laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Desert

Desert (בעברית: מדבר) היא להקת פאוור מטאל ישראלית, מהעיר באר שבע. חברי הלהקה הם עולים מחבר המדינות. היא הוקמה ב-2002 בבאר שבע על ידי הגיטריסט מקסים שפרנסקי. כעבור שנתיים, ב-2004 הצטרפו ללהקה הסולן אלכסיי ריימר והקלידן אולג יורוטקין. בהמשך, מספר חברי להקה התחלפו, עד להצטרפותם של הגיטריסט סרגיי "מטאלהארט" נמיצ'ניצר ב-2009, הבאסיסט סרגיי דמיטריק ב-2010 והמתופף אסף מארקוביץ' באותה השנה. ב-2004 הלהקה מוציאה מיני-אלבום ראשון בהוצאה עצמית, The Way To Honor. אלבום זה הוקלט ועובד בתנאים ביתיים. ב-2006 יצא מיני-אלבום שני Prophecy Of The Madman, הפעם בהוצאת A&M Releases. מילות השירים נכתבו על ידי הסולן והמוזיקה על ידי הגיטריסט מקסים שפרנסקי. ב-2009 בויצ'נצה הקליטה את אלבומה הראשון באורך מלא, Star Of Delusive Hopes. באלבום זה השתתף סולן להקת סבטון, יוקים ברודן (בשיר Lament For Soldier’s Glory). ב-2011 חברת ההפקה Sleazy Rider Records הוציא את האלבום לאור. האלבום זכה לביקורת חיובית בעיקר. ב-2015 הוציא את אלבומה השני באורך מלא, Never Regret בהוצאת Raven Music. באלבום זה השתתפו בין היתר סולן להקת פריימל פיר ראלף שיפרס, הזמרת הישראלית אינפי סנואו, גיטריסט הלהקה הישראלית The Fading‏ (The Fading), אלכס זבולון וכנרת מריי-אן גנין, חלק ממוזיקאים אלו השתתפו בהופעות חיות יחד עם הלהקה. גם אלבום זה זכה לביקורת חיובית. באוקטובר 2015 הודיעה הלהקה בעמוד הפייסבוק על כך שמייסד הלהקה, הגיטריסט מקסים שפרנסקי עזב את ההרכב מסיבות אישיות. אלכס זבולון החליף אותו בהופעות חיות של הלהקה. ב-2019 יצא לאור האלבום Fortune favours the brave ובסוף אותה השנה הגיטריסט סרגיי נמיצ'ניצר והבסיסט סרגיי דמיטריק עזבו את ההרכב. נושאי הליריקה של הלהקה עוסקים רבות בהיסטוריה, משחקי מחשב וספרות. בין הנושאים ההיסטריים ניתן למצוא את מרד בר כוכבא, קרב במצדה במהלך המרד הגדול, מלחמת רוסיה-צרפת, הגווארדיה הלבנה, ההולנדי המעופף, מלחמת העולם השנייה ואף שיר המקודש לאלמנתו של אהוד גולדווסר. בין ההשפעות הספרותיות ניתן למצוא את האמן ומרגריטה ואת סדרת ספרי הפנטזיה המכשף (עליהם מבוססת סדרת משחקי הווידאו The Witcher). עטיפת האלבום Never Regret ואחד משירי האלבום נכתבו בהשפעת סדרת המשחקים Assassin's Creed. אלכסיי ריימר (סולן) אולג אריוטקין (קלידים) אסף מארקוביץ' (תופים) אלכס זבולון (גיטרה) מקסים שפרנסקי (גיטרה) סרגיי "מטאלהארט" נמיצ'ניצר (גיטרה) סרגיי דמיטריק (גיטרת בס) The Way To Honor - 2005 Prophecy Of The Madman - 2006 Star Of Delusive Hopes - 2011 Never Regret - 2015 2019 - Fortune favours the brave מדיה וקבצים בנושא Desert בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Desert Desert, ברשת החברתית פייסבוק Desert, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Desert, באתר MusicBrainz (באנגלית) Desert, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Desert, באתר Discogs (באנגלית) Desert, באתר Songkick (באנגלית) Desert, באתר בילבורד (באנגלית) שורדים במדבר - ריאיון עם להקת Desert, אתר מטאליסט עמוד רשמי -באתר פייסבוק סקירת האלבום Star of Delusive Hopes, עדי כהן (ביטרן), זמרת להקת Orpheus Blade, אתר מטאליסט ריאיון עם גיטריסט הלהקה, אתר metal-temple רעיון עם הסולן, רוסית Dynamic, energetic, emotional, diverse & appealing, אתר Encyclopedia Metalium Desert – Star of Delusive Hopes, עדי כהן. אתר מטאליסט "לעולם לא מתחרטים" – Never Regret של Desert, סיקור האלבום, אתר shoutermusic Desert/Never Regret/Raven Music/2015 CD Review הודעה בדף רשמי באתר פייסבוק Line up announcement, בדף הפייסבוק הרשמי של הלהקה
