laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבחרת טונגה בכדורגל

נבחרת טונגה בכדורגל לגברים שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC). הדירוג הנוכחי של נבחרת טונגה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-199 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 835.64 – עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 163 נמדד לראשונה באוקטובר 1998, והדירוג הנמוך ביותר 207 נמדד לראשונה באפריל 2018. 1930 עד 1994 - לא נכנסה 1998 עד 2018 - לא העפילה 2022 - פרשה 2026 - לא העפילה 1973 - לא נכנסה 1980 - לא נכנסה 1996 עד 2024 - לא העפילה דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מנובמבר 1996 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל באולימפיאדת אטלנטה (1996)

משלחת ישראל לאולימפיאדת אטלנטה (1996) כללה 25 ספורטאים שהתחרו ב-10 ענפי ספורט. גל פרידמן זכה במדליית ארד. ולדיסלב ניימן (משקל עד 51 ק"ג) הפסיד לבולאט דז'ומדילוב (קזחסטן) 18:7 קונסטנטין מטוסביץ' קפיצה לגובה – מוקדמות: 2.26 מטר, מקום 17 רוגל נחום קפיצה משולשת – מוקדמות: 16.67 מטר, מקום 17 קונסטנטין סמיונוב קפיצה במוט – מוקדמות: 5.40 מטר, מקום 20 דני קרסנוב קפיצה במוט מוקדמות: 5.60 מטר, מקום 12 גמר: 5.60 מטר, מקום 11 יעל ארד משקל עד 61 ק"ג – מקום 5 אורן סמדג'ה משקל עד 71 ק"ג – שלב שמינית הגמר גוצ'ה ציציאשווילי סגנון יווני-רומי, עד 82 ק"ג – מקום 5 סלבה איוונובסקי משקל עד 99 ק"ג – לא השיג תוצאה (נכשל ב-3 ניסיונות) ליאור כרמי 500 מטר קיאק יחיד נשים, מקום 13 מוקדמות 1:57.67 חצי גמר 1:54.89 איילת אוחיון (רומח אישי נשים) ניצחון על כרמן רודריגס (גואטמלה) 2:15 הפסד לסבינה באו (גרמניה) 15:10 לידיה חטואל-צוקרמן (רומח אישי נשים) ניצחון על פליציה צימרמן (ארצות הברית) הפסד למוניקה וובר-קוסטו (גרמניה) 15:13 לילך פריסקי (רומח אישי נשים) ניצחון על ינינה לוצי הפסד ללאורה בדיאה (רומניה) רומח קבוצתי נשים - לידיה חטואל-צוקרמן, איילת אוחיון, לילך פריסקי מקום 9 הפסד לסין 45:29 ניצחון על ארצות הברית 39:45 אלכס טריפולסקי 50 מטר אקדח חופשי – 558 נקודות, מקום 16 10 מטר אקדח אוויר – 572 נקודות, מקום 39 בוריס פולק 10 מטר רובה אוויר – 581 נקודות, מקום 33 50 מטר רובה 3 מצבים – 1162 נקודות, מקום 25 50 מטר רובה שכיבה – 594 נקודות, מקום 20 גיא סטריק 50 מטר רובה 3 מצבים – 1164 נקודות, מקום 17 50 מטר רובה שכיבה – 593 נקודות, מקום 26 יואב ברוק 50 מטר חופשי – מוקדמות: 23.22 שניות, מקום 24 100 מטר חופשי – מוקדמות: 50.61 שניות, מקום 22 איתן אורבך 100 מטר גב – מוקדמות: 56.74 שניות, מקום 22 ודים אלכסייב 100 מטר חזה – מוקדמות: 1.02.92 דקות, מקום 18 200 מטר חזה – מוקדמות: 2:20.47 דקות, מקום 26 דן קוטלר 100 מטר פרפר – מוקדמות: 55.11 דקות, מקום 31 משחה שליחים 4X100 מטר מעורב - איתן אורבך, ודים אלכסייב, דן קוטלר, יואב ברוק מוקדמות: 3:42.24 דקות, מקום 8 גמר: 3:42.90 דקות, מקום 8 ענת פבריקנט ושני קדמי דגם 470 נשים – מקום 12 גל פרידמן גלשן מיסטרל גברים – מדליית ארד ניר שנטל ורן שנטל דגם 470 גברים – מקום 20 ישראל במשחקים האולימפיים אולימפיאדת אטלנטה (1996) מדיה וקבצים בנושא ישראל באולימפיאדת אטלנטה בוויקישיתוף
ויקי תבור

