laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קובי סלע

קובי סלע (נולד בג' בסיוון תשכ"ט, 1969) הוא שדרן רדיו ישראל-חרדי, עיתונאי ואיש יח"צ, העוסק בייעוץ לחברות ועסקים ובמוזיקה. סלע נולד וגדל בבת-ים. למאיר ומרים סילם. משפחה ממוצא תוניסאי. למד בישיבת תורת חיים בבני ברק, בישיבת עטרת ישראל בירושלים, בישיבת מאור ישראל בקריית גת ובישיבת מיר בירושלים. סלע מגיש ברדיו מגיל תשע ככתב זעיר ברשת א'. אחר כך הגיש והפיק תוכניות בגלי צה"ל ובערוץ 7, ביניהן את התוכניות "שירים במעלות", המצעד החסידי של ערוץ 7, ותוכניות צרכנות. הגיש עם מנחם טוקר את התוכנית "קבלייט שבת" ברדיו תל אביב. כתב על מוזיקה חסידית בעיתון הדתי "בשבע". כתב גם בירחון לצעירים "עשרה+" ובשבועון החרדי "בקהילה". הוא הגיש גם את התוכנית האקטואלית לחרדים "סידיש". בשנת 2004 השתתף בתוכנית המציאות "סוף הדרך", שהופקה בשיתוף עם צו פיוס. בשנת 2007 הקים קובי סלע את "קובי סלע, יחסי ציבור ותקשורת כהלכה", חברה המתמחה ביח"צ ותקשורת למגזר החרדי והדתי. החברה התמזגה ב-2012 לתוך משרד הפרסום "גל אורן". בשנת 2010 הצטרף קובי לצוות קול ברמה כמגיש המצעד החסידי-מזרחי 'הטבלה'. בשנת 2011 שימש קובי כחלק מהוועדה המקצועית בתוכנית "בית ספר למוזיקה" בערוץ 2. סלע התמודד בבחירות 2018 למועצת בית אל ברשימת "יחד". כיום סלע מנהל את משרד היח"צ שבבעלותו 'קוביס' הממוקם בקניון רמות, מגיש ברדיו קול חי את התוכנית 'קוביס מוקיר שבת' המשודרת בימי שישי, עורך את מדור המוזיקה בערוץ 7 ומגיש את המצעד החסידי שירים במעלות. נשוי לנחמה ואב לשישה. מתגורר ביישוב בית אל. אתר האינטרנט הרשמי של קובי סלע ירעם נתניהו, שליפות עם קובי סלע, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2006 המצעד החסידי, באתר ערוץ 7 אבי גרינצוויג, אחד על אחד • קובי'ס - העז שהפך ל'ליצן של ממש', באתר בחדרי חרדים, 22 בינואר 2015 רבקי גולדפינגר, עניין אישי עם קובי סלע, באתר ערוץ 7, 16 במאי 2019 ירעם נתניהו מדבר עם קובי סלע בנושא עברית באתר: 'יוטיוב'. קובי סלע, דף שער בספרייה הלאומית חדשות סרוגים, ‏ברנז'ה: איש היח"צ קובי סלע רץ למועצת בית אל, באתר "סרוגים", 4 באוקטובר 2018
קליקסטוס הראשון

קליקסטוס הראשון (בלטינית: callixtus I או callistus I) היה אפיפיור בין השנים 217–222, בתקופת כהונתם של הקיסרים אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס. מעט ידוע על מעשיו, אך מאחר שהוא האפיפיור המוקדם ביותר המצוין בלוח המרטירים (depositio martirum) ניתן להניח כי היה מרטיר באמת, ואין מדובר רק במסורת. עיקר ידיעותינו אודות קליקסטוס שאובות מכתבי שניים מאויביו, טרטוליאנוס והיפוליטוס מרומא לפי ה-philosophumena של היפוליטוס, ובהצלבה עם מחקריהם של דולינגר ודה רוסי, היה קליסטוס עבדו של קרפופורוס, נוצרי בחצר הקיסר. אדונו הפקיד בידיו סכומי כסף גדולים שקיבל כצדקה מנוצרים אחרים, ועם סכומים אלו הוא פתח בנק שבו סייע לאלמנות ויתומים. בנסיבות לא ברורות קליסטוס הפסיד את הכסף ונמלט על נפשו. קרפופורוס נסע אחריו לפורטוס, ושם עלה קליסטוס לספינה וכשראה שאדונו דולק אחריו קפץ לים, ככל הנראה כדי להימלט. הוא ניצל ונדון לעבודה בפיסטרינום (pistrinum)—מטחנת קמח ידנית שהטחינה באמצעותה נחשבה עבודת עבדים. כמה מנושי הבנק שאת כספו הפסיד ביקשו לשחררו כדי שישיב חלק מן הכסף, אך זמן קצר אחרי כן נעצר קליקסטוס שוב בעוון התפרעות בבית כנסת, ככל הנראה כאשר ניסה לגבות חובות מיהודים באלימות. קליקסטוס נשלח למכרות בסרדיניה וזמן מה אחרי כן ביקשה מרקיה, פילגשו של הקיסר קומודוס להשיבו משם, יחד עם מרטירים נוצרים אחרים. קליקסטוס שב מן המכרות חולה ונשלח לאנטיום, שם