laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וילהלם קופה

וילהלם קופה (Wilhelm Koppe‏; 15 ביוני 1896 – 2 ביולי 1975) היה קצין בכיר באס אס בעת מלחמת העולם השנייה, והיה אחראי על פשעי מלחמה רבים נגד יהודים בזמן השואה. קופה נולד בהילדסהיים, בסקסוניה התחתונה. הוא היה חיל במלחמת העולם הראשונה, ואחרי המלחמה היה סוחר וסיטונאי. ב-1930 הצטרף למפלגה הנאצית; ב-1931 הצטרף לאס אה, ושנה לאחר מכן הצטרף לשורות האס אס. קופה עלה במהירות בסולם הדרגות של האס אס: ב-1934 כבר היה בריגדפירר (דרגת ביניים בין אלוף-משנה לתת-אלוף), ושנתיים לאחר מכן עלה לדרגת גרופנפיהרר, תת-אלוף. ב-1933 נבחר כציר ברייכסטאג. קופה התמנה כמפקד האזורי של האס אס והאס דה במינסטר, ולאחר מכן מילא אותו תפקיד בדנציג, לייפציג ודרזדן. מלחמת העולם השנייה החלה ב-1 בספטמבר 1939, בפלישת הכוחות הגרמניים לפולין. גרמניה כבשה את רובה של פולין, ולאחר השלמת כיבוש פולין וחלוקתה עם ברית המועצות חילקו הגרמנים את השטח שנפל לידיהם לשני חלקים עיקריים: החלק המרכזי, שכלל את מחוזות ורשה, לובלין, ראדום וקרקוב, הוגדר כיחידה מנהלית בפני עצמה - גנרל גוברנמן, ממשל כללי; לעומת זאת, חבליה המערביים של פולין סופחו לגרמניה. אחד מן האזורים הגדולים שסופחו נקרא בפי הגרמנים ורטגאו (Warthegau). אזור זה כלל חלק מאזור לודז' ואת אזור פוזנן. למושל חבל ורטגאו התמנה ארתור גרייזר, וקופה התמנה כ"מפקד העליון של כל כוחות המשטרה והאס אס בחבל ורטגאו" (Höhere SS und Polizei Führer in Reichsgau Wartheland). בתפקידו זה היה קופה מעורב ישירות היישום חוקי הגזע הנאציים. בנובמבר הכריז קופה שיהפוך את פוזנן, בירת החבל, לעיר "נקייה מיהודים" (judenrein). בעקבות כך החל גל של הוצאות להורג וגירוש של פולנים ויהודים מהעיר. הוא השתתף גם ביישום תוכנית תוכנית T4 - אותנסיה כמפקד הכללי של יחידה מיוחדת בשם "זונדרקומנדו לנגה", על שם מפקדה הישיר של היחידה, הרברט לנגה. בחודשים מאי - יוני 1940 רצחה יחידתו של לנגה 1,558 חולי נפש, שהיו מאושפזים בבית חולים לחולי נפש במחנה הריכוז סולדאו, במזרח פרוסיה. ב-30 בינואר 1942 עלה קופה לדרגת אובר-גרופנפיהרר (אלוף). באוקטובר 1943 החליף את פרידריך וילהלם קריגר בתפקיד המפקד העליון של כל כוחות המשטרה והאס אס בגנרלגוברנמן. הוא היה אחראי להשמדת הגטאות בעיירות בחבל ורטגאו, להקמת מחנה ההשמדה חלמנו, בו נרצחו כ-300,000 יהודים. הוא עסק בדיכוי המחתרת הפולנית, והורה על הוצאתם להורג של כל קרוביהם הגברים של חברי המחתרת ומשלוח יתר משפחותיהם למחנות ריכוז. קופה הורה על רציחתם של כ-30,000 פולנים חולי שחפת. המחתרת הפולנית הורתה על התנקשות בו, אך ניסיון שנעשה בקרקוב ביולי 1944 לפגוע בו נכשל. עם התקרבותו של הצבא האדום הורה קופה על הוצאתם להורג של אסירים ושבויים, כדי שלא ייפלו בידי הסובייטים. לאחר המלחמה הסתיר קופה את זהותו וחי תחת השם הבדוי לומאן (שם נעוריה של אשתו). הוא היה מנהל בית חרושת לשוקולד. ב-1961 נחשפה זהותו, הוא נעצר אך שוחרר בערבות ב-19 באפריל 1962. משפטו נפתח ב-1964 בבון, והוא הואשם בסיוע לרצח 145,000 איש. משפטו הופסק בשל בריאותו הלקויה ובית המשפט בבון החליט על הפסקת ההליך המשפטי מסיבה זו. ממשלת גרמניה סירבה לבקשת ממשלת פולין להסגירו לידיה. קופה נפטר בבון ב-1975. מדיה וקבצים בנושא וילהלם קופה בוויקישיתוף וילהלם קופה באתר יד ושם וילהלם קופה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ראו: GERMAN ADMINISTRATION OF POLAND מפת האזורים המסופחים ראו: כאן
כשל הומונקולוס

