laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי

המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי (Олимпийский центр имени братьев Знаменских) הוא מתחם ספורט במוסקבה הממוקם ברובע סוקולניקי ברחוב סטרומינקה 4. מאז 1996 נושא את שמו של הספורטאים הסובייטים המפורסמים בשנות ה-30, האחים סראפים וגאורגי זנאמנסקי. במתחם פועל בית הספר לספורט האולימפי "נוער מוסקבה" על שם האחים זנאמנסקי (שמו המקורי של בית הספר הוא בית הספר המרכזי לאתלטיקה קלה על שם האחים זנאמנסקי), שנוסד בשנת 1961. מתחם הספורט כולל זירת אתלטיקה מקורה עם ארבעה מסלולים באורך 200 מטר, וכן אצטדיון אתלטיקה עם שישה מסלולי ריצה במעגל שאורכו 400 מטר. המתחם נבנה במקור בראשית המאה העשרים עבור מועדון הספורט סוקולניקי, שנוסד בשנת 1905 והפך לאצטדיון הראשון במוסקבה. בזירה היו: מגרש דשא עם גדר וספסלים ושימש את נבחרת רוסיה המתגבשת. בשנת 1908 נוסף ביתן, שנרכש בתערוכה הימית ושימש כחדר הלבשה. תחילה שטח המגרש באצטדיון היה שטח של 1,000 מגרשים מרובעים (4,552 מ"ר), אם כי על פי התקנים הבינלאומיים, השטח היה צריך להיות 1,450 מגרשים מרובעים (6,600 מ"ר). כדי להגדיל את שטח המגרש בשנת 1909, שופץ האצטדיון. רוברט פולדה הוביל את השיפוץ תוך כדי שימוש בתוכניות זרות, ותצלומי יציעים. בהמשך, האצטדיון קיבל את השם הפופולרי "משטח הסוס". האצטדיון שימש לא רק למשחק כדורגל, אלא גם הוקי, טניס ואתלטיקה. שני משחקים נערכו בשנת 1910, בין נבחרות סנקט פטרבורג ומוסקבה. ב-12 בספטמבר פטרבורג ניצחה 2:0. ב-14 בספטמבר, מוסקבה נקמה בה כשניצחה בתוצאה 3-0. בשנת 1911 מוסקבה שיחקה עם נבחרת ברלין (המשחק הסתיים בתוצאה של 2:0 לטובת האורחים). ביולי 1912 מוסקבה אירחה את הונגריה שניצחה 9:0. בשנת 1913 נערכו שני משחקים בין הנבחרת הרוסית לנבחרת השוודית, שני המשחקים הסתיימו בתוצאה 1:4, לטובת השוודים. ב-6 בספטמבר 1915 קיימה ליגת הכדורגל במוסקבה משחק צדקה בין קבוצת KSO לנבחרת מוסקבה. הסתיים בתוצאה 1: 1. לאחר הארגון מחדש של מועדוני הכדורגל במוסקבה בתקופה הסובייטית, לפני תחילת המלחמה הפטריוטית הגדולה, נקרא המתחם בשם אצטדיון סוקולניקי האדום של עובדי המגזר הרפואי. בשנת 1970 הוקם על שטח האצטדיון זירת אתלטיקה, המכונה גם אצטדיון החורף של ספרטק, בו נערכו מספר פעמים אליפויות ברית המועצות באתלטיקה במסלול ואליפות רוסיה הסובייטית באתלטיקה. מאז התפרקות ברית המועצות משמש כבית ספר לספורט. אתר האינטרנט הרשמי של המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי "Первый московский стадион". kuzminov.ru. Ярослав Кузьминов. 2018-06-06. אורכב מ-המקור ב-2018-04-14. נבדק ב-2018-04-13. "Спортивная школа олимпийского резерва "Юность Москвы" по лёгкой атлетике имени братьев Знаменских". ynmos.ru. ГБУ «ФСО «Юность Москвы» Москомспорта. נבדק ב-2018-04-13. "О комплексе". olimp-znamen.ru. Олимпийский центр имени братьев Знаменских. נבדק ב-2018-04-13. "«Морозовцы» (страницы истории отечественного футбола)" (ברוסית). www.bogorodsk-noginsk.ru - Богородск-Ногинск. Богородское краеведение. 1992. אורכב מ-המקור ב-2012-03-14. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Первый московский стадион". kuzminov.ru. Ярослав Кузьминов. 2018-06-06. אורכב מ-המקור ב-2018-04-14. נבדק ב-2018-04-13.
