laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי ארמניה – ניו זילנד

יחסי ארמניה–ניו זילנד הם יחסי החוץ בין ארמניה וניו זילנד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 ביוני 1992. בשנת 2012 ביקר שר החוץ של ארמניה, אדוארד נלבנדיאן, בניו זילנד, ובדצמבר 2013 ביקר שליחו המיוחד של ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון בולגר, בארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה. קיימת קהילה ארמנית קטנה בנו זילנד, המתגוררת בעיקר באוקלנד. ארמניה אינה מיוצגת בניו זילנד לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה. ניו זילנד מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ארמניה – ניו זילנד בוויקישיתוף יחסי ארמניה–ניו זילנד, באתר משרד החוץ הניו זילנדי ארמניה וניו זילנד, באתר משרד החוץ הארמני יחסי ארמניה–ניו זילנד, באתר משרד החוץ הניו זילנדי
שמורת טבע הים הדרומי באילת

שמורת טבע הים הדרומי אילת (מכונה גם שמורת הים הדרומי) היא שמורת טבע ימית, המשתרעת לאורך חופיה הדרומיים של אילת והיא השמורה הימית הראשונה שהוכרזה במפרץ אילת, כאשר היא הוכרזה ב-22 באוגוסט 2002 לאחר תהליך ארוך שהחל בשנת 1996. שטח השמורה הוא כ-332 דונם, אורכה הוא 1,500 מטרים ורוחבה הוא 250 מטרים. השמורה גובלת בצפון בפארק המצפה התת-ימי, בדרום כ-200 מ' מצפון לכיכר הצפונית בדרך למעבר גבול טאבה, ומרחקה מהחוף הוא כ-225 מטר. השמורה מוקפת מדרום, ממזרח ומצפון על ידי שמורת ים האלמוגים, ומצפון לה נמצאת שמורת חוף האלמוגים. השמורה כוללת שוניות אלמוגים הסמוכות לקו החוף, והיא הוכרזה כחלק מהמאמץ להגן על שוניות אלו. כמו כן, בשטח השמורה נמצאים אתרי הצלילה - המערות, שולחנות נפטון, שלוש האחיות והאוניברסיטה. ערך מורחב – החי במפרץ אילת שמורת טבע הים הדרומי באילת, באתר רשות הטבע והגנים שמורת טבע הים הדרומי באילת, באתר טבע ונופים בישראל דוד הכהן, הוכרזה שמורת הטבע הימית "הים הדרומי", באתר ynet, 1 בספטמבר 2002 תמר נהרי‏, הוכרזה שמורת טבע "הים הדרומי" באילת, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2002
הר דראם

הר דראם (באנגלית: Mount Drum) הוא הר הגעש שכבתי בהרי ראנגל שבמזרח מדינת אלסקה שבארצות הברית. ההר ממוקם בקצה המערבי של הרי ראנגל, 29 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר סנפורד ומרחק זהה מהר ראנגל שנמצא מערבית - צפון-מערבית מהר דראם. ההר ממוקם 40 קילומטרים ממזרח לנהר קופר. הר דראם ממוקם בשטח הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, בסמוך לגבול המערבי של הפארק. גובהו של ההר 3,661 מטרים מעל פני הים. הר דראם מתנשא לגובה של 2,046 מטרים מעל סביבתו; הר דראם הוא ההר ה-90 בהתנשאותו באמריקה הצפונית; והוא ההר ה-25 בהתנשאותו באלסקה. ההר יוצא דופן בהתנשאותו, ובמדרונותיו התלולים. מדרונו הדרומי של ההר מתנשא לגוה של 1,830 מטרים מעל ראשו של קרחון נאדינה (Nadina Glacier) - במרחק אופקי של 2.6 קילומטרים. מדרונו המערבי של ההר עולה לגובה של 2,743 מטרים, מעל הטונדרה המקיפה את ההר, במרחק אופקי של 16 קילומטרים, גובהו של מדרון זה 3,353 מטרים ביחס לנהר קופר הממוקם 40 קילומטרים מההר. הר דראם היה הר געש פעיל בתקופה שבין 600,000 ל-240,000 לפני הספירה. בשלהי תקופת פעילותו נוצרו במעגל סביב פסגת ההר הנוכחית מספר כיפות דקיט - ובהן פסגת סניידר - הממוקמת מדרום לפסגת הר דראם. התפרצויות געשיות עזות בשלהי תקופה זו הביאו להר חלקו הדרומי של הר הגעש השכבתי, ולקריסת המדרונות, המהווים כיום את המדרונות הדרומיים של ההר. שמו של ההר ניתן לו ב-1885 על ידי לוטננט אלן (Allen) מצבא ארצות הברית. ההר נקרא על שמו של גנרל ריצ'רד קולטר דראם (Richard Coulter Drum), אשר התגייס לצבא ארצות הברית על מנת לשרת במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ולאחר מכן השתתף במתקפות נגד האינדיאנים משבטי הלקוטה, וכן השתתף במלחמת האזרחים של ארצות הברית. המטפסים הראשונים שהגיעו לפסגת ההר היו מטפס ההרים האוסטרי היינרך הארר (Heinrich Harrer), וכן קית' הארט (Keith Hart), וג'ורג' שלאר (George Schaller), שביצעו טיפוס זה, דרך המדרון הצפוני של ההר, ב-4 ביוני 1954. הטיפוס השני לפסגת ההר בוצע על ידי היינץ אלמאן (Heinz Allemann) וניקלאוס לצקר (Niklaus Lötscher), שביצעו טיפוס זה דרך המדרון הדרום-מערבי ב-26 באוגוסט 1968. • Gary R. Winkler, A Geologic Guide to Wrangell—Saint Elias National Park and Preserve, Alaska, A Tectonic Collage of Northbound Terranes, U.S. Geological Survey Professional Paper 1616 הר דראם באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר דראם באתר peakbagger מפה גאולוגית של הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס באתר הפארקים הלאומיים של ארצות הברית הר דראם באתר summitpost האתר הרשמי של הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי הרי אמריקה הצפונית לפי התנשאותם הרי אלסקה לפי התנשאותם ההיסטוריה הגעשית של הר דראם ההיסטוריה של הטיפוס על ההר
יחסי אזרבייג'ן – דרום אפריקה

