laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל-מעתדד הראשון

אל-מעתדד באללה הראשון (תעתיק מדויק: אל-מעתצ'ד, מילולית: האוזר כוחו באל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מואפק באללה (בערבית: المعتضد بالله. ابو العباس احمد بن الموفق بالله) היה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 892 ו-902. בפועל, הוא ירש את תפקיד הח'ליף בפועל שמילא אביו כבר בשנת 891 ורק לאחר פטירתו של דודו, הח'ליף הרשמי אל-מעתמד, עלה לשלטון. בימיו מצרים שבה לח'ליפות עם נפילת בית טולון. אל-מעתדד נלחם בח'וארג' והביס אותם זמנית. הוא גם הצליח להרגיע ולו במעט את המתיחות בין הגנרלים הטורקיים והמצריים שבשירותו. אל-מעתדד היה סובלני מאוד כלפי השיעים, ואף כאשר שלחו שלמונים ותרומות ליריביו בטבריסטן (מחוז בח'וראסאן) הוא רק העיר להם על כך שהדבר נעשה תחת אפו. מנגד, הוא נטר איבה לאומיים ודאג שיקוללו במסגדים בדרשות יום השישי, זאת בשל התחזקותה של השושלת באל-אנדלוס וטענותיה לח'ליפות. אל-מעתדד שילם על מנת שיונצחו מעשיהם הרעים ואסר לדבר בשבחם בדיונים בין מלומדים. יחסו הקיצוני לשושלת הקודמת שהחזיקה בח'ליפות עורר סערה בבגדאד והוא נאלץ לחזור בו מרוב כוונותיו. יחסו הקיצוני של אל-מעתדד התבטא גם בעונשים הקשים אותם הוא הטיל. מורד אחד, אשר שב לסורו לאחר שנחון, שופד על מקל, נשרף באש, ראשו נערף והגוף המת נתלה מעל אחד מהגשרים הראשיים בעיר. המנהיג הח'ארג'י של מוסול שנפל לידיו לאחר שנבגד בידי אנשיו, הוצעד ברחובות לבוש בבגדי משי (חטא כבד באסלאם) ואז נצלב. לאחר עשור של שקט ושגשוג נפטר אל-מעתדד. ירש אותו בנו אל-מכתפי משפחתו הטורקיה. אל-מעתדד הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לואי אנטואן פובלה דה בוריין