קיבל משכורת חודשית באישורו של האפיפיור ויקטור הראשון. כאשר זפירינוס הפך לאפיפיור, נקרא קליקסטוס בחזרה והפך לאחראי על בית הקברות של הכנסייה בויה אפיה. אחוזת הקבר נקראת כיום "הקטקומבות של קליקסטוס הקדוש", מקום קבורתם של אפיפיורים רבים, והנכס הראשון שנרכש על ידי הכנסייה הקתולית. הקיסר יוליאנוס הכופר כתב על כך כי "הנוצרים זוכים לפופולריות רבה בשל מעשי הצדקה שלהם לזרים ודאגתם לקבורה ראויה למתיהם". בתפקידו כאחראי על המקום, קליקסטוס השפיע רבות על זפירינוס ואחר–כך הפך ליורשו. כאפיפיור עורר קליקסטוס מחלוקת חריפה בכלל שחידש תקנה לפיה ניתן להעניק מחילה גם על חטאים חמורים, כאשר החוטא הביע חרטה וביצע כפרה על עוונותיו. טרטוליאנוס, אחד ממתנגדיו החריפים, התנגד ל"מחטף" הזכות להעניק מחילה על–ידי האפיפיור, וטען כי זכות זו מוענקת במפורש רק לפטרוס הקדוש (ad omnem ecclesiam Petri propinquam). התנגדות עזה עוררה גם קביעתו של קליקסטוס כי אין לדון אדם על חטאים שביצע לפני טבילתו לאמונה וקבע כי לא בכל המקרים יש להדיח בישוף שביצע חטא שדינו מיתה. תקנה זו נועדה ככל הנראה כדי לאפשר לבישופים להינשא פעם שנייה ושלישית באמצעות ביטול החטא שבנישואים שלהם לפני המרתם לנצרות. היפוליטוס התנגד בחריפות לצעד זה גם משום שחלק מאותם בישופים גורשו על–ידו מהכנסייה. ניתן רק לשער מה היו הסיבות שהניעו את קליקסטוס לפעולות אלו, אך הנחה סבירה היא כי הן היו קשורות למאבק על כוח וסמכות ברומא בינו לבין היפוליטוס האנטי אפיפיור. ההיתרים שהעניק לבישופים, כמו גם המשך ההיתר לנישואי הכמורה הנמוכה ולנישואים בין נשים ממעמד גבוה ועבדים או אנשים ממעמד נמוך, נועדו ככל הנראה כדי לגייס את הבישופים וגורמים מסוימים ברומא לצידו. נטען כי קליקסטוס מת כמרטיר ב־14 באוקטובר 222. ייתכן והאירוע היה בזמן התקוממות עממית ברומא. לאגדה לפיה הושלך לבאר אין יסוד היסטורי. מדיה וקבצים בנושא קליקסטוס הראשון בוויקישיתוף קליקסטוס הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קליקסטוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'יימס ג'ונס (גנרל)

ג'יימס לוגאן ג'ונס הבן (באנגלית: James Logan Jones Jr; נולד ב-19 בדצמבר 1943) הוא גנרל לשעבר בחיל הנחתים האמריקני. כיהן כיועץ לביטחון לאומי בממשל של ברק אובמה. בשנת 1967 התגייס ג'ונס לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן לחם ג'ונס כמפקד מחלקה ופלוגה במלחמת וייטנאם. בשנת 1985 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים ה-9 ולאחר מכן פיקד על יחידת הסיור ה-24 של הנחתים. ב-1994 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה לאחר מספר תפקיד פיקוד נוספים בחיל כיהן מיולי 1999 ועד ינואר 2003, כמפקדו ה-32 של חיל הנחתים האמריקני. בשנים 2003 - 2006 שימש כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית (COMUSEUCOM) וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה (SACEUR). ב-1 בפברואר 2007, פרש מחיל הנחתים ומשירות לצמיתות, לאחר 40 שנות שירות. ב-2007, ג'ונס עמד בראש הוועדה העצמאית של הקונגרס לכוחות הביטחון העיראקים, אשר בחנה את יכולותיהם של המשטרה וכוחות הביטחון העיראקיים. בנובמבר 2007, הוא מונה לשליח מיוחד למזרח התיכון של מזכירת המדינה קונדוליזה רייס. לצד זאת הוא כיהן כיושב ראש "המועצה האטלנטית של ארצות הברית", צוות חשיבה המתרכז במדיניות החוץ האמריקאית והיה נשיא ארגון אנרגיה הקשור ללשכת המסחר האמריקאית, ארגון השתדלנות הגדול בעולם. לפי פרשנים שונים יחסו לישראל אינו אוהד במיוחד. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס ג'ונס בוויקישיתוף ברק רביד, הגנרל האמריקאי אלן ישמש שליח למו"מ עם הפלסטינים, באתר הארץ, 24 במאי 2013. אמיר אורן, רק ניצחון מהיר יהיה ניצחון, באתר הארץ, 12 בפברואר 2003. מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמוד 67. מינוי ג'יימס ג'ונס - בשורה רעה לישראל - וואלה! חדשות ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כובע טמבל