יחסי אזרבייג'ן–דרום אפריקה הם היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לדרום אפריקה. היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לדרום אפריקה כוננו ב-29 באפריל 1992. קיימת קבוצת עבודה בנושא יחסי בין-פרלמנטרים בין אזרבייג'ן לדרום אפריקה. ראסים מוסאבייוב הוא ראש הקבוצה מהצד האזרבייג'ני. שיתוף פעולה בין המדינות מתקיים בתחומים כמו תיירות, חקלאות, בניית ספינות, מסחר, פיננסים, טכנולוגיות מידע ותקשורת, תעשיית עיבוד, תחום צבאי, פרמקולוגיה, אנרגיה, כרייה, חינוך, מסחר וכו'. במאי 1999 ביקר שר החוץ של דרום אפריקה A. Soaid בביקור רשמי באזרבייג'ן. ביוני 2008 ביקרה משלחת בראשות הגברת הראשונה של דרום אפריקה, זנלה מבקי, באזרבייג'ן כדי להשתתף בפורום הבינלאומי "הרחבת תפקידן של נשים בדיאלוג בין-תרבותי". בפברואר 2014 ביקר שר החוץ אלמר ממדיארוב בדרום אפריקה. במהלך הביקור נחתם מזכר הבנות בנושא התייעצויות דיפלומטיות קבועות בין ממשלת רפובליקת אזרבייג'ן וממשלת הרפובליקה של דרום אפריקה". בנובמבר 2016, ביקרה שרת החוץ הדרום אפריקאית מייטה נקואנה-משאבנה לביקור רשמי באזרבייג'ן. ב-26 בפברואר 2018 ביקרה משלחת דרום אפריקאית בראשות פול מפלן באזרבייג'ן. במהלך הביקור נחתמו המסמכים הבאים: מזכר הבנות עם לשכת המסחר והתעשייה של אזרבייג'ן; מזכר הבנות עם קרן ייצוא וקידום השקעות אזרבייג'ן (AZPROMO). על פי הוועדה הסטטיסטית הממלכתית של אזרבייג'ן, בשנת 2017 מחזור המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-7.16 מיליון דולר, ובשנת 2018 היקף מחזור הסחר בין המדינות הסתכם ב-162.7542 מיליון דולר. בינואר 2018, ביוזמת המכון ליחסים בינלאומיים של דרום אפריקה (SAIIA), נערך בפרטוריה ועידה בינלאומית בנושא: "רכבת באקו-טביליסי-קארס (BTK) ואפריקה". עיקר היצוא מאזרבייג'ן: דלק נפט למנועי סילון, חלקי מנועים חשמליים, מכשירים למדידת נוזלים וגזים וכו'. עיקר הייצוא מדרום אפריקה: אננס, אבוקדו, תפוזים, קלמנטינות, אשכולית, ענבים, אגסים וחבושים, קיווי, אפרסק, שזיף, דגים, טקסטיל, עפרות כרום, זהב, ומתכות אחרות. נכון להיום פועלות באזרבייג'ן 5 חברות דרום אפריקאיות. אזרבייג'ן מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה. דרום אפריקה מיוצגת באזרבייג'ן באמצעות שגרירותה באנקרה, טורקיה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אזרבייג'ן – דרום אפריקה בוויקישיתוף יחסי אזרבייג'ן–דרום אפריקה, באתר משרד החוץ הארבייג'ני יחסי אזרבייג'ן – דרום אפריקה, ברשת החברתית פייסבוק יחסי אזרבייג'ן – דרום אפריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יחסי אזרבייג'ן–דרום אפריקה, באתר משרד החוץ הארבייג'ני
גגן

