laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אפולוניה (אלבניה)

אפולוניה (באלבנית: Apollonia; ביוונית: Απολλωνία) הייתה עיר וקולוניה יוונית שהוקמה במאה השישית לפני הספירה, ושרידיה מצויים באלבניה של ימינו, כ-12 ק"מ מערבית לעיר פייר. העיר הוקמה בשנת 588 לפנה"ס בידי מתיישבים מקרקירה ומקורינתוס ונקראה על שם אפולו, אל השמש. הגאוגרף היווני סטראבון תיאר אותה בספרו גאוגרפיקה כעיר מנוהלת היטב, ואילו אריסטו ציין כי היא מהווה דוגמה בולטת לאוליגרכיה, כאשר מיעוט של מתיישבים יוונים שולט בצמיתים שרובם איליריים. העיר שגשגה כמרכז לסחר בעבדים, והנמל שלה היה לאחד החשובים בחופי איליריה. הוא שימש לעיתים כתחליף לנמל דירכיום כמוצא המערבי לוויה אגנטיה שהובילה לסלוניקי ולביזנטיון. העיר טבעה מטבעות משל עצמה, וכמה מהם, שנמצאו באזור הדנובה, מעידים על היקפי הסחר הנרחבים שלה. בראשית המאה השלישית לפנה"ס שלט בעיר פירוס מלך אפירוס. ב-229 לפנה"ס הייתה לשטח חסות של הרפובליקה הרומית, וב-148 לפנה"ס הייתה לחלק מהפרובינקיה הרומית מקדוניה. העיר תמכה ביוליוס קיסר בתקופת המאבקים בינו לבין גנאיוס פומפיוס מגנוס, אך נפלה בידיו של מרקוס יוניוס ברוטוס, מתומכי פומפיוס, ב-48 לפנה"ס. בהמשך, שהה בעיר אוגוסטוס, לשם לימודים אצל הפילוסוף של אתנודורוס קנאניטס, והוא עזב חזרה לרומא לאחר רציחתו של יוליוס קיסר. גם תחת השלטון הרומי שגשגה העיר, אך מעמדה החל להידרדר החל מהמאה השלישית, לאחר שרעידת אדמה גרמה לשינוי תוואי נהר הוולוסה, וכתוצאה מכך התמלא הנמל בסחף, והאזור הסובב את העיר הפך לביצה מוכת מלריה. מספר התושבים בעיר ירד בהדרגה, והיא איבדה מחשיבותה. במקביל, עלתה וצמחה העיר ולורה, מדרום לה. במאה ה-13 הוקם בסמוך לעיר מנזר ארדניצה הנוצרי-אורתודוקסי, הפעיל גם כיום. החפירות הארכאולוגיות הראשונות במקום נערכו בידי ארכאולוגים אוסטרים בין השנים 1918-1916. חפירות נוספות נערכו בין השנים 1938-1924 בידי ארכאולוגים צרפתים. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכו צוותים אלבנים בחפירות, אף שגם כיום חלקים ניכרים מהעיר טרם נחשפו. מרבית הממצאים הועברו למוזיאון בטירנה ולמוזיאון הפועל במתחם מנזר ארדניצה, אך רבים מהם נבזזו במהלך האנרכיה ששררה באלבניה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בראשית שנות ה-90. גם האתר עצמו סבל לא פעם משודדי עתיקות. המבנים הבולטים ביותר שנחשפו בעיר הם חזית בניין המרכז האדמיניסטרטיבי מהמאה השנייה, המשוחזר בחלקו, האמפיתיאטרון, חלק מחומות העיר ובית הקברות. האמפיתיאטרון מראה כללי מטבעות מהמאה השלישית לפנה"ס שנמצאו באפולוניה מתחם המנזר בסמוך לאפולוניה שרידי רחוב רומי מדיה וקבצים בנושא אפולוניה בוויקישיתוף
ג'ון ווד האב

ג'ון ווד האב (באנגלית: John Wood, the Elder‏; 1704, יורקשייר – 23 במאי 1754, באת') היה אדריכל אנגלי שעבד בעיקר בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה. הוא ידוע בזכות תכנונם של רחובות ומבנים רבים בבאת', בהם הסירקס, פארק פריור, בית החולים סנט ג'ון, נורת' פארייד וסאות' פארייד, ובתים ידועים נוספים שרבים מתוכם הוכרו כבניינים רשומים מדרגה I. ווד היה בנו של בנאי מקומי בשם ג'ורג' ווד. בשלהי 1721 רכש חלקת אדמה בלונדון, צפונית לרחוב אוקספורד, על מנת לבנות עליה בית מגורים. הוא לא זכה להצלחה רבה בבניין זה, והצליח להימנע מפשיטת רגל ולהתחיל בבניית בניין נוסף. בשלהי 1723 הוא סיים את בניית בית מספר 1 ברחוב אוקספורד, ומצא דייר שיתגורר בו. בין 1722 ל-1727 הוא עבד לסירוגין באחוזתו של הפוליטיקאי רוברט בנסון, הברון הראשון מבינגלי. עבודתו הגדולה הראשונה הייתה רחוב כיכר המלכה בבאת', בו התגורר ווד במשך שנים אחדות. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני של הרחוב, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד ההרכבים הפלדיאניים הטובים ביותר באנגליה שלפני 1730". ברבות מתוכניות הבניין שלו שילב ווד עיטורי איקונינים וסמלים הקשורים לבונים החופשיים, דבר שהוביל להשערה שמעולם לא בוססה כי הוא היה חבר בארגון. ווד הרבה לכתוב על גאומטריה מקודשת, וטען שהמיתוסים הקשורים למייסד לכאורה של באת', המלך בלאדאד, הם בעלי בסיס היסטורי ממשי. עבודה ידועה נוספת של ווד היא תוכנית מתאר מפורטת של סטונהנג'; הוא ערך את הסקר שלו באתר ב-1740, ובמסגרתו ביצע מאות מדידות. עבודה זו זכתה בתחילה להתעלמות, בעיקר בגלל הביקורות של הארכאולוג ויליאם סטקלי. סטקלי חלק על פרשנותו של ווד למונומנט, ולא התייחס לתיעוד המפורט של האבנים במקום. אולם, באמצעות שימוש ביחסי המדידה המקוריים של ווד הצליחו להעתיק את עבודתו למחשב ולהשוות אותה לתוכנית המתאר המודרנית של סטונהנג'. לסקר של ווד הייתה חשיבות ארכאולוגית בכך שהוא תיעד את האבנים כחמישים שנים לפני קריסת הטריליתון המערבי, שהוצב מחדש רק ב-1958. ב-1742 נשכר ווד לצורך בניית בית מגורים עבור ראש עיריית באת' ראלף אלן, והקים אותו על גבעה ממנה ניתן היה להשקיף על העיר. בניין זה הוכר גם כן כבניין רשום מדרגה I, ומאז 1830 הוא משמש את מכללת פארק פריור. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה רחוב הסירקס, שנבנה על ברטון פילדס מחוץ לחומות העיר העתיקה של באת', אם כי הוא לא זכה לראות את הגשמת תוכניותיו כיוון שמת שלושה חודשים לאחר הנחת האבן הראשונה. הוא הותיר את השלמת העבודה לבנו, ג'ון ווד הבן. מלבד עבודותיו בבאת' הוא תכנן גם בניינים בערים אחרות, ופרסם מספר ספרים. הוא נקבר בכנסיית סוויינסוויק שבבאת'. מדיה וקבצים בנושא ג'ון ווד האב בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר מוזיאון באת' ג'ון ווד האב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון ווד האב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דב וינשטוק

דב (דוּבּק) וינשטוק (ג' בכסלו תש"ז 26 בנובמבר 1946 - ט' באלול תשס"ז 23 באוגוסט 2007) היה סייר שדות בגוש עציון, מחנך בלתי פורמלי, מקים יחידות איתור הנעדרים במדבר יהודה וממציא שיטת איתור נעדרים. הוא חילץ עשרות אנשים וגופות ממדבר יהודה. התפרסם לאחר מותו בסרט דוקומנטרי "דובק - פלסטיני ישראלי". וינשטוק נולד למשפחה ירושלמית ותיקה וגדל בשכונת קטמון בירושלים. בבגרותו קבע את ביתו באלון שבות שבגוש עציון. שימש כסייר שדות של המועצה האזורית גוש עציון, קשר קשרים עם ערביי האזור והבדואים במדבר יהודה. הוא סיפק להם בגדים ומזון והם שיתפו אותו בעולמם, ובקשייהם. קשרים אלו הביאו להתעניינות תקשורתית. נכתב עליו פרק בספר Cain's Field: Faith, Fratricide, and Fear in the Middle East שבהוצאת הטיים מגזין. את הספר כתב מאט ריס והוא עוסק בסכסוך הישראלי פלסטיני. היה נשוי לשרון לבית דולגין ואב לחמישה ילדים וגיסו של ח"כ ניסן סלומיאנסקי. בנו ד"ר משה וינשטוק שימש יושב-ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך. בנו יצחק נרצח בפיגוע טרור בשנת תשנ"ד (1993). דב וינשטוק נפטר ממחלת לב בט' באלול תשס"ז (2007). כחבר צוות החילוץ האזורי הקים