laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבי איילון

צבי איָילון (לשצ'ינר) (15 ביוני 1911 – 4 במרץ 1993) היה איש "ההגנה" ואלוף בצה"ל, מפקד פיקוד המרכז הראשון וסגן הרמטכ"ל הראשון; סמנכ"ל משרד הביטחון ושגריר ישראל ברומניה. איילון נולד באימפריה הרוסית בקיץ 1911, בנם של אסתר ומאיר לשצ'ינר. קיבל חינוך מסורתי בעירו. בשנת 1923, בהיותו נער, עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר הריאלי בחיפה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בגיל 16 הצטרף לארגון 'ההגנה'. במאורעות תרפ"ט (1929) היה מפקד מחלקה, ובמהלכם נפצע. שירת מ-1936 במנגנון הקבע של 'ההגנה' במחוז חיפה, ומילא תפקידי פיקוד והדרכה במחוז, ולאחר-מכן בגליל הצפון (שם היה קצין תכנון). היה שותף לגיבוש רעיון חיל השדה (חי"ש) ותורת-הלחימה של 'הגנה התקפתית'. ב-1943 הדריך בקורס הקצינים של ארגון 'ההגנה' בג'וערה. ב-1944 מונה למפקד גליל הצפון. בהמשך היה קצין מטה בכיר במטכ"ל. ערב פרוץ מלחמת העצמאות שימש כקצין תכנון במטכ"ל. בינואר 1948 מונה לתפקיד סגן הרמטכ"ל, ועם הקמת צה"ל במאי אותה שנה המשיך בתפקידו, בדרגת אלוף. במקביל לתפקידו כסגן הרמטכ"ל היה מפקד חזית ג' (היום פיקוד המרכז), שפיקדה על הכוחות שנלחמו בירושלים ובסביבתה. בגלל מחלתו של הרמטכ"ל יעקב דורי הוא תיפקד זמן מה כרמטכ"ל בפועל. בתפקידו זה חתם על צווי מעצר של נאשמי אלטלנה וכן על צו המעצר של מאיר טוביאנסקי. לאחר המלחמה הוא היה אחראי על קיום מצעד צה"ל ביולי 1949, שהתקיים לאחר כישלון המצעד שלא צעד ביום העצמאות. ב-1952 מונה לראש אג"א (אגף אפסנאות, היום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה – אט"ל), וב-1954 מונה למפקד פיקוד המרכז, תפקיד אותו מילא עד פברואר 1956, עת יצא ללימודים בארצות הברית. באוגוסט 1957 מונה לראש אגף בינוי ונכסים במשרד הביטחון, ביולי 1958 מונה על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון לסמנכ"ל משרד הביטחון לעניינים כלכליים, וב-1959 מונה לעמוד בראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה. ב-1964 היה לשגריר ישראל ברומניה, וב-1965 פרש מהשירות הצבאי. מנובמבר 1966 שימש מנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה וכמבקר עיריית תל אביב. בשנת 1968 היה שותף להקמת המועצה לישראל יפה. בשנת 1931 נשא את רחל כצנלסון (נפטרה באביב 1970), והיה אב לשניים. מדיה וקבצים בנושא צבי איילון בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "אלוף צבי איילון (לשצ'ינר)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2923 אתר "Billiongraves" עו"ד זליגמן יצא להתראות עם הלל קוק ויעקב מרידור, מעריב, 15 ביולי 1948 המשך משפט איסר בארי, דבר, 18 באוקטובר 1949 א. כנרתי, הכל מוכן לרגע הגדול, מעריב, 17 ביולי 1949 אלוף איילון - ראש אגף במשרד הביטחון, דבר, 18 באוגוסט 1957 אורי דן, שינויים בראשות אגפים במשרד הביטחון, מעריב, 8 ביולי 1958 אלוף צ. איילון לתפקיד באנגליה, דבר, 11 במרץ 1959 אישים ומוסדות, מעריב, 17 ביוני 1964 אלוף איילון נכנס לתפקידו באגף הרישוי, דבר, 2 בנובמבר 1966 יוסף גולדשטיין, הבגידה בארץ הבחירה, עמוד 232 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלווה חובה