גֶגֶן (בהונגרית: Gégény) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גגן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,964 תושבים בשנת 1990 עד 1,872 תושבים בשנת 2020. יהודים החלו להתיישב בגגן מסוף המאה ה-18 ומוזכרים כבר במפקד משנת 1770. רובם היו סוחרים וחלקם בעלי מלאכה או בעלי משקים. עד שנת 1885 הקהילה היהודית קיבלה שירותי דת מקהילת נירטש, ומשנה זו נהייתה כפופה לקהילת קמצ'ה. בשנת 1925 לאחר שהתמלא בית העלמין הישן, קודש בית עלמין חדש. ובאותה שנה נבנה בית הכנסת החדש לאחר שהקודם נשרף. בקהילה היו "חדר" ומלמד ילדים וכן שוחט. האנטישמיות הגיעה לכפר בתקופת הטרור הלבן אז נשדדו חנויות יהודיות רבות. בשנת 1920, אז שלטה רומניה באזור, הותקפו יהודים אחדים מגגן בפקודת השלטונות. בשנת 1942, נשלחו 18 צעירים יהודיים מהכפר לעבודות כפייה. בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הועברו כל היהודים לנירג'האזה, משם הוסעו, עם יתר יהודי המחוז, למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לכפר 16 שורדים מבני הקהילה, אך הם עזבו את המקום תוך זמן קצר. בניין בית הכנסת ובית העלמין נהרסו. קהילת גגן, בפנקס קהילות הונגריה מדיה וקבצים בנושא גגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גגן קהילת גגן, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" "גגן", באתר JewishGen (באנגלית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי גגן שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
AEC רגאל VI

AEC רגאל VI (באנגלית: AEC Regal VI) היה אוטובוס, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הכבד Associated Equipment Company (אנ') (AEC) בין השנים 1962–1979 בבריטניה. דגם "AEC רגאל VI" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב המסחרית בשנת 1960 ונועד להיות שלדת יצוא גרידא 1-2 דלתות כניסה באמצעות מדרגות אוטובוס רצפה (קומה) גבוהה (אנ') מנוע דיזל תת-רצפתי 6 צילינדרים, 11.3 ליטר דגם "AEC רגאל VI" היה זמין בגרסאות היגוי שמאלי וגם ימני, אפשרויות אחרות כללו הגה כוח ומתלי אוויר עד 1974 מעל 1,500 יחידות היו בשירות דגם "AEC רגאל VI" יוצא לארצות הבאות: ארגנטינה, אוסטרליה, בלגיה, הולנד, פורטוגל ו-אורוגוואי. ההזמנות היותר לדגם היו 150 יחידות לאזור מונטווידאו באורוגוואי, ויותר מ-500 יחידות ל- בואנוס איירס, ארגנטינה. באוסטרליה נרכשו סך הכל 205 יחידות. 105 יחידות נרכשו עבור "Melbourne and Metropolitan Tramways Board" (אנ') במלבורן, 30 יחידות עבור "Municipal Tramways Trust" (אנ') ו-75 יחידות עבור "Transperth" (אנ') בעיר פרת'. בדרום אפריקה, AEC תכננה סגנון משלה של דגם "רגאל VI", שהיה קרוי "הקודו" (The Kudu). דגם זה הורכב משלדת ריגל VI, מנוע AV690 (מנוע אנכי בנפח 11.3 ליטר) המותקן על הקיר הקדמי במקום מתחת לרצפה. זה אפשר זרימת אוויר נקייה באופן מהימן למנוע. AEC 761T AEC Reliance מדיה וקבצים בנושא AEC רגאל VI בוויקישיתוף מנועי "AEC" לאחר מלחמת העולם השנייה / ראו מנוע AH690 middx.net/aec/units/engines1 חברת ssociated Equipment Company (AEC) הייתה יצרנית כלי רכב בריטית שבנתה אוטובוסים, שלדות אוטובוסים ומשאיות משנת 1912 ועד 1979. כמעט ולא נעשה שימוש בשם Associated Equipment Company, במקום זאת החברה נסחרה תחת המותגים AEC ו- ACLO AEC bus developed for (אנ') Australia Railway Gazette 17 August 1962 page 203 מועצת החשמליות במלבורן ומטרופוליטן (MMTB) הייתה רשות ממשלתית שהייתה אחראית על רשת החשמליות במלבורן, אוסטרליה בין השנים 1919-1983 רשימות צי האוטובוסים באוסטרליה / ראו: AEC Regal Mk 6 fleetlists.busaustralia.com/vicdisp דגם "AEC רגאל VI" במלבורן archive.commercialmotor.com/article/31st-august-1962/34/orders-and-deliveries אמון החשמלית העירוני (MTT) הוקם על ידי ממשלת אוסטרליה הדרומית בדצמבר 1906 לרכישת כל החשמליות הרתומות לסוסים באדלייד (אנ'), אוסטרליה. לאחר מכן, "MTT" ניהל גם אוטובוסים מנוע בנזין ודיזל וטרוליבוס אוטובוסים בעיר פרת' perthbus.info/prequery
גוארנה אנטארקטיקה

