laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליבוביץ

לֶיבּוֹביץ (בווריאציות שונות: ליבוביץ', לייבוביץ', לייבוביץ ולבוביץ) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש. זהו פטרונים שפירושו "בן לייב" (אריה). האם התכוונתם ל... אילן ליבוביץ (פוליטיקאי) – חבר כנסת בכנסת ה-16 אילן ליבוביץ (שחקן) – שחקן וזמר ישראלי איתי ליבוביץ – אלוף ישראל בלחימת ג'יו ג'יטסו ברזילאי ובשאי-הון אליה ליבוביץ – אסטרופיזיקאי ישראלי, בנו של ישעיהו ליבוביץ אנני ליבוביץ' – צלמת אמריקאית אריק להב ליבוביץ – עורך סרטים בתחום העלילה והדוקומנטרי, וכן סדרות טלוויזיה בארי לייבוביץ' – כדורסלן יהודי אמריקאי ברוך בר ליבוביץ – ראש ישיבת כנסת בית יצחק, ומחבר ברכת שמואל דוד ליבוביץ – ממציא ישראלי, נשק של ארגון "ההגנה", פיתח את הפרעוש, הפיאט, ואת הדָוִידְקָה, הקרויה של שמו הנוך לייבוביץ' – ראש ישיבת רבי ישראל מאיר הכהן (חפץ חיים) בארצות הברית לשעבר חיים דוד ליבוביץ – מייסד וראש ישיבת חפץ חיים בארצות הברית חיים שלמה ליבוביץ – ראש ישיבות קמניץ ופוניבז' יהושע ליבוביץ – רופא והיסטוריון של הרפואה ישראלי יואל ליבוביץ – פיזיקאי ומתמטיקאי אמריקאי-יהודי יסכה ליבוביץ – משפטנית ישראלית, לשעבר פרקליטת מחוז הדרום ירוחם ליבוביץ – המשגיח של ישיבת מיר ישעיהו ליבוביץ – מדען והוגה דעות ישראלי משה ליבוביץ – פוליטיקאי ומנהלן ישראלי נחמה ליבוביץ – מורה וחוקרת מקרא ישראלית, אחותו של ישעיהו ליבוביץ סמואל לייבוביץ' – פרקליט אמריקני-יהודי צבי ליבוביץ – מהנדס המים ומהנדס העיר ירושלים קרן ליבוביץ' – שחיינית ישראלית ואלופה פאראלימפית רוני ליבוביץ – שודד בנקים ישראלי, התפרסם בכינוי האופנובנק רנה לייבוביץ – מלחין ומנצח צרפתי-יהודי שלמה לבב (ליבוביץ) – דיפלומט ישראלי שלמה ליבוביץ-ליש – המפרסם של מגילת החורבן של יהדות רומניה ומנהל המחלקה המזרח-אירופית של משרד החוץ הישראלי שמאי ליבוביץ – עורך דין ישראלי-אמריקאי, פעיל שמאל רדיקלי. הודה והורשע בבית משפט אמריקאי בהדלפת מסמכים מסווגים של סוכנות הביון-FBI
מצר סינגפור

מצר סינגפור (באינדונזית ובמלאית: Selat Singapura) הוא מצר ים באורך של 105 ק"מ וברוחב של 16 ק"מ, המחבר בין מצר מלאקה ממערב לבין ים סין הדרומי ממזרח. מצפון למצר שוכן האי סינגפור וחופיו הדרומיים של חצי האי המלאי, ומדרום הוא גובל באיי ריאו השייכים לאינדונזיה. נמל סינגפור, ששוכן בחופו הצפוני של המצר, הוא מהנמלים הגדולים בעולם בהיקף הפעילות שלו, והמצר, המחבר בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט, הוא מנתיבי הספנות העמוסים והצפופים בעולם. לצפיפות תנועת כלי השיט במצר תורמים רוחבו הקטן והאיים הרבים הפזורים בתחומו. מצר ג'והור מדיה וקבצים בנושא מצר סינגפור בוויקישיתוף מצר סינגפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
T-84

