laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרלוט בונפרטה

שרלוט נפולאונה בונפרטה (בצרפתית: Charlotte Napoléone Bonaparte‏; 31 באוקטובר 1802 - 2 במרץ 1839) הייתה בתם של ז'וזף בונפרטה וז'ולי קלארי. שרלוט נולדה ב-31 באוקטובר 1802 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות גדולה בשם זנאיד. ב-1804 הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לשרלוט אמה ואחותה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה למלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. לאחר שנפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. שרלוט ליוותה אותו בתחילה, ולמדה ציור בארצות הברית. היא ציירה ציורי נוף בארצות הברית ודיוקנאות, והציגה את יצירותיה באקדמיית פנסילבניה לאמנות. ב-1824 היא חזרה לאירופה לשהות עם אמה. היא נישאה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנם של לואי בונפרטה והורטנס דה בוארנה ואחיו של נפוליאון השלישי. את אחותה זנאיד השיאו הוריה לשארל לוסיאן בונפרטה בנו של לוסיאן בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר. היא מתה בסרזנה ב-2 במרץ 1839 בגיל 36 כתוצאה מלידה שהסתבכה. היא נקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. אביה ואמה נטמנו לצדה לאחר מותם. ב-1840 העביר הקיסר נפוליאון השלישי את גופתו של אביה לצרפת, אולם קבריהן של ז'ולי ושרלוט נותרו בפירנצה עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא שרלוט בונפרטה בוויקישיתוף
קוט

האם התכוונתם ל... יוסף קוט – רופא ישראלי סטניסלב קוט – היסטוריון פולני קייסי קוט – שחקן אמריקאי רפי קוט – שחקן כדוריד ישראלי
NW D

NW D (שם מלא: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft Type D) הוא דגם של מכונית מסוג "Runabout car" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בין השנים 1904–1905. יוצרו 3 יחידות אשר הורכב בהם מנוע מרכזי, לאחר שבדגם "NW B" אשר יוצר בשנת 1902 הורכב מנוע מרכזי. מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" (אנ') בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה. 4 נוסעים + נהג מנוע הנעה אחורית 4 גלגלים סימטריים טטרה (רכב) NW דגם B NW F "Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft" (גר') מדיה וקבצים בנושא NW D בוויקישיתוף אתר חברת טטרה Runabout - הוא סוג של סגנון מכונית שיוצרה בסגנון קל, בסיסי, ללא שמשה קדמית, וללא שמשות בכלל, או דלתות ושורה אחת של מושבים היסטורית רכבי "טטרה" mujweb.cz/tatra.oldtimer/nw_typ_d.htm Tatra - Passenger Cars, Karel Rosenkranz, TATRA, a. s., 2007 דגם "NW D" - נתונים טכניים mujweb.cz/tatra.oldtimer/tech_par_nw_typ_d.htm
הוצאת שקמונה

הוצאת שקמונה נוסדה ב-1965 בחיפה על ידי ראובן הכט, בעלי ממגורות דגון. שם ההוצאה נקבע על שם התל הארכאולוגי "תל שקמונה" שבחיפה וביטא את אהבתו של הכט לתחום הארכאולוגיה של ארץ ישראל, בסמלילה הרשמי של ההוצאה אף נרשם שמה בכתב עברי עתיק. ההוצאה נוסדה כמוסד ללא כוונת רווח, אלא על מנת לקדם ספרים של חבריו האידאולוגיים של הכט (לאמור, התומכים בליברליזם ומאנשי הציונות הרוויזיוניסטית) שהתקשו להוציא את ספריהם לאור במדינת ישראל של אותה תקופה בה רבות מהוצאות הספרים הגדולות היו קשורות לתנועת העבודה ולהסתדרות. כן ראו אור בהוצאה, שהכט היה הגורם המרכזי בה, ספרים בנושאים הקרובים לליבו של הכט כלומר, חיפה, ארכאולוגיה והיסטוריה של ארץ ישראל. עם ייסודה של התנועה למען ארץ ישראל