כובע־טֶמְבֵּל הוא כובע בד דמוי קערה, בלא מצחיה ובלא שוליים בולטים. כובע זה דומה לכובע יווני מהתקופה העתיקה ששמו פִּילוֹס (πῖλος) הנחבש כיום באלבניה ובקוסובו. כובע טמבל תפור מחמש פיסות בד. ארבע מהפיסות הן בצורת גזרה והן תפורות כך שהקדקודים של ארבעתן נוגעים זה בזה וכל שוק של כל גזרה תפור לשוק של גזרה אחרת. כך יוצרות הגזרות מבנה דמוי קערה. פיסת הבד החמישית היא בצורת טבעת. קצה אחד של הטבעת תפור לבסיסי גזרות הבד היוצרות את מבנה הקערה כך שהטבעת מעמיקה את מבנה הקערה. לכובע טמבל אין מצחייה ואין שוליים. כאשר חובשים את הכובע, קדקודי גזרות הבד מונחים על קודקוד הראש וטבעת הבד מקיפה את הראש ומונחת על המצח, האוזניים והעורף. יתרונו הוא בכך שניתן לקפלו בקלות ולהכניסו לכיס, ולכן התאים לעובדים שעות רבות בשמש. בניגוד לכובע הפטרייה, הדומה לו בצורתו הכללית, אולם הוא בעל שוליים ולכן הוא מכיל יותר בד. כובע הטמבל הוא זול משום שקל לתפור אותו ממעט שאריות בד. כובע הבד היה נפוץ בין יהודי ארץ ישראל באמצע המאה העשרים והיה, עד לשנות השבעים אחד מסימני ההיכר של הישראלי הטיפוסי, ה"צבר". כובע הטמבל הונצח גם בתרבות הישראלית. הבדרן בומבה צור אמר במערכון המפורסם שלו "אוכל, קדימה אוכל" את המשפט "ולטמבל קנינו כובע ילד". גברי בנאי חובש כובע טמבל במערכון "הילד אוסף בולים" של הגשש החיוור. דודו טופז חבש כובע טמבל במערכון "משפחה בטיול" (משה והאורנג'דה). הקריקטוריסט דוש צייר את שרוליק, האזרח הישראלי הטיפוסי עם כובע טמבל. בעולם כובע זה פחות מוכר (קריקטוריסטים רבים שמציירים את הישראלי הטיפוסי מציירים אותו כיהודי חרדי). בשל היותו סמל לאומי, מופיע כובע הטמבל על תו "מיוצר בישראל". מקור השם "כובע טמבל" אינו ברור. לא ברור גם אם המושג "כובע טמבל" קדם למושג "טמבל" שפירושו בסלנג הוא "טיפש". הועלו כמה השערות לגבי מקור השם: ככל הנראה בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל חדרה המילה "tembel" מן השפה הטורקית, בה משמעותה "עצלן". גרסה אחרת קושרת את השם לשפה האנגלית – dumbbell או dummbell, בגלל צורת הכובע, הדומה לפעמון. המילה פורקה ל dumb-bell, כביכול "פעמון טיפש", והדמיון המצלולי כביכול הוא מקור השם. גרסה נוספת מגיעה משנותיה הראשונות של הפנימייה החקלאית מקוה ישראל, כ־350 ילדים אסופים / עזובים מקצווי תבל עמדו לפני נסיעה מרוכזת לתיאטרון. כאשר התברר כי כולם נגועים בכינים, אנשי המוסד גילחו את כל הראשים. הילדים התנגדו לצאת קרחים להצגה, לכן נתפרו עבורם כובעים אחידים. כאשר הגיעו בהסעה לתיאטרון פגשו בהם "ילדי השמנת" של תל אביב ואמרו: "הנה הטמבלים עם הכובע". מאז דבק הכינוי המוכר עד היום "כובע טמבל". הכובע האוסטרלי (אנ') הופך כל טמבל להעלד (גיבור ביידיש), ואילו הכובע המקוואי הופך כל העלד לטמבל. — יגאל אלון, מפקד הפלמ"ח בשנת 1948 כובע פטרייה שיר אהרון ברם, על ראש הטמבל בוער הכובע, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 28 בפברואר 2024 יוסי קליין, כובע טמבל – האבולוציה של הישראלי הייצוגי, באתר הארץ, 25 באפריל 2011 שירה פור, איך קראתם לי? כובע הטמבל סוף סוף זוכה להוקרה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2017 זאב גלילי, טמבל – פירוש המילה, מקורה, וגלגוליה, באתר "היגיון בשיגעון" ראו להלן בתמונה, ובוויקיפדיה האנגלית על כובע זה w:en:Pileus (hat) עופר וולפסון, התאחדות התעשיינים מחתימה על אמנת תוצרת הארץ, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בספטמבר 2009 PhilologosOctober 24, 2003, Pardon My Turkish, The Forward (באנגלית)
