laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרט קצר

המונח "סרטון" מפנה לכאן. לערך העוסק בקטע וידאו קצר, ראו סרטון וידאו. סרט קצר או סרטון הוא סרט שאורכו נע בדרך כלל בין דקה אחת ל-40 דקות. ההגדרה האמריקאית מתייחסת לרוב לסרטים באורך של 20 דקות עד 40 דקות, בעוד שבאירופה, אמריקה הלטינית ואוסטרליה מתאר המונח סרטים קצרים אף יותר. חלוקה גאוגרפית זו נמשכת גם במטרה לשמה נוצר הסרט: בארצות הברית, משמשים סרטים קצרים בעיקר כבמה לבמאים הוליוודים מתחילים, בזמן שבשאר העולם הם מהווים לרוב תצוגת תכלית של צלמי קולנוע ובמאי פרסומות. תחילת השימוש במונח באמריקה של העשור השני של המאה ה-20. בתקופה זו, החלה מגמת התארכות של סרטי הקולנוע. בתוכנייה קולנועית טיפוסית, הוקרנו מספר סרטים קצרים ורק אחריהם סרט באורך מלא. סרטים קצרים אלה היו מצולמים או סרטי אנימציה. בעיקר נעשה שימוש בסרטי קומדיה קצרים, בכיכובם של קומיקאים מפורסמים כמו צ'ארלי צ'פלין, לורל והארדי ובאסטר קיטון, שחקנים שהתפרסמו בזכות הסרטים הקצרים לצד סרטיהם באורך מלא. סרטים מצוירים ויומני קולנוע החלו את דרכם בדרך זו. לעיתים פחות תכופות, הוקרנו גם סרטי מסע, ביוגרפיות מוסרטות או קונצרטים. תבנית זו הייתה כה פופולרית, עד שרובן ככולן של חברות הפקת הסרטים העסיקו מחלקות שלמות, שתפקידן היה לפתח ולהפיק סרטים אלה. בתקופת הסרטים האילמים וראשית תקופת הסרטים הקוליים, היו חברות שיצרו אך ורק סרטים קצרים. בשנות ה-50, עם התחזקות מעמד הטלוויזיה בתרבות הפופולרית, ירד קרנם של הסרטים הקצרים. סרטים קצרים ישנים שודרו בשידורים חוזרים בחינם, ורק הסרטים המצוירים הפופולריים המשיכו להיות מופקים. עד סוף שנות ה-60, עלות ההפקה של סרטים קצרים מסחריים לא הצדיקה את התמורה, והם נעלמו כליל מהמסכים של בתי הקולנוע. כיום, סרטים קצרים עוסקים פעמים רבות בנושאים שסרטים מסחריים וארוכים יותר נמנעים מלעסוק בהם. היוצרים של סרטים אלה נהנים מחופש יצירה רחב יותר ומיכולת גדולה יותר לקחת סיכונים אומנותיים, אולם על מנת למצוא קהל עליהם להסתמך על פסטיבלי סרטים והקרנות בסינמטקים. גם בצד המסחרי, קיימת היום נוכחות לסרטים הקצרים. סרטים קצרים מהווים תוספות פופולרית ל-DVD. סרטים אלה מכילים לרוב תיעוד "מייקינג אוף" של הפקת הסרט. את סרטי האנימציה באורך מלא של חברת פיקסאר, מקדימה הקרנה של סרט אנימציה קצר של החברה. סרטים קצרים צוברים פופולריות גם בקרב יוצרי סרטים חובבים, העושים שימוש בציוד הצילום ההולך ונעשה זול יותר, לצד תוכנות לעריכת וידאו, שנעשו זמינות ונגישות בשנים האחרונות. סרט קולנוע סרטון וידאו פבלו אוטין, ‏פסטיבל סרטי הסטודנטים 2013: פרקים בתולדות הסרט הישראלי הקצר, באתר "סריטה", 16 ביוני 2013 עדי הלל, סיכום יום עיון: הסיפור שבמרכז הסרט הקצר, אתר איגוד התסריטאים, 24 בנובמבר 2011. מדיה וקבצים בנושא סרט קצר בוויקישיתוף סרטים קצרים, דף שער בספרייה הלאומית
אלבורז