בניין ג'נרלי

בניין ג'נרלי הוא בניין משרדים ומסחר, השוכן במפגש הרחובות יפו ושלומציון המלכה במרכז ירושלים. בשנת 1931, במלאת מאה שנים להקמת החברה, החליטה חברת הביטוח האיטלקית "אסיקורציוני ג'נרלי" (ביטוחים כלליים) לייסד פעילות בירושלים, שהתפתחה כלכלית במהירות תחת שלטון המנדט. לשם כך רכשה החברה מגרש ברחוב יפו, ששימש עד אז חניון אוטובוסים, מידי הממשל הבריטי. לתכנון הבניין נשכר בתחילה האדריכל הארצישראלי ריכרד קאופמן, מתכנן שכונות הגנים בירושלים, אך תוכניתו, שכללה מבנה בן שבע קומות בסגנון הבינלאומי עם פינה מעוגלת במפגש הרחובות, נדחתה על ידי מנהלי החברה. התכנון הופקד בידי האדריכל האיטלקי מרצ'לו פיאצ'נטיני, דמות מרכזית באדריכלות הפאשיסטית (אנ'), שתכנן בניין בעל צורה משולשת, בסגנון שהיה מקובל אז באיטליה הפאשיסטית ושילב מאפיינים נאו קלאסיים עם סגנון מודרניסטי מאופק. הבנייה החלה ב-1934 על ידי חברת "דה פארו" האיטלקית והבניין נחנך בשנת 1935. בקומת הקרקע פעלו בתי מסחר וחנויות, ומשרדי חברת הביטוח תפסו את הקומה המרכזית בבניין; שאר השטחים הושכרו לשימוש כמשרדים. הבניין הוא אחד מארבעה מבני ציבור שנבנו בחלק המזרחי של רחוב יפו בשנות השלושים (בניין בנק אנגלו-פלשתינה, בניין הדואר המרכזי, ובניין עיריית ירושלים ההיסטורי). בשנת 1947 נכלל הבניין באזור הביטחון הבריטי "בווינגרד" ושימש מרכז אפסנאות של הצבא הבריטי. במלחמת העצמאות תפסו לוחמי האצ"ל את הבניין במסגרת מבצע קלשון. כיום שוכנים בבניין חנויות ומשרדי ממשלה. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הקימה העירייה בכיכר מול הבניין מיצב הכולל ספסלים צבעוניים ומעוגלים ורסס מים הנפלט מהרצפה מדי כמה דקות. סימן ההיכר של הבניין הוא פסל האריה המכונף בראש הבניין אשר עוצב על ידי הפסל דוד אוז'רנסקי. האריה הוא סמלו של מרקוס הקדוש, פטרון העיר ונציה וסמל העיר עצמה. האריה אוחז בספר בו כתוב בלטינית: "שלום עליך מרקוס האוונגליסט שלי". לרגליו חקוקה בספרות רומיות שנת הייסוד של חברת ג'נרלי - 1831. פסל האריה בחזית הבניין, תחתיו הכיתוב בספרות רומיות MDCCCXXXI - 1831 זווית נוספת ב-1949 הוקמה על גג הבניין תחנת מדידה מטאורולוגית. ב-1993 הוקמה בצד התחנה הסטנדרטית גם תחנה אוטומטית הפועלת בצורה ממוחשבת. בינואר 1974 נמדד בתחנה שעל הבניין משב רוח במהירות של 159 ק"מ לשעה - משב הרוח החזק ביותר שנמדד אי-פעם בישראל. דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר - הוצאת כתר, 2005. מדיה וקבצים בנושא בניין ג'נרלי בוויקישיתוף בניין ג'נרלי, באתר המועצה לשימור אתרים תוכנית בניין ג'נרלי - חלוקה לחללים של קומה א' וב' כפי שהוגש בשנת 1933, הארכיון הציוני המרכזי ירושלים, מרכז, באתר השירות המטאורולוגי הישראלי נתוני שיא, באתר השירות המטאורולוגי הישראלי
TNT (ערוץ טלוויזיה)