יוסף לוי חגיז

יוסף לוי חגיז (ה'תרמ"ו, 1886 - ה' באדר ה'תשל"ד, 27 בפברואר 1974) היה עסקן ואיש ציבור בירושלים, סוחר וגואל קרקעות. מייסד ומנהל אגודת תדח"ץ ומנהל "הוצאת יוסף לוי חגיז", מייסד היישוב אחוזת נפתלי שליד טבריה. בשנות ה-30 עמד בראש אגודת נחלת ישראל - רמה. נולד בירושלים ליצחק חגיז, בעלי הוצאת יצחק חגיז. אביו היה חסיד חב"ד שעלה מוויטבסק והתיישב בירושלים. בהיותו בירושלים אימץ לו שם משפחה של שכניו בני עדות המזרח. ירש מאביו את עסקי הנייר והדפוס, וייסד את "הוצאת יוסף לוי חגיז". בשנות מלחמת העולם הראשונה התגורר בשכונת נוה צדק בתל אביב. השלטונות הטורקיים אסרו לאגור נפט מעל הכמות היומית הממוצעת. חגיז רכש כמות גדולה של פחי נפט והחביאם בתחתית באר באחד מפרדסיו בפתח תקווה, וסיפק אותם לנצרכים. בשנות ה-20 היה חבר ועד שכונת שערי חסד בירושלים. הוא בנה מבנה מסחרי בן שתי קומות בשכונה. כמו כן היה מפעילי הציבור בשכונת בית וגן בראשית שנותיה. בשנת 1921 נבחר כחבר ב"ועד העיר האשכנזי" בירושלים (לימים "העדה החרדית"). החל משנות ה-20 החל בפעילות ענפה לרכישת קרקעות בירושלים ובכל רחבי ארץ ישראל. בשנת 1929 שימש כמנהל חברה קרקעית ירושלים אמריקה בע"מ. בשנת 1936 שימש כראש אגודת נחלת ישראל - רמה. בשנות ה-20, כאשר שמע על תוכניתו של החפץ חיים לעלות לארץ ישראל, סייע בכספו ליישום התוכנית, אולם דרש ששמו לא יתפרסם. הוא גם סייע ל"חפץ חיים" במכירת ספרי משנה ברורה בארץ ישראל. הקים את אגודת תדח"ץ (ראשי תיבות: תורה, דת, חסד, צדקה). היה מראשי פאג"י. בשנת 1949 ייסד במסגרת פאג"י את היישוב "אחוזת נפתלי" באזור קרני חיטין שממערב לטבריה. היישוב הוקם על קרקעות שרכש חגיז בשנות ה-20. במקום התגוררו משפחות מעטות בלבד, ולאחר שנים ספורות החלה הנטישה. בשנת 1957 התגוררה במקום משפחה אחת בלבד. עם הקמת היישוב נתגלע סכסוך בין המתיישבים המועטים, חלקם פרשו והקימו תת-יישוב נוסף, מזרחית לאחוזת נפתלי. תחילה נקרא תת-היישוב בשם תדח"ץ, על שם ארגונו של חגיז, ואחר כך הוסב שמו ל"חילה" (ראשי תיבות של שמו - חגיז יוסף לוי). ביישוב זה הוקמו צריפים בלבד, אך עד מהרה ננטש גם הוא. חגיז קבע את ביתו בטבריה והיה פעיל בענייני הדת בעיר. חגיז היה מועמד אחרון בבחירות לאספה המכוננת מטעם פאג"י. נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. לאחר מותו הוקמה על שמו בירושלים ישיבת מעוז חיל ("חיל" ראשי תיבות: חגיז יוסף לוי). בשנת 1984 הוציאה הישיבה את ספרו "הגיגים ועיונים" על התורה. אחותו שרה חאשה הייתה אשת הרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים. אחיו, מרדכי חגיז, עסק אף הוא בעסקי נייר ומכשירי כתיבה. בנו של מרדכי הוא המורה והפזמונאי יחיאל חגיז. עודד מזרחי, בשבע 429: שבת מאלפת, באתר ערוץ 7, 3 בפברואר 2011 הפלישה לארמון בקהיר, ז' שבט תשפ"א, באתר דרשו חתימתו בוועד משמרת השבת וקדושת העיר טבריה חנני בלייך, פתרון תעלומת החפץ חיים נמצא בשוק הפשפשים, מקור ראשון 5 באפריל 2021 מפת ירושלים בהוצאת יוסף לוי חגיז, 1919 בערך, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
פלרוביום