כשל הומונקולוס הוא כשל בלתי פורמלי לפיו מושג מוסבר במונחים של המושג עצמו, רקורסיבית, מבלי להגדיר או להסביר קודם את המושג המקורי. כשל זה מתעורר לרוב בתורת הראייה. אפשר להסביר את הראייה האנושית בכך שאור מהעולם החיצון יוצר תמונה על הרשתית בעיניים ומשהו (או מישהו) במוח מסתכל על התמונות האלה כאילו הן תמונות על מסך קולנוע (תאוריית הראייה הזו מכונה לפעמים התיאוריה של התיאטרון הקרטזיאני, והיא מזוהה בעיקר, בימינו, עם הפסיכולוג דייוויד מאר). נשאלת השאלה לגבי טיבו של הצופה הפנימי הזה. ההנחה כאן היא שיש "איש קטן" או "הומונקולוס". ניתן להבין את הסיבה לכך שזהו כשל על ידי השאלה כיצד ההומונקולוס "רואה" את הסרט הפנימי. תשובה אפשרית היא שיש הומונקולוס נוסף בתוך ה"ראש" או ה"מוח" של ההומונקולוס הראשון שמסתכל על ה"סרט" הזה. אבל זה מעלה את השאלה איך ההומונקולוס הזה רואה את "העולם שבחוץ". כדי לענות על זה נדרשת הנחת הומונקלוס נוסף בתוך ראשו של ההומונקולוס השני הזה, וכן הלאה. במילים אחרות, נוצר מצב של רגרסיה אינסופית. הבעיה בטיעון ההומונקולוס היא שהוא מנסה להסביר תופעה במונחים של עצם התופעה שהיא אמורה להסביר. דוגמה נוספת היא עם תיאוריות קוגניטיביסטיות הטוענות שהמוח האנושי משתמש ב"כללים" לביצוע פעולות (כללים אלה מומשגים לעיתים קרובות כאלגוריתמים של תוכנית מחשב). במונחים של משחק שחמט, השחקנים מקבלים "כללים" (כלומר, כללי משחק השחמט) שלפיהם עליהם לפעול. לשאלה: 'מי משתמש בכללים האלה?' התשובה מובנת מאליה: 'שחקני המשחק (של השחמט) משתמשים בהם'. הרי לא נטען שהכללים עצמם משחקים שח. הכללים עצמם הם רק סימנים חסרי-פעולה על הנייר עד שאדם קורא אותם, מבין ומשתמש בהם. אבל מה עם ה"כללים" שנמצאים, לכאורה, בתוך הראש שלנו (המוח)? מי קורא, מבין ומשתמש בהם? שוב, התשובה הסמויה היא - ויש שיטענו שהיא חייבת להיות - "הומונקלוס": איש קטן שקורא את כללי העולם ואז נותן פקודות לגוף לפעול לפיהם. אבל שוב אנחנו במצב של רגרסיה אינסופית, כיוון שיש הומונקולוס נוסף בתוך ראשו של ההומונקולוס, וכן הלאה וכן הלאה. לכן, כך הטענה, תיאוריות תודעה שמרמזות או קובעות במפורש שההכרה מחויבת לכללים לא יכולות להיות נכונות, אלא אם כן קיימת דרך כלשהי "לעצור" את הרגרסיה. לעיתים קרובות מניחים במדע הקוגניטיבי שהכללים והאלגוריתמים זהים במהותם: במילים אחרות, התיאוריה שהקוגניציה מחויבת לכללים לרוב מרמזת שמחשבה (קוגניציה) היא בעצם מניפולציה של אלגוריתמים, וזוהי אחת ההנחות המרכזיות של כמה סוגים של בינה מלאכותית.[דרושה הבהרה] טיעוני הומונקולוס תמיד מופרכים אלא אם כן ניתן למצוא דרך כלשהי "לעצור" את הרגרסיה. בפסיכולוגיה ובפילוסופיה של התודעה, "טיעוני הומוקולוס" (או "כשלי ההומונקולוס") שימושיים ביותר לזיהוי תיאוריות תודעה נכשלות או אינן שלמות. כשל הומונקולוס קשור קשר הדוק לרגרסיה של רייל. הבעיה הפסיכופיזית Kenny, Anthony (1971). "The Homunculus Fallacy". In Grene, Marjorie (ed.). Interpretations of Life and Mind: Essays around the problem of reduction (באנגלית). New York: Humanities Press. pp. 65–74. ISBN 978-0-391-00144-2. Richard L. Gregory. (1987), The Oxford Companion to the Mind, Oxford University Press
Jet4you

Jet4you הייתה חברת תעופה מרוקאית זולה, שבסיסה הראשי נמצא בעיר קזבלנקה. החברה הייתה חלק מברית TUI איירליינס של חברת התיירות TUI, והיא הפעילה טיסות בין מרוקו לאירופה. באפריל 2012 התמזגה לתוך ג'טאייר פליי, חברה נוספת בברית TUI איירליינס. מדיה וקבצים בנושא Jet4you בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא Jet4you באתר Airliners.net ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלאכי בית-אריה

