laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריכוז (כימיה)

ריכוז של מרכיב בתערובת הוא היחס בין כמותו של אותו מרכיב לכמות התערובת כולה. כמות של חומר יכולה להמדד על פי משקל, על פי נפח או על פי מספר המולקולות. ריכוזים של חומרים נמדדים בתמיסות, בתרחיפים, בתמיסות מוצקות, כמו גם בתערובות יותר "יום-יומיות" כמו דברי מאכל. החומר שנמצא בשפע בתמיסה נקרא ממס, והחומר שהוכנס לתוכו נקרא מומס. בתמיסות של נוזל ומוצק, המוצק הוא תמיד המומס והנוזל הוא הממס. ישנן מספר הגדרות לריכוזים בתמיסות. העיקריות הן: אחוז משקלי, שבר מולי, מולריות, מולליות, חלקי-מיליון, ונורמליות. לקביעת ריכוזו של חומר בתמיסה ישנה חשיבות רבה בתהליכים כימיים רבים. הענף בכימיה העוסק בקביעת ריכוזי חומרים נקרא כימיה אנליטית. ריכוז מסה הוא מסת המרכיב חלקי מסת התערובת. ריכוז נפח הוא נפח המרכיב חלקי נפח התערובת. שבר מולי הוא כמות המרכיב במולים חלקי כמות התערובת במולים, ושווה ליחס מספר המולקולות. בהגדרה זו משתמשים למשל כדי לחשב תכונות קוליגטיביות (Colligative) של תמיסות, שהן תכונות התלויות במספר המולקולות (לחץ אוסמוטי, פוטנציאלים כימיים ועוד). את השבר המולי לעיתים מסמנים באות היוונית "כי" (   χ {\displaystyle \ \chi } ). מול אחד הוא מספר אבוגדרו (‎6.022×1023‎ לערך) של מולקולות. ריכוז מולרי או מולריות הוא כמות המרכיב במולים לנפח של התערובת בליטרים, ונמדד במולר (M). מולליות היא היחס בין כמות המרכיב במולים למסת שאר המרכיבים בתערובת בקילוגרם (ולא מסת התערובת כולה). בתמיסות, מולליות היא יחס כמות המומס במולים למשקל הממס (ולא התמיסה) בקילוגרמים. מולליות נמדדת במולל, שמסומן באות m. המולליות שימושית למדידת התכונות הקוליגטיביות של הורדת נקודת קיפאון והעלאת נקודת רתיחה. חלקים למיליון, המסומן ב-ppm ‏(parts per million), היא יחידה המתארת ריכוזים מאוד קטנים (למשל כמות הכלור במי ברז). בגלל התלות של היחידה בשפת הדובר (המספר ביליון, שהוא למעשה מיליארד, אינו מוכר בכל העולם), חלקי-מיליון וכל היחידות של חלקי-מספר (חלקי-מיליארד – ppb, חלקי-טריליון – ppt וכו') אינם חלק מ־SI (היחידות הסטנדרטיות הבין-לאומיות). ריכוז בחלקי-מיליון (ppm) הוא משקל הרכיב בגרמים חלקי מיליון גרם של התערובת, ובאופן דומה נמדדים גם ppb, ppt. בגלל שחלקי-מיליון ומטה מתארים ריכוזים מאוד קטנים, מניחים לרוב שמשקל התמיסה (התערובת) שווה למשקל הממס (סך שאר המרכיבים) בקירוב. יחידות מידה הנגזרות ממול
139–130 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 139–130 לפנה"ס, ג' תרכ"א – ג' תר"ל 139 לפנה"ס – משלחת שמעון התרסי (אחיו של יהודה המכבי) מגיעה לרומא במטרה לחזק את הברית שכרת יהודה המכבי בשנת 161 לפנה"ס (ג' תקצ"ט). תחילת התיישבות סוחרים יהודים בעיר 134 לפנה"ס – יוחנן הורקנוס הראשון, השריד האחרון למשפחת החשמונאים, הופך לשליט בפועל של ממלכת יהודה עם רציחתם של אביו שמעון ושני אחיו 134 לפנה"ס – פורץ השלב האחרון של מלחמת נומנטיה בין הרפובליקה הרומית לבין העיר האיברית נומנטיה 133 לפנה"ס – נכשל ניסיונו של טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס לבצע רפורמה במדינה הרומית 133 לפנה"ס – מלחמת נומנטיה מסתיימת עם כיבושה והחרבתה של העיר האיברית נומנטיה על ידי הרפובליקה הרומית 133 לפנה"ס – יוחנן הורקנוס הראשון, שליט ממלכת יהודה נאלץ לתת לאנטיוכוס השביעי שצר על ירושלים ממון רב ואת נאמנותו על מנת למנוע את כיבושה של העיר 133 לפנה"ס – רומא משתלטת על פרגמון 138 לפנה"ס – לוקיוס קורנליוס סולה, מדינאי ומצביא רומאי. ממניחי היסודות לשלטון הקיסרות הרומי. 135 לפנה"ס – מיתרידטס השישי, מלך פונטוס 135 לפנה"ס – גנאיוס פומפיוס סטראבו, קונסול רומי ואביו של פומפיוס. 135 לפנה"ס – פוסידוניוס, איש אשכולות יווני. 135 לפנה"ס – סה-מה צ'יין, אבי ההיסטוריונים של סין. 130 לפנה"ס – קווינטוס קאיקיליוס מטלוס פיוס, מצביא רומי, מתומכי סולה במלחמת האזרחים הרומית. 138 לפנה"ס – מיתרידטס הראשון, מלך פרתיה 134 לפנה"ס – שמעון התרסי ובניו יהודה ומתתיהו, נרצחים על ידי שליט יריחו, תלמי בן חבוב 133 לפנה"ס – טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס, טריבון ורפורמטור רומי מדיה וקבצים בנושא 139–130 לפנה"ס בוויקישיתוף
דה ניו אמסטרדמס

דה ניו אמסטרדמס (באנגלית: The New Amsterdams) היא להקת אינדי אמריקאית. אלבומה הראשון של הלהקה, Never You Mind, הוקלט בשנת 2000 והופץ בלייבל Vagrant Records. באלבום ישנה השפעה ניכרת יותר של רוק אנד רול מאשר באלבומים הבאים. 2000 - Never You Mind 2002 - Para Toda Vida 2003 - Worse for the Wear 2005 - Killed or Cured 2006 - Story Like a Scar 2007 - At the Foot of My Rival 2013 - Outroduction אתר האינטרנט הרשמי של דה ניו אמסטרדמס דה ניו אמסטרדמס, באתר ספוטיפיי דה ניו אמסטרדמס, באתר AllMusic (באנגלית) דה ניו אמסטרדמס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דה ניו אמסטרדמס, באתר Discogs (באנגלית) דה ניו אמסטרדמס, באתר Songkick (באנגלית) דה ניו אמסטרדמס, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון פפואה גינאה החדשה

O Arise, All You Sons (בתרגום חופשי: הו, קומו, כל בני הארץ) הוא המנונה הלאומי של פפואה גינאה החדשה. השיר הפך להמנונה הרשמי כשפפואה גיאנה החדשה קיבלה עצמאות ב-16 בספטמבר 1975. ההמנון חובר על ידי חייל אוסטרלי ששירת בצי המלכותי, טום שקלדי (Tom Shacklady). O arise all you sons of this land, Let us sing of our joy to be free, Praising God and rejoicing to be Papua New Guinea. Shout our name from the mountains to seas Papua New Guinea; Let us raise our voices and proclaim Papua New Guinea. Now give thanks to the good Lord above For His kindness, His wisdom and love For this land of our fathers so free, Papua New Guinea. Shout again for the whole world to hear Papua New Guinea; We're independent and we're free, Papua New Guinea. דגל פפואה גינאה החדשה סמל פפואה גינאה החדשה
טלפס

טֵלְפְס (בגרמנית: Telfs) היא עיירה שוק במדינת טירול שבאוסטריה, במחוז אינסברוק. נכון ל-2005, מונה אוכלוסיית העיר 14,360 תושבים, נתון אשר הופך אותה לעיר השלישית בגודלה בכל טירול, לאחר אינסברוק וקופשטיין. העיר שוכנת במרחק כ-27 קילומטר ממערב לעיר אינסברוק, בעמק השוכן לרגלי הרי האלפים הטירולאים, ומשתרעת על שטח של כ-45 קילומטרים רבועים. טלפס מהווה את הגבול המערבי של מחוז אינסברוק וגם נמצאת בצומת דרכים חשובה, בין עמק האין, הטרסות של מימינגר פלטאו, מעבר ההרים פרן, והעיירות זפלד וגארמיש-פארטנקירכן הבווארית. בטלפס ישנו בית משפט עירוני. במאות ה־19 וה־20 הייתה טלפס מרכז של בתי חרושת לטקסטיל וגם כיום ניתן להבחין בבניינים הנטושים ששימשו כמפעלים לצורך עניין זה בעבר. בטלפס נערך קרנבל הכולל הצגות בו גברים בלבד מורשים להשתתף, והוא נחשב כחלק מהפסטיבל העממי הכלל-טירולי. קרנבל זה נערך כל חמש שנים בעיר והמאות הספורות של החוגגים אותו מגיעים מחופשים. עדויות ראשונות לקיומו של קרנבל זה מגיעות משנת 1571. מאז המאה ה-19 נותרה מסורת הקרנבל אותו הדבר, ולא שונתה כלל. מדיה וקבצים בנושא טלפס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טלפס
מתקף

מִתְקָף (בלועזית: אִימְפּוּלְס) הוא מושג במכניקה קלאסית המגדיר התנגשות גופים. התנגשות בה שני גופים נצמדים (פלסטית) והתנגשות בה הגופים מופרדים (אלסטית). בכתיב מתמטי, מוגדר כאנרגיה הנוצרת בין הגופים לשינוי התנע שלו, וזה מוגדר כמכפלת המסה במהירות. לכן כוח חלש הפועל על הגוף לאורך זמן עשוי לגרום לשינוי בתנע כמו כוח חזק הפועל רגעית. נוסחה למציאת מתקף: J → = F → ⋅ d t = Δ p → {\displaystyle {\vec {J}}={\vec {F}}\cdot dt=\Delta {\vec {p}}} כאשר J מייצג את המתקף, dt מייצג את השינוי בזמן ו-F מייצג את הכוח. לפי זה קל לראות שכיוון המתקף הוא בכיוון הכוח שפועל על הגוף.(אפשר גם להשתמש בחוק השלישי של ניוטון וממנו להגיע לחוק שימור התנע). J = ∫ t 1 t 2 F d t {\displaystyle \mathbf {J} =\int _{t_{1}}^{t_{2}}\mathbf {F} \,dt} כאשר J מייצג את המתקף שפועל על הגוף F מייצג את הכוח dt היא יחידת זמן אינפיניטסימלית יחידות המתקף הן ניוטון * שנייה - N*s אם נסתכל על המתקף של הכוח השקול הפועל על גוף, ונשתמש בחוק השני של ניוטון, נקבל כי המתקף שווה לשינוי בתנע של הגוף:   J = ∫ t 1 t 2 d p d t d t = ∫ t 1 t 2 d p = p ( t 2 ) − p ( t 1 ) = Δ p {\displaystyle \ \mathbf {J} =\int _{t1}^{t_{2}}{\frac {d\mathbf {p} }{dt}}\,dt=\int _{t_{1}}^{t_{2}}d\mathbf {p} =\mathbf {p} (t_{2})-\mathbf {p} (t_{1})=\Delta \mathbf {p} } זוהי למעשה צורת כתיבה אינטגרלית ממשית לחוק השני של ניוטון. כאשר הכוח קבוע בגודלו ובכיוונו, ניתן לבטא את המתקף באופן הבא: J = F Δ t = m Δ v {\displaystyle \mathbf {J} =\mathbf {F} \Delta t=m\Delta \mathbf {v} } כאשר: F הוא שקול הכוחות הפועל על הגוף הקבוע בגודלו ובכיוונו   Δ t {\displaystyle \ \Delta t} הוא מרווח הזמן שלאורכו פעל הכוח   m {\displaystyle \ m} היא מסת הגוף הקבועה   Δ v {\displaystyle \ \Delta v} הוא השינוי בווקטור המהירות הקווית של הגוף   m Δ v {\displaystyle \ m\Delta v} הוא השינוי בתנע הקווי נו במקרה כזה המתקף הוא וקטור אשר גודלו הוא מכפלת גודל המסה בשינוי במהירות, וכיוונו הוא ככיוון הכוח (או בניסוח שקול: ככיוון השינוי בתנע). מתקף סגולי אפקט קומפטון דואליות גל-חלקיק Water Balloon to the Face - סרטון הממחיש בצורה טובה מתקף החל על בלון ואת חוק שימור התנע
מישה לב

מישה (מיכאל) לב (ביידיש: מישא לעוו; 3 ביולי 1917 – 23 במאי 2013) היה מחשובי הסופרים של ספרות יידיש המודרנית. יסוד כתיבתו הוא התנסותו האישית במסגרת הצבא האדום, בשבי הגרמני ובגדוד הפרטיזנים. נולד בעיירה פוגרבישצ'ה (Погребище) (אז בתחומי רוסיה, כיום במחוז ויניצה של אוקראינה). ב-1926 עברה משפחתו לעבודת אדמה באזור יהודי לאומי נרחב במחוז קריבי ריה. מ-1935 שהה במוסקבה, למד במכון הפדגוגי במחלקת לשון וספרות יידיש. עבד בספרייה היהודית המרכזית ובעיתון "דער עמעס" ("האמת"). החל לפרסם ב-1936. במלחמת העולם השנייה לחם בחזית. באוקטובר 1941 נפצע קשה ונפל בשבי הגרמני. שנה שלמה היה במחנה המיועד לשבויים סובייטים, בקיץ 1942 ברח אל הפרטיזנים. במשך שנתיים עשה את המסלול מלוחם מן השורה לדרגת מפקד פלוגת סיור וראש מטה של גדוד פרטיזנים. זכה בעיטורים על מבצעיו במלחמה. לאחר המלחמה עבד בהוצאת "עמעס" ובעיתון "אייניקייט" (אחדות). בשנים 1948–1995 פרסם אחד עשר ספרים ביידיש. ספריו פורסמו גם ברוסית, וכן הופיעו בתרגום לשפות שונות, מובאות מכתביו הופיעו בישראל בקובץ "מול האויב הנאצי" בשנת 1967. עלה לישראל ב-1996, והתגורר ברחובות. פרסם את דבריו בעיתונים ומגזינים בארץ, בארצות הברית ובאנגליה. זכה בפרס על שם גרשון סגל בשנת 1997, פרס דויד הופשטיין בשנת 2001 ופרס על שם ברוך שוורצמן. בשנת 2000 יצאו לאור בישראל ספריו "סוביבור" ו"אלמלא ידידי..." ביידיש. ספריו שתורגמו לעברית על ידי מאיר אבני: "סוביבור", "אלמלא ידידי..." ו"סופרים ואומנים בני דורי" ב-2007 יצא בארצות הברית ספרו "סוביבור" בשפה האנגלית. שנים רבות נאבק מישה לב, בסיוע כמה ממתקוממי סוביבור, לקריאת רחוב בישראל על שמו של אלכסנדר פצ'רסקי שהנהיג את המרד במחנה ההשמדה סוביבור. בינואר 2005 נחנך בצפת רחוב אלכסנדר פצ'רסקי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סוביבור: רומן דוקומנטרי; מיידיש: מאיר אבני, קיבוץ שמיר: [חמו"ל], תשס"ה 2004. אלמלא ידידי---: סיפור דוקומנטרי; מיידיש: מאיר אבני; עריכה: מירב גרץ-רונן, תל אביב: הרשות הלאומית לתרבות היידיש, תשס"ו 2005. (תרגום של: "סאָבּיבּאָר: ווען ניט די פריינד מיינע: דערציילונגען", תל אביב: ישראל-בוך; נאציאנאלע אינסטאנץ פאר יידישער קולטור, תשס"ג 2002) סופרים ואמנים בני דורי; מיידיש: מאיר אבני; עריכה: מירב גרץ-רונן, קיבוץ שמיר: [חמו"ל], תשס"ז 2006. (קובץ מסות על דמויות בספרות היידיש בברית המועצות) מדיה וקבצים בנושא מישה לב בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של מישה לב, בקטלוג הספרייה הלאומית מישה לב, דף שער בספרייה הלאומית
קרליבך

קרלֶיבך (בכתיב יידי: קארלעבאך; בגרמנית: Carlebach) הוא שם משפחה יהודי ממוצא גרמני. האם התכוונתם ל... ר' ד"ר שלמה קרליבך (ליבק) (1845–1919) – רבהּ של העיר ליבק, אביהם של חמישה רבנים: ר' עמנואל קרליבך (1874–1927) ר' ד"ר אפרים קרליבך (1879–1936) – רב אורתודוקסי יליד גרמניה עזריאל קרליבך – מייסד "מעריב" ועורכו הראשון, בנו של אפרים קרליבך על שמו רחוב קרליבך בתל אביב, שבו נמצא בית "מעריב" משה קרליבך (1881–1939) - סוחר, נפטר בלייפציג. ר' נפתלי קרליבך (1916–2005) - רב בדטרויט, ואחר כך בירושלים ר' בנימין קרליבך, מראשי ישיבת מיר ר' ד"ר יוסף צבי קרליבך (1883–1942) – רבהּ של העיר המבורג, ועסקן נמרץ עבור הישיבות באירופה ר' פרופ' יוליוס קרליבך - רב וחוקר יהודי-גרמני, בנו של יוסף צבי קרליבך פרופ' מרים גיליס-קרליבך – פרופסור לחינוך, סוציולוגיה והיסטוריה יהודית באוניברסיטת בר-אילן; בתו של יוסף צבי קרליבך ר' שלמה קרליבך (משגיח) (אנ') – משגיח בישיבת רבינו חיים ברלין; בנו של יוסף צבי קרליבך ר' דוד קרליבך (1885–1913) ר' הארטוויג נפתלי קרליבך (1889–1967) שלמה קרליבך ("הרבי המרקד") – זמר, נגן ומלחין חסידי, מורה רוחני ומספר סיפורים; מגדולי הזמרים החסידיים של המאה ה-20; בנו של נפתלי קרליבך שירת קרליבך – ז'אנר במוזיקה החסידית נשמה קרליבך – זמרת יהודית-אמריקאית, בתו של שלמה קרליבך הרב קרליבך (פירושונים)
מספר חזק 2000

מספר חזק 2000 הוא כתב עת להוראת המתמטיקה בבית הספר היסודי ובקדם-יסודי, היוצא לאור במתכונת דו-שנתית, על ידי מרכז מורים ארצי למתמטיקה בחינוך היסודי והקדם-יסודי שבאוניברסיטת חיפה. כתב עת זה הוא המשכם של שני כתבי עת ישנים שעסקו בתחום הנ"ל, כתב העת "מספר חזק" שיצא לאור במשך 11 שנים על ידי המרכז להוראת המתמטיקה בבית ברל (20 חוברות), וכתב העת "עממי" שיצא לאור במשך 5 שנים על ידי מרכז מורים ארצי לחינוך מתמטיקה ביסודי באוניברסיטת חיפה (12 חוברות). בעבר הודפס כתב העת ונשלח לבתי הספר היסודיים בארץ ולמוסדות אחרים. כיום כתב העת הוא מקוון בלבד. אתר מרכז המורים הארצי למתמטיקה בחינוך היסודי גליונות מספר חזק 2000
התנועה העממית לשחרור אנגולה

MPLA ("התנועה העממית לשחרור אנגולה - מפלגת העבודה", בפורטוגזית: Movimento Popular de Libertação de Angola - Partido do Trabalho) היא המפלגה השולטת באנגולה מאז עצמאותה ב-1975. עד העצמאות הייתה המפלגה ארגון שנאבק בשלטון הפורטוגלי, ובמלחמת האזרחים נלחם בתנועות ה-UNITA וב-FNLA. בסיס הכוח של ה-MPLA הוא בני המְבּוּנְדוּ והאליטה של לואנדה. בעבר, ניהלה המפלגה קשרים ענפים עם המפלגות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי. כיום היא חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי. ה-MPLA הוקמה כתנועה פוליטית ב-1956, עם איחודן של המפלגה הקומוניסטית של אנגולה (PCA) ושל מפלגת המאבק המאוחד של האפריקאים באנגולה (PLUA). מנהיג ה-PCA, ויריאטו דה קרוש היה למזכ"ל. בהמשך, הצטרפו ל-MPLA תנועות נוספות, כמו התנועה לעצמאות לאומית של אנגולה (MINA) והחזית הדמוקרטית לשחרור אנגולה (FDLA). ב-1960 יצרה התנועה קשרים עם התנועה המקבילה לה בגינאה ביסאו ובאיי כף ורדה (בראשותו של אמילקר קברל, שסייע גם בהקמת התנועה באנגולה), על מנת לשתף פעולה במאבק בכוחות האימפריה הפורטוגזית באפריקה. ב-18 באפריל 1961 נפגשו נציגי התנועות עם נציגי תנועות מרקסיסטיות מהמושבות הפורטוגליות מוזמביק וסאו טומה ופרינסיפה, והקימו ארגון גג בשם CONCP - ועידת הארגונים הלאומניים במושבות הפורטוגליות. היריבות בין התנועות השונות שלחמו בשלטון הפורטוגלי (הגדולות שבהן היו ה-MPLA, ה-UNITA וה-FNLA) מנעה שיתוף פעולה ביניהן. לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל ב-1974, החליטו מנהיגיה החדשים להעניק עצמאות למושבות הפורטוגליות באפריקה. השלטון באנגולה הועבר בהדרגה לקואליציה שכללה את ה-MPLA, ה-UNITA וה-FNLA. הקואליציה לא החזיקה מעמד, והמדינה הצעירה נקלעה למלחמת אזרחים. דרום אפריקה שלחה כוחות לטובת ה-FNLA וה-UNITA השמרניות, וזאיר וארצות הברית אף הן העניקו להן סיוע צבאי. בתגובה, שלחה קובה אלפי חיילים לטובת ה-MPLA, בגיבוי סובייטי. ה-MPLA הצליחה להכות ב-UNITA, צבא דרום אפריקה החל לסגת, והקונגרס האמריקאי החליט להפסיק את הסיוע ל-UNITA, מחשש שתתפתח באנגולה מלחמת וייטנאם שנייה. ב-11 בנובמבר 1975 עזבו אחרוני הפורטוגלים את אנגולה. כשהבירה לואנדה ושדות הנפט של המדינה בשליטתם, הכריזו ראשי ה-MPLA על עצמאותה של אנגולה. יושב ראש ה-MPLA והמשורר אגושטיניו נטו היה לנשיא הראשון. ב-1976 נטשה ה-MPLA באופן רשמי את האידאולוגיה המרקסיסטית, אך שמרה על קשרים הדוקים עם הגוש המזרחי. היא כוננה משטר סוציאליסטי חד-מפלגתי, והמשיכה להסתייע בחיילים הקובנים במאבקה ב-UNITA. ב-1979 הלך הנשיא נטו לעולמו, והוחלף בז'וסה אדוארדו דוש סנטוש, שמכהן מאז בתפקיד. מאז 1989 נעשו מספר ניסיונות להשכין שלום באנגולה, וב-1992 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בתולדותיה, בהן זכתה המפלגה ב-129 מתוך 227 מושבים בפרלמנט. מנהיגה של UNITA, ז'ונאס סאווימבי, סירב להכיר בתוצאות הבחירות, ומלחמת האזרחים התלקחה מחדש. במהלך שנות ה-90 נעשו מספר ניסיונות לשלב את UNITA בשלטון, אך הם נכשלו. מלחמת האזרחים הגיעה לקיצה רק עם חיסולו של סאווימבי, ב-2002. בבחירות שנערכו בשנת 2008, זכתה ב-MPLA בניצחון סוחף - 191 מתוך 220 מושבי הפרלמנט. אתר האינטרנט הרשמי של התנועה העממית לשחרור אנגולה (באנגלית) אתר MPLA (בפורטוגזית) התנועה העממית לשחרור אנגולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מערבל

האם התכוונתם ל... מערבל אותות – מכשיר חשמלי המשמש את התקליטן או המפיק המוזיקלי לערבול צלילים מערבל מזון מערבל בטון מיקסר - כינוי לרכיב הלא-אלכוהולי בקוקטייל מערבל (מדע) – מכשיר המשמש לערבול חומרים במסגרת ניסויים מדעיים מערבל הגאים – בתעופה הוא מכלול מכני במערכות בקרת טיסה המשמש לתיאום של משטחי היגוי.
שלושה ימים וילד

שלושה ימים וילד הוא סיפור קצר מאת אברהם ב. יהושע שפורסם בשנת 1965. הסיפור יצא לראשונה לאור בכתב העת קשת. אורי זוהר יצר שנתיים מאוחר יותר על בסיס הסיפור את הסרט המצליח "שלושה ימים וילד". עלילת הסיפור עוסקת בשלושה ימים שבהם הוטל על דב, גיבור הסיפור, לשמור על ילדה בן השלוש של אהובתו הנשואה לאחר. הגיבור מטלטל בין שאיפה להרוג את הילד ובכך לנקום על אהבתו הנכזבת, לבין אהבה לילד המייצג בעיניו את אהובתו. דב הוא סטודנט ומורה למתמטיקה החי בדירה אחת עם יעל, בוטניקאית, בת זוגו הנוכחית, כאשר חברה של יעל ללימודים, צבי, חודר ומפריע לחייהם. כאשר חיה, אהובתו הנושנה של דב, וזאב, בן זוגה מהקיבוץ, מחליטים לעזוב את הקיבוץ ולעבור ללמוד בירושלים, הם נאלצים להשאיר את יאלי בנם להשגחה אצל דב, לזמן הבחינות. כך מתחיל הסיפור, המערב את שכניו של דב, את הוריה של יעל, את חבורת שוחרי הטבע, את תלמידיו של דב, טלפון, בית קברות, משחק מחבואים, חומה גבוהה, נדנדה ונחש, ביחד עם שלושה ימים של זכרונות מהקיבוץ. באמצעות סמלים ואנלוגיות, בונה הסיפור מסר מרכזי, לפיו הזכרונות הטובים של דב מהקיבוץ אינם אמינים. בתחילת הסיפור נראה שהחיים בעיר גרועים לאין ערוך מחיי הקיבוץ: האנשים נקראים בשמות חיות, הכול מעורבים זה בדירתו של זה, והעיר מלאה בקוצים, עקרבים ונחשים. האהבה מתוארת כחסרת טעם וכמינית בלבד. ובכל זאת, ככל שהסיפור מתקדם מתגלה שגם בקיבוץ היו החיים זהים: שמות של בעלי חיים, יובש ואהבה דהויה. דווקא מההשוואה שלאחר מכן יוצאת העיר כמנצחת - תושבי הקיבוץ עוזבים בסופו של דבר, ובעיר נמצאים יעל וצבי, חיות אצילות ונעימות למדי, ולא טורפות (כמו דב או זאב, יוצאי הקיבוץ). הסיפור מצייר מעגל אכזרי של תחייה מתוך האפר, כאשר כל ניסיון להרוג את הילד מסתיים באהבה והענקת חיבה, ולאחר החיבה מגיעה שוב האהבה. רמזים שונים מקשרים מסר זה למצב הפוליטי במדינת ישראל, לפיו המלחמה היא המביאה את התקווה הגדולה, אך זו מיד מתנפצת אל המציאות ריקנית. גיטה אבינור, "נחש, קוצים וילד", השקף אחורה בעצב: מאמרים בביקורת הספרות העברית, 1974. אבי גיל, המשולש הרומנטי של א.ב. יהושע, באתר הספרנים, ‏10 ביוני 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ובאני בונונצ'יני

ג'ובאני באטיסטה בונונצ'יני (באיטלקית: Giovanni Battista Bononcini, ‏ 18 ביולי 1670 - 9 ביולי 1747) היה מלחין וצ'לן איטלקי מתקופת הבארוק, בן למשפחת מוזיקאים. אביו, ג'ובאני מריה בונונצ'יני, היה כנר ומלחין. בונונצ'יני הבן נולד במודנה. יצירותיו כוללות מספר אופרות, מיסות והמנון אבל לדוכס ממרלבורו. בין האופרות שלו הייתה "אחשוורוש", שעובדה כעבור שנים בידי הנדל. בונונצ'יני ניגן בצ'לו והוציא לאור את יצירותיו הראשונות לכלי זה בשנת 1685 בבולוניה. הוא שימש זמן מה מאסטרו די קאפלה בכנסיית סאן ג'ובאני במונטה. בשנים הבאות עבד בערים מילאנו, רומא, וינה וברלין. בהיותו ברומא הוא היה מורה של ג'וזפה ולנטיני. בין השנים 1720 ל-1732 פעל בלונדון, שם התחרה במשך זמן מה בהנדל. בתקופת לונדון נתמך בונונצ'יני על ידי הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו והוא שימש כמלחין הבית שלה. בונונצ'יני עזב את לונדון לאחר שהאשמות במעשי פלגיאט שהוצאו נגדו הוכחו כנכונות. הוא מת בעוני בווינה. אחיו הצעיר של ג'ובאני באטיסטה, אנטוניו מריה בונונצ'יני, היה אף הוא מלחין. ניצחונה של קמילה (Il trionfo di Camilla (1696 אסטארטו (1720) Astarto ל'אודיו א ל'אמורה (L'odio e l'amore (1721 גריזלדה (Griselda (1722 ארמיניה (1723) Erminia אסטיאנאטה (1727) Astianatte מיסות קצרות (1688) Messe brevi דיברטימנטי קאמריים (1722) 12 סונאטות להרכב קאמרי (1732) לידיו, סקרניטו אמאנטה (קנטטה) Lidio, schernito amante (cantata מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני בונונצ'יני בוויקישיתוף ג'ובאני בונונצ'יני, באתר ספוטיפיי ג'ובאני בונונצ'יני, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ובאני בונונצ'יני, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ובאני בונונצ'יני, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה של ג'ובאני בונונצ'יני ג'ובאני בונונצ'יני 1670 - 1747 מלחניו של בונוצ'יני, תווים וקטעי שמע ג'ובאני בונונצ'יני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pat Rogers, The Alexander Pope encyclopedia, pages 187-188
זבנגלה

זבנגלה היא סדרת קומיקס ישראלית מאת אורי פינק, המתפרסמת כמדור ב"מעריב לילדים". הסדרה החלה את דרכה במוסף "סופשבוע" של מעריב, כספין אוף המיועד לילדים של סדרת הקומיקס "זבנג!" המתפרסמת ב"מעריב לנוער" ועיתון "זבנג" עם עוד סדרות קומיקס. הקומיקס מתמקד בעלילות של הדמויות המופיעות ב"זבנג!", כתלמידי בית ספר יסודי בעולם מקביל לזה שבו הם תיכוניסטים. "זבנגלה" מכוון לקהל הצעיר ולכן לא כולל אלימות, גסויות ועיסוק מוגזם במיניות, בניגוד ל"זבנג!", שפונה במפורש לשכבת גיל יותר גבוהה. ישנן בקומיקס דמויות שנראות שונה מאשר ב"זבנג!". כדוגמת אביו של גל, יצחק, שב"זבנגלה" הוא רזה, בעל שיער שופע וללא שפם. ג'ינג'י למשל מופיע ב"זבנגלה" כמו שהופיע ב"זבנג!" בעבר, עם תספורת דמוית נקניקיה כפי שהייתה בעבר לאשר. אחד הסיפורים בסדרה התבסס, באופן מפתיע, על העובדה שלאורי לא היה רעיון לסיפור. כיום המדור מומשך בעיתון זבנג אך מחודש פברואר 2013, אורי פינק התחיל בהוצאת "זבנגלה - עיתון קומיקס לילדי ישראל!" חוברת קומיקס המוקדשת כולה לזבנגלה ושאר קומיקס המתאים לילדים עד גיל 9. גם סדרה זאת זכתה להצלחה רבה, שהביאה בין השאר ליצירת יומן לתלמיד בשם "יומן זבנגלמיכל" שהפגיש את אנשי חבורת זבנגלה עם כוכבת ערוץ הילדים מיכל ינאי. במהלך השנים ראו אור 6 ספרים המלקטים כמה מסיפורי הקומיקס שהתפרסמו ב"מעריב" וב"מעריב לילדים": זבנגלה (1995) זבנגלה זבנגלה צא החוצה (1996) זבנגלה זבנגלה זבנגלה (1997) זבנגלה בריבוע (1998) זבנגלה הי! (2000) זבנגלה וואוו (2010) חוברות זבנגלה - פברואר 2013 - יוני 2014 זבנג! אורי פינק ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