גוארנה אנטארקטיקה (בפורטוגזית: Guaraná Antarctica) הוא משקה קל, בטעם של פרי הגוארנה, הנפוץ ביותר בברזיל. המשקה הופק לראשונה בשנת 1921 על ידי חברת אנטארקטיקה-פאוליסטה (Antarctica Paulista). כיום החברה מהווה חלק מחברת המשקאות של האמריקות (AmBev), שהיא מבשלת השיכר הגדולה ביותר באמריקה הלטינית. החברה המייצרת משקה זה היא המממנת הראשית של נבחרת ברזיל בכדורגל. בברזיל, נמכרת גם גרסה דלת קלוריות של המשקה בשם גוארנה אנטארקטיקה זירו. מדיה וקבצים בנושא גוארנה אנטארקטיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גוארנה אנטארקטיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיים הפונטיניים

האיים הפונטיניים או האיים הפּוֹנטִיִים (באיטלקית: Isole Ponziane, באנגלית Pontine Islands) הם ארכיפלג בים הטירני, סמוך לחוף לאציו שבאיטליה. שם האיים נובע משם האי הגדול ביותר בארכיפלג - האי פונצה (אנ'). פונצה (Ponza) הוא האי הגדול ביותר בארכיפלג; אורכו 8.9 ק"מ ורוחבו, בנקודה הרחבה ביותר, עומד על 2.4 ק"מ. באי מערות רבות וחופיו סלעיים וחוליים. באי נמל דייגים ונמל המאפשר עגינה של מספר ספינות, ובחלקו הצפוני קיימים מספר מכרות קאוליניט ובנטוניט, אשר נסגרו בשנת 1975 עקב פגיעה בערכי הטבע באזור. קיימות עדויות המצביעות על כך שהאי היה מיושב החל מהתקופה הנאוליתית. ונטוטנה (Ventotene) הוא אי שגודלו כ-1.5 קמ"ר ומאכלס 751 איש. הוא מהווה מוקד משיכה לציפורים ממינים שונים, בין היתר שרקרק מצוי, חטפית טורקית, סבכי קוצים וחרגולן זמירי. מרכז הצפרות באי, שהוקם בשנת 1988, מטבע מדי שנה כ-20,000 ציפורים. באי קיים גם מוזיאון אורניתולוגי. פלמרולה (Palmarola) הוא אי שאינו מיושב; הוא מכוסה בעצי דקל, חופיו סלעיים וקיימות בו מערות נטיפים רבות. החוקר והאוקיינוגרף הצרפתי ז'אק קוסטו טען כי פלמרולה הוא "האי היפה ביותר בים התיכון". סנטו סטפאנו (Santo Stefano) הוא אי בגודל של כ-3 קמ"ר ובו בית סוהר נטוש, שנבנה בשנת 1795 ופעל עד לשנת 1965. גאבי (Gavi) הוא האי הקטן ביותר באיים הפונטיניים. גודלו 0.14 קמ"ר והוא אינו מיושב. באי אוכלוסייה גדולה של לטאות, חלקן מינים בסכנת הכחדה. דזאנונה (Zannone) הוא האי הדרומי ביותר בארכיפלג. הוא חלק מהפארק הלאומי צ'ירצ'או (אנ') החל משנת 1979, ומשמש כתחנה לציפורים נודדות. מדיה וקבצים בנושא האיים הפונטיניים בוויקישיתוף Griff Rhys Jones, ‏The beautiful Italian island you've probably never heard of, The Telegraph, 1 February 2018 The Pontine Islands, Italian National Tourist Board חופי פונצה, באתר visitponza.it U.S. Geological Survey, Minerals Yearbook: Mineral industries of Europe and Central Eurasia, עמ' 239 מכרות היסטוריים בפונצה ההיסטוריה של האי פונצה ונטוטנה - סטטיסטיקה, באתר comuni-italiani.it Monitoring activity of the migrating birds in Ventotene, Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale, איטלקית טבע וציפורים במוזיאון האורניתולוגי בונטוטנה, באתר riservaventotene.it Spina, Fernando, A guide to the Ventotene Migration Museum and Bird Observatory Palmarola, al di là delle terre abitate (באיטלקית) האי סנטו סטפאנו, באתר visitlazio.com האי גאבי, באתר italyreview A New Lizard Discovered on the Pontine Islands, Sapienza University, Rome The Pontine Islands, https://www.italymagazine.com/ דזאנונה והפארק הלאומי, באתר parcocirceo.it
אלפרד ג'וזף קאסון