פְֿלֶרוֹבְֿיוּם (באנגלית: Flerovium; לשעבר אונונקוודיום - Ununquadium; ידוע גם בשם lead-eka) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר העמידות, שסמלו הכימי Fl, ומספרו האטומי 114. זהו היסוד ה-11 בסדרת היסודות העל-כבדים וה-22 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים. פלרוביום נוצר לראשונה בדצמבר 1998 על ידי מדעני המכון המאוחד למחקר גרעיני בעיר דובנה שברוסיה. התגלית נחשפה רק בינואר 1999 ושלושה חודשים לאחר מכן יצרה אותה קבוצת מדענים איזוטופ אחר של היסוד. בשנת 2004 ו-2006 התגלית אושרה פעמים נוספות. היסוד נוצר על ידי הפצצת 244Pu ביוני 48Ca. מההפצצה נוצר אטום יחיד של 289Fl שזמן מחצית החיים שלו הוא 21 שניות. עד שנת 2006 יצרו מדענים עוד מספר אטומי פלרוביום. שמו הזמני של היסוד היה אונונקוודיום וסימונו Uuq. ב-2 בדצמבר 2011 שונה שמו רשמית לפלרוביום בידי מגליו הרוסיים, על שם "המעבדות על שם גאורגי פליורוב לתגובות גרעיניות" (Flerov Laboratory of Nuclear Reactions) במכון המחקר הגרעיני בדובנה. הערכה היא שתכונות הפלרוביום צפויות להיות דומות לתכונותיה של העופרת. הפלרוביום צפוי להיות מתכת רכה, צפופה שמכהה בחשיפה לאוויר ונקודת ההתכה שלו צפויה להיות בסביבות ה-200 מעלות צלזיוס. עד כה נוצרו 4 איזוטופים שונים של פלרוביום: 286 - בעל זמן מחצית חיים של 100 מילישניות. 287 - בעל זמן מחצית חיים של 5.5 שניות. 288 - בעל זמן מחצית חיים של 2.6 שניות. 289 - בעל זמן מחצית חיים של 21 עד 30.4 שניות (היציב ביותר). מדיה וקבצים בנושא פלרוביום בוויקישיתוף פלרוביום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רחל הדס

רחל הדס (1930–2019) הייתה זמרת סופרן ישראלית. הדס נולדה בסלוניקי שביוון בשנת 1930. בגיל 8 חודשים עלתה לישראל עם משפחתה. בנעוריה למדה מוזיקה במסגרות שונות ובהמשך גם במדרשה למוזיקה בתל אביב (לימים לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה). בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 הופיעה במועדונים שונים בחיפה ובשנת 1954 נסעה לראשונה לארצות הברית כדי ללמוד ריקוד מודרני (אצל מרתה גרהם) ולהופיע שם במועדונים מקומיים ("צברה" למשל) בשירים בעברית ובלאדינו כשהיא מקוטלגת כזמרת עם. אגב, לאורך השנים חקרה מוזיקה עממית והתמקצעה בה. היא שרה ב-16 שפות שונות. בארצות הברית הופיעה בין השאר באולם ה"קרנגי הול" היוקרתי ובאולם ה-"Gate Of The Horn" בשיקגו. תיאודור ביקל סייע לה באותה תקופה. באמצע שנות ה-50, במהלך שהותה בניו יורק, הופיעה עם שייקה אופיר ואמיתי נאמן (אותו הכירה במדרשה הממלכתית למחנכים ולמוזיקה בתל אביב, בהמשך היה בעלה הראשון) במסגרת להקת "אורנים", שלימים, עם פרישתה של הדס בשנת 1957, הפכה ללהקת "אורנים צבר" עם הסולנית גאולה גיל, דובי זלצר ומיכה כגן. בשנת 1959 הקימה יחד עם המוזיקאי גיל אלדמע והרקדנים אברהם אלבר וחווה כוכב את להקת "הדר" שהופיעה בהוליווד. הלהקה פעלה עד אמצע שנות ה-60 ובוימה על ידי השחקן והבמאי ההוליוודי ריצ'רד אנגרולה, שנעשה גם בן זוגה של הדס. לאורך סוף שנות ה-50 וה-60 היא הקליטה מספר תקליטים בעברית ובלדינו שהתפרסמו בארץ ובקרב הקהילות היהודיות באמריקה ובפריז, שם הופיעה ושהתה תקופה מסוימת. באמצע שנות ה-80 הקימה הדס את מיזם "צליל עם" עם קרן התרבות אמריקה-ישראל על מנת להביא מוזיקה לעיירות פיתוח. בשנות השמונים הקימה את מחלקת "הנוי והנצח" ב"גשר מפעלים חינוכיים", במסגרתה נפגשו אמנים ורבנים ישראלים. כמו כן, הקימה תחנת רדיו של "קול ישראל" בקריית ארבע ו-13 מרכזים למוזיקה בדרום הר חברון. בשנותיה האחרונות חזרה בתשובה והתגוררה בקריית ארבע. רחל הדס באתר זמרשת רחל הדס (1930-2019), דף שער בספרייה הלאומית עופר אדרת, מהוליווד לקריית ארבע: סיפורה של כוכבת הלאדינו רחל הדס, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2019 צליל - עם, באתר "גיידסטאר ישראל" ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רחל הדס".
