laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שייטת

שייטת היא יחידה צבאית בחילות ים, המורכבת ממספר רב של כלי שיט ועשויה להיות יחידה אוטונומית או חלק מצי המכיל מספר שייטות. שייטת, בדרך כלל מורכבת מקבוצה הומוגנית של כלי שיט צבאיים מאותו סוג כגון: סטי"ל, קורבטה, פריגטה, צוללות ועוד. לעיתים שייטות מחולקות לתתי יחידות הנקראות פלגות. על פיקוד השייטת, בדרך כלל, מופקד קצין בכיר בדרגות המקבילות לאלוף-משנה או לתת-אלוף. על הפלגות, המרכיבות את השייטת, לעיתים קרובות מפקד קצין בדרגה המקבילה לסגן-אלוף. בציים מודרניים שייטות הן בדרך כלל, יחידות קבע אדמיניסטרטיביות שמוצבות בגזרה ימית מסוימת ובעלות משימות אזוריות מוגדרות. לעיתים נוצרות שייטות משימתיות הטרוגניות, ממספר רב של כלי שיט, מציים שונים ומסוגים שונים, כל זאת על מנת להילחם ביעדים מרוחקים או כדי לבצע משימה ביעד מרוחק מבסיסי האם. לשייטת אין מושג מקביל בצבא היבשה אך באופן מסוים ניתן להקבילה לחטיבה, כתלות בסוג השייטת או בגודלה. בחיל הים הישראלי קיימות שלוש שייטות: שייטת 3 או בשמה הנוסף שייטת הסטי"לים, היא יחידת האם של כל ספינות הטילים הישראליות. השייטת מוצבת בבסיס חיפה, מחולקת לארבע פלגות. בראש השייטת מופקד קצין ים בדרגת אלוף-משנה. ייעודה העיקרי של השייטת הוא ללחום במלחמות בציי האויב העל-מימיים והתת-מימיים והטבעתם; להבטיח תנועה חופשית של תובלה ימית למדינת ישראל; לבצע סגר ימי על אויבותיה של המדינה; ולסייע לכוחות היבשה בפלישה למדינות האויב. שייטת 7 שהיא שייטת הצוללות. היא היחידה האחראית על הפעלת הצוללות שברשות החיל. השייטת מוצבת בבסיס חיפה ומפקדה הוא קצין ים בדרגת אלוף-משנה. תפקידי היחידה - השמדת כלי שיט אויב, שליטה במבואות נמלים, פעילות ריגול חשאית וסיוע לכוחות נוספים בקרב. צוללות ה"דולפין" אותן מפעילה היחידה כיום הן צוללות קונבנציונליות מן המתקדמות בעולם. הצוללות מדגם זה הן אמצעי הלחימה המורכב והיקר ביותר בצה"ל. שייטת 13, היא יחידת הקומנדו הימי, היחידה יוצאת דופן במבנה ובמשימותיה ואינה דומה בגודלה ובתפקידה לשאר השייטות. בסיס הקבע של היחידה שוכן בעתלית והיא כפופה ישירות למפקד חיל הים. למרות היותה יחידת קומנדו ימית, יחידה זו מאומנת בין היתר בכל סוגי לוחמת היבשה, המים והאוויר. מפקד השייטת הוא קצין ים בדרגת אלוף-משנה. שייטת 1, הידועה בשם "השייטת הגדולה", הייתה שייטת הפריגטות והמשחתות. שייטת 11, שייטת הנחתות של חיל הים הישראלי, הייתה יחידה בחיל הים שהפעילה ספינות נחיתה. היחידה פעלה מהקמת החיל ועד לאחר מלחמת לבנון הראשונה. שייטת 5 שנקראה גם השייטת הקטנה, ולאחר ארגון מחדש חולקה לשתי פלגות - 914 ו-915. הטרפדות באילת נקראו פלגה 912. בשיא כוחה, בשנת 1951, מנתה השייטת 12 כלים. במבצע סיני מנתה השייטת שש ספינות, שלוש צרפתיות ושלוש בריטיות; במלחמת ששת הימים היו בים התיכון שש טרפדות, כולן מתוצרת צרפת, ובים סוף שלוש. לקראת סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הוחלפו הטרפדות בספינות הטילים. בתפקידי הביטחון השוטף הוחלפו הטרפדות על ידי ספינות הדבור. שייטת הנחתות שייטת הים הכספי שייטת קמצ'טקה שייטת הצוללות הבריטית בים הבלטי שייטת הצוללות, באתר חיל הים הישראלי שייטת 13, באתר חיל הים הישראלי סיפור מוקומי - שייטת 13, סיפורה של השייטת על גבי ציר זמן באמצעות תמונות ומסכים
