laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בירנדרה, מלך נפאל

בירנדרה ביר ביקראם שאה דוו (בנפאלית: वीरेन्द्र वीर विक्रम शाह देव)‏, 28 בדצמבר 1945 – 1 ביוני 2001) היה מלך נפאל משנת 1972 ועד הירצחו ב-2001. בירנדרה התחנך במכללת סנט ג'וזף (דארג'יילינג, הודו), מכללת איטון (אנגליה), אוניברסיטת טוקיו (1967) ואוניברסיטת הרווארד (1967–1968) הוא נסע רבות בעולם לפני הצטרפותו לכס המלכות במותו של אביו ב-31 בינואר 1972. (הוא הוכתר ב24- בפברואר 1975.) בירנדרה המשיך את המסורת האוטוקרטית של אביו, אשר פיזר את הפרלמנט הנבחר בשנת 1960 ואסר על מפלגות פוליטיות בחוקת 1962. אכן, במשך זמן מה, בירנדרה היה אחד המלכים המוחלטים המועטים שנותרו בעולם. הוא הצליח לשמור על עצמאות נפאל למרות ההשפעות הגוברות של הודו, סין וברית המועצות. בתקופת שלטונו נפתחה נפאל לתיירות נרחבת. בירנדרה הוכתר למלך נפאל בשנת 1972 לאחר מות אביו המלך מהנדרה. במהלך שלטונו, הוביל בירנדרה לרפורמות במדינה. בשנת 1990 הוא הפך את נפאל ממונרכיה אבסולוטית למונרכיה חוקתית. הוא חתם על חוק שאיפשר הקמת מערכת רב-מפלגתית והגביל את סמכויות שלטון בית המלוכה. בשל כך המלך בירנדרה זכה להערכה רבה בממלכה ואף ראו בו התגלמות האל וישנו. הוא נישא לאייסוואריה בשנת 1970 ונולדו להם שלושה ילדים. המלך בירנדרה נרצח ביוני 2001 ביחד עם המלכה אייסוואריה וילדיו הנסיכה שרוטי והנסיך ניראג'. בטבח שבוצע על ידי בנו הבכור הנסיך דיפנדרה. הטבח התבצע ככל הידוע בשל התנגדות המלך בירנדרה לנשואיו של בנו. מדיה וקבצים בנושא בירנדרה, מלך נפאל בוויקישיתוף בירנדרה, מלך נפאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בירנדרה, מלך נפאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בירנדרה, מלך נפאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, Birendra Bir Bikram Shah Dev, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
הר דמאוונד

הר דמאוונד (בפרסית: دماوند), הוא הר געש פעיל, ופסגתו היא הגבוהה ביותר באיראן ובמזרח התיכון כולו. יש לו מקום מיוחד במיתולוגיה הפרסית ובפולקלור. הוא ממוקם ברכס הרי אלבורז והוא הר הגעש הגבוה ביותר בכל אסיה. במכתש שבפסגתו נפערו ב-6 ביולי 2007 לועות המעלים אדי גופרית. ההר ממוקם ליד החוף הדרומי של הים הכספי, בפרובינציית מאזנדראן, 66 ק"מ צפונית-מזרחית לטהראן. דמאוונד הוא הר משמעותי במיתולוגיה הפרסית. הוא סמל ההתנגדות האיראנית נגד עריצות ושלטון זר בשירה ובספרות הפרסיים. במיתולוגיה הזורואסטרית, הדרקון בעל שלושת הראשים אז'י דאהאקה (Aži Dahāka) נכבל להר דמאוונד, כדי להישאר שם עד סוף העולם. בגרסה מאוחרת יותר של אותה האגדה, הרודן זאהאכ (Zahhāk) נכלא כבול במערה אי שם בהר לאחר שהובס על ידי קווה הנפח (Kāveh) והמלך הגיבור פריידון (Fereydūn). המשורר הפרסי פירדוסי מתאר אירוע זה ביצירת המופת שלו, "שָׁאהּ-נָאמֶה". ההר דמאוונד מופיע על גב של שטר איראני בערך נקוב של 10,000 ריאל. ההר אף מופיע במפה מקוונת במשחק Battlefield 3. בהר דמאוונד יש מספר מעיינות חמים בעלי תכונות ריפוי. מעיינות מינרלים אלה ממוקמים בעיקר על צלעותיו של הר הגעש ובבסיסו, ונותנים עדות על גוף מאגמה חם הסמוך לפני השטח של כדור הארץ. ולמרות שלא תועדו התפרצויות היסטוריות, המעיינות החמים בבסיס ועל הצלעות, ולועות הפולטים גופרית ליד הפסגה, מצביעים על כך שדמאוונד הוא הר געש פעיל. לוע פולטת גופרית סמוך לפסגת ההר לוע הר הגעש באוגוסט הר דמאוונד מהמישור הסמוך הר דמאוונד המושלג תצלום לוויין של הר דמאוונד מדיה וקבצים בנושא הר דמאוונד בוויקישיתוף הר דמאוונד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.summitpost.org/volcanic-hole/309028/c-150400 שטר של 10000 ריאל באתר הבנק המרכזי של איראן