אלפרד ג'וזף קאסון (באנגלית: Alfred Joseph Casson‏; 17 במאי 1898 – 20 בפברואר 1992) היה חבר בקבוצת האמנים הקנדית המכונה קבוצת השבעה. קאסון ידוע בעיקר בזכות תיאורי הנופים, היערות והחוות בדרום אונטריו, והיה החבר הצעיר ביותר בקבוצת השבעה. קאסון נולד בשנת 1898 בטורונטו, אונטריו, לאב קווייקר אנגלי, ג'ון אדווין קסון, ולאם קנדית, הנרייטה. בגיל תשע עבר לגואלף, ועבר להמילטון בגיל ארבע עשרה. החשיפה הראשונה לאמנות הייתה לו בבית הספר הטכני של המילטון, שם התבקש על ידי המורה להפגין את כישוריו בפני הכיתה. אביו שלח אותו לעבוד בגיל 15 כשוליה בחברת ליתוגרפיה של המילטון. בשנת 1915 חזרה המשפחה לטורונטו. במקביל לעבודה, הוא השתתף בשיעורי ערב בבית הספר הטכני המרכזי. התערוכה הציבורית הראשונה של עבודותיו הייתה בתערוכה הלאומית הקנדית, בשנת 1917 הוא נשכר על ידי חברת חריטות מסחרית בריגדן. בשנת 1919 עבר קאסון לחברה אחרת ושם עזר לפרנקלין קרמייקל. קרמייקל וקאסון עברו ביחד לחברת הדפסת המשי הקנדית הראשונה, סמפסון, מתיוס בע"מ, שהוקמה על ידי האמן ג'יי א. סמפסון ואיש העסקים סי. א. ג. מתיוס. קרמייקל הציג את קאסון למועדון האמנויות בטורונטו, שם פגש אמנים ידועים רבים, כולל אמנים נוספים מקבוצת השבעה. במהלך שנות העשרים המשיך קאסון לצייר בזמנו הפנוי יחד עם קבוצת השבעה. אלפרד נהנה לעבוד בצבעי מים וב־1925 ייסד יחד עם קרמייקל ופ.ה. בריגדן את האגודה הקנדית לציירים בצבעי מים. לאחר שפרנק ג'ונסטון, עזב את קבוצת השבעה בשנת 1921, קאסון נראה כמחליף הולם. מאוחר יותר בשנת 1926, הוא הוזמן על ידי קרמייקל להיות חבר בקבוצת השבעה. באותה שנה הוא גם הפך לחבר עמית באקדמיה המלכותית הקנדית. לאחר שקרמייקל עזב בשנת 1932 ועבר להוראה בקולג' לאמנות באונטריו, הפך קאסון למנהל האמנותי של חברת הדפסת המשי שלהם ומאוחר יותר לסגן נשיא בשנת 1946. בשנת 1952, הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר כבוד. בשנת 1924 התחתן קאסון עם מרגרט פטרי. אביו נפטר זמן קצר לאחר נישואיו, והוא נאלץ לטפל ולתמוך באמו האלמנה. לאחר התפרקות קבוצת השבעה בשנת 1932, הוא עזר בהקמת קבוצת הציירים הקנדית בשנת 1933. כמה מחברי קבוצת השבעה הפכו לחברים בקבוצת הציירים הקנדית, ביניהם לורן האריס, ארתור ליסמר, פרנקלין קרמייקל ואחרים. בשנת 1954 הוא היה אחד משמונה עשרה אמנים קנדיים שהוזמנו על ידי הרכבת הפסיפית הקנדית לצייר ציורי קיר בתוך הקרונות החדשים שנכנסו לשירות ברכבת הטרנס-יבשתית הקנדית. כל ציור קיר תיאר פארק לאומי או פרובינציאלי אחר; קאסון צייר את פארק מחוז אלגונקווין. אלפרד ג'וזף קאסון נפטר בשנת 1992, שלושה חודשים בלבד לפני יום הולדתו ה -94, ונקבר בשטח אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל, יחד עם קבוצה נוספת של אמנים בקבוצת השבעה. מדיה וקבצים בנושא אלפרד ג'וזף קאסון בוויקישיתוף אלפרד ג'וזף קאסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלפרד ג'וזף קאסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Duval, Paul, "A. J. Casson, His Life and Works: A Tribute". M. Bernard Loates, Cerebrus Publishing, 1980. National Library of Canada, AMICUS No. 1752235 J.E. Sampson | The Sampson-Matthews Prints (באנגלית אמריקאית) Antiques Roadshow | PBS, Antiques Roadshow | PBS (באנגלית) "The 50th Anniversary of the CPR Stainless Steel Passenger Fleet", web.archive.org, ‏2015-09-24
שטיח טורקי

