laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטניסלב פוזדניאקוב

סטניסלב פוזדניאקוב (ברוסית: Станислав Поздняков;‏ נולד ב-27 בספטמבר 1973) הוא סיף עבר רוסי. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב בחרב וכן אלוף עולם 11 פעמים במסגרת נבחרת רוסיה ואישי. על הישגיו בספורט לפוזדניאקוב הוענקו מספר עיטורים רוסים. ב-29 במאי 2018 נבחר לנשיא הוועד האולימפי הרוסי. סטניסלב פוזדניאקוב נולד בעיר נובוסיבירסק למשפחת רופאים. כבר בגיל 6 הוא התחיל להתאמן בשחייה ואחר כך רצה לעבור לכדורגל. בגיל תשע הוא עבר לסיף. בגיל 16 הוא זכה באליפות ברית המועצות לנוער. לאחר הצלחה בתחרות הראשונה לבוגרים, כבר בשנת 1994 הוא נשלח עם נבחרת ברית המועצות לבוגרים לאליפות העולם וזכה במדליה הראשונה. בשנת 1996 הוא לראשונה נשלח להשתתף במשחקים האולימפיים. בסך הכול הוא השתתף בחמישה משחקים אולימפיים. בשנת 2008 הוא עזב את הספורט התחרותי ומונה למאמן ראשי של נבחרות רוסיה בסיף ולסגן נשיא האיגוד הרוסי לסיף. בשנת 1992 הוא נשלח להשתתף במשחקים אולימפיים בברצלונה. פוזדניאקוב השתתף רק בתחרות קבוצתית וזכה במדליית זהב. באטלנטה 1996 הוא היה בין הספורטאים המובילים בקבוצה וזכה במדליית זהב אישית וקבוצתית. בסידני 2000 פוזדניאקוב לא הצליח בתחרות אישית והזכה רק במקום התשיעי. בתחרות קבוצתית הוא זכה במדליית זהב שלישית ברציפות. באתונה 2004 הופעת הנבחרת הרוסית לא הייתה מוצלחת הקבוצה זכתה רק במקום השלישי. גם בתחרות אישית פוזדניאקוב הצליח להגיע למקום השישי בלבד. בייג'ינג 2008 היה הפעם החמישי שפוזדניאקוב השתתף במשחקים. בתחרות אישית הוא היה במקום ה-17 וגם בתחרות קבוצתית הנבחרת הרוסית נותרה ללא מדליות (המקום הרביעי). מדיה וקבצים בנושא סטניסלב פוזדניאקוב בוויקישיתוף סטניסלב פוזדניאקוב, ביישום טלגרם סטניסלב פוזדניאקוב, ברשת החברתית אינסטגרם סטניסלב פוזדניאקוב, באתר olympedia.org סטניסלב פוזדניאקוב, באתר התאחדות הסיף הבין-לאומית
צ'ארלס סטארק דרייפר