גיינדרה, מלך נפאל

גיינדרה ביר ביקראם שהאה דוו (בנפאלית: ज्ञानेन्द्र शाह; נולד ב-7 ביולי 1947) הוא מלך נפאל לשעבר והאחרון למלוך עליה בטרם הפכה לרפובליקה דמוקרטית. הוא מלך על נפאל בשתי תקופות: הראשונה בשנת 1950 עד 1951 כילד לאחר שסבו הוגלה מנפאל והשנייה משנת 2001, לאחר הטבח בארמון המלכותי, ועד ביטול מוסד המלוכה בשנת 2008. גיינדרה נולד בשנת 1947 בארמון המלכותי בקטמנדו, בירת נפאל. הוא גדל אצל סבתו. בשנת 1950 אביו וסביו ברחו להודו, וגיינדרה נשאר הגבר היחיד במשפחה. הוא הוחזר על ידי ראש הממשלה לבירה ושם הוכרז על ידו כמלך, ב-7 בנובמבר 1950. מיד לאחר מכן הונפקו מטבעות על שמו וראש הממשלה סיפק לו תקציב שנתי של 300,000 רופי. בינואר 1951 חזר סבו ומלך על המדינה. גיינדרה התחתן בשנת 1970 ונולדו לו כשני ילדים. ב-1990 חודשה הדמוקרטיה הפרלמנטרית על ידי אחיו המלך בירנדרה שהיה אהוד על ידי הציבור במדינה. אך עם השנים נוצרו מאבקים בין המפלגות הפוליטיות. בעיות חברתיות רבות הובילו למרד שנמצא בהסלמה מאז 1996. לאחר רצח אחיו ומאז שהתמנה למלך, ניסה גיינדה להחזיר את השליטה לבית המלוכה והתערב בענייני הממשלה, לטענתו על מנת להילחם במרד ובבעיות אחרות. הדמוקרטיה הושעתה ברובה על ידי גיינדרה, שהיה מעוניין למנות בעצמו את ראשי הממשלה. אזרחים רבים רואים בגיינדרה כאחראי לטבח המלכותי ביוני 2001. בטבח רצח יורש העצר דיפנדרה את אביו המלך ומרבית בני משפחת המלוכה והתאבד. דיפנדרה נכנס לתרדמת ומת לאחר שלושה ימים, וגיינדרה מונה בשנית למלך נפאל. לאחר הטבח, ניסה גיינדרה לשלוט באופן כמעט טוטאלי בממשלה, ואף פיטר את כולה בשנת 2005. במשך שנות שלטונו של גיינדרה, תנועת המחאה הרפובליקנית המובלת על ידי סטודנטים צברה פופולריות רבה, למרות הבטחותיו של המלך לשלום ולדמוקרטיה. ב-28 במאי 2008 בוטלה המלוכה והמדינה הפכה לרפובליקה דמוקרטית. יורש העצר פאראש, בנו של גיינדרה, הוא גם כן דמות שיש הרואים אותה בצורה שלילית, ואף נחשד מספר פעמים ברצח, אך מעולם לא נחקר. מדיה וקבצים בנושא גיינדרה, מלך נפאל בוויקישיתוף גיינדרה, מלך נפאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לניצחון

לַנִצחוֹן הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". "טוליה כריסטינה" ("Tullia Christina") נבנתה ב-1946[דרושה הבהרה], מעץ, ונצבעה בצבע אפור; ולה שני תרנים, תא היגוי מאחור, וצריפים בחרטום. בעלת מנוע דיזל איטלקי מדגם אנסלדו. אנשי המוסד לעלייה ב' רכשו אותה באיטליה. הוכנה להפלגת העפלה על ידי פועלי מספנה מקומיים. הוקמו דרגשי לינה על הספינה, וסירת הצלה ל-12 בני אדם; 13.5 טון דלק; מזון ל-14 יום; ו-8 טון מים. רב החובל היה איטלקי ולצדו שישה אנשי צוות ובהם רופא. מפקד האונייה היה איש הפלי"ם בני קרביץ ולצדו גדעון וייסר, והגדעוני ראובן אורן. המלווים אנשי הפלי"ם הצטיידו בנשק: שני רובים, חמש מחסניות, אקדח, 180 כדורים, וכן הביאו מכשיר קשר תוצרת בית בתוך מזוודה, שנבנה על ידי רענן רובינשטיין. 