TNT, ראשי תיבות של Turner Network Television (רשת הטלוויזיה של טרנר) הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי המבוסס על רשת כבלים ולוויין אשר הייתה בבעלות מחלקת השידור של חברת טיים וורנר של איש העסקים טד טרנר עד למיזוגה עם חברת דיסקברי בשנת 2022. נכון לפברואר 2015, הערוץ זמין לצפייה עבור כ-95.3 מיליון צופי כבלים ולוויין בארצות הברית (יותר מ-80% ממשקי הבית במדינה). תוכניות הערוץ כוללות סרטים וסדרות טלוויזיה, לרוב מסוגת הדרמה, לצד שידור אירועי ספורט מקצועי (כגון משחקי ליגת הכדורסל NBA ומשחקי איגוד הגולף המקצועני PGA). הערוץ הושק ב-3 באוקטובר 1988. התוכנית הראשונה ששודרה בו הייתה הסרט "חלף עם הרוח", שהיה האהוב על המייסד טד טרנר. תחילה שודרו בו בעיקר סרטים ישנים מספריית מטרו גולדווין מאייר שבבעלות טרנר, וכן סדרות בבעלותו, כגון "בבילון 5" ו"לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן". כן שודרה בשנות ה-90 רצועת שידור לילדים, "TNT Toons", שכללה מגוון סדרות וסרטים מצוירים מספריית טרנר, בהם "הפלינסטונס", "סקובי דו" ו"הפנתר הוורוד". בהדרגה הוספו לערוץ תוכניות מקור חדשות. ב-1993 הוחל בשידור תוכנית הלילה "MonsterVision", שכללה מרתון סרטי אימה. ב-1995 הוחל בשידור אירועי ספורט דוגמת אליפות בהיאבקות מקצועית ("WCW Monday Nitro"). ב-2001 עבר הערוץ מיתוג מחדש, פרסם לוגו וסלוגן חדשים ("We Know Drama"), ועבר לשדר בעיקר תכנים מסוגת דרמה, לצד תוכניות ספורט. סדרות מרכזיות ששודרו החל מתקופה זו בערוץ היו "חוק וסדר", "ER",‏ "NYPD Blue" ו"המשפט של איימי". ב-2003 החל הערוץ לשדר את משחקי ליגת הכדורסל NBA וכן מרוצי מכוניות של איגוד NASCAR. ב-2014 עבר הערוץ לשדר לצד תוכניות דרמה וספורט גם סדרות וסרטי פעולה, פנטזיה ומדע בדיוני. מדיה וקבצים בנושא TNT בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TNT (באנגלית) TNT, ברשת החברתית פייסבוק TNT, ברשת החברתית אקס (טוויטר) TNT, ברשת החברתית אינסטגרם TNT, סרטונים בערוץ היוטיוב Seidman, Robert (February 22, 2015). List of how many homes each cable network is in as of February 2015. TV by the Numbers. Zap2it.
פ.ס.וו פרנקפורט

מועדון ספורט כדורגל פרנקפורט 1899 (בגרמנית: Fußballsportverein Frankfurt 1899 e.V, מילולית: אגודת הכדורגל והספורט של פרנקפורט) המוכר בשמו הקצר פ.ס.וו פרנקפורט (בגרמנית: FSV Frankfurt) הוא מועדון כדורגל גרמני מן העיר פרנקפורט אשר הוקם בשנת 1899. למועדון הייתה קבוצת נשים מוצלחת אשר פורקה ב-2006. המועדון משחק בליגה האזורית, הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה. המועדון הוקם בתקופת האימפריה הגרמנית. הקבוצה הבוגרת של המועדון שיחקה בנורדקרייס ליגה, והייתה בין הקבוצות הראשונות בליגה זו. ב-1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה מה שגרם לליגות הכדורגל בגרמניה לחדול מפעילות. לקראת סיום המלחמה ב-1917 חודשה פעילות הליגות, ופרנקפורט FSV זכתה באליפות הליגה. לאחר המלחמה עברה פרנקפורט לשחק בקרייגסליגה נורדמיין ששם זכתה מספר פעמים באליפות. רגע השיא של הקבוצה היה בשנת 1938 כאשר הגיעה לגמר הטסשאמרפוקל (כיום הDFB פוקל), אך הפסידה בו בתוצאה 3-1 לראפיד וינה, (ראפיד וינה היא קבוצה אוסטרית אך המשחק נערך לאחר אנשלוס, בזמן סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית). בשנת 1975 שיחקה הקבוצה בהבונדסליגה השנייה (דרום), עת הייתה הליגה מחולקת למחוזות. עם איחוד הליגות המחוזיות לליגה אחת ב-1981, הודחה פרנקפורט FSV להליגה השלישית בגרמניה לאחר שדורגה בתחתית הליגה. בעונת 1982/1983 עלתה פרנקפורט לבונדסליגה השנייה, אך ירדה עונה לאחר מכן. לאחר 7 עונות בליגה הגרמנית השלישית ובליגה האזורית וזכייה בליגה השלישית, העפילה פרנקפורט בעונת 2008/2009 לבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2015/2016 נשרה הקבוצה לליגה השלישית. כעבור עונה נוספת נשרה הקבוצה לליגה האזורית, הרביעית בהיררכיית הליגות. לפ.