטית נוקו נוקו. היא מציגה לבטים ודילמות בנוגע ליחסים שבין אדם ומכונה וגם מספרת סיפור עצוב על אהבת נעורים בלתי אפשרית. "נוקו נוקו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נוקו נוקו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)