הרי אלבורז (בפרסית: البرز) הם רכס הרים בצפון איראן, המשתרע מגבול איראן-ארמניה בצפון-מערב, עובר דרומית לקצה הדרומי של הים הכספי ומסתיים במזרח בנקודת הגבול של איראן עם טורקמניסטן ואפגניסטן. הר דמאוונד, המתנשא לגובה 5,610 מטרים, שייך לשרשרת הרים זו והוא ההר הגבוה במזרח התיכון. אורך רכס הרי האלבורז 600 ק"מ, ורוחב הרכס נע בין 60 ל-130 ק"מ. הרי אלבורז מהווים חיץ בין דרום הים הכספי לרמת קזוין-טהראן. רוחבם הוא 120–130 ק"מ בלבד, והם מורכבים מסלעי משקע מהתקופה הדבונית העליונה ועד האוליגוקן, ובמיוחד מסלעי גיר מתור היורה המשוכבים על ליבת גרניט. האזורים הגבוהים של הרי אלבורז צחיחים, ובהם עצים מעטים בלבד - האזור כולו מהווה אזור אקולוגי מובחן המכונה "יער הערבה של רכס אלבורז" (באנגלית: Elburz Range forest steppe). מנגד, המדרונות הצפוניים הפונים לים הכספי מושפעים מהאקלים הממוזג יחסית ומהווים כר פורה להתפתחותו של אזור מיוער בצפיפות המכונה "היערות המעורבים של האזור הכספי-הירכני" (באנגלית: Caspian Hyrcanian mixed forests). בעונת החורף האזור זוכה למשקעי שלג רבים, ובזכותם פועלים בו מספר אתרי סקי ונופש. בין האתרים הללו המפורסמים ביותר ממוקמים בדיזין, שמשאכ, דארבנדסאר וטוחל. הזורואסטרים מזהים את הרי אלבורז כמקום משכנו של האל פשותנו (Peshotanu) וכת זורואסטרית מסוימת, ה"עילם-י כשנום" (Ilm-e-Kshnoom), מזהה את פסגת הרכס - הר דמאוונד כביתו של אלילם צאחב-י דילאן (בפרסית: "אדון הלבבות"). ב"שאה נאמה", האפוס הפרסי המפורסם, מדבר פירדוסי על ההרים "כאילו שכנו בהודו". הדבר משקף ככל הנראה שימוש ישן יותר, משום שפסגות רמות גבוהות זכו לשמות דומים, ואחדות מהן משמרות אותם עד היום. כך, לדוגמה, הוא הר אלברוס בהרי הקווקז, הר אלבריז בקירמן למול מיצרי הורמוז עד למאה ה-19 פסגה בהרי ההינדו-כוש דרומית לבלח' כונתה כך במפות הצבא הבריטי. כל השמות הללו משקפים יסוד לשוני משותף שמקורו ככל הנראה בהר האגדי הארא ברזיאטי שנזכר בכתבי האווסטה (Harā Bərəzaitī). משמעות השם המקורית בשפות הודו-אירופיות הייתה ככל הנראה "מקום משמר גבוה". מפה טופוגרפית של הרי אלבורז הרי אלבורז ממבט המטוס עמק קרחוני בהרי אלבורז יער בהרי אלבורז צמחייה בהרי אלבורז נטיפים בהר דמאוונד כפר בהרי אלבורז, מחוז סמנאן כפר בהרי אלבורז, מחוז סמנאן אתר סקי מימי השאה בדיזין טהראן לרגלי אלבורז טהראן לרגלי אלבורז טהראן לרגלי אלבורז אזאד קוה החגורה האלפידית מדיה וקבצים בנושא אלבורז בוויקישיתוף אלבורז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמואל די מדינה

