laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון טולסון

ג'ון ג'. טולסון השלישי (באנגלית;John J. Tolson ‏ 22 באוקטובר 1915 - 2 בדצמבר 1991) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה במלחמת וייטנאם. טולסון נולד וגדל בעיירה ניו-ברן בצפון קרולינה. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ובשנת 1937 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ושירת בחיל הרגלים. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד ומטה ברגימנט המוצנח ה-503. טולסון לקח חלק בכל פעולות הרגימנט ובכלל זה הצניחה בקוריג'ידור. הוא עוטר על שירותו בכוכב הכסף, כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, מדליית האוויר ולב הארגמן. לאחר המלחמה הוסמך כטייס מסוקים ומטוסים ולחם במלחמת קוריאה. בהמשך הוצב טולסון כאחראי על פיתוח דוקטרינה לכוחות יבילי אוויר. בשנים 1967–1969 שימש טולסון כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה והוביל את אנשיה במלחמת וייטנאם. בין היתר, לאחר פרוץ מתקפת הטט פיקד טולסון על כוחות הדיוויזיה במבצע פגסוס להסרת המצור מעל בסיס הנחתים בקה סאן. על פועלו במלחמה עוטר בצלב השירות המצוין. לאחר המלחמה שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18, כמפקד פורט ליברטי וכסגן מפקד הפיקוד הקונטיננטלי (CONARC). בשנת 1973 פרש לגמלאות. ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972. מדיה וקבצים בנושא ג'ון טולסון בוויקישיתוף ג'ון טולסון, פגסוס - הקרב על קא סאן: מבצע משולב בויאט-נאם, מערכות 226, נובמבר 1972, עמודים 2-8. ג'ון טולסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמוד 352. John Jarvis Tolson, III John J. Tolson III, אתר בוגרי ווסט פוינט טל טובי, הגאואסטרטגיה במאה ה21: היווצרותה של פרדיגמה חדשה, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה - אוניברסיטת חיפה, 2007, עמודים 39-41. אורי דרומי, בוקר טוב, וייטנאם, באתר הארץ, 5 במאי 2004.
ליובשיבקה

ליובשיבקה (באוקראינית: Любашівка; ברוסית: Любашёвка, ליובשיובקה) היא עיירה במחוז אודסה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נוסד במאה ה-18, ובתחילת המאה ה-20 נבנתה בו תחנת רכבת. בשנת 1957 הוענקו ליישוב זכויות עירוניות. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-670 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל ביישוב בית ספר יידי. ב-4 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר נכלל באזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה. בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב במחנה שהוקם בכפר הסמוך גבוזדווקה, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה. בשל הרעב והמחלות במחנה, מתו רבים מיושביו. בסוף 1941 נרצחו במחנה זה 395 יהודים. אלכסנדרה לוזה ואובידיו קראנגה, ליובשבקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 702–703), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ליובשיבקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליובשיבקה ליובשווקה (Lyubashevka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
ליטין

ליטין (באוקראינית: Літин; בפולנית: Lityn) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ליטין נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1566 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-4,000 יהודים, כמחצית מתושביה. במאי 1919 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נרצחו כ-180 יהודים. גם בשנים הבאות ידעו יהודי העיירה מקרי רצח ואונס המוניים. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה ממלכתית יהודית ובית ספר יידי. ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים וההונגרים, ואלו החלו להתעמר ביהודיה, בסיוע אוקראינים מקומיים. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר והגבלות על סחר במזון. בד בבד רצחו הגרמנים עשרות גברים יהודים בעיירה שלא היו כשירים לעבודות כפייה. בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה במחנה צבאי סמוך, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ושם נרצחו בירי כ-2,000 מהם. כ-300 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם שהושארו בחיים רוכזו בגטו קטן בעיירה, בו הוצאו להורג תוך זמן קצר כמאה יהודים, ובמקביל הגיעו אליו יהודים נוספים. ב-11 ביוני 1942 רצחו הגרמנים והאוקראינים 167 ילדים, קשישים ונשים מהגטו. ב-13 בספטמבר 1943 רצחו הגרמנים את כ-130 היהודים שנותרו בגטו. מדיה וקבצים בנושא ליטין בוויקישיתוף ליטין (Litin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלברט קגנוביץ', ליטין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1542–1543), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) א. ד. ליכטמאן, בפרוע פרעות בישראל (קיצור קורות הקהלה היהודית בליטין, מאי 1919 - פברואר 1921), דבר, 8 באוגוסט 1929.