ויקי (ויק) תבור (נולד ב-1955) הוא זמר, מלחין, ומדבב ישראלי לשעבר. בשנות ה-70 של המאה ה-20, היה תבור חבר ב"רביעיית חיל האוויר", ב"האחים והאחיות" מ-1976 עד 1978, באופרת הרוק "בני בום" שיצאה ב-1978 בלטו ביצועו עם ריקי גל את השירים "אני רוצה אותך" ו"זה אני". ב-1979 השתתף בסרט "נערת הפרברים" בתפקיד שולי, שם שר את השיר "שיר אהבה" ("Darling I love you") שהיה להיט ברדיו. 1989, שיחק תבור לצדה של ריקי גל במחזמר "אוויטה". ב-1996 השתתף תבור במחזמר "הגיבן מנוטרדם". ב-1997 השתתף תבור בקלטת לילדים "עושים סרט: פרח לב הזהב". תבור דיבב את דמותו של באטמן / ברוס ויין בסדרות האנימציה של האחים וורנר המתבססות על העולם של DC קומיקס. כמו בסדרת המקור האמריקאית, דיבב תבור את באטמן בקול אפל בעוד שאת ברוס ויין הוא דיבב בקול קליל ושמח יותר, אף על פי שמדובר באותו אדם. תבור החל לדבבו ב-1993 ב"באטמן - הסדרה המצוירת" ובשלושת סרטי האנימציה "באטמן: מסכת התעתועים", "באטמן: איש הקרח" ו"באטמן וסופרמן - הסרט" וכן עד לחצי הראשון של סדרת האנימציה "ליגת הצדק", אז הוחלף על ידי שלמה סדן. ב-2003, פרש תבור מדיבוב. מאז שנת 2003 הוא מתגורר בגרמניה. ויקי תבור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ויקי תבור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקי תבור, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עגור חן אפריקאי

עגור חן אפריקאי (שם מדעי: Grus paradiseus) הקרוי גם עגור סטנלי או עגור גן עדן וכן עגור כחול הוא מין בסוג עגור. עגור החן האפריקאי הוא הציפור הלאומית של דרום אפריקה. עגור החן האפריקאי קטן יחסית למיני העגורים האחרים - אורכו כ-100 עד 120 ס"מ, מוטת כפניו היא כ-180 עד 200 ס"מ, ומשקלו כ-3.6 עד 6.2 ק"ג. צבע גופו של העגור אפור-כחול, בעוד צבעם של החלק העליון של הראש, הצוואר והעורף כהה יותר. צווארו של העגור דק יותר וראשו גדול יותר ביחס למיני העגורים האחרים. העגור החן האפריקאי מחפש מזון בעיקר באזורים יבשים, וכמעט אף פעם לא בביצות. תזונתם של העגורים מורכבת בעיקר מדשא וממיני צמחים מהמשפחה Cyperaceae, אך היא עלולה להשתנות לפי המזון שנמצא בסמוך למקום הקינון של העגור. הם ניזונים גם מחרקים, בעיקר ממינים גדולים יחסית כמו חגבאים. לעיתים, העגורים ניזונים גם משבלולים, לטאות, צפרדעים, עקרבים ונחשים; מזונות עשירי-חלבון כגון אלה מובאים בדרך כלל לגוזלים. בתי הגידול המועדפים על העגור הם עמקים, גבעות ומישורים עם עשב מרעה ועצים פזורים. העגורים מעדיפים לקנן במקומות שקרובים לאזורי רמות וביצות, על אף שהם מחפשים אוכל בדרך כלל באזורים יבשים. העגורים נודדים לפי גובה: הקינון מתבצע בדרך כלל בגובה של כ-1,300 עד 2,000 מטרים מעל גובה פני הים, ובחורף העגורים נודדים לאזורים נמוכים יותר. מכל 15 מיני העגורים, עגור החן האפריקאי הוא בעל התפוצה המוגבלת ביותר. העגור מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN). עונת הרבייה של העגור קבועה, ומתרחשת בין אוקטובר למרץ, בעוד קשרים זוגיים בתוך קבוצות נוצרים בדרך כלל באוקטובר, כשבני הזוג הפוטנציאליים רצים במעגלים אחד מסביב לשני. לאחר מכן, הזכר בדרך כלל מבצע "ריקוד" זריקה: זורק חפצים שונים שנמצאים בסביבתו לאוויר וקופץ. בשלב זה, הזכרים והנקבות בוחרים אחד את השני, ושני בני הזוג מבצעים את "ריקוד הזריקה". ההזדווגות מתבצעת בדרך כלל כשבועיים לאחר ריקוד החיזור. הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים (לעיתים רחוקות 1 או 3). היא והזכר משתפים פעולה בדגירה עליהן: הזכר דוגר בדרך כלל במהלך הלילה, וביום הוא מגן על הטריטוריה. הדגירה נמשכת כ-30 יום; הגוזלים יכולים