laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוטוס

לוֹטוּס הוא שם לא טקסונומי למספר מיני צמחים, בעיקר צמחי מים. באגדות, בדתות וביצירות האמנות של מצרים העתיקה, הודו ויוון העתיקה נקראו בשם זה צמחי מים בעלי עלים צפים ושושנות מים. במצרים העתיקה נקראו בשם לוטוס צמחים מהסוג נימפאה (נימפאה כחולה (Nymphaea caerulea), נימפאת הלוטוס (Nymphaea lotus) ועוד). הנימפאה הכחולה, הנקראת גם "לוטוס כחול" או "לוטוס מצרי קדוש", מופיעה בציורי קיר ובתבליטים ממצרים העתיקה. נמצא כי המצרים הקדמונים נהגו לשתות את תמצית הפרחים, שהיא בעלת השפעה נרקוטית בשל החומרים הפסיכואקטיביים שבה, ומביאה את המשתמשים בה לתחושת אופוריה ולהזיות. אף על פי שהשם לוטוס מופיע בשמה המדעי של נימפאת הלוטוס, הרי שמציורי הקיר המצריים עולה כי הצמח אותו צרכו היה נימפאה כחולה. פרחי לוטוס מצרי לצריכה, מכילים חומר פסיכואקטיבי הרחת לוטוס - ציור קיר מצרי ממערת הקבורה של המלכה נבסמי (Nebsemi) אשתו של תחותמס השלישי בתרבות היוונית ייחסו לפרח הלוטוס את השכחה, על פי סיפור מתוך האודיסיאה של הומרוס, המספר כי חבריו של אודיסוס שאכלו את פרח הלוטוס אצל ה"לוטופאגים" ("אוכלי לוטוס") שכחו את מולדתם ולא רצו לשוב אליה. ביוון העתיקה התייחס המונח היווני לוטוס למינים נוספים של צמחים, בנוסף לנימפיאה, שאינם צמחי מים: צמחי מספוא ממשפחת הקטניות, כגון מינים של תלתן - (Trifolium fragiferum), גרגרנית יוונית (Trigonella foenum-graecum), ומינים מהסוג דבשה (Melilotus). המין Lotus corniculatus - מהסוג לוטוס. מין של אפרסמון - Diospyros lotus. המין סיזיפוס לוטוס (Ziziphus lotus) ממשפחת האשחריים. המין מיש דרומי (Celtis australis) ממשפחת הקנאביים. הלוטוס בשמו העממי הוא סמל חשוב בבודהיזם ובמיתולוגיה הברהמינית, שם הוא מסמל את הכוח האלוהי, את היופי, הטוהר וחיי הנצח, משום יופיו של הצמח והיותו צמח מים. כמו כן, מוזכרות דמויות רבות בדתות הללו, שנולדו מתוך פרח הלוטוס. בתרבויות אלו נהוג היה לפזר פרחי לוטוס על מצבות ובזמן טקסי כבוד לנשמות המתים. ביצירות אמנות ברהמה, בעל ארבעה ראשים המופנים לארבע רוחות השמים וארבע ידיים, מוצג יושב על פרח לוטוס. בהודו, הצמחים שנקראו בשם לוטוס היו מהמין נלומבו נאכל (Nelumbo nucifera), הידוע גם כ"לוטוס הודי קדוש", המשתייך לסוג נלומבו, ממשפחת הנופריים, שבו מין נוסף: נלומבו צהוב (Nelumbo lutea), הנקרא גם לוטוס אמריקאי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר על הלוטוס בתרבות הסינית. (Chinese Manichaeism) לוטוס תוצא לוטוס מדיה וקבצים בנושא לוטוס בוויקישיתוף הסוד הנקי של הלוטוס באתר ארגון הביומימיקרי הישראלי מקור הומרוס, אודיסיה, ספר 9, 90-100 לקסיקון יווני-אנגלי
מלכודת (דושאן)

