laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארנסט לרצ'ר

ארנסט לרצ'ר (בגרמנית: Ernst Lörtscher;‏ 15 במרץ 1913 – 30 בנובמבר 1993) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת הקשר. לרצ'ר זכה ב-3 תוארי אליפות שווייץ עם סרבט ז'נבה. בפעמיים הראשונות תחת המאמן קרל ראפן ובאחרונה תחת אנדרה אבגלן. במדים הלאומיים שיחק במונדיאל 1938 ובניצחון במשחק החוזר 2–4 על גרמניה הנאצית כבש שער עצמי, ובכך היה לראשון לעשות זאת בטורניר. סרבט ז'נבה אליפות שווייץ (3): 1933, 1934, 1940 ארנסט לרצ'ר, באתר Transfermarkt ארנסט לרצ'ר, באתר Soccerway ארנסט לרצ'ר, באתר WorldFootball.net ארנסט לרצ'ר, באתר National Football Teams
חיליק גורפינקל

יחיאל (חיליק) גוּרפינקל (נולד ב-15 באוגוסט 1965) הוא עיתונאי אוכל, מבקר מסעדות ויין ישראלי המשמש ככתב אוכל בעיתון כלכליסט. גורפינקל נולד וגדל בצפון הישן של תל אביב, בנו של צלם הקולנוע דוד גורפינקל. אביו יליד הארץ ממוצא פולני ואמו ממוצא סלוניקאי. למד בתיכון עירוני ה'. תחילה – כשני אחיו הצעירים – הלך בדרכו של אביו והיה עוזר עריכה ועוזר במאי, אולם בגיל 27 החל ללמוד בישול בבית הספר תדמור. את הסטאז' כעוזר טבח עשה במסעדת דֶלידג. כשפתח שאול אברון את מסעדת יועזר בר יין בשנת 1995, הצטרף גורפינקל לצוות כשף הראשון של המסעדה. הוא עבד בה כשנה, ולאחר מכן לא שב לעבוד במקצוע. בעקבות זאת גילה עניין ביין, וכעבור שנה החל ללמוד חקלאות בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. עקב הישגים אקדמיים נמוכים הופסקו לימודיו בשנתו הראשונה, אך בזמן זה למד קורסים מתקדמים בנושאי גידול גפן וייננות. לאחר מכן שימש כאסיסטנט של יינים, בהם ברי ססלוב, וניהל חנות יין. בשנת 2000 החל לעבוד בתפקידי ניהול ביקבים גדולים בארץ, ובמרוצת 5 שנים עבד ביקבי סגל, ביקב תבור ולבסוף ביקבי כרמל. כבר לאחר תקופתו ביועזר בר יין החל גורפינקל לכתוב בנושא אוכל: טורי שוק, מתכונים ומדורי יין. מסביבות שנת 2005 פנה לעסוק בכך באופן בלעדי. כתב בעיתון "מעריב", במגזין "יין וגורמה" ובעיתון "העיר". חיבר את רב-המכר "מסע קולינרי: מדריך מפה לטיולי אוכל" בהוצאת מפה (2009). היה אחראי תחום האוכל והיין באתר "מפה" במשך 8 שנים, בחודש אפריל 2011 התמנה לכתב האוכל של "גלובס". החל משנת 2021 משמש ככתב אוכל בעיתון כלכליסט. גורפינקל מתגורר בשיכון בבלי שבתל אביב. נשוי לענת קירְצ'וּק (עורכת וידאו בכירה בחדשות 13), שאותה הכיר ב-1988, ואב לילדים. אחיו הצעירים הם יואב גורפינקל, במאי טלוויזיה וצלם, ויונתן גורפינקל, במאי טלוויזיה וקולנוע. רונית ורד, אביר פולני מבשל תרנגולות בתירוש ומקונן על החיים, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2016 חיליק גורפינקל - על אוכל, יין ומה שביניהם, פרק 45 של הפודקאסט "מוצר צריכה בסיסי", נובמבר 2019 חיליק גורפינקל, ברשת החברתית פייסבוק חיליק גורפינקל, ברשת החברתית אינסטגרם חיליק גורפינקל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית. חיליק גורפינקל, אקספרס של חצות: 5 הפיצות הכי שוות בתל אביב למשלוחים, rex,‏ 26 ביולי 2020. חיליק גורפינקל, ‏התקף נוסטלגיה קשה, באתר מעריב אונליין, 11 בפברואר 2015. אלה ברייר, בתיאבון: חיליק גורפינקל מצטרף לגלובס ככתב החדש של מדור האוכל, באתר ביזפורטל, 4 באפריל 2011. חיליק גורפינקל, תשוקה, זהירות, באתר nrg,‏ 14 בפברואר 2008.
שמעון טסלר