בית דירות (בריטניה)

בית דירות (באנגלית: Tenement house) מתייחס לרוב לבניינים רב-משפחתיים שנבנו בסטנדרטי בנייה מתחת למקובל ומאוכלסים בדרך כלל על ידי אוכלוסיות חלשות. בסקוטלנד, המונח שמר על פירושו המקורי ומתייחס לבניינים רבי תפוסה מכל סוג שהוא. באזורים מסוימים באנגליה, בעיקר בדבון ובקורנוול, מתייחס לרוב למבנה או אגף אחורי של בית מדורג. Bauman, John F. "Introduction: The Eternal War on the Slums," From Tenements to the Taylor Homes: In Search of an Urban Housing Policy in Twentieth-Century America, ed. John F. Bauman, Roger Biles, and Kristin M. Szylvian, University Park: Pennsylvania State University, 2000, ISBN 0-271-02012-1, pp. 1–17 Elkins, T. H. with Hofmeister, B. Berlin: The Spatial Structure of a Divided City, London/New York: Methuen, 1988, ISBN 0-416-92220-1 Girouard, Mark. Cities and People: A Social and Architectural History, New Haven, Connecticut/London: Yale University, 1985, ISBN 978-0-300-03502-5 Huchzermeyer, Marie. Tenement cities: from 19th century Berlin to 21st century Nairobi (Africa World Press, 2011) Kearns, Kevin C. Dublin Tenement Life: An Oral History of the Dublin Slums (Gill & Macmillan Ltd, 2006) Lubove, Roy. The progressives and the slums: Tenement house reform in New York City, 1890-1917 (University of Pittsburgh Press, 1963) Plunz, Richard A. "On the Uses and Abuses of Air: Perfecting the New York Tenement, 1850–1901," Berlin/New York: Like and Unlike: Essays on Architecture and Art from 1870 to the Present, ed. Josef Paul Kleihues and Christina Rathgeber, New York: Rizzoli, 1993, ISBN 0-8478-1657-5, pp. 159–79. Worbs, Dietrich. "The Berlin Mietskaserne and Its Reforms," Berlin/New York, pp. 144–57. Worsdall, Frank. The tenement: a way of life: a social, historical and architectural study of housing in Glasgow (W. and R. Chambers, 1979) מדיה וקבצים בנושא בית דירות בוויקישיתוף בתי דירות (ירודות), דף שער בספרייה הלאומית Shorter Oxford English Dictionary, 6th ed. Oxford: Oxford University, 2007, ISBN 0199206872, p. 3804.
