laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מבדולח לעשן

מבדולח לעשן (בצרפתית: Du cristal à la fumée) הוא מחזה מאת האינטלקטואל הצרפתי ז'אק אטלי. בגרסה העברית עובד ונכתב כיצירה חדשה בידי הבמאית והמחזאית אורי אגוז. המחזה מגולל את הישיבה שערכה צמרת הנהגת הרייך השלישי שלושה ימים לאחר ליל הבדולח, והנחשבת על ידי ההיסטוריונים לאחר מהישיבות החשובות ביותר שהעבירו את גרמניה לשלב החיסול ב"פתרון הבעיה היהודית". בישיבה השתתפו בכירי השלטון הנאצי, ובהם הימלר, יוזף גבלס, והיידריך, ויד ימינו של הרמן גרינג החליט בה על הטלת קנס בסך מיליארד רייכסמארק על יהודי גרמניה, הוטלו עליהם שורה של מגבלות שלא היו קיימות עד אז - החלטה על נשיאת טלאי צהוב על דש הבגד, איסור החזקת עסקים פרטיים, הלאמת חברות יהודיות ועוד. אטלי הגיע לחקירת הנושא בעקבות ארכיונים נדירים שנתגלו בשנת 2005. חקירתו של אטלי חשפה לראשונה את תוכנה של הישיבה שעליה מתבסס המחזה. המחזה הועלה בספטמבר 2008 בתיאטרון רון-פואן (Théâtre du Rond-Point) שבפריז בבימוי דניאל מסגיש (Mesguich) ובהשתתפותם של פאודור אטקין (Atkine), ברנאר-פייר דונדייה (Donnadieu) ועוד. ב-9 באפריל 2010 עלה המחזה לראשונה בישראל, בתיאטרון הקאמרי, בבימויה ובעיבודה של אורי אגוז, במעמד נשיא המדינה שמעון פרס והמחזאי ז'אק אטלי. המחזה תורגם לעברית בידי רועי גרינוולד ובהצגתו השתתפו אלכס אנסקי, אברמ'לה מור, יחזקאל לזרוב/ יגאל זקס, דב רייזר, שי אגוזי, אוהד שחר/רודיה קוזלובסקי, גיל אלון, עמי ויינברג, ניר מנקי, רונן יפרח, נסים זוהר ועוד. בעקבות המחזה הופק הסרט "זרעי ההשמדה", המתעד את תהליך העבודה על המחזה ומשלבו בחומרים דוקומנטריים, ביניהם עדויות של ניצולים, שיח עם היסטוריונים ומעקב אחר צוות ההצגה והתמודדותו עם מורכבותו של החומר והקושי לגלם תפקידים מעין אלו על במה ישראלית. המחזה המלא, מבדולח לעשן, חלק א', בעיבודה ובימויה של אורי אגוז בתיאטרון הקאמרי המחזה המלא, מבדולח לעשן, חלק ב' (ההחלטה אודות הטלאי הצהוב) בעיבודה ובימויה של אורי אגוז בתיאטרון הקאמרי טריילר הסרט "זרעי ההשמדה" בעקבות ההצגה 'מבדולח לעשן' הסרט "זרעי ההשמדה" בעקבות ההצגה "מבדולח לעשן" בעיבודה ובימויה של אורי אגוז בתיאטרון הקאמרי (חלק א, חלק ב) מבדולח לעשן באתר "הבמה" מבדולח לעשן, באתר "עכבר העיר" מיכאל הנדלזלץ, עכבר העיר אונליין, מבדולח לעשן: גם זה היה עניין של כלכלה, באתר הארץ, 11 באפריל 2010 טל פרי, ‏אירוע מצמרר "מבדולח לעשן", באתר גלובס, 23 בדצמבר 2010 מבדולח לעשן, באתר תיאטרון רון-פואן; Christian Chavagneu, Du cristal à la fumée par Jacques Attali, Alternatives Economiques n° 272, septembre 2008 (בצרפתית).
מחוון

האם התכוונתם ל... צג – המראה את הערך הנמדד על ידי מכשיר מדידה. לוח מחוונים ("דֵאשבּוֹרְד") – לוח בקרה המרכז מספר מכשירי מדידה או מציג את הנתונים שהם מודדים. נפוץ באמצעי תחבורה. מצביע – משתנה מחשב. מחוון (הערכת עמיתים) – מעין טופס/דוח המשמש למדידה והערכה אקדמית לעבודתו של אדם.
שנגחאי אקספרס

