laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריס סטרינגר

כריס סטרינגר (Christopher Brian Stringer; נולד ב-31 בדצמבר 1947), הוא פלאואנתרופולוג בריטי, מומחה לאבולוציה של אדם קדום ובין מובילי תאורית המוצא האפריקאי של המין האנושי בן ימינו הומו ספיינס. סטרינגר למד אנתרופולוגיה לתואר ראשון בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (1969), והשלים דוקטורט מאוניברסיטת בריסטול (1974) ותואר D.Sc באנטומיה (1990). הוא חוקר במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון מאז 1974. בשנת 1999 מונה כראש המחלקה לחקר מוצא האדם במוזאון. בנוסף מאז שנת 1995 משמש כפרופסור אורח באוניברסיטת לונדון. בשנת 2004 מונה כחבר החברה המלכותית. עבודת המחקר של סטרינגר מתמקדת במאובני האדם הניאנדרטלי והומו ספיינס. בשנות ה-70 היה חלוץ תאוריית המוצא האפריקאי של האנושות בת-ימינו. זאת בעקבות אבחנתו שמאובני ספיינס באירופה - כמו שרידי קרו-מניון - שונים ממאובני האוכלוסייה הניאנדרטלית שקדמה להם באירופה, ודומים יותר למאובני אדם ארכאי באפריקה. לתאוריה היו מתנגדים רבים בעת שהוצגה, אך מאז זכתה לסיוע רב ממחקרים גנטיים, למשל תגלית חווה המיטוכונדרית בשנות ה-80, וכיום נחשבת לקונצנזוס מדעי המקובל על כל החוקרים בתחום. השתתף במחקרי מאובנים בגיברלטר, טורקיה ומרוקו, וכן בחקר מאובני וממצאי נחל מערות שבכרמל, השמורים כיום במוזיאון הבריטי. סטרינגר השתתף בכתיבת קרוב ל-200 מאמרים מדעיים, חלקם בכתבי עת מדעיים מובילים כמו Science, Nature ו-PNAS. כמו כן כתב ספרים רבים על האבולוציה של האדם, מהם חיבורים מדעיים ומהם ספרי מדע פופולרי לציבור הרחב. בשנת 2011 יצא ספרו The Origin of Our Species, העוסק בהתפתחות האדם המודרני. סטרינגר גר בסאסקס ויש לו שלושה ילדים. האדם הדניסובי הומו היידלברגנסיס נדידת האדם הקדמון מדיה וקבצים בנושא כריס סטרינגר בוויקישיתוף הדף האישי של כריס סטרינגר באתר מוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון. (באנגלית) דף אישי של כריס סטרינגר, כולל וידאו של ראיון עמו, באתר "הקצה". (באנגלית) מאמרים מדעיים של כריס סטרינגר במנוע החיפוש האקדמי Pubmed. (באנגלית) הרצאה מוסרטת של כריס סטרינגר על מקורם האפריקאי של בני-אדם מודרניים אנטומית, בערוץ אוניברסיטת קליפורניה ביוטיוב. (באנגלית) כריס סטרינגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
הטריטוריה האינדיאנית

הטריטוריה האינדיאנית היא אזור בארצות הברית שהוקצה לאינדיאנים על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 1834. שורשיה של הטריטוריה האינדיאנית בהכרזה המלכותית של הכתר הבריטי בשנת 1763 שהגביל את התיישבות הלבנים ורכישת קרקעות מאינדיאנים בשטחים שממערב להרי האפלצ'ים. השטח שהוקצה לאינדיאנים צומצם עם השנים ובשנת 1795, בחוזה גרינוויל, שנחתם לאחר מספר קרבות בין האמריקאים לאינדיאנים, הוצא אזור שכלל את רוב אוהיו ואינדיאנה אל מחוץ לשטח שהוקצה לאינדיאנים, כך שהשטח האינדיאני כלל רק שטחים ממערב לנהר המיסיסיפי. בשנת 1830 הועבר חוק שהנהיג מדיניות של העברה כפויה של אינדיאנים אל האזורים שהוקצו להם ממערב למיסיסיפי. בשנת 1834 חוקקה גרסה נוספת של החוק להגבלת הסחר עם אינדיאנים. בגרסה זאת נקבע אזור הטריטוריה האינדיאנית כ: "כל החלק של ארצות הברית ממערב למיסיסיפי שאינו כלול במיזורי, לואיזיאנה או טריטוריית ארקנסו". ברבות הזמן צומצם שטח הטריטוריה האינדיאנית למדינת אוקלהומה בלבד ובשנת 1890, לחלקה המזרחי של אוקלהומה בלבד. בשנת 1905 ביקשה התארגנות אינדיאנית לצרף לארצות הברית את הטריטוריה האינדיאנית כמדינת סקויה, אולם ההצעה סורבה ובשנת 1907, עם צירוף מדינת אוקלהומה לאיחוד, חדלה הטריטוריה האינדיאנית להתקיים. מדיה וקבצים בנושא הטריטוריה האינדיאנית בוויקישיתוף הטריטוריה האינדיאנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנוסת הכלבים