ס.וו פרנקפורט הייתה קבוצת מילואים אשר שיחקה תחת השם FSV Frankfurt II, היא שיחקה מ-2010 ועד 2013 באהסנליגה (הליגה החמישית בחשיבותה) ורליגיונליגה הדרומית (גר') (הליגה הרביעית בחשיבותה). מדיה וקבצים בנושא פ.ס.וו פרנקפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פ.ס.וו פרנקפורט ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרצל בוקר

הרצל בוקר (בוקובזה) (24 בספטמבר 1952 - 30 במאי 2015) היה ראש המועצה המקומית מטולה. שירת בצה"ל ובין השאר היה קצין אג"ם בחטיבה 769. ביולי 1982, כחודש לאחר תחילת מלחמת לבנון הראשונה, התמנה למפקד גדוד 931 של הנח"ל. תחת פיקודו השתתף הגדוד בכניסה לביירות, ומיד לאחר מכן סיים את תפקידו בגדוד, באוקטובר 1982. שימש קצין אג"ם אוגדה 91 במשך כשנתיים. בתפקידו הבא מונה לסמח"ט החטיבה המזרחית של צד"ל תחת היק"ל ולמעשה נמנה עם מקימיה - בפועל שימש כמח"ט. לאחר מכן שימש כשנתיים מפקד גזרת שכם עד לשחרורו מצה"ל בשנת 1993, בדרגת סגן-אלוף. בתקופה שבה שירת כמג"ד עבר להתגורר במטולה. בשנת 1993 מונה למזכיר המועצה המקומית מטולה ושימש בתפקיד זה במשך 11 שנים. בשנת 2004 פוטר על ידי ראש המועצה דאז קובי כץ. בוקר תבע בבית הדין האזורי לעבודה את המועצה וראשה על פיטוריו, ובית הדין קבע כי בתהליך הפיטורים נמצאו פגמים, ואף שאין לבטל את ההחלטה, בוקר זכאי לפיצוי בסך 10,000 ש"ח. בשנת 2008 התמודד על ראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן, ונבחר. ניצחונו תואר כניצחון נציג המתיישבים החדשים על נציג החקלאים הוותיקים. בנובמבר 2010 הגיש בוקר תביעת לשון הרע נגד המקומון "ידיעות קריית שמונה", בטענה שהמקומון פרסם כתבה מכפישה אודותיו. התביעה הסתיימה בפשרה. בבחירות בשנת 2013 נבחר לקדנציה שנייה. בשנה וחצי האחרונות לחייו חלה בסרטן. וב-30 במאי 2015 נפטר. השאיר אחריו את רעייתו רחלי ושלושה ילדים. הרצל בוקר, ראש המועצה המקומית מטולה, בריאיון לחדר החדשות, בערוץ YouTube של חדר החדשות צפון אחיה ראב"ד, ראש מועצת מטולה הרצל בוקר הלך לעולמו, באתר ynet, 30 במאי 2015 עדי חשמונאי‏, ראש המועצה המקומית מטולה הלך לעולמו אחרי מאבק בסרטן, באתר וואלה, 30 במאי 2015 עב (חיפה) 405/04 הרצל בוקר נגד המועצה המקומית מטולה ואחרים, ניתן ב-6 בספטמבר 2007 אבנר לוטן, הנקמה המתוקה של בוקר: ניצח את כץ, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 26 בנובמבר 2008 עופר וולפסון, ראש מועצת מטולה תובע את ידיעות: "כתבה מגמתית ושקרית", באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בדצמבר 2010
בלוצ'יסטן (מחוז)

