laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פתיחה לקדיש

"פתיחה לקדיש - אחר מיטתם של הרוגי ארץ ישראל" הוא חיבור קצר מאת ש"י עגנון, שפורסם לראשונה בגיליון ערב יום הכיפורים ה'תש"ח של העיתון "הארץ" ובהמשך נדפס אחרון בקובץ סיפוריו "סמוך ונראה", שיצא לאור בשנת 1950 (ה'תשי"א). החיבור הוא שהוא מעין תפילת צידוק הדין על מותם של הרוגי ארץ ישראל, בעקבות תפילת "קדיש" הנאמרת לזכרם של המתים. בשנת 1947, עוד לפני תחילתה של מלחמת העצמאות, נהרגו יהודים רבים בתקריות בין יהודים לערבים ובין יהודים לכוחות ממשלת המנדט, שבעה מעולי הגרדום הוצאו להורג ועוד שניים פוצצו עצמם טרם תלייתם. באו"ם החל הדיון בחלוקתה של ארץ ישראל, שהוביל, כחודשיים לאחר פרסום חיבורו של עגנון, להחלטת החלוקה. בעקבות מאורעות אלה כתב עגנון את חיבורו זה. בדומה לשירו של נתן אלתרמן "מגש הכסף", שפורסם כשלושה חודשים לאחר פרסום "פתיחה לקדיש", גם "פתיחה לקדיש" נכתבה על סמך האירועים שקדמו לה, אך עוצמתה גדלה עם האירועים שבאו לאחר פרסומה, מלחמת העצמאות שבה נהרגו למעלה מששת אלפים מבני היישוב העברי, שהיו כאחוז אחד ממנו. יוחנן גלוקר העריך שהשראה ל"פתיחה לקדיש" קיבל עגנון מרעיון המיוחס לרבי שמחה בונים מפשיסחה בספר "השמן הטוב" שיצא לאור בשנת ה'תרס"ה, בספר "שמחת ישראל" שיצא לאור בשנת ה'תר"ע, ובספרו של מרטין בובר, "אור הגנוז", שיצא לאור בשנת ה'תש"ו. "פתיחה לקדיש" נכלל בספר "סמוך ונראה", מיד לאחר ארבע הסאטירות שבקובץ "פרקים של ספר המדינה", שיש בהן ביקורת על תופעות אחדות במפעל הציוני. חוקר עגנון ג'פרי סאקס רואה במיקום זה עדות לנאמנותו של עגנון ליהדות ולציונות. החיבור "הפתיחה לקדיש" כולל חמש פסקאות. בפסקה הראשונה עומד עגנון על יחסו של מלך היוצא לקרב לחלליו: "מלך בשר ודם שיוצא למלחמה על אויביו מוציא חיילותיו להרוג וליהרג. ... נהרג אחד מהם יש לו למלך הרבה כנגדו." הפסקה השנייה מציגה את הניגוד בין יחס זה ליחסו של הקב"ה למות אדם מישראל: "נפקד חס ושלום אחד מישראל באה פחת בלגיונותיו של המלך ובאה תשות כח כביכול במלכותו יתברך, שהרי מלכותו חסרה לגיון אחד מלגיונותיו ונתמעטה חס ושלום גדולתו יתברך." בפסקה השלישית מנמק עגנון את אמירת "קדיש" על מי שמת: "לפיכך מתפללין אנו ואומרים על כל מת מישראל יתגדל ויתקדש שמיה רבא. יגדל כח השם ולא יביא תשות כח לפניו יתברך". בפסקה הרביעית עובר עגנון מהתייחסות כללית לאדם מישראל שמת להתייחסות להרוגי ארץ ישראל: "אם כך אנו מתפללים ואומרים אחר כל אדם שמת, קל וחומר על אחינו ואחיותינו הנאהבים והנעימים בני ציון היקרים הרוגי ארץ ישראל שנשפך דמם על כבוד שמו יתברך ועל עמו ועל ארצו ועל נחלתו." הפסקה החמישית והאחרונה מביעה תקווה לעתיד, תוך ציטוט משפט הסיום של הקדיש: "ונזכה ונחיה ונראה עין בעין, עושה שלום במרומיו הוא ברחמיו יעשה שלום עלינו ועל כל ישראל אמן." דן לאור, חיי עגנון, ביוגרפיה, הוצאת שוקן, 1998, עמודים 394–395. יוחנן גלוקר, פתיחה לפתיחה, עמדה 35, קיץ 2016 מידע על פתיחה לקדיש בקטלוג הספרייה הלאומית שמואל יוסף עגנון, פתיחה לקדיש, הארץ, 23 בספטמבר 1947 יוחנן גלוקר, פתיחה לפתיחה, עמדה 35, קיץ 2016 Jeffrey Saks, The Metaphysics of Agnon’s Political Satire, The Toby Press, 2015
הינדרק אויאמה

