laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיליפ משוואביה, מלך גרמניה

פיליפ משוואביה (בגרמנית: Philipp von Schwaben; ‏1177 - 21 ביוני 1208) היה דוכס שוואביה מלך גרמניה ויריב של אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שנשא את כתר גרמניה והקיסרות במקביל. פיליפ נולד בשנת 1177, והיה בנו הצעיר והחמישי במספר של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר הכתרת אחיו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוא פנה לכנסייה והתמנה כפרובוסט של העיר אאכן ולאחר מכן שימש כבישוף של העיר וירצבורג. הקריירה הדתית של פיליפ הסתימה בשנת 1195 עם קבלת נכסים ותואר אצולה באיטליה. בשנת 1196 קיבל פיליפ את התואר דוכס שוואביה בירושה מאחיו קונרד השני שנפטר. בשנת 1197 הוא התחתן עם הנסיכה הביזנטית אירנה אנגלינה (אנ') בתו של איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ואלמנתו של רוג'רו השלישי, מלך סיציליה. עם מות הקיסר היינריך השישי ומאחר ובנו ויורש העצר פרידריך השני היה קטין פעל פיליפ במהירות לתפוס את הכתר הגרמני מחשש כי הכס הקדוש שהיה עוין לבית שטאופן עלול לנצל את ההזדמנות ולפעול כנגד השושלת. תחילה פעל פיליפ לתואר הלא מחייב של "מגן האימפריה" אך ביום 8 במרץ 1198 הוא נבחר לתפקיד מלך גרמניה והוכתר ביום 8 בספטמבר בקתדרלה של העיר מיינץ. חששו של פיליפ מיציבות שלטון בית שטאופן היה מוצדק, במקביל לבחירתו פעלו נסיכים ואנשי כמורה גרמניים כנגדו ובחרו באוטו הרביעי, בנו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ומתנגד לבית שטאופן כמלך מתחרה. המהלך קרע את גרמניה והביא להתערבות כוחות חיצוניים חזקים בפוליטיקה הפנימית של גרמניה. מצד אחד ניצבו אוטו ונסיכי צפון גרמניה ואיתם אנגליה ותמיכתו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי ומצד שני פיליפ ונסיכי דרום גרמניה בתמיכת צרפת. במאבק הפכפך הצליח פיליפ בשנת 1204 להשיג יתרון ושנה לאחר מכן הוכתר שנית למלך גרמניה. בשנת 1207 הוא נכנס כמנצח לקלן והכריע את המלחמה. ביום 21 ביוני 1208 נרצח פיליפ בעיר במברג והשלטון נפל כפרי בשל לידי אוטו הרביעי. בשנת 1197 התחתן פיליפ עם אירנה אנגלינה (אנ'), בתם של איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ואירנה פאלאיולוגינה, ממנה נולדו לו 4 ילדים: ביאטריס משוואביה (1198–1212), התחתנה עם אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה קוניגונדה משוואביה (1200–1248), התחתנה עם וצלאב הראשון, מלך בוהמיה מריה משוואביה (1201–1235), התחתנה עם אנרי השני, דוכס בראבנט אליזבת משוואביה (1203–1235), התחתנה עם פרננדו השלישי, מלך קסטיליה מדיה וקבצים בנושא פיליפ משוואביה, מלך גרמניה בוויקישיתוף פיליפ משוואביה, מלך גרמניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סבורגה

נסיכות סבורגה (באיטלקית: Principato di Seborga) היא נסיכות (לכאורה) קטנה הנמצאת במחוז ליגוריה שבאיטליה. הנסיכות עצמאית משנת 954. הנסיכות לא מוכרת על ידי אף מדינה זרה. היא מקיימת כוח שיטור פנימי, אך מקבלת את כל השירותים המשטריים מאיטליה – דבר המחזק את הקביעה, שהיא אינה עצמאית. בנסיכות כ-297 תושבים, ושטחה כ-15 קמ"ר. מושלת הנסיכות היא הנסיכה נינה מנגאטו, שנבחר על ידי אזרחי הנסיכות. לאחר התפטרותו של בעלה הקודם מרצ'לו. הנסיכות מנפיקה דרכונים ובולים, ואף מוציאה מטבע משלה - לואיג'ינו, המשמש כהילך חוקי