שנגחאי אקספרס (באנגלית: Shanghai Express) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1932 בבימויו של יוזף פון שטרנברג. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ולס פורת'מן ומבוסס על סיפורו של הארי הארווי. בסרט משחקים מרלן דיטריך, קלייב ברוק, אנה מיי וונג ווורנר אולנד. זהו שיתוף הפעולה הרביעי מתוך שבע של דיטריך ופון שטרנברג. הסרט זכור היטב עקב סגנון הצילום המיוחד שלו. למרות זכייתו של ליי גראמס בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, דיטריך טענה שפון שטרנברג היה אחראי לרוב הצילום בסרט. הסרט היה גם מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (עבור פון שטרנברג). הסרט היה שובר קופות עם הכנסות של 3.7 מיליון דולר, מה שהפך אותו למכניס ביותר בארצות הברית ובקנדה לאותה שנה. בהתחלה, הסרט הוחרם על ידי סין, אך לאחר שחברת ההפצה "סרטי פרמאונט" הבטיחה שלא ייעשו יותר סרטים על סין האחרונה ביטלה את החרם. לסרט נעשו מספר רימייקים; "Night Plane from Chungking" ‏ (1942) ו"Peking Express" ‏ (1951). מרלן דיטריך – שנגחאי לילי קלייב ברוק – קפטן "דוק" הארווי אנה מיי וונג – יו פי וורנר אולנד – הנרי צ'אנג יוג'ין פאלט – סם סאלט לורנס גרנט – מר כרמיכאל לואיס קלוסר הייל – גברת הגרטי גוסטב בון פרטיטז – אריק באם אמיל צ'אטורד – לאונרד הסרט זכה למספר רב באופן יחסי של מועמדויות לפרס אוסקר. הסרטים היחידים שצברו יותר מועמדויות מ"שנגחאי אקספרס" היו "האלוף" ו"ארווסמית'" (כל אחד מהם ארבע מועמדויות). הסרטים "ילדה רעה" ו"ד"ר ג'קיל ומר הייד" צברו מספר זהה של מועמדויות לסרט. פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ליי גראמס) פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (הפסיד לסרט "גרנד הוטל") פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (יוזף פון שטרנברג, הפסיד לפרנק בורזייגי) מדיה וקבצים בנושא שנגחאי אקספרס בוויקישיתוף "שנגחאי אקספרס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שנגחאי אקספרס", באתר נטפליקס "שנגחאי אקספרס", באתר AllMovie (באנגלית) "שנגחאי אקספרס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שנגחאי אקספרס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אריק

האם התכוונתם ל... אריק אבנרי (פסיכולוג) - פסיכולוג קליני שהיה משבויי צה"ל בסוריה במלחמת יום הכיפורים אריק ובנץ – צמד בובות מתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום" (במקור האמריקאי הם נקראים ברט וארני) אריק - שמו של הפנטום, גיבור הרומן הגותי פנטום האופרה מאת גסטון לרו אריק (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה בריטית לילדים מאיר אריק – מגדולי רבני גליציה משפחת ואן אריק – משפחה של מתאבקים מקצוענים אריק (ספר) – ספר בסדרת עולם הדיסק של טרי פראצ'ט אריק (שיר) – שיר של שלומי שבן
בנץ

האם התכוונתם ל... אריק ובנץ – צמד בובות מתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום" (במקור האמריקאי הם נקראים ברט וארני) קרל בנץ – מהנדס גרמני, על שמו קרויה יצרנית המכונית "מרצדס-בנץ" ברטה בנץ – הנהגת הראשונה למרחק ארוך, שותפתו ואשתו של קרל בנץ. בן ציון ענבר ("בנץ") - סגן-אלוף בצה"ל, מפקד הכוחות שהשתלטו על חיפה במלחמת העצמאות קליף בנץ – פוליטיקאי אמריקאי באנץ'
באנץ'

האם התכוונתם ל... ראלף באנץ' – דיפלומט ומדינאי אמריקאי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1950 ג'ון באנץ' – פסנתרן ג'אז אמריקאי בנץ
פסלי הענק של ממנון