מלאכי בית-אריה (20 במאי 1937 – 17 באוקטובר 2023) היה משורר עברי, חוקר קדמוניות הספר, מומחה לקודיקולוגיה ופלאוגרפיה עברית, וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. היה מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. מלאכי נולד למאיר ואסתר בית־אריה בשכונת בורוכוב ב-1937, מספר שנים לאחר אחיו חגי ויצחק. שירת בצה"ל בנח"ל. מסוף שנות ה-50 פרסם את שיריו במוספי הספרות של העיתונות העברית, ובכתבי העת הספרותיים. ספר שיריו הראשון, "הרחובות האלה, ההרים ההם", נדפס בשנת 1963, בלווית ציורים של רפי לביא. בשנת 1967 יצא ספר שיריו "הרי ירושלים וכל הייסורים". וכן פרסם ספר סיפורים לילדים, "לאן נעלמת השמש". התחיל ללמוד בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, אך עבר לחוג לספרות עברית, ובשנת 1961 השלים תואר ראשון בלשון ובספרות עברית באוניברסיטה העברית, שם למד גם ספרנות והשלים תואר שני בבלשנות עברית (1963). את הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' גרשום שלום, שכותרתו "פרק שירה : מבואות ומהדורה ביקורתית", השלים ב-1967. משנת 1975 היה מרצה לפלאוגרפיה וקודיקולוגיה באוניברסיטה העברית, ושימש כמרצה אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם. ב-1965 ייסד את מפעל הפלאוגרפיה העברית ומאז פרסם ספרי מחקר בתחום הפלאוגרפיה העברית, ספרי ביקורת ומהדורות של ספרים עתיקים. בין 1979 ל-1990 כיהן כמנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים, וכמנהל מפעל הפלאוגרפיה העברית, וקנה לו שם עולמי כמומחה לכתבי יד עבריים עתיקים. בשנת 2003 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-2013 זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר. גולת הכותרת של פעילותו היא בניית הקודיקולוגיה העברית על יסוד התיעוד המפורט של כל כתבי-היד המתוארכים בספריות העולם. בשנת תשפ"א פרסם בית-אריה ספר מקיף הנושא את השם "קודיקולוגיה עברית". בתחום הספר העברי והפלאוגרפיה כתב בית-אריה חיבור מקיף הנקרא 'קודיקולוגיה עברית'. בנוסף, הוא השתתף בעריכה ובההדרה של ספרים רבים, ביניהם: קולט סיראט, מלאכי בית-אריה ומרדכי גלצר (עורכים), אוצר כתבי יד עבריים מימי הביניים : בציוני תאריך עד שנת ה’ש, ירושלים, מפעל הפלאוגרפיה העברית, תשל"ב-תשמ"ו מפעל הפליאוגראפיה העברית, אסופות כתבים עבריים מימי-הביניים, ירושלים, 1987–2002 בתחום השירה: הרי ירושלים וכל וייסורים: שירים, ירושלים, ספרי תרשיש, תשכ"ז. הרחובות האלה, ההרים ההם, תל אביב, אל"ף, תשכ"ג. ספר ילדים: לאן נעלמת השמש? תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ך מלאכי בית-אריה, באתר Academia.edu כרטיס אישי, תקציר קורות חיים (באנגלית) ורשימת פרסומים באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מלאכי בית-אריה, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" ריאיון עם פרופ' מלאכי בית־אריה חבר האקדמיה, סרטון בערוץ "האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים", באתר יוטיוב (אורך: 1:06:15), 23 בספטמבר 2019 יעקב צ' מאיר, ספר הספרים, פנס מוסף לביקורת ספרות, אוגוסט 2022 הספר "קודיקולוגיה עברית", באתר הספרייה הלאומית מידע על מלאכי בית אריה בקטלוג הספרייה הלאומית עופר אדרת, מלאכי בית־אריה: התמכרתי לידיעת כתבי היד העבריים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2023 יעקב צ' מאיר, הצפרדע שהתחרתה בשירתה עם דוד המלך - במלאות שלושים למותו של מלאכי בית־אריה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2023 שירות הידען, ‏חמישה חוקרים בכירים ושבעה אמנים יזכו בפרס מפעל הפיס לאמנות ומדעים, באתר "הידען", 3 בדצמבר 2013 הרי ירושלים וכל היסורים, ה'תשכ"ז, ירושלים, מתוך מאגר הספרים הסרוקים של הספריה הלאומית – ישראל הרחובות האלה, ההרים ההם, תל-אביב, ה'תשכ"ג, באתר הספריה הלאומית