ליפסקו

ליפסקו (בפולנית: Lipsko; ידועה גם כליפסק) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, על גדות נהר קרנפיאנקה (Krępianka), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. ליפסקו נזכרת לראשונה בשנת 1589 כיישוב בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1613 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1868, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בהמשך. מבחינה מנהלית העיר מהווה מרכז של נפה שכוללת 6 מועצות אזוריות: ליפסקו, שיינו, צ'פיילוב, סולץ שעל הוויסלה, ז'שנוב וקסצה. בעיר פעל האדמו"ר החסידי רבי יהודה פסח מליפסק. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שרפו את בית הכנסת המקומי, עם כ-60 יהודים בתוכו, תוך העלאה באש של בתי יהודים ביישוב. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה שהוקם ביישוב. ב-12 במאי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. גטו זה הפך לסגור בדצמבר 1941, ובראש היודנרט שמונה בו הועמד איציק ויצמן. ב-17 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וכל יושביו הועברו לגטו טרלוב, ממנו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא ליפסקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליפסקו (בפולנית) ליפסקו (Lipsko), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ליפסקו", באתר השטעטל הווירטואלי שטפן לנשטדט (גר'), ליפסקו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 254–255), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
נארכוס

נארכוס (ביוונית: Νέαρχος, בלטינית: Nearchus;‏ 360 לפנה"ס לערך - 300 לפנה"ס ) היה אציל מוקדוני ממוצא כרתי ששימש כאחד מקציניו של אלכסנדר הגדול וכמפקד הצי שלו. הידיעות על משפחתו וראשית חייו של נארכוס מעטות מאוד. ידוע ששם אביו היה אנדרוטימוס וכי נארכוס היה אחד מחברי הילדות של אלכסנדר. בשלב מסוים אביו של אלכסנדר, פיליפוס השני, גירש את נארכוס, יחד עם מספר חברים אחרים של בנו ממוקדון. מאוחר יותר הוחזר נארכוס על ידי אלכסנדר למוקדון. בשנת 334 לפנה"ס הוא מונה למושל מחוזות ליקיה ופמפיליה בדרום מערב אסיה הקטנה, משרה בה החזיק עד שנת 329 לפנה"ס. לאחר שסיים את תפקידו יצא נארכוס עם תגבורת לעבר צבאו של אלכסנדר. הוא נפגש עם מלכו באזור באקטריה בסביבות 327 לפנה"ס. בשנת 326 לפנה"ס מונה נארכוס למפקד הצי של אלכסנדר, ופיקד על הספינות שהעבירו חיילים אל שפך הנהר הידספס בחוף האוקיינוס ההודי. בקיץ 325 לפנה"ס החל הצבא המוקדוני לנוע בחזרה לפרס. אלכסנדר נע בראש מרבית הצבא מערבה דרך מדבר גדורזיה, בעוד נארכוס, כמפקד הצי, נצטווה לערוך הפלגת חקר בנתיב הים שבין שפך נהר האינדוס ובין שפך נהר פרת במערב המפרץ הפרסי. נארכוס התקדם במקביל לחוף של גדרוזיה, קרמניה ופרסיס. שלושה חודשים לאחר שיצא למסעו נפגשו הצי והכוחות היבשתיים בקרמניה, ואלכסנדר הורה לו להמשיך במסעו. מקרמניה הוא הגיע לשפך נהר הפרת ומשם המשיך, בסופו של דבר, לעיר בבל שם התאחד עם אלכסנדר. פלוטרכוס מספר כי נארכוס שהה לצדו של אלכסנדר בימיו האחרונים, כשזה כבר קדח במחלה שתקפה אותו. השניים דנו בין השאר על מסעו של נארכוס באוקיינוס ההודי ועל רשמיו ממסע זה. לאחר מות אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס ועם התלקחות