פסלי הענק של מֶמנוֹן הם שני פסלים גדולים מאבן חול, של המלך אמנחותפ השלישי מהמאה ה-14 לפנה"ס. הפסלים מוצבים בנקרופוליס של תבאי מצידו המערבי של הנילוס מול העיר המודרנית לוקסור. הפסלים הוכרזו בשנת 1979 כאתר מורשת עולמית כחלק מהנקרופוליס של תבאי. במיתולוגיה היוונית, ממנון היה גיבור מלחמה ממוצא אתיופי, שהוביל את צבאו מאפריקה כדי לסייע לטרויה הנצורה במלחמת טרויה. ממנון נרצח בסופו של דבר על ידי אכילס. רעידת אדמה שאירעה בשנת 27 לפנה"ס, סדקה את הפסל המזרחי מבין השניים. רוחות הבוקר שנשבו מבעד לסדק השמיעו קול שנשמע כאנחה. היוונים הקדמונים שבאו לבקר את הפסל, ראו בקול זה את האנחה של ממנון. סטראבון ביקר את הפסלים בשנת 20 לפנה"ס וטען ששמע את הקול באופן אישי. המסורת מייחסת לקיסר הרומי ספטימוס סוורוס את תיקון הפסל הסדוק שבעקבותיו האנחה נעלמה. שני הפסלים זהים ומתארים את אמנחותפ השלישי במצב ישיבה, כשידיו מונחות על ברכיו ומבטו מופנה מזרחה לכיוון הנילוס. בבסיס הפסלים ליד רגליו חצובות שתי דמויות, אשתו טיי (Tiy) ואמו מותמאויה (Mutemwiya). על הפנלים הצדדיים בבסיס הפסלים חצובה דמותו של אל הנילוס האפי (Hapy). גובהם של הפסלים 18 מטר, כולל בסיס שגובהו 4 מטר. משקלם המוערך הוא 720 טון. שני הפסלים ניצבים במרחק של 15 מטר האחד מהשני. הפסלים חצובים מגושי אבן חול קוורציט שנחצב במחצבות שנמצאו ליד קהיר של ימינו. הגושים הועברו דרומה, מרחק של 675 ק"מ. במקורם, ניצבו הפסלים כשומרים ליד שער הכניסה של מקדש המתים של אמנחותפ השלישי שנבנה בתקופת מלכותו. המקדש שניצב ממערב לפסלים, היה המפואר והגדול מסוגו במצרים, אורכו היה 700 מטר ורוחבו 550 מטר. המקדש עמד צמוד לגדת הנילוס, ויסודותיו נפגעו מההצפות העונתיות של הנילוס. שרידיו שימשו פרעונים אחרים בבניית מקדשי המתים שלהם. מהמקדש נותרו כיום שרידים מעטים. בציורו של הצייר דייוויד רוברטס משנת 1848 רואים את פסלי ממנון מוקפים במים. פסלי ממנון מוקפים במים. ציור של דייוויד רוברטס משנת 1848 הפנל בבסיס הפסל, בתבליט השקוע של האפי, מימין פסלה של טיי אשתו של אמנחותפ השלישי מדיה וקבצים בנושא פסלי הענק של ממנון בוויקישיתוף פסלי הענק של ממנון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
שלמה פנחסוב

הרב שלמה באבאג'אן פנחסוב (תר"ה, 1845 - תרפ"ח, 1927), הידוע בכינויו "מולא באבאג'אן כאבולי", היה מתרגם, משורר ופרשן מקרא, מראשי קהילת יהודי סמרקנד וממנהיגי העדה הבוכרית בירושלים בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. ר' שלמה בן ר' פנחס, בן ר' שלמה ניסן, נולד בשנת 1845 בעיר כאבול, אליה היגרו הוריו מהעיר משהד לאחר אינוס יהודי משהד בשנת 1839. הוא רכש את השכלתו מפי סבו, ר' שלמה ניסן, וממנו למד גם את התפסיר, הוא תרגום התנ"ך לתג'יכית יהודית (בוכארית). במשך הזמן נהיה בקי בפרסית העשירה במילים ערביות, רכש ידיעות רבות בספרי המחשבה היהודית מימי הביניים, ובמיוחד בכתבי הרמב"ם ור' יהודה הלוי. הגה בפירושים לתורה ובמיוחד בפירושי הרמב"ן, רד"ק ורלב"ג. בנוסף הרבה לעיין בתלמוד וספרי מחקר ומוסר וגם בקריאת ספרי שירה והיסטוריה יהודית. ידיעותיו אלו קירבוהו לא רק אל תלמידי החכמים באזור אלא גם אל המוסלמים המשכילים ובניהם הקאדים שכיבדוהו מאוד. ר' שלמה ואחיו ר' שמואל ור' אפרים, היו מראשי ונכבדי הקהילה היהודית בסמרקנד. ר' שלמה עמד בקשרים עם הרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב, הרב יוסף כוג'הינוף, הרב משה יצחקוף הכהן. כיהן יחד עם ר' יוסף-חיים כימיאגרוב, הרב חיים פילוסוף והרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב כדיין בבית הדין בסמרקנד. כמו כן עמד בקשרים עם הרב סלימן אליהו מני, רבה של חברון, הרב חיים חזקיהו מדיני, מחבר סדרת הספרים "שדי חמד", הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר ותלמידי חכמים נוספים. מתוך אהבתו לציון עלה לירושלים בשנת 1895. בירושלים הדפיס את שני ספריו הראשונים: ספר איוב עם תפסיר פרסי והפטרה לתשעה באב עם תפסיר (1895). ספר כתר מלכות תפסיר פרסי לפיוט שכתב ר' שלמה אבן גבירול (1895) בשנת 1896 חזר לסמרקנד למשפחתו ואולם בשנת 1904 חזר לירושלים בשנית. הפעם הוציא לאור שתי חוברות: ספר חשק שלמה (1905) "סדר שבעה הקפות", שנוהגים לעשות למת כפי מנהגי הבוכארים (1906) בשנת 1906 חזר לסמרקנד. בשנת 1907 עלה ר' שלמה בשלישית לירושלים. הפעם הוציא ר' שלמה את המילון מילים ששה לשה"ק מתורגם לחמש לשונות: פרסית, רוסית, צרפתית, ערבית וטורקית כדי ללמד לעולים לאה"ק לדבר בלשונות הנחוצים. לאור הדרישה ולאחר שהמהדורה הראשונה אזלה במהירות מן השוק הוציא ר' שלמה מהדורה שנייה של הספר בשנת 1912 אך במקום השפה הצרפתית – ספניולית. לאחר מכן הדפיס את הספר ברית אברהם וכן הדפיס הקדמה בפרסית לספר זכרונות לבית דוד הקדמה בפרסית לספר נפלאות מהר"ל בערוב ימיו, הוציא לאור תפסיר "מי כמוך" תרגום פרסי לפיוטו של ר' יהודה הלוי (1926) ר' שלמה נפטר בר"ח טבת תרפ"ח (24.12.1927) ונקבר בהר הזיתים - ירושלים. "יהדות בוכארה גדוליה ומנהגיה", גיורא פוזיילוב, ירושלים, ה'תשס"ח "100 שנה למילון "מילים שישה""https://web.archive.org/web/20160303215508/http://www.asia-israel.com/231566/100-%D7%A9%D7%A0%D7%94-%D7%9C%D7%9E%D7%99%D7%9C%D7%95%D7%9F-%D7%9E%D7%99%D7%9C%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%99%D7%A9%D7%94-%D7%91%D7%A2%D7%9C-%D7%A9%D7%9D
הרכבי