לואי אנטואן פובלה דה בוריין (צרפתית: Louis Antoine Fauvelet de Bourrienne; ‏19 ביולי 1769 - 7 בפברואר 1834), דיפלומט צרפתי. פובלה קיבל את חינוכו בבית הספר הצבאי בבריין בחבל שמפן, ביחד עם נפוליאון בונפרטה. למרות שנפוליאון היה מתבודד, וקשה היה ליצור עמו יחסי רעות, הפכו השניים לידידים. עם זאת, יש להניח כי סיפוריו של בוריין על ידידותם האינטימית, כפי שהם מופיעים בזיכרונותיו, מוגזמים. כאשר עזב בוריין את בית הספר, בשנת 1787, הביע חוסר רצון בקריירה צבאית, והמשיך בדרכו לווינה שם למד דיפלומטיה ומשפטים. לאחר מכן שהה בלייפציג, כאשר פרצה המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1792 שב בוריין לצרפת. בפריז חידש את ידידותו עם בונפרטה. השניים חיו חיי בוהמה ביחד, ובין היתר היו עדים לביזת אוצרות המשפחה המלכותית בארמון טולרי ב-20 ביוני, ולהרג המשמר השווייצרי על ידי המהפכנים ב-10 באוגוסט. בוריין קיבל משרה דיפלומטית בשטוטגרט, אך תהפוכות הפוליטיקה של אותו הזמן הפכו אותו עד מהרה ל"מהגר" פוליטי. לאחר אירועי שנת 1795 שב לפריז, ושב והתרועע עם בונפרטה, אשר היה לסגן מפקד "צבא הפנים", ועד מהרה קיבל את המינוי למפקד הכוחות באיטליה. בוריין לא ערך עמו את המסע לאיטליה, אך בזמן המשא ומתן עם אוסטריה באוקטובר 1797 נקרא על ידי נפוליאון שרצה להיעזר בניסיונו במשפטים ובדיפלומטיה, על מנת לנסח את תנאי הסכם קמפו פורמיו. בשנה שלאחר מכן נלווה אל נפוליאון במערכה במצרים והפך למזכירו האישי. בתקופה זו כתב זיכרונות מלאי חיים, אם כי פרטים רבים מהם מוטלים בספק, המתארים את מסעו של נפוליאון במצרים ואת מסע נפוליאון בארץ ישראל. הוא נלווה אליו בשובו לצרפת, וסייע לו בענייניו כאשר תכנן את ההפיכה ב"18 בברימאר" (נובמבר 1799) בה הכריז על עצמו כ"קונסול הראשון". הוא נותר בתפקידו כמזכירו האישי של נפוליאון בתקופה זו, אך בשנת 1802 נחשד באי סדרים כספיים והודח. במהלך הסתיו של שנת 1805 נשלח כציר הצרפתי לעיר החופשית המבורג, על מנת לתאם את המלחמה הכלכלית נגד אנגליה הידועה כ"שיטה הקונטיננטלית". ידוע כי מדיניות זו לא הייתה לרוחו, והוא פעל לטובת הסוחרים בהמבורג, אשר מבחינתם סייעו לו מבחינה כספית על מנת להגמיש את הכללים. בתחילת הסתיו של 1807 כאשר הורה לו נפוליאון להזמין כמות גדולה של מדים לצבאו, שחנה אז בפרוסיה הוא גילה שהדרך היחידה לספק את הכמות הדרושה היא להזמינם מאנגליה. לאחר שצבר בדרך זו עושר רב, נקרא לשוב לצרפת בבושת פנים לקראת סיום שנת 1810. בשנת 1814 הצטרף למחנה המלוכני, ובמהלך מאה הימים בשנת 1815 הצטרף ללואי ה-18 אשר נמלט לעיר גנט. את שארית ימיו בילה ללא אירועים מיוחדים. הוא מת בעיר קן בשנת 1834, לאחר שסבל ממחלת נפש בשנותיו האחרונות. בוריין ידוע כיום לא בזכות הישגיו הדיפלומטיים, אשר היו חסרי משמעות, ולא בזכות יצירותיו הספרותיות, אלא בשל "זיכרונותיו" שיצאו לאור בין השנים 1829 ו-1831, ומאז הודפסו שוב ושוב ותורגמו לשפות רבות. זיכרונות אלו הם מקור ראשון ממעלה להכרת אישיותו של נפוליאון, אם כי בשל טינתו האישית של בוריין לידידו זה, רבים מהפרטים המופיעים בהם מוטלים בספק. מדיה וקבצים בנושא לואי אנטואן פובלה דה בוריין בוויקישיתוף זיכרונות נפוליאון מאת דה בוריין- פרק 3 שנת 1799 מתוך פרויקט גוטנברג לואי אנטואן פובלה דה בוריין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי לואי אנטואן פובלה דה בוריין בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
עושים רוח

עושים רוח הוא סרט הנפשה ישראלי באורך מלא (80 דקות) משנת 2006. הסרט, שנעשה בעזרת הנפשה ממוחשבת, הוא הראשון מסוגו בישראל. הסרט הונפש, נכתב ובוים על ידי אורן פלד. בין מדבבי הסרט ליא קניג, אלי גורנשטיין ועזרא דגן. הסרט עוקב אחר מונדי, מאוורר שולחן בחנות המזגנים "עושים רוח" שמתעורר מחלום רע, בו הוא נשאב אל תוך משאית שחוטפת מאווררים ישנים למזבלה, כדי לפנות את מקומם בעולם לטובת מזגנים. מונדי חושש שחלומו יתגשם עם פתיחת תערוכת מזגנים שנתית, בה יוצג "כפור 1000", מזגן מתוחכם רב עוצמה וזול. יחד עם חבריו, המאווררים אולסי, גרשון, פאניה ונחום, מנסה מונדי למנוע את הגזירה. הסרט הופק באופן עצמאי, תחילה כסרטון קצר על ידי פלד ולאחר מכן כהפקה מלאה. לאחר מספר הופעות בפסטיבלים הופץ הסרט בתקליטורי DVD על ידי גלובוס יונייטד. ב-2008 הועלה לשירות ה-VOD של חברת HOT. אייטם בערוץ 10 איתי שטרן, "אנימציה מקומית", 25 ביולי 2006, אתר nrg מרב יודילוביץ', עושים רוח באשדוד, באתר ynet, 11 באפריל 2006
אל-ואסט (עיר)

