laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלברטוזאורוס

אלברטוזאורוס (שם מדעי: Albertosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים. פירוש שמו הוא "לטאת אלברטה" והוא נקרא על שם פרובינציית אלברטה שבקנדה, שם נתגלה ב-1905 על ידי הנרי פיירפילד אוסבורן. יש המשייכים את הגורגוזאורוס לסוג זה. הסוג כלל מין יחיד - אלברטוזאורוס סרקופגוס (Albertosaurus sarcophagus). האלברטוזאורוס היה דומה מאוד לטירנוזאורוס אולם קטן ממנו, ושקל פחות משתי טונות. בניגוד לו, תקופת התפתחותו הייתה קצרה יותר ונמשכה רק כ-10 מיליוני שנים. מאז גילויו ב-1884 נמצאו מאובנים של יותר מ-30 פרטים, אשר סיפקו למדענים מידע נוסף אודות האנטומיה של האלברטוזאורוס, יותר מרוב הטירנוזאורים האחרים. גילוים של 26 פרטים באתר אחד תרמה להכרה באלברטוזאורים כבעלי התנהגות של להקה. האלברטוזאורוס היה קטן מחלק הטירנוזאורים האחרים, כדוגמת הטרבוזאורוס והטירנוזאורוס. אורך גופו של האלברטוזאור הגיע עד ל-9 מטרים (30 רגל), ואורך הירך עד ל-2.5 מטר. מראה גופו של האלברטוזאורוס היה דומה לזה של טירנוזאורים אחרים. הוא התהלך על שתיים, והיה לו זנב ארוך לאיזון ראשו הענק. גולגולתו גדולה הגיעה עד לכדי אורך של מטר. רגליו הקדמיות היו קטנות מאוד ביחס לגודלו, ובהן היו רק שתי אצבעות. ברגליו האחוריות ארבע בהונות, אחת מהן קצרה, ורק שלוש נוגעות בקרקע. האלברטוזאורוס נע במהירות של 14–21 קמ"ש. אלברטוזאורוס מופיע בסדרה בראשית: עולם חדש בתור הנבל הראשי, לאחר שפרט שיצא מסטייה טרף את ברוק - אשתו של אוון קרוס והכניס אותו לפחדים ותחושת אשמה קשה. בפרק האחרון מופיע אותו פרט מקורי יוצא מסטייה בלונדון ובסוף אוון יורה בו למוות, לאחר שהוא משתחרר ממכולה ופוגע בקולונל הול. האלברטוזאורוס מוצג בעל זרועות וקרניים בולטות. הוא מופיע בסרט נדידת הדינוזאורים בתור אחד האויבים הראשיים בנדידה של האדמונטוזאורוס והפכירינוזאורוסים הצעירים. פרט אחד מתקיף בוגר בעל גידול במוח ושניהם נופלים למותם מקצה צוק. הוא מופיע בפרק האחרון של פארק פרהיסטורי של נייג'ל מארוון. מספר פרטים הורגים פרזאורולופוס אך הוא נחטף להם בידי התנין הגדול ביותר מעולם - הדיינוסוכוס. בסדרה מועדון הקרב הג'ורסי נראים אלברטוזאורוסים מתקיף קבוצת פכירינוזאורוסים ודוחקים אותם אל הנהר השוצף ופרטים רבים נהרגים בו. בתוכנית "Dinosaurs: Messages in Stone" מתואר האלברטוזאורוס. הוא מוזכר בפרק השלישי של הכוכב דינוזאור. האלברטוזאורוס מופיע בסדרות הילדים רכבת הדינוזאורים ודינו דן. בזיכיון פארק היורה לא מופיע אלברטוזאורוס, למעט באיורים בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון. עם זאת הוא מופיע במספר משחקי מחשב של הסדרה ביניהם בפארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic Park Builder, Jurassic World Evolution, Jurassic Park: Operation Genesis, "Warpath: Jurassic Park"‏, "Jurassic Park: Trespasser" ו-"Jurassic Park: Explorer". הוא נראה גם במשחק המחשב של הסרט דינוזאור. בנוסף הוא הופיע בסדרה פלאווורלד. השוואה לאדם מאבק בין אלברטוזאורוס לאדמונטוזאורוס מדיה וקבצים בנושא אלברטוזאורוס בוויקישיתוף אלברטוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלברטוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) אלברטוזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Albertosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-23