הינדרק אויאמה (נולד ב-12 ביוני 1995; טאלין, אסטוניה) הוא כדורגלן אסטוני המשחק בקבוצת פאידה לינאצסקונד ובנבחרת אסטוניה בעמדת הבלם. אחיו של הנריק אויאמה הוא גם כדורגלן מקצועי. הינדרק אויאמה התאמן עם קבוצת הנוער של לבדיה טאלין החל משנת 2006. בשנת 2011 הוא הועלה לראשונה במשחק של ליגת העל האסטונית וכעבור שלושה ימים הבקיע את שערו הראשון במשחקים הליגה. במהלך העונה הוא שיחק לסירוגין בקבוצה הבוגרת ובקבוצת הנוער של המועדון. בעונת 2013/2014 הוא עבר לנומה קאליו. בעונת 2015/16 הוא חזר ללבדיה ושיחק במהלך העונה 38 משחקים בקבוצה הבוגרת ו-24 בקבוצת נוער. בשנת 2017 הינדרק אויאמה עבר לקבוצת JJK מליגת העל הפינית בכדורגל. הינדרק אויאמה שיחק בפינלנד מספר עונות ובשנת 2021 חזר לאסטוניה. בצעירותו הוא שיחק בנבחרת אסטוניה לנוער החל מגיל 16 ועד 23. ב-6 בינואר 2016 אויאמה שיחק לראשונה עבור הנבחרת הבוגרת במשחק ידידותי נגד שוודיה. מדיה וקבצים בנושא הינדרק אויאמה בוויקישיתוף הינדרק אויאמה, באתר Transfermarkt הינדרק אויאמה, באתר Soccerway הינדרק אויאמה, באתר WorldFootball.net הינדרק אויאמה, באתר National Football Teams הינדרק אויאמה, באתר FootballDatabase.eu
לאון פרארו

לאון פרארו (ברומנית: Leon Feraru) היה שם העט של אוטו אנגלברג (במקור Otto Engelberg; 1887 –1961), שהיה משורר, מתרגם, פובליציסט והיסטוריון ספרותי יהודי-רומני, קונסול כבוד של רומניה בניו יורק ופרופסור אוניברסיטאי. פרארו נולד בבראילה, רומניה ושם גם למד בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בוקרשט, בפקולטה למשפטים וספרות ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת מונפליה, בצרפת. הוא בחר את שם העט Feraru - ברזלן, משום שאביו היה ברזלן, והשתמש בשמות עט נוספים, למשל: L. Schmidt, L. Feru, H. Libanon. פרארו פרסם שירים ראשונים בכתב העת Lumea israelită (העולם היהודי). פרסם שירים תחת שם העט Ola Cânta (אולה קנטה). בגלל האווירה האנטישמית, שבאה לידי ביטוי אחרי הופעת ההצגה מנשה החליט להגר מרומניה ויצא ב-1913 לארצות הברית. חרף הימצאותו בארצות הברית המשיך פרארו להשתתף בכתבי העת הספרותיים ברומניה והוסיף עליהם גם כתבי עת ברומנית, שהופיעו בארצות הברית. הוא גם היה לחבר מתכתב של מכון התרבות של היכל כוראל של בוקרשט. פרארו תרגם לאנגלית משוררים וסופרים רומנים. זמן מה היה מרצה באוניברסיטת טורונטו וגם קונסול כבוד של רומניה בניו יורק. הוא פרסם בעיתונות האמריקאית פרטים על הספרות הרומנית וגם ערך את כתב העת ברומנית Steaua Română, שהיה גם בעל מהדורה אנגלית. הוא קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה ולימד בה עד יציאתו לגמלאות. 1926 "Maghernița veche și alte versuri din anii tineri" (הבקתה הישנה וחרוזים אחרים מהשנים המוקדמות) - הבקתה הישנה היה בית המלאכה של אביו הברזלן. 1926 "The Development of the Romanian Novel" (ההתפתחות של הנובלה הרומנית) 1929 "The Development ofthe Romanian Poetty" (ההתפתחות של השירה הרומנית) - ספר זה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת קולומביה 1937 "Arabescuri" (ערבסקות) מדיה וקבצים בנושא לאון פרארו בוויקישיתוף Evrei din România, Breviar biobibliografic, הוצאת הספר, בוקרשט, 2008, עמוד 142. (ברומנית) Biografie Leon Feraru (ברומנית)
הארי לוטי