בנסיכות, במקביל לאירו. אתר האינטרנט הרשמי של סבורגה (באיטלקית) האתר הרשמי של נסיכות סבורגה מיקרונזיה היא מעצמה לידן, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2005 אביעז רנד, עוד לא אבדה תקוותם, באתר ynet, 24 באפריל 2007 AFP, כפר איטלקי עם נסיכה רוצה הכרה כמדינה, באתר ynet, 9 ביולי 2020 סבורגה, ברשת החברתית פייסבוק סבורגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סבורגה, ברשת החברתית אינסטגרם סבורגה, סרטונים בערוץ היוטיוב סבורגה, באתר פליקר ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף נסיך החלומות

יוסף נסיך החלומות (באנגלית: Joseph: King of Dreams) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופק בשנת 2000 על ידי אולפני ההנפשה של דרימוורקס, אשר משמש כפריקוול לסרט המצליח "נסיך מצרים". זהו סרט ההנפשה הראשון של דרימוורקס אשר יצא ישירות לשוק הווידאו/DVD ‏(direct-to-video). הסרט עוסק בסיפורו של יוסף כפי שמובא בספר בראשית, וביכולת פירוש החלומות שלו. הסרט מתאר בין היתר את מכירתו על ידי אחיו לסוחרים שהורידו אותו למצרים העתיקה כעבד שנמכר לפוטיפר, שר המשקאות של פרעה, כליאתו בכלא המצרי ועד לעלייתו לתפקיד המשנה לפרעה בזכות יכולותיו המיוחדות. בשנת 2003 הסרט הופץ בדיבוב לעברית. בנוסף הסרט מציג מגוון דמויות רקע, מלבד יוסף, אחיו והנפשות הפועלות בסיפור: סוחרים, משרתים, בנות לוויה, עוברי אורח, אזרחים מצריים ועבדים ממקומות שונים בעולם. לסרט יצא פסקול בן 57 דקות, המכיל נעימות ושירים מתוך הסרט. את הפסקול כתב, הפיק וערך דני פלפריי, בעוד שהשירים ולחניהם נכתבו על ידי ג'ון בוצ'ינו. "נסיך מצרים" – יצא לאקרנים בשנת 1998. "יוסף נסיך החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יוסף נסיך החלומות", באתר נטפליקס "יוסף נסיך החלומות", באתר AllMovie (באנגלית) "יוסף נסיך החלומות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יוסף נסיך החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יוסף נסיך החלומות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)

מוזיאון הטבע והאדם (בספרדית: Museo de la Naturaleza y el Hombre), הוא מוזיאון הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה והוא הגדול והחשוב במוזיאונים שבאיים הקנריים. הוא מכיל ממצאים ארכאולוגיים חשובים רבים ונחשב לאוסף הטוב ביותר של חפצים מהתקופה הפרה-היספנית של האיים הקנריים. המוזיאון משמש גם בית לאוספים משמעותיים בתחומי הפלאונטולוגיה, בוטניקה, אנטומולוגיה ובעלי חוליות ימיים ויבשתיים. המוזיאון משמר את האוספים במצב מעולה ונחשב לספריית הטבע של האיים הקנריים. המוזיאון מכיל בתוכו את מוזיאון הארכאולוגיה של טנריף, את המכון הקנרי הביו-אנטרפולוגי והמוזיאון למדע הטבע של טנריף. המוזיאון ממוקם באזור מרכז העיר של סנטה קרוז, בבניין בסגנון נאו-קלאסי ששימש כבית חולים אזרחי לשעבר. המוזיאון נוסד בשנת 1958 ונחשב למוזיאון החשוב ביותר בקבוצת האיים של מקרונזיה. למוזיאון יש את אוסף המומיות גואנצ'יות הגדול ביותר. אוסף המוזיאון כולל אבן זנאטה שהתגלה בשנת 1992 מהווה ממצא לתרבות ילידי האי. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הטבע והאדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הטבע והאדם מוזיאון הטבע והאדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון הארכאולוגי של טנריף El viejo hospital cede su espacio a las momias ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא האיים הקנריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנסט דה סרזק