מלחמות הדיאדוכים, הצטרף נארכוס למחנה אנטיגונוס מונופתלמוס. נארכוס מוזכר בפעם האחרונה במקורות בשנת 312 לפנה"ס כאחד מיועציו של דמטריוס פוליורקטס, בנו של אנטיגונוס. בשנה זו נחל דמטריוס תבוסה מידי סלאוקוס הראשון ותלמי הראשון בקרב שנערך בסביבות עזה. היסטוריונים אחדים מניחים בשל כך[דרוש מקור], כי נארכוס נהרג בקרב זה ולכן אינו נזכר יותר. מסע נארכוס לאורך חופי צפון האוקיינוס ההודי הביא בפעם הראשונה עדויות על אזור שלא היה ידוע עד אז לעולם ההלניסטי. נארכוס תיעד את רשמי המסע בזכרונותיו, שלא שרדו, אך שימשו כבסיס לכתביהם של אריאנוס וסטראבון על הודו ואסיה. פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון, תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי, ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א (1971). .John Hazel, Who's Who in the Greek World, London, Taylor & Francis Group, 2002 מדיה וקבצים בנושא נארכוס בוויקישיתוף נארכוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פלוטרכוס, אלכסנדרוס, י'. פלוטרכוס, אלכסנדרוס, סו. פלוטרכוס, אלכסנדרוס, סח. פלוטרכוס, אלכסנדרוס, עו. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל האי מאן

דגל האי מאן מורכב מטריסקל - שלוש הרגלים של סמל האי מאן, במרכזו של דגל אדום. הרגלים מחוברות בירך ומכופפות בברך. כדי שהאצבעות יצביעו לכיוון השעון בשני צידי הדגל, משתמשים בסמל דו-צדדי. הטריסקל הוא גרסה של סמל שמש או צלב קרס ששימש תרבויות עתיקות. הדגל דומה בצורתו לדגל סיציליה. סמל האי מאן מדיה וקבצים בנושא דגל האי מאן בוויקישיתוף האי מאן, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל האי מאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאסק

לאסק (בפולנית: Łask) היא עיירה בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לאסק נזכרת לראשונה בשנת 1356, ובשנת 1422 הוענקו לה זכויות עיר בידי מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית. בשנת 1903 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל, ונבנו בה מפעלי תעשייה. ערך מורחב – קהילת יהודי לאסק בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-4,000 יהודים, מתוך כ-4,900 תושבים, והתקיימה בה פעילות של החוגים הציוניים ושל אגודת ישראל, שהפעילו במקום בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב. הגרמנים כבשו את העיירה בתחילת ספטמבר 1939, ומיד חיללו את בית הכנסת בה, תוך שוד של רכוש יהודי היישוב, וחטיפתם לעבודות כפייה. במהלך שנת 1940 רוכזו 3,467 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בשנת 1941 הובאו אליו מאות יהודים נוספים מהסביבה. בד בבד הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי הישן בעיירה, וריצפו במצבותיו את מדרכות העיירה. בזמן פעילות הגטו שולחו יושביו למחנות עבודה שונים, והתקיימו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שהפרו את איסורי הגרמנים. ב-24 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו כל החולים, וכל יתר היהודים רוכזו בכנסייה מחוץ לעיירה, והוחזקו בה שלושה ימים בצפיפות רבה. לאחר סלקציה הועברו כ-760 יהודים לגטו לודז', וכ-3,500 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה חלמנו. בהמשך, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה, ורצחו את כל מי שנמצאו. מדיה וקבצים בנושא לאסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאסק ספר יזכור לקהילת לאסק, בספריית העיר ניו יורק לאסק באתר מרכז מורשת יהדות פולין לסק (Łask), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם פנחס זליג גליקסמן, עיר לסק וחכמיה, באתר היברובוקס "לאסק", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין, לאסק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 72–74), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לאסק (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
הרפובליקה העממית הרומנית

הרפובליקה העממית הרומנית (ברומנית: Republica Populară Română) הוא השם שניתן על ידי השלטונות המוסמכים לממלכת רומניה לאחר הדחתו של מיכאי הראשון, מלך רומניה, ב-30 בדצמבר 1947. השם הזה נשאר בתוקף עד 1965, כאשר שם המדינה שונה לרפובליקה הסוציאליסטית רומניה. תקופת קיומה של רומניה תחת שם זה מקבילה לתקופת שלטונו של גאורגה גאורגיו-דז'. כתיב שם המדינה השתנה ב-1954 ל-"Republica Populară Romînă", בהתאם לשינוי בכללי הכתיב הרומני וב-1963 שונה בחזרה מאותן סיבות. מהכרזת הרפובליקה ועד 1953 ההמנון הרשמי היה Zdrobite cătușe (אזיקים מנופצים) ולאחר מכן Te slăvim, Românie (אנו מהללים אותך, רומניה). ב-4 בפברואר 1948 הרפובליקה העממית הרומנית חתמה עם ברית המועצות על ברית ידידות, שיתוף פעולה וסיוע בשם Tratat de prietenie, colaborare şi asistenţă mutuală dintre Uniunea Republicilor Sovietice Socialiste şi Republica Populară Română. הברית מנוסחת נגד האפשרות שגרמניה ובנות בריתה העתידיות עלולות לתקוף את רומניה או את ברית המועצות. ב-13 באפריל 1948 פורסמה חוקת רומניה 1948, חוקה המבוססת על חוקת רומניה 1923 עם תיקונים ושינויים ברוח חוקת ברית המועצות (1936). הרפובליקה העממית הרומנית שינתה מיד את דגל רומניה וחזרה ושינתה אותו פעמיים נוספות. דגל רומניה בין ינואר למרץ 1948. דגל רומניה בין 1948 ל-1952. דגל רומניה בין 1952 ל-1965. TRATAT din 4 februarie 1948 de prietenie, colaborare si asistenta intre Republica Populara Romana si Uniunea Republicilor Socialiste Sovietice (ברומנית)
קיריל פטרנקו

קיריל גארִיֶיביץ פֶּטרֶנקו (ברוסית: Кирилл Гарриевич Петренко; נולד ב-11 בפברואר 1972) הוא מנצח יהודי-רוסי המשמש בתפקיד המנצח הראשי של הפילהרמונית של ברלין. פטרנקו נולד באומסק, ברית המועצות. לימודי המוזיקה שלו החלו בעיר הולדתו ונמשכו באוסטריה כאשר עבר לשם עם משפחתו בשנת 1990. בילדותו למד נגינה בפסנתר והופיע לראשונה בפומבי בהיותו בן 11 כפסנתרן עם התזמורת הסימפונית של אומסק. הוא ניצח לראשונה על אופרה ב"הבה ונעשה אופרה" מאת בנג'מין בריטן, ובעקבותיה התמנה לקפלמייסטר בפולקסאופר של וינה בעונת 1997 - 1998. ב-1999 התמנה למנהל המוזיקלי בבית האופרה של מיינינגן, משרה בה כיהן עד 2002. מינוי זה הציב אותו כמנהל המוזיקלי הצעיר ביותר של בית אופרה בגרמניה בכל הזמנים. לאחר מכן כיהן במשך חמש שנים כמנהל מוזיקלי של הקומישה אופר בברלין (2007-2002). בשנת 2013 התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית של בוואריה ובכהונתו זו המשיך עד עונת 2019–2020. במשך השנים ניצח