laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עין רחל

עין רחל (בערבית: עין אלח'רוף) הוא מעיין באזור הערבה, צפונית־מערבית למחנה הצבאי עין יהב, ליד היישוב ספיר. עין רחל נובע במרכז עמק וסביבו מתלולי קירטון ומעליהם סלעי גיר המתקופת האאוקן. העמק פתוח מכיוון מזרח. בבור סגור בנוי מלבנים ומלט, הסגור במכסה העשוי מעץ. ספיקת המים במעיין היא כ-3 מ"ק בשעה. טרוורטין שהוא סלע משקע יבשתי, סוג של סלע גיר, נקבובי, בהיר בגווני צהוב, חום המצוי בסביבה יכול להעיד על שפיעתו הרבה בעבר. צפונית למעיין ממוקם מצד עין רחל שהיווה תחנת דרכים בדרך דרב א' סולטן שממשיכה מהמצד לכיוון צפון מערב וממשיכה לנחל צין והר הנגב. סביב המעיין ניתן לחזות בצמחי קנה, סמר ודקלים. מנחם מרקוס (ע), מדריך ישראל החדש: הר הנגב והערבה, כרך 5, ירושלים: כתר, 2001, עמ' 198
חסדאי הראשון

חסדאי הראשון היה ראש הגולה בסוף המאה ה-7. הוא ירש את אביו בוסתנאי בן חנינאי (הוא מצאצאי אשתו העברייה) וכיהן כנראה סביב 680–720. מקורות מסוימים טוענים שלא הותיר אחריו יורשים זכרים, והירושה עברה לצאצאיו של אחיו, בראדוי. אך יש אומרים שראש הגולה שלמה הראשון (אנ') הוא בנו ויורשו. בנו השני, דוד, היה אביו של ענן בן דוד, מייסד הקראים. חתנו של חסדאי, כנראה, היה נטרונאי בן נחמיה מפומבדיתא. מעט ידוע על כהונתו כראש גולה מעבר לסכסוך המשפטי שהיה לו עם אחיו למחצה הפרסים ואימם. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שווים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה – חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. בסופו של דבר קיבלו האחרונים שוויון זכויות גמור. חסדאי הראשון הוא ראש הגולה המצוטט ב"את'ר אל-בילאד" (آثار البلاد وأخبار العباد (ער')) של זכריא אל-קזוויני שהראה את המלאכים הארות ומארות למוג'אהיד (ג'יהדיסט) שבניגוד לציוויו של חסדאי ביטא את שם השם כשראה אותם. יוסף ג'ייקובס, ‏"ḤASDAI I", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצד עין רחל

מצד עין רחל הוא מצד מלבני נבטי ששרידיו נמצאים על גבעה צפונית־מערבית ליישוב ספיר. בשנות השמונים התגלה מצד גדול ובו שמונה חדרים המקיפים חצר גדולה במקום נמצאו חרסים, גלעיני תמרים ובעזרתם תארכו החוקרים את המצד למאה הראשונה לפני הספירה עד המאה הראשונה לספירה. ייתכן שעין רחל הנמצאת בקרבת המצד הייתה תחנת מנוחה לשיירות שעברו במקום ומטרת בניית המצד הייתה לאבטח את החנייה במקום. סגנון הבנייה של המצד אופייני לתקופה הפרסית באזור הנגב כדוגמת חורבת הרועה. ייתכן שאת המצד בנו מקומיים. שימור מצד רחל, סרטון בערוץ "Israel Antiquities Authority Official Channel", באתר יוטיוב (אורך: 01:42) מדריך ישראל החדש: הר הנגב והערבה, כרך 5, כתר, ירושלים, 2001, עמ' 135 יוסף פטריך, סחר שיירות: בחינה מחודשת של המצודות הנבטיות בערבה , יד בן צבי, קתדרה, גיליון 146, עמ' 4–7, תשע"ג
לייב גלנץ

