laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תמי בן-עמי

תמי בן-עמי (1955 – 22 ביולי 1995) הייתה דוגמנית ישראלית בולטת בשנות ה-80 של המאה ה-20. נולדה בשם תמי בן חמו למיכל וליצחק וגדלה ברמלה. היו לה עוד ארבע אחיות. החלה לדגמן החל מ-1972 וזכתה במקום השני בתחרות "נסיכת ישראל", מטעם מגזין "את". בשנת 1973 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל השלישות. משנת 1976 ועד אמצע שנות ה-80 הייתה בת זוגו של הכדורסלן האמריקאי אולסי פרי. בתחילת 1979 נתבקשה בן עמי להשתתף בסרט דיזנגוף 99. משנת 1980 נבחרה לדגמן את בגדי הים של "גוטקס", והייתה לדוגמנית הבית הראשונה של החברה. ב-1990 נולד לה ולבן זוגה קובי זר בן. בשנת 1992 השיקה בן-עמי קו מוצרי קוסמטיקה וקולקציית בגדים הנושאים את שמה. בשנת 1994 חלתה בן-עמי בסרטן צוואר הרחם ונפטרה מהמחלה ב-22 ביולי 1995, והובאה למנוחות בבית העלמין גורדון החדש בראשון לציון. לאחר מותה הוקם על שמה גן ציבורי בעיר הולדתה רמלה. באפריל 2008 שודר בשידורי קשת הסרט התיעודי של הבמאי יוסי קורנויץ "המסלול הקצר, סיפורה של תמי בן עמי". מדיה וקבצים בנושא תמי בן-עמי בוויקישיתוף יומולדת דיסקו לשדרן הפזמונים, מעריב, 4 בדצמבר 1978 תמונה, מעריב, 28 בפברואר 1979 המיני של שנות ה-80, דבר, 1 בפברואר 1980 תמר אבידר, הנבחרים שלי, מעריב, 2 בינואר 1984 רייס כדורסלן חופשי, מעריב, 12 באוגוסט 1984 הדוגמנית הגבוהה יוצאת לדיזנגוף, מעריב, 25 בינואר 1979 עור לגויים, דבר, 14 בפברואר 1979 עליזה ולך, האוזן, דבר, 20 באפריל 1979 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרטיס חיוב

כַּרְטִיס חִיּוּב הוא סוג של אמצעי תשלום, המשמש חלופה למזומנים ולהמחאות. בעת תשלום באמצעות כרטיס חיוב, מציג המשלם את הכרטיס או מוסר את פרטיו. העסק מקבל התשלום מבצע תהליך סליקה (באמצעות שירות של חברת סליקה חיצונית לרוב) ובסופו מחויב הלקוח והעסק מקבל את התשלום המגיע לו. לעיתים ניתן לעשות בכרטיסי חיוב שימוש גם למשיכת כספים באמצעות מכשירי בנקאות אוטומטיים ("כספומטים"). ישנם מספר סוגים של כרטיסי חיוב. המשותף להם הוא צורתם החיצונית והאופן שבו נעשה בהם שימוש, והשונה ביניהם הוא דרך חיוב הלקוח. סוגי כרטיסי החיוב העיקריים הם: כרטיס אשראי (credit): הסוג הנפוץ בישראל של כרטיס חיוב. בתשלום באמצעותו, חיוב הלקוח יכול להתבצע באופן דחוי ביחס לזמן התשלום לספק. דחייה זו בתשלום היא למעשה סוג של הלוואה ללקוח. חיוב הלקוח עשוי להתבצע במועד קבוע אחת לחודש, אך ישנה אפשרות לדחות את התשלום יותר, במסגרת הסכמי תשלומים או באמצעות קביעת תקרה לחיוב חודשי. תחת קטגוריה זו נמצאים כרטיסים מסוגים שונים, כמו כרטיס חיוב דחוי (כרטיס האשראי הנפוץ בישראל, המחויב ישירות מחשבון עו"ש עבור התשלומים שנצברו בו לתשלום במועד חיוב חודשי קבוע או מידי), כרטיס אשראי "מתגלגל" (בו מעבר לאפשרויות הקיימות לפריסה ודחייה של תשלומים בכרטיס חיוב דחוי "רגיל", ניתן לגלגל באופן מובנה כמעט את כל סכום החיוב החודשי בכרטיס לחודש הבא, בתוספת ריבית), כרטיס לבתי עסק מוגדרים (למשל, כרטיס מועדון המאפשר להשתמש בו רק ברשתות החברות במועדון. הדוגמה הבולטת ביותר היא כרטיס "LifeStyle", לפני שהפך ל-"LifeStyle PLUS"). כַּרְטִיס חִיּוּב מיידי או כרטיס בנק (debit): בכרטיס חיוב מיידי, חשבון הבנק של הלקוח מחויב בכל תשלום באופן מיידי, כאשר התשלום מועבר לספק. הכרטיס הנפוץ ביותר מסוג זה בארץ הוא כרטיס ישראכרט (או מסטרקארד) דיירקט של תשלובת ישראכרט. כרטיסים נוספים כאלה הם כרטיסי ויזה אלקטרון של כא"ל המונפקים בעיקר תחת המותג "מפתח כסף" של בנק דיסקונט. כרטיס נטען או כרטיס תשלום (Prepaid) (על