הארי ג'יימס סי. לוטי (באנגלית: Harry James C. Lawtey; נולד ב-26 באוקטובר 1996) הוא שחקן אנגלי, המוכר בעיקר בשל תפקידו בתור רוברט ספירינג בסדרה "התעשייה". לוטי נולד באוקספורד. הוא בילה חלק מילדותו בצפון המדינה. המשפחה עברה בילדותו לקפריסין שם הוצב אביו. לאחר שחזר לאנגליה, לוטי למד משחק בבית הספר לתיאטרון של סילביה יאנג וסיים את לימודיו בבית הספר למשחק דרמה סנטר בלונדון. הארי לוטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הארי לוטי, ברשת החברתית אינסטגרם הארי לוטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Industry: is the BBC's banking drama This Life for a new generation?". The Guardian. 27 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "'Industry' Finale: Harry Lawtey on What Season 2 Has in Store for Robert". Newsweek. 21 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "The 'Industry' Cast Is So Money". TV Insider. 3 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Harry Lawtey talks Lena Dunham New Show Industry and Brad Pitt". Wonderland Magazine. 1 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Smail, Gretchen (9 בנובמבר 2020). "Industry Star Harry Lawtey Is The Polar Opposite Of His Character". Bustle. נבדק ב-30 באפריל 2021. {{cite news}}: (עזרה) Barrett, Jessica (4 בינואר 2021). "Harry Lawtey On Negotiating Drug Use And *Those* Sex Scenes In BBC Drama Industry". נבדק ב-27 ביוני 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Spotlight: Harry Lawtey". 12 בנובמבר 2020. נבדק ב-27 ביוני 2021. {{cite web}}: (עזרה) Grobar, Matt (October 20, 2022). ‘Joker: Folie à Deax’ Adds ‘Industry’s Harry Lawtey. Dealine Hollywood. Retrieved October 20, 2022 Longbourn Full Cast & Crew. IMDb. Retrieved December 7, 2021
לברן

האם התכוונתם ל... אלבר לברן – מנשיאי צרפת אהרן לברן – איש צבא ישראלי שארל לברן-רנו – איש צבא צרפתי לברון לב-רן
ועידת ואנזה (סרט)

ועידת ואנזה (בגרמנית: Die Wannseekonferenz) הוא סרט טלוויזיה גרמני משנת 1984 המתאר את אירועי ועידת ואנזה, שהתקיימה בברלין בינואר 1942. התסריט נגזר מפרוטוקול הישיבה. מכיוון שלא קיים תמלול מילולי של תוכן הפגישה, הדיאלוג בדוי. הנושא המרכזי של הסרט הוא האופי הבירוקרטי של אופן ביצוע השואה. אותם אירועים תוארו מאוחר יותר בסרט "הפתרון הסופי" (Conspiracy) באנגלית משנת 2001. השחקנים ששיחקו את 15 משתתפי הכנס הם: דיטריך מטאוש (Dietrich Mattausch) בתפקיד אובר-גרופנפיהרר ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) וסגן הרייכספרוטקטור של בוהמיה ומורביה. גרד בקמן (Gerd Böckmann) בתפקיד אדולף אייכמן, ראש המדור לענייני יהודים במשרד הראשי לביטחון הרייך. פטר פיץ (Peter Fitz) בתפקיד ד"ר וילהלם שטוקרט, מזכיר המדינה, משרד הפנים של הרייך. גינתר שפרלה (Spörrle) בתפקיד אוברפיהרר האס-אס ד"ר גרהרד קלופפר, מזכיר המדינה, המשרד הראשי של המפלגה הנאצית (Parteikanzlei). הנס-ורנר בוסינגר (Buאס-אסinger) בתפקיד מרטין לותר (Martin Luther) (אנ'), תת-מזכיר ואיש הקשר לאס-אס, משרד החוץ. פרנץ רודניק (Rudnick) כד"ר פרידריך וילהלם קריצינגר, סגן ראש לשכת קנצלר הרייך . יוכן בוסה (Buאס-אסe) בתפקיד ד"ר גאורג לייברנדט, ראש המחלקה המדינית, משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח. הרלד דיטל (Dietl) בתפקיד גאולייטר ד"ר אלפרד מאייר, סגן השר במשרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח. רוברט אצורן (Atzorn) בתפקיד גרופנפיהרר אס-אס אוטו הופמן, ראש המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס-אס. דיטר גרוסט בתפקיד שטורמבאנפיהרר אס-אס אריך נוימן, מנהל משרד תוכנית ארבע השנים (אנ'). פרידריך גאורג בקהאוס (Beckhaus) בתפקיד גרופנפיהרר אס-אס היינריך מילר, ראש מחלקת RSHA IV (הגסטאפו). ריינהרד גלמניץ (Glemnitz) בתפקיד ד"ר יוזף ביהלר, מזכיר המדינה בממשל הכללי של פולין הכבושה. מרטין ליטגה (Lüttge) בתפקיד שטורמבאנפיהרר אס-אס ד"ר רודולף לנגה, מפקד האס-דה בלטביה. ריינר סטפן (Steffen) בתפקיד ד"ר רולנד פרייזלר, מזכיר המדינה, משרד המשפטים של הרייך . גרד ריגאואר (Rigauer) בתפקיד אוברפיהרר האס-אס ד"ר אברהרד שנגארט, קצין אס-דה ששירת בגנרלגוברנמן. אניטה מאלי (Mally) בתפקיד המזכירה. "ועידת ואנזה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ועידת ואנזה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Vincent Canby (18 בנובמבר 1987). "Film: Holocaust's birth, 'Wannsee Conference'". The New York Times. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2013. {{cite news}}: (עזרה) Wolfgram, Mark (2011). "Getting History Right": East and West German Collective Memories of the Holocaust and War. Rowman & Littlefield. p. 98. ISBN 9781611480061.   ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריק ניימסניק

אריק ג'ון ניימסניק (באנגלית: Eric John Namesnik;‏ 7 באוגוסט 1970 - 11 בינואר 2006) היה שחיין אמריקאי, פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996), סגן אלוף עולם (פרת' 1991), בעל מדליית ארד מאליפות עולם (רומא 1994), אלוף הפאן פסיפיק (אדמונטון 1991) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. סגן אלוף עולם (רומא 1994) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. ניימסניק נולד וגדל בבאטלר, פנסילבניה. הוא התאמן בשחייה ב-YMCA. בשנים 1989–1993 הוא התאמן באוניברסיטת מישיגן ביחד עם גוסטבו בורג'ס ומרסל וודה בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק (אנ'). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 1989 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.02 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד וורטון (4:16.14 דקות) ולפני ריימונד בראון מקנדה (4:23.61 דקות). באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.87 דקות, אחרי תמאש דארני מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:59.36 דקות ולפני כריסטיאן גסנר מגרמניה (2:02.36 דקות) ומשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.21 דקות, אחרי תמאש דארני שקבע שיא עולם חדש נוסף של 4:12.36 דקות ולפני סטפאנו באטיסטלי מאיטליה (4:16.50 דקות). באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.40 דקות ומדליית כסך במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.06 דקות באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.57 דקות, אחרי תמאש דארני (4:14.23 דקות) ולפני לוקה סאקי מאיטליה (4:16.34 דקות). באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ב-1994 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.69 דקות, אחרי בן ארצו טום דולאן שקבע שיא עולם חדש של 4:12.30 דקות ויאני סייבינן מפינלנד (4:13.29 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.01 דקות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.70 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:19.00 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.70 דקות. באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.39 דקות. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.25 דקות, אחרי טום דולאן (4:14.90 דקות) ולפני קרטיס מיידן מקנדה (4:16.28 דקות). ניימסניק התחתן עם השחיינית קירסטן סילבסטר מהולנד ולזוג נולדו שני ילדים. ב-7 בינואר 2006 נפצע אנושות בתאונת דרכים שהתרחשה לאחר שניסה לחלוף על פני רכב אחר בכביש מכוסה קרח בעיר פיטספילד, מישיגן. הוא נפטר מהפציעה שלו ב-11 בינואר 2006. אריק ניימסניק, באתר olympedia.org אריק ניימסניק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פנס (מוסף לביקורת ספרות)

פנס הוא כתב עת מקוון לביקורת ספרות שנוסד על ידי המחלקה לספרות עברית ומכון הקשרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פנס רואה אור פעם בחודש וכולל מאמרים בתחומיה השונים של ביקורת הספרות - שירה, פרוזה, מחקר, ספרות מתורגמת, ועוד - בדגש על הספרות העברית. מדור מיוחד במוסף מוקדש לביקורת צעירה הנכתבת על ידי תלמידי ותלמידות תיכון במסגרת תוכנית 'דרך רוח'. פנס יצא לאור לראשונה באפריל 2021. מקימי המוסף ניסחו את השקפתו: ”שמו של המוסף משקף את רצוננו להעמיד את הספרות לא תחת זרקור מסנוור ומסמא, כי אם באורה של אלומה בהירה, החיונית לביסוסו של שיח ביקורתי קשוב ומדויק; שיח הנמנע מן הרגעי והסנסציוני (כמו גם מן המערסל והמלטף) ומאפשר לבחון יצירות במבט העומד על טיבן בהקשריהן הפואטיים, התרבותיים והפוליטיים הרחבים.” עורכי כתב העת הם חיים וייס, מוריה דיין קודיש ונעם קרון. על המבקרים שכותבים בפנס נמנים יגאל שוורץ, יעל שנקר, שירה סתיו, סיגל נאור פרלמן, עודד ישראלי, מוטי פוגל, מי-טל נדלר, מתן חרמוני, בנימין בראון, יפתח אשכנזי, הילה בלום, יורם מיטל, חיים יעקובי, תמר מרין, חנוך בן פזי, עמוס נוי, ראויה אבורביעה, איתי שניר, יעקב צ. מאיר. האתר עוצב על ידי איתי מרינברג-מיליקובסקי. לוגו המוסף עוצב על ידי נורית וינד-קידרון. אתר האינטרנט הרשמי של פנס פנס, ברשת החברתית פייסבוק אודות | פנס, באתר פנס: ביקורת ספרות
ויליאם קרפנטר

ויליאם קרפנטר (באנגלית: William Carpenter‏: 1818 – 1899) היה אמן צבעי מים. הוא נדד במשך שש או שבע שנים בשנות ה-50 של המאה ה-19 וצייר סצנות של הודו, אנשיה ונופיה. מוזיאון ויקטוריה ואלברט קנה למעלה מ-280 מציוריו. ויליאם קרפנטר נולד בערך בשנת 1818. הוא היה בנם הבכור של ויליאם הוקהם קרפנטר ואשתו, מרגרט שרה קרפנטר. אביו היה אוצר במוזיאון הבריטי ואמו הייתה אמנית דיוקנאות ידועה. ויליאם נכנס לבתי הספר של האקדמיה המלכותית בשנת 1835. בתחילה הוא צייר בצבעי שמן אך מהר מאוד החל לצייר בצבעי מים. ויליאם נסע אחרי אחיו, פרסי קרפנטר, בתחילת שנות ה-50 וצייר בהודו במשך כמה שנים. קרפנטר לא ניהל יומן, אולם האוסף הגדול של ציוריו בצבעי מים מתוארכים ומאפשר לשחזר את מסעו. הוא נסע דרך מצרים והגיע לבומביי ביוני 1850. כמעט מיד הוא נסע לפונה שם גם אחרים נמלטו מהחום. עד שחזר לבומביי בדצמבר בערך, הוא צייר בית ספר בארמון מרתה הישן ונופים של ארמון שניוואר. הוא ראה את כניסת השנה החדשה בעת ביקור באי סלסט, לאחר שבילה את חג המולד בציור בזיליקה בבנדרה.ציוריו כללו נוף של כביש שנבנה באותה העת כדי לחבר את האי סלסט ליבשת. קרפנטר צייר נופים ודיוקנאות של שליטים מקומיים. הוא ערך מסעות שנתיים לקשמיר בשנים 1853, 1854 ו-1855. הוא צייר את מקדש הזהב של אמריצר בשנת 1854. הוא נסע דרך פנג'אב, אפגניסטן ולאחר מכן לרג'סטאן לפני שחזר לאנגליה ב-1857. ציור חשוב שאיתו חזר היה דיוקנו של הנסיך פכר-אוד דין מירזה, שהיה בנו הבכור של בהדור שאה השני, אותו השלים בפברואר 1856. הנסיך מת חמישה חודשים מאוחר יותר, ביולי 1856. לאחר שובו הצליח קרפנטר למכור את ציוריו כבסיס לסיפורים לעיתון Illustrated London News. מאוחר יותר נסע קרפנטר לבוסטון, מסצ'וסטס והיה שם ב-1866, אך לא ידוע כמה זמן בילה באמריקה. קרפנטר הציג תערוכת יחיד במוזיאון דרום קנזינגטון בשנת 1881 שכללה 275 ציורים. לאחר התערוכה כל הציורים נרכשו על ידי מוזיאון ויקטוריה ואלברט החדש. במוזיאון עדיין יש עשרות מציוריו המתעדים את הודו בשנות ה-50 ולפחות ציור אחד נוסף שהוא קנה ב-1884 שעדיין הודו היא הנושא. הוא מת כרווק בלונדון ב-1899. מדיה וקבצים בנושא ויליאם קרפנטר בוויקישיתוף Indian Life and Landscapes by Western Artists Victoria and Albert Museum, View eastwards from the steps behind Mount Mary Church, Bandra, Bombay | Carpenter, William | V&A Explore The Collections, Victoria and Albert Museum: Explore the Collections (באנגלית) Victoria and Albert Museum, The Golden Temple at Amritsar | Carpenter, William | V&A Explore The Collections, Victoria and Albert Museum: Explore the Collections (באנגלית) Victoria and Albert Museum, Prince Fakhr-ud Din Mirza | Carpenter, William | V&A Explore The Collections, Victoria and Albert Museum: Explore the Collections (באנגלית)
יצחק קדרון

יצחק קדרון (נובמבר 1932 – 14 במאי 1987) היה מדען ופרופסור ישראלי, אבי המיקרו-אלקטרוניקה בישראל וממקימי מעבדת המיקרו-אלקטרוניקה בטכניון. בנוסף על כך, קדרון היה ממקימי SCD, על כך זכה בפרס ביטחון ישראל. זכה בפרס רוטשילד בשנת 1985. נולד בשנת 1932 בשם איזי קאנר באנטוורפן שבבלגיה למשפחה אורתודוקסית. התייתם מאביו בגיל שבע. בזמן השואה, משנת 1942, הוסתר על ידי מתילד קולארט ומשפחת מינט, חסידי אומות העולם בכפר אז’ימון (Agimont) שבגבול בלגיה-צרפת. אחיו דבורה וזאב הוסתרו במקום אחר. יצחק לא דיבר צרפתית תחילה ויצא לרעות את העיזים. לאחר שלמד צרפתית החל ללמוד בבית ספר במנזר. בסוף שנת 1944 שוחרר האזור בו גר על ידי הצבא האמריקאי ודודו אברהם (אחי-אביו) בא ולקח אותו חזרה לאנטוורפן, שם התאחד עם אחיו. מרבית משפחתו נרצחה בשואה. לאחר המלחמה עלו קדרון ואחיו לארץ ישראל בספטמבר 1945. הצטרף לחברת הנוער בקיבוץ קריית ענבים ושנה אחר כך נשלח לתיכון ברמת יוחנן. התגייס לצה"ל בגיל 16 ובמלחמת העצמאות נלחם ונפצע בהגנת הקיבוץ. קדרון שירת במערך הטכני של חיל האויר ובבסיס רמת-דוד למד לראשונה טכנאות רדיו. בזמן שרותו הצבאי השלים את לימודיו ואת בחינות הבגרות. השתחרר בגיל 19 והחל ללמוד הנדסת חשמל בטכניון. סיים את התואר הראשון בהצטיינות בשנת 1955. קדרון התקבל ללימודי תואר שני באוניברסיטה הטכנולוגית בדלפט שבהולנד, אותם סיים בשנת 1957. לאחר הלימודים עבד קדרון כמהנדס בחברה הדנית DISA, שפיתחה חיישנים למדידת מהירות אוויר. בדנמרק הכיר את אשתו, גרדה, והשניים נישאו ב-1958. רעייתו התגיירה, השניים נישאו בחתונה יהודית בשנת 1961, הגיעו לישראל והשתקעו בחיפה. קדרון קיבל משרת מרצה בטכניון. קדרון ועמיתים אחרים בטכניון סברו שטכנולוגיית הטרנזיסטור היא חשובה לשמירת הביטחון של ישראל וכן שרכיב זה הוא שלב ראשון במהפיכה גדולה שנקראה אז LSI (הטמעה בקנה מידה גדול, Large Scale Integration). המדובר בהכנסת מספר רב של טרנזיסטורים בצפיפות לתוך שבב סיליקון יחיד. בשנת 1967 יצא קדרון עם משפחתו לשנת שבתון באוניברסיטת מינסוטה, שם עבד במעבדות חברת האניוול, שעסקה בפיתוח שיטות ייצור בתחום המיקרו-אלקטרוניקה. כששב לארץ עמל כשנתיים על לאחר מכן הקמת מרכז ללימודי מיקרו-אלקטרוניקה בטכניון. לאחר מלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, עסק קדרון (ביחד עם שלמה מרגלית ואדיר בר-לב) בפיתוח גלאים ישראליים ראשונים. הגלאים שפיתח קדרון שימשו בין השאר לטיל אוויר-אוויר טילי פיתון. בשנת 1982, לאחר ששב משנת שבתון באוניברסיטת פרטוריה שבדרום אפריקה, התגלה בגופו סרטן המעי הגס. אף על פי שעבר טיפולים אינטנסיביים בבית החולים רמב"ם ובסן פרנסיסקו, קדרון נפטר במאי 1987, בגיל 54. נטמן בבית העלמין של קיבוץ רמת יוחנן. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה ילדים. לפני מותו הספיק קדרון לגייס את הכספים להקמתו של מבנה המרכז למיקרו-אלקטרוניקה בטכניון. מעבדות חברת SCD במכון לשם של רפא"ל נקראו על שמו. בנוסף על כך, הטכניון מעניק פרס למחקר על שמו. בשנת 1989 הוקמה קרן לעידוד מחקר במיקרו-אלקטרוניקה ובמיקרו-אופטיקה מההקדש של קדרון. סרט של הטכניון על פרופסור קדרון, סרטון באתר יוטיוב יצחק קדרון, באתר BillionGraves דמויות בהיי-טק הישראלי, באתר הוצאת מקסם יצחק קידרון והקמתו של המרכז למיקרו-אלקטרוניקה, באתר "הידען", 28 ביוני 2011 Collart Mathilde, באתר יד ושם (באנגלית) Minet Rene & Oliva (Sohet), באתר יד ושם (באנגלית) יצחק קדרון ז"ל, באתר הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים, טכניון להיות רואה ואינו-נראה, באתר רפאל כתבה במגזין הטכניון (עמ' 42) קדרון יצחק פרופ' קרן למחקר ע"ש, באתר "גיידסטאר ישראל"
קייק פופ

קייק פופ הוא קינוח המהווה עוגה המזוגגת בשוקולד ומוגשת כסוכרייה על מקל. קייק פופס משתמשים ברבים מהמרכיבים המשמשים באפיית עוגה מסורתית וניתן להכין אותם מעוגות בכל טעם. לאחר אפיית עוגה, או איסוף פירורים מעוגה קיימת, יש לפורר את הפירורים לחתיכות קטנות. את הפירורים הללו מערבבים בתוך קערה ואת התערובת המתקבלת מעצבים לכדורים, קוביות או צורות אחרות. כל כדור מחובר למקל סוכרייה טבול בשוקולד מומס, ומוכנס למקרר לצינון. לאחר שהתערובת מתמצקת, טובלים אותה בשוקולד מומס ליצירת קליפה קשה, ומקשטים אותה בסוכריות. ניתן להקפיא את כדורי העוגה כדי לזרז את תהליך ההתמצקות. מדיה וקבצים בנושא קייק פופ בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רינג פופ

רינג פופ היא סוכרייה על מקל המגיעה בצורת טבעת פלסטיק שעליה מונחת הסוכרייה. הסוכרייה הומצאה בסוף שנות ה-70 על ידי פרנק ריצ'רדס, שרצה לגרום לבתו להיפטר מהרגל מציצת האגודל שלה. בתחילת שנות ה-80 שודרה בטלוויזיה פרסומת לרינג פופ, שכללה ילדים רבים שאוכלים ונהנים עם רינג פופס, ובה סצנה עם שני ילדים, ילד וילדה, שבה הילד הקטן מציע נישואים לילדה הקטנה עם הרינג פופ. הפרסומת זכתה להצלחה מסחרית גדולה. Wilson, Laurnie. "A Ring Pop History". Candy Favorites. נבדק ב-7 בפברואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Ring Pops". Retro Land. נבדק ב-7 בפברואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Children of the 90s". Children of the 90s Blog Spot. נבדק ב-7 בפברואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוויזיית השריון הפינית

דיוויזיית השריון הפינית (בפינית: Suomen panssaridivisioona או בראשי תיבות: PsD) הייתה דיוויזיית שריון של צבא פינלנד אשר לחמה במהלך מלחמת ההמשך ומלחמת לפלנד. הדיוויזיה הוקמה ב-28 ביוני 1942, וכללה את בריגדת השריון, בריגדת היגרים ובריגדת הפרשים. כמפקדה מונה גנרל מיור רובן לאגוס. הדיוויזיה זכתה לכינוי "מרסקין נירקי" (Marskin Nyrkki, האגרוף של המרשל - מנרהיים). את רוב שנת 1942 היא העבירה בעתודה, ובתחילת 1943 נשלחה להשתתף במלחמת ההמשך כנגד ברית המועצות. עם סיום המלחמה היא הוחזרה לפינלנד, שם לחמה כנגד גרמניה הנאצית במלחמת לפלנד. היא פורקה ב-4 בדצמבר 1944. יחידות השריון הפיניות באתר Axis History (באנגלית)
אבוט המאירי תקשורת

אבוט המאירי תקשורת היא חברת תוכן והפקות טלוויזיה ישראלית. משנת 2016 נמצאת בבעלות חלקית של חברת ההפקות והתוכן "פרימנטל מדיה", ומשנת 2021 בבעלות מלאה שלה. חברת אבוט המאירי נוסדה בשנת 2006 בשם "אבוט-רייף המאירי" על ידי היזמים ואנשי העסקים איתן אבוט, גיא המאירי ומוטי רייף. בשנת 2011 מכר מוטי רייף את חלקו בחברה לאיתן אבוט וגיא המאירי, והחברה שינתה את שמה ל"אבוט המאירי". במהלך השנים הייתה אחראית להפקות טלוויזיה מהגדולות ששודרו בערוצי התוכן המסחריים, בהן התוכניות, "אקס פקטור", "הישרדות", "המירוץ למיליון", "היפה והחנון" ו"הרווק". לצד הפקות אלה, אבוט המאירי עוסקת גם בהפקות מקור, בהן סדרות דרמה שחלקן זכו בפרסים רבים ושודרו ביותר מ-30 מדינות בעולם. בין ההפקות המוכרות של אבוט המאירי: "שטיסל", "סרוגים", "המנצח", "הנספח", "כיפת ברזל", "משפחה טובה", "זוג מנצח", "הטוב מכולם", "אהבה עיוורת", "איט גירלס", "סוואגרז", "אמזונס", "ריסטרט" ועוד. בשנת 2016 נרכשו 51% ממניות "אבוט המאירי" על ידי חברת ההפקות והתוכן "פרימנטל מדיה" הפועלת בכ-30 מדינות שונות ומשדרת בכל שנה כ-350 תוכניות בלמעלה מ-10,000 שעות שידור. באפריל 2021 הושלמה רכישת 100% מהחברה על ידי "פרימנטל מדיה". כמו כן, שותפה אבוט המאירי בפעילות הדרמה של חברת "דורי מדיה דרסט". סדרות דרמה – "שטיסל" (2013–2021), "סרוגים" (2008–2012), "המנצח" (2018), "הנספח" (2019), "מתי נתנשק" (2007–2008), "הפסיכולוגית" (2018), "2.3 בשבוע" (2011), משפחה טובה (2014–2015), כיפת ברזל (2017), "קוגל" (2023) תוכניות מציאות – "הישרדות" (2007–רץ), "גוט טאלנט ישראל" (2018–רץ), "זוג מנצח VIP" (2014–רץ), "אהבה חדשה" (2020–רץ), "המירוץ למיליון" (העונה הרביעית – 2014), "הרווק" (2009–2013), "היפה והחנון" (2008–2014), "דייט בחשיכה" (2012–רץ), "דה פור" (2018), "המשימה: אמזונס" (2016), "אקס פקטור" (2013–2021), הדור הבא 24/7 (2011), "שף מתחלף" (2022–רץ) דוקו ריאליטי – "מהפכה במטבח" (העונה הרביעית, 2019), "פרויקט הלהקה" (2013–2014), "טריני וסוזנה עושות את ישראל" (2011–2015), "TLV - עושים את תל אביב" (2010–2014), איט גירלז, אהבה עיוורת, ריסטרט, SwaggerZ. שעשועונים – "הטוב מכולם" (2021–רץ), "הקו האדום" (2018–רץ), קן הקוקייה (2018), קופה משותפת (2018). סרטים – "היו לילות" (2010), "בננות" (2013) אתר האינטרנט הרשמי של אבוט המאירי תקשורת (באנגלית) אתר הבית של אבוט המאירי תקשורת אתר פרימנטל מדיה מוטי רייף מקים בית הפקה בשיתוף קבוצת פרומרקט, באתר כלכליסט, 24 בינואר 2012 מיה מנע, נמצא האקס פקטור: פרימנטל-מדיה רוכשת את אבוט המאירי, באתר וואלה!, 21 בינואר 2016 מיה מנע, נמצא האקס פקטור: פרימנטל-מדיה רוכשת את אבוט המאירי, בבאתר וואלה!, 21 בינואר 2016 מיה מנע, MIPTV: Fremantle Takes Full Control of ‘Shtisel’ Producer Abot Hameiri, באתר IMDb‏, 12 באפריל 2021 (אנגלית)