מיכלאשוילי

מיכֶּלאשוילי (בגאורגית: მიქელაშვილი, או מיכֶּלאסשווילי, მიქელასშვილი, בתרגום חופשי "בן מיכאל") הוא שם משפחה גאורגי ויהודי-גאורגי. המיכלאשוילים הם נצר למשפחת האצולה, מיכלאדזה, משפחת אצולה מדרג נמוך שנקראה אזנאורי. בישראל נפוץ גם מיכאלשוילי שהוא סוג של שיבוש. ההגיה בעברית של שני השמות מיכלאשווילי ומיכאלשווילי הוא ב-"כ" שאיננה דגושה. לעיתים קרובות מעוברת כ"מיכאלי". האם התכוונתם ל... אברהם מיכלשוילי – חבר הכנסת (הכנסת ה-17) מטעם ש"ס שלום מיכאלשווילי – אחד מחברי שלישיית מה קשור אברהם מיכלאשוילי או אברהם מיכאלי - אביהם של רבקה מיכאלי ודן מיכאלי שעלה לארץ בסוף המאה ה-19 מיכאל שוילי מפיק קולנוע ישראלי
עוזי מוסקוביץ'

עוזי מוסקוביץ' (בשמו המלא: עזריאל מוסקוביץ') (נולד ב-26 במרץ 1964) אלוף במיל' בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף התקשוב. עוזי מוסקוביץ נולד בשנת 1964. התגייס לצה"ל ב-1982 לחיל השריון, את רוב שירותו שירת בחטיבה 500, במלחמת לבנון הראשונה שירת כלוחם בגדוד 195 של החטיבה. בהמשך עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. מוסקוביץ' שירת במגוון תפקידי פיקוד והדרכה של החיל ובהם מפקד פלוגה מפקד גדוד 195, מפקד גדוד בחטיבה 460, קצין אג"ם עוצבת הפלדה. ב-1998 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד "עוצבת הסוס הדוהר" (חטיבת מילואים משוריינת 217) ומפקד המרכז לאימונים באש. ב-2001 מונה למפקד חטיבה 500, והוביל אותה במבצע חומת מגן. ב-2003 מונה לקצין אג"ם פיקוד המרכז. ב-2004 מונה למפקד עוצבת עידן- אוגדת מילואים, בדרגת תת-אלוף. בשנים 2007–2005 כיהן כמפקד עוצבת סיני והמרכז הלאומי לאימונים ביבשה. ב-2007 מונה למפקד עוצבת הפלדה ובאוקטובר 2011 קודם לדרגת אלוף ומונה לראש אגף התקשוב. לאחר תפקיד זה השתחרר מצה"ל בשנת 2016. מכהן כמנכ"ל חברת וויבגארד. מאפריל 2018 עד דצמבר 2021 כיהן בנוסף כחבר דירקטוריון בחברות מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים ומגדל חברה לביטוח. כמו כן, מאז יוני 2021 מכהן כחבר דירקטוריון בחברת האב אבטחת מידע (ישראל) בע"מ, מונה ליו"ר דירקטוריון החברה הזו ביום 1 במאי 2022. מוסקוביץ' הוא בעל תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית מהטכניון, תואר שני במנהל עסקים מהשלוחה הישראלית של אוניברסיטת ניו יורק ותואר שני נוסף בלימודי אסטרטגיה מקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית. נשוי ואב לשבעה ילדים, מתגורר במודיעין-מכבים-רעות. מדיה וקבצים בנושא עוזי מוסקוביץ' בוויקישיתוף חילופי תפקידים בעוצבת הפלדה, 28 אפריל 2010, אתר "יד לשריון" הודעת דובר צה"ל + קורות חיים של האלוף הנכנס והאלוף היוצא אמיר אורן, עד שהטנקים יגיעו לטקסס, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2001 עמוס הראל, שמים פתוחים, באתר הארץ, 28 במאי 2010 רון בן ישי, אלוף גולן: יכולנו, אבל הפיקוד העליון בלם אותנו. אלוף רוטברג: החמצנו חיסול האחראים למלון פרק. אלוף מוסקוביץ': לפני ג'נין באתי למופז הביתה. אלוף תיבון: שרון אמר והוכחנו - ניתן להכניע טרור, באתר ynet, 30 במרץ 2012 אמיתי זיו, "יש צורך לשדרג מיידית את הסלולר המוצפן של צה"ל", באתר TheMarker‏, 6 במאי 2012. מוריה בן יוסף, "להקפיא תצורה של מערכות", אתר "ישראל דיפנס", ‏22 במאי 2012 "המטרה: נ“צ מדויק בזמן אמת", אתר "ישראל דיפנס", ‏ 8 באוקטובר 2012 יפתח כרמלי, אגף התקשוב, ראש אגף התקשוב: "המרחב הקיברנטי הוא דינאמי והפכפך", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 8 באפריל 2014 אלעד הלפרין, ראש אגף התקשוב: "לקחי 'צוק איתן' יבואו לידי ביטוי במערכה הבאה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 5 באוגוסט 2015 עמוס הראל, רימון, רובה ומסד נתונים: כיצד עשוי להיראות העימות הבא של ישראל, באתר הארץ, 28 באפריל 2016 שמו ותאריך הלידה של מוסקוביץ', בדיווח באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב, 21 ביוני 2021. חטיבה 500 ציינה 30 שנה למלחמת שלום הגליל, אתר יד לשריון עמירה הס, עמוס הראל, צה"ל הרג 11 פלשתינאים בג'נין - מהם 2 בכירים בג'יהאד, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2001. עמוס הראל, סוכמו מינויים חדשים בצה"ל - לקראת סבב מינויים גדול במטכ"ל, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2003. שר הביטחון נפרד מראש אגף התקשוב היוצא, אלוף עוזי מוסקוביץ', 26.03.2016 אלוף (במיל') עוזי מוסקוביץ הצטרף לוועדה המייעצת של אודיקס, באתר "אנשים ומחשבים", 28 בינואר 2020 דיווח על סיום כהונה באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב, 30 בדצמבר 2021. דיווח באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב, 21 ביוני 2021. דיווח באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב, 2 במאי 2022.
בית כברות לחיות שעשועים

בית כברות לחיות שעשועים (באנגלית: Pet Sematary) הוא ספר אימה משנת 1983 מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג. הסרט עובד לשני סרטי קולנוע - הסרט הראשון יצא לאקרנים בשנת 1989 והסרט השני יצא לאקרנים בשנת 2019. משפחה קטנה - לואיס קריד, אשתו, רייצ'ל, שני ילדיו, אלי וגייג', וחתולה של אלי, צ'רץ, עוברת לגור בעיר בניו-אינגלנד (זירת התרחשות אופיינית לקינג). ג'וד קרנדול, שכנה של המשפחה עמו הם מתיידדים, מציג בפניהם את "בית כברות לחיות שעשועים" (טעות הכתיב המכוונת מעידה על כך שבית הקברות הוקם על ידי ילדים), שהוקם על אדמה אינדיאנית עתיקה, אפלה ומסתורית: מה שנקבר בה זמן קצר אחרי המוות, ישוב לחיים. עם זאת, למת-החי החדש תכונות רצחניות ואפלות, שלא היו לחי האהוב. חייו של לואיס מתקדמים מאסון לאסון, כשהכוח האפל שבבית הקברות מתמרן אותו שוב ושוב: תחילה מת חתול המשפחה ומושב לחיים, אחר כך נדרס בנו ועל אף כל אזהרותיו של ג'וד הוא משיבו לחיים. הוא הורג את היצור הרצחני שחזר, רק אחרי שזה רצח את אשתו ואת ג'וד. לבסוף הוא קובר את אשתו באותו מקום. הספר מסתיים כשיד קרה מונחת על כתפו של לואיס, וקול נורא לוחש "יקירי....". ערך מורחב – בית קברות לחיות (סרט, 1989) ב-1989 עובד הספר לסרט "בית קברות לחיות", בבימויה של מארי למברט ובכיכובם של דייל מידקיף ודניס קרוסבי. זהו העיבוד הראשון לספר של קינג שנושא את שמו של האחרון בכותרתו. קינג עצמו כתב את התסריט לאחר שתוסכל מעיבודים קודמים לספריו. הסרט זכה לביקורות מעורבות ולהצלחה קופתית צנועה. נושאו של סרט זה הביא לכך שהקרנתו נאסרה בכמה מדינות. ערך מורחב – בית קברות לחיות (סרט, 2019) בשנת 2019 יצא סרט נוסף בעל אותו השם בבימויים של קווין קולש ודניס וידמאייר, ובו מככבים ג'ייסון קלארק, איימי סימץ וג'ון לית'גו בתפקידים הראשיים. הסרט עלה לראשונה במהלך פסטיבל SXSW, והוא יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-5 באפריל 2019. בישראל הסרט יצא יום קודם לכן, ב-4 באפריל 2019. בית כברות לחיות שעשועים, באתר OCLC (באנגלית) שגיאת הכתיב היא בשמו של הספר במקור, באנגלית (Sematary במקום Cemetery), ובהתאם לכך קיימת גם בתרגום העברי.