מאיר בראלי

מאיר (מוריק) בראלי (ברודני) (11 באוגוסט 1922 – 2004) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת דבר ומעורכי "אשנב", "אשמורת" ו"אֹמֶר", מראשי המשמרת הצעירה של מפא"י. בראלי נולד בקובנה, שבליטא, בנם של חוה (לבית יהלום), שהייתה רופאה; ויצחק בראלי שהיה פעיל ציוני, ומראשי בנק הפועלים בארץ ישראל ואחר כך בישראל. ב-5 במאי 1926 עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. היה פעיל בתנועת "המחנות העולים". במהלך השנים השתלם בראלי באוניברסיטאות: אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת המנדט הבריטי היה חבר ההגנה וערך את "אשנב", עיתונו המחתרתי של הארגון. היה מזכיר המשמרת הצעירה של מפא"י וערך את "אשמורת", ביטאון המשמרת הצעירה. בראלי עבד כעיתונאי בעיתון דבר והיה חבר מערכת העיתון. בין השנים 1968–1980 ערך את העיתון "אֹמֶר". במהלך השנים פרסם מאמרים רבים בעיתונים דבר, "אשמורת", "מלחמתנו", "בטרם", "הפועל הצעיר" ו"מבט חדש" (שבועון). פרסם ספרים שעסקו בתנועת העבודה, בדוד בן-גוריון, במדיניות החוץ של ישראל, בנושאי עליה וקליטה. בראלי נפטר בשנת 2004. עיונים בשיטות בחירות עם עובד, תשל"ב, 1972, תל אביב עיונים במדיניות חוץ עם עובד, תשל"ה 1975 להבין את בן-גוריון הוצאת ידיעות אחרונות (1986) האגרטל השבור, סדרת ברקאי לפרוזה מקורית, הוצאת ירון גולן, 1986 לקראת המטוסים הבאים הוצאת ירון גולן, תשנ"א, 1990 הערכים על הסברה ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992 מתנועה למנגנון, ניתוח התנוונותה של תנועת העבודה, הוצאת אלילב, תשנ"ד 1994, תל אביב, עיון, חברה ומדינה נבון לב מחייו של יצחק בראלי, הוצאת מחברות לספרות, 2000. יצחק קנב, אבי הביטוח הלאומי: קובץ מאמרים, נאומים וראיונות, תל אביב: מחברות לספרות, תשנ"ח 1997. (משלו ועליו) מוריק - סיפור חייו של מאיר בראלי עיתונאי ואיש רוח אוהב ישראל מנחם מיכלסון, תל אביב : אל-לב, תשס"ח 2007 בראלי היה נשוי לאריקה ואב לבן ובת. בנו הוא פרופ' אבי בראלי היסטוריון ישראלי, חוקר ועורך במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כתבי מאיר בראלי בפרויקט בן-יהודה מאיר בן יצחק בראלי (1922-2004), דף שער בספרייה הלאומית מאיר בראלי דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך 17, עמוד 5127 חוה יהלום בראלי, מספר רישיון רופא 555, רח' בן יהודה 202 ילקוט הפרסומים 556, 16 בספטמבר 1957, פקודת המתעסקים ברפואה, 1947, רשימת רופאים המורשים לעסוק במקצועם, עמוד 1386 מאיר בראלי (ברודני) תנועת העבודה הישראלית, אתר היסטורי "ערב המשמרת" דברים: מאיר בראלי (ברודני) אתר הספרייה הלאומית מאיר בראלי מעורכי "אשמורת" תנועת העבודה הישראלית, אתר היסטורי "בטרם" 1942-1960 תנועת העבודה הישראלית, אתר היסטורי מאיר בראלי - ספריו אתר סימניה האגרטל השבור / מאיר בראלי, הוצאת ירון גולן, 1986 אתר סימניה "מתנועה למנגנון", ניתוח התנוונותה של תנועת העבודה, ניתוח קר וביקורת חריפה, אבנר הורוביץ עיונים בתקומת ישראל, 1996, יוני, עמודים 598-600 "נבון לב" מחייו של יצחק בראלי מאיר בראלי, מחברות לספרות, שנת 2000 "מוריק - סיפור חייו של מאיר בראלי" / מנחם מיכלסון, הוצאת אל-לב, 2007 אתר סימניה
בינג (סדרת ילדים)

בינג (באנגלית: Bing) היא סדרת אנימציה בריטית לילדים המשודרת בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הופ! ואחר מכן בערוץ לולי החל משנת 2015 הסדרה מבוססת על סדרת ספרים שנקראת "Bing Bunny" מאת טד דיוואן. את הזכויות ליצירת הסדרה רכשה חברת Acmar Films והיא פותחה עבור CBeebies. הסדרה הייתה מועמדת למגוון פרסים בינלאומיים וזכתה בפרס הפרה-סקול הטוב ביותר בטקס האמי הבינלאומי לילדים בשנת 2016. בארצות הברית, הסדרה החלה את שידוריה ב-13 בספטמבר 2021 בערוץ Cartoon Network תחת רצועת השידור "Cartoonito" (אנ'), עם דיבוב אמריקאי שהופק עבור הערוץ. בינג הוא ארנב נמרץ, נלהב וסקרן. דרך חוויות