laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קורנליה פונקה

קורנליה פונקה (בגרמנית: Cornelia Funke; נולדה ב-10 בדצמבר 1958) היא סופרת ילדים גרמנייה עטורת פרסים. ידועה בעיקר בשל הספרים מלך הגנבים וטרילוגיית לב של דיו. מתמקדת בעיקר בסוגות הפנטזיה וההרפתקאות. רבים מספריה תורגמו לשפות רבות והיו לרבי מכר, ומעל 20 מיליון עותקים מהם נמכרו ברחבי העולם. פונקה נולדה בשנת 1958 במחוז וסטפאליה שבגרמניה. בילדותה, רצתה להיות אסטרונאוטית או טייסת, אבל החליטה ללמוד פדגוגיה באוניברסיטת המבורג. לאחר שסיימה את לימודיה עבדה פונקה במשך שלוש שנים כעובדת סוציאלית, במהלכן התמקדה בעבודה עם ילדים שחוו בעברם מצוקה. היא עסקה במידה מועטה באיור ספרים, אך עד מהרה עברה לכתיבת ספרים משלה. השראתה באה לה מסוג הספרים אשר עניינו את ילדי המצוקה עימם עבדה. במהלך סוף שנות ה-80 ושנות ה-90, פונקה ביססה את עצמה כסופרת בגרמניה עם שתי סדרות ספרי-ילדים, סדרת הפנטזיה Gespensterjäger וסדרת Wilde Hühner. פונקה כונתה ה"ג'יי קיי רולינג של גרמניה", אך למרות הצלחתה בגרמניה תורגמה לאנגלית לראשונה רק בשנת 2002, עם הספר Herr der Diebe. הספר תורגם כמלך הגנבים והגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס. הספר Drachenreiter, אשר תורגם לאנגלית כDragon Rider בשנת 2004, נשאר ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס במשך 78 שבועות. בהמשך להצלחת ספרים אלו, תורגם הספר Tintenherz - לב של דיו, אשר זכה בפרס ספרותי לספרות ילדים. הצלחת הספר הובילה לתרגום המשך הסדרה, כשף של דיו (אשר זכה גם הוא בפרס ספרותי) ומוות של דיו. פונקה עבדה כמפיקה בסרט "לב של דיו", אשר התבסס על ספרה באותו השם. רוב ספריה של פונקה לא תורגמו עד כה לעברית. פונקה חיה כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם בעלה ושני ילדיה. 2006 - מלך הגנבים 2007 - מיק וגורי במערב הפרוע 2007 - החברות הכי טובות בעולם 2008 - לב של דיו 2009 - הנסיכה האבירה 2011 - כשף של דיו 2012 - מוות של דיו 2012 - איגריין האמיצה 2012 - רוכב הדרקונים 2013 - אדם האבן אתר האינטרנט הרשמי של קורנליה פונקה קורנליה פונקה, ברשת החברתית Goodreads קורנליה פונקה (1958-), דף שער בספרייה הלאומית קורנליה פונקה, אתר כנרת זמורה ביתן דביר ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וארדאר

וָארְדָאר (במקדונית: Вардар, ביוונית: Αξιός, אָקְסִיוֹס) הוא הנהר הארוך ביותר במקדוניה הצפונית, וזורם גם בשטח יוון. אורכו 388 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו 24,438 קמ"ר. מקורו ברכס הרי שר פלנינה, ליד העיר גוסטיבר, ונתיבו עובר דרך העיר סקופיה עד למוצאו בים האגאי, מערבית לסלוניקי שבחבל מרכז מקדוניה ביוון. מקור המילה וארדאר מהשם וורדו-וורי, מהשפה הפרוטו-הודו-אירופית אשר קדמה לקבוצת השפות ההודו-אירופאיות ומשמעה "מים שחורים". ביוונית מכונה הנהר "אקסיוס" ומשמעות השם "מים כהים" בניב התראקי העתיק. הנהר מוזכר גם בכתביו של הומרוס. באזור שפך הנהר האדמה פורייה ובשטח מגדלים גידולים חקלאיים שונים. בשטח מקדוניה הצפונית תוואי הנהר ברובו הררי. לאורך תוואי הנהר עוברים הכביש המהירים כביש מספר 1 – חוצה יוון והכבישים M1 ו-E75 במקדוניה הצפונית. בתוואי המקדוני של הנהר שורר אקלים ממוזג אשר משתנה בהדרגה לאקלים ים תיכוני ככל שמקרבים לשפכו. הטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 10oc ל 14oc. השטח מדרום מזרח לנהר, המהווה שני שלישים משטחה של מקדוניה הצפונית, מכונה על שמו, מקדוניה הווארדארית והיה עילה לסכסוכי גבול ומלחמות בין סרביה, יוון וממלכת בולגריה עוד מחתימת חוזה סן סטפנו אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית. הבולגרים רואים בשטח חלק ממולדתם ההיסטורית משום שהיה חלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה, תוך שהערים אוחריד וסקופיה היו ערי בירתה. קרבות כבדים התנהלו באזור במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה והוא היווה את הזירה העיקרית בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, כאשר בסיומה הובסו הבולגרים ואיבדו את השטח בהתאם לסיכומי חוזה ניי. בתקופת מלחמת העולם השנייה הצטרפה ממלכת בולגריה למדינות הציר והוורמאכט אשר נכנס לבולגריה ללא קרב, השתמש בשטחי המדינה כבסיס לכיבוש ממלכת יוגוסלביה. גרמניה הנאצית מסרה את השטח לבולגרים בעלי בריתם כפיקדון עד סוף המלחמה, תוך הבטחה להכרה בתביעותיהם הטריטוריאליות לאחריה. הצבא הבולגרי עצר וגירש באכזריות את כל יהודי מקדוניה הווארדארית אל מחנה ההשמדה טרבלינקה, לפי צו המלך בוריס השלישי. לאחר המלחמה, הוחזר השטח ליוגוסלביה. מדיה וקבצים בנושא וארדאר בוויקישיתוף וארדאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון הומרוס (באנגלית). יושע, ניסים, "השועל הבלקני – על חלקה של בולגריה בהשמדת יהודים", באתר "יד ושם".
ירדנה מלר-הורוביץ