צ'ארלס סטארק דרייפר (באנגלית: Charles Stark "Doc" Draper; ‏2 באוקטובר 1901 – 25 ביולי 1987) היה מהנדס ומדען אמריקאי שפיתח את הניווט האינרציאלי החיוני לטילים מונחים וצוללות ולמסע בחלל. ייסד ועמד בראש מעבדת המכשור של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) (ב-1973 נפרדה המעבדה מעל האוניברסיטה והפכה למכון מחקר עצמאי שלא למטרות רווח בשם מעבדת דרייפר (Draper Laboratory)) ועמד בראש הצוות שפיתח את מחשב הניהוג של חלליות תוכנית אפולו ששיאה היה בנחיתת האדם הראשון על הירח. יליד מיזורי, ב-1922 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן עבר ל-MIT וסיים שם ב-1926 תואר ראשון בהנדסת חשמל והמשיך בלימודים ובמחקר. ב-1938 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מ-MIT. ב-1939 התמנה לפרופסור להנדסת אווירונאוטיקה וייסד את מעבדות המכשור. במהלך מלחמת העולם השנייה ביקש דרייפר להתנדב כטייס, אך נדחה. אף על פי כן מימש את רצונו להפוך לטייס באמצעות קורס טיס אזרחי. תוך שילוב ניסיונו כטייס וכמדען פיתח דרייפר את מערכת הניווט האינרציאלית, עזר ניווט העושה שימוש במחשב ובחיישני תנועה לניווט לפי חישוב עיוור. כלומר חישוב רציף של מיקום, כיוון ומהירות ללא כל צורך בנקודות ייחוס חיצוניות. בתחילת שנות החמישים התבקשה מעבדת המכשור בראשות דרייפר לספק מערכת הנחיה פנימית כמערכת מגבה לטיל האטלס. מערכת ההנחיה של האטלס תוכננה כשילוב של מערכת אוטונומית על גבי הטיל ושל תחנת מעקב ושליטה קרקעית. בסופו של דבר, המערכת האוטונומית תפסה מקום מרכזי בטילים בליסטים, והשילוב בינה לבין תחנה קרקעית נותר בשימוש בחקר החלל. ב-1961 זכו מעבדות דרייפר בחוזה הראשון שהוציאה נאס"א במסגרת תוכנית אפולו. במסגרת זו נבנה מחשב הניהוג והניווט של אפולו (Apollo Guidance Computer) ששימש להכוונת רכב הנחיתה הירחי בתשעה שיגורים, שישה מתוכם נחתו בפועל על הירח. ב-1963 נבחר דרייפר לכהן כנשיאה השני של האקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (International Academy of Astronautics). דרייפר היה עמית האקדמיה הלאומית למדעים, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האקדמיה הצרפתית למדעים, האגודה האמריקאית לפיזיקה (American Physical Society), האגודה האמריקאית של מהנדסי מכונות (American Society of Mechanical Engineers) וחבר הנהלת IEEE. ב-1964 זכה במדליה הלאומית למדעים. דרייפר הוספד כ"אחד המהנדסים המובילים של זמננו", והווארד ווסלי ג'ונסון, (Howard Wesley Johnson), יו"ר תאגיד MIT, זיכה אותו על יצירת "תעשייה חדשה לגמרי במכשירים ומערכות אינרציאליות למטוסים, ספינות, צוללות, טילים, לוויינים. ורכבי חלל". האקדמיה הלאומית להנדסה (ארצות הברית) (National Academy of Engineering) הקימה את פרס צ'ארלס סטארק דרייפר (Charles Stark Draper Prize) ב-1988 מטעם המעבדה של בעל השם ב-MIT. הפרס, המוענק מדי שנה ומורכב מ-500,000 דולר במזומן, מדליון זהב ותעודה כתובה ביד, נועד "להגביר את ההבנה הציבורית של תרומות ההנדסה והטכנולוגיה לרווחה וחירות האנושות". התרומה לפרס ניתנה על ידי מעבדת צ'ארלס סטארק דרייפר. צ'ארלס סטארק דרייפר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Draper at 25, חוברת לרגל 25 שנה למעבדות דרייפר ביוגרפיה באתר היכל התהילה של הממציאים ביוגרפיה קצרה ומכתבים, אתר ההיסטוריה של תוכנית החלל ביוגרפיה באתר האקדמיה הלאומית למדעים "דוק" דרייפר והמעבדה, באתר מעבדות דרייפר צ'ארלס סטארק דרייפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מורשת דרייפר, סרטון באתר יוטיוב, 4 באפריל 2019 (באנגלית) הדף של דרייפר בהיכל התהילה של חקר החלל אפולו 8 ואפולו 10 לא נחתו על הירח על פי התכנון ואפולו 13 בשל תקלה About the Draper Prize, Draper Laboratory. Arc, on 2009-06-06. Retrieved 2013-01-27.
איוור ארמסטרונג ריצ'רדס