שונות ויחד עם חבריו, הוא מגלה אודות העולם בו הוא חי. בינג לומד להתמודד ולקבל את החיים כפי שהם, לעיתים הם משמחים ומרגשים ולעיתים גם יכולים להיות מאכזבים. בסוף כל פרק בינג מסכם במשך דקה מה ראינו, כיצד התמודד עם האתגר והאם הבעיה נפתרה. סיכום זה מהווה נקודת חוזק חשובה בסדרה שכן היא מבהירה לילד את שראה ומאפשרת לו לעבד את העלילה והסיטואציה הרגשית לפני שממשיך הלאה לקרדיטים. בינג (Bing): ארנב שחור, הדמות המרכזית בתוכנית. פלופ (Flop): ארנב כתום, האפוטרופוס של בינג. סולה (Sula): פילה חומה, חברתה של בינג. אמה (Amma): פילה כחולה, האפוטרופוסית של סולה והמורה בבית ספר בו לומד בינג. פנדו (Pando): פנדה לבן, חברו של בינג, ניתן לראות אותו כשהוא משחק עם חבריו בכיתה במשחקים יחף. פאדג'ט (Padget): האפוטרופוסית של פנדו וגם מנהלת הקיוסק הקרוב לביתו של בינג, היא נוהגת בקולנועית צהובה, הזן שלה לא ידוע אולי פנדה ירוקה או דובת נמלים ירוקה או קואלה ירוקה. קוקו (Coco): ארנבת לבנה, בת דודו של בינג. צ'ארלי (Charlie): אחיו הקטן של קוקו, הוא אוהב להציק לבינג כמו בפעם ההיא שבה בינג שיחק במכוניות בחניה אז צ'ארלי הרס לו את המשחק והפתרון היה שצ'ארלי ישחק בירקות. מולי (Molly): דודתו של בינג והאפוטרופוסית של קוקו וצ'ארלי, מנגנת בקלרינט, סוגה לא ידוע אולי חפרפרת אדומה. הסדרה מלמדת על דרכו של עולם ונותנת כלים להתמודדות עם מצבים לא נעימים כגון פרידה מחפץ אהוב שנשבר, למידת סבלנות, התמודדות עם פחד מרעשים חזקים ועוד. פלופ ואמה הם לכאורה הדמויות ה"הוריות" בסדרה. בסדרה זו אין היררכיה, אין אמא ואבא ומבנה הבית והמשפחה מעט שונה ופתוח לאינטרפרטציות. פלופ, אמה, פאדג'ט ומולי הם היחידים בעלי קול של מבוגר, אך מבנה גופם כשל בובה קטנת ממדים. הם השקולים והרגועים מבין הדמויות ותמיד מציעים פתרונות, אם כי מעולם לא צוין שהם ההורים או המבוגרים. נתון זה מאפשר לילד להסיק לבד מהו תפקידם ומקומם במבנה החברתי. מדיה וקבצים בנושא בינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בינג "בינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בינג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בינג הפרקים המלאים באתר לולי
אוליבר! (מחזמר)

אוליבר! (באנגלית: !Oliver), מחזמר בריטי על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס, "אוליבר טוויסט". המלחין ליונל בארט כתב את המילים והלחנים לשירים. ב-1968 המחזמר עובד לסרט קולנוע זוכה אוסקר בבימויו של קרול ריד. ההפקה המקורית של "אוליבר!" הועלתה לראשונה ב-30 ביוני 1960 ב"ניו ת'יאטר" בווסט אנד בלונדון, והוצגה במשך תקופה ארוכה. בין השחקנים היו רון מודי בתפקיד פייגין, ג'ורג'יה בראון בתפקיד ננסי ובארי האמפריז (הידוע בכינויו "דיים עדנה") בתפקיד הקברן. המחזמר מבוסס על הרומן "אוליבר טוויסט" של צ'ארלס דיקנס, והיה העיבוד הראשון למחזמר של יצירה מאת דיקנס. סיפור העלילה שברומן פושט מאוד כדי שיתאים למחזמר. פייגין מוצג כדמות קומית ולא כפושע כפי שהוא מופיע ברומן, ככל הנראה גם כדי לעקוף את המכשול הבעייתי בתיאור דמות יהודי, כפי שמופיעה ביצירה המקורית. כמו כן, הושמטו חלקים נרחבים מהעלילה, וחלק מהדמויות שבספר. המחזה עורר עניין רב, גם בגלל החידוש של הבמה המסתובבת שתוכננה על ידי שון קני. ב-6 בינואר 1963 הועלה המחזמר על בימות ברודוויי בתיאטרון "אימפריאל ת'יאטר". ההצגה הייתה נקודת זינוק לקריירת משחק של ילדים שחקנים רבים, ביניהם דייווי ג'ונס שהיה אחר-כך חבר בלהקת הקופים. ניכרת השפעה של המחזמר על הסרט "מרי פופינס" של דיסני מ-1964. בשנת 1994 הועלה המחזמר שוב על בימות לונדון, עם שירים נוספים מאת ליונל בארט. ביים את ההצגה סם מנדס והשחקנים הראשיים היו ג'ונתן פרייס בתפקיד פייגין, סאלי דקסטר בתפקיד ננסי ומיילס אנדרסון בתפקיד ביל סייקס. אוליבר! הועלה בתיאטרון הבימה בשנת 1966 בתרגומו שרגא פרידמן וצבי רוזן. במאי המחזמר, פיטר קו, הובא במיוחד