"מלכודת"(Trap / Trebuchet) הוא רדי מייד מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. העבודה נחשבת לשמונת הרדי מייד ה"טהורים" שיצר דושאן. היצירה המקורית אבדה ומהדורה בת שמונה העתקים חתומים נוצרה בשנת 1964, על פי תצלום של העבודה המקורית. היצירה נוצרה לראשונה בשנת 1917 בסטודיו של האמן בניו יורק. דושאן בחר מתלה מעילים, הניח אותו על הרצפה ומסמר אותו אליה. בשנת 1953 תיאר דושאן את לידתה המיקרית של היצירה: "מתלה מעילים אמיתי, אותו התכוונתי להתקין על הקיר ולתלות עליו דברים, אבל לא הגעתי לכך מעולם - לכן הוא נמצא על הרצפה ובעטתי בו בכל דקה, בכל פעם שיצאתי החוצה - זה שיגע אותי ואמרתי 'לעזאזל עם זה', אם זה רוצה להישאר שם ולנקב אותי, אני אמסמר אותו לרצפה... ואז נוצר הקישור עם הרדי מייד." שמה של היצירה - "Trebuchet" מאזכר את המילה "Trebucher", שהוא שמו של מהלך במשחק השחמט בו מחליף השחקן את מיקומם של כלים על גבי הלוח כדי להכשיל את היריב. צילום העבודה המקורית דיאגרמה של מהלך "Trebucher" Trap מאמר על היצירה (באנגלית) מלכודת באתר מוזיאון ישראל (באנגלית)
אלעזר בן חנניה

אלעזר בן חנניה, מנהיג יהודי בימי המרד הגדול ובנו של חנניה בן נדבאי, הכהן הגדול. אלעזר היה פקיד בבית המקדש, ככל הנראה בתפקיד הסגן, בימי נציבותו של גסיוס פלורוס, בשנת 66. לאחר שניסה פלורוס לגנוב את אוצרות בית המקדש, ונתקל בהתקוממות עממית בירושלים, היה עדיין סיכוי להשקיט את המרידה. אגריפס השני ועמו הכהנים ניסו להרגיע את הרוחות. את המצב החמירה פעולתו של מנחם בן יהודה, ראש הסיקריקיים, אשר כבש מידי הרומאים את המבצר מצדה והרג את חיל המצב שם. בד בבד, שכנע אלעזר בן חנניה את הכוהנים, כי יסרבו לקבל מידי הנוכרים זבח לשלום הקיסר בבית המקדש, כפי שהיה מקובל הדבר מזה שנים. פעולה זו הייתה סמלית בעיקרה, וסימלה כי עול משמעתה של רומא הוסר, וכי המדובר במרד גלוי. מעתה ואילך, נשמעו הכוהנים, ועמם העם החפץ במרד בירושלים, לפקודתו של אלעזר, המתואר על ידי יוסף בן מתתיהו כ"צעיר נועז ביותר". המלך אגריפס השני, שלח מממלכתו שבצפון, תגבורת בת שלושת אלפים איש. חיילים אלו מצאו כי הר הבית והעיר התחתונה מצויים בידי המורדים בהנהגת אלעזר בן חנניה, והתבצרו במצודת אנטוניה ובעיר העליונה, מקום בו היה מצוי עדיין חיל משמר רומי. העם הסתער על החיילים, כבש את העיר העליונה, שרף את ארמונות המלך אגריפס, וכן בתי כוהנים ועשירים, ואת הארכיון בו היו שטרי החוב. אנשיו של אגריפס ואנשי צבא רומי התבצרו במצודת אנטוניה. לאחר מצור, קיבלו היהודים וחיילי אגריפס רשות לעזוב את המצודה, אך הרומאים נותרו נצורים. בימים אלו הגיע לירושלים מנחם, מנהיג הסיקריקיים, ולקח את הפיקוד על המרידה. הוא נהג בגינוני מלכות, ואף הרג את חנניה, הכהן הגדול, אביו של אלעזר. שלטונו היה קצר ימים ואכזרי. לאחר שהמאיס עצמו על ההמון הירושלמי, התנפלו ההמונים על אנשיו של מנחם ורצחו אותו. אלו מאנשיו של מנחם שנותרו בחיים, ובהם אלעזר בן יאיר נמלטו אל מצדה והתבצרו בה. לאחר שביצר את מעמדו מבחינה פנימית, המשיך אלעזר במרידה כנגד הרומאים. הוא שלח אל הרומאים המתבצרים שליחים, אשר פיתו אותם להיכנע. משנכנעו הרומאים והניחו את נשקם, הרגו אותם אנשי אלעזר. יוסף בן מתתיהו, מתעדה החשוב ביותר של תקופה זו, כותב כי רצח הרומאים לאחר שנכנעו היה שגיאה, שהפכה את המאבק למאבק דמים אלים, בו לא תתקבל כניעתו של צד כלשהו, אלא עליו להמשך עד המוות. עד מהרה הפכה המרידה, אשר מרכזה בירושלים, למרידה בכל רחבי הארץ. תנועת הקנאים, אשר בתחילה היה אלעזר למנהיגה, הפכה לתנועה עממית, ורבים, כשמעון בר גיורא הצטרפו אל המרידה. לאחר שסולקו הרומאים מן הארץ, בעקבות תבוסת קסטיוס גאלוס החלה מושלת אספה עממית. אספה זו מינתה את אלעזר בן חנניה למפקד הכוחות באדום. לעומת יוסף בן מתתיהו, הגמרא מייחסת בשני מקומות שונים את הפסקת קורבן הקיסר למנהיג אחר של המורדים: רבי זכריה בן אבקילוס. צבי גרץ, דברי ימי ישראל (תרגום ד"ר ש.א. קמנצקי), הוצאת יזרעאל, 1955. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, הוצאת מסדה, 1968. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, הערות ובאורים (תרגום שמחוני), ספר ב', י"ז, ב': "פקיד הבית היה אחד מטובי הכהנים ומשׂרָתו הייתה אחת החשובות ביותר." יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק יז, פסקה ב, סעיף 409, לפי תרגומי ליזה אולמן ושמואל חגי. לפי תרגום יעקב נפתלי שמחוני התיאור הוא "צעיר עז פנים".
סייד דרוויש

