laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולכסיי פצ'רוב

אולכסיי איבאנוביץ' פצ'רוב (באוקראינית: Олексій Iванович Печеров; נולד ב-8 בדצמבר 1985 בדונצק, הרפובליקה האוקראינית, ברית המועצות) הוא כדורסלן אוקראיני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר באל-חכמה מליגת הכדורסל הלבנונית ובנבחרת אוקראינה. פצ'רוב החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2002 בקבוצת פוליטכניק חרקוב האוקראינית, בה שיחק במשך שנתיים. בשנת 2004 עבר לשחק בבי.סי. קייב, אך כבר לאחר עונה אחת חתם בראסינג פריז הצרפתית, במדיה קלע 11.2 נקודות והוריד 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. פצ'רוב נרשם לדראפט ה-NBA ‏2006 ונבחר במקום ה-18 על ידי וושינגטון ויזארדס. בכך הפך לשחקן הבינלאומי הראשון שנבחר על ידי וושינגטון בסיבוב הראשון בדראפט. עם זאת, הקבוצה החליטה להשאילו לעונת התחשלות בבי.סי. קייב, עונה בה הוביל את הקבוצה לחצי גמר הליגה האוקראינית. באמצע עונת 2007/2008 שב לוושינגטון וב-11 בינואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA נגד אטלנטה הוקס. בשל אנונימיותו היחסית של הכדורסל האוקראיני, פצ'רוב לא קיבל דקות משחק רבות בוושינגטון, אך דווקא במשחק היחיד בו קיבל למעלה מ-25 דקות, משחק הסיום של העונה הסדירה נגד אורלנדו מג'יק, השיג "דאבל דאבל" של 10 נקודות ו-10 ריבאונדים, להם הוסיף 3 אסיסטים בכמעט 40 דקות משחק. לאחר שגם בעונה הבאה מיעט לשחק ושותף ב-32 משחקים בלבד במהלך העונה כולה, עבר לקראת עונת 2009/2010 למינסוטה טימברוולבס. במינסוטה השתפר פצ'רוב משמעותית ואף קבע שיא קריירה של 24 נקודות במשחק נגד בוסטון סלטיקס, אולם לא הצליח לתרום משמעותית למשחקה הקבוצתי, דבר שהתבטא בכך שבכל 44 המשחקים בהם שותף במהלך העונה הסדירה השיגה קבוצתו שישה ניצחונות בלבד והפסידה בכל 38 המשחקים הנותרים. למרות ממוצעים סבירים של 4.5 נקודות ו-2.8 ריבאונדים, גם זאת לא הייתה עונה מוצלחת עבור פצ'רוב ולאחר שלוש שנים מאכזבות ב-NBA, בקיץ 2010 החליט לשוב לאירופה וחתם בקבוצת ארמאני מילאנו האיטלקית. ב-23 באוגוסט 2011 חתם על חוזה דו-שנתי באזובמאש מאריופול האוקראינית. ב-9 בנובמבר 2013 חתם על חוזה לחודש אחד בוולנסיה מליגת העל העל הספרדית, וב-22 בינואר 2014 חתם בקרסניה קריליה סמרה לשארית עונת 2013/2014. את הקבוצה עזב ב-6 במאי 2014, וחתם בקאלב/קראמו מליגת העל האסטונית. ב-28 בספטמבר 2015 חתם פצ'רוב בדנבר נאגטס, ונופה מהסגל ב-24 באוקטובר, לאחר ששותף במשחק קדם-עונה אחד בלבד. ב-3 בפברואר 2016 חתם באל-חכמה מליגת העל הלבנונית. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) דף השחקן באתר ה-NBA אולכסיי פצ'רוב באתר ה-ESPN ביוגרפיה באתר nba.com ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים גמליאל

חיים גמליאל (1912–1994) היה פעיל ציוני באריתריאה, שלקח חלק מרכזי בסיוע לכמה מן הבריחות ממחנות המעצר באפריקה של גולי האצ"ל והלח"י, וריצה על כך עונש מאסר. בהמשך עלה לישראל, לאחר מותו צורף רשמית לשורות האצ"ל, והמדינה העניקה לבני משפחתו את אות האצ"ל ואת עיטור אסורי שלטון המנדט. גמליאל נולד בצנעא שבתימן למשפחת רבנים. סבו מארי סאלם אלג'מאל היה חכם באשי בעיר צנעא. בשנת 1928 יצא אביו, הרב שלום, יחד עם אחיו לאסמרה שבאריתריאה, במטרה לשפר את מצבם הכלכלי הקשה. בשנת 1930 יזם חיים, בתור האח הבכור, את הצטרפות שאר בני המשפחה לאב ולאח שבאסמרה. ב-1934 נשא לאישה את חנה לבית מורחי בעיר אסמרה, שבה נולדו חמישה מתוך ששת ילדיהם. בינואר 1945 נפגש גמליאל בפעם הראשונה בבית הכנסת באסמרה עם עצורי האצ"ל והלח"י