189 המעפילים היו חניכי תנועות הנוער הציוניות, מכל הזרמים. לאחר שנאספו במחנה ליד גאאטה, הם עלו לסיפון האונייה בנמל ברינדיזי. הם חולקו לקבוצות על פי השתייכותם התנועתית, ולכל קבוצה מונה אחראי מקרבה. האונייה הפליגה ב-8 במאי 1948. התוכנית המקורית הייתה להיפגש עם האונייה "מדינת ישראל" ("נרקיס"), ליד האי קפלוניה (Cephalonia), צפונית לכרתים, ומשם להפליג יחד. אחר כך להעביר אליה את המעפילים במרחק 200 מיל מחופי ארץ ישראל, וכן להעביר את צוות הימאים הזר, פרט למכונאי ורב החובל, ולחזור עימם לאיטליה. ב-14 במאי הוחלט לא לבצע את ההעברה, אלא להמשיך יחדיו בהפלגה. ההחלטה נתקבלה על ידי צוותי שתי הספינות מטעמי ביטחון. בדרך נולדו תינוקות אחדים בשתי האוניות, ורופא אחד משותף עבר מאונייה אל אונייה. במהלך ההפלגה נתקבלה הידיעה על הכרזת המדינה, ועמה הוראה להמשיך ולהניף דגל זר, ורק בנמל חיפה להחליפו ולהניף שלטים בעברית. ב-16 במאי הופיעו בסמוך לה שתי משחתות בריטיות, אך הן לא התקרבו ולא יצרו מגע. המעפילים הודרכו לא להתנגד אם מלחים בריטים ירצו לעלות על הסיפון. יש להודיע להם כי מפליגים למדינת ישראל. אם תגיע משחתת יש להיכנע במקרה שאין דרך אחרת. לבסוף, לא התקיים עימות. "לניצחון" הגיעה בסמוך לנמל תל אביב ב-16 במאי 1948. היא הופנתה לשם מכיוון שנמל חיפה היה עדיין בשליטה בריטית. תל אביב הופגזה באותו יום, לכן הוחלט לשוט ללב ים ולהגיע לחוף קיסריה. ב-17 במאי התקלקל המנוע מול חוף תל אביב. לכן הוחלט לבצע את ההורדה בחוף תל אביב. באותו יום בשעה 02:50 עגנה הספינה בנמל תל אביב, והמעפילים ירדו אל החוף. למחרת, ב-19 במאי, חזרה יחד עם האונייה "מדינת ישראל" לאיטליה. מדיה וקבצים בנושא לניצחון בוויקישיתוף "לניצחון", באתר הפלי"ם "לניצחון", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
דיפנדרה, מלך נפאל

דיפנדרה מלך נפאל (Dipendra Bir Bikram Shah Dev;‏ 27 ביוני 1971 – 4 ביוני 2001) היה יורש העצר של נפאל ומלכה דה יורה למשך שלושה ימים. ב-1 ביוני 2001 רצח הנסיך דיפנדרה את הוריו המלך בירנדרה והמלכה אייסוואריה ואת שני אחיו בטבח משפחת המלוכה של נפאל. הרצח בוצע ככל הנראה בשל התנגדות הוריו לנישואיו עם בת זוגו. הוא ביצע את הטבח בהתכנסות המשפחה המלכותית למפגש משותף בארמון המלוכה נראינהיטי, בית המגורים של המלוכה הנפאלית. לאותו מפגש הוזמנו 24 איש מבני המשפחה המלכותית. לאחר הטבח ניסה דיפנדרה להתאבד. הוא שקע בתרדמת ונפטר לאחר שלושה ימים. כיוון שאביו מת והנסיך עדיין חי בשלושת הימים שלאחר הרצח, הוא הפך אוטומטית, לפי חוקת המדינה, למלך נפאל. לאחר שנפטר ירש אותו דודו גיינדרה. מדיה וקבצים בנושא דיפנדרה, מלך נפאל בוויקישיתוף דיפנדרה, מלך נפאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Murder and intrigue in Katmandu (World Tibet News Network) Trapped in tradition (Frontline:India's National Magazine) רויטרס ואיי.פי., "המלך הרוצח" בנפאל מת - דודו הוכתר במקומו, באתר ynet, 4 ביוני 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא נפאל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף גולדשטיין (כדורגלן)

יוסף גולדשטיין (29 במרץ 1932 – 1 בנובמבר 2020) היה כדורגלן ישראלי, קשר קבוצת מכבי תל אביב במהלך שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, אשר כבש במדיה 31 שערי ליגה. גולדשטיין הצטרף למכבי תל אביב לאחר שהלך בדרכו של אחיו, חיים גולדשטיין, אשר שיחק בקבוצה לפני קום המדינה ונהרג במלחמת העצמאות. שיחק בקבוצת הנוער מכבי "אברהם" תל אביב בשנים 1947–1948. הקבוצה החלה להתאמן ב-1946. היה ראש הקבוצה, חלוץ מרכזי ומלך השערים של הקבוצה. כבר בגיל 15 התאמן ושיחק עם הקבוצה הבוגרת במשחקי אימון, ואת הופעתו הראשונה במשחק רשמי ערך בגיל 17, ב-16 ביולי 1949, בניצחון הקבוצה 2–3 על הפועל רמת-גן. החל מהמכביה השלישית ב-1950 נמנה עם