טוריט

טוריט היא העיר המרכזית בנפת טוריט ובירת מחוז אקווטוריה המזרחית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן, בסמוך לגבול עם אוגנדה. העיר נמצאת באמצע הדרך המקשרת בין ג'ובה הבירה לעיר לוקיצ'וגיו שבקניה העיר מרוחקת כ-150 ק"מ מזרחית מהעיר הגדולה במדינה ובירתה, ג'ובה. הקואורדינטות של העיר הם: 4° 24' 28.80"N, 32° 34' 30.00"E והגובה הממוצע מעל פני הים הוא 615 מטר. בעיר קיים שדה תעופה, מספר בתי ספר יסודיים, שני בתי ספר תיכוניים ושני בתי חולים. אוכלוסיית העיר טוריט מוערכת בכ-20,050 נפש נכון לשנת 2004. שדה התעופה טוריט אקווטוריה המזרחית אקווטוריה מדיה וקבצים בנושא טוריט בוויקישיתוף תמונות משדה התעופה טוריט Estimated Road Distance Between Juba And Torit With Maap Estimated Population In 2004
שדה התעופה טוריט

שדה התעופה טוריט (באנגלית: Torit Airport) הוא שדה תעופה המשרת את העיר טוריט שבדרום סודאן. שדה התעופה טוריט נמצא בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית שבדרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם אוגנדה. שדה התעופה ממוקם בצפון מזרח העיר בסמוך למרכז העסקים הראשי של העיר ובמרחק 120 ק"מ (מרחק אווירי) משדה התעופה ג'ובה, הגדול ביותר במדינה.. בשדה התעופה מסלול המראה ונחיתה יחיד לא סלול באורך של 1,097 מטרים. שדה התעופה טוריט הוא שדה תעופה אזרחי המשרת את העיר טוריט והסביבה. לשדה התעופה אין לוח זמנים מסודר. טוריט אקווטוריה המזרחית אקווטוריה מיקום שדה התעופה טוריט בגוגל מפות Nautical Distance Between Juba And Torit With Map
טאנוטר

טאנוטר (בארמנית: Տանուտեր, מ"טון" = "בית" + " טר" = אדון) היה תואר אצולה ארמני מימי קדם וימי הביניים ועד לתקופה המודרנית. א.הוא ציין את ראשי המשפחות מקרב האצילים (הקרויים בארמנית "נחראראר"). מקור השם במילים "טון" שמשמעותו "בית, ו "טר" שמובנו "אדון". התואר היה בשימוש מימי קדם בשביל זקני השבט ("פטריארכים"), שנקראו "אקו", "טאנמץ" או "טאנוטר". גם לאשה הזקנה של השבט היה תואר מקביל – "טאנטיקין". המצביא ורטן ממיקוניאן, אחד הגבורים הלאומיים של הארמנים, ידוע גם כוורטן הקדוש, נבחר על ידי האצילים ל"האיוץ טאנוטר", במובן של "המנהיג של ארמניה". ב.עד לסיפוח ארמניה המזרחית על ידי רוסיה בשנת 1828, ראשי הכפרים, שנבחרו על ידי התושבים, נשאו גם כן את השם "טאנוטר" Ē.D. Ałayan (1976), Ardi Hayereni Bacʿatrakan Baṙaran (Yerevan: Hayastan publishing house) על האצלה הארמנית: היסטוריה, מוסדות ומבנה - מאת מליךּ ורג' אטאבקיאן באתר איגוד האצילים הארמנים ברשת (באנגלית) Melik Vrej Atabekian - The Armenian Nobility:history, institutions and structure, Noyev Kovchev monthly 4 (74), April 2004 לפי ג'ורג' בורנוטיאן תולדות העם הארמני כרך ב George A. Bournoutian, A History of the Armenian People,) (Vol. II: 1500 to the Present. Mazda Academic Press, California, 1994 ויקימילון G.Bournoutian ויקימילון
מדינת האגמים

