laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדוריד 2018

אליפות אירופה בכדוריד 2018 היא אליפות אירופה ה-13 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בשוודיה בין ה-12 בינואר ל-28 בינואר 2018. המשחקי הגמר נערכו בזגרב ב-Arena Zagreb שמכיל כ-15,200 מקומות. ספרד זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת. מפת הערים המארחות בקרואטיה   ספליט ואראז'דין פורץ זגרב המדינה המארחת (קרואטיה) והאלופה המכהנת (צרפת) העפילו ישירות. יתר 14 נבחרות העפילו דרך המוקדמות. 16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף. המשחקים נערכו בספליט באולם Spaladium Arena שמכיל כ-10,900 מקומות. המשחקים נערכו בפורץ באולם Žatika Sport Centre שמכיל כ-3,700 מקומות. המשחקים נערכו בזגרב באולם Arena Zagreb שמכיל כ-15,200 מקומות. המשחקים נערכו בואראז'דין באולם Varaždin Arena שמכיל כ-5,200 מקומות. המשחקים נערכו בזגרב באולם Arena Zagreb שמכיל כ-15,200 מקומות. המשחקים נערכו בואראז'דין באולם Varaždin Arena שמכיל כ-5,200 מקומות. נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה במשחקי העפלה מוקדמים. היא הפסידה במפגש כפול לרומניה ולא העפילה למשחקי הבית. מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה בכדוריד 2018 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפות אירופה בכדוריד 2018 (באנגלית ובקרואטית) מידע מאתר איגוד הכדוריד האירופי (אורכב 26.08.2018 בארכיון Wayback Machine) נתונים מאתר טודור66 פירוט משחקי המוקדמות
נבחרת קטר בכדוריד

נבחרת קטר בכדוריד היא הנבחרת לאומית של קטר. הנבחרת זכתה במקום השני באליפות העולם בכדוריד 2015 ובכך הפכה לנבחרת הלא-אירופאית הראשונה (והיחידה נכון לשנת 2018) שזכתה במדליה באליפות העולם. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת מדורגת במקום ה-26 עם 21 נקודות מדיה וקבצים בנושא נבחרת קטר בכדוריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת קטר בכדוריד דף באתר איגוד הכדוריד העולמי http://www.ihf.info/en-us/thegame/rankingtable.aspx?month=7&year=2010&teamCatID=2 טבלת דירוג של האיגוד העולמי
האירוויזיון לרוקדים צעירים

האירוויזיון לרוקדים צעירים (באנגלית: Eurovision Young Dancers; בצרפתית: L'Eurovision des Jeunes Danseurs; לעיתים נכתב כקיצור: EYD או Young Dancers), הייתה תחרות ריקוד דו-שנתית לרקדנים לא-מקצועיים בין הגילאים 16 ל-21. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי (EBU/UER) ושודרה בטלוויזיה ברחבי אירופה בערוצי המדינות שנטלו בה חלק. התחרות הראשונה של האירוויזיון לרוקדים צעירים התקיימה ב-16 ביוני 1985 בתיאטרון העירוני (אנ') שברג'ו אמיליה, איטליה. בתחרות זו נטלו 11 מדינות. התחרות בוטלה בשנים 2007 ו-2009 בשל קיום של תחרות דומה. התחרות בוטלה פעם נוספת ב-2019, לאחר שרק 3 מדינות אישרו את השתתפותן (פולין, מלטה וסלובניה) ולאחר שאף מדינה לא התעניינה לארח את התחרות. המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין הגילאים 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות. הזכאות להשתתף אינה נקבעת בהכללה גאוגרפית של המדינה בתוך יבשת אירופה, למרות ה-"אירו" ב-"אירוויזיון". לאורך השנים התחרה גם קנדה, מאז 1987. בנוסף, קוסובו השתתפה בתחרות זאת ב-2011 אף על פי שאין לה חברות באיגוד השידור האירופי כלל. עד לביטולה השתתפו 37 מדינות בתחרות זו (כולל יוגוסלביה שהתפרקה וקוסובו המוכרת חלקית). מדיה וקבצים בנושא האירוויזיון לרוקדים צעירים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האירוויזיון לרוקדים צעירים האירוויזיון לרוקדים צעירים, באתר איגוד השידור האירופי "Poland: Preliminary Confirmation of Participation in 2019 - Eurovoix". Eurovoix (באנגלית בריטית). 2018-05-04. אורכב מ-המקור ב-2019-03-21. נבדק ב-2018-11-27. Granger, Anthony (20 בנובמבר 2018). "Malta to participate in Eurovision Young Dancers 2019". Eurovoix. נבדק ב-20 בנובמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Granger, Anthony (20 בדצמבר 2018). "Eurovision Young Dancers 2019 Cancelled Due to Lack of Host Broadcaster". eurovoix.com. נבדק ב-20 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Eurovision Young Dancers - Format". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-02-11. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Canada in the Eurovision Young Dancers". yougdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) Kosovo: New steps in EBU agreement באתר albavisiontk,‏ 7 באפריל 2011 "Eurovision Young Dancers - History by country". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2017-10-20. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "GDANSK TO HOST EUROVISION YOUNG DANCERS". EBU. 2012-10-01. אורכב מ-המקור ב-2012-10-25. נבדק ב-2012-10-04. ב-2007, התחרות הייתה אמורה להתקיים בלוזאן, שווייץ. למרות זאת, התחרות בוטלה. ב-2009, התחרות הייתה אמורה להתקיים באוסלו, נורווגיה. למרות זאת, התחרות בוטלה. בשנה זו, הוענקו 2 פרסים. אחד לבלט והשני לריקוד עכשווי (אנ'). בשנה זו, הוענקו 3 פרסים. אחד לבלט, השני למחול מודרני והשלישי של בחירת הקהל.
1908 במוזיקה

