laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם דב לוין

הרב אברהם דב לוין (כ' באב ה'תש"ח, אוגוסט 1948 – י"ג באלול ה'תשע"ט, 13 בספטמבר 2019) היה אב בית דין לדיני ממונות בירושלים. נולד בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות לרב ברוך יצחק לוין ולזהבה, בת הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, בעת שהתגוררה משפחתו בביתו של הרב מבריסק לאחר שנאלצה לעזוב את מקום מגוריה בשכונת מקור חיים ששכנה באזור ספר. הסנדק שלו היה הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. למד בתלמוד תורה "יבנה" בירושלים, בישיבת תפארת צבי ובישיבת פוניבז'. בשנת תש"ל עבר לישיבת בריסק בירושלים, ששכנה בבית שבו נולד. היה מתלמידי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק מירושלים. בשנת תשל"א נישא לצפורה, בת הרב אברהם שוורץ, משגיח בישיבת אור ישראל. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל תפארת ציון ובכולל לדיינות "שבט מיהודה" בתל אביב בראשות הרב אפרים בורודיאנסקי והרב חיים גדליה צימבליסט. בשנת תשל"א הוסמך להוראה. בשנת תשל"ב שימש בבית ההוראה של הרב נסים קרליץ בבני ברק. בשנת תש"מ עבר בחינות לדיינות ברבנות הראשית, וקיבל כושר לרבנות מהרבנים הראשיים לישראל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו. בשנת תשמ"ט כיהן תקופה קצרה בראשות קבוצת אברכים במוסדות באבוב בבת ים. כאשר נפטר אביו באלול תשמ"ט עבר למלא את מקומו בראשות כולל "ישיבת מקור חיים", וכן מילא את מקומו כדיין בבית הדין לדיני ממונות בירושלים. משנת תש"נ נשא בכמה תפקידים ברבנות ירושלים. תחילה כיהן כרב הממונה על נישואי עולים חדשים. משנת תשנ"א רב שכונה בירושלים. משנת תשנ"ב - אב בית דין לממונות ולבירורי יהדות; משנת תשנ"ה - מנהל אגף הנישואין; ומשנת תשס"ה - רב ופוסק כללי. בשנים תשנ"ח – תש"ס השתתף כחבר בוועדה לבירור יהדות לעולי מדינות חבר העמים ברבנויות המקומיות בני ברק ובאר שבע. בשנת תש"ס הקים את מערכת רישום הנישואין של "שארית ישראל" בבני ברק. בין השנים תש"ס – תשס"ה כיהן כרב מחלקת הנישואין במועצה הדתית בפתח תקווה. עמד בראש "בית דין ירושלים לדיני ממונות ובירורי יהדות", השוכן ברחוב חיי אדם בירושלים, שהוקם בשנת תש"ס. הרב לוין טען כי המועצות הדתיות נכנעות לתכתיבים ממשלתיים ואינן מקפידות כראוי על בירור יהדות במערך הרבנות, דבר שהוביל לדבריו לפיצול ויצירת רשימות יוחסין בקהילות יהודיות שונות. בשנת תשע"ו (2016) החל בשיתוף פעולה עם ארגון 'מבוי סתום' בראשות בתיה כהנא דרור להפעלת מיזם נישואים פרטי. הרב לוין חתן פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשס"ח (2008). ערך ופרסם עשרות מאמרים בכתבי העת המעיין, "צהר" ועוד, וכן בספרי "הלכה ורפואה". סדרת "פסקי דין" שלו מופיעה בפרויקט השו"ת. בין השנים תש"מ – תשנ"ג היה מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, בעיקר בסדר טהרות ובחלק חושן משפט שבשולחן ערוך. בנו, חיים מרדכי, נפטר בגיל 38 בשנת תשע"ד, אחרי מחלה ארוכה. עבודת לוי, על מסכת זבחים, בני ברק, תשל"ו פסקי דין בדיני ממונות ובבירורי יהדות (ארבעה עשר כרכים), תשנ"ג – תשע"ה פסקי דין א – ב, תש"ס סדר מכירת חמץ ובהמה המבכירה לגוי כמנהג רבני ירושלים, ניסן תשס"ה ספר היובל לישיבת מקור חיים, ירושלים תש"נ מעשי לוי - קטעי זכרונות מהרב אברהם דוב לוין, בתוך חוברת שיצאה לאור לרגל בר המצוה של נכדו. פסקי הרב לוין, אתר 'דעת' אברהם דב לוין (1948-2019), דף שער בספרייה הלאומית אתר "בית דין ירושלים" מיסודו של הרב לוין זצ"ל יפעת ארליך, המהפכה החופתית, באתר ynet, 16 בספטמבר 2016
נהידה רות לצרוס