מדינת האגמים (באנגלית: Lakes; בערבית: البحيرات, אלבחיראת) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בין השנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-40,235 קמ"ר, גודל האוכלוסייה בו היה כ-695,730 נפש (נכון ל-2008) ובירתו הייתה העיר רומבק. מדינת האגמים הייתה אחת מארבעת המחוזות הנמצאים בחבל ארץ בחר אל-ע'זאל. בחר אל ג'באל היה מחוז בחבל ארץ אקווטוריה שהופרד ממנה ב-1948 . בצידו המזרחי גובל מחוז מדינת האגמים במחוז ג'ונגליי כשאת קו הגבול משרטט תוואי הנילוס הלבן, מצפון נמצא מחוז מדינת האיחוד, מצפון מערב נמצא מחוז ואראפ, מדרום מזרח נמצא מחוז אקווטוריה המערבית ומדרום גובל במחוז אקווטוריה התיכונה. בדומה לשאר המחוזות בדרום סודאן גם מדינת האגמים חולקה לנפות. בראש כל נפה עמד נציב שמינה נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט. ערך זה הוא קצרמר בנושא דרום סודאן ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זכויות האדם באיראן

מצב זכויות האדם ברפובליקה האסלאמית של איראן מבוקר לעיתים קרובות הן על ידי גופים פנים-איראניים והן על ידי גופים חיצוניים. המבקרים הם בדרך-כלל ארגוני זכויות אדם, סופרים, ארגונים חוץ ממשלתיים, ואזרחים מן השורה. איראן אף מגונה כמעט מדי שנה, על ידי העצרת הכללית של האו"ם וועדת האו"ם לזכויות אדם, עקב הפרות זכויות אדם והחלטות שקיבלה הממשלה בנושא. הביקורת הנמתחת על ממשלת איראן היא גם על הגבלות ועונשים הניתנים בעקבות עבירות על החוקה האסלאמית של הרפובליקה, וגם על פעולות שאינן קשורות לאסלאם, כעינויים, אונס, ורצח של אסירים פוליטיים, וכן הכאתם ורציחתם של מתנגדי המשטר על ידי אזרחים אחרים. רוב הביקורת נסובה על פעילויות באיראן החורגות מתקני זכויות אדם בינלאומיים, כענישה על "פשעים ללא קורבנות" (לדוגמה ניאוף והומוסקסואליות), ענישה שאינה מידתית, הענשת קטינים מתחת לגיל 18, הגבלת חופש הדיבור והעיתונות ובכלל זה מאסר עיתונאים, אי שוויון מובנה בחוקת המדינה בענייני דת ומין, ובכלל כך רדיפת המיעוט הבהאי ומניעת זכויות בסיסיות מנשים והדרתן. אחמד זיידאבאדי עיתונאי ופעיל חברתי נעצר מספר פעמים וקיבל פרס בין-לאומי על פעילותו. בשנת 2016 נעצר הרופא אחמד רזא ג'לאלי במהלך ביקורו באיראן הוא הואשם בריגול לטובת ישראל. בשנת 2017 הוא נשפט לעונש מוות ללא נוכחות עורך דין. למרות הלחץ הבין לאומי הוא לא שוחרר עד היום (2022). נוויד אפכארי היה מתאבק איראני, שהיה אלוף איראן בהיאבקות וייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות. הוא נידון למוות והוצא להורג בספטמבר 2020 על ידי המשטר האיראני בעקבות מחאה אותה הביע ב-2018 במהלך הפגנות שנערכו במדינה באותה השנה, כמו גם רצח אותו ביצע לכאורה. על אף מאמצי המשטר להצדיק את הוצאתו להורג של נוויד כנקמה על הרצח אותו ביצע, מעולם לא הוכח האישום ברצח. בספטמבר 2022, החלו הפגנות מהסא אמיני באיראן. המחאה שהחלה בעקבות מותה של מהסא אמיני בידי כוחות הממשלה, התפתחה למחאה על היחס של השלטון לנשים, מחאה נגד חוקי דת ובדרישה לשינוי שיטת המשטר במדינה. המשטרה וכן ארגונים מיליטנטים אחרים כמו משמרות המהפכה האסלאמית הפעילו אלימות משטרתית רבה. לפי דיווחי ארגון זכויות האדם Iran Human Rights, עד תחילת דצמבר 2022 הרגו המשטרה וכוחות הביטחון לפחות 448 מפגינים, בהם 60 קטינים Iran Human Rights סקילתה של סוראיה M עונש מוות חופש ההפגנה חופש העיתונות מדיה וקבצים בנושא זכויות האדם באיראן בוויקישיתוף זוועה באיראן: נאשם על הומוסקסואליות והוצא להורג בתלייה, באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2019 איראן כופה על הומואים ולסביות לעבור ניתוח לשינוי מין, באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2020 אי-פי, "עיתונאים ללא גבולות": איראן כלאה 1.7 מיליון בני אדם ב-30 שנה הראשונות מאז המהפכה, באתר הארץ, 7 בפברואר 2019 איראן: נסגר עיתון שהציג תמונה של מקדש בהאי, באתר ynet, 24 בנובמבר 2009 דודי כהן, חשש: שבעה מנהיגים בהאים באיראן יוצאו להורג, באתר ynet, 11 ביולי 2009 "Navid Afkari: Iran executes young wrestler despite global outcry". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-09-12. נבדק ב-2020-09-27. Staff, Reuters (2020-09-12). "Iranian wrestler Navid Afkari executed over 2018 security guard killing". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2020-09-27. אורן אהרוני, העולם מתגייס למען המתאבק שנידון למוות באיראן, באתר ynet, 27 בספטמבר 2020 "Iran Protests: at Least 448 People Killed". Iran Human Rights. 29 בנובמבר 2022. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשימת המבורכים

רשימת המבורכים (בגרמנית: Gottbegnadeten-Liste) הייתה רשימה שהופצה בשנת 1944 על ידי משרד התעמולה הנאצי ואשר כללה את שמותיהם של 1,041 אמנים מתחומי האמנות השונים אשר סגנון עבודתם תאם את השקפתו של המשטר בנושא זה. כבר מימיו הראשונים של השלטון הנאצי נקבעה רשימת אמנים אשר סגנון עבודתם תאם את השקפתו של המשטר באשר לטיבה ואופיה של האמנות הרצויה מבחינתו. עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה, הוכנה רשימה של אמנים מתחומים שונים כגון ציירים, פסלים, מוזיקאים, סופרים, ואדריכלים אשר שוחררו מחובת השירות הצבאי אך התגייסו למערך התעמולה הממשלתי ליצירת אומנות מגויסת לטובת המשטר ולהאדרת שם הנאציונל-סוציאליזם. החל משנת 1943, עם התקדמות המלחמה, ותבוסותיה של גרמניה בחזיתות השונות, הוחל במדינה מצב של "מלחמה כוללת", כלומר גיוס מוחלט של כל המשאבים לטובת המשך ההישרדות של המשטר. תיאטראות נסגרו, ואמנים רבים גויסו לשירות צבאי או ממשלתי אחר. באותה העת היו רשומים ב"לשכת הרייך לתרבות" שמותיהם של כ-140,000 אמנים אך רק 1041 מתוכם הוכרו כ"מבורכים" והורשו להמשיך בעבודתם האמנותית ובתנאי שתכוון כולה לטובת המשימה של חיזוק רוחם של החיילים, הציבור והמשטר. בקרב הרשימה היה רוב מוחלט לשחקני קולנוע ומקצועות נלווים לתעשייה זו, כגון תסריטאים ובמאים, במטרה לאפשר יצור מוגבר של סרטי תעמולה עבור המשטר. האמנים אשר זכו להכלל ברשימת המבורכים קיבלו לידיהם כתב מינוי אשר משחרר אותם משירות צבאי אך מחייב אותם לשרת את המדינה באמצעות כישרונם האומנותי כמיטב יכולתם על פי דרישות משרד התעמולה. לקראת סוף שנת 1944 כאשר קיצו של המשטר הנאצי נראה קרוב מתמיד, התחזק הצורך בגיוס של משאבים זמינים נוספים וגם כמה מן המוזכרים ברשימת המבורכים קיבלו צווי גיוס לשירות. מבין רשימת המבורכים ניתן למנות את האמנים הבאים: פסלים: ארנו ברקר, פריץ קלימש, יוזף תוראק. ציירים: ארתור קאמפף, וילי קריגל, קלאוס ברגן אדריכלים: הרמן גיסלר, וילהלם קרייס. מוזיקאים: ריכרד שטראוס, וילהלם פורטוונגלר, הרברט פון קאראיין. סופרים: גרהרט האופטמן, ארווין גווידו קולבנהייר, הנס קרוסה, הנס יוסט, אגנס מיגל. אמנות מנוונת מדיה וקבצים בנושא רשימת המבורכים בוויקישיתוף "Die "Gottbegnadeten-Liste באתר המוזיאון הגרמני להיסטוריה.
קרל המפל

קַרְל גּוּסְטַב הֶמְפֶּל (בגרמנית: Carl Gustav Hempel‏; 8 בינואר 1905 – 9 בנובמבר 1997) היה פילוסוף של המדע, שהושפע מזרם הפוזיטיביזם הלוגי. הרים שתי תרומות עיקריות לחשיבה המדעית: אישוש והסבר מדעי. המפל נולד בגרמניה בשנת 1905. ב-1923 התקבל לאוניברסיטת גטינגן, שבה למד מתמטיקה ולוגיקה. משם עבר לאוניברסיטת היידלברג, שם למד מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה. מאוחר יותר עבר לברלין, ולמד פיזיקה אצל מקס פלאנק ולוגיקה אצל פון נוימן. ב-1929 השתתף המפל בכינוס הראשון לפילוסופיה של המדע, שם פגש את רודולף קרנפ ובעקבותיו הצטרף לחוג הווינאי. ב-1934 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברלין, על מחקרו שעסק בתורת ההסתברות. באותה שנה היגר המפל לבריסל, וב-1937 היגר לארצות הברית, והיה לאסיסטנט של קרנפ באוניברסיטת שיקגו. עד 1948 לימד המפל באוניברסיטת העיר ניו יורק, ומאוחר יותר באוניברסיטת ייל. בהמשך, ועד לפרישתו, לימד באוניברסיטת פרינסטון. לאחר מכן התארח באוניברסיטאות שונות, בהן גם האוניברסיטה העברית. המפל נפטר בפרינסטון ב-9 בנובמבר 1997. באוניברסיטת מישיגן הוקמה קתדרה על שם "קרל המפל וויליאם פרנקנה". תרומתו העיקרית של המפל לפילוסופיה של המדע הייתה בהגדרתו מושגים שונים לבחינת תאוריה מדעית. המרכזי בהם הוא "אישוש" של תאוריה לפי מודל נומולוגי-דדוקטיבי (וזאת להבדיל מ"אימות" של תאוריה, אשר, על פי המפל, איננו אפשרי). לפי המפל לא ניתן לאמת תאוריה משום שעל מנת לעשות זאת יש לבצע אינסוף ניסויים; במקום זאת, ניתן לאשש אותה ("אישוש" הוא מושג חלש יותר מ"אימות"), כלומר לאסוף לה כמה שיותר "התאמות למציאות" אשר יקרבו אותה לאמת ויגדילו את סבירותה להיות נכונה. מושג נוסף שהגדיר המפל הוא "מסקנת בחינה". כלומר, מסקנה הנובעת מתוך ההשערה שלנו, אשר ניתן לבדוק אותה על ידי ניסוי מדעי (לדוגמה, לא ניתן לנסח "מסקנת בחינה" להשערה כי תליית שום על חלון החדר מביאה מזל טוב, משום שאין שום דרך לבדוק אותה על ידי ניסוי מדעי). אם ההשערה אינה תואמת את מסקנת הבחינה הרי שהתאוריה מבוטלת. אך אם ההשערה אכן תואמת את מסקנת הבחינה אין התאוריה מאומתת לעולם, כי אם "מאוששת". דוגמה לשימוש במושגים אלו נמצאת בספרו של המפל "פילוסופיה של מדעי הטבע". בספר זה מציג המפל מקרה שבו מנסה הרופא איגנץ זמלווייס לפתור בעיית תמותת יולדות במחלקה שבה עבד, באמצעות הגדרת היפותזה. זו קובעת כי תמותת היולדות נגרמת ממעבר של חומר מן המת. להיפותזה זו ניתן לנסח מסקנת בחינה: אם הרופאים יחטאו טוב יותר את ידיהם, תמותת היולדות תפחת. את מסקנת בחינה זו ניתן לבחון על ידי ניסוי, שתוצאתו יכולה להיות אחת משתיים: או שהתמותה תפחת, או שלא. כעת מגיע שלב האישוש. אם התמותה תישאר כמות שהיא, אזי התאוריה נכשלה והיא בטלה. אך אם התמותה אכן תפחת, נמצא אישוש לתאוריה, וכעת היא קרובה יותר להיות נכונה ואמיתית. מדוע לא אומתה התאוריה, אלא רק "אוששה"? משום שייתכן שחיטוי הידיים הוא רק סיבה אחת מני רבות לתמותת היולדות, או יותר מזה - ביצוע החיטוי וירידת התמותה קרו בסמיכות באופן מקרי, וייתכן כי אין ביניהם שום קשר. לכן, טוען המפל, לעולם לא ניתן להפוך תאוריה לוודאית, אלא רק לקרבה יותר ויותר לאמת. פרדוקס העורב שניסח המפל ממחיש את הבעייתיות של תהליך האימות של תאוריה. קרל ג. המפל, פילוסופיה של מדע הטבע, תרגם גד פרוידנטל, האוניברסיטה הפתוחה, 1979. קרל המפל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קרל המפל, באתר dblp ג'יימס פצר, קרל המפל, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) קרל גוסטב המפל, ‏על שאלת הרציונליות המדעית, מחשבות 48, דצמבר 1979, עמ' 104–111 קרל המפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרל גוסטב המפל (1905-1997), דף שער בספרייה הלאומית