ירדנה מלר-הורוביץ (נולדה ב-11 במרץ 1954) היא אשת ציבור ישראלית. הייתה עובדת הכנסת במשך 45 שנה אשר מתוכן כיהנה 12 שנה כמזכירת הכנסת, והאישה הראשונה בתפקיד זה. מלר-הורוביץ היא בתם של יוסי ואליה מלר. אביה, מראשוני התושבים בעיר נתניה, היה מעורב בפרשת הסרג'נטים, ולימים חבר תנועת הליכוד. מלר-הורוביץ היא בוגרת תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. מלר-הורוביץ הייתה עובדת הכנסת החל משנת 1977, ראשית כמזכירת סיעת הליכוד, החל מ"המהפך" של מנחם בגין ובמשך כעשרים שנה (במהלכן אף שובצה, בבחירות לכנסת ה-12 במקום ה-101 ברשימת הליכוד לכנסת) ולאחר מכן כחמש שנים כמנהלת הוועדה לענייני ביקורת המדינה וועדות משנה נוספות. לאחר מכן כיהנה כמנהלת לשכת יו"ר הכנסת. בשנת 2004 נבחרה כסגנית מזכיר הכנסת, וכחלק מתפקיד זה אף ניהלה וריכזה ועדות מסוימות שהוקמו על ידי יושב ראש הכנסת ומינהל הכנסת. ב-2 במרץ 2010 נבחרה על ידי נשיאות הכנסת כמזכירה השביעית של הכנסת וכאישה הראשונה בתפקיד זה. מלר-הורוביץ החלה לכהן כמזכירת הכנסת חודש לאחר מכן, ב-2 באפריל, עם מינויו של מזכיר הכנסת היוצא, עו"ד איל ינון, ליועץ המשפטי לכנסת. ב-8 במרץ 2022 ניהלה את ישיבת המליאה האחרונה שלה, לאחר 12 שנה כמזכירה ו-45 שנה בכנסת. היא סיימה את תפקידה באופן רשמי ב-31 במרץ. מלר-הורוביץ גרושה ואם לבת. גרה בירושלים. מדיה וקבצים בנושא ירדנה מלר-הורוביץ בוויקישיתוף מזכירת הכנסת היוצאת על הקדנציה האחרונה: היו מצבים שהרגשתי שלבי מתכווץ. ממש כאב לי, בפודקאסט של נדב פרי, 6 ביולי 2022 אבנר בורוכוב ועמיחי אתאלי, "כשהמזנון התרוקן, ידעתי ששריד או בגין נואמים": מזכירת הכנסת היוצאת חושפת את מה שקורה במסדרונות המשכן, באתר ynet, 11 במרץ 2022 חזקי ברוך, צמרת המדינה נפרדה ממזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ: "את סופרסטאר", באתר ערוץ 7, 8 במרץ 2022 גדעון אלון, חוזרים ללימודים, באתר ישראל היום, 8 ביוני 2015
יעקב אריה סלבנדי