ללכת כיומיים לאחר הבקיעה, ויכולים לשחות זמן קצר לאחר מכן. עד הפריחה מהקן מתבצעת כשהגוזלים בני 3-5 חודשים. מדיה וקבצים בנושא עגור חן אפריקאי בוויקישיתוף עגור חן אפריקאי, באתר ITIS (באנגלית) עגור חן אפריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עגור חן אפריקאי, באתר GBIF (באנגלית) עגור חן אפריקאי, באתר Birdlife עגור חן אפריקאי, באתר העמותה הבינלאומית לעגורים עגור חן אפריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN http://www.savingcranes.org/blue-crane.html
ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד

ויליאם הראשון (באנגלית: William I, בגאלית סקוטית: ויליאם מק-אנריק - Uilliam mac Eanric באיות עתיק, Uilleam mac Eanraig באיות מודרני, כלומר "ויליאם בנו של הנרי";‏ 1142 או 1143 - 4 בדצמבר 1214) היה מלך סקוטלנד. ויליאם נולד ב-1142 או 1143 בהנטינגדון, והיה בנם של הנרי מסקוטלנד ועדה דה וארן. הוא הוכתר למלך ב-24 בדצמבר 1165 בעקבות מותו של אחיו, מלקולם הרביעי ב-9 בדצמבר 1165, ומלך עד מותו. תקופת מלכותו של ויליאם נמשכה 49 שנים, והייתה השנייה באורכה בהיסטוריה של ממלכת סקוטלנד (לאחר מלכותו של ג'יימס השישי שמלך 57 שנים). ויליאם, בניגוד לאחיו - מלקולם הרביעי, שהיה חולני ועדין, היה חזק, כריזמטי ועקשן. ויליאם היה שליט יעיל וחזק, אולם ניסיונותיו הכושלים להשתלט על נורת'מבריה שפכו אור שלילי על תקופת מלכותו. הכינוי "הארי" מתאר היטב את אופיו ואת שלטונו, אולם מדובר בכינוי מאוחר, ולא נעשה בו שימוש בתקופת מלכותו. למעשה, הכינוי ניתן לו בשל דגלו - עליו ניצב אריה אדום. לימים הפך דגל זה לדגל סקוטלנד. ויליאם ירש את התואר רוזן נורת'מבריה בשנת 1152, אולם נאלץ לוותר על התואר להנרי השני, מלך אנגליה בשנת 1157. אובדן זה הביא למאמציו הרבים, לכל אורך תקופת מלכותו, לזכות מחדש באזור. ויליאם תמך במרד כנגד הנרי השני, ובשנת 1174 בקרב אלנוויק יצא בעצמו בראש הכוחות כנגד הכוחות האנגליים, ונתפס על ידי צבאו של הנרי השני (שבראשו עמד ראנולף דה גלנוויל. ויליאם השבוי הועבר לניוקאסל בשלשלאות, ולאחר מכן לנורת'האמפטון, ולפאלייס בנורמנדי שבצרפת, ואילו הנרי שלח צבא לסקוטלנד וכבש אותה. רק לאחר שוויליאם הסכים להיות וסאל של הנרי, ולשלם לו מיסים על מנת לכסות את עלויות כיבוש סקוטלנד נחתם הסכם פאלייס לפיו שוחרר ויליאם ושב לסקוטלנד. בהתאם להסכם, בשנת 1175 נשבע ויליאם אמונים להנרי השני בטירת יורק. הסכם שלום זה נשאר בתוקף למשך חמש עשרה השנים הבאות, עד שריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, שהיה זקוק למזומנים על מנת לממן את מסע הצלב השלישי הסכים לבטל את תנאיו (ולוותר על המיסים שסקוטלנד שלמה) בתמורה לתשלום של 10,000 מארקים מכסף. על פי תנאי הסכם השלום, בחר הנרי השני את כלתו של ויליאם - וכתוצאה מההסכם נשא ויליאם לאישה את ארמנגרד דה בומון, נכדתו של המלך הנרי הראשון. החתונה נערכה בארמון וודסטוק בשנת 1186. הנדוניה שניתנה לאמרנגרד הייתה טירת אדינבורו. על פי המסורת ויליאם ייסד את מנזר ארברות'. ויליאם נפטר בסטירלינג בשנת 1214 ונקבר במנזר ארברות'. לוויליאם ולארמנגרד דה בומון נולדו ארבעה ילדים: מרגרט מסקוטלנד, רוזנת קנט (1193–1259), שנשאה ליוברט דה בורג, רוזן קנט. איזבלה מסקוטלנד (1195–1253), שנישאה לרוג'ר ביגוד, רוזן נורפוק. אלכסנדר, לימים אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד (1198–1249). מרג'ורי מסקוטלנד (1200–1244), שנשאה לגילברט מרשל, רוזן פמברוק. מדיה וקבצים בנושא ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד בוויקישיתוף ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