לאחר בריחתם הראשונה ממחנה המעצר סמבל שבאסמרה. גמליאל הוביל את הבורחים לביתו, קנה להם מפות, מצפן ומכשירים אחרים החיוניים למסע הארוך וכן הרחיב את חוג הידידים המקומיים אשר באו לעזרת הבורחים. גמליאל, שהיה שותף לרוב הבריחות ממחנה המעצר סמבל, דאג למקומות מחבוא, תעודות מזויפות, הסדרי הסעה, דיור ואוכל, והיה הציר שאיפשר את הקשר בין המחנה לעולם החיצוני. בחודש דצמבר 1946 לאחר הבריחה הגדולה, נתפס גמליאל, נאסר ונידון ל-15 חודשי מאסר בבית הכלא העירוני שבאסמרה, ושוחרר בחודש מרץ 1948. לימים, סיפר יעקב מרידור בספרו ארוכה הדרך לחירות שכאשר פגש את חיים בבית הכלא והודה לו על הקרבתו למען הבורחים, הצטנע חיים והמעיט בחשיבות מעשיו לעומת פעילות חברי האצ"ל ומלחמתם בארץ. בשנת 1949 עלה גמליאל ארצה עם משפחתו, התגורר בתל אביב והתפרנס מעבודתו בעירייה כאיש תחזוקת בתי ספר. היה איש ספר, למדן וירא שמים, וכן היה פעיל במסגרות ציבוריות של עולי תימן. נפטר בשנת 1994. לאחר מותו, צורף רשמית לשורות האצ"ל, וברית חיילי האצ"ל פרסמו כי "חיים היה ידיד נאמן והקריב רבות למען כל העצורים והבורחים אשר בלעדי עזרתו ספק אם היו מתגברים על הקשיים הרבים". ביום השלושים למותו ערכו ותיקי האצ"ל ערב לזכרו במוזיאון האצ"ל, ובמהלך האירוע הוענקו לבני משפחתו אות האצ"ל ועיטור אסורי שלטון המנדט. חיים גמליאל, פרקי חיים, הוצאת המשפחה, רמת גן, התשנ"ח. יעקב מרידור, ארוכה הדרך לחירות, אחיאסף, ירושלים, 1956. בספרו מופיעות תמונות רבות שצילם חיים גמליאל. בנימין זרעוני, גאון ונדיב ואכזר, מלוא, תשנ"ב. דבורה עומר, הבריחה אל החופש,קרני, 1987.
יו הופר

יו קולין הופר (באנגלית: Hugh Colin Hopper; ‏29 באפריל 1945 - 7 ביוני 2009) היה מוזיקאי, מלחין ובסיסט בריטי. הופר היה מהמוזיקאים הבולטים בסצנת הקנטרברי והיה חבר בלהקות Wilde Flowers, סופט מאשין ובלהקות רבות אחרות. הופר החל את הקריירה שלו בשנת 1963 כאשר ניגן עם דייוויד אלן ורוברט ואייט בהרכב שנקרא The Daevid Allen Trio. בשנת 1964 ייסד ביחד עם אחיו, בריאן הופר, רוברט וויאט, קווין איירס וריצ'רד סינקלייר את להקת The Wilde Flowers, ועל אף שהלהקה לא הוציאה אלבום מעולם, היא נחשבת למייסדת זרם הקנטרברי, ואשר ממנה נולדו להקות סופט מאשין וקרוואן. בתחילה, תפקידו של הופר בלהקה היה מנהל הלהקה, למרות שהשתתף בהלחנת חלקים מהאלבום הראשון The Soft Machine, ואף ניגן בבס בשיר אחד. בשנת 1969 הוא צורף כחבר ללהקה באלבומה השני, Volume Two, והשתתף ביחד עם וויאט ומייק רטלדג' בהקלטות אלבום הסולו הראשון של סיד בארט, The Madcap Laughs. הופר המשיך כבסיסט וכמלחין בלהקה עד לשנת 1973, במהלך תקופתו בלהקה התפתחה הלהקה מסגנון של פופ פסיכדלי לסגנון של פיוז'ן ג'אז אינסטרומנטלי. בשנת 1972, מעט לפני עזיבתו את הלהקה, הקליט הופר את אלבום הסולו הראשון שלו אשר נקרא 1984 (על שם ספרו של ג'ורג' אורוול), אשר היה אלבום ללא שאיפות מסחריות בו הוא השתמש בטכניקות של לולאות מוזיקליות בסרט מגנטי. לאחר עזיבתו את סופט מאשין, ועד לסוף שנות השבעים עבד הופר עם אמנים רבים כסטומו ימשטה היפני, קרלה בליי, להקת גילגמש ועוד. בשנות השמונים לקח הופר הפסקה מנגינה ויצירה, אך חזר כעבור כשנתיים. באמצע שנות השמונים ניגן עם חבורה של מוזיקאים הולנדים בהרכב אשר נקרא Hopper Goes Dutch, אך לאחר הצטרפותו של הגיטריסט הצרפתי פטריס מאייר שונה שמו של ההרכב ל-the Hugh Hopper Franglo-Dutch Band. במקביל לכל זאת, לא זנח הופר את קריירת הסולו שלו, והמשיך להקליט אלבומים במהלך כל אותה התקופה. הופר אובחן כחולה במחלת הלוקמיה ביוני 2008, והחל לקבל טיפולי כימותרפיה. לאור מצבו הבריאותי, ביטל