רתמה (טיפוס)

רתמה (באנגלית: harness, בצרפתית: baudrier) היא מערך של רצועות התפורות יחד כך שאדם יכול להיתלות בהן על חבל. קיימות רתמות לטיפוס, רתמות לעבודה, רתמות חזה ורתמות גוף מלא. ניתן לבנות רתמה מאולתרת מרצועה או חבל בעזרת קשרים. מרבית הרתמות מיוצרות מניילון ומיעוטן מדיינימה. בעת רכישת רתמה רצוי לבדוק שהיא נוחה, גם לאורך זמן וגם כאשר תלוי עליה ציוד רב. הרתמה מורכבת מרצועות ועוביין וריפודן משתנה לפי יעודן. רתמות טיפוס תהיינה לרוב קלות, בעוד שרתמות לעבודה הן מאסיביות ומרופדות. מרבית הרתמות המיועדות לטיפוס וגלישה מורכבות מ: רצועות נושאות עומס - המהוות את גוף הרתמה. אבזמים - לכוונון של רצועות המתניים ו/או של לולאות הרגליים של הרתמה. לולאות לאיבטוח ותליה - בעזרתן מתחברים אל החבל לולאות לציוד - המאפשרות תליית ציוד וגישה מהירה אליו. קיימות רתמות במידה קבועה ורתמות מתכווננות. ככל שהרתמה מתכווננת יותר, כך היא כבדה יותר (כי יש בה רצועות ארוכות יותר ואבזמים). רתמות אלה ניתן ללבוש מעל בגדים, בלי להכניס את הרגליים (על מנת שיהיה ניתן ללבוש ולפשוט אותן עם קרמפונים - מערכת קוצים המורכבת על הנעל להגברת היציבות על קרח ושלג) ללולאות הרתמה. תכונה נוספת היא שניתן לפתוח את לולאות הרגליים ולהוריד את המכנסיים, בלי להתנתק מן החבל, דבר היכול להיות שימושי במסלולים ארוכים ובסביבה אלפינית. רתמות לטיפוס ספורטיבי הן לרוב קלות במשקל ופשוטות במבנה. רתמה כזו לרוב אינה מתכווננת שכן היא מיועדת לשימוש על ידי אדם אחד, ולכן מתאימה לו. לרתמות ספורטיביות יש רצועות צרות, מעט ריפוד ואבזמים קטנים, כדי לחסוך משקל. בשנים האחרונות משתמשים יותר ויותר בחומרים קלים. דיינימה הופך פופולרי כי הוא חומר קל וחזק, למרות שדיינימה אינו עמיד בשחיקה ורתמות המיוצרות מחומר זה מתבלות במהירות רבה יותר. רתמת גוף מלא היא רתמה שנקודת התליה שלה גבוהה יותר. השימוש ברתמת גוף מומלץ במקרים בהם מרכז הכובד גבוה: אנשים גדולים וכבדים וילדים קטנים. קיימות גם רתמות חזה שניתן לשלבן עם רתמה רגילה ליצירת רתמת גוף. רתמה לילדים היא רתמת גוף מלא עם נקודת תליה גבוהה יותר. אצל ילדים הראש גדול ביחס לגוף ולכן מרכז הכובד גבוה יותר. אצל ילדים קיימת סכנת התהפכות גבוהה יותר ולכן החשיבות של נקודת החיבור המוגבהת. רתמות עבודה הם רתמות המשמשות לעבודה בגבהים: ניקוי חלונות ושיפוצים בגורדי שחקים, לדוגמה. כיוון שסוג עבודה זה משלב שהייה של זמן ארוך ברתמה, חישבות הנוחות בה גדולה ולכן רתמות עבודה הן רתמות גוף מלא. רתמות אלא לרוב מאסיביות ומרופדות יותר. מדיה וקבצים בנושא רתמה בוויקישיתוף הערך "רתמות" באנציקלופדיית הטיפוס
האובזרבר