אברמוב

אברמוב (ברוסית: Абрамов) שם משפחה רוסי, הנפוץ גם בקרב יהדות רוסיה ומשמעותו בן-אברהם. השם אברמוב נפוץ גם בקרב יהודי מרכז אסיה (יהדות בוכרה) ויהדות קווקז, אחרי שהסיומת הרוסית -וב אומצה באזורים אלה בעקבות הכיבוש הרוסי. ניתן למצוא שם משפחה זהה גם בקרבם של הבולגרים ויהודי בולגריה, אצל בלארוסים (אברמוב או אברמאו), קרואטים (בעיקר מדלמטיה) ואצל נוצרים בני קבוצות אתניות משטחי האימפריה הרוסית לשעבר כמו ארמנים, טטרים, צ'ובשים, מורדבינים, בני ארזיה ואחרים. האם התכוונתם ל... אילה זקס-אברמוב – אספנית אמנות ישראלית איסק אברמוב – טניסאי שולחן אלכסנדר אברמוב – אוליגרך רוסי אפרת אברמוב – מנחה ותסריטאית ישראלית גלעד אברמוב – כדורגלן ישראלי ארז אברמוב – ממציא הEZRaider ונהג מרוץ ישראלי טובה אברמוב – שחיינית עבר ישראלית יאן אברמוב – אוליגרך רוסי ממוצא יהודי, יליד אזרבייג'ן יפה אברמוב או יפה ירקוני - זמרת ישראלית. היא מכונה "זמרת המלחמות" רומן אברמוב – כלכלן יהודי-בולגרי שניאור זלמן אברמוב – חבר הכנסת ופעיל ציבור ישראלי בן אברהם אברהמס אברמסון אברהמסון אברמסקי אברמובסקי אברמוביץ' אברמסקי אברם (פירושונים) אברהם (פירושונים)
גבריאלוב

גבריאלוב (ברוסית: Гавриэлов) הוא שם משפחה יהודי שמקורו ברפובליקות הדרומיות של ברית המועצות (לשעבר) ומשמעותו בן-גבריאל. האם התכוונתם ל... מיקי גבריאלוב – מוזיקאי, מלחין כותב וזמר ישראלי מיכל גבריאלוב – שחקנית ישראלית שירה גבריאלוב – זמרת יוצרת ישראלית מאיר חיים גבריאלוב – עיתונאי בוכרי בולט שנרצח בטג'יקיסטן (1927-1998) גבריאל (פירושונים)
בלה גסר

בלה גסר (שם לידה: בלה איגלה; ברוסית: Белла Игла; ב-2 ביוני 1985 ברוסיה) היא שחמטאית ישראלית בדרגת רב אמן לנשים, אלופת ישראל לנשים (2004) וחברת נבחרת ישראל. גסר עלתה לישראל בשנת 1998. בשנת 2004 זכתה בתואר אלופת ישראל לנשים. אינה פעילה החל מאוגוסט 2015. גסר ייצגה את ישראל בארבע אולימפיאדות שחמט: בלה גסר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) בלה גסר, באתר פיד"ה (באנגלית) בלה גסר, באתר האיגוד הישראלי לשחמט מיטל נוי, שר הקליטה ייפגש עם השחמטאים-עולים האולימפיים, באתר חדשות מחלקה ראשונה, 21 אוגוסט 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאן קלצ'ינסקי

יאן קלצ'ינסקי (בפולנית: Jan Kleczyński;‏ 8 ביוני 1837 – 15 בספטמבר 1895, ורשה) פסנתרן, מלחין, עיתונאי ושחמטאי פולני. קלצ'ינסקי נולד למשפחה פולנית ממעמד האצולה, סיים לימודים בקונסרבטוריון למוזיקה של פריז (1855–1862) ולאחר מכן ניגן בפסנתר במספר קונצרטים בצרפת. בשנת 1866 חזר לפולין וחי בוורשה. קלצ'ינסקי סיים במקום השני, לאחר שמעון אברמוביץ וינוור באליפות השחמט הראשונה שהתקיימה בורשה בשנת 1868, וסיים במקום השלישי, לאחר יוסף זבינסקי וארתור פופלבסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884. קלצ'ינסקי כתב טור שחמטאי שבועי בעיתון Tygodnik Ilustrowany בין השנים (1859-‏1884), ובעיתון Kurier Warszawski בין השנים 1877‏-1895. בנו, יאן קלצ'ינסקי (הצעיר) המשיך את עבודתו זו בין השנים 1897‏-1939. חיבר ספר על יצירותיו של שופן "Chopin's Greater Works". מדיה וקבצים בנושא יאן קלצ'ינסקי בוויקישיתוף יאן קלצ'ינסקי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף זבינסקי