סגל נבחרת צה"ל, ובשנים 1951 ו-1953 נמנה עם נבחרת תל אביב, שהורכבה מקבוצות מכבי, הפועל ובית"ר תל אביב. ב-1954 עבר גולדשטיין לקבוצה היהודית וינגייט (אנ') מלונדון, שם שיחק עשרה חודשים. לאחר מכן שיחק שנתיים בין השנים 1955–1957 בקבוצת ריינג'רס יוהנסבורג הדרום אפריקאית. ב-1957 חזר למכבי תל אביב בה שיחק עד 1962, ולשורות נבחרת ישראל בה שיחק עד 1961. את הקריירה שלו סיים בבית"ר תל אביב. לזכותו 25 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק במוקדמות מונדיאל 1954 נגד נבחרת יוון ב-1 בנובמבר 1953 באתונה. את שערו היחידי במדי הנבחרת כבש במשחק ידידות נגד נבחרת פולין ב-21 ביוני 1959 בורוצלב. ב-4 בינואר 1969 עת אימן בקאונטרי קלאב תל אביב, נערך משחק בין נבחרת מערב גרמניה הצעירה עד גיל 21 לבין קבוצת הנוער של הקאונטרי קלאב. יוסף השתתף במשחק זה כשחקן חיזוק ומאמן יחד עם עוד שני שחקנים ממכבי נתניה. היה זה משחק ראשון והיסטורי בין קבוצה גרמנית לקבוצה ישראלית. אימן קבוצות ילדים ונוער בקאונטרי קלאב תל אביב, הפועל רעננה, הפועל פתח תקווה. בשנים 1987–1990 אימן קבוצות ילדים ונערים של מכבי תל אביב, הבולטת שבהן קבוצת הילדים מכבי "משה". ב-1 בנובמבר 2020 הלך לעולמו בגיל 88. בדצמבר 2020 פרסמה אורלי גולדשטיין, ביתו של יוסף, ספר ביוגרפי בשם "יוסף גולדשטיין האיש והאגדה". אליפויות: 4 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1957/1958 גביעי מדינה: 3 1953/1954, 1957/1958, 1958/1959 יוסף גולדשטיין, באתר Transfermarkt יוסף גולדשטיין, באתר WorldFootball.net יוסף גולדשטיין, באתר National Football Teams יוסף גולדשטיין, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של יוסף גולדשטיין באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב דור הנפילים: סיפור חייו של יוסל'ה גולדשטיין באתר הרשמי של מכבי תל אביב טקס הוקרה ליוסף גולדשטיין באתר הרשמי של מכבי תל אביב אשר גולדברג, ‏‏הלך לעולמו יוסף גולדשטיין, מכוכבי מכבי ת"א בשנות החמישים, באתר ספורט1, 1 בנובמבר 2020 אורלי גולדשטיין, יוסף גולדשטיין האיש והאגדה, באתר "עברית"
דרור בר-נור

דרור בר-נור (נולד ב-12 בינואר 1948) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי. בר-נור הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב בגיל 10, אך בגיל 14 עזב בשל לימודיו בפנימייה הצבאית. בגיל 17 חזר ישירות לקבוצה הבוגרת, וכבר במשחקו הראשון כבש שלושער בניצחון 0–4 על שמשון תל אביב. בר-נור כבש את שער הניצחון במהלך תוספת הזמן במשחק גמר ליגת האלופות האסיאתית ב-1969 נגד קבוצת יאנגצ'י הדרום קוריאנית. ב-1971 היה שותף בזכייה השנייה של מכבי בליגת האלופות האסיאתית. במהלך התקופה שלו במכבי תל אביב כבש בליגה הראשונה 84 שערים, והוא ממוקם במקום השביעי בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים של המועדון. לזכותו 5 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק ידידות נגד נבחרת נורווגיה ב-23 בפברואר 1972 באצטדיון בלומפילד, בה כבש צמד שערים. בשנות השמונים עסק דרור בר-נור באימון. בין השנים 1983–1986 אימן את הפועל פתח תקווה, בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר. ב-1986 אימן את הפועל באר שבע וב-1987–1988 אימן את מכבי תל אביב, גם כן בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר. כשחקן עם מכבי תל אביב אליפויות: 3 1966/1968, 1969/1970, 1971/1972 גביעי מדינה: 2 1966/1967, 1969/1970 כמאמן עם מכבי תל אביב גביעי מדינה: 1 1987/1988 דרור בר-נור, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דרור בר-נור, באתר Transfermarkt פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנסט הרצפלד