T-84 הוא טנק מערכה עיקרי מתוצרת אוקראינה. הוא פותח בחרקוב בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים, כפיתוח של טנק ה-T-80 הסובייטי, ובפיתוחו שולבו לקחים ממלחמת צ'צ'ניה הראשונה. מיגונו של הטנק דומה לזה של ה-T-80 אם כי הצריח בנוי בצורה שונה (מכמה חלקים ולא יציקה אחת). בנוסף פלטות הבזוקה שונו כדי להגן על חלקים נוספים במזקו"ם. המיגון של ה-T-84 כולל גם מיגון ריאקטיבי מובנה KONTAKT-1 הרוסי. כמו כן מותקנת מערכת SHTORA הרוסית, היעילה במיוחד נגד טילי נ"ט מונחי לייזר. בניגוד לרוב היצרנים בעולם השומרים בסוד את יכולות המיגון של הטנקים שלהם, מפעל חרקוב הציג את תוצאות הבדיקות בו הטנק התמודד מול מטענים חלולים ופגזים חודרי שריון. תוצאות הבדיקות (על פי דברי היצרן): שריון הצריח הצליח להתמודד מול מטענים חלולים בעלי יכולת חדירה של עד 1100 מ"מ ופגזי חודר שריון בעלי יכולת חדירה של עד 800 מ"מ שריון. שריון התובה (חלקו התחתון של הטנק) הצליח להתמודד מול מטענים חלולים בעלי חדירות שריון של עד 1000 מ"מ ופגזי חודר שריון בעלי חדירות של עד 740 מ"מ. בטנק מותקן תותח\משגר טילים KAB-3, תותח זה הוא חיקוי אוקראיני לתותח ה-2A46 הרוסי. הטילים מדגם KOMBAT הם חיקוי של טילי ה-COBRA הרוסיים שה-T-80 מסוגל לשגר, אולם טווח הירי שלהם הוגדל עד 5,000 מטר. לטנק יש מערכות בקרת אש מתוצרת מערבית, אך מערכות התצפית והאמצעים לראיית לילה של הטנק הם חיקויים אוקראיניים של מערכות רוסיות. בטנק מוטענת מערכת טעינה אוטומטית הדומה למערכות בטנקים מזרח-אירופיים אחרים. 28 פגזים מוכנים לטעינה במערכת, 5 פגזים נמצאים בחלקו האחורי של הצריח לטעינה ידנית במקרה שהמערכת מתקלקלת או נפגעת, ועוד 7 פגזים נמצאים מצידו השמאלי. הפגזים שאינם נמצאים בתוך המערכת חשופים לפגיעה במקרה שהטנק נחדר, דבר העלול להוביל להתפוצצות התחמושת והשמדת הטנק. רכיבים מפרויקט ה-T-84 הוכנסו לטנקי T-80UD שנמכרו על ידי אוקראינה לפקיסטן, בנוסף לרכיבים נוספים כגון המנוע ומערכת השיבוש של הטנק (מתוצרת עצמית) שנמכרו לפרויקט האל-חאליד צבא טורקיה ערך ניסויים בגרסה של הטנק מוסבת לתותח\משגר טילים 120 מ"מ אך לא בחר בטנק. נבנה אב טיפוס עבור גרסה של טנק נושא גייסות הנושא את השם BTMP-84 ויכול לשאת בחלקו האחורי של הטנק 5 חיילי חי"ר הנכנסים דרך דלת אחורית.במצב כזה, ככל הנראה חטיבת הכוח עוברת לחלקו הקדמי של הטנק וישנה דלת כניסה אחורית לטנק. למעשה, המרכבה לדורותיו הוא הטנק היחיד מלבד ה-T-84 שלו יכולת לשאת חיילי רגלים בחלקו האחורי ובנוסף לשמש כטנק לוחם. על בסיס ה-T-84 נבנה אב טיפוס לטנק גישור לא ברור אם מדובר בטנק גישור שיישא גשר צמד קצר או גשר מספריים (מתקפל לשניים) ארוך יותר המאפשר לעבור מכשולים רציניים יותר. בדומה ל-T-84 שעל בסיסו נבנה טנק חילוץ משוריין, בשל העובדה כי לו עבירות מעולה ומנוע חזק, דבר המאפשר לטנק לשאת ציוד רב גם בתנאי שטח קשים ומזג אוויר סוער במיוחד. ערך מורחב – T-84 Oplot-M M=Modernized) Oplot-M T-84) הוא טנק מערכה מודרני מתוצרת אוקראינה המבוסס על ה-T-84. הטנק מצטיין בעבירות גבוהה ומנוע עוצמתי. מדיה וקבצים בנושא T-84 tanks בוויקישיתוף מידע על הטנק, מתוך אתר globalsecurity.org (באנגלית) ניתן לראות בתמונה של דגם הטנק את דלת הלוחמים בחלקו האחורי של הטנק
יונקרס Ju 287