נחל בית העמק

נַחַל בֵּית הָעֵמֶק הוא נחל אכזב בגליל המערבי. הוא נקרא על שם היישוב בית העמק בו הוא עובר. בערבית נקרא הנחל ואדי מג'נונה על שם המעיין שבערוצו. תחילתו של הנחל בין היישובים הר חלוץ וכיסרא-סומיע, חוצה את הכפר מזרעה ונשפך לים תיכון בין היישוב שבי ציון לעיר נהריה. תוואי הנחל הוא מפותל והוא עובר דרך חורשים ים תיכוניים רבים. הנחל קרוי על שם היישוב הקדום בית העמק, המוזכר כנקודת ציון בגבול נחלת שבט אשר. נחל חשק, נחל כישור, נחל גיתה, נחל ינוח, נחל זיתון ונחל יחיעם ערך מורחב – שמורת נחל בית העמק כ-2.5 ק"מ מאפיק נחל בית העמק באזור בו הנחל חולף בין מדרונות תלולים המתנשאים לגובה 200 מ' מעל לערוץ נכללים בשמורת נחל בית העמק. כרמי זיתים, עצי בוסתן, חורש טבעי: אלון מצוי ואלה ארצישראלית. מורן החורש, אדר סורי, חרוב, כליל החורש, איריס נצרתי, צמחיית נחלים: סוף, קנה ואשל. שפן הסלעים, שועל מצוי בז מצוי, עקב עיטי, לילית מצויה, חזירי בר, תנים ודלקים. מדיה וקבצים בנושא נחל בית העמק בוויקישיתוף יערה שאלתיאל וסיון אורנאי, נחל בית העמק- סקר אתרים בתוואי הנחל, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2008 נחל בית העמק מנחם מרקוס, יובל אלעזרי, אנציקלופדיה מפה, כרך 5, מפה, 2001
טאב

טַאבּ (Tab קיצור באנגלית של tabulate או tabulator key) הוא מקש מיוחד במקלדת מחשב וכן תו במחשב. השימוש העיקרי הוא למעבר מהיר בכיוון אופקי אל נקודת העצירה הבאה באותה שורה. מקש טאב נוצר כבר במכונת כתיבה. לצורך ארגון טקסט בטבלאות היו צריכים בעבר להקליד פעמים רבות את תו הרווח כדי לעבור לעמודה הבאה. מקש טאב נוצר כדי לחסוך זמן, וכדי לקדם את נייר ההדפסה במהירות בכיוון האופקי אל העמודה הבאה. לצורך זה היה צורך להגדיר מראש נקודות על גבי הציר האופקי "עצירות טאב" אליהן יתקדם נייר ההדפסה בכל הקשה על טאב, עצירות אלו היו לרוב בנות 8 רווחים. במקלדת מחשב השימוש הוא דומה, אבל הורחב לשימושים נוספים: במעבדי תמלילים בטקסט רגיל, השימוש בטאב מקדם את הסמן בכיוון אופקי לנקודות קבועות "עצירות טאב", ובטבלאות - הטאב מקדם את הסמן אל העמודה הבאה. בגיליונות אלקטרוניים טאב מקדם את הסמן בכיוון אופקי אל העמודה הבאה באותה שורה. בתוכנות רבות - טאב משמש בממשק משתמש גרפי כדי להעביר את המיקוד מאובייקט אחד לבא אחריו, או כדי לקדם את הסמן משדה אל השדה שבא אחריו. במרבית המחשבים במערכת חלונות, שילוב המקשים Alt+Tab ⇆ משמש למעבר בין חלונות פתוחים, והשילוב Ctrl+Tab ⇆ משמש למעבר בין כרטיסיות פתוחות באותו חלון. בתוכנות רבות, משמש המקש להזחה. טאב הוא גם תו. בקוד ASCII ערכו של התו 9. בקובצי טקסט תו זה משמש לקידום בכיוון אופקי לנקודות קבועות "עצירות טאב". קידום דומה קיים גם ב-HTML, באמצעות &#9;. קיים תקן דה-פאקטו להעברת נתונים TSV‏ (Tab-separated values) ובו משמש התו טאב להפרדה בין שדה אחד לבין הבא אחריו באותה שורה (רשומה). מדיה וקבצים בנושא טאב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טטיאנה קזנקינה