סייד דרוויש (בערבית سيد درويش; 17 במרץ 1892 – 15 בספטמבר 1923) היה משורר, סופר ומלחין מצרי הנחשב כאבי המוזיקה הערבית הקלאסית, היה ממוריה של אום כולתום ושל מוחמד עבד אל-והאב. עבד אל-והאב אף ביצע בתוכנית הרדיו "אלחן מן זמן" את שירו של סייד דרוויש "אנא הוית". דרוויש היה מלחין ההמנון המצרי – "בילאדי בילאדי", אולם מבחינה מוזיקלית לחן זה אינו מהמורכבים בלחניו של סייד דרוויש. דרוויש נולד במצרים בעיר אלכסנדריה. שירים שכתב בוצעו על ידי פיירוז, זכי מוראד ומוחמד עבד אל ואהב. דרוויש כתב את השיר בלאדי בלאדי, ב-1979 אחרי הסכם השלום עם ישראל החליטו לאמץ את שירו כהמנון לאומי רשמי של מצרים. שיריו של דרוויש מושרים עד היום בקרב חובבי המוזיקה המצרית המקורית. שיריו הנודעים ביותר הם: 'דייעתי מוסתקבל חייתי' (במקאם שורי), 'אנא הווית' (במקאם כורד), ו'אל חביב'. לשלשת השירים הללו נכתבו מילים עבריות לשיר "דייעתי מוסתקבל חייתי" חוברו מילות השיר "די אבי מושפל בחטאתי", לשיר "אנא הוית", חוברו מילות השיר "אנא קוית", לשיר "אל חביב", חוברו המילים "אל חביב". גם בזמנו של סייד דרויש שיריו הארוכים לא היו נחלת הכלל, והיו מקובלים רק בקרב האליטה המצרית. כדי לבצע את שיריו יש צורך להשתמש בטונים גבוהים ונמוכים, ולשלוט בתנודות הקול בצורה קשה מאוד. כל שורה בלחניו של דרוויש מצריכה חזרות רבות לפני ביצועה, ויש בה פרטים רבים ומגוונים, מעבר ממאקם למאקם, והחלפות קצב מרובות. כמו כן הלחין סייד דרוויש שירי עם רבים, ובהם השיר "ז'ורוני כל סנא מרא" (בקרוני כל שנה פעם אחת). מקובל כי מחברת מילות השיר הייתה צעירה יהודייה שנישאה לשוטר ערבי. משפחתה הגיבה בנתק מוחלט למעשה זה, ולפיכך היא נפלה למשכב אשר ממנו לא קמה. לפני פטירתה תוך הרהורי חרטה, חיברה את השיר לבני משפחתה. גורסים אחרים טוענים שסייד דרוויש "הלווה" את הלחנים של "זורוני כל סאנא מרא", "טלעת יא מחלה נורא" ו"בינת אל שאלביה" ממורו הגדול מולא עותמאן אל מוסולי (1854-1923) איתו נפגש בחאלב ב-1908 והושפע ממנו רבות. מדיה וקבצים בנושא סייד דרוויש בוויקישיתוף סייד דרוויש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סייד דרוויש, באתר ספוטיפיי סייד דרוויש, באתר MusicBrainz (באנגלית) סייד דרוויש, באתר דיזר סייד דרויש (1892-1923), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ו וידר