לייב (לייבל'ה) גלנץ (גלאנץ) (י"א בסיוון ה'תרנ"ח, 1 ביוני 1898 – י"ד בשבט ה'תשכ"ד, 27 בינואר 1964) היה חזן ומלחין ישראלי. לייבל'ה גלנץ נולד בקייב וגדל כילד פלא למשפחת חזנים. אביו היה חזן וחסיד טאלנא, שהנחיל לבנו את יסודות החזנות והניגונים החסידים. גלנץ היה פעיל ציוני נלהב עוד בנעוריו, והשתתף בכנסים ציוניים רבים. בשנות ה-20 היגר לארצות הברית, אך ביקר מספר פעמים בארץ ישראל. בשנת 1954 עלה לארץ, השתקע בתל אביב, כיהן כחזן בבית הכנסת "תפארת צבי" ולימד חזנות בבית ספר לחזנות שהקים. בתחילת שנת 1964, חש בלבו באופן מפתיע בעת הופעה על הבמה, ונפטר לאחר כמה ימים. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול. לייב גלנץ פיתח כחזן סגנון ייחודי משלו. גלנץ היה קשוב לסגנונות שונים במוזיקה הקלאסית (הז'אנר הרומנטי, הז'אנר הא-טונאלי וכו'), לזמר העברי והישראלי המתחדש ולניגוני עדות ישראל השונות. את ההשפעות הללו יצק ללחניו החזניים. עד שנות ה-30 נהג גלנץ להלחין את פרקי החזנות שלו בהברה אשכנזית, אך בהשפעת המשוררים העבריים הצעירים (כאלתרמן ושלונסקי) עבר להלחין בהברה ספרדית, בה שר עד סוף ימיו. גלנץ הלחין גם נעימות, שחלקן נחשבות קשות לביצוע, למילותיהם של משוררים עבריים מפורסמים כביאליק וטשרניחובסקי. ניתן להמחיש את השוני בין סגנונו המוקדם יחסית של גלנץ לסגנונו המאוחר, באמצעות היצירות "שמע ישראל" משנות ה-30, ו"אהבתי כי ישמע ה'" משנות ה-40: בעוד ש"שמע ישראל" היא יצירה הבנויה על היסודות הקלאסיים של החזנות האשכנזית (וירטואוזיות, השתפכות הנפש עד לכדי "בכיינות" במידת מה), הרי ש"אהבתי" היא יצירה הרבה יותר מופשטת, מהורהרת ומופנמת, ואף שגם בה ישנו חלק של השתפכות נפש וזעקה ממעמקים, הרי שלא ניתן להגדירה כמלודרמטית. פרקי החזנות של לייב גלנץ מושרים עד היום בקונצרטים לחזנות בישראל ומחוצה לה, על ידי חזנים ידועי-שם. מדיה וקבצים בנושא לייב גלנץ בוויקישיתוף לייב גלנץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) לייב גלנץ, באתר Discogs (באנגלית) לייב גלנץ, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה ותמונות של לייב גלנץ (באנגלית) אלבומיו של לייב גלנץ לשמיעה ישירה יוסף חרסונסקי, לייב גלאנץ: פנומן באמנות החזנות: (6 שנים למותו), מעריב, 29 בינואר 1970 מרדכי גלדמן, לייב גלנץ היה חזן שעד עצם היום הזה אני רוחש לו הערצה גדולה, באתר הארץ, 3 ביוני 2019\ קובץ לזכר לייב גלנץ זהרים בעריכת אליעזר שטיינמן בהוצאת מכון תל אביב למוזיקה יהודית האקדמיה לחזנות מיסודו של לייב גלנץ 1965-באדיבות אתר הספרים בוקספר לייב גלנץ באתר GRAVEZ
חייל הלילה