מלווה חובה הוא איגרת חוב שהמדינה מחייבת את תושביה לרכוש ממנה, כדרך פחות חמורה מאשר מס, למימון תקציב המדינה. בדומה למס, מלווה חובה הוא תשלום חובה הניתן לממשלה, אך בניגוד למס, יש בו תמורה ישירה למשלם, בדמות איגרת חוב שתיפרע בבוא העת. תנאיו של מלווה חובה נחותים מאלה של איגרת חוב הנמכרת באופן חופשי בשוק ההון, תכונה המחזקת את אופיו המיסויי של מלווה החובה. מלווה חובה, בניגוד למס, מצריך השקעה במעקב אחר הזכויות שמקנה המלווה ובפירעונו. בדרך כלל מלווה חובה אינו סחיר במשך שנים אחדות, ולעיתים אינו סחיר כלל, כלומר הוא נפרע רק לאדם שעל שמו הונפק. במדינת ישראל הוטל פעמים אחדות מלווה חובה, שחושב על-פי ההכנסות של כל תושב (בדומה למס הכנסה), על המעבידים (בהתאם לשכר ששילמו) ועל עסקות מסוימות, כגון מכירת נדל"ן. פירוט (חלקי) של המלוות: במסגרת המדיניות הכלכלית החדשה ב-1952 הוטל מלווה חובה על כל הכסף הנזיל במטרה להוריד את האינפלציה ולסייע לממשלה במימון פעילותה. "מלווה מלחמה" הוטל בעקבות מלחמת יום הכיפורים כאיגרת חוב מלחמה לגיוס הון מן הציבור. "מלווה שלום הגליל" הוטל בתחילתו של מבצע שלום הגליל. בהנפקתם, בניהולם ובפירעונם של מלוות חובה עוסק "מנהל מלוות המדינה" של בנק ישראל. מתחילת שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-80 הונפקו יותר מ-15 מיליון תעודות של מלווה חובה על ידי המדינה. איתור חסכונות אבודים הכרזה על 'מלווה הביטחון' בעקבות מלחמת סיני, במעמד בן-גוריון ולוי אשכול, יומני גבע, ארכיון שפילברג, 1956 (התחלה 6:51) מלווה העלייה, מינהל ההסברה, ארכיון שפילברג, 1959 (התחלה 10:39) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוגוסט

אוגוסט (מלטינית: Augustus) הוא החודש השמיני בלוח השנה הגרגוריאני. במקור, חודש אוגוסט נקרא בשם "סקסטיליס" שפירושו 'שישי', כיוון שהחודש הזה היה החודש השישי בלוח השנה הרומי המקורי, שנפתח בחודש מרץ ושהיו בו עשרה חודשים בלבד מאחר שהחודשים ינואר ופברואר נוספו מאוחר יותר. שם החודש שהיה "סקסטיליס" שונה על ידי הקיסר אוגוסטוס שבחר לקרוא לחודש זה על שמו, מכיוון שהתרחשו בו אירועים חשובים הקשורים לעלייתו לשלטון, כגון: מינויו לקונסול, כיבוש מצרים, מותה של קלאופטרה וסיום מלחמות האזרחים. באזור חצי הכדור הצפוני, אוגוסט הוא חודש קיצי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, אוגוסט הוא חודש חורפי. בשנים מעוברות, חודש אוגוסט מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחיל חודש פברואר. בחודש אוגוסט יש 31 ימים. המחשת חודש אוגוסט בספר השעות של ז'אן דוכס ברי מהמאה החמש עשרה לספירה: בקדמת הציור, האצילים יוצאים לציד, במרכז, הפועלים רוחצים בנהר, בחלק העליון, קציר בשדות שלפני הטירה. פסטיבל לה טומטינה שבספרד, אשר במסגרתו נערכת מלחמת עגבניות בהשתתפות עשרות אלפי בני אדם, מתקיים מדי שנה באוגוסט.
עזרא המנחם

עזרא המנחם (2 בדצמבר 1907 – 13 בינואר 1993), היה סופר ישראלי, זוכה פרס ירושלים לספרות יפה. המנחם נולד בכ"ד בכסלו תרס"ה בסקופיה, בירת מקדוניה (אז חלק מן האימפריה העות'מאנית). היה הבכור מבין שמונת ילדי המשפחה. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1913, והתגורר עימם תחילה בעיר העתיקה בירושלים, ובהמשך בשכונת יגיע כפיים בסמוך למאה שערים בעיר. בגיל צעיר הפסיק את לימודיו והחל לעבוד כנער שליח. אחר כך עבד כפקיד בבנק אנגלו-פלשתינה, ובתקופה זו החל לכתוב ולפרסם את סיפוריו בירחון "גליונות" של יצחק למדן. לאחר מספר שנים עבר לעבוד במוסד ביאליק. ב-1941 פורסם ספרו הראשון, "בין החומות". מאז כתב סיפורים רבים ומספר ספרים, העוסקים בעיקר בהווי הירושלמי. בנוסף כתב את הספר "שבילים בפולין", העוסק בביקורו אצל משפחת רעייתו בפולין, וכן את "האנתולוגיה שלי", סיפורים על פגישותיו עם סופרים אחרים. בשנת 1953 עבר עם אשתו תמר ושני בניו לתל אביב ועבד בהוצאת הספרים עם-עובד. משרתו האחרונה הייתה בקול ישראל, שם עבד במספר תפקידים, בהם משרת האחראי על תוכניות הספרות והאמנות. המנחם זכה בפרס ירושלים לספרות יפה, על ספרו "סיפורי העיר העתיקה" (1968). היה נשוי לתמר לבית שטרקמן. לשניים נולדו שני בנים - יוני המנחם, צלם, ואמיתי, פסיכולוג קליני במקצועו. עזרא המנחם נפטר בכ"א בטבת תשנ"ג ונטמן בבית העלמין קריית שאול לצד רעייתו. בין החומות, 1941 שבילים בפולין, 1942 עפר הארץ, 1948 בצל ימים, 1954 סיפורי העיר העתיקה, 1968 אנתולוגיה שלי, 1969 אשמורות, 1977 סיפורים מירושלים, 1981 מסיפורי נער ירושלמי, 1988 אדיר כהן, סופרים עבריים בני זמננו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב מדיה וקבצים בנושא עזרא המנחם בוויקישיתוף עזרא המנחם, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של עזרא המנחם, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של עזרא המנחם, בקטלוג הספרייה הלאומית עזרא המנחם, דף שער בספרייה הלאומית עזרא המנחם, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט ג'. לאנג