בלוצ'יסטן (בבלוצ'ית: بلۏچستان; באורדו ובפשטו: بلوچِستان) הוא מחוז בדרום-מערב פקיסטן. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא כוויתה. מחוז בלוצ'יסטן גובל במחוזות פנג'אב, סינד וח'ייבר פח'טונח'ווה, הנמצאים בצפון-מזרח המדינה. מחוז בלוצ'יסטן גובל גם באפגניסטן, באיראן, ובים הערבי בדרום. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, התגוררו במחוז כ-14.89 מיליון בני אדם כשהצפיפות היא כ-43 נפש לקמ"ר, ובכך הוא המחוז הדליל ביותר בפקיסטן. שטח המחוז הוא 347,190 קמ"ר, ובכך הוא הגדול שבמחוזות פקיסטן. בחלקו המזרחי עובר גבול איראן–פקיסטן. המחוז מאוכלס בעיקר על ידי בלוצ'ים, פשטונים וקהילות בראהוינים. יש קהילות קטנות יחסית של בלוצ'ים איראניים, האזארים, סינדים (אנ'), פונג'בים, ומתיישבים אחרים כגון אוזבקים, טורקמנים. המחוז מהווה ריכוז של זיכרים, שנאלצים לעזוב את הזרו בעקבות הרדיפות מתנועות אסלאמיות קיצוניות. מקור השם בלוצ'יסטן בשם חבל הארץ בלוצ'יסטן, ומשמעו "ארץ הבלוצ'ים". למרות היותה בלתי מפותחת במידה רבה, הכלכלה המחוזית מאופיינת בעיקר על ידי המשאבים הטבעיים ושדות הגז הטבעי שנמצאים בה שאת תוצריה היא מספקת לכל רחבי פקיסטן. גם לנמל גוואדאר (אנ') יש תפקיד משמעותי בפיתוח הכלכלי של המחוז. האקלים בבלוצ'יסטן הוא אקלים צחיח המתאפיין בקיץ חם מאוד ובחורף מתון. מבחינה גאוגרפית בולטים בה רכסי הרי גרניט. באזור פועל צבא שחרור בלוצ'יסטן שהוכרז על ידי ממשלת פקיסטן ארגון טרור. מדיה וקבצים בנושא בלוצ'יסטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלוצ'יסטן סעיד שאה, מלחמת הצללים של חבל בלוצ'יסטן, באתר nrg‏, 10 באפריל 2012 place/Balochistan-Plateau בלוצ'יסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pakistan: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא פקיסטן ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול די שאיו

פול בלוני די שאיו (בצרפתית: Paul Belloni Du Chaillu; ‏31 ביולי 1831 – 29 באפריל 1903) היה נוסע, צייד, זואולוג ואנתרופולוג צרפתי-אמריקאי נודע. התפרסם ב-1860 כאירופי המודרני הראשון שדיווח על קיומן של גורילות דמויות אדם, ועל הפיגמים במרכז אפריקה. בתקופה מאוחרת יותר של הקריירה שלו, חקר את הפרהיסטוריה של סקנדינביה. ההיסטוריה המשפחתית של די-שאיו לוטה בערפל, וישנם דיווחים שונים לגבי מקום הולדתו ובשאלת מוצאה של אמו. יש הסבורים כי די-שאיו הסתיר במכוון מוצא שחור שלו, בשל הדעות הקדומות ששררו באירופה כלפי האדם השחור, בתקופה בה חי ופעל. בצעירותו ליווה די-שאיו את אביו, סוחר צרפתי, לחוף המערבי של אפריקה. והתחנך בגבון על ידי מיסיונרים. בתקופה זו רכש את ידיעותיו על המדינה, ההיסטוריה והטבע שלה, ילידיה והשפות בהן דיברו. הוא נשלח בשנת 1855 על ידי האקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה כחלק ממשלחת לאפריקה. עד שנת 1859, הוא חקר את האזור המשווני של מערב אפריקה, וצבר ידע רב על הדלתא של נהר האוגואה (אנ'). במהלך מסעותיו 1856–1859, נצפו על ידו מספר רב של גורילות, חיה שהייתה ידועה באירופה רק מדו"ח מהמאה ה-5 לפנה"ס, והייתה מוכרת למדע רק על ידי כמה שלדים. הוא הביא עמו לאירופה כמה גופות של גורילות, והציג את עצמו כאדם האירופי הלבן הראשון שראה אותם. הוא דיווח גם על כך שבשר הגורילות משמש לבני שבט הפאנג כתחליף לגופות האדם שנהגו לרכוש ולאכול בעבר. די-שאיו מת כתוצאה משבץ מוחי בסנט פטרסבורג בה שהה בביקור לימודי, כחלק ממחקרו על העמים הסקנדינביים. הוא נטמן בבית העלמין "וודלוון" בברונקס, ניו יורק. מדיה וקבצים בנושא פול די שאיו בוויקישיתוף עבודות של פול די שאיו, באתר פרויקט גוטנברג "Du Chaillu, Paul Belloni". The Columbia Encyclopedia, 6th ed.. 2014. Retrieved May 31, 2015 from (באנגלית) כתבי פול די שאיו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) שנת הלידה שנויה במחלוקת, התאריך הנקוב כאן הוא לפי ההנחה המקובלת על רוב ההיסטוריונים המודרניים. בניגוד להנחה זו, הכיתוב על מצבת קברו קובע את תאריך לידתו של די שאיו ל־1839. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ירושמיים

ירושמיים הוא אתר אינטרנט העוסק במזג האוויר באזור ירושלים. האתר הוקם בשנת 2002 על ידי בועז נחמיה. בועז נחמיה, בוגר מדעי האטמוספירה בגבעת רם, עבד בעברו במכון המטאורולוגי בבית דגן והגיש תחזיות מזג אוויר בגלי צה"ל.  האתר עוצב מחדש על ידי גלי זורע, כפרויקט הגמר שלה בבצלאל בשנת 2013. באוקטובר 2014 הועלתה אפליקציה של האתר עבור אנדרואיד ובהמשך שוחררה גרסה לאייפון. בשנת 2021, גויס כסף בפרויקט הדסטארט על מנת לשדרג את היישומונים. בינואר 2022 שוחררה גרסה משודרגת וחדשנית לאפליקציה האתר מדווח על מזג האוויר בירושלים ומתעדכן כל דקה מתחנה פיזית על הגג. למעשה, ישנן 4 תחנות שמספקות נתונים לאתר. התחזית מתעדכנת פעמיים ביום, בשעות 9:00 ו-21:00. בנוסף לדיווח על המדדים כמו טמפרטורה, לחות, משקעים, האתר מספק מידע שימושי כגון תיאור של מידת הקור והצעות ללבוש תואם, בין ההצעות המוכרות יותר מצויות - "קור של כפפות", "חום של מכנס קצר" וכדומה. הטמפרטורה מדווחת גם לפי תחושתה בצל. מידע זה נוצר על ידי הגולשים המדרגים אפשרויות קיימות. הקשר עם הגולשים מתבצע גם בפורום שבו עולות שאלות, מתפרסמים שירים למזג אוויר מיוחד וכיוצא בזה. כמו כן, מוצג באתר מידע על מזג אוויר קיצוני בפריסה היסטורית (דיווחי שלג מ-1869 ועד ימינו), סרטוני שלג, השוואת המדדים הנוכחיים לשנים קודמות ועוד. בשנת 2010 דווח על כ-6,000 כניסות יומיות לאתר וב-2012 הכמות הוכפלה ודווח על 13,000 כניסות. בימים גשומים התעבורה באתר עומדת על כ-15,000 כניסות. בימי שלג מספר הכניסות נע בין 70 ל-100 אלף כניסות יומיות. ב-2017 עמדו מספר הכניסות החודשיות על כמיליון וחצי כניסות לחודש חורפי, באותו חודש היה שלג, הרף עלה לכ-2 מיליון כניסות. בחודש קייצי מספר הכניסות עומד על כ-400 אלף. אתר האינטרנט הרשמי של ירושמיים ירושמיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דף הבית של אתר ירושמיים דף הפייסבוק של ירושמיים אלי אשורוב, איש עם חזון: מפעל החיים של פריק מזג האוויר מירושלים, באתר nrg‏, 3 בפברואר 2010 ניר חסון, ילדים של חורף 92': האובססיה הירושלמית לשלג, באתר הארץ, 16 בפברואר 2012 רועי ינובסקי ואלכסנדרה לוקש, החזאי הכי ידוע שלא הכרתם, באתר ynet, 25 בינואר 2016 גלי זורע, פרויקט הגמר של גלי זורע - עיצוב אתר ירושמיים, באתר תערוכת הבוגרים של בצלאל 2013 (ארכיון) פרויקט מימון המונים לשדרוג היישומונים 2021
אתנוצנטריות

אתנוצנטריות (באנגלית: Ethnocentrism) או עֲדָתָנוּת היא הנטייה להסתכל על העולם בעיקר מהנרטיב של הזהות האתנית של המתבונן. היא משקפת את נטייתו של האדם לראות בתרבותו שלו את התרבות המרכזית, הנעלה, הטובה יותר מאחרות והנכונה, תוך שיפוטן של תרבויות אחרות בהשוואה לתרבותו. גישה אתנוצנטרית מנוגדת לגישה של יחסיות תרבותית. פירוש המילה: "אתנוס" פירושה ביוונית עם או גזע; "צנטרום" פירושה בלטינית מרכז; כלומר, ראיית התרבות של המתבונן כמרכז העולם. הנוקטים גישה זו סבורים כי על תרבויות אחרות להתאים את עצמן לזו הנחשבת כטובה ביותר, גם במחיר נטישת תרבותן הקיימת. לטענת רבים[דרושה הבהרה][דרוש מקור], אתנוצנטריות נפוצה בכל התרבויות. דוגמאות לאתנוצנטריות אירופית (המכונה גם "אירופוצנטריות") הן חלוקת ההיסטוריה לתקופות היסטוריות על פי אירועים שקרו באירופה, ושרטוט מפת העולם כך שאירופה במרכז וחצי הכדור הצפוני הוא העליון. לדעת סוציולוגים ואנתרופולוגים רבים[דרושה הבהרה] [דרוש מקור] אתנוצנטריות עלולה להוביל לדעות קדומות ולסטריאוטיפים כלפי תרבויות אחרות, העלולים להוות מוקד לעוינות ולקונפליקטים בין תרבויות. אתנוצנטריות קיצונית יכולה להוביל לאמונה שעם או קבוצה מסוימת הם נחותים מבחינה טבעית, ולהביא לדה-לגיטימציה של אותו העם.[דרוש מקור] המונח גם נמצא בשימוש בנושא הגלובליזציה: כאשר פירמה מתפשטת מארצה לשווקים חדשים במדינות חדשות, יש לה אפשרות לראות את השוק שלה כשוק המתקדם מכולם ומה שעבד בו יעבוד בדיוק באותה צורה בכל שאר השווקים. גישה זאת נקראת הגישה אתנוצנטרית. הגישה השנייה רואה בכל השווקים כבעלי יתרונות וחסרונות שצריך לדעת להתאים את הפירמה אליהם בבואה להיכנס אליהם, והיא נקראת הגישה הפוליצנטרית. אוריינטליזם פוליטיקה של זהויות נרקיסיזם קולקטיבי אתנוצנטריות באנציקלופדיה של הרעיונות אתנוצנטריות, דף שער בספרייה הלאומית החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל גורלניק

ישראל גורלניק (13 במרץ 1928 - 2 ביולי 2002) היה מנכ"ל משרד העבודה, ומנהלה הכללי של אורט ישראל. גורלניק נולד ב-1928, ונישא לשרה לבית שידווסר. בצעירותו ריכז 3 שבטי צופים בחיפה: "משוטטי הכרמל", "גאולה" ו"הלל". בשנת 1949, יחד עם חברי גרעין ד' של תנועת הצופים, ייסד גורלניק את קיבוץ פלמחים. בקיבוץ נולדו שלושת ילדיהם. בתו הבכורה, הסופרת תלמה אדמון, הייתה הילדה הראשונה של הקיבוץ. שימש גם כיו"ר מגזר העמותות, המלכ"רים וארגוני ההתנדבות, וראה בו ביטוי לחברה הדוגלת במעורבות ובצדק חברתי. בצעירותו היה גורלניק חבר פלמ"ח בחטיבת יפתח. השתתף ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, בו נפצע ונקטעה ידו. כחובש קרבי טיפל בפצועים בתעלה ליד המסגד בלוד, כאשר ממשוריין ירדני נזרק לעברם רימון שלא התפוצץ. גורלניק הרים את הרימון שהתפוצץ בכף ידו וזרק אותו חזרה, על מנת להציל את חבריו. לאחר פציעתו למד הוראה בסמינר הקיבוצים. בסיום הלימודים כיהן כמזכיר וכגזבר קיבוץ פלמחים, ואחר כך ייסד בקיבוץ את חברת הנוער, שאליה הגיע נוער במצוקה מרחבי הארץ. בשנת 1957 עזב גורלניק את קיבוץ פלמחים, ועבר עם משפחתו ליישוב עשרת שליד גדרה. ביישוב ניהל גורלניק את בית הספר היסודי האזורי- אשר היום נקרא על שמו "בי"ס הממלכתי "גדרות" ע"ש י. גורלניק". את בית הספר ניהל במשך שבע שנים. בהיותו בוגר תנועת הצופים, ובעקבות בקשת תלמידי בית הספר אותו ניהל, ליצירת פעילות חברתית בשעות הפנאי, החליט על הקמת שבט שיפעל ביישוב עשרת. השבט זכה לשם "אריות" גדרות. גורלניק היה לראש השבט במקביל לתפקידו כמנהל בית ספר. גורלניק עסק עם הנוער בנושאים אקטואליים וערכיים - ציוניים, כמו יחסים בין מגזרים, פעילות ציונית וכו'. ב-1962 ייסד את האגף להכשרה מקצועית במשרד העבודה, שם קידם את סיכוייהם של אזרחים, בעיקר מהשכבות החלשות, להסתגל לתמורות המהירות בשוק העבודה. תחילה כיהן תחת יגאל אלון, שהיה שר העבודה ואחר כך תחת יוסף אלמוגי. ב-1977 כשאוחדו משרדי העבודה והסעד, תחת השר ישראל כץ, התמנה גורלניק כמנכ"ל המשרד החדש. השניים יזמו רפורמה סוציאלית, שממנה צמחו חוק שכר מינימום, חוק פנסיה ממלכתית וחוק הבטחת הכנסה. משנת 1983 ועד לשנת 1997, שימש כמנכ"ל רשת אורט, חותר לשינוי התפישה הרואה בחינוך הטכנולוגי והמקצועי כמשני לאקדמי. כשסטף ורטהיימר, אף הוא פלמ"חניק, התעקש לפרוץ דרך מאזור התעשייה תפן אל כרמיאל, גורלניק הבטיח שבקצה הדרך הוא יכשיר לו את דור העתיד של התעשייה. אכן, גאוותו הייתה על המכללה הטכנולוגית ע"ש בראודה בכרמיאל ועל זו ע"ש הרמלין בנתניה, אשר הודות למאמציו זכו להכרה אקדמית. הוא הקים את בית הספר המקיף אורט בעוספייה, ואף על פי שחלש על רשת ענקית תמיד גילה עניין אמיתי בתלמיד היחיד ובמשפחתו. על פועלו בתחום החינוך זכה להיות בין מדליקי המשואות ביום העצמאות תשנ"ו (1996) שהיה בסימן "חינוך ותעשייה. עם חתימת הסכם השלום עם ירדן הגה גורלניק רעיון להקים על הגבול ליד אילת מכללה טכנולוגית, שבה ילמדו תלמידים משתי המדינות מקצועות חיוניים לאזור, אך חזונו לא מומש. בשנת 2002, לאחר פטירתו, והוא בן 74 שנים, החליטו באורט ישראל על הסבת שמו של המרכז להשבחת ההוראה ברשת, ל"מכון גורלניק להשבחת ההוראה והלמידה". מדיה וקבצים בנושא ישראל גורלניק בוויקישיתוף ישראל גורלניק, באתר הפלמ"ח אורי דרומי, וצדק חברתי לכל, באתר הארץ, 10 ביולי 2002 איש גדול עם לב ענק, ראיינה: מרים רינגל, עיונים, הוצאת אורט http://www.gderot.muni.il/departments/education/school/ שבט אריות גדרות, צופים ברשת יום העצמאות | 1996, באתר כאן ארכיון, 23 באפריל 1996 אורי דרומי, וצדק חברתי לכל, באתר הארץ, 10 ביולי 2002
תרצה כפרי

תרצה כפרי (נולדה ב-1944) היא אמנית פלסטית וציירת. תרצה כפרי נולדה בקיבוץ כפר המכבי. סיימה את לימודיה במכון לאומנות במכללה האקדמית לחינוך, אורנים בשנת 1977. קורסי התמחות נוספים: סדנאות הדפס - משי ותחריט (1980-81), באגודת הציירים; צילום סטילס, אקסטרני(1987-88), קמרה אובסקורה (חיפה); קורס יציקת תבניות פולימרים (2013), אצל גיא לוגשי. יוצרת במגוון חומרים - טקסטיל, גבס, עץ ורישום, מיחזור. נושאי עבודותיה שאובים מסביבת חיים תרבותית-חברתית, ומתכתבים עם נופים ואירועים פוליטיים. תרצה חיה ויוצרת במושב רם און. 2006 - שביל בצד - הגלריה לאומנות ישראלית עכשווית (אורכב 15.05.2015 בארכיון Wayback Machine), ספרייה ומרכז ההנצחה, קריית טבעון 2010 - אמצע הלילה - גלריית קריית האמנים, קריית טבעון 2010 - תיבת קינון - הגלריה לאומנות, בית יגאל אלון, גינוסר 2010 - סימני דרך - בית האמנים ע"ש זריצקי 2007 - 20 השנים הראשונות - תערוכת מחווה לאסתי רשף, ספריה ומרכז ההנצחה, קריית טבעון 2008 תערוכת הגמר של בוגרות המגמה לאומנות 2009 - זמן קיבוץ: חדר אוכל כמשל- חדר האוכל של קיבוץ יפעת 2010 - מוזות בעמק - מוזיאון העמק בקיבוץ יפעת 2013 - תחנה בזמן - אתר רכבת העמק בכפר יהושע 2014 - חי צומח דומם - אתר רכבת העמק בכפר יהושע 2015 - אדםה - מוזיאון העמק בקיבוץ יפעת מדיה וקבצים בנושא תרצה כפרי בוויקישיתוף סיוון שדמון, חדר אוכל עכשיו מתוך: הזמן הירוק, 2009 אורי הייטנר, לא נעים לראות חדר אוכל סגור, מתוך: שווים, קיבוץ קיבוץ, 2009 גילה אולייר, נדנדה, מתוך: סיפורי קיבוצים באתר הקיבוצים, 2010 תל אביב סיטי, תרצה כפרי//סימני דרך אתר הספרייה ומרכז ההנצחה, קריית טבעון, 20 השנים הראשונות - תערוכת מחווה לאסתי רשף, ‏2007 (ארכיון) שוש גרץ, סילואטים של עורבים וחתול שחור, ‏2008 (ארכיון) אורי הייטנר, לא נעים לראות חדר אוכל סגור, ‏2009 אתר המועצה האזורית עמק יזרעאל, נפתחה תערוכת האמנות אדםה, ‏2015 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תרצה כפרי".