דיוויזיה הררית מס' 23, קאמא אס אס, שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה הקרואטית מס' 2", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בתחום קרואטיה, שכללה באותה תקופה גם את בוסניה והרצגובינה. לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13 ("הנדשאר", או חנג'ר), החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים בוסנים מוסלמים. הדיוויזיה הוקמה ביוני 1944 והרכבה היה 90% בוסנים מוסלמים ו-10% קרואטים קתולים. בספטמבר 1944 היא פורקה והחיילים צורפו לדיוויזיה הררית מס' 13, חאנדיאר אס אס. Williamson, Gordon, German Mountain & Ski troops 1939-45, Oxford: Osprey Publishing, 1996. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ההררית אס אס ה-23 בוויקישיתוף
הסכם אנקרה

הֶסְכֵּם אַנְקָרָה (בטורקית: Ankara Antlaşması) נחתם ביום 20 באוקטובר 1921 באנקרה שבטורקיה בין נציגי ממשלת צרפת לנציגי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, וסיים באופן רשמי את מלחמת טורקיה–צרפת בדרומה של אסיה הקטנה. ההסכם נחתם לאחר שהסכם השלום בקיליקיה שנחתם בין הצדדים הניצים ב-9 במרץ 1921 בלונדון לא השיג את מטרתו, והלוחמה המשיכה. לפי ההסכם נסוגו הצרפתים משטחי דרום אנטוליה עליהם השתלטו לאחר מלחמת העולם הראשונה בהתאם להסכמותיהם עם הבריטים במסגרת הסכם סייקס–פיקו, ובתמורה הכירו הטורקים במנדט הצרפתי על סוריה. הסכם אנקרה השפיע במידה רבה על ניסוח קו הגבול בין הרפובליקה של טורקיה למנדט הצרפתי על סוריה כפי שנקבע מאוחר יותר בהסכם לוזאן שנחתם ב-1923. עד יום 3 בינואר 1922 השלימו הצרפתים את פינוי חייליהם משטחי אסיה הקטנה שנותרו בחזקתם, ובכלל זה מהערים גזיאנטפ, טרסוס ואדנה, ונסיגתם לוותה במנוסה של תושבים ארמנים מהאזור. הסדרת דרישותיהם של הצרפתים בחלקים אחרים של אסיה הקטנה, דהיינו באזור מצרי דרדנלים ובוספורוס וכן לאורך חופי הים השחור הוסדרה באופן סופי במסגרת שביתת הנשק של מודניה. מדיה וקבצים בנושא הסכם אנקרה בוויקישיתוף הסכם אנקרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
באואר

באואר (Bauer) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו איכר. מן השמות הנפוצים בגרמניה. האם התכוונתם ל... באואר – מפיק מוזיקלי. התפרסם בעקבות תופעת הרשת הארלם שייק באואר – כדורגלן ברזילאי אדלה בלוך-באואר – אשת חברה ומצנטית יהודית-אוסטרית דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר – דיוקן של בלוך-באואר מאת גוסטב קלימט אוטו באואר – הוגה ופוליטיקאי אוסטרי אנרי באואר – עיתונאי, מבקר תיאטרון, סופר וקומונר צרפתי, בנו של אלכסנדר דיומא האב ארווין באואר רופא וביולוג הונגרי-יהודי אריך באואר – איש אס אס, הפעיל את תאי הגזים במחנה סוביבור ברונו באואר – פילוסוף גרמני גוסטב באואר – קנצלר גרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר גיטה באואר – עיתונאית גרמנית, מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם ג'ק באואר – הדמות הראשית בסדרה 24 דיולה באואר – איש צבא יהודי-הונגרי הנס באואר – בלשן גרמני, עסק בחקר השפות השמיות. הנס באואר – כדורגלן גרמני הרברט באואר - שם לידתו של בלה באלאז', סופר, משורר, קולנוען, במאי קולנוע, תאורטיקן קולנוע, מבקר ומורה הונגרי-יהודי הרמן באואר – מפקד שייטת הצוללות של הצי הגרמני הקיסרי הרמן באואר-מארקפי – מורה, פקיד ואיש ציבור יהודי-הונגרי ז'ראר באואר – עיתונאי צרפתי מפורסם, בנו של אנרי באואר טמאש באואר – כלכלן ופוליטיקאי יהודי-הונגרי יהודה באואר – היסטוריון וחוקר שואה יוהאן הרמן באואר – שחמטאי אוסטרי מיהאי באואר – מתמטיקאי יהודי-הונגרי