חייל הלילה הוא סרט אימה אפל ישראלי משנת 1984 בכתיבתו, הפקתו ובימויו של דן וולמן, עם זאב שמשוני ואיריס קנר בתפקידים הראשיים. הסרט הופק עצמאית, בתקציב קטן, ובעזרת סטודנטים שלימד וולמן בחוג לקולנוע באוניברסיטה. הצילומים נערכו לאורך זמן ארוך, עם הפסקות גדולות במהלכם. העלילה מספרת על צעיר ששאיפת חייו היא לשרת כחייל קרבי ולהיות מאצ'ו. כשהצבא לא מאפשר לו להתגייס עקב בעיות בריאותיות, הצעיר המתוסכל והמעורער מתחיל לרצוח חיילים קרביים בלילות. קבוצת חיילים יושבת מסביב למדורה, חייל אחד קם לצרכיו וכעבור מן קצר הם שומעים צרחה. הם רצים אליו ומוצאים אותו מת לאחר שנדקר בכל גופו. זאב ברקאי (זאב שמשוני) יושב בבר-מסעדה, לוגם בירה וצופה בהנאה בקריינית הטלוויזיה (שרי רז) שמודיעה על מקרה רצח של חייל המתווסף לחמש רציחות קודמות של חיילים שלא פוענחו. איריס (איריס קנר) היא סטודנטית באוניברסיטה שעובדת כמלצרית במסעדה בה נמצא זאב. היא מוצאת חן בעיניו והוא מצליח לשכנע אותה לבוא לביתו שם הם מקיימים מגע אינטימי. זאב נדחה על ידי הצבא בגלל בעיית בריאות (בעיות בטחול). הוא כל חייו שאף להיות קרבי. אביו (הלל נאמן) הוא רב-סרן, מפקד בסיס אפסנאות. זאב גדל ללא אם ומתייחס בזלזול לתפקידו הלא קרבי של אביו. לפרנסתו עובד זאב כזבן בחנות צעצועים והוא שונא כל רגע שם. הוא רוכש מדים צבאיים אצל אלכס (יהודה אפרוני) ומסתיר במגירה אקדח, רובה וסכין. הוא מחזר באובססיביות אחרי איריס, עוקב אחריה וכשהוא רואה אותה עם ידידה רמי (רמי ברוך) הוא תוקף אותו. איריס מבחינה באופי האלים של זאב ורוצה לנתק את הקשרים אתו. הוא מספר לה שהוא חייל ביחידה סודית ויוצא מידי לילה לפעולות חשאיות ומסוכנות. למעשה הוא יוצא ללכוד ולרצוח חיילים. האבא יוצר קשר עם איריס ומגלה לה שזאב אינו משרת בצה"ל. זאב אומר לה שאביו אינו יודע דבר על היחידה הסודית בו הוא משרת. הרופא דוחה את הערעור של זאב על אי גיוסו. זאב רוצח אותו וממהר לבסיס של אביו שם הוא פותח באש על חיילים. החיילים מקיפים אותו והוא נכנע ומובל לאחר החדרים שם הוא מתאבד על ידי הטחת ראשו במסך טלוויזיה פועלת. עידו רוזן. "שתיקת הצברים: איך ומדוע הפסיק הקולנוע הישראלי לפחד מסרטי אימה". פס יצירה 6 (2014): 37–54. עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017. "חייל הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חייל הלילה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "חייל הלילה", באתר אידיבי "חייל הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חייל הלילה, בספר הקולנוע הישראלי חייל הלילה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חייל הלילה, באתר סריטה כתבה על הסרט, בעיתון כותרת ראשית
נייקד סיטי

נייקד סיטי (Naked City, "עיר עירומה") הוא הרכב רוק אוונגארדי אשר נוצר והובל על ידי הסקסופוניסט והמלחין ג'ון זורן בשנים 1989–1993. ההרכב, שפעל בסצנת המוזיקה האלטרנטיבית של ניו יורק, התנסה רבות באלתורים ובשילוב סגנונות מוזיקליים כמו פאנק (Punk), פרוג, ג'אז, קאנטרי, גרינדקור וכתריסר סגנונות נוספים. גרסתו הראשונית של ההרכב הוקמה ב-1988 וכללה, פרט לזורן, את יאמאטוסקה איי, רוברט קויין, ביל לוסוול וטד אפסטין. אלבומיה הראשונים התאפיינו במנגינות מהירות המשלבות המחליפות סגנון מוזיקלי במהירות מסחררת. מבקר אחד תיאר אותה כ"להקה המחליפה עשרה סגנונות מוזיקה שונים בשיר בודד של שתיים-שלוש דקות". אלבומיה המאוחרים יותר כללו שילוב של סגנונות מעטים יותר אך היה שוני ברור בין כל אלבום. עטיפות אלבומי נייקד סיטי כללו תמונות קשות של אלימות וסצינות של BDSM. (Naked City (1989 - סגנונות מעורבים. (Naked City Live, Vol 1 (1989 - הופעה חיה. (Grand Guignol (1989 - סגנונות מעורבים. Black Box - אריזה הכוללת שני אלבומים: (Torture Garden (1989 - פאנק (Punk) וספיד מטאל. (Leng Tch'e (1990 - הבי מטאל. (Heretic (1991 - מלודיות א-טונליות. (Radio (1992 - סגנונות מעורבים. (Absinthe (1993 - אמבייאנט. ג'ון זורן - סקסופון, מלחין ומנהיג ההרכב. ביל פריזל - גיטרה. וויין הורוביץ - פסנתר וסינטיסייזר. פרד פרית' - גיטרת בס. ג'ואי ברון - תופים. חברים אורחים: ימאטסוקה איי - קולות. מייק פאטון - קולות (בעיקר בהופעות חיות). אתר האינטרנט הרשמי של נייקד סיטי נייקד סיטי, באתר Last.fm (באנגלית) נייקד סיטי, באתר AllMusic (באנגלית) נייקד סיטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) נייקד סיטי, באתר Discogs (באנגלית) נייקד סיטי, באתר Songkick (באנגלית) נייקד סיטי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ביקורת על Naked City, באתר השרת העיוור (עותק שמור) ביקורת על האלבום Torture Garden, באתר השרת העיוור (עותק שמור) Naked City ב-Omnology (באנגלית) Naked City ב-Xtreme Music (באנגלית)
KH-7 GAMBIT