יונקרס Ju 287 היה מטוס ניסוי שנבנה על ידי יונקרס לצורך פיתוח הטכנולוגיה הנדרשת למפציץ סילוני רב-מנועי. הוא הונע על ידי ארבעה מנועי יומו 004, כלל כנפיים משוכות קדימה מהפכניות ונבנה תוך שימוש רב ברכיבי מטוסים אחרים. האב טיפוס שטס ואב טיפוס שני שבנייתו לא הושלמה נתפסו בידי הצבא האדום בשלהי מלחמת העולם השנייה והתכנון שוכלל בברית המועצות לאחר תום המלחמה. ה-Ju 287 נועד לספק ללופטוואפה מפציץ שיוכל להימנע מיירוט בכך שיהיה מהיר יותר ממטוסי היירוט של האויב. תכנון הכנפיים המשוכות קדימה הוצע על ידי המתכנן הראשי של המיזם, ד"ר האנס ווק כדרך ליצירת עילוי נוסף במהירויות נמוכות - הכרחי עקב המגבלות של מנועי טורבו-סילון מוקדמים ברגעים הקריטיים של ההמראה והנחיתה. האב-טיפוס הראשון נועד להעריך את הקונספט, והורכב מגוף המטוס של ההיינקל He 177, הזנב של היונקרס Ju 388, כן נסע ראשי שנלקח מה-Ju 352, וגלגלי אף שנלקחו ממטוסי B-24 ליברייטור אמריקאיים שהתרסקו. שני מנועי היומו 004 ניתלו תחת הכנפיים, ושניים נוספים חוברו לצידי החלק הקדמי של גוף המטוס. טיסות ניסוי החלו ב-16 באוגוסט 1944, ובהן הפגין המטוס תכונות שליטה טובות מאוד, אך גם חשפו חלק מהבעיות של כנף משוכה קדימה בתנאי טיסה מסוימים. תוצאות הניסויים לימדו כי מוטב יהיה לרכז יותר ממסת המנועים תחת הכנפיים, לקח שיושם באבות הטיפוס הבאים. אלו נועדו להיות מונעים על ידי מנועי HeS 11, אולם עקב בעיות פיתוח, נבחר מנוע ה-BMW 003 במקומו. אבות הטיפוס השני והשלישי נועדו להיות מונעים על ידי שישה מנועים כאלו, הראשון עם אשכול של שלושה מנועים תחת כל כנף, והאחרון עם שני מנועים תחת כל כנף ועוד שני מנועים מחוברים משני צדיו של גוף המטוס, בדומה לאב טיפוס הראשון. מטוסים אלו נועדו להיות מורכבים מגופי מטוס חדשים וייעודיים למטרתם, והאב טיפוס השלישי נועד לשאת גם חימוש ולשמש כמטוס פיתוח לגרסאות הייצור. אולם, בטרם הושלם האב טיפוס השני, השתלט הצבא האדום על מפעל יונקרס. ווק ואנשיו, ביחד עם שני אבות הטיפוס, נלקחו לברית המועצות. שם, הושלם האב טיפוס השני והוטס ב-23 במאי 1947. נגזרת סופית ומוגדלת של המטוס שכונתה OKB-1 EF 140 נוסתה ב-1949 אך ננטשה תוך זמן קצר. צוות: 2 (טייס וטייס משנה) אורך: 18.30 מטר (60 רגל) מוטת כנפיים: 20.11 מטר (65 רגל 11 אינץ') גובה: 4.70 מטר (15 רגל) שטח כנף: 61 מטר2 (655 רגל2) משקל ריק: 12,500 ק"ג (27,500 ליברות) משקל טעון: 20,000 ק"ג (44,000 ליברות) הנעה: 4 מנועי טורבו-סילון מדגם ג'מבו 004B-1, תוצרת יונקרס, בעלי דחף של 8,825 קילו-ניוטון (1,984 ליברות-כוח) כל אחד מהירות מרבית: 560 קמ"ש (348 מיל/שעה) טווח: 1,570 ק"מ (980 מיל) סייג רום: 9,400 מטר (30,000 רגל) קצב טיפוס: 575 מטר/דקה (1,840 רגל/דקה)
מצר ג'והור

מצר ג'והור הידוע גם כמצר טבראו (במלאית Selat Johor או Selat Tebrau) הוא מצר ים המפריד בין האי סינגפור לבין מדינת ג'והור במלזיה השוכנת על חצי האי המלאי. רוחבו של המצר כקילומטר בודד במרכזו, ואורכו כ-55 ק"מ. בשני קצותיו מתחבר מצר ג'והור עם מצר סינגפור. בצידו המזרחי של המצר נשפך אליו נהר קואלה ג'והור, ובאזור זה שוכנים מספר איים שהחשובים שבהם, הם האי אובין (Pulau Ubin) והאי טקונג (Palau Tekong) השייכים לסינגפור. לרוחבו של המצר נמתחים שני גשרים המחברים את סינגפור ליבשת אסיה: גשר ג'והור-סינגפור (מלאית Tambak Johor) שאורכו 1,056 מטר, הושלם בשנת 1923 לאחר ארבע שנות בניה. בשנת 1942 נהרס חלק מהגשר באופן יזום כדי למנוע מהיפנים לפלוש אל סינגפור, אך הוא נבנה מחדש לאחר שהיפנים כבשו את האי. על הגשר עוברים כביש אגרה, מסילת רכבת, נתיב להולכי רגל וצינורות המספקים מים לסינגפור. על הגשר עוברים כ-60,000 כלי רכב ביום רגיל, ובסופי שבוע וחגים הוא סובל מעומסי תחבורה כבדים. בשל כך שהגשר ממוקם סמוך לפני הים, הוא אינו מאפשר מעבר כלי שיט מתחתיו. בשנת 2003 בקשה מלזיה להחליף את הגשר הקיים בגשר חדש וגבוה יותר אשר יאפשר תנועת כלי שיט מתחתיו ויקל על עומסי התנועה בתחומה. שתי המדינות לא הצליחו להגיע לעמק השווה בעניין זה, והדבר גרם למתיחות ביחסיהם. לבסוף, בשנת 2006 ירד נושא החלפת הגשר מהפרק. בחלקו המערבי של המצר נבנה גשר נוסף המכונה "הגשר השני בין מלזיה וסינגפור" (מלאית Laluan Kedua Malaysia-Singapura). גשר זה נפתח לתנועה בשנת 1998 כדי להקל על עומסי התנועה בגשר ג'והור-סינגפור. אורכו של גשר זה הוא 1,920 מטר והוא כולל שלושה מעברים לכלי שיט שהגדול שבהם הוא ברוחב של 75 מטר ובגובה של 25 מטר. מצר סינגפור מדיה וקבצים בנושא מצר ג'והור בוויקישיתוף מצר ג'והור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גן דניאל