איוור ארמסטרונג ריצ'רדס (באנגלית: Ivor Armstrong Richards;‏ 26 בפברואר 1893–1979) היה מבקר ספרות ורטוריקן אנגלי. ספריו, במיוחד משמעות המשמעות, Practical Criticism, Principles of Literary Criticism, ו-The Philosophy of Rhetoric, היו מהספרים המכוננים של אסכולת הביקורת החדשה (הנחשבת לתחילת ביקורת הספרות האנגלית המודרנית), ורוב הדמויות המשפיעות באסכולה זו נמנו עם תלמידיו. כתוצאה מן הדבקות בעיון יסודי בטקסט ובמרכיביו, כגון המשפט, הניבים והמילים, ביטא ריצ'רדס בספרו "הפילוסופיה של הריטוריקה" עיון מעמיק במרכיבי הכתיבה והמטפורה האנגליים. במקום שני מרכיבי המטפורה - מילת היסוד (הפיגורה) והמשמעות המושאלת - שנידונו ברטוריקה הקלאסית, הציע ריצ'רדס את המונחים vehicle, tenor, & focus: ה-vehicle הוא הכלי או המילה הפשוטה המובילה על גבה את המשמעות המושאלת. הטנור ("רוכב", מושאל מתחום המוזיקה) הוא מקביל ל-vehicle אך בא מתחום אחר ועדיין אין הוא נותן את המשמעות המלאה של הפיגורה. יחסי ה-vehicle והטנור הם אנלוגיים ועל כן מצויה לפחות תכונה אחת (לעיתים יותר) המשותפת להם. המילים "רכב" ו"רוכב" מרמזות על תנועת העברה (טרנספר) בין שני המרכיבים, גם אם התכונה אינה משותפת במרכיבים לכתחילה. מאוחר יותר טענו חוקרים כוולפגנע קייזר שהעברה זו היא מהותית והדדית בין שני המרכיבים הראשיים של הביטוי המטפורי. התכונה המשותפת ממיינת את מילת ה-vehicle ואת מילת הטנור הבאות מתחומים רחוקים זו מזו לקטגוריה אחת. מיון זה דומה לדרכי המיון של המיתוס או של החלום, המצרפים זה לזה תכנים מתחומים שונים ורחוקים זה מזה. הפוקוס (ground) היא התכונה המשותפת היוצרת את המיון של המילים ל-vehicle וטנור. כונתה על ידי ריצ'רדס בשם "גראונד" ובמילונו של שיפלי (Shipley) בשם "פוקוס" (מוקד) המפגיש בין תוכן ה-vehicle לתוכן הטנור. לכל אחד משלושת המרכיבים יש גם תכונות עצמיות וגם משמעויות משניות, ואלה זוכות לגילוי ולהבלטה על ידי האנליזה של הפיגורה הלשונית למרכיביה. כך מתקבלת מטפורה רב-גונית ורב-משמעית, המעניקה לשיר או לטקסט את עושרו הרב-משמעי. על יסוד זה טענו חוקרים מאוחרים יותר, שהמונחים של ראצ'רדס כבר רומזים לכך, שהאנליזה של המטפורה משמשת כיסוד פרשני עיקרי בפירוש השירה הלירית. I.A. Richards page from the Johns Hopkins Guide to Literary Theory The I.A. Richards Web Resource איוור ארמסטרונג ריצ'רדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איוור ארמסטרונג ריצ'רדס, דף שער בספרייה הלאומית כתבי איוור ארמסטרונג ריצ'רדס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) איוור ארמסטרונג ריצ'רדס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייקון (קומיקס)

אייקון (באנגלית: Icon) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Icon #1 ממאי 1993, ונוצרה על ידי הכותב דווין מקדאפי והמאייר מארק ברייט. אייקון הוא למעשה חייזר, כמו סופרמן, שנחת בכדור הארץ ואומץ על ידי אישה מקומית. אייקון הוא האלטר אגו של ארנוס, אך כינויו הארצי הוא אוגוסטוס פרימן. דף הדמות בפרויקט ויקיה של חברת DC קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים ליפשיץ