פושע

פושע או עבריין הוא אדם שעיקר פרנסתו היא מפשיעה (למשל מעסקי סמים או זנות) או שמנהגו לפשוע. יש גם מחמירים הרואים כפושע את מי שהורשע בעבירה מסוג פשע, למרות שזו יכולה להיות עבירה אנקדוטלית וחד-פעמית, למשל מי שקיים יחסי מין עם בת זוג מתחת לגיל ההסכמה והורשע באונס סטטוטורי, למרות שנשא את בת זוגו לאישה או גנבה חד-פעמית ממעביד על ידי צעיר בגיל הנעורים. על פי הדין בישראל, העבירות הפליליות נחלקות לשלושה סוגים, בסדר עולה על פי העונשים המרביים שנקבע להן בחוק: חטא - עד חצי שנת מאסר, עוון - עד שלוש שנות מאסר ופשע - למעלה משלוש שנות מאסר. על כן, לא כל עבירה על החוק נכנסת לגדר פשע. עבירות קלות למיניהן אינן נחשבות לפשע, ומי שחונה במקום אסור, גם אם שילם בשל כך קנסות רבים, לא יכונה על-פי-רוב פושע. ענישה היא הדרך שבה חברה או ארגון מתמודדים עם אותם האנשים או עם אנשים שהתנהגו בצורה שהוגדרה על ידי החברה או הארגון כפשע. הענישה אמורה להרתיע את הפושע מלחזור ולבצע את הפשע פעם נוספת, ואף לשמש כדוגמה להרתעת עבריינים פוטנציאליים אחרים. פושע מסיבה אידאולוגית, כגון מתנקש במנהיג, נשפט ונענש ככל פושע אחר, אך תומכיו אינם רואים בו פושע אלא איש שנלחם למען מטרה נעלה. משמעות פשיעה בתנ"ך, בספרות חז"ל ובספרות התורנית שונה מהמשמעות המקובלת בשפה העברית של ימינו. למשל בדיני נזיקין במשפט העברי, רשלנות מכונה בשם 'פשיעה'. ולכן בדיני השומרים כאשר אצל שומר חינם כתוב בספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ח' "על כל דבר פשע", הכוונה היא שהתרשל בשמירת הפיקדון ומחויב לשלם למפקיד. וכן שיכור שהזיק בשכרותו, פוסק הב"ח "...לגבי נזיקין, אין ספק שחייב, שהיה לו להזהר מתחלה שלא ישתכר כלוט ולהזיק את הרבים. שמי אנסו להשתכר כל כך עד שלא ידע מה הוא עושה? וכיון שאונס שמחמתו הוא, שהוא זה שגרם לנפשו, חייב בנזיקין. ואפילו ישן, שאי אפשר בלא שינה, אפילו כך חייב בנזיקין, כל שכן בשיכור שהוא פושע גמור". ובהקשר למצוות שבין אדם למקום ישנו מושג המופיע בגמרא (מסכת ראש השנה יז, א): "פושעי ישראל בגופן", שהם - "קרקפתא דלא מנח תפילין", הכוונה היא ליהודי שלא הניח תפילין על ראשו כל חייו ואפילו פעם אחת. ובאותו דף במסכת ראש השנה לומדים מהפסוק (מיכה ז, יח) "נושא עון ועובר על פשע", ש"כל המעביר על מדותיו מעבירין לו על כל פשעיו". כלומר, שאדם הנוהג לוותר לאחרים שחטאו נגדו, גם אלהים יוותר לו. עבריינים, דף שער בספרייה הלאומית
שלמה פפירבלט

שלמה פַּפִּירְבְּלַט (נולד ב-3 בספטמבר 1955 בתל אביב) הוא עיתונאי, סופר ומבקר יין ישראלי, מרצה בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל, ומנהל הקרן לסרטים קצרים של התאחדות ענף הקולנוע. משנת 2010 מתגורר בקוסטה ריקה ומשמש כתב "הארץ" לאמריקה הלטינית. שלמה פפירבלט נולד למרדכי ולסימה, אח לצביקה. אביו, שהלך לעולמו בגיל 99, כונה "מבריח הקרפיונים" של מחנה אושוויץ ולאחר עלייתו לישראל עבד בידיעות אחרונות. הוא פרסם את זכרונותיו בספר שראה אור ב-1996. שלמה פפירבלט פרש בשנת 2007 מהעיתון "ידיעות אחרונות", אחרי 30 שנה כחבר מערכת בתפקידים שונים, בין השאר היה עורך המוסף "7 לילות", עורך חדשות, כתב העיתון בפריז, רכז כתבים, ועורך חדשות החוץ ובין כותבי מאמרי המערכת של העיתון. הוא היה הראשון בעיתונו לכתוב מדור