גן דניאל או גן העיר הוא גן המצוי בחלקו המזרחי של מתחם קריית עיריית ירושלים, דרומית לכיכר ספרא שבירושלים. הגן, יחד עם מבואת הדקלים מפריד בין בנייני העירייה (למעט בניין עיריית ירושלים ההיסטורי) לבין רחוב יפו. הגן הוקם בשנת 1891 על שטח שהיה בבעלות עיריית ירושלים באותה עת, ונחנך רשמית בשנת 1892. לאחר הקמתו שימש הגן כמגרש מסדרים, ונועד להיות כיכר עירונית בסגנון אירופאי. הגן כלל בריכת נוי וסככת עץ (גזיבו) בה נגנה תזמורת הצבא הטורקי המקומית מדי שבוע. באותה עת נקרא הגן "פארק ג'מאל פאשה". בעיתון החבצלת נכתב: "ראוי לתהלה כבוד האדם סלים איפענדי ראש בית מועצת עירנו על אשר ישתדל לבנות את כל הבתים אשר להממשלה לפי רוח אייראפא, וגם את גן העיר יכין עתה קרוב לשער יפו, במקום מישור ורחב ידיים, והיה כל אורח הבא עתה לעירנו וראה את הכניסה להעיר כבאחת הערים הגדולות אשר באיראפא." — החבצלת, 23 במרץ 1891 לאחר הכיבוש הבריטי של העיר, והקמת מועצת העיר המודרנית, החליטו השלטונות המוניציפליים הבריטיים להעביר את העירייה ממקום מושבה לאתר חדש, והחלו בהקמת בנייני השלטון בעיר בסמוך לגן וסביבו (בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי, בניין הדואר המרכזי). במסגרת בנייה מימסדית זו, שונה עיצוב הגן ונבנה מחדש בסגנון הבינלאומי ובסגנון אר דקו. הגן המחודש תוכנן על ידי האדריכל קליפורד הולידיי, שתכנן את בניין החברה התנ"כית בגבול הגן ובהמשך גם את בניין העירייה הסמוך. הוא עיצב את פנסי התאורה של הגן בסגנון אר דקו. לאחר מלחמת העצמאות נותרו הגן ובניין העירייה שלידו בצידה המערבי (הישראלי) של ירושלים המחולקת, סמוך מאוד לקו העירוני. ראש עיריית ירושלים באותה עת היה דניאל אוסטר, ובהמשך שונה שם הגן מ"גן העיר" ל"גן דניאל" על שמו. בשנת 1957 הוקם על אחד מקירות הגן פסיפס המתאר את מפת העיר ירושלים מעשה ידי האמנית נעמי הנריק. הפסיפס נקרא "ירושלים, הרים סביב לה". עם הקמת כיכר ספרא הוחלט "לפתוח" את הגן לעבר רחוב יפו. חומות הגן פורקו (והפסיפס הוסר)[דרושה הבהרה], ורק פנסי האר דקו נותרו. בשנת 1997 הוצב בגן דניאל הפסל 'ראש מודרני' מעשי ידי האמן האמריקני רוי ליכטנשטיין. הפסל, שגובהו כ-10 מטרים, עשוי נירוסטה ואלומיניום ומציג ראש ובלורית המורכבים מצורות גאומטריות. פסל זה הוא מעין יצירת המשך לפסל 'הראש' שהוצב על ידי ליכטנשטיין כמה שנים קודם לכן בברצלונה. לאחר הצבת הפסל ראו בו אנשים את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין "יפה הבלורית והתואר". האמן האמריקני ליכטנשטיין, שהכיר את רבין אישית, תרם את הפסל (אותו חיבב רבין במיוחד) לזכרו לאחר הרצח בנובמבר 95'. לצד הפסל מוטבע על לוח הכיתוב: "לזכרו של יצחק רבין". דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר, ירושלים: כתר, 2005, מסת"ב 9650713808 דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, ירושלים: אריאל, 1993 מדיה וקבצים בנושא גן דניאל בוויקישיתוף גן דניאל באתר גלריית התמונות של עיריית ירושלים מיקום גן דניאל באתר עיריית ירושלים
גן העיר