רוברט ג'. לאנג (אנגלית: Robert J. Lang; נולד ב-4 במאי 1961) הוא מדען ואמן אוריגמי בולט. לאנג נולד ב-4 במאי 1961 באוהיו וגדל באטלנטה. הוא למד לדוקטורט בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, התמחה בלייזרים ומוליכים למחצה וחתום על עשרות פטנטים ומאמרים בתחום. מגיל שש עסק לאנג באוריגמי ובבגרותו החל לחקור את המתמטיקה של קיפול משטחים. הוא פיתח אלגוריתמים לתכנון דגמי אוריגמי מורכבים ותכנן, על בסיס מחקרו זה, מאות דגמי אוריגמי מהמורכבים שנוצרו אי-פעם. כמו כן, פיתח קיפול בטיחותי יותר עבור כריות אוויר לרכב ואף סייע בתכנון טלסקופ חלל בעל עדשה מתקפלת עצומה בקוטר 100 מטר עבור משרד האנרגיה האמריקני. כיום מתגורר לאנג בקליפורניה. מדיה וקבצים בנושא רוברט ג'. לאנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט ג'. לאנג (באנגלית) רוברט ג'. לאנג, ברשת החברתית פייסבוק רוברט ג'. לאנג, סרטונים בערוץ היוטיוב רוברט ג'. לאנג, ברשת החברתית Goodreads רוברט ג'. לאנג, באתר גוגל סקולר תוכנה חופשית לתכנון בסיסי אוריגמי מורכבים אשר פותחה על ידי לאנג הרצאתו של לאנג בועידת TED‏, 2008
הומיאקי הוזיטה

הומיאקי הוזיטה (באנגלית: Humiaki Huzita, ביפנית: 藤田文昭‏; 1924 – 26 במרץ 2005) היה מתמטיקאי, מדען ואמן אוריגמי יפני-איטלקי. הוזיטה נולד ביפן והיגר לאיטליה כדי ללמוד פיזיקה גרעינית באוניברסיטת פדובה. הוא ידוע בזכות ניסוח שש מתוך שבע אקסיומות הוזיטה-האטורי, אשר מהוות את הבסיס למתמטיקה של קיפול משטחים. נפטר ב-26 במרץ 2005. על חייו של הוזיטה באתר של דייוויד ליסטר ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קושירו האטורי

קושירו האטורי (נולד ב-1972) הוא אמן אוריגמי ומתמטיקאי יפני. האטורי נולד בטוקיו ולמד היסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת טוקיו ולימודי מוזיאונים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא התפרסם כאמן אוריגמי מהבולטים בעולם ועבודותיו הוצגו במספר רב של מוזיאונים. הוא החל להתעניין בהיבטים המתמטיים של קיפול נייר וגילה אחת מתוך שבע האקסיומות העומדות בבסיס התחום. כיום האטורי מרצה על אוריגמי באוניברסיטת טוקיו וחבר בוועד המנהל של אגודת האוריגמי היפנית. האתר של האטורי ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיפול נייר לשניים