ג'וזף ג'ו וידר (באנגלית: Josef E. "Joe" Weider,‏ 29 בנובמבר 1919 - 23 במרץ 2013) היה יהודי קנדי, מייסד שותף של הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) ביחד עם אחיו בן וידר והוגה תחרויות פיתוח הגוף מר אולימפיה, מיס אולימפיה והתחרות שבוטלה מאסטרס אולימפיה. וידר נולד במונטריאול, קנדה והחל את דרכו בעולם הפרסום בגיל 17. וידר זכה במספר רב של פרסים והכרה רחבה על עבודתו בשביל אמריקה הבריאה, עזר להביא את ארנולד שוורצנגר לארצות הברית. בשנות התשעים חברת ההוצאה לאור של וידר "וידר הוצאות לאור" נמכרה ל"אמריקן מדיה". נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית ב-23 במרץ 2013. מדיה וקבצים בנושא ג'ו וידר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ו וידר סיפור האחים וידר (באנגלית) תמונות מנצחי התחרות המפורסמת של ג'ו-מר אולימפיה ג'ו וידר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ו וידר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זהו ככל הנראה תאריך לידתו, אולם התיעוד הרשמי הושמד בשריפה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם הולץ

אברהם הולץ (באנגלית: Avraham Holtz; סיוון ה'תרצ"ד, 1934 – 15 בנובמבר 2023) היה חוקר ספרות יהודי אמריקאי, פרופסור לספרות בבית המדרש לרבנים באמריקה. אברהם הולץ נולד בניו יורק, למשפחה שמוצאה מגליציה. בילדותו למד בתלמוד תורה דאנשי ז'יטומיר, המכונה אש"י (East Side Hebrew Institute), במנהטן. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים באמריקה. במשך שנים רבות היה פרופסור לספרות עברית בית המדרש לרבנים באמריקה. מחקריו עוסקים בספרות חז"ל ובספרות העברית החדשה. נושא מרכזי במחקריו הוא יצירתו של ש"י עגנון. עם הגיעו לגיל 70 יצא לכבודו בשנת 2003 ספר יובל בשם "מחקרים בספרות ישראל מוגשים לאברהם הולץ", בעריכת תלמידתו צביה בן-יוסף גינור. בספר נכללת גם ביבליוגרפיה של ספריו ומאמריו של הולץ. בשנת ה'תשע"ג נבחר לחבר כבוד של האקדמיה ללשון העברית. הוא נפטר ב-15 בנובמבר 2023 (ב' בכסלו ה'תשפ"ד) בביתו שבירושלים ונקבר בהר המנוחות. בעולם המחשבה של חז"ל: בעקבות משנתו של מקס קדושין, ספרית פועלים, 1978. מעשה ר’ יודיל חסיד: מראשיתו בנסים ונפלאות עד הכנסת כלה מאת ש"י עגנון, בית המדרש לרבנים באמריקה, 1986. מראות ומקורות: מהדורה מוערת ומאוירת של הכנסת כלה לש"י עגנון, הוצאת שוקן, 1995. מוריץ האל: הזקן מיפו (עם אשתו, טובה ברגר הולץ), אוניברסיטת חיפה, 2003. The Holy City: Jews On Jerusalem, Norton, 1971 Isaac Dov Berkowitz: Voice of the Uprooted, East And West Library, 1973 בעריכתו יצחק דב ברקוביץ – מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, עם עובד, 1976. ש. שלום – ראיון על שירתו, הוצאת עקד, 1987. אבנר הולצמן, אברהם הולץ, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" עקיבא צימרמן, שי למורה יקר, באתר "הצופה" מאמרי אברהם הולץ על כתבי ש"י עגנון, באתר בית עגנון מאמרי אברהם הולץ, באתר JSTOR רשימת המאמרים של אברהם הולץ באתר רמב"י אברהם הולץ (1934-), דף שער בספרייה הלאומית Remembering Dr. Israel Francus (z"l) and Dr. Avraham Holtz (z"l) - Jewish Theological Seminary (באנגלית) אברהם הולץ באתר האקדמיה ללשון העברית אברהם הולץ ז"ל, באתר מודעות אבל, ‏19 בנובמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחקן מחליף