נהידה רות לצרוס (בגרמנית: Nahida Ruth Lazarus‏; 3 בפברואר 1849, ברלין, גרמניה – 17 בינואר 1928, מראנו, איטליה) הייתה סופרת, מחזאית, עיתונאית, מבקרת ספרות ומסאית גרמנייה שהתגיירה ונישאה לפסיכולוג מוריץ לצרוס. לצרוס נולדה בברלין כנוצרייה בשם אנה מריה קונקורדיה (Anna Maria Concordia) לאמה, הסופרת ופעילת זכויות הנשים נהידה שטורם הפל (Nahida storm Höfel), ואביה, קצין פרוסי שעזב את אמה בטרם לצרוס נולדה. בילדותה הרבתה לנסוע עם אמה ובשנת 1854 הן עברו להתגורר בדרום צרפת, משם ב-1864 לפלרמו ולאחר מכן חזרו לברלין. השפעתה של אמה הייתה קריטית בכל הנוגע לתחום עיסוקה ולדעותיה. בברלין ביססה לצרוס את מעמדה כסופרת, מחזאית ומבקרת תיאטרון. תחת שם העט "רות נהידה שטורם הפל" (Ruth Nahida Sturmhöfel) היא פרסמה בגיל 22 את הקומדיה הראשונה שלה "Die Rechnung ohne Wirt". בשנת 1873 נישאה לצרוס למבקר התיאטרון ד"ר מקס רמי (Max Remy) ובכתביה נהגה לחתום כ"נהידה רמי". לאחר מותו ממחלה חשוכת מרפא, היא התגיירה, זאת לאחר שהחלה ללמוד על היהדות אצל הפרופסור מוריץ לצרוס, לו נישאה בשנת 1895. לצרוס פרסמה מספר רב של מאמרים וספרים וערכה את ספריו של בעלה. היא התפרסמה בעיקר בזכות כתביה בנושא היהדות, כתבים כגון "Das Gebet in Bibel und Talmud" ("התפילה במקרא ובתלמוד", 1892), "Kulturstudien ueber das Judentum" (לימודי תרבות על היהדות, 1893), "Humanitaet im Judentum" (הומניות ביהדות, 1894), והאוטוביוגרפיה "Ich suchte Dich" (בקשתיך, 1898) שכולם נוצרו ברוח היהדות הליברלית, ונכתבו בסגנון סנטימנטלי פופולרי. ספרה "Das juedische Weib" ("האישה היהודייה", 1891) שנכתב בזמן שעוד הייתה נוצרייה, עם הקדמה מבעלה לעתיד, זכה להצלחה רבה והתפרסם במהדורה רביעית (1922) ותורגם לעברית ואנגלית. הוא שילב בין שני נושאים שלצרוס הרבתה לעסוק בהם: פמיניזם ויהדות. Die Rechnung ohne den Wirt. Lustspiel 1870 Wo die Orangen blühen, Roman 1872 Constanze, Schauspiel 1879 Die Grafen Eckardstein, Drama 1880 Schicksalswege, Volksschauspiel 1880 Domenico, Schauspiel 1884 Nationale Gegensätze Drama 1884 Sizilianische Novellen 1886 (Neue Ausgabe 1886 mit dem Titel Heißes Blut) Liebeszauber, Drama 1887 Geheime Gewalten, Roman in zwei Bänden, 1890 Das jüdische Weib 1891 Culturstudien über das Judenthum 1893 (2. Aufl. 1898 unter dem Titel Das jüdische Haus) Ich suchte dich! Biographische Erzählung 1898 Meine Bildersammlung 1911 Moritz Lazarus' Lebenserinnerungen 1906 Die Erneuerung des Judentums. Ein Aufruf von Moritz Lazarus 1909 Ein deutscher Professor in der Schweiz. Moritz Lazarus. 1910 Aus meiner Jugend. Autobiographie von Moritz Lazarus 1913 מדיה וקבצים בנושא נהידה רות לצרוס בוויקישיתוף איזידור זינגר, פרדריך ט. הנמן, ‏"נהידה רות לצרוס", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) נהידה רות לצרוס, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) נהידה רות לצרוס, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) נהידה רות לצרוס (1849-1928), דף שער בספרייה הלאומית האוטוביוגרפיה ראתה אור בעברית בתרגומו של ישראל שפירא, תל אביב: מצפה, 1932.
איתמר סימונסון