KH-7 GAMBIT הייתה סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה בשנים 1963–1967. הלוויינים פעלו בשיטה זהה ללווייני מיזם קורונה והחזירו סרט צילום לא מפותח לכדור הארץ. הסדרה כללה 38 לוויינים, מ-30 מהם התקבל סרט צילום. משך המשימה היה עד 8 ימים. רוב הצילומים שוחררו לידיעת הציבור בשנת 2002 ויתר ב-2011. בדו"ח סופי של משרד הסיור הלאומי צוין שכ-70% מהצילומים היו ברזולוציה פחות מ-0.91 מ'. הלוויינים הופעלו על ידי משרד הסיור הלאומי. פרויקט התחיל בעקבות כישלון של פרויקט SAMOS וצורך להגיע לשיפורים במיזם קורונה. השיגורים הראשונים בוצעו בעזרת משגר תור-אג'ינה. החל משנת 1964 השיגורים בוצעו עם אטלס SLV-3. כל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג. הלוויינים פעלו במסלול לווייני נמוך. לוויינים היו במשקל כ-2000 ק"ג. הלוויין נבנה בג'נרל אלקטריק. על הלוויין הותקנו 3 מצלמות מתוצרת קודאק וחברת Itek. על פי הרוב צילומים כללו מתקני גרעין ושיגור טילים של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. כ-19 אלף צילומים שוחררו לציבור בשנת 2002. בשנת 1964 CIA התעניינו בניצול לוויינים לביצוע צילומים של קובה, אך מסלול הלוויינים לא היה מתאים לכך. חלק מלוויינים צוידו במכשור למודיעין אותות. עלות כוללת של 38 שיגורים הייתה 651 מיליון $ במחירי 1963 (כ-7.2 מיליארד $ במחירים של היום). לווייני הסדרה הוחלפו על ידי לווייני KH-8 Gambit 3. מדיה וקבצים בנושא KH-7 GAMBIT בוויקישיתוף תיאור הלוויינים צילומים שהתקבלו דוח סיכום התוכנית תיאור מפורט של התוכנית היסטוריית פיתוח
נחל שובל

נחל שובל הוא נחל אכזב בנגב הצפוני. אורכו כ־11.6 קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־300 מטרים מעל פני הים, דרומית לקיבוץ דביר. הוא זורם בתחילתו מערבה. מעל הנחל עוברת מסילת הדרום, ומייד לאחר מכן הוא חולף תחת כביש 6 / כביש 40 (בקטע בין מחלף דבירה למחלף רהט). הנחל ממשיך לזרום מערבה ומעט לפני שמגיע לקיבוץ שובל, בכניסה הצפונית לעיר רהט, הוא פונה דרומה וזורם לאורך גבולה המערבי של רהט. בקצה המערבי ביותר של רהט, הנחל נשפך אל נחל גרר (אשר נשפך לנחל הבשור שנשפך אל הים התיכון). מעט לאחר מכן עובר נחל גרר מתחת לכביש 264 ואז נשפך אליו נחל קמה, אשר מגיע מאזור הקיבוץ בית קמה. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רולי שפר