ארנְסט אמיל הרצפלד (בגרמנית Ernst Emil Herzfeld; ‏23 ביולי 1879 - 20 בינואר 1948) היה ארכאולוג גרמני ממוצא יהודי, איראנולוג (מומחה לתולדות איראן). הרצפלד נולד ב-1879 בפרובינציית הנובר שבממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית. הוא למד אדריכלות במינכן ובברלין, ולקח גם שיעורים באשורולוגיה, בהיסטוריה של העת העתיקה ותולדות האמנות. בין השנים 1903–1905 הוא היה עוזרו של ואלטר אנדראה (Andrae) בחפירותיו באשור, ומאוחר יותר ערך מסעות רבים בעיראק ובאיראן בתחילת המאה עשרים. הוא סקר ותיעד אתרים היסטוריים רבים בטורקיה, סוריה, פרס ובייחוד בעיראק (למשל בגדאד, קטסיפון), תרקה וסאמרא. הוא הראשון שזיהה בסאמרא תרבות חדשה שנקראת תרבות סאמרא על שם האתר. בשנים 1911–1913 הוא ביצע בסאמרא את החפירות הראשונות של אתרים מהתקופה האיסלאמית. לאחר שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה, הרצפלד התמנה לפרופסור מן המניין ל"Landes- und Altertumskunde des Orients" בברלין בשנת 1920. הוא היה הפרופסור הראשון לארכאולוגיה של המזרח הקרוב בעולם. בשנים 1923–1925 הוא ערך מחקרים בפרס ותיאר בפעם הראשונה רבים מהשרידים החשובים ביותר של המדינה ביניהם נקש-י רוסתם. בשנת 1925 הוא עבר לטהראן ונשאר שם עד 1934. הוא היה שותף ביצירת חוק העתיקות הפרסי, וחפר בערי הבירה של הממלכה האחמנית: בפסארגאדה ובפרספוליס. בסוף 1934 הוא עזב את איראן ללונדון, במחשבה לעזוב לשנה אחת בלבד, אך לא חזר יותר לאיראן. בשנת 1935 הוא נאלץ, על רקע המשטר הנאצי, לעזוב את תפקידיו בגרמניה, והיה לחבר בסגל המכון למחקר מתקדם האמריקאי, בשנים 1936–1944. הרצפלד מת בבזל, (שווייץ) בשנת 1948. חלק הארי של מסמכיו של ארנסט הרצפלד נמצאים בארכיונים של גלריית פריר וגלריית ארתור מ. סקלר, בסמית'סוניאן, בוושינגטון. הארכיון מכיל כ-30,000 מסמכים הכוללים רשימות שלו מהשטח, תצלומים, שרטוטים ורשימות מצאי מפורטות מחפירותיו בסאמרא, בפרספוליס, בפסארגאדה ובמקומות אחרים באיראן, עיראק, טורקיה וסוריה. Iranische Felsreliefs, 1910 Archäologische Reise im Euphrat- und Tigris-Gebiet, 4 Vols., 1911-1920 (together with Friedrich Sarre Paikuli, 2 Vols., 1924 Die Ausgrabungen von Samarra, 5 Vols., 1923-1930 Archaeological History of Iran, (Schweich Lectures for 1934) Altpersische Inschriften, 1938 Iran in the ancient East, 1940 Zoroaster and his world, 2 Vols., 1947 מדיה וקבצים בנושא ארנסט הרצפלד בוויקישיתוף הארכיון בסמית'סוניאן (באנגלית) אגודה לחקר לאמנות ולארכאולוגיה האיסלמיות על שם ארנסט הרצפלד (בגרמנית) ארנסט הרצפלד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Bitter Sweet Symphony

Bitter Sweet Symphony (תרגום חופשי לעברית: סימפוניה מרה מתוקה) הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי האנגלית The Verve מתוך אלבומם השלישי "Urban Hymns". השיר מבוסס על מוזיקה מתוך עיבודו של אנדרו לוג אולדהם לשירם של הרולינג סטונז "The Last Time", ואף נטען כנגד הלהקה כי מדובר בהפרת זכויות יוצרים וגנבה ספרותית. השיר יצא כסינגל ב-16 ביוני 1997, ראשון מבין שירי "Urban Hymns" שיצא שלושה חודשים וחצי מאוחר יותר, וזכה להצלחה בבריטניה בה הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי. השיר התפרסם גם מחוץ לבריטניה ונמכר בעשרות מדינות ברחבי העולם, שיר ראשון מבין שירי הלהקה שמגיע להישג זה והוביל לפרסום הלהקה ברחבי העולם ויתר שירי האלבום, והשיר "Love Is Noise" מהאלבום שבא לאחריו, זכו לפרסום בינלאומי גם אם הצלחתם במצעדים שם פחותה מזו של Bitter Sweet Symphony. הסינגל הגיע למעמד כסף בבריטניה, ולזהב בארצות הברית ובאוסטרליה. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיר הרוק הטוב ביותר" לשנת 1999 אך הפסיד אותו ל-"Uninvited" של אלאניס מוריסט. השיר נחשב לתרומה העיקרית של הוורב לזרם הבריטפופ ובמשאל שערכו ב-BBC Radio 1 ב-1998 דורג השיר במקום השלישי ברשימת השירים הטובים מעולם. בנובמבר 2004, המגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-392 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. בנוסף לכך, מגזין המוזיקה NME דירג את השיר במקום ה-18 ברשימת 50 המנוני האינדי הגדולים ביותר בכל הזמנים. הווידאו קליפ, בבימויו של הבמאי הבריטי ולטר שטרן, מתמקד בסולן של להקת The Verve ריצ'רד אשקרופט אשר שר לעצמו את השיר בעת שהוא הולך לאורך המדרכה באזור העיר התחתית של לונדון כאשר הוא עיוור למה שקורה סביבו – בדרכו הוא נתקל כל העת בעוברים ושבים, נתקל בדרכו באישה וגרום לה לאבד שיווי משקל וליפול, כמעט ונפגע ממכונית, מדלג מעל רכב אחר שעצר בדרכו. בסוף הווידאו קליפ יתר חברי להקת The Verve מצטרפים לאשקרופט, כאשר בסצנה האחרונה של הווידאו קליפ חברי הלהקה עוברים על פני המצלמה בעודם צועדים לאורך הרחוב עד אשר הם נעלמים באופק. הווידאו קליפ זכה להצלחה רבה והיה מועמד למספר פרסים, בהם שלושה פרסי MTV בטקס פרסי ה-MTV של שנת 1998. הווידאו קליפ צולם באזור צפון לונדון מהפינה הדרום המזרחית של צומת הרחובות הוקסטון ופאלקירק, כאשר לאחר מכן אשקרופט צעד לכיוון צפון לאורך החלק המזרחי של רחוב הוקסטון. הווידאו קליפ נוצר בהשראת הווידאו קליפ של השיר "Unfinished Sympathy" של להקת הטריפ הופ Massive Attack אשר בו הזמרת שרה נלסון שרה תוך כדי שהיא צועדת לאורך שכונה בלוס אנג'לס. Bitter Sweet Symphony, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מידע על היצירה "Bitter Sweet Symphony" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Bitter Sweet Symphony" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Bitter Sweet Symphony" באתר Discogs סרטון השיר "Bitter Sweet Symphony" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Bitter Sweet Symphony" באתר ספוטיפיי Rock On The Net: 1998 MTV Video Music Awards Queen – Somebody To Love, BPI, ‏28 ביוני 2024
ארמנדו קלדרון סול

ארמנדו קלדרון סול (Armando Calderón Sol; ‏24 ביוני 1948 — 9 באוקטובר 2017) היה נשיא אל סלוודור בשנים 1994–1999. סול היה איש עסקים ועורך דין במקצועו, והיה בעל תואר שני במשפטים ומדעי החברה מהאוניברסיטה הלאומית של אל סלוודור. את הקריירה הפוליטית החל לאחר שנבחר לראשות העיר סן סלבדור. בתפקיד זה כיהן בשנים 1988–1994. לאחר מכן התמודד בבחירות לנשיאות, וזכה לאחר שניצח את יריבו ראובן סאמורה מקואליציית CD-FMLN. ארמנדו קלדרון סול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרדו כריסטיאני

