laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקורפוס ההררי ה-18 (ורמאכט)

הקורפוס ההררי ה-18 (בגרמנית: XVIII. Gebirgs-Armeekorps) היה קורפוס הררי של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-1 בנובמבר 1940, בשם "הקורפוס ההררי ה-18", על בסיס הקורפוס ה-18, והועמד תחת פיקוד פרנץ במה. במהלך הקרב על יוון לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12, והשתתף בקרב תרמופילאי. במאי 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית לפלנד, שהפכה ביולי אותה שנה לארמייה ההררית ה-20. ב-10 בדצמבר 1943 מונה קרל אגלזר למפקד הקורפוס, וב-24 ביוני 1944 החליפו פרידריך הוכבאום, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה. פרנץ במה (1 בנובמבר 1940 - 10 בדצמבר 1943) קרל אגלזר (10 בדצמבר 1943 - 24 ביוני 1944) פרידריך הוכבאום (24 ביוני 1944 - 8 במאי 1945) במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפאנצר ה-2 הדיוויזיה ההררית ה-5 הדיוויזיה ההררית ה-6 הדיוויזיה ה-72 הרגימנט ה-125 הקורפוס ההררי ה-18 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
איזוטרטינואין

איזוטרטינואין (Isotretinoin) היא תרופה הדומה במבנה הכימי לוויטמין A ונמכרת בישראל תחת השמות המסחריים רואקוטן וקוראטן. התרופה נועדה לטיפול באקנה וולגריס חמור שאינו מגיב לטיפול אחר. איזוטרטינואין הוא האיזומר הספציפי 13-cis-retinoic acid של צורת החומץ של ויטמין A, חומצה רטינואית. לרטינואיד מספר השפעות על רקמת האפיתל: הוא מפחית את יצור החֵלֶב בבלוטות החֵלֶב שבזקיקי השיער, מכווץ את בלוטות החלב, מאזן יצירת קרטין (קרטניזציה), ומונע יצירת קומדונים (פצעונים, חצ'קונים). מנגנון הפעולה של התרופה אינו ידוע, אך נראה כי בדומה לשאר הרטינואידים היא פועלת על ידי עידוד שעתוק DNA בתאי האפיתל שמרכיבים את בלוטות החלב. לרוב התרופה ניתנת לפי מרשם רופא עור. בעבר הטיפול בתרופה היה שמור למקרי אקנה קשה. כיום רווח הטיפול גם במקרי אקנה בינונית שאינה מגיבה לטיפול שמרני יותר. התרופה יעילה נגד הידרדניטיס סופורטיבה. נעשה שימוש בתרופה גם כתכשיר "אנטי-אייג'ינג" (anti-aging). נגזרות של התרופה הופיעו כבר בתחילת שנות ה-90 במרבית טיפולי הקוקטייל לנשאי HIV. התרופה ניתנת כטיפול ביולוגי נסיוני לילדים חולי נוירובלסטומה בסיכון גבוה, על שום יכלתה לגרום להורדת דרגת הממאירות של התא הסרטני. מינון התרופה נקבע על ידי הרופא, על פי גיל ומשקל המטופל ועל פי מצב תפקודי הכבד שלו. הטיפול מתבצע במשך 5-6 חודשים בממוצע. את התרופה נוטלים מדי יום או פעמיים ביום, עם או מיד לאחר האוכל, במועד קבוע (לשמירה על רמה קבועה של התרופה בדם). אחוזי ההצלחה של הטיפול הם גבוהים מאוד. לאחר סיום הטיפול התרופתי, על פי רוב, לא יופיעו יותר פצעים על הפנים כלל או פצעים מעטים בלבד. התחלופה המהירה של תאי האפיתל מתבטאת בקילוף ויובש קיצוני בעור ובריריות, הגורמים לצרידות, יובש בעיניים, נשירת שיער, ועליה ברגישות לכוויות בחשיפה לקרינת שמש (על כן יש להעדיף להתחיל את הטיפול בעונת החורף ולהימנע מחשיפה לא מבוקרת לשמש). לתרופה פוטנציאל רעילות לכבד ועל כן המטופלים מצווים לדווח לרופא על כל שינוי המרמז על נזק לכבד, כגון: הצהבת העור ו/או לחמיות העיניים, שתן כהה, עייפות קיצונית, כאבי בטן, בחילות או הקאות. כדי לזהות פגיעה כזו בראשיתה, יש לעקוב אחר תפקודי הכבד ופרופיל