השלמה ביולי 1967, הפכה ההוצאה למו"ל המזוהה עם התנועה, ערכיה ואנשיה. בשנת 1972 נקלעה ההוצאה לקשיים וצברה חובות. לשם כך ביקש הכט לגייס כמנכ"ל את נחמן אוריאלי ואף קיבל את הסכמתו. אולם זמן קצר לאחר מכן קיבל אוריאלי את ראשות הוצאת עם עובד. לפיכך, העביר הכט את הניהול האדמיניסטרטיבי של ההוצאה לידי הוצאת קורן ירושלים. ב-1984 נרכשה ההוצאה על ידי כתר הוצאה לאור, אשר המשיכה להוציא במסגרת "שקמונה" מדריכי טיולים (בפרט מדריך לפיד הפופולרי מאת יוסף לפיד, שהיה מדריך הטיולים הראשון בעברית ליוצאים לחו"ל) ואלבומים בנושאי ארץ-ישראל, בהם הכרך המפואר "עמוד האש" מאת יגאל לוסין, שליוה את סדרת הטלוויזיה בשם זה. במאגרי הספרייה הלאומית מצויים 86 כותרים שראו אור בהוצאה, רובם ספרי עיון בנושאי ארץ-ישראל, היסטוריה, ארכאולוגיה, הגות ציונית ויומנים של אנשי שם בתולדות ארץ ישראל והעיר חיפה. סדרת ספרי הקריאה היחידה שראתה אור בהוצאה היא ספריו של יחיאל די-נור (ק. צטניק) פיפל, בית הבובות וסלמנדרה. בנוסף פרסמה ההוצאה סדרת ספרי מדע לילדים בשם "נח בעל מח", כאשר כל ספר עסק בנושא אחר, למשל: חשמל, מנוף, מהירות, מים, קול, גלגל. בין הספרים המיוחדים שראו אור בהוצאה, הגדה של פסח "מאפלה לאורה" הכוללת בתוכה עיונים בתקומת ישראל, שנערכה על ידי הכט עצמו. ארכיון הכט, מכתב למשה שמיר, 22 במרץ 1973 ארכיון הכט, מכתב למשה שמיר, 6 באוגוסט 1973 חדשות ספרות: "כתר" רכש את "שקמונה", מעריב, 31 באוגוסט 1984
כדוריד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

אולימפיאדת 2016 נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-6 באוגוסט ל-21 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד ה-12 במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 353 ספורטאים (177 גברים ו-176 נשים) מנבחרות גברים ונשים. כל המשחקים המוקדמים נערכו בארנה דו פוטורו. נבחרת דנמרק (דנמרק) זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת רוסיה (רוסיה) זכתה בתחרות הנשים, בתחרות הגברים ברזיל העפילה ישירות כנבחרת המארחת. צרפת העפילה כאלופת העולם המכהנת, 3 נבחרות (ארגנטינה, מצרים וגרמניה) העפילו כאלופות היבשת שלהן. קטר העפילה ממשחקי המוקדמות האסיאתיים. 6 נבחרות נוספות העפילו דרך טורניר המוקדמות האולימפי. 12 הנבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. 4 נבחרות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף שהתקיים בשיטת נוקאאוט. בתחרות הנשים ברזיל העפילה ישירות כנבחרת המארחת ונורווגיה כאלופת העולם המכהנת. 2 נבחרות (ספרד וארגנטינה) העפילו מאליפות היבשת שלהן. קוריאה הדרומית ואנגולה העפילו דרך משחקי המוקדמות היבשתיים (אסיה ואפריקה בהתאמה). 6 נבחרות נוספות העפילו דרך טורניר המוקדמות האולימפי. הקבוצות חולקו ל-2 בתים. 4 נבחרות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף שהתקיים בשיטת נוקאאוט. מדיה וקבצים בנושא כדוריד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בוויקישיתוף כדוריד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו - גברים, באתר Sports-Reference (באנגלית) כדוריד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו - נשים, באתר Sports-Reference (באנגלית)
המוזיאון הלאומי של פקיסטן