אלפרדו פליקס כריסטיאני בוקארד (Alfredo Félix Cristiani Burkard; נולד ב-22 בנובמבר 1947) היה נשיא אל סלוודור בשנים 1989–1994. כריסטיאני נולד וגדל בסן סלבדור, ולמד בבית הספר האמריקאי בעיר. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון, שם סיים את לימודיו וקיבל תואר במנהל עסקים. הוא נכנס לחיים הפוליטיים בתחילת שנות ה-80 כאשר מלחמת האזרחים במדינה הלכה והתגברה. הוא הצטרף למפלגת הברית הרפובליקנית הלאומנית (אנ') והפך למנהיג המפלגה בשנת 1988. בבחירות לנשיאות בשנת 1989 נבחר כריסטיאני לנשיא, לאחר שזכה ב-53% קולות. מדיה וקבצים בנושא אלפרדו כריסטיאני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דימיטריוס איפסילנטי

דימיטריוס איפסילנטי או דימיטריוס איפסילנטיס (Δημήτριος Υψηλάντης‏; 1793 – 16 באוגוסט[דרושה הבהרה] 1832) היה דרגומן פנריוט של האימפריה העות'מאנית, שירת כקצין בצבא האימפריה הרוסית בנסיכות מולדובה וכפילדמרשל הראשון של יוון המודרנית, גיבור מלחמת העצמאות היוונית. איפסילנטי היה בנו השני של קונסטנטין איפסילנטי, נולד בקונסטנטינופול בתקופה בה היה אביו המתורגמן הראשי של השער הנשגב. כילד הוא נשלח לצרפת, שם הוא התחנך בבית ספר צבאי צרפתי. נפטר בנאפפליו. על שמו קרויה העיר איפסילנטי(אנ') במישיגן, כ-10 ק"מ מאן ארבור. איפסילנטי התגייס למשמר הקיסרי של הצאר, הצטיין בקרב ב-1814 והגיע לדרגת סרן. ב-1820 עבר לאודסה והצטרף לאחיו אלכסנדר איפסילנטי, מנהיג הפיליקי אטריה, הוא היה חלק מהכוח היווני שחצה ב־6 במרץ 1821 את הנהר פרוט בין רוסיה לנסיכות מולדובה ונכנס ליאשי. בתגובה שלל אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה שחשש מזליגת רעיונות העצמאות למחוזותיו את דרגותיהם הצבאיות של כל משתתפי המסע ואישר לקיסר העות'מאני לשלוח כוחות צבא לתוך הנסיכות על מנת לדכא את המרד. תקוותם של היוונים שהעם הרומני יצטרף למרד נכזב והרומנים העדיפו להישאר משועבדים מאשר לסתכן במלחמה מול כוחות הצבא העות'מאני. לאחר כישלון המרד במולדובה נסע איפסילנטי לפלופונסוס, שם פרצה מלחמת העצמאות היוונית. יחד עם פפאפלסאס (Παπαφλέσσας) ותאודורוס קולוקוטרוניס(אנ') הוא היה אחד מהבולטים שבמנהיגים הפנריוטים בשלבים הראשונים של המרד. ב-20 ביוני 1821 הוא ניסה לצרף את מפקדי המורדים ולארגן צבא סדיר. אולם מנהיגים מקומיים והשלטונות האזרחיים בראשותו של אלכסנדרוס מברוכורדטוס (Αλέξανδρος Μαυροκορδάτος) הערימו עליו קשיים. כתוצאה מקשיים אלו הארגון של צבא המורדים הואט והפעילות הייתה מוגבלת. בזמן המצור על טריפוליס הוא לא הצליח להגיע להסכמות עם ראשי המיליציות החמושות ופרש מהנהגת המרד. כאיש צבא השתתף במספר קרבות, בשנת 1828 הוא מונה על ידי יואניס קפודיסטריאס כמרשל, מפקד הכוחות במזרח יוון, וניסה להפוך את צבא העם היווני לצבא סדיר המבוסס על תקנים אירופיים. ב -25 בספטמבר 1829, הוא הפסיד בקרב מול כוחות עות'מאניים ונאלץ להיכנע במעבר שליד פטרה. ב-20 בדצמבר 1821 נבחר לאספה הלאומית שם ייצג עמדות דמוקרטיות וב -15 בינואר 1822 הוא נבחר לנשיא המועצה המחוקקת. אך בשל כישלון מסע הבחירות שלו במרכז יוון, ואי הצלחתו להשיג עמדת מנהיגות בכנס הארצי שנערך באסטרוס, הוא נאלץ לפרוש בשנת 1823. בת זוגו וארוסתו בתקופת המאבק הייתה גיבורת מלחמת העצמאות היוונית מנטו מברוגנוס מדיה וקבצים בנושא דימיטריוס איפסילנטי בוויקישיתוף
טעינה ופריקה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בפיזיקה ובתורת החשמל - תהליכי טעינה ופריקה חשמליים הם תהליכי העברת מטען חשמלי אל סוללה או קבל, בעיקר (טעינה), או החוצה מהם (פריקה). פריקה מתייחסת גם לתהליכי מעבר של זרם חשמלי בשפופרות ריק או שפופרות ממולאות בגז. בפיזיולוגיה וברפואה - פריקה היא היפרדות שני חלקיו של מפרק בגוף, הנתונים זה בזה, בחלק מהמקרים, כמו עלי ומכתש. מצווה מקראית - ראה פריקה וטעינה (מצווה).