וינשטוק יחידת איתור נעדרים. הוא פיתח שיטת חילוץ אשר התבססה על בדואים שלא סיימו בית ספר יסודי ורעו במדבר מגיל צעיר, ובשל כך חושיהם חדים במיוחד. לצורך איתור נעדר במדבר יהודה הוא פיזר את צוותו לאורך קילומטרים רבים עד לגילוי עקבות הנעדרים ומציאת נעדר או גופתו. באחד המקרים חילץ וינשטוק בעזרת הבדואים אדם ששרד שמונה ימים בתוך מערה במדבר. צוות האיתור העצמאי תיפקד במסגרת צוותי חילוץ עין גדי ומגילות. בעקבות צוות זה הוקמו יחידות איתור נוספות בישראל ושיטת האיתור שפיתח נלמדת בהשתלמויות ארציות בנושא. וינשטוק יצר מערכת חינוכית של טיפול בנערים שנפלטו מן המסגרות החינוכיות. במסגרת עבודתו עם נוער שוליים, שיפץ וינשטוק מעיינות ואתרים בגוש עציון, מתוך תפיסה שעבודת האדמה והקשר לטבע בונים את הנערים והנערות. לאחר מותו נבנתה בריכה גדולה לזכרו ליד המעיין ששיפץ לזכר בנו יצחק, שנקרא על שמו "עין יצחק" (ידוע יותר בשם: עין סג'מה). הבריכה מצויה בסמוך ליישוב בת עין ונקראת לזכרו בריכת דובק. וינשטוק הקים עמותה בשם "רוח המדבר". במסגרת פעילות העמותה לסיורים והרצאות אצל דובק מבקרים רבים, ובהם חיילים, עיתונאים, אנשי ממשל וסנאטורים אמריקאיים, אנשי ממשל אירופאים ועוד. דובק ערך להם סיורים במעיינות, בהרי הסביבה ובמדבר יהודה, תוך שיתוף פעולה עם הבדואים הפלסטינים. Matt Rees ,Cain's Field: Faith, Fratricide, and Fear in the Middle East נדב שרגאי, הנוטר האחרון, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2007 על סרטו של דובק(הקישור אינו פעיל) Dubak - A Palestinian Jew
אנדרטת חילות האוויר באוטווה

אנדרטת חילות האוויר (שמה באנגלית: Commonwealth Air Forces Memorial) בעיר אוטווה, בירת קנדה, מנציחה את זכרם של 799 אנשי צוות אוויר מחילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי, שנפלו במלחמת העולם השנייה במהלך פעילות מבסיסים בקנדה, בארצות הברית ובאיים הקריביים, ומקום קבורתם לא נודע. האנדרטה ממוקמת מול בניין העירייה הישן של אוטווה, באתר המשקיף על נהר אוטווה מגדתו המזרחית, ליד מפלי רידו (Rideau Falls). היא מורכבת מכיכר עגולה בקוטר של כ-10 מטרים, שבמרכזה בריכת מים שקועה. על גבי בסיס מוגבה במרכז הבריכה ממוקם גלובוס ארד חלול, אשר פסל ארד של נשר רכוב על ראשו. שני קירות קשתיים קצרים ממוקמים על קו ההיקף של הכיכר, משני עבריו של הגלובוס, ועליהם נרשמו שמות הנעדרים. שמותיהם נרשמו לפי סדר שנות נפילתם, ובתוכן לפי השיוך שלהם לחילות האוויר השונים. מרבית הנעדרים המונצחים באנדרטה שירתו בחיל האוויר המלכותי הקנדי ובחיל האוויר המלכותי. חלקם פעלו בצפון אמריקה ובים הקריבי בפעילות מבצעית באוקיינוס האטלנטי או בהטסת מטוסים מארצות הברית ומקנדה אל בריטניה. אחרים שהו בצפון אמריקה לצורך הכשרה כטייסים ואנשי צוות אוויר של חילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי (בבסיסי אוויר בצפון אמריקה אומנו במהלך מלחמת העולם השנייה למעלה מ-137,000 אנשי צוות אוויר של מדינות אלו). הלוט מעל האנדרטה הוסר ב-1 ביולי 1959 על ידי המלכה אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, שהיא גם מלכת קנדה. האנדרטה הוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה. אנדרטת נעדרי חילות האוויר מדיה וקבצים בנושא אנדרטת חילות האוויר באוטווה בוויקישיתוף אנדרטת אוטווה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה האנדרטה באתר Canada's Capital. האנדרטה באתר Veteran's Affairs Canada.