הופר את סבב ההופעות המתוכנן שלו. הוא נישא לשותפתו לחיים, כריסטין, ב-5 ביוני 2009, וכעבור יומיים, ב-7 ביוני 2009 נפטר. 1973: 1984 1976: Cruel But Fair 1977: Hopper Tunity Box 1978: Soft Head - Rogue Element 1979: Soft Heap 1980: Two Rainbows Daily 1985: Mercy Dash 1985: Monster Band 1989: Alive 1991: Meccano Pelorus 1993: Hugh Hopper and Odd Friends 1993: Short Wave Live 1994: A Remark Hugh Made 1994: Hooligan Romantics 1995: Carousel 1995: Caveman Hughscore 1995: Adreamor 1996: Somewhere In France 1996: Bracknell-Bresse Improvisations 1996: MASHU - Elephants in your head? 1996: Best Soft (compilation) 1997: Huge 1997: Highspot Paradox 1998: Different 1999: Delta Flora 2000: Cryptids 2000: Parabolic Versions 2002: Jazzloops 2003: In a Dubious Manner 2004: The Stolen Hour 2007: Soft Mountain 2007: Numero D'Vol 2008: Dune מדיה וקבצים בנושא יו הופר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יו הופר יו הופר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יו הופר, באתר AllMusic (באנגלית) יו הופר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יו הופר, באתר Discogs (באנגלית) יו הופר, באתר Songkick (באנגלית) יו הופר, באתר SecondHandSongs ביוגרפיה באתר calyx כתבה באתר הגארדיאן
מקצועה

מַקְצוּעָה היא כלי עבודה המשמש לשיוף שכבות עץ דקות, אם כי יש המשתמשים בה גם בתעשיית הפלסטיק. המקצועה היא מהכלים העתיקים ביותר שהיו בשימוש האדם. יש חוקרים המעריכים שהשימוש במקצועה החל תקופה קצרה לאחר שהחל האדם להשתמש בכלים.[דרוש מקור] המקצועות העתיקות היו עשויות מאבני צור ובתקופה מאוחרת יותר ממתכות. המקצועה מוזכרת במקרא: ”חָרַשׁ עֵצִים נָטָה קָו, יְתָאֲרֵהוּ בַשֶּׂרֶד, יַעֲשֵׂהוּ בַּמַּקְצֻעוֹת, וּבַמְּחוּגָה יְתָאֳרֵהוּ” (ישעיהו, מ"ד, י"ג). בעידן המודרני מרבית השימושים הנעשים הם דווקא במקצועה החשמלית או התעשייתית, דבר המזרז את העבודה באופן משמעותי, גורם לדיוק רב ברמה של מיקרונים וכן מפחית מן המאמצים הפיזיים הנדרשים מהנגר. מקצועה ידנית בנויה בצורה מלבנית שבחלקה הקדמי והאחורי ממוקמות ידיות האחיזה שבאמצעותן מניעים את הכלי אחור וקדימה. במרכז הכלי ממוקמת סכין רחבה המונחת באלכסון כאשר חלקה התחתון בולט מעט מתחתית הכלי ותנועה קדימה תוך כדי לחיצת הכלי אל משטח העבודה מביאה לגילוף שכבות עץ דקות. ברוב המקצועות ישנו בורג המאפשר לשלוט על זווית הסכין ומרחק הבליטה שלה מתחתית הכלי – מה שמשפיע על עומק ההקצעה. מקצועה חשמלית משתמשת במנוע המפעיל סכין רחבה ועגולה הבולטת גם היא מתחתית הכלי. באמצעות מפתח כוונון ניתן לשלוט באורך בליטת הסכין מתחתית הכלי ובכך לקבוע את עומק ההקצעה. מדיה וקבצים בנושא מקצועה בוויקישיתוף מקצועה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד אטנבורו

לורד ריצ'רד סמואל אטנבורו (באנגלית: Richard Samuel Attenborough, Baron Attenborough; 29 באוגוסט 1923 – 24 באוגוסט 2014) היה שחקן, במאי קולנוע ומפיק אנגלי. סרטו "גנדי" זכה בשמונה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, ובחמישה פרסי גלובוס הזהב. ריצ'רד אטנבורו נולד בקיימברידג', אנגליה. אחיו הצעיר הוא סר דייוויד אטנבורו, אחד משדרני הטלוויזיה המפורסמים ביותר, חוקר טבע, וחלוץ בתחום סרטי הטבע. ריצ'רד אטנבורו החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1942, ולאחר מכן שיחק בעשרות סרטים. בסוף שנות החמישים החל להפיק סרטים ובסוף שנות השישים החל גם לביים. קיבל תואר CBE ב-1967, תואר סר ב-1976 