שמעון טסלר (27 במאי 1938 – 3 בפברואר 2002) היה כתב, עורך ומגיש חדשות בטלוויזיה הישראלית. טסלר גדל בחיפה. לאחר סיום שירותו הצבאי בנח"ל מוצנח, עבד בצנזורה הצבאית. בשנת 1964 החל את עבודתו בקול ישראל כעורך וקריין חדשות. בין השנים 1965–1968 ו-1981–1984 שימש ככתב בשעה העברית ברדיו בי.בי.סי. בלונדון. בשנת 1968 הצטרף טסלר לצוות ההקמה של רשות השידור והיה ממקימי מחלקת החדשות של הערוץ הראשון. במהלך עבודתו הגיש את מהדורת מבט לחדשות ומוקד, יצר את התוכניות מבט שני, "מה השאלה" ותוכניות אקטואליה נוספות. בשנות ה-80 של המאה ה-20 ערך, בין היתר, את "השבוע יומן אירועים", ו״רקע 72״. בשנות השבעים שימש ככתב המדיני של המחלקה. במסגרת תפקידו סיקר את מלחמת יום הכיפורים בחזית הסורית. את החמרים שצילם איגד בסרט ״יום הכיפורים ועוד ארבעה ימים בדרום הגולן״. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ערך והגיש את מהדורת הלילה ובשנותיו האחרונות בערוץ ערך את מהדורת החדשות של בוקר טוב ישראל עד לפרישתו בשנת 2001. בשנת 1986 סייע בהקמת המקומון מלאבס. תמר טסלר, שיר העצב הנורא, הוצאת שתים, 2022 שמעון טסלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית צוותים במלכוד: שמעון טסלר, רישומים ממלחמת יום הכיפורים. זרקור, הבלוג של צבי גיל שמעון טסלר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים מת איש הטלוויזיה שמעון טסלר, באתר הארץ, 3 בפברואר 2002 מת שמעון טסלר, מותיקי רשות השידור, באתר ynet, 3 בפברואר 2002 תמר טסלר, בתו של שמעון טסלר רונן טל, תמר טסלר: "פתאום הבנתי שאני ילדה לא חוקית", באתר הארץ, 29 במרץ 2022
מפרץ טריפ

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה מפרץ טריפ (אנטארקטיקה) – מפרץ באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה ארצות הברית מפרץ טריפ (מרילנד) – מפרץ במחוז דורצ'סטר במדינת מרילנד שבארצות הברית
נונאטאק נלסון (אנטארקטיקה)

נונאטאק נלסון (באנגלית: Nelson Nunatak) הוא נונאטאק המכוסה ברובו קרח, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. הנונאטאק ממוקם במרכזו של קרחון הנד. הנונאטאק מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964. שמו של הנואנטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הנונאטאק נקרא של שמו של תומאס ר. נלסון (Thomas R. Nelson), מצי ארצות הברית, שהיה מכונאי בניין בתחנת מקמרדו בשנת 1967. נונאטאק נלסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נונאטאק נלסון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד נונאטאק נלסון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה נונאטאק נלסון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה נונאטאק נלסון באתר mindat גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
בני הרדי (סדרת טלוויזיה, 2020)

