laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיורא שנאן

גיורא (ז'ורה) שנאן (5 במאי 1908 - 9 בנובמבר 2001) היה ציוני, פעיל בארגוני המחתרות, ממייסדי "הנודדת", סגנו של יצחק שדה בפלמ"ח. נולד בשם גיורא שיננסקי בשנת 1908 לז'ניה ואברהם בעיירה הניצ'סק, על שפת הים השחור בקרים שבאימפריה הרוסית, הבן השלישי במשפחה בת 6 נפשות. בגיל 13 התייתם מאמו, שנפטרה ממחלת הטיפוס. כבר בגיל 13 וחצי נכנס למחתרת נגד הבולשביקים, במסגרת פעילותו נשלח לחבל במערכות קשר צבאיות, במוסדות שלטון ובטלפונים. בשנת 1921 הוציא הצבא האדום גזר דין מוות על אנשי המחתרת, עובדת היותו של ז'ורה נער צעיר גרמה לביטול גזר הדין נגדו וקבלת חנינה. שחרורו נעשה לאחר כיבוש חצי האי קרים. בזיכרונותיו סיפר שמתנת הבר מצווה שלו הייתה בית הסוהר שבו ישב. בגיל 17 עלה לארץ ישראל והתיישב בחצר כנרת, במסגרת הגרעין שהקים את קיבוץ אפיקים (גרעין השומר הצעיר מברית המועצות). משנותיו הראשונות בארץ עסק בביטחון בעמק הירדן עד שהפך למפקד הגוש בשנת 1934. חמש שנים תפקד כמפקד גוש עמק הירדן עד לשנת 1939. לאחר מכן עבר לתפקידים שונים ב"הגנה", סייע ליצחק שדה בהקמת הפלמ"ח, פיקד על פלוגה ב' של הפלמ"ח, ומונה לאחר מכן לסגנו יחד עם דוד (דוידקה) נמרי. בזמן כהונתו בפלמ"ח, בשנת 1942, היה שותף לתוכנית מצדה על הכרמל, היה אחראי על הקמת מערך ההגנה הראשון ברכס רמות מנשה. לאחר סיום שירותו בפלמ"ח עבר לפקד על נפת הגליל העליון, במסגרת זו סייע רבות ליישוב עין זיתים בעלייתו על הקרקע. בזמן מלחמת העצמאות היה מפקד היישובים דגניה א' ודגניה ב' ונלחם נגד הצבא הסורי שפלש לעמק הירדן. כן פיקד על גדוד חי"ם 103. לאחר המלחמה עסק בהקמת חיל הספר. בשנת 1951 החל קורס מג"דים אותו סיים בהצלחה והיה מפקד גדוד 21 בחטיבת גולני, כמו כן השתתף בקורס הקומנדו הראשון בצה"ל ("בית הספר ללוחמה זעירה"), והיה לחניך מצטיין בקורס. באמצע שנות ה-50 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף. במלחמת ההתשה ירד לעזור לכוחות הלוחמים בסיני במסגרת פלוגת הנמרים (פלוגה של מפקדים יוצאי פלמ"ח ההגנה שעברו את גיל 55) והוא בן 61. היה פעיל בספורט העממי של עמק הירדן, השתתף בצליחת הכנרת מהצליחה הראשונה בשנת 1939 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20. היה לו קיאק משלו בימיה של עמק הירדן ואתו חתר רבות מסביב לכנרת. פעילות הספורט הייתה חשובה לו והוא לא החסיר אף אירוע ספורט עממי במסגרת העמק. היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, תמרה, נולדו הבן עוזי והבת אריאלה. עוזי, נהרג בעת שירותו הצבאי בדצמבר 1950. לזכרו של עוזי שנאן ניטעה חלקת כרם ונקראה על שמו (כיום חלקת בננות) בשדות אפיקים. מרעייתו השנייה, פוליה, נולדו לו בן ובת. הוא אימץ את הבת של רעייתו מנישואים קודמים. גיורא שנאן נפטר בקיבוץ אפיקים בנובמבר 2001, בגיל 93. גיורא שנאן בדף ההנצחה של קיבוץ אפיקים גיורא שנאן, באתר הפלמ"ח אסף ענברי, הביתה, הוצאת ידיעות ספרים, 2009
יוסף יזרעאלי