השומנים בדם לפני ובמהלך הטיפול בתרופה. התרופה ידועה כגורמת וודאית למומים בעוברים שאמותיהם טופלו במהלך ההריון. המומים מתבטאים במערכת העצבים המרכזית ובכלי הדם הראשיים. על כן, נשים בגיל הפוריות מחויבות לשלול היריון טרם תחילת הטיפול, וכן עליהן להשתמש באמצעי מניעה יעילים משך כל תקופת הטיפול ו-4 חודשים אחרי סיומו. בקרב המשתמשים שכיחים כאבי שרירים ומפרקים. ולכן מומלץ למתן פעילות גופנית בעת נטילת התרופה. תתכן פגיעה בזקפה. ייתכנו סממנים נפשיים בהם תוקפנות, חרדה, עצבות והרגשה כללית ירודה עד כדי דיכאון ומחשבות אובדניות. סיכום תופעות הלוואי: בישראל כל רופא עור יכול לרשום את התרופה בכפוף לביצוע בדיקות דם מתאימות. בארצות הברית מונהג יחס מחמיר מצד הרופאים ברישום התרופה בגלל תופעות הלואי הקשות, ומאז שנת 2006 כל רופא עור המבקש לתת את התרופה למטופליו מחויב לרשום זאת באתר ה-FDA, ועל הרוקח לקבל אסמכתה מהאתר על מנת לספק את התרופה. מרשם רופא לתרופה לא יעלה על 30 ימי טיפול בכל מרשם (כמו בישראל). מדיה וקבצים בנושא איזוטרטינואין בוויקישיתוף איזוטרטינואין באתר infomed מידע על איזוטרטינואין משאלות גולשים בפורום תפוז ותשובות של ד"ר קובי פסח רטינואידים לחידוש עור הפנים, באתר BEOK, ‏2014 גידולים במערכת העצבים בילדים, באתר האגודה למלחמה בסרטן איזוטרטינואין (רואקוטן, קורטן), פורסם על ידי משרד הבריאות, החטיבה לענייני בריאות, 2003 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סיפורי ילדים

סיפורי ילדים (באנגלית: Kid Stuff) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון ספטמבר 1953 של Beyond Fantasy Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1976 בספר גדול ורחב הוא העולם תחת השם מעשיה לתינוקות, ושוב בשנת 2009 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 1. אסימוב כתב את הסיפור בינואר 1953, מתוך כוונה להגישו למגזין החדש בשם "Fantastic" אך הוא נדחה על ידי עורך העיתון, הרולד בראון. לאחר מכן הגיש אותו אסימוב להוראס לאונרד גולד, אשר קיבל אותו למגזין האחות החדש של מגזין "Galaxy Science Fiction", מגזין "Beyond Fantasy Fiction". יאן פרנטיס, סופר פנטזיה, שקוע בעבודתו כאשר חרק בעל רגליים ארוכות מופיע לפניו. החרק מצהיר כי הוא אֶלף, ולמעשה הוא מוטציה -"אלף על"- בעל כוחות חדשים אותם הוא עדיין לומד. האלף מסביר ליאן כי רוב בני מינו הם טלפתיים, והם השתמשו בבני האדם כ"עדשות מוחיות" כדי להגדיל את כוחותיהם וכך הם שרדו את עידן הקרח האחרון. עם זאת, מאז המהפכה התעשייתית, האלפים נמנעו מהאנושות, שכן הם לא מסוגלים לשלוט בחשמל, והם נסוגו לאוואלון; אי באוקיינוס השקט העטוף ב"מסך מוחי". האלף שהופיע בפני פרנטיס, לעומת זאת, יכול לשלוט בחשמל ואולי גם לבצע ביקוע אורניום. דבר זה דורש שימוש במוח אנושי כ"עדשה מוחית", אך לא כל מוח יכול לשמש לכך, מאחר שבני אדם כבר אינם מאמינים בפיות. פרנטיס, כסופר פנטזיה, הוא אחד האנשים הבודדים בעלי מוח שימושי. כאשר פרנטיס מסרב להילקח לאוואלון בתור "יועץ", האלף מאיים שיגרום לאשתו ובנו של פרנטיס נזק גופני. בנו של פרנטיס מגיע הביתה ופרנטיס נשלח לספרייה הציבורית. אולם כשהאלף מנסה להשתמש במוחו של יאן הצעיר כעדשה הוא לא מצליח, מפני שכילד של שנות ה-50 המודרניות, הוא אינו מאמין ב"סיפורי ילדים" ובקיומן של פיות. האלף מאבד את כוחו ויאן הצעיר מוחץ אותו עם ספר הלימוד שלו.