בני הרדי (באנגלית: The Hardy Boys) היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת דרמת נעורים ופשע, שנוצרה עבור רשת "הולו" ומבוססת על סדרת הספרים "בני הרדי". עונתה הראשונה של הסדרה כוללת 13 פרקים, והיא עלתה לשידור ב-4 בדצמבר 2020. ב-6 באפריל 2022 עלתה לשידור העונה השנייה. לאחר טרגדיה משפחתית במהלכה אמם מתה, פרנק הרדי בן ה-16 ואחיו הקטן, ג'ו הרדי בן ה-12, נאלצים לעבור במהלך הקיץ מהעיר הגדולה לעיירת מולדתם של הוריהם, ברידג'פורט. בעוד שני האחים שוהים אצל דודתם, טרודי, הקיץ השקט של פרנק וג'ו מופרע במהירות כשהם מגלים שאביהם, הבלש פנטון הרדי, עסק בחקירה חשאית. כשהם מבינים שייתכן שאביהם עלה על משהו, שני האחים לוקחים על עצמם לפתוח בחקירה משלהם, ומגלים שלכולם בעיירה יש סיבות חשודות משלהם להסתיר את האמת, ושמשהו הרבה יותר מרושע ממה שחשבו מתרחש בעיירה. רוהאן קמפבל – פרנק הרדי אלכסנדר אליוט – ג'ו הרדי ביה סנטוס – דודה טרודי, דודתם של פרנק וג'ו. ג'יימס טאפר – פנטון הרדי, בלש פרטי ואביהם האלמן של פרנק וג'ו. ג'נט פורטר – לורה הארדי, אמם המנוחה של פרנק וג'ו. קינה לין בסטידאס – קלי שו ריילי אודונל – ביף הופר אדם סוויין – צ'אט מורטון כריסטיאן פרי – פיל כהן לינדה תורסון – גלוריה אסטברוק, אמה של לורה וסבתם של פרנק וג'ו. סטיבן ר. הארט – האיש הגבוה לארה סאדיק – קניקה האן אטיקוס מיטשל – ג'יי. בי. קוקס אלכסנדרה ביטון – אמה סעד סידיקווי – רופרט האן רייצ'ל דרנס – סטייסי בייקר ג'ניפר הסיונג – השוטר ג'סי הופר פרנק ליקארי – דין מקפרלן ביל לייק – מפקד המשטרה עזרא קוליג כל עונתה הראשונה של הסדרה, שכוללת 13 פרקים, עלתה לשידור ברשת "הולו" בארצות הברית ב-4 בדצמבר 2020.. בקנדה, הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2021 בערוץ "YTV". מדיה וקבצים בנושא בני הרדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בני הרדי (באנגלית) בני הרדי, ברשת החברתית פייסבוק בני הרדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בני הרדי, ברשת החברתית אינסטגרם "בני הרדי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בני הרדי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בני הרדי", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "בני הרדי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Lawrence, Gregory. "'The Hardy Boys' Trailer Is Less Wholesome Mystery, More 'True Detective'". Collider. Retrieved 27 November 2020. VanHoose, Benjamin. "Hulu Sets Premiere Date for New Adaptation of The Hardy Boys — Watch the First Trailer". Peoples Magazine. Retrieved 27 November 2020.
פרס סטירלינג

