laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איאד ח'וטבא

איאד ח'וטבא (בערבית: اياد خطبا; נולד ב-20 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי בני ריינה. ח'וטבא החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל ריינה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2006/2007. הוא שיחק עם הקבוצה במשך עונה אחת בליגה א' צפון, ובתום העונה עבר לשחק במכבי כפר כנא מהליגה הארצית. בתום העונה השנייה שלו בקבוצה הגיע עמה למשחקי המבחן לעליה לליגה הלאומית, אך בסיכום שני המשחקים נוצחה הקבוצה על ידי הפועל רמת השרון. לקראת עונת 2009/2010 הצטרף לקבוצת הפועל פתח תקווה. ב-12 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין. בעונה זו שותף ב-15 משחקי ליגה, ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה, שבתום עונת 2010/2011 ירדה לליגה הלאומית. ב-2 באוגוסט 2011 חתם בקבוצת הפועל תל אביב. הוא פתח את העונה בצורה טובה, כשבישל שער במחזור הראשון של הליגה, ושניים נוספים במוקדמות הליגה האירופית, ובעקבות כך הוזמן לראשונה לסגל נבחרת ישראל. ב-6 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק מול נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2012. בהמשך עונת 2011/2012 הוא נפצע בשריר הירך ונעדר כחודש מהמגרשים. כשחזר לסגל הקבוצה, התמודד על עמדת המגן הימני מול עומרי קנדה, ושיחק בהרכב לסירוגין. בתום העונה הראשונה שלו בקבוצה, זכה עמה בתואר ראשון בקריירה - גביע המדינה, כשפתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הפועל תל אביב את מכבי חיפה. בעונת 2012/2013 התמודד על עמדת המגן הימני מול ג'ון פנטסיל, ולאחר מכן מול טיאגו קוסטה, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה. לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם ב-3 בפברואר 2014 במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע במהלך המשחק הראשון בגביע הטוטו, ולא שיחק בליגה עד תום העונה. הוא חזר לשחק כעבור שנה כשפתח בהרכב בדרבי מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו, ובליגה ערך בעונת 2015/2016 26 הופעות וכבש שער אחד. בעונת 2016/2017 כבש שער אחד ב-35 משחקי ליגה, ובעונת 2017/2018 כבש שער אחד ב-33 משחקי ליגה. בעונת 2018/2019 כבש שני שערים ב-35 הופעות ליגה. ב-13 ביוני 2021 חתם במכבי בני ריינה. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל. הפועל תל אביב גביע המדינה: 2011/2012 איאד ח'וטבא, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל איאד ח'וטבא, באתר Transfermarkt איאד ח'וטבא, באתר Soccerway איאד ח'וטבא, באתר National Football Teams איאד ח'וטבא, באתר FootballDatabase.eu עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: איאד חוטבא חתם לארבע שנים, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2011 דוניא גנטוס, ממשיכה להתחזק: נאיל חוטבא חתם במכבי בני ריינה, באתר דאבל פס, 13 ביוני 2021
משפחת אלביצי