פי האקדמיה ללשון העברית: כַּרְטִיס מְשֻׁלָּם (מֵרֹאשׁ)): כרטיס שיש לטעון אותו מראש בסכום המרבי לחיוב. כל תשלום מופחת מיתרתו של הלקוח, וכאשר היתרה מתאפסת יש לטעון אותו מחדש במידה ומדובר בכרטיס לטעינה רב פעמית, או לרכוש כרטיס חדש במקרה ומדובר בכרטיס לטעינה חד פעמית. היות שבכרטיס כזה הלקוח משלם למעשה מראש, הוא מהווה סוג של הלוואה של הלקוח למסלקה (או הפקדה). בישראל מונפקים כרטיסים כאלה במותגים "Cash Card" (של לאומי קארד), "ישראכרט Web" ומועדון חברתי נטען "רמי לוי" (של תשלובת ישראכרט) ו"ויזה נטען" (של Cal) בדואר ישראל. צורה דומה של כרטיסים היא כרטיסי מתנה נטענים. כמו כן, קיימים כרטיסים נטענים המאפשרים משיכת מזומן מכספומט או מבית עסק, בגובה היתרה בכרטיס. השימוש בכרטיסי חיוב בישראל מוסדר בחוק שירותי תשלום, התשע"ט–2019. אישור (כרטיס חיוב) לכידה (כרטיס חיוב) כרטיסי אשראי בישראל חוק כרטיסי חיוב, באתר של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה
שירלי בן מרדכי

שירלי בן מרדכי (נולדה ב-1970) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1988. בעבר מנחה ומגישת טלוויזיה, מנהלת שיווק אקסטרא מוצרי צריכה וטואלטיקה, מנכ"לית חברת פרסום הדיה. כיום מנכ"לית BEONE, מומחית לאסטרטגיות שיווק וסחר בענף קמעונאות, חברה בנבחרת הדירקטורים של המדינה, מטעם רשות החברות הממשלתיות. שירלי בן מרדכי נולדה ברמת אביב שבתל אביב ולמדה בתיכון אליאנס. בשנת 1988 בגיל 17 זכתה בתחרות מלכת היופי. לאחר הזכייה החלה לעבוד בדוגמנות בפריז. לאחר שנה חזרה לישראל והחלה ללמוד לתואר שני מינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, ובו בזמן הגישה שתי תוכניות בערוץ 33 - "ויטרינה" ו"לנשים בלבד". את דרכה בתחום השיווק החלה בחברת "אקסטרא שיווק" כמנהלת שיווק. בשנת 1997 החלה לעבוד כמנהלת שיווק בחברת הדיה, העוסקת בפרסום בנקודות מכירה ובמהלך השנים ביצעה מספר תפקידים ניהוליים בחברה, בהם שימשה כסמנכ"ל שיווק החברה. בינואר 2010 מונתה למנכ"לית חברת הדיה וביולי 2016 פרשה מתפקיד זה. כיום היא מנכ"לית חברת BEONE. יולי 2017 הצטרפה לנבחרת דירקטורים של המדינה מטעם רשות החברות הממשלתיות. בן מרדכי היא אם לשני ילדים. שנות השמונים-מלכות היופי עדי דברת, אחרי 19 שנים: שירלי בן מרדכי, מנכ"לית חברת הפרסום והמיתוג הדיה, פורשת, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2016 שירלי בן מרדכי הלוי מנכ"לית BEONE הצטרפה לנבחרת הדירקטורים 2017 מטעם רשות החברות ממשלתיות, באתר Allmarketing, ‏30.7.2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארננדו דה סוטו

ארננדו דה סוטו (בספרדית: Hernando de Soto‏; 1496 לערך – 21 במאי 1542, מאוזכר גם כהרננדו וכפרדיננד) היה מגלה ארצות וקונקיסטאדור ספרדי אשר, בזמן שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי. עוד בצעירותו התבלט כאיש צבא מצליח, והשתתף באופן פעיל בכיבוש מרכז אמריקה. ב-1532 הצטרף דה סוטו לפרנסיסקו פיסארו בכיבוש אימפריית האינקה ומונה לסגנו של פיסארו. הם הגיעו אל העיר טומבס החרבה, עקב מלחמת האזרחים שהתנהלה חודשים מספר לפני כן. ביולי אותה שנה הונחה אבן הפינה לעיר סן מיגל דה פּיוּרה. לאחר הקמת היישוב, יצאה משלחת בראשותו של דה סוטו אל לב פרו וחזרה כעבור ימים אחדים עם תשורות זהב ועם שליחו של אטוואלפה, אשר הציע לספרדים להיפגש עם הקיסר בעיר המרפא קחאמרקה, ובה נשאר מיד בסיומה של מלחמת האזרחים בשל פציעה ברגלו. שנים ספורות אחר כך חזר לספרד כאיש עשיר מאוד. דה סוטו חזר לספרד עם עושר רב מכיבוש אימפריית האינקה. הוא התקבל כגיבור ואף התקבל למסדר סנטיאגו. ב-1537 נשא דה סוטו לאישה את אינס דה