laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קוסקוס מזרחי

קוסקוס מזרחי (שם מדעי: Phalanger intercastellanus; קרוי גם קוסקוס אפור/מצוי מזרחי) הוא מין קוסקוס שנפוץ במזרח גינאה החדשה ובאיים סמוכים באזור ים שלמה. הוא תואר מדעית בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ובעבר נחשב לפרקים כתת-מין של קוסקוס דרומי או קוסקוס צפוני עד שקיבל מעמד של מין עצמאי. לקוסקוס המזרחי מבנה גוף מוצק וגמיש והוא מכוסה בפרווה גסה ועבה. ראשו האגסי קצר ומחודד בקצהו והוא נראה כצורת ביניים בין פוסום ללמור. עיניו גדולות ובולטות ואוזניים בינוניות ועגלגלות. זנבו ארוך וגמיש, וקצהו חשוף וקשיח עם יכולת לפיתה בענפים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המזרחי 35–45 סנטימטרים, אורך זנבו 27–32 סנטימטרים ומשקלו 2.2-1.4 קילוגרם. הוא קטן יותר מן הקוסקוס הצפוני אך גדול מהקוסקוס הדרומי. צבע הפרווה שלו אפור מלוכלך או חום-אפרורי ששזור בשיער חום, לבן, שחור וזהוב. הצוואר והמותניים בצבע צהוב או בז', ואילו הבטן, המפשעה והחזה נעים בין צהבהב-קרמי ללבנבן. הנקבה נוטה להיות כהה מן הזכר. לאורך הגב יש פס כהה ברור. הראש בצבע אפרפר או בז', הפנים כהות מעט ועל המצח פס שחור דקיק. בבסיס האוזניים יש כתמים לבנים. חלקי הגוף החשופים בצבע ורוד-בהיר (הכפות, קצה הזנב, החוטם ופנים האוזניים). הקוסקוס המזרחי אנדמי לפפואה; הוא מצוי לאורך השפלה ומדרונות ההרים של חצי האי זנב-ציפור וחצי האי הואון במזרח גינאה החדשה, ובמספר קבוצות איים בפרובינציית מפרץ מילן הפפואנית בין ים שלמה לים האלמוגים: איי ד'אנטריסקו (נורמנבי, פרגוסון וגודנו), איי טרוברינד (כנראה רק בקירווינה), איי סידייה וארכיפלג לואיסיאד (ונטינאי, מיסימה ורוסל). המין בולט בהיעדרותו מהאי וודלרק שמאוכלס על ידי קוסקוס וודלרק הנדיר. בית הגידול של הקוסקוס המזרחי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים או על מדרונות הרריים עד רום 1,250 מטר מעל פני הים, והוא מסתגל גם לחיים ביערות משניים עם הפרעה אנושית, במטעים ובקרבת מגורי אדם. אין מידע רב על אורח החיים של המין. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מעלים, פירות ביצים וחרקים. הנקבה ממליטה גור יחיד בדרך כלל ומדי פעם תאומים, לאחר תקופת היריון קצרה. הגור שוהה בכיס מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה של אימו עד יציאתו לעצמאות. קוסקוס מזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה נמצאת אמנם בירידה, אך היא עדיין לא ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על הקוסקוס הם ציד לבשרו ובירוא יערות שלעת עתה אינם ברמה כה חמורה. הקוסקוס המזרחי מצוי במספר אזורים מוגנים, ורשום בנספח ב' של אמנת CITES. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס מזרחי בוויקישיתוף ‏ תמונות של קוסקוס מזרחי. קוסקוס מזרחי, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס מזרחי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוסקוס מזרחי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס מזרחי, באתר GBIF (באנגלית) קוסקוס מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס מקושט