רבי שמואל די מדינה (תעתיק מדויק; דִי מּוֹדִּינַא, ידוע בכינוי מהרשד"מ או המהרשד"ם, ה'רס"ו, 1506 – ב' במרחשוון ה'ש"ן, 12 באוקטובר 1589) היה מגדולי חכמי סלוניקי, יוון, ומחבר שו"ת מפורסם שו"ת מהרשד"ם. רבי שמואל די מדינה נולד בסלוניקי בשנת ה'רס"ו, 1506 להוריו רבי משה ואמו ג'אמילה די מדינה (שתרגומה לעברית; יפה). התייתם מאביו רבי משה בצעירותו וחונך על ידי אחיו הגדול. למד את תורתו מרבי יוסף טאיטאצאק, ורבי לוי בן חביב חכמי שאלוניקי, וכבר בגיל 25 נודע כתלמיד חכם ורב בעירו. שימש כאב בית הדין והיה ידוע בתקיפות דעתו בתורה ועם זאת בוותרנותו על כבודו האישי ועל כן רבים מאוד סמכו על פסיקותיו ובאו להתדיין בפניו. נשלחו אליו שאלות הלכתיות מאיטליה ומכל אזור הבלקנים, וכאלף מתוכן מקובצות בספרו "שו"ת מהרשד"ם". פסקי ההלכה שלו השפיעו רבות על פסיקת ההלכה בדורות הבאים, עד ימינו. עמד בראש ישיבה אשר למדו בה בשיטה ייחודית[דרושה הבהרה], והוא עודד את תלמידיו ללימוד עצמאי, כתיבת חידושי תורה וחשיבה ביקורתית. בנוסף היו התלמידים נוכחים בבית דינו וכך למדו בפועל את מלאכת פסיקת ההלכה והדיינות. בין תלמידיו היו רבי אברהם די בוטון, רבי מנחם די לונזאנו ורבי אברהם בן בורג'יל. ילדיו; א. רבי שמעיה. ב. רבי משה מדפיס ספרי אביו (נפטר שנת שס"ח). ג. בתו אשת רבי יצחק חיון [אביו של רבי שמואל חיון בעל בני שמואל]. ד. בתו אשת רבי יוסף צרפתי (נפטר י"א חשון שנת שט"ו). ה. בתו אשת רבי משה עזרא. נכדיו; בן בתו, הוא רבי שמואל חיון, שכתב את השו"ת 'בני שמואל'. וכן נכדו הוא רבי שמעיה די מדינה מרבני ויניציאה בתקופת רבי עזריה פיגו. על מצבתו נכתב פסוק אחד בלבד מספר תהלים (תהלים פרק קיט פסוק קסה); שָׁלוֹם רָב לְאֹהֲבֵי תוֹרָתֶךָ וְאֵין לָמוֹ מִכְשׁוֹל. יהדות סלוניקי הרב יעקב אדלר, הקהילה הרב עדתית בפסיקותיהם של חכמי קושטא וסלוניקי בדורות הראשונים לגירוש ספרד: התמודדות עם מסורות פסיקה שונות, תזה לתואר שני, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ח, זמין באתר ספריית אסיף לאה בורנשטיין מקובצקי, מפתח לשו"ת ר' שמואל די מדינה משאלוניקי כולל מבוא על המחבר, אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ט. "מְדִינָא, משפחת", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 105, באתר היברובוקס מרדכי מרגליות (עורך כללי), "שמואל די מדינה", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1340-1338, באתר היברובוקס דוד הלחמי, רבי אברהם שמואל ברבי משה די־מודינה (מהרשד"ם), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' ל"א, באתר אוצר החכמה שמואל די מדינה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" שמואל די מדינה, באתר "החכם היומי" שמואל בן משה די מדינה (1506-1589), דף שער בספרייה הלאומית מכתביו פסקי הגאון מוהר"ר שמואל די מדינה, שאלוניקי, דפוס דוד בן אברהם אזוביב, ש"מ-שמ"ב, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית "בן שמואל", ספר דרשותיו של רשד"ם, באתר היברובוקס פסקי הגאון שמואל די מדינה, באתר היברובוקס שו"ת מהרשד"ם, באתר היברובוקס ספר קורא הדורות, מאת רבי דוד ב"ר גבריאל קונפורוטי
דריאדה

דריאדה (ביוונית עתיקה: Δρυάδες) הוא יצור דמיוני, נימפת עצים המתוארת במיתולוגיה יוונית. הנימפות, על פי המיתולוגיה היו חציין אל וחציין בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע. הן מתקשרות לפולחן של תופעת טבע ומהוות האנשה של אחד מהמוטיבים שלו. ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק. מקור השם מן המילה היוונית העתיקה שמשמעותה אלון, ככל הנראה היו הדריאדות במקור נימפות של עץ האלון אך ברבות הימים הפך השם לתיאור כללי של כל נימפות העץ. הדריאדות מתוארות כיצורים ביישנים, מבנות הלוויה של האלה ארטמיס שסביבה נקבצה פמליה של נימפות מסוגים רבים. בסיפור מחזור ילדותו של זאוס מוזכרות נימפות עץ המילה (הדריאדות הראשונות) שנוצרו ביחד עם אלות הגורל כאשר קרונוס רצח את אורנוס, הן אלו שטיפלו בזאוס התינוק כאשר שהה במערה על האי כרתים, והן המקור לגזע הברונזה של בני האדם על פי המיתולוגיה היוונית. מקום מיוחד במיתולוגיה שמור לסוג מיוחד של דריאדות – המהדריאדות (יוונית: Ἁμαδρυάδες) נימפות עצים אלו נולדות קשורות בכל נימי נפשן לעץ מסוים, יש סברה כי ישויות אלו מסמלות את העץ עצמו בעוד הדריאדות מסמלות את רוח העץ. בעת מותו של העץ מתה גם ההמהדריאדה החיה בו ואדם הפוגע בעץ וגורם למות הנימפה צפוי לעונש מהאלים או מנימפות עצים. בסדרת הספרים בלגריאד הנסיכה צ'נדרה היא דריאדה, וכן כל שושלת המלוכה של הקיסרות הטולנדרית. הדריאדות נתנו לבית בורן נסיכה בתמורה להגנה על יער הדריאדות. בזכות נישואיהם בית בורן זכה לעלות לכס המלכות, והיער נשאר מוגן. קאיסה מדיה וקבצים בנושא דריאדה בוויקישיתוף דריאדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קולטן ניקוטיני