משפחת אלביצי (באיטלקית: Albizi או Albizzi) הייתה המשפחה ששלטה בפירנצה מ-1382 ועד 1434. המשפחה הייתה יריבה של בית מדיצ'י. מקור המשפחה בעיר ארצו ובניה הגיעו למעמד של אוליגרכיה מקומית בפירנצה ושלטו בממשלת הרפובליקה במשך שני דורות. בשנת 1378 ארגנה הגילדה של מנפצי הצמר מרד עממי בשלטון ("מהפכת כפכפי העץ"), משפחת אלביצי, בראש קבוצת משפחות עשירות אחרות, בהן משפחת סטרוצי, שכרה את שירותיו של שכיר החרב הנודע ג'ון הוקווד לדיכוי המרד והפכה לחזקה במשפחות העיר. מעמד המשפחה התחזק עוד ב-1382 לאחר שצבא פירנצה הביס, בסיועו של הוקווד ושכירי החרב שלו, את צבאו של ג'אן גלאצו ויסקונטי והעיר השיגה הסכם שלום עם דוכסות מילאנו החזקה, תוך שימור עצמאותה. ב-1427 הייתה משפחת אלביצי למשפחה העשירה והחזקה בעיר ללא ערעור. למרות שחברי המשפחה היו פטרוני אמנים, הם השקיעו את רוב התקציב העירוני בשכירת חילות שכירי חרב ובמסעות מלחמה נגד לוקה, פיזה, סיינה, מדינת האפיפיור ודוכסות מילאנו. אבי המשפחה היה מסו דלי אלביצי (1343-1417 ;Maso degli Albizzi). שני בניו היו רינלדו דלי אלביצי (Rinaldo degli Albizzi ;1370–1442) הבכור ולוקה (Luca Albizzi). בעוד שרינלדו היה יריבו של קוזימו דה מדיצ'י ובן בריתה של משפחת סטרוצי, היה לוקה חברו של קוזימו ללימודים ובן בריתו ואף חלק עמו את העניין באמנות. ב-1433 הצליח רינלדו לשכנע את ראשי הציבור להגלות את קוזימו דה מדיצ'י מהעיר, אך לאחר שפירנצה הפסידה בקרב מול דוכסות מילאנו, ירדה קרנה של משפחת אלביצי. שובו של קוזימו מהגלות זמן קצר לאחר מכן סימן את עלייתו של בית מדיצ'י כשליטי העיר ואת סוף תקופת משפחת אלביצי, שנאלצה לגלות מהעיר. אחיו של רינלדו, לוקה הורשה להישאר בעיר, נשא לאשה בת מדיצ'י ואף הפך לאחד מ"תשעת האזרחים הנכבדים", חבר הממשלה המצומצמת של העיר (Gonfaloniere di Giustizia). ג'ובאנה אלביצי-טורנאבוני (1468-1488 ;Giovanna Tornabuoni degli Albizzi) מסמנת התקרבות בין משפחות אלביצי ומדיצ'י. אביה החורג, ג'ובאני טורנאבוני (Giovanni Tornabuoni), היה דודו של לורנצו דה מדיצ'י. ג'ובאנה מופיעה במספר יצירות אמנות של הציירים סנדרו בוטיצ'לי (מופיעה בין השאר בפרסקו "ונוס ושלוש הגרציות מגישות מתנות לנערה צעירה") ודומניקו גירלנדיו. מדיה וקבצים בנושא משפחת אלביצי בוויקישיתוף ניקולו מקיאוולי, ההיסטוריה של פירנצה ספר III פרק שביעי, ספר IV פרק ראשון, ספר IV פרק שני (באנגלית) משפחת אלביצי באתר המילון ההיסטורי של הרנסאנס (Historical Dictionary of Renaissance) Eleanora degli Albizzi "משפחות אחרות", אתר הסדרה ההיסטורית "מדיצ'י" באתר PBS
ז'אן-מארק ארו

ז'אן-מארק אֵרו (נקרא בעברית גם ז'אן-מארק איירו; בצרפתית: Jean-Marc Ayrault; נולד ב-25 בינואר 1950) הוא פוליטיקאי סוציאליסט צרפתי. כיהן כראש הממשלה ה-20 של הרפובליקה הצרפתית החמישית מ-16 במאי 2012 עד 1 באפריל 2014. בנוסף כיהן כשר החוץ בממשלת צרפת מפברואר 2016 ועד מאי 2017. כמו כן, כיהן כראש העיר של סנט-ארבלן ונאנט וכנשיא הגוש הסוציאליסטי באספה הלאומית של צרפת (1997–2012). ז'אן-מארק ארו נולד במולברייה שבמן ולואר כבן הבכור מתוך חמישה ילדים לז'וזף ארו, פועל חקלאי שהפך מאוחר יותר לעובד בתעשיית הטקסטיל, ולז'ורז'ט אוזנו (נולדה ב-1928 בנאנט), תופרת שהפכה לעקרת בית במשרה מלאה. ז'אן-מארק למד תחילה בבית הספר היסודי הקתולי במולברייה, בין 1961 ל-1968 למד בבית הספר התיכון הציבורי בשולה ולאחר מכן החל את לימודיו בגרמנית באוניברסיטת נאנט, בשנה האקדמית של 1969/70 שהה למשך סמסטר אחד באוניברסיטת וירצבורג, ב-1971 סיים עם תואר בגרמנית מאוניברסיטת נאנט, נישא לבריז'יט טריאן, ושנה מאוחר יותר קיבל תעודת הוראה. ארו נותר באזור נאנט למשך שנת התמחותו בהוראה שהתקיימה ברזה (בצרפתית: Rezé) הסמוכה. בשנים 1973 – 1976 שימש כמורה לגרמנית בסנט-ארבלן. בצעירותו היה חבר בתנועת הנוצרים הצעירים באזורים הכפריים של צרפת, תחילה פעל מטעמם בשולה ולאחר מכן באוניברסיטת נאנט. ב-1971, הצטרף ארו אל המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לאחר לקיחת שלטון המפלגה בידי פרנסואה מיטראן והיה מסונף לפלג השמאלי במפלגה. ב-1976 נבחר למועצה הכללית של מחוז הלואר האטלנטי, לאחר מכן נבחר לראש העיר של סנט-ארבלן ב-1977 והיה בכך, בגיל 27 לראש העיר הצעיר ביותר בצרפת לעיר בעלת יותר מ-30,000 תושבים[דרוש מקור], את התפקיד מילא עד שנת 1989. ב-1979 הצטרף אל הוועד הלאומי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית ושנתיים לאחר מכן הצטרף אל ההנהלה. שנה מאוחר יותר עזב את המועצה הכללית של הלואר האטלנטי. הוא נבחר לראשונה לאספה הלאומית של צרפת ב-1986 כנציג מטעם הלואר האטלנטי והמשיך להיבחר לתפקיד זה באופן עקבי ולשמש בתפקיד זה עד להיבחרו לתפקיד ראש הממשלה. ב-1989 נבחר מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית להתמודד עבורה על ראשות עיריית נאנט, שנשלטה על ידי המפלגה הגוליסטית של ז'אק שיראק, ז'אן-מארק ניצח בבחירות ונבחר לראש עיריית נאנט, תפקיד אותו המשיך למלא עד להיבחרו לתפקיד ראש הממשלה. בבחירות הפנימיות במפלגה הסוציאליסטית תמך ז'אן-מארק בפרנסואה הולנד שאכן ניצח, קיבל את ראשות המפלגה והוביל את המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית אל השלטון. לאחר השבעתו של פרנסואה הולנד לנשיא, ז'אן-מארק הוכרז כמועמד מוביל להתמנות לתפקיד ראש ממשלת צרפת ואכן מונה לראש ממשלת צרפת. ב-31 במרץ 2014, בעקבות כישלונה של המפלגה הסוציאליסטית בבחירות לרשויות המקומיות ועקב חוסר אמון מוחלט של הציבור בממשלת צרפת, החליט ז'אן-מארק ארו להתפטר מתפקידו, ובכך התפרקה ממשלתו. הנשיא הולנד החליט למנות במקומו את שר הפנים, מנואל ואלס, לתפקיד ראש ממשלת צרפת. ב-11 בפברואר 2016 חזר ארו לממשלה בתפקיד שר החוץ, וסיים את תפקידו במאי 2017, כאשר לא המשיך לממשלתו של הנשיא הנכנס עמנואל מקרון. את תפקידו ירש שר ההגנה דאז ז'אן-איב לה דריאן. ארו נשוי לבריז'יט טריאן, ולהם שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-מארק ארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'אן-מארק ארו ז'אן-מארק ארו, ברשת החברתית פייסבוק ז'אן-מארק ארו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ynet, דיווח בצרפת: ראש הממשלה הבא - דובר גרמנית, באתר ynet, 15 במאי 2012 ז'אן-מארק איירו מונה לראש ממשלת צרפת
קרב עזה (312 לפנה"ס)