אפרים ליפשיץ (2004–1909) היה צייר ישראלי, יליד פולין. אפרים ליפשיץ נולד בסטולין, פולין, בשנת 1909 למשפחה דתית בת 12 ילדים. ליפשיץ למד ב"חדר" ובבית הספר "תרבות". לאחר סיום לימודיו היה ליפשיץ פעיל במסגרות ציוניות בעיירה ופעל כצייר אוטודידקט. בין השנים 1933–1935 שהה בפריז, צרפת. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא עבד בבניין ובתיאטרון "האוהל". בשנת 1937 הצטרף לארגון "ההגנה". בתקופת מלחמת השחרור אף גויס לצה"ל מטעם מחתרת ההגנה. בשנת 1944 למד ציור אצל אהרון אבני ובין השנים 1945–1948 למד ציור בסטודיו של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי בתל אביב. בשנת 1951 נמנה ליפשיץ על מקימי "קבוצת העשרה" והציג בכל תערוכותיה. בין השנים 1952–1974 עבד בבנק הפועלים. בשנת 1953 נמנה עם מייסדי כפר האמנים בעין הוד ובשנת 1970 הצטרף כחבר לקריית האמנים בצפת ואף כיהן כיו"ר הקריה. בשנת 1964 הציג ביחד עם קבוצת "תצפית". בין השנים 1970–1980 היה חבר בקבוצת רוסטרום. יצירותו המוקדמת של ליפשיץ, לפני עלייתו לארץ ישראל, לא נשתמרה. היא הכילה עבודות דקורטיביות, תפאורות, ציורי אקוורל פיגורטיביים ועוד. לאחר עלייתו שינה ליפשיץ את סגנון ציורו, שהפך לאקספרסיבי, בהשפעת יצירות "אסכולת פריז". במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ניכרת ביצירותיו השפעת קבוצת אופקים חדשים. יצירותיו הכילו תיאורי נוף ותפנים העשויים במשיכות מכחול חופשיות, בשימוש בקווי קונטור ובשימוש בצורות דקורטיביות. סדרת הציורים "עין גדי", משנות השישים של המאה ה-20, עשויה כהפשטה של הטבע העשויה בעזרת רשת של קווים צבעוניים. בסוף שנות ה-90, בעקבות תאונת דרכים, עבר לציור בגירי פסטל. במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של אפרים ליפשיץ ברחוב ארלוזורוב 8 פינת אדוארד ברנשטיין 21 בתל אביב. 1944 - הסטודיו של אהרון אבני, תל אביב 1948-1945 - הסטודיה, תל אביב 1952-1951 - השתלמות בבית הספר לאמנות גראנד שומייר, פריז, צרפת. 1958 - פרס דיזנגוף 1968 - פרס הסתדרות העובדים הכללית, ישראל 1988 - פרס לציור ולפיסול על-שם נחום גוטמן, הסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. מדיה וקבצים בנושא אפרים ליפשיץ בוויקישיתוף אפרים ליפשיץ, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
מעבר סאברן

מעבר סאברן (בצרפתית: Col de Saverne) הוא מעבר הרים ברכס הווז' שמהווה מעבר הרים נמוך יחסית ברכס הרים בין עמק אלזס לעמק לורן בגובה של 413 מטר מעל לגובה פני הים. זהו המעבר הצפוני בין הלורן לאלזס כאשר המעבר הנוסף הוא מעבר בלפור (trouée de Belfort) שנמצא בדרום הגבול בין הרי הווז' להרי היורה. חשיבותו האסטרטגית של המעבר הביאה להקמת העיר סאברן למרגלות המעבר, כבר במאה הראשונה לפני הספירה. ושליטה על העיר כמו על המעבר היה יעד חשוב לכל הכובשים באזור זה. בין השאר המעבר הרחב שימש למעבר של כוחות הברית במלחמת העולם השנייה בדרכם לשחרור אלזס ומשם לכניסה לתוך גרמניה. היום עברים במעבר כבישים חשובים בהם כביש מהיר A4 וכביש לאומי 4 (RN4) שמחברים בין פריז לשטרסבורג והגבול עם גרמניה. מדיה וקבצים בנושא מעבר סאברן בוויקישיתוף
פליקס בן זקן