ביקורת קבוע בנושאי יין וליווה מקרוב את מהפכת היין בישראל בשנים האחרונות, כמו כן כתב רבות בתחום הקולנוע, כאשר בין השאר היה שליח קבוע לפסטיבל קאן במשך יותר מעשור. עם פרישתו מידיעות אחרונות, עבר לכתוב טורים שבועיים בעיתון "כלכליסט", בנושאים בינלאומיים ובנושאי יין ואלכוהול. בשנת 1990 היה בין מייסדי האקדמיה הישראלית לקולנוע, וכיהן כחבר הנהלתה עד סוף שנות ה-90. כאשר הוקמה בשנת 2000 המועצה הישראלית לקולנוע, נבחר על ידי שר התרבות, החינוך והספורט באותה תקופה מתן וילנאי, להיות בין חבריה, ויחד עם היו"ר עו"ד אלי זוהר, היה בין מנסחי תקנון עבודתה ודרך הסיוע לקולנוע הישראלי. בנו ליאור הוא עורך הרשתות החברתיות של קבוצת הארץ. מדריכי שיחור: פריז (1986), שווייץ (1988), ברצלונה (1990, יחד עם ח. שקולניק), בהוצאת שיחור. עולם היין (2002), הספר החריף (2003), עולם הבירה (2004) - הטרילוגיה היחידה בעברית המקיפה את כל עולם האלכוהול. ראתה אור בהוצאת אריה ניר. טוסקנה הקסומה (2005, הוצאת אריה ניר, יחד עם אביבה לורי). אוכל קדימה אוכל (2007, הוצאת אריה ניר, יחד עם אורן נהרי). מאמרי שלמה פפירבלט, באתר "הארץ" אירופה הקלאסית - הבלוג של שלמה פפירבלט, באתר "הארץ" יונתן יבין, העליצות של העפיצות, באתר הארץ, 5 באפריל 2004 - ראיון שלמה פפירבלט, דף שער בספרייה הלאומית אורן פרסיקו, ניחוש מושכל, באתר העין השביעית, 13 באוקטובר 2010 נינה פוקס, בגיל 99: הלך לעולמו "מבריח הקרפיונים" ממחנה אושוויץ, באתר ynet, 27 בדצמבר 2022 פותחים שולחן, באתר גלובס, 15 באפריל 2004 הדרכה ופנאי, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2005 הארץ, ספרים חדשים, באתר הארץ, 15 באפריל 2008
אגרוף של אישה

אגרוף של אישה (במקור באנגלית: Girlfight) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת ספורט בהפקה עצמאית שיצא לאקרנים ב-22 בינואר 2000 ומספר על נערה המבקשת להפוך למתאגרפת מקצועית. הסרט הוא סרטה הראשון של התסריטאית והבמאית קארין קוסאמה. דמות הנערה היא התפקיד הראשי הראשון של כוכבת הסרט מישל רודריגז בקולנוע. גיבורת הסרט היא דיאנה גוזמן, נערה בת 18 המתגוררת בברוקלין שבניו יורק. חייה קשים עליה. אמה התאבדה, אביה אלכוהוליסט, אלים ומרוחק. היא אינה מצליחה להסתגל למסגרות ומורחקת מכמה בתי ספר. בשלב מסוים היא מחליטה לנתב את תוקפנותה לאימוני אגרוף במועדון שבו התאמן אחיה הצעיר. היא נחושה להצליח בכך למרות ספקנותו של אביה המתעלל וחוסר אמון מצד מאמנים פוטנציאליים בענף ספורט זה הנשלט על ידי גברים. הסרט קיבל אות "Award of the Youth" בפסטיבל קאן וזכה בפרס ובציון לשבח בפסטיבל סאנדנס וכן פרס בפסטיבל לסרטים בהפקה עצמאית. מישל רודריגז - דיאנה גוזמן חיימה טירלי - הקטור סוטו פאול קלדרון - סנדרו גוזמן ריי סנטיאגו - טיני גוזמן סנטיאגו דגלאס - אדריאן סטארגס "אגרוף של אישה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אגרוף של אישה", באתר AllMovie (באנגלית) "אגרוף של אישה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אגרוף של אישה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אגרוף של אישה", באתר Metacritic (באנגלית) "אגרוף של אישה", באתר אידיבי "אגרוף של אישה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אגרוף של אישה", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערוץ מצו

