laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Midori

Midori הוא דפדפן אינטרנט אשר נועד להיות מהיר וקל. הוא משתמש במנוע פריסת תצוגה מסוג WebKit עם GTK+‎. מידורי מגיע כחלק מסביבת שולחן העבודה Xfce, ובמספר הפצות לינוקס הוא משמש כדפדפן ברירת המחדל. הדפדפן מופץ תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU LGPL) גרסה 2.1. Gecko משמשת כתוכנת רינדור מאז 2023. הסיבה לכך היא שהוא מבוסס על הדפדפן החדש מבוסס Firefox, Floorp. מידורי שואף להיות דפדפן מהיר וקל, אך גם נוח ופשוט לשימוש. לכן, מלבד השילוב בין גרסה 2 וגרסה 3 של GTK+‎ ועיבוד מהיר עם WebKit, הדפדפן מביא איתו את התכונות הנפוצות הבאות: ניהול סימניות וחלונות פשוט התאמה אישית לממשק המשתמש, הניתן להרחבה תמיכה ב־HTML5 הגדרת חיפוש גמישה תמיכה בשמות תחום בינלאומיים תמיכה בהתקנים ניידים באמצעות Maemo אפשרות לתוספים והרחבות, ומספר תוספים מובנים: חסימת פרסומות באמצעות Adblock ניהול היסטוריית טפסים ועוגיות מידורי אף עבר את מבחן Acid3. מידורי הגדירה את דקדקגו כברירת המחדל של מנוע החיפוש. דפדפן מוזילה פיירפוקס Xfce GTK+‎ מדיה וקבצים בנושא Midori בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Midori (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Midori (בספרדית) Midori, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דף הבית
יואל גמליאל

יואל גמליאל (נולד ב-31 ביולי 1963) הוא פוליטיקאי ישראלי, שכיהן בשנים 2024-2008 כראש מועצת גדרה ה-8. גמליאל נולד בכפר אוריאל שבגדרה, לעליזה שעלתה מלוב וליוסף גמליאל שעלה מתימן. ילד שני מבין שישה אחים. בשנת 2003 התמודד גמליאל על ראשות מועצת גדרה מטעם הליכוד נגד ירון יצחק בן-נון, אך הפסיד וכיהן כסגן ראש המועצה. בבחירות למועצה ב־2008 שב גמליאל להתמודד על ראשות המועצה, הפעם מטעם רשימה עצמאית בתמיכת הליכוד וניצח. במהלך כהונתו הוביל גמליאל שורה של צעדים לפיתוח המושבה, הכוללים בניית שכונה חדשה במזרח העיר בשם "שכונת גולדה"; בניית קאנטרי קלאב במרכז המסחרי של המושבה; והוצאה לפועל של מספר מיזמים בתחום התחבורה כגון בניית תחנת רכבת בגדרה וחיבור של "שכונת גולדה" לכביש 7. מנגד, לא פעם נמתחה ביקורת על ניהולו את המועצה; בדצמבר 2021 פורסמה כתבה בכאן חדשות על אודות התנהלותו הכוללת שלילת תקציבים מעיתונות מקומית שביקרה אותו ומניעה של מבקר המועצה ממידע וממקום עבודה הולם. בבחירות 2013 זכה גמליאל בכהונה נוספת בראשות העירייה. בבחירות המקומיות ב-2018 נבחר לכהן קדנציה נוספת. בשלהי 2018 פורסם כי נחקר במשטרה בחשד לשיבוש הליכי חקירה ובקשירת קשר לביצוע פשע ושוחרר באותו היום, בנוגע לסכסוך אישי מתמשך עם חבר מועצה אחר. הבחירות המקומיות ב-2024 התמודד לתקופת כהונה רביעית מול יו"ר האופוזיציה במועצה המקומית סהר פינטו. גמליאל הפסיד לפינטו, כשהוא מקבל 34.6% מהקולות לעומת 47.2% לפינטו. ב-19 במרץ 2024 סיים את תפקידו באופן רשמי. מכהן כיו"ר אשכול רשויות שורק דרומי. אחותו הצעירה היא הפוליטיקאית גילה גמליאל. גמליאל נשוי לתמר ואב לשני ילדים. מדיה וקבצים בנושא יואל גמליאל בוויקישיתוף נתנאל אלדה, תחנת הרכבת בגדרה יוצאת לדרך!, באתר גדרה נט, 2 בינואר 2024 האיש ששולט בגדרה: מאחורי החלונות הסגורים של ראש המועצה, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 12:45) אבי אשכנזי‏, איימו להפיץ תיעוד מיני מבית כנסת: ראש מועצת גדרה נחקר ושוחרר, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2021 מאיר תורג'מן, מהפך בגדרה: איש "תקווה חדשה" ניצח את ראש המועצה הוותיק מהליכוד, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