הרב ד"ר אדולף יעקב אריה סלבנדי (סלפנדי; ד' בשבט ה'תקצ"ז, 1837 - כ"ד בכסלו תרע"ד, 1913) היה רב בדירקהיים וגליל פרנקנטאהל בגרמניה, ממנהיגי חובבי ציון ופעיל למען יישוב ארץ ישראל. סלבנדי נולד בעיר ראג בהונגריה למשפחה שיוחסה לרב נפתלי כ"ץ. הוא למד תורה ועברית בעיר מולדתו, ולאחר מכן נסע לפרשבורג ללמוד אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר. אחר כך עבר לליפניק ללמוד אצל הרב שלמה קווטש וכשהלה עבר לניקולסבוגר עבר יחד עמו. כשנפטר הרב קוועטש הוא שב לראג ולמד לצורך קבלת תעודת בגרות. בין השנים 1859-1863. למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם כתב דוקטורט על הרב יוסף קמחי סלבנדי התמנה לרב בעיירה ברנט שליד דנציג ולאחר שנתיים עבר להיות מחוז רב מחוז פרנקנטאהל-דירקהיים בפלטינאט הבווארי (כיום חלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה), שם כיהן משך יותר מ-30 שנה. הרב סלבנדי אסף כספים למען יהודים נרדפים ברוסיה ובפרס ובסביבות שנת 1877 החל לאסוף כספים למען יישוב ארץ ישראל. במשך מעל 30 שנות פעילות הוא כתב הוציא כ-1100 מאמרים הנוגעים לענייני ארץ ישראל במסגרת פעילות איסוף הכספים. בערוב ימיו רכש פאול נתן חלקת אדמה סמוך לפתח תקווה לצורך הקמת מושבה על שמו של סלבנדי. ידיד של סלבנדי נתן לבנו אלף קופות התרמה כדי לאסוף כסף למימון הקמת המושבה וכן לצורך מימון מבנה לבית יתומים שהיה אמור לעבור אליו מירושלים. אולם בגלל מלחמת העולם הראשונה הכספים לא נאספו והאדמה שימשה את קבוצת רודגס ובהמשך הוקם עליה כפר אברהם אשר יש אומרים [דרוש מקור] נקרא על שמו, תוך שימוש מוטעה בשם אברהם במקום אריה. על שמו רחוב בשכונת כפר אברהם בפתח תקווה. עקיבא ברוך פוזנר, "הרב ד״ר יעקב אריה סלפנדי (אדולף סאלפענדי) ז"ל, ופעולותיו למען ארץ ישראל"; מתוך: אברהם אלמליח, חמדת ישראל (עמודים 136-145) הרב יעקב אריה ד"ר סלפנדי, מוריה, 7 בינואר 1914, עמ' 3 פוזנר, עמוד 146
יעקב אושמן

יעקב אושמן (נולד ב-4 בנובמבר 1953) הוא פרופסור מן המניין ומחזיק הקתדרה על שם לואיס והלן רוגוב להנדסה אווירונאוטית בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. שטחי המחקר שלו הם שיערוך, זיהוי והיתוך מידע (information fusion), עם יישומים להנחיה, ניווט ובקרה במערכות אוויר-חלל. יעקב אושמן נולד ב-4 בנובמבר 1953. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה בהנדסת אווירונאוטיקה בטכניון בשנת 1975 ותואר דוקטורט למדעים במוסד בשנת 1986. נושא הדוקטורט שלו היה: Eigenfactor Methods in Optimal Linear Estimation, בהנחיית פרופ' יצחק יואב בר-יצחק. אושמן שירת כמהנדס בלהק ציוד בחיל האוויר בין השנים 1975 ל-1981. היה עמית-מחקר ופרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק בבאפאלו בשנים 1988-1987. עבד במרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א בשנים 1998-1996. משנת 1989 הוא פרופסור בסגל הפקולטה לאווירונאוטיקה וחלל בטכניון. בשנת 2004 זכה בפרס על-שם פרופ' מאיר חנין בגין עבודת מחקר מצטיינת בתחום האווירונאוטיקה והחלל. בין השנים 2013-2014 היה דיקן הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. הוא עמית (Fellow) באגודה האמריקאית לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (AIAA) וכן באיגוד הבינלאומי למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE). בשנים 2003-2008 הוא היה נשיא של איגוד ישראלי לבקרה אוטומטית. האתר האישי של אושמן דף אישי באתר הטכניון יעקב אושמן באתר גוגל סקולר RESUME - Yaakov Oshman, הטכניון AIAA Fellows, AIAA IEEE Fellows Directory - Member Profile, services27.ieee.org IAAC — Israeli Association for Automatic Control, iaac.technion.ac.il ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס ליבהבר