מאנגליה, והתפאורה הגיעה מלונדון. בהפקה הישראלית שיחקו שרגא פרידמן (פייגין), רבקה רז (ננסי), אברהם רונאי (מר במבל), וכן ארי קוטאי, יהודה אפרוני, ישראל רובינצ'יק, דוד סמדר, רות גלר, סוניה שפטל, יגאל בן-דוד ויוסי סטרקמן (בן-ארי), רנן שור ויחיאל טאובר, אורנה לוריא וחוה זוניס (בט). העלאת המחזה לוותה בקשיים לאחר שתיאטרון הבימה הועמד לדין ונקנס על העסקת ילדים צעירים מגיל 10 במחזה. הפסקול העברי של המחזמר יצא בחברת התקליטים "CBS". ההפקה זכתה לביקורות אוהדות, אך להצלחה מסחרית מעטה יחסית והועלתה כ-90 פעמים בלבד. בסוכות 2008 עלתה הפקה חדשה של המחזמר בהפקה משותפת של חברת "קרן אור" הפקות, "בימות" ותיאטרון בית ליסין בבימויו של משה קפטן בנוסח עברי של אלי ביז'אווי ובכיכובם של ששון גבאי, אניה בוקשטיין וגיל פרנק. ערך מורחב – אוליבר! (סרט) ב-1968 עובד המחזמר לסרט קולנוע שבו הופיעו שחקנים אלמונים לצד שחקנים ותיקים ומוכרים. בין כוכבי הסרט היו: רון מודי (פייגין [כזכור, מודי גילם את פייגין בהצגת הבכורה ב-1960]), אוליבר ריד (ביל סייקס), מארק לסטר (אוליבר), ג'ק ויילד (דודג'ר) ושאני ואליס (ננסי). התעוררה מחאה קלה על כך ששאני ואליס קיבלה את התפקיד של ננסי במקום ג'ורג'יה בראון שגילמה אותה בתיאטרון. ליונל בארט וורנון האריס כתבו את התסריט וביים סר קרול ריד (שהיה דודו של אוליבר ריד). רק חלק משירי ההפקה הבימתית הושמעו בסרט הקולנוע. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, ובפרסי אוסקר נוספים עבור עיצוב תפאורה, הבמאי הטוב ביותר, פסקול מקורי וסאונד. הסרט היה מועמד גם בקטגוריות השחקן הטוב ביותר (רון מודי), שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ק ויילד), צילום, עיצוב תלבושות, עריכה ועבור התסריט. מדיה וקבצים בנושא אוליבר! בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוליבר! "אוליבר!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הבימה" נקנסה על העסקת ילדים ב"אוליבר", מעריב, 23 ביוני 1966
תמר קנרי

תמר קנרי (שם מדעי: Phoenix canariensis) הוא מין ממשפחת הדקליים, קרוב משפחה של התמר המצוי. מוצאו של התמר הקנרי באיים הקנריים, והוא משמש כעץ נוי. עץ התמר הקנרי הוא דקל בגובה 10–20 מטר, המגיע לפעמים עד 40 מטרים. בעל עלים מנוצים, באורך 5–6 מטרים, עם 800–1000 עלעלים היוצאים מכל אחד מצידי השדרה. העלים בצבע ירוק, כהה יותר משל התמר המצוי, הפרי צהוב-כתום בעל צורה אליפטית, עם בית גלעין באורך כ-2 סנטימטרים, המכיל גלעין אחד. הפרי אכיל, אך לא נחשב טעים ובדרך כלל לא משמש למאכל אדם. פרי התמר הקנרי נאכל על ידי ציפורים ועטלפי פירות. פירות פרחים גזע לרוב נוהגים לגדל תמר קנרי באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, אך גם באזורים סובטרופיים אחרים. בניגוד לעצים אחרים הנגזמים לשיפור המראה, לרוב אין גוזמים את התמר הקנרי. התמר הקנרי משמש כעץ נוי. מלשד התמר מפיקים סירופ (Miel de palma). בעקבות מאמר של פרופ' יהודה פליקס המראה את שונות הדקל הקנרי מעץ תמר מצוי בטעם הפירות ועוד, נחלקו פוסקים האם הלולב של הדקל הקנרי כשר למצוות ארבעת המינים. לדעת הרב משה פיינשטיין הוא פסול, וכן לדעת הרב בן-ציון אבא-שאול. לעומת זאת לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך וכן לדעת הרב עובדיה יוסף ניתן לברך עליו מדיה וקבצים בנושא תמר קנרי בוויקישיתוף תמר קנרי, באתר ITIS (באנגלית) תמר קנרי, באתר NCBI (באנגלית) תמר קנרי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תמר קנרי, באתר Tropicos (באנגלית) תמר קנרי, באתר GBIF (באנגלית) תמר קנרי, באתר The Plant List (באנגלית) תמר קנרי, באתר IPNI (באנגלית) תמר קנרי באתר הרשימה האדומה של IUCN Morici, Phoenix canariensis in the Wild, Principes, 42(2), 1998, pp. 85-89, 92-93 תמר קנרי באתר "צמח השדה" אגרות משה, חלק ד' סימן קכג. אור לציון חלק ד' סימן לב. יביע אומר חלק ט' אורח חיים סימן סד.