ירחמיאל דורי

ירחמיאל "מיאל" דורי (9 באפריל 1931 – 14 בספטמבר 2019) היה קצין הנדסה ראשי במלחמת ההתשה, ומהנדס העיר תל אביב-יפו. דורי, בנם של בדנה ויעקב דורי, הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, נולד בחיפה למשפחה בת שלושה ילדים. למד בתיכון חדש בתל אביב. במהלך לימודיו התגייס לצה"ל ולחם במסגרת חטיבת קרייתי במלחמת העצמאות. לקראת סוף המלחמה החל בקורס טיס אך הוא הופסק עם החזרת בני מחזורו ללימודים בתיכון. התגייס לצה"ל שוב ב-1953, שירת בגדוד 12 של חטיבת גולני כמדריך טירונים ויצא לקורס קצינים. יצא ללימודי הנדסה בטכניון במסגרת הצבא, אותם סיים בנובמבר 1955. בתום הלימודים הצטרף לחיל ההנדסה ב-1956, עבר קורס קציני הנדסה ונשלח לפיקוד הצפון, שם עבד תחת פיקודו של דוד לסקוב. במלחמת סיני שירת ביחידת סיור של החיל. לאחר המלחמה מונה למפקד יחידת הנדסה קרבית של גייסות השריון. ב-1962 סיים קורס מתקדם לקציני הנדסה של צבא ארצות הברית, עם שובו שימש מדריך ראשי בבית הספר להנדסה צבאית. ב-1964 מונה לקצין הנדסה של פיקוד המרכז ושימש בתפקיד במהלך מלחמת ששת הימים. במסגרת זו השתתף בכיבוש מזרח ירושלים כשהוא אחראי על סילוק המחסומים והמוקשים שהפרידו בין חלקי העיר, ולאחר מכן על פינוי רחבת הכותל המערבי. לאחר המלחמה יצא ללימודי תואר שני בארצות הברית בהנדסת ייצור ומנהל עסקים. ב-1 במרץ 1969 מונה לקצין הנדסה ראשי במקום אלחנן קליין והועלה לדרגת אלוף-משנה. בתקופת כהונתו התמודד צה"ל במלחמת ההתשה בחזית תעלת סואץ, וחיל ההנדסה נדרש להקים ולתחזק את קו בר-לב, החיל זכה על פועלו בפרס ביטחון ישראל. עם שינוי תקן הדרגה לראש חיל, הועלה בדצמבר 1970 לדרגת תת-אלוף. בדצמבר 1972 השתחרר מצה"ל הוא מונה למהנדס העיר תל אביב-יפו, ושימש בתפקיד עד מאי 1974. בהמשך הקריירה האזרחית שלו היה יזם ואיש עסקים. בין השאר היה מנכ"ל של חברה ביטחונית בשם "הגנה (איי.אמ.טי)", שעסקה בהשקעה בפרויקטים חדשניים בתעשיות הנשק והאופטיקה. ב-1984 הונפקו מניות החברה בבורסה האמריקאית. אחר כך היה מנכ״ל חברת "צפון אמריקה חיפושי נפט". בשנת 1993 עמד בראש מיזם להפקת חשמל מהאשפה במזבלת חיריה. במלחמת יום כיפור הציע את הרעיון, שמומש, לבנות גשר יבשתי בתעלת סואץ על מנת להקשות על השמדת גשרי התעלה על ידי המצרים[דרוש מקור]. התגורר בתל אביב והיה נשוי למאירה שעבדה כאדריכלית (1933–2006). נטמן בבית העלמין ירקון והותיר אחריו 2 בנים ונכדים. זאב שיף ואיתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, זמורה-ביתן, 1976, עמ' 132. תא"ל ירחמיאל דורי, אתר מורשת חיל ההנדסה אל"מ י. דורי - קצין הנדסה ראשי, דבר, 2 במרץ 1969 אבות ובנים, הארץ, 16 בנובמבר 1955 קציני חיל ראשיים לדרגת תת־אלוף, דבר, 24 בדצמבר 1970; הועלו לדרגת תת־אלוף, מעריב, 24 בדצמבר 1970. תא"ל י. בן־דב קצין־ההנדסה, דבר, 8 בדצמבר 1972. תא״ל ירחמיאל דורי יתמנה כמהנדס העיר תל-אביב, על המשמר, 8 בדצמבר 1972 אושר מינוי א.מרק למהנדס עירית ת"א, מעריב, 20 במאי 1974 אבי קרטין, יועצים אחרי השחרור, חדשות, 30 במאי 1984 אבי קרטין, יועצים אחרי השחרור - המשך הכתבה, חדשות, 30 במאי 1984 אבי קרטין, השליטה בחברת הגנה-לידי דרום קוריאני, חדשות, 9 במרץ 1987 אבי קרטין, זכיון קידוח ב־300 אלף דולר, חדשות, 28 באוגוסט 1984 יגאל לביב, נבדקת הצעה להפקת חשמל מהאשפה בחיריה, חדשות, 21 במרץ 1993
