laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חלוקה מנהלית של גרמניה המזרחית

עם הקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית באוקטובר 1949, ירשה המדינה החדשה את החלוקה המנהלית של גרמניה הנאצית. לפי החלוקה המנהלית של השלטון הנאצי כללה גרמניה "לנדר" (מדינות). בשטח הכיבוש הסובייטי, היכן שהוקמה גרמניה המזרחית היו חמש "לנדר": מקלנבורג-מערב פומרניה, ברנדנבורג, ברלין (מלבד מערב ברלין), סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה. במסגרת רפורמה מנהלית מקיפה ב-1952, בוטלו 5 המדינות ובמקומם חולקה הרפובליקה הדמוקרטית ל-15 מחוזות (Bezirke). שמו של כל מחוז היה שמה של העיר הכי גדולה בו: קוטבוס דרזדן ארפורט פרנקפורט על האודר גרה האלה קרל מרקס שטט (לאחר האיחוד שונה שמה בחזרה לקמניץ) לייפציג מגדבורג שוורין זוהל נויברנדנבורג לברלין המזרחית היה מעמד מיוחד עקב היותה עיר בירה. היא נקראה ברלין או ברלין, בירת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (Berlin, Hauptstadt der DDR). החלוקה החדשה נבעה משתי סיבות: הראשונה היא שגרמניה המזרחית ניסתה למחוק סממנים הקשורים לעברה הנאצי וליצור זהות חדשה והשנייה היא ששלטונות גרמניה המזרחית, בתור מדינה רודנית רצו ליצור מערכת שלטון אזורי שתהיה כפופה לשלטון המרכזי. ב-1990 לאחר איחוד גרמניה, בוטלו ה-Bezirke והוחזרו ה-Lander המקוריים כמו לפני האיחוד וכמו בגרמניה המערבית. מדיה וקבצים בנושא חלוקה מנהלית של גרמניה המזרחית בוויקישיתוף
Past Masters, Volume One

Past Masters, Volume One הוא אלבום אוסף סינגלים שיצא בשנת 1988 והכיל הקלטות של להקת הביטלס בין השנים 1962–1965. האלבום מכיל 18 רצועות: מהן 13 שירים שהופיעו בסינגלים ואי לכך אינם מופיעים באלבומיהם הרשמיים, וכן שירי משנה בסינגלים (בי-סייד). בנוסף להם מופיעים באלבום 4 שירים שהופיעו בתקליטון "Long Tall Sally" ושיר אחד שהופיע בארצות הברית "Bad Boy". עטיפת האלבום מציגה את הלוגו של הלהקה כפי שהופיע על מערכת התופים עליה ניגן בהופעות פומביות רינגו סטאר בימיה של הלהקה. לעטיפה עצמה רקע שחור, בעוד חלקו השני של האוסף, Past Masters, Volume Two בעל עיצוב זהה עם ברקע לבן. Love Me Do From Me To You Thank You Girl She Loves You I'll Get You I Want to Hold Your Hand This Boy Komm, Gib Mir Deine Hand Sie Liebt Dich Long Tall Sally I Call Your Name Slow Down Matchbox I Feel Fine She's a Woman Bad Boy Yes It Is I'm Down מידע על האלבום Past Masters, Volume One באתר MusicBrainz מידע על האלבום Past Masters, Volume One באתר AllMusic האלבום Past Masters, Volume One באתר Discogs
פאגאן

האם התכוונתם ל... פאגאן (שליט בולגרי) – שליט בולגרי במאה השמינית באגאן – יעד תיירות במיאנמר פגניות – עבודת אלילים פאגאן (אי) – אי בקבוצת איי מריאנה הצפוניים
The Works