ארנסט דה סַרְזֵק (בצרפתית: Ernest de Sarzec;‏ 1832 – 1901) היה דיפלומט וארכאולוג צרפתי, שמיוחס לו הגילוי של הציוויליזציה השומרית. לאחר שבשנת 1872 הוא נשלח לבצרה לשמש כסגן-קונסול, הוא התעניין בחפירות באור שהחל הדיפלומט הבריטי ג' א' טיילור. דה סרזק חפר בין השנים 1877 עד 1901 את העיר לגש. בחפירות בעיר נתגלו פסלים רבים של המלך גודאה, עשרות אלפי לוחות כתב בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית. בשנת 1877 התחיל דה סרזק לחפור בנגירסו, באתר הנמצא בדרום עיראק, ששמע עליו מסוחרי עתיקות. בשנות השמונים של המאה ה-19 הצליח דה סרזק למצוא כמה הוכחות לשלטונו של גודאה. הוא המשיך לחפור באתר עד 1901. מדיה וקבצים בנושא ארנסט דה סרזק בוויקישיתוף ארנסט דה סרזק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מחוץ לארצנו, המליץ, 30 בדצמבר 1888 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאראפרוטאין

פאראפרוטאין (Paraprotein) הוא חלבון פגום בשתן או בדם, אשר קיומו מיוחס לרוב למחלה הקרויה מיילומה נפוצה, סוג של סרטן. זהו חלבון לא תקין המיוצר על ידי לימפוציט B במח העצם. תאי פלזמה הם תאי דם מיוחדים המייצרים בדרך כלל מגוון של חלבונים שונים הנקראים אימונוגלובולינים כחלק מהמערכת החיסונית של הגוף. אם קבוצה של תאי פלזמה מתחילה לייצר רק סוג אחד של חלבון לא תקין זה נקרא פרפרוטאין ויכול להוות אינדיקטור לחריגה. זה יכול להתייחס גם כ- "M-band" או "M-protein". ניתן לאתר פרפרוטאין בדם באמצעות בדיקות הנקראות סרום חלבון אלקטרופורזה ושרשראות אור ללא סרום. אלו יאתרו סוגים מעט שונים של פרפרוטאינים ("פרפרוטאין שלם" או "שרשרת אור"), אך שניהם מיוצרים באותו תהליך ולרוב מנוהלים באותה צורה. הפאראפרוטאינים הם נוגדנים או שרשראות קלות של נוגדנים אשר מיוצרים על ידי גידול יתר של תאי הפלזמה. הפאראפרוטאינים יוצרים פס דק בבדיקות אלקטרופורזה, שכן לכולם משקל מולקולרי זהה. ישנם מספר מצבים שונים העלולים לגרום לפרפרוטאין. בדרך כלל, הם מיוצרים על ידי מצב שנקרא MGUS. זהו מצב שפיר, למרות שזה יכול מדי פעם להפוך לתנאים חמורים יותר, זה קורה לעיתים רחוקות וניתן בדרך כלל לפקח בבטחה על MGUS. לעיתים, פרפרוטאינים עשויים להיות סימן לחריגה חמורה בדם הנקראת מיאלומה. לרוב זה מלווה בסימני נזק לגוף כמו עייפות מכדוריות דם אדומות נמוכות (אנמיה), בעיות בכליות, נזק גבוה לסידן או עצם. לעיתים רחוקות יותר, פרפרוטאינים יכולים להיגרם על ידי מצבי דם אחרים כגון לימפומות, ולעיתים הם יכולים להופיע עם זיהומים, בעיות בכבד או מצבים דלקתיים. פאראפרוטאינים המהווים שרשראות קלות של חלבונים קרויים חלבוני בנס ג'ונס (Bence Jones proteins), על שם החוקר שגילה אותם. גילוי חלבונים אלה היווה התקדמות חשובה בגילוי תפקיד הנוגדנים בגוף. מיאלומה נפוצה Dr Jonathan Sive, Paraprotein in the blood: is it a sign of cancer?, TOPDOCTORS, ‏14-10-2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך הורוביץ