פרס סטרלינג של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (באנגלית: The Royal Institute of British Architects Stirling Prize) הוא פרס בריטי למצוינות בארכיטקטורה, שנקרא על שמו של האדריכל ג'יימס סטירלינג, המאורגן ומוענק מדי שנה על ידי המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA). הפרס מוענק ל"אדריכלי הבניין שתרמו את התרומה הגדולה ביותר להתפתחות האדריכלות בשנה האחרונה". האדריכלים חייבים להיות חברי המכון. עד 2014 הבניין יכול להיות בכל מקום באיחוד האירופי, אך מאז 2015 הוא חייב להיות בממלכה המאוחדת. בעבר הפרס כלל פרס כספי בסך 20,000 ליש"ט, אך כיום הוא אינו נושא פרס כספי. הפרס נוסד בשנת 1996, ונחשב לפרס האדריכלות היוקרתי ביותר בבריטניה. הוא נחשב כמקבילה האדריכלית של פרס מאן בוקר (ספרות) ופרס טרנר (אמנות חזותית). פרס סטירלינג החליף את פרס "בניין השנה" של המכון המלכותי שחולק בין השנים 1987 ל-1995. שישה בניינים נבחרים ברשימה קצרה מתוך רשימה ארוכה של בניינים שזכו בפרס הלאומי של המכון. פרסים אלה מוענקים לבניינים המראים "סטנדרטים אדריכליים גבוהים ותרומה משמעותית לסביבה המקומית". בנוסף לפרס סטירלינג, חמישה פרסים נוספים מוענקים לבניינים ברשימה הארוכה. בשנת 2015 הם מורכבים מ: הפרס הלאומי של RIBA, הפרס האזורי של RIBA, מדליית מנסר, פרס סטיבן לורנס ופרס לקוח השנה של RIBA. ב-30 בספטמבר 2020 הודיעה RIBA כי הפרסים נדחו לשנת 2021 עקב מגפת הקורונה. אתר האינטרנט הרשמי של פרס סטירלינג נועם דביר, הפרוייקטים הגנוזים של האדריכל ויל אלסופ, באתר הארץ, 21 במרץ 2011 הגרדיאן, פרס סטירלינג לאדריכלות למרכז המחול לבאן בלונדון, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2003 רועי מלצר, ‏בית הפרלמנט הסקוטי הוא הזוכה בפרס סטירלינג לארכיטקטורה בשנת 2005, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2005 רועי מלצר, ‏גאווה ספרדית: הטרמינל הגדול בעולם - במדריד, באתר גלובס, 26 בפברואר 2005 עופר אדרת, מילנה אהובתי, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2008 נועם דביר, מוזיאון מקסי ברומא, בתכנונה של זאהה חדיד, זכה בפרס סטירלינג הבריטי, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2010 נועם דביר, זאהה חדיד זכתה בפרס סטירלינג הבריטי על תכנון בית ספר בלונדון, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2011 קשת רוזנבלום, פרס סטרלינג לאדריכלות הוענק למבנה למחקר בוטני באוניברסיטת קיימברידג', באתר הארץ, 6 באוקטובר 2012 הילה שמר, בריט-ברוט: הברוטליזם חוזר בגרסה רכה וזוכה בפרס החשוב בבריטניה, באתר Xnet‏, 3 בנובמבר 2015 הילה שמר, מגע הזהב של דמיאן הירסט: גלריית האוסף שלו זכתה בפרס סטרלינג, באתר Xnet‏, 20 באוקטובר 2016 הילה שמר, חלומו של כל עיתונאי: מטה בלומברג הוכתר כ"בניין השנה" בבריטניה, באתר Xnet‏, 12 באוקטובר 2018 אודית לורן בלקין, מטה בלומברג בלונדון קטף את פרס סטרלינג לבניין הטוב בבריטניה, באתר מגזין לג'יט מיכאל יעקובסון, ישראל, תלמדי: דיור ציבורי זכה בפרס האדריכלות החשוב בבריטניה, באתר Xnet‏, 16 באוקטובר 2019
דיאנתוני מלטון

דיאנתוני מלטון (באנגלית: De'Anthony Melton; נולד ב-28 במאי 1998) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז והקלע. מלטון נולד וגדל בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובשנת 2016 החל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – ה"טרויאנס" – פתח מלטון ב-25 מתוך 36 משחקי הקבוצה, ורשם ממוצעים של 8.3 נקודות, 4.7 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו-1.9 חטיפות למשחק. לפני עונת 2017/2018 נעצר עוזר מאמן הקבוצה, טוני בלנד, על ידי ה-FBI, לאחר שנמצא מעורב בשערוריית שחיתות בה היו מעורבות עשרות קבוצות מליגת המכללות. על פי ההאשמות, קיבל בלנד תשלום בלתי חוקי מסוכני שחקנים ויועצים עסקיים, בתמורה לכך שישכנע שחקנים להיעזר בשירותיהם. בעקבות הפרשה הושעה מלטון מהקבוצה, בשל מעורבות של קרוב משפחתו בשערורייה. בפברואר 2018 הודיע על עזיבתו את האוניברסיטה לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA. בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר מלטון בבחירה ה-46 על ידי יוסטון רוקטס, אשר העבירה אותו בטרייד לפיניקס סאנס. במשחקו השביעי ב-NBA, מול סקרמנטו קינגס, הפתיע כשהוביל את קלעי קבוצתו עם שיא אישי של 21 נקודות ב-23 דקות משחק. בעונתו היחידה בפיניקס פתח ב-31 משחקים, וקלע 5.0 נקודות בממוצע למשחק. ביולי 2019 הועבר בטרייד לממפיס גריזליס, יחד עם ג'וש ג'קסון ושתי בחירות דראפט עתידיות, תמורת קייל קורבר וג'בון קרטר. במשחק קבוצתו מול סקרמנטו קינגס ב-20 בפברואר 2020 קלע 24 נקודות, ובכך שבר את שיאו הקודם, אשר גם אותו קבע מול הקינגס. לאורך עונתו הראשונה בממפיס קלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה חתם בקבוצה על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות, עבור כ-35 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא דיאנתוני מלטון בוויקישיתוף דיאנתוני מלטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיאנתוני מלטון, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN הסטטיסטיקות של מלטון בליגת המכללות, באתר sports-reference.com ה-FBI עצרה ארבעה עוזרי מאמנים בליגת המכללות בחשד להונאה, באתר USA Today,‏ 26 בספטמבר 2017 מלטון מודיע על העמדתו לבחירה בדראפט 2018, באתר לוס אנג'לס טיימס, 21 בפברואר 2018 פיניקס מצרפת את אנדרסון ומלטון, באתר הקבוצה, 31 באוגוסט 2018 סיכום המשחק בין פיניקס לסקרמנטו, באתר ESPN,‏ 5 בדצמבר 2018 ממפיס מצרפת את ג'קסון ומלטון, באתר הקבוצה, 7 ביולי 2019 סיכום המשחק בין ממפיס לסקרמנטו, באתר ESPN,‏ 21 בפברואר 2020 מלטון חותם על הארכת חוזה בממפיס, באתר הקבוצה, 22 בנובמבר 2020 מלטון מסכם על הארכת חוזה בממפיס, באתר slamonline.com,‏ 21 בנובמבר 2020
יחסי ברזיל–גיאנה