שלמה דרורי

שלמה דרורי (4 באוגוסט 1921 - 28 באוגוסט 2010) היה זמר ומלחין שפעל בשנות ה-40. התפרסם כמלחין וכמבצע הראשון של הגרסה העברית לשיר "את חכי לי". היה מוותיקי מפעלי ים המלח. דרורי נולד ב-4 באוגוסט 1921 בווינה שבאוסטריה בשם פרידריך דויטשר. בהיותו נער ראה סרטון שבו הוצגו יהודים בארץ ישראל חורשים את האדמה. הדבר השפיע עליו והוא הפך להיות ציוני נלהב, עד שהחליט בגיל 16 לעזוב את ביתו ולעלות לארץ ישראל. הוא נדד בין מספר מושבות בארץ עד שהתגייס לצבא הבריטי. בעת אבטחת נמל חיפה נתקל בשירו של המשורר הרוסי קונסטנטין סימונוב, בתרגום של אברהם שלונסקי, שנקרא "את חכי לי" (Жди меня), והוא הלחין את השיר עוד באותו הלילה. דרורי הצטרף אל הבריגדה היהודית והוזמן על ידי אליהו גולדנברג, להצטרף ללהקה שהקים. בלהקה היו חיילים עבריים והיא נקראה "מעין זה". עם חבריה נמנו גם צבי בן-יוסף (רעו של דרורי עוד מתקופת שירותם המוקדמת בצבא הבריטי. דרורי סייע לו בכתיבת השיר "הורה נהלל".), מרדכי זעירא, יוסי ידין וחנה מרון. דרורי (שאז נקרא עדיין דויטשר) היה בין סולני הלהקה. לימים סיפר, כי בהופעה של הלהקה בפני חיילים באיטליה הופגש במפתיע עם אימו ממנה נפרד בגיל 16 והיא שרדה את השואה במסווה של נוצרייה. באותה הופעה התכוון לשיר את "את חכי לי" ולהקדישו לאימו, אולם לא הצליח לעמוד בהתרגשות, נמלא בדמעות וברח מהבמה לפני שהחל לשיר. אחרי מלחמת העולם השנייה שירת דרורי במערכת הביטחון. ב-1956 הצטרף למפעלי ים המלח תחילה כממונה על כוח האדם ולאחר מכן כדובר. במחצית הראשונה של שנות ה-60 שימש בחיפה כמנהל האדמיניסטרטיבי של בית רוטשילד. תחילה התגורר באזור סדום, ומ-2001 התגורר בערד. דרורי ניהל את מוזיאון ים המלח שהיה מצוי במוזיאון בית היוצר בנווה זוהר,, שם הוצגה הסירה שבה שט הקצין האנגלי תומאס הווארד מולינה מים כנרת לים המלח. דרורי נפטר באוגוסט 2010 לאחר מחלה והשאיר אישה ושני ילדים. שלמה דרורי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שלמה דרורי, דף שער בספרייה הלאומית אחרי מות - שלמה דרורי, מוותיקי מפעלי ים המלח, 1921-2010, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2010 מילות השיר "את חכי לי" והאזנה לו, באתר זמרשת זאב גלילי, את חכי לי ואחזור – מקור השיר והמנגינה, בלוג "היגיון בשגעון", 28 באוגוסט 2010 אתר "זמרשת" שלמה גוטר, "המנהל המזמר", דבר, 9 במרץ 1961 אריה נשר, טיוליו האמנותיים של דב מדזיני, הארץ, 22 באוקטובר 1964 מיכאל יעקובסון, באוהאוס בים המלח / סיבוב במבנה המרשים ביותר שתכנן שמואל מסטצ'קין, בלוג "חלון אחורי", 2009
Falkon

falkon, לשעבר QupZilla, הוא דפדפן מהיר ומאובטח בקוד פתוח, המופץ תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GNU GPL) גרסה 3. הדפדפן מאפשר שילוב חלק עם כל סביבות שולחנות העבודה, ומאופיין בעיקר במהירותו הרבה. המיזם החל בכתיבת דפדפן למטרות לימוד. מהרעיון הבסיסי של כתיבת דפדפן פשוט, המיזם גדל מדי יום והפך לדפדפן מהיר מאוד. בדצמבר 2010 שוחררה הגרסה הראשונה, אשר נכתבה ב־Python באמצעות PyQt. ב־2011 קוד המקור שוכתב ל־C++‎, במטרה לשלב את הדפדפן בצורה חלקה עם Microsoft Windows ושולחנות עבודה של לינוקס. עם כל גרסה חדשה, מתווספות לדפדפן תכונות חדשות רבות. נכון לעכשיו, falkon בעל כלל התכונות הרגילות של הדפדפנים, אך בנוסף לכך מספק מספר תכונות מעניינות: הפעלה מהירה מאוד מעבר דפים מהיר במיוחד עם מנוע ה־QWebKit מנהל מנועי חיפוש