האם התכוונתם ל... אחד משמותיו של גן המושבה בראשון לציון. גן העיר (תל אביב) – מתחם קניות בסמוך לכיכר רבין ובית עיריית תל אביב. שמו ההיסטורי של גן דניאל המהווה כיום חלק מקריית עיריית ירושלים.
בולוס פמפיגואיד

בולוס פמפיגואיד (Bullous pemphigoid) היא מחלה אוטואימונית (אוטואימונית) המופיעה כמחלת עור. המחלה מתבטאת בהופעת שלפוחיות ובועות על גבי העור. נמצאת באבחנה מבדלת עם מחלת פמפיגוס. המחלה שכיחה יותר מפמפיגוס ולרוב מתבטאת במהלך של התלקחויות והחלמות ולבסוף עוברת תוך 10 שנים. הנגעים מופיעים לרוב במפשעות, בתי שחי ואזורים פלקסוריים (מתכופפים) של הגפיים. לעיתים קרובות נראה רק הופעה של פריחה ללא הופעת שלפוחיות. הפגיעה היא פעילות של נוגדנים עצמיים מסוג IgG ומערכת המשלים כנגד אנטיגן הנקרא בולוס פמפיגואיד המצוי בשכבה החלבונית המחברת בין תאי העור לשכבת הבסיס של העור (המידסמוזום). התגובה בין הנוגדן לאנטיגן גורמת לשפעול מערכת המשלים ולימפוציטים הגורמים להפרשת אנזימים פרוטאוליטיים (אנזימים הורסי חלבונים) ההורסים את הרקמה הבסלית (שכבת הבסיס). מופיעה בגיל מתקדם יותר אין הופעת נגעים בפה השלפוחיות מוצקות יותר ומקובעות, אין הופעת סימן ניקולסקי (שפשוף העור גורם לקילופו וזאת בשל היפרדות שכבות העור) בבדיקה פתולוגית לאחר ביופסיה מוצאים שקיעה שונה של האנטיגנים - לאורך הצומת האפידרמלי-דרמלי (בין שכבות עור) בצורה ליניארית (בניגוד לצביעה בצורת רשת בפמפיגוס). בדומה לפמפיגוס המחלה מטופלת בתכשירים העובדים על דיכוי מערכת החיסון וסטרואידים אך במינון נמוך יותר. לעיתים משלבים עם הטיפול המדכא את מערכת החיסון גם טיפול אנטי דלקתי כדי לייעל את הטיפול (יצירת סינרגיה). מדיה וקבצים בנושא בולוס פמפיגואיד בוויקישיתוף הערך "בולוס פמפיגואיד", באתר ויקירפואה בולוס פמפיגואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
SECAM

SECAM (ראשי תיבות של Systeme Electronique Couleur Avec Memoire) היא שיטת שידור טלוויזיה המקובלת במדינות ברית המועצות לשעבר, צרפת ומספר מדינות באפריקה. טכנולוגיית ה-SECAM פותחה בצרפת, והוכנסה רשמית לשימוש ב-1 באוקטובר 1967 על ידי הערוץ השני - Chaine 2 - של שירות השידור הצרפתי ORTF מה שהפך ברבות השנים לערוץ המסחרי France 2. הרזולוציה בשיטת שידור זו היא 720x576, בדומה ל-PAL. מדיה וקבצים בנושא SECAM בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
HD

האם התכוונתם ל... הפרדה גבוהה – דרגת איכות הניתנת לאיכות וידאו או צליל. HDTV – שידורי טלוויזיה בהפרדה גבוהה Ultra HDTV – שידורי טלוויזיה בהפרדה גבוהה אף יותר HD-DVD – טכנולוגיה לאחסון וידאו בהפרדה גבוהה הילדה דוליטל – משוררת אמריקאית שכתבה תחת שם העט .H.D דיסק קשיח – התקן לאחסון של מידע דיגיטלי
התניה

האם התכוונתם ל... התניה קלאסית – תהליך למידה פסיבי, שבו גירוי נייטרלי מעורר תגובה אינסטנקטיבית, למרות שלפני הלמידה לא הייתה תלות בין הגירוי לתגובה. הקישור בין הגירוי לתגובה נוצר מכיוון שהגירוי הנייטרלי הופיע לפני 'גירוי בלתי מותנה' שמעורר את התגובה הרפלקסיבית באופן אוטומטי. התניה אופרנטית – למידה אקטיבית של התנהגות דרך חיזוקים סוגסטיה – התניה של התנהגות דרך השפעה על התת מודע הסתברות מותנית – תוחלת מותנית - התניה בהקשר של תורת ההסתברות
אדולף שטרן