יחסי ברזיל–גיאנה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה. עם עצמאותה של גיאנה בשנת 1966, ברזיל שלחה כוחות סיוע לשמירת קו הגבול הבינלאומי בין גיאנה לוונצואלה. בשנת 1968, ממשלת ברזיל גינתה את ממשלת ונצואלה והביעה את תמיכתה בגיאנה בסכסוך הטריטוריאלי בין שתי המדינות. בשנת 1970 ממשלת ברזיל החלה לבנות כביש מהיר שיקשר את העיר מנאוס בברזיל לבירת גיאנה, ג'ורג'טאון. ב-2 במרץ 2007, נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה, ערך ביקור רשמי בגיאנה. במהלך הביקור נחתמו מספר הסכמים בילטרליים בין שתי המדינות בתחום המסחר. ברזיל מיוצגת בגיאנה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בג'ורג'טאון, בירת המדינה. גיאנה מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברזיליה, בירת המדינה. גיאנה מיוצגת בברזיל בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בבואה ויסטה, סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. מדיה וקבצים בנושא יחסי ברזיל–גיאנה בוויקישיתוף יחסי ברזיל–גיאנה, באתר משרד החוץ הברזילאי Embassy of Brazil in Guyana, אתר השגרירות
ג'ון וויק

האם התכוונתם ל... ג'ון וויק (סדרת סרטים) – זיכיון של סרטי פעולה בכיכובו של קיאנו ריבס ג'ון וויק (סרט) – הסרט הראשון בזיכיון שיצא ב-2014 ג'ון וויק 2 – הסרט השני בזיכיון שיצא ב-2017 ג'ון וויק 3 – הסרט השלישי שיצא ב-2019 ג'ון וויק 4 – הסרט הרביעי שיצא ב-2023 ג'ון וויק (דמות) – הדמות הראשית בסרטי "ג'ון וויק" ג'ון וויק (מפתח משחקים) (אנ') – מפתח משחקי מחשב הקונטיננטל
גשר לגונת גרסון

גשר לגונת גרסון (בספרדית: Puente de Laguna Garzón) הוא גשר מעגלי על גבי לגונה בחוף האוקיינוס האטלנטי של אורוגוואי, כ-150 קילומטר ממזרח לבירה מונטווידאו. הגשר ידוע בשל צורתו המיוחדת. בגשר משולב כביש בעל מסלול בודד חד סטרי לכל כיוון. משני צידיו של כל מסלול קיימות מדרכות מגודרות להולכי רגל ולרוכבי אופניים. צורתו העגולה של הגשר מאלצת את נהגי כלי הרכב הנוסעים עליו להאט ובאופן זה לאפשר להולכי הרגל ורוכבי האופניים מעבר בטוח בין המדרכות משני צידי המסלולים. ההאטה גם מאפשרת לנהגים ליהנות מן הנוף הנשקף מן הגשר. הגשר מספק מעבר על פני הלגונה באתר שבו פעלה בעבר מעבורת קטנה לשני כלי רכב, שהייתה מסוגלת לפעול רק באור יום ובתנאי מזג אוויר נוחים. הוא נפתח לתנועה בדצמבר 2015. עוברים עליו מדי יום עד 1,000 כלי רכב. הגשר תוכנן על ידי האדריכל הידוע רפאל ויניולי (Rafael Viñoly). עלות הקמתו הגיעה ל-10 מיליון דולר וכוסתה ברובה על ידי משקיע פרטי. מדיה וקבצים בנושא גשר לגונת גרסון בוויקישיתוף מאמר אודות הגשר, באתר dezeen (באנגלית)
פרנק דוקס