"שחקן מחליף" או "ממלא מקום" (באנגלית: Understudy), הוא מונח מעולם התיאטרון המתאר שחקן שמשנן את התפקיד של שחקן ראשי במחזה. אם נבצר מהשחקן הראשי להופיע בעקבות מחלה או כל סיבה אחרת, ייכנס השחקן המחליף במקומו. בדרך כלל כאשר מוחלף השחקן, מנהל התיאטרון מכריז על השינוי בפני קהל הצופים. שחקנים רבים התחילו את הקריירה שלהם כשחקנים מחליפים, וזכו לפרסום לאחר הופעה במקום זמר ראשי. כך למשל השחקן אנתוני הופקינס, ששימש כשחקן מחליף ללורנס אוליבייה. כאשר האחרון חלה בסרטן בשנת 1967, החליף אותו הופקינס בסדרת הופעות עם התיאטרון הבריטי הלאומי. שחקן מחליף בדרך כלל משחק בתפקיד שולי כלשהו במחזה. שחקנים אשר מחויבים אך ורק להחלפה במקרה חירום נקראים לעיתים standby (כונן). שחקן כזה צריך להופיע עם שאר המשתתפים במחזה, ובמידה ואין כל ספק ביכולתו של השחקן הראשי, יכול השחקן המחליף לעזוב את המקום, אך עליו להישאר בר-השגה. בבתי אופרה גדולים מחזיקים זמרים מחליפים אשר מכונים לעיתים cover (כיסוי). (ראה מקרה השערורייה של רוברטו אלאניה, שם נכנס ברגעים ספורים השחקן המחליף). בענפי הספורט נהוג לכנות שחקן מחליף - שחקן ספסל. מיכאל הנדלזלץ, לכל שחקן יש מחליף, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009
בן וידר

בנג'מין (בן) וידֶר (באנגלית: Benjamin "Ben" Weider;‏ 1 בפברואר 1923, מונטריאול, קנדה - 17 באוקטובר 2008) היה מייסד שותף בארגון הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) יחד עם אחיו ג'ו וידר, איש עסקים ומומחה לפיתוח הגוף ולהיסטוריה של נפוליאון. בתחום פיתוח הגוף הוא ייסד וניהל חברת כושר ותזונה הנושאת את שמו והיה נשיא IFBB עד שהודיע על פרישה באוקטובר 2006 . וידר תרם חדר כושר לכנסת. בתחום ההיסטוריה של נפוליאון נודע וידר ככמאמין הדוק בתאוריה שאחד מבני פמליית נפוליאון התנקש בחייו בזמן גלותו בסנט הלנה, והיה שותף בכתיבת הספר "רצח נפוליאון" יחד עם דייוויד הפגוד על נושא זה. וידר ייסד את אגודת נפוליאון הבינלאומית וכתב מספר מאמרים לארגון. הוא נפטר ב-17 באוקטובר 2008 בבית החולים היהודי הכללי במונטריאול. נפוליאון והיהודים מדיה וקבצים בנושא בן וידר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בן וידר בן וידר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נפוליאון הורעל או מת?, באתר הארץ, 3 ביוני 2001 ליגת IFBB אתר אגודת נפוליאון הבינלאומית בן וידר: הקנדים בספק לגבי אמיתות ההיסטוריה הצרפתית
אריגו סאקי

אריגו סאקי (איטלקית: Arrigo Sacchi; נולד ב-1 באפריל 1946) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל איטלקי. סאקי היה מאמנה של הנבחרת האיטלקית (בין השנים 1991-1996), והיו לו שתי קדנציות אימון בקבוצת הכדורגל מילאן (1987-1991, 1996-1997). סאקי, יליד פוזיניאנו, מעולם לא שיחק כדורגל מקצועני, הוא שיחק רק בקבוצות החובבניות פוסיגנאנו ובלאריה. לפני שהחל לאמן קבוצות במשרה מלאה, עבד כמוכר נעליים. כמאמן הנבחרת האיטלקית הבוגרת, סאקי עזר לאיטליה להעפיל לגמר מונדיאל 1994 בארצות הברית, בו הפסידה לברזיל בדו-קרב בעיטות עונשין. ברמת המועדונים, הוא ידוע בעיקר בשל אימונו במילאן. הכהונה הראשונה שלו במועדון הייתה רצופת הצלחות, כאשר זכה עמו במספר תארים לאומיים - אליפות הסרייה א' ב-1988, הסופרקאפ האיטלקי ב-1989, ובליגת האלופות באותה השנה ובעונה שלאחריה (1990). כמו כן, הוא זכה בנוסף לשלל התארים הללו בסופרקאפ האירופי ובגביע הביניבשתי ב-1990 וב-1991. סאקי אימן גם את פארמה (1985-1987 וב-2001) ואתלטיקו מדריד (1998-1999). בדצמבר 2004, מונה סאקי להיות מנהל הכדורגל של המועדון הספרדי ריאל מדריד, במקומו של חורחה ולדאנו. יושב ראש המועדון, פלורנטינו פרז הצהיר שההנהלה החליטה על המינוי על מנת שסאקי יביא למועדון עזרה ענקית בזכות ניסיונו הענף בתחום: "לא רצינו מישהו שיאמן את הקבוצה, אלא מישהו שיכול לעזור למועדון להתארגן ולתכנן כל דבר הקשור לכדורגל במועדון, ואריגו סאקי הוא הבחירה האידיאלית לשם כך". למרות זאת, סאקי התפטר מן התפקיד אחרי שמאמנה של ריאל ונדרליי לושמבורגו פוטר, בעקבות תוצאות רעות, בעיקר התבוסה הביתית 0-3 ליריבה הנצחית של המועדון ברצלונה. את סאקי החליף שחקנה לשעבר של ריאל מדריד, פרדראג מיאטוביץ'. מילאן גביע אירופה לאלופות (2): 1988/1989, 1989/1990 אליפות איטליה: 1987/1988 הסופר קאפ האירופי (2): 1989, 1990 הגביע הביניבשתי (2): 1989, 1990 הסופר קאפ האיטלקי: 1988 נבחרת איטליה גביע העולם: 1994 (מקום שני) מדיה וקבצים בנושא אריגו סאקי בוויקישיתוף אריגו סאקי, באתר WorldFootball.net אריגו סאקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
רשיד