הקורפוס ההררי ה-36 (ורמאכט)

הקורפוס ההררי ה-36 (בגרמנית: XXXVI. Gebirgs-Armeekorps) היה קורפוס הררי של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-15 באוקטובר 1939 הוקם הקורפוס ה-36, והועמד בפיקוד הנס פייגה. הקורפוס לחם במערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן הועבר לדרום נורווגיה, ומשם לצפון פינלנד. ב-18 בנובמבר 1941, הוסב הקורפוס לקורפוס הררי, וב-30 בנובמבר הוחלף פייגה על ידי קרל וייזנברגר. הקורפוס לחם לצד פינלנד כחלק מארמיית נורווגיה, שהפכה ב-14 בינואר 1942 לארמייה ההררית ה-20, והשתתף בקרבות השונים במלחמת ההמשך. ב-10 באוגוסט 1944 מונה אמיל פוגל למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך מלחמת לפלנד עד סוף המלחמה. הנס פייגה (18 בנובמבר 1941 - 30 בנובמבר 1941) קרל וייזנברגר (30 בנובמבר 1941 - 10 באוגוסט 1944) אמיל פוגל (10 באוגוסט 1944 - 8 במאי 1945) במלחמת ההמשך כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-163 הדיוויזיה ה-169 הקורפוס ההררי ה-36 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-36 (Höheres Kommando z.b.V. XXXVI)
אל-חסן בן מח'לד אל-ג'ראח

אל-חסן בן מח'לד אל-ג'ראח היה אדם בכיר ביותר בח'ליפות העבאסית. הוא נולד למשפחה נוצרית נסטוריאנית, אך מאוחר יותר בחייו החליט להתאסלם. הוא שירת כיועץ תחת הח'ליף אל-מֻתַוַכִּל בין השנים 847–861. בעת תפקידו כיועץ של הח'ליף אל-מועתמד הגיע פעמיים לדרגה הבכירה ביותר במשרד האזרחי מנהלי, דרגת ה"וזיר": פעם ראשונה בשנת 877 ופעם שנייה בשנים 878–879. הוא פוטר מתפקידו על ידי העוצר שהיה אחיו של הח'ליף והוגלה למצרים ולאנטיוכיה (אזור שכיום נמצא באזור דרום טורקיה). המועד והמקום של מותו אינם ידועים לבטח, אך משערים[דרוש מקור] שנפטר באנטיוכיה בשנת 882. בנו סולימאן שירת אף הוא, פעמיים, כווזיר בח'ליפות העבאסית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שביעות הרצון מובטחת

שביעות הרצון מובטחת (באנגלית: Satisfaction Guaranteed) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון אפריל 1951 של Amazing Stories. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1975 בספר בארץ הרובוטים תחת השם 'שביעות רצון הלקוח מובטחת', ושוב בשנת 1976 בספר גדול ורחב הוא העולם תחת השם 'סיפוק מלא', ופעם שלישית בשנת 2009 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 1. טי-אן 3, המכונה טוני, הוא רובוט הנועד לעבודות בית, ניסיון של חברת יו-אס רובוטים להכניס את הרובוטים לתוך משק הבית האנושי. טוני מוצב בביתה של קלייר בלמונט, שבעלה עובד עבור החברה, כניסוי, אבל היא לא מוכנה לקבל אותו.  טוני מבין שקלייר סובלת מהערכה עצמית נמוכה, ומנסה לעזור לה על ידי שיפוץ ביתה, איפורה והלבשתה מחדש. לבסוף הוא מציע לה להזמין את חברותיה לביתה החדש, וכשהם מגיעות הוא מתחזה לאהובה וגורם לחברותיה לראות אותם מתנשקים, ובכך הוא מנסה להגדיל את ההערכה העצמית של קלייר.  בסופו של דבר מתאהבת קלייר בטוני ושוקעת בדיכאון כאשר הוא נלקח בחזרה למעבדה. בעקבות ניסוי זה דגמי טי-אן 3 נשלחים לעיצוב חדש, מאחר שיו-אס רובוטים אינה רוצה ליצור רובוטים שישנו חשש שנשים יתאהבו בהם.  בסוף הסיפור שואל בעלה של קלייר את ד"ר סוזן קלווין האם טוני התאהב בקלייר. סוזן עונה לו שאין זה הדבר, מאחר שרובוטים לא יכולים להתאהב, אך היא מסתייגת ואומרת שנשים כן יכולות להתאהב ברובוטים. הסיפור עובד לפרק בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC בשם "Out of the Unknown" "הפרק סיפוק מלא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
גואדל לייקנס