דומיניק דופור

דומיניק דופור (בצרפתית: Dominique Dufour; נולדה בשנת 1959) היא דוגמנית קנדית. דופור נולדה בלאוואל, היא החלה לדגמן בתחילת שנות העשרים שלה. היא נבחרה למיס קנדה 1981 כשהשתתפה בתחרות כמיס לאוואל. במהלך שנת כהונתה היא למדה אנגלית. כמיס קנדה היא לקחה חלק במצעד סנטה קלאוס של מילטון, עיירה באונטריו, היא גם ביקרה ב"Steam Era", פסטיבל הנערך באונטריו העוסק בהיסטוריה החקלאית של המקום. בטקס בחירת מיס תבל 1981 נבחרה לסגנית ראשונה, המקום השני, עד לאותו זמן הייתה לקנדית שהגיעה להישג הגבוה ביותר בהיסטוריה של התחרות הבינלאומית. היא הופיעה בפרק הראשון של תוכנית המציאות "Thrill of a Lifetime" ששודרה בערוץ "CTV" הקנדי. בין 1982–1992 לקחה חלק בהנחיית תחרות מיס קנדה, ב-1992 נערכה התחרות בפעם האחרונה באותה מתכונת ולאחר מכן הוחלט לבטלה. ב-2009 הנחתה את תחרות מיס תבל קנדה. [1] Le Devoir - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com Miss Canada's reign ends too soon, The Canadian Champion, ‏26 באוגוסט 1981 Miss Canada 1988. -Final Walk, Crowning Moment- (באנגלית), נבדק ב-2019-10-15 Miss Universe Canada 2009 Final Competition Summary (באנגלית), נבדק ב-2019-10-15
אוליבר

האם התכוונתם ל... אוליבר טוויסט – רומן מאת צ'ארלס דיקנס אוליבר! (מחזמר) – מחזמר על פי הספר אוליבר! (סרט) – סרט קולנוע על פי המחזמר אוליבר וחבורתו – סרט הנפשה של חברת וולט דיסני אוליבר – דמות בדיונית מספרי "סדרת הרכבות" מאת וילברט אודרי ומסדרת הטלוויזיה "תומס הקטר וחברים" באת' אוליבר – סוג של ביסקוויט אישים: אינגריד אוליבר – שחקנית וקומיקאית אנגלייה בארט אוליבר – שחקן אמריקאי ג'ון אוליבר – קומיקאי, תסריטאי, שחקן, מפיק ומנחה טלוויזיה בריטי ג'יימי אוליבר – שף בריטי סוזן אוליבר (אנ') – שחקנית, במאית, סופרת וטייסת אמריקאית רות אוליבר – קונדיטורית ועיתונאית אוכל ישראלית רמון אוליבר – שף צרפתי אישים ששמם הפרטי הוא אוליבר
ג'ודי ראטלדג'

ג'ודי איבון ראטלדג' (באנגלית: Jodi Yvonne Rutledge; נולדה בשנת 1962) היא דוגמנית קנדית. ראטלדג' נולדה במניטובה ולה שתי אחיות. בצעירותה החלה לעבוד כדוגמנית באופן עצמאי. היא למדה אופנה ומנהל עסקים באוניברסיטת מניטובה. ב-1980 ו-1981 זכתה בפרס על עיצוב אופנה. היא עיצבה מדים לנבחרת של מניטובה במשחקי קנדה (Canada Games), אירוע ספורט רב-תכליתי הנערך מדי שנה בקנדה. היא זכתה בתחרות מיס קנדה 1983 כנציגה של מניטובה. בין הפרסים שניתנו לה על זכייתה הן מלגה על סך 1,500 דולר, פסנתר ומוצרי ביגוד וקוסמטיקה. היא ייצגה את קנדה בתחרות מיס תבל 1983. היא ביקרה בפסטיבל "Steam Era" של העיירה מילטון באונטריו ביחד עם מיס הנוער של קנדה. היא עבדה כמגישה בערוץ הטלוויזיה "CKX-TV". היא נישאה לדרו קרייג ונולדה לה שלושה ילדים. זכייה בתחרות מיס קנדה זכייה בתחרות מיס קנדה [1] [2] [3]
הינשוף