מנוסת הכלבים (באנגלית: The Plague Dogs) הוא סרט אנימציה בריטי טרגי מ-1982 המבוסס על ספרו של ריצ'רד אדמס (הידוע בתור כותב "גבעת ווטרשיפ") היוצא נגד ניסויים בבעלי חיים. הסרט הוא מבין הסרטים המאוירים המעטים שלא מיועדים לילדים במערב ובממלכה המאוחדת בפרט. ביחד עם "גבעת ווטרשיפ", הסרט זכה למעמד של סרט פולחן, מעמד שלא הרבה זכו לו במדיום האנימציה. רוף וסניטר, שני כלבי מעבדה שעוברים סדרה של ניסויים אכזריים, מצליחים יום אחד לברוח ממכון הניסויים שבו הם שהו. הם מנסים להסתדר ולהסתגל לחיים מחוץ למעבדה. אך שרשרת של תאונות וקשיים, המחלות הגופניות והנפשיות שהם שארית מציקה מהעבר, הזכרונות מהבעלים, והשלטונות שמתברר ששני הכלבים "חשובים" להם, מכריעים אותם לבסוף. רוף - לברדור מעורב מבוגר בעל יכולת הישרדות ועמידות גבוהה בלחץ, מנסה לשמור על איזון ולפתור באופן הגיוני את הבעיות שניצבות בפניו במהלך הסרט. סניטר - פוקס טרייר. כתוצאה מניסויים במוחו הוא השתגע. בעל נטיות פילוסופיות אך מצד שני בעל קמצוץ של נטייה משיחית לגאולה (תוצאה ברורה של הפגיעה במוחו). חלש ועדין באופיו. הטוד - שועל בעל אנגלית במבטא ג'ורדי, פיקח, ערמומי ובעל ניסיון בחיי הטבע והעיר בהתאם לסטריאוטיפ. מבין את הלך מחשבתם של בני אדם. הוא משמש מדריך לשני הכלבים לזמן מה אך בסופו של דבר מערים עליהם, מה שחוזר אליו כבומרנג. ישנם הרבה הבדלים בין סוף הסיפור כפי שריצ'רד אדמס כתב אותו לבין סוף הסרט. הבולט מביניהם הוא שבסרט הכלבים כנראה לא שורדים, למרות שבמהדורה הבריטית מראים אותם טובעים במרחק, דבר שקוצץ בגרסאות ה-DVD האמריקאיות. הספר נגמר באותה צורה אך עם מספר תוספות של אחרית דבר שפורסמו במהדורות הבאות. לפי תוספות אלה, זוג הכלבים ניצל ומוחזר לבעליו המקורי ששרד. עוד בסרט נראה קוף בתוך מכל פלדה ולא ברור מה קורה איתו, הכוונה כנראה לניסויים של הפסיכולוג הארי הארלו בתוך "בור הייאוש", הספר רומז או מזכיר במפורש עוד הרבה ניסויים כאלה. שיר הסיום, "זמן גאות ושפל", הולחן ובוצע על ידי אלן פרייס. השיר ודיאלוגים מסוימים מהסרט עברו סימפול על ידי להקת האינדסטריאל הידועה סקיני פאפי לצורך שירם "מבדק" (Testure). "מנוסת הכלבים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מנוסת הכלבים", באתר נטפליקס "מנוסת הכלבים", באתר AllMovie (באנגלית) "מנוסת הכלבים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מנוסת הכלבים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מנוסת הכלבים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_Heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1983%2F07%2F17&id=Ar01201&sk=02BD3336 The Plague Dogs, באתר festival-lumiere THE PLAGUE DOGS, באתר horror cult films
קיטי קט וחומי