טטיאנה ואסילייבנה קזנקינה-קובלנקו (ברוסית: Татьяна Васильевна Казанкина-Коваленко; נולדה ב-17 בדצמבר 1951) היא אתלטית סובייטית בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב, 2 ממונטריאול 1976 ו-1 ממוסקבה 1980. היא שיאנית עולם בריצות ל-800 מטר (4 שנים), ל-1500 מטר (17 שנים) ול-3000 מטר (9 שנים). הייתה לאישה הראשונה שרצה 1500 מטר מתחת ל-4 דקות. שיאה העולמי בריצת 1500 מטר עדיין מהווה את השיא האירופי בריצה זו. קזנקינה נולדה בפטרובסק שבמחוז סראטוב. היא בוגרת הפקולטה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג משנת 1975. בתחרות שנערכה בפודולסק, שבמחוז מוסקבה ביוני 1976 קבעה קזנקינה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:56.0 דקות, שיפור ב-5.4 שניות לשיא בן ה-4 שנים של בת ארצה לודמילה ברגינה (4:01.38 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-4 דקות. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה קזנקינה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:54.94 דקות, לפני ניקולינה שרבה מבולגריה (1:55.42 דקות) ואלפי צין ממזרח גרמניה (1:55.60 דקות), שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.48 דקות, לפני גונהילד הופמייסטר (4:06.02 דקות) ואולריקה ברונס (4:06.09 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה. בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.74 דקות. באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:56.56 דקות, לפני כריסטיאנה ורטנברג ממזרח גרמניה (3:57.71 דקות) ובת ארצה נדז'דה אוליזרנקו (3:59.52 דקות) וכך הגנה על תוארה. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:59.12 דקות. בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט 1980 שיפרה קזנקינה בריצת 1500 מטר את שיאה העולמי והעמידה אותו על 3:52.47 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ומהווה עד היום שיא אירופה (2012). באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה קזנקינה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:35.13 דקות, אחרי מארי דקר מארצות הברית (8:34.62 דקות) ובריגיט קראוס ממערב גרמניה (8:35.11 דקות). בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-26 באוגוסט 1984 קבעה קזנקינה בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 8:22.62 דקות. שיא זה החזיק מעמד 9 שנים. קזנקינה מתגוררת בסנקט פטרבורג ונשואה לאלכסנדר קובלנקו בעל מדליית ארד אולימפית בקפיצה משולשת מסיאול 1988, בעל שיא אישי של 17.77 מטר (1987). לאחר שסירבה לעריכת בדיקת סמים בתום ריצת 1500 מטר (3:58.6 דקות) בתחרות שנערכה בפריז בספטמבר 1984, היא הושעתה ל-18 חודשים ופרשה מספורט תחרותי. קזנקינה קבעה 7 שיאי עולם חדשים. שיא אחד בריצת 800 מטר שהחזיק מעמד 4 שנים, 3 שיאים בריצת 1500 מטר, החזיקה בשיא העולם בריצת זו במשך 17 שנים, שיא עולם אחד בריצת 2000 מטר, שיא עולם אחד בריצת 3000 מטר, שהחזיק מעמד 9 שנים ושיא עולם אחד בריצת שליחות 4x800 מטר. בשנת 1976 זכתה קזנקינה בתואר אתלטית השנה בעולם. ריצת 800 מטר: 1:54.94 דקות (1976) שיא עולם ריצת 1500 מטר: 3:52.47 דקות (1980) שיא עולם ריצת 3000 מטר: 8:22.62 דקות (1984) שיא עולם מדיה וקבצים בנושא טטיאנה קזנקינה בוויקישיתוף טטיאנה קזנקינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי טטיאנה קזנקינה, באתר olympedia.org טטיאנה קזנקינה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית טטיאנה קזנקינה, באתר Track and Field (נשים) טטיאנה קזנקינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נומופוביה