עם תמיכה ב־OpenSearch ערכות נושא לדפדפן, המאפשרות מראה ייחודי, או מראה כמעט־זהה לתצוגת שולחן עבודה מסוים דפדוף מהיר - גישה מהירה לדפים הנצפים תדיר על ידי המשתמש במסך פתיחת כרטיסייה חדשה חסימת פרסומות באמצעות התוסף המובנה AdBlock חסימת תוכן פלאש באמצעות Click2Flash. כמו כן ישנה אפשרות להשתמש בדפדפן באמצעות ממשק שורת הפקודה. Qt מדיה וקבצים בנושא Falkon בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Falkon (באנגלית) Falkon, הבלוג הרשמי דף הבית דף הבית ב־GitHub בלוג הדפדפן ויקי הדפדפן הדפדפן ב־openDesktop.org צילומי מסך
קמבודיה במשחקים הפאראלימפיים

קמבודיה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), כששלחה משלחת של 11 ספורטאים למשחקים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה קמבודיה חלק מעולם. המשלחת הראשונה אותה שלחה קמבודיה למשחקים בסידני בשנת 2000 כללה רק את נבחרת הכדורעף נכים הלאומית. הנבחרת הפסידה בכל חמשת משחקיה הראשונים, וניצחה באחרון בלבד את נבחרתה של אוסטרליה במשחק על המקומות 7-8.‏ אל הטורנירים הבאים שלחה קמבודיה משלחות קטנות יותר, שלא עלו על שני משתתפים כל אחת. הספורטאים הנכים אותם שלחה קמבודיה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים. קמבודיה במשחקים האולימפיים קמבודיה במשחקים האולימפיים לנוער רשימת המשתתפים במשחקים בסידני Sydney 2000 Paralympic Games Men באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
צוואת אברהם

צוואת אברהם הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את צוואתו האחרונה של אברהם אבינו, אחד משלושת אבות האומה. כמו יתר הספרים החיצוניים, הוא לא נתקבל על ידי חכמי היהדות לאורך הדורות, ועל כן כמעט ואבד. כפי הנראה, נכתב הספר בידי יהודים פרושים או איסיים - כת נזירים שחיה במדבר יהודה. הספר נכתב בשפה העברית, אך לא שרד אלא בתרגום יווני וחבשי. הספר אינו כלול באסופת הספרים החיצוניים של אברהם כהנא. הספר מספר על יומו האחרון של אברהם ומציג בצורה פואטית את אברהם הצדיק הנאבק מצד אחד נגד גזרת המוות, ומצד שני נהנה, בעודו בחיים, מהזכות לחזות בעולם כולו. אלוהים שולח אל אברהם הזקן את המלאך מיכאל כדי שיכין אותו לקראת המוות המתקרב. מיכאל מגיע אל אברהם בדמותו של הלך ומתקבל על ידי אברהם בהכנסת האורחים הידועה שלו. בדרכם, שומע אברהם, שידע להבין את שפת העצים, את שירו של האשל (אשר לו 331 ענפים, כמנין השם "אשל" בגימטריה - מה שמעיד על היכרות של המחבר עם עברית) השר על אסון מתקרב. דמעות ממלאות את עיני אברהם כשהוא רוחץ את רגליו של המלאך מיכאל, ומיכאל בוכה עמו. דמעותיו של מיכאל הופכות לפנינים ואברהם ממהר להסתירן תחת מעילו. בשעת בין הערביים, השעה בה שרים מלאכי השרת בשבחו של האל, מיכאל יוצא מבית אברהם לזמן מה. מיכאל אינו רוצה לבצע את המטלה שהוטלה עליו, מאחר שאין צדיק כאברהם בכל העולם כולו. אלוהים מבטיח למיכאל כי ישלח ליצחק חלום נבואי בו יבשר לו על מות אביו הקרב ובא. עוד בעיה מתעוררת - כיצד יוכל מיכאל, יצור שמיימי שכמותו לסעוד את ליבו אצל אברהם מכניס האורחים. אלוהים מבטיח למלאך כי ישלח אליו, בשבתו לשולחן, "רוח מאכלת" שתגרום לכך שיחזה כמי שסועד את ליבו. מיד לאחר חצות, חולם יצחק על מות אביו. האב ובנו בוכים יחדיו. האנציקלופדיה היהודית - צוואת אברהם סקירה על הספר מקורותיו ומשמעותו
כווית במשחקים הפאראלימפיים