The Works (בעברית: העבודות) הוא אלבומה ה-11 של להקת הרוק קווין, שיצא לאור בשנת 1984. לאחר שנתיים של הפסקה מאז אלבומם הקודם, חזרה קווין אל האולפנים. עולם המוזיקה עבר שינוי מאז צאת תקליטם הקודם Hot Space, ובשנתיים אלה היו עסוקים חברי הלהקה בפרויקטים אישים משלהם ולהתרחב לכיוונים מוזיקליים אישים משלהם. האלבום "The Works" הוקלט באולפני "Record Planet" בלוס אנג'לס שבקליפורניה ובאולפני MusicLand במינכן, החל מאוגוסט 1983 ועד ינואר 1984. "I Go Crazy (B-Side)" "I Want To Break Free (Single Remix)" "Hammer to Fall (Headbanger’s Mix)" "Is This The World We Created…? (Live in Rio, January 1985)" "It's a Hard Life (Live in Rio, January 1985)" "Thank God It's Christmas (Non-Album Single)" המסומנים ב-* יצאו כסינגלים. כל השירה מבוצעת על ידי פרדי מרקיורי, למעט: Machines – מרקורי, טיילור קולות ליווי מבוצעים על ידי מרקיורי, טיילור ומיי, למעט: It's a Hard Life – מרקיורי Man On The Prowl – מרקיורי I Want to Break Free – מרקיורי תופים, מכונת תופים, תופים אלקטרוניים: רוג'ר טיילור גיטרה בס: ג'ון דיקון גיטרה אקוסטית: Is This The World We Created – מיי I Want To Break Free – דיקון גיטרה חשמלית – בריאן מיי, למעט: גיטרה נוספת ב-I Want To Break Free – דיקון גיטרה נוספת ב-Man On The Prowl – מרקיורי פסנתר: מרקיורי פרט ל"Man On The Prowl" – פרד מנדל סינטיסייזר: פרד מנדל, למעט: Radio Ga Ga – מנדל, מרקיורי, טיילור I Want To Break Free – מנדל, מרקיורי, דיקון Machines – מק וטיילור Keep Passing The Open Windows – מרקיורי ווקודר: טיילור (Radio Ga Ga, Machines) מידע על האלבום The Works באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Works באתר AllMusic האלבום The Works באתר Discogs האלבום The Works באתר ספוטיפיי "The Works by Queen". Classic Rock Review. 12 בספטמבר 2014. Here the group fused May and Taylor’s rock sound with some of the German-influenced electro pop... {{cite web}}: (עזרה) "The Works". Rolling Stone. 12 באפריל 1984. The Works is a royal feast of hard rock... {{cite journal}}: (עזרה) "'The Works': Giving Their All In The 80s, Queen Dominated The Stadiums". udiscovermusic.com. 27 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) August 2016, Malcolm Dome29 (29 באוגוסט 2016). "Queen albums ranked from worst to best". Classic Rock Magazine (באנגלית). נבדק ב-2020-11-29. {{cite web}}: (עזרה)
אודמורטיה

רפובליקת אודמורטיה (ברוסית: Республика Удмуртия, באודמורטית: Удмурт Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית הממוקמת במזרח החלק האירופאי של רוסיה. שטח הרפובליקה כ-42,100 קמ"ר, אוכלוסייתה היא 1,434,557 תושבים (נכון לינואר 2024). בירת הרפובליקה היא איז'בסק. חבל אודמורטיה היה חלק מהנסיכויות הטטריות אשר התקיימו באזור, עד שנכבש ב־1554 על ידי איוואן האיום, נסיך מוסקבה. אודמורטים, שלא הייתה להם מדינה משלהם לא התנגדו בצורה פעילה לשלטון החדש. בתקופת האימפריה הרוסית האזור היה חלק מגוברניה שמרכזה בעיר ויאטקה. ב-1918 כל הרפובליקות בין אורל וולגה התאחדו למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 הכוחות הקומוניסטיים כבשו את המדינה הצעירה, חילקו אותה לרפובליקות והפכו את אודמורטיה ל"מחוז האוטונומי הווטי" (רוסית: Вотская автономная область). ב-1932 שם החבל שונה לאודמורטיה, וב-1934 החבל נהפך לרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית הסובייטית. ב-1991 הגדירו אותה השלטונות כרפובליקה. הממשל פועל פי חוקה שאושרה בשנת 1994. הגוף המחוקק הוא המועצה הממלכתית של רפובליקת אודמורטיה. היא כוללת 60 חברים. בראש הרפובליקה עומד "ראש הרפובליקה" שנבחר ל-5 שנים. שנבחר לראשונה בשנת 2017 ומכהן בכהונה השנייה. מבחינה מנהלית הרפולביקה כוללת 5 ערים בעלי מעמד מיוחד ו-25 אזורים. בין שאר הסובייקטים בפדרציה היא במקום ה־57 בשטחה. היא גובלת מצפון ובמערב במחוז קירוב, מדרום ברפובליקת טטרסטן, ובשקיריה, וממזרח במחוז פרם. הנהרות החשובים של הרפובליקה הם קאמה, ויאטקה ואיז'. קמה וויאטקה מתחילים באודמורטיה בגבעות שבצפון הרפובליקה, אך רוב מסלולם עובר מחוץ לגבולות הרפובליקה. נכון לשנת 2024 ברפובליקה מתוגגרים 1,434,557 תושבים. 66% מתושבי הרפובליקה מתתגוררים בערים. במעמד ההקמה בשנת 1920 האודמורטים היו רוב אוכלוסיית הישות. בעקבות הגדלת השטח השתנה הרכב אוכלוסין וכבר בשנת 1939 האוכלוסייה הרוסית הייתה מעל ל-50%.בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 האוכלוסייה מורכבת מרוסים, המהווים 57.9% מהאוכלוסייה, אודמורטים המהווים 20.6% מהאוכלוסייה, וטטרים המהווים 4.7% מהאוכלוסייה, ועמים נוספים שהגדולים בהם הם מארי ואוקראינים, המהווים 3.7% מהאוכלוסייה. בעיר הגדולה איז'בסק מתגוררים כ-43% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה. מדיה וקבצים בנושא אודמורטיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אודמורטיה (ברוסית) אודמורטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מארי אל