מיקלוש באואר – עורך דין וקצין חקירות יהודי-הונגרי מנחם באואר - שם לידתו של מני פאר, שחקן, שדרן ומנחה טלוויזיה ישראלי מריוס באואר – צייר, תחריטאי וליטוגרף הולנדי סטיבן באואר – שחקן קובני-אמריקני. סיביל באואר – אלופה אולימפית בשחייה מארצות הברית פרדיננד באואר – מאייר בוטני אוסטרי פריץ באואר – התובע הכללי לשעבר של מדינת הסן בגרמניה. מסר למוסד נתונים שהביאו ללכידת אדולף אייכמן רוב באואר – אדמירל הולנדי רוברט באואר – כדורגלן גרמני רודולף באואר – צייר גרמני רודולף באואר (אתלט) (אנ') - זורק דיסקוס הונגרי
הגלריה הלאומית ז'ה דה פום

הגלריה הלאומית זֶ'ה דֶה פּוֹם (בצרפתית: La galerie nationale du Jeu de Paume) היא אתר לתצוגת אמנות עכשווית וצילום, הנמצא בגני טווילרי, בקצה הצפון-מערבי של la Terrasse des Feuillants שבכיכר הקונקורד, ברובע הראשון של פריז שבצרפת. שטח התצוגה בגלריה הוא 1,200 מטרים רבועים. בניין הגלריה נבנה בשנת 1861 בתקופת שלטונו של נפוליון השלישי, ואכלס בתחילה מגרשי טניס; שמו נגזר מהכינוי הישן למשחק הטניס – "זֶ'ה דֶה פּוֹם" (jeu de paume). משנת 1909 מוקדש המבנה לאמנות, בשיתוף עם מוסדות האמנות מוזיאון האורנז'רי ומוזיאון הלובר. בזמן מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה לאחסון יצירות של אמנים יהודים שהוחרמו בידי הנאצים. בין השנים 1947 ל-1986, שנת חנוכתו של מוזיאון ד'אורסי, הציגה גלריית ז'ה דה פום יצירות אימפרסיוניסטיות. הגלריה נפתחה מחדש לאחר שבוצעו בה שיפוצים בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20, ביוזמתו של שר התרבות ז'אק לאנג, שנקראה מעתה הגלריה הלאומית ז'ה דה פום. אתר התצוגות החדש יועד לאמנות מודרנית ועכשווית מסוגים שונים, אך משנת 2004 הוא מוקדש בלעדית לתערוכות צילום עכשווי ולאמנות וידאו. הגלריה הלאומית ז'ה דה פום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא הגלריה הלאומית ז'ה דה פום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית ז'ה דה פום (בצרפתית) הגלריה הלאומית ז'ה דה פום כיוונים, שעות פתיחה הגלריה הלאומית ז'ה דה פום, ברשת החברתית פייסבוק הגלריה הלאומית ז'ה דה פום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הגלריה הלאומית ז'ה דה פום, ברשת החברתית אינסטגרם הגלריה הלאומית ז'ה דה פום, ברשת החברתית LinkedIn הגלריה הלאומית ז'ה דה פום, סרטונים בערוץ היוטיוב
מרד האיכרים האנגלי

מרד האכרים האנגלי (באנגלית: Peasants' Revolt, Tyler’s Rebellion, or the Great Rising of 1381) היה מרידה נגד המלך ריצ'רד השני, מלך אנגליה בן ה-14, בשנת 1381. לאחר המגפה השחורה נוצר באנגליה מחסור בכוח אדם וכתוצאה מכך המשכורות החלו לעלות. במטרה למנוע את עליית השכר, נחקקו חוקים שקבעו שכר מקסימום ונקבע שכל אדם המסוגל לעבוד חייב לעבוד. בשנת 1377 הטיל אדוארד השלישי, מלך אנגליה מס גולגולת שנועד לממן את מלחמת מאה השנים נגד צרפת. בשנת 1381, בתקופת שלטונו של המלך ריצ'רד השני, הועלה שיעור המס באופן חד וגבייתו הפכה לגמישה, כאשר סכומים שונים הוטלו על אנשים שונים, ועל כן נתפסה בעיני ההמון כשרירותית ומפלה. כיוון שהמלך היה בן 14 בלבד, הייתה ליועציו מעורבות גדולה בענייני הממלכה, והם נחשבו בעיני רבים בעם כמושחתים. השלטון הפעיל יד קשה במאמציו לגבות את המס. כאשר ג'ון במפטון, אחד מגובי המס, הגיע עם שני עוזרים לעיירה ברנטווד באסקס, בשנת 1381, סירבו התושבים לשלם את המס בטענה שהם כבר שילמו מספיק, והמון זועם של מעל מאה איש בהנהגת תומאס בייקר גרש מהעיירה את גובי המס. כאשר תגבורת