קולטן ניקוטיני הוא קולטן לאצטילכולין היוצר תעלת יונים תלוית ליגנד בממברנת תאי עצב מסוימים ובצד הבתר-סינפטי של צומת העצב-שריר. בדומה לקולטנים מוסקריניים, קולטנים ניקוטיניים מופעלים על ידי אצטילכולין, אך בניגוד אליהם, הם אינם מופעלים גם על ידי מוסקרין אלא על ידי ניקוטין ומכאן שמם. קולטנים ניקוטיניים קיימים במגוון רקמות בגוף והם הקולטנים היונוטרופיים הנחקרים ביותר. הפעלה של הקולטן הניקוטיני בצומת העצב-שריר גורמת לכיווץ השריר. השפעתו של קולטן ניקוטיני תמיד תהיה מעוררת, לעומת השפעתו של קולטן מוסקריני שהיא לעיתים מעוררת ולעיתים מדכאת. בשל תכונה זו של הקולטן הניקוטיני, אצטיל כולין שיגיע לקולטן ניקוטיני יגרום לכיווץ שריר בלבד, כאשר ההרפיה תתרחש כתוצאה מהשפעה של חומר שונה[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא קולטן ניקוטיני בוויקישיתוף גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולטן מטבוטרופי

קולטן מטבוטרופי הוא סוג של קולטן בממברנות של תאים איקריוטיים. הקולטן נקרא כך בשל הוצאת האנרגיה הכרוכה בפעילותו: התחילת "מטבו" רומזת לפעילות מטבולית. במערכת העצבים לקולטנים תפקיד חשוב, בתמסורת מידע אודות היתכנות פוטנציאל פעולה. קולטנים מטבוטרופים, בניגוד לקולטנים יונוטרופים, נמצאים על דנדריטים בסמוך לתעלת היונים. כאשר ליגנד מתאים, כגון מוליך עצבי כלשהו, נקשר לקולטן המטבוטרופי, יכולות להתפתח שתי דרכי פעולה: הדרך הקצרה: הקולטן מפעיל חלבון G. חלבון G מפריש תת-יחידה אלפא. תת-יחידה אלפא מתחברת אל תעלת היונים וגורמת לה להיפתח או להיסגר. הקולטן מפעיל חלבון G. חלבון G מפריש תת-יחידה אלפא. תת-יחידה אלפא מפעילה אנזים. האנזים מייצר שליח שניוני. השליח השניוני יכול לעשות את הפעולות הבאות: לפתוח או לסגור תעלת יונים. להגיע לחלק אחר בתא ולבצע פעולות ביוכימיות אחרות כגון אתחול או הפסקה של ייצור חלבונים.
מחשבת

מחשבת הוא משחק לוח לשחקן יחיד, ובו יש לוח ועליו 33 חורים. בתחילת המשחק יש ב-32 מהחורים כלי משחק כאשר החור האמצעי ריק. על פי אגדה אורבנית המשחק הומצא במאה ה–17 על ידי סופר צרפתי שהיה כלוא בבית האסורים וחיפש דרך להעביר את הזמן. בכל פעם השחקן מרים את אחד הכלים ומעביר אותו מעל הכלי הסמוך אליו (במאונך או במאוזן) לחור פנוי, כאשר הכלי שמעליו מדלגים יוצא מן המשחק. מטרת המשחק היא להשאיר כמה שפחות כלים על לוח המשחק באמצעות דילוג מעליהם, כשהמטרה האידיאלית היא להגיע למצב שבו יש כלי אחד בחור האמצעי של הלוח. חיילי קונוויי אתר המאפשר התנסות במשחק גדי אלכסנדרוביץ', מחשבת - נקמתן של השמורות, באתר "לא מדויק", 25 ביוני 2009 מחשבת, באתר MathWorld (באנגלית)
בית המשפט העליון (פירושונים)

בית משפט עליון הוא הערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר במסגרת הרשות השופטת למושג הכללי ראו בית משפט של מוצא אחרון. האם התכוונתם ל... בית המשפט העליון לבוררות של רוסיה בית המשפט העליון של ארצות הברית בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית בית המשפט העליון של יפן בית המשפט העליון של ישראל בניין בית המשפט העליון בית המשפט העליון של ניו זילנד בית המשפט העליון של קנדה בית המשפט העליון של רוסיה
אוברקיל

