די ולט

די ולט (בגרמנית: Die Welt, "העולם") הוא יומון גרמני בעל כיוון פוליטי ימני-מרכזי, שנוסד ב-1946 בהמבורג על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים, כעיתון איכות המיועד לאינטליגנציה הגרמנית הגבוהה. נקנה על ידי אקסל שפרינגר ב-1953 ונחשב מאז ועד היום לעיתון הדגל של הוצאת אקסל שפרינגר. המשרדים הראשיים של העיתון נמצאים כיום בברלין, והוא נקרא בכ-130 מדינות ברחבי העולם. ב-2 באפריל 1946, סמוך לאחר תום מלחמת העולם השנייה הקימו שלטונות הכיבוש הבריטיים בהמבורג את ה"די ולט". העיתון יועד על ידם מלכתחילה לאינטליגנציה הגרמנית ולאו דווקא לקהל הרחב. למרות זאת, תחת ידם הוא הצליח להגיע בשיאו לתפוצה של כמיליון גליונות מדי יום. אקסל שפרינגר קנה את העיתון ב-1953 תמורת 2 מיליון מרק, מחיר גבוה יחסית, שנבע מהתפוצה המכובדת. תחת הנהגתו הפכה נטייתו הליברלית המקורית של ה"די ולט", לנטיה קצת יותר שמרנית מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית. בסוף שנות השישים היה העיתון, כמו הוצאת אקסל שפרינגר כולה, מטרה להתקפות משמאל, עקב התנגדותו ל"מרד הסטודנטים". במחצית הראשונה של שנות השבעים אף הותקפה הקבוצה פיזית על ידי ארגון הטרור באדר מיינהוף (סיעת הצבא האדום). ב-1975 עברה מערכת ה"די ולט" לבון, וב-1993, לאחר איחוד גרמניה עברו משרדיו הראשיים, כמו משרדי הקבוצה כולה לרובע קרויצברג אשר ברלין. ב-2001 הועברו לברלין גם משרדי עיתון יום א' של ה"די ולט" - Welt am Sonntag. בשנת 2011 הייתה תפוצת העיתון כ-209,000 עותקים. הוא נקרא כיום בכ-130 מדינות ברחבי העולם ויש לו שלוש מהדורות אזוריות שונות בגרמניה: ברמן, המבורג וברלין. זהו העיתון הרביעי בתפוצתו בגרמניה לאחר ה"בילד", "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" (Frankfurter Allgemeine Zeitung) וה"זודויטשה צייטונג". החל מ-1995 ניתן לקרוא אותו גם באינטרנט. כמו כן, החל מ-2004 יוצאת גם מהדורה יומית מצומצמת בשם "די ולט קומפקט" המיועדת לקהל צעיר יותר. "די ולט" יוצא לאור מדי יום, למעט ימי א', שבהם מופיעה במקומו מהדורה שבועית של Welt am Sonntag. מבחינה כלכלית נחשב העיתון כיציב יחסית. בעבר נאלצה הוצאת אקסל שפרינגר לממן את הפסדיו מתוך רווחי העיתון האח, הפופולרי אך גם העממי יותר, "בילד". כמו כל עיתוני קבוצת אקסל שפרינגר גם ה"די ולט" מביע בהתמדה עמדות פרו ישראליות. אחד מעקרונות היסוד עליהם מתחייב כל עיתונאי המועסק בקבוצה הוא לפעול למען פיוס עם העם היהודי והגנה על זכויותיה של מדינת ישראל. ב-2010 אף קיימה הנהלת הקבוצה ישיבה מיוחדת בישראל להפגנת תמיכתה זו. קבוצות שמאל ואסלאם רדיקלי שונות האשימו עקב כך את הקבוצה שהיא "שופרה של הציונות" והן מנסות להטיל חרם על עיתוני הקבוצה, בדרך כלל ללא הצלחה רבה. רודולף קסטרמאייר (1946 – 1953) ברנרד מאן (1950) פאול בורדין (1950) הנס שרר, אדלברט וורליצ'ק, אדולף הלביג (1950 – 1952) אלברט קומא (1952 – 1953) הנס זהרר (1946, 1953 – 1966) הרברט קרמפ (1969 – 1985) מנפרד של (1985 – 1992) פטר גיליאס (1985 – 1988, 1992 –1995) קלאוס יאקובי (1993 – 1995) תומאס לופלהולץ (1995 – 1998) מתיאס דופפנר (1998 – 2000) וולפרם ויימאר (2000 – 2002) יאן אריק פיטרס (2003–2006) רוג'ר קופל (2004 – 2007) תומאס שמיד (2007 – 2010) יאן אריק פיטרס (החל מ-15 בפברואר 2010 עד היום) החל מ-1999 מחלק ה"די ולט" מדי שנה פרס לסופר אחד שבלט לדעתו בשנה האחרונה. הזוכים בפרס עד כה היו: ברנהרד שלינק - 1999 אימרה קרטס - 2000 פאט בארקר - 2001 לאון דה וינטר - 2002 ג'פרי יוגנידס - 2003 עמוס עוז - 2004 יסמינה רזה - 2005 רודיגר ספרנסקי - 2006 דניאל קהלמן - 2007 הנס קיילסון - 2008 פיליפ רות - 2009 קלוד לנצמן - 2010 אלברט אוסטרמאייר - 2011 צרויה שלו - 2012 ג'ונתן פרנזן - 2013 הרוקי מורקמי - 2014 קרל אובה קנאוסגורד - 2015 זיידי סמית' - 2016 וירז'יני דפנטס - 2018 סלמאן רושדי - 2019 די צייט בילד מדיה וקבצים בנושא די ולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של די ולט (בגרמנית) די ולט, ברשת החברתית פייסבוק די ולט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) די ולט, ברשת החברתית אינסטגרם די ולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האתר הרשמי של די ולט, בגרמנית אורי ברקוביץ', "עיתון זה לא משהו שמקבלים בחינם", באתר העין השביעית, 4 באוקטובר 2011 Patricia Meehan, A Strange Enemy People: Germans under the British 1945–50. London: Peter Owen, 2001, pp.176–9. ISBN 0-7206-1115-6 אריאנה מלמד, אקסל שפרינגר: הגרמני שהעריץ ישראלים, באתר ynet, 7 במאי 2012 עופר אדרת, ענקית המדיה הגרמנית "שפרינגר" תקיים ישיבה בארץ, באתר הארץ, 2 במרץ 2010 מוסלמים נגד קבוצת אקסל שפרינגר - גרמנית על יאן אריק פיטרס עורך ה"די ולט" כיום, באתר "די ולט" בגרמנית