פרס מרק והניה ליבהבר לעידוד סובלנות דתית בישראל הוענק על ידי מכון שכטר למדעי היהדות החל משנת 1997 עד שנת 2014 עבור תרומה משמעותית להשגת סובלנות דתית ופתיחות תרבותית בישראל. הפרס נוסד בעקבות רצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בשנת 1995 ביוזמת הרב מרק ליבהבר, ממנהיגי הקהילה היהודית בצפון אמריקה ואשתו ד"ר הניה ליבהבר. הפרס כולל מענק כספי בשווי של 40,000$. חתן הפרס נבחר על ידי ועדה ציבורית, ועליו להדגים בפעולותיו והתבטאויותיו מחויבות לעקרונות הדמוקרטיה והסובלנות בשילוב עם ערכי היהדות. רשימת הזוכים: תשע"ה - אתי אנקרי, והרב ד"ר בני לאו תשע"ד - אהוד בנאי, ומיכה גודמן תשע"ג - דב אלבוים, וקובי אוז תשע"ב - הרב פרופ' דוד הרטמן ופרופ' נעמה צבר בן-יהושע תשע"א - יהורם גאון והרב פרופ' נפתלי רוטנברג תש"ע - ג'קי לוי ושלמה גרוניך תשס"ט - מוקי צור תשס"ח - הרב מיכאל מלכיאור תשס"ז - דבורה גולדמן גולן תשס"ו - רותי להבי תשס"ה - אסנת אלנתן תשס"ד - יהודית אדלמן גרין תשס"ג - ד"ר גילי זיוון ושרון לשם-זינגר תשס"ב - ד"ר אריה גייגר תשס"א - הרב רוברטו ארביב תש"ס - שי זרחי תשנ"ט - במבי שלג תשנ"ח - הושע פרידמן בן שלום
חוה אורטמן

חווה אורטמן (נולדה ב-13 ביוני 1951) היא שחקנית ישראלית ומורה למשחק ובימוי בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים ובבית הספר לביטוי בימתי "הדרך" בהנהלת אייל כהן. אורטמן נולדה בפולין ב-1951. למדה בחוג לאמנות התיאטרון ובחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, במרכז להכשרת מטפלים בהבעה ויצירה, במגמה לפסיכודרמה, ובית הספר להשתלמויות של סמינר הקיבוצים. נמנתה עם חברי קבוצת פרויקט קריית שמונה בהדרכת נולה צ'לטון. "אופניים לשנה", "נעים", "סורגים", בית ברנרדה אלבה, "בערבות הנגב", "שיחות עם אבי", "נעורי וורדה'לה", "המלך הלך לישון", "הם" בבימוי ג'וזף צ'ייקין, "חמש", "עסקי גברים", "מחכים לגודו" (גם תרגמה את המחזה), "המשרתות", "הזונה הגדולה מבבל", "זמן שרוף", "שיחות עם אבי", "האזרח העומד מעל לכל חשד", אדיפוס המלך, "לצאת מכאן", "מאדאם בטרפליי", "אלטלנה", מחכים לגודו, רוחות. "בדמות חוה" (1989), בימוי: איציק ויינגרטן, "מה בעניין שמחה יחזקאל" (תאטרונטו 1994), בבימוי: דניאלה מיכאלי. בשנת 1980, תפקיד ראשי בסרט "מעגלים של שישבת"- במאית עידית שחורי "ההתחלפות" – במאי: ערן קולירין "שבלולים בגשם" – במאי: יריב מוזר "צדק מוחלט" - במאי: ארנון צדוק "מתחם אויב" -לצד ליאור אשכנזי ואמיר שביב "המקוללים", בתפקיד אביבה אורי, ערוץ 8 "רמזור" - קשת, ערוץ 2 "סיטון"- הערוץ הראשון "עניין של זמן"- הטלוויזיה החינוכית הישראלית "זגורי אימפריה", בתפקיד אלגריה, HOT 3 "מתים לרגע", בתפקיד אביבה, HOT 3 "טירונות" - רשת, ערוץ 2 "oboy", בתפקיד ברטה לוין, ערוץ הילדים "קיבוצניקים", בתפקיד תמר שדה, HOT 3 ב-1982 נישאה לסמי אלקיים, אסיר עולם בעוון רצח, ונולדו להם שתי בנות תאומות (שאחת מהן נהרגה בתאונת רכיבה על סוסים בשנת 2004, בהיותה בת 18). כעבור שנים אחדות, השניים התגרשו. חוה אורטמן, ברשת החברתית פייסבוק חוה אורטמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רן בוקר, "זגורי אימפריה עושה טוב למרוקאים", באתר ynet, 18 בפברואר 2015 אור בר שלום, עכבר העיר אונליין, "מקווה שאין בי שום דבר שדומה לסבתא מזגורי", באתר הארץ, 30 במרץ 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סורין סולומון