איתמר סימונסון (נולד ב-25 בדצמבר 1951) הוא פרופסור ישראלי לכלכלה ושיווק. מלמד בבית הספר למוסמכים במינהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד. סימונסון הוא בנו של אדם סימונזון, ובוגר לימודי תואר ראשון במדעי המדינה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים משנת 1976. בשנת 1978 השלים לימודי מוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1987 השלים דוקטורט בשיווק מאוניברסיטת דיוק. איתמר סימונסון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה איתמר סימונסון, באתר גוגל סקולר איתמר סימונסון, באתר SSRN דף אישי באתר אוניברסיטת סטנפורד ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשרל

בַשַרֶל (צרפתית: Bescherelle) הוא ספר דקדוק פופולרי המכיל הטיות פעלים בצרפתית בזמנים השונים בשפה. הספר הובא לדפוס לראשונה על ידי הלקסיקוגרף והבלשן לואי-ניקולה בשרל במאה ה-19. למרות שהשם "בשרל" הוא שם מסחרי רשום של ההוצאה לאור Hatier, משמש הכינוי "בשרל" כשם גנרי לכל ספרי הטיות של פעלים בצרפתית. הספר משמש באופן תדיר תלמידים הלומדים צרפתית וכן דוברי צרפתית מלידה. אתר האינטרנט הרשמי של בשרל (בצרפתית) בשרל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה סימון

יהודֶה סימון (בספרדית: Yehude Simon Munaro; נולד ב-18 ביולי 1947 בלימה שבפרו) הוא יהודי פרואני, שהיה ראש ממשלת פרו במשך תשעה חודשים, בתקופת נשיאותו של אלן גרסיה איש השמאל-מרכז, מ-14 באוקטובר 2008 עד 12 ביולי 2009. ראש הממשלה היהודי השני בפרו, אחרי אפרים גולדנברג, שכיהן בתפקיד זה במשך כשנה וחצי (1994–1995) (ראש הממשלה היהודי השלישי של פרו היה סלומון לרנר גיטיס, שכיהן מספר חודשים ב-2011). סימון נולד ב-1947 בלימה לזוג מהגרים יהודי-איטלקי. למד וטרינריה באוניברסיטה בצפון פרו ואחר כך היה למרצה באותה אוניברסיטה. נשוי לציירת, ננסי לבית ואלקרסל ואב לארבעה. סימון נכנס לפוליטיקה ב-1983, ונחשב אותה עת לאיש שמאל קיצוני. הוא אמנם לא תמך, לפחות לא בגלוי, בתנועות הגרילה הפרואניות השונות, כגון "הנתיב הזוהר", או "התנועה המהפכנית טופאק אמארו", אבל כן תמך במשא ומתן עימן והטענות כנגדו היו שהוא אכן תומך טרור. הוא ניסה אותה שנה להיבחר לראשות עיריית צ'יקלאיו, מקום מגוריו, מטעם מפלגת שמאל מאוחדת של הקומוניסטים והסוציאליסטים, ונכשל. ב-1985 הוא הצליח יותר כשנבחר לקונגרס של פרו, מטעם מפלגה זו. ב-1991 הוא ייסד מפלגת שמאל חדשה, שהיו שטענו שהיא הזרוע הפוליטית של ה"טופאק אמארו", אף כי סימון ומפלגתו הכחישו זאת. ביוני 1992, כשהנשיא דאז אלברטו פוג'ימורי פיזר את הקונגרס הפרואני, היה גם סימון בין אנשי השמאל הקיצוני, שנעצרו. הוא נשפט כתומך טרור ונידון לעשרים שנות מאסר, מהן ישב בכלא במשך למעלה משמונה וחצי שנים. הוא שוחרר בתחילת 2001 על ידי הנשיא שנבחר לתקופת הביניים בפרו, אחרי פוג'ימורי, ולנטין פניאגואה. תקופת שהותו הממושכת בכלא שינתה ככל הנראה את דעותיו והוא הפך לאיש שמאל מתון יותר וככזה, הוא נבחר לשתי תקופות כהונה כמושל של אחת ממדינות המחוז הפרואניות. הוא עודד את העסקים הפרטיים והתיירות במדינתו ותפקודו כמושל היה מוצלח. הוא אף נבחר לראשות התאחדות המושלים הפרואנית וב-14 באוקטובר 2008 מינה אותו הנשיא אלן גרסיה איש השמאל - מרכז, לראש ממשלתו. ראש הממשלה היהודי השני בפרו, אחרי אפרים גולדנברג, שכיהן בתפקיד זה במשך כשנה וחצי (1994–1995). ראש הממשלה היהודי השלישי של פרו היה סלומון לרנר גיטיס, שכיהן מספר חודשים ב-2011. המינוי המפתיע של ראש ממשלה מהשמאל, על ידי נשיא יחסית שמרן כגרסיה, נבע גם מהתמתנותו - התמרכזותו הניכרת של סימון וגם מיושרו האישי. ראש הממשלה הקודם וחלק מחברי הממשלה הודחו עקב שחיתות והנשיא ביקש להוכיח שאיננו קשור אליה בשום צורה. עם זאת, תקופת סימון כראש הממשלה ארכה כתשעה חודשים בלבד. באפריל 2009 פרצו במלוא עוזם חילוקי דעות בין הממשלה לאינדיאנים של האמזונאס, בנוגע לזכויותיהם של האחרונים על קרקעותיהם, למול חברות נפט, גז וכריה שהממשלה עודדה אותן. חילוקי הדעות הגיעו לכדי אלימות של ממש (כחמישים הרוגים) וב-10 ביולי 2009 הגיש סימון את התפטרותו מראשות הממשלה וכעבור יומיים, אכן הוחלף והתייצב לצידם של האינדיאנים וכנגד מדיניות הממשלה. בבחירות הכלליות של 2011 נבחר סימון מחדש לקונגרס הפרואני כנציג שמאל מתון. מדיה וקבצים בנושא יהודה סימון בוויקישיתוף יהודה סימון, ברשת החברתית פייסבוק יהודה סימון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "הארץ", 19 באוקטובר 2008 באתר "America's posts"
פיליפ מטישק