נומופוביה היא פוביה (בעת) מאיבוד מגע עם הטלפון הנייד כתוצאה משכחה, אובדן, סוללה ריקה, תקלה וכיוצא בזאת. המונח, קיצור של המילים no-mobile-phone phobia (בעברית: בעת באין טלפון נייד), נטבע במהלך מחקר של משרד הדואר הבריטי שנערך בשנת 2008 במטרה למפות את החרדות מהן סובלים משתמשי הטלפונים הניידים. המחקר, בהקף של 2,163 נשאלים, העלה שכ-53% ממשתמשי הסלולר בבריטניה נטו להיכנס לחרדה כאשר הם איבדו את מכשירם, או לחלופין כאשר הסוללה שלו התרוקנה, אשראי השיחות שלהם נוצל עד תום או שהם לא הצליחו לגשת לרשת הסלולרית כדי להוציא שיחות. המחקר מצא שכ-58% מהגברים ו-48% מהנשים סבלו מהבעת, ותשעה אחוזים נוספים נכנסו ללחץ כאשר המכשיר הנייד שלהם היה כבוי. 55 אחוזים מהנשאלים העידו שהסיבה העיקרית לחרדה היא אובדן הקשר עם משפחתם וחבריהם, 10 אחוזים העידו שהם נדרשים להיות זמינים בשביל עבודתם. המחקר גם השווה את רמת הלחץ שנוצרה בממוצע בגין נומופוביה לזו שנוצרת ביום החתונה בקרב בני הזוג ולזו הנוצרת בשל נסיעה לרופא השיניים. מחקר נוסף שנערך ב-2012 על ידי חברת SecurEnvoy העלה כי שיעור הסובלים מנומופוביה עלה ב-13% מאז בוצע המחקר הראשון, ומאפיין יותר נשים מאשר גברים (70% לעומת 61%), יותר צעירים מאשר מבוגרים (77% מבני העשרה). למרות הממצאים שהעלו המחקרים השונים, פסיכולוגים נוטים שלא לראות בתופעה כ"פוביה", שכן גם אם נוצרת אצל הנומופוב חרדה, היא בגדר חרדה נורמלית שאינה מצריכה טיפול. כעדות לכך מציינים שאף מטופל לא הגיע למרכזים לטיפול בחרדה בשל סיבה זו. חרדת החמצה Nomophobia is the fear of being out of mobile phone contact - and it's the plague of our 24/7 age, (באנגלית), Dailymail.co.uk מוריה בן ברק, רק להישאר זמין: נומופוביה, באתר nrg‏, 2 באפריל 2008 מפחדים שאיבדתם את הנייד? אולי יש לכם נומופוביה, חורים ברשת, גל מור Nomophobia—the fear of losing one's phone—is on the rise
אופרה בסטיליה

אופרה בסטיליה (בצרפתית: Opéra Bastille) הוא בית האופרה החדש של פריז. הבניין תוכנן על ידי האדריכל קארלוס אוט ונחנך ב־13 ביולי 1989 – ערב יום השנה ה־200 לנפילת הבסטיליה, בכיכר הבסטיליה – המקום בו עמדה מצודת הבסטיליה – ברובע השנים-עשר של פריז. הבנייה החלה בשנת 1984 במיקום בו עמדה לפניו תחנת הרכבת בסטיליה. בבניין 2,716 מושבים, כאשר מכולם ניתן לראות את הבמה כולה (בניגוד למושבי האופרה גרנייה, בה כל המושבים האחוריים בתאי המנויים אינם רואים את הבמה כלל, ואותה נועד הבניין להחליף). ההופעה הראשונה במבנה הוצגה ב־17 במרץ 1990 – האופרה "הטרוינים" מאת הקטור ברליוז. הבניין משמש כיום את האופרה הלאומית של פריז. בשנת 1982, החליט נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן לבנות בית אופרה חדש ומודרני בפריז, בה יוכלו ההמונים לראות אופרה בזול. לצורך כך הקים קרן לאומית להקמת האופרה ־ l'Établissement Public Opéra-Bastille. בתחרות שנערכה בשנת 1983 זכה האדריכל הקנדי–אורוגוואי קרלוס אוט, לאחר תחרות בינלאומית בה השתתפו 1,700 אדריכלים. האדריכלות מאופיינת בשקיפות חזיתה ובשימוש באותם חומרים בפנים ובחוץ החיצוני של הבניין. הקמת הבניין עלתה 2.8 מיליארד פרנק צרפתי אחרי חריגות גדולות בתקציב. האודיטוריום הוא בעל 2,700 מושבים עם אקוסטיקה הומוגנית, ציוד בימתי ייחודי, סדנאות משולבות, תלבושות ואביזרים, וחדרי עבודה וחזרות. מדיה וקבצים בנושא אופרה בסטיליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אופרה בסטיליה אופרה בסטיליה, ברשת החברתית פייסבוק אופרה בסטיליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אופרה בסטיליה, סרטונים בערוץ היוטיוב האופרה הלאומית בפריז (אתר בצרפתית) Opéra national de Paris - Opéra Bastille, en.parisinfo.com ערך זה הוא קצרמר בנושא פריז ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.