קרב עזה הוא קרב במלחמת הדיאדוכים השלישית בין תלמי הראשון, מלך מצרים התלמיית, ודמטריוס הראשון פוליורקטס, מלך מוקדון. בסוף שנת 312 לפנה"ס יצא תלמי עם צבאו ממצרים במטרת פלישה לסוריה. הוא עבר דרך פלוסיום וצפון סיני והגיע סמוך לעזה עם כוח של 18,000 חיילי חי"ר ו-4,000 פרשים. דמטריוס יצא מולו עם צבאו והשתלט על העיר עזה. בקרב שנערך בסמוך לעיר הצליח תלמי לנטרל את כוח הפילים של דמטריוס ובכך הכריע את הקרב לטובתו. דמטריוס איבד 500 חיילים ו-13 פילי קרב, ו-8,000 מחייליו נפלו בשבי בשעה שניסו להציל את חפציהם שהיו בעיר. אחרי ההפסד בשדה הקרב, נסוג דמטריוס תחילה לאזור אזוטוס (סמוך לאשדוד) ומאוחר יותר לעיר טריפוליס שבפיניקיה. מדיה וקבצים בנושא קרב עזה בוויקישיתוף Richard A. Billows, Antigonos the One-eyed: And the Creation of the Hellenistic State, University of California Press, 1997, p. 124-129 ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פמפרידין