האובזרבר (באנגלית: The Observer) הוא עיתון בריטי היוצא לאור בכל יום ראשון. גישתו הפוליטית היא סוציאל-דמוקרטית וליברלית חברתית ברוב הנושאים, בדומה לעיתון היומי הגארדיאן, אשר קנה את האובזרבר בשנת 1993. הוא השבועון הוותיק ביותר שיצא לאור בימי ראשון. הגיליון הראשון יצא לאור לראשונה ב-4 בדצמבר 1794 על ידי ו.ס. באורן. ו"ס באורן וו"ה באורן (1791–1807) לואיס דוקסאט (1807–1857) יוסף סנואו (1857–1870) אדוארד דייסי (1870–1889) הנרי דאף טראיל (1889–1891) רחל ששון בר (1891–1904) אוסטין האריסון (1904–1908) ג'יימס לואיס גארוין (1908–1942) אייוור באורן (1942–1948) דייוויד אסטור (1948–1975) דונלד טרלפורד (1975–1993) ג'ונתן פנבי (1993–1995) אנדרו ג'ספאן (1995–1996) ויל האטון (1996–1998) רוג'ר אלטון (1998–2007) ג'ון מולהולנד (2008–2018) פול ובסטר (2018 ואילך) מדיה וקבצים בנושא האובזרבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האובזרבר (באנגלית) האובזרבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) topic/The-Observer האובזרבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר האובזרבר ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד דייסי

אדוארד סטפן ג'יימס דייסי (באנגלית: Edward James Stephen Dicey;‏ 15 במאי 1832 - 7 ביולי 1911) היה כתב אנגלי. אדוארד, יליד היכל קלייברוק, לסטרשייר, הוא בנו של תומאס אדוארד דייסי, ואחיו של המשפטן אלברט ואן דייסי. אדוארד למד מתמטיקה ולימודים קלאסיים בקינגס קולג' בלונדון ובטריניטי קולג' שבקיימברידג'. במרוצת השנים הפך אדוארד לעיתונאי בולט. הוא עבד ככתב בדיילי טלגרף, ולאחר מכן כעורך הדיילי ניוז, וב-1870 התמנה לעורך האובזרבר והחזיק במשרה זו עד שנת 1889. הוא כתב ספרים רבים על יחסים בינלאומיים, שהחשובים מביניהם הם "אנגליה ומצרים" (1884), "בולגריה, מדינת האיכרים" (1895) ו"מצרים של העתיד" (1907). דייסי מת בלונדון ב-1911 והוא קבור בבית הקברות ברומפטון בלונדון. מדיה וקבצים בנושא אדוארד דייסי בוויקישיתוף כתבי אדוארד דייסי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
ראמז ג'ראיסי

ראמז ג'ראיסי (בערבית رامز جرايسي; נולד ב-24 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש ראש עיריית נצרת בשנים 1994–2014. ג'ראיסי הוא בוגר טכניון בחיפה - סיים את לימודי התואר הראשון בהנדסת מכונות ב-1973 ותואר שני בהנדסה אזרחית ב-1978. הוא היה בין מייסדי ועד הסטודנטים הערבים בטכניון וממקימי "ועד הסטודנטים הערבים הארצי". ב-1978 נבחר לכהן במועצת העיר נצרת מטעם רשימת "חזית נצרת הדמוקרטית". הוא כיהן כממלא מקומו של ראש העירייה תאופיק זיאד, וכיושב ראש ועדת המשנה לוועדה המקומית לתכנון ובנייה. לאחר שזיאד נהרג בתאונת דרכים, נבחר ג'ראיסי לתפקיד ב-4 באוגוסט 1994. בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצב ג'ראיסי במקום ה-117 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת ובבחירות לכנסת השמונה עשרה שובץ שוב ג'ראיסי במקום סמלי ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בשנת 2013, זכה עלי סלאם, סגנו של ג'ראיסי במשך 15 שנים ויריבו בבחירות, ב-43.21% מהקולות. בכך, ניצח את ג'ראיסי בהפרש של 22 קולות בלבד. ג'ראיסי ערער על תוצאות הבחירות בפני בית המשפט המחוזי בנצרת, ובדצמבר 2013 הורה זה על ספירה מחודשת של 47 מעטפות שנפסלו בשל כך שלא נחתמו על ידי חבר ועדת קלפי. סלאם הגיש ערעור מטעמו על ההחלטה, ובטרם זה הוכרע, ב-8 בינואר 2014, נערכה ספירת המעטפות שבמחלוקת, והסתבר כי ג'ראיסי גבר על סלאם בתשעה קולות. עם זאת, בפברואר 2014 הורה בית המשפט העליון, על עריכת הבחירות בעיר מחדש. בבחירות שהתקיימו ב-11 במרץ 2014 הפסיד ג'ראיסי לעלי סלאם בהפרש גדול של 10,400 קולות לטובת סלאם. ג'ראיסי הוא נוצרי יווני אורתודוקסי. הוא נשוי לד"ר חנאן קירקבה-ג'ראיסי ולהם שלוש בנות. מדיה וקבצים בנושא ראמז ג'ראיסי בוויקישיתוף ביוגרפיה של ראמז ג'ראיסי באתר חדשות מחלקה ראשונה. על מה מוחות הרשויות הערביות / ראמז ג'ראיסי ראמז ג'ראיסי: "הרשויות המקומיות הערביות תומכות בשביתת העובדים הסוציאליים"(הקישור אינו פעיל) רשימת חד"ש לכנסת השבע עשרה, באתר ועדת הבחירות המרכזית רשימת חד"ש לכנסת השמונה עשרה, באתר ועדת הבחירות המרכזית ג'קי חורי, דרמה בבחירות בנצרת: 47 מעטפות ייספרו מחדש; הפער: 22 קולות, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2013 ג'קי חורי, הבחירות בנצרת: מסתמן מהפך בתום ספירת המעטפות הפסולות, באתר הארץ, 8 בינואר 2014 בר"ם 582/14 אחיקם משה דוד‏, נצרת: ראש העיר עלי סלאם זכה בבחירות החוזרות, באתר וואלה, 12 במרץ 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1812

שנת 1812 היא השנה ה-12 במאה ה-19. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1812 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 23 בינואר – רעידת אדמה חזקה במיזורי 7 בפברואר – רעידת אדמה חזקה במיזורי 11 במרץ – חוק האזרחות בפרוסיה המקנה ליהודים זכויות (וחובות) אזרח 26 במרץ – רעידת אדמה חזקה במיוחד גורמת לנזק רב בעיר קראקס, בירת ונצואלה 30 באפריל – לואיזיאנה מצטרפת כמדינה ה-18 לארצות הברית 16 במאי – האימפריה הרוסית חותמת על הסכם בוקרשט, ובכך מסתיימת המלחמה העות'מאנית-רוסית. האימפריה העות'מאנית מוותרת על בסרביה לרוסיה 18 ביוני – פורצת מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה 24 ביוני – מתחילה פלישת צבא נפוליאון לאימפריה הרוסית 22 ביולי – מלחמת חצי האי: כוחות בריטיים בראשות ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון מביסים את הצבא הצרפתי ליד סלמנקה, ספרד 16 באוגוסט – מלחמת 1812: הגנרל האמריקאי ויליאם האל נכנע ללא קרב, בפורט דטרויט לצבא הבריטי 7 בספטמבר – מלחמות נפוליון: הצבא הצרפתי מביס את הצבא הרוסי בקרב בורודינו 15 בספטמבר – נפוליאון מגיע לקרמלין שבמוסקבה 19 באוקטובר – נפוליאון מתחיל בנסיגה ממוסקבה 8 בדצמבר – רעידת אדמה חזקה בדרום קליפורניה 7 בפברואר – צ'ארלס דיקנס, סופר ועיתונאי אנגלי (נפטר ב-1870) 15 באפריל – תאודור רוסו, צייר צרפתי (נפטר ב-1867) 7 במאי – רוברט בראונינג, משורר בריטי (נפטר ב-1889) 21 ביוני – משה הס, סופר והוגה דעות סוציאליסט גרמני (נפטר ב-1875) 12 בספטמבר – אדוארד שפרד קריזי, היסטוריון וחוקר תולדות האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1878) 11 במאי – ספנסר פרסיבל, ראש ממשלת בריטניה, נרצח בעת כהונתו (נולד ב-1762) 12 בספטמבר – פיוטר בגרטיון, גנרל רוסי, משתתף פעיל במלחמות נפוליון (נולד ב-1765) 19 בספטמבר – מאיר אנשל רוטשילד, מייסד שושלת רוטשילד (נולד ב-1744) 13 באוקטובר – אייזק ברוק, תת-אלוף בצבא הבריטי (נולד ב-1769) 26 בדצמבר – שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד (נולד ב-1745) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1812 התחילה ביום כ"ח בטבת ה'תקע"ב (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ט"ז בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1812 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1812 במדע‎ ילידי 1812‎ נפטרים ב-1812‎ הפתיחה 1812 מדיה וקבצים בנושא 1812 בוויקישיתוף
ציור (1946)