גואדל מריה גרטרוד לייקנס (בפלמית: Goedele Maria Gertrude Liekens; נולדה ב-21 בינואר 1963) היא פוליטקאית, פסיכולוגית, סקסולוגית ומנחת טלוויזיה זוכת התואר מיס בלגיה 1986 וייצגה את ארצה במיס תבל 1986. היא גם משמשת כיום כחברה בבית הנבחרים הבלגי מטעם המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית אליה נבחרה ב-2019. לייקנס נולדה בבבלגיה. ב-1986 היא נבחרה למיס בלגיה ובתחרות מיס תבל שנערכה בפנמה היא סירבה לקחת חלק בפעילויות ובפרויקטים במסגרת התחרות שמחוץ ללוח הזמנים ושעלו כסף ובנוסף היא סירבה ללחוץ את ידה למנהיג המדינה באותו זמן מנואל נורייגה, היא גם ייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם 1986. בעקבות כך לין ווסנביק בשנת 1987 כלל לא השתתפה בתחרות. היא סיימה תואר בפסיכולוגיה וסקסולוגיה מהאוניברסיטה החופשית של בריסל, היא התראיינה כמומחית לסקסולוגיה במספר תוכניות בטלוויזיה הבלגית וברדיו הבלגי והנחתה את הגרסה המקומית לתוכנית החוליה החלשה. היא פרסמה מספר מאמרים במגזין פלייבוי, כתבה שני ספרים בנושא מיניות ובנוסף ישנם שני מגזינים בבעלותה. מ-1999 היא משמשת כשגרירה של רצון טוב מטעם האומות המאוחדות ופעילה למען זכויות האישה. ב-2001 הייתה שותפה בייסוד חברת הפקות. ב־2019 נבחרה לבית הנבחרים הבלגי. לייקנס גרושה ואמא לשתי בנות. אתר האינטרנט הרשמי של גואדל לייקנס נתונים מאתר אוניברסיטת בריסל גואדל לייקנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייקל הופמן

מייקל הופמן (באנגלית: Michael Hoffman; ‏נולד ב־30 בנובמבר 1956) הוא במאי קולנוע אמריקאי. הופמן נולד בהוואי, בנם של דורותי (הארפר) וגלן ר. הופמן אשר ממוצא גרמני, הוא גדל באיידהו. למד באוניברסיטת המדינה של בויסי, שם הוא נבחר לנשיא הסטודנטים באוניברסיטה. הוא היה ממייסדי פסטיבל שייקספיר איידהו (יחד עם דאג קוסאי וויקטוריה הולוואי). זכה במלגת רודז בשנת 1979, והיה לבוגר הראשון שהשיג את הכבוד הזה. בעוד שלמד את ספרות הרנסאנס באוניברסיטת אוקספורד, הוא הרחיב את התעניינותו גם לדרמה בכך שהקיים את קרן הקולנוע באוניברסיטת אוקספורד. זאת הוא עשה על ידי יצירת סרטי סטודנטים, בכיכובו של יו גרנט הצעיר. אחד הסרטים המפורסמים של מייקל הופמן, Restless Natives, הוא סרט עם מבט הומוריסטי על ילדים סקוטים צעירים המעכבים אוטובוסים של תיירים. בשנת 1988 ביים את הסרט "Some Girls" בכיכובם של פטריק דמפסי וג'ניפר קונלי הצעירים. ביים בנוסף את "שיקום" עם רוברט דאוני ג'וניור, "יום בהיר אחד" עם מישל פייפר וג'ורג 'קלוני, "בועות של אהבה" עם סאלי פילד וקווין קליין, "ליל קיץ החלום של הלילה", שעבורו הוא גם כתב את התסריט המבוסס על העבודה של שייקספיר, ו"מועדון הקיסר" (בכיכובו של קווין קליין). מייקל, עשה שלושה סרטים עם קליין (עד כה), כולל "חלום של ליל קיץ". הסרט "המובטחת" שלו (1987) היה מועמד לפרס הגדול של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. הסרט שיקום (1995) הוצג בפסטיבל ברלין הבינלאומי ה-46. בנוסף, הוא כתב וביים את הסרט התחנה האחרונה (2009), המבוסס על השנים האחרונות של חייו של לב טולסטוי. אשר כיכבו בו כריסטופר פלאמר, הלן מירן, ג'יימס מקאבוי, ופול ג'יאמאטי. הופמן גם ביים את הסרט גמביט (2012) ו-The Best of Me ‏(2014) בשנת 2018 החל לעבוד על סרטו החדש "Gore", ביוגרפיה אודות הסופר גור וידאל, אותו יגלם קווין ספייסי; הסרט נמצא כרגע בשלבי פוסט-פרודקשן. מייקל הופמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל הופמן, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל הופמן, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מייקל הופמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הקורפוס ה-17 (ורמאכט)