פמפרידין (fampridine) היא תרופה בעלת תרכובת אורגנית המיועדת לשיפור מהירות ההליכה אצל חולי טרשת נפוצה ונמכרת בישראל בשם המסחרי פמפירה (Fampyra). הטיפול בתרופה מיועד לחולי טרשת נפוצה מכל הסוגים עם 4-7 EDSS, החווים הפרעות בהליכה. הפרעה בהליכה שכיחה במיוחד במחלת הטרשת הנפוצה ומהווה מרכיב משמעותי בהערכת רמת הנכות של החולה (EDSS). הפגיעה בהליכה מקורה בנזק מצטבר במערכת העצבים המוטורית (פירמידלית) הגורם למתח שרירים מוגבר (ספסטיות), לחולשת שרירים ולחוסר יציבות. התרופה משפרת את מהירות ההליכה. במחקרים נמצא כי התרופה מגבירה את מהירות ההליכה בכ-25% בממוצע, אצל כ-40% מחולי הטרשת. פמפירה אושרה לטיפול בארצות הברית על ידי ה-FDA בשנת 2010 ונכנסה לסל התרופות בישראל בשנת 2012. Fampyra הוא סימן מסחרי של חברת ביוג'ן. בטרשת נפוצה נהרס המיאלין העוטף את העצב, דבר המביא לחשיפה של סיב העצב ולדליפת יונים דרך תעלות אשלגן פתוחות הנמצאות על פני שטח הפנים של העצב. פמפרידין פועלת על ידי חסימת אותן תעלות אשלגן (potassium channel blocker) ובכך למעשה, "מתקנת" את הנזק שנגרם לעצב על ידי המחלה ומשפרת את ההולכה החשמלית לאורך סיב העצב הלקוי. מחקר שלב III הכולל כ-300 חולי טרשת נפוצה התקפית ומתקדמת שטופלו במשך 14 שבועות בפמפרידין פורסם בכתב העת The Lancet בשנת 2009 . המדד העיקרי שנבדק במחקר היה T25FW: מהירות ההליכה למרחק של 25 צעדים (כ 7-8 מטרים). נבדקו גם מדדים סובייקטיביים הקשורים בהליכה (שאלון MSWS-12). במחקר זה נמצא כי פמפרידין שיפרה את המהירות ממוצעת בקרוב ל-25% אצל חולים שהגיבו לטיפול (35%-43% ) בהשוואה למהירותם בתחילת הניסוי. כמו כן נמצא שיפור בחוזק שרירי הרגליים. בנוסף, חולים אלו דווחו על שיפור משמעותי מאוד במדדים הסובייקטיביים הקשורים בהליכה כגון שימוש באביזרי עזר, יכולת ללכת מרחק גדול יותר ויכולת לעלות מדרגות. פמפרידין נמכר בטבליות בנות 10 מ"ג. המינון המקובל הוא טבלית אחת פעמיים ביום, עם מרווח של 12 שעות ביניהם. התופעות השכיחות ביותר הן: דלקות בדרכי השתן, נדודי שינה, סחרחורות, כאבי ראש, בחילה, חולשה, כאבי גב, בעיות שיווי המשקל, קשיי בליעה ונשימה, עצירות, שלשולים, קלקול קיבה, כאב גרון, תחושת בעירה ותחושות של עקצוצים או גירודים בעור. מדיה וקבצים בנושא פמפרידין בוויקישיתוף אתר התרופה (באנגלית) מדיסון פארמה Goodman A, et al. Lancet 2009; 373: 732–738. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סמל ברמן

סמל ברמן (בגרמנית: Bremer Wappen) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ברמן והוא קיים בשלוש גרסאות, גדולה, בינונית וקטנה. הסמל נכנס לשימוש ב-1366 והוא מציג מפתח לבן על שדה אדום. המפתח מייצג את פטרוס, פטרון קתדרלת ברמן. האישור הרשמי הראשון שניתן לעיר להשתמש בסמל היה ב-1811 על ידי נפוליאון. סמל זה הכיל את המפתח של פטרוס, שלוש דבורים על גבי צבעי נפוליאון, אדום וזהב. לפני נפוליאון הצבעים הדומיננטיים של העיר היו אדום ולבן, צבעיה של ברית ערי הנזה. ב-1568 הוחלפו תומכי הסמל ממלאכים לאריות, כפי שהם כיום ונוסף הכתר. כיום משמש המפתח לבדו סמל מוקטן של הרשויות. דגל ברמן מדיה וקבצים בנושא סמל ברמן בוויקישיתוף הסמל באתר ממשלת ברמן (גרמנית) Bremen (Germany) crwflags.com Heraldry of the world - Outdated file(הקישור אינו פעיל, 23 במרץ 2023)
אריה קטן

אריה קטן היא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה בשמי הצפון, שהוגדרה בשנת 1687 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס. הקבוצה נראית כמשולש קטן בין קבוצת אריה לקבוצת הדובה הגדולה. מכיוון שהקבוצה הוגדרה רק במאה ה-17, אין סיפורי עמים או מיתולוגיות ידועים בנוגע אליה. 46 באריה (פרקיפואה) הוא הכוכב היחיד עם בהירות נראית מדרגה מתחת ל-4. זהו כוכב כתום במרחק של כ-100 שנות אור עם בהירות מדרגה 3.8. לכוכב זה אין ציון באייר, וכך אריה קטן היא המערכת היחידה שלכוכבה הבהיר ביותר אין ציון שכזה. β באריה קטן הוא כוכב ענק צהוב במרחק של כ-150 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.2. זהו הכוכב היחיד בקבוצה עם ציון באייר, אף על פי שאינו הבהיר ביותר. R באריה קטן הוא כוכב משתנה מסוג מירה. הוא קר, ובהירותו נעה בין 6.3 ל-13.2 במחזור של 372.19 ימים. בקבוצה יש מספר גלקסיות, אך כולן עמומות ולא ניתנות לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים. הבהירות מביניהן הן NGC-3344 ו-NGC-3486, שלהן בהירות מדרגה 10.5 וקוטר של כ-6 שניות קשת. Hanny's Voorwerp היא ערפילית פליטה מסתורית שככל הנראה מחזירה אור מקוואזר שכבה לפני כ-100,000 שנים. מדיה וקבצים בנושא אריה קטן בוויקישיתוף צילום של קבוצת אריה קטן אריה קטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לאדון