המוזיאון הלאומי של פקיסטן (באורדו: قومی عجائب گھر پاکِستان) הוא המוזיאון הלאומי של פקיסטן, הממוקם בקראצ'י, העיר הגדולה בפקיסטן. המוזיאון הלאומי של פקיסטן הוקם ב-17 באפריל 1950, בבניין אולם פריר (בעבר שימש כבניין עירייה של קראצ'י). אולם פריר נבנה בשנת 1865, בתור מחווה להנרי ברטל פריר, נציבו של מחוז סינד במהלך המאה ה-19. לאחר שנחנך המוזיאון, ממשלת פקיסטן החליטה כי המבנה ראוי לשמש כבית המועצה המייעצת בשנת 1950, כאשר חובתו העיקרית הייתה לסייע לפיתוח המוזיאון ולהעשיר את אוספו באמצעות רכישות עתיקות ויצירות אמנות פקיסטניות. המוזיאון הועבר למיקומו הנוכחי בשנת 1970. מטרתו העיקרית של המוזיאון הלאומי היא לאסוף, ללמד ולהציג את ההיסטוריה התרבותית של פקיסטן. בשנת 1970 כלל אוסף המוזיאון ארבעה ממצאים בלבד. כיום, המוזיאון כולל מעל 300 עותקים של הקוראן, מתוכם כ-52 כתבי יד נדירים. המוזיאון מכיל גם אוסף של פריטים הקשורים למורשת התרבותית של פקיסטן, רובם פסלים, מטבעות, ציורים וכתבי יד המתעדים את ההיסטוריה הפוליטית של פקיסטן. בנוסף, קיימת גלריה אתנולוגית הכוללת פסלים בגודל טבעי של קבוצות אתניות שונות המתגוררות בארבעת המחוזות של פקיסטן המודרנית. במוזיאון קיימים פסלים של כוהנים בודהיסטים ומספר חפצים השייכים לגיבורים הלאומיים של פקיסטן, כגון העט, האזיקים והחרב של מוחמד עלי ג'ינה. במוזיאון קיים אוסף של 58 אלף מטבעות ישנים ומאות פסלים המשומרים היטב. מעל 70,000 ספרים וחומרי קריאה של המחלקה לארכאולוגיה ומוזיאונים הועברו למוזיאון הלאומי, כך שהציבור הרחב יוכל לראותם. מדי שנה המוזיאון מפעיל תערוכות בימים לאומיים ואירועים שונים. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הלאומי של פקיסטן בוויקישיתוף National Museum of Pakistan, pmnh.gov.pk National Museum of Pakistan, www.caroun.com Bhagwandas (2006-08-21). "KARACHI: Quran Gallery stays closed as termites spread". DAWN.COM (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-29.
נחמן אוריאלי

נחמן אוריאלי (24 בפברואר 1939 - 2 באוגוסט 1986) היה מנכ"ל מספר הוצאות ספרים בישראל, בהן א. לוין אפשטיין, הוצאת שקמונה, עם עובד (בה עבד מ-1973 ועד 1976) וכתר הוצאה לאור. כן הנחה תוכנית ראיונות בגלי צה"ל בשנות השבעים והיה מזכיר "התנועה לשינוי שיטת הבחירות" (לימים התנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש) והיה מראשיה). אוריאלי למד בבית ספר תיכון בחדרה יחד עם יהודה אטלס ודני קרמן (עובדה שתוביל ב-1977 ליצירת הספר "והילד הזה הוא אני"). בשנת 1972 נקלעה הוצאת שקמונה החיפאית של ראובן הכט לקשיים וצברה חובות. לשם כך ביקש הכט לגייס כמנכ"ל את אוריאלי ואף קיבל את הסכמתו. אולם זמן קצר לאחר מכן קיבל אוריאלי את ראשות הוצאת עם עובד, זאת על אף שהסתייג מזיקתה להסתדרות. בין היתר יזם אוריאלי ב-1975 את הדפסת האנציקלופדיה בריטניקה לנוער בעברית כן יזם את הוצאת האנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל" ואת הוצאת מדריך ישראל, כולם מפעלי הוצאה לאור שאפתניים. מבחינה פוליטית היה אוריאלי ליברל. הוא כיהן כמזכיר "התנועה לשינוי שיטת הבחירות", שקמה ב-1974 וממנה צמחה "תנועת שינוי" שהיוותה את הבסיס לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש), שהתמודדה בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 וזכתה בשבעה מנדטים. בשנת 1982 גולל אוריאלי את תולדות המפלגה בספרו עלייתה ונפילתה של ד"ש. נחמן אוריאלי, אמנון ברזילי עלייתה ונפילתה של ד"ש, תל אביב: רשפים, 1982 ניבה לניר-פלבסקי, חוזרים בתשובה, דבר, 18 במאי 1979, תחת כותרת הפרק "תכנים, עמדות ומסגרות" מידע מאתר billiongraves.com יותם שווימר, בחזרה לבית המשותף עם "והילד הזה הוא אני", באתר ynet, 7 באפריל 2012 ארכיון הכט, מכתב למשה שמיר, 6 באוגוסט 1973 נחמן אוריאלי יהיה מנכ"ל "עם עובד", מעריב, 23 באוגוסט 1972 "עם עובד" תוציא בעברית את אנציקלופדיה בריטניקה לנוער, דבר, 12 בפברואר 1975 מכינים אנציקלופדיה על החי והצומח בארץ ישראל, דבר, 20 במרץ 1980 התנועה לשינוי שיטת הבחירות תפתח במסע החתמה על עצומה, מעריב, 10 ביוני 1974