הרב ברוך הורוביץ (תר"ל, 1870 - תרצ"ו, 1936) היה הרב של פרבר אלקסוט שבקובנה וראש ישיבה בישיבת סלבודקה בליטא. היה ממנהיגי הציבור היהודי-חרדי בליטא ועמד בראשות "אגודת הרבנים" המקומית. חתנו של הרב שרגא פייבל פרנק. הרב ברוך הורוביץ היה חניך בית ה"תלמוד תורה" בקלם, אליו נשלח על ידי רבו נתן צבי פינקל, ה"סבא" מסלבודקה. בצעירותו נבחר על ידי רבי צבי לויטן לשמש כר"מ בישיבת "אור החיים" בסלבודקה. נמנה עם קבוצת האברכים שנשלחו על ידי ה"סבא" מסלבודקה לישיבת ראדין, כדי להשפיע עליה מרוח תנועת המוסר הסלבודקאית. תקופה מסוימת מינהו החפץ חיים לשמש כר"מ בישיבת ראדין. בשנת תר"ס (1900) התמנה לרבו של אלקסוט, פרבר של קובנה, הממוקם מעברו השני של הנהר ניימן החוצה את העיר. במלחמת העולם הראשונה עזבה ישיבת סלבודקה את קובנה לקרמנצ'וק. לאחר שכוחות הצבא הגרמני כבשו את קובנה, מיד בתחילת המלחמה, התאפשרה פעילות תורנית במבנה הישיבה בקובנה. הרב הורביץ פתח במקום ישיבה לכמאתיים בחורים, והיא פעלה במשך שבע שנים. בשנת תרפ"א (1921) שבה ישיבת-האם למשכנה המקורי והתמזגה עם הישיבה שפעלה בראשות הרב הורוביץ. הרב הורוביץ עצמו המשיך לכהן כר"מ בישיבה עד לפטירתו בשנת תרצ"ו. מלבד פעילותו הרבנית והתורנית היה הרב הורוביץ מראשי ההנהגה של יהדות ליטא. נמנה עם מייסדי "אגודת הרבנים" בליטא ושימש כיושב-ראש שלה, במסגרתה ייצג את הציבור החרדי בפני השלטונות. בנו הרב שרגא פייבל הורוביץ היה גיסו של הרב יוסף שלמה כהנמן ורבי אשר קלמן בארון - שניהם חתניו של רבי אריה לייב רובין, רבה של וילקומיר. לאחר פטירתו שימש בנו הרב שרגא פייבל הורוביץ כר"מ בישיבת סלבודקה. 'הורביץ, ר' ברוך הלוי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 43 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1241).
ההולכים בחושך

ההולכים בחושך הוא מחזה מאת חנוך לוין. המחזה כמעט נטול עלילה לחלוטין ועוסק באנשים נטולי שמות המוגדרים על ידי מצב תמידי של ציפייה לקראת האירוע הבא - ההולך, המחכה והחומק - היוצאים למסע לילי. בנוסף אליהם ישנם גם אם ההולך ואב המחכה, ששניהם גוססים, מגוון מחשבות הרודפות אחר ההולכים בחושך, ודמויות רבות של מתים הממשיכים להתלונן ולהתקוטט ממקום משכבם בבית הקברות. ההתרחשויות כולן מתוארות על ידי מספר הנמצא מחוץ לנרטיב, ואף קיימת דמות אלוהים אך הסבריו אינם מגיעים לאוזני הדמויות או הקהל. במהלך המחזה, לאחר המפגש עם האלוהים, המספר פונה אל הקהל במעין ביקורת על מה שמתרחש במסגרת המחזה ובחיים בכלל, אך גם קבלתם כבלתי נמנעים: אי, תמיד אותם פחדים, אותן שאלות; עד מתי נאמר כולנו דברים חבוטים? מתי כבר יקום אדם ויאמר דברים שעדיין לא נשמעו? — חנוך לוין. ההולכים בחושך ואחרים, עמ' 57. בטורו הקבוע בעיתון מעריב יהונתן גפן כינה את המחזה "אולי הטוב ביותר שכתב חנוך לוין, ואולי גם הטוב ביותר בעולם ב-50 השנים האחרונות."[צריך ציטטה] מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה מעין זיקוק של הדרמה שחנוך לוין יוצר, אך גם סוג של שיא: "הדרמה של לוין הולכת ומצטללת. פחות מילים, מעט עלילה. במה ריקה, עם מסכים תיאטרליים מלאכותיים, ומוזיקה קרקסית עצובה. להקה גדולה ותהלוכות, והרבה שחקנים... ואכן הייתה פסגה מסוימת, כי לוין הוא גם אמן של תיאטרון וחיזיון, לא רק משורר." המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" בשיתוף עם תיאטרון חיפה ב-9 במאי 1998 בבימויו של חנוך לוין, עם תפאורה ותלבושות של רקפת לוי ומוזיקה מאת יוסי בן-נון. בהשתתפות: חנוך לוין, "ההולכים בחושך", בספרו ההולכים בחושך ואחרים, עמ' 80-7. ההולכים בחושך, הטקסט המלא, באתר חנוך לוין מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 216.