אַלְ-וַאסֶט (בערבית: الواسط – נקודת האמצע) היא עיר היסטורית בעיראק. העיר נוסדה באמצע הדרך בין ערי האמצאר בצרה וכופה בידי אל-חג'אג' בן יוסף, שהיה מושל עיראק מטעם הח'ליפות האומיית (690 לספירה לערך). היא שימשה כמרכז האדמיניסטרטיבי של מרכז עיראק, ושכנה בה אחת המיטבעות הגדולות באימפריה. בשיאה, התרחבה העיר על פני שטח שהיקפו כ-16 ק"מ. העיר הייתה מרכז של למדנות ומסחר במשך המאות הראשונות של בית עבאס. היא ישבה על נהר החידקל, ועם השתנות התוואי שלו היא ננטשה לבסוף במאה ה-16. שרידיה נחפרו בשנות ה-30 וה-40 ובשנית בשנות ה-80. בחפירות נחשפו שרידיו של המסגד הגדול של העיר ושל בית המושל (בית אל-עִמארה בערבית). כמו כן נחשפו רובעי מגורים ומסחר. בשנת 2000 הוצעה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. הערך "ואסט", אתר UNESCO אל-ואסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בעיראק ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אב מנזר

אַב מִנְזָר, או אֵם מִנְזָר, הוא אדם העומד בראש מנזר. המונח הלטיני לאב מנזר, "abbas", שאוב מן המילה הארמית "אבא", אשר שימשה בתקופת התנאים והנצרות המוקדמת כתואר כבוד. המילה ηγουμενος (הגומנוס, hegumenos) ביוונית מתארת את תפקיד אב מנזר הגברים בנצרות האורתודוקסית ואילו ἡγουμένη (הגומנה, hegumenia) היא המילה לתיאור אם המנזר העומדת בראש מנזר נשים. לכל מנזר יש אב מנזר האחראי על המנזר ועל הנזירים החיים בו, במנזרי נשים יהיה תפקיד זה מסור בידי אם המנזר. אב המנזר יהיה לרוב נזיר בעצמו, אולם יש מקרים שבהם המינוי הוא של בעל סמכות אחרת. לעיתים ניתן התואר לאיש דת שאינו מנהל מנזר באופן מעשי ולעיתים ניתן התואר למי שעמד בראש קבוצת נזירים נטולי מנזר. אבות המנזרים הראשונים חיו במנזרים של מדבר יהודה, מצרים וסוריה. חלקם היו דור ראשון לתלמידי ישו, לכן שלטו בעברית ומכאן השימוש במונח העברי לתיאור התפקיד. עם התפשטות הנצרות נדד גם שמו של התפקיד לאימפריה הרומית. בקהילות המזרחיות נקרא אב המנזר "הגומנוס" (Hegumenos) או ארכימנדריטס (ἀρχιμανδρίτης). למילה ארכימנדריטס במקורה יש משמעות של אדם נושא משרה כנסייתית האחראי ומפקח על מספר מנזרים שבכל אחד מהם יש הגומן משל עצמו. עד פרסום תקנון בנדיקטוס היו מקרים שבהם אב מנזר שלט על מנזר בודד והיו מקרים בהם שלט על מספר מנזרים. תקנון בנדיקטוס, שעד לרפורמות קלוני היה התקנון הקובע למנזרי אירופה, קבע כי לכל מנזר יהיה אב מנזר וכל אב מנזר יכהן במנזר אחד בלבד. תקנוני המנזרים השונים קבעו את מעמדו וסמכויותיו של אב המנזר והגבילו מעורבות מצדם של בישופים. האפיפיור גרגוריוס הראשון, שהיה נזיר טרם מינויו כאפיפיור, צמצם את יכולת ההתערבות של בישופים בעבודתם של אבות המנזרים ומנע מבישופים להדיח אב מנזר ללא סיבה מוצדקת. התקנונים השונים קבעו אף את אופן בחירתו של אב מנזר חדש, לרוב אחרי פטירתו של אב המנזר הקודם. שתי הגישות הרווחות היו: אב המנזר המכהן בוחר נזיר אחד ומכשיר אותו כיורש. הצידוק לגישה זו אומר שהנזירים ישתדלו להיות טובים יותר על מנת לזכות בתפקיד. כלל הנזירים, או קבוצת נזירים בכירים, בוחרים את מי שהם רואים כמתאים ביותר. הצידוק לגישה זו אומר שכך נמנעת חנופה כלפי אב המנזר. במהלך המאה ה-4 עד המאה ה-9, הייתה הכהונה כאב מנזר דרכן של משפחות האריסטוקרטיה הפרנקית לזכות במעמד ובתהילה. משרות הבישופות היו מסורות בידי האצולה הגאלו-רומית, ולבני משפחות אריסטוקרטיה פרנקית היה קשה מאוד להיכנס למעמד הבישופים, שהיו בעלי סמכות דתית ובעלי יוקרה. משפחות שתרמו חלקת אדמה להקמת מנזר יכלו למנות את אחד מבניהן כאב המנזר, תפקיד בעל יוקרה. אם אב המנזר עלה למעמד בישוף, או אם הפך לאחר מותו לקדוש, הייתה המשפחה זוכה ביוקרה הנלווית למעמד זה. היו משפחות שהקימו על אדמתן מנזר לגברים ומנזר לנשים. לפי ד"ר נירה פנסר מאוניברסיטת חיפה דווח במאה ה-7, לראשונה, על נשים ממשפחות האריסטוקרטיה הפרנקית המשמשות אם מנזר הן עבור מנזר הנשים והן עבור מנזר הגברים. עד אז היו גברים מהווים אבות מנזר לגברים ונשים אמהות מנזר לנשים. היו אף מקרים שבהם גברים היו אבות מנזר לנשים אולם לא להפך. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במנזרים בודהיסטיים אב המנזר הוא נזיר האחראי על המנזר ועל שוכניו. מדיה וקבצים בנושא אב מנזר בוויקישיתוף אב מנזר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דף מרצה של ד"ר נירה פנסר מאוניברסיטת חיפה
זטלנד