יוסף יזרעאלי (28 ביוני 1906 - 28 במרץ 1973) היה סגן ציר ואחר כך ציר בשלושה קונגרסים ציוניים בשנות השלושים. חבר המזכירות והלשכה של מפא"י, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות והוועד הפועל הציוני והמזכיר הראשון של איחוד הקבוצות והקיבוצים. חבר וממלא מקום ראש המפקדה הארצית של ה"הגנה". איש תעשיית הביטחון בישראל ומנהל התע"ש בשנים 1946–1947. עם הקמת משרד הביטחון ב-1948 היה למזכיר הכללי הראשון שלו. נולד בקייב, באותה עת האימפריה הרוסית, להוריו, דוד יזרעאלי וחיה לבית אלטמן. קיבל בהתחלה חינוך יהודי ואחר כך גמר בית ספר תיכון של המשטר הבולשביקי בקייב. בו בזמן היה פעיל בחשאי בתנועת "השומר הצעיר" (חבר הוועד של אזור קייב) וב"החלוץ". אסיר ציון בשל פעילותו הציונית. בסוף 1924 עלה לארץ ישראל והחל את פעולתו בייסוד תנועת הצופים העובדים והנוער העובד. היה ב-1924 ממייסדי וראשוני קיבוץ אפיקים ואחר כך מפעילי הקיבוץ המאוחד ואיחוד הקבוצות והקיבוצים. החל מ-1928 ובמשך שנות השלושים היה שליח ההסתדרות במדינות הבלטיות ובמדינות נוספות באירופה וארגן שם בין השאר את תנועות הנוער. חבר מזכירות מרכז מפא"י ומועצת הקיבוץ המאוחד. ב-1932 נשא לאשה את לאה לבית ואס ולשניים נולדו בן ובת. היה סגן ציר ואחר כך ציר בקונגרסים הציוניים ב-1933, 1935 ו-1939. בשנות מלחמת העולם השנייה היה שליח ההסתדרות בארצות הברית ובשנת 1941 יזם הקמת פלוגת טיס שם, שתעסוק בהכשרתם של צעירים יהודים כטייסים. בכספים שנתקבלו מהסוכנות היהודית ומידידי תנועת "החלוץ" בארצות הברית, נרכשו שלושה מטוסי אימון ובאמצעותם הודרכו שתי קבוצות שמנו יחדיו כ-20 חניכים, בשדה תעופה פרטי בהייטסטאון שבניו ג'רזי. המגמה הייתה להכשירם לקבלת רישיון טיס מסחרי, אולם מהלך האימונים הופסק פחות משנה לאחר תחילתו, עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. רוב משתתפי הקורס הספיקו לגשת לבחינות טיס, אולם רק בודדים מהם קיבלו רישיון טיס מסחרי. פעיל ב"הגנה" מאז בואו ארצה, ראש סיעת ההסתדרות וחבר המפקדה הארצית של ההגנה מטעמה החל ממאי 1946. לקראת הקמת המדינה כיהן כממלא מקום ראש המפקדה הארצית. מנהל התע"ש בשנים 1946–1947. משהוקמה מדינת ישראל התמנה למזכיר כללי של משרד הביטחון. ביוני 1965, כשפרש דוד בן-גוריון ממפא"י והקים את רפ"י היה יזרעאלי אחד מהמצטרפים אליו. יזרעאלי נפטר בשנת 1973 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ אפיקים. פרסם מפעם לפעם מאמרים ב"דבר" ובעיתוני הנוער והחלוץ. לפעמים: שירים, הוצאת עקד, 1959 בשליחות ביטחונית, הוצאת עם עובד, 1972. דוד תדהר (עורך), "יוסף יזרעאלי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1790 דף הנצחה באתר קיבוץ אפיקים מת יוסף יזרעאלי, דבר, 29 במרץ 1973 "פלוגת טיס", באתר חיל האוויר
פרהיסטוריק

פרהיסטוריק (באנגלית: Prehistorik) הוא משחק פלטפורמה שנוצר בשנת 1991 על ידי חברת Titus Interactive לקומודור אמיגה, אטארי ST, מחשב ה-Amstrad CPC, קומודור CDTV ומערכת ההפעלה DOS. גיבור המשחק הוא אדם קדמון מצויד באלה. מטרת המשחק היא לאסוף מזון ולהכות בדינוזאורים וחיות נוספות הנקרים בדרכו. זאת לאורך 7 שלבי המשחק. בשנת 1993 יצא משחק המשך, "פרהיסטוריק 2". בשנת 2013 פורסמו גרסאות חדשות של המשחק שמתאימות למערכות iOS ואנדרואיד. המשחק קיבל גרסה מיוחדת לקונסולת הנינטנדו סוויץ והגיע יחד עם חבילת המשחקים החינמיים לרוכשי המנוי אונליין של חברת נינטנדו, גם משחק ההמשך קיבל גרסה דומה ושניהם משולבים בתוך חבילת המשחקים החינמיים ל־SNES. אתר האינטרנט הרשמי של פרהיסטוריק פרהיסטוריק, באתר PCGamingWiki (באנגלית) פרהיסטוריק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון פילד