האם התכוונתם ל... פרנק דוקס (מוזיקאי) – מפיק מוזיקלי ותקליטן קנדי פרנק דוקס (אמן לחימה) – אמן לחימה וכוריאוגרף קרבות קנדי
אסתי עלמו וקסלר

אסתי עלמו-וקסלר (נולדה ב- 1980) היא במאית קולנוע, תסריטאית וצלמת קולנוע ישראלית. יחד עם בעלה אלעד, היא ייסדה את חברת אביינש הפקות. יצירתה שואפות לספר את הסיפורים והתלאות של יהודי אתיופיה בישראל. אסתי עלמו נולדה באתיופיה, ועלתה לישראל בגיל ארבע והתאחדה מחדש עם אביה שעלה שנתיים לפני שאר בנות המשפחה. בתיכון למדה אמנות ועיצוב, ולעיתים קרובות השתתפה בפעילויות תיאטרון לאחר הלימודים. בזמן התיכון היא הפיקה סרט אנימציה קצר בשם "כתוב בחול". לאחר שסיימה את שירותה הצבא, למדה צילום וידאו והדמיה ממוחשבת במכללת לאמנות ועיצוב בצלאל, שם קיבלה את התואר הראשון וסיימה תואר שני בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שלא הצליחה למצוא תעסוקה בתחום חזרה לבית הוריה והחלה לייצור סרטים בעצמה וכתבה על נושאי הקהילה שלה. עבודתה המקצועית הראשונה של אלמו ווקסלר הייתה סרט קצר שכותרתו "קיץ 89" שיצא בשנת 2013. סרטה הראשון באורך מלא היה "ליידי טיטי", דרמה קומית על מוזיקאי כושל בן 27 החי בתל אביב, מסתבך עם השוק האפור והמאפיה עקב הלוואה גדולה שלקח מהם. כדי לברוח מהם הוא חוזר אל שכונת ילדותו. אף על פי שהיא קומדיה, היא עוסקת בנושאים הנוגעים לקהילה האתיופית, כולל עוני, תת-תעסוקה וגזענות ממוסדת. אחותה אלזה, כיכבה בתפקיד הראשי. הסרט שנקרא במקור "ייסורי וורקו הצעיר", קיבל מענק עידוד הפקה מקרן הקולנוע הישראלי. אלמו וקסלר גם ביימה סרט תיעודי שכותרתו "איש החול מחפש את טנא", על מאמציה של משפחה למצוא קרוב משפחה בסודאן שהתאסלם ויתר על תרבותם היהודית. הסרט התיעודי עסק בדחייה כפולה של המשפחה, הן מהחברה הישראלית אך גם מהקהילה היהודית באתיופיה. ביולי 2018 השתתפה בסדרה התיעודית "ארץ לבנה", בערוץ "הוט 8" שעסקה בגזענות הממוסדת כלפי יוצאי העדה האתיופית. יוצרת הסדרה יסמין קיני, בחרה להפנות את המצלמה לגיבורים שלא מוכנים שיראו בהם קורבנות, דוגמת אלמו וקסלר. אסתי היא היוצרת ומנהלת התוכן של כל התוכניות שמופקת על ידי אביינש הפקות, בין השאר: "מסעות סבא ברהנו", סדרה לילדים המשלבת אנימציה. "הולו אגר", תוכנית מגזין ובידור בהנחיית יוסי ווסה וחרות שפירא. ב-2020 השתתפה בסרט התיעודי "על כיסא הבמאי יושבת אישה" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2020. היא נשואה לאלעד וקסלר, אותו הכירה כאשר השניים למדו במכללת בצלאל. הם גם שותפים עסקיים, ויש להם חברת הפקות בבעלותם. להם שני ילדים. אסתי עלמו וקסלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אסתי עלמו וקסלר, דף שער בספרייה הלאומית אתר חברת אביינש הפקות "אם יש דרך להילחם בגזענות זו הדרך", באתר onlife,‏ 16 בדצמבר 2019 אלכסנדרה לוּקֵש, "קופה שירדה מהעצים": כך הסתיים הבילוי של אסתי ובנה, באתר ynet, 25 בפברואר 2020 גל אוחובסקי, ‏אחת משלנו, באתר ‏מאקו‏, 27 בדצמבר 2018 אבנר שביט‏, "חשבו שאני מנקה, קראו לי כושית, אז מה? לא צריך לשחק את הקורבן כל הזמן", באתר וואלה, 25 בדצמבר 2018 נירית אנדרמן, ניר ברגמן ודנה אידיסיס, אסתי אלמו ואלעד וקסלר זכו במענקי עידוד הפקה בכנס הפיצ'ינג בחיפה, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2014 איתי שטרן, הסדרה "ארץ לבנה": אתם אולי גזענים, אנחנו לא קורבנות, באתר הארץ, 23 ביולי 2018 ליאור אלפנט, כבר לא שקופים בארץ לבנה, באתר פוליטיקלי קוראת, 9 באוקטובר 2018 , על כיסא הבמאי יושבת אישה, באתר פוליטיקלי קוראת, 5 באוקטובר 2020
שפרה שחר