זטלנד (באנגלית Zetland) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). זטלנד ממוקם בחלקו הדרומי של אזור השליטה של עיריית סידני, וגובל מצפון בווטרלו, בדרום בביקונספילד ורוסברי, במערב באלכסנדריה ובמזרח בקנזינגטון. זטלנד מצוי על גבי אקוויפר שזורם מתחתיו, שבעבר הזין אגמון שכיסה את מרבית שטחו וחלק מווטרלו הסמוך. הפרוור זטלנד נקרא לכבודו של תומאס דונדס, הארל השני של זטלנד, שהיה ידידו הקרוב של המושל רובינסון. זטלנד הוא איות עתיק של איי שטלנד בסקוטלנד. במקור, זטלנד הכיל ביצה ואגם ניקוז קטן, שיובשו בתחילת המאה ה-20 כדי להכין מקום למסלול מרוץ הסוסים ויקטוריה פארק. מסלול המרוץ נסגר לאחר מלחמת העולם השנייה, והשטח נקנה על ידי תאגיד ייצור המכוניות הבריטי (British Motor Corporation) והועבר למפעל ייצור מכוניות. מפעל זה נסגר ב-1974, פעל כחנות קמעונאית וסיטונאית עד 1990, ואז פורק. במקום בו עמד נבנו בתי מגורים צפופים. משנת 1902 ועד 1957 פעל במקום קו חשמלית, שנסע בין הפרוורים רדפרן בצפון ועד רוסברי בדרום, חותך בדרך את זטלנד. כמו שאר קווי החשמלית בסידני רבתי, הוא הוחלף בשירות אוטובוסים. זטלנד הוא פרוור מגורים קטן וצפוף, ואין בתחומו אזורי תרבות בולטים. הוא קרוב גאוגרפית לאזור גרין סקוור באלכסנדריה הסמוכה, ותודות לכך זוכה לתנועת עוברים ושבים. מדיה וקבצים בנושא זטלנד בוויקישיתוף זטלנד באתר "Dictionary of Sydney" זטלנד באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine)
סטורן

האם התכוונתם ל... סטורן – שמו הלועזי של כוכב הלכת שבתאי סטורן (מיתולוגיה) – סטורנוס אל במיתולוגיה הרומית, מקבילו של קרונוס מהמיתולוגיה היוונית סטורן (משפחת משגרים) – סדרת משגרים אמריקאית ששימשה בין היתר את תוכנית אפולו סטורן I סטורן IB סטורן V סטורן INT-21 סאטורן (אליגטור) – אליגטור אמריקני שחי בגן החיות של מוסקבה ונודע בכינוי "האליגטור של היטלר" סאטורן (חברה) – חברת לייצור מכוניות מקונצרן ג'נרל מוטורס סאטורן סקיי – היא מכונית ספורט רודסטר פתוחה מתוצרת חטיבת תאגיד סאטורן (אנ') מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 2009–2006 בארצות הברית סאטורן (כדורגל) – קבוצת כדורגל רוסית המייצגת את העיר ראמנסקויה שבמחוז מוסקבה, ומתמודדת בליגה השנייה ברוסיה פרס סאטורן – טקס פרסי האקדמיה למדע בדיוני, פנטזיה ואימה קרחון סאטורן – קרחון באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה
SAP