הקורפוס ה-17 (בגרמנית: XVII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם בהמבורג ב-1 באפריל 1938, וכמפקדו הראשון מונה ורנר קיניץ. הקורפוס לחם במסגרת המערכה בפולין כחלק מהארמייה ה-14 של קבוצת ארמיות דרום. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, ואף לחם במהלך מבצע אדום. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-23 בינואר 1942 מונה קרל-אדולף הולידט למפקד הקורפוס, ולחם עמו במסגרת מבצע מקרה כחול. בהמשך לחם הקורפוס בזירה הדרומית והשתתף בקרבות לחילוץ הכוחות הנצורים בסטלינגרד, בקרבות על המיוס ובמבצע דנייפר-קרפטי. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בהונגריה ובקרפטים, ומפברואר 1945 לחם בשלזיה, שם סיים את המלחמה. גנרל חיל הרגלים ורנר קיניץ (1 באפריל 1938 - 23 בינואר 1942) גנרל חיל הרגלים קרל-אדולף הולידט (23 בינואר 1942 - 2 באפריל 1942) גנרל אוברסט כריסטיאן הנזן (2 באפריל 1942 - 12 ביוני 1942) גנרל חיל הרגלים קרל-אדולף הולידט (12 ביוני 1942 - 7 בדצמבר 1942) גנרל לוטננט דיטריך פון קולטיץ (7 בדצמבר 1942 - 5 במרץ 1943) גנרל חיל הרגלים וילהלם פון שנקנבורגר (5 במרץ 1943 - 1 באוגוסט 1943) גנרל חיל התותחנים אריך ברנדנברגר (1 באוגוסט 1943 - 1 בנובמבר 1943) גנרל חיל השריון הנס קרייזינג (1 בנובמבר 1943 - 27 באפריל 1944) גנרל לוטננט פרנץ בייר (27 באפריל 1944 - 25 במאי 1944) גנרל חיל השריון הנס קרייזינג (25 במאי 1944 - 28 בדצמבר 1944) גנרל חיל ההנדסה אוטו טימאן (28 בדצמבר 1944 - 8 במאי 1945) במהלך המערכה בפולין, כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-7 הדיוויזיה ה-44 הדיוויזיה ה-45 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-10 הדיוויזיה ה-26 דיוויזיית האס אס ה-4 בתחילת מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-56 הדיוויזיה ה-62 במהלך מבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית היגר ה-8 הדיוויזיה ההררית ה-3 הקורפוס ה-17 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אולם הספורט הלאומי יויוגי

האצטדיון הלאומי יויוגי (ביפנית: 国立代々木競技場 הוא אולם ספורט הממוקם בפארק יויוגי שבטוקיו, בירת יפן. לאולם יש שני מגרשים מגרש אחד שמכיל 13,291 מקומות ומגרש שני שמכיל 3,202. האולם תוכנן על ידי קנזו טנגה. האולם אירח את משחקי הכדורסל באולימפיאדת טוקיו. בנוסף לכך אירח האולם את אליפות העולם בכדורעף 2006, 2010. האולם צפוי לארח את משחקי הכדוריד בטוקיו (2020). מראה האולם מבחוץ מראה האולם מבחוץ מדיה וקבצים בנושא אולם הספורט הלאומי יויוגי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולם הספורט הלאומי יויוגי
אדמון ביאה

גנרל של ארמייה אדמון אלפונס לאון ביאה (בצרפתית: Edmond Alphonse Léon Buat;‏ 17 בספטמבר 1868 – 30 בדצמבר 1923) היה גנרל בצבא צרפת שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן היה ראש המטה הכללי החמישי של צבא צרפת. ביאה נולד ב-17 בספטמבר 1868 בעיר שאלון-אן-שמפאן, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. אביו לאון, היה קצין הנדסה. אמו מרי הייתה מהעיר מץ, ולפיכך מלחמת צרפת–פרוסיה שבסופה סופחה מץ בידי הקיסרות הגרמנית, הניעה אותו להתגייס לצבא צרפת. בשנת 1887 הוא למד באקול פוליטקניק, וסיים אותו בשנת 1891 כלוטננט בחיל הארטילריה. זמן קצר לאחר מכן נישא לז'אן בובה, בתו של קצין בחיל הארטילריה. בשנת 1895 הוא הועלה לדרגת קפטן, ובמרץ 1909 הועלה לדרגת קומנדנט ומונה למפקד ברגימנט התותחנים ה-25. בשנת 1912 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל והוצב בלשכתו של שר המלחמה. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא מונה לראש המטה הכללי של ארמיית אלזס. בנובמבר 1915 מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-245, ובינואר 1916 מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-7, ופיקד עליה עד 18 ביוני של אותה שנה עת מונה למפקד הדיוויזיה ה-121, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום. ב-14 באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ב-29 בדצמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה ומונה למפקד הקורפוס ה-2. הוא פיקד על הקורפוס עד 2 בינואר 1917 עת הועבר לפקד על כוחות הארטילריה של המילואים. ב-18 בפברואר 1918 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33. ב-29 במרץ של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-17, וב-10 ביוני מונה למפקד הארמייה החמישית, אשר פרט ליחידות צרפתיות כללה גם את הקורפוס האיטלקי השני בפיקוד אלבריקו אלבריצ'י, והבריגדה הבריטית ה-19 בפיקוד ברנרד מונטגומרי. ב-5 ביולי של אותה שנה הועבר למטכ"ל ומילא תפקידי ניהול ומטה עד סוף המלחמה. ב-24 בינואר 1920 הוא מונה לראש המטה הכללי של צבא צרפת, והחזיק בתפקיד במשך כשלוש שנים עד מותו. בואה היה משוכנע שמלחמה נוספת בין צרפת לגרמניה היא רק עניין של זמן, והעריך שהמלחמה תפרוץ תוך 20-30 שנים (כפי שאכן היה במציאות). בואה שאף לחולל רפורמה בצבא הצרפתי ולצייד אותו בכלי נשק חדישים מאמציו סוכלו עקב קיצוצים דרסטיים בתקציב המלחמה בתקופה של בין מלחמות העולם. הוא מת בפתאומיות במרפאה בפריז ב-30 בדצמבר 1923 בגיל 55. רחוב בעיר נאנט נושא את שמו. מדיה וקבצים בנושא אדמון ביאה בוויקישיתוף אדמון ביאה (בצרפתית)
אורונטס

אורונטס או ארנת (בלטינית Orontes), בערבית: עאסי (نهر العاصي, תעתיק מדויק: נהר אלעאצי) הוא נהר הזורם בלבנון, בסוריה ובטורקיה. את שמו הערבי, "עאצי" ("מוֹרֵד", בערבית) מייחסים הערבים למספר גורמים שונים: הזרימה השוצפת של הנהר, הערוץ הבלתי פורה שלו, או כיוון זרימתו – צפונה – בניגוד ליתר נהרות הסהר הפורה, שזרימתם דרומה. הנהר מתחיל במזרח הבקאע (בקעת הלבנון), קרוב מאוד למקורותיו של נהר הליטני, ומתקדם צפונה, במקביל לקו החוף של לבנון. הוא מתרחב לתוך אגם חומס, ששם הוקם עליו סכר בתקופה העתיקה. עתה מתרחב העמק אל תוך המחוז העשיר של חמאת, לאחר מכן פונה הנהר מערבה ואחר כך צפונה לעמק הע'אב (שהיו בו ביצות עד אמצע המאה העשרים), משם פונה הנהר דרום-מערבה וזורם דרך עמק אמוק, שבו מצטרף אליו יובלו הגדול עפרין, ונשפך לים התיכון ליד עיר הנמל הקטנה Samandağ (סלאוקיה פייריה העתיקה) בטורקיה. אורכו של הנהר כ־620 קילומטרים (35 ק"מ בלבנון, 495 ק"מ בסוריה, 50 ק"מ בטורקיה ו־40 ק"מ כגבול טורקיה–סוריה), ושטח אגן הנהר כ־23,000 קילומטרים רבועים. מימיו של הנהר מתקבלים מהר הלבנון/הרי מול הלבנון בלבנון (כ־380 מיליון מטרים מעוקבים בשנה), באזור חמאת (כ־80 מיליון מ"ק בשנה), מהרי אנסריה/הרי זיווה באזור הע'אב (כ־700 מיליון מ"ק בשנה), ובטורקיה הוא מקבל מים מהעפרין ומקרה סור והאופור הזורמים בקצה השבר הסורי אפריקאי (עוד כ־260 מיליון מ"ק בשנה). נהר האורונטס הוא ברובו בלתי עביר ובעבר כמעט שלא השתמשו במימיו להשקיה (למעט אזור חומס־חמאת). חשיבותו ההיסטורית היא בעמק שבו הוא זורם, ששימש באופן נוח לתנועה מצפון לדרום. דרכים מן הצפון לצפון־מזרח, אשר נפגשות באנטיוכיה, מתנהלות לאורך הנהר עד חומס, שם הן מתפצלות לדמשק ולסוריה, ולדרום. כיום משתמשת סוריה ברוב המוחלט של מימי הנהר, כשהיא מסתייעת במערכת סכרים ענפה (סכר קטינה, סכר כרמיש, סכר מחרדה, סכר עשרנה וסכרים קטנים נוספים) תוך שהיא משאירה רק מעט מים