ערוץ מצו (Mezzo TV) הוא ערוץ טלוויזיה צרפתי המשדר תוכניות מוזיקה קלאסית, אופרה, בלט, ג'אז ומוזיקת עולם. הערוץ נוסד ב-1992 בשם "France Supervision", וב-1998 קיבל את שמו הנוכחי. נכון לשנת 2008 יש לו 16 מיליון מנויים ב-38 מדינות בעולם. הערוץ משודר גם בישראל, למנויים בחברות פרטנר tv, HOT ו-yes+. הערוץ ירד משידורי yes בסוף דצמבר 2017, וחזר לשידורי yes (באפליקציית yes+ בלבד) בפברואר 2024. HOT הודיעה על כוונתה להוריד את שני ערוצי מצו משידוריה ב-18 בספטמבר 2019. בעקבות מחאה ציבורית של צרכני מצו בישראל, HOT חזרה בה מהחלטתה. ערוץ נוסף תחת מותג Mezzo הוא "Mezzo Live" (לשעבר "Mezzo Live HD"), המשדר קונצרטים בהופעה חיה וקונצטרים המוקלטים מראש. הערוץ עלה לראשונה בישראל ב-HOT. בפברואר 2024 הערוץ עלה בשירות האינטרנטי של yes, yes+ באפיק 209. מדיה וקבצים בנושא ערוץ מצו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ערוץ מצו חגי חיטרון, עכבר העיר אונליין, 20 מיליון צופים, גם אם זה לא שפוי, באתר הארץ, 17 ביולי 2008 עומר שומרוני, ‏"נשארנו חזקים גם במשבר", באתר גלובס, 21 ביולי 2009 חגי חיטרון, עכבר העיר אונליין, 20 מיליון צופים, גם אם זה לא שפוי, באתר הארץ, 17 ביולי 2008 אלכסנדר כץ, בשעת לילה מאוחרת: Mezzo מודיע על עזיבת yes, באתר אייס, 25 בדצמבר 2017 יהודה אטלס, יש מקום אחד בטלוויזיה בלי "אחי" ובלי "נשמה", וגם אותו רוצים להרוס | יהודה אטלס, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2019 אמיר מנדל, הוט חזרה בה: לא תבטל את שידורי ערוץ המוזיקה הקלאסית מצו ומצו HD, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאלט

האם התכוונתם ל... לתת (בלועזית: מאלט) - שם כללי לגרעיני דגן, לרוב שעורה, שעברו תהליך של הלתתה ומשמשים לתעשיית המשקאות החריפים מאלט (משקה) – משקה קל, נקרא גם "בירה שחורה" מאלט (תספורת) – כינוי לתספורת בה השיער ארוך מאחורה בלבד, וקצר בחזית ובצדדים מאלט - ויסקי המורכב מ-100 אחוז לתת סינגל מאלט – ויסקי שמקורו במזקקה יחידה בלנדד מאלט – מספר סינגל מאלטים מעורבבים דמונד מאלט – כדורסלן אמריקאי רונלד מאלט (אנ') – פיזיקאי אמריקאי מלט (פירושונים)
פרקסידייק

פרקסידייק (באנגלית: Praxidike, ביוונית: Πραξιδίκη) הוא אחד מירחי כוכב הלכת צדק, שהתגלה בשנת 2000 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואיי בראשותו של סקוט שפרד. בתחילה ניתן לו הסימון הזמני S/2000 J 7, ולאחר מכן היה ידוע בשם Jupiter XXVII (צדק 27). באוגוסט 2003 קיבל את השם פרקסידייק, על שם האל המעניש במיתולוגיה היוונית. פרקסידייק מקיף את צדק במסלול שמרחקו כ-20,824,000 מיליון קילומטר, בזמן הקפה של 613.904 יממות שמש ובנטייה של 143° לקו המשווה של צדק.האקסצנטריות של מסלולו היא 0.1840. הוא שייך לקבוצת אננקה של ירחי צדק, אשר קיימת סברה כי הם רסיסים מהתפרקות אסטרואיד גדול יותר. קוטרו המוערך הוא כ-7 קילומטרים והוא השני בגודלו בקבוצה זו (לאחר אננקה). מדיה וקבצים בנושא פרקסידייק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משוואת אוילר

לאונרד אוילר היה מתמטיקאי שווייצרי דגול, ומספר משוואות נקראות על שמו. האם התכוונתם ל... משוואות אוילר (מכניקה של גוף קשיח) – מתארות תנועה של גוף קשיח משוואות אוילר (מכניקת זורמים) – מתארות תנועה של זורם משוואות אוילר-ברנולי – מתארות כפיפה של קורות משוואת אוילר לגראנז' – משוואה מרכזיות בחשבון וריאציות משוואת קושי-אוילר – משוואה דיפרנציאלית מהצורה ∑ k = 0 n a k x k y ( k ) ( x ) = 0 {\displaystyle \textstyle \sum _{k=0}^{n}a_{k}x^{k}y^{(k)}(x)=0} משוואות אוילר – משוואות המקשרות בין הגדלים האקסטנסיביים והאינטנסיביים של מערכת תרמודינמית ראו גם: נוסחת אוילר (פירושונים) משפט אוילר (פירושונים) קטגוריה: לאונרד אוילר