יחסי הפיליפינים–פקיסטן

יחסי הפיליפינים–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-8 בספטמבר 1949, יחד עם פתיחת קונסוליה פיליפינית בפקיסטן. בעקבות הביקור הדיפלומטי של ראש ממשלת פקיסטן, חוסיין שהיד סוהראורדי בפיליפינים במאי 1957, ממשלת הפיליפינים החליטה להפוך את הקונסוליה לשגרירות הפיליפינית בפקיסטן. פקיסטן פתחה שגרירות במנילה. לאחר מכן, הפיליפינים העבירו את השגרירות לאסלאמאבאד. ב-8 במאי 2015, השגריר הפיליפיני האמון על פקיסטן, דומינגו לוסנריו ג'וניור, נהרג בהתרסקות מטוס בעמק נלטר שבפרובינציה של גילגיט-בלטיסטן בפקיסטן. בשנת 2016, ייצאה הפיליפינים לפקיסטן סחורה בשווי 48.8 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם שנאים, מחשבים, לתת, מכוניות, נייר סיגריות, חלקי רכב, מוצרי ניקוי, חלב מרוכז, כלים רפואיים, גרוטאות ברזל, גלגלי גומי, חומצה סטארית ושמן קוקוס. לעומתה, פקיסטן ייצאה לפיליפינים סחורה בשווי 135 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם נפט מזוקק, אלכוהול, תרופות, פרי הדר, מוצרי טקסטיל, מכסי פלסטיק, בקבוקי זכוכית, כלים רפואיים, אורז, מכונות שטיפה ושאיבה. אוכלוסיית הפיליפינים בפקיסטן מוערכת בכ-3,000 פיליפינים, שרובם עוסקים בתחום משקי הבית. 60 תלמידים דתיים שמוצאם ממינדנאו, העיר השנייה בגדולה בפיליפינים לומדים בסמינר האסלאמי בפקיסטן. בשנת 2005, חיו בפיליפינים מעל 1000 פקיסטנים. בשל האוכלוסייה הגדולה של המהגרים הפקיסטנים והפיליפינים בחו"ל, נוצר קשר חברתי משמעותי בין העם הפקיסטני והפיליפיני במדינות המזרח התיכון.[דרוש מקור] פקיסטן לוקחת חלק פעיל במלחמות כנגד ארגון הטרור "טליבאן", וכך גם הפיליפינים שנאלצת להילחם כנגד חזית השחרור האסלאמית של המורו. שתי המדינות עומדות בפני איום טרור משותף, מה שהוביל את שניהן לחתום על מזכר הבנות, המאפשר לשתי המדינות לשתף פעולה בין רשויות הביטחון, המודיעין ואכיפת החוק של שתי המדינות. חוסיין שהיד סוחרוורדי, ראש ממשלת פקיסטן, ביקר בפיליפינים במאי 1957. דיוסדאדו פ' מקפגל, נשיא הפיליפינים, ביקר בפקיסטן ביולי 1962. מוחמד ח'אן ג'ונו, ראש ממשלת פקיסטן, ביקרה בפיליפינים במאי 1988. בנזיר בהוטו, ראש ממשלת פקיסטן, ביקרה בפיליפינים בפברואר 1995. דאז פרבז מושארף, ראש ממשלת פקיסטן, ביקר בפיליפינים בשנת 2005. מושארף היה ראש הממשלה הראשון שערך ביקור רשמי ברפובליקת הפיליפינים.[דרושה הבהרה] "Pakistan-Philippines journey to friendship". BusinessMirror (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-29. Super User, Overview of Philippines and Pakistan Relations, www.islamabadpe.dfa.gov.ph (באנגלית) (ארכיון) Philippines, www.mofa.gov.pk Philippine Embassy, Islamabad, Pakistan, www.isdpe.com.pk News, ABS-CBN. "DFA confirms envoy's death in Pakistan chopper crash". ABS-CBN News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-29. Products that the Philippines exports to Pakistan (2016), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) Products that the Philippines imports from Pakistan (2016), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Philippines, Pakistan agree to boost intelligence cooperation, www.chinadaily.com.cn