לאדון (ביוונית: Λάδων) היה דרקון דמוי נחש ששמר על עץ התפוחים המוזהבים שבגן ההספרידות. הוא הובס על ידי הרקולס. יש כמה גרסאות מי היו הוריו. על פי אחת, הוריו היו קטו ופורקיס, אלי ים יווניים קדמוניים. גרסה נוספת היא שהוא בנו של טיפון שהיה בעצמו דמוי נחש מהמותניים ומטה, ושל אכידנה. עוד השערה היא שהוא בנה של גאיה. הטענה הרווחת הייתה שללאדון היו הרבה ראשים, שכל אחד מהם דיבר בקול שונה. באסטרונומיה, קבוצת הכוכבים דרקון קרויה על שמו של לאדון. מדיה וקבצים בנושא לאדון בוויקישיתוף
דינה שור

דינה שוֹר (באנגלית: Dinah Shore;‏ 29 בפברואר 1916 – 24 בפברואר 1994) הייתה זמרת יהודייה-אמריקאית מובילה בשנות הארבעים ומנחת תוכניות אירוח ומוזיקה בטלוויזיה בשנות החמישים, השישים והשבעים והמשיכה להנחות תוכניות עד 1994. ב-1944 שיחקה ושרה בסרט אל הנשק לצידו של דני קיי. 20 שירים בביצועה צעדו במצעד הפזמונים של בילבורד לאורך שנות ה-40 וה-50 וארבעה מתוכם הגיעו למקום הראשון. להיטה הגדול ביותר היה "Buttons And Bows", משנת 1948, ששהה 10 שבועות בראש המצעד. זכתה בשישה פרסי אמי. המגזין TV Guide דירג אותה במקום ה-16 בין כוכבי הטלוויזיה של כל הזמנים. ב-1994 נפטרה שור מסרטן השחלות. מדיה וקבצים בנושא דינה שור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דינה שור דינה שור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דינה שור, באתר AllMovie (באנגלית) דינה שור, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דינה שור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דינה שור, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דינה שור, באתר ספוטיפיי דינה שור, באתר Last.fm (באנגלית) דינה שור, באתר AllMusic (באנגלית) דינה שור, באתר MusicBrainz (באנגלית) דינה שור, באתר Discogs (באנגלית) דינה שור, באתר Genius דינה שור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נתונים ביוגרפיים באתר TV Guide (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמיד

שמיד (Schmid) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו נפח. האם התכוונתם ל... אנטון שמיד (מדפיס) – מדפיס ספרי קודש עבריים אנטון שמיד (חסיד אומות העולם) – חייל אוסטרי, חסיד אומות העולם היינריך קספאר שמיד – מלחין גרמני הלל שמיד – פרופסור ישראלי לעבודה סוציאלית שמידט שמיט
מאיר זמיר