מזוהמים לטורקיה. טורקיה לעומת זאת משתמשת ביובלי הנהר (ובעיקר בעפרין) למטרות השקיה. לבנון כמעט ואיננה משתמשת במימיו שרובם אינם מגיעים ממנה, בין השאר בשל השליטה הסורית בה עד 2005. בעוד שטורקיה ולבנון אינן מייחסות חשיבות רבה למי הנהר מכיוון שהן מדינות עשירות במים, הרי סוריה מייחסת לו חשיבות רבה – הנהר היווה את אחד הנימוקים לשליטתה בצפון בקעת הלבנון ועד 2004 דרשה סוריה את נפת האטיי סביב אנטיוכיה. בכל התקופות נעו צבאות בעמק הנהר בדרכם אל מצרים וממנה. על האורונטס התנהל קרב קדש בתקופת שלטונו של רעמסס השני (1279–1213 לפנה"ס). האורונטס שימש גם כזירת קרב קרקר בשנת 853 לפנה"ס, קרב שבו צבא אשור, בפיקודו של המלך שלמנאסר השלישי, פגש בצבאם של 12 מלכים, שאותם הוביל בן-הדד השני מדמשק. הקרב התקיים ליד העיר קרקר, ועיכב בכמאה שנים את התקדמות האימפריה האשורית לכיוון סוריה וארץ ישראל. נהר האורונטס שימש מאז ומתמיד כסמן גבול. עבור המצרים הקדמונים הוא סימן את הקצה הצפוני של ממלכת אמורו, מזרחית לפניקיה. עבור הצלבנים במאה ה-12 הפך האורונטס לגבול הקבע שבין נסיכות אנטיוכיה לנסיכות חלב. הסופר הצרפתי מוריס בארס (Maurice Barrès) כתב על הנהר בספרו Un jardin sur l'Oronte ("גינה על האורונטס"). הנוריות של חמה ארנון סופר, המאבק על המים במזרח התיכון, עם עובד, 2006. מדיה וקבצים בנושא אורונטס בוויקישיתוף גניבת מים – מאמר על משבר המים ונהר העאסי Joseph Fitchett and McAdams Deford, A River Called Rebel
אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה

אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה (5 בינואר 1425 - 11 בדצמבר 1474), היה מלך קסטיליה בין השנים 1454–1474, ולאחר מותו פרצה מלחמת הירושה הקסטיליאנית. אנריקה הרביעי נולד בוואיאדוליד ב-5 בינואר 1425, והיה בנם של חואן השני, מלך קסטיליה ומריה מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה. בשנת 1444 קיבל אנריקה את התואר נסיך חאאן, ובשנת 1445 הביס את האצולה הקסטיליאנית בקרב אולמדו הראשון. ב-20 ביולי 1454 מת אביו חואן השני, מלך קסטיליה, ואנריקה עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון גירש אנריקה את אחותו איזבלה ושאר קרוביו מהממלכה. בשנת 1455 התחתן אנריקה עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, בתו של דוארטה, מלך פורטוגל ואחותו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ועל ידי כך כרת ברית עם ממלכת פורטוגל. בשנת 1458 מת אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ואחיו חואן השני, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. אנריקה תמך באצולה שהתנגדה לחואן, ואף תמך בהמשך בקרלוס, נסיך ויאנה, אולם לבסוף כרת עם חואן הסכם שלום. בשנת 1461 בהיות איזבלה אחותו בסביבות גיל 10, החזירה אנריקה לקסטיליה תחת פיקוחו ההדוק. בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ואנריקה טען לזכותו לכתר ממלכת אראגון, אולם בשנת 1463 הגיע אנריקה להסכם עם חואן השני, וויתר על זכויותיו לכתר אראגון. בשנת 1468 ביקשו אצילים למרוד באנריקה ולמנות את איזבלה למלכה במקומו, אך היא סרבה והכירה במלכותו של אחיה. בתמורה, הוכרה איזבלה על ידי אנריקה כיורשתו. ב-11 בדצמבר 1474 מת אנריקה הרביעי, ואחותו איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה עלתה לשלטון במקומו. אולם אצילי אקסטרמדורה התנגדו לשליטת איזבלה, ותמכו בחואנה, נסיכת קסטיליה בתו של אנריקה שהייתה נשואה לאפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ובקבות כך פרצה מלחמת הירושה הקסטיליאנית, שבסיומה תפסה איזבלה את השלטון. בשנת 1440 התחתן אנריקה עם בלאנקה, נסיכת נווארה, אך בשנת 1453 בוטלו הנישואים, ללא שהיו לו ילדים ממנה. בשנת 1455 התחתן אנריקה עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדה לו בת אחת: חואנה, נסיכת קסטיליה (1462–1530) מדיה וקבצים בנושא אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה בוויקישיתוף אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה באנציקלופדיה בריטניקה אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סידור רב סעדיה גאון