ותואר לורד ב-1993. שימש כנשיא האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (British Academy of Film and Television Arts; בראשי תיבות: BAFTA) וכנשיא האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. אטנבורו נפטר בגיל 90, ב-24 באוגוסט 2014. מבחר סרטים כשחקן: עניין של חיים ומוות (1946) ים של חול (1958) הבריחה הגדולה (1963) תותחי בטאסי (1964) היאנגצה הגועש (1966) שלל (1970) פארק היורה (1993) נס ברחוב 34 (1994) פארק היורה: העולם האבוד (1997) אליזבת (1998) מבחר סרטים כבמאי או כמפיק: וינסטון הצעיר (1972) גשר אחד רחוק מדי (1977) גנדי (1982) - זוכה פרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר. שורת המקהלה (1985) צ'פלין (1992) ארץ הצללים (1993) מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד אטנבורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד אטנבורו ריצ'רד אטנבורו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד אטנבורו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ריצ'רד אטנבורו, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד אטנבורו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ריצ'רד אטנבורו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריצ'רד אטנבורו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד אטנבורו, באתר Discogs (באנגלית) ריצ'רד אטנבורו, באתר DNCI אלון רוזנבלום, ‏הטבעת של מישה ברטון ושירלי מקליין, באתר "סרט", 26 בדצמבר 2007 רון פוגל, ‏על רומנטיקה וזיכרון בצל המלחמה - לסגור מעגל - ביקורת, באתר "סרט", 25 בינואר 2009 ריצ'רד אטנבורו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריצ'רד אטנבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) השחקן והבמאי ריצ'רד אטנבורו נפטר בגיל 90, BBC‏ 24 באוגוסט 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוסטאס קאטסוראניס

קונסטנטינוס "קוסטאס" קאטסוראניס (ביוונית: Κωνσταντίνος „Κώστας“ Κατσουράνης; נולד ב-21 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת יוון. קאטסוראניס החל את הקריירה שלו בפנצ'איקי 2005 מליגת המשנה ביוון. בעונת 1996-97 עלה לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2002 עבר לא.א.ק. אתונה ממנה הצליח להגיע לנבחרת הבוגרת. בעונת 2004/2005 זכה לתואר כדורגלן השנה בליגה היוונית. ב-22 ביוני 2006 עבר קאטסוראניס לבנפיקה ליסבון הפורטוגלית תמורת 2 מיליון יורו והצטרף לחברו לנבחרת יורגוס קראגוניס. ב-22 בפברואר 2007 כבש קאטסוראניס את שער הניצחון נגד דינמו בוקרשט בגביע אופ"א. את עונת 2006/2007 גמר קאטסוראניס עם 6 שערים בליגה, שער אחד בגביע אופ"א ושער אחד בגביע פורטוגל. בעונת 2008/2009 הצליח לזכות עם בנפיקה בגביע הפורטוגזי. ב-1 ביולי 2009 חזר קאטסוראניס ליוון הפעם לפנאתינאיקוס. כבר במחזור השני הבקיע את שער הבכורה בפנאתינייקוס נגד סקודה קסנתי. בסיום עונת 2009/2010 זכה עם פנאתינייקוס באליפות יוון. ב-29 בספטמבר 2015 הודיע על פרישה מכדורגל. מדיה וקבצים בנושא קוסטאס קאטסוראניס בוויקישיתוף קוסטאס קאטסוראניס, באתר Transfermarkt קוסטאס קאטסוראניס, באתר Soccerway קוסטאס קאטסוראניס, באתר WorldFootball.net קוסטאס קאטסוראניס, באתר National Football Teams קוסטאס קאטסוראניס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברטו חואנטורנה