קוסקוס מקושט או קוסקוס מאלוקו (שם מדעי: Phalanger ornatus) הוא מין קוסקוס צבעוני דמוי למור שאנדמי למספר איים בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא תואר מדעית בשנת 1860 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומספר מינים דוגמת קוסקוס כחול-עין וקוסקוס ג'ב נחשבו בעבר לתת-מינים שלו. הקוסקוס המקושט הוא כיסאי ססגוני שנראה כצורת ביניים בין למור, חתול וגחן; מבנה גופו עגלגל וגמיש, ראשו מחודד, עצמות לחייו רחבות וחרטומו צר במיוחד. העיניים שלו גדולות ובולטות עם שכבה מחזירת אור ואישוני חתול אנכיים. אוזניו קצרות, עגולות ומוקפות בפרווה עבה. הזנב של הקוסקוס דק ושרירי עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים בחוזקה ומשמש אותו כרגל חמישית. תכונות אחרות המסייעות לו בטיפוס, הן כריות ההדבקה בכפות, אצבעות מתפצלות וטפרים ארוכים ומעוקלים שגדולים במיוחד ברגליים האחוריות. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המקושט: 42-35 סנטימטרים, אורך זנבו 28–36 סנטימטרים ומשקלו עד 2.2 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות. הפרווה של הקוסקוס המקושט צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור לחום-אפרורי או חום-בהיר עם גוון צהבהב, ועם הבגרות מופיעים סדרה של כתמים וחברבורות לבנות לא סדירות שצורתן ומספרן משתנה מפרט לפרט. לאורך הגב יש פס כהה. אצל הזכר, פלג הגוף הקדמי בצבע צהוב עז, כתום תפוז או אדמוני. הבדל נוסף בין הזכר לנקבה בא לידי ביטוי בצבע הגחון: אצל הזכר צבעו כתום אפרסק, בעוד שאצל הנקבה צבעו אפרפר או לבנבן. ראשו של הקוסקוס המקושט בצבע צהבהב, פניו אפרפרות, לחייו וסנטרו לבנבנים, ועל מצחו חריץ שחור בולט. פנים אוזניו ואפו שחורים, ועיניו הצהובות מוקפות בטבעות שחורות שעשויות אף הן להיות מוקפות בתורן בזוג טבעות לבנות. קצה הזנב החשוף, הכפות והאצבעות שחרחרים ואילו הטפרים בצבע שנהב. קוסקוס מקושט אנדמי לצפון איי מאלוקו, באיים הלמהרה, באצ'אן, ומורוטאי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלות ובחופים עד מדרונות הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים. קוסקוס זה מפגין סתגלתנות לשינויים בבית גידולו, ונראה לעיתים קרובות במטעים, גינות ובקרבת מגורי אדם. הקוסקוס המקושט פעיל בשעות הלילה והדמדומים בדרך כלל, ומבלה את שעות היום בשינה על העצים. הוא ניזון בעיקר מפירות (כולל אגוזי מוסקט) ומעלים, ומגוון לעיתים בחרקים וביצים. הרבייה של מין זה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. אף על פי שטווח התפוצה שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, והוא מוגבל ל-3 איים בלבד, הקוסקוס המקושט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל אוכלוסייתו הגדולה והיציבה, הסתגלותו היחסית לשינויים בבית הגידול, ולא מרחפים עליו לעת עתה איומים משמעותיים. באזורים מסוימים באיים שמאוכלסים על ידי לא-מוסלמים, הקוסקוס סובל במידה מסוימת מציד לבשרו (המוסלמים רואים בו סוג של קוף שבשרו אסור באכילה על פי האסלאם). המין מצוי באזור מוגן אחד: שמורת הטבע גונונג סיבאלה. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס מקושט בוויקישיתוף קוסקוס מקושט, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס מקושט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס מקושט, באתר GBIF (באנגלית) ‏ תמונות של קוסקוס מקושט בפליקר. קוסקוס מקושט באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס שטיין