קיטי קט וחומי (באנגלית: Kitty Cats) היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הגן ובית הספר היסודי בהנחיית בובות. התוכנית שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בשנים 1993- 1995. הסדרה התמקדה בהרפתקאותיהם של שני גורי חתולים בשם קיטי וקט וכלבלב בשם חומי אשר מחנכים ומבדרים את הצופים הצעירים באמצעות שירים וסיפורים שונים. קיטי וקט גרים יחד בבית בכפר בעוד שחומי חי במערה קטנה בחצר האחורית שלהם. השלושה נפגשים כל יום ומשחק יחד בחצר האחורית. כמו כן, בחצר האחורית ישנו גם עץ גדול בו גר תוכי ושמו פליפ אשר הוא חבר טוב של הדמויות הראשיות ונוהג לבקר אותם לעיתים קרובות. קיטי (שרית וינו אלעד) - גורת חתולים ואחותו הבוגרת של קט. קט (חן חגי) - גור חתולים ואחיה הצעיר של קיטי. חומי (אלון אופיר) - כלבלב חום. פליפ (גיל זמק) - תוכי אשר ידיד של הדמויות הראשיות. נוהג לטייל בעולם לעיתים קרובות. בוני (ליליאן ברטו) - כלבה אשר ידידה של הדמויות הראשיות. פודי (ליאור אשכנזי) - קיפוד שובב אשר ידיד של הדמויות הראשיות. "קיטי קט וחומי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קיטי קט וחומי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
מלח סדומית

מלח סדומית הוא כינוי תורני למלח שמקורו בים המלח. מלח זה מופיע בכמה הקשרים בספרות התורנית. המקור הקדמון ביותר בו מופיע המלח הוא הברייתא של פיטום הקטורת, בה הוא מופיע כאחד המרכיבים של קטורת הסמים. מלח סדומית רובע הקב — תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף ו', עמוד א'. . לקרבן יש להביא מלח סדומית. אחת הסיבות לתקנת מים אחרונים היא מפני שאריות של מלח סדומית הנמצאות על הידיים, ועלולות לעוור במגע עם העיניים. חלוקות הדעות בנוגע לזיהוי הספציפי של מלח סדומית- לכולם ברור שהוא מאזור ים המלח אך המחלוקת היא האם מדובר במלח מים המלח שהוא תוצר של אידוי או מלח כמחצב מהר סדום. רס"ג מזהה אותו עם מלח "דראני" ועל פי ניתוח של מקורות מימי הביניים הסיק פרופ' זהר עמר שייתכן ומדובר במלח הקרנליט שלמעשה בניגוד למלחים מסוגים אחרים התאים יותר למעשה הקטורת בכך שבשריפתו אין התפוצצויות המסכנות את המכהן המקטיר וגורמות לבעיה הלכתית של "עיכולי קטורת" שעפים ממזבח הקטורת על רצפת ההיכל. תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ה, עמוד ב'. זהר עמר, מלח סדומית במעשה הקטורת על-פי רב סעדיה גאון, בדד 5, תשנ"ז, עמ' 110-102 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שימור

שימור פעולה לשחזור ושיקום, שמירת מצב קיים או מניעת נזק עתידי. האם התכוונתם ל... שמירת דבר-מה במצבו הנוכחי: שימור מבנים מיוחדים שימור או שיקום יצירות אמנות – רסטורציה סביבתנות – הדאגה לשימור, שיקום או שיפור הסביבה הטבעית שימור (ביולוגיה) (אנ') שימור חיות בר מצב שימור של יצור חי שימור אתרים ארכאולוגיים שימור תרבות אותנטית שימור דיגיטלי – שימור של מידע ויצירות ספרותיות ותרבותיות במדיה דיגיטלית שמירה באמצעות שינוי: שימור מזון – פעולות הננקטות למניעת קלקול מזון שימורים – מוצרי מזון שעברו שימור שימור בעלי חיים שמתו (פחלוץ) או צמחים שימור גופות – חניטה שימור גופות באמצעות הקפאה – קריוניקה אחר: שימור (פסיכולוגיה) – יכולת קוגניטיבית להבחין כי כמות קבועה של חומר נשארת קבועה גם אם מאפיינים אחרים של החומר משתנים חוק שימור – בפיזיקה, חוק המציין כי תכונה מדידה מסוימת של מערכת פיזיקלית מבודדת, אינה משתנה עם התפתחות המערכת
אחוזת אל-מסרי

אחוזת אל-מסרי או בית פלסטין היא בית מגורים מפואר הניצב בראש הר גריזים, הנמצא בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני מוניב אל-מסרי. אחוזת אל-מסרי משתרעת על-פני שטח של כ-280 דונם, באזור בו לא מתגוררים פלסטינים, בסמוך ליישוב הר ברכה ולשכונת השומרונים קריית לוזה. אחוזת אל-מסרי נבנתה בין השנים 1998–2000 וכמעט כל חומרי הבנייה יובאו מצרפת כולל החצץ והחול. הווילה הושלמה לאחר פרוץ האינתיפדה השנייה והבנייה נמשכה במקביל ללוחמה בשכם כאשר בשטח התפוצצו פגזי צה"ל, ובבנייה הועסקו כ-500 פועלים. המקום הוחזק משך זמן-מה בידי צה"ל. האחוזה היא העתקה של וילה קפרה "לה רוטונדה", שנמצאת ליד העיר ויצ'נצה שבחבל ונטו באיטליה. הווילה המקורית נבנתה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו, במאה ה-16, בתקופת הרנסאנס האיטלקי, והיא מופיעה ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בחללי הבית הוצבו יצירות אמנות קלאסיות, מהמאות ה-17 וה-18. בין היתר נמצאים בו שידה של מארי אנטואנט, ספות של לואי ה-17, פסל של הרקולס מהמאה ה-16 שהוצב באולם הכניסה ועיטורי קיר מעשה ידיהם של פבלו פיקאסו ואמדאו מודיליאני. בחזית הבית בריכת נוי עגולה מחופה באבנים צרפתיות ובמרכזה מזרקה מסביב לברכה גן ובו עצי זית עתיקים; במרתף המבנה אתר ארכאולוגי מוכרז ובו שרידי מנזר עתיק מהמאה ה-17. השרידים התגלו באקראי בעת הבניה וזו נעצרה עד לחשיפת כל השרידים. עוד שוכנים באחוזה בריכת שחייה ולצידה ג'קוזי וסאונה. בבית משרתים עובדים שהובאו מסרי לנקה ועברו קורס בערבית. מדיה וקבצים בנושא אחוזת אל-מסרי בוויקישיתוף Visiting a Palace in the West Bank Visiting a Palace in the West Bank
ג'ון לנדיס

ג'ון דייוויד לנדיס (באנגלית: John David Landis; נולד ב-3 באוגוסט 1950) הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי יהודי, שחקן ומפיק. הוא ידוע בעיקר בזכות הקומדיות שלו (כגון: "האחים בלוז", "מגלה את אמריקה", "רמז מסתורי" ועוד), סרטי האימה שלו (כגון: "דם התמימים" (1992), וכן קליפים שביים עבור הזמר מייקל ג'קסון. בשנת 1986 הועמד לדין באשמת הריגה בעקבות התאונה הקטלנית שגרמה למותם של השחקנים ויק מורו, מיקה דין לה ורנה שין-יי צ'ן בעת צילומי הסרט "אזור הדמדומים", לאחר תשעה חודשים נמצאו לנדיס וארבעה אנשי צוות נוספים אשר נשפטו יחד עמו זכאים. בנו של לנדיס הוא התסריטאי מקס לנדיס. מדיה וקבצים בנושא ג'ון לנדיס בוויקישיתוף ג'ון לנדיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון לנדיס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון לנדיס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון לנדיס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ג'ון לנדיס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון לנדיס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון לנדיס, באתר Discogs (באנגלית) אורי קליין, מייקל ג'קסון אמר לי שהוא רוצה להפוך למפלצת, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משרד ההגנה

המונח "שר המלחמה" מפנה לכאן. לערך העוסק בסרט קולנוע, ראו שר המלחמה (סרט). משרד ההגנה או משרד הביטחון הוא המשרד הממשלתי האחראי על הצבא במדינות ריבוניות. בעבר נהגו לקרוא למשרדים אלה בשם משרד המלחמה. שר הביטחון הוא בדרך כלל אדם בעל תפקיד מפתח בקבינט הממשלתי. מאז סוף המאה ה-18 כאשר הקבינטים התחילו להופיע הם נקראו לעיתים קרובות "משרד המלחמה", לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה במרבית המדינות השתנה השם של משרד המלחמה למשרד ההגנה, אם כי לעיתים יריבים של מדינה מכנים את משרד הביטחון שלה והשר העומד בראשו כמשרד המלחמה ושר המלחמה על אף שהשם שונה ואפילו אם מאז ומתמיד לא כונה המשרד בשם זה, כך נוהגות חלק ממדינות ערב וארגוני הטרור כלפי משרד הביטחון של ישראל. במרבית המדינות נחשב תפקיד שר ההגנה לחשוב ביותר מבחינה פוליטית, לפעמים, במיוחד במדינות לא דמוקרטיות הוא חשוב אף יותר משר החוץ. לעיתים, בפרט בתקופות מלחמה, ראש הממשלה מחזיק גם בתפקיד של שר ההגנה. במשטר צבאי, לרוב שר הביטחון הוא גם ראש הממשלה או ראש המטה הכללי. ברוב המדינות הדמוקרטיות שר ההגנה יהיה אזרח, כאשר הצבא למעשה כפוף לאזרחים; אולם ישנן מדינות, בדרך כלל פחות דמוקרטיות, שבהן שר ההגנה לובש מדים והוא איש צבא. בישראל שר הביטחון הוא אזרח, אך פעמים רבות מדובר במי שהיה קצין בכיר, שזמן לא רב לאחר שפשט את מדיו מונה להיות שר הביטחון. משרד הביטחון (ישראל) מחלקת ההגנה של ארצות הברית משרד ההגנה של רוסיה משרד ההגנה (הממלכה המאוחדת) משרד הכוחות המזוינים (צרפת) משרד ההגנה (איראן) משרד ההגנה (אזרבייג'ן) משרד ההגנה (בלארוס) משרד ההגנה (יפן) משרד ההגנה (ספרד) המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט (שווייץ) משרד ההגנה (הודו) מדיה וקבצים בנושא משרד ההגנה בוויקישיתוף
ארמון השיש (סנקט פטרבורג)