אלברטו חואנטורנה דנחר (בספרדית: Alberto Juantorena Danger; נולד ב-3 בדצמבר 1950) הוא אתלט קובני, אלוף אולימפי בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר (מונטריאול 1976) ושיאן עולם בריצת 800 מטר. הוא האתלט היחידי בעולם שזכה עד כה בשתי ריצות אלו באולימפיאדה אחת (פול פילגרים מארצות הברית קבע הישג זה באולימפיאדת אתונה (1906) שאינה נחשבת במניין האולימפיאדות). חואנטורנה נולד בסנטיאגו דה קובה. בנעוריו עסק בפעילות ספורטיבית במספר תחומים: כדורגל, כדורעף, כדורסל ושחייה. הוא אמנם ניצח בתחרויות ריצה במסגרת בית ספרית, אך העדיף להתמקד בכדורסל וב-1969 החל לשחק כדורסל במסגרת קבוצתית. בעונת 1970 - 1971 צורף לנבחרת הנוער הלאומית של קובה בכדורסל. הצטיינותו במרוצים שנערכו כחלק ממסגרת האימונים בכדורסל משכה את תשומת לב מאמני האתלטיקה שהיו במקום וקצת אחרי גיל 20, החל חואנטורנה להתאמן באתלטיקה בהדרכתו של המאמן הפולני זיגמונד זביירזובסקי (Zygmunt Zabierzowski), מאמן אצני ה-400 מטר של נבחרת קובה באותה עת. באולימפיאדת מינכן (1972) סיים חואנטורנה במקום ה-10 בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.07 שניות, 5 מאיות השנייה איטי מעליה לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 45.94 שניות ובשלב רבע הגמר תוצאה של 45.96 שניות. באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה בשנת 1973 זכה חואנטורנה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכה חואנטורנה במדליית כסף בריצת 400 מטר (44.80 שניות). באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה חואנטורנה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.26 שניות, הזמן המהיר בעולם שנמדד ולא הושג בגובה (השיא העולמי ניקבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי), לפני פרד ניוהאוז (44.40 שניות) והרמן פרייזר (44.95 שניות) שניהם מארצות הברית ובריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:43.50 דקות, לפני איוו ואן דאם מבלגיה (1:43.86 דקות) וריק וולהאטר מארצות הברית (1:44.12 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום השביעי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.81 דקות, הרביעייה המנצחת הייתה של ארצות הברית (2:58.65 דקות). באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1977 זכה חואנטורנה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:43.44 דקות, שיפור ב-6 מאיות השנייה לשיאו העולמי. בתחרות גביע העולם באתלטיקה שנערכה בדיסלדורף, גרמניה אותה שנה זכה חואנטורנה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.01 דקות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה חואנטורנה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר (45.24 שניות) ובריצת 800 מטר (1:46.4 דקות). באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים חואנטורנה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.09 שניות ולא הצליח להגן על תוארו. המנצח היה ויקטור מרקין מברית המועצות (44.60 שניות). לאחר שפרש מספורט תחרותי כיהן חואנטורנה בשנת 1984 כסגן שר הספורט של קובה. חואנטורנה נשוי ואב ל-5 ילדים. חואנטורנה זכה בשנים 1976 ו-1977 בתואר אתלט השנה בעולם. מדיה וקבצים בנושא אלברטו חואנטורנה בוויקישיתוף אלברטו חואנטורנה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלברטו חואנטורנה, באתר olympedia.org אלברטו חואנטורנה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אלברטו חואנטורנה, באתר Track and Field (גברים) אלברטו חואנטורנה (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports123 (באנגלית) אלברטו חואנטורנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו כאן ראו כאן ראו כאן
מיראלם פיאניץ'