ערך מורחב – 1908 26 בינואר – בכורה לסימפוניה השנייה של סרגיי רחמנינוב 15 במאי – בכורה בפריז לרפסודיה ספרדית מאת מוריס ראוול 19 בספטמבר – בכורה בפראג לסימפוניה השביעית מאת גוסטב מאהלר 18 בנובמבר – הקרנת בכורה של הסרט "La Mort du duc de Guise" עם מוזיקה מאת קאמי סן-סנס 3 בדצמבר – בכורה במנצ'סטר לסימפוניה הראשונה מאת אדוארד אלגר 18 בדצמבר – בכורה בפריז ל"פינת הילדים" מאת קלוד דביסי "Fig Leaf Rag" מאת סקוט ג'ופלין "The ABCs of the U.S.A." מאת ג'ורג' מ. קוהאן "The Fairest Of The Fair" מאת ג'ון פיליפ סוזה "Pine Apple Rag" מאת סקוט ג'ופלין בלה בארטוק – קונצ'רטו מס' 1 לכינור אלבן ברג – סונאטה לפסנתר, אופוס 1 ג'ורג'ה אנסקו – "Cantate pour la pose de la prèmiere pierre du pont à transbordeur de Bordeaux" "Morgengebet" "Sept chansons de Clement Marot" גבריאל פורה – נוקטורן מס' 9 בסי מינור, אופוס 97 נוקטורן מס' 10 במי מינור, אופוס 99 סרנדה לצ'לו ולפסנתר, אופוס 98 ריינהולד גליאר – סימפוניה מס' 2, אופוס 25 המילטון הארטי – קונצ'רטו לכינור מיכאיל איפוליטוב-איבנוב – סימפוניה מס' 1 צ'ארלס אייבס – Prelude on Eventide The Unanswered Question ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו – Sinfonie del silenzio e della morte קרל נילסן – Saga-Drøm מקס רגר –  Auferstanden, auferstanden סונטינות לשני פסנתרים, אופוס 89 קסאפר שארוונקה – קונצ'רטו מס' 4 לפסנתר אלכסנדר סקריאבין – פואמת האקסטזה איגור סטרווינסקי – "Feu d'artifice" אנטון וברן – פסקאליה לתזמורת, אופוס 1 26 בינואר – סטפן גרפלי, מוזיקאי, מלחין (נפטר ב-1997) 5 באפריל – הרברט פון קאראיין, מנצח אוסטרי (נפטר ב-1989) 20 באפריל – ליונל המפטון, מוזיקאי ג'אז ומוביל הרכב אמריקאי (נפטר ב-2002) 6 במאי – לרוי אנדרסון, מלחין ומנצח אמריקאי (נפטר ב-1975) 30 בספטמבר – דוד אויסטרך, כנר יהודי (נפטר ב-1974) 23 בינואר – אדוארד מקדואל, מלחין אמריקאי (נולד ב-1860) 28 בפברואר – פאולין לוקה, זמרת סופרן (נולדה ב-1842) 12 במרץ – קלרה נובלו, זמרת סופרן (נולדה ב-1818) 21 ביוני – ניקולאי רימסקי-קורסקוב, מלחין (נולד ב-1844) 20 בספטמבר – פבלו סרסטה, כנר וירטואוז ומלחין ספרדי (נולד ב-1844) מדיה וקבצים בנושא 1908 במוזיקה בוויקישיתוף
הדרבי של מינכן