האתגר של קיפול נייר לשניים מספר פעמים רב, משמש כהדגמה פופולרית לקצב גידול מעריכי. צורה נפוצה של האתגר היא ניסיון לקפל דף נייר בגודל רגיל 10 פעמים לשניים קיפול אחרי קיפול מבלי לפתוח את הקיפולים. ניסיון לעשות זאת נתקע לאחר 6–8 קיפולים בהתאם לסוג הנייר. ברור שאם מגדילים את הנייר מספיק או משתמשים בנייר דק מספיק אז ניתן לקפל (לפחות באופן תאורטי) כל מספר קיפולים. היוריסטיקה פשוטה מראה כי אם מגדילים את הנייר פי 8 בקירוב (או לחלופין הופכים אותו לדק פי 8) אז ניתן להוסיף עוד שני קיפולים. בשנת 2001 הוכיחה והדגימה תלמידת תיכון בשם בריטני גאליוון (Britney Gallivan) (ילידת 1985) את ההתנהגות של קיפול גיליון לשניים. גאליוון פיתחה נוסחה למספר הקיפולים שניתן לבצע בהינתן גודל ועובי הנייר. הנוסחה התבססה על מודל פשטני אך מדויק למדי של התנהגות הנייר בעת קיפול. גאליוון אף השיגה גיליון גדול דיו של נייר וקיפלה אותו לשניים 12 פעמים. גאליוון פתרה את הבעיה בעקבות שאלת אתגר אשר ניתנה לה בשיעור מתמטיקה בתיכון - לקפל נייר 12 פעמים. גאליוון, בניסיון להבין את הגורם המקשה על הקיפול, ניסחה את המשוואה המתמטית המתארת את התנאי המגביל קיפול של נייר בעובי t בכיוון אחד, n פעמים. היא הדגימה כי אורך הנייר המינימלי, L, הדרוש לשם הקיפול ניתן על ידי המשוואה: L = π t 6 ( 2 n + 4 ) ( 2 n − 1 ) {\displaystyle L={\frac {\pi t}{6}}(2^{n}+4)(2^{n}-1)} . לאחר פתרון המשוואה היא הדגימה את הפתרון הלכה למעשה ובתחילת 2002 קיפלה נייר טואלט באורך 1200 מטרים 12 פעמים. גאליוון אף ניסחה את הגורם המגביל קיפול נייר בעובי t בכיוונים מנוגדים מספר פעמים השווה ל-n וגילתה שבקירוב רוחב הנייר המינימלי, W, הדרוש לשם כך הוא: W = π t 2 3 2 ( n − 1 ) {\displaystyle W=\pi t2^{{\frac {3}{2}}\left(n-1\right)}} . מכיוון ש-   0.1 ⋅ 2 42 {\displaystyle \ 0.1\cdot 2^{42}} מילימטרים הם יותר מ-400,000 קילומטרים, קיפול של דף נייר בעובי 0.1 מ"מ 42 פעמים ייצור ערימה שגובהה גדול מהמרחק בין כדור הארץ לירח. לפי הנוסחה של גאליוון, אורך הנייר הדרוש לסדרת קיפולים כזו הוא כ-   10 18 {\displaystyle \ 10^{18}} קילומטרים, שהם כ-10,000 פעמים המרחק לאלפא קנטאורי ובחזרה. הנוסחה של גובה הנייר אחרי N קיפולים N=מספר הקיפולים T=עובי הדף X=גובה הדף שייווצר X = T ⋅ 2 N {\displaystyle X=T\cdot 2^{N}} הגעה לגובה מסוים כדי להגיע לגובה ספציפי בעזרת קיפולי נייר מסוג זה אפשר להיעזר בנוסחה הבאה: נשתמש באותם משתנים מהפסקה הקודמת (ה-X וה-T באותן יחידות מידה). N = l o g 2 ( X / T ) {\displaystyle N=log_{2}(X/T)} דוגמאות אם ניקח דף רגיל בעובי של 0.05 מ"מ ונקפל אותו 15 פעמים הוא יהיה בגובה מטר וחצי בערך. אחרי 24 פעמים 800 מטר. אחרי 43 פעמים נגיע לירח. אחרי 52 פעמים נגיע לשמש ונוכל לחזור גם חצי דרך חזרה. אחרי 84 פעמים הגובה יהיה יותר גדול מהקוטר של הגלקסיה שלנו. מתמטיקה של קיפולי נייר אוריגמי Britney C. Gallivan, How to fold paper in half twelve times (an "impossible challenge" solved and explained), Historical Society of Pomona Valley, Pomona California, 2002 האגודה ההיסטורית של פומונה אתר על המתמטיקה של קיפולי נייר ההוכחה במלואה סרטון של TED-ed על הנושא, סרטון באתר יוטיוב (באנגלית)
קוניהיקו קאסאהארה

קוניהיקו קאסאהארה (ביפנית: 笠原邦彦; ‏נולד ב-1941) הוא אומן אוריגמי יפני ידוע. קאסאהארה המציא מאות דגמי אוריגמי ופרסם ספרים רבים בנושא, אשר חלקם תורגם לעברית. הוא מתמחה באוריגמי מודולרי ועוסק רבות בקשר שבין גאומטריה לקיפולי נייר. קוניהיקו קאסאהארה, קסמי אוריגמי, לדורי, 1990. קוניהיקו קאסאהארה, פלאי אוריגמי, לדורי, 1990. קוניהיקו קאסאהארה, חדוות אוריגמי, לדורי, 1990. קוניהיקו קסהרה, אוריגמי בקלי קלות, אור-עם. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MVP