לימוז'

לימוז' (בצרפתית: Limoges, באוקסיטנית: Lemòtges או Limòtges) היא עיר במרכז צרפת. לימוז' הייתה בירתו של חבל לימוזן, עד אשר התאחד החבל בשנת 2016 לחבל אקיטן החדשה. בעיר מתגוררים כיום כ-130,000 תושבים, ויחד עם פרבריה היא מונה כ-280,000 תושבים. העיר מפורסמת בתעשיית הפורצלן, אומנות הוויטראז', ובחביות עץ האלון המשובחות שלה, המשמשות בעיקר לאחסון קוניאק. העיר הוקמה במאה העשירית לפני הספירה על ידי הגאלים, ונקראה בראשית ימיה אוגוסטוריטום. בתקופה הרומית היא הייתה מפורסמת במרחצאות שלה, ושימשה עיר מסחר חשובה בשל מיקומה על דרך המסחר ויא אגריפה ועל דרך המסחר אואריקום-טולוסה המוליכה מבורג' לטולוז. הרומאים בנו בעיר מבנים חשובים כמו תיאטרון, היפודרום, רציף נהר, גשר ואקוודוקט, אך עם נפילתה של רומי הוזנחה העיר מאוד וירדה בחשיבותה. במאה הרביעית הגיע לעיר בשליחות האפיפיור הבישוף הראשון של לימוז', סאן מרשל, וניצר את תושבי העיר. סאן מרשל נחשב לאחד מאבות העיר, והמנזר שנבנה על שמו הוא מהמבנים החשובים בה. בעיר שכנה גם ספרייה גדולה מאוד, שנייה בגודלה רק לספריית מנזר קלוני. במאות ה-12 וה-13 התפרסמו יצירות הוויטראז' של העיר, שיוצאו לכל אירופה ועיטרו את הכנסיות והארמונות. במאה ה-19 התפרסמה לימוז' בזכות כלי הפורצלן שלה, שזכו לביקוש רב באירופה וגם בארצות הברית. גם כיום נודעת לימוז' בפורצלן המשובח שלה ובאומנות האמאל – כלים מצופים אמייל מבריק. כבר בשנת 1768 נתגלו סביב לימוז' מרבצי קאולין, המשמש לייצור פורצלן, וב-1774 נוסד המפעל הראשון לפורצלן וציפוי אמייל בעיר לימוז' (Faience). בעת המהפכה הצרפתית נפגע קשה ייצור הפורצלן וכלי החרס המעוטרים בעיר S'evres (סבר), הסמוכה לוורסאי, שהייתה עד אז המובילה בייצור כלים אלו והייתה ספקית עיקרית לבתי המלוכה בצרפת ויתר אירופה. לימוז' תפסה את מקומה ומפעליה זכו למוניטין רב בצרפת ולשם עולמי. בעיר נמצאת קתדרלת סנט אטיין הגותית שנבנתה בשנים 1273–1888 וידועה בזכות מגדל הפעמונים המתומן שלה, הגג שלה, מסך העץ על בית המקהלה ומספר פסלים מהרנסאנס. כיום העיר היא עיר תעשייה ומסחר אפורה למדי. גם היום, כמו בימי הביניים, יש בה ספרייה חשובה – ספריית המולטימדיה של השפה הצרפתית, וכן נערך בה פסטיבל השפה הצרפתית. קבוצת הכדורסל של העיר סרקל סנט-פייר לימוז', היא בעלת הישגים ותארים רבים, ובעונת 1992/1993 הייתה אלופת אירופה. ללימוז' חמש ערים תאומות: ארצות הברית שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית גרמניה פירט, בוואריה, גרמניה בלארוס הורדנה, בלארוס יפן סטו (אנ'), יפן צ'כיה פלזן, צ'כיה אתר האינטרנט הרשמי של לימוז' (בצרפתית) לימוז', ברשת החברתית פייסבוק לימוז', ברשת החברתית אקס (טוויטר) לימוז', ברשת החברתית אינסטגרם לימוז', ברשת החברתית LinkedIn לימוז', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לימוז' (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית מדריך מקיף על לימוז' ואתריה
יוסי שבו