בובדייה, בתו של הקונקיסטאדור הספרדי פדראריאס אווילה, שייסד את פנמה סיטי. דה סוטו שימש באותה העת מושל קובה, וכאשר יצא למסעו בפלורידה ובדרום ארצות הברית של ימינו, מילאה דה בובדייה את מקומו, עד שהלכה לעולמה ב-1543. במאי 1539 נחת דה סוטו, בראש תשע אוניות, עם 620 איש ו-220 סוסים בנמל שארלוט, פלורידה. הוא קרא למקום 'אספיריטו סנטו' על שם רוח הקודש. ארננדו דה סוטו היה האירופאי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי. על פי סברה אחרת היה זה אלונדו אלברס דה פינדה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא ארננדו דה סוטו בוויקישיתוף ארננדו דה סוטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארננדו דה סוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלב דם

כלב דם (באנגלית: bloodhound או St. Hubert Hound) הוא גזע של כלב גדול אשר פותח באופן מיוחד לאיתור עקבות ריח אדם. בגלל תכונה ייחודית זו כלב הדם נמצא בשימוש תכוף של רשויות חוק שונות כדי לאתר אסירים נמלטים או נעדרים. כלב הדם עושה שימוש בחוש ריח מפותח באופן יוצא דופן המאפשר לו לעקוב אחר ריחו של אדם, שעות ואפילו ימים לאחר שחלף במקום, לאורך מרחקים גדולים. השילוב שבין חוש ריח חד וכושר התמדה חזק, עשו את כלב הדם לכלב המעקב הטוב ביותר הקיים היום. כלבי דם בוגרים שוקלים בין 36 - 50 ק"ג וגובהם בין 58 - 69 ס"מ במפרקת. צרופי צבעי הפרווה המקובלים לכלבי דם טהורי גזע הם שחור וחום-צהבהב, חום-אדמדם וחום-צהבהב, או אדמוני. בימי הביניים היו כלבי דם בצבעים אחידים נוספים, כולל כלבי דם לבנים (אנגלית: Talbot hound). צבעים אחידים אלה מופיעים אף בגזעי כלבים אחרים שמוצאם מגזע כלבי הדם הקדום. לכלבי הדם יש בדרך כלל שלד גדול ורוב משקלם מרוכז בעצמותיהם, שהן עבות יחסית לגודל הכלב. פרוותם, אופיינית לכלבי ציד העוקבים אחר עקבות ריח, היא גסה וחסרת שיער רך. זהו גזע כלבים בעל אופי עדין ונוח ובאותה עת אף בעל כושר התמדה חסר לאות במעקב אחר ריח. בגלל האינסטינקט החזק הטבוע בכלב זה לעקוב אחר ריח, לעיתים קשה לאלפו לצייתנות בידיים בלתי מיומנות. זהו כלב בעל מזג נוח ומעורר חיבה המתאים לגידול בבית. אולם, דוגמת גזעי כלבים גדולים אחרים, הוא זקוק להשגחה בסביבת ילדים קטנים כיוון שהוא עלול להפילם בגלל משקלו וגודלו. בהשוואה לכלבים טהורי גזע אחרים, בקרב כלבי הדם קיים שיעור גבוה של מחלות מעיים כמו כן כלבים אלה סובלים משיעור חריג של מחלות עיניים, עור ואוזניים. יש לבחון באופן תדיר את בריאות עיניו, אוזניו ועורו של כלב זה לאיתור סימני מחלה. על פי סקר מועדון הכלבנים הבריטי לשנת 2004, תוחלת החיים הממוצעת של כלבי הדם בבריטניה היא 6.75 שנים, דבר המציבם בין הכלבים טהורי הגזע בעלי תוחלת החיים הקצרה ביותר. כלב הדם הזקן ביותר שאותר בין 82 מקרי מוות בסקר שנערך בבריטניה היה בן 12.1 במותו. גורם המוות העיקרי (34% ממקרי המוות) בין כלבי דם היא מחלת היפוך הקיבה (אנ'). שכיחות מחלת היפוך הקיבה בין כלבי הדם היא מהגבוהות בין גזעי הכלבים. גורם המוות השני בשכיחותו (27%) בין כלבי הדם הוא מחלה ממארת. שיעור המחלות הממאירות בין כלבי הדם דומה לזה שבין גזעי כלבים אחרים, אולם בין כלבי הדם מחלות ממאירות הן גורם מוות בגיל צעיר יותר באופן יחסי (גיל חציוני 8). כלב הדם, על פי אגדות, טופח לראשונה בשנת 1000 לספירה לערך על ידי נזירים במנזר סנט הוברט (St. Hubert) שבבלגיה. אין ספק כי מוצאו של הגזע מאזור צרפת, אזור ממנו באו גזעים מודרניים נוספים של כלבי ציד העוקבים אחר ריח. גזע כלב הדם שימש ליצירת גזעים נוספים אשר ירשו את חוש הריח המעולה שלו, ביניהם: פוקסהאונד אנגלי, פוקסהאונד אמריקאי, ועוד. בשלהי המאה ה-19 