כווית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בארנהם (1980), כששלחה משלחת של תשעה ספורטאים למשחקים, (שבעה גברים ושתי נשים) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה כווית חלק מעולם. משלחת הספורטאים הנכים הראשונה אותה שלחה כווית למשחקים הפאראלימפיים בארנהם בשנת 1980 חזרה למולדתה עם חמש מדליות פאראלימפיות. האתלט שאפי מרווה זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר עם תוצאה של 1:22.07 דקות בשלב המוקדמות ו-1:20.67 דקות במקצה הגמר. במרוץ ל-100 מטרים זכה מרווה במדליית הכסף עם תוצאה של 18.50 שניות, אך נכנע לשיא עולם של אסטביו ואלדז המקסיקני שסיים ב-17.83 שניות. האצנית אדלה אל-רומי זכתה במדליית הכסף בהדיפת כדור ברזל עם הטלה למרחק של 4.99 מטרים, במדליית זהב במרוץ ל-60 מטרים עם שיא עולם של 14.91 שניות בשלב המוקדמות ו-15.07 שניות במקצה הגמר, ובמדליית זהב נוספת במרוץ ל-200 מטרים עם שיא עולם נוסף של 44.60 שניות בשלב המוקדמות ו-47.32 במקצה הגמר. אל המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) שלחה כווית משלחת של 22 ספורטאים (20 גברים ושתי נשים) שזכו בשמונה מדליות פאראלימפיות. הספורטאית המצטיינת במשלחת הייתה שוב אל-רומי, שזכתה בשלוש מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, עם שיא פאראלימפי של 5.42 מטרים בשלב המוקדמות, ותוצאה זהה במקצה הגמר, אך נכנעה לשיא עולם של 5.52 מטרים של המתחרה הבלגית, ומדליית זהב בזריקת דיסקוס עם זריקה למרחק של 15.76 מטרים. המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) היו המוצלחים ביותר של המשלחת הכוויתית. המדינה שלחה 30 ספורטאים (27 גברים ושלוש נשים) שזכו ב-17 מדליות פאראלימפיות, בהן 4 מדליות זהב. גם במשחקים אלו הייתה אל-רומי הספורטאית המצטיינת של המשלחת, עם מדליית כסף בזריקת הדיסקוס עם תוצאה של 14.70 מטרים, מדליית זהב בהטלת כידון עם תוצאה של 11.34 מטרים, ומדליית זהב נוספת בהדיפת כדור ברזל עם שיא עולם של 6.08 מטרים. עוד בלט בשורות המשלחת האתלט עדנאן אל-חולפי שזכה במדליית הארד בקרב חמש, ובמדליית הזהב עם שיא עולם של 45.14 מטרים בהטלת הכידון (קטגוריה 6) בטורנירים הבאים לא הצליחה המשלחת של כווית לזכות ביותר ממדליית זהב אחת בכל אחד מהמשחקים הפאראלימפיים. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) זכתה אל-רומי במדליית כסף אחת, עם 16.42 מטרים בתחרות זריקת הדיסקוס, ועלי מוחמד הוסיף מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, ומדליית זהב בהטלת כידון עם שיא עולם של 38.96 מטרים. כווית במשחקים האולימפיים כווית במשחקים האולימפיים לנוער רשימת המשתתפים במשחקים בארנהם Arnhem 1980 Paralympic Games Men's 400 m 2 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Arnhem 1980 Paralympic Games Men's 100 m 2 Arnhem 1980 Paralympic Games Women's Shot Put 2 Arnhem 1980 Paralympic Games Women's 60 m 2 Arnhem 1980 Paralympic Games Women's 200 m 2 רשימת המשתתפים במשחקים של 1984 New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Women's Shot Put 2 New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Women's Discus 2 המשתתפים במשחקים 1988 Seoul 1988 Paralympic Games Women's Discus 2 Seoul 1988 Paralympic Games Women's Javelin 2 Seoul 1988 Paralympic Games Women's Shot Put 2 Seoul 1988 Paralympic Games Men's Pentathlon 5-6 Seoul 1988 Paralympic Games Men's Javelin 6 Barcelona 1992 Paralympic Games Women's Discus THW4 Barcelona 1992 Paralympic Games Men's Shot Put THW7 Barcelona 1992 Paralympic Games Men's Javelin THW7