רשיד (בערבית: رشيد; בקופטית: ϯⲣⲁϣⲓⲧ – טראשיט; ידועה מחוץ למצרים גם בשם רוֹזֵטָה) היא עיר נמל במחוז אל-בחירה שבצפון מצרים. העיר שוכנת לחופי הים התיכון כ-50 ק"מ צפון-מזרחית לאלכסנדריה. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 130,270 בני אדם. העיר התפרסמה בזכות אבן רוזטה שנמצאה בשטחה. מדיה וקבצים בנושא רשיד בוויקישיתוף רשיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוזטה (מצרים), דף שער בספרייה הלאומית Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נביו סקלה

נביו סקלה (נולד ב-22 בנובמבר 1947 בעיירה לוזו אטסטינו שבפרובינציית פדובה שבונטו) הוא מאמן כדורגל איטלקי וכדורגלן עבר. כשחקן, הוא שיחק כקשר בקבוצות האיטלקיות מילאן, רומא, ויצ'נזה, פיורנטינה, אינטר מילאן, פוג'יה ומונצה. כמאמן, הוא עלה עם קבוצת רג'ינה לסרייה ב' ב-1988, ונקרא מאוחר יותר להחליף את אריגו סאקי כמאמן פארמה. הוא החזיק בתפקיד הזה במשך 6 שנים, והפך את הקבוצה למועדון צמרת בסרייה א'. עם פארמה, סקלה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ובסופרקאפ האירופי ב-1993, ובנוסף זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א בשנת 1995, לאחר ניצחון בגמר על יובנטוס. סקלה אינו מועסק על ידי אף קבוצה. בעבר הוא אימן את ספרטק מוסקבה הרוסית (2003-2004), בורוסיה דורטמונד הגרמנית (1997-1998, עימה זכה בגביע הביניבשתי), בשיקטש הטורקית ושחטיור דונייצק האוקראינית. מדיה וקבצים בנושא נביו סקלה בוויקישיתוף נביו סקלה, באתר Transfermarkt נביו סקלה, באתר WorldFootball.net נביו סקלה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מיכאל יוכין‏, סקאלה אחרת: האיש שהפך את פארמה הקטנה לאימפריה באירופה, באתר וואלה, 6 במרץ 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור אונופקו

ויקטור סאבלייביץ' אונופקו (ברוסית: Ви́ктор Саве́льевич Оно́пко ; נולד ב-14 באוקטובר 1969 בלוהנסק, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר סובייטי ורוסי ששיחק בקבוצות שחטיור דונייצק, ספרטק מוסקבה וריאל אוביידו הספרדית. הוא שיחק כ-12 שנים בנבחרת רוסיה והיה קפטן הנבחרת במשך תקופה ארוכה. אונופקו מחזיק במקום השלישי ברשימת שיאני ההופעות של נבחרת הרוסית, עם 109 משחקים. לאחר פרישה ממשחק פעיל פנה אונופקו לקריירת אימון. במשך 12 שנים היה עוזר מאמן בקבוצת צסק"א מוסקבה. החל מיולי 2021 - אונופקו חבר בסגל האימון של נבחרת רוסיה. במרץ 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, נאסר על נבחרת רוסיה להשתתף במסגרות בינלאומיות. בשל כך עבר אונופקו לתפקד כעוזר מאמן של קבוצת רוסטוב. אליפות ליגת העל הרוסית - 1992, 1993, 1994 הגביע הרוסי - 1992, 1994 כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול) - 1992, 1993 כדורגלן השנה ברוסיה (ספורט אקספרס) - 1993 עיטור ההצטיינות למען המולדת מדרגה 4 עיטור הכבוד מדיה וקבצים בנושא ויקטור אונופקו בוויקישיתוף ויקטור אונופקו, באתר Transfermarkt ויקטור אונופקו, באתר Soccerway ויקטור אונופקו, באתר BDFutbol ויקטור אונופקו, באתר WorldFootball.net ויקטור אונופקו, באתר National Football Teams ויקטור אונופקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיף התקווה הטובה (להקה)

כיף התקווה הטובה הייתה להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1970. עם חברי הלהקה נמנו מוזיקאים שהיו חברים קודם לכן בהרכבים שונים: ג'וזי כץ באה משלישיית החלונות הגבוהים, אלי מגן מלהקת הנח"ל, זהר לוי שליווה את החלונות הגבוהים, חנן יובל מהשלושרים ושלמה מזרחי מלהקת הבמה החשמלית. חנן יובל הוא גם זה שייסד את הלהקה בשנת 1970, לאחר התפרקות להקת השלושרים. את השם ללהקה העניק בני אמדורסקי שנתן את השמות גם להרכבים אחרים באותה תקופה כמו השלושרים ושובבי ציון. הלהקה החלה לעבוד על שירים חדשים, לערוך חזרות והקלטות באולפני "אשל". עקב סכסוכים על רקע אמנותי התפרק ההרכב לאחר שנתיים של עבודה, עוד בטרם החל להופיע ולסיים להקליט את התקליט הראשון, כשבמקביל שניים משיריו "בלדה לעוזב הקיבוץ" ו"דוקטור יארינג" היו להיטים גדולים. הסיבה העיקרית לפירוק הייתה החלטתו של המוזיקאי שמוליק קראוס להצטרף ללהקה. התערבותו במבנה הלהקה הביאו לבסוף לסכסוך פנימי ולפרישה הדרגתית של חבריה. חלק משירי הלהקה מופיעים באסופת השירים של שמוליק קראוס "שבעים שמונים". לאחר פירוק הלהקה נפרדו דרכי חבריה: ג'וזי כץ הצטרפה לבני אמדורסקי וישראל גוריון להרכב הטוב הרע והנערה, אלי מגן וזהר לוי הקימו את להקת אחרית הימים, חנן יובל הצטרף לשלישיית שובבי ציון ושלמה מזרחי חזר לירושלים ולאחר מכן לארצות הברית. בלדה לעוזב קיבוץ (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: שמוליק קראוס) ד"ר יארינג (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: שלום חנוך ורוב האקסלי) אני בדרכי למוסד הסגור (מילים: חנוך לוין, לחן: זהר לוי) שני צבים (מילים ולחן: שמוליק קראוס) אצלי הכל בסדר (מילים: יעקב רוטבליט ומאיר אריאל, לחן: שמוליק קראוס ושלום חנוך) כיף התקווה הטובה, באתר Discogs (באנגלית) כיף התקווה הטובה, דף שער בספרייה הלאומית כיף התקווה הטובה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) בועז כהן, נותר רק לקוות, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2012
גולדן היינד

גוֹלְדְן הַיינְד (באנגלית: Golden Hind or Golden Hinde) הייתה אוניית מפרשים מסוג גליאון בה הפליג הפריבטיר האנגלי הנודע פרנסיס דרייק סביב העולם בשנים 1577–1580. שמה המקורי של האונייה היה "פֶּלִיקָן" (Pelican), אך במהלך ההפלגה, לפני הכניסה למצר מגלן, שינה אותו דרייק ל"גולדן היינד" ("איילת הזהב"), אות הוקרה לפטרונו, הלורד צ'נסלור סר כריסטופר הֵייטוֹן (אנ'), שהיה אחד המממנים העיקריים של המסע הימי ואשר איילה עיטרה את סמל האצולה של משפחתו. רפליקה בגודל המקורי של האונייה, כשירה לשיט, מוצגת כיום בלונדון, בגדה הדרומית של התמזה. מדיה וקבצים בנושא גולדן היינד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גראסהופרס ציריך

גראסהופרס-קלאב ציריך (בגרמנית: Grasshopper Club Zürich) הוא מועדון הכדורגל השווייצרי הגדול והמעוטר ביותר בשווייץ, והוא ממוקם בעיר ציריך. מועדון הספורט גראסהופרס הוא מהגדולים בשווייץ ומחלקת הכדורגל שלו היא גולת הכותרת של המועדון. עם 27 אליפויות שווייץ וכן 19 זכיות בגביע השווייצרי, ניצבת הקבוצה במקום הראשון בשתי קטגוריות אלה. בין שאר מחלקות המועדון, למעט כדורגל, ישנן מחלקות חתירה, הוקי קרח, טניס, כדוריד, הוקי שדה, פלורבול, רוגבי, סקווש וקרלינג. ב-1 בספטמבר 1886 הוקם בציריך מועדון הכדורגל גראסהופרס מתרומה של בחור אנגלי בשם תום גריפית' על סך 20 פרנקים שווייצרים שהספיקו לקניית כדור ומדים בצבעי כחול-לבן בייבוא מאנגליה. המשחק הראשון של הקבוצה נערך באוקטובר באותה השנה מול קבוצה אחרת מציריך כאשר המשחק נגמר בתוצאה 0-0. גראסהופרס הפכה לקבוצה הראשונה משווייץ שמשחקת בגרמניה כאשר ניצחה במשחקה הראשון את קבוצת שטרסבורג בתוצאה 0–1. בשנת 1896 הוקמה בעיר ציריך קבוצת כדורגל נוספת, פ.צ. ציריך, כאשר זו הפכה לאורך השנים ליריבה הגדולה ביותר של גראסהופרס וזהו משחק הדרבי החשוב ביותר בכדורגל השווייצרי. בעונה שלאחר מכן זכתה גראסהופרס באליפותה הראשונה. בשנת 1909 נטשה גראסהופרס את ההתאחדות השווייצרית ושבה אליה רק לאחר סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1919. הקבוצה זכתה פעמיים בגביע האינטרטוטו, בפעם הראשונה בעונת 2006, אז גברה על קבוצות טפליצה מצ'כיה וגנט מבלגיה כדי לזכות בתואר. כמו כן בעונת 2008 זכתה בתואר לאחר שגברה על קבוצות בסה קביה מאלבניה וצ'רנומורץ' בורגאס מבולגריה. בשנת 1997 הפכה גראסהופרס רשמית לקבוצה בבעלות פרטית ובכך הפכה לראשונה בשווייץ לעשות כן. בעונת 2018/19, לראשונה מזה 68 שנה, נשרה גראסהופרס לליגה השווייצרית השנייה. בסיום עונת 2020/2021 שבה לליגה הכירה. הסופר-ליג השווייצרי אלופה (27): 1898, 1900, 1901, 1905, 1921, 1927, 1928, 1931, 1937, 1939, 1942, 1943, 1945, 1952, 1956, 1971, 1978, 1982, 1983, 1984, 1990, 1991, 1995, 1996, 1998, 2001, 2003 הגביע השווייצרי זוכה (19): 1926, 1927, 1932, 1934, 1937, 1938, 1940, 1941, 1942, 1943, 1946, 1952, 1956, 1983, 1988, 1989, 1990, 1994, 2013 גביע הליגה השווייצרי זוכה (2): 1973, 1975 הסופר-קאפ השווייצרי: 1989 גביע האינטרטוטו זוכה (2): 2006, 2008 מדיה וקבצים בנושא גראסהופרס ציריך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גראסהופרס ציריך (בגרמנית) גראסהופרס ציריך, ברשת החברתית פייסבוק גראסהופרס ציריך, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גראסהופרס ציריך, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות

הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות (באנגלית: International Weightlifting Federation; בראשי תיבות: IWF) היא הפדרציה הבין-לאומית של ענף הרמת משקולות. הפדרציה הוקמה בשנת 1905 ונכון להיום חברות בה 193 פדרציות לאומיות. המשרד הראשי של הפדרציה נמצא בלוזאן. בשנים 2000–2020 בראש הפדרציה עמד תמאש איאן. הוא הודח לאחר גילוי אי-סדרים בניהול, והוחלף על ידי הנשיאה הזמנית אורסולה פפנדריה מארצות הברית. נשיא הפדרציה מאז יוני 2022 הוא מוחמד חסן ג'אלוד מעיראק. הארגונים שנכללים בפדרציה הם: הפדרציה להרמת משקולות של אפריקה (WFA) הפדרציה האסייתית להרמת משקולות (AWF) הפדרציה האירופית להרמת משקולות (EWF) הפדרציה האוקיאנית להרמת משקולות (OWF) הפדרציה הפאן אמריקאית להרמת משקולות (PAWC) אליפות העולם בהרמת משקולות אליפות העולם בהרמת משקולות לנוער אליפות העולם בהרמת משקולות לצעירים גביע העולם של IWF הפרס הגדול של IWF אתר האינטרנט הרשמי של הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות (באנגלית) הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות, ברשת החברתית פייסבוק הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות, ברשת החברתית אינסטגרם הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות, סרטונים בערוץ היוטיוב ארגונים כלולים: האתר הרשמי של AWF האתר הרשמי של EWF האתר הרשמי של OWF האתר הרשמי של PAWC President, International Weightlifting Federation (באנגלית אמריקאית)