הדרבי של מינכן — הוא שמו של משחק הדרבי בין מועדוני הכדורגל הגדולים בעיר: באיירן מינכן ומינכן 1860. אף ששתי הקבוצות הן היריבות הגדולות ביותר בעיר, לבאיירן מינכן יתרון משמעותי בשל יכולותיה באליפות הבונדסליגה, אך כל משחק בין השניים מהווה למפגש מתוח. באיירן משחקת באליאנץ ארנה, בעל קיבולת של 71,000 איש. בעוד מינכן 1860 משחקת באצטדיון גרונוואלדר המכיל 15,000 מושבים. לשניים היסטוריה ארוכה ומפוארת של מפגשים מתוחים, אך בפועל באיירן מינכן הוא אחד המועדונים החזקים ביותר במדינה עם זכייה במספר שיא של אליפויות הבונדסליגה, בעוד מינכן 1860 אינה יכולה עדיין להתפאר בהישגים שכאלה. מאז 2008 לא נערכו משחקי דרבי, לאחר שבאיירן מינכן אומנם משחקת בבונדסליגה אך מינכן 1860 מתמודדת בליגה השלישית בחשיבותה, הבונדסליגה השלישית. לאורך ההיסטוריה, הקבוצות סיימו ביניהן משחק בשוויון מאופס פעם אחת בלבד, בעונת 1961.   ניצחונות לבאיירן מינכן   ניצחונות למינכן 1860   תיקו Munich derby: The time Ribéry destroyed the dreams of 1860 München, כתבת תסקיר (באנגלית) באתר התאחדות הכדורגל הגרמנית «Bayern München: Die Bilanz gegen TSV 1860 München», weltfussball.de Bayern Munchen - TSV Munchen, footballderbies.com «TSV 1860 München II: Die Bilanz gegen Bayern München II», weltfussball.de כתבת תסקיר באנגלית על הדרבי של מינכן "Jetzt brennt die Luft" (בגרמנית) sueddeutsche.de, תאריך: 8 באפריל 2014
גבולות (תערוכה)

"גבולות" הייתה תערוכה שנפתחה ב-18 במרץ 1980 במוזיאון ישראל ועסקה בביטויים אמנותיים של מושג הגבול באמנות הישראלית. התערוכה "גבולות" הוצגה בשנת 1980 במוזיאון ישראל. התערוכה הציגה יצירות אמנות שנוצרו בישראל בעיקר בשנות ה-70 של המאה ה-20 ועסקו בביטויים פוליטיים, חברתיים ופסיכולוגיים של מושג הגבול בישראל. על פי סטפני רחום, אוצרת התערוכה, ביטויים כאלו החלו להופיע ביתר שאת החל משנת 1967. רבות מן העבודות היו במדיה אוונגרדית כגון "פעולות" (לימים "מיצג"), מיצב ועוד. בנוסף, רבות מהן טיפלו במושגים פנים-אמנותיים באופן מקביל לעיסוקן בביטויים פוליטיים החברתיים. בין העבודות הפוליטיות שהוצגו נמנו יצירות כגון "נגיעה בגבול" (1974) מאת פנחס כהן גן, "יריות ירושלים" (1976) מאת ז'ררד מרקס ו"שטח חיוני" (1976) מאת יהושע נוישטיין. לצידן עסקו אמנים כאברהם אילת, מיכאל דרוקס ומשה גרשוני בהיבטים אישיים יותר של מושג זה. מיכה אולמן, גד אולמן, אברהם אילת, ז'ורז'ט בלייה, צבי בן ארץ, ציבי גבע, צבי גולדשטיין, יאיר גרבוז, משה גרשוני, מיכאל דרוקס, פנחס כהן-גן, דליה מאירי, מוטי מזרחי, ז'ררד מרקס, מיכל נאמן, יהושע נוישטיין, יצחק עדי, מנשה קדישמן, עמי שביט, שולי שדה גושן, סרז' שפיצר, יגאל תומרקין יגאל צלמונה, גבולותיה של "גבולות", מעריב, 4 באפריל 1980 קטלוג התערוכה "גבולות" באתר "מארב", 5 ביוני 2007
יחסי וייטנאם–מלזיה