משפחת הַרכָּבִי (במלעיל; בכתיב יידי: האַרקאַווי) היא משפחה יהודית שראשיתה ברבי גרשון הרכבי מרוסיה הלבנה, בן המאה ה-18. האם התכוונתם ל... אברהם אליהו (אלברט) הרכבי – מזרחן, היסטוריון, ביבליוגרף וספרן יהודי רוסי אלכסנדר הרכבי (האַרקאַווי, Harkavy) – מילונאי ופילולוג יידיש יהודי אמריקאי אלכסנדר הרכבי (ביל"ו) – איש ביל"ו אלכסנדר זיסקינד הרכבי רב, אב"ד נובוגרודק בשנים 1835–1850 ברנרד הרכבי (Harkavy)‏ – פעיל ציוני ועסקן ציבור יהודי אמריקאי ג'וליאנה הרקבי – שחקנית אמריקאית חדוה הרכבי (Harechavi) – משוררת וציירת ישראלית יהושפט הרכבּי (Harkabi) – ראש אמ"ן (1955–1959) ופרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל למדע המדינה (1992); בנו של צדקיהו הרכבי מטי צרפתי הרכבי – ראש המועצה האזורית יואב צבי (הרש, גרשון) הרכבי – סופר, מו"ל, מחנך ופעיל ציוני, איש הפועל המזרחי צדקיהו הרכבי – שופט ביישוב; אביו של יהושפט הרכבי שלמה הרכבי – משגיח ישיבת שער התורה בגרודנה. אלחנן הארקאווי, ספר דור ישרים: כולל ספר היחש למשפחת הארקאווי (הרכבי), ניוארק: [חמו"ל], 1903, באתר היברובוקס צבי הרכבי, לחקר משפחות, קונטרס ב: משפחת הרכבי: מוצאיה, תולדותיה, אישיה, פעליה והסתעפויותיה; רש"י, בעל ה"לבושים", בעל של"ה, מהר"ל מפראג, עליאשברג, שטראשון, ראם, כרפס ועוד, ירושלים: הוצאת הספרים הארץ-ישראלית, תשי"ג, באתר היברובוקס דוד תדהר (עורך), "הרב גרשון הרכבי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2276. דוד תדהר (עורך), "אלכסנדר הרכבי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4080. Bernard Harkavy Dead at 66, JTA, August 1, 1980. דוד תדהר (עורך), "הרב ד"ר צבי הרכבי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1326, דוד תדהר (עורך), "המשך", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 4991. דוד תדהר (עורך), "צדקיהו הרכבי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 505.
ג'ק סקלן