בבתי אופרה מן החשובים בעולם, בהם המטרופוליטן אופרה בניו יורק, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, האופרה של וינה, גראן תיאטרו ליסאו בברצלונה, האופרה של ליון, האופרה בסטיל בפריז, האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, האופרה של דרזדן, והאופרה של פרנקפורט. פטרנקו הרבה לנצח גם בפסטיבלי מוזיקה באירופה, בהם מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, פסטיבל קלאנבוגן בווינה, פסטיבל אדינבורו ופסטיבל ונציה. כמו כן ניצח על תזמורות חשובות, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הממלכתית של בוואריה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת קליבלנד, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. מדיה וקבצים בנושא קיריל פטרנקו בוויקישיתוף קיריל פטרנקו, באתר ספוטיפיי קיריל פטרנקו, באתר AllMusic (באנגלית) קיריל פטרנקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קיריל פטרנקו, באתר Discogs (באנגלית) חגי חיטרון, "הכריזמה של פטרנקו", באתר הארץ, 29 באוקטובר 2015 איתמר זהר, קיריל פטרנקו נבחר למנצח הבא של התזמורת הפילהרמונית של ברלין, באתר הארץ, 22 ביוני 2015
מריה פלדמן

מריה פלדמן היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית. פלדמן גדלה בברית המועצות, שם גם נהרג אביה, כלכלן במקצועו, כשהייתה בת 17. היא עלתה לישראל ולמדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כיום היא גרה בניו יורק ונשואה לאסף פלדמן יש להם שני ילדים. במהלך השנים הפיקה מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. תחילה עבדה עם המפיק אורי סבג בחברה "פרלייט", לאחר מכן עם אסף אמיר בחברת "נורמה הפקות", שם שימשה כמפיקה שותפה של הסרטים "הדקדוק הפנימי" ו"בין השמשות" ושל הסרט "הזמן הוורוד". בשנת 2010 שימשה כמפיקת הסדרה "מגדלים באוויר", ששודרה בערוץ 10. בהמשך הקימה את "טנדר הפקות" עם ליאת בנאסולי. בין השנים 2012–2014 הפיקה את הסדרה הקומית "הפרלמנט". בשנת 2015 הפיקה את הסדרה "פאודה". באותה שנה הפיקה עם ליאת בנאסולי ויצרה יחד עם עמית כהן, את הסדרה "כפולים". הסדרה נמכרה לערוצי פוקס בינלאומיים לשידור במדינות שונות ולהפקת גרסה אמריקאית. ב-2016 הקימה את "מאשה" - חברת הפקה שמפיקה סדרות בינלאומיות. בין היתר את "אבסנטיה" עבור סוני ואמזון פריים, עונה שנייה של "כפולים" אותה גם יצרה עם ליאורה קמיניצקי ו"שטח הפקר" - קו-פרודוקציה עם צרפת וארצות הברית. מריה פלדמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מריה פלדמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארנון שוורצמן, "הסדרה משחקת עם הרעיון שכולנו חלק מהמנגנון הביטחוני של ישראל", באתר mako‏, 15 בנובמבר 2018 FOX International Channels and Keshet International Strike Global Rights Deal for False Flag, אתר ערוצי פוקס בינלאומיים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שדרן קווים

שדרן קווים הוא חבר בצוות השידור של תחרויות ספורט שתפקידו לדווח על המתרחש בקרבת ספסלי הקבוצות המתחרות, בענפי ספורט מסוימים, ובקרבת הצוות המקצועי והמאמנים במהלך המשחק. בענפי ספורט נוספים מוצב שדרן הקווים קרוב יותר לתחרות עצמה ומספק נקודת מבט קרובה יותר למתרחש. מספרן של הנשים הממלאות תפקיד זה גבוה ביחס למספרן הכולל במשרות אחרות בתקשורת הספורט. שדרן הקווים בשידורי ענפי הספורט הפופולריים, הכדורגל והכדורסל, מצטרף לצוות השידור ברוב המשחקים המשודרים בטלוויזיה ולעיתים גם למשחקים המשודרים ברדיו. לצוות שידור עשוי להצטרף שדרן קווים אחד המסקר את ספסלי שתי הקבוצות או שני שדרנים, אחד לכל קבוצה. שדרן הקווים משתלב בשידור כבר מפתיחתו כשתפקידו העיקרי להעביר סקירה קצרה על אשר נעשה בקבוצה מאז משחקה האחרון ועל הכנותיה לקראת המשחק המשודר ולהגיש את הרכבי הקבוצות. מרגע פתיחת המשחק נמצא שדרן הקווים סמוך לספסלי הקבוצות ומדווח, ביוזמתו או לבקשת שדרן המשחק, על תגובות הצוות המקצועי של הקבוצה או ספסל המחליפים לאירועים בולטים במשחק, על הוראות שהעביר המאמן לשחקניו במהלך המשחק (בכדורסל, גם במהלך פסק זמן) או במחציתו בחדר ההלבשה ועל אירועים חריגים נוספים. בדיווחים שבמהלך המשחק שדרן הקווים אינו מצולם וקולו נשמע על רקע שידור המשחק. בתום המשחק ובשידורים מסוימים גם במחציתו מראיין שדרן הקווים בקצרה נציג מהקבוצות, שחקן או מאמן. עבודתו של שדרן הקווים אינה מסתכמת בדיווח קצר וענייני בלבד, למשל על ההרכב, על חילופים או על תוספת זמן, אלא נדרשת ממנו עבודה עיתונאית לכל דבר: מצופה ממנו לזהות מקרים חריגים הראויים לדיווח, חילופי דברים פיקנטיים שעשויים לעניין את הצופה או המאזין ולשאול שאלות מאתגרות בראיונות שהוא עורך. על כן, עליו להיות מעורה בנעשה בקבוצה שאותה הוא מסקר מעבר לפרטי המידע הבסיסיים על סגל השחקנים והצוות המקצועי. הראיונות שעורך שדרן הקווים לאחר המשחק עשויים להיות מלאי אמוציות בשל סמיכותם לתום ההתמודדות ושאלותיהם עשויות לעורר כעס בקרב המרואיינים. על כן, קורה לא אחת שהמרואיין עונה בבוטות או בסרקזם, או אף עוזב את הריאיון לפני שהסתיים. תפקיד שדרן הקווים מהווה פעמים רבות "מקפצה" לתפקיד כתב או שדרן ראשי, ולעיתים ממלאים אותו כתפקיד נוסף כתבים פעילים. עם עיתונאי הספורט הישראלים שמילאו תפקיד זה בראשית הקריירה נמנים בין היתר שרון פרי שמונתה למגישת התוכנית "שירים ושערים" שני עשורים לאחר שמילאה בה את תפקיד שדרנית הקווים, שרון דוידוביץ' אופירה אסייג, לילך סונין, אורלי אלקלעי, מיכל גרונדלנד, ציון נאנוס וגאולה אבן. על פי חוקת הכדורגל טרם עידן ה-VAR, החלטתו של שופט המשחק היא הקובעת גם אם טעה ואסור לו להיעזר בצילומי הטלוויזיה. למרות זאת, במספר מקרים ניצלו גורמים מטעם אחת הקבוצות או אחד מחברי צוות השיפוט את המידע המצוי בידיו של שדרן הקווים, המעורב בשידור המשחק ומוזן באמצעות אוזניות במידע המתקבל מהילוכים חוזרים, כדי להפוך את החלטת השופט על פיה. שדרן ספורט מדיה וקבצים בנושא שדרן קווים בוויקישיתוף אלון עידן, שדרי הקווים הנודניקים: קווים לדמותם, באתר הארץ, 2 בפברואר 2014 רז שכניק, מעבר לקווים, מוסף 7 לילות, 4 במרץ 2016 אביתר לנג ותומר לוי, אלי כהן: המשחק שלנו נפגע בגלל ששדר טלוויזיה התערב, באתר nrg‏, 26 בנובמבר 2006
רודיניה

בגאולוגיה, רודיניה (מרוסית "Родить", כלומר 'ללדת' או "Родина", 'המולדת') הוא שמה של יבשת-על קדומה שנוצרה והתפרקה בנאופרוטרוזואיקון, כך על פי תאוריית נדידת היבשות של אלפרד וגנר. רודיניה נוצרה ככל הנראה לפני כמיליארד שנים וכללה את כל השטח היבשתי של כדור הארץ. הדעה המקובלת היא שהיבשת התפרקה לשמונה יבשות לפני כ-750 מיליון שנה. למרות שאין הסכמה נרחבת בין הפלאוגאוגרפים על הפרטים, יש הסכמה כללית שהקראטונים היבשתיים מהם הורכבה רודיניה התרכזו סביב לאורנטיה (פרוטו אמריקה הצפונית) בליבתה של רודיניה. החוף המזרחי של לאורנטיה היה בסמוך לחוף המערבי של דרום אמריקה. אוסטרליה, יחד עם אנטארקטיקה, נשענו על החוף המערבי של לאורנטיה. תנועת היבשות לפני יצירת רודיניה אינה ברורה. עם זאת, תנועת גושי היבשות מאז התפרקותה של רודיניה מוסכמת ומובנת יחסית ונחקרת על ידי גאוגרפים וגאולוגים. שמונה היבשות שהרכיבו את רודיניה התחברו מאוחר יותר כדי ליצור את יבשת העל פנוטיה, ומאוחר יותר, פעם נוספת, כדי ליצור את פנגיאה. טקטוניקת הלוחות ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עשרה שקלים חדשים (מטבע)

עשרה שקלים חדשים הוא המטבע בעל הערך הגבוה ביותר בסדרת השקל החדש. המטבע הונפק לראשונה בישראל בשנת ה'תשנ"ה (1995), וזאת לאחר ששטר כסף בשווי זה הונפק משנת ה'תשמ"ה (1985) עם המעבר משקל ישן לשקל החדש. השטר מסדרה א' של השקל החדש, הזהה בעיצובו לשטר בערך של 10,000 שקלים שעיצב אשר קלדרון, נשא את דיוקנה של ראש ממשלת ישראל הרביעית, גולדה מאיר. בחזית השטר, לצד דיוקנה של מאיר, הופיע עץ מסוגנן שענפיו שלובים, כאשר ברקע מנורת שבעת הקנים והמילים "שלח את עמי" באותיות זעירות. בגב השטר תמונתה של גולדה מאיר בתוך קהל מול בית הכנסת הכוראלי במוסקבה, לאחר שהגיעה לשם בתור שגרירת ישראל, עם המלים "שלח את עמי", הפעם הן באותיות גדולות והן באותיות זעירות. הצבע השליט בשטר הוא כתום, ומידותיו הן 13.8 ס"מ אורך על 7.6 ס"מ רוחב. מעוין בצד הפנים מימין למעלה הופיע כסימן ללקויי ראייה. לאחר יציאת השטר מן המחזור הונפק ב-7 בפברואר 1995 מטבע דו-מתכתי, לראשונה בישראל, בשווי עשרה שקלים חדשים, שטבעתו החיצונית עשויה מפלדה מצופה בניקל ואילו מרכזו עשוי ארד מצופה באורייט. מסתו של המטבע 7 גרם, עוביו 2.2 מ"מ וקוטרו 23 מ"מ, כאשר מרכזו הזהוב בקוטר 16 מ"מ. שולי המטבע מחורצים. על פי נתוני החברה הישראלית למדליות ולמטבעות, הוטבעו 28,224,000 מטבעות. בצד הנושא של המטבע, אשר עוצב על ידי ראובן נוטלס, מוטבע דקל מניב תמרים, שלמרגלותיו שני סלים קלועים ובתוכם תמרים. משמאל לדקל, על פני הטבעת, מופיע סמל מדינת ישראל, ובמחצית הימנית של הטבעת מופיע הכיתוב "לגאלת ציון" בכתב העברי הקדום ובכתב עברי בן ימינו. לאורך מחצית ההיקף הימני של העיגול הפנימי מוטבעות פנינים, ואילו מצד שמאל המטבע מחורץ לאורכו באופן חלקי. מקורו של עיצוב צד הנושא הוא במטבע עברי קדום משנת 69 לספירה - השנה הרביעית למלחמת היהודים ברומאים לפני חורבן בית המקדש השני. בצד הערך מוטבע ערך המטבע – "10 שקלים חדשים" – בעברית, בערבית ובאנגלית. מימין לערך, בהיקף המטבע, מופיע שם המדינה בעברית, בערבית ובאנגלית, וכן שנת ההטבעה העברית. על הטבעת משמאל אשכול תמרים, וכן חריצים, הדומים לחריצים המופיעים על צד הנושא. בשנת 1995 הוטבע דיוקנה של ראש הממשלה גולדה מאיר על צד הנושא לפי עיצובו של גבי נוימן. בחודש יוני 2023 דווח על הימצאות מטבעות עשרה שקלים, עם טעות הטבעה מסוג "שבר ברשומה". מדיה וקבצים בנושא עשרה שקלים חדשים בוויקישיתוף בלומנטל, איתי (2018-07-01). "מטבע ברונזה משנת 69 לספירה התגלה בעיר דוד". Ynet. נבדק ב-2024-10-01. מטבע 10 שקלים ששווה 130 שקל? בדקו בארנק שלכם, באתר אייס, 29 ביוני 2023