פיליפ מטישק (באנגלי: Philip Matyszak; נולד ב-1958) הוא היסטוריון בריטי ומחבר ספרים פופולריים העוסקים בהיסטוריה, בעיקר זו של רומא העתיקה. מטישק השלים עבודת דוקטורט בהיסטוריה עתיקה מקולג' סיינט ג'ון באוניברסיטת אוקספורד. הוא מתמחה במיוחד בתקופת האימפריה המוקדמת. Chronicle of the Roman Republic: The Rulers of Ancient Rome from Romulus to Augustus, Thames & Hudson (June, 2003) The Enemies of Rome: From Hannibal to Attila the Hun, Thames & Hudson (November, 2004) The Sons of Caesar: Imperial Rome's First Dynasty, Thames & Hudson (June, 2006) Ancient Rome on Five Denarii a Day Your guide to Sport, Sightseeing & Shopping in Rome, the City of the Caesars, Thames & Hudson (June, 2007) Ancient Athens on Five Drachmas a Day: Where to eat, drink and meet a philosopher your guide to the cradle of Western culture, Thames & Hudson (September, 2008) Lives of the Romans. (with Joanne Berry), Thames & Hudson (September, 2008) Mithridates the Great: Rome's Indomitable Enemy, Pen & Sword (November 2008) Legionary: The Roman Soldier's (Unofficial) Manual, Thames & Hudson (27 April 2009) אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ מטישק פיליפ מטישק, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חגית סיון

חגית סיון (נולדה ב-1949) היא היסטוריונית ישראלית-אמריקאית, חוקרת העולם העתיק ופרופסור באוניברסיטת קנזס. סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב (1976), תואר שני מאוניברסיטת ייל (1978) ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה (1983). בין השנים 1983 ל-1993 לימדה באוניברסיטת ויטווטרסראנד שבדרום אפריקה. בשנת 1993 החלה ללמד באוניברסיטת קנזס. מחקרה עוסק בהיסטוריה רומית, תחילת ימי הביניים ותחילת הנצרות, יהדות בעת העתיקה וחקר הנשים בעולם העתיק. The Paintings of the Dura Europos Synagogue (1978) Ausonius of Bordeaux: Genesis of a Gallic Aristocracy (1993) Dinah’s Daughters: Gender and Judaism from the Hebrew Bible to Late Antiquity (2002) Between Woman, Man and God: A New Interpretation of the Ten Commandments (2004) Palestine in Late Antiquity (2008) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל אשכנזי (כנר)