סורין סולומון (נולד ב-17 בדצמבר 1953) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית. מחקריו עוסקים במדע המורכבות. נולד ב-17 בדצמבר 1953 בבוקרשט. בין השנים 1980 ל-1982 שירת בצה"ל. בשנת 1984 סיים את הדוקטורט במכון ויצמן. בשנת 1989 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית ובשנת 1994 מונה לפרופסור מן המניין. נשוי ליוליאנה, ואב לשלושה ילדים. מתגורר בירושלים. למה לא חשבתי על זה קודם, מאת יעקב גולדנברג, דוד מזורסקי, סורין סולומון, הוצאת בית עלים. Microscopic Simulation of Financial Markets, with M. Levy and H. Levy, Academic Press, New York, 2000 אתר אישי באתר האוניברסיטה העברית How Do Economies Grow, How Do They Interract, How Do They Fall and How Do They Recover? הרצאת וידאו מאת סולומון קורות חיים קצרים קורות חיים נוספים סורין סולומון, באתר גוגל סקולר סורין סולומון, באתר Semantic Scholar
באשיר מח'ול

באשיר מח'ול (בערבית: بشير مخول; נולד ב-1963) הוא אמן וחוקר פלסטיני-ישראלי החי ועובד באנגליה. מ-2017 נשיא האוניברסיטה לאמנויות היצירתיות. נולד בכפר מח'ול בגליל למשפחה ערבית נוצרית ענייה. למח'ול תשעה אחים ואחיות. כשהיה בן חמש מת אביו. בגיל 13 החל לעבוד בבניין כדי לעזור בפרנסת המשפחה. עבר בראשית שנות התשעים לבריטניה ללימודי תואר ראשון באמנות בליברפול פוליטכניק. המשיך לתואר שני ודוקטורט אותו סיים בשנת 1995 באוניברסיטת המטרופולינית של מנצ'סטר (Manchester Metropolitan University). היה ראש המחלקה לאמנות ועיצוב ומנהל מכון המחקר של מדיה לאמנות ועיצוב באוניברסיטת לוטון, פרופסור לאמנות וראש "בית הספר לאמנות של וינצ'סטר" באוניברסיטת סאות'המפטון וסגן-נשיא אוניברסיטת בירמינגהם. ב-2017 מונה לנשיא האוניברסיטה לאמנויות היצירתיות. בשנת 2011 השתתף בכתיבת ספר של סולימאן מנסור. יצירותיו של מח'ול עוסקות בנושאים של זהות והגירה, ובאופן בו הם משתלבים ומושפעים מתהליכי ייצור וצריכה, היעדר ועודפות. מח'ול הציג את עבודותיו ברחבי בריטניה ובעולם, בין היתר בגלריית הייוורד בלונדון, טייט ליברפול, המוזיאון הלאומי של ירדן, מוזיאון הרצליה, ובביאנלה ה-55 בוונציה ב-2013. Return in Conflict, IssueArt Publishing; 1st edition (2007) Return, Deebi Publishing; 1st edition (2007) Dust and Dispute, Bashir Makhoul (Author), עודד שמשון (Author), Aissa Deebi (Author), Elsabar Association; 1st edition (2007) Near, ArteEast; 1st edition (2004) Symbiosis: International Touring Exhibition of Recent Work by Bashir Makhoul and Alnoor Mitha, Mid-Pennine Arts Association; 1st edition (May 1998) Hold, Leeds Metropolitan University Gallery; 1st edition (1999) Al hijara: 1993, Huddersfield Art Gallery Symbiosis 1997, liverpool biennale of contemporary art Hold, 1999, Leeds Metropolitan University,UK | herzliya museum Near, (2004), ArteEast New York Return, 2007 Return in conflict (2008), Chenzen Museum Dust and dispute (2008), Umm el-Fahem Art Gallery Enter Ghost, Exit Ghost 2012,Yang Gallery Beijing Giardino Occupato 2013, International Art Exhibition at Venice Biennale House of Cards 2014, launch of two exhibitions in Manchester The Genie 2014 IWM North for Asia Triennial Manchester Floating free 2015, Al Hoash Gallery– Jerusalem| Birzeit University Museum. 2018: תערוכת יחיד של האמן באשיר מח'ול גלריית אום אל פחם, אוצרים: ג'ונתן האריס וגורדון הון, פריד אבו שקרה, סאלי הפטל נוה וראפת חטאב. אתר האינטרנט הרשמי של באשיר מח'ול בארכיון האינטרנט באשיר מח'ול, ברשת החברתית פייסבוק באשיר מח'ול, ברשת החברתית LinkedIn בשיר מחול (1963-), דף שער בספרייה הלאומית לצלם דרך אבק ריאיון ציורים של מח'ול UCA appoints Professor Bashir Makhoul as Vice-Chancellor, University for the Creative Arts, ‏2017-04-26 (באנגלית) (ארכיון) Sparking the Creative Flame: Interview with Professor Bashir Makhoul, Welcome to Saxton Bampfylde - Global Executive Search & Leadership Consulting, ‏2018-07-13 (באנגלית)
אמוץ עגנון

אמוץ עגנון (נולד ב-5 בפברואר 1955) הוא גאולוג וגאופיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו עוסקים ברעידות אדמה, בפליאומגנטיזם, ובשינויי גובה פני הים. אמוץ עגנון נולד בירושלים. הוא בנם של מהנדס המכונות חמדת עגנון ואשתו פנינה, ונכדו של הסופר ש"י עגנון. בצבא שירת בסיירת מטכ"ל. למד לתואר ראשון ושני בגאולוגיה באוניברסיטה העברית. את תואר הדוקטור בגאופיזיקה השלים בשנת 1988 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 2004 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית. זכה בפרס לנדאו של מפעל הפיס ובשנת 2007 זכה בפרס על שם רפאל פרוינד מטעם החברה הגאולוגית הישראלית. שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטת סטנפורד. נשוי לפרופסור דפנה גולן, סוציולוגית, ואב לשני ילדים. מתגורר בירושלים. אמוץ עגנון, באתר האוניברסיטה העברית פרופ' אמוץ עגנון, רעידות אדמה: היכן, מדוע, מתי?, הרצאת וידאו אמוץ עגנון, דף שער בספרייה הלאומית
ואדי פוכין (נחל)

ואדי פוכּין (לעיתים ואדי פוקין או ואדי אלפוקין, בערבית: وادي فوقين או وادي فوكين) הוא נחל הזורם בהרי ירושלים ונשפך לנחל עציונה. אל הוואדי זורמים תשעה (או אחד-עשר) מעיינות הנובעים בתחומו. היישוב הפלסטיני ואדי פוכין שוכן לצד הנחל, ותושביו משתמשים בערוץ הנחל לחקלאות אורגנית[דרוש מקור]. הנחל סמוך גם לעיר היהודית ביתר עילית. הצילו את ואדי פוכין באתר בית ספר שדה כפר עציון. הדרך למסלול בוואדי פוכין, אתר "מסלולים". עיינות ואדי פוכין, טיולים ואתגרים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר הג'ונגל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ספר הג'ונגל – אנתולוגיה של סיפורים קצרים שנכתבו בידי רודיארד קיפלינג ספר הג'ונגל (סרט, 1967) – סרט קולנוע מונפש של חברת וולט דיסני שיצא בשנת 1967 ספר הג'ונגל 2 – סרט שיצא בשנת 2003 ומהווה סרט המשך לסרט מ-1967 ספר הג'ונגל (סרט, 1994) – עיבוד קולנועי משנת 1994 בבימויו של סטיבן סומרס ספר הג'ונגל (סרט, 1998) – סרט לייב אקשן מ-1998 של דיסני. ספר הג'ונגל (סרט, 2016) – סרט המבוים על ידי ג'ון פאברו שיצא ב-2016 ספר הג'ונגל (מחזמר) – מחזמר ישראלי המבוסס על עלילת הספר מסיפורי ספר הג'ונגל – סדרת אנימה ששודרה ב-1989 כללה 52 פרקים ועיבדה רבים מהסיפורים, תוך כדי הוספת פרטים ושינויים לא-מעטים ספר הג'ונגל (סדרת אנימציה) – סדרת אנימציה ממוחשבת אמריקאית משנת 2010 ג'ונגל (פירושונים)
תריס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תריס – התקן המושם על פתח חלון או דלת במטרה להגביל כניסת אור. תריס – מילה נרדפת למגן בלשון חז"ל בלוטת התריס – בלוטה השייכת למערכת האנדוקרינית ומפרישה הורמונים המשפיעים על קצב המטבוליזם בגוף תריס (צילום) – אחד ממרכיבי הצמצם במצלמה (ראו גם: מהירות התריס) "תריס" - ספרה הראשון של הסופרת אמילי עמרוסי טריז
מלחמת רוסיה–פרס

במהלך המאה ה-17 – המאה ה-20 התרחשו מלחמות רוסיה–פרס, שכללו כמה מערכות צבאיות בין המדינות. האם התכוונתם ל... מלחמת רוסיה–פרס (1651–1653) – ניצחון פרסי מינורי מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723) – פלישה רוסית בהנהגת פיוטר הגדול מלחמת רוסיה–פרס (1796) – תגובה רוסית לכיבוש טביליסי על ידי הפרסים. מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) – תגובה פרסית לצירוף מזרח גאורגיה לרוסיה. מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) – ניסיון פרסי להחזיר לעצמו את השטחים שאבדו במלחמה הקודמת. פלישה רוסית לפרס (1911) הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן – פלישה בריטית-רוסית לאיראן במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאוני סוואן

לאוני סוואן (Leonie Swann; נולדה ב-1975 בדכאו, גרמניה) הוא שם העט של סופרת גרמניה, אשר אינה חושפת את שמה האמיתי. ספריה עוסקים בתעלומות בלשיות הנפתרות באמצעותם של בעלי חיים. סוואן למדה פילוסופיה, פסיכולוגיה וספרות אנגלית באוניברסיטת מינכן, וכיום מתגוררת בברלין ומשלימה את הדוקטורט שלה שעוסק בסופר האמריקאי הנרי ג'יימס. בשנת 2006 יצא ספרה "גלנקיל, מותחן כבשים" בגרמניה, ובמהרה הפך לרב-מכר עולמי, ותורגם ל-32 שפות שונות. הספר יצא לאור בעברית ב"ספרייה לעם" של עם עובד, בתרגומה של טלי קונס. ספרה השני, "גארו, מותחן כבשים ועזים", ראה אור בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2011, בתרגומו של ארז וולק. גם ספרה השלישי, "גריי", יצא לאור בעברית באותה הוצאה (ב-2019), בתרגומו של וולק. שירי לב-ארי, רועה ואינו נראה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2008 גלנקיל - מותחן כבשים, פתיחת הספר, באתר הארץ, 7 ביולי 2008 עמנואל פינטו, החיים על פי כבש, באתר ynet, 29 ביולי 2008 פתיחת ספרה "גארו", אתר "סלונה" (הקישור אינו פעיל) דור בביוף, היגיון כבשים(הקישור אינו פעיל), ביקורת על ספרה "גארו", פורטל אנשי הספר. מאשה צור-גלוזמן, "גארו" מאת לאוני סוואן, מאה אחוז צמר, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2011 עופרה עופר אורן, "גריי": מה יודע תוכי לומר?, בבלוג "סופרת ספרים", 13 בפברואר 2020 יואב שי, גריי - התוכי קרא עם שחר, מגזין הספרות 'מחסום קריאה', 5 באפריל 2020 לאוני סוואן, ברשת החברתית Goodreads לאוני סוואן, באתר עם עובד גלנקיל, באתר עם עובד גארו, באתר עם עובד גריי, באתר עם עובד
היתוך (מתכת)

היתוך מתכת הוא חלק מתהליך הפקת מתכת, אשר מטרתו להפיק מתכת גולמית מעפרה. כך מתבצעת הפקת ברזל מתוך עפרת ברזל, נחושת מעפרת נחושת(אנ') ומתכות אחרות מתוך עפרותיהם. בתהליך ההיתוך נעשה שימוש בחום ובחומר כימי מחזר, בדרך כלל דלק שהוא מקור לפחמן כגון קוק, ובעבר פחם, כדי ליצור תגובת חיזור בעפרת המתכת. הפחמן נקשר כימית לחמצן שבעפרה ומותיר מתכת לא מחומצנת. הפחמן מתחמצן בשני שלבים, ראשית נוצר פחמן חד-חמצני ואחר כך פחמן דו-חמצני. כיוון שרוב עפרות המתכת אינן טהורות, לרוב יש צורך להשתמש אף בתלחים ("פלוקס") (באנגלית: Flux), בדרך כלל חומרים המכילים סידן פחמתי כגון אבן גיר, כדי להסיר סיגים. מבחינה כמותית, רוב המתכות הנמצאות בשימוש האדם מופקות בתהליך היתוך. עם זאת, היתוך אינו מתאים להפקת מתכות מסוימות, בהן: אלומיניום, כספית, ליתיום, ועוד. תהליך ההיתוך אינו מתמצה רק ב"התכת המתכת מתוך העפרה", כפי שלעיתים טועים לחשוב. רוב העפרות מכילות תרכובות שבהן המתכת קשורה ליסודות כימיים אחרים, כגון חמצן (היוצר תחמוצת), או גופרית (היוצרת סולפה). כדי להפיק מתכת יש לסלק יסודות אלה ביצירת תגובה כימית שבה הם נקשרים לפחמן. מכאן שתהליך ההיתוך מורכב משימוש בחומרים מחזרים אשר יקשרו עם אותם יסודות מחמצנים כדי לשחרר את המתכת. כיוון שרוב עפרות המתכת אינן מורכבות ממינרל טהור, יש צורך גם בשימוש בתלחים (כגון סיד) כדי ליצור תגובה כימית עם הפסולת ולהסירה כסיגים. באופן היסטורי, בתהליכי ההיתוך הקדומים נעשה שימוש בפחמן (שבפחם) כדי לגרום לחיזור בבדיל (מתוך המינרל קסיטריט SnO2), נחושת (מתוך קופריט Cu2O, מלכיט Cu2CO3(OH)2, ומינרלים אחרים), עופרת (מתוך תחמוצת עופרת(אנ') PbO), ולבסוף ברזל (מתוך המטיט Fe2O3 ומינרלים אחרים), כדי ליצור את התגובות הכימיות הבאות: 2 SnO2 + 2 C → 2 Sn + 2 CO2 2 PbO + C → 2 Pb + CO2 2 CuO + C → 2 Cu + CO2 2 Fe2O3 + 3 C → 4 Fe + 3 CO2 בכל התגובות הכימיות הללו הגורם המחזר היה פחמן חד-חמצני, כיוון שהפחם והתחמוצות נותרו מוצקים ולכן לא יכלו להגיב ישירות זה עם זה. הרשימה מעלה היא בסדר עולה של טמפרטורה הנדרשת להליך ההיתוך. לאור זאת ניתן להבין מדוע בתולדות הציוויליזציה האנושית תקופת הנחושת קדמה לתקופת הברונזה וזו קדמה לתקופת הברזל. תגובת חיזור יכולה להתרחש גם בטמפרטורה הנמוכה מטמפרטורת ההתכה של המתכת. תהליך זה נמצא בשימוש בכבשני ברזל וניתן להפיק ממנו גושי מתכת ספוגיים (מחוררים) שיש צורך בעיבוד נוסף כדי להביא לדחיסתם. בימי קדם, המקור העיקרי לבדיל היה בתחמוצת SnO2 (קסיטריט). המקור העיקרי לנחושת ועופרת היה בתרכובות גופריתיות (סולפות), Cu2S (קלקוסיט(אנ')), ו-PbS (גלנה); כדי להפיק את המתכת ממינרלים אלה היה צורך קודם לחמצנם, על ידי קלייה באוויר, בתגובות הכימיות הבאות: 2 CuS2 + 5 O2 → 2 CuO + 4 SO2 2 PbS + 3 O2 → 2 PbO + 2 SO2 כסף נמצא בטבע בדרך כלל במינרלים סולפידיים המעורבים יחד עם גלנה, לכן הותך תחילה עם עופרת ואחר כך הופרד ממנה בצריפה. כבשן מדיה וקבצים בנושא היתוך בוויקישיתוף technology/reduction-smelting היתוך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שי שמש, ברזל מכוכב אחר, באתר מדע גדול, בקטנה, 18 בדצמבר 2017 חומרים שתפקידם לסלק חומרים לא רצויים בתהליך ההיתוך
M2

M2 (מ-Messier 2, נקרא גם NGC 7089) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים דלי הנמצא במרחק של כ-37,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-150,000 כוכבים. זהו אחד מהצבירים הכדוריים הגדולים ביותר שמוכרים כיום. הצביר התגלה בשנת 1746 על ידי האסטרונום הצרפתי ממוצא איטלקי ג'ובאני דומניקו מראלדי, שגילה גם את הצביר M15, במהלך תצפיות שערך בכוכב שביט יחד עם ז'אק קאסיני (בנו של ג'ובאני דומניקו קאסיני). מראלדי תיאר את שני הצבירים כ"כוכבים ערפיליים", אך לא זיהה שמדובר בצבירים של כוכבים. בשנת 1760 התגלה הצביר על ידי שארל מסיה, שגם כן לא הבחין בכוכבי הצביר וסיווג אותו בקטלוג מסיה כערפילית. רק בשנת 1783 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שמדובר למעשה בצביר המורכב מכוכבים רבים. הצביר ניתן לצפייה בעין רק בחשיכה מוחלטת ובתנאי תצפית מיטביים, כ-5 מעלות מצפון לכוכב β בדלי. במשקפת או בטלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בגרם שמיים שאינו כוכב ורק בטלסקופ מקצועי ניתן להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 13.1. M2 הוא אחד הצבירים הגדולים ביותר שמוכרים כיום - קוטרו כ-175 שנות אור, כך שלמרות מרחקו הגדול - כ-37,500 שנות אור גודלו הזוויתי הוא כ-16 דקות קשת - כרבע מעלה. צורתו אליפטית והוא צפוף למדי - חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-10 שנות אור בלבד. מבין 150,000 הכוכבים שבו זוהו 21 כוכבים משתנים. הכוכבים הבהירים ביותר שבו הם ענקים אדומים וצהובים. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F4. גילו של הצביר מוערך בכ-13 מיליארדי שנים, כך שזהו אחד הצבירים ה"זקנים" בגלקסיית שביל החלב. מדיה וקבצים בנושא M2 בוויקישיתוף M2 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M2, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים W. H. Finlay: Concise catalog of deep-sky objects p. 7
M2 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מסיה 2 – צביר כדורי בקבוצת הכוכבים דלי בראדלי M2 - נגמ"ש לחימה ללוחמי חי"ר M2 בראונינג – מקלע כבד בקליבר 0.5 אינץ' M2 (כרטיס זיכרון) – כרטיס זיכרון הבזק של חברת סוני מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2 – קו רכבת תחתית עתידי במטרופולין תל אביב