נשלחה לברנטון מלונדון, הוציא ההמון להורג שישה מהפקידים בתגבורת והשביע את השאר שלעולם לא יחזרו לגבות מס. שמועת המרידה התפשטה במהירות ובכל מחוזות אסקס וקנט סירבו אנשים לשלם את המס. קבוצה גדולה של חמושים, מעודדים מההצלחה, יצאו ביוני לכיוון לונדון. כאשר ההמון הגיע לבלקהית' בקרבת לונדון ב-12 ביוני, הוא פגש את הכומר ג'ון בול אשר טבע את האימרה: "כאשר אדם עדר וחוה טוותה, מי היה במעמד האצילים?" (?When Adam delved and Eve span, who was then the gentleman). למחרת נכנס ההמון ללונדון והציג את דרישותיו בפני המלך, בהן ביטול הצמיתות ופיטורי חלק מהשרים, שנחשבו מושחתים. במקביל, פשט המון על מצודת לונדון והצליח להיכנס פנימה, כנראה הודות לסיוע מבפנים. ההמון חיסל[דרושה הבהרה] את השרים שנמצאו שם, ובהם את סיימון מסדברי שהיה הלורד צ'נסלור והארכיבישוף של קנטרברי, ורוברט דה האלס שר האוצר. למחרת היום, אחד ממנהיגי המורדים, ווט טיילר, נפגש לבדו עם המלך ואנשיו, והוצא להורג על ידיהם, לפי הנטען לאחר שנהג בגסות ושלף סכין. המלך הצליח לשכנע את ההמון כי הכל כשורה ושדרישותיהם ימולאו ואמר להם לחכות לטיילר בנקודת מפגש רחוקה. בינתיים הצליח המלך לגייס צבא של 7,000 חיילים, ויצא למסע[דרושה הבהרה] לחיסול המורדים. המלך הפר את כל התחייבויותיו למורדים ולא ביטל את המיסים החדשים כפי שהבטיח. מדיה וקבצים בנושא מרד האיכרים האנגלי בוויקישיתוף מיטל כהן, כשכבשו את לונדון ורצחו עורכי דין: המחאה החברתית נוסח 1381, באתר הארץ, 19 ביוני 2017 מרד האיכרים האנגלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרד טיילור, 1381, דף שער בספרייה הלאומית מרד האיכרים האנגלי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-21

דיוויזיית אס אס הררית ה-21 'סקנדרבג', שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה האלבנית הראשונה", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, מתוך האוכלוסייה האלבנית המוסלמית של קוסובו. ב-1943 הוקמה על ידי האלבנים הליגה השנייה של פריזרן, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים. הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים. בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית. הליגה ומנהיגיה עודדו את האלבנים להתגייס ליחידות אס אס גרמניות. לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13, החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים אלבנים מוסלמים, מרביתם ממחוז קוסובו. הדיוויזיה הוקמה במרץ 1944 והתקיימה עד מרץ 1945. הדיוויזיה האלבנית נקראה על שמו של הגיבור הלאומי האלבני, סקנדרבג, נועדה למלחמה נגד הפרטיזנים ולאלבנים הובטח שלאחר המלחמה תוקם מדינה אלבנית גדולה שתכלול, בנוסף לאלבניה עצמה, גם את קוסובו ואת צפון מקדוניה. בפברואר 1944 הדיוויזיה עצרה כ-280 יהודים ומסרה אותם לנאצים הגרמנים – יהודים אלה לא שבו. הסרבים האשימו את לוחמי הדיוויזיה שביצעו טיהור אתני כנגד הסרבים. Williamson, Gordon, German Mountain & Ski troops 1939-45, Oxford: Osprey Publishing, 1996. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ההררית אס אס ה-21 בוויקישיתוף אודות הדיוויזיה באתר 'feldgrau'. Chaim Frank, Antisemitism in Eastern Europe: History and Present in Comparison, 2010, Bern, עמוד 91 (באנגלית) Balkan Genocides: Holocaust and Ethnic Cleansing in the Twentieth Century מאת Paul Mojzes, עמוד 95 (באנגלית)
גבריאל צורן