שמואל אשכנזי (באנגלית: Schmuel Aschkenasi; נולד ב-11 בינואר 1941) הוא כנר אמריקאי-ישראלי, תלמידה הראשון של אילונה פהר. שמואל אשכנזי נולד בשנת 1941 בתל אביב, אך כבר בהיותו בן חודשיים עזבה משפחתו את העיר בעקבות הפצצת האיטלקים ועברה לחולון, שם גדל והתחנך. אביו, שעלה ארצה מגליציה בשנת 1935 היה בעל מלאכה חובב מוזיקה, וגמר אומר להקנות לילדיו את החינוך המוזיקלי שנשלל ממנו בילדותו. שמואל החל לנגן בגיל שש, תחילה אצל דודו, כנר חובב, ואחר אצל אילונה פהר כתלמידה הראשון של מי שנודעה במשך השנים כ"יוצרת ילדי פלא". הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בגיל 12, בנשף העיתונאים בירושלים, וזמן קצר אחר כך הופיע ברסיטל ראשון במוזיאון תל אביב ובקונצרט באולם ימק"א ירושלים, עם תזמורת קול ישראל, בנגינת הקונצ'רטו לכינור של ארנסט שוסון. בגיל 15 יצא אשכנזי לארצות הברית ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל אפרם צימבליסט, תחילה במלגה של קרן נורמן ואחר במלגה מטעם מכון קרטיס. לאחר גמר לימודיו היה לסולן מבוקש עם תזמורות ידועות ברחבי העולם וכן הרבה לנגן מוזיקה קאמרית עם הרכבים שונים. במשך קרוב ל-40 שנה היה כנר ראשון ברביעיית ורמיר. אשכנזי מלמד במכון קרטיס ובאוניברסיטאות שיקגו וברונסוויק. אשכנזי חבר סגל בסמינר הקיץ לכינור קשת אילון ומקיים במקום כל שנה כיתת אמן שמואל אשכנזי נשוי ואב לשניים. אשתו היא כנרת בתזמורת שיקגו. בניו אינם עוסקים במוזיקה. שמואל אשכנזי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל אשכנזי, באתר Discogs (באנגלית) שמואל אשכנזי, באתר Songkick (באנגלית) אהרן דולב, "בואו נשתה לחיי שמואליק", מעריב, 24 באפריל 1962 יוסי שיפמן, ריאיון עם שמואל אשכנזי, אתר "הבמה", 6 באוגוסט 2009 אהרן דולב, "בואו נשתה לחיי שמואליק", מעריב, 24 באפריל 1962. keshetei, סגל, באתר Keshet Eilon יוסי שיפמן, ריאיון עם שמואל אשכנזי, אתר "הבמה", 6 באוגוסט 2009.
דוד ארליך (כנר)

דוד ארליך (באנגלית: David Ehrlich; נולד ב-1949) הוא כנר ישראלי המתגורר כיום בארצות הברית. ארליך נולד בישראל ולמד אצל אילונה פהר. מגיל 13 קיבל מדי שנה את מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל. בתקופת לימודיו באוניברסיטת תל אביב ניגן ככנר ראשי וסולן בתזמורת הקאמרית תל אביב ויצא כסולן אורח לסיורי קונצרטים עם תזמורות קאמריות אחרות. בארצות הברית למד באוניברסיטת נורת' אילינוי אצל שמואל אשכנזי. זכייה בפרס ראשון בתחרות האמן הצעיר של הפדרציה הלאומית של מועדוני מוזיקה הביאה להופעות בקונצרטים ורסיטלים ברחבי ארצות הברית ובשידורי רדיו וטלוויזיה. בהמשך היה כנר ראשי בתזמורת פסטיבל המוזיקה של אספן, בפילארמוניקה דה קאראקס, בתזמורת הסימפונית של שיקגו ובמשך עונות אחדות ניגן הן ככנר ראשי והן כסולן של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס. מ-1984 עד 2001 היה הכנר הראשון של רביעיית המיתרים אודובון, עמה יצא לסיורי קונצרטים ברחבי העולם, ניהל כיתות אמן והופיע ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 2000 התגלע סכסוך שהלך והחריף בין שלושת חברי הרביעייה לבין דוד ארליך, שהביא לסילוקו החטוף מן הרביעייה ולתביעה משפטית וכספית חמורה מצדו כלפי שאר החברים, במשפט שהתנהל עד 2005. בשנת 1993 ייסדו ארליך ואשתו, טרזה, את אקדמיית רנסאנס למוזיקה בווירג'יניה, שם הוא מכהן כמורה לכינור, ויולה ומוזיקה קאמרית ומנצח על התזמורת הקאמרית הצעירה. ארליך הוא חבר בהרכב אוואנטי ומנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה "רד רוקס" בסדונה, אריזונה. דוד ארליך, באתר ספוטיפיי חברי סגל אקדמיית רנסאנס למוזיקה וירג'יניה דניאל ג'. ואקין, "מיתר שבור" (באנגלית), 11 בדצמבר 2005 דניאל ג'. ואקין, nytimes, ‏ 11.12.05
שיתוף הוצאות

