laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שועל-מעופף ליילי

שועל-מעופף ליילי (שם מדעי: Pteropus lylei), המכונה גם עטלף השועל המעופף, הוא עטלף השייך לתת-סדרה עטלפים גדולים, שמוטת כנפיהם מגיעה עד ל-1.70 מטר. משפחה עטלפי פרי תת-משפחה עטלפי פירות אמיתיים. העטלף חי בקמבודיה, וייטנאם, דרום סין ותאילנד. עטלף השועל המעופף צמחוני וניזון בעיקר מפירות, עלים, צוף ואבקת פרחים. העטלף חי על עצים גבוהים עליהם הוא מקים את מושבותיו. גובה העצים מאפשר לעטלף לצנוח כלפי מטה ולפרוש את כנפיו הגדולות לתעופה. השועל המעופף פעיל בשעות היום ובעל ראייה חדה. העטלף משמש כמאביק של למעלה מ-300 מיני צמחים ובכך הוא ממלא תפקיד אקולוגי חשוב בהתחדשות היערות הטרופיים. עטלף זה משמש כמזון ונאכל על ידי האוכלוסייה המקומית הצדה אותו. סכנה נוספת הנשקפת לעטלף הוא איבוד בתי גידול בעקבות תמותת עצים מתאימים ואי החלפתם באחרים. העטלף נזקק לעצים עם ענפים חשופים. בתאילנד זוהו 11 מושבות, מושבת העטלפים הגדולה ביותר בתאילנד כוללת 3,000 פרטים. בווייטנאם ידועות שלוש מושבות. מדיה וקבצים בנושא עטלף השועל המעופף בוויקישיתוף שועל-מעופף ליילי, באתר ITIS (באנגלית) שועל-מעופף ליילי, באתר NCBI (באנגלית) שועל-מעופף ליילי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שועל-מעופף ליילי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל-מעופף ליילי, באתר GBIF (באנגלית) עטלף השועל המעופף באתר הרשימה האדומה של IUCN סרטון וידאו - עטלפי שועל-מעופף במושבה על עצים סביב מקדש בתאילנד Flying Foxes Vs Freshwater Crocodile - Lands of the Monsoon - BBC, ערוץ BBC Earth ביוטיוב שועל-מעופף ליילי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ווריקשייר

ווריקשייר (באנגלית: Warwickshire) הוא מחוז בחבל הארץ מערב המידלנדס שבאנגליה. עיר הבירה של המחוז היא ווריק (25,434 תושבים) והעיר הגדולה ביותר בה היא נניטון (70,721 תושבים). האזכור ההיסטורי הראשון של ווריקשייר הוא במאה ה-11, כאזור בממלכת מרסיה. השם ווריקשייר הוא צירוף של ווריק ושייר (סיומת נפוצה באנגלית שמשמעה מחוז), כלומר מחוז ווריק (על שם העיר ווריק). שם העיר ווריק משמעו "יישוב ליד הוויר" (ויר - סכר נמוך). במהלך המהפכה התעשייתית במאות ה-18 וה-19 כלל המחוז את ערי התעשייה קובנטרי וברמינגהאם, מכרות פחם מהגדולים במדינה בצפון המחוז, ונתיבי תחבורה חשובים כמו תעלת אוקספורד - היה זה אחד המחוזות המתועשים ביותר בממלכה. בשנת 1974 הוצאו מהמחוז הערים ברמינגהאם וקובנטרי וסביבתן, ויצרו את מחוז וסט מידלנדס. האיש הידוע ביותר שהגיע ממחוז זה הוא כנראה ויליאם שייקספיר שגדל בסטרטפורד על האייבן. עיר מוכרת במחוז היא רגבי, שבה נוסד משחק הרגבי. המחוז נחשב למחוז בגודל ממוצע באנגליה ובעל צפיפות אוכלוסייה נמוכה. רוב אוכלוסיית המחוז ממוקמת בערי הצפון והמרכז, באזורים שהיו מתועשים יותר במהלך המאה ה-19 בתעשיית הפחם והטקסטיל. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא גבעת אברינגטון (261 מטר) הנמצאת בדרום מערב המחוז. תת המחוזות של ווריקשייר: צפון ווריקשייר נניטון ובדפורד רגבי סטרטפורד על האייבון ווריק מדיה וקבצים בנושא ווריקשייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ווריקשייר ווריקשייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתוך מפקד אוכלוסין משנת 2001.
נמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט

נמל התעופה הבינלאומי וינה (בגרמנית: Flughafen Wien) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול באוסטריה המשמש כשער הכניסה האווירי הראשי שלה. נמל התעופה סמוך לעיר שווכאט (Schwechat), כ-18 ק"מ דרומית לווינה ו-50 ק"מ מברטיסלאבה. הנמל משמש גם כבסיסן של חברות התעופה אוסטריאן איירליינס ויורווינגס. בשנת 2009 עברו בנמל 18,114,103 נוסעים ב-243,430 טיסות. בנמל מועסקים כ-18,000 עובדים. נמל התעופה נבנה בשנת 1938 על ידי חיל האוויר הגרמני כשדה תעופה צבאי, ובדצמבר 1944 חלקים משדה התעופה שימשו כמחנה ריכוז נאצי. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של אנגליה וצרפת עד שנת 1955, אז קיבלה אוסטריה את עצמאותה. בשנים 1959–1960 הורחב המסלול ונבנה הטרמינל החדש, ובשנת 1972 נסלל המסלול השני. בדצמבר 1985 הותקפו דלפקי חברת אל על בנמל על ידי מחבלים פלסטינים. בשנת 2005 נבנה מגדל הפיקוח החדש, הגבוה ביותר באירופה[דרוש מקור]. בנמל התעופה ארבעה טרמינלים: טרמינל 1 משמש בין השאר את החברות בנוסף לחברות רבות של בריתות התעופה SkyTeam וOneworld. טרמינל 1A משמש מספר חברות תעופה זולות. טרמינל 2 הוקם בשנת 1960, ושימש בעיקר חברות תעופה זרות. נסגר לשיפוצים עד 2018 בקירוב. טרמינל 3 הוא הטרמינל החדש ביותר, ומשמש בין השאר את אוסטריאן איירליינס ואת אל על, בנוסף לחברות תעופה רבות של ברית התעופה Star Alliance. בשל צמיחה מתמדת בשיעור הנוסעים והמטענים, הוחלט על מספר פרויקטים: מגדל פיקוח חדש - בנייתו הסתיימה ב-2005, גובהו 109 מטר - הגבוה ביותר באירופה. טרמינל Skylink - בנייתו החלה בשנת 2006 והסתיימה ב-2011, הטרמינל הופעל במחצית 2012. הטרמינל החדש יכול לקלוט חמישה מטוסי איירבוס A380. מסלול טיסה שלישי - בנייתו החלה ב-2010. רכבת: תחנה חדשה לרכבת התחתית שמגיעה למרכז העיר ב-16 דקות, וכן בניית מסילה לברטיסלאבה. אוסטריאן איירליינס מפעילה 18 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. אל על מפעילה שתי טיסות יומיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. החל מ-15 ביוני 2018 חברת התעופה ויז אייר מפעילה 4 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון. נכון למאי 2019 החברה מפעילה טיסה יומית בקו. החל מחורף 2019 החברה תפעיל 9 טיסות שבועיות בקו. החל מ-17 בנובמבר 2018 מפעילה חברת התעופה ויז אייר 2 טיסות שבועיות עונתי בין הנמל לאילת. החל מאוקטובר 2019 מפעילה לאודה (אנ') טיסה יומית בין הנמל לנתב"ג. בנובמבר 1969 חטפו שני אזרחים פולנים מטוס של חברת לוט ודרשו מקלט מדיני, החוטפים נעצרו ללא התנגדות. בדצמבר 1971 התנגש מטוס DC-9 של סוויסאייר עם מטוס קטן מדגם Beechcraft Baron, הטייס נהרג. בספטמבר 1984 מטוס מדגם פיירצ'יילד מטרו התרסק במהלך הנחיתה, 10 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. ב-27 בדצמבר 1985 זרקו מחבלים פלסטינים רימוני יד לעבר דלפקי אל על. בתקרית נהרגו שלושה ו-39 נפצעו. ביולי 2000 מטוס איירבוס A310 של חברת TUIfly שהיה בדרכו מחאניה להנובר נחת נחיתת חירום בשדה התעופה, 26 מתוך 142 הנוסעים נפצעו. הרכבת בשדה התעופה בניית הטרמינל החדש מגדל הפיקוח מגדל הפיקוח הישן (המגדל החדש ברקע) שקיעה בנמל התעופה, 2021 אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט תמונות מנמל התעופה https://passportnews.co.il/וויזאייר-תפעיל-9-טיסות-שבועיות-בקו-תא-ו/ בעונת החורף "Wizz Air משיקה קו חורף מוינה לאילת - Passportnews". Passportnews. 2018-07-11. נבדק ב-2018-07-12. דני שדה, לאודה מגיעה לישראל: הלוך-ושוב לווינה ב-40 אירו, באתר ynet, 27 באוקטובר 2019
מרקוס גאביוס אפיקיוס