וילהלמינה קופר

וילהלמינה קופר (בהולנדית: Wilhelmina Cooper; ‏ 1 במאי 1939 – 1 במרץ 1980) הייתה דוגמנית שהתחילה לעבוד עם "פורד מודלס" ובשיא הצלחתה ייסדה סוכנות דוגמנות משל עצמה, "וילהלמינה מודלס", בעיר ניו יורק ב-1967. נולדה כ- Wilhelmina Behmenburg ב-Culemborg, הולנד, ידועה בשמה המקצועי "וילהלמינה" או "וילי" בפי ידידיה. היא היגרה עם משפחתה לשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, ב-1954. היא נעשתה אחת הדוגמניות המפורסמות ביותר בשנות החמישים והשישים. במהלך הקריירה שלה כדוגמנית היא הופיעה על שעריהם של 255 מגזינים. לפי הודעת הפטירה שלה במגזין טיים: "בימיה כנערת שער, וילהלמה התפארה שהיא הייתה "אחת מדוגמניות הצמרת הבודדות שהיו בנויות כאשה." היא היתמרה לגובה 1.80 ס"מ, מידות גופה היו (באינץ'ים) 38-24-36, עיניה עיני איילה, עצמות לחיים עדינות ורעמת שיער שחורה גבוהה, היא גילמה את המראה הקלאסי, האריסטוקרטי שעזר למצב את הסגנון הסטנדרטי בשנות החמישים והשישים." ב-1965 היא נישאה לברוס קופר, המפיק בפועל לשעבר של טונייט שואו עם ג'וני קרסון. בשנת 1967 הם ייסדו את וילהלמינה מודלס, שנעשתה סוכנות הדוגמנות המובילה לצד "פורד מודלס", שנים רבות לפני שקמו אליט מודלס וסוכנויות נוספות. סוכנותה של קופר נילאה תפקיד חשוב בקריירה של נעמי סימס, שנחשבת לדוגמנית העל האמריקאית אפריקאית הראשונה. סימס החלה בקריירת הדוגמנות באמצע שנות השישים, אבל למרות הופעה פורצת דרך במוסף האופנה של הניו יורק טיימס ב-1967, היא התקשתה להשיג עבודה. סימס פנתה לקופר ואמרה לה שהיא תחלק עותקים של מוסף הטיימס לסוכנויות ושקופר תקבל עמלה על כל עבודה שסימס תקבל ממנה. בתוך שנה, הרוויחה סימס US$1,000 בשבוע, ב-1968 היא הופיעה על השער של ליידיס' הום ז'ורנל ובשנה העוקבת היא הופיעה על השער של מגזין לייף. פיי דאנאוויי גילמה את קופר בסרט Gia, משנת 1998, שמגולל את סיפורה של ג'יה קרנג'י דוגמנית אותה גילתה קופר ושהלכה לעולמה מאיידס. היא המשיכה לנהל את הסוכנות בשנות השבעים המאוחרות עד למותה מסרטן הריאות בהיותה בת ארבעים בבית החולים גרינויץ', קונטיקט. היא התגוררה בעיר ניו יורק בקוס קוב, קונטיקט. מדיה וקבצים בנושא וילהלמינה קופר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילהלמינה קופר וילהלמינה קופר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) וילהלמינה קופר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וילהלמינה קופר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Wilhelmina Cooper obituary". TIME. March 17, 1980. Barbara Cloud (June 4, 2006). "A lovely life taken by smoking", Pittsburgh Post-Gazette. ראו הערה 1 Naomi Sims (Obituary), The Telegraph, 5 August 2009 Laurie Johnston (March 3, 1980). "Wilhelmina, High-Fashion Model And Agency Owner, Is Dead at 40" New York Times. "A lovely life taken by smoking" Pittsburgh Post-Gazette, 4 juni 2006
העשור הראשון

האם התכוונתם ל... העשור הראשון של המאה ה-20 – השנים שבין שנת 1900 ל-1910 העשור הראשון של המאה ה-21 – השנים שבין שנת 2000 ל-2010 עשר השנים הראשונות לקיומה של מדינת ישראל, בין 1948 ל-1958, לציון עשור זה נחגגו חגיגות העשור למדינת ישראל
בו נאש

בו נאש (אנגלית: Beau Nash‏; 18 באוקטובר 1674 - 3 בפברואר 1762) שנולד כריצ'רד נאש, היה דנדי ידוע ומוביל חברתי בתחום האופנה בבריטניה של המאה ה-18. זכור בעיקר כאדון הטקסים של עיר הספא באת', וכמי שהביא לפריחתה במאה ה-18. נאש נולד בעיר סוונסי שבוויילס. הוא התחנך במכללה הישועית באוקספורד, שירת כקצין בצבא הבריטי והחל בלימודי ליטיגציה, אך לא התמיד בקריירות אלו. בזמן לימודי המשפטים שלו החל להתפרסם כבר-סמכא בנושאי לבוש, אטיקט וסגנון התנהגות. כשתלמידי אכסניות המשפט אירחו את המלך ויליאם השלישי, נאש התמנה למנהל התהלוכה במידל טמפל. ויליאם התרשם מאוד מכישוריו של נאש, והציע לו תואר אבירות. אולם, נאש היה מעוניין לקבל קצבה ביחד עם התואר, דרישה שלא הייתה מקובלת על המלך. נאש החל לעסוק בהימורים, וב-1704 הגיע לבאת', שם התמנה לאדון הטקסים, תפקיד בו החזיק עד יום מותו. נאש התגורר בבית על סו קלוז (כיום בכניסה הראשית לתיאטרון המלכותי), וקיים מערכות יחסים עם שורה של פילגשים. הוא מילא תפקיד ראשי בהפיכת באת' לאחד מאתרי הנופש האופנתיים ביותר באנגליה במאה ה-18, והנהיג רפורמות חברתיות רבות. הוא ביטל את הנוהג שלפי גברים חויבו להופיע עם חרב באירועי בידור ציבוריים וביטל את מסורת הדו-קרב, הורה לגברים לבוא בנעליים ובגרביים ולא במגפיים לתהלוכות וכנסים, וכדומה. הוא היה נפגש עם אנשים שזה עתה הגיעו לעיר, בחן האם הם מתאימים לעילית החברתית של באת', שידך בין גבירות לבני זוג ראויים לריקוד עבורן בכל נשף, שילם למוזיקאים באירועים מסוג זה, תיווך בנושאי נישואים, ליווה נשים שבעליהן לא ליוו אותן ופיקח על הימורים באמצעות הטלת מגבלות על מכורים או התראה בפני שחקנים על הימור מסוכן מדי. הוא נודע בכך שעודד את חוסר הרשמיות במנהגי הנימוסים המקומיים, ושבר את המחסומים החברתיים שהפרידו בין האצולה למעמד הביניים של באת' ולפשוטי העם. ב-1745 חוקק הפרלמנט הבריטי חוק נגד הימורים, ששלל מנאש את אמצעי הקיום העיקרי שלו. אולם, הוא הצליח להתקיים עד יומו האחרון בזכות קצבה של מאות אלפי גינאות שקיבל מהעיר ומכירת קופסאות טבק ותכשיטים זולים. למרות שהנהלת העיר מימנה עבורו לוויה רבת משתתפים, הוא נקבר בקבר עניים לא מסומן. בכנסייה שבמנזר באת' יש אנדרטה לזכרו. מותו של נאש גרם לעניין רב באותה תקופה, והסופר הידוע אוליבר גולדסמית' כתב ב-1762 את הספר The Life of Richard Nash (חייו של ריצ'רד נאש). John Eglin, The Imaginary Autocrat: Beau Nash and the invention of Bath, Profile 2005 ISBN 1-86197-302-0 מדיה וקבצים בנושא בו נאש בוויקישיתוף ריצ'רד "בו" נאש במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה בו נאש באתר City of Bath בו נאש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חוק גרשאם

חוק גרשאם בניסוחו הנפוץ קובע: "כסף רע דוחק כסף טוב". הנוסח המלא של הכלל קובע: "כסף רע דוחק כסף טוב בתנאי חוקי המטבע". כלל זה נוסח על ידי הכלכלן האנגלי תומאס גרשאם (1519–1579) כאשר ביקש להסביר למלכה אליזבת הראשונה את היעלמות מטבעות השילינג הישנים, לאחר שאביה, המלך הנרי השמיני, ביקש להגדיל את הכנסות המדינה בכך שטבע מטבעות שילינג חדשים שבהם הוחלפה מתכת הכסף במטבע, במתכות זולות יותר. משמעות הכלל היא כי כאשר קיימים במחזור החוקי שני סוגי מטבע בעלי ערך נקוב שווה על פי חוקי המטבע, אך ערכם הריאלי שונה, בסופו של דבר, המטבע ה"רע" (בעל הערך הריאלי הנמוך יותר) ידחק מן המחזור את המטבע ה"טוב" (בעל הערך הריאלי הגבוה יותר). לדוגמה, מטבע עשוי כסף ידחק מן המחזור מטבע בעל ערך נקוב זהה העשוי זהב. זאת מכיוון שהערך הריאלי של המטבע העשוי זהב גבוה יותר מהערך הנקוב של מטבע העשוי ממתכת זולה יותר. במצב דברים זה הציבור יעדיף להשתמש לשם תשלומיו ומחייתו היומיומית במטבע ה"רע" ולאגור ולצבור את המטבע ה"טוב" שערכו גבוה יותר ועשוי עוד לעלות. באופן זה יצאו מן המחזור מטבעות זהב ידועים כגון הקרוגראנד, והם נסחרים על פי ערך המתכת שבמטבע ולא על פי ערכם הנקוב. בעבר נהגו אף לאגור מטבעות זהב כדי להתיך אותם וכך מטבעות אלו יצאו מן המחזור. חוק גרשאם בא לידי ביטוי לעיתים תכופות עד ראשית המאה ה-20, אז לרוב הארצות היו מטבעות בעלי ערכים נקובים שווים אך עשויים מחומרים שונים: זהב, כסף או שטרות נייר. חוק זה מראה שאין אפשרות לקיים לאורך זמן שני סוגי מטבע "רע" ו"טוב", כי בסופו של דבר יישאר במחזור רק מטבע אחד. לפי חוק זה, ערך נמוך של מטבע מזרז את קצב המחזור כי הציבור ממהר להוציא את הכסף בעל הערך הירוד. לעיתים חוק גרשאם בא לידי ביטוי אף במטבעות בעלי ערך נקוב נמוך ביותר, עם עליית ערך המתכת שממנה המטבע עשוי. כך, לדוגמה, עד לסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היו במחזור בארצות הברית ובקנדה מטבעות עשויים כסף; אלה יצאו מן המחזור ונאגרו בידי הציבור, עם הטבעת מטבעות בעלי ערך נקוב זהה העשויים ממתכת זולה יותר. מאידך, יש מקרים שבהם חוק זה אינו תקף. בתקופה של אינפלציה דוהרת וקשה (היפר-אינפלציה), ערכו של מטבע "רע" יורד כל כך, עד שהסוחרים מסרבים לקבלו ואז דווקא הוא שנדחק מן המחזור. לדוגמה, בגרמניה של שנות ה-20 של המאה ה-20 ערכו של המארק ירד כל כך עד שיצא מהמחזור ואת מקומו תפס המטבע החדש ובעל הערך הריאלי הגדול יותר – ה"רנטן-מארק" (אנ'). מדיה וקבצים בנושא חוק גרשאם בוויקישיתוף “Bad Money Drives Out Good” השוואה בין ערך המתכת במטבעות אמריקאים לערך הנקוב חוק גרשאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צביר הפרפר

צביר הפרפר (נקרא גם Messier 6 ,M6, או NGC 6405) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים עקרב הנמצא במרחק של כ-1,600 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-80 כוכבים. האזכור הראשון של הצביר מופיע בכתביו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ברור מתי בוצעה התצפית בו. ייתכן שתלמי זיהה אותו יחד עם צביר תלמי, אך אין לכך ראיות מוצקות. האסטרונום השווייצרי ז'אן-פיליפ דה שסו תיאר אותו בשנת 1745 כצביר כוכבים (ככל הנראה בלי לדעת שהוא התגלה כבר בעבר) והוא נכלל בקטלוג הכוכבים של ניקולא לואי דה לאקאי משנת 1752. בשנת 1764 כלל אותו שארל מסיה בקטלוג מסיה. לצביר דרגת בהירות נראית 4.2 והוא ניתן לצפייה בעין כחמש מעלות צפונית לשאולה - העוקץ של העקרב וכשלוש מעלות מצפון-מערב לצביר תלמי הסמוך, אך רק באמצעות משקפת ניתן להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 7. זהו עצם מסיה הקרוב ביותר למרכז הגלקסיה, שנמצא בקבוצת הכוכבים קשת הסמוכה. קוטרו של צביר הפרפר הוא כ-12 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-1,600 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא מעט פחות ממעלה אחת. רוב כוכבי הצביר מרוכזים בכמחצית מקוטר הצביר בלבד ובמשקפת גודלו הזוויתי הנראה של הצביר הוא רק 25 דקות קשת. צורתו של הצביר מזכירה במעומעם פרפר פורש כנפיים ומכאן שמו. גילו של הצביר מוערך