הכל אנשים

הכול אנשים היא סדרת תוכניות ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1997–2000, את התוכנית הגיש מודי בר-און שגם יצר את הסדרה יחד עם ענת זלצר. מדי פרק מגיש בר-און את קיצור תולדות חייה של אישיות מסוימת אשר השפיעה על ההיסטוריה של מדינת ישראל. האישים שהוצגו בתוכנית הם: רחל המשוררת, דוד בן-גוריון, אברהם שטרן (יאיר), הרב קוק (לו הוקדשו שני פרקים), החזון איש, שייקה אופיר, אריה שרון, נפתלי הרץ אימבר, אמיל חביבי, יצחק שדה, ברכה צפירה, חנה סנש, חייקה גרוסמן, עזריאל קרליבך, לוי אשכול ודוד בן הרוש. במהלך התוכנית עבר בר-און במקומות מרכזיים בחייה של הדמות, וביצע ראיונות עם מומחים בתחומי הנושא בו עסק הפרק. התוכנית כללה צילומי חוץ וצילומי אולפן. רוב הפרקים כוללים סקירה ביוגרפית מקיפה. אך אצל אנשים מסוימים היא התמקדה במאורעות מסוימים. בפרק על בן-גוריון מתמקד בהחלטות שקדמו להכרזת העצמאות, בעוד הפרק על אשכול מתמקד בתקופת ההמתנה, על קרליבך בהחלטות שהביאו להקמת מעריב, והפרק על בן הרוש מתמקד בתפקודו במהלך אירועי ואדי סאליב. במדינת היהודים תל אביב יפו (סדרה) אתר האינטרנט הרשמי של הכל אנשים הכל אנשים, כל הפרקים בערוץ היוטיוב של כאן חינוכית הכל אנשים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ניר קיפניס, ‏מבקש את נפשו להיות אווז, באתר גלובס, 16 ביולי 2000 סמדר שילוני, הסלפי של הרצל: כשמודי בר-און לימד היסטוריה קצת אחרת, באתר ynet, 21 באוקטובר 2019
לוסי דקוס

לוסי דקוס (בצרפתית: Lucie Décosse; נולדה ב-6 באוגוסט 1981) היא ג'ודוקא עבר צרפתייה, האלופה האולימפית מלונדון 2012 וזוכת מדליית הכסף מבייג'ינג 2008. דקוס היא שלוש פעמים אלופת העולם וארבע פעמים אלופת אירופה. בשנת 2002, דקוס זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית, כאשר זכתה במדליית הזהב באליפות אירופה שנערכה במריבור לאחר שניצחה בגמר את קרן רוברטס הבריטית. בהמשך הקריירה, זכתה דקוס בעוד שש מדליות מאליפויות אירופה (3 זהב, 1 כסף ו-2 ארד). באליפות העולם בשנת 2005, דקוס זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את אודרי פואלו מהרפובליקה הדומיניקנית, בקרב השני היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית ובשמינית הגמר היא ניצחה את דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית. ברבע הגמר היא ניצחה את בריגיטה סאבו ההונגרייה ובחצי הגמר גברה על דריאוליס גונזאלס הקובנית. בגמר דקוס התמודדה מול האלופה האולימפית המכהנת, איומי טאנימוטו היפנית, וניצחה באיפון תוך פחות מדקה. באליפות העולם בשנת 2007, היא זכתה במדליית הכסף לאחר שניצחה בחצי הגמר את אורשקה ז'ולניר הסלובנית בתוך 17 שניות עם תרגיל אוצ'י-מטה שהעניק לה איפון והפסידה בגמר לדריאוליס גונזאלס הקובנית. באולימפיאדת בייג'ינג 2008, דקוס זכתה במדליית הכסף. בסיבוב הראשון היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה את אליס שלזינגר הישראלית וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אנה וון הרנייר הגרמנייה. בחצי הגמר היא גברה על וון אוק-אים הצפון-קוריאנית ובגמר הפסידה באיפון לאיומי טאנימוטו היפנית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה. באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, דקוס זכתה שוב באליפות העולם, הפעם בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את מיילינג ז'נג הסינית, בשמינית הגמר היא ניצחה את מרגריטה גורטסייבה