ראשיתם של יחסי וייטנאם–מלזיה (במלזית: Hubungan Malaysia–Vietnam; בוייטנאמית: Quan hệ Malaysia–Việt Nam) מתוארכים לסיבות המאה החמש עשרה. מלזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם ב-30 במרץ 1973 ויחסים אלו קיימים עד ההווה. במהלך שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים המאוחרות, היחסים בין המדינות נעשו מתוחים כתוצאה מזרימת פליטים וייטנאמים למלזיה בעקבות המלחמה הווייטנאמית-קמבודית. ההכרעה המאוחרת של סוגיות אלה הובילה לטיפוח יחסים בילטרליים בין שתי המדינות במישורי המסחר והכלכלה, והמסחר הבילטרלי בין המדינות הלך וגבר, עם התרחבות למישורי טכנולוגיית מידע, חינוך וביטחון לאומי. וייטנאם ומלזיה חולקות גבול ימי במפרץ תאילנד ובים סין הדרומי, ויש להן תביעות טריטוריאליות חופפות על איי ספראטלי. לשתי המדינות שגרירויות השוכנות בערי בירתן; לווייטנאם שגרירות בקואלה לומפור, ולמלזיה שגרירות בהאנוי ובקונסוליה בהו צ'י מין סיטי. רישומים היסטוריים מראים כי אנשים וייטנאמיים ביקרו בקבוצות קטנות במדינות ובסולטנויות המרכיבות את מלזיה המודרנית מאז המאה השמונה עשרה. מלזיה מהווה את ביתם של קהילת גולים וייטנאמים גדולה, המורכבת ממהגרי עבודה, עובדי דואר וסטודנטים, המונים כ-100 אלף איש. וייטנאם מארחת גם היא קהילת מלזים קטנה, המורכבת בעיקר מאנשי עסקים בהו צ'י מין סיטי והאנוי. "Vietnam – Malaysia Towards Comprehensive Strategic Partnership". Embassy of the Socialist Republic of Vietnam in Malaysia. Retrieved 11 February 2014. Lourdes Charles, Hanoi offers to help in criminal probes involving Vietnamese, 16 May 2009, The Star (Malaysia), retrieved 24 September 2013 King takes pride in M'sian investors contributing to Vietnam's wellbeing 7 September 2013, New Straits Times, retrieved 25 September 2013
פייסיסטראטוס

האם התכוונתם ל... פייסיסטראטוס (טיראן) – טיראן אתונאי פייסיסטראטוס (מיתולוגיה) – בנו של נסטור באודיסאה פייסיסטראטוס מאורכומנוס- מלך העיר אורכומנוס שבארקאדיה בזמן המלחמה הפלופונסית פייסיסטראטוס הצעיר- ארכון אפונימי של אתונה בשנה 522-521 לפנה"ס פייסיסטראטוס מלאפיתוס (קפריסין)- המאה הרביעית לפנה"ס
Poison (שיר של אליס קופר)

Poison (מאנגלית: רעל) הוא שיר מאת זמר הרוק הכבד האמריקאי אליס קופר. השיר, שנכתב בעיקרו בידי קופר עצמו, יצא לאור ב-7 ביולי 1989 כסינגל מאלבומו השמונה-עשר של קופר, "Trash". השיר הפך במהרה לאחד משיריו המוצלחים והמפורסמים ביותר של קופר. מילות השיר עוסקות באהבה שנתפסת בידי הדובר כמסוכנת, תוך שימוש בדימויים רבים ובמטפורות, לדוגמה בבית הפותח של השיר: לשיר פזמון החוזר מספר פעמים. בפזמון מתאר הדובר בשיר את תשוקתו אל מושא השיר ואת הסכנות הכרוכות בתשוקה זו: מידע על היצירה "Poison" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Poison" באתר יוטיוב ARIA - landing, www.aria.com.au Gold & Platinum, RIAA (באנגלית) Alice Cooper "Poison" | IFPI, ifpi.dk "British single certifications – Alice Cooper – Poison". British Phonographic Industry. Select singles in the Format field. Select Gold in the Certification field. Type Poison in the "Search BPI Awards" field and then press Enter. Gold/Platinum, Music Canada (באנגלית) (ארכיון) Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-06-16
אן מארי פוטמו