מיראלם פיאניץ' (בבוסנית: Miralem Pjanić; נולד ב-2 באפריל 1990) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת הקשר בצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית ובנבחרת בוסניה והרצגובינה. בעקבות מלחמת יוגוסלביה היגרו הוריו של פיאניץ' ללוקסמבורג, בה הוא גדל והתחנך והתחיל בה את דרכו בכדורגל. בגיל 14 עבר למועדון הכדורגל הצרפתי מץ, ובעונת 2007/2008 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. לאחר אותה עונה עבר לקבוצת אולימפיק ליון. בתחילה הוא לא זכה להזדמנויות רבות בהרכב הראשון, אך מעמדו השתפר לאחר עזיבת ז'וניניו. הוא הבקיע את שערו הראשון במשחק הפלייאוף על ההעפלה לליגת האלופות מול אנדרלכט. הוא המשיך והבקיע שלושה שערים בליגת האלופות באותה עונה. בעונת 2009/2010 הבקיע 11 שערים ובישל 10 נוספים, וסייע לליון לסיים במקום השני בליגת העל הצרפתית ולהעפיל עד חצי גמר ליגת האלופות. כשהתגורר בלוקסמבורג הוא זומן לסגל נבחרת הנוער שלה. בשנת 2006 נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו הנערים, שנערך בלוקסמבורג. בטורניר זה הבקיע ארבעה שערים בתיקו 5-5 מול הנבחרת של בלגיה. ב-2007, לאחר שקיבל אזרחות בוסנית, זומן פיאניץ' לסגל נבחרת בוסניה והרצגובינה עד גיל 21. ב-20 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת. הוא היה חלק מסגל הנבחרת שהגיע עד פלייאוף ההעפלה למונדיאל 2010, בו הודחה בוסניה והרצגובינה על ידי פורטוגל. ב-3 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה בנבחרת, בניצחון 1–2 על גאנה. באוגוסט 2011 עבר פיאניץ' לרומא האיטלקית תמורת 11 מיליון אירו, וקיבל את חולצה מספר 15. ב-13 ביוני 2016 חתם פיאניץ' ביובנטוס לחמש שנים עבור 32 מיליון אירו. ב-29 ביוני 2020 חתם פיאניץ' בברצלונה לארבע שנים, במסגרת עסקה בה הועבר ארתור מלו ליובנטוס, כאשר ברצלונה קיבלה תמורתו 12 מיליון אירו נוספים. בספטמבר 2020 בוצע המעבר באופן רשמי. ב-2 באוגוסט 2021 הושאל פיאניץ' לעונה אחת לבשיקטש המשחקת בליגת העל הטורקית. ב-7 בספטמבר 2022 חתם בא-שארג'ה מאיחוד האמירויות הערביות. בספטמבר 2024 חתם בצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית. יובנטוס אליפות איטליה (4): 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 קופה איטליה (2): 2016/2017, 2017/2018 הסופר קאפ האיטלקי: 2018 ברצלונה גביע המלך הספרדי: 2020/2021 נכון ל-2019 מדיה וקבצים בנושא מיראלם פיאניץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיראלם פיאניץ' מיראלם פיאניץ', באתר Transfermarkt מיראלם פיאניץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מיראלם פיאניץ', באתר Soccerway מיראלם פיאניץ', באתר BDFutbol מיראלם פיאניץ', באתר WorldFootball.net מיראלם פיאניץ', באתר National Football Teams מיראלם פיאניץ', באתר FootballDatabase.eu מיראלם פיאניץ', באתר ESPN עוזי דן, נחתמה הסאגה: יובנטוס רכשה את ארתור מברצלונה תמורת פיאניץ' ועוד 12 מיליון יורו, באתר הארץ, 29 ביוני 2020 מערכת ONE, רשמית: מיראלם פיאניץ' עבר בהשאלה לבשיקטאש, באתר ONE, ‏3 בספטמבר 2021 ynet ספורט, עם הומאז' לפרסומת, גלימה וסוס: סרטון הוולקאם של כוכב יובנטוס לשעבר ברוסיה, באתר ynet, ‏26 בספטמבר 2024
כתובת יבנה ים