יוסף (יוסי) שְבוֹ (11 באוקטובר 1939 – 17 ביולי 2019) היה ראש עיריית נס ציונה. שבו נולד בקהיר שבמצרים בשנת 1939 בשם יוסף שבבו. למד בבית ספר יסודי צרפתי של נזירים נוצרים. בשנת 1950 עלה לישראל עם הוריו בגיל 11. תחילה לעתלית ואחר כך במעברת באר יעקב. אחרי שנתיים עברה המשפחה לבת ים ושבו המשיך ללמוד בבית ספר צרפתי ביפו. בשנת 1957 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. כשנתיים לאחר מכן סיים קורס קצינים. את שירותו עשה בתפקידי שדה. בין השנים 1967–1970 שירת כמדריך בקורס קציני חיל הרגלים. המשיך בשירות הצבאי כקצין אג"ם והדרכה בחטיבה. בשנת 1973 מונה לנספח צה"ל בזאיר. במלחמת יום הכיפורים מונה למפקד גדוד. שנה לאחר מכן מונה למפקד נפת עזה. ב-1976 מונה כאחראי לתחום הביטחוני ברצועת עזה. קיבל דרגת אל"ם ומונה ב-1978 לסגן מפקד חבל עזה וממונה על המנהל האזרחי. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובוגר המכללה לביטחון לאומי (1982). בשנת 1982 שימוש כמפקד יחידת הממשל בלבנון. בשנים 1983–1985 כיהן כראש משלחת צה"ל בזאיר ונציג משרד הביטחון (1983). ב-1986 השתחרר מצה"ל. בשנים 1986 עד 1988 שימש יועץ כלכלי ומסחרי בשגרירות ישראל בקהיר. החל בפעילותו הציבורית ב-1989, כראש סיעת הליכוד בנס ציונה ובתפקיד סגן ראש העיר. בנובמבר 1993 נבחר לראשות העיר נס ציונה מטעם רשימה עירונית על-מפלגתית "נס ציונה נטו" והוא כיהן מאז ברציפות כראש העיר עד פרישתו ב-2018. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב בחוג למדעי המדינה, יחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי. שלט בשפות עברית, ערבית, צרפתית ואנגלית. בחודש יוני 2016 התגלה ששבו חולה בסרטן ריאות. שבו מסר בתגובה לפרסומים שהוא עומד להמשיך כרגיל בכהונתו. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 2018 הודיע שבו על פרישתו מההתמודדות על ראשות העיר, והוא סיים את כהונתו ב-20 בנובמבר של אותה שנה. נפטר ב-17 ביולי 2019, בנס ציונה. במאי 2023, נקראה על שמו שכונה חדשה הממוקמת בצפון נס ציונה, "נאות יוסי שבו". שבו תמך בתוכנית ההתנתקות וטען שלא ניתן לשלוט באוכלוסייה הגדולה המתגוררת ברצועת עזה. עם זאת, הוא יצא נגד המהלך של אריאל שרון למינוי סגני שרים כדי שיתמכו בתוכנית ההתנתקות. במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014 הוא התריע נגד יציאה מרצועת עזה ללא מכשול משמעותי בין ישראל והרצועה שימנע התקפת פתע של אלף לוחמים שיכנסו לקיבוצי עוטף עזה, כפי שקרה במתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023. ריאיון עם ראש העיר יוסי שבו לכבוד ראש השנה תשע"ג, kolnessziona אלי סניור, קצין בכיר לשעבר בנפת עזה: "אם ניסוג מהשטח, תהיה פגיעה משמעותית בהרתעה שלנו", באתר ynet, 30 ביולי 2014 מאיר תורג'מן, הורים נגד ספרים, ידיעות אחרונות, 22 ביוני 2015 רותם שטרקמן, כמה קל לשחד ראש עיר? בהבל פה אתה יכול לתת ליזם מתנה של 400 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2018 הנצחת ראש העיר נס ציונה יוסי שבו ז״ל : השכונה החדשה המוקמת בצפון העיר תקרא על שמו, באתר נס ציונה נט, 13 בספטמבר 2022 רותם שטרקמן, כמה קל לשחד ראש עיר? בהבל פה אתה יכול לתת ליזם מתנה של 400 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2018 גיל סימה, יוסי שבו חשף: "אני חולה בסרטן ריאות", באתר mynet‏ רחובות, 7 ביוני 2016 אלי סניור, יוסי שבו, ראש העיר המיתולוגי של נס ציונה, הלך לעולמו, באתר ynet, 17 ביולי 2019 אלי סניור, יוזמה חדשה: להחרים את רוחמה אברהם, באתר ynet, 1 באפריל 2005 אלי סניור, איום פריצת גבול עזה: האיש שחזה את התרחיש לפני שנים, באתר ynet, 13 במאי 2018 כבר ב-2014: האיש שחזה את תרחיש האימים בעוטף עזה, באתר ynet, 12 באוקטובר 2023