ד"ר אדולף (אבנר) שטרן (Adolphe Stern;‏ 6 בנובמבר 1848–1931), סופר, מתרגם, עורך דין מוציא לאור, תעשיין ופוליטיקאי יהודי רומני, המנהיג החילוני של יהדות בוקרשט והחבר היהודי הראשון בפרלמנט הרומני. שטרן למד משפטים בלייפציג וקיבל תואר דוקטור. הוא תרגם מגרמנית ומאנגלית לרומנית את שילר ואת המלט מאת שייקספיר. בשנת 1871 ייסד את העיתון הגרמני-רומני "רומנישה פוסט" (Rumänische Post). הוא תרגם לעיתון הגרמני "בוקרשטר סלון" טקסטים מיצירתו של וסילה אלכסנדרי וגם מיוצרים אחרים. כשנתיים לאחר מכן בשנת 1873 נבחר לשמש כמזכיר בחברת אחוות ציון בבוקרשט. במאי 1885 ביקש וקיבל רישיון להקמת בית חרושת לגפרורים בגאלאץ. ב-1909 התמנה לנשיא התאחדות יהודי רומניה והנהיג אותה עד 1919. בפסח 1910 ערך שטרן מסע לארץ ישראל ובשובו לרומניה הירצה על רשמיו מהנסיעה וחלק מחמאות לציונות. להבדיל מהתנועה הציונית של יהדות רומניה, ובמעמדו זה הוביל ביהדות רומניה את הזרם שביקש נתיבות להשתלב, כמו שעשה יחד איתו וגם אחריו וילהלם פילדרמן. 1915 Din viaţa unui evreu-român "מחייו של יהודי רומני", זכרונות. 1921 Însemnâri din viaţa mea "רישומים במהלך חיי", זכרונות. 1929-1931 După şapte decenii "אחרי 7 עשורים", זכרונות. מדיה וקבצים בנושא אדולף שטרן בוויקישיתוף שאול גרינשטיין, האם הבריטים הם צאצאי עשרת השבטים האבודים?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 31 באוקטובר 2017 פריטים ארכיוניים: מסמכים אישיים של אדולף שטרן, כגון התכתבויות וטיוטת מאמרו על בני ישראל הבריטים בארכיון הספרייה הלאומית. (רישום באנגלית) מידע על אדולף שטרן בקטלוג הספרייה הלאומית אנציקלופדיית ג'ודאיקה, כרך 15, עמ' 381 Paul Păltănea, Istoria orașului Galați de la origini până la 1918, עמוד 183 (ברומנית) Idealul sionist în presa evreiască din România 1881 - 1920, Editura Hasefer, București, 2010 עמוד 481 (ברומנית)
מיכאיל קוגלניצ'אנו

מיכאיל קוגלניצ'אנו (ברומנית: Mihail Kogălniceanu;‏ 6 בספטמבר 1817, יאשי - 1 ביולי 1891, פריז) היה מדינאי רומני, היסטוריון ופובליציסט. הוא נבחר כראש ממשלת רומניה ב-11 באוקטובר 1863, לאחר איחוד הנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה, על ידי השליט אלכסנדרו יואן קוזה. לאחר כישלונו לבצע רפורמות בנושא הקרקעות, התפטר בשנת 1865 מתפקידו. שדה התעופה הבינלאומי בקונסטנצה נקרא על שמו. אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל קוגלניצ'אנו בוויקישיתוף מיכאיל קוגלניצ'אנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נואוס

נואוס (מיוונית: νόος) בפילוסופיה ובדת הוא שכל או אינטלקט. מתוך ה"נואוס" מופיעה רוח העולם, ממנה נובע היקום המתגלה. הפילוסוף אדמונד הוסרל השתמש בביטוי "נואטי" כדי להתייחס לפעולה מכוונת של התודעה, האמונה, הרצון, שנאה ואהבה. התכוונות (פילוסופיה) נואוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנוחה נכונה (עמותה)

מנוחה נכונה לכולם היא עמותה לקבורה אזרחית בישראל - קבורה שאינה כפופה לכללי דת כלשהי. במקביל אליה פועלות בישראל עמותות אחדות לקידום קבורה אזרחית ביישובים שונים: "מנוחה נכונה - פתח תקווה", "מנוחה נכונה - נס ציונה" וכו'. העמותה הוקמה ב-1986 על ידי בועז מואב במטרה לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את השקפת עולמו, אמונתו ורצונו, ובסמוך למקום מגוריו. שם העמותה שאוב מתפילת האשכבה "אל מלא רחמים". בעקבות מאמציה נחקק ב-1996 חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית. בשנת 1999 החלה העמותה להפעיל בבאר שבע את בית העלמין החילוני הראשון. ומאז שנת 2006 פועלת חלקה אלטרנטיבית של מנוחה נכונה גם בקריית טבעון. בחודש מאי 2009 התחיל לפעול בית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא, זהו בית העלמין האזרחי הציבורי הראשון ברשות מקומית במרכז הארץ. בשנת 2012 שינתה העמותה את שמה ל"מנוחה נכונה לכולם", יוזם שינוי השם היה מר שלום נוי, מקים בית העלמין האזרחי ויו"ר העמותה באותה עת, אשר פעל בכנסת ובערכאות משפטיות להקמת בתי עלמין אזרחיים בכל רחבי ישראל. העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם עמותות מקומיות כעמותת גג לבתי עלמין אזרחיים בכל הארץ. על בסיס שינוי השם ובמטרה לשנות את מדיניות העמותה, הוגשה עתירה על ידי עיריית כפר סבא וחברה קדישא המקומית נגד עמותת מנוחה נכונה לכולם. לאחר כשמונה שנים פסק בית המשפט בסוף שנת 2020 כי אין בכוונתו להתערב בנושא. מנכ"לית העמותה היום היא ברכה לוי, ויו"ר העמותה הוא ערן גרינברג. העמותה פועלת על פי הקווים המנחים הבאים: אין לכפות אמונות ומנהגי קבורה על הנפטר ועל משפחתו. יש לנהוג בסובלנות כלפי כל זרם דתי וכל זרם חילוני באשר הוא. אלה המעוניינים בטקס חילוני או דתי, בנוסח כלשהו, ראויים לקיום טקס על פי רצונם. פעילות העמותה כוללת: איתור שטחי קבורה, לתכנון בתי עלמין ולהפעלת שירותי קבורה אזרחית בכל הארץ. עריכת הלוויה בהתאם לרצון הנפטר וקרוביו. העמותה אינה שוללת טקסי קבורה דתיים ומאפשרת למעוניינים בכך להיקבר בחלקה המיועדת ליהודים בלבד. "מנוחה נכונה כפר סבא" הוא בית עלמין אזרחי יהודי, המופעל על ידי העמותה. בית העלמין החל לפעול במאי 2009 במזרח העיר כפר סבא. קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא מדיה וקבצים בנושא מנוחה נכונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנוחה נכונה סרט: מעמד פרידה מהשחקן אברהם מור וטקס ההלוויה בבית העלמין 'מנוחה נכונה' בכפר סבא. עמותות "מנוחה נכונה" באתר "גיידסטאר" נעמי מי-עמי, ‏יישום חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית בישראל, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 16 בדצמבר 2007 בית המשפט המחוזי מרכז-לוד ת"א 46717-06-12 זמן מעריב, כפר סבא: נפתח בית קברות ציבורי עם קבורה אזרחית, באתר nrg‏, 8 ביוני 2009
המפלגה הרקסיסטית

המפלגה הרקסיסטית הייתה מפלגה פשיסטית שפעלה בבלגיה מ-1935 ועד 1945 בהנהגת הסופר לאון דֶגְרֶל. המפלגה דגלה באנטישמיות, קורפורטיזם, אנטי-קומוניזם, אנטי-ליברליזם ובערכים קתולים. שורשי המפלגה נעוצים באידאולוגיה קתולית בשם כריסטוס רקס (המקבילה הלטינית של "מלך המשיח") שקראה לשילוב הדת הקתולית במדינה. כמו כן, המפלגה הושפעה מהאידאולוגיה הפשיסטית ושאלה ממנה רעיונות כגון קורפורטיזם והתנגדות לדמוקרטיה ולקומוניזם. המפלגה הרקסיסטית נוסדה בולוניה שבבלגיה בשנת 1930 על ידי לאון דגרל, ציבור המצביעים שלה היה בעיקר וולוני אך המפלגה התמודדה גם בפלנדריה וגם בולוניה, אך כאמור מעולם לא השיגה הצלחה רבה מחוץ לולוניה ובריסל. אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933 החלה התקרבות אידאולוגית של הרקסיזם לנאציזם. בהשראת המפלגה הנאצית, החלו הרקסיסטים לשלב אנטישמיות בתעמולתם וקיבלו סיוע כספי מגרמניה הנאצית. כמו כן, ההתקרבות לנאציזם גרמה לדחיקת האלמנטים הקתולים עד היעלמותם המוחלטת. בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-1936, זכתה המפלגה הרקסיסטית ב-12 מושבים בסנאט ו-21 מושבים בבית הנבחרים, אולם כוחה החל להיחלש, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה היו לה רק ארבעה נציגים בבית נבחרים ואף לא נציג אחד בסנאט. עם הפלישה הגרמנית לבלגיה בשנת 1940 פרצו חילוקי דעות במפלגה בין הפלג הקתולי שהיה מעוניין להתנגד לגרמנים לבין הפלג הפרו-נאצי שהיה מעוניין בשיתוף פעולה איתם על בסיס הזדהותם האידאולוגית. מנהיג המפלגה דגרל נעצר בחשד לשיתוף פעולה. לאחר שהגרמנים כבשו לחלוטין את בלגיה וצרפת, דגרל חזר למולדתו ובנה מחדש את המפלגה הרקסיסטית כמפלגה נאצית-לאומנית-אנטישמית וחבריה היו משתפי פעולה עם שלטונות הכיבוש הנאצים. הוא אף הקים את הלגיון הוולוני שנלחם בחזית המזרחית במסגרת הוואפן אס אס. עם כניעת גרמניה הנאצית ושחרורה של בלגיה בשנת 1945 חדלה המפלגה מלהתקיים. מדיה וקבצים בנושא המפלגה הרקסיסטית בוויקישיתוף
האגודה לתרבות ולמדע של היהודים