רולי שפר (1947–2011) היה אמן ישראלי שנודע באמנותו הפוינטיליסטית והנאו-אימפרסיוניסטית. עבודתו התאפיינה בסינתזה של אמנות אירופאית והשראה מצפת והאווירה שלה. הוא חי ברומניה, צרפת וישראל. נפטר בשנת 2011 בישראל. כמה מיצירותיו מוצגות כיום בגלריית בית קסטל בצפת. רולי שפר נולדה בבוקרשט, רומניה. לעיתים קרובות צייר את עירו המאמצת צפת. הוא למד אמנות באקדמיה לאמנות ניקולאי גריגורסקו, תחת הצייר הסוריאליסטי ז'ול פרחים. רולי שפר עבר עם משפחתו לפריז ב-1964 למשך שנתיים ולאחר מכן חזרו לארץ התיישבו בצפת. בצפת למד אצל יצחק פרנקל. לאחר שירותו הצבאי סיים את לימודיו ב-Grand Chamiere, בפריז. לאחר שנתיים חזר והתיישב בצפת, והצטרף לציירים כמו משה קסטל, שמשון הולצמן, יצחק פרנקל פרנל ואחרים שבחרו בצפת כמקום מושבתם. רולי שפר הושפע ממוריו וכן מהתלמידים שהקיפו אותו במהלך גיבושו. בזמן שלמד בGrand Chamiere, הוא נתקל ביצירות של אימפרסיוניסטים, אקספרסיוניסטים, פוינטליסטים וציירים אחרים. לנאו-אימפרסיוניסטים כמו Seurat ו-Signac הייתה השפעה מתמשכת על האמן הצעיר. שפר החל להתעניין בטכניקות הייחודיות של השניים אשר היו מכוונות על ידי ניתוח מדעי של ההרמוניה ושל התנגשות הצבעים בו זמנית. הוא יישם בקנבסים שלו צבעי יסוד שונים ובכך יצר תחושת תנועה בזמן כשהעין מביטה מרחוק. עם שובו לצפת החל לפתח סגנון אמנותי משלו, התנגשות וסינתזה ייחודית בין מסורות מקומיות לאמנות אירופית. סגנונו מאופיין בצבעוניות עשירה, בקומפוזיציות מדויקות, כל אלו מושגים באמצעות שימוש בנקודות וצבעים זוהרים. דרך שפה חדשה זו הוא הצליח להעביר אווירה דרמטית לדלתות, לסמטאות העתיקות ולחלונות בקנבסים שלו. באמצעות אמנותו הוא ניסה לחשוף את ההילה המיסטית של צפת. יצירתו של שפר מאופיינת בסינתזה של רוחניות בלתי נראית ומציאות קונקרטית, אשר סימנה את סגנונו כתערובת של המסורת האירופית והצפתית. Rolly Sheffer, www.montefiore.co.il (באנגלית) רולי שפר | שפר, רולי, 1947- אמן (גלריה יעקב חדד (צפת) ) | גלריה יעקב חדד (צפת) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il רולי שפר - 'צפת', באתר www.egozigallery.com
נמה

נמה (בערבית: النعمه) היא עיר במאוריטניה, המשמשת כבירת מחוז "חוד' אש שארגי" (אנ') בדרום־מזרח המדינה. נכון לשנת 2013, אוכלוסיית העיר עומדת על 47,454 תושבים, בעוד שבאזור כולו מתגוררים מעל 87,000 תושבים (נכון לשנת 2005). העיר נמצאת כ־80 קילומטרים מדרום־מערב לעיר ולאתה וכ־123 קילומטרים צפונית לגבול עם מאלי. עיר הבירה, נואקשוט, מרוחקת כ־930 קילומטרים מהעיר. האקלים בנמה מוגדר כאקלים צחיח (BWh לפי שיטת קפן). במשך כל השנה הטמפרטורות גבוהות. ממוצע המשקעים השנתי עומד על 279 מילימטרים, רובם יורדים בין יוני לאוקטובר. בעיר מסתיים כביש ראשי המתחיל בעיר הבירה נואקשוט, עובר דרך אלג ונמתח לכל רוחבה של מאוריטניה בחלקה הדרומי. ישנה גם דרך עפר הנמשכת מזרחה עד לגבול עם מאלי. ממערב לעיר נמצא נמל התעופה נמה (אנ') אשר לו מסלול טיסה בודד. מדיה וקבצים בנושא נמה בוויקישיתוף "Meteorological Data" (PDF). במרץ 2016. נבדק ב-20 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולאי בקריישב