ג'ון פילד (באנגלית: John Field;‏ 26 ביולי 1782 - 23 בינואר 1837), מלחין ופסנתרן אירי הידוע עד היום כ"אבי" הנוקטורנים לפסנתר. פילד נולד באירלנד למשפחת מוזיקאים. סבו היה נגן עוגב ואביו כנר. בגיל תשע הופיע לראשונה כפסנתרן וזכה להצלחה רבה. בשנת 1793 עברה המשפחה ללונדון ופילד נתקבל ללימודים אצל המלחין, הפסנתרן ויצרן הפסנתרים מוציו קלמנטי. עם קלמנטי ערך מסעות קונצרטים באירופה ובנגינתו היה מציג את הפסנתרים לפני הקונים. בשנת 1806 התיישב בסנקט פטרבורג והפך למורה מבוקש לפסנתר בקרב המעמד העליון. הוא המשיך להופיע בקונצרטים אך לפתע חלה בסרטן החלחולת. הוא שכב חודשים רבים בבית חולים בנאפולי עד שאציל רוסי שפגש אותו ריחם עליו והביאו לביתו במוסקבה, שם נפטר בגיל 54. פילד חיבר 7 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת ויצירות רבות לפסנתר סולו אבל זכור עד היום בזכות 18 הקטעים לפסנתר, שכינה לראשונה בשם "נוקטורנים". פילד השפיע רבות על מלחינים רומנטיים ובעיקר על שופן, שכתב את 21 הנוקטורנים שלו בהשראתו של פילד. מדיה וקבצים בנושא ג'ון פילד בוויקישיתוף ג'ון פילד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון פילד, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון פילד, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון פילד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון פילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קנבן

קנבן (בקנג'י 看板, בקטקאנה カンバン, ברומאג'י Kanban) הוא מושג המקושר לייצור בשיטת הייצור הרזה או בשיטת ה-Just In Time (בראשי תיבות: JIT. שיטה הדוגלת בקבלת חומר גלם או מוצר ברגע הנחוץ בדיוק, לא לפני ולא אחרי). המילה "קנבן" היא מילה שכיחה בשפה היפנית, אשר משמעותה "שלט" או "כרטיס", והיא אינה שמורה למשמעות הספציפית אותה קיבלה בשפה האנגלית. על פי טאיצ'י אוהנו מחברת טויוטה, לו מיוחס פיתוח שיטת ה-JIT, קנבן הוא האמצעי איתו מנהלים את ה-JIT. קנבן היא שיטת סימון. כפי שמרמז שמה, השיטה עושה שימוש בכרטיסים על מנת לסמן דרישה לפריט. מכשירים אחרים כגון סמן פלסטיק או כדורים יכולים גם הם לשמש כגורמים לתנועה, ייצור או אספקה של יחידה במפעל. לדוגמה, בייצור של חפץ כלשהו, יש למפעיל שני מדפים - אחד בכל צד של עמדת העבודה. חומר הגלם (חו"ג) מגיע למדף אחד והתוצרת הגמורה (תוצ"ג) לשני. מדפים אלו משמשים כקנבן. מדף התוצרת הגמורה מסמל את צורכי הלקוח כך שכאשר המדף ריק, המפעיל צריך לייצר פריט נוסף. גודל הקנבן נקבע כך שהוא יכיל רק את הכמות שהלקוח זקוק לה (בדרך כלל אחד). כאשר המפעיל מתחיל לעבוד, הוא לוקח חומר גלם מהקנבן של הכניסה, וכך מסמן לספק שיש צורך לספק כמות נוספת של חו"ג. קנבן מאופיין בדרך כלל בייצור במשיכה ("pull"), מכיוון שכל שלב בתהליך נמשך בתגובה לשלב הקודם לו. בשיטת הקנבן לא נעשה שימוש בתחזיות. זאת בניגוד לפילוסופית הייצור בדחיפה ("push"), אשר על פיה מייצרים לפי תחזיות צרכים עתידיים. מסיבה זו אין זה מפתיע כי הגורם אשר קובע איזו דרך ייצור (במשיכה או בדחיפה) תיתן את הערך הטוב יותר, הוא איכות התחזיות. אם התחזיות טובות, שיטת הקנבן תבזבז בעצם אינפורמציה שימושית, בעוד שייצור בדחיפה, יפיק את הכמויות המדויקות בזמן הנכון. מצד שני כאשר קשה לחזות ביקושים, הכי טוב שניתן לעשות הוא להגיב במהירות לדרישות. זה בדיוק מה שעושה שיטת הקנבן, סימון לדרישה מועבר מיידית דרך כל שרשרת הייצור. בייצור בדחיפה נתקלים בדרך כלל לקשיים רציניים כאשר תחזיות הדרישה מתגלות כלא נכונות. מערכת הקנבן יכולה להיות מתוארת על ידי "שיטת שלוש תיבות" – אחת ברצפת הייצור, אחת במחסן ואחת במחסני הספק. לתיבות מוצמד בדרך כלל כרטיס ניתן להסרה המכיל את נתוני המוצר וכל מידע קשור אחר - זהו בעצם הקנבן. כאשר התיבה ברצפת הייצור ריקה, הקנבן מוסר ממנה ומועבר למחסן. המחסן מחליף את התיבה מרצפת הייצור עם תיבה חדשה ומלאה אליה מוצמד כבר כרטיס קנבן הניתן להסרה. המחסן יוצר קשר עם הספק ומעביר את הצורך בחידוש המלאי לפי כרטיס הקנבן. המוצר הסופי גם הוא מועבר למחסן עם כרטיס כדי להשלים את השלב הסופי בתהליך. כך שלא תיחסר התוצרת הגמורה, כל זאת בהנחה שהכרטיסים נאספים מהתיבות הריקות. זו פעולה מושלמת של "משיכה-דחיפה" (או פשוט לולאה) המספקת את הכמות הנדרשת עם יחידת עודף אחת בלבד, כך שלעולם לא יהיה עניין של אספקת יתר. הסוד במערכת קנבן טובה הוא לחשב כמה כרטיסים נדרשים לכל מוצר. רוב המפעלים משתמשים בשיטת הלוח הצבעוני (Heijunka Box). שיטה מורכבת מלוח הנוצר במיוחד על מנת להחזיק את כרטיסי הקנבן. בשנים האחרונות קנבן אומצה גם בעולם פיתוח התוכנה, כשיטה המשלבת עקרונות מעולם פיתוח התוכנה הזריז (Agile) וה-Lean, כאשר מרכז השיטה הוא אותו רעיון של הגבלת הקנבנים שבמערכת, ועל ידי כך הורדת מלאי הנושאים שמפותחים ונבדקים במקביל ב"קו הפיתוח". השיטה נקראת Kanban System for Software Engineering הנדסת תעשייה ייצור רזה קייזן ייצור שש סיגמא 5S ד"ר אלי גולדרט מדיה וקבצים בנושא קנבן בוויקישיתוף
אלחוטן אוויר

אלחוטן אוויר היה איש צוות מטוס שהיה אחראי על תפעול מכשירי קשר במטוס. עם התפתחות התחבורה הימית והאווירית בתחילת המאה ה-20, התעורר גם הצורך בקיום קשר ארוך טווח למרכזי שליטה הן בכלי השיט והן במטוסים. למטרה זו שימשו אנשים בתפקיד "מפעיל רדיו" או "קצין רדיו" (בכלי שיט). אנשי מקצוע אלו הוכשרו במיוחד לתפקידם ועברו מבחני תקשורת ואלקטרוניקה סטנדרטיים על מנת לקבל רישיון. בתחום התעופה האזרחית בוטל התפקיד בשנת 1960. תפעול מערכות הקשר במטוסים הועבר לתחום אחריותו של הנווט. כאשר הוקם חיל האוויר הישראלי שירתו בו אלחוטני אוויר בעלי ניסיון אותו רכשו בצבאות זרים, ביניהם גם אלחוטני אוויר שלחמו במלחמת העולם השנייה. במהלך השנים הוכשרו בחיל האוויר עשרות בודדות של בעלי מקצוע זה. ההכשרה המקצועית לתפקיד ארכה כשנתיים והתקיימה בבית הספר לטיסה, במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים\מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן - ברק. אלחוטן אוויר או אלחוטן מוטס, היה מקצוע של אנשי צוות אוויר. באחראיות האלחוטן היה לשמור על קשר רדיו ארוך טווח עם מפקדות הקרקע, קיום קשר באנגלית וצרפתית עם פקחי הטיסה, קליטת תשדורות מורס של תחזיות מטאורולוגיות מתחנות הקרקע וניהול תקשורת מצוקה בערוץ הבינלאומי הן באותות מורס והן בדיבור. בחיל האוויר, אלחוטני אוויר שירתו במערך התובלה וטסו על מטוסי B-17 פליינג פורטרס, דקוטה, נורד, קטלינה, אנסון וסטרטוקרוזר. עמדת האלחוטן הייתה ממוקמת לרוב מאחורי הטייסים וכללה מקלט-משדר (מקמ"ש) לתחום התדרים הגבוהים (HF), שליטה על אנטנה נגררת בזנב המטוס (שהופעלה בעת הצורך), הפעלת פנס אלדיס בראדום (זרקור ששימש לקשר עין עם מגדל הפיקוח בהיעדר קשר רדיו) וציוד רזרבי. התפקיד בוטל בחיל האוויר בשנת 1972, כאשר החל השימוש בטכנולוגיות תקשורת מתקדמות יותר. לאחר מכן חלק מאלחוטני אוויר עברו הסבה לנווטים. תעודת סיום קורס אלחוטני אוויר מס' 2 בבית ספר לטיסה מס' 12 בחיל האוויר. התעודה הוענקה לסמלת צמחוני אהליה, 24 באוקטובר 1952 תעודת הסמכה למקצוע אלחוטן אוויר בחיל האוויר של סמלת צמחוני אהליה, 24 באוקטובר 1952 מפעיל קשר מוטס אלחוטאי אריאל גולר, ‏הקשר הגורדי, בטאון חיל האוויר 142, ספטמבר 1984, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר נדב ברגר, ‏היה היה, באתר חיל האוויר הישראלי מיכה אורן, ‏כיצד הועברתי לנווטות קורנס, באתר "מרקיע שחקים", 31 בדצמבר 2020
ג'יימס אלרוי

ג'יימס אלרוי (באנגלית: James Ellroy; נולד ב-4 במרץ 1948) הוא סופר אמריקאי. מהבולטים שבין סופרי הספרות הבלשית כיום. ג'יימס אלרוי נולד בשנת 1948 בלוס אנג'לס קליפורניה. חווה ילדות קשה. הוריו התגרשו בילדותו המוקדמת והוא נשאר בחזקת אמו שהייתה שתיינית ורודפת גברים. בגיל עשר בחר לחיות אצל אביו. בבואו יום אחד ביוני 1958 לבקר את אמו מצא אותה מונחת עירומה ומתה כתוצאה מחניקה. תעלומת רצח האם לא נפתרה והיא מלווה את אלרוי כל חייו ומוצאת את ביטויה ביצירתו. אלרוי מצא הקבלה בין רצח אמו לתעלומת הדליה השחורה, תעלומת רצח משנות הארבעים בה נמצאה גופה עירומה של אשה. אלרוי סולק מבית הספר התיכון ובגיל שבע עשרה התגייס לצבא, שגם ממנו סולק. הוא החל לחיות חיים של עבריין זוטר העוסק בגנבה מחנויות ובפריצות, נעצר פעמים רבות, הורשע ואף נכלא למספר חודשים. לאחר שמצא עבודה כנושא כלים במגרש גולף, החל לשקם את עצמו, עבר תהליך גמילה מסמים והרבה בקריאה, בעיקר של ספרים בלשיים, שמהם קרא לדבריו מאות אחדות, והחל בכתיבה. ספרו הראשון יצא לאור בשנת 1981 וזכה להכרה ולפרסום. אלרוי הצליח לשקף בספריו את האווירה, סגנון החיים וסגנון הדיבור שרווחו בלוס אנג'לס בשנות הארבעים והחמישים. אלרוי כתב ארבעה ספרים המכונים "רביעיית אל-איי" שעסקה בתקופה זאת. הראשון שבהם הוא "הדליה השחורה" משנת 1987, שבו העלה פתרון בדיוני לתעלומה זו. בשנות התשעים החל לכתוב על תקופה אחרת בארצות הברית והיא תקופת שנות השישים. בספריו על תקופה זו שילב נושאים הנוגעים לרצח קנדי. מספריו תורגם לעברית עד כה ספר אחד בלבד והוא "סודות אל-איי", שהופיע בשנת 2004 בהוצאת "עם עובד". ההקדשה לספר היא: "למארי דוהרטי אלרוי" - לזכר אמו. ספר זה עובד לסרט קולנוע עטור פרסים משנת 1997 (שלושים פרסי אוסקר לשנת 1997 בקטגוריות השונות) בהשתתפותם של קווין ספייסי, קים בייסינגר, ראסל קרואו ודני דה-ויטו. ג'יימס אלרוי חי כיום במדינת קנזס עם אשתו השנייה. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס אלרוי בוויקישיתוף גיימס אלרוי באתר עם עובד אתר האינטרנט הרשמי של ג'יימס אלרוי (באנגלית) ג'יימס אלרוי, ברשת החברתית Goodreads איתמר הנדלמן סמית, ג'יימס אלרוי סבור, בצניעות, שהוא סופר המתח הטוב בעולם, באתר הארץ, 14 בינואר 2011 ג'יימס אלרוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הרומן שלי עם אנני

הרומן שלי עם אנני (באנגלית: Annie Hall) הוא סרט קולנוע מז'אנר הקומדיה הרומנטית, שבוים על ידי וודי אלן ונכתב על ידי וודי אלן ומרשל בריקמן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1977. אלן תיאר את הסרט כ"נקודת מפנה", מאחר שהיא הביאה ממדים של רצינות לסרטיו, שעד כה נחשבו קומיים ומצחיקים . השחקנים בסרט הם וודי אלן בתפקיד הראשי, ודיאן קיטון, טוני רוברטס, קרול קיין ופול סיימון בתפקידים המשניים. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, על הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי עלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".‏ הסרט מספר את סיפור אהבתם של זוג ומערכת יחסיהם שידעה עליות ומורדות. אלבי סינגר (אלן), הוא קומיקאי בעל נטיות אינטלקטואליות המנסה לשמר את הקשר שלו עם אנני הול (קיטון), בעלת האישיות המורכבת. סינגר רואה את עצמו כדמות המובילה במערכת היחסים ומתקשה לקבל את ביטויי העצמאות של אנני הול. הסרט סוקר מספר שנים במערכת היחסים שלהם. אחרי שנים רבות וויכוחים רבים, הזוג מבין שהם שונים זה מזו, ונפרדים. אנני עוברת לגור עם מפיק הוליוודי (פול סיימון), אך אלבי מבין שהוא אוהב אותה, ומחליט לנסוע להוליווד ולהחזיר אותה. הוא נכשל, וחוזר לניו יורק כלעומת שבא. מאוחר יותר נפגשים השניים במקרה ומסכימים כי אינם מתחרטים על מה שהיה. הסרט עושה שימוש מגוון בקשת רחבה של טכניקות קולנועיות, כמו מסך מפוצל, שבירת הקיר הרביעי, כתוביות החושפות את מחשבותיו האמיתיות של הדמות (בסתירה לדיאלוג) ושילוב של סצינות מצוירות בתוך הסרט. לדוגמה: סצנה ובה עומד אלבי בתור, ומתלונן לחברתו על האיש העומד מאחוריהם, שמדבר דברי הבל על עבודתו של מרשל מקלוהן. אלבי מסביר למצלמה כמה האיש מאחוריו מעצבן אותו, ובתגובה האיש מדבר למצלמה ומסביר את הצד שלו בוויכוח. לבסוף אלבי פותר את הסכסוך על ידי שליפתו משולי המסך של מרשל מקלוהן (המגלם את עצמו), שמודה כי דבריו של האיש הם אכן טיפשיים. הרומן שלי עם אנני הוא אבן יסוד בתולדות הקולנוע האמריקני. האופן בו אלן מציג סיפור אהבה של דמויות על שלל מורכבותן האישית ולבטיהן הנפשיים הפנימיים, השפיעו על יוצרים אחרים. הסרט השפיע גם רבות על הקומדיות הרומנטיות שבאו אחריו, כמו גם על סדרות טלוויזיה רבות שעשו שימוש בטכניקות המוצגות בסרט זה. מבחינה אופנתית, הלבוש של קיטון בסרט, שכבות של בגדים ועניבה, הפך לפופולרי באמריקה. בסרט גם הופיע לראשונה כריסטופר ווקן בתפקיד ראוי, ובכך הוא פרץ לתודעה האמריקאית עם מה שעתידה להיות קריירה מזהירה. בהופעה של להקת החברים של נטאשה בבית גבריאל ב-1996, שתועדה באלבומה של הלהקה "בהופעה חיה", סיפר ארקדי דוכין כי השיר "יש בך" נכתב בהשראת הסרט. את המשפט המרכזי בשיר, "יש בך משהו שונה", אומר אלבי לאנני במהלך הסרט. "הרומן שלי עם אנני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרומן שלי עם אנני", באתר AllMovie (באנגלית) "הרומן שלי עם אנני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרומן שלי עם אנני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הרומן שלי עם אנני", באתר Metacritic (באנגלית) "הרומן שלי עם אנני", באתר אידיבי "הרומן שלי עם אנני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרומן שלי עם אנני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) התסריט מלא במאגר התסריטים IMSDB פסטיבל כאן: תוכנית רדיו המוקדשת כולה ל"הרומן שלי עם אנני", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת: להאזנה Björkman 2004, pp. 75–93 Ebert, Roger (2002-05-12). "Great Movies: Annie Hall". The Chicago Sun-Times. ארכיון מ-2006-12-30. נבדק ב-2007-01-23. Ally Sinyard, Top 10 Best Nonlinear Films, The Script Lab,
מונטמורילוניט

מונטמורילוניט הוא מינרל חרסית, משמע, מינרל פילוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות), רך מאוד המתגבש בגבישים מיקרוסקופיים ויוצר חרסית. המינרל קרוי על שם המקום בו זוהה לראשונה, מונטמוריליון שבצרפת. המונטמורילוניט השייך לתת-משפחת מינרלי החרסית הקרויה קבוצת הסמקטיט. המונטמורילוניט בנוי משלוש שכבות היוצרות לוחית. שתי השכבות החיצוניות בנויות מטטרהדרונים של SiO4. שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה האמצעית. השכבה האמצעית בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). מבנה זה מכונה חרסית של 2:1. עובי הלוחית כ-~ 1nm‏. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים ויונים ספוחים. המונטמורילוניט הוא המרכיב העיקרי בבנטוניט, תוצר בליה של אפר געשי. תכולת המים במונטמורילוניט משתנה ונפח המינרל גדל באופן משמעותי ככל שהוא סופח יותר מים. המונטמורילוניט בנוי מנתרן, סידן, אלומיניום, מגנזיום, סיליקט והידרוקסיד, ונוסחתו הכימית היא Na,Ca)x(Al,Mg)2(Si4O10)(OH)2•nH2O‏). לעיתים קרובות יהוו אשלגן, ברזל וקטיונים נוספים תחליפים מקובלים לקטיונים בנוסחה כשהיחס המדויק בין הקטיונים תלוי במינרל המקורי שממנו נוצר המונטמורילוניט. במונטמורילוניט נעשה שימוש בתעשיית הקידוחים כרכיב העיקרי בבנטוניט שהוא המרכיב העיקרי בבוץ קידוח, בכך שהוא מגביר את הצמיגות של הבוץ ועוזר בקירורו של ראש המקדח ובסילוק שאריות הקידוח בעת שהוא נשאב בחזרה. כמו כן משתמשים בו כתוסף לקרקע על מנת לשמר את המים בקרקעות של אזורים מוכי בצורת, בבניית סכרי אדמה ולמניעת דליפות נוזלים. המונטמורילוניט הוא מרכיב בחול המשמש לתבניות יציקה וכסופג לחות. בדומה לחרסיות אחרות המונטמורילוניט מתנפח כשמוסיפים לו מים. עם זאת חלק מסוגי המונטמורילוניט מתרחבים הרבה יותר מסוגי החרסיות האחרים בשל החדירה של המים לשכבת הביניים בין הלוחיות והיצמדותם ללוחיות. גודל ההתרחבות תלוי בעיקר בסוג הקטיון בר־ההחלפה במינרל. נוכחות נתרן כקטיון העיקרי יכולה לגרום לחרסית להתנפח כמה פעמים מגודלה המקורי. משום כך נעשה שימוש במונטמורילוניט נתרני כתחליף לחומר נפץ לשם ריסוק סלעים במחצבות אבן במטרה להקטין את כמות הפסולת או להריסת מבני בטון במקומות בהם לא ניתן להשתמש בחומרי נפץ. במונטמורילוניט נעשה שימוש בתעשיית הקוסמטיקה ונטען כי יש לו יכולות ריפוי. ואכן נמצא שימוש בחרסית למטרות רפואיות ביותר מ-200 תרבויות שונות כולל המצרים הקדמונים האיסיים והאמרגושיינים (עם שקדם לאצטקים), כמו גם עממים אחרים במקסיקו, דרום אמריקה וצפון אמריקה. המונטמורילוניט משמש גם כתוסף למזון בעלי חיים כחומר מונע התגבשות. המחקר הנוכחי מראה כי למונטמורילוניט או לבנטוניט יש יכולת להיקשר למיקוטוקסנים (רעלנים שמפרישות פטריות מסוימות) במערכת העיכול של בעלי החיים. המונטמורילוניט זוהה לראשונה ב-1847 באזור מונטמורילון במחוז ויין שבצרפת, אך תפוצתו נרחבת וניתן למוצאו במקומות רבים בעולם, לעיתים תחת שמות אחרים. בנוסף לתגלית שעל שמה קרוי המינרל ידוע על מקרים נוספים בהם זוהה. ב-1830 גילה את המינרל צייד הפרוות הצרפתי-קנדי אמיל פאסקל בויומינג שבארצות הברית על פסגת הרי ביגהורן בגובה 2,600 מטרים. ב-1890 זוהה הבנטוניט, מינרל שרובו מונמורילוניט. בשם בנטוניט קרא גאולוג אמריקני למינרל שנמצא בשכבה הגאולוגית המכונה "תצורת פורט בנטון" שקיבלה את שמה בשל המבצר (כיום עיירה) "פורט בנטון" במזרח ויומינג. מונטמורילוניט באתר webmineral מונטמורילוניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דאס נויה אורקסטר

דאס נויה אורקסטר (גרמנית: Das neue Orchester) היא תזמורת גרמנית מקלן, המתמחה בנגינה בכלים אותנטיים. התזמורת נוסדה ב-1988 בידי כריסטוף שפרינג (Christoph Spering), מנצחה הקבוע. היא נקראת על שם המסה המפורסמת מ-1713 של המלחין יוהאן מאתזון, Das neueröffnete Orchester ("התזמורת שנפתחה לאחרונה"). הרפרטואר של התזמורת מתמקד ביצירות בארוקיות, קלאסיות ורומנטיות, בכלים המקוריים שעבורם נכתבו. לעיתים קרובות מגלה התזמורת מחדש יצירות שנשכחו, או שלא בוצעו מאז מות המלחין. אחת ההקלטות המפורסמות ביותר של דאס נויה אורקסטר היא המתאוס פסיון של באך, בגרסת פליקס מנדלסון, שהחיה את היצירה במאה ה-19 - בכלים רומנטיים (התזמורת היא הראשונה בגרמניה שניגנה מוזיקה רומנטית בכלים אותנטיים). התזמורת מסיירת בכל העולם והקליטה עשרות דיסקים, שחלקם זכו בפרסים חשובים, ביניהם פרס קולן הזהב (דיאפזון ד'אור), בו זכתה מספר פעמים. ברוב הפרויקטים של התזמורת משתתפת גם מקהלת כורוס מוזיקוס קלן, אף היא מיזם של כריסטוף שפרינג. אתר האינטרנט הרשמי של דאס נויה אורקסטר אתר התזמורת
המטוקריט

המטוקריט (בלועזית: Hematocrit; בראשי תיבות: HCT) הוא מדד לנפח תאי הדם האדומים ביחס לנפח כלל דגימת דם המבוטא באחוזים (נפח כדוריות אדומות כפול מאה לחלק לנפח דגימה). בבדיקת המטוקריט, שמים מנת דם קטנה בתוך עמוד זכוכית דק הקרוי קפילרה יחד עם חומר הנוגד את קרישת הדם. את הקפילרה מכניסים לצנטריפוגה. לאחר זמן מה, הדם מתפרק לשלושה מרכיבים עיקריים: כדוריות דם אדומות, כדוריות דם לבנות עם טסיות ופלזמה. בעמודת הזכוכית מתקבל המצג הבא: כדוריות הדם האדומות שוקעות, מעליהן נמצאות טסיות הדם וכדוריות הדם הלבנות, והפלזמה נמצאת בחלק העליון. הערכת המטוקריט תעשה על ידי מדידת גובה משקע התאים האדומים שבתחתית העמודה כחלק מהגובה הכולל של העמודה (פלזמה + משקע כדוריות). מרכיבי הדם התאיים האחרים, קרי כדוריות לבנות וטסיות - שוקעים גם כן ברובם אך מהווים מרכיב שולי בתאים שבדם ביחס לכדוריות האדומות. רוב מכונות ספירת דם בימינו (קולטרים), מספקות ערך מחושב של ההמטוקריט בהסתמך על ההמוגלובין (ערך המטוקריט הוא בקירוב פי 3 מערך המוגלובין ביחידות גרם לדציליטר) ואינן מבצעות מדידה אמיתית שלו. כאשר רמת ההמטוקריט אינה תקינה זוהי עדות להימצאותה של מחלה כלשהי או להפרעה. ההתייחסות לנפח גדול מדי או קטן מדי של תאי הדם האדומים כמוה בדרך כלל כהתייחסות להמוגלובין. ערכי נורמה אצל גברים הם בין 42% ל-52% ובנשים בין 36% ל-48%. ערכים נמוכים יראו במצבי אנמיה וגבוהים במצבים כעישון, פוליציטמיה וכו'. לאחר הלידה נע ההמטוקריט בטווח של 55% - 70%. במצבי יובש יעלה ההמטוקריט כביטוי לירידת נפח התמיסה התוך כלית, במצבי חבלה ודמם ישמר ההמטוקריט בדרך כלל בשלבים הראשונים או אף יעלה במצבי טראומה גופנית בהם קיים דלף נוזל מחוץ לכלי הדם כמו במעיכה. באופן מסורתי משמש ההמטוקריט כמדד מקובל יותר בילודים ובפגים לצורך קבלת החלטות על מתן תוצרי דם, מתן הורמון אריתרופואטין ומנגד על ביצוע החלפת דם חלקית במצבים של המטוקריט מוגבר מדי מחשש לנזקי צמיגות יתר. מדיה וקבצים בנושא המטוקריט בוויקישיתוף המטוקריט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כורוס מוזיקוס קלן

כורוס מוזיקוס קלן (בגרמנית: Chorus Musicus Köln) היא מקהלה קאמרית מקלן, גרמניה. המקהלה נוסדה ב-1985 בידי כריסטוף שפרינג (Christoph Spering), והתחילה את דרכה כמקהלת הכנסייה במילהיים (הרובע הפרוטסטנטי של קלן הקאתולית). כיום המקהלה מפורסמת בעולם בשל ביצועיה האותנטיים, שזכו להקלטות רבות, בעיקר עם דאס נויה אורקסטר, התזמורת שגם אותה הקים כריסטוף שפרינג. במקהלה חברים זמרים מקצועיים, סטודנטים לזמרה וחובבים ברמה גבוהה. כורוס מוזיקוס קלן מופיעים בקביעות בארץ, בעיקר עם תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של כורוס מוזיקוס קלן כורוס מוזיקוס קלן, באתר MusicBrainz (באנגלית) כורוס מוזיקוס קלן, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטבעות לאומיים

רשימת 235 המטבעות הלאומיים של 193 המדינות הריבוניות החברות בארגון האומות המאוחדות, 31 ישויות בלתי עצמאיות, 8 מדינות המוכרות באופן חלקי או שאינן מוכרות כלל ו-2 ישויות שלהן מעמד של צופות באו"ם. מטבע בר המרה צילומי מטבעות ושטרות מכל העולם, באנגלית לראשונה בעולם: אל סלוודור מאמצת את הביטקוין כמטבע רשמי, באתר TheMarker‏, 9 ביוני 2021