רפובליקת מארי אל (ברוסית: Республика Марий Эл, במארי: Марий Эл Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית. שטחה 23,400 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 675,332 תושבים (נכון ל-2021). בירת הרפובליקה היא יושקר-אולה. שמה ניתן לה על שם תושבי המקום, המארי. נכון לשנת 2024 ברפובילקה מתוגגרים כ-670 אלף תושבים. שבטי מארי עתיקים מוכרים מאז המאה ה-5. מאוחר יותר היה אזור מארי אל כפוף לאימפריה הבולגרית הראשונה (בולגריה שעל הוולגה) ולאורדת הזהב, ובשנות ה-40 של המאה ה-15 היא הייתה לחלק מחאנת קאזאן. ב-1554 נכבשה חאנת קאזאן בידי איוואן האיום נסיך מוסקבה. המארי, שהיוו עד אז את לשון המאזניים בין הטטרים לרוסים ותמכו בדרך כלל בטטרים, עברו לשלטון רוסי. מאחר שלא הייתה למארי מדינה משלהם, הם לא התנגדו באופן פעיל לשלטון החדש, אך כשהשלטון הרוסי התחיל לנצר אותם בכפייה, נמלטו רבים מהם ליערות וכפרים שלמים התרוקנו מיושביהם. שטח מחייה של מארי פוזר בין הגוברניות השונות. ב-1918 התאחדו כל הרפובליקות בין הרי אורל לוולגה למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 כבשו הכוחות הקומוניסטיים את המדינה הצעירה, חילקו אותה לרפובליקות והפכו את מארי אל למחוז אוטונומי ב-1920. ב-1929 צורף המחוז האוטונומי של מארי אל מחוז ניז'ני נובגורוד. ב-1936 פורק המחוז, והמחוז האוטונומי הפך לרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית. בשנות השלושים חיסל השלטון הרוסי את האינטליגנציה המקומית והביא לאזור מתיישבים רוסיים, ומאז 1939 הם מהווים את הרוב באוכלוסייה. ב-1990 הפכה הרפובליקה האוטונומית לרפובליקה. השלטון הוסדר בחוקה שהתבלה בשנת 1995. הרשות המחוקקת "אספה ממלכתית של רפובליקת מארי אל" כוללת 52 חברים. בראש הרשות המבצעת עומד "ראש הרפוביקה" שנבחר בבחירות ישיות לכהונה כל 5 שנים. בשנת 2022 נבחר יורי זייצב. הרפובליקה נמצאת במזרח החלק האירופי של הפדרציה הרוסית, והיא ה-60 בגודלה בפדרציה. היא גובלת מצפון וממזרח במחוז קירוב, מדרום - ברפובליקת טטרסטן ובצ'ובשיה, וממערב - במחוז ניז'ני נובגורוד. הנהרות החשובים של הרפובליקה הם וולגה ויובליו האזוריים, שהארוך מביניהם הוא קוגשגה הגדולה. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין של שנת 2020 האוכלוסייה כוללת רוסים, המהווים 47.7% מהאוכלוסייה, בני עם המארי המהווים 36.4% מהאוכלוסייה, טטרים, המהווים 4.3% מהאוכלוסייה, ועמים נוספים, בהם צ'ובשים (0.5%). אוכלוסיית הרפובליקה נמצאת במגמת ירידה מתונה. בשנת 1991 התגוררו בה כ-755 אלף תושבים ובשנת 2024 - 670 אלף. למרות הירידה באוכלוסיה הכוללת, אוכלוסיה רוסית גודלת מבחינה אחוז בכלל האוכלסיה. מדיה וקבצים בנושא מארי אל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מארי אל (ברוסית) מארי אל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נמרוד אנטל