הרוסיה וברבע הגמר היא ניצחה את רסה סראקה הסלובנית. בחצי הגמר היא גברה על יוריקו קוניהארה היפנית ובגמר ניצחה את אנט ברייטנבץ' ההונגרייה. באליפות העולם בשנת 2011, שנערכה בפריז, דקוס זכתה בתואר העולמי בפעם השלישית לעיני הקהל הביתי. בקרב הראשון היא ניצחה את אנטוניה מוריירה מאנגולה, בקרב השני היא ניצחה באיפון את לינדה בולדר שייצגה את הולנד, בשמינית הגמר היא ניצחה את אנסטסיה גובדובה הרוסיה וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את סול קיונג הצפון קוריאנית. בחצי הגמר היא ניצחה שוב באיפון את אנט ברייטנבץ' ההונגרייה ובגמר ניצחה בווזארי את אדית' בוש ההולנדית. באולימפיאדת לונדון 2012, דקוס זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את קליטה זופנצ'יץ' הקנדית לאחר שביצעה תרגיל קוסוטו-גארי, ברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את יורי אלוואר הקולומביאנית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה ובחצי הגמר היא ניצחה בניקוד זהב (הארכה) את הוואנג יה-סול הדרום קוריאנית לאחר שהוואנג נפסלה עקב עונשים. בגמר דקוס ניצחה את קרסטין תילה הגרמנייה עם ניקוד ווזארי ושתי יוקו. דקוס פרשה מג'ודו תחרותי לאחר אליפות העולם בשנת 2013, שם סיימה במקום החמישי. מדיה וקבצים בנושא לוסי דקוס בוויקישיתוף לוסי דקוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוסי דקוס, באתר olympedia.org לוסי דקוס, באתר איגוד הג'ודו העולמי לוסי דקוס, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside. הקרב מול אורשקה ז'ולניר, חצי גמר אליפות העולם 2007, אתר JudoInside
חדשות התנ"ך

חדשות התנ"ך הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית אשר הציגה את סיפורי התנ"ך בצורה של מהדורת חדשות דיגיטלית וקצבית. את התוכנית שהתבססה על פורמט "חדשות מהעבר" ששודרה לפניה, הנחו צביקה הדר ונלי תגר. פורמט התוכנית פותח במשותף על ידי חברת ההפקות "קודה תקשורת" והטלוויזיה החינוכית. התוכנית התבססה על הפורמט של "חדשות מהעבר". מטרת התוכנית הייתה להביא לצופים מידע אודות אירועים ואישים מתקופת התנ"ך בצורה הומוריסטית ועדכנית. בדומה לרוב התוכניות ששודרו בטלוויזיה החינוכית, גם "חדשות התנ"ך" הועלתה ליוטיוב טרם שידור הבכורה בטלוויזיה. לצד התגובות האוהדות, נשמעו גם קולות ביקורת על כך שהתוכנית מייצגת הבנה לקויה של המציאות בה חיים בני הנוער כיום. היהודים באים חדשות מהעבר שרגא בישגדא הכל אנשים אתר האינטרנט הרשמי של אתר הטלוויזיה החינוכית חדשות התנ"ך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יערה וייס, "חדשות התנ"ך": סדרה חדשה בהגשת צביקה הדר, באתר ערוץ 7, 11 בינואר 2016 אילן קפרוב‏, סטטוסים מעייפים: "חדשות התנ"ך" מזלזלת בצופיה הצעירים, באתר וואלה, 12 בינואר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'נאנדראה גאוואצני

ג'אנאנדראה גאוואצני (באיטלקית: Gianandrea Gavazzeni ‏ 25 ביולי 1909 - 5 בפברואר 1996) היה פסנתרן, מנצח (בעיקר של אופרה), מלחין ומוזיקולוג איטלקי. גאוואצני נולד בברגמו. אביו היה עורך דין. גאוואצני קיבל את השכלתו המוזיקלית בקונסרבטוריון סנטה ססיליה ברומא (1921–1924) ולאחר מכן בקונסרבטוריון של מילאנו (1925–1931), ממנו סיים את לימודיו כפסנתרן בהדרכת רנצו לורנזוני וכמלחין בהדרכת אילדבראנדו פיצטי. בתחילת הקריירה, הוא עסק בעיקר בהלחנה, וניצח רק על ביצוע יצירותיו שלו. בזמן זה הוא עבד בתיאטרון קומונלה בבולוניה. במשך קרוב ל-50 שנה, החל משנת 1948, שימש מנצח ראשי בתיאטרון האופרה