בריאן גראתי

בריאן טימותי גראתי (באנגלית: Brian Timothy Geraghty; נולד ב-13 במאי 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שהתפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "ג'ארהד", "מטען הכאב", "הטיסה", מגילום הדמות וורן נוקס בסדרה "אימפריית הפשע" ומגילום הדמות שון רומן בסדרה "שיקגו PD". גראתי נולד בעיירה טומס ריוור, בניו ג'רזי למשפחה ממוצא אירי. סיים את לימדיו בתיכון המקומי ב-1993 ומשם עבר ללמוד משחק בבית הבובות השכונתי (אנ') שבניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה נסע לנסות את מזלו בתחום בלוס אנג'לס. בשנת 1999, התארח בסדרות חוק וסדר ו"הסופרנוס". ב-2001, התארח בפרק בסדרה "אד". בשנת 2004, שיחק את דמותו של כריס בסרט "עמדת המדינה". בשנת 2005, שיחק בסרט האנטי-מלחמתי של סם מנדס "ג'ארהד", שבו הוא גילם את טוראי פרגוס אוניל, החייל הנאיבי ביותר בפלוגת המרינס שמוצבת בכווית בתחילתה של מלחמת המפרץ. בשנת 2006, הופיע בדרמת הפעולה "המגן" בתור שוטר חיל הים בילי הודג', בסאגה הפוליטית של אמיליו אסטבז "בובי", וכיכב לצד מתיו מקונוהיי בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול. בשנת 2009 הופיע בדרמת המלחמה של קתרין ביגלו "מטען הכאב", בסרט הופיע בדמותו רב"ט אוון אלדרידג', המומחה הצעיר ביותר ביחידה לסילוק פצצות שמוצבת במרכז בגדאד. ב-2010, שיחק בסרט "הזיקית", והתארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2011, שיחק בסרט "10 שנים" לצד צ'נינג טייטום. ב-2012, הופיע בסרט "הטיסה" לצד דנזל וושינגטון, והתארח בשלושה פרקים בסדרה "דם אמיתי". בשנת 2014, הופיע בסרטים "פגישה והחלפה" ו"הזהה". בשנים 2014–2016 שיחק בסדרה "שיקגו PD". בזמנו הפנוי, אוהב גראתי לגלוש ולבלות עם אביו. בשנת 2009, החל לצאת עם לורה ראמזי. הקשר לא נמשך זמן רב, והשניים נפרדו שנה לאחר מכן. בשנת 2013, היה בזוגיות קצרה עם השחקנית קריסטן ריטר שהסתיימה עוד באותה שנה. מדיה וקבצים בנושא בריאן גראתי בוויקישיתוף בריאן גראתי, ברשת החברתית אינסטגרם בריאן גראתי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריאן גראתי, באתר AllMovie (באנגלית) בריאן גראתי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בריאן גראתי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דרך התהילה

דרך התהילה, או נתיב התהילה (באנגלית: Glory Road), הוא ספר מסוגת מדע בדיוני מאת רוברט היינלין שיצא לאור ב-1963. הספר מעביר ביקורת על התרבות הקפיטליסטית, הדמוקרטית לכאורה והשוביניסטית, וכמו כן, הוא רצוף בתיאורים נטורליסטיים ופמיניסטיים בדומה לרבים מספריו של היינלין. הספר מסופר בגוף ראשון מפי אוולין סיריל (אי. סי.) גורדון המכונה גם אי. סי. "צלקת" גורדון בגלל צלקת גדולה שיש לו על הפנים עקב פציעה. גורדון משרת בצבא ארצות הברית במלחמה בדרום מזרח אסיה (ייתכן כי מדובר במלחמת וייטנאם), ולאחר מכן פורש ועובר לטייל במזרח הרחוק שם הוא חי חיי פשטות. יום אחד, בעודו מחכה לתוצאות מרוץ סוסים מסוים, הוא נפגש עם אישה יפהפייה, שנעלמת לו לאחר דיאלוג קצר, והוא נשאר תוהה לגורלה. זמן קצר לאחר מכן הוא מגלה בעיתון מודעת "דרושים" שבה מבקשים אדם אמיץ וחסון שיוכל לעמוד במשימה אתגרית