נמרוד אנטל (בהונגרית: Nimród E. Antal; נולד ב-30 בנובמבר 1973) הוא במאי ושחקן קולנוע הונגרי-אמריקאי. אנטל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, להורים ממוצא הונגרי. בשנת 1991 עבר להתוגרר בהונגריה, שם החל ללמוד ולעסוק בקולנוע. הוא החל את דרכו בתעשייה כבמאי וידאו קליפים, בהם קליפ ללהקת הרוק ההונגרית "Warpigs" אשר עסק בעבודת מפקחי הכרטיסים של רכבת תחתית. הדבר נסך בו השראה ובעקבותיו הפיק את סרטו הראשון "קונטרול", אותו ביים. הסרט יצא לאקרנים ב-2003 וזכה בפרס "סרט הביכורים הטוב ביותר" בפסטיבל קאן ב-2004. ב-2005 שב לארצות הברית, בעקבות הצלחתו, לביים סרטים הוליוודים. סרטו השני - "חדר פנוי", היה סרט אימה בכיכובם של קייט בקינסייל ולוק וילסון. הסרט עלה לאקרנים ב-2007 וזכה להצלחה בינונית ולסרט המשך אשר יצא ישירות ל-DVD. סרטו הבא - "משוריין" (2009) היה סרט פעולה בכיכובם של מאט דילון וז'אן רנו ובהפקתו של סם ריימי. הסרט קיבל ביקורות שליליות ונכשל בקופות. ב-2010 יצא סרט נוסף בבימויו - הטורפים - המשך לסרטי הטורף. ביים ב- 2013 את הסרט Metallica Through The Never. ב-2023, יצא סרטו הבא "Retribution"; מותחן פשע בכיבובו של ליאם ניסן. כמו כן, ביים שני פרקים בעונתה הרביעית של הסדרה דברים מוזרים. מדיה וקבצים בנושא נמרוד אנטל בוויקישיתוף נמרוד אנטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נמרוד אנטל, באתר AllMovie (באנגלית) נמרוד אנטל, באתר Box Office Mojo (באנגלית) נמרוד אנטל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נמרוד אנטל, באתר Discogs (באנגלית) פרטי הכנסות הסרט באקרנים באתר Box Office Mojo ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
775

שנת 775 היא השנה ה-75 במאה ה-8. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. ינואר: במסגרת המלחמות הסקסוניות מחליטים הפרנקים בראשות קרל הגדול לצאת למהלך צבאי שני נגד הסקסונים. חיל הרגלים מתכנס בקלן ויוצא לקרבות ב"דרך הקיסר". הפרנקים מצליחים לכבוש ערים סקסוניות על נהר הרוהר. האנגריברים מוכים בידי הפרנקים, כמו גם מספר עממים אחרים, אבל הפרנקים נוחלים תבוסה בווסטפאליה אוקטובר: אל-מהדי הופך לח'ליף השלישי לבית עבאס הערכה: בשנת 775 לערך, הופכת בגדד, בירת האימפריה העבאסית לעיר המאוכלסת בעולם, ועוברת בכך את צ'אנג-אן, בירת שושלת טאנג בסין נוסדת העיר גיסן בגרמניה מוקם מנזר סאמיה בטיבט אלפין השני יורש את קיניאוד הראשון כמלך הפיקטים לאו החמישי מלך ארמניה (נפטר ב-820) 14 בספטמבר – קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-718) 6 באוקטובר – אל-מנסור, הח'ליפה השני של בית עבאס (נולד ב-714) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 775‎ נפטרים ב-775‎ מדיה וקבצים בנושא 775 בוויקישיתוף
אנפית בקר