149–140 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 149–140 לפנה"ס, ג'תרי"א–ג'תר"כ 146 לפנה"ס – רומא כובשת את קרתגו ומביסה את הליגה האכאית בקרב קורניתוס. בכך היא הופכת למעצמה השולטת באגן הים התיכון 142 לפנה"ס – היהודים תחת שמעון התרסי כובשים את ירושלים והופכים אותה לבירתם 142 לפנה"ס – בנייתו של גשר האבן הראשון מעל נהר הטיבר מסתיימת 142 לפנה"ס – שמעון התרסי כורת ברית עם אויבו של טריפון, דמטריוס השני. עקב הברית מוכרזת ממלכת יהודה כממלכה חופשית ועצמאית, שאינה משלמת מס לממלכה הסלאוקית 142 לפנה"ס – שמעון התרסי כובש את גזר 142 לפנה"ס – מלך הממלכה הסלאוקית, אנטיוכוס השישי, מודח על ידי דיודוטוס טריפון שתופס את השלטון בממלכה 142 לפנה"ס – פובליוס קורנליוס סקיפיו אימיליאנוס נבחר למשרת הקנסור ברפובליקה הרומית 140 לפנה"ס – מוקמת ממלכת החשמונאים 142 לפנה"ס – תלמי התשיעי מלך מצרים 149 לפנה"ס – קאטו הזקן – מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס פוליטיקאי רומאי מדיה וקבצים בנושא 149–140 לפנה"ס בוויקישיתוף
Autodesk Animator

אוטודסק אנימטור (באנגלית: Autodesk Animator) היא תוכנת ציור ואנימציה דו-ממדית אשר פותחה ב-1989 על ידי חברת "Yost Group" בשביל Autodesk (היוצרים של אוטוקאד ושל 3D Studio Max) אשר יועדה למחשב האישי תחת מערכת ההפעלה DOS. התוכנה נחשבה לפורצת דרך בתחום האנימציה, והייתה פופולרית מאוד בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. בעזרת התוכנה ניתן היה להכין אנימציה קלאסית (טכניקת אנימציה בה יוצרים כל פריים בסרטון בנפרד, בדומה לאנימציה המסורתית של דיסני), לתוכנת "אנימטור סטודיו" הייתה גם טכניקת "טווינינג" (טכניקה אשר פופולרית היום בעיקר בתוכנת "פלאש" בה ניתן ליצור באופן אוטומטי אנימציה כאשר מגדירים את המיקום המחודש של אובייקט באנימציה והמחשב מחשב בעצמו את התנועה המדויקת של האובייקט בכל פריים). בעוד ש"אנימטור" ו"אנימטור פרו" תמכו רק בייצוא וייבוא של קובצי אנימציה מפורמט FLI ו- FLC, גרסת "אנימטור סטודיו" תמכה גם בייבוא וייצוא של קובצי אנימציה מפורמט AVI. הפיתוח על התוכנה הופסק לחלוטין וכיום היא איננה נתמכת יותר על ידי אוטודסק. בישראל התוכנה משווקת מזה כ-15 שנה. "אנימטור" (אוקטובר 1989) - הגרסה המקורית של התוכנה, פעלה ברזולוצית מסך של 320X200 פיקסלים ו-256 צבעים. "אנימטור פרו" (יולי 1991) - הייתה טובה בהרבה מהגרסה המקורית ופעלה בכל הרזולוציות כמעט ובכל הצבעים. "אנימטור סטודיו" (1995) - יועדה למערכת חלונות אך לא זכתה להצלחה רבה בשווקים. הסיבה לכך שגרסת ה"אנימטור סטודיו" לא זכתה להצלחה רבה קרוב לוודאי טמונה בכך שצוות המפתחים המקורי של התוכנה, חברת "Yost Group" לא היה מעורב בפיתוח של גרסת החלונות שלה. גרסת הסטודיו גם איבדה מהזרימה הארגונומית אשר אפיינה את גרסאות התוכנה הקודמות אשר פעלו תחת DOS. אנימטור פרו, לעומתה, הייתה שימושית בהרבה יותר, והייתה מהירה באופן יוצא דופן בהשוואה לתוכנות האנימציה הקיימות כיום. זו הייתה אחת התוכנות הבודדות במערכת ההפעלה DOS אשר יכלו להשתמש בכל הזיכרון במחשב. מדיה וקבצים בנושא Autodesk Animator בוויקישיתוף