קוסקוס שטיין (שם מדעי: Phalanger vestitus) הוא מין כיסאי דמוי שפן בסוג קוסקוס שאנדמי לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הצרפתי אנרי מילנה-אדואר (אנ') ויש לו 3 תת-מינים שחיים באזורים גאוגרפים נפרדים לחלוטין ועשויים לקבל בעתיד מעמד של מינים עצמאיים. בצבעי פרוותו, קוסקוס שטיין מזכיר מאוד כיסאי אחר מאוסטרליה - פוסום זנב-טבעת נהר-הרברט. מבנה גופו של קוסקוס שטיין עגול ושמנמן, ראשו בינוני בצורת אגס, ופניו חרוטיות עם לחיים נפוחות. אוזניו קצרות ועגלגלות, ועיניו גדולות יחסית ומותאמות לראיית לילה. יש לו זנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומתפקד כרגל חמישית, וטפרים ארוכים וחדים בכפות שמשמשים אותו לטיפוס על עצים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס שטיין: 48-35 סנטימטרים, אורך זנבו: 36-29 סנטימטרים, ומשקלו 2.4-1.4 קילוגרם. הפרווה של קוסקוס שטיין קצרה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור-כחלחל לאפור-סגלגל, אפור-מרנגו, אפור-פחם או שחור-כחלחל. בניגוד מוחלט לצד העליון האפלולי, הצד התחתון (המותניים, המפשעה, הבטן והחזה) מתאפיין בצבע לבן בוהק, ויש סינר לבן בולט סביב הגרון, הצוואר והסנטר. הראש חיוור במעט ביחס לשאר הגוף, והחרטום כהה יותר. חלקי הגוף החשופים דוגמת הכפות, האף ופנים האוזניים בצבע סגול-כהה. הזנב שחור בבסיס הפרווה, בעוד שקצהו החשוף חצוי בין סגול-כהה לוורוד-בהיר. אוכלוסיות הקוסקוס השונות נבדלות זו מזו בצבעוניותן. במרכז ומערב גינאה החדשה, יש להם נקודה לבנה מעל המרפק שאינה מצויה אצל אף קוסקוס אחר זולתם. קוסקוס שטיין מחולק ל-3 תת-מינים שעשויים לייצג מינים נפרדים: P. v. vestitus - רכס ארפק. P. v. interposiotus - רכס מאוקי. P. v. permixtio - רכס ביסמרק ורכס אואן סטנלי. קוסקוס שטיין אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מחולק ל-4 אזורים מבודדים זה מזה, והם עשויים לייצג מינים נפרדים. בצד של פפואה קיימת אוכלוסייה קטנה מבודדת ברכס אואן סטנלי בקצה המזרחי של האי (חצי האי זנב-ציפור) ואוכלוסייה גדולה במיוחד ברכס ביסמרק במרכז פפואה; בצד של אינדונזיה, קיימת אוכלוסייה קטנה באזור רכס מאוקי ואוכלוסייה בינונית ברכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) במערב האי. בית הגידול של קוסקוס שטיין מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ויער אלונים על מדרונות הרריים גבוהים ברום 2,200-1,200 מטר מעל פני הים. קוסקוס שטיין הוא יונק סוליטרי שפעיל בעיקר בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בחללי עצים. הוא ניזון בעיקר מעלים, פירות, ניצנים ואבקנים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. לקוסקוס שטיין יש חפיפה בטווח התפוצה עם קוסקוס ההרים, קוסקוס המשי והקוסקוס הקרקעי שדומים לו בצבעי הפרווה הכהים. אף על פי שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, קוסקוס שטיין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, וגם מאחר שלא סביר שתתרחש ירידה בשיעור הנדרש להעפיל לקטגוריה מאוימת. עם זאת, שלושת תת-המינים שלו עשויים לייצג שלושה מינים נפרדים, ובמקרה שמצבם יוערך בנפרד סביר להניח שחלק מהם יסווגו בקטגוריה מאוימת. בחלק מהאזורים שבהם קוסקוס שטיין נמצא הוא מאוים על ידי ציד למזון עבור התושבים המקומיים. הקוסקוס מצוי במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה של המין והאפשרות לפיצולו לשלושה מינים נפרדים. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס שטיין בוויקישיתוף קוסקוס שטיין, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס שטיין, באתר NCBI (באנגלית) קוסקוס שטיין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס שטיין, באתר GBIF (באנגלית) ‏ תמונות של קוסקוס שטיין בפליקר. קוסקוס שטיין באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס גמדי