והוא נענה לאתגר. הוא מגיע לדירה בעקבות המודעה, ומכתב שהוא מקבל מאוחר יותר, ומגלה את הבלונדינית שפגש בחוף הים. מעט לאחר מכן הוא מגיע לעולם אחר, מדהים ביופיו ובעל טבע אכזרי וכאוטי בו מפלצות ופלאים טכנולוגיים שלא ראה כמותם כל חייו. בזמן כלשהו הוא מבין שהוא לא בכדור הארץ ותוהה היכן הוא נמצא. את הצעירה הוא מכנה "כוכב", ולה יש עוזר אישי בשם "רופו", אשר מציית לכל דבר שהיא אומרת לו (מאוחר יותר מתגלה שהוא הנכד שלה). בין כוכב לגורדון מתפתח רומן בזמן שהם נלחמים במפלצות בחיפוש אחר "ביצת ספינקס" מתוך מבוך אפלולי. לקראת סוף הספר מגלה גורדון כי "כוכב" היא מלכה השולטת של 20 יקומים מקבילים שנשלחה להחזיר מכשיר מתוחכם ובו עצורים מאות תודעות של המלאכים הקודמים. גורדון עובר לגור איתה בכוכב שבו היא שולטת לזמן מסוים, אך בסוף הספר נפרד ממנה כיוון שלא מסוגל לחיות את חייו בעולם הזר הזה, בעיקר בגלל ה"הלם התרבותי" שהוא חווה . הספר יצא לאור בעברית בשני תרגומים שונים. התרגום הראשון, תחת השם "נתיב התהילה", תורגם על ידי ישראלה דורי ויצא בהוצאת רמדור בשנת 1980. התרגום השני, תחת השם "דרך התהילה", תורגם על ידי איתמר פארן ויצא לאור בהוצאת אודיסיאה בשנת 2010.
בארי חזק

בארי חזק (25 באוגוסט 1944 – 17 באוקטובר 1973) היה משורר, בן קיבוץ אפיקים, שנהרג בקרב סרפאום במלחמת יום הכיפורים. בארי חזק נולד בקיבוץ אפיקים, לטניה ואברהם חזק. נקרא על שם ברל כצנלסון שהלך לעולמו באותו חודש. בארי סיים את לימודיו בבית-הספר התיכון החקלאי בית-ירח שבעמק הירדן. הוא היה פעיל בתנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים ואף ריכז את אזור הנגב ויהודה. בקיץ 1963 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך סיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר. עם שחרורו מצה"ל שב לקיבוצו, שם ריכז את ענף התמרים ושיחק בנבחרת הכדורסל. במקביל, החל בלימודי כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כמדריך נוער בפנימיית בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. הוא ליווה את חניכיו במשך ארבע שנים. במלחמת ששת הימים היה קצין מודיעין גדודי. במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים נפצע מרסיס ברגלו, אולם המשיך להילחם. באוקטובר 1971 התחתן עם נעמה. הוא עזב את הקיבוץ והחל לימודי לתואר שני בכלכלה ובשירה עברית בירושלים. הוא החל לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר שם היה אחראי על תקציב החינוך והתרבות. באוקטובר אותה שנה נולד בנו אבירם. אחרי המלחמה התמנה לקצין המבצעים של גדודו והועלה לדרגת סרן. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים. ב-17 באוקטובר 1973, במהלך הקרב על תחנת הרכבת בסרפאום ממערב לתעלה, נפגע מכדור בחזהו ונהרג במקום. הוא נקבר בבית-העלמין באפיקים. שנה לאחר מותו קובצו מכתביו, רשימותיו וחמשת שיריו בספר "בבכי אותי תקצור" שנערך על ידי יגאל וילפנד, ונעמה חזק (אשתו) בהוצאת הקיבוץ המאוחד. שירו, "ריבונו של עולם", התפרסם לאחר מותו והולחן ב-2001 על ידי ברי סחרוף באלבומו "האחר". השיר שימש כשיר הסיום של הסדרה שעת נעילה ב-2020. חזק הוזכר בספרו של בן קיבוצו אסף ענברי, "הביתה". אחיו הוא המשורר יחיאל חזק. בארי חזק, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" בארי חזק באתר יזכור שירי לב-ארי, חי דרך עיני המוות, באתר ynet, 18 באפריל 2010 אליעזר שפר, הצדיק מקיבוץ אפיקים-לזכרו של בארי חזק, באתר דתילי, 6 באוקטובר 2008 עופרה עופר אורן, "ריבונו של עולם" - איך חזה המשורר את מותו?, בבלוג "סופרת ספרים", 10 במאי 2016 מידע על חזק, בארי, 1944-1973 בקטלוג הספרייה הלאומית שיר אהרון ברם, כך חזה הקצין והמשורר בארי חזק את מותו, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, ‏13 באפריל 2021 מידע על בארי חזק בקטלוג הספרייה הלאומית בארי חזק, דף שער בספרייה הלאומית בארי חזק, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטר קארלסון

האם התכוונתם ל... פטר קארלסון (שחקן טניס שולחן) – שחקן טניס שולחן שוודי, זוכה אליפות העולם לזוגות (1991) פטר קארלסון (שחקן הוקי קרח) – שחקן הוקי קרח שוודי שנרצח על רקע הומופובי פטר קארלסון (נהג ספידוויי) – נהג ספידוויי שוודי פטר קארלסון (מוזיקאי) – מוזיקאי הבי מטאל שוודי
התנועה לשלום וביטחון

התנועה לשלום וביטחון הייתה תנועה פוליטית לא-מפלגתית אשר הוקמה ביולי 1968. התנועה הייתה מהראשונות שקראו לנסיגה מהשטחים ולהכרה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיניּ ולהקמת ישות פלסטינית עצמאית לצד ישראל. התנועה החלה להתגבש בסתיו 1967, זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים, והחלה לפעול ב-1968. יוזמי התנועה היו מרצים באוניברסיטאות ופעילים ממפלגות השמאל ועמד בראשה יהושע אריאלי. בין הפעילים בה היו גדי יציב, מוטי אשכנזי, שמחה פלפן, ג'ורג טמרין, שמואל סגל, ועקיבא ארנסט סימון. עם פעילי התנועה נמנה גם חבר הכנסת לשעבר מהמפד"ל, משה אונא. בתחילת דרכה עסקה התנועה בעיקר בהשפעה תרבותית כמשקל נגד לרעיון ארץ ישראל השלמה, בין השאר באמצעות הפגנות, פרסום גילויי דעת ועצומות. ב-1969 החלו חלק מחבריה לשאוף להקמת מפלגה פוליטית. חלק מחברי התנועה הקימו את מפלגת נ"ס שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת בשנת 1969. בשנת 1970 התנגדה לחידוש היישוב היהודי בחברון. בהמשך אותה שנה קראה התנועה לפירוק ממשלת הליכוד הלאומי ולהחלפתה בממשלת יוזמת שלום. בתחילת 1971 פרסמה התנועה גילוי דעת השולל את ההתנחלות. בנוסף תמכה התנועה בקבלת יוזמת יארינג. בשנת 1972 הקימו חלק מחברי התנועה, יחד עם מקימי תנועת שמאל ישראלי חדש (שי"ח) ופורשים ממק"י את תנועת "תכלת אדום" שממנה צמחה מפלגת מוקד. לאחר מלחמת יום כיפור התנועה חדלה מפעילות וכעבור מספר שנים תפסה "שלום עכשיו" את מקומה בשמאל הלא מפלגתי. מטרות הבטחון קודמות, מעריב, 13 בינואר 1969 יהושע אריאלי, מצבי חרום והשפעתם המסוכנת, דבר, 9 במאי 1969 "התנועה לשלום וביטחון" תחדש את פעולתה, דבר, 17 בפברואר 1970 התנועה לשלום ולביטחון במערכות השלום, עלון שהוציאה התנועה לסיכום פעילותה בשנת ה'תש"ל, באתר הספרייה הלאומית תיק התנועה לשלום וביטחון בארכיון יד יערי התנועה לשלום וביטחון מרחיבה פעולותיה, דבר, 3 בינואר 1969 טל אלמליח וענת קדרון, "בין תרבות ופוליטיקה: מחאת צעירים בישראל", עיונים בתקומת ישראל 11 (2001), עמ' 92–93 קוראים למנוע התנחלות בחברון, דבר, 26 במרץ 1970 "התנועה לשלום" קוראת להקמת "ממשלת יזמות שלום", דבר, 19 באפריל 1970 התנועה לשלום ובטחון דורשת להפסיק ההתנחלויות, דבר, 25 בינואר 1971 התנועה לשלום ובטחון תובעת תגובה חיובית ליזמת יארינג, דבר, 17 בפברואר 1971
מיכה דוד

מיכה דוד (נולד בשנת 1976) הוא מוזיקאי, מנצח ונגן סקסופון ישראלי. במקצועו הוא עורך דין. דוד נולד בבאר שבע. את לימודי המוזיקה החל בגיל 4, בלימוד נגינה על פסנתר. עד מהרה לטש עיניו לנגינה על סקסופון, אך נתבקש להמתין עד לגיל 8, אז החל ללמוד נגינה בקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, שם סיים את לימודיו בהצטיינות, תוך שזכה במספר תחרויות נגינה ובמלגות. באותן שנים ניגן בתזמורת הנוער בניצוחו של מר נסים אלשיך ונמנה בין בוגריה. דוד שירת בצה"ל כנגן סקסופון וקלרינט בתזמורת צה"ל, וסיים לימודיו בהוראה ובניצוח תזמורות כלי נשיפה אצל מפקד ומנצח תזמורת צה"ל אותה עת, אל"ם יצחק גרציאני. בין האירועים הבולטים בהם נטל חלק פעיל ניתן למנות את טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, ביקורו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בישראל, פסטיבל בינלאומי לתזמורות צבאיות בעיר סומיר שבצרפת, קבלות פנים לעשרות מנהיגי עולם, מסדרים, טקסים ועוד. בשירות מילואים הוא משרת בהתנדבות בתזמורת צה"ל כמפקד וכמנצח. עם תום שירותו בצה"ל פנה דוד ללימודי המשפטים, ובהמשך הוסמך כעורך דין. בשנת 1998 מונה לנהל את מרכז המוזיקה ברמת אביב והיה למנהל הצעיר בארץ, שם לימד וניצח על תזמורת נוער. במהלך השנים לימד נגינה על סקסופון במספר קונסרבטוריונים בתל אביב, והיה פעיל במסגרת פרויקטים ללימוד נגינה בקרב ילדי אוכלוסיות קשות יום בשכונות בדרום תל אביב. היה בין מקימי אנסמבל בוגרי תזמורת צה"ל בשנת 2000. בשנת 2004 השתתף בפסטיבל וינה ובפסטיבל שלדמינג (אוסטריה) לתזמורות כלי-נשיפה, בשנת 2006 השתתף בפסטיבל אינטרלאקן (שווייץ) לתזמורות כלי-נשיפה, וביולי 2010 השתתף בפסטיבל האומנויות בעיר אברדין שבסקוטלנד. לאחר ששב להתגורר בבאר-שבע הצטרף דוד כנגן מן המניין בתזמורת כלי הנשיפה באר שבע, היה ממקימי "עמותת תזמורת כלי-הנשיפה ע"ש נסים אלשיך" ובשנת 2008 מונה לשמש כמנצח המשנה. בקונצרט חגיגי שהתקיים ב-1 ביולי 2010 מונה דוד כמנצח תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, במקומו של אלשיך שפרש מתפקיד זה, לצד עיסוקו כעורך דין פעיל. בשנת 2012 ניצח על תזמורת כלי הנשיפה באר שבע בפסטיבל ותחרות לתזמורות כלי נשיפה בעיר מור שבהונגריה, שם זכתה התזמורת בדירוג זהב. בשנת 2015 השתתפה התזמורת בתחרות לתזמורות כלי נשיפה בעיר פראג שבצ'כיה, שם זכתה התזמורת במקום השני במסגרת התנדבותו בלשכת עורכי הדין, שימש בין השנים 2011-2009 כיו"ר ועדת הצעירים בלשכת עורכי-הדין, במחוז דרום, בין השנים 2019-2011 שימש כנציג מחוז דרום בוועדת המינויים לבתי-הדין למשמעת בלשכת עורכי-הדין בישראל, החל משנת 2019 משמש כיו"ר (משותף) של ועדת דיני-עבודה בלשכת עוה"ד במחוז דרום. מיכה דוד, ברשת החברתית פייסבוק מיכה דוד, ברשת החברתית אינסטגרם מיכה דוד באתר תזמורת כלי הנשיפה באר שבע דף היוטיוב של תזמורת כלי הנשיפה באר שבע חדשות, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 0:46)