האם התכוונתם ל... SAP (חברה) – חברת תוכנה אירופאית המייצרת מוצרי ERP סאפ לאבס ישראל – חברה בת ישראלית של חברת SAP. מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (נקראת בראשי תיבות SAP) - מפלגה סוציאל-דמוקרטית בשוודיה סאפ (גלישה) – ספורט ימי שמקורו בגלישת גלים Sap (אלבום) – אלבום של להקת אליס אין צ'יינס SAP (חומר) – סוג של פולימר בוב סאפ – ספורטאי אמריקאי
מפרצת שארקו-בושאר

מפרצת שָארְקוֹ-בּוּשָאר (או מיקרו-מפרצת; באנגלית: Charcot-Bouchard aneurysm) היא מפרצת בכלי דם קטנים במוח (פחות מ-300 מיקרומטר). רוב המפרצות מסוג זה מתרחשות באזור גזע המוח ומופיעות בהקשר ליתר לחץ דם כרוני. ככל מפרצת, יש להן נטייה לגדול עד שהן נקרעות (על פי חוק יאנג לפלס Young–Laplace equation). קריעה של מפרצת שרקו-בושרד תוביל לדימום במוח הגדול (דימום תוך צרברי), היכול להוביל לשבץ דימומי, המופיע באופן טיפוסי כשיתוק או אובדן תחושה פתאומיים. סוג זה של מפרצת קרוי על שם הרופא הצרפתי שארל-ז'וזף בושאר, אשר גילה אותו במסגרת מחקר לדוקטורט בהנחייתו של ז'אן-מרטן שארקו. דימום תוך-גולגולתי ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
Bhuvan

Bhuvan (בסנסקריט: भुवन, "ארץ") היא תוכנה המאפשרת למשתמשים בה להתבונן בתצלומי לוויין של כדור הארץ, בדומה ל-Google Earth. התוכנה היא יוזמה של הארגון ההודי לחקר החלל. גרסת בטא של התוכנה הושקה ב-12 באוגוסט 2009. התוכנה מאפשרת הצגת תמונות ונתונים שונים על הודו, באיכות גבוהה יותר מתוכנות דומות, ולשם כך נעשה בה שימוש נרחב במידע שהושג על ידי לוויינים הודיים לחישה מרחוק. מערכת Bhuvan מהווה למעשה תצלום לוויין דינמי ואינטראקטיבי המייצג מידע ממערכת מידע גאוגרפי (GIS) שמאפשר חיפוש מקומות על פני כדור הארץ, הוספת מידע וקישור לקהילות משתמשים שונות. ArcGIS Bing Maps Generic Mapping Tools OpenStreetMap Wikimapia אתר האינטרנט הרשמי של Bhuvan (באנגלית)
ביקונספילד (אוסטרליה)

ביקונספילד (באנגלית: Beaconsfield) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני. ביקונספילד הוא פרוור זעיר המצוי בחלקו הדרומי של שטח השיפוט של עיריית סידני. מצפון וממערב הוא גובל באלכסנדריה, ממזרח בזטלנד ומדרום ברוסברי. הדרך הראשית החוצה אותו מדרום לצפון היא דרך בוטאני, והרחובות החוצים אותה הם קולינס וג'ונסון. ביקונספילד נקרא על שם בנג'מין דיזראלי, לורד ביקונספילד, שהיה בתפקיד ראש ממשלת בריטניה בתקופת המלכה ויקטוריה. ביקונספילד הוא מהפרוורים החדשים בסידני, ונחנך ב-1977 לאחר ששטח קטן הופרד מאלכסנדריה הסמוכה. בעקבות השינוי המאוחר, נותר ביקונספילד אחד מהפרוורים הקטנים ביותר בסידני, עם שטח של 200,000 מטרים מרובעים בלבד. ביקונספילד לא כולל מוסדות תרבות עצמאיים, ונשען לרוב על שירותי הפרוורים הסמוכים, כגון אזור גרין סקוור הסמוך באלכסנדריה. עיריית סידני כללה את ביקונספילד בפרויקט שיקום עירוני שמבוסס סביב גרין סקוור, שנועד להקים במקום מרכז מסחרי מודרני, כמו גם בתי מגורים ומגדלי עסקים. מדיה וקבצים בנושא ביקונספילד בוויקישיתוף ביקונספילד באתר "Dictionary of Sydney" ביקונספילד באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine)
בעל שם