MVP (ראשי תיבות של Most Valuable Player – השחקן בעל הערך הרב ביותר) הוא תואר הצטיינות הניתן לספורטאים בענפי ספורט שונים. התואר מצוי בעיקר בארצות הברית, אך מחולק גם במדינות אחרות, וניתן לשחקנים המוכרים כטובים ביותר במשחק מסוים, חודש מסוים, עונה מסוימת או כל תקופה אחרת. גם בכדורגל נהוגים תארים דומים, אך הללו לא-נקראים בדרך כלל MVP אלא שחקן העונה, שחקן המחזור, השחקן המצטיין וכו'. למשל: כדורגלן השנה בעולם, כדורגלן השנה באירופה וכדורגלן העונה בישראל. MVP של העונה הסדירה ב-NBA MVP של סדרת הגמר ב-NBA MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA MVP של היורוליג MVP של ליגת העל בכדורסל MVP של ה-MLB MVP של הוורלד סיריס גביע הארט – גביע ה-MVP של העונה הרגילה ב-NHL גביע קון סמיית' – גביע ה-MVP של הפלייאוף ב-NHL MVP של פיינל פור היורוליג MVP של Counter Strike Global Offensive MVP של גביע העולם בכדורסל ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה

תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה היא תחנה של רכבת ישראל על קו חיפה – תל אביב, הנמצאת על הגבול בין פארק תעשייה קיסריה לבין המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור. התחנה ממוקמת בקילומטר ה-44.450 של הקו הראשי. בתקופת המנדט הבריטי הייתה פרדס חנה על קו הרכבת חיפה - לוד. במשך תקופה קצרה בשנות ה-30 הוגדרה תחנה בפרדס חנה בה עצרה קרונית שנסעה בקו זה. לאחר קום המדינה, בשנת 1949, עם הקמת מחנות העולים במושבה, ובעקבות פניה של המועצה המקומית פרדס חנה להנהלת הרכבת, חודשה התחנה ביישוב. מיקומה היה מעט דרומית לתחנה של היום, מול בית-החרושת "איטונג". בתחנה עצרו שתי רכבות ביום. בשנת 1954 בוטלה עצירת הרכבת בתחנה, עד לפתיחת התחנה החדשה בשנת 2001. ב-2022 החלו להתבצע בתחנה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית וב-7 בינואר 2023 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בתחנה. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס. הקמת התחנה החדשה החלה באוגוסט 2000, והיא נפתחה ביוני 2001, תחילה עם שערים ממערב בלבד - מהחלק הצפוני של פארק העסקים, ללא גישה מכיוון מזרח, מהיישוב פרדס חנה. בהקמתה הושקעו 7 מיליון שקלים, עלויות מימון התחנה התחלקו באופן שווה בין רכבת ישראל והחברה לפיתוח קיסריה. בשנת 2006, נפתחה הכניסה המזרחית עם כביש גישה וחניון מכיוון פרדס חנה. בתחנה עוצרות רכבות פרבריות בלבד, בקו שבין בנימינה ללוד, רחובות ואשקלון. את התחנה תכנן האדריכל שאול שפיץ ממשרד פלנקון תכנון אדריכלי והנדסי בחיפה, שתכנן גם את התחנות בעתלית, בנימינה, חדרה מערב, נתניה, ועוד. בכניסה לתחנה מוצב מאז 2006 פסל בשם "הסביבון הגדול בעולם" בתכנונו של האמן ערן גרבלר, הידוע ביצירתו בתחום הסביבונים, בעיקר סביבוני קרמיקה, ובמימון החברה לפיתוח קיסריה. גובהו של הפסל, העשוי מברזל על בסיס בטון, הוא חמישה מטרים וחצי ורוחבו הוא חמישה מטרים, משקלו הוא חצי טון. על אף שמו של הפסל, הוא אינו מסוגל להסתובב וגם אינו מוכרז באופן רשמי כסביבון הגדול בעולם בספר השיאים של גינס. ♿ - אוטובוס עירוני נגיש ⬅️ - קו חד כיווני בימים א'-ה' עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה לכיוון דרום, ואילו לכיוון צפון עוצרות שתי רכבות בשעה עד שעה 10:00 ורכבת אחת בשעה אחרי שעה זו. בימי ו' וערבי חג עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה לכל כיוון. במוצאי שבת וחג עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה לכל כיוון. תלמה לוי, טלי גורדון; חוברת מידע על תולדות פרדס-חנה בהוצאת "המרכז לתולדות פרדס-חנה" ע"ש יעקב תבורי; 1989 - עמ' 21 מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה בוויקישיתוף תחנת קיסריה – פרדס חנה, באתר רכבת ישראל תחנת רכבת חדשה בקיסריה, באתר ynet, 15 ביולי 2001 גילי מלניצקי, ריג'ס תפתח את חלל העבודה השיתופי ה-17 שלה בישראל, באתר TheMarker‏, 21 באוקטובר 2018 "המתחם יוקם בפארק העסקים בקיסריה, באחד מתוך 3 בנייני משרדים מתקדמים בסמוך לרכבת". בכתבה מתוארת תרומתה של תחנת הרכבת להתפתחות פארק העסקים תחנת רכבת פעילה בפארק, באתר פארק תעשייה קיסריה שרון קדמי, ‏קיסריה: נפתחה תחנת הרכבת בפארק התעשייה בהשקעה של 7 מיליון שקל, באתר גלובס, 1 ביולי 2001 שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, התחנה המחושמלת הבאה: בנימינה! ולפניה חדרה מערב, באתר Facebook, ‏7 בינואר 2023 משרד התחבורה יסייע במימון כביש גישה לתחנת הרכבת בקיסריה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2001 לי אברמוביץ', ‏שיאי גינס הכי הזויים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2010
פאידה