יעקב (ג'ק) סקלן (אנגליה, ט"ו באלול ה'תרע"ה, 25 באוגוסט 1915 - ישראל ד' בחשוון ה'תשע"ג - 20 באוקטובר 2012) הקים את הסניף הראשון של תנועת בני עקיבא בבריטניה ב-1936, הציל יהודים רבים במהלך מלחמת העולם השנייה באמצעות מפעל רהיטים שהיה ברשות משפחתו[דרושה הבהרה] והיה בין מקימי סניף תנועת "הפועל המזרחי" באנגליה בשנת 1947. סקלן נולד ב-1915 באנגליה וכשהיה בגיל 19 הקים יחד עם מאיר סילברסטון וצעירים נוספים תנועה ציונית בשם "כנרת", שנוסדה כדי להחדיר את הרעיון הציוני בקרב יהודי בריטניה. בתנועה לימדו עברית כדי להכשיר את העלייה לארץ וסקלן עזר בגיוס כספים לטובת העניין. כעבור כמה שנים התפצלה התנועה לזו המוכרת בשם "צעירי המזרחי", שבה התארגנו צעירים דתיים לקראת עלייה לארץ וכן לתנועה נוספת - "הצעירים הכלליים" שאינם דתיים. ב-1933, כשהיה בן 18, הגיע סקלן לביקור בארץ ישראל שבמהלכו אף ביקר (לטענתו) במערות התת-קרקעיות שבמערת המכפלה. בביקורו החליט שהוא מעוניין לעלות לארץ, אך הצליח להגשים את חלומו רק לאחר 39 שנים. במהלך מלחמת העולם השנייה רשם 50 פליטים יהודים כעובדים במפעל הרהיטים של משפחתו. כך קיבלו הפליטים אישורי שהייה באנגליה, וניצלו הודות לתושיתו. ב-1967 לאחר מלחמת ששת הימים ייסד את תנועת "העלייה הבריטית" ושימש היו"ר הראשון שלה. בשנת 1973 עלה לישראל ושנה לאחר מכן התמנה ליו"ר עמותת "קרן ילדנו - מרכזי תקוותנו" והקים סניפים רבים של העמותה בערים רבות ברחבי הארץ. בשנת 1988 קיבל את אות הנשיא מנשיא המדינה דאז מר חיים הרצוג על פעילותו בעמותה זו. סקלן כונה לא פעם "הרצל הבריטי" על פעולותיו למען הציונות. ג'ק שמר על סוד קרוב ל-80 שנה, הוא חשף את עדותו בראיון מצולם שקיים עמו נעם ארנון, דובר היישוב היהודי בחברון. כשהיה בן 18 הגיע למערת המכפלה, מלווה בקצין בריטי שהכניס אותו אל המערות שתחת האדמה ושם התגלו לעיניו קברי האבות. לדבריו הסיבה שלא חשף זאת עד היום היה לבקשת סבו- רב סנדר הרמן, שבקש ממנו לא לדבר על הביקור ועל מה שראו עיניו. בעדותו מספר סקלן: "בסוף האולם הגדול היו אולי בערך 20 מטרים, והיה פרוזדור גדול שבאמצעו דלת", סיפר. "אני עמדתי שם. רציתי להיכנס, אך השומר המוסלמי אמר שאסור". הקצין הניח את ידו על נשקו ואמר ״האיש הזה יהודי״ והורה לשומר לתת לסקלן לעבור. השניים ירדו אל תוך המערה התת-קרקעית, "לאולמות נוספים מתחת למבנה ושם הוא רואה את המצבות המקבילות לקומה העליונה. הוא ממשיך לספר: "ירדתי והיה טיפה אור. ראיתי שלמעלה הקבר היה מכוסה בשטיחים ובדים יפים, אך מתחת לציוני הקברים של אברהם ויצחק, היה עוד קבר כזה - מכוסה בעפר ובקרמיקה" סקלן שאל את השומר הערבי אם יש משהו מתחת לתלוליות, והוא נענה שאלה הם למעשה הקברים האמיתיים של "האבות" ו"האמהות". הראיון עמו היה אמור להמשך כשבוע לאחר מכן, אך לאחר חמישה ימים, בשבת בבוקר כשיצא מבית הכנסת הגדול בירושלים נפגע על ידי רכב ונהרג. בן 97 היה במותו. תעלומת שער גן עדן (אורכב 14.08.2014 בארכיון Wayback Machine) טל מאיר, אורות, 8/11/2012. מערת המכפלה: המסתורין שמתחת לפני הקרקע, באתר ynet, 9 בנובמבר 2012 הרצל הבריטי נדרס בירושלים יוסי אלי ועמרי מניב, nrg מעריב 29/10/2012. הסוד האחרון עם נועם ארנון ורובי ריבלין.
בין השמשות (סרט)