וייט סטאר ליין

וייט סטאר ליין (באנגלית: White Star Line ("קו הכוכב הלבן") הייתה חברת ספנות בריטית ידועה ובולטת מאוד, המפורסמת כיום בעיקר בגלל כלי השיט שלה, הטיטניק, ואובדן הספינה האחות בריטניק, בזמן מלחמת העולם הראשונה. מבין שלוש אוניות המעמד האולימפי, רק אחת, האולימפיק, הייתה רווחית. הטיטאניק פגעה בקרחון ושקעה בהפלגת הבכורה שלו באפריל 1912 והבריטניק שימשה ספינת בית חולים בריטית במלחמת העולם הראשונה ובשנת 1916 שקעה לאחר שפגעה במוקש ימי. האולימפיק שירתה גם במלחמת העולם הראשונה, אך קיבלה את הכינוי "Old Reliable" מכיוון שדווח כי הובילה עד 201,000 חיילים ואנשי צוות אחרים. השם "וייט סטאר ליין" היה שמה המקוצר והנפוץ בציבור, בניגוד לשמותיה המלאים והארוכים באנגלית - White Star Line of Boston Packets או Oceanic Steam Navigation Company.‏ החברה הוקמה בשנת 1845 על ידי ג'ון פילקינגטון והנרי ת'רלפול וילסון בשם "פילקינגטון וְ־וילסון" (Pilkington & Wilson). בשנת 1849, החלו פילקינגטון וְ־וילסון להשתמש בשם "וייט סטאר ליין". מאוחר יותר, שקעה החברה בחובות כבדים ונקנתה בשנת 1868 על ידי תומאס הנרי איסמיי בסכום נמוך של 1,000 לירות שטרלינג. בשנת 1934 נקנתה החברה על ידי "קונארד ליין" שהייתה מתחרתה העיקרית, ופעלה במסגרתה כגוף נפרד עד לשנת 2005. "קונארד ליין" עצמה נרכשה בשנת 1998 על ידי "קבוצת קרניבל" (Carnival Corporation). כיום, "וייט סטאר ליין" אינה מהווה חברה עוד, וכתזכורת אחרונה לשמה, עושות אוניותיה של "קונארד" שימוש במושג "שירות הכוכב הלבן" כדי לתאר את רמת שירות הלקוחות הגבוהה וחסרת הדופי של החברה.‏ מדיה וקבצים בנושא וייט סטאר ליין בוויקישיתוף History of the White Star Line., mollybrown.org The Legendary Cunard White Star Service ערך זה הוא קצרמר בנושא ימאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדי לי

גדי לי (באנגלית: Geddy Lee; נולד בשם גארי לי וינריב ב-29 ביולי 1953) הוא מוזיקאי קנדי-יהודי, הידוע בעיקר בתור הסולן, הבסיסט, והקלידן של הלהקה הקנדית ראש. לי הצטרף ללהקת ראש לבקשתו של חבר ילדותו אלכס לייפסן והחליף את הבאסיסט והסולן ג'ף ג'ונס שפרש מהלהקה. לי ידוע בזכות יכולות הנגינה בגיטרת הבס, אשר זוכות לשבחים רבים מצד מוזיקאים ולפרסים רבים מצד מגזינים ומבקרי מוזיקה. השפעתו על עולם המוזיקה ניכרת ומוזיקאים רבים ברחבי העולם מגדירים אותו כמקור השראה והשפעה. בין המוזיקאים האלו נמנים הבסיסטים קליף ברטון (מטאליקה), סטיב האריס (איירון מיידן), ג'ון מיונג (דרים ת'יאטר), לס קלייפול (פריימוס) וטים קומרפורד (Rage Against the Machine). בנוסף לעבודתו בלהקה הוציא אלבום משל עצמו בשנת 2000 בשם My Favorite Headache שלא זכה לשבחים רבים. משנת 1996 לי, עם שני חבריו ללהקה, הוא קצין במסדר קנדה (OC) גדי לי הוא יהודי ממוצא פולני, ויליד לניצולי שואה מפולין. הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט יהודי. מדיה וקבצים בנושא גדי לי בוויקישיתוף גדי לי, ברשת החברתית אינסטגרם גדי לי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גדי לי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) גדי לי, באתר ספוטיפיי גדי לי, באתר Last.fm (באנגלית) גדי לי, באתר AllMusic (באנגלית) גדי לי, באתר MusicBrainz (באנגלית) גדי לי, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) גדי לי, באתר דיזר גדי לי, באתר Yandex.Music (ברוסית) גדי לי, באתר Discogs (באנגלית) גדי לי, באתר Genius גדי לי, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאוס במשחקים הפאראלימפיים