מאיר זמיר (נולד בשנת 1948) הוא תת-אלוף לשעבר בצה"ל, אשר עוטר בעיטור העוז. זמיר נולד וגדל בזכרון יעקב. התגייס לצה"ל בשנת 1966 ושירת בחיל השריון. הוא עבר הכשרה כאיש צוות טנק, לחם במלחמת ששת הימים ולאחריה מונה למפקד טנק. בהמשך עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. במלחמת יום הכיפורים שירת כמפקד פלוגה ג' בגדוד 82 בחטיבה 7. הפלוגה סופחה לגדוד 77 של החטיבה, וזכתה לכינוי "כוח טייגר". בלילה הראשון במלחמה השמידה פלוגתו כ-30–35 טנקים ונגמ"שים סוריים, ובכך סייעה לבלימת הטנקים של חטיבה 43 הממוכנת הסורית, שניסתה לפרוץ מדרום לקוניטרה. המארב של כוח טייגר נלמד באקדמיות הצבאיות ברחבי העולם. את המלחמה סיימה פלוגתו מבלי שאיבדה חייל או טנק. על האופן בו לחם ופיקד על הכוח הוענק לו עיטור העוז. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד ולאחר מכן שימש כמפקד חטיבה 7 בשנים 1984-1982, וכמפקד חטיבת בית הספר לשריון בשנים 1987-1986. בהמשך שירותו הצבאי הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 1990–1991 שימש כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בשנת 1999 נעצר בפרגוואי בחשד למעורבות בסחר והברחת נשק אולם שוחרר מחוסר ראיות. בשנת 2010 נעצר בישראל בחשד למעורבות בסחר באיברים. הפרשה הסתיימה בהסדר טיעון עם הפרקליטות שלפיו הוטל עליו קנס של 50,000 ש"ח ועונש של שלושה חודשי עבודות שירות, שבוטל בשל מצבו הרפואי. רנן שור, 40 טנקים סוריים, במחנה גיליון 3–4, 24 בספטמבר 1974, עמ' 19–20 יואב זיתון, תא"ל מוערך, אך מסתבך: מי אתה, מאיר זמיר?, באתר ynet, 7 באפריל 2010 אלי אשכנזי, פרשת סחר האברים תא"ל מאיר זמיר מהקרבות בגולן לעסקי ההשתלות, באתר הארץ, 8 באפריל 2010 שחר שטיינפלד, אין עוד יחידה כזאת(הקישור אינו פעיל), "הזיקית", 11 ביוני 2013 סמדר סלטון, הניצחון של פלוגת טייגר, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2013 דניאלה שאול, הפלוגה שלא צריכה אנדרטה, שישי בגולן, 13 באוקטובר 2016 עמוס גלבוע, ‏הנמר שנשכח מסיפורי הגבורה, מבט מל"מ 79, ספטמבר 2017, עמ' 44 פלוגת טייגר - מלחמת יום כיפור, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:40) עדות רס"ן מאיר זמיר (טייגר), בפני אוספי החומר של ועדת אגרנט, 17.4.74, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים אל"ם (מיל') אילן סהר, מורשת חטיבה 7 בקרבות רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים - חלק א' - קרבות הבלימה, זרקור - מחלקת היסטוריה צהל, 2013 המארב הלילי של טייגר, מלחמת יום הכיפורים - מפי לוחמים, 1973, תיק - 1986-157-342 אילן סהר, הלחימה בדרום פתחת קוניטרה ובמוצב 109, 2003 אילן סהר, עד קצה היכולת - חטיבה 7 בקרבות הבלימה, שריון גיליון 44, 2013, עמ' 83 פנחס וולף, ראיתי את העוצמה שיש לי ביד - של גדוד טנקים, לא של פלוגה, באתר הגבורה, במחנה, 22 בדצמבר 2006, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה" Richard Stottler, Spencer Menlove, Drew Downes, Artificial Intelligence Techniques for Semi-Automated Forces Based on Potential Tactics, ‏4 באוקטובר 1996, עמ' 17 פנחס וולף, ראיתי את העוצמה שיש לי ביד - של גדוד טנקים, לא של פלוגה, באתר הגבורה, במחנה, ‏22 בדצמבר 2006, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה" אורי מילשטיין, מי יתעקש?, דבר, 30 בספטמבר 1983 עיטור העוז שהוענק למאיר זמיר, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל; מאיר זמיר, באתר הגבורה דויד בר-יוסף, "בוגו" יצא גם מזה..., אתר מקומון "גפן", 9 באפריל 2010 יוסי מזרחי, ‏סוחר האיברים לא יישלח למאסר, באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2011 ישראל היום: גיליון "40 שנה למלחמת יום כיפור", 13 בספטמבר 2013
ליאור כרמלי

ליאור כרמלי (נולד ב-1 באוקטובר 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף. שימש ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר, מפקד אוגדת איו"ש, מפקד מערך המבצעים המיוחדים וראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן. כרמלי נולד וגדל בראשון לציון. התגייס לצה"ל בשנת 1986, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד 202 בין השנים 1991–1993, בין היתר בלחימה ברצועת הביטחון. בשנת 1994 עבר לשרת בסיירת מטכ"ל, ומונה למפקד פלגת ההכשרות ביחידה. בהמשך מונה ל"מצביא" מבצעים. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הסיירת. במסגרת תפקידיו השתתף במבצעים רבים. ב-12 ביוני 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד עד שנת 2009. לאחר מכן מונה למפקד חטיבה 226, ושימש בתפקיד בין השנים 2009–2011. ב-11 באוקטובר 2011 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בשנת 2013 מונה למפקד מערך המבצעים המיוחדים, לאחר שראש אמ"ן, אביב כוכבי, החליט להרחיב את היחידה, ממחלקה בפיקודו של אל"ם למערך בפיקודו של תא"ל, והיה לראשון שעמד בראש היחידה במתכונתה החדשה. את תפקידו סיים בשנת 2015, ב-5 באוגוסט 2015 מונה למפקד אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד עד 13 בספטמבר 2017. ב-1 בפברואר 2018 הועלה לדרגת אלוף וב-4 בפברואר מונה לראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר, תפקיד אותו מילא עד 19 בינואר 2022. בסיום תפקידו פרש מצה"ל. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, מונה לעמוד בראשות חמ"ל המרכז את נושא הנעדרים והחטופים בצה"ל. כרמלי נשוי לאפרת ואב לשלושה. בעל תואר ראשון ושני בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא ליאור כרמלי בוויקישיתוף מערכת אתר צה"ל, תא"ל ליאור כרמלי מונה לראש חטיבת ההפעלה באמ"ן, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 באוקטובר 2011 חילופי משמרות בחטיבת ההפעלה באמ"ן בכתב העת "רואים מל"מ" 9, אוקטובר 2011 מפקד חדש לאוגדת יהודה ושומרון: תא"ל ליאור כרמלי, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 5 באוגוסט 2015 אמיר בוחבוט‏, לרצוח במרחק דקה מהבית: חוליות הטרור המקומיות מאתגרות את ישראל, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2015 מערכת 'גודל השעה' 2015–2016: למידה והתפתחות המענה המבצעי, בין הקטבים, גיליון 15, מרץ 2018, עמ' 137–148. מערכת אתר צה"ל, תא"ל ליאור כרמלי מונה לראש חטיבת ההפעלה באמ"ן, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 באוקטובר 2011 יואב לימור, מה עובר על סיירת מטכ"ל, באתר ynet, 13 ביולי 2007 אמיר בוחבוט‏, לרצוח במרחק דקה מהבית: חוליות הטרור המקומיות מאתגרות את ישראל, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2015 אפרת וייס, אל"מ ליאור כרמלי מונה למפקד חטיבת מנשה, באתר ynet, 12 ביוני 2007 אחיקם משה דוד, קצינים באמ"ן: מינויים לא ראויים גורמים לפגיעה מבצעית, באתר nrg‏, 16 במאי 2012 יוחאי עופר, הרמטכ"ל הורה על שורת מינויים בכירים בצבא, באתר nrg‏, 22 בספטמבר 2014 קובי פינקלר, מפקד חדש באיו"ש:"אין יום שדומה לקודמו", באתר ערוץ 7, 5 באוגוסט 2015 אלוף ליאור כרמלי מונה לראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר, באתר צה"ל, 4 בפברואר 2018 אלוף ערן ניב נכנס לתפקידו כראש אגף התקשוב, באתר צה"ל, 19 בינואר 2022 אבי בר-אלי, התשובה של צה"ל למינוי הפוליטי של נתניהו, באתר TheMarker‏, 10 באוקטובר 2023
יוליה פצ'ונקינה

יוליה סרגייבנה פצ'ונקינה (ברוסית: Юлия Сергеевна Печёнкина, נולדה ב-21 באפריל 1978 בקרסנויארסק) היא אתלטית עבר רוסיה, אלופת עולם (הלסינקי 2005) ושיאנית העולם בעבר (52.34 שניות, 8 באוגוסט 2003 בטולה), כ-16 שנים, בריצת 400 מטר משוכות ובמרוץ שליחים. היא מחזיקה בשיא העולם במירוץ השליחים 4x200 מטר (1:32.41, יחד עם יקטרינה קונדרטיבה, אירינה קברובה ויוליה גושצ'ינה). מחלת הסינוסיטיס מנעה ממנה להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ובאליפות העולם באתלטיקה בברלין (2009), והביאה לבסוף להחלטתה לפרוש מאתלטיקה. כיום עובדת פצ'ונקינה בסקטור הבנקאות. מדיה וקבצים בנושא יוליה פצ'ונקינה בוויקישיתוף יוליה פצ'ונקינה, באתר olympedia.org יוליה פצ'ונקינה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית יוליה פצ'ונקינה, באתר Track and Field (נשים)
עין איוב

עין איוב הוא מעיין בחופה הצפוני של הכנרת בבקעת טבחה ליד הגן הלאומי כפר נחום. שמו של המעיין מקורו במסורות דרוזיים המספרות שהנביא הקדוש איוב נרפא במי המעיין מהשחין שבו הוכה על ידי השטן. למי המעיין מיוחסות סגולות מרפאות. המעיין נמצא בין כביש 87 וגדת הכנרת. עד מלחמת העצמאות נקרא המעיין "מרחץ איוב" או "חמאם אל-איוב". הגישה למעיין היא דרך מדרגות המגיעות לרחבת המעיין. מעל המעיין בנויה בריכה עתיקה גדולה עגולה בצורת גליל, הבנויה מאבן. גובהה הפנימי של הברכה 6.5 מטר, קוטרה 2.5 מטר ועובי הקירות 1.5 מטר. זו בריכת הרמה עם גרם מדרגות לולייני. בריכות דומות נבנו על ידי הרומאים ששימשו להפעלת טחנות קמח. במאה ה-18 שופצו מבנים אלה, ותיארוך זמן בנייתה של הבריכה אינו ידוע. מליחות המים במעיין 1,000 מ"ג כלור לליטר, חום המים 27 מעלות צלזיוס, וספיקתו 20 מ"ק לשעה. קידוח "כנרת 7" של תה"ל במקום ליד בריכת המעיין, במסגרת הפעולה להטיית המעיינות שהמליחו את הכנרת פרצו המים בבאר ארטזית עם ספיקה של כ-600 מ"ק לשעה, ולא ניתנים לעצירה. בגלל מליחותם הנמוכה יחסית של המים (800 מ"ג כלור לליטר), החליטה תה"ל לאפשר את זרימת המים לכנרת, בניגוד לשאר המעיינות המלוחים המוזרמים בתעלה מיוחדת העוקפת את הכנרת. הקידוח הביא לפרצה בתחתית הבריכה ולכן מפלס המים בה נמוך. בעבר מילאו המים את הבריכה והם שימשו להשקיית חלקות חקלאיות באזור. מי הקידוח זורמים באמצעות צינור לכוון הכנרת דרך מצוק סלע גיר מעל הגדה, ונופלים לכנרת במפל בגובה של 4 מטר. מתחת למפל מספר בריכות התחומות באבני בזלת המתחברות לכנרת. מסביב לבריכה סבך של צמחייה. המפל נקרא - "המפל הנסתר" כאשר זרימתו יוצאת מבין אבני הבזלת לכנרת, ולמספר בריכות המתחברות אל הכנרת. זרימתו של המפל אחידה במשך כל עונות השנה, וטמפרטורת המים שלו קבועה - 24 מעלות. בתקופת הקיץ, כאשר בחוץ מגיעה הטמפרטורה לארבעים מעלות ומי הכנרת מתלהטים לשלושים מעלות, מי המפל נותרים קרירים וצוננים. בעונת החורף, כאשר האוויר ומי הכנרת מתקררים והטמפרטורה שלהם צונחת מתחת לעשרים מעלות, מי המפל מרגישים חמימים למגע. מעל כביש 87 נמצאת מערה שעל פי המסורת הדרוזית שהה בה איוב בעת בואו לטבול במי המעיין. שמו של המעיין מעיד על כך שהוא נקשר במסורות שונות לאיוב המקראי. לפי המסורת, איוב הגיע למעיין זה על מנת להירפא מהשחין שבו לקה. בבואו לרחוץ במי המעיין, והתגורר במערה שנראית על צלע ההר מעל למעיין, שנקראת על פי המסורת "מערת איוב". מדיה וקבצים בנושא עין איוב בוויקישיתוף עין איוב(הקישור אינו פעיל) באתר רשות הטבע והגנים ספי בן יוסף, חמאם איוב: בריאות לחופי הכנרת, באתר ynet, 15 בספטמבר 2005 תמי עוז, המפל הנסתר בכפר-נחום, באתר ynet, 3 בדצמבר 2002 משה גלעד, עין איוב - אחת הטבילות המיוחדות לאורך חופי הכנרת, באתר הארץ, 1 במאי 2024
1845 במדע

ערך מורחב – 1845 ויליאם פרסונס גילה שגלקסיית המערבולת היא גלקסיה ספירלית 8 בדצמבר – גילוי אסטראה, אסטרואיד מספר 5. 7 בפברואר – פגיעה באגרטל פורטלנד במוזיאון הבריטי. תחילת חפירות בנינוה וכלח על ידי אוסטן הנרי לייארד החפירות נמשכו עד לשנת 1851. תחילת חפירות באפסוס. 17 במרץ – הוצאת פטנט על גומייה. 14 בינואר – הקמת Physikalische Gesellschaft zu Berlin 28 באוגוסט – תחילת הוצאה לאור של סיינטיפיק אמריקן גילוי דיאמגנטיות על ידי מייקל פאראדיי ניסוח חוקי קירכהוף. שימוש ראשון בהרדמה במהלך לידה. 3 במרץ – גאורג קנטור, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1918) 27 במרץ – וילהלם רנטגן, פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל (נפטר ב-1923) 4 במאי – ויליאם קינגדן קליפורד, מתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1879) 16 ביולי – איליה מצ'ניקוב, רופא וביולוג רוסי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1916) 11 בספטמבר – אמיל בודו, ממציא צרפתי (נפטר ב-1903) 14 בנובמבר – אוליס דיני, מתמטיקאי איטלקי (נפטר ב-1918) 13 במרץ – ג'ון פרדריק דניאל, כימאי בריטי (נולד ב-1790) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.