"ציור" (באנגלית: Painting) הוא ציור מאת הצייר הבריטי פרנסיס בייקון משנת 1946. הציור, הנחשב לאחת מן היצירות החשובות שלאחר מלחמת העולם השנייה. במרכז התיאור הסוריאליסטי של בייקון נמצאה תיאור של דמות, מופשטת למחצה, המוסתרת תחת מטריה שחורה. במקום בו אמור להימצא כיס החליפה שלה מתואר כתם צהוב. היא מוצבת על מעין בימה מעוגלת, חלל האופייני לציורים נוספים של בייקון. מאחורי הדמות מצויה גווייה פשוטת עור, התלויה בעזרת חבלים. הגווייה המאזכרת יצירות ידועות כגון "שור שחוט" (1655) מאת רמברנדט, או ציורו של חיים סוטין "בקר שחוט". צורות גרפיות בצבע ורוד בהיר מדגישות את תנוחת הגווייה והופכות אותה למעין תיאור של צליבה. בייקון העיד בריאיון עמו כי הציור והדימויים שבו נולדו מתוך מקריות ש"הצטברה" בציור. האמן וידידו של בייקון גרהם סטרלנד (Graham Sutherland) ראה את הציור בסטודיו של בייקון והמליץ לסוחרת האמנות שלו, אריקה בראוזן (Erica Brausen), לצפות ביצירה. בראוזן ביקרה בסטודיו בסתיו 1946 ורכשה את היצירה תמורת 200 פאונד. היצירה הוצגה בכמה תערוכות קבוצתיות וביניהם בתצוגה הבריטית של "התערוכה הבין-לאומית לאמנות מודרנית" (Exposition internationale d'arte moderne), שהתקיימה ב-1946 במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית (כיום מרכז ז'ורז' פומפידו). בשנת 1948 קנה אוצר האמנות אלפרד באר (Alfred H. Barr) את הציור עבור המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בייקון, ששהה באותה עת במונטה קרלו, כתב לסטרלנד וביקש ממנו למרוח פיקסטיב (ציפוי הגנה שקוף) על חלקי הפסטל שבציור לפני שישלח לארצות הברית, במטרה להגן עליו. "ציור" באתר המוזיאון לאמנות מודרנית
משה יצחק מטלון

משה יצחק מטלון (1872 - 1 בספטמבר 1959) היה מבוני תל אביב, נמנה עם יוזמי הקמת השכונות מרכז מסחרי ונווה שאנן בתל אביב, ושכונת קריית מטלון בפתח תקווה. מטלון נולד ביפו, בן למשפחה היהודית הראשונה בעיר. הוא למד במקווה ישראל והיה מראשוני הספרדים שסיימו בית ספר זה. אחר כך למד משפטים ובשנת 1896 פתח משרד לעריכת דין ביפו ונמנה עם עורכי הדין הראשונים בעיר. עסק בפעילות ציבורית והקים את אגודת "מגן", שפעלה להתקרבות בין יהודים לערבים ביפו. אגודה זו פעלה כמעט עד מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1900 התכתב עם הרצל והוזמן כציר לקונגרס הציוני. בשנת 1913 עבר לתל אביב. קנה ב-5,400 פרנקים מגרש בן 100 אמות בתל אביב (לאחר הכרזת העצמאות קנתה ארצות הברית בית זה והוא היווה את השגרירות הראשונה בארץ). בשנים 1917-1910 יצאה המשפחה לגלות במצרים ואחרי מלחמת העולם הראשונה השתכנה ביפו. משה מטלון התקרב למאיר דיזנגוף ועזר לו לקנות אדמות לתל אביב, וכך קנה את אזור רחוב המלך ג'ורג', כיכר דיזנגוף, הבימה, רמת אביב ועוד. בשנות ה-20 עבר משה מטלון להתעסק בבנייה ובנה את אזור המרכז המסחרי ולימים נקרא הרחוב על שמו וביתו הוקם בו (בפינת הרצל) ב-1913. כיהן כחבר אספת הנבחרים הראשונה והשנייה. בשנות ה-40 בנה את קריית מטלון בפתח תקווה.[1] נקבר בבית עלמין נחלת יצחק בתל אביב. בניו אליעזר, עמנואל, נתנאל (סרטון במלאת 100 שנים להולדתו) ועוזיאל. נכדו הוא עו"ד מוריאל מטלון מקור: רחובותיה של אחוזת בית, אתר משפחות מייסדי תל אביב. מטלון נתנאל - 100 שנים להולדתו Matalon Nathaniel 100 years - YouTube משה מטלון היה שותף להקמתה של "אגודת המגן" עם שמעון מויאל, אברהם אלמליח, ניסים מלול ועוד מראשי הקהילה הספרדית.(בתוך : רחל הרט, "קרובים- רחוקים, יחסי יהודים וערבים ביפו ובתל אביב 1930-1881", רסלינג, תל אביב 2014, עמ' 68-67) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איליקיט מיור