גבריאל (גבי) צורן (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה הפתוחה, מתרגם, סופר ועורך ספרותי. צורן הוא חבר בוועדה מקצועית למינוח בנושאי ספרות של האקדמיה ללשון העברית. צורן נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי ולאחר שירות צבאי, בשנים 1967–1987 התגורר בירושלים. את לימודיו לתואר שני השלים בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודיו לתואר דוקטור בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' בנימין הרושובסקי. נושא שהיה למוקד עבודתו המחקרית הוא תפישת המרחב ביצירה הספרותית. המחקר מבוסס על מושגים מתורת הספרות, מן הפילוסופיה ומן הגאוגרפיה, המתודולוגיה שלו נשענת על הסטרוקטורליזם. ב-1987 שב לאוניברסיטת חיפה ושם משמש פרופסור לספרות ומלמד גם בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, מתמחה צורן בספרות גרמנית ובספרות יוון הקלאסית ואף תרגם יצירות מפתח משתי תרבויות אלו לעברית. שימש כעורך כתב העת האקדמי דפים למחקר בספרות. גבריאל צורן גם חיבר שני ספרי ילדים, "מורד הזמיר" (עם עובד: תשמ"ו 1986), המספר את סיפורו של ילד ממשפחה יקית בחיפה של שנות ה-50; ו"אגס, תפוח וקינמון" (הוצאת שוקן), המבוסס על סיפור אגדה. גבריאל צורן נשוי למרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן, בנם הוא המנצח יובל צורן. "רטוריקה" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות, ייעוץ: נתן זך), ספרית פועלים, 2002 "מוצרט הקטן שלנו", מאת וולפגנג בורכרט, (הקיבוץ המאוחד, 1989) "הסהרורים" מאת הרמן ברוך, 1988 "עד שמיעה", מאת אליאס קנטי, 1987 "יוסף ואסנת", ספר חיצוני מהתקופה ההלניסטית "הרבה צרות היו לו עם המלחמות", מבחר מסיפורי וולפגנג בורכרט, (הספרייה הקטנה 2007) "קטגוריות" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות), רסלינג, 2019 "מעבר לחיקוי", (טקסט ואמנויות לשון במחשבה האריסטוטלית) ההוצאה לאור אוניברסיטת תל אביב, 2010. "טקסט, עולם, מרחב: דרכי ארגונו של המרחב בטקסט הסיפורי", הוצאת הקיבוץ המאוחד, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1997. "אגס, תפוח וקינמון", הוצאת שוקן, ירושלים, 1995. "מורד הזמיר", הוצאת עם עובד, תל אביב, 1986. "דיוניסוס והפולחן הדיוניסי בדיאלוגים האפלטוניים" (בקובץ "דיוניסוס ופמלייתו באמנות ארץ־ישראל" 1998) " אלזה לסקר-שילר בדרכה אל העברית" (בקובץ אלזה לסקר-שילר – משוררת מציירת 2006) רטוריקה כצומת של מגעים בין משפט לספרות, מחקרי משפט י"ח, כרך 1 מאמרים על האודיסאה (עריכה), הוצאת כתר, 1989 שי חורב, גבריאל צורן, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 304, 2018. רשימת הפרסומים של גבריאל צורן, בקטלוג הספרייה הלאומית גבריאל צורן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" גבריאל צורן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" גבריאל צורן, דף שער בספרייה הלאומית גבריאל צורן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיום די בלה

גיום די בלה (בצרפתית: Guillaume du Bellay; ‏1491 – 9 בינואר 1543) היה היסטוריון, איש צבא ודיפלומט צרפתי. נולד למשפחת אצולה בחבל אנז'ו (כיום בחבל פיי דה לה לואר) בצרפת. נודע כלוחם אמיץ והיה נערץ בשל גבורתו ובשל התנהגותו האצילה. שימש כפרש במסדר סן מישל ולקח חלק בקרב פאביה (24 בפברואר 1525), שבו נפל בשבי הספרדי יחד עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת. מ-1537 היה מושל העיר טורינו בצפון איטליה, ואחר כך התמנה למשנה למלך פיימונטה, שם כבש מספר מקומות מבוצרים מידי צבא האימפריה הרומית הקדושה, ונפצע