קוסקוס גמדי (שם מדעי: Strigocuscus; קרוי גם קוסקוס מחורץ), הוא סוג של יונק כיס קטן-בינוני במשפחת הקוסקוסיים הכולל 2 מינים שאנדמיים ליערות באיים שבמרכז אינדונזיה. הסוג הוקם בשנת 1861, וקרוב מבחינה פילוגנטית לסוג קוסקוס דובי. שני הסוגים הללו מייצגים את הכיסאים עם טווח התפוצה המערבי ביותר. ייתכן שקיימים מינים נוספים בסוג קוסקוס גמדי שטרם התגלו או קיבלו מעמד עצמאי. לקוסקוסים הגמדים פרווה רכה וצפופה בצבע כתום, חום, צהוב או אדמוני, והצד התחתון בהיר בדרך כלל. יש להם ראש קטן וחרוטי, חוטם קצר ואוזניים קטנות. עיניהם גדולות ובולטות ומותאמות לראיית לילה. זנבם דקיק וגמיש, ועירום ברובו. לזנב יכולת לפיתה חזקה והוא משמש אותם כרגל חמישית. אורך הראש והגוף של המינים בסוג עד 38 סנטימטרים ומשקלם בסביבות קילוגרם אחד. השם המדעי של הסוג מתייחס לחריץ הבולט שיש להם במצח. המינים בסוג פעילים בעיקר בשעות הלילה, וניזונים מפירות ומעלים. הם מבלים את מרבית חייהם על העצים וממעטים לרדת לאדמה. הקוסקוסים חיים כנראה בזוגות, ומתרבים פעם או פעמיים בשנה. לאחר תקופת היריון קצרה נולד צאצא אחד בדרך כלל שמבלה בכיס כחצי שנה ולאחר מכן עובר לרכב על גב האם. הקוסקוסים הגמדים מצויים באיי סונדה ובאיי מאלוקו. בית הגידול שלהם שוכן בתוך יער גשם טרופי הן בשפלה והן בהרים. המינים חיים לעיתים קרובות בפרברים עירוניים, ונכנסים לגינות ומטעים במהלך חיפושם אחר מזון בשעות הלילה. קוסקוס גמדי סולאווסי (Strigocuscus celebensis) - המין הקטן והנפוץ בסוג. מצוי בעיקר בסולאווסי, וכן באי מונה ובאיי סנג'יה. מתאפיים בפרווה כתומה-צהובה או חומה-אפרפרה ופס שחרחר על הגב. עיניו לעיתים כחולות. מצב שימור קרוב לסיכון. קוסקוס גמדי פלנג (Strigocuscus pelengensis) - המין הפחות מוכר. מצוי באיי בנגאי ובאיי סולה מזרחית לסולאווסי. מתאפיין בפרווה כתומה-אדמונית וחסר פס גבי. מצב שימור ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס גמדי בוויקישיתוף קוסקוס גמדי, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס גמדי, באתר NCBI (באנגלית) קוסקוס גמדי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוסקוס גמדי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס גמדי, באתר GBIF (באנגלית)
קוסקוס נמרי ואיגאו

קוסקוס נמרי ואיגאו (שם מדעי: Spilocuscus papuensis), הוא יונק כיס דמוי קוף-חתולי בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאי ואיגאו בצפון-מערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1822 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה (אנ'). קוסקוס ואיגאו הוא המין הבינוני בסוגו: קטן מהקוסקוס המצוי והשחור, וגדול מהשאר. מבנה גופו עגלגל וגוצי, וראשו העגול רחב וקצר, עם חוטם חרוטי צר. אוזניו עגלגלות וזעירות, אך עדיין ניתן להבחין בהם לעומת מינים אחרים בסוג. העיניים הבולטות בצבע אדמדם, חום בהיר או כהה והאישונים אנכיים ודמויי חתול. הזנב גמיש ושרירי ומסוגל ללפות עצמים בחוזקה, וחציו השני חשוף. תכונות פיזיות אחרות שמסייעות לקוסקוס לטפס על עצים הן הטפרים המעוקלים והחדים וכריות ההדבקה בתחתית הכפות. אורך ראשו וגופו של קוסקוס ואיגאו 47–57 סנטימטרים, אורך זנבו 47–55 סנטימטרים ומשקלו כ-2.6 קילוגרם. הפרווה של קוסקוס ואיגאו צפופה וצמרירית, והוא יוצא דופן משאר המינים בסוגו בכך שגם לזכר וגם לנקבה פרווה מנומרת, והחברבורות קטנות מן הרגיל. צבעה הכללי