אֲנְפִית בָּקָר (שם מדעי: Bubulcus) היא עוף מים ממשפחת אנפתיים. האנפית ידועה בסימביוזה שלה עם מיני פרסתנים גדולים כמו פרות, משם קיבלה את שמה. האנפית חיה בערבות, מקווי מים וביצות שונות סביב האזורים הטרופיים. מין אחד חי בעולם החדש של אמריקה, באפריקה, ובאירופה; ואילו השנייה מצויה בדרום אסיה, אוקיאניה ואוסטרליה. בסוג שני מינים שבעבר סווגו כמין אחד, אך כיום רוב הרשימות מכירות בפיצול: אנפית בקר מערבית (Bubulcus ibis) אנפית בקר מזרחית (Bubulcus coromandus) עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 - עופות. משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1986, ISBN 9650500685 הינצל, פיטר, פרסלאו, הציפורים מגדיר שדה שלם, נוסח עברי יצחק כפכפי, הוצאת הקיבוץ המאוחד תשמ"א 1981. מדיה וקבצים בנושא אנפית בקר בוויקישיתוף אנפית בקר, באתר ITIS (באנגלית) אנפית בקר, באתר NCBI (באנגלית) אנפית בקר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אנפית בקר, באתר GBIF (באנגלית) אנפית בקר באתר רשות הטבע והגנים(הקישור אינו פעיל) אנפית בקר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח תמונות אנפית הבקר, בפורטל הצפרות הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיג-1

מיג-1 (ברוסית: Микоян-Гуревич МиГ-1) הוא מטוס קרב סובייטי מתוצרת חברת המטוסים מיקויאן גורביץ' שהיה בשימוש על ידי חיל האוויר הסובייטי בעיקר בתקופת מלחמת העולם השנייה. מטוס זה נחשב לקשה להטסה, אך היווה את הבסיס למטוס מיג-3, שהוכיח את עצמו כמטוס יירוט מוצלח בגובה רב וביסס מוניטין למתכנניו. המיג-1 תוכנן בתגובה לדרישה של חיל האוויר הסובייטי למטוס קרב מתקדם שפורסמה בינואר 1939. בתחילה, תוכנן הדגם על ידי לשכת התכנון הסובייטית "פוליקארפוב" וזכה לכינוי I-200. העבודה על הדגם החלה ביוני 1939, תחת פיקוחו של המהנדס הראשי ניקולאי פוליקארפוב ועוזרו טטיויניקין. פוליקארפוב העדיף מנועים רדיאליים וקידם את דגם ה-I180 שלו באותו זמן, אך כאשר מנוע רב עוצמה מדגם "מיקולין AM-37" נעשה לזמין, החליט פוליקארפוב להשתמש בו במטוס הקרב החדש שתכנן. גישתו בתכנון המטוס ובנייתו הייתה לבנות את מטוס הקרב הקטן ביותר האפשרי מסביב לשלדת המנוע החזק, ובכך לצמצם את משקל המטוס והגרר שלו – עיקרון המתאים למטוס קרב קל משקל ומהיר. המטוס תוכנן להגיע למהירות של 670 קילומטרים לשעה. בקיץ 1939 סר חינו של פוליקארפוב מפני סטלין וכאשר זה הראשון נסע בנובמבר 1939 לסייר במפעלי התעופה של גרמניה, הרשויות הסובייטיות החליטו לפזר את צוות הפיתוח שלו ולהקים מחלקת פיתוח ניסיונית חדשה, שבראשה עמדו ארטיום מיקויאן ומיכאיל גורביץ', שהיו מועסקים רשמית בלשכת התכנון "פוליקארפוב" עד יוני 1940. המשך הפיתוח של הדגם I-200 הועבר לידי מיקויאן וגורביץ', שלאחר מכן נודעו, שלא לגמרי בצדק, כאבות המטוס. התוצאה הייתה מטוס קרב שגרתי שטס לראשונה ב-5 באפריל 1940, אף על פי שאספקת המנועים עבורו לא הייתה מוכנה בזמן. במקום זאת, מטוס הקרב החדש טס עם המנוע הנחות יותר מדגם AM-35, ואפילו איתו שבר את שיא המהירות של מטוס סובייטי ב-40 קילומטרים לשעה. עם זאת, בשל מנועו הנחות לא יכול היה לעמוד בדרישות המפרט של חיל האוויר. הדגם I-200 הוכנס לייצור כמעט מיידית ב-31 במאי 1940. בניגוד לדגמים מתחרים אחרים, כמו (יאקובלב) I-26 ‏(Yak-1) ו-I-301 (LaGG-3), I-200 עבר בהצלחה את מבחני הכשירות באוגוסט בניסיונו הראשון. בסוף אותה השנה, הדגם נשלח ליחידות ניסוי, שם גילו במהרה שעומס הכנף הגדול שלו גרם למספר בעיות שליטה במטוס, ביניהן נטייה הן להזדקרות ולסחרור, ולחוסר יציבות כיוונית. כאשר הדיווחים על בעיות השליטה במטוס הגיעו למיקויאן ולגורביץ', הם פעלו כדי לתקן אותן ולשנות את עיצובו של המטוס בהתאם. הם אף הגדילו את טווח הטיסה של המטוס על ידי הגדלת הקיבולת של מיכלי הדלק שלו. גרסתו המשופרת של המטוס הוטסה לראשונה ב-29 באוקטובר 1940. על פי השיטה החדשה להענקת שמות למטוסים, החל מה-9 בדצמבר 1940 ל-100 המטוסים הראשונים מדגם I-200 ניתן השם MiG-1 (על שם ראשי התיבות של מיקויאן וגורביץ'), בעוד שלמטוס קרב המשופר על בסיסו ניתן השם MiG-3. המטוס הופעל על ידי חיל האוויר הסובייטי. מדיה וקבצים בנושא מיג-1 בוויקישיתוף
ג'ף גריר