שפרה שחר (נולדה בו' בניסן תשכ"ד, 19 במרץ 1964 בישראל) היא מנכ"לית ומייסדת עמותת בית חם לכל חייל, שמקדמת פעילות למען חיילים בסדיר, מילואים, הלומי קרב ופצועי צה"ל, ופעילה חברתית שהובילה שורה של מאבקים. שפרה שחר נולדה באשקלון, ובגיל שנה עברה עם הוריה לירושלים, בשל לימודי אביה - פרופ' משה בר-אשר - באוניברסיטה העברית. בשנים 1977–1979, התגוררה המשפחה בבוסטון. שחר למדה בתיכון פלך לבנות בירושלים והיא בוגרת תנועת הנוער בני עקיבא, ושירתה בשירות לאומי. בשנת 1985 נישאה, ובין השנים 1985–1990 גרה בדנמרק עם בעלה, ושם נולדו שני בניה. שחר בעלת תואר ראשון באוניברסיטה העברית במוזיקולוגיה וספרות אנגלית, תואר שני DEA מאוניברסיטת פריס 8 באתנומוזיקולוגיה ותעודת הוראה באנגלית ממכללת דוד ילין. נכון ל-2020, שחר מתגוררת בירושלים עם בעלה. בשנת 2010 ייסדה עמותה בשם "בית חם לכל חייל", והפכה למנכ"לית בשכר שלה. העמותה עוסקת בסיוע לחיילי צה"ל ובקידום חקיקה לרווחתם. שחר הרבתה להופיע בתקשורת על מנת לקדם את ענייני העמותה, בין השאר בקידום העלאת שכר חיילי החובה, וסיוע לחיילים מול הרשויות השונות המופקדות על רווחתם.. ב-2024 השתתפה בפעילות לחסימת משאיות הסיוע לרצועת עזה ובמחאה בעניין מחדל גיוס חיילות מחיל חינוך למילואים בצו 8 כדי להשגיח על מחבלי הנוח'בה בשדה תימן . שפרה שחר, ברשת החברתית פייסבוק גדעון אלון, וזאת לתעודה: הארגון שרותם את הח"כים למען החיילים, באתר ישראל היום בשביל החיילים - שפרה שחר מנכ"לית בית חם לכל חייל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:51) עמותת בית חם לכל חייל דיון בוועדת העבודה הרווחה והבריאות בעניין הטיפול והסיוע לנפגעי הלם קרב, בעמוד הפייסבוק של שחר משה גורלי, המאבק של עו"ד אמנון לורך להגדלת שכר חיילי החוב הסתיים בניצחון, באתר כלכליסט, 15 בנובמבר 2015 מור לוי, ‏מהיום: השכר החודשי של חיילי צה"ל עולה משמעותית, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2016 ציוץ של אריאל כהנא שפרה שחר בנושא גיוס חיילות לשמירה על מחבלים, עושים צהריים עם אילנה דיין, גלי צה"ל, 29 במאי 2024 (דקה 31:30)
אולגה בוזננסקה

אולגה בוזננסקה (בפולנית: Olga Boznańska‏; 15 באפריל 1865 – 26 באוקטובר 1940) הייתה ציירת פולנית והייתה קשורה סגנונית לאימפרסיוניזם הצרפתי. היא הייתה בתם של המהנדס אדם נובינה בוזננסקי ואשתו הצרפתייה בשם אוגניה מונדאן. אביה של בוזנסקה סיים את לימודיו בפוליטכניקום הווינאי, אמה התעניינה באמנות, היא ציירה את עצמה. אולגה בוזנסקה למדה ציור כבר מגיל צעיר. היא למדה ציור אצל אנטוני פיוטרובסקי, קז'ימייז' פוכוולסקי, ולאחר מכן בקורסי הציור של אדריאן ברניצקי. בשנת 1886 עזבה להמשך לימודיה במינכן. כאישה, היא לא התקבלה לאקדמיה לאמנויות יפות, ולכן למדה בבתי הספר הפרטיים של קרל קריכלדורף ווילהלם דורר במינכן. בשנת 1892 נפטרה אמה. בשנת 1896 היא ויתרה על מורים ושכרה סטודיו משלה. באותה שנה הציגה את ציוריה בפריז לראשונה. באותה תקופה היא החלה להציג את עבודותיה במינכן, ורשה, ברלין ווינה. שנתיים אחר כך הגיעו ההצלחות הראשונות. היא קיבלה מדליית זהב עבור פורטרט של הצייר פאוול נאואן מהארכידוכס צ'ארלס לודוויק בווינה, וציון לשבח בלונדון עבור דיוקנה של העלמה מרי ברם. בשנת 1896, חבר השופטים של "סוסייט דה בוז-ארטס" הפריסאי קיבל את ציוריה לתערוכה. לאחר הצלחות אלה הוצעה לה קתדרת הציור במחלקת נשים בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב, שאותה דחתה. בשנת 1898 עברה לפריז. באותה שנה היא הייתה חברה באגודת האומנים הפולנים "אגודת שטוקה". באותה שנה היא ארגנה את תערוכתה הראשונה בשנת 1900, בתערוכה בגלריה החדשה בלונדון, קיבלה מדליית זהב. היא קיבלה הצטיינות בתערוכה העולמית בפריז. באותה שנה נותקו מערכות היחסים הארוכות שלה עם הצייר יוזף צ'איקובסקי. בשנת 1901 הציגה לראשונה בפיטסבורג. ממשלת צרפת קנתה מציוריה ודיוקן של מיס דיגט לאוסף האמנות הממלכתי. היא הפכה לחברה ב- Société Nationale des Beaux Arts. היא לימדה באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר. בשנת 1906 נפטר אביה. שנה אחר כך העניק לה מכון קרנגי בפיטסבורג מדליית כסף. בשנת 1912 בתערוכה בפיטסבורג, יחד עם קלוד מונה ואוגוסט רנואר, ייצגה את צרפת. באמסטרדם היא זכתה במדליית כסף בתערוכה בינלאומית. בשנת 1914 הציע לה בית הספר לאמנויות יפות בורשה את תפקיד הפרופסור. בשנת 1923 היא ייצגה שוב את בית הספר הצרפתי בפיטסבורג בקרב אמנים כמו פייר בונארד ומוריס דניס. תהילתה דעכה אט אט. היו לה פחות ופחות הזמנות לדיוקנאות, מקור ההכנסה העיקרי שלה היה שכר הדירה מבית דירות בקרקוב. בשנת 1932 הגיעה לקרקוב בפעם האחרונה. בשנת 1937, בתערוכה העולמית בפריס, קיבלה את הגרנד פרי. בביאנלה בוונציה בשנת 1938, היא מכרה חמישה ציורים, כולל דיוקנה של מאדאם דיגט, שנרכשה על ידי המלך האיטלקי. זו הייתה ההצלחה האחרונה שלה. שנתיים לאחר מכן ב-1940, היא נפטרה. אחד הרחובות בקיילצה נקרא על שמה. מדיה וקבצים בנושא אולגה בוזננסקה בוויקישיתוף אולגה בוזננסקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Boznańska Olga" A life devoted to art – Olga Boznańska | (באנגלית בריטית) Olga Boznańska | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית)