laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עדה פגיס

עדה פָּגיס (3 בספטמבר 1932 – 20 באפריל 2024) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית. עדה פגיס (במקור רוקמן), נולדה בקאליש שבפולין לעזריאל ורבקה רוקמן. ילדותה עברה עליה בקאליש, שבאותן השנים חוותה התפרצות רחבת היקף של אנטישמיות, עוד בטרם המלחמה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחה עם אמה ואחותה מזרחה לברית המועצות. בעקבות סירובם לוותר על אזרחותם הפולנית הוגלו לסיביר. בזכות שליטתה של האם ברוסית (למדה בגימנסיה רוסית) היא זכתה לנהל את משרד מפעל העץ שם. למרות זאת, סבלה המשפחה מרעב. במהלך הגלות בסיביר נפטרה אמה של פגיס מטיפוס. לאחר סיום המלחמה הורשו אלפי יהודים פולנים שהוגלו לסיביר, לשוב לפולין (במסגרת ה"רפטריאציה"). היא ואחותה הבכורה, שתי נערות צעירות, עברו לבדן דרך מדינות ברית המועצות עד שחזרו לוורשה. בוורשה הופתעו פגיס ואחותה למצוא את אביהן, עזריאל, אשר חשבו שנרצח על ידי הנאצים בפולין. עקב ניתוק הקשר ממשפחתו, נישא עזריאל בשנית. שתי האחיות עלו לישראל במסגרת עליית הנוער. עם הגעתה ארצה בגיל 13, ב-1945, המשיכה את לימודי התיכון בגימנסיה העברית "הרצליה". בהמשך למדה ספרות והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיה פגשה את המשורר דן פגיס, שגם הוא היה אז סטודנט והשניים נישאו. לזוג נולדו בן ובת תאומים. פגיס עבדה במשך מספר שנים ביד ושם והייתה מורה לספרות והיסטוריה בבתי ספר תיכונים בירושלים. כתיבתה מתמקדת בתקופת השואה בסגנון ספרותי המשוחרר מחוויות אוטוביוגרפיות ספציפיות: ”לא תמיד אני כותבת מתוך הניסיון האישי שלי, אלא מתוך תחושה של קרבה לאירועים האלה. השואה עדיין ממלאת אותי, אין לי שום רצון לכתוב על משהו אחר”. ספרה לב פתאומי הוכנס לרשימת יצירות החובה בלימודי הספרות בהיקף 2 יח"ל בכלל בתי הספר התיכוניים בישראל. פגיס התגוררה בשכונת רמת דניה בירושלים. היא התאלמנה ב-1986. עדה פגיס נפטרה ב-20 באפריל 2024, בגיל 91, והובאה לקבורה בבית העלמין מנוחה נכונה בכפר סבא. לב פתאומי (1995) - פרקי ביוגרפיה על דן פגיס, הוצאת עם עובד אגדת המבצר הקטן (1998) - קובץ סיפורים, הוצאת עם עובד כריך גלותי (2003) - קובץ סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד ימי אפלה, רגעי חסד (2008) - על חיי ישראל גוטמן, יד ושם בשיתוף הוצאת הקיבוץ המאוחד האפשרות השלישית (2015) - קובץ סיפורים קצרים, הוצאת כתר תרגמה ספרים אחדים, בעיקר מפולנית לעברית: זמר האילות מאת רות מרי אנדרהיל (תורגם מאנגלית) פרידה ממריה מאת תדיאוש בורובסקי מוכרי הסיגריות מכיכר שלושת הצלבים מאת יוסף ז'מיאן העלייה לשמים וסיפורים אחרים מאת אדולף רודניצקי המעבר בים סוף מאת זופיה רומאנוביצ'ובה מדיה וקבצים בנושא עדה פגיס בוויקישיתוף עדה פגיס, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עדה פגיס, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של עדה פגיס, בקטלוג הספרייה הלאומית שירה קדרי-עובדיה, ראיון עם עדה פגיס, בעיתון מקור ראשון, 17 באפריל 2015 עדה פגיס, דף שער בספרייה הלאומית עדה פגיס, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מכּתביה: המתים האלה שאינם מפסיקים לחיות, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2007 אנוסים בני זמננו, באתר הארץ, 29 באפריל 2008 על יצירתה: אבנר שץ, עדה פגיס, כריך גלותי ירון אביטוב, לרקוח פרוזה מאירועים היסטוריים מימי השואה, באתר הארץ, 23 ביוני 2015 עופרה עופר אורן, "לב פתאומי": אמת זה טוב?, בבלוג "סופרת ספרים", 9 באפריל 2019 פגיס עדה, באתר עם עובד שירה קדרי-עובדיה, ראיון עם עדה פגיס, בעיתון מקור ראשון, 17 באפריל 2015
יסעור הכף

יסעור הכף (שם מדעי: Daption capense) נקרא גם יונת כף, הוא מין יחיד בסוגו של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, הנפוץ בחצי הכדור הדרומי. למין קשר הדוק עם היסעור השחפי, היסעור הענק ויסעור השלג, וככל הנראה, אלה מהווים תת-קבוצה. עוף ימי זה נפוץ ביותר, ואוכלוסייתו מוערכת בכשני מיליון. שמו המדעי Daption נגזר ממילה יוונית עתיקה שמשמעותה טורף קטן. שמו האחר, "יונת כף", ניתן לו מפני שיסעורים אלה נוהגים לנקר במים בחיפוש אחר מזון, בדומה ליונים. באנגלית הוא נקרא Cape Petrel (מילולית: יסעור הכף). המילה Petrel, שמשמעותה "יסעור", נגזרת משמו של פטרוס, משליחיו של ישו, הידוע בסיפור הליכתו על פני המים. סיפור זה מזכיר את הרגלם של היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא. ליסעור הכף שני תת-מינים. האחד חי באיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד, והאחר חי בחצי הכדור הדרומי, צפונית לאנטארקטיקה. ליסעור זה מראה ייחודי. ראשו וצווארו שחורים, אזור החזה ובטנו לבנים. אזור גופו שמתחת לכנפיים לבן, עם שוליים בצבע שחור. החלק העליון של כנפיו הוא שחור-לבן מנומר, וזנבו לבן אף הוא, עם חלק שחור מנומר. כאשר יסעורים אלה מגיעים לבגרות, הם שוקלים 230-300 גרם, אורך כנפיהם עומד על 89 ס"מ ואורך גופם 39 ס"מ. היסעורים חולקים תכונות מסוימות. הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם. דבר זה עוזר להם כנגד טורפים וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות. יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייע להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם. רוב תזונת יסעור זה היא סרטנים וגם דגים ודיונונים. קריל היה הסרטן האהוב עליהם. הם נהגו לצוד אותם על החוף, או על ידי צלילה מתחת למים וסינונם החוצה. כיום הם ידועים כעוקבים אחרי ספינות דייגים, האוכלים את הפסולת האכילה (פגרי דגים למיניהם) הנזרקת מהסירות אל הים. הם ידועים כתוקפניים מאוד בזמן האכילה. הם יורקים את שמן קיבתם על המתחרים לאוכל, לעיתים מתקיפים אפילו את בני מינם. כשאר מיני היסעור, יסעורי הכף חיים במושבות, הנוטות להיות קטנות יותר מאלו של מינים אחרים. יסעורי הכף מקננים על צוקים או על האדמה בקרבת החוף. את הקנים שלהם הם יוצרים בעזרת חלוקי נחל הממוקמות בנקיק או מתחת לאבן או סלע התלויים מעל לצורכי הגנה. בחודשי נובמבר הנקבה מטילה ביצה אחת המודגרת במשך 45 ימים על ידי שני בני הזוג. כמו יסעור שחפי הם מגנים על הקן שלהם על ידי יריקת שמן הקיבה אותו הם מייצרים. חמסניים ידועים כטורפי גוזלי וביצי יסעור הכף. לאחר הבקיעה, האפרוח נמצא בקן למשך עשרה ימים עד להומיאותרמיות. ולאחר מכן ההורים מסייעים לו בהאכלה. האפרוחים מצמיחים נוצות לאחר 45 ימים נוספים, סביב חודש מרץ. הגוזל מגיע לבגרות מינית לאחר 5 שנים. במהלך עונת הרבייה, יסעור הכף מזין את עצמו על ידי המשאבים הזמינים מסביב לאנטארקטיקה, ובחורף הם עפים צפונה עד אנגולה ואיי גלאפגוס. הם מתרבים באיים רבים של אנטארקטיקה: איי אוקלנד, איי צ'אטהם ואיי קמפבל. שטח הרבייה העיקרי שלהם הוא על חצי האי האנטארקטי, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, איי בלאני, איי קרגלן וכן האיים בים סקוטיה. תוחלת חייהם 15-20 שנים. נקבת יסעור הכף דוגרת מדיה וקבצים בנושא יסעור הכף בוויקישיתוף יסעור הכף, באתר ITIS (באנגלית) יסעור הכף, באתר NCBI (באנגלית) יסעור הכף, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יסעור הכף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יסעור הכף, באתר GBIF (באנגלית) יסעור הכף, באתר BirdLife International יסעור הכף, באתר tolweb יסעור הכף, באתר zipcodezoo יסעור הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
חיים גלובינסקי

חיים גלובינסקי (13 במרץ 1902 – 20 באוגוסט 1986) היה מעסקני הספורט הבכירים בארץ ישראל המנדטורית ולאחר מכן בישראל. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב גלובינסקי לצבא הבריטי לחיל החפרים. הוא נפל בשבי הגרמני במהלך הקרב על יוון ב 29 באפריל 1941 על חופי העיר קלמטה. יחד עם יוסף אלמוגי עמד בראש ההתארגנות של החיילים היהודיים במחנה השבויים "למסדורף" (סטלאג VIII-B). במסגרת תפקידו היה אחראי על חלוקת המזון. במהלך השהות במחנה ארגן קבוצות ספורט תחת דגל ישראל. גלובינסקי היה ממייסדי אגודת "הפועל" ועמד בראשה. בין השנים 1954 – 1956 כיהן כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל, וכן שימש חבר הנהלת ההתאחדות לספורט בישראל - ויו"ר ועדת הכדורסל בהתאחדות זו, ולאחר מכן גם כיושב ראש הראשון של איגוד הכדורסל. משך שנים רבות כיהן כמזכיר הוועד האולימפי, ואף היה חבר במשלחות ישראל לכמה אולימפיאדות, ובהן אולימפיאדת מלבורן (1956), אולימפיאדת רומא (1960), אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), ואולימפיאדת מינכן (1972). כמו כן כיהן כחבר המועצה להסדר ההימורים בספורט. גלובינסקי אף נטל חלק בהקמת ממסד הספורט השיקומי למען נכי צה"ל, פעילות שממנה התפתחו מוסדות ספורט הנכים בישראל. בשנת 1966 קיבל את עיטור "לאיש כפעלו" מטעם דירקטוריון הפועל. בשנת 1982 קיבל מטעם אותו הארגון את תואר "עמית כבוד לעד" שניתן רק לשמונה אנשים עד היום. כמו כן זכה בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת תשל"ז-1977, והוא אחד מהישראלים הבודדים שזכו באות המסדר האולימפי על תרומתם לתנועה האולימפית ולרעיון האולימפי. ישראל פז ואוריאל זמרי, חיים לגבורות: חברים מספרים על חיים גלובינסקי במלאת לו 80 שנה (1982) מדיה וקבצים בנושא חיים גלובינסקי בוויקישיתוף דף הנפטר באתר חברה קדישא ת"א והמחוז. דף המידע של איתמר בשבוע הבא יתחילו הדיונים בהקמת התאחדות לכדורסל, דבר, 28 בדצמבר 1965 לגלובינסקי 2 סגנים באיגוד העצמאי בכדורסל, דבר, 6 ביולי 1966 מכון וינגייט - האתר הרשמי - Wingate - כללי משלחת ישראל מקסיקו 1968 משלחת ישראל מינכן 1972 http://www.nevo.co.il/Law_word/law10/yalkut-2112.pdf ספורט הנכים בישראל 1960-1969 עמיתי כבוד לעד http://www.tel-aviv.gov.il/Download/יקירי%20העיר%20לשנת%202011.pdf
של יוהנסון

של גונאר יוהנסון (בשוודית: Kjell Gunnar Johansson;‏ 5 באוקטובר 1946 – 24 באוקטובר 2011) היה שחקן טניס שולחן שוודי. יוהנסון, שכונה "הפטיש" ("Hammaren") בשל הנחתותיו החזקות, היה מפורצי הדרך (יחד עם האנס אלסר שנהרג בתאונה אווירית ב-1977) שהביאו את טניס השולחן השוודי לצמרת האירופית והעולמית בשנות ה-60 וה-70 ובכך סלל דרך לטניסאי שולחן שוודיים נוספים דוגמת: סטלאן בנגטסון (Stellan Bengtsson), אולף בנגטסון (Ulf Bengtsson), מיקאל אפלגרן (Mikael Appelgren), יורגן פרסון ( Jürgen Persson), יאן אובה ולדנר ופטר קארלסון. יוהנסון, יליד העיר אסקילסטונה, זכה להישגים רבים באליפות העולם בטניס שולחן ובאליפות אירופה בטניס שולחן, במיוחד בתחרויות הזוגות. ב-1965 זכה יוהנסון בפרס מדליית הזהב של סוונסקה דאגבלאדט (Svenska Dagbladets guldmedalj) - פרס המוענק מדי שנה על ידי היומון השוודי סוונסקה דאגבלאדט לספורטאי השוודי בעל ההישג הספורטיבי הבולט באותה שנה. יוהנסון נודע בהגינותו הרבה. באליפות העולם בסטוקהולם ב-1967 פיגר יוהנסון מול הסובייטי סטניסלאב גומוזקוב במערכה השלישית והמכריעה 20:19. בכדור שלאחר מכן פסק השופט לטובת יוהנסון שהישווה ל-20:20 והשחקן הסובייטי לא מחה. יוהנסון ניגש לשופט ואמר לו שהכדור של גומוזקוב פגע בשולחן. השופט הפך את החלטתו וכך ניצח גומוזקוב במערכה ובמשחק כולו. על מעשהו זה זכה יוהנסון בגביע ההגינות בספורט של יוניצף. באותה אליפות הוא זכה לראשונה למדליית זהב בתחרות זוגות לצד האנס אלסר. ב-1970 נוצח יוהנסון על ידי הישראלי יוסף שיפמן במסגרת התמודדות בין נבחרות שוודיה וישראל שנערכה בישראל. נבחרת שוודיה שהייתה אז אלופת אירופה ניצחה 1:5. ניצחונו של שיפמן על יוהנסון, שהיה באותה עת אלוף שוודיה ושותף לתואר העולמי בזוגות גברים, זכה לכותרות בישראל. נפטר באקשה (Eksjö) בגיל 65 כתוצאה ממחלת מיאלומה נפוצה. לדברי בני משפחתו, אימוניו הארוכים והמפרכים בזמן היותו ספורטאי פעיל פגעו בבריאותו והביאו לכך שמפרישתו ב-1977 ועד מותו סבל מכאבים. של יוהנסון, באתר הפדרציה העולמית לטניס שולחן סטטיסטיקת ההישגים של יוהנסון, אתר התאחדות הטניס שולחן הבינלאומית (באנגלית) Kjell Johansson 1946-2011, אתר התאחדות הטניס שולחן הבינלאומית (באנגלית) ש.סדן, שיפמן ניצח את השוודי יוהנסון, מעריב, 26 באפריל 1970 דף לזכרו של יוסף שיפמן, באתר איגוד טניס השולחן בישראל Han var en pionjär, אפטונבלדט, 25 באוקטובר 2011
יוסף אבו ראשיד

יוסף (פפו) אבו ראשיד (26 באוגוסט 1926 - 24 בספטמבר 2011) היה שחקן ומאמן כדורסל ישראלי. אימן קבוצות כדורסל מהליגה הלאומית משנות ה-50 ועד שנות ה-70. נולד בשכונת הליופוליס שבקהיר, מצרים. אביו אליהו היה ממוצא ספרדי ואמו לונה ממוצא טורקי. התחנך בבית ספר צרפתי. כאשר עלה לישראל עיברת את שמו ל"אבראשי", אך כינויו נותר "אבו ראשיד" או "פפו". אבו ראשיד עלה לישראל פעמיים. לראשונה עלה לישראל בשנת 1946 - עת שיחק בקבוצת הכדורסל היהודית-מצרית, "הכח" קהיר. בעת סבב המשחקים, בו שיחקה הקבוצה בין השאר בלבנון, בסוריה ובישראל, ירד אבו ראשיד מהרכבת בה נסעה הקבוצה באחת מן התחנות, וכך הפך לבלתי לגאלי בישראל. בשנת 1947 שמע כי אביו, אליהו, חולה, ועל כן חזר למצרים. כשרצה לעלות חזרה לישראל, הגבולות היו סגורים בפניו בגלל מלחמת העצמאות. ב-22 בפברואר 1950 עלה אבו ראשיד רשמית וקבע את מקום מגוריו בחיפה. אבו ראשיד נישא למרגלית לבית לוקר בשנת 1958 ולהם שתי בנות. ב-1950 שיחק בנבחרת ישראל למכביה בכדורסל. שיחק ככדורסלן בשנות החמישים במסגרת מועדון הפועל חיפה. לצד עבודתו כמנהל בנק בחיפה, אימן פפו קבוצות כדורסל באזור הצפון במשך 18 שנה, במסגרת הליגה הראשונה בכדורסל. כמו כן אימן את נבחרת צה"ל בעת שירותו הצבאי. הוא אימן את הפועל חיפה במשך שבע שנים רצופות, במהלכן גילה וחינך את השחקנים אלברט חמו, חיים קסטן, יצחק מזרחי ויואב כץ (שהפך עשרות שנים אחר כך לבעלים של המועדון). כמו כן אימן את קבוצת הנשים של הפועל חיפה. בנוסף אימן את מכבי חיפה, הפועל בית אלפא, הפועל משמר העמק, מכבי קריית מוצקין והפועל קריית חיים. דורון בן דור, אבו רשיד, המאמן המיתולוגי נפטר בגיל 85, 24 בספטמבר 2011, באתר ONE אליעזר רואי, כדורסלני צה"ל — לצרפת, דבר, 14 במרץ 1952 בליל־שבת תוכרע שאלת היורדות בליגה בכדורסל: בחיפה, בית אלפא וק"ח מקווים; אווירה קשה ועצבנות – בירושלים, מעריב, 7 במאי 1970 יהושע כהנא, שלושה משחקים - שתי הפתעות, מעריב, 5 במאי 1968
רמבה

האם התכוונתם ל... רמבה (עיר תת-ימית) – מתוך סדרת ספרים בדיוניים של רוג'ר זילאזני (אמבר). אייזיק רמבה – עיתונאי ופובליציסט בתקופת היישוב.
מרילין רובינסון

מרילין סאמרס רובינסון (באנגלית: Marilynne Summers Robinson; נולדה ב-26 בנובמבר 1943) היא סופרת אמריקאית. רובינסון נולדה וגדלה בסנדפוינט, ארצות הברית. את התואר ראשון שלה קיבלה מפמברוק קולג', קולג' הנשים הראשון באוניברסיטת בראון וקיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת וושינגטון ב-1977. היא התחנכה כפרסביטריאנית, אך בבגרותה המירה את דתה לקונגרגציונליזם. הקלוויניזם שלה השפיע עמוקות על עבודתה, ובמיוחד על ספרה "גלעד". רובינסון כתבה שלושה ספרים שבזכותם התפרסמה: משמרת בית (1980), גלעד (2004) ובית (2008). משמרת בית עלה לגמר לפרס פוליצר לפרוזה, גלעד זכה בפוליצר ובית קיבל את פרס אורנג'. בית מהווה למעשה המשך לספר גלעד המתארים שניהם את משפחת ברואטון באותה תקופה. רובינסון משמשת כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות ביניהן קנט, אמהרסט ובתוכנית לתואר שני באומנות לסופרים ומשוררים של אוניברסיטת מסצ'וסטס. ב-10 באפריל 2010 היא נבחרה כעמיתה באקדמיה האמריקאית לאמניות ולמדעים. כיום היא מלמדת בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה שבאיווה סיטי. בשנת 2016 הוענק לה פרס דייטון לספרות שלום. גלעד בית משמרת בית מדיה וקבצים בנושא מרילין רובינסון בוויקישיתוף מרילין רובינסון, ברשת החברתית פייסבוק מרילין רובינסון, ברשת החברתית Goodreads מרילין רובינסון (1943-), דף שער בספרייה הלאומית מרילין רובינסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בולבול ההימלאיה

בּוּלְבּוּל ההימלאיה (שם מדעי: Pycnonotus leucogenys) הוא ציפור שיר מסוג בולבול. אורך גופו 18 ס"מ, מוטת כנפיו 25–28 ס"מ ומשקלו כ-30 גרם. ראש הציפור, גרונה וכרבולתה בצבעי שחור לבן. גבו וזנבו חום, תחתיתו צהובה. לשני המינים צבע זהה, מאפיים נפוץ פחות בקרב הציפורים. שריקתו היפה מלודית וגבוהה מחולקת ל-4 חלקים, דומה מאוד לשריקת הזהבן. בולבול זה נפוץ ביערות, בנוסף הוא נפוץ מאוד בגינות שבשולי הדרכים. לעיתים ניתן גם למצוא אותו בגנים ובפארקים בהם מבקרים בני אדם, המשאירים אוכל. דבר זה מזמין זבובים ושאר חרקים אחרים, שהם המאכל העיקרי שלו. הוא מצוי, בין השאר, באפגניסטן, ערב הסעודית, בהוטן, הודו, נפאל, פקיסטן וטג'יקיסטן. בולבול זה מכין קן בצורת כוס קטנה, העשוי מעשבים, שורשים וענפים דקים. הקן נבנה בדרך כלל על עץ או על ענף של עץ נמוך. הנקבה מטילה בדרך כלל שלוש ביצים, המודגרות במשך 12 יום. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר 9–11 ימים. ההטלות מוערכות כשניים או שלושה במהלך הקיץ. במהלך הרבייה ציפור זו לוחמנית מאוד כלפי שאר הציפורים. בולבול זה ניזון מחרקים וחסרי חוליות קטנים אחרים, גרגרי יער, פירות, ירקות, זרעים, צוף וביצה חיה של ציפורים אחרות. מדיה וקבצים בנושא בולבול ההימלאיה בוויקישיתוף בולבול ההימלאיה, באתר ITIS (באנגלית) בולבול ההימלאיה, באתר NCBI (באנגלית) בולבול ההימלאיה, באתר GBIF (באנגלית) בולבול ההימלאיה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמעון לוי

האם התכוונתם ל... שמעון לוי (פרופסור) – פרופסור אמריטוס בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. שמעון לוי (ניצב) – ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
דן ורד

דן ורד (נולד ב-28 במרץ 1944) הוא יהודי ישראלי שהורשע בריגול למען סוריה. דן ורד נולד בתל אביב-יפו ב-1944 בשם דן רוזנפלד לבתיה ואברהם רוזנפלד. ב-1961 סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה גאולה, וב-1970 סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת מיאמי. במהלך שהותו בארצות הברית, החל להזדהות עם המוחים כנגד מלחמת וייטנאם ועם המאבק של האפרו-אמריקאים והפורטוריקנים לשוויון זכויות, והצטרף לארגון הסטודנטים הסוציאליסטי "סטודנטים למען חברה דמוקרטית". עם חזרתו לארץ, התיישב ברמת גן ועסק בהוראת מתמטיקה. במקביל לעיסוקו בהוראה, הצטרף ורד לארגון השמאל "מצפן". בספטמבר 1970 פרש מהארגון יחד עם חבריו, בהם אודי אדיב ורמי ליבנה, ויחד עם אחרים הם הקימו את "הברית הקומוניסטית המהפכנית", ופרסמו את ביטאונה בשם "מאבק". בין ורד וחברי ההתארגנות התגלעו חילוקי דעות אידאולוגיים ובאוקטובר 1971 פרש ממנה, ויחד עם חברים, ביניהם אדיב, הקימו את "החזית האדומה", שפרסמה ביטאון משלה בשם זה. בסך הכול יצאו שלושה גליונות, האחרון בהם באפריל 1972. ביוזמת שותפים מה"חזית האדומה", יהודים וערבים, יצר אודי אדיב קשר עם סוכן פלסטיני-סורי בשם חביב קהוואג'י, שהיה חבר באש"ף. אדיב וחבריו ובהם דן ורד נסעו לדמשק, שם עברו אימונים בתורת החבלה. לאחר מכן שבו לישראל. על פי התוכנית, הסורים היו אמורים לשדר דרך הרדיו מסרים מוצפנים, ובאמצעותם להפעיל את חברי החוליה שגייסו בביצוע פעולות חבלה. תוכניותיהם של חברי הקבוצה לא יצאו לפועל, שכן השב"כ, שהיה במעקב צמוד אחרי המגויסים ומודע לכל תוכניותיהם, מיהר לעצור אותם. ב-8 בדצמבר 1972 נעצרו חברי הקבוצה, שכללה 20 ערבים (ביניהם ראש הרשת דאוד תורכי) וארבעה יהודים - אודי אדיב, דן ורד, יחזקאל כהן ודוד קופר. מעצרם של חברי הקבוצה עורר סערה ציבורית עזה. מעשה הבגידה של יהודים במדינתם נתפס אז בעיני הציבור בתדהמה, במיוחד על רקע האווירה הפטריוטית הגורפת ששררה בישראל בתקופה שבין מלחמת ששת הימים לבין מלחמת יום הכיפורים. ב-25 במרץ 1973 נגזר דינם של חברי החוליה: ראש הרשת תורכי, ואדיב, שלא הביע חרטה על מעשיו, נידונו ל-17 שנות מאסר, ודן ורד אשר הביע חרטה על מעשיו, נידון ל-10 שנות מאסר. חברים אחרים בפרשה נידונו אף הם לתקופות מאסר שונות, קצרות יותר. בית המשפט ציין בין הסיבות להקלה בעונשו של ורד כי לידיעות שמסר לא היה ערך ביטחוני, וכי בשל העובדה שנסע ראשון לדמשק, לפני אודי אדיב, לא ידע ורד עם מי הוא עומד להיפגש ומה צפוי לו בדמשק. ורד שוחרר מהכלא באוגוסט 1979, לאחר ריצוי שני שלישים מתקופת מאסרו. עם שחרורו הוא התגרש מאשתו הראשונה לה נישא בשנת 1972 טרם מעצרו. בשנת 1983 נישא בשנית, ובשנת 1984 נולד בנו - בן. הוא שב לעסוק בהוראת מתמטיקה, שבה עסק לפני מאסרו, ולימד במספר בתי ספר בתל אביב, האחרון שבהם תיכון עירוני ד'. במאי 1980 ביקש הרמטכ"ל, רפאל איתן, למנוע את העסקתו כמורה, אולם הדבר לא עלה בידו, כי ורד עבד בבית הספר הפרטי אנקורי. האתר של דן ורד דן ורד ישוחרר מחר מהכלא, דבר, 2 באוגוסט 1979 אברהם רותם, "רפול" נגד העסקת דן ורד כמורה, מעריב, 8 במאי 1980
פסנוע

פסנוע היה אמצעי התקשורת האלקטרוני הדיגיטלי המוקדם ביותר, באמצעותו הועברו מחירי ניירות ערך על גבי קווי טלגרף. פסנוע כלל סרט נייר שהורץ דרך מכונה, אשר הדפיסה עליו ראשי תיבות של שמות חברות בסמלים אלפביתיים, שלאחריהם מספרים המייצגים מידע לגבי מחירי עסקאות בניירות ערך ושערי המסחר. מערכות פסנוע היו היישום הראשון של מערכות להעברת טקסט על גבי תיילים אל התקן הדפסה. הפסנוע הומצא ב-1867 על ידי אדוארד א. קלאהן, עובד של חברת הטלגרף האמריקאית. מכונות הפסנוע היו בשימוש בין 1870 ל-1970. הן הפכו למיושנות החל משנות ה-60, כאשר גבר השימוש בטלוויזיה ובמחשבים להעברת מידע כלכלי. לעומת זאת, הפסנוע כמושג ממשיך להתקיים ומתאר כיום רצועות אלקטרוניות נגללות המוצגות על קירות מוסדות ברוקרים ובתוכניות טלוויזיה, שם פסנועים משמשים הן להצגת מידע כלכלי והן להצגת מבזקים. באנגלית נקרא הפסנוע ticker tape - רצועה מתקתקת, על שם הרעש שהשמיעה המכונה בעת ההדפסה. למכונות הפסנוע קדמה המצאת הטלגרף המדפיס, על ידי דייוויד א. יוז