פאידה (באסטונית: Paide, בגרמנית: Weißenstein, "אבן לבנה") היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז יארבה שבאסטוניה. פאידה הוזכרה לראשונה ב-1265 והוענקו לה זכויות מוניציפליות 24 שנים מאוחר יותר, ב-1291. מיקומה במרכז אסטוניה, שהקנה לה את כינויה - "לב אסטוניה" (Estimaa Süda), היווה יתרון אסטרטגי, וטירה דנית חזקה נבנתה שם. הטירה הייתה עשויה מאבן גיר, שהוא מקור שמה הגרמני (ושמה האסטוני - Paekivi פירושו "גיר"). כשהטירה נהרסה, נותר רק בניין אחד. היה זה מגדל "הרמן הארוך" המתומן, אשר גובהו 30 מטר. בניין זה היה המבנה הגבוה והמבוצר ביותר בכל הטירה. הוא שרד עד ימינו ומהווה אתר חשוב מאוד בפאידה שאף מופיע בסמל שלה. בשנים 1918 - 1940 השתייכה פאידה לאסטוניה העצמאית ומקיץ 1940 עד סוף שנת 1991 הייתה אסטוניה רפובליקה בברית המועצות. בשנת 1922 מנתה אוכלוסיית פאידה 3,000 איש בקרוב, מהם 12 יהודים. עד 1934 עלה מספרם ל-18. במפקד שנערך בשנת 1935 מטעם מוסדות האוטונומיה היהודית, נרשמו שם 13 יהודים. בית עלמין יהודי ישן מן המאה ה-19 שופץ בחלקו ב-1932 בכספו של אחד מבני הקהילה. תקופת השואה - אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעקבות ההסכם בין גרמניה לברית המועצות, נכנס הצבא האדום לאסטוניה, ובקיץ 1940 הונהג שלטון סובייטי במקום. עם מתקפת גרמניה על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941, נמלטו מקצת יהודי המקום עם הסובייטים הנסוגים לעומקי ברית המועצות. היהודים שנותרו במקום נרצחו במשך הקיץ 1941 בידי הגרמנים ובידי עוזריהם האסטונים. "הרמן הארוך" כיום משמש כגלריה לאומנות, לצד הריסות הטירה. קדמת בית-העיריה מקושט בסגנון מודרני (נוסד ב-1920). כמו כן, הכנסייה הלותרנית המרכזית והמרפאה, אשר נבנתה במאה ה-18, מהווים יעד תיירותי. לפאידה שתי ערים תאומות והן: גרמניה אנאברג-בוכהולץ, גרמניה (מ־1992) ארצות הברית וסטמינסטר (אנ'), מרילנד, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא פאידה בוויקישיתוף בית התפוצות - מוזיאון העם היהודי, באתר קהילת יהודי פאידה.
מינור

האם התכוונתם ל... מינור (אלגברה ליניארית) – מינור של מטריצה מינור במוזיקה: סולם מינורי אקורד מינורי מיינור
די ולטבינה