אוברקיל (באנגלית: Overkill) היא להקת ת'ראש מטאל אמריקנית שנוסדה ב-1980 בניו ג'רזי, והיא פעילה משנת 1984 ועד היום. הרכב הלהקה עבר שינויים רבים במהלך שנות פעילותה, כאשר הסולן בובי אלסוורת' והבסיסט ד. ד. ורני הם היחידים שנשארו מההרכב המקורי. הרכב הלהקה אף כלל לתקופה קצרה את הגיטריסט דן ספיץ שהיה אחד מהגיטריסטים המוכרים ביותר בלהקת אנתרקס . הם היו אחת מלהקות הת'ראש מטאל הראשונות שחתמו על חוזה עם חברת תקליטים גדולה (Atlantic Records, ב-1986), אך הם לא זכו להצלחה מסחרית עד הפופולריזציה של הז'אנר בסוף שנות ה-80, עם בני דורם אנתרקס, מגאדת', מטאליקה, סלייר, אקסודוס, וטסטמנט. ללהקה 18 אלבומי אולפן, 2 מיני אלבומים, 2 אלבומי הופעה חיה ואלבום גרסאות כיסוי. הלהקה הופיעה בישראל פעם אחת, ב-8 ביוני 2015, ברידינג 3 בתל אביב. בובי אלסוורת' - שירה (1980-היום) דייב לינסק - גיטרה חשמלית (1999-היום) דרק טיילר - גיטרה חשמלית (2002-היום) ד. ד. ורני - גיטרה בס (1980-היום) רון ליפניקי - תופים (2005-היום) 1985 - Feel the Fire 1987 - Taking Over 1988 - Under the Influence 1989 - The Years of Decay 1991 - Horrorscope 1993 - I Hear Black 1994 - W.F.O 1996 - The Killing Kind 1997 - From the Underground and Below 1999 - Necroshine 2000 - Bloodletting 2003 - 13 Killbox 2005 - ReliXIV 2007 - Immortalis 2010 - Ironbound 2012 - The Electric Age 2014 - White Devil Armory 2017 - The Grinding Wheel 2019 - The Wings of War 2023 - Scorched מדיה וקבצים בנושא אוברקיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוברקיל (באנגלית) אוברקיל, ברשת החברתית פייסבוק אוברקיל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוברקיל, סרטונים בערוץ היוטיוב אוברקיל, באתר ספוטיפיי אוברקיל, באתר Last.fm (באנגלית) אוברקיל, באתר AllMusic (באנגלית) אוברקיל, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוברקיל, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) אוברקיל, באתר דיזר אוברקיל, באתר Discogs (באנגלית) אוברקיל, באתר Songkick (באנגלית) אוברקיל, באתר Genius אוברקיל, באתר SecondHandSongs אוברקיל, באתר בילבורד (באנגלית) http://mako.co.il/music-israel-concerts/2015/Article-b4d28d359267d41006.htm ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונדיאל 1974

מונדיאל 1974 נערך בגרמניה המערבית מ-13 ביוני עד 7 ביולי. בתואר זכתה הנבחרת המארחת, נבחרת גרמניה המערבית, שניצחה במשחק הגמר את נבחרת הולנד בתוצאה 2–1. מונדיאל זה היה הראשון שבו העניקו לנבחרת המנצחת את הגביע הנוכחי, גביע העולם של פיפ"א. הגביע הקודם, גביע ז'יל רימה, הוענק לנבחרת ברזיל לצמיתות מכיוון שזכייתה במונדיאל 1970 הייתה השלישית בתולדותיה. בנוסף, היה זה המונדיאל הראשון בו נעשה שימוש בכרטיס האדום, זה נשלף כבר במשחק הפתיחה, בו הורחק קרלוס קאסלי הצ'יליאני. מבנה הטורניר היה שונה מזה שהיה נהוג בטורנירי הגביע העולמי שקדמו לו. 16 נבחרות העפילו לטורניר לאחר טורניר מוקדמות, וחולקו לארבעה בתים של 4 קבוצות בכל בית. שתי הנבחרות עם המאזן הטוב ביותר בכל בית העפילו לשלב הבתים השני, שבו היו שני בתים של 4 נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו את הבית במקום הראשון העפילו למשחק הגמר ושתי הנבחרות שסיימו במקום השני התמודדו ביניהן במשחק על המקום השלישי. הסיבוב הראשון של הטורניר הפגיש שתי נבחרות למפגש פוליטי טעון, כשנבחרות מערב ומזרח גרמניה שיחקו ביניהן בהמבורג. גרמניה המזרחית הפתיעה וניצחה בתוצאה 1:0, אך נשרה מהטורניר בסיבוב השני. במשחק הגמר של הטורניר, הראשון שנקלט בשידור ישיר בישראל, כבשו הגרמנים פול ברייטנר וגרד מילר שני שערים מול שער אחד של ההולנדי יוהאן ניסקנס, והובילו את גרמניה המערבית, בהנהגת הקפטן פרנץ בקנבאואר, לניצחון על הולנד בתוצאה 2:1 ולזכייה שנייה בגביע. אף על פי שנבחרת הולנד הפסידה במשחק הגמר וסיימה את הטורניר במקום השני, כוכבם יוהאן קרויף ושיטת הכדורגל הטוטאלי הדהימו רבים, מה גם שהייתה זו נבחרת אלמונית למדי עד לאותו מועד, והיא הפכה לנבחרת הבולטת והאהודה ביותר מחוץ לגרמניה באותו טורניר. בישראל זכתה הנבחרת ההולנדית לאהדה נרחבת במיוחד על רקע תמיכתה המדינית של הולנד בישראל בעת משבר האנרגיה העולמי ב-1974, שהביא לדרדור מצבה המדיני של ישראל בעולם. עוד בלטו לטובה פולין, שסיימה שלישית, עם צמד חלוציה החדים גז'גוז' לאטו ואנדז'יי שארמאך (Szarmach), הקשר קז'ימיז' דיינה (Deyna) והשוער יאן טומשבסקי (Tomaszewski). כן בלטה גם שוודיה עם שוערה רוני הלסטרום וחלוציה רולאנד סנדברג וראלף אדסטרום (Edström). היא סיימה שלישית בשלב הבתים השני. לעומת אלה, אכזבו נבחרות איטליה וברזיל, שהופיעו בגמר של 1970. איטליה נשרה כבר בשלב הבתים הראשון, ואילו ברזיל, אף על פי שסיימה רביעית, הציגה כדורגל פושר יחסית, ולא מצאה תחליף להיעדרו של פלה, שפרש מהנבחרת בתחילת שנות השבעים. גם אורוגוואי, רביעית ב-1970, אכזבה, ולא העפילה משלב הבתים הראשון. אכזבה יחסית היוותה גם הופעתה של ארגנטינה, שעלתה בקושי רב משלב הבתים הראשון, וסיימה אחרונה בביתה בשלב הבתים השני.[דרוש מקור] הפולני גז'גוז' לאטו סיים כמלך השערים של הטורניר לאחר שכבש לזכות נבחרתו שבעה שערים. ערך מורחב – גמר מונדיאל 1974 נבחרת הטורניר: במונדיאל זה נבחרו 14 שחקנים בנבחרת הטורניר מדיה וקבצים בנושא מונדיאל 1974 בוויקישיתוף נתונים מלאים על הטורניר עוזי דן, תולדות המונדיאל - גרמניה זכתה בגביע, הולנד נכנסה להיסטוריה, באתר הארץ, 11 במרץ 2010 נדב יעקבי, איפה הילד עם האצבע בסכר כשצריך אותו, באתר ynet, 24 במאי 2010 זאב אברהמי, שברו את החומה: כשמזרח גרמניה ניצחה את המערב במונדיאל 1974, באתר ynet, 1 ביוני 2024
צבא פרו

צבא פרו (בספרדית: Fuerzas Armadas del Perú) הוא שמם של כלל הכוחות המזוינים של פרו. הצבא הוקם בשנת 1821 ומורכב משלושה חיילות: חיל היבשה של פרו, חיל האוויר של פרו וחיל הים של פרו. מטרתו העיקרית של הצבא היא להבטיח את ריבונותה של פרו ולהגן עליה מאיומים חיצוניים, ומפקדתו הראשית נמצאת בעיר הבירה לימה. חיל היבשה של פרו מונה כ-75,000 חיילים. מפקדתו הראשית בלימה אך יש לו מספר מפקדות אחרות בעלות חשיבות משנית. חיל היבשה פורס את כוחות לפי אזורים בפרו- בכל אזור יש בריגדה שאחראית על ביטחונו (ולרוב גם מפקדה באותו אזור). החיל משתמש בטנקים מסוג T-55 וטנקים מסוג AMX-13, מספר סוגים של משאיות נושאות חיילים מסוג M-113 ו- UR-416, מספר סוגים של תותחים מיושנים כמו: D30,‏ M-101,‏ M-109 ו-M-114. החיל מפעיל שני סוגים של מסוקים: MIL MI-2, MIL MI-17. הצי של פרו (Marina de Guerra del Perú) מונה כ-25,000 חיילים ומפקדתו הראשית נמצאת בלימה אך יש לו מספר מפקדות בערים אחרות בעלות חשיבות משנית. תפקידו הוא להגן על המים הטריטוריאליים של פרו. ספינת הדגל של הצי היא BAP Almnte Grau. הצי מפעיל 8 ספינות טילים מסוג Lupo class, שש ספינות מסוג PR-72P class, ארבע ספינות נחיתה אמפיביות, ארבע צוללות דיזל מסוג Type 209/1100 ושתי צוללות מסוג Type 209/1200- צי הצוללות הגדול ביותר בדרום אמריקה. לצי מספר ספינות סיור, ספינות תובלה ומכולות. לצי יש גם כוח תעופה ימי, מספר גדודי נחתים ויחידות של כוחות מיוחדים. חיל האוויר של פרו (CAP, Cuerpo de Aviación del Peru) הוקם ב-20 במאי 1929 כשרות האוויר של פרו. ב-1950 החיל שינה את שמו לחיל האוויר של פרו (FAP, Fuerza Aérea del Perú). לחיל האוויר מפקדה ראשית בלימה ומספר מפקדות בעלות חשיבות משנית בערים אחרות. לחייל האוויר שש מפקדות כנף, 35,00 חיילים והוא מפעיל כלי טיס מסוג: מיג-29 ו- מיראז' 2000. החייל מפעיל מטוסי סיוע למצבי חירום ומסוקים מסוג: סוחוי 25, מי 24, מיל מי 17. החייל מפעיל מטוסי אימונים מסוג:אארמקי MB-339 ו- Embraer EMB 312 Tucano. החייל גם מפעיל את מטוס התקיפה הקל A-37 Dragonfly. ב-1995, חיל האוויר לקח חלק במלחמת קנפה שבה נלחמה פרו נגד אקוודור. לאחר המלחמה, החל החייל לרכוש מטוסים וכלי נשק, בעיקר את המטוס מיג-29 ו- סוחוי 25 שהפכו להיות, ביחד עם המיראז' 2000, מטוסי הקרב העיקריים של החיל. קצינים: 10,337 משק"ים: 38,008 משק"ים שעוברים הכשרה לקצונה: 2,108 טירונים שעוברים הכשרה למשק"ים: 2,549 חיילים בשרות סדיר: 67,356 אזרחים: 26,570 בסך הכול: 120,658 מדיה וקבצים בנושא צבא פרו בוויקישיתוף
יאק-1

יאק-1 (ברוסית: Як-1) הוא מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. הוא היה המטוס הראשון שפותח על ידי "משרד תכנון א.ס. יאקובלב" (לימים: "יאקובלב חברת כלי טיס"). המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1940 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה. תכנון המטוס החל בשנת 1939, לאחר החלטת פיקוד חיל האוויר הסובייטי לפתוח מכרז לבניית מטוס יירוט מתקדם, אשר יחליף את מטוסי I-16 - "סוס העבודה" של החיל דאז. תכנון המטוס נמשך כחצי שנה. התוצאה הייתה מטוס חד מנועי, הבנוי מאלומיניום (גוף המטוס) ומעץ (הכנפיים). החימוש העיקרי של המטוס כלל תותח בקוטר של 20 מ"מ, אשר הותקן בגוף המטוס והיה מסוגל לירות מבעד להבי המדחף. החימוש המשני כלל שני מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, ו-4 קני נשיאה לרקטות RC-82, אשר הותקנו כולם בכנפי המטוס. בינואר 1940 נערכה טיסת הבכורה לאב הטיפוס של המטוס, אשר כונה I-26. המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי בסוף אותה שנה. ייצור המטוס הופסק בשנת 1944 ובסה"כ נבנו 8,734 מטוסים מדגם זה. I-26 – אב טיפוס ראשון. UTI-26 – מטוס אימון דו־מושבי. שימש כבסיס לפיתוח מטוס יאק-7. I-28 – מטוס ליירוט בגובה רב. יוצר רק אב טיפוס של הדגם. I-30 – דגם בעל חימוש כבד, שכלל 3 תותחי 20 מ"מ ו-4 מקלעי 7.62 מ"מ. יוצר רק אב טיפוס של הדגם. יאק-1 – הדגם המבצעי הראשון. כ-4,500 מטוסים מדגם זה יוצרו בשנים 1940–1942. יאק-1B – שם לא רשמי לגרסה המשופרת של הדגם יאק-1, אשר הוכנסה לייצור באוגוסט 1942. השיפור כלל החלפת שני מקלעי ה-7.62 מ"מ במקלע אחד של 12.7 מ"מ, החלפת ההדקים המכניים של התותח והמקלע בהדקים חשמליים, החלפת חופת תא הטייס לחופה מזכוכית משוריינת ושדרוג מערכת הקירור של המנוע. עד להפסקת הייצור בשנת 1944 יוצרו 4,188 מטוסים מדגם זה. יאק-1M – בדגם זה קוצרו הכנפיים (ביחס לשאר הדגמים) ושופרו ביצועי המנוע. נבנו רק 2 מטוסים מדגם זה, אך הוא שימש כבסיס לפיתוח המטוס יאק-3. פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לצבא הפולני ולצבא יוגוסלביה. בשנים 1942-1943 השתמשה במטוסים אלו הטייסת הצרפתית נורמנדי-ניימן, שלחמה במסגרת הצבא האדום.
סיאסת נאמה

הסיאסת נאמה (בפרסית/ערבית: سياست نامه; מילולית: "ספר הממשל"), או בשמו האחר סיר אל-מלוכ (سير الملوك; מילולית: "חיי המלכים") הוא ספרו החשוב ביותר של ניזאם אל-מולכ, הוזיר הפרסי של הסולטאנים הסלג'וקיים אלפ ארסלאן ומאלכ שאה הראשון וכן מייסד הניזאמיה - מדרסה דתית מפורסמת בבגדאד. כוזיר הגדול, היה אמון ניזאם אל-מולכ על כל מעשיה של האדמיניסטרציה הסלג'וקית במשך למעלה משלושה עשורים. ניזאם אל-מולכ קבע נורמות ממשל פרסיות שהתמידו מאות שנים אחריו. רבים מיסודות הממשל ועקרונותיו הותוו בספר ה"סיאסת נאמה", אשר מהווה דוגמה מובהקת לספרות החוכמה והיעץ לשליטים המכונה "מראות למלכים". הסיאסת נאמה נכתב בפרסית לאור בקשתו של מאלכ שאה הראשון משריו. השרים התבקשו לחבר ספר שיתאר את סדרי הממשל והשלטון התקינים והנחיות להתמודדות עם אתגרים העומדים בפני המדינה. הספר שחיבר ניזאם אל-מולכ היה הספר המנצח בתחרות והוכרז כ"חוק הבסיסי של האומה". הספר כולל 50 פרקים העוסקים בדת, פוליטיקה ונושאים נוספים. 11 הפרקים האחרונים קצרים מקודמיהם ונכתבו על ידי ניזאם מעט לפני הרצחו. פרקים אלו מתארים את הסכנות העומדות בפני המדינה ובראשן עליית האסמאעילים השיעים ברחבי האימפריה. מטרתו של הספר הייתה בראש ובראשונה להנחות את התנהלות השליט. בפתיחה, מוצג הספר כמדריך המתאר את "מקומם היאות של החיילים, המרגלים, השומרים והגזברים". הספר מדגיש את חשיבות המוסר הדתי של השליט ואת החובה להשליט צדק לטובת העם. לפי ניזאם אל-מולכ, יש להתחשב בכל המעמדות ולדאוג להגנת החלש מפני החזק. עקרונות הצדק הם הקבועים במשפט המקובל ובחוק האיסלאמי, והמלך נותן דין על יישומם בפני האל. הספר רווי באנקדוטות הלקוחות מהתרבות וההיסטוריה הקדם איסלאמית של פרס. כך נתפש השאה ח'וסרו הראשון כמופת להתנהלות. דמות איסלאמית הזוכה להדגשה רבה היא מחמוד מע'זנה, מייסד השושלת הע'זנווית. מקובל לראות בסיאסת נאמה ספר המספק תובנות ביחס לגישה של האליטה התרבותית הפרסית בת המאה ה-12 לתרבותם הקדם איסלאמית וכן לסדרי משטר שהיו נהוגים בתקופה זו. העותק הקדום ביותר ששרד הוא כתב יד הנמצא כיום בספריה הלאומית בתבריז. הסיאסת נאמה תורגם לצרפתית בשנת 1891.
צ'ארלס ספנסר

האם התכוונתם ל... צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו – פוליטיקאי בריטי בן המאה השמונה־עשרה; נודע כרוזן מסנדרלנד ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו צ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד – מדינאי אנגלי בן המאה השבע־עשרה וראשית המאה השמונה־עשרה; נודע כלורד ספנסר צ'ארלס ספנסר (עיתונאי) – עיתונאי בריטי צ'ארלס ספנסר, רוזן ספנסר השישי צ'ארלס ספנסר, רוזן ספנסר התשיעי ספנסר
קאבוס נאמה

הקאבוס נאמה (בפרסית: قابوس نامه) הוא יצירה פרסית חשובה שנכתבה במאה ה-11, בסביבות שנת 1080. הקאבוס נאמה נכתב על ידי השליט הפרסי אמיר עונצור אל-מעאלי קאי-קאווס בן איסכנדר בן קאבוס בן וושמגיר בן א-זיאר (בפרסית: عنصرالمعالی کیکاوس‌ بن اسکندر بن قابوس‌ بن وشمگیر بن زیار), בן לשושלת הזיארית ששלטה במחוזות מאזנדראן וגורגאן שמדרום לים הכספי. עונצור אל-מעאלי הקדיש את הספר לבנו גילאן-שאה. הספר כולל 44 פרקים המתארים את החינוך הנחוץ לנסיך פרסי, בתחומים כמו כללי התנהגות, מוסר ונימוסים, כמו גם עיצות בנושא ממשל ומלוכה, היחס הנאות לחברים, האופן הראוי לקבורת סוס, ועוד. מבחינה זו מהווה הספר דוגמה לסוגת ה"מראות לנסיכים" - ספר יעץ והדרכה לשליט עתידי. העותק הקדום ביותר שהשתמר עד לימינו הוא משנת 1349. בסביבות 1450 ציווה הסולטאן העות'מאני מוראט השני על סופר בשם מרג'ומק אחמד בן איליאס לתרגם את הספר לטורקית. בשנת 1811 התגלה הספר למערב ותורגם לגרמנית. בשנת 1951 פורסם תרגום לאנגלית שנעשה על ידי ראובן לוי. בהמשך תורגם הספר לערבית, רוסית, צרפתית ויפנית. עותקים מקוריים קיימים היום באוספי הספרייה הלאומית של איראן בטהראן, ספריית פאתח באיסטנבול, ה"ביבליותק נאסיונל" בפריז, ספריית המוזיאון הבריטי בלונדון וספריית ליידן בגרמניה. E. G. Browne, Literary History of Persia, volume 2, pp. 276-287 G. Lazard, La langue des plus anciens monuments de la prose persane (Paris 1963), pp. 100-103 מדיה וקבצים בנושא קאבוס נאמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.