ב-1856. אדוארד א. קלאהן המציא את מערכת הפסנוע הראשונה למסחר בניירות ערך ב-1863 והציג אותה ב-1867 בניו יורק. מערכת זו הייתה האמצעי המכני הראשון למסירת ציטוטים פיננסיים למרחק רב על גבי תיילי טלגרף. בתחילת דרכו עשה הפסנוע שימוש בסימני קוד מורס להעברת המסרים. קודם לכן הועברו המסרים ידנית על ידי שליחים, בכתב או בעל פה. כיוון שציטוט פיננסי רלוונטי לזמן קצר, לרוב הם לא נשלחו למרחק רב, ובמקומם נשלחו סיכומים יומיים בלבד. הגברת המהירות הודות לפסנוע איפשרה מכירות מהירות ומדויקות יותר. כיוון שהפסנוע פעל ללא הפסקה, ניתן היה לעדכן באופן מיידי יותר כל שינוי במחירי הניירות ולפיכך עלתה רגישותו של המסחר לזמן. כך לראשונה החל מסחר קרוב לזמן אמת. עד שנות ה-80 של המאה ה-19 הותקנו קרוב לאלף מכונות פסנוע במשרדי בנקים וברוקרים בניו יורק. אחת ממכונות הפסנוע האפקטיביות הראשונות, פותחה על ידי תומאס אדיסון ב-1869. בין 1869–1873 אדיסון פיתח מספר שכלולים למכונת הפסנוע, שהפכה להיות המכונה הסטנדרטית בתעשייה זו. הטלגרף המדפיס של יוז. פעל בטווח של 300–400 ק"מ הפסנוע של תומאס אדיסון מכונות הפסנוע בבניינים בהן הותקנו, היו מחוברות אל קווי טלגרף. בצידו הנגדי של קו הטלגרף הייתה מכונת כתיבה מיוחדת, שתוכננה להפעלה באמצעות כבלי טלגרף. הטקסט שהוקלד עליה העביר פולסים חשמליים בקו הטלגרף, אשר הועברו אל הפסנוע, שם הסתובב גלגל אותיות אל התו הנכון והדפיסו על סרט נייר. גלגל אותיות טיפוסי בן 32 תווים נאלץ לנוע בממוצע 15 צעדים עד שנעצר באות הנכונה, כך שמהירות ההדפסה הייתה איטית מאוד - כתו לשנייה. ב-1883 מקלדת הצד השולח דמתה למקלדת פסנתר, מקשים שחורים יצגו אותיות ומקשים לבנים - מספרים ושברים, זאת במקביל לשני גלגלי תווים במדפסת הפסנוע. במנהטן תחתית נהגו לחתוך את סרטי הנייר של הפסנוע ולהשתמש בהם כקונפטי במצעדים, שכונו בשל כך ticker-tape parade (מצעדי קונפטי). שם זה נותר בשימוש גם כיום, כאשר פירורי הקונפטי אינם עשויים נייר פסנוע. מדיה וקבצים בנושא פסנוע בוויקישיתוף פסנוע, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב פסנוע, במלקסיקון לכלכלה של ynet פסנוע, באתר "מילה יומית" ציור של משרד עם מכונות פסנוע, 1883, באתר early office museum ?‏What is a ticker tape בתוך Technical Analysis: The Complete Resource for Financial Market Technicians, מאת Charles D. Kirkpatrick,Julie R. Dahlquist David E Hughes, U.S. Patent 14,917 טלגרף עם מקלדת אלפביתית ומדפסת, 20 במאי 1856 The stock ticker history, באתר stock ticker company Edward Augustin Calahan, באתר Invent Tickers, באתר early office museum Glenn's second ticker tape parade, באתר BBC
אבא גנוב

אַבָּא גָּנוּב הוא הראשון בטרילוגיית סרטים ישראליים בכיכובו של השחקן יהודה בארקן. הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 1987 ומכר 350,000 כרטיסים בישראל. סרטי ההמשך בטרילוגיה הם: "אבא גנוב 2" (1989) ו"אבא גנוב 3" (1991). החלק הרביעי יצא בספר בלבד ונקרא "אבא גנוב 4 – החילוץ מניו יורק". יצחק בן-דוד (יהודה ברקן), המוכר בכינוי "צ'יקו", הוא דייג ומפעיל ספינת תיירים על הכנרת, הוא גר בספינה בטבריה ומגדל לבדו את בן (בן ציון), בנו בן השמונה לאחר שהתגרש מאשתו מגי (קרן מור), אשר עברה לגור בארצות הברית, כשבן היה בן שלוש. מגי התחתנה מחדש עם מיליונר אמריקאי בשם סאם. כעבור חמש שנים מגיעה מגי לארץ בלוויית בעלה במטרה להשיג חזקה על הילד. היא נעזרת לשם כך בעורך הדין נתן קוגלר (אורי שמיר). קוגלר שולח את עורכת הדין גליה רשף (אלונה קמחי) העובדת במשרדו לאסוף מידע על צ'יקו. הוא גם שולח עובדת סוציאלית שתבחן את אופן גידולו של הבן על שפת הכנרת. בין צ'יקו לבין