די וֶלְטְבִּינֶה (גרמנית: Die Weltbühne, הגייה: [di ˈvɛltˌbyːnə] – "במת העולם") היה שבועון גרמני שעסק בפוליטיקה, אמנות, וכלכלה. נוסד ב-1905 והופעתו נאסרה בידי הנאצים במרץ 1933. לאחר מכן הופיע בפראג ובפריז עד קיץ 1939. השבועון נוסד שוב ב-1946 במזרח ברלין והופיע עד יולי 1993. ה"וולטבינה" נוסד בברלין ב-7 בספטמבר 1905 בידי זיגפריד יעקבזון. בתחילה נקרא "די שאובינה" (Die Schaubühne), שפירושו "הבמה", ועסק אך ורק בענייני תיאטרון. שמו של השבועון שונה ל"וולטבינה" ("במת העולם") ב-4 באפריל 1918. בימי רפובליקת ויימאר נקט העיתון קו שמאלי וליברלי. לאחר מותו של יעקבזון בדצמבר 1926, מונה קורט טוכולסקי לעורך השבועון, אך מכיוון שהדבר חייב מגורים בברלין ובאותה התקופה הדבר לא תאם את מזגו של טוכולסקי, נותר טוכולסקי כעורך בצוותא, ועריכת העיתון נמסרה לעיתונאי קרל פון אוסייצקי במאי 1927. תחת הנהגתו של אוסייצקי פרסם העיתון שורת כתבות שנויות במחלוקת, ובין היתר חשף את עובדת חימושה המחודש של גרמניה, בניגוד להסכם ורסאי, בכתבה משנת 1929, שגילתה כי בשיתוף פעולה עם ברית המועצות הולך הרייכסווהר ומקים חיל אוויר. ב-1931 הועמד אוסייצקי לדין בגין בגידה וריגול, ונשלח לשמונה עשר חודשי מאסר. בעודו בכלא הועמד לדין על פרסום מאמר של טוכולסקי שקבע כי "חיילים הם רוצחים". מאשמה זו זוכה. בשנת 1935 זכה אוסייצקי בפרס נובל לשלום בשל מאבקו לחופש הדיבור. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בסוף ינואר 1933, אסרו הנאצים על הופעת העיתון, ומהדורתו האחרונה הופיעה ב-7 במרץ 1933. השבועון המשיך להופיע בגלות תחת הכותרת "הוולטבינה החדש" (Die neue Weltbühne). לאחר מלחמת העולם השנייה שב השבועון והופיע במזרח ברלין תחת שמו הקודם. גלגול זה של השבועון החזיק מעמד עד לשנת 1993. בשיא השפעתו יצא השבועון ב-15,000 עותקים בלבד. הוא הופיע כחוברת קטנה וכרוכה באדום, והיה לפורום המרכזי לאינטלקטואלים שמאלים וסוציאליסטים במהלך תקופת רפובליקת ויימאר. יותר מ-2,600 כותבים תרמו לשבועון בין 1905 ו-1933, ובהם, בנוסף ליעקבזון, טוכולסקי ואוסייצקי, גם כותבים ידועים כאריך קסטנר, אלפרד פולגר, ארנולד צווייג, ליון פויכטוונגר, אלזה לסקר-שילר ורבים אחרים. מדיה וקבצים בנושא די ולטבינה בוויקישיתוף
מירון בלייברג

מירון בלייברג (נולד ב-9 בפברואר 1955 בחיפה) הוא מאמן כדורגל ישראלי. בלייברג החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של מכבי חיפה. לאחר שלא קיבל מעמד של ספורטאי פעיל החליט להתנדב לקורס חובלים בסיומו שירת בסטי"ל ובהמשך אף פיקד על ספינת דבור. בעת שירותו בצה"ל שיחק בנבחרת חיל הים ולאחר מכן החל לאמן כדורגל. בשנות ה-80 אימן בקבוצת הפועל קריית חיים. את קריירת האימון שלו מחוץ לישראל החל בקבוצת הנוער של מלבורן ויקטורי ולאחר מכן עלה לאמן את הקבוצה הבוגרת. לאחר מכן עבר לאמן קבוצות מליגה ה-NSL, היידלברג יונייטד, בריסביין ליונס ונורת' סטאר. במהלך עבודתו כמאמן באוסטרליה הוא גם הפך לאיש עסקים מצליח מאוד והוא כיום בעל תחנת דלק ומפעל לייצור שטיחים. בשנת 2005, עם הקמת הליגה האוסטרלית, יונדאי אוסטרליה A, הוא חתם בקבוצת קווינסלנד רואר. לאחר עונה בקווינסלנד חתם בשנת 2009 בגולד קוסט יוניטד, ועזב אותה בפברואר 2012, אחרי ויכוח עם הבעלים, עשרה ימים לפני שהתאחדות הכדורגל של אוסטרליה שללה את רישיון הקבוצה. ב-2013, הוא החל לאמן את אוקליי קנונס בליגה השנייה באוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא מירון בלייברג בוויקישיתוף מירון בלייברג, באתר WorldFootball.net מירון בלייברג, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt יעקב זיו, "מוריניו הישראלי" כובש את אוסטרליה, באתר nrg‏, 21 בספטמבר 2006 רז אמיר, ‏מירוניו: על מאמן ישראלי שמשגע את אוסטרליה, באתר ONE‏, 27 בינואר 2012
ספטמבר

ספטמבר (מלטינית September) הוא החודש התשיעי בלוח השנה הגרגוריאני. שמו של חודש זה מקורו במילה הלטינית septem, סֵפְטֶם, שפירושה "שבע", מאחר שחודש זה היה החודש השביעי בלוח השנה הרומי המקורי. לוח זה נפתח בחודש מרץ והיו בו עשרה חודשים; חודשי החורף, ינואר ופברואר, אינם נספרים מכיוון שלא התבצעה בהם כל פעילות חקלאית. בכל שנה, חודש ספטמבר מתחיל באותו יום בשבוע שבו מתחיל חודש דצמבר. באזורי חצי הכדור הצפוני, ספטמבר הוא ברובו חודש קיצי ובחלקו סתווי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, ספטמבר הוא ברובו חודש חורפי ובחלקו אביבי. בחודש ספטמבר יש 30 ימים. ספטמבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוחות הסחר

רוחות הסחר (מאנגלית: Trade wind) הן רוחות הנושבות בחלק התחתון של הטרופוספירה, בקרבת אזור קו המשווה. רוחות אלה הן הרוחות העיקריות הנושבות באזורים הטרופיים, ומקורן במשב אוויר מאזור הלחץ הגבוה שבאזור חוג הסרטן וחוג הגדי לכיוון אזורי לחץ האוויר הנמוך שבקרבת קו המשווה. רוחות אלה נושבות בחצי כדור הארץ הצפוני מכיוון צפון מזרח לדרום מערב, ובחצי כדור הארץ הדרומי מכיוון דרום מזרח לצפון מערב. רוחות אלו הן הרוחות המניעות סופות טרופיות מעל האוקיינוסים האטלנטי, השקט וההודי ומגיעות ליבשה באמריקה הצפונית, דרום מזרח אסיה ומדגסקר שבמזרח אפריקה, בהתאמה. בין קו רוחב 30° צפון לקו רוחב 30° דרום, נושבות הרוחות לעבר קו המשווה תוך יצירת אזור לחץ נמוך שבו הרוחות קלות ביותר וכמעט לא מורגשות. בקרבת קו הרוחב 30° עצמו (משני עברי קו המשווה) יורדות הרוחות מגובה רב לפני השטח. רוחות אלה יבשות בשל העובדה שמרבית הלחות באוויר זה כבר הפכה למשקעים באזור קו המשווה. מקור השם של הרוחות הוא תרגום לעברית מהשם האנגלי, שמקורו באנגלית תיכונה בה "'trade'" משמעה "מסלול" או "דרך". בשפות רבות (כמו גרמנית) הן קרויות "רוחות פאסאט" (Passat). הפורטוגזים זיהו את חשיבותן של רוחות הסחר לניווט באוקיינוס האטלנטי כבר במאה ה-15. הם למדו, שכדי להגיע לדרום אפריקה, הם צריכים להיכנס עמוק לתוך האוקיינוס, לכיוון ברזיל ובאזור קו הרוחב 30° דרום לפנות שוב מזרחה. השיט לאורך חופי אפריקה דרומה משמעותו במעלה הרוח בחצי הכדור הדרומי. באוקיינוס השקט, הייתה הסירקולציה המלאה, שכוללת רוחות סחר מזרחיות ורוחות מערביות צפוניות יותר בלתי ידועה לאירופאים, עד למסעו של הספרדי אנדרס דה אורדאנטה ב-1565. רב חובל של ספינה יתור אחר מסלול שבו הרוחות צפויות לנשוב בכיוון השיוט. בזמן עידן המפרש, גרמו דפוסי רוח יציבים לנגישות לנקודות מסוימות להיות בעייתית או נוחה, ועל כן דפוסי הרוח היו גורם מרכזי בעיצוב האימפריות האירופאיות, ובעיצוב הפוליטיקה הגאוגרפית המודרנית. לדוגמה, ספינות הגליאון של מנילה כלל לא יכלו לשוט ישירות נגד הרוח. במאה ה-18, חשיבותן של רוחות הסחר "Trade" לצי הסחר האנגלי לחציית האוקיינוס האטלנטי, הובילו אטימולוגים ואת הציבור לזהות את המושג סחר עם השימוש שעושים בו כיום "סחר חוץ". בין השנים 1847 ל-1849, אסף מת'יו פונטיין מורי מספיק נתונים כדי להפיק מפות זרמים ורוחות של אוקיינוסי העולם. המילה הצרפתית, המשמשת כשם נקבי, "אַלִיזֶה" (Alizé or Alizée) משמעה רוחות סחר, לדוגמה: אליזה קורנה ואָליזה ז'קוטֶה. רוחות הסחר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו (Age of Sail)