אן מארי פוטמו (בפינית: Anne-Marie Pohtamo; נולדה ב-15 באוגוסט 1955) היא שחקנית ודוגמנית פינית. פוטמו נולדה בהלסינקי. ב-1975 היא הוכתרה כמיס פינלנד וכמיס תבל. לאחר זכייתה, מספר ארגוני נשים קראו לה לוותר על תוארה, בטענה שתחרויות יופי פוגעות בזכויות האישה ובשם השוויון בין המינים. ב-1978 פוטמו שיחקה בסרט המתח "חבר לא ידוע" (Tuntematon ystävä) לצד קייט או'מרה, וב-1981 היא שיחקה בסרט האימה "איש הזאב" לצד אלברט פיני. ב-2007 פוטמו השתתפה בסרט תיעודי העוסק בחברת הספנות הפינית "Silja Line". באותה שנה היא נכללה ברשימה של המפלגה הנוצרית הדמוקרטית בבחירות הכלליות לממשלת פינלנד. בבחירות לנשיאות המדינה ב-2000 פוטמו הייתה פעילה במרוץ של המועמד אסקו אהו מטעם מפלגת המרכז. ב-1978 פורסם שהחלה לנהל מערכת יחסים עם הקומיקאי דייוויד ברנר. ברנר שהיה באותו זמן בזוגיות עם הזמרת הישראלית עדנה לב, עזב את לב למענה. פוטמו נשואה לארטו היטאנן ולה ארבעה ילדים וביניהם המוזיקאי ג'ס היטאנן. אן מארי פוטמו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אן מארי פוטמו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל שי

שמואל שי (17 ביוני 1932 – 16 ביוני 2023) היה ממייסדי להקת הנח"ל, מנחה, עורך ושדרן רדיו ב"קול ישראל" משנת 1957. יקיר העיר תל אביב לשנת 2006. שי נולד בפולין. עלה לארץ והדריך בצעירותו בתנועות נוער. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שירת בלהקת הנח"ל ונמנה עם דור המייסדים שלה. לאחר שחרורו מהלהקה הצטרף לקיבוץ מעיין ברוך. בהמשך עבר לתל אביב והופיע בתוכניות הבידור של קול ישראל כבדרן וחקיין. בשנת 1957 החל את עבודתו בקול ישראל. הוא השתתף בתוכנית "כל האמת" לצדם של חברי הצוות, ובהם עדה בן נחום ועמוס קינן, הנחה ראיונות רדיו רבים, והנחה ערבי ראיונות במלון שרתון תל אביב, כשבין אורחיו היו דוד בן-גוריון, שמעון פרס ויצחק נבון. עוד טרם הצטרפותו לקול ישראל, ערך את העיתונים "שדמות" ו"במעלה". שי שימש כדובר "הבימה" ולהקת "בת שבע", וניהל משרד עצמאי ליחסי ציבור שעסק בניהול מסעות הפרסום לפסטיבלי ישראל, ולהופעות של פרנק סינטרה, עמליה רודריגז, ז'ולייט גרקו ואחרים. בטלוויזיה, שי היה בעל תואר שני בהיסטוריה. היה שליח בארצות הברית וניהל את מחלקת התוכניות הקלות ברדיו. היה מרצה במכללות ובאוניברסיטה הפתוחה, ובמועדונים ברחבי הארץ. כתב מאמרים בעיתונים והגיש את התכנית "זוג או פרד" בטלוויזיה. 2006 פרס יקיר העיר תל אביב היה נשוי לנחמה עד פטירתה במרץ 2023. שי נפטר ב-16 ביוני 2023 בגיל 91, ונקבר בבית הקברות האלטרנטיבי "מנוחת עולם" בנתניה. הותיר אחריו שלושה ילדים. מה דעתך – תוכנית רדיו משנות ה-60 של המאה ה-20, בעריכתו ובהגשתו. ימין ושמאל – בעריכתו ובהגשתו, יחד עם עדה בן נחום. מי שבא בא – תוכנית הראיונות הפומביים הראשונה בקול ישראל. חוחים וחיוכים – בעריכתו ובהנחייתו. זה הסוד שלי – החליף את אורי זוהר לאחר שהחל בתהליך של חזרה בתשובה. הכול על הקל זוג או פרט – שעשועון שידוכים טלוויזיוני ששודר בשנות ה-80 של המאה ה-20 וזכה לפופולריות (הכניס ללקסיקון את הביטוי "אני ספונטני ורגיש"). התוכנית זכתה גם לפרודיה בתוכנית זהו זה!. זוג משמים – שעשועון רדיו, שהפרס בו היה דירה. בהגשתו ובעריכתו של שי ובהפקת רחל הרמתי. משחקי לילה – שעשועון רדיו שבועי, יחד עם זאב ענר. שי לשבת – תוכנית רדיו ששודרה עשרות שנים (1990–2017) מדי שבת בבוקר ברשת ב' של קול ישראל. את המוזיקה ערכו רחל הרמתי ודליה און-פריזנד. כל האמת שי לשבת מדיה וקבצים בנושא שמואל שי בוויקישיתוף שמואל שי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל שי, דף שער בספרייה הלאומית סיפורו האישי של שמואל שי על קורותיו בלהקת הנח"ל, באתר "שרים במדים" יעקב בר-און, ‏התוכנית של שמואל שי נולדה כקריאת תיגר על החדשות, באתר מעריב אונליין, 11 במאי 2016 עופר אדרת, דורות של ישראלים גדלו על קולו של שמואל שי. בסוף השבוע הלך לעולמו, באתר הארץ, 18 ביוני 2023 שגיא בן נון‏, איש הרדיו שמואל שי, ממקימי להקת הנח"ל, הלך לעולמו, באתר וואלה, 16 ביוני 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקס פרסי אוסקר ה-59