שימשו כלבי הדם כנושא לציוריהם של ציירים רבים. מראה הכלב המופיע בציורים אלה דומה לדרישות הגזע המודרניות, דבר המצביע על כך כי מהות אופיו של כלב הדם נשמרה לאורך דורות, עוד קודם שהוגדר הגזע באופן רשמי בעידן המודרני. אולם, עורם של הכלבים המופיעים בציוריו של הצייר האנגלי אדווין לדסיר הוא חלק יותר ולא מרובה קפלים ועפעפיהם קטנים יותר מאשר הכלבים המודרניים. מועדון כלבי הדם האמריקאי מועדון כלבי הדם הקנדי מועדון כלבי הדם הבריטי כלב דם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Summary results of the Purebred Dog Health Survey for Bloodhounds Dog Longevity
מהימנות פנימית

בתורת המבחנים ובשיטות מחקר ישנם מספר סוגי מהימנות. במהימנות פנימית נבדק האם המבחן הומוגני: האם כל הפריטים בודקים את אותו תחום התוכן או אותה מיומנות. דרך אחת לבדוק זאת היא באמצעות חישוב מתאם בין שני חצאים של המבחן. דורש העברה אחת בלבד של המבחן. מבחן לסיכום יחידת הוראה שהשאלות בו הן ברמת קושי דומה, יהיה בעל מהימנות פנימית גבוהה. מהימנות הניסוי = דיוק. למעשה בוחן האם הצליחו למדוד באופן עקבי את מה שניסו למדוד. 1. מהימנות בין שופטים – שינוי בגורמים השיפוטיים לא ישנה את המסקנה. בודק למעשה את מידת השפעת האדם הבודק על הניסוי. ככל שנקבע קריטריונים אחידים ואובייקטיביים - המהימנות מעבר לשופטים תעלה. בדיקה על ידי מעריכים שונים צריכה לתת אותה התוצאה. 2. מהימנות מעבר לזמן – אין השפעה לזמן בו נערך הניסוי, התוצאה תהיה דומה בכל זמן נתון. בשתי מדידות בזמנים שונים נצפה לקבל אותה תוצאה. 3. מהימנות פנימית מעבר לפריטים – הקשר בין השאלות השונות שבודקות את אותו המשתנה. מתאם גבוה בין השאלות שמודדות את אותו משתנה (בעייתי במקצת שעה שמודדים אנשים, משום שלעולם לא נגיע לאותה מידה של מהימנות בין ניסוי לניסוי). לדוגמה: אם בתוך שאלון יש 5 שאלות שתשובה גבוהה עליהן תגדיר את האדם כפרפקציוניסט, נצפה לתשובה דומה בכל אחת מחמש השאלות. או לדוגמה השלמת משפטים שחוזרת על עצמה. למעשה מהימנות פנימית מורידה את מימד המקריות ומעלה את מהימנות הניסוי. מדד מקובל להערכת המהימנות הפנימית הוא מדד אלפא של קרונבך. מונחים בהערכה פורמלית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאלקון (הוואנה)

המאלקון (ספרדית: Malecón; מילולית: מזח) הוא רחוב לאורך חופה של הוואנה, ממפרץ הוואנה במזרח ועד שפך נחל אלמנדארס במערב. לאורכו של הרחוב טיילת. המאלקון, שנקרא בהתחלה אבנידה דל גולפו, הוא השדרה המפורסמת ביותר בצד הים. את הפרויקט תכנן דון פרנסיסקו דה אלבר, המהנדס הגדול ביותר של קובה. אלבראר העלה עיצוב מורכב אך חכם, שהיה אמור להיות הרבה יותר מסתם טיילת. על פי רישומים היסטוריים, השדרה הייתה אמורה להיבנות 4 מטרים מעל פני הים. הפרויקט כולו היה אמור לעלות 850,000 פזו, אך ממשלת ספרד לא הרשת לעצמה להוציא את היתר הבנייה וההצעה של אלבראר נדחתה.את הרחוב החלו להקים ב-1901 האמריקאים, במהלך התקופה הקצרה בה שלטו בקובה. הוא התארך בהדרגה לכיוון מערב במשך קרוב ל-50 שנים, עד שהגיע לאורכו הנוכחי - כ-8 ק"מ. לאורך המאלקון נבנו בתים ססגוניים בסגנון האר דקו, שהעניקו לרחוב חזות המזכירה את רחובותיה של מיאמי. מאז המהפכה הקובנית ב-1959 הוזנחו הבתים ברחוב, בדומה לבתים רבים ברחבי המדינה, ורבים מהם מטים לנפול. לאורך המאלקון 3 אנדרטאות לזכרם של שלושה גנרלים שעמדו בראש הכוחות הקובניים בעת מלחמת העצמאות: בקצהו המזרחי אנדרטה לזכר מאקסימו גומס (שעמד בראש הכוחות), בתפר שבין מרכז הוואנה לוודאדו אנדרטה לזכר אנטוניו מאסאו (שהיה סגנו של גומס) ובוודאדו עצמה אנדרטה לזכר קאליקסטו גארסיה. אנדרטה נוספת, בוודאדו, היא האנדרטה