שיתוף בהוצאות (באנגלית: Cost Sharing Arrangements או Cost Contribution Arrangements) הוא חוזה בו מסכימים צדדים קשורים לחלוק את העלויות ואת הסיכונים הכרוכים בפיתוח, ייצור או רכישת נכסים, שירותים או זכויות, תוך קביעה מוקדמת של מהות והיקף הזכויות של כל משתתף בנכסים, בשירותים או בזכויות פרי שיתוף הפעולה. הסדרי שיתוף בהוצאות צברו פופולריות במהלך השנים בקרב קבוצות רב-לאומיות, בעיקר בהתייחס לשיתוף בהוצאות מחקר ופיתוח. ישנם מגוון יתרונות להסדרי שיתוף בהוצאות, החל בהיבטים עסקיים ותפעוליים, כגון יצירת התמחויות, חיסכון בעלויות קבועות וחלוקת סיכונים בין יחידות כלכליות שונות, וכלה ביתרונות משמעותיים בתחום תכנון המס של קבוצות רב-לאומיות. יתרון המס הבולט הנמצא בהסדרי שיתוף בהוצאות נובע ממזעור הצורך לשלם תמלוגים בין חברות הקבוצה המשתתפות בהסדר. הקטנת החשיפה לתשלום תמלוגים בין חברות הקבוצה מקטינה את החשיפה לניכויי מס במקור. יתרון נוסף של הסדר שיתוף בהוצאות הוא האי צורך בקביעת גובה תמלוגים שלעיתים כרוכה בהערכות שווי מורכבות. הסדר שיתוף בהוצאות אינו שיטת מחיר העברה אלא הסכם משפטי. לרוב על מנת להגיע לחלוקת רווח שתשקף תנאי שוק, על הצדדים לנצל את חלקם ברווחי או הפסדי המיזם. חלקו של כל צד נמדד על פי תרומתו.
מזומן הוא המלך

מזומן הוא המלך (באנגלית: Cash is king) הוא ביטוי המשמש לצורכי ניתוח עסקים או תיקי השקעות, המדגיש את חשיבותו של תזרים המזומנים לאיתנות הפיננסית הכוללת של עסק. מבחינת משקיעים עשוי הביטוי לשמש כתיאור היתרון בהחזקת שיעור ניכר של מזומן או נכסים לזמן קצר – נזילים. יתרון שימומש בעתות של נפילות בשווקים הפיננסים או לניצול הזדמנויות להשקעה. הביטוי מבטא עד כמה חיוני להותיר בידי עסק יתרות מזומנים זמינות לצורכי תפעול לזמן קצר, רכישות והשקעות. נכסים בלתי נזילים, כגון יתרות חוב של לקוחות, משפיעים אמנם בצורה חיובית על ההון העצמי, אך אינם מבטיחים את יכולותיה של החברה לבצע תשלומים מיידיים לספקים או אף לעובדים בגין שכר. ללא יתרות מזומנים ומבלי יכולת לממש נכסים בזמן קצר, עלולה חברה להגיע אף לכדי הליך פירוק למרות הון עצמי חיובי. המקור לביטוי "מזומן הוא המלך" אינו ברור. נעשה בו שימוש בשנת 1988 על ידי Per G Gyllenhammar, מנכ"ל VOLVO באותה העת, לאחר התרסקות שוק המניות בעולם שנה קודם לכן. הביטוי הוזכר על ידי אלכס ספנוס, מיליארדר אמריקאי שעשה את הונו בתחום הבנייה, ולעיתים הוזכר גם במאמרים של חברת מוטלי פול, חברה אמריקאית המתמחה בייעוץ השקעות במולטימדיה. במהלך המשבר הפיננסי העולמי שהחל ב-2008, נעשה בביטוי שימוש נרחב כדי לתאר חברות שנאלצו להנפיק מניות בעל כורחן או שנקלעו לפשיטת רגל. Cash Is King - FOOL ON THE HILL, November 21, 2000
לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית

לאון הראשון (בלטינית: Flavius Valerius Leo Augustus;‏ 401 - 18 בינואר 474) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 457–474. לאון נולד בפרובינקיה הרומאית דאקיה אורליאנה סמוך לתראקיה והיה ידוע בכינוי "לאון התראקי" (ביוונית: Λέων ο Θράξ). הוא שלט באימפריה הביזנטית במשך כמעט 20 שנה, החל משנת 457 ועד לשנת 474. לאון היה שליט מיומן אשר פיקח על תוכניות מדיניות וצבאיות רבות, אשר רובן באו לעזרת הקיסרות הרומית המערבית בניסיון להשיב שטחים שאבדו לה. לאון הראשון זכור בזכות היותו הקיסר הראשון שחוקק ביוונית ולא בלטינית. לאון היה האחרון בשורת קיסרים שעלו לשלטון בזכות המנהיג הצבאי מגיסטר מיליטום פלביוס ארדבור אספר, בן האלאנים ששימש כמפקד העליון של הצבא ואשר סבר כי לאון ישמש כמנהיג בובה. לאון הוכתר ב-7 בפברואר 457, טקס שלראשונה כיהן בו הפטריארך של קונסטנטינופול. כדי לחסל את כוחו של אספר כרת לאון ברית עם טרסיקודיסה, מנהיג שבט האיסאורים שבאסיה הקטנה, אשר היה לקיסר זנון בשלהי שנת 474. בתמורה לברית זו השיא לאו את בתו לזנון. בשנת 469 ניסה אספר לרצוח את זנון, ללא הצלחה. לבסוף, בשנת 471 נחשד ארדבור, בנו של אספר, בקשירת קשר נגד לאון והוא ואביו נרצחו בידי הסריסים שפעלו על פי הוראותיו של לאון. בתקופת שלטונו של לאון הותקף חבל הבלקן פעמים חוזרות בידי האוסטרוגותים וההונים, אולם התוקפים לא הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול שהייתה מבוצרת בחומות, אשר חוזקו בתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני, כיוון שלא היו מצוידים בכלי מצור מתאימים. שלטונו של לאון הראשון ראוי לציון אף בזכות השפעתו של הקיסרות הרומית המערבית. בשנת 467 הוכתר אנתמיוס לקיסר בהשפעתו של לאו הראשון. הוא ניסה לנצל את איחוד הכוחות כדי לצאת בשנת 468 למסע מלחמה נגד הוונדלים אולם כשל בגלל יהירותו של גיסו בסיליקוס. מפלה זו הביאה להפסדים גדולים בכסף ובאובדן חיילים. 600 מתוך 1,113 ספינות המלחמה שיצאו למסע אבדו על אנשיהן. השפעתו הגדולה ביותר של לאון הראשון על המערב הייתה ביד מקרה: המלך האוסטרוגותי, תאודוריק הגדול, התחנך בחצר מלכותו של לאון הראשון בקונסטנטינופול, שם למד את דרכי הממשל הרומאי וטקטיקות צבאיות, ידע שהביא לו לתועלת רבה כאשר הפך לאחר מותו של לאון לשליט הגותי. לאון מת מדיזנטריה בגיל 73, ב-18 בינואר 474. מנישואיו לוורינה נולדו ללאו שלושה ילדים. בתם הבכורה אריאדנה (אנ') נולדה בטרם מת מרקיאנוס (שנת 457). לאריאדנה הייתה אחות צעירה, לאונטיה. תחילה שודכה לאונטיה ליוליוס פטריקוס, אחד מבניו של אספר, אולם הנישואים ככל הנראה בוטלו כאשר אספר ובנו ארדבור נרצחו בשנת 471. לבסוף התחתנה עם פלביוס מרקיאנוס, בנו של הקיסר ארתמיוס, שהיה יורש העצר לקיסר זנון. הזוג הוביל למרד נגד זנון בשנים 478–479, אשר כשל. לאחר מפלתם הם הוגלו לאיסאוריה. בשנת 463 נולד ללאו הראשון בן אשר שמו לא ידוע והוא מת בעודו תינוק בן חמישה חודשים. מדיה וקבצים בנושא לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
איגוקאה

איגוקאה אלכסנדרובץ (בבוסנית: KK Igokea Aleksandrovac) היא קבוצת כדורסל בוסנית מהעיירה אלכסנדרובץ שבנפת לקטשי, המתמודדת בליגת העל הבוסנית, הליגה האדריאטית ובליגת האלופות בכדורסל. הקבוצה הוקמה בשנת 1973 ונחשבת לקבוצת צמרת בליגה הבוסנית. הקבוצה זכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 2000/01. ובגביע אחד בעונת 2006/07 (לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת בוסנה סרייבו). בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי, לאחר שזכתה בגביע הבוסני וניצחה בגמר הפלייאוף 2-3 את קבוצת שירוקי. ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 2000/01 בגביע קוראץ' ובהמשך בגביע ספורטה ובמוקדמות היורוקאפ בעונת 2007/08. בנוסף השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונת 2010/11 ובעונת 2012/13. את משחקיה הביתיים מארחת הקבוצה בהיכל ננאד בוסטינץ' הנמצא בעיר לקטשי, ומכיל 3,050 מקומות ישיבה. הליגה הבוסנית: אליפות (4): 2001, 2013 ,2014 ,2015, 2016, 2017, 2020, 2022 מקום שני: 2008, 2010, 2011, 2012, 2018 חצי גמר: 2006, 2007, 2009 הגביע הבוסני: זכייה (10): 2007, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023 גמר: 2012, 2020 חצי גמר: 2002, 2005, 2006, 2010 הליגה האדריאטית: חצי גמר: 2013 אתר האינטרנט הרשמי של איגוקאה (בקרואטית)
בוראץ באניה לוקה (כדורסל)