ניקולאי בקריישב (ברוסית: Никола́й Бе́кряшев; ‏1874–1939) היה צייר רוסי. מנהל המוזיאון לתרבות צפון דווינה בין השנים 1924 ל-1938 וזכה לשמר את רוב המורשת ההיסטורית והאדריכלית של העיירה Veliky Ustyug. ניקולאי בקריישב נולד ב-11 באפריל 1874 בכפר ליד קרסנובורסק, מחוז וולוגדה של האימפריה הרוסית למריה ניקולייבנה ויגור ניקולאייביץ' בקריישב. הוא למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בין השנים 1900 ל-1910. הוא התמחה בציור ז'אנר. בשנת 1918, מוזיאון תרבות של צפון דווינה נפתח בעיירה ווליקי אוסטיוג. אירוע הפתיחה היה תערוכת הציור של אלכסנדר בוריסוב. יבלאמפי בורצב מונה למנהל הראשון של המוזיאון. לאחר מותו של בורצב ב-20 בנובמבר 1924 הפך בקריישב למנהל המוזיאון. משנת 1918 עמד בקריישב במרכז חוג האינטלקטואלים המקומיים בווליקי אוסטיוג, שמטרתו הייתה לשמר את המורשת ההיסטורית של העיירה. בצד הנגדי ביקשו השלטונות לסגור את הכנסיות, להחרים את רכוש הכנסייה ולבסוף להרוס את המבנים. בקריישב ועמיתיו מצאו דרך להתפשר עם השלטונות, כך שרכוש הכנסייה הוחרם, אך המבנה הוכרז כמורשת ההיסטורית והתרבותית, הפך למוזיאון ושמר את השם. המוזיאון שוכן בתחילה בשטח מנזר מיכאילו-ארכאנג'לסקי במרכז העיירה. ב-1921 הצליח בקריישב לשכנע את הוועדה במוסקבה, שהעריכה את מבני ווליקי אוסטייג והחליטה מי מהם מייצג את המורשת התרבותית. הוא השתמש בהחלטות הוועדה נגד הרשויות המקומיות שלא היה להן עניין לשמור על מבנים של כנסיות העבר. ב-1923 הוא יזם את הקמת החברה ללימודים אזוריים במחוז צפון דווינה. חברי האגודה, ובקריאשב בפרט, סיירו באופן אישי בעיירה על מנת לזהות חפצים בעלי חשיבות תרבותית. כתוצאה מכך, ווליקי אוסטיוג איבדה מעט מאוד מהמבנים ההיסטוריים שלה ונשארה אחד המכלולים האדריכליים השמורים ביותר ברוסיה. ניקולאי בקריישב נעצר ב-20 בפברואר 1938 במהלך הטיהורים הגדולים ונידון לשלוש שנות מאסר בגין פעילות אנטי-מהפכנית. הוא מת ב-6 באפריל 1939 בעודו במחנה עבודה, ליד פלסטסק במחוז ארכנגלסק. בשנת 2000, הוא זכה לאחר מותו בתואר אזרח כבוד של וליקי אוסטיוג. לוח ההנצחה לניקולאי בקריישב מותקן במוזיאון ווליקי אוסטיוג להיסטוריה, אמנות ואדריכלות. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי בקריישב בוויקישיתוף Kudrin, Nikolay Mikhailovich. "Николай Георгиевич Бекряшев". Поклон предкам (in Russian). "Бекряшев Николай Егорович" (in Russian). artru.info. Archived from the original on 20 December 2011. "История музея" (in Russian). Великоустюгский музей-заповедник. Archived from the original on 25 August 2011. Retrieved 8 September 2011. Сыроватская, Л. Н. Музей северодвинской культуры: Страницы истории. Бысть на Устюзе (in Russian). Veliky Ustyug. Rogachyov, S.V. (2002). "Устюжане". Geografiya (in Russian). No. 26. 1september.ru. Retrieved 17 June 2016. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאי בקריישב".
יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן

יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן (בגרמנית: Johann Adolf von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön או Hans Adolf‏; 8 באפריל 1634 – 2 ביולי 1704) היה הדוכס השני של שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, אשר הוקמה על ידי חלוקה של דוכסות שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג. יוהאן אדולף נולד ב-8 באפריל 1634 באהרנסבק, והיה בנם הבכור של יואכים ארנסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן הראשון ודורותיאה אוגוסטה משלזוויג-הולשטיין-גוטורפ, בתם של יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ואוגוסטה מדנמרק. מ-1645 עד 1650 הוא יצא למסע גדול ברחבי מדינות אירופה, כולל אנגליה וצרפת. הוא היה מלווה באחיו, אוגוסט, שהיה צעיר ממנו בשנה. בשנת 1671 הוא ירש את הדוכסות מאביו. ב-25 באוקטובר 1671 הוענק לו עיטור מסדר הפיל, מסדר האבירות הדני הגבוה ביותר, והפך לחבר ה-124 במסדר. בשנת 1684 הוא הקים את בקתת הציד הראשונה בטרוונטאל; לאחר מכן ב-1685, הקים את כנסיית סנט יוהאן, פלן וב-1690 הקים את הכנסייה הקהילתית של פלן. בשנת 1694 הוא הוביל את הצבא ההולנדי במצור על אואי. יוהאן אדולף השתתף בכמה מהמלחמות הגדולות של זמנו, כולל המלחמות העות'מאניות ומסר את ניהול הדוכסות שלו באותם זמנים בעיקר לאמו ולאשתו. במהלך שלטונו נחתם הסכם טרוונטאל בבקתת הציד הדוכסית בטרוונטאל, אבן דרך במהלך מלחמת הצפון הגדולה. בשנת 1704 נסע להונגריה ונלחם נגד הקורוצ'ים עם כוחות הולשטיין-פלן ודנמרק. הוא השתתף בקרב על סמולניצה. הדוכס יוהאן אדולף מת ב-2 ביולי 1704 ברוהלבן, ימים ספורים לאחר שבנו, אדולף אוגוסט, נהרג בתאונת רכיבה. מכיוון שלאופולד אוגוסט, בנו של אדולף אוגוסט ונכדו של יוהאן אדולף מת בילדותו בשנת 1706, הנחלה עברה לאחיינו של יוהאן אדולף, יואכים פרידריך, מהקו של שלזוויג-הולשטיין-נורדבורג. יוהאן אדולף התחתן עם דורותיאה מבראונשווייג-וולפנביטל, בתו של רודולף אוגוסט מבראונשווייג-וולפנביטל. נולדו להם שני ילדים: אדולף אוגוסט (1680–1704), נישא לאליזבת סופיה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורדבורג (1683–1767). היא הייתה בתו של רודולף משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג, ונכדתו של פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג. בנם, לאופולד אוגוסט (1702–1706), מת בילדותו דורותיאה סופיה (1692–1765), התחתנה עם אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ מדיה וקבצים בנושא יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן בוויקישיתוף
שלמה בן חסדאי

שלמה בן חיסדאי (או: שלמה הראשון) שימש ראש הגולה משנת 730 עד 761. הוא היה בנו של חסדאי הראשון. כתוצאה ממחסור בראשי ישיבה, הוא העמיד חכם מפומבדיתא כראש ישיבת סורא, בניגוד למסורת הנהוגה לפיה לכל ישיבה מתמנה ראש ישיבה משורותיה. לפי צבי גרץ, הממונה לראשות הישיבה היה מר בן שמואל; לדברי אייזיק הירש וייס, מדובר במר רב יהודה בן רב נחמן. העובדה ששלמה בן חסדאי היה חשוך ילדים (לאחר שבנו דניאל מת) אפשרה את עליית ההשפעה של אחיינו ענן בן דוד, מייסד הכת הקראית. בהתאם לזאת, בתביעתו הגנאלוגית של ענן בן דוד להיותו ראש הגולה, מושמט שלמה[דרושה הבהרה]. שלמה הראשון THE POLITICAL ROLE OF SOLOMON, THE EXILARCH-759 CE (PART 1) f ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרסי המוזיקה הקוריאנית

פרסי המוזיקה הקוריאנית (בקוריאנית: 한국대중음악상) הוא טקס פרסי מוזיקה דרום קוריאני שנתי. שלא כמו פרסי מוזיקה מרכזיים אחרים בדרום קוריאה, המסתמכים במידה רבה על מכירות כדי לקבוע את הזוכים, פרסי המוזיקה הקוריאנית מוענקים על סמך המלצות של פאנל שופטים המורכב ממבקרי מוזיקה, מפיקים של תוכניות רדיו, אקדמאים ואנשי מקצוע אחרים בתעשייה. הטקס הראשון נערך בשנת 2004, ונחשב לאחד מפרסי המוזיקה היוקרתיים במדינה. אלבום השנה שיר השנה מוזיקאי השנה תגלית השנה אלבום הקיי-פופ הטוב ביותר שיר הקיי-פופ הטוב ביותר אלבום הפופ הטוב ביותר שיר הפופ הטוב ביותר אלבום הרוק הטוב ביותר שיר הרוק הטוב ביותר אלבום הרוק המודרני הטוב ביותר שיר הרוק המודרני הטוב ביותר האלבום האלקטרוני הטוב ביותר השיר האלקטרוני הטוב ביותר אלבום הראפ וההיפ-הופ הטוב ביותר שיר הראפ וההיפ-הופ הטוב ביותר אלבום ה-R&B והנשמה הטוב ביותר שיר ה-R&B והנשמה הטוב ביותר אלבום הפולק הטוב ביותר שיר הפולק הטוב ביותר אלבום הג'אז הטוב ביותר אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר אלבום המטאל וההארדקור הטוב ביותר האלבום העולמי העכשווי הטוב ביותר מדיה וקבצים בנושא פרסי המוזיקה הקוריאנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרסי המוזיקה הקוריאנית (בקוריאנית)
אלחנן קירכהן

אֶלְחָנָן הֶנֶלִי קִירְכְהַן (בגרמנית: Elchanan Henle Kirchhahn) או גם חנוך וולף (Hennoch Wolf‏; סביב 1666 – 1757, או 1655 – 1735) היה רב גרמני-יהודי, חזן, סופר ומטיף מוסר. הוא ידוע בשל ספרו הכתוב ביידיש "שמחת הנפש". על חייו ידוע מעט מאוד, אביו היה בנימין וולף (Benjamin Wolf), ובנעוריו נדד בהולנד ובפולין, וידוע שהוא נשא לאישה את בתו של צבי הירש קאיידנובר. משנת 1712 היה אלחנן הנלי קירכהן מורה בבית הספר היהודי בקירכהיין (אנ'), שם פעל גם כרב, כחזן וכקצב. ספרו "שמחת הנפש" יצא לאור בפרנקפורט בשנת ה'תס"ז (1707), ספר מוסר ביידיש שחלקו הראשון הפופולרי מאוד הודפס ב-27 מהדורות עד 1906, והיה נפוץ בגרמניה ובמזרח אירופה עד אמצע המאה ה-19. הספר כולל משלים, אגדות חז"ל ואגדות עם. בשנת ה'תפ"ב (1722) יצא לאור באופנבך על המיין חלק הראשון של ספרו "חידושים מספר אלחנן" (על החומש וקצת מנביאים ראשונים). החלק השני יצא לאור בה'תצ"א (1731) וכלל פירוש למסכת אבות. החלק השני של "שמחת הנפש", הכולל 15 מזמורים ביידיש לשבתות ולחגים, וכן לחתונות וברית מילה, ושיר על חיי היהודים בכפרים הודפס בשנת ה'תפ"ז (1727) בפירט (חלק זה הודפס כפלגיאט בהונגריה ב-1899 וב-1901). כרך זה כולל תווים, וקירכהן השתמש במנגינות קיימות, שלדבריו נכתבו על ידי מומחה למוזיקה. השירים מיועדים ללוות תכנים ומעשים דתיים חיוניים ולהעבירם טוב יותר להמונים חסרי השכלה. לדברי אברהם צבי אידלסון, הטקסטים הדידקטיים יותר חסרים עוצמה לירית. השירים נועדו גם למנוע מהיהודים לשיר שירים גרמניים חילוניים. הלחנים של השירים הם בסגנון הבארוק שהיה נפוץ בגרמניה באותה תקופה. המצבה על קברו השתמרה בבית העלמין היהודי בקירכהיין. מדיה וקבצים בנושא אלחנן קירכהן בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של אלחנן קירכהן, בקטלוג הספרייה הלאומית Eliezer Brodt, Simchat ha-Nefesh: An Important But Often Ignored Work on German Jewish Customs Hennoch Wolf אתר העיר קירכהן Elchanan Hendel Kirchahn (בגרמנית) אלחנן הנלי קירכהן, שמחת הנפש, באתר היברובוקס הערך קִירְכְהַן, אֶלְחָנָן הֶנֶלִי באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמודים 687–688 Kirchhain mit Betziesdorf (Stadt Kirchhain, Kreis Marburg-Biedenkopf) Jüdische Geschichte / Synagoge Abraham Zebi Idelsohn, Jewish Music, Its Historical Development, Dover Publications, 1992, ISBN 9780486271477, Pages 383–384 תמונת המצבה
This One's from the Heart

This One's from the Heart ("האחד הזה הוא מהלב") הוא אלבום המכיל אוסף של שירים שג'יימס דארן שר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" בתור ההולוגרמה ויק פונטיין. "The Best Is Yet to Come" (מהפרק "Badda-Bing Badda-Bang") "Come Fly with Me" (מהפרק "His Way") "That Old Black Magic" "All the Way (מהפרק "Image in the Sand") "It's Only a Paper Moon" (מהפרק "It's Only a Paper Moon") "I've Got the World on a String" (מהפרק "It's Only a Paper Moon") "You'd Better Love Me" "Sophisticated Lady" "Just in Time" (מהפרק "It's Only a Paper Moon") "I've Got You Under My Skin" (מהפרק "His Way") "The Way You Look Tonight" (מהפרק "What You Leave Behind") "Here's to the Losers" (מהפרק "Tears of the Prophets") "You're Nobody till Somebody Loves You" (מהפרק "His Way") "Dancing in the Dark" "Night and Day" "I'll Be Seeing You" (מהפרקים "The Siege of AR-558" ו-"It's Only a Paper Moon") "Satin Doll" מידע על האלבום This One's from the Heart באתר MusicBrainz