לזכר חללי אוניית המערכה מיין, שפיצוצה במימי נמל הוואנה הביא לפרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898. כ-200 מטרים מערבית לאנדרטה זו בניין המשמש את משרד האינטרסים האמריקאי. הבניין וסביבתו משמשים כזירת מאבק תעמולתי בין קובה לארצות הברית. בסוף שנות ה-90 הוצב מול הבניין שלט ובו דמויות מצוירות של חייל קובני ושל הדוד סם, תחת הסלוגן "Señores Imperialistas ¡No les tenemos absolutamente ningun miedo!" ("אימפריאליסטים יקרים, איננו מפחדים מכם כלל!"). ב-2005 הוזז השלט וכעת הוא פונה לכיוון הים. בזמן פרשת אליאן גונזלס, הוקמה במקום במה גדולה שנועדה לאפשר קיום הפגנות במקום. מאז הוקמה, שימשה הבמה גם קונצרטים ומופעים שונים, לרבות הופעתה ההיסטורית של להקת אודיוסלייב. בינואר 2006 הציבו האמריקאים בחלונות הבניין שלטי תעמולה אלקטרוניים מטעמם, ובהם סיסמאות שונות. בתגובה, הציבה ממשלת קובה דגלים שחורים גדולים בסמוך לבניין, שנועדו להסתיר את השלטים. מבנה חשוב נוסף ברובע ודאדו, על גבעה המשקיפה על המאלקון, הוא הוטל נסיונל, בית מלון מפואר שהוקם ב-1930 ושימש בעבר את עשירי התיירים האמריקאים שנהרו להוואנה עד המהפכה הקובנית ב-1959. בתים מתפוררים במאלקון הוטל נסיונל הדגלים השחורים מול משרד האינטרסים האמריקאי הפגנה מול משרד האינטרסים האמריקאי מדיה וקבצים בנושא מאלקון בוויקישיתוף lahabana.com, The Malecón
ברנדט סובירו

ברנדט הקדושה מלורד, נולדה כמארי-ברנאר סובירו ולמעשה כמאריה ברנרדה סובירו (בצרפתית: Maria Bernada Soubirous באוקסיטנית; 7 בינואר 1844 - 16 באפריל 1879) היא קדושה של הכנסייה הקתולית. ברנדט נולדה בלורד (Lourdes) שבדרום צרפת כבתו של טוחן. בין 11 בפברואר ל-16 ביולי 1858 היא דיווחה על 18 מקרים שבהם התגלתה אליה "גברת", כשהכוונה בעולם הנוצרי היא למרים, אם ישו, אף על פי שברנדט עצמה מעולם לא טענה שזוהי הגברת. בתחילה התייחסה הכנסייה הקתולית לדיווחים בספקנות, אך הטענות הוכרו כראויות לאמונה. היא הפכה לאחר מכן לנזירה, ומתה בעיר נוור (אנ') ממחלת השחפת. אחרי מותה ב-16 באפריל 1879, נטען כי גופתה לא נרקבה, ומקדש לכבודה בלורד הפך למוקד לעלייה לרגל, אליו מגיעים מיליוני קתולים כל שנה. ב-8 בדצמבר 1933 הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה. הסופר היהודי פרנץ ורפל פרסם ספר בשם "שירת ברנדט"(אנ') ובו הוא מגולל באופן ספרותי ובכישרון נדיר את קורותיה של ברנדט סובירו מבוקר יום ההתגלות הראשונה ועד מותה ובכלל. ברנדט היא גם גיבורת סרט דרמה אמריקאי, "שירת ברנדט" משנת 1943, בבימויו של הנרי קינג, עם ג'ניפר ג'ונס בתפקיד הראשי. בשנת 1909, הבישוף גוטי מנברס והכנסייה הקתולית הוציאו את גופתה של סובירו מקברה, בנוכחות נציגי הכנסייה ושני רופאים. הם טענו כי גופתה נשמרה ללא ריקבון, למרות שחפצים שהיו עמה, כצלב ומחרוזת תפילה, התחמצנו. מקרה זה הוצג כאחד הנסים התומכים בהכרזתה כקדושה. לאחר מכן גופתה נשטפה והולבשה מחדש, ונקברה מחדש בארון קבורה כפול. ב-1919, גופתה הוצאה שוב מקברה. ד"ר קומטה, שבדק את הגופה, ציין כי היא למעשה חנוטה, ומכוסה בעובש ובשכבת מלחים. ב-1925, גופתה הוצאה מקברה בפעם השלישית, ונלקחו שרידים שנשלחו לרומא. נוצרה מסיכת פנים משעווה על סמך טביעת פניה ותמונותיה, כדי להציג אותה לציבור בצורה מכובדת. גם טביעות ידיה נלקחו לצורך הצגת הגופה ויצירת העתקים. שרידיה הונחו לאחר מכן בכלי שרידים עשוי זהב ובדולח, בקפלה על שמה בכנסייה הראשית של המנזר. ב-1928, ד"ר קומטה פרסם דוח על הוצאת הגופה השלישית. הוא ציין את ההשתמרות המושלמת של השלד, הרקמות הסיביות של השרירים, הרצועות והעור, ובעיקר את מצב הכבד לאחר 46 שנים, שלא היה