בוראץ באניה לוקה ובעבר בוראץ נקטר (בבוסנית: KK Borac Nektar) היא קבוצת כדורסל בוסנית מהעיר באניה לוקה, המתמודדת בליגת העל הבוסנית. הקבוצה הוקמה בשנת 1947 ונחשבת לוותיקה בקבוצות הליגה הבוסנית. הקבוצה השתתפה בעבר בליגה היוגוסלבית. מחזיקה באליפות בוסניה אחת בעונת 1999/00. ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1998/99 בגביע קוראץ' ובהמשך בגביע ספורטה (2000/01 הפסד לקראבנוס בשמינית הגמר), והפסידה לקבוצת אולדנבורג מבונדסליגה במוקדמות היורוצ'לנג' בעונת 2008/09. בנוסף השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונות 2002/03, 2003/04, והגיעה עד למקום החמישי. את משחקיה הביתיים מארחת הקבוצה בהיכל בוריק בעיר, המכיל 5,000 מקומות ישיבה. הליגה הבוסנית: אליפות (1): 2000 מקום שני: 2003 חצי גמר: 2004, 2011 הגביע הבוסני: זכייה (1): 2000 גמר: 2008 אתר האינטרנט הרשמי של בוראץ באניה לוקה (בקרואטית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמירם מנור

עמירם מנור (4 בפברואר 1946 – 5 ביוני 1967) היה טייס קרב בחיל האוויר שמטוסו פגע בקרקע במהלך קרב אוויר ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים מעל סיני. נראה היה שהצליח להחלץ ממטוסו על הקרקע, נשדד ונרצח על ידי בדואים והוא בן 21. עמירם מנור נולד ב-4 בפברואר 1946 ליהושע ולפרידל לבית נוסבאום בקיבוץ דליה. בנעוריו הרבה לצייר, אהב מוזיקה ולמד נגינה בחליל, בפסנתר ובגיטרה. בקיבוץ חצרים שבנגב נמצא פסל שיצר לכבוד חיל-האויר. הוסמך כמדריך ספורט במכון וינגייט. את לימודיו התיכוניים עשה במוסד החינוכי שבהרי אפרים. באוגוסט 1964 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס. לאחר הקורס הוצב בטייסת 105 והוכשר כטייס סופר מיסטר. ב-5 ביוני 1967, יומה הראשון של מלחמת ששת הימים, השתתף בגל התקיפה הראשון של מבצע מוקד והוזנק כמספר 3 במבנה הראשון שהפציץ את שדה התעופה כברית שממערב לאגם המר הגדול במצרים. שדה התעופה כיברית היה גדול יחסית והיו בו גם טייסות של מטוסי היירוט החדישים מיג 21. הספיק להעביר בקשר שהפיל 17 מטוסי אויב. לאחר שמבנה מטוסי הסופר מיסטר הטיל את הפצצות על המסלולים ביצעו המטוסים יעפי צליפה על מטוסים שהיו בשדה והבעירו אותם. ולאחר מכן פנו מזרחה בדרכם חזרה לישראל כמתוכנן. בדרכם חזרה ניתקלו במטוס תובלה מצרי מדגם איליושין 14. מנור וטייס נוסף במבנה הפילו אותו בצרור תותחים במשותף. בהיותם מעל לביר גפגפה בסיני, כשהם קצרים בדלק ופגזים נתקלו בזוג מטוסי מיג 21 שהחלו לרדוף אחריהם ולנסות להפילם. הטייסים הנמיכו גובה טייס, שחררו את מכלי הדלק נתיקים והגבירו מהירות. הטייסים הזהירו זה את זה מפני המיגים שנערכו מאחוריהם ביעפי ירוט וביצעו תמרוני התחמקות חריפים במהלכם פגעו המוביל אלכסנדר ערמון ועמירם מנור בקרקע. מטוסו של מנור נמצא שלם בחולות וגופתו לא הרחק מהמטוס, מתחת לשיח. בדואים שכנראה הבחינו במנור לכדו אותו ושדדו ממנו את שעונו ואת ציודו, הכו אותו ורצחו אותו. ביום הראשון לאחר המלחמה (וכיבוש סיני על ידי צה"ל) טסו בני פלד ומפקד הטייסת יאלו שביט מעל לאזור ומצאו את גופתו היחפה לא הרחק ממטוסו, ועליה סימני התעללות קשים. גופת מוביל המבנה, סרן אלכס ערמון, שמטוסו התרסק בסמוך לא נמצאה עד היום והוא הוכרז כחלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע. סמוך לאחר מלחמת ששת הימים נכתב לזכרו השיר "הם ישנם" על ידי יוסי גמזו והולחן על ידי יוסי ואלד. הוא בוצע על ידי יהורם גאון. קורות החיים של עמירם מנור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון דני שלום, ‏ כרעם ביום בהיר – כך הושמדו חילות האויר הערביים במלחמת ששת הימים, באויר פרסומי טיסה, 2002, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר עמ' 277–281