ג'ף גריר (באנגלית: Jeff Greer; נולד ב-30 בנובמבר 1979 בניו יורק, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי-דומיניקני המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת נאנסי ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. ג'ף הוא אח צעיר של ריקרדו גריר, גם הוא כדורסלן מקצועי. גריר נולד להורים מהרפובליקה הדומיניקנית שהיגרו לשכונת הברונקס מהעיר ניו יורק. הוא החל לשחק כדורסל מקצועני באוניברסיטת ראטגרס בעונת 1997/1998 וסיים בה את לימודיו ואת קריירת המכללות שלו בשנת 2001. לאחר מכן חתם בקבוצת וישי, מהליגה הצרפתית הראשונה בשנת 2001 על חוזה עד לסיום שנת 2003. לאחר השנתיים בווישי, חתם גריר על חוזה לעונה אחת (2003/2004) בקבוצת לה האבר, שגם היא שיחקה בליגה הצרפתית הראשונה. לאחר העונה בקבוצת לה האבר, חתם גריר על חוזה לשנתיים בשטרסבורג בעונת 2004/2005, בה זכה באליפות צרפת, ובעונה לאחר מכן שיחק ביורוליג והציג יכולת גבוהה אך בעונה הזאת לא הצליחה קבוצתו לשמור על תואר האליפות. בעונת 2008/2009 חתם בעירוני נהריה מליגת העל בכדורסל, וזכה לשחק במשחק הראווה שנערך בתחילת העונה בין הפועל גליל עליון לכוכבי הליגה. לקראת עונת 2007/2008 עבר לנאנסי מהליגה הצרפתית. כשחקן נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית, הצליח גריר להתבסס ככוכב במדינת המוצא שלו, ואף הוביל את נבחרתו למקום השני של אליפות יבשת אמריקה בשנת 2003, לאחר שנבחרתו הגיעה לגמר והובסה על ידי פוארטו ריקו. גריר נוהג לשחק בליגה דומיניקנית כמדי שנה, הוא נוהג לעשות זאת מאז שסיים את קריירת המכללות שלו, הוא בדרך כלל חותם על חוזה לא מקצועני ומשחק בליגה כשחקן מן השורה, מכיוון שליגה זו אינה מקצוענית ולכן נמשכת חודשיים, זמן שבו הוא יוכל להכין את עצמו כשיר למשחק בקבוצה המקצוענית שבה חתם. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג
בוג'ומבורה