יוסף זבינסקי (בפולנית: Józef Żabiński;‏ 1860, ורשה – 27 בדצמבר 1928) היה שחמטאי פולני ומחבר בעיות שחמט. זבינסקי סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה הקיסרית של ורשה בשנת 1886. זבינסקי ניצח באליפות השחמט השנייה שהתקיימה בעיר ורשה בשנת 1884. הוא סיים בתיקו 1-1 דו-קרב קצר עם שמעון אלאפין, הדו-קרב התקיים בורשה בשנת 1888. בשנת 1899 התמנה זבינסקי ליו"ר הראשון של התאחדות השחמט של ורשה (Warszawskie Towarzystwo Zwolenników Gry Szachowej). לאחר מלחמת העולם הראשונה ארגן תחרויות שחמט ברחבי פולין, וכיהן כיו"ר התאחדות השחמט של פולין בין השנים 1926–1928. אטיוד משנת 1890. הלבן נוסע וזוכה. כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט. [Event "?"] [Site "?"] [Date "????.??.??"] [Round "?"] [White "New game"] [Black "?"] [Result "*"] [SetUp "1"] [FEN "6k1/5rP1/5P1K/6P1/8/8/5P2/8 w - - 0 1"] [PlyCount "19"] 1. f3 Ra7 2. g6 Rxg7 3. f7+ Kf8 4. Kg5 Ke7 5. Kh5 {במסעים 5 ו-6 הלבן מרויח טמפו (או מפסיד אותו) כרצונו, כדי להשיג את הנגדה} Kf8 6. Kh6 Rxf7 7. gxf7 Kxf7 8. Kg5 Kg7 9. f4 Kf7 10. Kf5 * בשלב הזה הגענו לעמדת הנגדה שבה הזכייה ברורה. הסיבה שיש לשחק 1. ו3 ולא 1. ו4 מוסברת מטה. כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט. [Event "?"] [Site "?"] [Date "????.??.??"] [Round "?"] [White "New game"] [Black "?"] [Result "*"] [SetUp "1"] [FEN "6k1/5rP1/5P1K/6P1/8/8/5P2/8 w - - 0 1"] [PlyCount "12"] 1. f4 Rb7 2. g6 Rxg7 3. f7+ Rxf7 4. gxf7+ Kxf7 5. Kg5 Kg7 6. Kf5 Kf7 {ותיקו כי ללבן אין את הנגדה} The Polish Chess Federation, באתר Chess Invasion ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה

הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה הייתה פרשה בה ניצלו יהודים יוצאי אזורים אלה שהתגוררו בצרפת של וישי כתוצאה מיוזמה מקומית של יהודים שטענו כי מוצאם האתני אינו מגזע יהודי. מספר משפחות של יהודי גאורגיה וכ-100 משפחות של יהודי בוכרה, איראן ואפגניסטן, טענו כי הם גאורגים או ג'וּגוּטים בני דת משה. טענות אלה נתקבלו על ידי חלק מזרועות השלטון הנאצי לעיתים משיקולים תועלתיים מדיניים. כתוצאה מכך ניצלו חלק מיהודים אלה משואת יהודי צרפת ומצד שני הגביר את מאמצי זרועות השלטון הנאצי להגביר את חקר ההשתייכות הגזעית של יושבי אזורים אלה ובכללם יהודי ההרים. פרידריך וילהלם אויילר (גר')‏ (1995-1908), ארכיבאי והמומחה החשוב ביותר של הרייך השלישי בנושא הגנאלוגיה היהודית, העביר למשרד החוץ הנאצי חוות דעת המתייחסת ליהודי איראן, אפגניסטן ויהודי הקווקז. הוא קבע בחוות דעתו כי יהודים אלה אינם, כפי הנראה, בני הגזע היהודי. ב-7 בנובמבר 1942 העביר משרד החוץ הנאצי את חוות הדעת למנהל המשרד הראשי לגזע והתיישבות. במכתב תשובה שהועבר ב-7 בינואר 1943 דחה המשרד לגזע והתיישבות את מסקנות המומחה, ופנה, עוד באותו היום, אל "המכון לחקר הספר וארצות-חוץ" וביקש את חוות דעתו בדבר מוצא היהודים ההרריים. המכון, שנציגו גרהארד טייך הוציא תזכיר בעניין ב-27 בינואר של אותה שנה, דחה את טיעוניהם של אויילר ודר' ואלדמאר הולץ (Waldemar Holtz‏), וטען כי "היהודים הקווקזים" (הגאורגים ויהודי ההרים) הם יהודים לכל דבר. בעקבות הממצאים הסותרים הועבר כל החומר לאוניברסיטת טיבינגן. ב-16 בפברואר של אותה שנה ניסח, פרופ' גרהארד