כתובת יבנה ים היא כתובת עתיקה בשפה היוונית שנתגלתה באקראי על פני השטח באתר של יבנה ים הקדומה (חוף פלמחים). מדובר בכתובת החקוקה על אבן גיר, השבורה מכל צדדיה. מידותיה המרביות 23 על 33 ס"מ. הכתובת נחקרה ופורסמה לראשונה על ידי פרופ' אריה כשר מאוניברסיטת תל אביב. הכתובת מוצגת היום במוזיאון בית מרים – הים ומלואו. בכתובת מצוין תאריך ברור, וממנו קל לחשב את תאריכה והוא שנת 163 לפנה"ס. זהו זמנו של יהודה המקבי ביהודה, מעט לפני התקפתו על יבנה. הכתובת גם מזכירה את המלך הסלאוקי אנטיוכוס אופטור, הוא אנטיוכוס החמישי (מלך בשנים 164-163 לפסה"נ), בנו של אנטיוכוס הרביעי אפיפנס. על מלך זה ידוע שהיה ילד בשנים האלה, וכי מי ששלט בפועל היה ליסיאס, והוא ודאי אחראי לחליפת המכתבים שקטע ממנה מובא בכתובת. בשורה 8 השלים המהדיר של הכתובת את שם המקום 'נמל יאמניה'. יש לזכור שזאת השלמה אבל היא אפשרית מפני שמקום המצאה של הכתובת, בנמל יאמניה, מאשש זאת. הכתובת מביאה תשובה מאת השליט, שנשלח באיגרת לבעל הסמכות המקומית (אדם בשם נסוס) והוא שחקק אותה באבן שהוצבה במקום ציבורי לטובת הציבור. מאחר שהכתובת שבורה בראשה יש להניח שהכתובת השלמה כללה גם את מכתב הבקשה אל המלך, שתשובתו זאת מתייחסת אליה. ייתכן שאיש זה היה הממונה על ענייני הכספים (דיוקטס) של האזור. בין סמכויותיו היו גם מתן הקלות ממסים שונים ופריבילגיות אחרות. הכתובת מזכירה אנשים שקיבלו פטור ממסים בעקבות שירותים מסוימים שהעניקו לשלטונות. הכתובת מזכירה צידונים, וניתן לשער שמדובר בקבוצה שהתגוררה ביבנה-ים והעניקו שירותי נמל או שירותי ים כלשהם לשלטון הסלאוקי. יש להניח שהצידונים פנו באיגרת (שלא השתמרה) אל השליט בבקשה לפטור ממסים. הפטור ניתן, והכתובת באה להכריז על כך בפומבי. ................ האיגרות השלוחות [?] ............ המלך אנטיוכוס לנסוס שלום. מאת הצידונים [אשר בנמל יאמניה] הוגש [מזכר] רשום. מאחר ש[... גם] אלה הנוגעים בדבר הם פטורי-מס... [כך] שגם הם [יהנו] מאותם החסדים. [היה שלום.] (שנת) 149, (חודש) לואוס. ל[מלך] אנטיוכוס אופאטור מזכר מאת הצידונים [אשר בנמל יאמניה]: מאחר שניתנו שירותים רבים (על- ידי אבותיהם) [...ל]סבא שלו במסגרת השירות הימי ..... ...בצייתם מהר [לכל] ההוראות, אשר עליהן המליץ ...... ...........אבי]ך התקדם אל ......... — תרגום: אריה כשר כתובת חפציבה כתובת הליודורוס אריה כשר, כתובת יוונית מנמל יבנה משנת 163 לפנה"ס, קתדרה, 1992, עמ' 3–21‏, JSTOR 23402310 B. Isaac, A Seleucid Inscription from Jamnia-on-the-Sea: Antiochus V Eupator and the Sidonians, Israel Exploration Journal 41 (1991), pp. 132–144. B. Isaac, A Seleucid Inscription from Jamnia-on-the-Sea: Antiochus V Eupator and the Sidonians - Postscript, The Near East under Roman Rule. Selected Papers, (1998), pp. 19–20 אריה כשר, כתובת יוונית מתל יבנה משנת 163 לפסה"נ, קתדרה 63, תשנ"ב, 1992, עמ' 21-3.
עודד רביבי

עודד רביבי (נולד ב-31 בינואר 1969, י"ב בשבט ה'תשכ"ט) הוא פוליטיקאי ישראלי, ששימש כראש מועצת אפרת בשנים 2008 - 2024. רביבי נולד ברמת גן וגדל בירושלים. עקב עיסוקי הוריו שהה חלק מילדותו ונעוריו בארצות הברית ובלונדון. הוא בוגר תיכון הימלפרב ותנועת הצופים הדתיים. עם גיוסו לצה"ל שובץ בשריון, שם עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וכן קורס קציני שריון. שירת כמפקד פלוגת שריון ואף קיבל תעודת הערכה מאלוף פיקוד הצפון על השתתפותו בחיסול חוליית מחבלים בדרום לבנון. בשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף, והיה מפקד גדוד, קצין אג"ם במילואים של אוגדה סדירה בפיקוד צפון וקצין אג"ם בפיקוד דרום. עם שחרורו משירות סדיר החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפט ולמדעי החברה של אוניברסיטת מזרח לונדון, שם הכיר את אשתו ליסה. ב-1994, לאחר שהתחתן וסיים את לימודיו, חזרו השניים לארץ ועברו לגור באפרת. רביבי התמחה בלשכה המשפטית של הסוכנות היהודית ולאחר מכן עבד כשכיר