מרקוס גאביוס אפיקיוס (בלטינית: Marcus Gavius Apicius) הוא שמו של רומאי המייצג את הראוותנות ואת אנינות הטעם במזון של רומא בראשית ימי הקיסרות הרומית. הוא חי בשלהי המאה הראשונה לפנה"ס וראשית המאה הראשונה לספירה, והיה מפורסם בזכות תכונותיו בימיו של הקיסר טיבריוס. אפיקיוס היה מקושר לבית הקיסר ודומה שהיה אדם עשיר. על אחרית ימיו מדווח הפילוסוף הרומאי סנקה, המספר כי הלה בזבז על מזון ועל השגתו (כגון נסיעה מיוחדת לאפריקה משום ששמע שסרטניה גדולים יותר ממה שהכיר), עד שבזבז הון של מאה מיליון ססטרצים בסוגיה זו. מאחר שנותרו בידו עשרה מיליון ססטרצים בלבד שהביאו לידי פחד כי ירעב, התאבד בשתיית רעל. מרקוס גאביוס אפיקיוס ככל הנראה היה חייב את הקוגנומן שלו (שמו השלישי) לאפיקיוס מוקדם יותר, שחי בשנות ה-90 של המאה ה-1 לפנה"ס וזה היה שם משפחתו. אם אכן כך, השם "אפיקיוס" קיבל את המשמעות "אנין טעם" כתוצאה מפרסומו של אותו חובב ראוותנות מוקדם יותר. אנקדוטות אודות מרקוס אגביוס אפיקיוס פזורים במקורות שונים בני זמנו ומעט אחריו וביניהם המדקדק היווני אפיון, ההיסטוריון טקיטוס, מרטיאליס, פליניוס הזקן (המספר על אפיקיוס המייעץ לבנו של הקיסר שלא לאכול כרוב בשל היותו מאכל המוני), קלאודיוס איליאנוס, סנקה, ואחרים. ערך מורחב – אפיקיוס שמו של מרקוס גאביוס אפיקיוס נודע בעיקר בשל ספר בישול רומאי המיוחס לו בטעות. הלה כתב אומנם שני ספרי בישול, האחד ספר בישול כללי, והשני ספר על אודות רטבים, אך אלה לא שרדו. הספר ששרד עד ימינו, תחת השם הנ"ל, אינו מפרי עטו, אלא של מחבר אנונימי בן המאה הרביעית לספירה. הספר הוא היחיד בתחום זה של הבישול הרומאי ששרד מן העת העתיקה, והוא מופיע תחת הכותר "אפיקיוס", או 'על אודות ענייני הבישול'. דומה שייחוס הספר לאדם בשם קֵליוס אפיקיוס, הנובע מן רשום בראש אחד מכתבי היד ששרדו: API CAE הוא מוטעה. בספר נאספו כ-500 מתכונים, כאשר כ-300 מהם מיוחסים למרקוס גאביוס אפיקיוס. יש בספר מתכונים פשוטים, הוראות טיפול במזון (כבישה, השריה, מילוי, ובעקבותיהם מנות כמו 'בשר חזיר בדבלים ודבש'), אך יש בו גם מנות מוזרות וראוותניות למדי כמו 'לשונות של ציפורי פלמינגו', המייצגים את הראוותנות של החברה הגבוהה הרומאית. זהו בהחלט ספר בישול מעשי, והוא דומה על פי תוכנו לספרי בישול מודרניים. הספר מתחלק לעשרה פרקים כדלקמן: 1. על הטבח (שֵף); 2. בשר; 3. ירקות; 4. מנות שונות; 5. קטניות; 6. עוף; 7. מנות לטעם אנין (גורמה); 8. הולכים על ארבע; 9. מזון מן הים; 10. דגים. חלק מן המתכונים אינם מתאימים בתוכנם לפרק בו הם מצויים. מתכון לדוגמה (אפיקיוס פרק 6, 9, 4): עוף נומידי: "הכן את העוף, בשל אותו, רחץ אותו, השרה אותו במיץ של צמח הלאסר, פלפל אותו, טגן אותו. רסק פלפל, קימל, זרעי קוריאנדר (כוסברה), שורשי לאסר, פיגם, תמרים, צנוברים, חומץ, דבש. הוסף לו גארום ושמן לפי הטעם. לאחר רתיחתו הוסף קמח עמילן והגש." J. Andre, De RE Coquinaria, Bude, 1974 Marry Ella Milham, DE RE Coquinaria, Teubner Leipzig, 1969 מדיה וקבצים בנושא מרקוס גאביוס אפיקיוס בוויקישיתוף מרקוס גאביוס אפיקיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרקוס גאביוס אפיקיוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
דארל