בקרב מספר פעמים. שימש כשגריר המלך פרנסואה הראשון אל האפיפיור קלמנס השביעי, ואחר כך כשגריר צרפת לאנגליה ולגרמניה. ב-1542 יצא מפיימונטה לפריז כדי לייעץ למלך בענייני הממלכה, אולם צפונית מערבית מן העיר ליון נתקף בחולשה ונאלץ לחדול ממסעו. הוא נשאר בעיירה סן סמפוראן ונפטר שם ב-1543. ב-1569 יצאו לאור "הזיכרונות" של מרטאן די בלה (1495–1559) בעשרה ספרים ששלושה מהם (5–7) נכתבו על ידי אחיו, גיום די בלה שתיאר את הקרבות שבהם לקח חלק ואת המשא ומתן בין הצדדים הלוחמים בשנים 1536 - 1540. זיכרונות אלה מהווים מקור חשוב להיסטוריונים של המלחמות בין פרנסואה הראשון לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. גיום די בלה הוא שהחל לכתוב יצירה זו, ואחיו מרטאן הרחיבה לתקופה 1513 - 1547. מדיה וקבצים בנושא גיום די בלה בוויקישיתוף גיום די בלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קוד פרופר

בתורת הגרפים, קוד פרווּפֵר (Prüfer Sequence) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף. את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם   K n {\displaystyle \ K_{n}} הוא   n n − 2 {\displaystyle \ n^{n-2}} . קוד פרופר הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מאפשר לזהות בעיות ספירה של עצים ממוספרים כבעיות הנוגעות לתכונות של סדרות של מספרים ובכך מאפשר ייבוא של שיטות קומבינטוריות בסיסיות לפתרון בעיות מורכבות בתורת הגרפים. בהינתן עץ   T {\displaystyle \ T} כלשהו וצומת   v {\displaystyle \ v} כלשהו בתוכו נסמן ב-   T − v {\displaystyle \ T-v} את העץ המתקבל על ידי הסרת הצומת v וכל הצלעות המחוברות אליו. סימון זה יאפשר להגדיר רקורסיבית את פעולת הקוד. בכל שלב: נבחר את העלה (צומת בעץ המחובר לצומת אחד בלבד, כלומר צומת בעל דרגה 1) שמספרו הוא מינימלי. נרשום, במקום הבא בוקטור הקוד, את מספרו של הצומת היחיד שמחובר אליו. נמחק את העלה מהעץ לאחר המחיקה נוצר עץ חדש   T − v {\displaystyle \ T-v} עם מספר צמתים קטן באחד מהעץ המקורי, עליו נפעיל שוב את התהליך. התהליך יסתיים כאשר יישארו שני עלים המחוברים אחד לשני. היות שאורך הקוד שווה למספר צמתים שהוסרו - אורך הקוד הוא בעל n-2 איברים. נציג פונקציה הופכית לקוד פרופר, כלומר, מעבר מוקטור באורך n-2 המכיל מספרים טבעיים מ-1 עד n לעץ תואם. נדרש להיעזר ברשימה של כל המספרים הטבעיים בין 1 ל-n ובוקטור הקוד. השלבים בתהליך: נחפש את המספר המינימלי ברשימה שאינו מופיע בוקטור הקוד, ונציב אותו כצומת בגרף. ניקח את הערך הראשון בוקטור ונציב כצומת בגרף נמתח קשת בין הצמתים שנוצרו בשני השלבים הקודמים נמחק את המספרים מהווקטור ומהרשימה נחזור על השלבים שוב ושוב, לאחר n-2 שלבים יישארו ברשימה שני מספרים והווקטור יהיה ריק. נחבר את שני הצמתים האלו בקשת. מדיה וקבצים בנושא קוד פרופר בוויקישיתוף תהליך הקידוד - הסבר ודוגמאות קוד פרופר, באתר MathWorld (באנגלית)
חלוקה מנהלית של צרפת

השלטון המקומי בצרפת פועל במספר רמות. החלוקה הרחבה ביותר של המדינה היא לחבלים והקטנה ביותר היא לקומונות. החלוקה כוללת גם את צרפת המטרופולינית (השטח שממוקם על אדמת אירופה והאיים הסמוכים לה) ואת המושבות מעבר לים. כל האזרחים ב: הטריטוריות הצרפתיות, מבלי קשר להגדרתן, מורשים להצביע בבחירות. צרפת המטרופולינית מחולקת ל-13 חבלים (régions) (קורסיקה לא מוגדרת כחבל רשמי אלא כ"קולקטיב טריטוריאלי" (ר' בהמשך), אולם בדיבור היומיומי עדיין מתייחסים אליה כחבל). החבלים מחולקים ל-96 מחוזות (départements). המחוזות מחולקים ל-329 נפות (arrondissements). הנפות מחולקות ל-3,879 קנטונים. הקנטונים מחולקים ל-36,569 קומונות (חלק מהקומונות הגדולות יותר נמצאות במספר קנטונים). שלוש קומונות (פריז, מרסיי וליון) מחולקות שוב ל-45 רבעים מוניציפליים בשל גודלן. ישנן 2,573 "קומונות משותפות" המקבצות בתוכן 33,327 מהקומונות בצרפת. ערך מורחב – צרפת מעבר לים גוואדלופ, גיאנה הצרפתית, מרטיניק, ראוניון ומיוט נחשבים לחבלים מעבר לים ויש להם סטטוס זהה לזה של החבלים בצרפת המטרופוליטנית. כמו שהוואי במעמד זהה לשאר מדינות ארצות הברית. חבלים אלו מסווגים כמחוזות מעבר לים עם סטטוס כשל המחוזות בצרפת היבשתית. גוואדלופ, גיאנה הצרפתית, מרטיניק וראוניון הוגדרו כחבלים מעבר לים ב-1946 ואליהם הצטרפה מיוט ב-2011. ארבעת החבלים/מחוזות מעבר לים מחולקים ל-12 רבעים. במיוט אין רבעים. הרבעים מחולקים ל-172 קנטונים. הקנטונים מחולקים ל-129 קומונות. ישנן 15 "קומונות משותפות" המקבצות בתוכן 87 מהקומונות בחבלים מעבר לים. פולינזיה הצרפתית, סן ברתלמי, ואליס ופוטונה, סן-פייר ומיקלון סן מרטן, קרויים קולקטיבים מעבר לים ולהם ספר חוקים משלהם. פולינזיה הצרפתית מחולקת לחמישה אזורים של שלטון מקומי, ואלו מחולקים ל-48 קומונות. סן ברתלמי הוא קולקטיב שנוצר ב-22 בפברואר 2007. לפני כן נחשב לקומונה בחבל גוואדלופ. האי הוא אחד משלוש טריטוריות צרפתיות מיושבות ללא מבנה רבעים, קנטונים וקומונות. סן מרטן הוא קולקטיב שהוקם ב-2007. לפני כן נחשב לקומונה בגוואדלופ. האי הוא אחד משלוש הטריטוריות ללא מבנה רבעים, קנטונים וקומונות. סן-פייר ומיקלון בעלי אותו הסטטוס של קורסיקה (קולקטיב טריטוריאלי) ומחולקים לשתי קומונות. ואליס ופוטונה מחולקים לשלושה מחוזות התואמים את הממלכות המסורתיות באיים. על כל מחוז שולט מלך. שלושת המלכים באיים הם המלכים היחידים המוכרים ברפובליקה הצרפתית. האיים הם אחד משלוש הטריטוריות ללא מבנה רבעים, קנטונים וקומונות. קלדוניה החדשה נחשבת ל"קולקטיב מיוחד" (collectivité sui generis) עם סטטוס ייחודי ברפובליקה הצרפתית, בין קולקטיב טריטוריאלי למדינה ריבונית. האיים מחולקים לשלושה מחוזות. המחוזות מחולקים ל-33 קומונות. ארץ אדלי ועוד מספר איים הנמצאים באנטארקטיקה ובאוקיינוס ההודי נקראים ביחד הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ונחשבים ל"טריטוריה מעבר לים". אין בהם שום אוכלוסייה קבועה או קומונות. האי קליפרטון הוא אטול ממערב למקסיקו ללא אוכלוסייה ומנוהל ישירות על ידי הממשל בצרפת. אזורים אדמיניסטרטיביים צרפתיים בעלי חופש שלטון מוגבל וממשל נבחר נקראים קולקטיבים טריטוריאליים. בכינוי הזה נקראים חבלים, מחוזות, קומונות, קולקטיבים מעבר לים וכן קורסיקה. כל הקולקטיבים מיוצגים בסנאט הצרפתי. חבלי צרפת מחוזות צרפת הקנטונים של צרפת מדיה וקבצים בנושא חלוקה מנהלית של צרפת בוויקישיתוף
עאדל אמאם

עאדל אמאם (בערבית: عادل إمام; נולד ב-17 במאי 1940 באל-מנצורה) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון לשעבר מצרי, עד לפרישתו ממשחק ב-2024. אמאם נמנה עם השחקנים המוכרים ביותר בקולנוע הערבי. הוא שיחק ביותר מ-120 סרטים, יותר מ-20 מחזות וסדרות טלוויזיה, ובתוכנית רדיו עם הזמר עבד אל-חלים חאפז. בתפקידיו השונים הוא מציג קשת רחבה של סגנונות הומור וזוכה לביקורות אוהדות הן מצד המבקרים והן מקהל הצופים. עם זאת, לא פעם היו אמאם וסרטיו מושא לביקורת ומחלוקת בתוך החברה המצרית, בעיקר מצד אסלאמיסטים. סרטים רבים בכיכובו, כמו "ציפורי החושך" (1985) "הטרוריסט" (1994) מציגים בצורה סאטירית וביקורתית קנאות דתית. אמאם