המפורסם, לה סקאלה, מילאנו, ובין השנים 1968-1966 כיהן כמנהל מוזיקלי ואמנותי בתיאטרון. הופעתו הראשונה במטרופוליטן אופרה כלשהו הייתה ב-11 באוקטובר 1976. הוא ניצח שם על שמונה הפקות של האופרה איל טרובטורה מאת מלחין האופרות האיטלקי, ג'וזפה ורדי. רבות מביצועיו כמנצח הוקלטו. בהשתתפותו, ההקלטות הראשונות היו של הניצוח על האופרה לה סונמבולה מאת בליני. אותה ביצע בתפקיד ראשי זמר האופרה ניקולאי גדה בשנת 1954. עוד אופרה שהוקלטה ועליה ניצח היא הלומברדים במסע הצלב הראשון מאת ורדי שבוצע על ידו בשנת 1984. בין יצירותיו היו קונצ'רטי, וביניהן "קונצ'רטו ברגמסקו", "השיר של אלכסנדר הקדוש" וסונאטות. אשתו האחרונה הייתה זמרת הסופרן דניה מאצולה-גאוואצני. בינואר 1993, בגיל 83, ניצח על האופרה "אסקלארמונדה" של המלחין הצרפתי ז'יל מאסנה בתיאטרו מאסימו בפלרמו, כשאשתו בתפקיד הראשי. הייתה זו הפעם הראשונה בה ניצח על אופרה זו. ג'נאנדראה גאוואצני מת ב-5 בפברואר 1996. מדיה וקבצים בנושא ג'נאנדראה גאוואצני בוויקישיתוף ג'נאנדראה גאוואצני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'נאנדראה גאוואצני, באתר AllMusic (באנגלית) ג'נאנדראה גאוואצני, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'נאנדראה גאוואצני, באתר Discogs (באנגלית) MetOpera database ארכיוני המטרופוליטן אופרה Denia Mazzola Website האתר של דניה מאצולה Remembering G. Gavazzeni: Interview with Denia Mazzola by Stephen Hastings (in Italian), Musica, 04/01 סטיבן הייסטינגס,"מוזיקה", "זוכרים את ג'. גאוואצני: ריאיון עם דניה מאצולה" באיטלקית אפריל 2001
מועדון טניס כרמל

מועדון טניס כרמל (מועדון הכרמל) הוא ממועדוני הטניס הוותיקים בארץ, אשר הוקם בשנת 1941 ומנוהל על ידי עמותת חברים. המועדון כולל 3 מגרשי טניס וכתובתו שדרות יצחק 17, חיפה. ד"ר ארתור אסנהיים, נשיא הכבוד הראשון של איגוד הטניס הוא שעמד מאחורי הקמת המועדון, כאשר רכש מכספו מידי הטמפלרים את השטח שבו קיים כיום המועדון. המועדון נחנך ככרמל קאנטרי קלאב בשנת 1941. בין המברכים על פתיחת המועדון היה גם ראש עיריית חיפה, שבתאי לוי. על פתיחת המועדון נכתבה כתבה באנגלית בעיתון הג'רוזלם פוסט ב-12 בספטמבר 1941. ב-28 בספטמבר 1944 התאספו מספר חברים וייסדו את עמותת מועדון טניס כרמל. במעמד הקמת העמותה נרכשו המגרשים מידי מר אסנהיים בסכום של 6300 לירות ארץ ישראליות. בשנת 1972 זכה המועדון לראשונה באליפות הליגה הלאומית בטניס, כאשר שחקניו גברו על מכבי תל אביב בתוצאה 5:1. בשנת 2006 זכתה קבוצת הנשים של המועדון, עם הטניסאיות הילה רוזן ושירי בורשטיין, באליפות ישראל בטניס. המועדון מנוהל בהתנדבות על ידי וועד העמותה. במועדון רשומים כיום עשרות חברים וחניכי אימון. אחד ממגרשי המועדון משמש לאימון ילדים ובני נוער על ידי המאמן דני לפלר . חברי המועדון משתתפים בליגת הטניס האזורית והארצית וחלקם מייצגים את המועדון במפעלים של איגוד הטניס. מגדה נויפלד, ילידת רומניה, עלתה לארץ עם בעלה וקבעה את ביתה בחיפה. הייתה אלופת ישראל בטניס בשנת 1964. ייצגה את ישראל 4 פעמים במכביה שחר פרקיס נעם אוקון ג'רוזלם פוסט, ספטמבר 1941 פירוט שמות חברי העמותה והמסמך בחתימתם בתוך ספר המועדון. מועדון הכרמל אלוף הטניס לראשונה בתולדותיו, הארץ, עמ' 4, 9.7.1972 הכרמל חיפה ואס"א ת"א אלופות ישראל בטניס, באתר ynet, 20 במאי 2006
שבע בערב