בעל שֵׁם הוא כינוי ביהדות לאדם שמיוחסת לו הכרה בשמותיו המפורשים של האלוהים, ויכולת להשתמש בכוחם לטוב או לרע. בעלי השם היו מקובלים, מרפאים עממיים שנעזרו בעבודתם בשמות קדושים, בקבלה מעשית, בהשבעות ובקמיעות. כינוי זה ניתן להם בשל עיסוקם בצירופי שמות. בעלי השם נפוצו בעיקר במזרח אירופה. בראשית החסידות הפכו חלק מבעלי השם לצדיקים, והנהיגו קבוצות חסידים. בעל השם המפורסם ביותר הוא הבעל שם טוב, מסופר שהיה מחלק קמעות שעליהם שמו בלבד. בגרמניה נודע רבי יצחק אריה וורמסר ממיכלשטאט, הידוע בכינויו "הבעל שם ממיכלשטאט". בעלי שם נודעים נוספים: אהרן מבגדד המוזכר במגילת אחימעץ ברבי פלטיאל[דרוש מקור] רבי בנימין בן זרח הפייטן רבי אליהו בעל שם מחלם, תלמיד המהרש"ל רבי אליהו לואנץ, התפרסם בכינויו "רבי אליהו בעל שם" רבי יואל בעל שם מזאמושץ' רבי יואל היילפרין (בעל שם) מזאמושץ' (אנ'), נכדו של רבי יואל בעל שם הראשון רבי אדם בעל שם ד"ר חיים שמואל יעקב פאלק מלונדון משה דוד מפאדהייץ (פודהייץ) בעל מופת באבא מיכל אורון, מ'בעל שד' ל'בעל שם': שמואל פאלק, 'הבעל שם מלונדון', מוסד ביאליק, ירושלים תשס"ג מדיה וקבצים בנושא בעל שם בוויקישיתוף בעל שם באתר דעת קאופמן קוהלר, לוי גינצבורג, ‏"בעל שם", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) בעל שם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבתי יגל

הרב שבתי יגל (תרל"ה, 1875 – י' בטבת ה'תשי"ח, 2 בינואר 1958) היה ראש ישיבת סלונים וחבר במועצת גדולי התורה. נולד בעיירה פיאסק שליד וילקובישק. הוא למד ב״קיבוץ הפרושים״ בעיירה איישישוק ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין עד שנסגרה. הוא נישא לבתו של אליעזר יוסף קלצקין מסלונים, עבר לגור בסלונים והצטרף לעסקי היערנות של חותנו. בשנת תרס"ו נתמנה לר"מ בישיבת סלונים, ואחר כך לראש ישיבה. הרב יגל היה פעיל גם מחוץ לישיבה, בוועד הקהילה של סלונים, באגודת ישראל ובוועד הישיבות. בשנת תרפ"ט ביקר בארץ ישראל במשך כשלושה חודשים, עליהם כתב שהיו הימים המאושרים בחייו בהם נהנה מטוב הארץ וקדושתה. זמן קצר לאחר הביקור נרצח בנו שלמה בטבח חברון (תרפ"ט). כשפרצה מלחמת העולם השנייה נמלט הרב יגל לוילנה ומשם הגיע לארץ ישראל, התיישב ברמת גן והקים בה ישיבה בה לימד במשך 17 שנה עד פטירתו. בישראל הוא היה חבר במועצת גדולי התורה. לרבי שבתי נולדו שישה ילדים: בתו, רבקה נישאה לרב צבי מרקוביץ, מרבני רמת גן וראש ישיבת קרלין-סטולין. בנו, הרב אברהם היה ר"מ בישיבת סלונים. בנו, הרב פרץ שימש גם הוא כר"מ בישיבה ולאחר מכן בוחן בישיבת רבנו יצחק אלחנן וחבר נשיאות אגודת ישראל בארצות הברית. בנו, דניאל התגורר ברמת גן והיה ממייסדי בית הכנסת הגדול בעיר. בתו, פלטה יגל (פנינה אבטיחי) לימדה בבית ספר "תרבות" בפיאסק, עלתה לארץ ב-1922 ולימדה בבית הספר של חנה מייזל שוחט.. בנו, שלמה (נולד בכ"ד אלול תרס"ה) נרצח בתרפ"ט בטבח בעיר חברון. אחיינו היה הרב יהושע יגל. דוד זריצקי, קרני הוד, זיו האיקונין, נדפסו בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 114–120 בית יעקב, טבת תשל"ד, עמודים 12-15 ישיבת סלונים רמת גן, בספר היובל ל-הפרדס גדולי התורה שנמלטו לווילנה, הצופה, 6 בדצמבר 1939 הרב אבא קרביץ, כך זה היה פעם - כינוס מועצת גדולי התורה, 20 ביולי 2009, אתר חרדים http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=24485&st=&pgnum=35 ספר יזכור פיעסק מוסט, עמ' 118.
המוזיאון האולימפי

המוזיאון האולימפי (בצרפתית Le musée olympique) הוא מוזיאון מייסודו של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), המוקדש לספורט, לתנועה האולימפית והמשחקים האולימפיים ולתולדותיהם. המוזיאון נוסד ביוזמתו של נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, חואן אנטוניו סמראנש, ונחנך ב-23 ביוני 1993. הוא שוכן סמוך לחופי ימת ז'נבה, בשכונת אושי, בעיר לוזאן שבשווייץ, בה ממוקמים גם משרדי הוועד האולימפי הבינלאומי. מבנה המוזיאון הוקם בסגנון מודרני, והוא משתרע על פני שטח של 11,000 מ"ר. מוצגת בו תערוכה קבועה המשתרעת על פני שטח של 2,500 מ"ר, ושטח של 900 מ"ר נוספים המוקדש לתערוכות מתחלפות. ביתר שטחו של המבנה שוכנים אודיטוריום, חדרי ישיבות, אולם תלת-ממד המציג 6,000 סרטונים היסטוריים, מסכי צפייה אינטראקטיביים אודות אלופים אולימפיים, חנות, מסעדה ועוד. תערוכת הקבע כוללת למעלה מאלף פריטים, והיא מוקדשת, בין היתר, לברון פייר דה קוברטן, מייסדם של המשחקים האולימפיים המודרניים, משחקי הקיץ האולימפיים (בעיקר בעת החדשה, אך גם ביוון העתיקה), משחקי החורף האולימפיים, בולאות ולנומיסמטיקה. לצד מבנה המוזיאון משתרע גן בשטח של 30 דונם שבו מוצגות יצירות אמנות שונות, ובהן פסלים של אוגוסט רודן, ניקי דה סן פאל, ז'אן טינגלי ופרננדו בוטרו. בשנת 2008 פקדו את המוזיאון למעלה מ-202,000 מבקרים, ונכון לתחילת שנת 2010 ביקרו בו בסך הכל כשלושה מיליון בני אדם מאז היווסדו. בשנת 1995 זכה המוזיאון בתואר "מוזיאון השנה האירופי". מדיה וקבצים בנושא המוזיאון האולימפי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון האולימפי המוזיאון האולימפי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סיור מוסרט במוזיאון פורום המוזיאונים האירופים
להמן

להמן הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו "בעל פייף". פייף הוא מונח מימי הביניים המציין רכוש או אדמות. האם התכוונתם ל... ג'ון להמן – מזכיר הצי בממשל רונלד רייגן הרברט להמן – סנאטור האמריקני, על שמו מושב לימן זיגפריד להמן – איש חינוך יהודי גרמני, מייסד ומנהל כפר הנוער בן שמן ינס להמן – כדורגלן גרמני יששכר ברנד להמן מהלברשטט - יהודי החצר של אוגוסט השני מלך פולין לוטה להמן – זמרת סופרן גרמניה לילי להמן – זמרת אופרה מאיר להמן – רב אורתודוקסי גרמני, פובליציסט וסופר נוער רודי להמן – פסל ישראלי לימן (פירושונים) ליימן (פירושונים)
דגל מנסטר

דגל מנסטר (אנגלית: Flag of Munster) הוא דגלה ההיסטורי של הפרובינציה האירית מנסטר. הדגל הוא דגל צבוע בתכלת או כחול ומוטען במרכזו בשלושה כתרים בצבע זהב. הדגל הכחול עם שלושת הכתרים תועד לראשונה במאה ה-16 אולם מוטיב שלושת הכתרים קדום בהרבה. שלושת הכתרים מייצגים את שלוש הממלכות אשר הרכיבו את ממלכת מנסטר ההיסטורית: תרמונד, דזמונד ואורמונד. הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השני (ימני עליון) לשם יצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד. מנסטר, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבסטיאן סנסוני

סֵבָּסְטיְאֶן סֶנְסוֹנִי (בצרפתית: Sébastien Sansoni; נולד ב-30 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם והקשר האחורי. את הופעת הבכורה שלו בכדורגל המקצועני ערך סנסוני בקבוצת נשאטל גזמאקס השווייצרית בעונת 1999/2000. הוא זכה בגביע העולם בכדורגל חופים של פיפ"א עם נבחרת צרפת בשנת 2005, כששיחק לצד אריק קאנטונה. בשנת 2006 הצטרף לקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית, במדיה שיחק שלוש שנים, וב-20 באוגוסט 2009 חתם בקבוצת חימקי מליגת העל הרוסית, אך בתום העונה ירד עמה לליגת המשנה. ב-4 בינואר 2010 הגיע סנסוני לישראל וחתם בקבוצת מכבי פתח תקווה, במדיה שיחק שנתיים וחצי, ובשנת 2012 עבר לשחק בליגות הנמוכות בצרפת. מדיה וקבצים בנושא סבסטיאן סנסוני בוויקישיתוף סבסטיאן סנסוני, באתר Transfermarkt סבסטיאן סנסוני, באתר Soccerway סבסטיאן סנסוני, באתר FootballDatabase.eu איציק יצחקי‏, סבסטיאן סנסוני חתם במכבי פתח תקווה, באתר וואלה, 4 בינואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל קונכט