איליקיט מיור (בלטינית, Illicit major, מילולית: לא חוקי ראשי) הוא כשל סילוגיסטי בסילוגיזם קטגורי, שהופך לא תקף משום שהמונח הראשי שלו אינו מופץ בהנחה הראשית אבל מופץ במסקנה. כל הסוסים הם יונקים פילים אינם סוסים לכן, פילים אינם יונקים המונח הראשי כאן הוא "יונקים" (המונח האמצעי הוא "סוסים"). הוא אינו מופץ לתנאי האמצעי (כל א' הם ב', אך לא כל ב' הם א'), אך מופץ במסקנה (ג' אינם ב'). כדי להפוך את הסילוגיזם לתקף צריך לשנות את ההנחה הראשית כך שתתקיים בה הפצה דו-צדדית. לדוגמה: אך ורק סוסים הם יונקים פילים אינם סוסים לכן, פילים אינם יונקים איליקיט מינור
אזורי הכיבוש בגרמניה

אזורי הכיבוש בגרמניה הם אזורים בגרמניה שהיו נתונים במשטר צבאי של בעלות הברית בשנים 1945–1949, בעקבות כניעת גרמניה הנאצית בתום מלחמת העולם השנייה. גרמניה מערבית לקו אודר-נייסה חולקה לארבעה אזורי כיבוש למטרות ניהול המדינה. ארבעת האזורים חולקו בין ארבע בעלות הברית (ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות). החלוקה בוצעה בהתאם להבנות ועידת יאלטה ולהסכם בוועידת פוטסדאם שנוסח ביולי 1945. במקביל חולקה גם העיר ברלין לארבעה אזורים. שטחים גרמניים שהיו מזרחית לקו אודר-נייסה הועברו לידי פולין וברית המועצות. האזור האמריקאי כלל את אזור המדינות בוואריה והסן אשר בדרומה של גרמניה ואת חלקיה הצפוניים של המדינה המודרנית באדן-וירטמברג. גם ערי הנמל הצפוניות ברמן (שעל גדות הווזר) וברמרהאפן (במקום המפגש של הווזר עם הים הצפוני) הושמו תחת ממשל צבאי אמריקאי עקב רצונם של האמריקאים בנקודת מאחז בצפונה של גרמניה. האזור הבריטי כלל את המבורג (על פי הגבולות ששורטטו בידי הנאצים בשנת 1937), שלזוויג-הולשטיין (שהוקמה על בסיס הפרובינציה הפרוסית בשם זה), סקסוניה התחתונה (אחודן של בראונשווייג, אולדנבורג ושאומבורג-ליפה עם פרובינציית הנובר הפרוסית), ונורדריין-וסטפאליה (איחודן של ליפה, חלקה הצפוני של ריינלנד ווסטפאליה). האזור הצרפתי היה אזור קטן שניתן לצרפתים מידי הבריטים והאמריקאים וכלל את מדינת באדן, ריינלנד-פפאלץ וכן חבל הסאר ניתן לצרפת תחת משטר פרוטקטורט. אזור הכיבוש הסובייטי שבמזרח כלל את שטחי תורינגיה, סקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ברנדנבורג ומקלנבורג-מערב פומרניה. על שטחי הכיבוש של ארצות הברית, בריטניה וצרפת (למעט חבל הסאר) הוקמה בשנת 1949 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ("גרמניה המערבית"). בשטחי הכיבוש הסובייטיים הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. ברלין המערבית הייתה בפועל מובלעת של גרמניה המערבית, אולם דה יורה הייתה תחת אזור הכיבוש בגרמניה, עד איחוד גרמניה ב-1990. אזורי הכיבוש באוסטריה פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה דה-נאציפיקציה מדיה וקבצים בנושא אזורי הכיבוש בגרמניה בוויקישיתוף הסכם פוטסדאם, ב States, United (1968). Treaties and Other International Agreements of the United States of America, 1776-1949: Multilateral, 1931-1945. משרד החוץ האמריקאי ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איליקיט מינור

איליקיט מינור (לטינית- illicit minor, מילולית: לא חוקי משני) הוא כשל סילוגיסטי בסילוגיזם קטגורי, שהופך לא תקף משום שהמונח המשני שלו אינו מופץ בהנחה המשנית אבל מופץ במסקנה. כל הסוסים הם יונקים כל הסוסים אוהבים לאכול קש לכן, כל היונקים אוהבים לאכול קש המונח המשני כאן הוא "אכילת קש" (המונח הראשי הוא "יונקים" והאמצעי הוא "סוסים"). הוא אינו מופץ לתנאי האמצעי (כל א' הם ג', אך לא כל ג' הם א'), אך מופץ במסקנה (ב' הם ג'). כדי להפוך את הסילוגיזם לתקף צריך לשנות את ההנחה הראשית כך שתתקיים בה הפצה דו-צדדית. לדוגמה: אך ורק סוסים הם יונקים כל הסוסים אוהבים לאכול קש לכן, כל היונקים אוהבים לאכול קש איליקיט מיור