בכ-100 מיליון שנים בלבד. כמו בצבירים פתוחים אחרים, מרביתם של 80 הכוכבים בצביר הם כוכבים צעירים מסוג ספקטרלי B, אך הכוכב הבהיר ביותר בצביר הוא BM בעקרב - על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K, שצבעו הכתום בולט על רקע שאר הכוכבים בצביר שצבעם לבן - כחלחל. זהו כוכב משתנה סדיר למחצה שבהירותו נעה מדרגה 5.5 לדרגה 7. מדיה וקבצים בנושא צביר הפרפר בוויקישיתוף M6 בקטלוג מסיה באתר SEDS. צביר הפרפר, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
מאיר איזנשטטר

הרב מאיר איזנשטטר (נודע בכינוי: מהר"ם אַ"ש; ה'תק"ם, 1780, - כ"ד בטבת ה'תרי"ב, 1852) היה מגדולי רבני הונגריה במאה ה-19, פוסק ומנהיג אורתודוקסי בולט, ועמד בראשות ישיבה גדולה בהונגריה. נולד בשנת ה'תק"ם בעיר שוסבורג וגדל באיזנשטט שבהונגריה (כיום באוסטריה), לרב יהודה ליב אשר כיהן בה כשליח ציבור. תחילה למד אצל אביו ואצל רבי רפאל מגלאגוב הדיין באיזנשטט, ואחר כך היה מראשוני תלמידיו של החת"ם סופר בישיבתו בעיר מטרסדורף ואחר כך בפרשבורג, ונחשב לאחד מגדולי תלמידיו. בשנת תקס"ב נישא לחנה בת רבי דוד דייטש מחבר ספר "אהל דוד" אב בית דין ימניץ, סרדהאל (כיום דונאיסקה סטרדה Dunajská Streda בסלובקיה), פראונקירכן, ונאוועמסטא (עיר חדש). בסביבות שנת תקס"ז נתקבל לאב בית דין באיה, ובשנת תקע"ז עבר לכהן כאב בית דין בלשגיארמט, שם הקים ישיבה, ובה כשישים תלמידים. בסוף שנת תקצ"ה החל לכהן כאב"ד בעיר אונגוואר, בה הקים ישיבה גדולה אשר למדו בה מאות תלמידים, מהם מחשובי רבני הונגריה. לאחר פטירת רבו רבי משה סופר (ה"חת"ם סופר"), החל להשיב תשובות בהלכה למאות שואלים, ומאז נחשב למנהיג הבולט ביותר של יהדות הונגריה האורתודוקסית. בנו רבי מנחם א"ש אב"ד חוסט, ואחר כך ממלא מקומו אביו ברבנות אונגוואר. בנו רבי יהודה אב"ד סובוראנץ. בנו רבי חיים. בתו מרת שרה נישאה לרבי צבי הירש וייס אב"ד סערדנא זבורוב ומאדיאר לאפיש שבהונגריה ודאמבראווא שבגליציה. בתו מרת שבע נישאה לרבי שמעון קעהלמן מלמברג. בתו מרת אסתר נישאה לרבי מרדכי לייב בנעט. בתו מרת יהודית. רבי חיים סופר אב"ד פעסט רבי אשר אנשיל יונגרייז אב"ד צ'נגר רבי יואל צבי ראטה אב"ד חוסט רבי שלמה יהודה טאבאק ראב"ד סיגעט רבי צבי הירש פרידמן - האדמו"ר מליסקא רבי משולם פייש לאווי - האדמו"ר מטאהש רבי יוסף מאיר וייס - האדמו"ר מספינקא רבי שמואל פרנקל - האדמו"ר מדאראג רבי יהושע השיל פריד - האדמו"ר מקאפיש רבי יצחק מנחם קיזעלניק - האדמו"ר מרעזאווליא רבי יהודה מודרן - ראש ישיבה בסיגעט רבי דוד לייב זילברשטיין - רב וראש ישיבה בואץ. שו"ת אמרי אש ב' חלקים אמרי בינה על הש"ס אמרי יושר דרשות אמרי אש על התורה והגדה של פסח השיר "באו זרים למקדשי" לחנוכה מקורו בזמר ארוך יותר לחנוכה שכתב מהר"ם א"ש. שו"ת אמרי אש ב"היברובוקס". אמרי יושר - דרשות, ב"היברובוקס" אמרי בינה - על סדר מועדים ונשים, ב"היברובוקס" מאיר בן יהודה ליב איזנשטט (1786-1852), דף שער בספרייה הלאומית אין להחליפו ברבי מאיר איזנשטט רבה של העיר אייזנשטאט בעל ה"פנים מאירות", שכינויו היה לעיתים זהה. לשון הכתב סופר בהספדו עליו (דרשות כתב סופר): "הגאון מהר"ם זצ"ל היה גדול שבתלמידי אבא מאור הגולה הגה"ק זצ"ל, מובחר שבבחירי תלמידיו בתורה בצדקות ובמדות" נתן אלנתן, נתינת הדורות, באתר אוצר החכמה רבי מנחם איזנשטטר, זכרון יהודה, מונקאטש תר"ס, דף עב:, באתר היברובוקס.
המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן

המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן שבאוניברסיטת חיפה ממוקם על הר הכרמל בחיפה. המכון הוקם בשנת 1988 בתרומת בטי ופיליפ זינמן מארצות הברית. בהיות המכון ממוקם על רכס הכרמל, הוא שם לו למטרה להתמקד בעיקר במחקר הארכאולוגי של צפון ארץ-ישראל, בד בבד עם חפירות הנערכות גם במרכזה ודרומה של ישראל. במכון חוקרים, עמיתי מחקר ותלמידי מחקר מהחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה וחוקרים נוספים מהישראל והעולם שתחום מחקרם נושק למגוון תחומים ותקופות; החל מן התקופות הפרהיסטוריות, דרך המקראיות, הקלאסיות וכלה בימי-הביניים והתקופות המוסלמיות. בנוסף, במכון מספר מעבדות מחקר ושירות. במסגרת מחקרי השדה במכון מתקיימות בכל שנה מספר חפירות וסקרים ארכאולוגיים. בין אלה ניתן לציין את החפירות באתר המורשת העולמית נחל מערות, תל צף, תל אסור, סקר הר מנשה, אתרים בני התקופה הכלקוליתית והברונזה הקדומה בבקעת הירדן (שייח' דיאב 2, פצאל 2 ועוד), ירושלים, סוסיתא, המונפור, אתר המורשת העולמית בית שערים, מחצבות נשר-רמלה, ואתרים נוספים בגולן, בגליל התחתון והעליון, ובבקעת הירדן. בשנים האחרונות מעורב המכון בפעילות ארכאולוגית, שימורית וציבורית בגן לאומי שקמונה (פורפיראון) שלחופה של חיפה, עם הפיכתו לגן קולט קהל. המכון מעניק ייעוץ ועורך חפירות הצלה מגוונות בכל רחבי הארץ עבור גופים ממשלתיים, ציבוריים ופרטיים. עם סיום חפירות ההצלה משוחרר בדרך כלל השטח בידי רשות העתיקות להמשך פיתוחו בידי היזם. במכון פועלות מספר מעבדות מחקר ושירות. המעבדה לחקר כלי אבן ועיבוד קדום של מזון – המעבדה חוקרת את השימוש בכלי אבן החל מן התקופות הפרהיסטוריות וכלה בהיסטוריות. במעבדה מנסים להתחקות אחר אופן השימוש בכלים, מקור החומר הגולמי ואופן עיבוד המזון בעת העתיקה. המעבדה לחקר סימני שימוש – המעבדה מתמחה באיתור סימני שימוש מיקרוסקופיים על גבי כלי אבן וכלי צור. סימני השימוש השונים מאפשרים את זיהוי הפעולה שהביאה יצירת סימני השימוש ועל ידי כך גם לשחזר את הכלי ואופן השימוש בו. לדוגמה השימוש בלהבי צור לחיתוך דגניים, בשר או בתעשיית הקדרות. המעבדה לשימור – המעבדה מתמחה בשימור של מגוון ומרים וממצאים עתיקים, ובעיקר שימור מתכות קדומות הכולל גם ניקוי ושימור מטבעות, שמקרום בחפירות חוקרי המכון וגם כשירות עבור מחקרי שדה חיצוניים. המעבדה לפטרוגרפיה – המעבדה מתמחה בהכנת שקפים פטרוגרפיים מגוונים של ממצאים עתיקים ודגימות גאולוגיות לשם ניתוחם. אתר רשמי אוניברסיטת חיפה, המכון לארכיאולוגיה על שם זינמן, דף שער בספרייה הלאומית