הינשוף הוא סרט ריגול ישראלי מ-1988 בבימיו של אמנון רובינשטיין על פי תסריט של טוביה מנדלסון. תסריט הסרט נכתב על ידי העיתונאי טוביה מנדלסון, בהתבסס על מקרים אמיתיים בהם נחשפו בישראל מרגלים סובייטים. שהאסטרטגיה הסובייטית הייתה לשתול מרגלים כהשקעה לטווח ארוך, כאשר הם נטמעו במדינה בו פעלו במשך שנים ארוכות והופעלו רק במקרה הצורך. הוא הציג את הרעיון לחברו הבמאי אמנון רובינשטיין שהחליט לעזור לממש אותו. השניים גיסו מימון מאנשי העסקים ברוך איבצ'ר ואהוד בן ש"ך ואת המפיק מיכאל שרפשטיין. בקיץ 1987 לוהק אסי דיין לתפקיד הראשי. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה חגיגית בתל אביב, ובפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס ובמסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים. לאחר שבועיים מצאתו הוחלט להפסיק את הקרנתו בבתי הקולנוע עקב חוסר הצלחתו בקרב הקהל וכמו כן בקרב מבקרי הקולנוע. המטרה הייתה לצלם לסרט סוף חדש, לערוך אותו שוב ולהוציא גרסה חדשה לאקרנים. אולם הגרסה החדשה מעולם לא הושלמה. אמנון (אסי דיין) הוא איש שב"כ שמנהלו, ראש השב"כ, נמצא במאבק יוקרה עם ראש המוסד. למען אמביציה אישית, מתמרן ראש המוסד את המערכת כולה ומעלה חשד נגד סנדר (גדליה בסר), פרופסור שעלה לארץ מברית המועצות כחשוד בריגול בישראל עבורה. יעל (לאורה ריבלין), אשתו של סנדר היא עיתונאית ועורכת חדשות ברדיו המסתבכת גם היא בפרשייה. במהלך הסרט נרצח ראש השב״כ. את גופתו מוצאים בסוויטה במלון "המלך דוד" בירושלים. צד נוסף בסיפור העלילה היא דיפלומטית גרמניה (פיליס גלזר) שהיא המאהבת של אמנון איש השב"כ. בסרט השתתף ירון לונדון בהופעת אורח (בתור מנהל הרדיו). "הינשוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הינשוף", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הינשוף", באתר אידיבי "הינשוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הינשוף", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית איל חלפון, הוא הלך במסדרונות, חדשות, 7 ביולי 1988 - ריאיון עם אסי דיין בעקבות צאתו של הסרט לאקרנים ביקורות עדנה פיינרו השב"כ שובק, "העולם הזה", גיליון 2654 מ-13 ביולי 1988, עמוד 28 אילן נחום, שו-שו - הינשוף - קולנוע פאר, ת"א, חדשות, 7 ביולי 1988 נרי ליבנה, ראש בריא במיטה חולה, כותרת ראשית, 6 ביולי 1988 הינשוף הצוחק, מעריב, 1 ביולי 1987 תהילה עופר, ינשוף רוסי, מעריב, 4 ביולי 1988 עירית שמגר, 'הינשוף' יורד מהמסכים ויושתל לו סוף חדש, מעריב, 19 ביולי 1988 הגר רם, ינשוף בשיפוצים, חדשות, 28 ביולי 1988 שרון קנטור, ככה לא בונים תרבות, חדשות, 21 באפריל 1992 צבי לביא, לונדון: אני מנהל הרדיו, מעריב, 23 ביוני 1988
גלאפגוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... איי גלאפגוס הם ארכיפלג מפורסם המצוי באוקיינוס השקט, לחופי אקוודור פירושים נוספים: פרובינציית גלאפגוס – פרובינציה של אקוודור הפארק הלאומי גלאפגוס – שמורת טבע בגלאפגוס השמורה הימית גלאפגוס – שמורת טבע ימית בארכיפלג גלאפגוס – ספר מאת קורט וונגוט גלאפגוס – סדרת טבע של ה-BBC גלאפגוס – סדרת טבע של ה-BBC בהנחיית דייוויד אטנבורו גלאפגוס – סדרת טבע מ-2017 צב גלאפגוס – הצב היבשתי הגדול בעולם, החי באיי גלאפגוס פינגווין גלאפגוס – הפינגווין היחיד החי באיי גלאפגוס Galapagos – משחק פעולה ממוחשב סינדרום גלאפגוס – מונח יפני לתיאור פיתוח באמצעי בידוד Galapagos NV – חברת מחשבים בלגית-גרמנית