בוג'ומבורה היא בירתה לשעבר של מדינת בורונדי במרכז אפריקה, והעיר הגדולה במדינה. העיר ממוקמת על שפת אגם טנגניקה ומהווה את המרכז המדיני, התקשורתי והכלכלי של המדינה. בוג'ומבורה גדלה מכפר קטן לעיר, החל מהפיכתה למוצב צבאי של מזרח אפריקה הגרמנית ב-1889. אחרי מלחמת העולם הראשונה היא הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של המנדט הבלגי רואנדה-אורונדי. כאשר קיבלה בורונדי עצמאות (ב-1962) הוחלף שם העיר מאוסומבורה לבוג'ומבורה. מאז הייתה בוג'מבורה למרכז מריבות תדירות בין שתי הקבוצות האתניות הגדולות של המדינה, עם מיליציות של השבט ההוטו נלחמות נגד הצבא הנשלט בידי שבט הטוטסי. התעשייה המקומית כוללת מפעלים ליצור בטון, טקסטיל וסבון. בוג'ומבורה היא גם הנמל הראשי של המדינה והמסוף המרכזי למסחר בקפה (התוצרת החקלאית החשובה של המדינה לייצוא), כמו גם של כותנה, עורות ובדיל. התיירות בעיר אינה מפותחת כלל, זאת עקב אי-היציבות ששררה במדינה לאורך שנים. מוקדי המשיכה העיקריים הם חופי האגם וגן חיות קטן ומיושן (Le Musee Vivant) שבו תצוגה של שימפנזים, קרוקודילים, נחשים, דגים ונמר. העיר משופעת בבניינים שנשמרו מהתקופה הקולוניאלית, מה שהופך אותה לאטרקטיבית ביותר לחובבי אדריכלות. מאות בניינים במרכז העיר הם בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) והשתמרו בצורה טובה מאוד. האקלים בעיר מוגדר כאקלים סוואנה טרופי (Aw לפי שיטת קפן), אך הוא קרוב גם לאקלים צחיח למחצה (BSh). העונה מחולקת לעונה גשומה ולעונה יבשה. טמפרטורת המקסימום היומית הממוצעת נעה בסביבות 29–30 מעלות צלזיוס, בעוד שטמפרטורת המינימום היומית הממוצעת נעה בסביבות 17–19 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 785.7 מ"מ. אוניברסיטת בורונדי, האוניברסיטה הציבורית היחידה במדינה, ממוקמת בעיר ביחד עם עוד שתי אוניברסיטאות פרטיות. בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי בוג'ומבורה ובנוסף יש שירותי מעבורות לעיר קיגומה בטנזניה. אתר האינטרנט הרשמי של בוג'ומבורה בוג'ומבורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1], אקלים בבוג'ומבורה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שער

האם התכוונתם ל... מרכיבים של מבנים: שער (מבנה) – פתח במבנה, חומה או גדר שער מתרומם – שער בעל מנגנון הרמה סוגי מבנים: שער ניצחון – מבנה הנצחה שער עלייה למטוס – חלק בבית הנתיבות בשדה התעופה, המשמש לתנועת נוסעים ואנשים צוות אוויר מבית הנתיבות אל המטוס, ולהפך מבנים ספציפיים: שערי המקדש – שער בבית המקדש שערי ירושלים – שער בירושלים טכנולוגיה: שער לוגי – מעגל אלקטרוני המממש פונקציה בוליאנית Gateway – שער המאפשר קישור בין מערכות שונות מושגים נוספים: שער (ספורט) – שער במשחקי ספורט שונים, בין היתר בכדורגל שער חליפין – יחס ההמרה בין שני מטבעות עמוד שער – עמוד בתחילתו של ספר או כתב עת פסטיבל שער לשירה חדשה שיער – רקמת תאים מתה הצומחת מתוך העור שיער (מחזמר) – מחזמר אישים ששם משפחתם "שער": לוי שער – מלחין אלעד שער – זמר
רמון ארון