נראה לו כתופעה טבעית. ב-1970, המנזר בנוור הפך למרכז עלייה לרגל המוקדש לסובירו, המנוהל על ידי מתנדבים וכמה נזירות, המכונה Espace Bernadette Soubirous Nevers. fr:Notre-Dame de Lourdes fr:Marie (mère de Jésus) fr:Incorruptibilité מדיה וקבצים בנושא ברנדט סובירו בוויקישיתוף ברנדט סובירו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ברנדט סובירו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברנדט סובירו באתר www.roman-catholic-saints.com גופתה של ברנדט הקדושה מלורדס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף פישר (חבר הכנסת)

יוסף פישר (11 בפברואר 1920 – 14 בדצמבר 1992) היה חבר הכנסת הרביעית והחמישית מטעם מפא"י והשישית מטעם מפלגת העבודה (1959–1969). פישר נולד בשנת 1920 בבודפשט בירת הונגריה. עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בסמוך לעלייתו ארצה הצטרף לשורות ארגון "ההגנה" ושירת מטעמו בתפקידים שונים: כמגויס לצבא הבריטי (1938–1940), נוטר בחניתה ובמפרץ חיפה (1940–1943), חניך בקורס מפקדים ברמת יוחנן (1941) וכמפקד מחנה אימונים בכפר אז"ר (1947). בשנים 1947–1949 היה פישר מנהל עבודה בחברת "מגן צטווד". לאחר מכן הקים בית מלאכה עצמאי והחל בפעילות ציבורית בהתאחדות בעלי מלאכה ותעשייה זעירה. לימים נבחר ליו"ר המרכז הארצי של ההתאחדות החל בפעילות מפלגתית באחדות העבודה. בשנת 1952 הצטרף למפא"י, מטעמה נבחר לכנסת הרביעית.פישר כיהן כאמור בשלוש קדנציות בכנסת במסגרת מפא"י (עד 1968) ובשנתו האחרונה בכנסת מטעם מפלגת העבודה שנוסדה מחיבור של מפא"י, אחדות העבודה ורפ"י ב-1968. בשנות כהונתו היה פישר חבר בוועדת הכנסת, ועדת הכספים, ועדת הכלכלה וועדת השירותים הציבוריים. פישר נפטר בגיל 72, כתוצאה מפגיעת קטנוע. יוסף פישר, באתר הכנסת יוסף פישר, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי

נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי (בספרדית: Aeropuerto International José Martí) שוכן כ-11 ק"מ מדרום למרכז העיר הוואנה, בירת קובה, בתחומי רובע בויירוס (Boyeros), והוא נמל התעופה העיקרי במדינה. הנמל נקרא על שם חוסה מארטי, מנהיג התנועה לעצמאות קובה הנחשב לגיבור לאומי ולאבי האומה. הנמל מופעל על ידי "אקאסה" (ECASA, Empresa Cubana de Aeropuertos y Servicios Aeronauticos S.A - החברה הקובנית לשדות תעופה ולשירותים אוויריים בע"מ), והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברות התעופה קובאנה דה אוויאסיון, אָאֶרוֹגָאוְויוֹטָה ואָאֶרוֹקָארִיבֶּאָן. נמל התעופה משרת 25 חברות תעופה, המפעילות קווים ל-60 יעדים ברחבי העולם. 3 חברות התעופה הקובניות מפעילות קווים ל-16 יעדים בקובה עצמה. בשדה התעופה ארבעה טרמינלים ומסוף מטען - טרמינל 1 משרת את טיסות הפנים; טרמינל 2 משרת קווי שכר וקווים סדירים למיאמי ולניו יורק; טרמינל 3 משרת את רוב התנועה האווירית בשדה, וטרמינל 5 משרת את חברת אארוקאריבאן. בשדה מסלול בודד באורך של 4,000 מטר (06/24). השדה נחנך באופן רשמי ב-24 בפברואר 1930, שנה לאחר שהקמתו אושרה, והוא החליף את שדה התעופה הקודם של העיר (שדה התעופה קולומביה). ב-1943 הוקם מגדל הפיקוח בשדה אשר היה גם הראשון שהוקם במדינה כולה. ב-15 באפריל 1961 ויומיים לפני הפלישה הכושלת למפרץ החזירים הופצץ השדה על ידי מטוסים אמריקאים, ועם הטלת האמברגו האמריקאי על המדינה בהמשך השנה, חדלו חברות אמריקאיות לטוס להוואנה. רק בשנות ה-90 אישרה ארצות הברית את הפעלתן של טיסות שכר מיוחדות בין מיאמי לקובה, ואלה שירתו אזרחים קובניים שהתגוררו בארצות הברית ואשר היו להם קרובי משפחה בקובה. כיום מפעילות קונטיננטל איירליינס, אמריקן איירליינס וחברת השכר סקיי קינג קווים בין הוואנה לבין ומיאמי, ובסוף שנת 2006 החלה האחרונה להפעיל קו תעופה גם לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק. ב-1998 נחנך בשדה טרמינל 3 אשר נבנה בסיוע קנדי. הטרמינל החליף את טרמינל 1 הישן שיוחד מאותה עת לטיסות פנים. בטרמינל זה מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים והוא הטרמינל החדיש והמודרני בשדה התעופה. ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 2002, נחנך בשדה טרמינל מטען חדש. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה חוסה מארטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי
דוד מור

דוד (דודו) מור (נולד ב-20 בספטמבר 1946) הוא איש עסקים ויהלומן ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-11. החל בפעילות מפלגתית במסגרת תנועת החרות בשנת 1975, בין פעילויותיו המפלגתיות היה מור יו"ר "דור ההמשך". ב-1982, עם פתיחת שגרירות זאיר בישראל, מונה מור לנספח המסחרי שלה. בבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 הוצב במקום ה-43 ברשימת הליכוד, אך הליכוד זכה ב-41 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. באותן שנים שימש כגזבר המפלגה. לכנסת האחת עשרה נכנס, בשנת 1988, כמחליפו של מיכאל רייסר. כניסתו לכנסת נערכה בשבוע שקדם לבחירות לכנסת ה-12 וכהונתו נמשכה כחודש, עד להשבעת הכנסת החדשה. בשנות השמונים היה מעורב בפרשת רמת קדרון, התנחלות שתוכננה לקום כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם בשטח העיירה עובידייה, ביוזמה פרטית של אנשי עסקים שהוביל. לאחר שכ-300 בתים ומגרשים ביישוב נמכרו עוד לפני שהחלה הבנייה, התברר כי הקרקעות לא היו שייכות ליזמים, היוזמה הייתה הונאה והפרויקט בוטל. אחר כך, ב-1985, מונה ליו"ר החברה הממשלתית "שיכון ופיתוח" על ידי שר השיכון דוד לוי. אך הודח כעבור שנתיים. לאורך השנים משמש מור יועץ כלכלי לחברות בענף הבנייה. הוא כיהן גם כחבר במועצות המנהלים של חברות "עמידר" ו"אוסיף השקעות ופיתוח" והיה חבר מועצת המנהלים של רשות שדות התעופה, בה שימש יו"ר ועדת הפיתוח בדירקטוריון החברה. בפרימרייז לקביעת רשימת הליכוד לכנסת ה-14, התמודד במסגרת הרשימה הארצית והגיע למקום ה-39 עם כ-10,000 קולות. בפרימרייז לקביעת רשימת המפלגה לכנסת ה-18 התמודד על המקום המשובץ למחוז דן, אך הגיע שלישי ולא שובץ במקום ריאלי ברשימת המועמדים. בבחירות לכנסת החמש עשרה התמודד מור ברשימת מפלגת המרכז, בה שובץ במקום ה-19. מור היה נשוי לליאורה יובל, בתו של שלמה יובל, מוותיקי היהלומנים בישראל. מדיה וקבצים בנושא דוד מור בוויקישיתוף דוד מור, באתר הכנסת דוד מור, באתר כנסת פתוחה עופר פטרסבורג, היהלומן דוד מור מעורב בעסקת אזורים, באתר ynet, 5 במרץ 2002 יצחק דנון, ‏התראת פשיטת רגל לח"כ לשעבר דוד מור, באתר גלובס, 4 במאי 2005 גידי ליפקין, ‏הח"כ לשעבר דוד מור במו"מ לרכישת הפועל ר"ג, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2014 אברהם תירוש, בירור בתנועת החרות על המכתב לסנאטורים, מעריב, 1 באוקטובר 1975 בגין מתפטר מהכנסת, כותרת ראשית, 12 באוקטובר 1983 הם עצבניים הלילה, כותרת ראשית, 18 ביולי 1984 עופר פטרסבורג, היהלומן דוד מור מעורב בעסקת אזורים, באתר ynet, 5 במרץ 2002 אבינועם בר-יוסף, 25 אלף דונמים שנמכרו ביו"ש נשארו במודעות הפרסומת, מעריב, 10 בדצמבר 1985 יהושע ביצור, "העסקות ברמת-קדרון הם הונאה אחת גדולה, מעריב, 5 בספטמבר 1985 לא על קרן הצבי, כותרת ראשית, 27 בנובמבר 1985 יצחק דיש, דוד לו הדיח את צמרת "שיכון ובינוי", מעריב, 23 בינואר 1987 רשימת מפלגת המרכז לכנסת ה-15 באתר הכנסת.
מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית

מרי, נסיכת אנגליה והנסיכה המלכותית (Mary, Princess Royal and Princess of Orange; ‏4 בנובמבר 1631 - 24 בדצמבר 1660), מאוחר יותר ידועה כמריה הנרייטה, נסיכת אורנז' ורוזנת נסאו, הייתה בתו הבכורה של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ואשתו של הסטאדהאודר (ראש הרפובליקה ההולנדית) וילם השני, נסיך אורנז'. הנסיכה מרי הייתה אימו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, והייתה הנסיכה הבריטית הראשונה שקיבלה את התואר נסיכה מלכותית. מרי הנרייטה סטוארט נולדה בארמון סנט ג'יימס שבלונדון, ילדתם השנייה (אחרי הנסיך צ'ארלס) ובתם הראשונה של המלך צ'ארלס הראשון ואשתו הנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של המלך הצרפתי אנרי הרביעי. בגיל 11 העניק לה אביה את התואר החדש הנסיכה המלכותית לפי הצעתה של אשתו הצרפתייה, ששאפה להביא לאנגליה את המסורת הצרפתית לפיה נוהגים לתת תואר מיוחד לבת הבכורה של המונרך המכהן. אביה של מרי שאף להשיא אותה בעודה ילדה צעירה לאחד מבניו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, בעוד שאחיינו, קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ שאף להנשא לה בעצמו. שני המחזרים לא צלחו בנסיונותיהם להבטיח את ידה של הנסיכה ולבסוף היא התארסה לנסיך וילם, בנו ויורשו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', ראש הרפובליקה ההולנדית. הזוג נישא בארמון וייטהול ב-2 במאי 1641, כאשר החתן בן 15 והכלה עוד לא בת 10. בשנת 1642 מרי עברה להתגורר עם משפחתו של בעלה בהולנד, ובשנת 1644, ככלתו של הסטאדהאודר המכהן, החלה לקחת חלק בחיים הציבוריים ההולנדים. וילם השני ירש את תפקיד הסטאדהאודר מאביו בשנת 1647, אך כעבור שלוש שנים בלבד נפטר מאבעבועות שחורות בעודו בן 24 בלבד. מספר ימים לאחר מותו ילדה הנסיכה מרי את בנם היחיד, וילם (שיהפוך מאוחר יותר לויליאם השלישי, מלך אנגליה). הנסיך וילם קבע בצוואתו כי לאשתו תהיה משמורת מלאה על בנם, אולם הוא לא הספיק לחתום על המסמך ולכן הוא נותר חסר תוקף. בשנת 1651 קבעה המועצה העליונה של הרפובליקה כי המשמורת על התינוק תחולק בין אמו הנסיכה מרי, סבתו אמליה ודודו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג. הנסיכה מרי לא הייתה אהודה בהולנד, בעיקר בשל העובדה שקיבלה בהאג את אחיה הגולים, צ'ארלס וג'יימס, שנמלטו מאנגליה לאחר פריצתה של מלחמת האזרחים האנגלית והדחתו של אביהם המלך. את רוב שנות החמישים של המאה ה-17 העבירה מרי בחצר המלוכה הצרפתית, שכן היא אף פעם לא חיבבה את החצר ההולנדית ואף סירבה ללמוד את השפה ההולנדית. הנסיכה התרחקה מבנה, שנשאר בהאג וחונך על ידי מחנכים הולנדים שגרמו לנסיך הצעיר להתאהב בדת הקלוויניסטית. השבתו לכס המלוכה הבריטי של אחיה צ'ארלס השני בשנת 1660 העלה מחדש את מעמדה של הנסיכה מרי ושל בנה ויליאם. בחודש ספטמבר של אותה השנה היא נסעה לבקר את המלך החדש בארמון וייטהול, שם נפטרה, כמו בעלה עשר שנים קודם לכן, מאבעבועות שחורות. מדיה וקבצים בנושא מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית בוויקישיתוף מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)