האגודה לתרבות ומדע של היהודים (בגרמנית: Verein für die Cultur und die Wissenschaft der Juden) נחשבת לצעד הראשון של מדעי היהדות באקדמיה המודרנית, בניסיונם של חוקרים יהודיים להגדיר ולפתח תחום אקדמי מחקרי עצמאי: חכמת ישראל. האגודה הוקמה על ידי מספר משכילים יהודים-גרמנים על רקע פרעות "הפ-הפ" – פרעות שהחלו בבוואריה באוגוסט 1819. בין המייסדים: יום-טוב ליפמן צונץ, אדוארד גנז (בן למשפחה יהודית עשירה מברלין, דוקטור למשפטים ותלמידו הקרוב של הפילוסוף הגל), עמנואל וולף (גר'), לודוויג מרקוזה (אנ'), משה מוזר (גר') (איש עסקים), והיינריך היינה (גם הם תלמידים של הגל). מטרת האגודה הייתה לקרב את היהודים לתרבות הכללית, מבלי להתנתק מדתם ולהתנצר. האגודה שאפה לעסוק במחקר ההיסטוריה, הספרות, הדת וההוויה היהודית, תוך חינוך דור צעיר כך שבאמצעות "תרבות וחינוך יביאו את היהודים ליחסים הרמוניים עם האומות והתקופה בה הם חיים". חברי האגודה, מהם כחמישים מחשובי ההוגים היהודים ובכללם היינריך היינה, שכינה את המייסדים "ישראל הצעיר", ניהלו דיונים על הדרך שבה יש לפעול, נושאים הראויים לשינוי במנהגים ודרך התנהלות חיי היהודים, וכיצד להנחיל תרבות זו לצעירים יהודים, אשר יצאו מהגטו הרוחני והפיזי מבלי צורך להמיר את דתם. ככלל ראשון קבעו לעצמם שלא יתנצרו. באופן מעשי ייסדו כתב עת בעריכתו של צונץ, הקימו מכון מחקר וניהלו בית ספר. למרות השאיפות הגדולות הם חסרו את הכריזמה הדרושה להרים משא זה. חלק מהדיונים שלהם עסקו בסוגיות פילוסופיות מבית מדרשו של הגל ואף קשרו קשר עם מרדכי מנואל נח, אבי הרעיון להקמת מדינה יהודית במדינת ניו יורק בארצות הברית ("אררט"). הם גם לא חסכו בביקורת עצמית שהייתה נגועה בסטריאוטיפים של שנאת ישראל. ד"ר צבי גרץ, ההיסטוריון היהודי בן תקופתם, כתב עליהם בספרו "דברי ימי ישראל": "כי הם בנו מגדלי-אוויר וכי "אגודת התרבות" לא רכשה לה כל השפעה (...) היינה בהגיעו לתרבות הרוח, לגלג עליהם". עיתונם נסגר לאחר שנה מחוסר תקציב. אדוארד גנז נטש את הדרך והתנצר אחרי מאבק ארוך להשגת משרה באוניברסיטה. בשנת 1829 באה האגודה לקִצהּ. צונץ המשיך בדרכה של האגודה בהמשיכו לעסוק ולפתח את "המדע של היהודים" או "חכמת ישראל" (Wissenschaft des Judentums). מיכאל ברנר ואחרים, תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, כרך ב': אמנציפציה ואקולטורציה, 1780-1871, מרכז זלמן שזר, 2000. רחל ליבנה-פרוידנטל, האיגוד: חלוצי מדע היהדות בגרמניה, מרכז זלמן שזר ומכון ליאו בק, 2018. "האגודה לתרבות ולמדע של היהודים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) Zeitschrift für die Wissenschaft des Judenthums (1822-1823). קישור לסריקה של כתב העת באתר הספרייה הלאומית. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות ובנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.