טקס פרסי אוסקר ה-59 (באנגלית: 59th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1986 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-30 במרץ 1987. הנחו את הטקס השחקנים צ'בי צ'ייס, גולדי הון ופול הוגאן. סרט המלחמה "פלאטון" היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר וזכה בארבעה, ביניהם פרסי הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר (אוליבר סטון). במהלך הטקס הוענקו פרס אוסקר לשם כבוד לשחקן ראלף בלאמי, ופרס לזכר לבמאי ולמפיק סטיבן ספילברג. שחקנית הסרט "ילדים חורגים לאלוהים", מרלי מטלין, הייתה החירשת הראשונה שזוכה בפרס אוסקר, וכן הזוכה הצעירה ביותר בפרס לשחקנית הטובה ביותר בהיותה בת 21. אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אוסקר ה-59 אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האוסקר טקס פרסי אוסקר ה-59, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
הקו האדום (תוכנית טלוויזיה)

הקו האדום הוא שעשועון טריוויה ששודר בערוץ כאן 11. התוכנית התבססה על השעשועון הבריטי "Rebound" בו שישה מתמודדים מתחרים זה בזה ונגד הקו האדום שמאיים להשיג אותם. שישה מתמודדים מתחרים זה בזה וגם נגד "הקו האדום" שמאיים להשיג אותם ונע במהירות לעברם. בגרסה הישראלית מתמודדים ארבעה מתחרים. למשחק חמישה שלבים: כל המתמודדים עומדים בצד אחד של הבמה, ונדרשים לענות על שאלה באמצעות ארבע תשובות אפשריות המוצגות בזמן שהקו האדום נע לעברם, וככל שהקו מתקרב אליהם, כך שווי התשובה יורד עד לאפס כשהקו האדום מגיע אל המתחרים. בגרסה הישראלית השווי ההתחלתי של כל שאלה הוא 5,000₪ לעומת 1,000£ בגרסה המקורית. בשתי הגרסאות למתמודדים 10 שניות לענות על השאלה. בשלב זה נשאלים המתמודדים 5 שאלות. לאחר השלב הראשון עוברים המתמודדים לשלב ה"ראש בראש", במהלכו המתמודד שניצח בסיבוב הראשון בוחר מתמודד שיתחרה מולו ואחת משתי קטגוריות. השניים עומדים בשני הקצוות של הבמה והקו נמצא במרכז הבמה. לאחר שהמנחה שואל שאלה, הקו מתחיל לנוע לכיוון המתמודד שנשאל, שכדי לשנות את כיוון הקו הוא נדרש לענות על השאלה נכון. כל מתמודד יכול לטעות עד 3 פעמים בטרם ייפסל (בגרסה הישראלית עד פעמיים). ברגע שהקו מגיע אל המתמודד בטרם ענה הוא מאבד מחזור חיים אחד והיריב בוחר את הקטגוריה הבאה. לאחר שאחד המתמודדים נפסל כספו עובר למנצח. בישראל נערכים שני סבבים ושני המפסידים מתחרים ראש בראש על כרטיס לשלב הבא ואילו אחד מהם נפסל, והמנצח זוכה בכספו בחזרה. שלושת המתמודדים שנשארו עוברים לסיבוב "כסף מהיר", בו הם נשאלים עוד 5 שאלות ויכולים להרוויח עוד כסף. בגרסה הישראלית לשעשועון השווי ההתחלתי של כל שאלה הוא 10,000₪ בסוף שלב זה המתמודד שלו פחות כסף משני המתמודדים האחרים מודח וכספו מתחלק בין השניים האחרים. שני המנצחים מתמודדים בשלב דומה לשלב ה"ראש בראש" הקודם אך עם שינויים קלים. בגרסה הישראלית כל מתמודדים יכול לטעות עד 3 פעמים בטרם יודח. המתמודד שניצח עולה לגמר וזוכה בכסף של כל שלושת המתמודדים. המתמודד שניצח בסיבוב הקודם עולה לגמר, בו הוא צריך לענות על 15 שאלות ולהתקדם על הבמה בהתאם למספר השאלות עליהן ענה. לאחר כל סבב של 5 שאלות יכול המתמודד לפרוש עם חלק מהסכום, שעולה בהתאם למספר השאלות, כמו גם מהירות תנועתו של הקו האדום. אם המתמודד נתפס על ידי הקו הוא מודח ולא זוכה בכסף. בישראל, נרכש השעשועון לשידור על ידי ערוץ כאן 11 ועלה ב-30 באוגוסט 2018. את השעשועון, שמופק על ידי חברת "אבוט המאירי", הנחה ירון ברובינסקי. המרדף פיצוחים מקבילית המוחות נועה פרייס‏, בתאגיד מפיקים שעשועון נוסף במאות אלפי שקלים, באתר וואלה, 6 במרץ 2018
תויא