האם התכוונתם ל... ג'רלד דארל – חוקר טבע, מטפל בחיות, סופר ומנחה טלוויזיה לורנס דארל – סופר ומשורר אנגלי, אחיו של ג'רלד דארל קרן דארל לשימור חיות וגן החיות ג'רזי – קרן שהקים ג'רלד דארל על האי ג'רזי[1] דיימבאג דארל – גיטריסט אמריקאי דאל דל (פירושונים)
משה קראוס (חזן)

משה שמעון קראוס (15 באוגוסט 1922 – 29 במאי 2023) היה החזן הצבאי הראשי הראשון בצה"ל. משה שמעון קראוס נולד באוז'הורוד שבצ'כוסלובקיה (בתחומי אוקראינה של ימינו) להוריו מאיר קראוס והניה בתו של אשתו של רבי ישעיהלה מקרסטיר. בילדותו אהב לשיר ועל כן הזמין אותו החזן חיים רוזנברג מסבלוש להופיע כסולן בקונצרטים שלו לראשונה בגיל 8 שנים. כנער למד בישיבה בעיר מונקאץ' ולמד חזנות בגיל 16 אצל החזן לייבוש מילר וכן למד שירה קלאסית אצל פרופ' וולף תקופה קצרה. בשנת 1939 התמנה לחזן בעיר סיגט, ובשנת 1940 עבר לבודפשט לשמש בה כחזן. את תקופת מלחמת העולם השנייה שרד במחנה הריכוז ברגן-בלזן. לאחר המלחמה עלה למדינת ישראל והתגייס לצה"ל. תחילה שירת כמדריך בשריון, אך כשהוזמן לשיר את הברכות בחופה של חבר מהצבא, שמע אותו הרמטכ"ל דאז יגאל ידין והציע לו להתמנות לחזן הצבאי הראשי הראשון. כשביקש להשתחרר בתום שירותו הסדיר, זומן שוב אל ידין שביקש ממנו לחתום לשנתיים נוספות וקראוס נענה לבקשה. לאחר שחרורו מצה"ל, בשנת 1952, עבר לאנטוורפן שבבלגיה שם כיהן כחזן הראשי של הקהילה. בעקבות בעיות בריאות מהן סבלה אשתו, המליצו להם הרופאים לעבור לאקלים חם יותר, ובשנת תשט"ז קיבל קראוס את הזמנת הקהילה ביוהנסבורג ועבר לדרום אפריקה. בעקבות המצב הפוליטי הקשה בדרום אפריקה, עבר קראוס בשנת תשכ"ח לכהן כחזן באוטווה בירת קנדה, שם התגורר עד פטירתו בשנת תשפ"ג. משה שמעון היה הבכור מתוך 9 אחים, ואשתו רבקה יפה הייתה ילידת גרמניה, ולא היו להם צאצאים. אביו מאיר קראוס היה סופר סת"ם, ונרצח בשואה באושוויץ בגיל 40. אימו הניה, בתו של ר' ישעיהלה מקרעסטיר. נרצחה בשואה בגיל 38 באושוויץ. אחיו יוסף קראוס, נפטר במחנה ריכוז בשואה. אחיו חיים יצחק קראוס, נפטר במחנה ריכוז בשואה. אחיו פנחס (פינצ'י) קראוס, נפטר במחנה ריכוז בשואה. אחותו שיינדל קראוס, נפטרה במחנה ריכוז בשואה. אחותו פסלה קראוס, נפטרה במחנה ריכוז בשואה. אחותו רבקה קראוס, שרדה את מחנה הריכוז בשואה ולימים חיה בניו-יורק ארצות הברית. אחותו גיטל קראוס, שרדה אף היא את מחנה הריכוז בשואה. אחיו צבי קראוס, שרד אף הוא מחנה הריכוז בשואה ולימים עלה לישראל וחי בה. משה קראוס, דף שער בספרייה הלאומית חיים אדלר, החזן משה קראוס, חזן ראשי ראשון לצה"ל, באתר "לשמוע אל הרינה ואל התפילה" משה קראוס, קטע חזנות, סוכות 2010, אוטווה, קנדה מוישהל'ה דער זינגער - גנזך קידוש השם, באתר גנזך קידוש השם, ‏1 ביוני 2023 ציוץ של German Embassy in Ottawa ברשת החברתית אקס (טוויטר), ‏15 באוגוסט 2022 ריאיון עם קראוס, שבועון משפחה, כ"ח באלול תשע"א עדו בן פורת, בגיל 100: החזן הראשי לצה"ל הראשון הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 30 במאי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איל ניגוח