של הפרווה לבן בוהק, קרם-שמנת, אפרפר או וניל חיוור. שני הזוויגים מנומרים כאמור, אך החברבורות של הזכר גדולות ושחורות יותר מן החברבורות הקטנות והדהויות של הנקבה ומנוגדות יותר בצבען הכהה לפרווה הבהירה. הראש מתחלק לשלושה צבעים עיקריים: המצח והקודקוד אפרפרים-שחרחרים, הפנים והאוזניים כתמתמות או אדמדמות, והלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק; לעיתים יש משקפיים שחרחרים סביב העיניים. החלקים החשופים בגוף - דוגמת העור סביב העיניים והאף, הכפות וקצה הזנב - בצבע ורוד חיוור או כהה. קוסקוס ואיגאו אנדמי לאי ואיגאו (אנ')‏ (3,155 קילומטרים רבועים) בתוך ארכיפלג רג'ה אמפט הנמצא בין חצי האי ראש-ציפור שבגינאה החדשה לבין האי הלמהרה ושייך לאינדונזיה, וייתכן שקיים גם באי בטנטה דרומית לוואיגאו. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח בשפלות, חופים או מדרונות הרריים נמוכים ברום 450 מטר מעל פני הים לכל היותר. אין מידע זמין אודות הביולוגיה של המין, וסביר להניח שהיא דומה לזו של פרטים אחרים. הוא פעיל בעיקר בשעות היום, וניזון מפירות ועלים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר היריון קצר, והוא שוהה בכיס שלה מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה עד הגמילה. קוסקוס ואיגאו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), היות שטווח התפוצה שלו מוגבל לאי בודד, מה שהופך אותו לרגיש במיוחד לאיומים מעשי ידי אדם כמו ציד ובירוא יערות המתרחשים בהיקף נרחב על אדמת האי. נכון לשנת 2020, הקוסקוס עדיין נחשב ליונק נפוץ על האי, אפילו ביערות משניים שבהם יש הפרעה אנושית נרחבת. קוסקוס ואיגאו נמצא באזור מוגן אחד באי ואיגאו ורשום בנספח ב' של אמנת CITES אשר מאפשר מסחר במין ובמוצריו תחת פיקוח הדוק. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס נמרי ואיגאו בוויקישיתוף ‏תמונות של קוסקוס נמרי ואיגאו בפליקר. קוסקוס נמרי ואיגאו, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס נמרי ואיגאו, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קוסקוס נמרי ואיגאו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס נמרי ואיגאו, באתר GBIF (באנגלית) קוסקוס נמרי ואיגאו באתר הרשימה האדומה של IUCN
בנדיקוט קצר-חוטם

בנדיקוט קצר-חוטם או איסואודון (שם מדעי: Isoodon), הוא סוג של כיסאי בינוני במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 3 מינים החיים ביבשת אוסטרליה וגינאה החדשה. הסוג הוגדר בשנת 1817 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה (אנ') והוא גדול יותר מהסוג בנדיקוט המצוי אף הוא באוסטרליה. הבנדיקוט קצר-החוטם דומה במראהו החיצוני לקנגורו החולדתי. מבנה גופו גוצי ושמנמן, זנבו קצר ודקיק, וראשו המחודד רחב וקצר יותר מהסוגים האחרים במשפחה. סוג זה נבדל מהסוג בנדיקוט בהיותו כבד, גדול ומסיבי יותר, עם אוזניים קצרות ופרווה כהה. הטפרים שלו גדולים וחזקים ומשמשים לחפירה. הפרווה של הבנדיקוט קצר החוטם בצבע חום בהיר, קפה או זהוב בצד העליון (תלוי במין) וצהבהב-אפרפר בצד התחתון. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 21–47 סנטימטרים, אורך זנבם 8–21 סנטימטרים ומשקלם 3-0.3 קילוגרם. הזכר גדול בצורה ניכרת מן הנקבה. המינים בסוג מצויים בעיקר בחופים הצפוניים והדרומיים של אוסטרליה, בטסמניה ובדרום גינאה החדשה. בית הגידול שלהם מורכב מיער אקליפטוס פתוח, חורש ים-תיכוני, סוואנות שיחים, בתה, וכרי דשא ליד ביצות ומקווי מים אחרים. בניגוד לסוג בנדיקוט, מיני הבנדיקוט קצר-החוטם נמנעים מאזורים מדבריים וצחיחים למחצה. המינים בסוג פעילים בלילה, וישנים במהלך היום בקינים שבנו לעצמם מזרדים, עשבים ועלים בתוך מאורות או גזעי עצים חלולים. במהלך שעות הפעילות הליליות, הם נוטים לנוע בשבילים קבועים שיצרו בתוך העשב הגבוה או השיח הצפוף. הם אוכלי כל, וניזונים בעיקר מחרקים, תולעים, פירות, זרעים ופטריות. הבנדיקוטים הללו חיים בבדידות בטריטוריה קבועה המסומנת בבלוטות ריח, והם מגיבים באגרסיביות יוצאת דופן כלפי פולשים מבני מינם. הרבייה של המינים בסוג מתרחשת לאורך השנה באזורים חמים, ובחודשי הקיץ באזורים קרירים יותר. הבנדיקוטית יכולה להמליט מספר פעמים בשנה (5-2), ותקופת ההיריון שלה היא בין הקצרות ביותר בקרב היונקים - 10 יום בלבד. גודל השגר הממוצע הוא 2–4 גורים; אף על פי שהבנדיקוטית עשויה להמליט עד 7 גורים, לרוב רק 4 מתוכם ישרדו. הגורים מבלים בכיס 7–8 שבועות ונגמלים זמן קצר לאחר מכן. הם הופכים לבוגרים סביבות גיל שנה. תוחלת החיים קצרה יחסית: 3-2 שנים ובמקרים חריגים עד 4 שנים. מיני הבנדיקוט קצר-החוטם מאוימים בעיקר מצד אובדן בית גידול למטרת חקלאות ומרעה, והתפשטות טורפים לא-ילידים שהובאו ליבשת על ידי האדם כמו שועל אדום וחתול הבית. בסוג זה 3 מינים: בנדיקוט חום צפוני (Isoodon macrourus) - המין הגדול בסוג. חי בצפון אוסטרליה ובדרום גינאה החדשה. בנדיקוט חום דרומי (Isoodon obesulus) - חי בדרום אוסטרליה ובטסמניה. בנדיקוט זהוב (Isoodon auratus) - המין הקטן בסוג. אנדמי לאזור קימברלי וארץ ארנהם בצפון-מזרח אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא בנדיקוט קצר-חוטם בוויקישיתוף ‏ תמונות של בנדיקוט קצר-חוטם בפליקר. בנדיקוט קצר-חוטם, באתר ITIS (באנגלית) בנדיקוט קצר-חוטם, באתר NCBI (באנגלית) בנדיקוט קצר-חוטם, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בנדיקוט קצר-חוטם, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בנדיקוט קצר-חוטם, באתר GBIF (באנגלית)
בנדיקוט ניו-גינאי

בנדיקוט ניו-גינאי או בנדיקוט ניו-גינאי גדול (שם מדעי: Peroryctes), הוא סוג של כיסאי בינוני-גדול במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 2 מינים החיים בגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והמינים שבו הם בין הגדולים במשפחה. סוג זה הוא אחד מתוך שלושה סוגי בנדיקוטים המצויים בגינאה (האחרים הם: בנדיקוט ניו-גינאי קוצני ובנדיקוט ניו-גינאי ננסי). משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס". הבנדיקוט הניו-גינאי הוא בין הגדולים במשפחתו. המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף חסון וגוצי, ראש מחודד ומוארך, זנב עבה ואוזניים עגולות. הפרווה שלהם צפופה וארוכה למדי עם ניחוח דמוי צ'דר, וצבעה חדגוני בצד העליון (חום-אפרורי או חום קפה) וחיוור בצד התחתון. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות, ומצביעות על יכולות קפיצה וריצה משופרות. לבנדיקוטים הללו טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה. המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה וחיים ביערות גשם טרופי. מין אחד חי בשפלה והמין השני בהרים. הבנדיקוטים הם פעילי לילה ואוכלי-כל; תזונתם מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, חסרי חוליות וחרקים. הם בונים לעצמם על אדמת היער קן מזרדים ועלים שמשמש להם למקלט בשעות היום. הנקבה ממליטה גור אחד עד שישה לאחר תקופת היריון קצרה של 15 ימים והם מבלים בכיס כחודש וחצי ומתלווים לאימם לתקופה קצרה בטרם ייצאו לעצמאות. תוחלת החיים הממוצעת 3.5-2.5 שנים. שני המינים סובלים מציד ובירוא יערות. בסוג זה 2 מינים: בנדיקוט ענק (Peroryctes broadbenti) - המין הגדול והנדיר בסוג. מוגבל לאזורי השפלה ומדרונות הרריים בינוניים במזרח גינאה החדשה. בנדיקוט ראפראי (Peroryctes raffrayana) - המין הנפוץ בסוג. חי באזורים הרריים גבוהים ברחבי גינאה החדשה. מדיה וקבצים בנושא בנדיקוט ניו-גינאי בוויקישיתוף בנדיקוט ניו-גינאי, באתר ITIS (באנגלית) בנדיקוט ניו-גינאי, באתר NCBI (באנגלית) בנדיקוט ניו-גינאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בנדיקוט ניו-גינאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בנדיקוט ניו-גינאי, באתר GBIF (באנגלית)
בנדיקוט ענק

בנדיקוט ענק (שם מדעי: Peroryctes broadbenti), הוא מין כיסאי גדול בסוג בנדיקוט ניו-גינאי שאנדמי ליערות השפלה של מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג האוסטרלי אדוארד פירסון רמזי (אנ') והוא המין הגדול ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה. הבנדיקוט הענק מצוי בסכנת הכחדה עקב ציד ובירוא יערות. יחסית לסדרתו, הבנדיקוט הענק הוא כיסאי גדול למדי שדומה בממדי גופו לוולבי ארנבי, והוא גדול אף יותר מקרובו האוסטרלי - הבילבי הענק; גופו כבד וחסון עם גב קמור, וראשו גדול וחרוטי עם לוע מחודד ומוארך במיוחד. אוזניו העגולות רחבות וארוכות יחסית לבנדיקוטים, ועיניו ואפו קטנטנים. הזנב שלו ארוך, עבה וחשוף משיער. רגליו האחוריות גדולות ומסיביות בצורה יוצאת דופן, ורגליו הקדמיות קטנות יותר. בכל אחת מהן, יש לו טפרים גדולים, ארוכים וחזקים שמשמשים אותו לחפירה באדמה. אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הענק 34–55 סנטימטרים, אורך זנבו 22-9.5 סנטימטרים ואורך רגליו האחוריות כ-10 סנטימטרים; הנקבה קטנה משמעותית מן הזכר: משקלה 1.4-0.94 קילוגרם, לעומת 4.9-2.9 קילוגרם אצל הזכר. הכיס של הנקבה מכיל בתוכו 8 פטמות, ופתחו פונה אחורנית כדי למנוע מחדירת אדמה לכיס במהלך החפירה. הפרווה של הבנדיקוט הענק צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום-קפה, מהגוני או אדמדם, כשהזכר נוטה להיות כהה ורבגוני יותר מן הנקבה האפרורית. הצד התחתון בצבע שנהב עד לבן בוהק, ונוטה להיות כתמתם באזור הבטן אצל הזכר. הראש בצבע זהה לגוף, עם אוזניים כהות וסנטר לבנבן. חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, הזנב והכפות בצבע ורוד. הבנדיקוט הענק אנדמי למזרח גינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מוגבל לאזורי החוף בחצי האי זנב-ציפור שבפפואה והוא נפוץ בו בצפיפות נמוכה. בית הגידול שלו מורכב מיער גדותיים ליד נחלים ונהרות, יער גשם טרופי בשפלה ובמדרונות הרריים ברום 1,000-500 מטר מעל פני הים; הוא נעדר לחלוטין מהאזורים הגבוהים של רכס אואן סטנלי שמאוכלסים על ידי מיני הבנדיקוט הקוצני, הבנדיקוט ננסי, וקרובו בנדיקוט ראפראי. למרות הגודל יוצא הדופן של המין, אין מידע זמין אודות הביולוגיה שלו. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון מחסרי חוליות, חרקים, וצמחים שונים. הבנדיקוטית ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון קצרה, והם מבלים בכיס מספר שבועות. הבנדיקוט הענק נחשב למין נדיר עם צפיפות אוכלוסייה נמוכה באופן טבעי, והוא לא נלכד בטבע על ידי זואולוגים מערביים מאז העשור האחרון של המאה ה-20. הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבנדיקוט הענק במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה משמעותית במספריו שלפי המגמות הנוכחיות צפויה להגיע לשיעור של 50% מכלל האוכלוסייה עד 2024. האיום העיקרי על הבנדיקוט הוא ציד אינטנסיבי לבשר או הפקת בשמים, לצד בירוא יערות מסיבי שמתרחש באזורי השפלה של פפואה למטרות חקלאות או מטעי שמן דקלים. האיומים הללו אף מתעצמים עקב הגידול באוכלוסייה האנושית באזור. הבנדיקוט הענק לא תועד באזורים מוגנים שנמצאים בטווח התפוצה שלו, וגם אם הוא כן מצוי בהם, הם אינם מספקים הגנה יעילה מפני ציד ופגיעה בבית הגידול. מדיה וקבצים בנושא בנדיקוט ענק בוויקישיתוף בנדיקוט ענק, באתר ITIS (באנגלית) בנדיקוט ענק, באתר NCBI (באנגלית) בנדיקוט ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בנדיקוט ענק, באתר GBIF (באנגלית) בנדיקוט ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
בנדיקוט קוצני

בנדיקוט קוצני או בנדיקוט ניו-גינאי קוצני (שם מדעי: Echymipera) הוא סוג של כיסאי במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 5 מינים החיים ברחבי מלנזיה וצפון אוסטרליה. הסוג תואר מדעית בשנת 1842 על ידי חוקר הטבע הצרפתי רנה לסון (René Lesson), והמינים שבו הם הגדולים ביותר במשפחה לאחר הבנדיקוט הענק. השם המדעי נועד לציין את הדמיון בין הסוג לבין החולדה הקוצנית. הבנדיקוט הקוצני הוא הסוג השני בגודלו בקבוצת הבנדיקוטים החיים בגינאה החדשה. אורך הראש והגוף של המינים נע בין 20 ל-50 סנטימטרים, אורך הזנב 5–13 סנטימטרים, והמשקל בסביבות 2-0.5 קילוגרם. מיני הבנדיקוט הקוצני מתאפיינים במבנה גוף מוצק וקמור, ראש משולש וחוטם מוארך במיוחד. יש להם אוזניים עגולות וגדולות יחסית וזנב עבה באורך בינוני. סימן ההיכר שלהם הוא הפרווה הזיפית והקוצנית שהעניקה להם את שמם. צבעם של המינים בסוג נע בין חום כהה לחום בהיר או אדמוני, והצד התחתון חיוור יותר. הבנדיקוטים הקוצנים חיים בעיקר בגינאה החדשה ואיים סמוכים, אך מין אחד מצוי גם בצפון אוסטרליה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי ולח בשפלות או על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. הבנדיקוטים הללו חיים בבדידות רוב הזמן. במהלך היום, הם ישנים בקינים עשויים עלים, עשבים וזרדים שאותם בנו בגזעים חלולים, סבך שיחים או מאורות באדמה. בלילה, הם יוצאים לתור אחר מזונם, שכולל פירות, חרקים, תולעים ושבלולים. הבנדיקוטים הקוצנים יוצרים לעצמם בסבך רשת שבילים שבהם הם משתמשים כדי לנוע במהירות מאזור לאזור. הנקבות יכולות להמליט עד שלוש פעמים בשנה. גודל השגר נע בין 1 ל-3 ולדות, והם מבלים בכיס מספר שבועות ומגיעים לבגרות בתקופה מוקדמת יחסית. תוחלת החיים המרבית של הבנדיקוטים הקוצנים עד 3 שנים. מלבד טורפים טבעיים מגוונים, הבנדיקוטים מאוימים מצד בירוא יערות ומלכודות. 3 מינים נמצאים במצב שימור ללא חשש, מין אחד בסכנת הכחדה ומין אחד חסר נתונים. בסוג זה 5 מינים: בנדיקוט קוצני מצוי (Echymipera kalubu) בנדיקוט קוצני אדמוני (Echymipera rufescens) בנדיקוט קוצני קלרה (Echymipera clara) בנדיקוט קוצני מנזיס (Echymipera echinista) בנדיקוט קוצני דוד ( Echymipera davidi) מדיה וקבצים בנושא בנדיקוט קוצני בוויקישיתוף בנדיקוט קוצני, באתר ITIS (באנגלית) בנדיקוט קוצני, באתר NCBI (באנגלית) בנדיקוט קוצני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בנדיקוט קוצני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בנדיקוט קוצני, באתר GBIF (באנגלית) ‏תמונות של בנדיקוט קוצני בפליקר.