ארבע שנים. לאחר מכן פתח משרד עצמאי שעסק בתביעות ודיונים משפטיים ובנדל"ן. כעצמאי התנדב לייעוץ משפטי לנזקקים, בין היתר במסגרת האגף לסיוע משפטי של משרד המשפטים, ובמסגרת פרויקט "שכר מצווה" של לשכת עורכי הדין. רביבי בוגר קורס הכשרת דירקטורים של משרד הפנים. החל מינואר 2014, משמש כיו"ר דירקטוריון החברה למשק וכלכלה סוכנות לביטוח (1992) בע"מ והחל מפברואר 2014 חבר בדירקטוריון מפעל הפיס. רביבי נבחר לתפקידו כראש מועצת אפרת ב-11 בנובמבר 2008. ב-22 באוקטובר 2013 רביבי נבחר לכהונה שנייה ברוב של 63% מהקולות. באוקטובר 2018 רביבי נבחר לכהונה שלישית ברוב של 56%. בשנת 2013 נבחר להיות מנטור בתוכנית הכשרה לראשי רשויות חדשים שיזם משרד הפנים בשיתוף עם מרכז השלטון המקומי, בית ספר למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית ומפעם ירושלים. מטרת התוכנית היא לסייע לראשי רשויות חדשים עם כניסתם לתפקיד. רביבי כרגע משמש כמנטור עבור שני ראשי רשויות חדשים וגם כמנטור בתוכנית להכשרת מנכ"לים לרשויות מקומיות. חבר ברשת עמיתי עתודות לישראל מעוז. בתקופת כהונתו כראש המועצה, המועצה המקומית זכתה במספר פרסים בין השאר: פרס החינוך לשנת התשע"ג, פרס ירושלים לשנת התשע"ה, ופרס שר הפנים לאחריות חברתית לשנת התשע"ה, ושוב פרס החינוך לשנת התשפ"ג. בזמן כהונתו של רביבי, גדל מספר התושבים במועצה המקומית אפרת ב-60%. במקביל לתפקידו כראש המועצה, החל משנת 2017 משמש גם כן כחבר מועצת רשות העתיקות. משנת 2016 עד 2020 שימש כראש אגף קשרי חוץ של מועצת יש"ע. בבחירות ב-2024, התמודד לכהונה נוספת, עלה לסיבוב שני והפסיד לדובי שפלר. ביוני 2024 קיבל רביבי את אות החלוצים לשנת 2023[דרוש מקור]. לאחר שסיים את תפקידו כראש מועצה מקומית חזר לשרות מילואים פעיל בפיקוד העורף כמאמן רשויות לחרום. רביבי הוא עורך דין בהכשרתו. בוגר תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי לליסה נדלר ילידת מנצ'סטר. יש להם שישה ילדים ונכד. מדיה וקבצים בנושא עודד רביבי בוויקישיתוף עודד רביבי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערוץ הווידאו של עודד רביבי באתר יוטיוב חיים לוינסון, שיחת היום עם עודד רביבי, באתר הארץ, 14 ביוני 2010 עפרה לקס, עניין אישי - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 3 במאי 2012. תוצאות הבחירות (ארכיון) פרס החינוך היישובי – תשע”ג ליישוב אפרת פרס ירושלים להתיישבות- המועצה המקומית אפרת ירון דרוקמן, סיון חילאי, מאיר תורג'מן, מתן צורי, איתן גליקמן, ליאור אל-חי, רוני גרין שאולוב, אלישע בן קימון, יהב חוזר לראשות העיר חיפה, מהפך חרדי בבית שמש: תוצאות הסבב השני בבחירות המקומיות, באתר ynet, 10 במרץ 2024
אצטדיון פריץ ואלטר

אצטדיון פריץ ואלטר הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בקייזרסלאוטרן שבגרמניה. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה. האצטדיון היה אחד מהמגרשים אשר אירחו את גביע העולם בכדורגל שנערך בגרמניה בשנת 2006. האצטדיון נקרא על שמו של פריץ ואלטר, ששיחק בקייזרסלאוטרן לאורך כל שנות הקריירה שלו ושימש כקפטן נבחרת גרמניה בכדורגל שזכתה במונדיאל 1954. בשנת 2002, לקראת גביע העולם 2006, הורחב האצטדיון ושופץ. טרם השיפוצים הייתה תכולתו של האצטדיון 38,500 מקומות, ואילו אחריו יכול האצטדיון להכיל עד 48,500 צופים. השיפוץ נעשה בעלות של 76.5 מיליוני אירו. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון פריץ ואלטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון פריץ ואלטר אצטדיון פריץ ואלטר באתר Stadionwelt (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.