שטיח טורקי (בטורקית: Türk halısı) הוא סוג של שטיח אוריינטלי, שנארג באזורים הטורקיים, בדרך כלל באסיה הקטנה. השטיח הוא מעשה אריגה עבה, המיוצר על נול ומשמש במבני מגורים. השטיחים הטורקיים עוררו עניין בדעת הקהל העולמית רק לאחר תערוכה עולמית, שנערכה בווינה, במחצית השנייה של המאה ה-19. מלאכת האריגה הייתה מלאכה משפחתית והשטיחים ריפדו ובודדו את האוהלים של השבטים הנודדים עם בהמותיהם. עם הזמן נוצרו באנטוליה מרכזי אריגת שטיחים מובחנים, בעלי אפיונים משלהם. בבאקו יש מוזיאון שטיחים טורקיים הגדול בעולם. מדיה וקבצים בנושא שטיח טורקי בוויקישיתוף OUR TRADITIONAL CULTURAL HERITAGE: ANATOLIAN TURKISH HAND-WOVEN CARPETS AND KILIMS (באנגלית)
מריאן גורצקי

מריאן גורצקי (נולד ב־1940) הוא מדען ישראלי ממציא ויזם בתחום הנדסה גנטית. מאבות הביוטכנולוגיה בישראל. גורצקי נולד להלנה (לבית וגמן) ויונה קליינר בבוריסלב, עיירה פולנית תחת הכיבוש הרוסי, כיום בשטח אוקראינה. אביו גויס להצבא האדום ואמו נשארה בעיירה עם התינוק. כאשר הגרמנים כבשו את העיירה האם החליטה למסור את בנה בן השנה לאישה פולניה על מנת להצילו. מיכאלינה טושקביץ (סודיק) קיבלה את הילד וגידלה אותו כפולני קתולי. היא הוכרה ב־18 בפברואר 1982 על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. בתום מלחמת העולם השנייה מריאן הוחזר לאמו והתגורר איתה ועם בעלה השני תאודור הרצל שמר, אשר בסוף המלחמה שינה את שמו לגורצקי. המשפחה עברה לוורשה וגרה שם עד עליית האם האלמנה והבן לישראל, ב־1958, במסגרת עליית גומולקה. רק כשנה לפני עלייתם לישראל, גילה את זהותו היהודית. בארץ התקבל לטכניון למחלקה לכימיה. שם סיים תואר אקדמי של בוגר אוניברסיטה. לאחר מכן שירת שירות חובה בצה"ל ככימאי, במדור דלקים בחיל ההספקה, כיום חיל הלוגיסטיקה. אחרי השרות הצבאי סיים תואר אקדמי שלמוסמך אוניברסיטה בטכניון ותואר אקדמי של דוקטור במחלקה לביופיזיקה במכון ויצמן למדע בהדרכת פרופסור אברהם פצ'ורניק ופרופסור מאיר וילצ'ק. את ההשתלמות במסגרת פוסט-דוקטורט עשה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT וחזר למכון ויצמן למדע כאיש סגל אקדמי. מחקריו של פרופסור גורצקי התמקדו בתחומי ביולוגיה מולקולרית והנדסה גנטית. הוא כתב למעלה מ-75 מאמרים. ב-1980, הצטרף לעמיתו פרופסור חיים אביב בהקמת חברת "ביוטכנולוגיה כללית בע"מ" (BTG), הראשונה בארץ שפיתחה חלבונים רקומביננטים בשיטות הנדסה גנטית. הוא שימש בשלב ראשון כמדען ראשי ואחראי לענייני מו"פ ואחר כך כמנהל כללי, עד שנת 2000. ביוזמתו ובפיקוחו פיתחה BTG מספר תרופות ביולוגיות ביניהן: הורמון גדילה לטיפול בילדים נמוכי קומה (BioTropin); חומצה היאלורונית לטיפול בניתוחי עיניים (Biolon); תרופה לטיפול בשחיקת סחוס במפרק (Arthease); ותרופה ביולוגית לטיפול במחלת השיגדון (Puricase). תרופות אלה אושרו לשימוש ברחבי העולם, וכיום מיוצרים בישראל בחברת Ferring Pharmaceuticals. בנוסף, פיתחו גורצקי וצוותו, בBTG, תהליכים חדשניים [ ליצור סוגים שונים של אינסולין לסוכרת וכן חיסון חדשני לצהבת ויראלית מסוג B - הנמכרים במספר ארצות בעולם. בשנת 2000 גורצקי ביחד עם ליאור רוזנברג היה שותף להקמת חברת הזנק Mediwound - שפיתחה תרופה לטיפול בכוויה (Nexobride). לאחר שפרש לגמלאות, ייסדו גורצקי, יהודה זליג וסול משל, את חברת Valin אשר עוסקת פיתוח תרופות ביולוגיות גנריות בשיטות הנדסה גנטית. פרופסור גורצקי שימש כחבר בוועדות ממשלתיות לקידום הביוטכנולוגיה בישראל וכ - 18 פטנטים רשומים על שמו בתחום הביוטכנולוגיה. למריאן ואלכסנדרה (אולה) גורצקי יש שני ילדים: עורך דין גיא גורצקי, סגן מנהל כללי ולין טכנולוגיות, בעבר היה מנהל כללי של פארמה ישראל, וד"ר נטע תמיר – רופאת משפחה, ושישה נכדים. מריאן גורצקי, ברשת החברתית LinkedIn חברת פרינג אתר חברת מדיוונד אתר חברת ולין https://righteous.yadvashem.org/?search=Marian%20Gorecki&searchType=all&language=en&itemId=4017957&ind=0. https://scholar.google.com/scholar?hl=en&as_sdt=0%2C5&q=Marian+Gorecki+&btnG= עמוס כרמל, על דוקטורים וחיידקים, דבר, 19 באוקטובר 1981 דיאנה בחור ניר, הדרך למכירת ידע מדעי לסין בעשרות מיליוני דולרים מתחילה בישיבה חרדית בצפת, באתר כלכליסט, 4 בפברואר 2017
אדווין הולגייט

אדווין הולגייט (באנגלית:Edwin Holgate‏; 19 באוגוסט 1892 – 21 במאי 1977), היה אמן, צייר ואמן חיתוך עץ קנדי. הולגייט מילא תפקיד מרכזי בקהילת האמנות של מונטריאול, ובמוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות, שם למד וגם לימד. הולגייט נולד באלנדייל, אונטריו, קנדה, בנם של בסי בל (האדלי) והנרי הולגייט. משפחתו של הולגייט עברה לג'מייקה בשנת 1895 שם עבד אביו כמהנדס. בשנת 1897 הוא נשלח לטורונטו לבית הספר. בשנת 1901 משפחתו חזרה מג'מייקה והתיישבה במונטריאול. הולגייט למד באגודת האמנות במונטריאול בהנהגתו של ויליאם ברימר שלימד גם את אלכסנדר יאנג ג'קסון, אלברטה קלילנד ומאוחר יותר מוריס קולן. בשנת 1912 למד בפריז. הוא נסע לאוקראינה בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונאלץ לחצות את אסיה כדי לחזור לקנדה. הוא שב לצרפת עם הצבא הקנדי. התערוכה הראשונה של הולגייט התקיימה במועדון לאמנויות במונטריאול בשנת 1922. הוא לימד חריטת עץ באקול דה ביו-ארטס במונטריאול בין השנים 1928 ל-1934. הולגייט היה החבר התשיעי בקבוצת השבעה - הוא הוזמן להצטרף לקבוצה במרץ 1929. בשנת 1934 הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא נבחר לחבר מלא בשנת 1935. הוא התפטר בשנת 1945 אך חזר בשנת 1953. הוא היה גם חבר מייסד בקבוצת הציירים הקנדית. הוא עבד כאמן מלחמה באנגליה במהלך מלחמת העולם השנייה. בשובו למונטריאול לאחר המלחמה, הוא מצא כי זירת האמנויות השתנתה. בשנת 1954 הוא היה אחד משמונה עשרה אמנים קנדיים שהוזמנו על ידי הרכבת הפסיפית הקנדית לצייר ציור קיר בתוך הקרונות החדשים שנכנסו לשירות ברכבת הקונטיננטלית. בכל ציורי הקיר תואר פארק לאומי או פרובינציאלי אחר. הולגייט צייר את הפארק הלאומי מונט טרמבלנט. הולגייט נפטר בשנת 1977 ונקבר בבית הקברות מאונט רויאל במונטריאול. הגלריה הלאומית של קנדה ערכה רטרוספקטיבה ליצירתו בשנת 1975. מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות ארגן רטרוספקטיבה שנייה בשנת 2005. מדיה וקבצים בנושא אדווין הולגייט בוויקישיתוף אדווין הולגייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Edwin Holgate", web.archive.org, ‏2015-10-25 Edwin Holgate, The Beaver Hall Group Silcox, David P. (2011). The Group of Seven and Tom Thomson. Firefly Books Ltd. p. 47
שמורת ים האלמוגים