סידור רב סעדיה גאון הוא הכינוי המקובל לספר כתאב ג'אמע אלצלואת ואלתסאביח (בעברית: ספר כל התפילות והברכות) שחיבר רב סעדיה גאון. הספר כלל את נוסח התפילה לפי שיטתו של רב סעדיה גאון בשפה העברית, וחיבור הלכתי הכולל בן השאר את הלכות התפילה, השבת החגים והצומות כתוב בשפה הערבית. נוסח התפילה וההלכות הרלוונטיות שזורים בו זה בזה. סידור רב סעדיה גאון הוא החיבור השלם היחיד שהוא עדות אותנטית על נוסח בבל ועל מנהגי התפילה של יהדות בבל בתקופת הגאונים. סדר רב סעדיה גאון, בניגוד לחברו סדר רב עמרם גאון, השפיע אך מעט על קהילות אירופה. מנגד, הוא השפיע רבות על נוסח התפילה בקהילות באזור המזרח התיכון. נוסח פרס – שהיה מקובל בארצות מזרחיות כגון איראן, אפגניסטן וכורדיסטן – מושפע בעיקר מסידור רב סעדיה גאון, וכך גם הנוסח שבמחזור ארם צובה. בתקופות מאוחרות, החל מהגעת מגורשי ספרד לאזור, נדחק הנוסח המקומי בארצות אלה, ועמו ההשפעות של רס"ג, מפני נוסח הספרדים. בברכות השחר, ברכת עוטר ישראל מוחלפת בעוטף ישראל. תפילת שחרית מתחילה מברכת מהולל בתשבחות ותוספת ברוך שאמר מוספת בימים מיוחדים. אחרי מהולל בתשבחות יש לקט פסוקים של "יהי כבוד" ואחריו פרקי תהילים ואלה השינויים שבהם: אחרי תהילה לדוד אין "ואנחנו נברך", "הללויה הללי נפשי" ו"הללויה כי טוב זמרה" (יש האומרים שזו טעות בהעתקה) ובמקום "הללויה כי טוב... כי נעים". אחרי "הללו אל" לא מוכפל הפסוק האחרון. לאחר "הללו אל" יש שני פסוקים שהם "ברוך ה' לעולם" ו"ועתה אלוהינו מודים" ואז ישתבח וכל שירת הים. בברכות קריאת שמע, קדושת יוצר אינה נאמרת ביחיד אלא רק במניין, ולכן יחיד מברך ברכת "יוצר אור" בנוסח קצר. בשבת מוסיפים רק "לאל אשר". ההוספות אחר עמידה קצת יותר קצרות. קדושה היא כמו בנוסח תימן. לא נזכרת תפילת "מודים דרבנן". אחרי התפילה יש נפילת אפיים, "והוא רחום" ("אשרי") קדושת "ובא לציון" (שיחיד לא אומר) בשבת "השמים מספרים" ו"ברוך אלוהינו". סדר מנחה הוא: "והוא רחום" ("אשרי"), עמידה (בשבת יש ברכה הנקראת "הנח" שנשתמר, אחרי נוסח הרגיל, בתכלאל) ונפילת אפיים (בשבת "צדקתך"). ערבית מתחילה מ"והוא רחום" (בלי "אשרי"), ולאחר מכן קריאת שמע וברכותיה, ועמידה (שבשבת ברכתה היא "מאהבתך", כמו אצל נוסח איטליה). רשימת התאריכים שלא אומרים בה תחנון מצומצמת. יש נוסח מיוחד לברכות קריאת שמע של ערבית לליל שבת ולמוצאי שבת. חלק מהנוסח המיוחד לליל שבת נשמר בנוסח איטליה. אחרי ברכות קריאת שמע בליל שבת, אומרים ושמרו ויראו עינינו. הסידור נדפס לראשונה מתוך כתב יד בודד בשנת תש"א, על ידי ישראל דוידזון, שמחה אסף ויששכר יואל בהוצאת חברת מקיצי נרדמים. דניאל גולדשמידט, סדר רב סעדיה גאון, בתוך מחקרי תפילה ופיוט, עמ' 413–420. המאמר הוא סיכום של הסידור בכלל, וגם ביקורת על מהדורת מקיצי נרדמים. סדור רב סעדיה גאון, באתר היברובוקס אורי ארליך, לחקר נוסח התפילה בסידור רב סעדיה גאון, פעמים 121 (תש"ע), עמ' 67–99 דן גרינברגר, סידור רס"ג: עיונים בנוסח, מבנה והוראות, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, באר שבע 2012 סעדיה בן יוסף (882-942.), אלפיומי, סידור, דף שער בספרייה הלאומית ארליך, "לחקר נוסח התפילה בסידור רב סעדיה גאון", עמ' 67.