תויא (נקראה גם תוי או מות-תויא) הייתה אשתו של המלך המצרי סתי הראשון מהשושלת ה-19 של מצרים ואמו של המלך רעמסס השני. היא חיה במאות ה-14 פנה"ס וה-13 לפנה"ס. תויא הייתה בתו של ראיה, שהיה קצין בחיל המרכבות של הצבא המצרי, ושל אשתו רויה. שמותיהם ידועים מתוך תבליט שנמצא במדינת האבו. תויא הייתה כבר נשואה לסתי הראשון בעת שהוא הוכתר למלך. לסתי הראשון ולתויא נולדו ארבעה ילדים, שתי נסיכות ושני נסיכים: תיה (אנ') - נישאה לפקיד מצרי בדרגה גבוהה, שהיה אחראי על האוצר המלכותי. רעמסס השני, שמלך לאחר אביו. הנסיך Nebchasetnebet, שמת בילדותו. הנסיכה חנות-מי-רע (אנ'), שנישאה לאחיה רעמסס השני. כאמו של המלך רעמסס השני, היא נהנתה מזכויות יתר שניתנו לאמו של המלך, ולכן ניתן לה להתכתב עם החצר המלכותית החתית לאחר הסכם השלום החתי-מצרי שנחתם בשנת 1259 לפנה"ס לערך בין רעמסס השני והמלך החתי חתושיליש השלישי. פסל ששוכן במוזיאוני הוותיקן, הכולל גם את דמותה של בתה הנוטמירה (בחלקו התחתון של הפסל התומך ברגליים). הכתובת על הפסל מזהה את תויא כאמו של המלך של דרום מצרים וצפון מצרים, הורוס, השור החזק, המלך של שתי הארצות, אדון הכתרים רעמסס השני, נותנת חיים כמו רע, גבירה אצילה, אשתו של האל והאישה המלכותית הגדולה, הגברת של שתי הארצות, תויא שתחיה. בתוך הרעמסאום נמצאו שברים של חלקה הצפוני של הקפלה שרעמסס השני הקדיש לאמו. סצנה בקפלה מתעדת את שמם של אביה ואמה של תויא. ברעמסאום מתועדות סצנות של הלידה האלוהית של פרעה. ברעמסאום, שמה של תויא מופיע על גבי שבר של פסל ענק וגם בסצנה על פתח הכניסה הראשי לתוך אולם ההיפוסטיל הגדול. בטאניס נמצא פסל עם בסיס שמקורו מפר-רעמסס (עיר הבירה החדשה שבנה רעמסס השני). בין תאריה המצוינים בכתובת על הפסל נכלל: "ראש ההרמון", "המועדפת ביותר", "אשת האל ואם המלך", "האישה המלכותית הגדולה" ותארים נוספים. באבידוס נמצא שבר של פסל מאבן גיר, על גבי השבר מופיע שמה של תויא, וגם על גבי טקסטים במקדש רעמסס השני. במדינת האבו נמצא פסל שעליו חרוט שמה של תויא ותוארה. סביר שמקורו של הפסל הזה הוא ברעמסאום. שמה של תויא מופיע על גבי שני פסלי ענק בכניסה למקדש באבו סימבל. משקוף מאבן חול, שנמצא בדיר אל-מדינה, מציין את שמם של רעמסס השני ושל תויא אמו. חלק מקורה צדדית של דלת, שנמצא בווינה, מראה סצנה שבה רואים את רעמסס השני ואחריו נמצאת תויא, כשהם מגישים מנחה לאל אוזיריס. קנקן קנופי מאלבסטר מגולף כראשה של תויא. הקנקן שוכן במוזיאון לוקסור (Luxor Museum). תויא מתה כנראה קצת לאחר השנה ה-22 לשלטונו של בנה רעמסס השני. היא נקברה בקבר מרשים בעמק המלכות, קבר QV80 (אנ'). בתוך הקבר, הוסר חלקה הראשון של שמה, "מות" (על שם האלה מות), כדי שתהפוך לפשוטה לנצח. הסרת השם "מות" נעשה אולי כי מותה הסתיים במעמד ארצי כמעט שמימי. דמותה של המלכה תויא הופיעה בסרט עשרת הדיברות משנת 1965, של ססיל ב. דה-מיל. תויא מופיעה גם בסרט המצויר נסיך מצרים משנת 1998, כאמו המאמצת של משה. דמותה דובבה על ידי השחקנית הלן מירן. בנוסף, הופיעה דמותה גם בסרטו של רידלי סקוט, אקסודוס: אלים ומלכים מ-2014. את דמותה בסרט משחקת סיגורני ויבר. מדיה וקבצים בנושא תויא בוויקישיתוף תויא, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בסיס ציוד ותובלה