קיטל (1948-1888), תאולוג וחוקר דתות פרוטסטנטי אנטישמי, תזכיר שסיכם את המסקנות בזהירות. "קיימת הצדקה ליחס מיוחד כלפי היהודים הקווקזים. לגבי האיראנים אין בסיס איתן לכך. היהודים האפגנים נמצאים במצב ביניים בין השניים. באשר ליהודים ההרריים בקווקז – אין אחידות דעים. היהודים האחרים רואים בהם יהודים וכן כך גם הסובייטים." סיכם. לפיכך החליט מנהל המשרד למדיניות הגזע בלשכת המפלגה הנאצית לדחות את ההכרעה בדבר הטיפול ביהודים ההרריים. משרד הביטחון הראשי של הרייך תמך אף הוא בעמדה זו. המדיניות הגרמנית בשטח הייתה, בסופו של דבר, שונה בכל מקרה. ביישובים בהם התגוררו יהודים הרריים, יחידים או קבוצות קטנות, לצידם של יהודי רוסיה האשכנזים, בין שהם מקומיים ובין פליטים שהגיעו מרוסיה, לא הבדילו הנאצים ביניהם והם נרצחו יחד עם היהודים הרוסים. במקומות בהם ישבו יהודי ההרים בנפרד מהאחרים, הם ניצלו. הגרמנים נעצרו בצפון הקווקז, הם לא הגיעו לגאורגיה, לבוכרה, לאיראן ולאפגניסטן. יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן ששהו בצרפת הכבושה ניצלו. אלי אליגולאשווילי, כיצד ניצלו היהודים יוצאי גרוּזיה בצרפת הכבושה, יד ושם, תשכ"ז, כרך ו' עמ' 220-217 אסף אלטשילדי, הצלת היהודים יוצאי בוכרה איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה (1944-1940), יד ושם, תשכ"ז, כרך ו' עמ' 243-221. מופיע גם בספרו של בן ציון יהושע-רז, מנדח ישראל באפגאניסטאן לאנוסי משהד באיראן, מסת"ב 9653426533, מוסד ביאליק, ירושלים מרדכי אלטשולר (1990), יהודי מזרח קאווקאז: תולדות היהודים ההרריים מראשית המאה התשע-עשרה, עמ' 119-117, ISBN 9652350311 מרדכי אלטשולר, יחס הנאצים ליהדותם של 'ההרריים' ושל עדות מזרחיות אחרות, פעמים 27, תשמ"ו בנימין בן-דוד, הצלת יהודי בוכארה שבפאריס, פעמים 27, תשמ"ו עבדול חוסיין סרדארי מוחמד חלמי דוקטור למשפטים, ששימש כשופט במשפטים פוליטיים רבים ברייך השלישי
טובגו

טובגו (אנגלית: Tobago) הוא אי שבשליטת מדינת טרינידד וטובגו שנמצאת בין האוקיינוס האטלנטי לבין הים הקריבי. בירת האי היא סקרבורו. ערך מורחב – היסטוריה של טרינידד וטובגו כריסטופר קולומבוס הגיע לאי ב-1498. בין 1650 ל-1814 החליף האי ידיים 33 פעמים בין מדינות קולוניאליסטיות, בהן הולנד, בריטניה, צרפת, שוודיה וספרד וכן הניסיון הקולוניאליסטי היחיד של דוכסות קורלנד וסמיגליה, ששלטה באי משנת 1654 ועד 1691. הסכם פריז העניק את האי לשלטון בריטי. המושבה איבדה מחשיבותה לאחר שסופת הוריקן החריבה את גידולי הסוכר ב-1867, וב-1889 סופח טובגו למושבה בטרינידד. ב-1963 נפגע האי קשות על ידי הוריקן פלורה. האי שני בגודלו במדינה גם במספר התושבים וגם בשטח אחרי טרינידד הממוקם דרום מערבית לו. שטח האי הוא כ-300 קמ"ר ומתגוררים בו, נכון לשנת 2011, כ-61,000 איש. בירת האי היא סקרבורו ובה 17,000 איש. בין שנת 1990 לשנת 2000 גדלה אוכלוסיית האי בכ-11.28 אחוז, אחד האזורים הגדלים במהירות הרבה ביותר במדינה מבחינת אוכלוסייה. לעומת טרינידד, שבו חברה רב-אתנית, באי יש רוב של אפריקאים. בשנת 1963 הוכה האי על ידי הוריקן פלורה ובשנת 2004 נפגע האי על ידי הוריקן איבן שגרם לנזק מועט יותר מההוריקן שבשנת 1963. נקודת היונים, טובגו, 2005 החוף המערבי של טובגו, 2009 קן ציפור טרופית אדומת מקור, 2000 מדיה וקבצים בנושא טובגו בוויקישיתוף האתר הרשמי של טרינידד וטובגו