בין השמשות הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של אלון זינגמן. הקרנת הבכורה של הסרט בבתי הקולנוע בישראל הייתה ב-23 ביוני 2011. הסרט הופק בתקציב של חצי מיליון דולר מקרן הקולנוע הישראלי וצולם במשך 20 ימים. הסרט מחולק לארבעה סיפורים שמתרחשים במשך יממה אחת ומצטלבים זה עם זה. סיפור ראשון: אושרי (רותם זיסמן-כהן) שבה מטיול ממושך בדרום אמריקה. אביה אלכס (שמיל בן-ארי) שאוסף אותה משדה התעופה, פוגע בדרכם הבייתה ברוכבת אופניים. בתחילה הוא בורח מהמקום, אך כעבור יום הוא מחליט להסגיר את עצמו. סיפור שני: חוה (ריימונד אמסלם) היא אם חד-הורית לילדה בת שש, שבדרך מקרה מגלה שהיא מאומצת. חווה מגיעה למספרה של דליה (אורלי זילברשץ) ,אימה הביולוגית, במטרה לחקור על האישה שמסרה אותה. סיפור שלישי: רפא (איאן צנטנר) הוא ילד בן תשע, עולה חדש מארגנטינה, שמגיע עם אמו אנה (נטליה פאוסט) לבית חולים, כדי לעבור ניתוח ברית מילה. שם הוא פוגש את תמר (יערה פלציג), נערה בת חמש עשרה שחולה בסרטן, השניים מטיילים בבית החולים ולבסוף הוא מגלה בעזרתה פרט שאימו הסתירה ממנו. סיפור רביעי: משולם, שוטר מועד (רמי דנון) מגיע לבית החולים, בו מתרחשים רוב אירועי הסרט, כדי לחדש את הקשר עם בנו (גל זייד), מנתח במקצועו. פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של חיפה שני פרסים בפסטיבל הסרטים במנהיים-היידלברג אלון זינגמן זכה בפרס של חבר השופטים האקומני. פרס מטעם בעלי בתי הקולנוע בגרמניה. מועמדות לפרס אופיר רואי רוט – הצלם הטוב ביותר "בין השמשות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בין השמשות", באתר AllMovie (באנגלית) "בין השמשות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "בין השמשות", באתר אידיבי "בין השמשות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בין השמשות באתר אישים אלי שגב, שני פרסים ל"בין השמשות" בפסטיבל מנהיים-היידלברג 2011, באתר אידיבי, 22 בנובמבר 2011 אלי שגב, הזוכים בפסטיבל חיפה 2010, באתר אידיבי, 30 בספטמבר 2010 אמיר בוגן, אלון זינגמן בין הצילומים של "בין השמשות", באתר ynet, 23 ביוני 2011 אלון הדר, מסע אלונקות: ריאיון עם אלון זינגמן, באתר nrg‏, 19 ביוני 2011 מיוחד: איך עשו את "בין השמשות"?, באתר וואלה, 17 ביוני 2011 אורי קליין, "בין השמשות", תסריט ובימוי: אלון - מחוץ לאזור הדמדומים , באתר הארץ, 24 ביוני 2011 שמוליק דובדבני, "בין השמשות": מפספס את הצומת, באתר ynet, 27 ביוני 2011 יאיר רוה, "בין השמשות", ביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 22 במאי 2011
לא בתל אביב

לא בתל אביב הוא סרט הקולנוע העצמאי של נוני גפן, הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-13 בדצמבר 2012. הוא נרכש להפצה מסחרית בצרפת. מיכה (נוני גפן) הוא מורה צעיר להיסטוריה שמפוטר מעבודתו בגלל צמצומים והוא חוטף באיומי אקדח את אנה, אחת מתלמידותיו (יערה פלציג). הוא מחזיק אותה בביתו והיא מתאהבת בו ומחליטה להישאר איתו, למרות שהיא יכולה להימלט. הוא רותם אותה לסייע לו לכבוש את ליבה של היפהפייה השכונתית (רומי אבולעפיה). "לא בתל אביב" צולם בווידאו דיגיטלי והומר לשחור לבן במהלך העריכה. נוני גפן, הבמאי והתסריטאי, שגם משחק בסרט בתפקיד הראשי מעולם לא למד קולנוע באופן רשמי, אלא שיחק בסרטים, עבד כעוזר הפקה ותסריטאי ולמד מן הניסיון והקריאה. הוא כתב תסריט, פגש את המפיק איתי תמיר (שהפיק את הסרטים "השוטר", "וסרמיל" ו"התגנבות יחידים"), שהתלהב ממנו והם עבדו ביחד על הסרט. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט 50 אלף שקל, במסגרת מסלול התמיכה לסרטים עצמאיים וגפן הבמאי ותמיר המפיק השקיעו סכום זהה מכיסם. אנשי הצוות והשחקנים עבדו ברובם בהתנדבות. הסרט צולם כולו בקריית טבעון. כדי לחסוך בתקציב השתמשה ההפקה באמצעים שונים: במקום לשכור מצלמת רחף על גבי מנוף, נתלה הצלם בין שתי מכוניות. בזמן הצילום הצוות קיבל ארוחות צהריים מחדר האוכל של אחד הקיבוצים בסביבה, מכיוון שגפן הוא בן המועצה האזורית זבולון. הם לנו בבתי ההורים של חברי ילדותו של גפן. בתום הצילומים נדרש כסף נוסף, הם קיבלו סיוע מקרן הקולנוע, אך משהסכום לא הספיק, גייסו כסף באמצעות האינטרנט. העלו קדימון לאתר ההשקעות "אינדיגו". הם הבטיחו למשקיעים תגמולים שונים. הם הצליחו לגייס בדרך זו למעלה ממאה אלף שקל מכמאתיים אנשים. הסרט זכה לביקורת של טוד מק'ארתי בעיתון הוליווד ריפורטר. שיר הנושא של הסרט, "Giant Heart" הוא שיר של להקת theAngelcy. "לא בתל אביב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לא בתל אביב", באתר AllMovie (באנגלית) "לא בתל אביב", באתר ספר הקולנוע הישראלי "לא בתל אביב", באתר אידיבי "לא בתל אביב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "לא בתל אביב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נירית אנדרמן, ליצור סרט ראשון כנגד כל הסיכויים, באתר הארץ, 14 ביוני 2012 אדוה לנציאנו, עכבר העיר אונליין, "לא בתל אביב": אוונגארד כחול (שחור) לבן, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2012 דיל מהסרטים: סרט ישראלי מציע לכם קרדיט תמורת מימון, באתר חורים ברשת, 30 בינואר 2012 הסרט "לא בתל אביב" זכה בפסטיבל לוקרנו, באתר רשת ב', 12 באוגוסט 2012 עכבר העיר אונליין, הסרט "לא בתל אביב" התקבל לפסטיבל לוקרנו, באתר הארץ, 11 ביולי 2012 יאיר רוה, "לא בתל אביב", סוף סוף טריילר רשמי ונורמלי, באתר סינמסקופ נירית אנדרמן, הצפייה בסרט "לא בתל אביב" תוגבל מגיל 16, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2012 איתן וייס, לא בתל אביב: מורד מאהבה, באתר "איתן - קולנוע מזווית אישית", 13 בדצמבר 2012 מרט פרחומובסקי‏, הסרט "לא בתל אביב" - עבודת ביכורים לטוב ולרע, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2012 שמוליק דובדבני, "לא בתל אביב": לא יוצא מהבועה, באתר ynet, 17 בדצמבר 2012 מרט פרחומובסקי, הסרט "לא בתל אביב" - עבודת ביכורים לטוב ולרע, באתר וואלה!, 16 בדצמבר 2012 העמוד של "לא בתל אביב" בפייסבוק מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
הליד כסף

הליד כסף הוא תרכובת הנוצרת בין כסף והלוגנים. התרכובת יכולה להיות ברומיד הכסף (AgBr), כלוריד הכסף (AgCl), יודיד הכסף (AgI) או מורכבת מפלואורידים (AgF, Ag2F, AgF2). הקבוצה מסומנת לרוב כ-AgX. החומרים הרגישים לאור בניירות וסרטי צילום הם הלידי כסף שאינם ממשפחת הפלואורידים. במרבית הניירות וסרטי הצילום נעשה שימוש בהלידי כסף כחומר הרגיש לאור. גבישים של הלידי כסף בקולואיד (ג'לטין באמולסיות המודרניות או קולודיון וחלבון בשיטות ההיסטוריות) מצפים את הנייר או בסיס סרט הצילום. לקולואיד מוסיפים גופרית או תרכובות של זהב כדי לחזק את הרגישות של האמולסיה לאור. הלידי הכסף רגישים בעיקר לספקטרום העל-סגול ומעט מהספקטרום הכחול. ניתן להוסיף צובענים לאמולסיה אשר מרחיבים את טווח הרגישות של הלידי הכסף לכל הספקטרום הנראה. בסרטי צילום צבעוניים, כל שכבה מכילה צובענים שונים אשר גורמים לה להגיב לאורך הגל הרצוי בספקטרום (בדרך כלל כחול, ירוק ואדום). כסף חנקתי מדיה וקבצים בנושא הליד כסף בוויקישיתוף Kodak Silver Halide Emulsion
תודוס איש רומי

תודוס איש רומי היה מנהיג בקהילת יהודי רומא בתקופת התנאים. זמנו המדויק אינו ידוע. התנא רבי יוסי מספר עליו שהנהיג ברומא מעין תחליף לקרבן הפסח, אכילת גדי שנצלה בשלמותו ("גדי מקולס") בליל הסדר. המעשה זכה לביקורת חריפה מצד חכמי ארץ ישראל, שאמרו שראוי לנדות אותו אלמלא מעמדו המיוחד. לדעתם יש מקום לחשש שהמנהג ייתפס כהקרבת קרבנות מחוץ לבית המקדש, דבר האסור לחלוטין על פי ההלכה. התלמוד (תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ג, עמוד ב') מתלבט האם נמנעו מלנדות את תודוס משום שהיה אישיות תורנית או משום שחששו ממנו. מסקנת התלמוד שהיה אישיות חיובית, שכן הובאה דרשה בשמו: "מה ראו חנניה, מישאל ועזריה שמסרו עצמן על קדושת השם לכבשן האש? - נשאו קל וחומר בעצמן מצפרדעים: ומה צפרדעים, שאין מצווין על קדושת השם, כתיב בהו 'ובאו ועלו... ובתנוריך ובמשארותיך'... בשעה שהתנור חם, אנו, שמצווין על קדושת השם - על אחת כמה וכמה". פרשנים מאוחרים נחלקו, האם דברי תודוס נאמרו רק כלפי עבודה זרה בפרהסיה, או גם כלפי עבודה זרה בצנעה. עוד מספר התלמוד שתודוס היה מפרנס תלמידי חכמים. הוא אחד האישים הבודדים מיהדות המערב, ולא ארץ ישראל או בבל, המוזכרים בספרות חז"ל. אישיות נוספת שהוזכרה לצד תודוס איש רומי היא פלטון איש רומי, שהציע מקור דרשני אחר למסירות נפשם של חנניה מישאל ועזריה. משה בר, תודוס איש רומי ופולחן הקיסר דומיטיאנוס. בתוך חכמי המשנה והתלמוד, הגותם פועלם ומנהיגותם. הוצאת אוניברסיטת בר-אילן (2011) עמודים 240-326. "תּוֹדוֹס", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק י, עמוד 231, באתר היברובוקס תוספתא ביצה ב, טו. על פי גרסת התלמוד בברכות יט ע"א מי ששלח לנדותו הוא שמעון בן שטח, ולפי זה ניתן לתארך את זמנו למאה ה-1 לפנה"ס. אולם הגרסה שם מסופקת ואיננה מתאימה לכתבי יד ולמקבילות בספרות חז"ל, בהן הושמט שמו של שמעון בן שטח מן הסיפור, כפי שהעיר בדקדוקי סופרים. מנהג מקביל לזה של תודוס עשה גם רבן גמליאל בביתו (משנה, ביצה ב, ז), אך הוא לא הנהיג זאת ברבים. פרופ' נחום רקובר, מסירות נפש - הקרבת היחיד להצלת הרבים "בירור שיטת תודוס איש רומי - מסירות נפש כדי לא לעבוד עבודה זרה בצנעה" (אגרת הרש"ז פינס), 257. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תש"ס-2000. דורון מנדלס, Why Did Paul Go West?: Jewish Historical Narrative and Thought,‏, A&C Black, 2014. עמ' 3. מדרש תהלים מזמור כח. דרשה נוספת של איש זה מופיעה במדרש שיר השירים רבה, פרשה ח א.
טEלEנוער

טלנוער (או בשמו הרשמי טEלEנוער) היה גוף התנדבותי של בני נוער שהפיק תוכניות טלוויזיה בין 1992 לתחילת שנות ה-2000. הקבוצה הוקמה ב-1991 על ידי בני רדום, בתמיכת עיריית תל אביב, ופעלה ממרכז ביכורי העיתים בתל אביב. ייחודה של הקבוצה היה שכל שלבי הפקת התוכנית - כתיבה, הפקה, בימוי, צילום, עריכה לשידור וכו' - אוישו על ידי בני נוער בגילאי 14-18. את הקבוצה ליוו מספר מצומצם של "רכזים" מבוגרים אשר פיקחו על הפעילות, קישרו בין הצוות לגופים המפעילים (עיריית תל אביב והחברה למתנ"סים), וסיפקו תמיכה טכנית. ברוב שנות הפעילות הקבוצה הורכבה מ-20 עד 40 חברים ו-2-4 רכזים. בין הרכזים: אילן ברנט, עומר לקנר ורן קוצר. חלק ניכר מחברי הקבוצה שירתו ביחידות תקשורת בצה"ל, ביניהן יחידת ההסרטה של דובר צה"ל, שה"ד, גלי צה"ל, והתקדמו לקריירה בתחום השידור והטלוויזיה בישראל, ביניהם רן לוי, אביב הוד, שחר אבירי, בן ברנר, עודד שרון, ירון שילון, גולן יוכפז, איתי פיליבה, סנדי ריישר, אילי בר (שדרן גלי צה"ל) ואבי משולם (עורך מעריב לשעבר וכיום עורך ראשי של ידיעות אחרונות וynet). הטלנוער הפיק שלוש תוכניות במהלך קיומו: "איך להרוס שעה", "עומס יתר", ו"הצתה מאוחרת". רוב התוכניות היו בפורמט מגזין, עם כתבות שטח, אורחים באולפן ומערכונים. התוכניות עסקו בכל נושא שרלוונטי או מעניין בני נוער. התכנים לתוכניות נקבעו על ידי חברי צוות הטלנוער, ללא הכוונה או צנזורה חיצונית (למעט מקרים נדירים). רוב התוכניות שודרו מדי שבועיים בערוץ הקהילתי בכבלים. "איך להרוס שעה" שודרה במשך תקופה מסוימת גם בערוץ 6 בחברת הכבלים תבל ("ערוץ הילדים"). לאחר עונת שידור, חזרה התוכנית לערוץ הקהילתי. השידור היה מוגבל תחילה לאזור הזיכיון של תבל (תל אביב והמרכז), אך בהמשך התוכניות שודרו גם בחברות ערוצי זהב ומת"ב בכל הארץ. בתוכניות הטלנוער התארחו אורחים מפורסמים רבים, כגון צביקה פיק, עדי טלמור, עמנואל הלפרין, ענת וקסמן, רוני ידידיה, טל ברמן וניסים גרמה. תוכניות טלנוער ב-Vimeo (בעיקר "איך להרוס שעה") תוכניות טלנוער ב-YouTube (בעיקר "הצתה מאוחרת") קישור לתוכנית איך להרוס שעה בIMDb הערוץ הקהילתי - תבל ועיריית תל אביב, חדשות, 6 במאי 1992