דגל קונכט (אנגלית: Flag of Connacht) הוא דגלה ההיסטורי של הפרובינציה האירית קונכט. עיצובו הוא חלוקה בניצב של סמלי שני השבטים הגדולים אשר שכנו באזור הפרובינציה: לבן מוטען בחצי עיט לציון שבט או'קונור, וכחול מוטען ביד האוחזת חרב לציון שבט בראון. הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השלישי (שמאלי תחתון) לשם ייצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד. קונכט, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה זרקא

הרב שלמה זרקא (? – 1876) היה סופר ומתרגם מחכמי תוניס. נולד בתוניס לרב שלום זרקא, וגדל בה. בהמשך הוא השתקע באלג'יר ושימש רב בעיר סוק אהראס, לאחר מכן ישב באוראן, משם עבר לקוסטנטין, ולבסוף עבר לגואלמה, שם נפטר בשנת ה'תרל"ו. נקבר באוראן. היה רבם של מספר רבנים מפורסמים (ביניהם הרב אליהו חי גג') שהרבו לצטט מתורתו בחיבוריהם. 'זבחי תרועה' - על דיני שחיטה וטרפה, ובו קונטרס תורת המנהגים- על מנהגי רוב התפוצות בעניינים אלו, נדפס בליוורנו בשנת תרל"ב, 1872. ספרים שכתב הרב זרקא יחד עם הרב יהודה דרמון: רנה וישועה - שני כרכים, על הגדה של פסח, ליוורנו, תרט"ז. ( כרך א', כרך ב') תרגום לעברית נעשה על ידי ר' דוד יזרעאל, ירושלים, אוצרות המגרב - מיסודו של מכון בני יששכר, תש"ס. שי למורא - פירוש על בראשית, והראן, תרמ"ג, ועל ספר שמות, ליוורנו, תרכ"ד מנוחת שלום - חמישה כרכים, על ספר תהלים, תוניס ליוורנו וסוסה, תרל"ה-תרצ"ח. (כרך א', כרך ב', כרך ג', כרך ד', כרך ה') יוסף חן, מדרשים, אלג'יר, תרי"ד שבחי השלמים - מוקדש למשפחת רוטשילד, משה מונטפיורי ועוד. אלג'יר, תרט"ו שלמה אלקיים, ‏חידושי לשון בכתבי ר' שלמה זרקא, פעמים 71 (תשנ"ז), עמ' 10-24. Yossef Charvit. "Zarqa, Solomon." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014. שלמה בן שלום זרקא, דף שער בספרייה הלאומית
איסקר

איסקר (בבולגרית Искър) היא עיירה בצפון מרכז בולגריה, במחוז פלבן, הממוקמת במרכזו של מישור הדנובה, ליד תוואי נהר איסקר ומרוחקת 18 קילומטרים מהעיר קנז'ה ו-32 קילומטרים מעיר הבירה של המחוז פלבן. אוכלוסיית העיירה מונה 3,702 תושבים במגמת הגירה שלילית. התיישבות אנושית במקום מתוארכת לתקופת האבן החדשה, עידן הממלכה התראקית ולאחר כיבוש האזור על ידי האימפריה הרומית המערבית נבנתה סמוך לעיר המודרנית מצודה, ששרידיה מצויים בשטח גם בימינו. היישוב נוסד בראשית המאה ה-17 כגרעין של מספר מתיישבים, סמוך לנהר ונודע בשם מהאלאטה. ב-1829, נפתח במקום בית ספר והוקמה כנסייה ע"ש דמטריוס הקדוש. במהלך 1872 התגורר בעיירה לזמן מה, מנהיג תנועת השחרור הבולגרית וסיל לבסקי. בצמוד לעיירה אזורים חקלאיים ואזורים מיוערים בעצי שיטה וצפצפה. דרך העיירה עובר הכביש המהיר לווידין והכביש המהיר סופיה – רוסה. אתר האינטרנט הרשמי של איסקר