ארמון השיש (ברוסית: Мраморный дворец) הוא אחד מן הארמונות הנאו-קלאסיים הראשונים בסנקט פטרבורג. הארמון נמצא בין שדה מרס לרחוב גדת הנהר נייבה, מעט מזרחית לארמון מיכאיל החדש. הארמון נבנה על ידי הדוכס גריגורי גריגורייביץ אורלוב (1734-1783), מאהבה של יקטרינה הגדולה ואיש האצולה החזק ביותר ברוסיה בשנות ה-60 של המאה ה-18. בניית הארמון החלה בשנת 1768 לפי תוכניות של האדריכל האיטלקי אנטוניו רינאלדי אשר סייע בעיצוב ארמון קזרטה, סמוך לנאפולי. הארמון ניכר בשילוב שבין עיטורים עשירים וממדי ענק קלאסיים, עיצוב אשר רינאלדי יצר ככל הנראה בהשפעת האדריכל האיטלקי לואיג'י ונוויטלי, אשר תחתיו עבד בתחילת דרכו באיטליה. הארמון קיבל את שמו בהשראת עיטורי השיש רב הגוונים מהם נבנה. קומת הקרקע בנויה מאבן גרניט בעלת גבישים גסים אשר הובאה מפינלנד ואשר עומדת בניגוד לפילסטרים העשויים שיש שהובא מחבל קרליה, לכותרות ולזרים העשויים שיש מהרי אורל. לוחות שיש בעל ורידים אפורים כחלחלים מהרי אורל מפרידים בין הקומות, בעוד כדים קישוטיים עשויים דולומיט הובאו מטאלין. קווי המתאר של הארמון הם בצורת טרפז: כל אחת מארבע חזיתותיו, אף שהיא סימטרית, היא בעלת עיצוב ייחודי. באחת החזיתות מוסתרת חצר אשר בה הוצגה בין השנים 1937 עד 1992 מכונית משוריינת אשר שירתה את לנין בתקופת מהפכת אוקטובר. היום בולט בחצר פסל רוכב על סוס של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, יצירתו הידועה ביותר של הפסל פאול טרובצקוי, אשר עמד בעבר בכיכר שבחזית תחנת הרכבת במוסקבה. בתקופה הסובייטית היה הארמון משכן למשרד העבודה (1917–1919), האקדמיה לאומנות חומרית (1919–1936), ומוזיאון לנין (1937–1991). בימינו הארמון משמש לתערוכות קבועות של המוזיאון הרוסי, בהן "אומנים זרים ברוסיה (במאות ה-18 וה-19)" ו"מוזיאון פטר לודוויג במוזיאון הרוסי", בה מוצגות תמונות של אנדי וורהול ואומני פופ ארט בולטים אחרים. מדיה וקבצים בנושא ארמון השיש בוויקישיתוף ארמון השיש (ברוסית)
גלית אלדר

גלית אלדר (נולדה ב-24 באוגוסט 1973) היא סופרת ישראלית. גלית אלדר נולדה וגדלה בחולון, בהיותה בת 13 נסעה עם הוריה לניו יורק במסגרת שליחות מבנק לאומי, שם למדה בבית ספר יהודי. היא שבה לישראל בגיל 17 ובמקום לעשות כיתה י"ב התחילה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן. בצבא שירתה בבסיס מפרשית, בחיל מודיעין בדרום הארץ ובתום הסדיר שירתה במילואים. לאחר הצבא עבדה כדיילת קרקע באל על ובמקביל למדה לתואר ראשון במדעי החברה בבר-אילן. לאחר התואר עשתה תעודה בעיתונות ותקשורת בבר-אילן לבוגרי תואר ראשון. באותה עת עברה קורס מכירות מטעם אל על, ואחריו הייתה מנהלת פרסום באגף מטענים באל על. בשנת 2000 התמנתה אלדר למנהלת תקשורת שיווקית בחברת סטרט-אפ ובעקבות בועת הדוט קום, פשטה החברה את הרגל, היא מצאה את עצמה ללא עבודה בהריון מתקדם, בנה נולד והיא החלה לכתוב את ספרה הראשון, שראה אור ב-2004. ב-2006 יצא לאור ספרה השני וב-2008 ספרה השלישי. ב-2007 נהייתה עוזרת ראש תחום פיננסיים בסוכנות ביטוח והיום היא מנהלת שיווק וקשרי סוכנים. במהלך כל השנים שימשה כסופרת צללים של אנשים שונים שרצו להוציא רומנים או ספרי זכרונות. בשנים האחרונות עסקה אלדר בתחום מכירות וניהול מועדוני כושר. היום מנהלת ספורטן הוד השרון. גלית אלדר נשואה לעמית אלדר, מנהל פרויקטים במחשבים ולהם שלושה ילדים, תומר אלדר, רועי ונועה. כבר לא שם, ספרית מעריב, 2004 מתאר את הקונפליקט של האישה המודרנית בת זמננו, הנקרעת בין השאיפה לממש את האני שלה, לבין הצורך שלה להיות אמא ובת זוג מושלמת. הספר מספר בין השאר על אישה שאינה מעוניינת להביא ילדים לעולם ונתקלת בשל כך בעוינות בחברה הישראלית. הוא מתאר כיצד ערך של חברות בין נשים עלול להתנפץ בחיים, דבר שקורה הרבה בגלל גבר ובגלל קנאה שמתעוררת בין נשים. פול מון, ספרית מעריב, 2006 שם הספר לקוח ממסיבת הפולמון אשר מתקיימות בתאילנד, שם חציו הראשון של הספר מתרחש. ואילו חציו השני מתרחש שמונה שנים אחר-כך. הספר דן בשאלה האם מאורעות חיינו הם גורל או צירוף מקרים. בחלקו הראשון הוא מתאר הרפתקאות ואהבות בחופי תאילנד ועל החיים במצב רוח איטי ורגוע. בחלקו השני הוא מתאר כיצד הגיבורה מתמודדת עם פציעה של בן-זוג. סדקים, ספרית מעריב, 2008 בספר התייחסה אלדר לחוקים הנוקשים שמדינת ישראל מתירה לערוך הפלה. גיבורת הספר היא אישה רגילה שחייה שקטים ומתחת לפני השטח האדמה בוערת כשהיא נכנסת ומחליטה להגיד שהילד אינו מבעלה. היא בגדה בבעלה, הוא התגרש ממנה, במסכת גירושים מכוערת ברבנות שמתעמרת באישה. הבעל גם בוגד באישה ומאיים לקחת ממנה את הילדים, תוך שהוא יוצא למסע נקם. הספר מתאר שני אנשים שהאהבה הבוערת ביניהם הופכת לשנאה. אתר האינטרנט הרשמי של גלית אלדר גלית אלדר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" גלית אלדר, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של גלית אלדר, בקטלוג הספרייה הלאומית גלית אלדר, ברשת החברתית פייסבוק
סוואסרוקו

הנארת סוואסרוקו (בצ'רקסית: Саусырыкъо) הוא הנודע מבין 25 הגיבורים הגדולים במיתולוגיה הצ'רקסית ובנה של אם הנארתים סטניה. בשפה הצ'רקסית נחלק השם סוואסרוקו לארבע הברות. "סה" פירושה חרב, "ווא" פירושה להכות, "סרו" פירושה לוהט (חם), "קו" פירושה הבן של. בתרגום מילולי פירוש השם הוא הבן של המכה עם החרב הלוהטת. סוואסרוקו נולד לאם הנארתים המיתולוגיים סטניה. מסופר באגדות כי אביו היה רועה צאן שבא במגע איתה כאשר היא הייתה על גדות הנהר כדי לכבס בגדים. גרסה נוספת מספרת כי הרועה לא בא במגע איתה, אלא סלע שהוא מסר לה הכיל בתוכו את סוואסרוקו. בזמנו שמעה סטניה קולות שבוקעים מתוך הסלע והיא העבירה אותו ללפש אשר שבר את הסלע ושם מצא את התינוק סוואסרוקו. עם לידתו הוטבל סוואסרוקו במי הנהר על ידי לפש כדי להופכו לחסין ובשל העובדה שהוא אחז בשתי הברכיים אשר נותרו מחוץ למים, חלקים אלו הפכו לחוליה החלשה בגופו. לפש הוא אל הברזל באגדות הנארתים. כוחותיו המיוחדים אפשרו לו לפרזל את הברזל במו ידיו. לא מן הנמנע כי הוא אביו הביולוגי של סוואסרוקו, אך הוא נמנע מלאשר או להכחיש עובדה זו. האגדה על סוואסרוקו היא המפורסמת ביותר מבין אגדות הנארתים ומופיעה גם בימינו בספרי ילדים ובחומרי הלימוד בבתי הספר הצ'רקסיים בקווקז. האגדה מספרת כי באחד מן הימים הנארתים יצאו למסע בהרי הקווקז, אולם השלג הכבד אילץ אותם לערוך חניית ביניים. לצערם לא היה בידיהם שום אמצעי כדי להדליק אש והם התקשו לשרוד את הסופה. כאשר לא נותרה ברירה, הוחלט לפנות אל ארץ הענקים כדי לקבל את האש, סוגיה שנראתה כמשימה בלתי אפשרית. סוואסרוקו הציע את עצמו כדי להביא את האש מארץ הענקים. אחרי לחימה קשה כנגד הענקים, סוואסרוקו הצליח לגבור עליהם ולהביא את לפיד האש אל הנארתים. מיום זה הפך נארת סוואסרוקו לגיבור הנארתים. עוד מספרת האגדה, כי אחת התכונות העל טבעיות של סוואסרוקו הייתה יכולתו לדבר עם סוסו בעל התכונות המיוחדות. מניחים כי בזכות סוואסרוקו הצ'רקסים כינו את הסוס בשם אח. בצ'רקסית האות "ש" מפורשת הן כאח והן כסוס, דהיינו הפנייה לאח או לסוס היא זהה. מלבד הסיפורים נכתבו עליו שירים רבים ואחד מהם נכתב על ידי אמו סטניה. "סוואסרוקו אמיץ הלב, בעל הכוח האדיר, אויביך המושבעים, מנסים לגבור עליך, אך אינם מסוגלים, לכן כל הנארתים בארץ, נאספו והחליטו להרוג אותך, היזהר! תמיד היה זהיר!" — הצ'רקסים, ש. אצ'מוס - ר. חאתוקאי, (1991), עמ' 49. האגדה מספרת כי הנארתים ידעו שרק באמצעות תרמית אפשר יהיה לנצח את סוואסרוקו. באחד הימים התאספו הנארתים על פסגת ההר וקראו בשמו. עם הגיעו של סוואסרוקו אל הזירה ביקשו ממנו הנארתים להפגין את כוחו היות שנפוצה שמועה כי הוא נחלש ואיבד את כוחותיו המיוחדים. הוא התבקש לדחוף עגלה צ'רקסית ממרגלות ההר עד הפסגה כשהוא דוחף את העגלה בראשו. סוואסרוקו עמד במשימה ללא דופי, אולם הנארתים לא התרצו וביקשו ממנו לדחוף את העגלה אל פסגת ההר, והפעם באמצעות ידיו. גם הפעם סוואסרוקו הצליח לדחוף את העגלה ללא רבב. אולם הנארתים שלא התרצו ביקשו מסוואסרוקו לדחוף את העגלה פעם נוספת אל פסגת ההר והפעם באמצעות ברכיו. סוואסרוקו ידע כי המשימה הזאת עלולה לסכן את חייו מאחר שברכיו היו החוליה החלשה בגופו, אך כדי לשמור על הילת גבורתו הוא ביצע גם משימה זו, תוך שהוא נפצע בברכיו והחל מדמם. עם השלמת משימתו עלה סוואסרוקו על סוסו ודהר אל עבר ביתו, אך בטרם הספיק להתקדם למרחק רב, נפל מסוסו, התמוטט ומת. כך מצא את מותו נארת סוואסרוקו, גדול הנארתים. מדיה וקבצים בנושא סוואסרוקו בוויקישיתוף
אנוביט

אנוביט טכנולוגיות בע"מ הייתה חברת היי-טק ישראלית שהוקמה ביוני 2006 ועסקה בפיתוח וייצור שלושה מוצרים: שבב הנמכר ליצרניות התקני פלאש, בתצורה חלקית או מלאה; ערכות דיסק און קי או כונני SSD ללפטופים, המיועדים ליצרניות מחשבים; ושרת אחסון לארגונים. שמה של אנוביט מגיע מקיצור "Add Another Bit". בדצמבר 2011 נרכשה אנוביט על ידי חברת אפל ב-390 מיליון דולר. החברה נוסדה על ידי פרופ' אודי וינשטיין, ד"ר אופיר שלוי ואריאל מייסלוס ומשרדיה ישבו בהרצליה. לאחר הרכישה על ידי Apple, הפכו משרדים אלה למשרדי החברה הרוכשת. המשרד האמריקאי שלה מוקם במרלבורו, מסצ'וסטס. באוגוסט 2007 גייסה כ-17 מיליון דולר ובנובמבר 2008 גייסה כ-20 מיליון דולר. בגיוס האחרון אותו הובילה אינטל קפיטל, קרן הון הסיכון של חברת אינטל, בנובמבר 2010, הושקעו בחברה 32 מיליון דולר. עוד השקיעו חברת סמסונג, וקרנות ההשקעה באטרי ונצ'רס, פיטנגו ומיקרון ונצ'רס. אנוביט החזיקה בכ-95 פטנטים ולפני רכישתה אנוביט העסיקה כ-200 עובדים וגייסה במצטבר כ-76 מיליון דולר ממשקיעיה. בשנת 2010 החלה לפתח כונני SSD. בחודש אוגוסט 2011 הודיעה אנוביט כי מתחילת השנה סיפקה יותר מ-20 מיליון בקרים. החברה הכריזה על פיתוח בקר הזיכרון המהיר בעולם עבור טאבלטים וטלפונים חכמים. מדובר בבקר המספק קצב קריאה/כתיבה של 666 מגה-בייט לשנייה, ותומך בעד 256 גיגה בייט זיכרון. ב-13 בדצמבר 2011 התפרסם כי אפל מתכננת לרכוש את אנוביט בסכום של כ-390 מיליון דולר. אפל הביעה עניין בשבב שמפתחת אנוביט, אשר משפר את מהירות ואמינות שבבי זיכרון הפלאש במכשירים ניידים ומאפשר אחסון מידע רב יותר על גבי התקני הפלאש. השבב מתמחה בייעול עבודת זיכרונות פלאש באמצעות טכנולוגיה ייחודית לעיבוד אותות ספרתי המאפשרת ניהול יעיל יותר של זכרונות פלאש. הוא מותקן ב-אייפון, באייפד וב-מקבוק אייר שמייצרת אפל. אתר האינטרנט הרשמי של אנוביט אנוביט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאיר אורבך, מנהלי אנוביט הודיעו לעובדים בהרצליה: העסקה עם אפל נסגרה, באתר כלכליסט, 20 בדצמבר 2011 אמיתי זיו, ‏אנוביט: האקזיט שהכניס את אפל לישראל, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2022
רזאל

האם התכוונתם ל... אהרן רזאל – זמר ומלחין של מוזיקה חסידית אלטרנטיבית יונתן רזאל – מוזיקאי ישראלי, אחיו של אהרן ניצן-חן רזאל – כנר וזמר ישראלי, בן דודם של יונתן ואהרן משפחת רזאל – תולדות המשפחה להקת רזאל – להקה בה השתתפו אהרן, יונתן ושני אחיהם כילדים. רזיאל
שער השיש (לוב)

שער השיש (שמו באיטלקית: Arco dei Fileni, נודע בלוב בשם אל גאוס (הקשת)) היה שער ניצחון שנבנה בלוב בימי השלטון האיטלקי בה. הוא ניצב על דרך החוף של לוב, בין ראס לאנוף לאל עגיילה, וסימן את הגבול בין טריפוליטניה לבין קירנאיקה. השער נהרס בשנות השבעים על ידי משטרו של קאדאפי. גובה המבנה היה 31 מטרים, קשת השער שלו התנשאה לגובה של 15.75 מטרים ורוחבה היה 6.5 מטרים. דפנות הקשת היו מעוטרות בתבליטי שיש ומעל הקשת משני צידיה נקבעו שני פסלי ארד של האחים הפילאנים (Philaenus Brothers) מקרתגו. בראש המבנה נחרתה כתובת בלטינית: Alme Sol, possis nihil urbe Roma visere maius ("שמש נדיבה, מי ייתן ולעולם לא תביטי על עיר גדולה מרומא"). השער תוכנן על ידי האדריכל פלורסטאנו די פאוסטו (Florestano Di Fausto) לבקשת מושל לוב האיטלקי איטלו באלבו. הוא נחנך ב-16 במרץ 1937. השער נהרס במהלך שנות השבעים על ידי משטרו של מועמר קדאפי. שרידים מפסלי הארד ותבליטי השיש של המבנה נמצאים במוזיאון קטן בעיר מדינת סולטאן, כ-50 קילומטרים מהעיר סירת. המבנה היה אחד מעשרות מבנים שהוקמו על עקרונות האדריכלות הפשיסטית בשטחים שאיטליה כבשה במהלך המאה ה-20. מזבחות האחים הפלינים מדיה וקבצים בנושא שער השיש בוויקישיתוף תמונה של השער משנת 1943 מן המגזין Yank תמונות של השער ושרידיו באתר Mediterranees להרחבה ראו כאן.