מוכר בישראל בעיקר מסרטי הקולנוע הערבים המשודרים זה שנים רבות בימי שישי (בעבר בערוץ 1 וכיום בערוץ 33), בהם "הטרור והקבב". בשנת 2005 השתתף בסרט "בית יעקוביאן", המבוסס על הרומן של עלאא אל-אסואני. סרט זה הוא ההפקה המצרית היקרה ביותר עד כה. בינואר 2024 הודיע על פרישה ממשחק. בינואר 2000 מונה על ידי האומות המאוחדות לשגריר של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים ומאז הוא עוסק ללא לאות בקידום נושא הפליטים בעולם. עאדל נשוי ואב לשלושה ילדים. אחד מילדיו הוא הבמאי ראמי אמאם. בן נוסף שלו הוא השחקן מוחמד אמאם. אמאם ידוע כליברל המתנגד למה שהוא רואה כקשר בין דת לפוליטיקה ודיבר בגנות ההסתה שגורמים דתיים שותפים לה. הוא ידוע בתמיכתו ברשות הפלסטינית, ובראשית האינתיפאדה אף דרש מממשלתו לגרש מקהיר את השגריר הישראלי. בשנת 1998 התכבד להיות במטוס הראשון שחנך את שדה התעופה הבינלאומי ברצועת עזה. בפברואר 2012 נגזרו עליו שלא בפניו שלושה חודשי מאסר בגין פגיעה באסלאם, אך בערעור הפך בית המשפט את גזר הדין. בשנת 2017 התפרסם סרטון של ההסברה הישראלית ברשתות החברתיות, ובו הוא מביע את דעתו נגד חמאס ותקיפותיה נגד ישראל. כמו כן מתח ביקורת על הסוויטות המפוארות של מנהיגי חמאס בביירות וחיי התענוגות שלהם. מדיה וקבצים בנושא עאדל אמאם בוויקישיתוף עאדל אמאם, ברשת החברתית פייסבוק עאדל אמאם, ברשת החברתית אינסטגרם עאדל אמאם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עאדל אמאם, באתר AllMovie (באנגלית) עאדל אמאם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עאדל אמאם, באתר Discogs (באנגלית) מועדון המעריצים הבלתי רשמי של עאדל אמאם בישראל עאדל אמאם, באתר ElCinema (בערבית) ארי, ליאור בן (2024-01-21). "כוכב הסרטים הערבים, השחקן המצרי עאדל אמאם, פורש מהמקצוע אחרי 60 שנה". Ynet. נבדק ב-2024-01-21. גדול שחקני הקולנוע בעולם הערבי, עאדל אמאם, נידון לשלושה חודשי מאסר בפועל, בגין "חילול כבוד האסלאם"
במחנה גדנ"ע

במחנה גדנע היה כתב עת לנוער של פיקוד הגדנ"ע. יצא לאור מלפני קום המדינה ובהמשך בהוצאת משרד הביטחון ועד תחילת שנות ה-90, עת הוחלט על צמצום מספר הביטאונים הצבאיים. בגלגוליו הראשונים נקרא: "עלומים", "ניב עלומים" ו"במחנה עלומים". עיתון נוסף שהחל לצאת במקביל בשנות החמישים, "במחנה גדנ"ע למתערה", פנה במיוחד אל הנוער העולה וקישר בין תושבי מחנות העולים והמעברות ל"ישראל הוותיקה". בהמשך שינה את שמו ל"באהלי גדנ"ע" וביולי 1959 אוחד עם ב"מחנה גדנ"ע". בני נוער הוזמנו להשתתף בכתיבה והקבועים שבין הכותבים הצעירים זכו למעמד של כתבים צעירים (כ"צים). אסתר ברזל ניהלה את הכתבים צעירים, וסייעו בידה גם יורם טרה לב ואביטל מוסנזון. עם הכתבים הצעירים של כתב העת נמנו אברהם בן-עזרא, הגר שפר, פנחס גייסטמן, דן אלמגור, דן לאור, גפי אמיר, גולן יוכפז, גיא בכור, מנחם בן, עמנואל רוזן ואמיר גבע. אחד המדורים הפופולריים של במחנה גדנ"ע היה "קלשון" - אסופת בדיחות בעריכת יהושע (יוש) הלוי, בהשתתפות קבועה של הכותבים אברהם בן-עזרא, עלי מוהר, פנחס גייסטמן, פנינה שרפסקי ואחרים. עם עורכיו וכתביו של ב"מחנה גדנ"ע" נמנו: מרדכי נאור (עורך בשנים 1971-1962), זאב ענר, יורם טהרלב, יוסי גמזו ויהודה אטלס (סגן עורך בשנים 1961–1966), עלי מוהר, אמיר חצרוני, אהד זמורה (מזכיר המערכת בראשית שנות ה-50), דן אלמגור, רחל חלפי, ירמיהו יובל, זאב סגל, יורם דינשטיין, יוסי שריד. מדיה וקבצים בנושא במחנה גדנ"ע בוויקישיתוף עלומים (גדנ"ע) ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.