"שבע בערב" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה הרביעי, ואם פרידה. השיר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2014, כסינגל השלישי מתוך האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון". עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד של רשת ג', ה-2 במדיה פורסט, וה-2 במצעד של רדיו אמצע הדרך. השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי דיקלה, אוחיון ורוני בראון. השיר הוא שיר בסגנון אקוסטי וים-תיכוני, המספר בתוכו סיפור על געגוע למישהו שעזב כביכול את דיקלה. לשיר יצאה גרסה המלווה בניגון כינורות, אשר פורסמה ב-25 בנובמבר 2014. בשנת 2020, טענה דנה לפידות כי היא זו שכתבה והלחינה את השיר במקור עבור עצמה, אך לאחר מכן החליטה לתת אותו לדיקלה. הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר לא הועלה ליוטיוב, אך יצא לאור ב-27 באוקטובר 2014, בכתבה שפורסמה במאקו, חודש לפני יציאת אלבומה הרביעי, ואם פרידה. הקליפ בוים על ידי עומר טובי. מאקו סקרו את הקליפ ואמרו עליו כי: "הקליפ מתאר נשים שונות שמצפות למישהו שיחזור. אחת יושבת בבריכה, השנייה על מיטה, השלישית עומדת מול החלון. דיקלה עומדת ושרה, כשמעל ראשה עובר מטוס וממריא לשמיים. הסוס הלבן שמופיע בקליפ הוא מה שנשאר מהאביר שאיננו". האודיו שהועלה לערוץ של הליקון מיוזיק זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-9.2 מיליון צפיות. לשיר יצאו עשרות גרסאות כיסוי כאשר הבולטות ביותר מביניהן הן; הגרסה של ליאור נרקיס שבוצעה ב-רדיוס 100FM, גרסתה של ספיר נהון באודישן שלה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", גרסתה של נופר סלמאן אשר בוצעה בתוכנית "הכוכב הבא" שהפכה לויראלית כאשר נצפתה למעלה מ-1.3 מיליון פעמים, וגרסתו של יוסי שטרית. את השיר ביצעה דיקלה ביחד עם נסרין קדרי באחת מן הופעותיה. בנוסף לכך, ביצעה דיקלה את השיר ביחד עם היהודים, וביחד עם כנסיית השכל. סרטון השיר "שבע בערב" באתר יוטיוב Helicon Music - הליקון (2014-02-24), דיקלה - ואם פרידה - Dikla, נבדק ב-2018-06-28 6.11.2014 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il רדיו 90FM - ארכיון המצעדים, באתר www.90fm.co.il (ארכיון) Helicon Music - הליקון (2014-09-14), Dikla - דיקלה - שבע בערב, נבדק ב-2018-07-29 "דיקלה – ואם פרידה – אלבום חדש! | | Helicon Music". Helicon Music. 2014-11-12. נבדק ב-2018-07-29. אסף נבו, ‏בכורה: דיקלה בשיר "שבע בערב", באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2014 Helicon Music - הליקון (2014-11-25), דיקלה - שבע בערב - גרסת כינורות - Dikla, נבדק ב-2018-07-29 "כשאני ודיקלתי נפגשות עם שיר כזה ענק שלה ..." mako. 2020-01-23. נבדק ב-2020-01-23. אסף נבו, ‏הקרנת בכורה: דיקלה בקליפ החדש "שבע בערב", באתר ‏מאקו‏, 27 באוקטובר 2014 רדיוס 100fm (2018-01-02), ליאור נרקיס - שבע בערב (קאבר לדקלה) - 100FM - מושיקו שטרן, נבדק ב-2018-07-29 קשת 12 - הטלוויזיה של ישראל (2017-01-05), הכוכב הבא לאירוויזיון פרק 2 | ספיר נהון – "שבע בערב", נבדק ב-2018-07-29 קשת 12 - הטלוויזיה של ישראל (2016-02-10), הכוכב הבא עונה 3 פרק 17 | נופר סלמאן - שבע בערב, נבדק ב-2018-07-29 The X Factor Israel (2015-08-26), ישראל X Factor - עונה 2 פרק 21- שלב ה-LIVE: הביצוע של יוסי שטרית, נבדק ב-2018-07-29 יובל אראל (2018-05-27), דיקלה ונסרין קדרי - שבע בערב, נבדק ב-2018-07-29 Tzahar Cohen (2016-04-26), דיקלה & היהודים - שבע בערב | 2016, נבדק ב-2018-07-29 avi rozenberg (2017-01-21), כנסיית השכל מארחים את דיקלה - שבע בערב, נבדק ב-2018-07-29 http://mediaforest.biz/Charts/YearlyCharts