בצ"ת - בסיס ציוד ותובלה או בסיס ציוד ותספוקת, בשמו הקודם יחס"ן - "יחידת אחסנה ימית" הוא בסיס הציוד של זרוע הים, ומהווה את המרכז הלוגיסטי העיקרי של החיל. הבסיס שכן משנותיו הראשונות במחנה הקישון, וב-6 יולי בסוף המאה ה-20[דרושה הבהרה] החלה העברה הדרגתית שלו למחנה "החותרים" שמדרום לטירת כרמל, בו שוכנים גם מרכז מפת"ח של חיל הים ומפקדת מחוז חיפה של פיקוד העורף. בצ"ת נותן מענה לוגיסטי ליחידות השונות של החיל, מה שמאפשר לחיל הים להילחם באופן רצוף ללא השבתות. הבסיס אחראי הן על רכש, אחזקה ואספקה של ציוד וחומרים, באופן שוטף ולתפקוד מבצעי. בשנים 2011–2013 הועברו כל המחסנים ממחנה הקישון, למחנה החותרים. לטובת התייעלות תנאי האחסון נסגר המחנה בקישון בשנת 2014. בסיסים, באתר חיל הים הישראלי "עבודה אינטנסיבית שחוללה היסטוריה", באתר חיל הים הישראלי עוצמה בזכות השירות, באתר חיל הים הישראלי הציוד בידיים שלנו, באתר חיל הים הישראלי מאיר שפיר, יחידת המחסנים, מערכות ים" 95, אוגוסט 1969, עמ' 25. רמי אנטיאן, חנוכת בסיס ציוד ותובלה, "בין גלים" ספטמבר 1976 עמ' 1 אילה דוכס, נפתח מועדון חיילים בבצ"ת, 'בין גלים' יוני, 1978 עמ' 2. שלמה מן, עצמה בזכות השירות, 'בין גלים' ינואר 1981 עמ' 14. שרון הרפז, סדר בבלאגן - בצ"ת, "בין גלים" 169 דצמבר 1986, עמ' 32. אבי אובל, רובוטריקים עוברים דירה - מחשוב ומישכון בבצ"ת, 'בין גלים' 177 אפריל 1989 עמ' 31. ירדן גור, פרויקט מעבר בצ"ת מתוכנן ל-11 ביוני 2013, "בין גלים" ספטמבר 2013, עמ' 16. ספיר משולם, על אוטומט - מהפיכה טכנולוגיסטית בזרוע הים, "בין גלים", מאי 2017, עמ' 51. מימין לשמאל בשורה העליונה: עקיבא פסטרנק ויהודה אשכנזי. בעומדים: דן אדלר, ישראל פלד, אדם ענב, ישראל נשר, דב יערי, חיים שחק, עמי פרידמן ועמנואל כרמי.