רֶמון קלוד פרדינאן אָרון (בצרפתית: Raymond Claude Ferdinand Aron‏; 14 במרץ 1905 – 17 באוקטובר 1983) היה סוציולוג ופילוסוף פוליטי יהודי-צרפתי. מהמבקרים החריפים של החברה המערבית ופועלה בתקופת המלחמה הקרה. רמון ארון נולד למשפחה יהודית. את לימודיו האקדמיים עשה באקול נורמל סופרייר, ובשנת 1930 סיים את לימודי הדוקטורט בתחום הפילוסופיה של ההיסטוריה. בעת לימודיו הכיר את ז'אן-פול סארטר, שהפך לידידו. ארון הזדהה בהמשך עם עמדות השמאל החברתי הקיצוני של סארטר, ובשנים הראשונות לפעילותו האינטלקטואלית היה מקורב לזרם האקזיסטנציאליסטי שבראשו עמד. בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה עבד כמרצה לפילוסופיה חברתית באוניברסיטת טולוז. לאחר שפרצה המלחמה התגייס לחיל האוויר הצרפתי. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית נמלט ללונדון שם שירת במפקדת צבא צרפת החופשית. עם תום המלחמה שב להוראת סוציולוגיה בפריז והיה בין המוקיעים את ממשלת וישי. בהמשך חייו האקדמיים ביקר את הלאומיות והלאומנות, בהן שקעו לדעתו מדינות המערב, בזמן המלחמה הקרה, תוך אובדן החמלה, לדעתו, כלפי הפרט בחברה. בעבודותיו מבקר רמון, בין השאר, את אופן ההתייחסות של הסוציולוגים לחברה האנושית. לפי טענתו יש להבחין בין הסוציולוגים במאה ה-19, אותם הוא מכנה "אבות הסוציולוגיה", לבין סוציולוגים במאה העשרים. האבות המייסדים של תחום הסוציולוגיה, כדוגמת ובר ומרקס שדנו במהות הסדר החברתי, שאלו את השאלות החיוניות להבנתו, ונשענו על פרמטרים ברורים, איש איש לשיטתו. לעומת זאת, טוען רמון, במאה העשרים התפתחה הסוציולוגיה לכיוונים אחרים, רבים ומגוונים, אך במקביל איבדה את מהותה, ואינה נותנת כיום תשובות על פי הסדר החברתי. לפי רמון, הפכה הסוציולוגיה במדינות המערב למדדים כמותיים, למדד סטטיסטי של התנהגויות הפרט, מבלי לדון במבנה החברה ובגורמים לו. רמון ארון הוא זוכה פרס גתה לשנת 1979. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מבוא לפילוסופיה של ההיסטוריה (1938) אופיום האינטלקטואלים (1955) הוויכוח הגדול: תאוריות של אסטרטגיה גרעינית (1965) זרמים מרכזיים בהגות הסוציולוגית (1965 - 1968) הקידמה ואכזבותיה, תרגמה: מריאנה פרל, ספרית אפקים, עם עובד, 1970. ציוני דרך בהגות הסוציולוגית, תרגמה: קרלה פרלשטיין, האוניברסיטה הפתוחה, 1993 (חלק א') ו-1994 (חלק ב'). הטרגדיה האלג'יראית, תרגם: דורי מנור, ספרי עליית הגג, 2005. מדיה וקבצים בנושא רמון ארון בוויקישיתוף רמון ארון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ירמיהו יובל, שמרן, ריאליסט, יהודי מתבולל, ידיד, כותרת ראשית, 19 באוקטובר 1983 רמון ארון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רמון ארון (1905-1983), דף שער בספרייה הלאומית רמון ארון, ברשת החברתית Goodreads זאב שטרנהל, ספק רב אם אי פעם למד מישהו משהו מההיסטוריה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2005
ערים בגאורגיה

* נתונים עדכניים לשנת 2002
מוינשט

מוינשט (ברומנית: Moineşti) היא עיר במחוז בקאו, ברומניה. מוינשט הוזכרה לראשונה במסמך משנת 1467 וסומנה לראשונה על מפה בשנת 1783. בשנת 1832 הוכרזה מוינשט כיריד ובשנת 1921 קיבלה מעמד של מועצה עירונית ולבסוף בשנת 2001 קיבלה מעמד של עיר. בשנת 2002 התגוררו בעיר 24,210 תושבים. ערך מורחב – יהדות מוינשט במוינשט הייתה קהילה יהודית שמתוכה יצאו מרבית חלוצי העלייה הראשונה שהקימו את ראש פינה, ביניהם דוד שוב ומרדכי ברנשטיין. יהודי מוינשט היו דתיים, חסידי רבי יצחק פרידמן מבוהוש. במוינשט נולדו טריסטן צארה, מראשוני זרם הדאדא, ודוד משה רוזן, שהיה הרב הראשי של יהדות רומניה בתקופה הקומוניסטית. מדיה וקבצים בנושא מוינשט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוינשט מוינשט (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית