laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שושן (סוג)

שׁוֹשׁן (שם מדעי: Lilium) הוא סוג של צמח בעל פרחים, המונה 110 מינים. מיני השושן הם גאופיטים בעלי בצל, מרביתם מפתחים את הבצלים עמוק בקרקע. יש מינים בהם הפריחה היא גדולה. לפרח תמיד יש שישה עלי כותרת, שישה אבקנים, וצלקת אחת. צבעי המינים מגוונים ויש בהם לבנים, צהובים, כתומים, אדומים, סגולים וורודים. על גבי עלי הכותרת לעיתים תיראה דוגמה, כגון נקודות או כתמים. מרביתם המוחלטת של מיני השושן מאבדים את כל איבריהם שמעל הקרקע לאחר הפריחה ובמהלך עונת הקיץ ותחילת החורף הם נמצאים בתרדמה. מינים רבים בסוג זה רעילים לחתולים. השושן צומח ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אסיה ואף צפון אמריקה. הבצלים נובטים לרוב באזורים מיוערים והרריים. נהוג למיין את מיני השושן בחלוקה הבאה: בישראל צומח בר מין אחד של שושן: השושן הצחור. שושן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שושן, באתר ITIS (באנגלית) שושן, באתר NCBI (באנגלית) שושן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שושן, באתר Tropicos (באנגלית) שושן, באתר GBIF (באנגלית) שושן, באתר IPNI (באנגלית) Lovely Lilies and Curious Cats: A Dangerous Combination, באתר מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
חיים ריבלין

חיים יוסף ריבלין (נולד ב-4 באוקטובר 1972) הוא עיתונאי ישראלי. היה כתב חברה ורווחה בחברת החדשות של ערוץ 2, וב-2019 הצטרף לצוות תוכנית "המקור" של חדשות 13. ריבלין הוא חתן פרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית לשנת 2011. ריבלין התחיל את עבודתו העיתונאית בגיל 21 ככתב ב"עיתון ירושלים" של "ידיעות אחרונות". לאחר ארבע שנים עבר לרשת ב' של קול ישראל, שם חשף את אירוע לחישתו של בנימין נתניהו לרב יצחק כדורי וסיקר ככתב משטרה את הפרשות שנקשרו לעזר ויצמן, יעקב נמרודי, אהוד ברק ואריאל שרון. לאחר מכן עבר ריבלין לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב הבריאות ולאחר מכן ככתב לאיכות הסביבה. שם הוא חשף את פרשת מחלת הסרטן של עובדי הכור הגרעיני בדימונה ותחקיר על בקבוקי תינוקות. בנוסף פרסם יחד עם יוסי מזרחי את התחקיר על הזיהום במפרץ חיפה, תחקיר שזיכה את השניים בפרס פראט לתקשורת בנושא איכות הסביבה. בסוף שנת 2007 עזב את חברת החדשות לטובת תוכנית התחקירים עובדה של זכיינית ערוץ 2 קשת. ביולי 2008 חזר לחברת החדשות ככתב לענייני חברה ורווחה. במאי 2019 עבר לחדשות 13, כדי לשמש חבר בצוות התוכנית "המקור". במרץ 2018 קיבל ריבלין אות הוקרה לקידום המאבק בנגע העישון מהאגודה למלחמה בסרטן. ריבלין נשוי לנעה ואב לשלוש בנות דנה, איילה ושירה חיים ריבלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "בסופו של דבר צריך לפנות ישירות אל הגורמים המזהמים", באתר העין השביעית, 7 בפברואר 2016 לי-אור אברבך, ‏חיים ריבלין: "גל הירש דיבר אליי כאילו הייתי אחרון החיילים", באתר גלובס, 30 באפריל 2016 רותי זוארץ, ‏מחליף עדשה: חיים ריבלין משיק תערוכת צילומים ראשונה, באתר מעריב אונליין, 31 במאי 2016 מאחורי מסך העשן, באתר העין השביעית, 30 בינואר 2017 אלעד מן, אני אדם אופטימי ביסודי, מאמין שהמטוטלת תנוע בקרוב לצד השני והעיתונות החוקרת רק תלך ותתחזק, באתר העין השביעית, 4 במאי 2020 רביב דרוקר וחיים ריבלין יקבלו את פרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית, באתר נענע10
זחילה (דפורמציה)

זחילה (באנגלית: Creep) היא תופעה תרמו-מכנית בחומרים הנדסיים שמתאפיינת בדפורמציה איטית של חומרים מוצקים כתוצאה מחשיפה ארוכת טווח לרמות מאמץ שהן מתחת למאמץ הכניעה של החומר. הזחילה מורגשת יותר בחומרים המחוממים למשך זמן ארוך, ובטמפרטורה קרובה לנקודת ההתכה. קצב הזחילה עולה במקביל לעליית טמפרטורה. קצב הזחילה הוא פונקציה של תכונות החומר, זמן החשיפה למאמץ, טמפרטורת החשיפה וגודל המאמץ המופעל. גודל גרעין גדול יגרור זחילה איטית יותר. בתלות בעוצמת המאמץ וזמן ההפעלה שלו, עשוי שינוי הצורה (דפורמציה) להיות כה גדול עד כדי כך שהרכיב שממנו עשוי החומר לא יוכל עוד למלא את תפקידו. לדוגמה, זחילה של להב טורבינה תגרום ללהב לגעת במעטפת, דבר שיגרום לכשל של הלהב. זחילה בדרך כלל מעניינת מהנדסים ומטלורגים, כאשר רוצים לבדוק תפקוד של רכיבים מכניים אשר פועלים תחת עומסים גבוהים או טמפרטורות גבוהות. זחילה אינה בהכרח דרך להיווצרות כשל, אלא דרך לביצוע דפורמציה של החומר. לעיתים, זחילה מועטת בבטון היא רצויה, כי היא מקלה על מאמצים פנימיים אשר עלולים היו לגרום לשברים בחומר. זחילה אינה נוצרת לפתע עקב הפעלת מאמץ, אלא היא תוצאה של הפעלת המאמץ לטווח זמן ארוך. טווח הטמפרטורות שבהם מתרחשת הזחילה תלוי בחומר. בטונגסטן, למשל, נדרשת טמפרטורה של אלפי מעלות לפני שתתחיל זחילה. לעומת זאת, קרחונים יכולים לבצע זחילה בטמפרטורות שבהן הם קפואים. למעשה, כל חומר יעבור זחילה כאשר הטמפרטורה שלו תתקרב לנקודת ההתכה. עקב כך, ניתן לראות זחילה בטמפרטורות נמוכות עבור חומרים מסוימים. פלסטיק ומתכות מסוימות יעברו זחילה בטמפרטורת החדר. מקובל לחלק את תהליך הזחילה למספר שלבים מרכזיים לאורך זמן: עיבור אלסטי - מתרחש באופן מידי זחילה ראשונית - מעוות פלסטי ראשוני עולה, כאשר קצב השינוי שלו קטן בהדרגה. זחילה שניונית - מעוות פלסטי שעולה בקצב גדילה קבוע. קצב המעוות גדל באופן דרסטי ונוצר שבר. זחילה מתרחשת בפועל בעקבות: תנועת נקעים - מתרחשת במאמץ גבוהה פעפוע של אטומים / פעפוע של היעדרויות אטומים - מתרחש במאמץ נמוך ממאמץ הכניעה החלקת גבולות הגרעינים הנדסת חומרים מדיה וקבצים בנושא זחילה בוויקישיתוף סיכום - מבוא להנדסת חומרים
פרוגרפיה

פרוגרפיה (באנגלית: ferrography) היא שיטה לניתוח החלקיקים הנמצאים בנוזל אשר מעידים על שחיקה מכנית. שיטה זו, שבה מתבוננים באמצעות מיקרוסקופ, פותחה בשנות ה-70 של המאה ה-20 במטרה לבדוק מתי צריך לבצע עבודות תחזוקה על מכשירים. במקור שימשה השיטה לניתוח חלקיקים מתכתיים אשר נכנסו לשמן מנוע. השיטה מאפשרת לגלות את המקור, המאפיינים והפיזור של חלקיקים בשמן, בגריז ובנוזלים אחרים. היא מאפשרת הפרדה של החלקיקים על ידי מגנוט, לבחינה מיקרוסקופית ולאנליזה. השיטה רגישה למגוון גדלים של חלקיקים, מ-1 עד 250 µm (מיקרון), לעומת שיטות ספקטרוסקופיות המוגבלות לגדלים של עד 10µm. כמו כן מאפשרת לזהות סגסוגות של חלקיקים שגורמים לעייפות החומר, כאשר שיטות ספקטרוסקופיות מזהות רק סוגי אטומים. כמו כן השיטה מזהה את מקור העייפות: מאפשרת לאפיין את סוגי העייפות ולבודד את המקור שגרם לכל סוג. יתרון נוסף הוא שהשיטה מאפשרת לזהות כשל לפני שהוא מתרחש. גלאי תנודות (ויברציות) מאפשרים לקבל אינדיקציה מאוחרת יחסית למה שניתן לבצע בשיטה זו. הנדסת חומרים זחילה (דפורמציה) ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאטינדרה נאת בוז

סאטינדרה נאת בוז (בבנגלית: সত্যেন্দ্র নাথ বসু, נהגה "שוֹטֵּנְדְרוֹנַאתְהְּ בוֹשוּ", הגייה הינדית: "סֶטְיֵנְדְרֶה נַאתְהְּ בוֹס"; 1 בינואר 1894 – 4 בפברואר 1974) פיזיקאי-מתמטי בנגלי, חבר החברה המלכותית. הראשון לתאר את התכונות הסטטיסטיות של קוונטים זהים שנקראים בוזונים על שמו (החלקיקים הזהים בטבע מתחלקים לשתי מחלקות: חלקיקים בוזונים וחלקיקים פרמיונים. הפוטון, חלקיק האור, הוא בוזון, בעוד שאלקטרון הוא פרמיון). התפלגות בוז-איינשטיין ועיבוי בוז-איינשטיין נקראים על שמו ועל שמו של איינשטיין שפרסם וקידם את התיאוריה של חלקיקים בוזונים. בוז נולד בקולקטה, הבן הבכור משבעה ילדים. אביו, סורנדראנטה בוז, עבד כמהנדס בחברת רכבות הודית. התבלט בגיל צעיר כנער מחונן, שלט במספר רב של שפות מקומיות ואירופאיות, היה מוזיקאי מחונן, וזכה בציונים הגבוהים ביותר באוניברסיטה בה למד. בשנים 1916–1921 שימש מרצה לפיזיקה באוניברסיטת קולקטה וב-1921 התקבל למחלקה לפיזיקה באוניברסיטת דאקה. באותה תקופה הפיזיקה עברה את המהפכה של הפיזיקה הקוואנטית שמשכה את ליבו של בוז. בידודה של הודו והמרחק מאירופה מנעו ממנו להשתתף בכנסים וליצור קשרים אישיים עם מחוללי המהפכה,כמו פלאנק, איינשטיין, בוהר, הייזנברג ושרדינגר. ב-1924, הרצה לסטודנטים על קרינת גוף שחור וגילה דרך מקורית לקבל את חוק פלנק לקרינת גוף שחור משיקולים של מכניקה קוונטית. את התיאוריה הזו סיכם במאמר ב-1925 שנדחה ממספר כתבי העת החשובים באותה תקופה. כמוצא אחרון שלח בוז את המאמר לאלברט איינשטיין, שהבין את חשיבות התגלית, תרגם את המאמר לגרמנית ושלח בשמו של בוז לעיתון המוביל של התקופה - Zeitschrift für Physik. בעקבות מאמר זה בוז התפרסם וקיבל הזמנות רבות ממוסדות אקדמיים ברחבי העולם, בעקבותיהן עזב לראשונה את הודו וחזר רק כעבור שנתיים לדאקה וקודם לדרגת פרופסור. רן לוי, סינדרלה של הפיסיקה המודרנית, באתר ynet, 6 באוקטובר 2009 מדיה וקבצים בנושא סאטינדרה נאת בוז בוויקישיתוף סאטינדרה נאת בוז, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה סאטינדרה נאת בוז, באתר MacTutor (באנגלית) סאטינדרה נאת בוז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סאטינדרה נאת בוז בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
אקוודוקט (פסל)

"אַקְוָדוּקְט" (בלטינית: אמת מים) הוא פסל מאת האמן הישראלי מנשה קדישמן. שמו של הפסל מתייחס אל אמות המים הפזורות ברחבי אירופה ואף בארץ ישראל, ואשר נבנו בתקופת האימפריה הרומית. הפסל, עשוי פלדת אל חלד המעוצבת כמבנה אמת מים. אמה זו נחצת לשניים וחלקיה חוברו בעזרת לוח זכוכית שקוף. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחיקה מכנית

שחיקה (באנגלית: Wear) היא מונח בהנדסת חומרים. שחיקה היא סחיפה (erosion) של חומר ממשטח מוצק בהשפעה של מוצק אחר. התחום החוקר את תהליכי השחיקה נקרא טריבולוגיה (tribology). ישנם חמישה מנגנוני שחיקה עיקריים: שחיקת הדבקה (adhesive wear) שחיקת שפשוף (abrasive wear) התעייפות פני השטח (surface fatigue) חיכוך מחזורי (fretting wear) שחיקת סחף (בליה) הגדרת השחיקה אינה כוללת שינוי צורה כתוצאה מדפורמציה פלסטית. השחיקה יכולה להיות מוגדרת כתהליך שבו האינטראקציה של פני השטח של מוצק עם הסביבה שלו גורמת לאיבוד אורך בציר מסוים של החומר, עם או בלי איבוד של החומר עצמו. גורמים סביבתיים שיכולים להשפיע על השחיקה הם עומסים, מהירות, טמפרטורה, סוג הגוף הנוגע (מוצק, נוזל או גז) וסוג המגע עם החומרים הסביבתיים. הנדסת חומרים התעייפות פרוגרפיה מדיה וקבצים בנושא שחיקה מכנית בוויקישיתוף שחיקה מכנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה טנא

הרב שלמה אליעזר טנא (במקור: טנביצקי או טנוביצקי; תרע"ד, 1914 – כ"ח בתמוז תשמ"ו, 4 באוגוסט 1986) היה רבה הראשי של באר שבע ואב בית דין בתל אביב. נולד בסמיאטיץ' שבאזור הורדנה. תחילת לימודיו הייתה בעיירת הולדתו ואחר כך נסע ללמוד בישיבת מיר. עלה לארץ ישראל בתרצ"ז (1937). למד בישיבת "בית יוסף" בתל אביב אצל הרב הלל ויטקינד. לאחר נישואיו עלה לירושלים וכיהן כדיין ומו"צ בבתי ויטנברג, במקביל ללימודיו בכולל "אוהל תורה". משפחת הוריו שנותרה ברובה בסמיאטיץ' נספתה בשואה. בשנת תש"ז יצא לאור ספרו הראשון " 'ברכת שלמה' - ביאור הלכות וסוגיות" וקיבל עליו את הסכמותיהם של הרבנים זליג ראובן בנגיס, איסר זלמן מלצר ואליעזר יהודה פינקל. בתש"ח (1948) נבחר לכהונת רב העיר באר שבע. בתשט"ז (1956) עבר להתגורר בבני ברק והתמנה לאב בית דין בתל אביב וכיהן בתפקידו שנים רבות. אחרי מלחמת ששת הימים חתם על הצהרת הרבנים לפיה אין לעלות להר הבית (לצד דמויות כמו הרבנים עובדיה יוסף, צבי יהודה קוק ויוסף שלום אלישיב). נמנה עם הרכב הדיינים שהחליט להתיר את עגונות צוות הצוללת אח"י דקר שבראשו עמד הרב שלמה גורן. חיבר סדרת ספרי הלכה "ברכת שלמה". רבים מפסקיו כלולים בספרי פסקי הדין הרבניים. נקבר בירושלים. על שמו קרוי רחוב בבאר שבע. בנו יצחק אביגדור נישא לנכדת הרב דוד פוברסקי, בת בנו עו"ד ד"ר חיים פוברסקי. בתו, ד"ר שולמית אליאש, היא מרצה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן. חתניו: ד"ר יהושע שחור - שהיה רופא בכיר במרכז רפואי מאיר בכפר סבא, הרב יורם זלצברג - מרבני תל אביב, ועו"ד אמוץ אליאש - לשעבר סגן ראש עיריית רמת גן. ברכת שלמה : חידושים וביאורי סוגיות - חידושים על התלמוד הבבלי, (כולל במשניות סדר זרעים וטהרות), בשילוב חידושים על משנה תורה לרמב"ם. כולל שני כרכים: הראשון על סדרי זרעים, מועד ונשים, והשני על סדרי נזיקין, קדשים וטהרות. בעריכת הרבנים מאיר מרגלית, משה הלר, יצחק מאיר יעבץ ורפאל טנא ובהוצאת "מפעל ברכת שלמה - מכון דבר המשפט", בני ברק תשס"ז. ברכת שלמה : כולל ביאור הלכות וסוגיות : חלק א, דפוס בית היתומים דיסקין, ירושלים תש"ז ברכת שלמה : כולל באורים וחדושים בספר המדע לנשר הגדול, רבינו משה בן מימון, דפוס חורב, ירושלים תשי"ז שו"ת ברכת שלמה ברכת שלמה : חלק אבן העזר, בני-ברק תשמ"ב ברכת שלמה : חלק חושן משפט, בני-ברק תשמ"ו מאמרים של הרב שלמה טנא (טנביצקי), באתר ספריית אסיף מוריה, שנה חמש-עשרה, גיליונות ז'-י' (קע"ה-קע"ח), תמוז תשמ"ז "ברכת שלמה - רבי שלמה טנא", מפרשי יד החזקה : כרך א' - הסופרים וספריהם, בהוצאת "עוז והדר", ירושלים תשס"ו שלמה טנא, קהילה בעלת מידות תרומיות, ספר הזיכרון ליהדות סמיאטיץ' (עמ' 82, עמ' 83) הרב שלמה טנא, אשכול בפורום אוצר החכמה על הרב טנא (הממשיך על רבנים שעברתו את שמם) חיבוריו באתר היברובוקס (HebrewBooks): "'ברכת שלמה' : חידושים וביאורי סוגיות" כרך ראשון - זרעים, מועד, נשים כרך שני - נזיקין, קדשים, טהרות "ברכת שלמה" על "ספר המדע" ממשנה תורה לרמב"ם שו"ת "ברכת שלמה" חלק חושן משפט חלק אבן העזר שלמה טנא (נפטר 1986), דף שער בספרייה הלאומית הנשיא מינה דיינים, דבר, 18 באפריל 1956; כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 6 הודעה על מינוי דיינים, ילקוט הפרסומים תשט"ז, עמ' 849. תומר פרסיקו, מודעה מ-67' של בכירי הרבנים, באתר טוויטר
מכניקת השבר

מכניקת השבר (באנגלית: Fracture mechanics) היא התחום במכניקה החוקר את תהליך יצירת והתקדמות סדקים בחומר, וכיצד ניתן לחזות מראש ואף לעצור התקדמות סדקים שכזאת. בכל החומרים, טבעיים או מעשה ידי אדם, קיימים פגמים משטחיים ופנימיים. לא כל הפגמים הללו יציבים בתנאים בהם משתמשים בחומר. מכניקת השבר עוסקת באנליזה של פגמים כדי לגלות את אלה שהם בטוחים (כלומר גודלם נותר קבוע) ולעומתם, את אלה שצפויים להתגבר כסדקים ולגרום לכשל של המבנה הפגום. מכניקת השבר היא תחום חדש יחסית - היא קיימת רק כמאה שנים. על מנת לחזות את התקדמותם של סדקים נעזרים במכניקת השבר הן בכלים מתמטיים ובסימולציות מחשב (חישוב מאמצים והזזות בקרבת קצה הסדק) והן בניסויי מעבדה (מתיחה, לחיצה, כפיפה, נגיפה והתעייפות). במודלים משתמשים בשיטות של מכניקת המוצקים כדי לחשב את הכוחות הפועלים על סדק ולאפיין את התנגדות החומר לשבירה (חסינות לשבר). במדע החומרים המודרני, מכניקת השבר היא כלי חשוב בשיפור הביצועים המכניים של חומרים ורכיבים. המדע משתמש בחוקים הפיזיקליים של מאמץ ומעוות ובמיוחד בתאוריות לגבי אלסטיות ופלסטיות לשם בחינת התהליכים של יצירת פגמים קריסטלוגרפיים מיקרוסקופיים בחומרים. זאת, כדי לחזות את ההשפעות המאקרוסקופיות של כשל מכני של חומרים. שברים הם תופעה נפוצה, לדוגמה חלון זכוכית שנשבר, סדקים בקירות או סדקים באדמה יבשה. אסונות שונים כדוגמת טביעת הטיטניק אף הם קשורים למכניקת שבר. במקרים רבים עלול כשל של מבנים מכניים להיות מסוכן: גשרים עלולים להתמוטט, מכלי לחץ של חמצן או של גז אחר עלול להתפוצץ. במקרה שכשל צפוי להתרחש, עדיף שהוא יהיה על ידי מנגנון כניעה או דליפה, ולא על ידי שבירה מסוכנת. מאחר שסדקים יכולים להוריד את החוזק של מבנה עקב שינוי בתכונות המכניות של החומר, יש צורך לתאר את תכונת ההתנגדות לשבר של חומרים שונים. זו הסיבה לצורך במכניקת השבר – יש להעריך את חוזקם ועמידותם של מבנים בהם יש סדקים. הנדסת חומרים שחיקה מכנית זחילה (דפורמציה) מדיה וקבצים בנושא מכניקת השבר בוויקישיתוף דנה אשכנזי, חקר כישלונות חומרים – האם ניתן היה למנוע את אסונות הטיטאניק והצ'לנג'ר?, מאמר זה פורסם לראשונה ב"גליליאו", גיליון 103, 2007.
טטיאנה

טטיאנה היא קדושה בנצרות אשר מתה על אמונתה במהלך המאה ה-3 בזמן כהונתו של הקיסר הרומאי אלכסנדר סוורוס. היא שימשה בתקופת הנצרות הקדומה כדיאקונית. על פי האגדה, טטיאנה הייתה בתו של פקיד רומי בכיר שהמיר דתו לנצרות בחשאי וגידל את בתו ברוח האמונה הנוצרית, עד שהיא הפכה לדיאקונית. השופט אולפיאנוס תפס אותה וניסה לכפות עליה להקריב קורבן לאל אפולו. טטיאנה התפללה, ואירע נס: התרחשה רעידת אדמה והצלם נהרס. טטיאנה נעצרה, עיניה נעקרו והיא הובאה לקירקוס, לקרב בגוב אריות נגד אריה רעב. שוב אירע נס, והאריה לא נגע בה לרעה, אלא הניח כפותיו לרגליה. בשלב זה הוחלט על הוצאתה להורג. היא עונתה וראשה נערף. טטיאנה מתה ב-12 בינואר (על פי הלוח היוליאני, 25 בינואר על פי הלוח הגרגוריאני). בנצרות האורתודוקסית נחשבת טטיאנה לקדושה המגנה של הסטודנטים. "יום טטיאנה" ברוסיה ובמדינות אחרות הוא יום הסטודנט. מדיה וקבצים בנושא טטיאנה בוויקישיתוף
סופר-קאפ

סופר קאפ (באנגלית: Super Cup) היא תחרות ספורט הנערכת לפני פתיחת עונת הספורט. התחרות נערכת בדרך כלל בענף הכדורגל, אך גם בענפי ספורט נוספים. התחרות מפגישה את אלופת הליגה ומחזיקת הגביע של העונה הקודמת במדינה מסוימת למשחק ביניהן. נהוג שאם קבוצה זוכה בדאבל (גם באליפות וגם בגביע), מתמודדת מולה הקבוצה שסיימה כסגנית האלופה. ישנם גם משחקי סופר קאפ בין-לאומיים, למשל הסופר קאפ האירופי שמפגיש בין זוכת ליגת האלופות לבין זוכת הליגה האירופית. בישראל, מתקיים טורניר הסופר-קאפ בשם "אלוף האלופים". הטורניר התקיים בין השנים 1957–1990, וחזר בשנת 2015. בכדורגל, ישנן מדינות רבות בהן נערכת תחרות סופר קאפ: אוקראינה הסופר קאפ האוקראיני איטליה הסופר קאפ האיטלקי אנגליה "מגן הקהילה" האנגלי – הסופר קאפ האנגלי (נקרא בעבר גם "מגן הצדקה") ארגנטינה הסופר קאפ הארגנטינאי בולגריה הסופר קאפ הבולגרי בלגיה הסופר קאפ הבלגי גרמניה הסופר קאפ הגרמני הולנד "מגן יוהאן קרויף" ההולנדי – הסופר קאפ ההולנדי טורקיה הסופר קאפ הטורקי מקסיקו "אלוף האלופים" (אנ') המקסיקני – הסופר קאפ המקסיקני ספרד הסופר קאפ הספרדי פורטוגל הסופר קאפ הפורטוגלי צרפת "גביע האלופות" הצרפתי – הסופר קאפ הצרפתי קולומביה הסופר קאפ הקולומביאני קפריסין הסופר קאפ הקפריסאי קרואטיה הסופר קאפ הקרואטי רומניה הסופר קאפ הרומני רוסיה הסופר קאפ הרוסי ישראל "אלוף האלופים" הישראלי – הסופר קאפ הישראלי ישנן התאחדויות כדורגל של יבשות, המקיימות תחרויות סופר-קאפ בין המועדונים המובילים שלהן, בינן לבין עצמן: אופ"א: הסופר קאפ האירופי AFC: הסופר קאפ האסיאתי CAF: הסופר קאפ האפריקאי CONMEBOL: רקופה סודאמריקאנה (דרום אמריקה) כמה תחרויות סופר קאפ התקיימו בעבר, ולאחר מכן הפסיקו: הסופר קאפ הסובייטי חדלה להתקיים לאור התפרקות ברית המועצות. הסופר קאפ האוסטרי חדל מלהתקיים בשנת 2004. הסופרקאפן השוודי חדל מלהתקיים בשנת 2015. הסופר קאפ היווני התקיים לסירוגין באופן רשמי ולא רשמי, האחרון בשנת 2007. בספטמבר 2021, סיכמו אופ"א והקונמבול על ייסוד 'סופר קאפ נבחרות', אשר יפגיש בין אלופת אירופה (היורו) לבין אלופת דרום אמריקה (הקופה אמריקה). המפגש התקיים לראשונה ב-1 ביוני 2022, ובו ניצחה אלופת דרום אמריקה, ארגנטינה, את אלופת אירופה, איטליה, וחנכה את המפעל עם התואר הראשון. בישראל, מתקיים טורניר הסופר-קאפ בשם "אלוף האלופים". הטורניר התקיים בין השנים 1957–1990, וחזר בשנת 2015. בכדורסל נערך בספרד טורניר סופר קאפ מלבד הסופר קאפ הספרדי בכדורגל. ברוגבי נערכת תחרות שנתית הנקראת סופר קאפ, אשר מפגישה את נבחרות קנדה, יפן, רומניה, וארצות הברית. בספורט המוטורי מתקיימת תחרות מרוצי מכוניות בשם פורשה סופרקאפ. כמו כן, בין השנים 1986–1989 נערכה במערב גרמניה תחרות שנקראה סופרקאפ. בהוקי קרח התקיים בעבר הסופרקאפ האירופי בהוקי קרח. רשמי: ארגנטינה ואיטליה ייפגשו בקרב על תואר, באתר ONE‏, 28 בספטמבר 2021 בשנת 2005 שונה שמו מ-"Super Powers Cup" ל"סופר קאפ"
נאוגן

נאוגן הוא פרק הזמן השני בעידן הקנוזואיקון, בין הפלאוגן לרביעון. בעבר היה שייך לתור השלישון, שבוטל. משך תקופתו: 21.75 מיליוני שנים, מלפני 23.5 מיליוני שנים ועד לפני 2.58 מיליוני שנים. בנאוגן נמצאות התקופות פליוקן ומיוקן. במשך הנאוגן האקלים העולמי התקרר והתייבש במידה ניכרת, מאשר באוליגוקן ושאר הפלאוגן, ונוצרו הקרחונים הראשונים באנטארקטיקה. חיות רבות נכחדו והיונקים והעופות המודרניים לבשו את צורותיהם המוכרות כיום, בעוד בשאר המחלקות לא נוצרו צורות חדשות מאוד. באמריקה נוצרה ההחלפה האמריקאית הגדולה, בה נוצר גשר יבשתי בין שתי האמריקות, אשר שינה את דפוסי החיים בהם ואת שוכני שתי היבשות. בתקופה זו גם ראשוני קופי האדם התפתחו לראשונה באפריקה, ולפני 3.5 מיליון שנים החלו להיווצר ראשוני ההומינידים, האוסטרלופיתקוס ומיני הומינידים נוספים. מינים רבים החלו לשגשג בנאוגן, אז נעלמו מרבית היערות הטרופיים והוחלפו ביערות נשירים, וכן הופיעו לראשונה ערבות העשב, ובאוסטרליה נוצרו חורשי האקליפטוס. בין השאר התפתחו ראשוני הצבאיים, הפריים והסוסיים בעלי האצבע האחת, טורפים כמו ראשוני הצבועיים והשנחרבים הקטלניים. באפריקה התפתחו מיני קופים וקופי אדם שונים. בתקופת הנאוגן זרם נהר עמוק ממזרח לדימונה דרך באר שבע לכיוון עזה ושם נשפך לים. עומק הנהר היה בערך 200 מצ' באזור באר שבע, והוא הגיע לעומק של כ- 1,300 מטר באזור עזה. הנהר ידוע בטרמינולוגיה הגאולוגית כ"תעלה הנאוגנית" או "תעלת אפיק". משקעי הנהר וקיומו התגלו לראשונה בשנות החמישים של המאה ה-20, במחצבה בשכונה ד' דהיום בבאר שבע, ממנה חצבו את הלבנים ששימשו אז לבניית בתי שכונה א'. איור של דיניקטיס במרדף אחר פרוטוצראס היפודיון פלטיבלודון פירמיאוס פורוסרקוס קניון באר שבע עזה לוח הזמנים הגאולוגי נאוגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Spoor, Fred et al., 2015, Reconstructed Homo habilis type OH 7 suggests deep-rooted species diversity in early Homo, Nature, Volume 519, pp. 83-86 עזי זלצמן בעז זלצמן (גאולוגיה הנדסית והנדסת סל), 2015. ניתוח סייסמולוגי לתוכנית מתאר לכביש בין אופקים לשדה תימן. עמ' 12 - 13. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערגול

בעיבוד מתכת, ערגול (אנגלית: Rolling) הוא תהליך עיבוד של חומרים. בתהליך זה מעבירים את החומר, לרוב מתכת, דרך זוג (או כמה זוגות) גלילים. התוצר הסופי של התהליך הוא יריעה או לוחית דקה מעובי החומר במקור. עוצמת מאמץ המתיחה בערגול מגדילה את נקודת מאמץ הכניעה ובהתאם מגדילה את קשיחות החומר. כלומר מקטינה את היכולת של החומר להשתנות (לייצר מעוות) במאמץ מתיחה. הנדסת חומרים לחצנות מתכת ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג

מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג (בסינית מסורתית: 北京國家游泳中心; בסינית מפושטת: 北京国家游泳中心), הידוע גם כ"קוביית המים" (水立方) או בסימן הקיצור 3[H2O], הוא מרכז ספורט שנבנה בסמוך לאצטדיון הלאומי בייג'ינג ומטרתו הייתה להכיל את מתקני ספורט המים של אולימפיאדת בייג'ינג (2008). קירות וגג המבנה עוצבו כמעין חתך בגוש קצף דמיוני. מחזוריות בועות הקצף שנבחרה נקראת "מבנה וייר-פלן", המהווה את הפתרון הטוב ביותר הידוע כיום ל"בעיית קלווין" (ראו מבנה האֶתֶר ומבנה הקצף). באופן כזה נוצר מבנה ייחודי, שבו השלד מיוצב ללא משולשים. את צורת הבועות יצרו קורות מתכת שעליהן הונחו כיסי פלסטיק מלאים באוויר. הקירות חצי שקופים, מה שמאפשר חדירת אור ומצמצם את צריכת האנרגיה של המבנה. המבנה עמיד בפני רעידות אדמה ומחליף צבעים בלילה. ערך מורחב – שחייה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) במהלך אולימפיאדת בייג'ינג המרכז אירח את תחרויות השחייה, קפיצה למים ושחייה צורנית. במקור המרכז היה אמור לארח גם את תחרויות הכדורמים, אך משחקי הענף הועברו לבסוף למתקן אחר. במתקן שלוש בריכות, הבריכה האולימפית המרכזית ולצידה בריכה ייעודית לתחרויות קפיצה ובחלל נוסף בריכה לאימונים. בריכת השחייה האולימפית נחשבה לבריכה הטובה ביותר בעולם עד לאותה העת. עומקה שלושה מטרים וקירותיה נבנו כך שיספגו אדוות, כך שפני המים נותרו חלקים ואיפשרו שחייה מהירה. לאחר המשחקים צומצמה קיבולת הבריכה המרכזית ל-4,598 צופים בלבד לאחר פירוק היציעים העליונית וסגירת החללים בקירות, ומקיץ 2010 הופעל בשטח המבנה גם פארק מים מקורה הכולל מגלשות, מזרקות, בריכת מים רדודה וכדומה בשטח כ-12,000 מ"ר (שטח המבנה כולו כ-32,000 מ"ר). המתקן נבחר לארח את תחרויות הקרלינג באולימפיאדת החורף בבייג'ינג ב-2022 והבריכה האולימפית הוסבה לזירת קרלינג כולל ציוד להקפאת המשטח ולבקרת האקלים בחלל. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג המבנה הלאומי, באתר הרשמי של אולימפיאדת בייג'ינג האצטדיון הלאומי(הקישור אינו פעיל) באתר World Stadiums כתבה על המתמטיקה שמאחורי המבנה (באנגלית) 19.7.2008 ,Julie Rehmeyer, A building of bubbles‏ - באתר Science-News China's Olympic Swimming Pool: Redefining Fast
היסטוריה צבאית

היסטוריה צבאית היא ענף בהיסטוריה, החוקר ומתאר קרבות, סכסוכים ומלחמות בין שבטים, מדינות וקואליציות כלל-עולמיות. ההיסטוריה הצבאית מתארת את השפעות המלחמה על חברות, על תרבויות, על הכלכלה ועוד -ולהפך. אף על פי שמאז ומתמיד היו סכסוכים בין קבוצות, ההיסטוריה הצבאית מלווה את האנושות כ-5,000 שנה - מאז המצאת הכתב. תיעוד אירועים מלחמתיים הוא רב שנים ומובא באמצעים רבים: מציורי קיר על מערות דרך סיפורי עם וספרים ועד שידור חי של אירועים בזמן אמת. ככל שהתפתחה הטכנולוגיה, כך נוצרו דרכים רבות יותר לתעד מלחמות. התיעודים הראשונים של היסטוריה צבאית הם משנת 2700 לפנה"ס, ממלחמות שערכה האימפריה השומרית במסעות ההתפשטות שלה. קיימות מספר רשומות, כדוגמת התנ"ך והאיליאדה המתארות קרבות ומלחמות, אך עדותן כמקור היסטורי מהימן מוטלת בספק. הרודוטוס, המכונה אבי ההיסטוריה, מתאר את פלישת פרס ליוון, במאה החמישית לפני הספירה. משחר ההיסטוריה היו ויכוחים בין קבוצות: על מזון, על שטח מחיה או על משאבים. סכסוכים אלה, פעמים רבות, הובילו למלחמות. קלאוזוביץ טען, כי המלחמה היא המשך המדיניות באמצעים אחרים. היות שמלחמות, שבהן נהרגים אנשים רבים הן אירוע משמעותי עבור משפחה ועבור אומה, נוצר צורך לתעד את קורותיה של המלחמה. ההיסטוריון האמריקאי לורנס קילי גורס, כי כל תרבות נלחמה לפחות פעם אחת, ותרבויות רבות נלחמות ללא הרף. ההיסטוריה הצבאית חופפת במידה רבה את ההיסטוריה הכללית כיוון שפגישתן של שתי תרבויות בדרך כלל מובילה למלחמה. המנצחת היא שכותבת לרוב את ספרי ההיסטוריה. פעמים רבות נמנעו מצביאים והיסטוריונים מאזכור כשלים או טעויות ממהלך המלחמה, ולעיתים אף האדירו הישגים וניצחונות. לכן, ההיסטוריה הצבאית אינה אחידה ומוסכמת על כולם: עמים שונים הציגו גרסאות שונות לקרבות וההיסטוריה הושפעה מדעות ותעמולה. כדוגמה, ניתן לראות את המיתוס של אנשי פאנפילוב. לימוד ההיסטוריה הצבאית מתבצע הן באוניברסיטאות והן בבתי הספר הצבאיים כדוגמת בית הספר לקצינים. מטרת לימוד זה היא הפקת לקחים ממלחמות קודמות, למניעת הישנותם, בתחומים רבים: הפעלת הכוחות, יישום הטכנולוגיה הקיימת, ניהול המשק בזמן העימות ועוד. בלימוד ההיסטוריה הצבאית, מנקודת מבטו של הכוח הלוחם, מושם דגש על יישום תורת הלחימה, תורת הפיקוד והשליטה ואף על שמירת ערכי מוסר במלחמה. לדוגמה, מניתוח מספר רב של קרבות בהיסטוריה הצבאית של צה"ל, ניתן לראות כי מקרים רבים של הכרעה נבעו מכך שהצבא הפעיל כוחות דרך שטח שנחשב לבלתי עביר. ביקורת על לימוד ההיסטוריה הצבאית טוענת, כי העיסוק בה מכין את הצבא למלחמה הקודמת, במקום למלחמה הבאה. מחקרים בהיסטוריה צבאית מראים, שהתפתחות טכנולוגית ומלחמה הולכים יד ביד: פיתוחים טכנולוגיים רבים הוסבו לשימוש מלחמתי ויצירת טכנולוגיה למלחמה שימשה לפיתוחים אזרחיים רבים. היסטוריה של כלי הירי מדיה וקבצים בנושא היסטוריה צבאית בוויקישיתוף היסטוריה צבאית, דף שער בספרייה הלאומית http://brneurosci.org/reviews/war.html ראו בספרו של אלישיב שמשי, בכוח התחבולה, בהוצאת מערכות