שמורת ים האלמוגים היא שמורת טבע ימית, המשתרעת לאורך חופיה הדרומיים של אילת והיא השמורה הדרומית ביותר בישראל. השמורה הוכרזה ב-1 בנובמבר 2009, ושטחה הוא כ-1293 דונם. השמורה מקיפה את שמורת הים הדרומי באילת מצפון, מדרום וממזרח. צמד השמורות הזה הוא היחיד בגבולות המדינה שבו מצויות שוניות אלמוגים טרופיות. מצפון לשמורה נמצאת שמורת חוף אלמוגים. שמורה כוללת שוניות אלמוגים הסמוכות לקו החוף, והיא הוכרזה כחלק מהמאמץ להגן על שוניות אלו. ערך מורחב – החי במפרץ אילת שמורת ים האלמוגים, באתר רשות הטבע והגנים שמורת ים האלמוגים, באתר טבע ונפים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קק

קֵק (בהונגרית: Kék) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קק קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,963 תושבים בשנת 1990 עד 1,917 תושבים בשנת 2020. יהודים חיו בקק בתקופות זמן שונות. בכפר קיים עדיין בית קברות יהודי. הקהילה התקיימה וקיבלה את שירותי הדת שלה מקהילת יהודי קמצ'ה בשנת 1944 נרצחו 76 היהודים שנשארו בעיירה בשואה. קאק, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 345–346. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא קק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קק (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בקק דף קהילת קק במפקד קהילות הונגריה תיעוד יהודי קק שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
ח'אלד בן ח'ליפה בן עבד אל-עזיז אאל ת'אני

השייח' ח'אלד בן ח'ליפה בן עבד אל-עזיז אאל ת'אני (בערבית: خالد بن خليفة بن عبد العزيز آل ثاني, נולד ב-1968) הוא פוליטיקאי קטרי שכיהן כראש ממשלת קטר וכשר הפנים מינואר 2020 עד מרץ 2023. הוא מונה לתפקיד לאחר התפטרותו של השייח' עבדאללה בן נאסר בן ח'ליפה אאל ת'אני. שייח' ח'אלד נולד בדוחה בשנת 1968. הוא למד בבית הספר בדוחה ולאחר מכן נסע ללמוד בארצות הברית, שם סיים את התואר הראשון במנהל עסקים בשנת 1993. ח'אלד עבד בחברת הגז הנוזלי בקטר עד שנת 2002. לאחר מכן עבד במשרדו של סגן ראש הממשלה הראשון ושר החוץ בין השנים 2002–2006. לפני שהיה ראש הממשלה שימש כראש הדיוואן האמירי מ-11 בנובמבר 2014 עד ל-27 בינואר 2020. ב-28 בינואר 2020 החליף בתפקיד ראש הממשלה את השייח' עבדאללה בן נאסר בן ח'ליפה אאל ת'אני שהתפטר מתפקידו. מדיה וקבצים בנושא ח'אלד בן ח'ליפה בן עבד אל-עזיז אאל ת'אני בוויקישיתוף H.E Sheikh Khalid bin Khalifa bin Abdulaziz Al Thani: Qatar's new Prime Minister, www.iloveqatar.net (באנגלית) Staff, Reuters (2020-01-28). "Qatar emir names senior aide as prime minister". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-04-29. ערך זה הוא קצרמר בנושא קטר ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.