אֵיל נִגּוּחַ הוא כלי מצור ששימש לפריצת שערי מבצר וביקוע חומות בעת העתיקה, מתקופות פרהיסטוריות ועד ימי הביניים המאוחרים. המתקן הורכב מבול עץ או אבן עבה, קשה וכבד, ומבסיס יציב ונייד. בתקופות מסוימות ייצרו גם ראשי ניגוח ממתכות, כמו ברונזה. בעת הפעלתו, איל הניגוח הובא אל המטרה, שהייתה קיר או שער אותו רצו להבקיע. מהבסיס נתלה ה"מַגָּח", בול העץ, כך שהיה במרחק סביר מהקרקע. אל בול העץ היו קושרים חבלים, כך שהוא היה תלוי מעל לבסיס בתוך מסגרת מיוחדת (לרוב עם גג) שהגנה על מפעילי האיל מחיצים ושמן רותח שנורו ונשפכו בידי מגיני המטרה, ואיפשרה להם להתקרב למטרה. משיכה של בול העץ אחורה ושחרורו הייתה מביאה אותו בעוצמה קדימה. הוא היה פוגע במטרה, ולאחר מספר חבטות ממוטט אותה. כדי שאיל ניגוח יהיה יעיל בביקוע חומות, גובהו של הראש (בול העץ) מעל הקרקע אמור היה להיות בהתאם למטרה. פגיעה במטרה במקום גבוה יותר הקלה על מיטוטה. עם זאת, כיוון גבוה מדי, מוטט רק חלק קטן מהמטרה. בהתאם, אם שטח הפגיעה היה קטן מדי, היה צורך במספר ניסיונות רב על מנת למוטט את המטרה. כיוון שהחומות היו חזקות מדי ברוב המקרים לפריצה בשיטה זו, השתמשו בכלי בעיקר כדי לפרוץ שערים ודלתות. כלי הניגוח היה כבד מאוד, והיה צורך במספר אנשים על מנת לגרור אותו למטרה ולהשתמש בו. מתגליות ארכאולוגיות התברר שגם מבצרים בארץ ישראל בתקופת התנ"ך נכבשו בעזרת שימוש באיל ניגוח. מדיה וקבצים בנושא איל ניגוח בוויקישיתוף חן מלול, אילי ניגוח בכתב-יד עתיק, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, יוני 2020 איל ניגוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוח חואן דה פוקה

לוח חואן דה פוקה הוא לוח טקטוני הקרוי על שם חואן דה פוקה, תעתיק מקובל לספרדית של שמו של הנתב ומגלה הארצות היווני יואניס פוקס (Ιωάννης Φωκάς), שביקר במקום ב-1592. לוח זה נמצא ממזרח לחוף המערבי של ארצות הברית והוא נסגר כלפי הלוח הצפון-אמריקאי ונוחת תחתיו באזור הפחתה הנקרא "קסקדיה" על שם הרי רכס קסקייד שנוצרו מהפחתה זו. רכס הרי החוף שבין קולומביה הבריטית לצפון קליפורניה נוצרו כתוצאה מאזור הפחתה זה. מצפון ומדרום לו מתחכך לוח דה פוקה בלוח הפסיפי, יוצר איתו גבול פתיחה וגורם לפעילות געשית עזה, החיכוך הדרומי הוא העתק סן אנדראס. מכל צדדיו מהווה הלוח חלק מחגורת האש של האוקיינוס השקט. במהלך הזמן נפרדו מהלוח שני חלקים - הלוח הצפוני, לוח אקספלורר, שנפרד לפני כ-5 עד 18 מיליון שנה, והדרומי, לוח גורדה שהתנתק מאוחר יותר לפני כ-4 מיליון שנה. לוח דה פוקה גם הוא השתייך בעבר ללוח גדול יותר שנקרא לוח פרלון (farallon) שכלל אז גם את לוח נסקה ולוח קוקוס. מדיה וקבצים בנושא לוח חואן דה פוקה בוויקישיתוף
ג'ספר (אלבמה)

ג'ספר היא עיר במחוז ווקר, אלבאמה, ארצות הברית. במפקד תושבים שנערך בשנת 2000 עמדה האוכלוסייה ב-14,659 תושבים. נכון ל-1 ביולי 2006, צמחה האוכלוסייה ל-15,117. העיר נחשבת כאחת המובילות בעולם בייצור וייצוא פחם. לפי לשכת האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר 69.9 ק"מ רבוע, מתוכם 0.04% בלבד הם מים. ג'ספר, הנקראת על שם ויליאם ג'ספר, חייל אמריקאי במלחמת האזרחים, יושבה לראשונה ב-1815, אך לא הוכרה רשמית עד לשנת 1888. במלחמת האזרחים האמריקנית, חיילי האיחוד שהיו בדרכם לכבוש את סלמה, צעדו דרך העיר, שרפו מספר בניינים (ביניהם בית המשפט העירוני), והחרימו מספר חוות של תושבים בשביל אספקה לחיילים. מדיה וקבצים בנושא ג'ספר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ספר (באנגלית) ג'ספר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר המפרט על חיי הקהילה היהודית בג'ספר
הלוח הפסיפי

הלוח הפסיפי הוא הלוח הטקטוני הגדול והכבד ביותר בקרום כדור הארץ, העשוי רובו מקרום בזלתי. שטחו למעלה ממאה מיליון קמ"ר והוא נע לכיוון-צפון מערב בקצב של כעשרה ס"מ לשנה. ממזרח גובל בלוחות נסקה, קוקוס וחואן דה פוקה בגבול פתיחה, ועם הלוח הצפון-אמריקאי בגבול סגירה, באזור אלסקה, קנדה ומקסיקו ולאורך העתק סן אנדראס. ממערב נסגר הלוח הפסיפי עם הלוח האוסטרלי, הלוח הפיליפיני והלוח האמורי (כחלק מהלוח האירו-אסייתי). בגבולו הצפוני והמערבי נמצאת חגורת האש, והיא אחראית ליצירת האיים הרבים באוקיינוס השקט, בהם, איי יפן, איי מריאנה, האיים האלאוטים, טונגה וסמואה וכן הפיליפינים, באזור ההפחתה של הלוח הפסיפי, תחת הלוח הפיליפיני, נוצר שקע מריאנה, המקום העמוק ביותר בעולם. הגבול הדרומי הוא גבול פתיחה עם הלוח האנטארקטי ולוח קרוליין. במרכז האוקיינוס השקט ישנם גם איים שנוצרו על ידי נקודות חמות באמצע הלוח. הידועים שבהם הם איי הוואי, פולינזיה ואיי מרשל. מדיה וקבצים בנושא הלוח הפסיפי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתבסקה

האם התכוונתם ל... אתבסקה (נהר) – נהר בצפון אמריקה, אחד מיובליו של נהר מקנזי ימת אתבסקה – ימה במערב קנדה קרחון אתבסקה – קרחון הממוקם בהרי הרוקי הקנדיים, בפארק הלאומי ג'ספר מפל אתבסקה – מפל על נהר אתבסקה בשטח הפארק הלאומי ג'ספר מעבר אתבסקה – מעבר הרים בהרי הרוקי הקנדיים הר אתבסקה – הר בהרי הרוקי הקנדיים אתבסקה (משפחת שפות) – משפחת שפות בצפון אמריקה השייכת לשפות נה-דנה אתבסקה (עם) – עם ילידי בצפון אמריקה
סנטה מריה (ספינה)

סנטה מריה (בספרדית: Santa María), ובשמה המלא La Santa María de la Inmaculada Concepción ("סנטה מריה של העיבור ללא חטא"), הייתה קאראק קסטיליאנית, הגדולה בשלוש האוניות עימן חצה כריסטופר קולומבוס את האוקיינוס האטלנטי בהפלגתו הראשונה (אנ') ב-1492. רב החובל והבעלים של האונייה היה חואן דה לה קוסה (אנ'). שתי האוניות הנוספות במשלחת היו הקרוולות "ניניה" (Niña) ו"פינטה" (Pinta). הספינה הייתה קאראק תלת-תרנית באורך של כ-23 מטרים וברוחב מרבי של כשבעה וחצי מטרים. השוקע שלה היה יחסית גדול - 2 מטרים, דבר שלא איפשר לה גישה לחופים רדודים. הספינה נבנתה בגליסיה, בצפון-מערב ספרד ושימשה כספינת סוחר בבעלותו של חואן דה לה קוסה (Juan de la Cosa). במהלך ההפלגה שימש קולומבוס כרב חובל. הקצין הראשון היה בעל הספינה, חואן דה לה קוסה. בנוסף שירתו על כלי השיט עוד 40 איש. בחג המולד (25 בדצמבר) 1492, לאחר שעלתה על שרטון, פורקה הספינה ומקרשיה נבנה מבצר לחופי האיטי, ששימש את צוותו של קולומבוס. במאי 2014 טען ארכאולוג ימי כי גילה את שרידי ספינת הדגל של קולומבוס "סנטה מריה" ליד חופי האיטי. דגמים מודרניים של הספינה נבנו לקראת יובל ה-400 למסעו הראשון של קולומבוס שצוין בתערוכה העולמית של שיקגו (1893) ולקראת יובל ה-500 ב-1992. אחד הדגמים מ-1992 נמצא במרכז הים שבמרכז הקניות הגדול בעולם בעיר אדמונטון שבקנדה. דגם נוסף, בגודל טבעי, נמצא בעיר קולומבוס שבאוהיו. איור של הספינה נמצא על סמלי המדינות איי הבהאמה, גרנדה וטרינידד וטובגו. Xavier Pastor, The Ships of Christopher Columbus, Naval Institute Press, 1992, ISBN 978-1844860142 סנטה מריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Columbus's Sailing Ships The Lost Fort of Columbus אבי בליזובסקי, ‏ארכיאולוג ימי: גיליתי את שרידי ספינת הדגל של קולומבוס "סנטה מריה" ליד חופי האיטי, באתר "הידען", 13 במאי 2014 מרכז הים באדמונטון יש לחפש santa maria במנוע החיפוש
איבו ויקטור

איבו ויקטור (בצ'כית: Ivo Viktor; נולד ב-21 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער. ויקטור החל את הקריירה שלו ב-1960 בקבוצת ז'לזרני פרוסטז'וב, ובשנים הבאות שיחק בקבוצות קטנות נוספות, RH ברנו וספרטק ברנו. ב-1963 הוא עבר לאחת מהקבוצות הבכירות בצ'כוסלובקיה, דוקלה פראג, במדיה שיחק 13 שנים. הוא זכה עם הקבוצה בשבע אליפויות ליגת העל הצ'כוסלובקית ובארבעה גביעי צ'כוסלובקיה, ונבחר חמש פעמים לשחקן המצטיין של המדינה. החל מ-1966 שיחק ויקטור בנבחרת צ'כוסלובקיה, וערך במדיה 63 הופעות בסך הכל. הוא השתתף עמה במונדיאל 1970, שם הודחה הנבחרת בשלב הבתים. בשלהי הקריירה שלו היה ויקטור מהשותפים המרכזיים לזכיית הנבחרת ביורו 1976, ובאותה שנה סיים במקום השלישי בבחירות כדור הזהב. ויקטור זכה גם בתואר השוער המצטיין של השנה באירופה בשנים 1969 ו-1976. בשנת 1977 הודיע על פרישתו ממשחק. בין השנים 1990–1991 אימן את דוקלה פראג. נבחרת צ'כוסלובקיה אליפות אירופה: 1976 דוקלה פראג אליפות צ'כוסלובקיה (3): 1964, 1966, 1977 הגביע הצ'כוסלובקי (3): 1965, 1966, 1969 אישיים כדורגלן השנה בצ'כוסלובקיה (5): 1968, 1972, 1973, 1975, 1976 שוער השנה באירופה (2): 1969, 1976 השוער המצטיין באליפות אירופה: 1976 איבו ויקטור, באתר Transfermarkt איבו ויקטור, באתר National Football Teams איבו ויקטור, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל באתר fotbal.cz ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיליאן פטרוב

סטיליאן פטרוב (בבולגרית: Стилиян Альошев Петров; נולד ב-5 ביולי 1979 במונטנה, בולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת הכדורגל האנגלית אסטון וילה ובנבחרת בולגריה. פטרוב שיחק במגוון תפקידים במרכז המגרש, ויכול היה לתפקד גם כקשר הגנתי וגם כקשר התקפי. פטרוב גדל במחלקת הנוער של המועדון הבולגרי צסק"א סופיה, בו הספיק להעביר רק עונה אחת בבוגרים לפני שעבר לשחק בסלטיק. כבר בעונתו הראשונה בגלאזגו שיחק באופן קבוע בהרכב סלטיק ומשם הגיע למקום של קבע גם בנבחרת בולגריה. ב-6 בספטמבר 2011 שיחק פטרוב בפעם ה-103 במדי נבחרת בולגריה, במשחק ההפסד לשווייץ 3:1. בכך שבר את שיא ההופעות בנבחרת בולגריה שהוחזק לפני כן על ידי השוער בוריסלב מיכאילוב. בגיל 33 פרש מכדורגל עקב מחלת הלוקמיה בה חלה. במאי 2013 החל לאמן את קבוצת הנוער של אסטון וילה. מדיה וקבצים בנושא סטיליאן פטרוב בוויקישיתוף סטיליאן פטרוב, באתר Transfermarkt סטיליאן פטרוב, באתר Soccerway סטיליאן פטרוב, באתר BDFutbol סטיליאן פטרוב, באתר WorldFootball.net סטיליאן פטרוב, באתר National Football Teams סטיליאן פטרוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליאורה

ליאורה פדלון סימון (נולדה בשם ליאורה פדלון ב־1970) היא זמרת ישראלית הידועה בשמה הפרטי בלבד כשם במה. ייצגה את ישראל באירוויזיון 1995 עם השיר "אמן". ליאורה נולדה בעיר אשקלון וב־1975, כשהייתה בת 5, עברה עם משפחתה לאשדוד. ב־1989 בגיל 19 עברה לגבעתיים במטרה לפתח קריירה מוזיקלית. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקת חיל הים. היא הופיעה עם דודו פישר במופע שנקרא "מדרגות", ובמשך שלוש שנים עבדה על אלבומה הראשון. השתתפו בו האמנים מאיר גולדברג, אהוד מנור, רון רוזנפלד, רן בגנו ואחרים. באלבום, שנשא את שמה, בלט במיוחד השיר "בנו של השטן". בשנת 1995 זכתה בתחרות הקדם־אירוויזיון ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון עם השיר "אמן", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ. באירוויזיון הגיע השיר למקום השמיני. "אמן" אף נבחר לאחד מעשרת הראשונים במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה. באותה שנה השתתפה ליאורה גם בתוכנית "הופה היי". בשנת 1996 הוציאה את אלבומה השני "עצב ושמחה", שבו ביצעה לראשונה חומרים מקוריים משלה. באלבום השתתפו יוני רועה, חיים קינן, אהוד מנור ואחרים. אחד השירים המפורסמים מהאלבום היה "איתך", שהיה שיר הנושא לאופרת הסבון הישראלית "רמת אביב גימל". את השיר כתב חיים קינן והלחין דובי זלצר, והוא נחל הצלחה רבה במצעדי הרדיו. בשנת 1999 הוציאה ליאורה את אלבומה השלישי "האהבה היא אלוהית", שאופיין בסגנון אתני ועסק ברוחניות ובמהות החיים. ב־2001 הוציאה את אלבומה הרביעי "ארצי מולדתי", שבו היא שרה חידושים לשירים ישראליים שאהבה בילדותה, בעיקר של אסתר עופרים. ליאורה התפרסמה בדרום אמריקה בכלל ובארגנטינה בפרט. משנת 1999 ועד היום היא מופיעה שם לסירוגין ואף התגוררה שם בשנים 2004–2006. היא התיידדה עם הזמרת מרסדס סוסה, שאיתה הופיעה כמה פעמים בישראל ובבואנוס איירס. נוסף על כך הופיעה ליאורה עם הזמר לאון חייקו, השתתפה בטלנובלה "רה רפוחיוס" ושיתפה פעולה עם זמרים ובהם כוכב הטלנובלות חואן דרטז, שאיתו גם צילמה וידאו קליפ, ויקטור ארדיה וסזר איסלה. בעשור השני של המאה ה־21, מלבד העיסוק במוזיקה היא עוסקת בהדרכת יוגה ומחול מזרחי. ליאורה נשואה בשנית ואם לשני ילדים ומתגוררת בעומר. ליאורה (1994) עצב ושמחה (1996) האהבה היא אלוהית (1999) ארצי מולדתי (2001) Donne Ta Lumiere ‏(2004) הכל משתנה – משירי מרסדס סוסה (2008) ליאורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליאורה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ליאורה, באתר דיזר ליאורה, באתר Discogs (באנגלית) ליאורה, באתר Genius ליאורה, דף שער בספרייה הלאומית ליאורה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)