פליקס בן זקן (בצרפתית: (Félix Benzakein (Ben Zaken; ‏ 30 בספטמבר 1895 - נובמבר 1982) היה עורך דין ועיתונאי יהודי-מצרי, מנהיג ציוני וחבר הפרלמנט המצרי. פליקס בן זקן נולד בשנת 1895 בעיר טנטא שבמצרים, למשפחה יהודית שהגיעה למצרים ממרוקו בשנת 1865. הוא למד בבית הספר של כל ישראל חברים בטנטא, ולאחר השלמת לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת קהיר. עם הסמכתו כעורך דין בשנת 1917 התחיל בקריירה משפטית מצליחה, ועבד באופן קבוע מול בתי משפט מצריים ובתי משפט של נתינים זרים במצרים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפרסם בן זקן בזכות מאבקיו המשפטיים מול מוסדות גרמניים ואיטלקיים פשיסטיים במצרים. התיק המשפטי הידוע ביותר בו טיפל היה תביעת דיבה של השגרירות הגרמנית בקהיר כנגד סופר יהודי בשם מוריס פרג'ון, אשר כתב ספר שגינה בחריפות את היטלר וגרמניה הנאצית. נאומיו הרהוטים של בן זקן כסנגור במהלך המשפט זיכו אותו בפרסום רב בעיתונות המצרית והיהודית. בן זקן שימש בתור יועץ משפטי למוסדות הקהילה היהודית באלכסנדריה והיה חבר בבית הדין הרבני של העיר. הוא הצליח להשיג הכרה מצד מערכת המשפט המצרית באוטונומיה של בתי הדין הרבניים של הקהילה היהודית. היה פעיל ציוני נלהב, ובמהלך חייו עסק בפעילויות ציוניות שונות. בשנת 1936 פתחה ההסתדרות הציונית החדשה (הרוויזיוניסטית) שלוחה באלכסנדריה, ועו"ד בן זקן נבחר לעמוד בראשה. הוא נודע כאחד מהנואמים המוכשרים ביותר שהיו לתנועה הציונית במצרים, והרצאותיו נהגו למשוך קהל יהודי רב. באותה שנה ביחד עם ז'ק רבין הוא הקים עיתון ציוני חדש בשם "לה טריבון ז'ואיב" (La Tribune Juive;‏ 1936–1948) שבו פרסם מאמרים שנהנו מקהל קוראים רחב. כמו כן נבחר פעמיים לכהן כנשיא סניף בני ברית באלכסנדריה. במקביל, בן זקן היה גם פטריוט מצרי, ולקח חלק פעיל בתנועה הלאומית המצרית במסגרת מפלגת הופד. בשנת 1919 אף התמנה לחבר מטעם המפלגה בבית הנבחרים התחתון של מצרים. בן זקן היה חבר בבונים החופשיים, ושימש כסגן-נשיא הלשכה הגדולה של המזרח (La Grande Loge d’Orient). בתקופת מלחמת העצמאות הצליח בן זקן להתחמק ממעצר בזכות קשריו עם ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי. עם זאת הוא כן נעצר בשנת 1956 על רקע מלחמת סיני, אך השתחרר הודות למאמצים מצד הרב חיים נחום אפנדי. לאחר שחרורו השתכנע שאין עתיד ליהודים במצרים של גמאל עבד אל נאצר, ובשנת 1960 עזב את מצרים לארצות הברית. הוא נפטר בעיר ניובורג (Newburgh) שבניו יורק בנובמבר 1982, בגיל 87. רות קמחי, ציונות בצל הפירמידות: התנועה הציונית במצרים (1918-1948), תל אביב: עם עובד, 2009. Ruth Kimche. "Benzakein (Ben Zaken), Félix." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014. L'Affaire Fargeon, Israël, Nov. 04, 1933.
המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1988)

משחקי החורף הפאראלימפיים 1988 הם המשחקים הפאראלימפיים שנערכו בפעם הרביעית במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 17 בינואר ל-25 בינואר 1988 בעיר אינסברוק שבאוסטריה. במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 377 ספורטאים מ-22 מדינות, שהתחרו ביניהם בארבעה מקצועות: סקי אלפיני, החלקה מהירה במזחלת, ביאתלון וסקי למרחקים. ברית המועצות השתתפה לראשונה במשחקים אלו. המשלחת הנורווגית זכתה בכמות המדליות הרבה ביותר במשחקים אלו עם 60 מדליות, מהן 25 מדליות זהב, 21 מדליות כסף ו-14 מדליות ארד. אולימפיאדת קלגרי (1988) מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרבי-רגל

מַרְבֵּי-רֶגֶל (שם מדעי: Myriapoda) היא תת-מערכה במערכת פרוקי-רגליים הכוללת את רבי-הרגליים, נדלים ואחרים. הקבוצה כולל כ-13,000 מינים, כולם יצורי יבשה וניתנים לזיהוי בקלות, על פי מספר הרגליים הרב, שמספרם יכול לנוע בין פחות מעשרה ועד 750 אצל המין Illacme plenipes. מאובני מרבי-רגל ניתן למצוא כבר מעידן הסילור למרות שעדויות מלקולריות מצביעות על כך שכנראה התפתחו עוד מתור הקמבריון. הסוג ארתרופלאורה ששייך לתת-מערכה נחשב לפרוק הרגליים היבשתי הגדול ביותר שהלך על פני האדמה. מחלקת הנדלים (Chilopoda) מחלקת רבי-הרגליים (Diplopoda) מחלקת Pauropoda מחלקת Symphyla מדיה וקבצים בנושא מרבי-רגל בוויקישיתוף מרבי-רגל, באתר ITIS (באנגלית) מרבי-רגל, באתר NCBI (באנגלית) מרבי-רגל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מרבי-רגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מרבי-רגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כביש מהיר A4 (צרפת)

כביש מהיר A4 (בצרפתית: Autoroute A4) הוא כביש רוחב בצפון צרפת במחבר בין הבירה פריז לשטרסבורג. חלקים מהכביש משמשים כחלק מהכבישים האירופאים E25 ו-E50. אורכו של הכביש הוא 488 ק"מ והוא הכביש השני באורכו בצרפת לאחר A10. קטעים מהכביש נבנו בין השנים 1970 - 1976 כך שהכביש כולו קיים משנת 1976. כביש זה כמו שאר הכבישים המהירים בצרפת הוא כביש אגרה כאשר לכל אורך הכביש ממוקמות 8 עמדות תשלום. נוסף לכביש זה, גם כביש לאומי 4 (RN4) יוצא מפריז ומגיע לשטרסבורג (דרך נאנסי), כביש זה אינו בתשלום, קצר יותר אך הוא איטי יותר ובחלק מקטעיו הוא כביש דו-נתיבי בלבד. חלקים מהכבישים מהווים חלקים מכבישים אירופיים. הקטע בין שטרסבורג למץ הוא חלק מכביש E25 והקטע ממץ ועד פריז הוא חלק מכביש E50. מדיה וקבצים בנושא כביש מהיר A4 בוויקישיתוף
גיטגה

גיטגה (Gitega, לשעבר Kitega) היא עיר הבירה של בורונדי מאז 2019. היא העיר השנייה בגודלה בה, בפער גדול מן העיר הגדולה ביותר, הבירה הקודמת בוג'ומבורה. גיטגה, שהיא גם בירת המחוז הנושא את אותו שם, שוכנת ברמה שבמרכז המדינה, כ-62 ק"מ ממזרח לבוג'ומבורה ואגם טנגניקה ובמרחק דומה ממערב לגבול טנזניה. בעיר שוכן המוזיאון הלאומי של בורונדי והיא מקום מושבו של הארכיבישוף של גיטגה. במרץ 2007 הכריז נשיא בורונדי פייר נקורוזיזה על הכוונה להעביר לגיטגה את בירת המדינה. מועצת השרים קיבלה החלטה רשמית על העברת הבירה בדצמבר 2018 והפרלמנט אישר אותה בינואר 2019. מספר שיקולים עמדו מאחורי העברת הבירה לגיטגה: מיקומה המרכזי של העיר, בניגוד לבוג'ומבורה השוכנת בקצה המערבי של בורונדי; הרצון לעודד את הכלכלה ולהוסיף מקומות עבודה באזור פחות מפותח של הארץ, וכן הערך ההיסטורי הסמלי של גיטגה, ששימשה מושבם של מלכי בורונדי בתקופות קדם-קולוניאליות. מבקריו של הנשיא נקורוזיזה טענו שהמעבר נועד גם להחליש את האופוזיציה לשלטונו, שמתרכזת בבוג'ומבורה. בעיר פועל נמל תעופה. מדיה וקבצים בנושא גיטגה בוויקישיתוף גיטגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "World Gazetteer". "Gitega Soon to Become the Capital of Burundi", AllAfrica.com, 27 March 2007, (באנגלית) Burundi Capital Move Designed to Dodge Dissent - Critics, אתר AllAfrica, (באנגלית)
מויינגה

מויינגה (Muyinga) היא עיר בבורונדי ובירת מחוז מויינגה. העיר שוכנת בגובה 1731 מטרים מעל פני הים ואוכלוסייתה מונה 100,715 תושבים. מדיה וקבצים בנושא מויינגה בוויקישיתוף "World Gazetteer".
נחום קוק

הרב נחום הכהן קוק (ח' בניסן ה'תרצ"ב, 14 באפריל 1932 – י"ב בניסן ה'תש"ע, 27 במרץ 2010) היה רב שכונת תל גנים ברמת גן ופעיל בתחומי הדת ושמירה על כבוד המת. יקיר העיר רמת גן. נולד בבית מנדלבאום בירושלים, בנם של הרב רפאל קוק ורחל, בת שמחה מנדלבוים. נקרא על שם זקנו רבי נחום מקוברין. למד בישיבת כפר הרא"ה, ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים ובסלבודקה בבני ברק. בשנת 1954 נישא לשושנה (נפטרה במרץ 2016), בת הרב שמואל אברמוביץ, רבה של רמת יצחק. מאז נישואיו התגורר בשכונת רמת יצחק. במשך מספר שנים למד בהיכל התלמוד בתל אביב. התמנה לרבה של שכונת תל גנים ברמת גן ושימש רב מחלקת הנישואין בעיר. במשך שנים רבות היה פעיל בתחומים שונים הקשורים לשמירה על הצביון הדתי וההלכתי בישראל. היה פעיל מרכזי בשמירה על כבוד המת ופעל רבות מול בתי משפט והמשטרה להשגת אישורים למניעת נתיחת מתים. כיהן בהתנדבות כרב בית החולים בילינסון והתמחה בתחום רפואה והלכה. היה חבר בוועדת ערעור מחוזית של משרד הביטחון בנושאי פטור משירות בצה"ל. כמו כן היה חבר בוועדה שעסקה במתן היתרי עבודה בשבת מטעם משרד העבודה. היה יו"ר ועד רבני רמת גן. ממייסדי הסתדרות עובדי המועצות הדתיות בישראל והיו"ר שלה, ולימים נשיאה. היה מרצה בנושאי יהדות. בשנת 2008 קיבל אות יקיר רמת גן. נפטר בשבת הגדול ה'תש"ע והלווייתו התקיימה במוצאי השבת. נקבר בית הקברות פוניבז', בקרבת קברו של הרב שך. על מצבתו נכתב בין השאר: "מסר עצמו לחזק בדקי הדת, עמל ויגע במצוות כבוד המת וקנה בה קניין". בנו הוא המקובל הרב דב איסר קוק. אחיו הם הרבנים שלמה, שמחה ואברהם יצחק קוק. גיסיו הם הרבנים אברהם שרמן ויעקב כץ. יוסי כץ, הגאון רבי נחום הכהן קוק זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 27 במרץ 2010 הודעה על פטירתה באתר של בנה הרב דב קוק היכל התלמוד - תל-אביב, שאלונים + דו"חות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 131 [1], אתר עיריית רמת גן הקמת מצבה על קברו של הגאון רבי נחום קוק זצ"ל, כיכר השבת
צ'ארלס טאונס

צ'ארלס הארד טאונס (באנגלית: Charles Hard Townes ‏;28 ביולי 1915 – 27 בינואר 2015) היה פיזיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1964 על עבודתו במכניקת הקוונטים שהובילה לפיתוח המייזר ובהמשך ללייזר. נולד בדרום קרוליינה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת פורמן בקרוליינה הדרומית, את תואר מוסמך אוניברסיטה בפיזיקה קיבל ב-1936 מאוניברסיטת דיוק ואת תואר הדוקטור קיבל ב-1939 מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (קל-טק). בין 1933 ל-1947 עבד במעבדות בל ובעת מלחמת העולם השנייה עבד בתחום המכ"ם ואף רשם מספר פטנטים. עבודתו בתחום המיקרוגל הובילה אותו לתובנה לפיה הקרנת חומרים בגלים אלקטרומגנטיים יכולה לשמש כלי רב חשיבות להבנת המבנה המולקולרי ולפיכך פנה לתחום הספקטרוסקופיה. בשנת 1948 היה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה והמשיך לחקור את הריאקציות בין גלים בתחום המיקרוגל למבנים מולקולריים, למולקולות בודדות, לאטומים ולגרעין האטום. ב-1954 הצליח ליצור עם תלמידיו מתקן ליצירת זרם מכוון של קרינה אלקטרומגנטית באמצעות פליטה מאולצת בגז אמוניה. הוא טבע למכשיר את השם מייזר, ראשי תיבות של "הגברת [קרינת] מיקרוגל על ידי פליטה מאולצת של קרינה" (Microwave Amplification by Stimulated Emission of Radiation = MASER). ב-1958 הראה בעבודה שחיבר יחד עם גיסו, ארתור שולוב (זוכה פרס נובל בפיזיקה בשנת 1981) כי עקרון המייזר ניתן להפעלה להגברת קרינה מכוונת גם בתחום הספקטרום הנראה ובתחום התת-אדום. עבודה פורצת-דרך זו הובילה לפיתוח הלייזר האופטי. פעילותו המדעית של טאונס התרחבה לשטחים נוספים. הוא ועוזרו היו הראשונים שגילו מולקולות מורכבות בחלל החיצון. כן היה טאונס הראשון שמדד וחישב את המסה של החור השחור במרכז גלקסיית שביל החלב. ב-1955 ו-1956 קיבל מלגת פולברייט ומלגת גוגנהיים וחקר באוניברסיטת פריז ואוניברסיטת טוקיו. בשנת 1961, לאחר שכיהן כיועץ לממשל ארצות הברית, עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כפרופסור לפיזיקה וסגן נשיא (פרובוסט). ב-1967 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס טאונס בוויקישיתוף צ'ארלס טאונס, באתר פרס נובל (באנגלית) צ'ארלס טאונס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה צ'ארלס טאונס, באתר dblp צ'ארלס טאונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס טאונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המצאת המייזר והלייזר
ויליאם קורץ וימסט

ויליאם קורץ וימסט הבן (באנגלית: William Kurtz Wimsatt, Jr;‏ 17 בנובמבר 1907 - דצמבר 1975) היה מבקר ספרות אמריקאי. וימסט נחשב לאחד מהפורמליסטים המשפיעים ביותר של הביקורת החדשה. הוא ידוע במיוחד בשל שני מאמרים שכתב יחד עם מונרו ברדסלי, "The Intentional Fallacy" ו-"The Affective Fallacy", שהיוו מסמכים חשובים של הביקורת החדשה. כתבי ויליאם קורץ וימסט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל אברמוביץ

הרב שמואל נתן אברמוביץ (תרס"ב, 1902 – י"ד באב תשי"ז, 10 באוגוסט 1957) היה רבה הראשון של רמת יצחק. נולד בברנוביץ', בנם של הרב אברהם יצחק אברמוביץ, ממקימי ישיבת אוהל תורה בעיר, ואסתר ביילה, בת הרב טבלי רבצקי, הדיין מווילקוביסק. למד בישיבת כנסת בית יצחק אצל הרב ברוך בר ליבוביץ ובישיבת סלובודקה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והיה בין ראשוני התלמידים שנשלחו מישיבת סלובודקה לייסד את ישיבת חברון בחברון. בפרעות תרפ"ט ניצל. בשנת 1932 נישא לפסיה, בת הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, רבה של שכונת מקור חיים בירושלים. לאחר נישואיו התמנה כרבה של רמת יצחק, שנוסדה באותה תקופה והייתה שכונה עצמאית ולימים סופחה לרמת גן. כיהן בתפקידו למעלה מעשרים שנה. נפטר בשנת 1957. את מקומו מילא בנו הרב יצחק אברמוביץ (1995-1937). חתניו: הרב נחום קוק, בנו של הרב רפאל קוק ורבה של שכונת תל גנים ברמת גן, והרב שמחה כהן, מראשי ישיבת נתיבות עולם ומחבר הספרים "הבית היהודי" ו"תקשורת עם קהל ויחיד". נקבר בבית העלמין קריית שאול. אפרים ממט, זיכרון להולכים: הרב אברמוביץ ז"ל רבה של רמת יצחק, הצופה, 9 בספטמבר 1957, עמ' 3 שמואל אברמוביץ באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בורורי

בורורי (Bururi) היא עיר הבירה של מחוז בורורי שבדרום בורונדי. נכון לשנת 2012 אוכלוסיית העיר מונה 20,764 תושבים. ב-29 באפריל 1972 התרחש בעיר טבח בו חמושים מבני ההוטו ביצעו הפיכה, הדיחו את אנשי משטרו של הנשיא מיקומברו מבני הטוטסי והכריזו על הקמת רפובליקה חדשה. שבוע לאחר מכן דוכאה ההפיכה על ידי כוחות צבא בורונדי. בחודשים לאחר מכן בוצע טבח בקרב בני ההוטו. מדיה וקבצים בנושא בורורי בוויקישיתוף "World Gazetteer".
רוייגי

רוייגי (Ruyigi) היא עיר בבורונדי ובירת מחוז רוייגי. העיר שוכנת בגובה של 1842 מטרים מעל פני הים ונכון לשנת 2012 אוכלוסייתה עומדת על 44,220 תושבים. מדיה וקבצים בנושא רוייגי בוויקישיתוף "World Gazetteer". ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נגוזי

נגוזי (Ngozi) היא בירת מחוז נגוזי שבבורונדי. העיר שוכנת בגובה 1820 מ' מעל פני הים ונכון לשנת 2012 מספר תושביה הוא 24,932 איש. נגוזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "World Gazetteer".