גליה נוצר קשר רומנטי, ובן מתחבר עם בתה של גליה, אפרת (אילנה ברקוביץ). קוגלר מזמן דיון נוסף בבית המשפט על מנת שיקבע כי האם תקבל משמורת על הילד. הוא נעזר בטענה שמגי ובעלה מתכוונים להשתקע בישראל, ושלאור מצבה הכלכלי המשופר ביחס למצבו של צ'יקו, הילד יזכה לתנאי גידול טובים יותר. גליה רשף מתוודה בפני צ'יקו שהיא מועסקת על ידי קוגלר. צ'יקו עוזב את ביתה, בו הוא שהה בלילה הקודם למשפט, כשהגיע עם בנו לתל אביב. שופט בית המשפט פוסק כי הילד יועבר למשמורת של אמו. צ'יקו עוזב את בית המשפט בזעם, ובן מתלווה אליו, כאשר בן לא מבין את ההחלטה כי לא יהיה ברשות אביו. צ'יקו גונב את הרכב היוקרתי של עורך הדין קוגלר, לאחר ויכוח בין השניים בחניית בית המשפט, ונעצר כעבור זמן קצר על ידי המשטרה. גליה מבטיחה לסייע לצ'יקו במאבקו ובערעור שיגיש, ובינתיים שוהה בן במלון עם אמו. לאחר ויכוח בין בן לאמו הוא בורח אל אביו לטבריה, בעזרתה של גליה. בן מוחזר לידי אמו. בעודו שוהה עמה מקבלת גליה שיחת טלפון מטינה, מזכירה במשרדו של קוגלר המתוסכלת ממנו. טינה מיידעת אותה שבכוונת מגי ובעלה לטוס לארצות הברית עם בן. גליה, צ'יקו ואפרת נוסעים במהירות אל נמל התעופה, עם צו עיכוב יציאה מהארץ שהוציאו, חתום על ידי שופט. רגע לפני שמגי, סאם בעלה ובן עולים למטוס, צ'יקו צועק בשמו של בן כאשר הוא מגיע אל שדה התעופה. בן שומע אותו, ובורח מידי מגי אימו ורץ אל אביו, והשניים מתרגשים ומתחבקים, וברקע מושמע שירו של בועז שרעבי "לתת". יהודה בארקן – יצחק (צ'יקו) בן-דוד אלונה קמחי – גליה רשף בן ציון – בן בן-דוד קרן מור – מגי ויינברג אורי שמיר – עו"ד נתן קוגלר אילנה ברקוביץ' – אפרת רשף ג'טה לוקה – סוניה לני רביץ – סאם ויינברג דן הרדן – שופט יעקב כהן – בבר ירדן רוס – טינה אריה צ'רנר – רינגו יעל עמית – שולה (העובדת סוציאלית) זארה ורתניאן – מורדוך "אבא גנוב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אבא גנוב", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אבא גנוב", באתר אידיבי "אבא גנוב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אבא גנוב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמיר קמינר, חייך, גם אם אכלת אותה, באתר ynet, 28 במרץ 2007 Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 240
סמארטלינקס איירליינס

סמארטלינקס איירליינס (בלטבית: SmartLynx) היא חברת תעופה לטבית שהוקמה בשנת 1992, ומפעילה טיסות שכר בעבור חברות תעופה אחרות. סמארטלינקס איירליינס אסטוניה - הוקמה בשנת 2012 ופועלת מנמל התעופה של טאלין. קוד היאט"א של החברה הוא 6Y, קוד ה-ICAO הוא MYX ואות הקריאה הוא TALLINN CAT. החברה החכירה בעבר 3 מטוסי איירבוס A320 לישראייר: YL-LCB ששירת בישראייר החל מפברואר 2007 ועד אוקטובר 2010, תחת אות קריאה: 4X-ABD. המטוס הוצא משירות החברה. YL-LCA ששירת בישראייר החל מפברואר 2007 ועד מאי 2010, תחת אות קריאה: 4X-ABC. המטוס הוצא משירות החברה. YL-LCH ששירת בישראייר החל מיוני 2010 ועד דצמבר 2010, תחת אות קריאה: 4X-ABH. מטוס זה הוחכר גם לארקיע בקיץ 2011 וטס תחת אות הקריאה הלטבי (YL-LCH). בשנת 2017 החכירה החברה מטוס לחברת אל על. המטוס ביצע טיסות ליעדי UP הקרובים כמו בודפשט ולרנקה. צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא סמארטלינקס איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמארטלינקס איירליינס (באנגלית, בלטבית, ברוסית, בגרמנית, בצרפתית, בספרדית ובאסטונית) סמארטלינקס איירליינס, ברשת החברתית פייסבוק סמארטלינקס איירליינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדיה וקבצים בנושא SmartLynx Airlines, באתר Airliners.net "SmartLynx fleet". "SmartLynx Estonia fleet".