לאוס השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), נעדרה מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה להתחרות במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה לאוס חלק מעולם. המשלחות אותן שלחה לאוס הורכבו משני ספורטאים במשלחת הראשונה (גבר ואישה), וספורטאי בודד במשחקים בבייג'ינג. כל הספורטאים הנכים שייצגו את לאוס במשחקים התחרו בהרמת כוח. הספורטאי שהתחרה בבייג'ינג, זכה במדליה הפאראלימפית הראשונה של לאוס, עם מדליית הארד בקטגוריה של עד 48 ק"ג עם תוצאה של 157.5 ק"ג. לאוס במשחקים האולימפיים לאוס במשחקים האולימפיים לנוער המשתתפים במשחקים 2000 Beijing 2008 Paralympic Games Men's Up To 48 kg
גברים בשחור 3

גברים בשחור 3 (באנגלית: Men in Black 3) הוא סרט פעולה מדע בדיוני-קומי אמריקאי, המבוסס על סדרת ספרי הקומיקס "הגברים בשחור" מאת לואל קנינגהם בהוצאת מארוול קומיקס. הסרט יצא לאקרנים ב-23 במאי 2012 והוא סרט המשך לסרט "גברים בשחור 2". הסרט מתחיל עם בריחתו של חייזר פושע אכזרי וחסר רחמים בשם "בוריס החיה". בוריס הוא חלק מגזע חייזרים אלים והרסני הנקרא בוגלודיט, שהרס כל כוכב שעמד בדרכו בחלל. הסוכן K חיסל 40 שנים לפני תחילת הסרט את הגזע, וכלא את בוריס על הירח, תוך כדי שהוא גרם לו לאבד את ידו. בוריס גילה מפיו של אחד האסירים האחרים בכלא, עובדייה פרייס, על מכונת זמן שפיתח האחרון, והוא פונה לבנו של פרייס כדי להשיג אותה. בוריס חוזר בזמן, ליום שבו הוא איבד את ידו ונכלא, ומצליח ביחד עם בוריס של העבר לחסל את הסוכן K. בהווה, הסוכן J (מגולם על ידי ויל סמית') הוא היחיד שזוכר את K, כיוון שהשינוי בזמן מחק אותו מזיכרונם של כולם, מלבד של אלו שנכחו באירוע מותו (שהתרחש למעשה לפני ארבעים שנה). J חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן השנייה של עובדיה פרייס, ופוגש את הסוכן K הצעיר. ביחד הם נלחמים בבוריס החיה, ובסיועו של גריפין, יצור נכחד שיודע את כל ההתרחשויות העתידיות האפשריות של כל אירוע, הם מנסים לפרוס מערכת הגנה מפני חייזרים על החללית אפולו 11 שאמורה לצאת לירח באותו יום, כדי להגן על האנושות מהגזע של בוריס. השלושה מצליחים לחדור למתחם השיגור בסיועו של מפקד המתחם (שמתגלה כאביו של הסוכן J בסוף הסרט), ומנצחים את שתי גרסאותיו של בוריס החיה. לאחר הקרב הסופי, J ו-K הצעיר פורסים את מערכת ההגנה ומצילים את המין האנושי. הסרט מסתיים בדיינר, שבו אוכלים K ו-J, ומתברר ל-J ש-K זוכר את המסע בזמן, אבל לא יכול היה לדבר איתו עד עכשיו על האירועים שהתרחשו. J מודה ל-K על שטיפל בו, מיד עם מות אביו. הגריפין מצהיר שזהו הרגע האהוב עליו בהיסטוריה האנושית. הסרט "גברים בשחור 3", זכה לביקורות מצוינות (באחת הביקורות, נכתב: ש"זה שפתחו את הראש, נתנו לצופים לראות את העבר של הדמויות ונכנסו לעבר של הדמות הראשית, שאותה מגלם ויל סמית' - זה כשלעצמו - שיא בלתי נלאה). הסרט הכניס 624,026,776 דולר (יותר מחצי מיליארד הכנסות), מסביב לעולם והפך לחלק עם סכום ההכנסות הגבוה ביותר בסדרה. את המוזיקה לסרט הלחין דני אלפמן, שהלחין וכתב את המוזיקה לסרטי "גברים בשחור" הקודמים. מדיה וקבצים בנושא גברים בשחור 3 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גברים בשחור 3 (באנגלית) "גברים בשחור 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גברים בשחור 3", באתר נטפליקס "גברים בשחור 3", באתר AllMovie (באנגלית) "גברים בשחור 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גברים בשחור 3", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גברים בשחור 3", באתר Metacritic (באנגלית) "גברים בשחור 3", באתר אידיבי "גברים בשחור 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרט פרחומובסקי‏, "גברים בשחור 3": מוצר הוליוודי כייפי ומומלץ, באתר וואלה, 25 במאי 2012 שמוליק דובדבני, "גברים בשחור 3": לא הכל שחור, באתר ynet, 25 במאי 2012 דורון פישלר, אפרוריים: "גברים בשחור 3" הוא סרט סביר, לא יותר, באתר nrg‏, 25 במאי 2012 אורי קליין, "גברים בשחור 3": ג'אנק פוד קולנועי חביב, באתר הארץ, 5 ביוני 2012
היפספיסט

היפספיסטים (מיוונית: Ὑπασπιστής - נושא מגן) או כפי שהם היו מוכרים לאחר מותו של אלכסנדר הגדול ארגרספידים (מיוונית: Ἀργυράσπιδες - מגני הכסף) היו יחידת עלית בחיל הרגלים של הצבא המוקדוני. סביר להניח שפיליפוס השני יסד את היחידה זמן מה לאחר שנת 356 לפנה"ס. בקרב הוצבו בדרך כלל באגף הימני היוקרתי של הפלנקס. כמו כן, השתתפו בתמרונים מורכבים שדרשו מסעות ארוכים ומוזכרים תדיר על ידי אריאנוס בהקשר למעשי אומץ עילאי בקרב. היפספיסטים גויסו מקרב האיכרים המוקדונים, אך בניגוד לפזיטיירוי ששירתו בפלנקס וגויסו על בסיס אזורי, כלומר, בני אותו אזור שירתו באותה חטיבה, היפספטים גויסו מכל רחבי המדינה לשירות ביחידה אחת. בתקופתו של אלכסנדר היחידה מנתה 3,000 לוחמים מחולקים ל-3 חטיבות בנות 1,000 איש כל אחת בשם כיליארכיה. כל כילארכיה חולקה לגדוד (פנטכוסיארכיה) בן 500 חיילים. מקובל לחשוב שחימושם היה קל יותר מפזיטיירוי ששירתו בפלנקס, אך ייתכן שהניידות הרבה של היחידה נבעה ממשמעת טובה, אימון ותכונות אחרות. אם זה נכון, חימושם היה ככל הנראה דומה לחימוש ההופליטים היוונים בני התקופה: מגן אספיס גדול, חנית דורי, קסדה וחרב קצרה (קופיס). סביר שלא עטו שריון גוף. בתחילת מסעו של אלכסנדר הגדול הפיקוד על היחידה נמסר לניקנור, בנו של פרמניון. עם מותו של ניקנור בשנת 330 לפנה"ס, נמסר הפיקוד לסלאוקוס, לימים השליט הראשון של הממלכה הסלאוקית. Edward M. Anson, Alexander's Hypaspists and the Argyraspids, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 30, H. 1 (1st Qtr., 1981), pp. 117 - 120 R. D. Milns, The Hypaspists of Alexander III: Some Problems, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 20, H. 2/3 (2nd Qtr., 1971), pp. 186 - 195 מדיה וקבצים בנושא היפספיסט בוויקישיתוף היפספיסט, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) לזיהוי של הארגרספידים עם ההיפספיסטים ראו: Edward M. Anson, Alexander's Hypaspists and the Argyraspids, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 30, H. 1 (1st Qtr., 1981), pp. 117 - 120 R. D. Milns, The Hypaspists of Alexander III: Some Problems, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 20, H. 2/3 (2nd Qtr., 1971), p. 186 R. D. Milns, The Hypaspists of Alexander III: Some Problems, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 20, H. 2/3 (2nd Qtr., 1971), p. 186 R. D. Milns, The Hypaspists of Alexander III: Some Problems, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 20, H. 2/3 (2nd Qtr., 1971), p. 188