יעקב רובינוביץ

יעקב רובינוביץ (6 בספטמבר 1947 – 27 באפריל 2018) היה מדען ישראלי, ראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון. יעקב רובינוביץ נולד בלודז' שבפולין, בן למרדכי ואלקה. בשנת 1957 עלה לישראל, בעליית גומולקה. הוא בוגר הנדסת תעשייה וניהול בטכניון. בין השנים 1969–1973 היה מנתח מערכות מידע בממר"ם ובקונטרול דאטה (ישראל). הוא ניהל צוות תוכנת תעשייה (בשנים 1973-1983) ובתחילה עבד בתע"א, שם פותחה תוכנת Enterprise resource planning) MRP). הוא התקין את תוכנת Cyber Manufacturing Management System-CMMS לניהול תעשייתי שפותחה בחברה, ברחבי העולם (דרא"פ, הולנד, ארצות הברית ואוסטרליה). בשנת 1987, בסיום לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, כיהן במשך שנה כפרופסור אורח במחלקת הנדסת תעשייה באוניברסיטה זו. בשנת 1988 שב לישראל והצטרף למחלקה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון. עמד בראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון, אותה גם הקים. בין השנים 2003–2004 לימד הנדסת תעשייה ורובוטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 פרש פרישה מוקדמת מהטכניון עקב מחלה. ד"ר רובינוביץ פרסם ספרים ומאמרים בתחומו. הוא היה חבר הוועדה של תוכנית הלימודים במדעי הטכנולוגיה של המינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך. רובינוביץ היה נשוי לנורית, אב לשלושה וסב לנכדים. בעבר התגורר במשמר השבעה. נפטר ב-27 באפריל 2018 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון. Shimon Y.Nof (editor) Handbook of Industrial Robotics (Bidanda and Cleland The-Automated Factory Handbook Technology and Management (1999 מערכות ייצור משולבות מחשב: מבוא ותוכן ממוחשב; בקרה ספרתית; רובוטיקה; יישומי ראייה ב-CIM, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א' Survey on the Penetration of Advanced Production Systems and Factory Automation into the Israeli Industry (יחד עם מדענים נוספים ובהם זאב בונן) Design and Balancing of Robotic Assembly Lines Genetic Algorithm for the Robotic Assembly Plan Problem Task planning and optimization for robotic arc welding : an algorithmic approach Off-line computer-aided path planning system for an arc-welding robot Heuristic algorithm for the generalized group technology problem Analysis of Robot Motion Performance and Implications to Economy Principles A genetic algorithm for robotic assembly line balancing Genetic algorithm for linear and cyclic assignment problem Using learning theory in assembly lines for new products A weighted approach for assembly line design with station paralleling and equipment selection מדיה וקבצים בנושא יעקב רובינוביץ בוויקישיתוף יעקב רובינוביץ, באתר ResearchGate בלוג אישי מעבדת ה-CIM יעקב רובינוביץ באתר GRAVEZ מערכות ייצור משולבות מחשב: מבוא ותוכן ממוחשב; בקרה ספרתית; רובוטיקה; יישומי ראייה ב-CIM Survey on the Penetration of Advanced Production Systems and Factory Automation into the Israeli Industry