laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף קיסטר

יוסף (יוסי) קיסטר (נולד ב-15 באוגוסט 1944) הוא חוקר תולדות כוח המגן העברי בתקופת המנדט והארגונים: אצ"ל ולח"י ועורך. עמד בראש מוזיאוני האצ"ל במשרד הביטחון. נולד בתל אביב. למד ב"תיכון גאולה" וב"תיכון ריאלי טכני מונטיפיורי" בתל אביב. שירת בגדוד 12 "ברק" בחטיבת גולני בצה"ל. בוגר ומוסמך של אוניברסיטת תל אביב בחוגים היסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל. שימש כמורה להיסטוריה ב"כפר הנוער ע"ש יוהנה ז'בוטינסקי" בבאר יעקב בשנים 1972-1971, 1975-1974. היה שליח מטעם "מחלקת הנוער והחלוץ" של הסוכנות היהודית בצרפת ובלגיה בשנים 1973–1974. כיהן כמנהל מדור בתי הספר של עיריית ראשון לציון, מזכיר התחנה הפסיכולוגית העירונית ומנהל היחידה לחינוך מבוגרים בשנים 1975‏-1978, ודובר ועורך "תכלת-לבן", ביטאון סיעת תכלת לבן (הליכוד) בהסתדרות הכללית בשנים 1978‏- 1982. התמנה כמנהל מוזיאון ז'בוטינסקי בשנים 1982‏-1992, מנהל מוזיאון האצ"ל בתש"ח ע"ש עמיחי פאגלין בשנים 1992‏-1994, מנהל מוזיאון האצ"ל בשנים 1994‏-2011, והחל משנת 1998 ניהל את שני המוזיאונים של האצ"ל במשרד הביטחון. משנת 2011 עובד במחקר במכון ז'בוטינסקי בתל אביב. פרסם מאמרים וספרים בנושאי התמחותו. הוא ערך את העיתונים: "ידיעות ראשוניות", ביטאון עיריית ראשון לציון (1976–1978), "תכלת לבן", ביטאון סיעת תכלת לבן (הליכוד) בהסתדרות הכללית, "בארץ ישראל" - ירחון הליכוד (1985‏- 1989), ו"קירות מדברים", ביטאון יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. הוא יושב ראש מועצת מערכת כתב העת "האומה", בו פרסם מאמרים רבים. יוסף קיסטר, האצ"ל : הארגון הצבאי הלאומי בארץ-ישראל, יחידת המוזאונים, משרד הביטחון, 1994, 1998. יוסף קיסטר, נאמנים לדגל : של הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל. תל אביב : הוצאת ברית חיילי הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל, תשע"ו 2016. יוסף קיסטר (עורך), נתן פנץ : כדורגלן, לוחם ואדם, תל אביב: המרכז למורשת ירושלים ע"ש זאב ז'בוטינסקי, 2002. יוסף קיסטר (עורך), גבורה ביום עברה: לקחים מהשואה, תל אביב: היקב מועדון לתרבות לאומית, תשמ"ה-1985. יוסף קיסטר (עורך), נחמיה בן-תור, מאופל מחתרת : רומן, תל אביב: המרכז למורשת ירושלים ע"ש זאב ז'בוטינסקי, 2002. יוסף קיסטר (עורך), יוחנן בדר, אסופת מאמרים, תל אביב: המרכז למורשת ירושלים ע"ש זאב ז'בוטינסקי, 2006. יוסף קיסטר (עורך), אנדרטת גן השלושה, פרדס חנה-כרכור, תשנ"ט-1999. יוסף קיסטר (עורך), מדם גדעון נזרעתי, (ספר שהוצא לזכרו של ברוך גלעדי), 1995 מאמרים גיבורים ולא קדושים, בתוך: יוסף אחימאיר (עורך), אב"א אחימאיר והציונות המהפכנית : קובץ מאמרים, תל אביב ורמת גן: מכון ז'בוטינסקי ובית אבא, תשע"ג-2012, עמ' 105-77. יוסף קיסטר, מבוא: לך השיר - החולם והלוחם, בתוך: זאב ז'בוטינסקי, אילן מצל בגיא : זאב ז’בוטינסקי ושירתו, (הקדמה: דן מירון), תל אביב: מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי, 2005. רשימת המאמרים של יוסף קיסטר באתר רמב"י יוסף קיסטר (1944-), דף שער בספרייה הלאומית
סאווראן

סאווראן (באוקראינית וברוסית: Саврань) היא עיירה בדרום מערב אוקראינה, במחוז אודסה, כ-200 קילומטר צפונית לעיר אודסה. בעיירה 6,342 תושבים (נכון לשנת 2017). מוצאה של חסידות סאווראן הוא מעיירה זו, שהתקיימה בה בעבר קהילה יהודית משמעותית: במפקד של 1900 נמנו בה 3,918 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,400 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנת 1920 נערכו בעיירה מספר פוגרומים, בהם נרצחו יהודים. ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובחודש ספטמבר שלאחר מכן הועברה לתחום טרנסניסטריה הרומנית. בחודש נובמבר שלאחר מכן, גורשו יהודי העיירה למחנה עבודה במחוז ויניצה, שם רבים מהם נספו. כ-150 יהודים ששבו לעיירה רוכזו בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים, ואשר מעת לעת נכנסו לשטחו אוקראינים, והתעללו ביושביו. עם שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-27 במרץ 1944 נותרו בסאווראן יהודים בודדים. אובידיו קראנגה, סאווראן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 754–756), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא סאווראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאווראן סוורן (Savran), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוקמפה

אוקמפה הוא כוכב לכת בדיוני המשמש כוכב הבית של האוקמפה, גזע בדיוני של דמויי-אדם הדומים לאלפים, ביקום של סדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". במקור, האוקמפה היה גזע של שוכנים על פני הקרקע, והמין הדומיננטי על עולם הבית שלהם. הם הפגינו כוחות נפשיים פנומנליים, הרבה מעבר לכל גזע דומה בקאנון של "מסע בין כוכבים". היכולות המנטליות שלהם קוזזו, עם זאת, עם תוחלת חיים קצרה במיוחד של 9 שנים בלבד (בניגוד בולט לנוהג הרגיל, של עשיית גזעי חייזרים עם תוחלת חיים ארוכה יותר מזו של בני אדם). התפתחותו של מין האוקמפה נקטעה כאשר ספינת גישוש מגלקסיה אחרת ביקרה בכוכב הבית של האוקמפה. הטכנולוגיה של כלי השיט הבין-גלקטי גרמה לתגובת שרשרת בלתי הפיכה באטמוספירה של כוכב הלכת, הורסת את היכולת של האטמוספירה לייצר גשם. לדברי קפטן ג'יינוויי, האטמוספירה של כוכב הלכת הייתה ריקה לגמרי מחלקיקים ניוקליאוג'נים. החוקרים הבין-גלקטיים, כאשר הבינו את הטעות שלהם, לקחו על עצמם את האחריות לדאוג לאוקמפה. ה-"Caretakers" בנו מערכת מסיבית של מערות תת-קרקעיות, עם גישה למקור המים הטבעיים האחרון שנותר על פני כוכב הלכת, וסיפקה להם אנרגיה באמצעות שידורים מתחנת חלל ענקית המקיפה את הכוכב. מתחנה זו, ה-"Caretaker" שמר בצייתנות על האוקמפה, וסיפקה עבורה את כל אשר היו צריכים וכן הגנה עליהם מפני כל סכנה. כתוצאה מחיים של נוחות מוחלטת, האוקמפה בסופו של דבר הפסיקן להשתמש בכוחותיהם הנפשיים ואיבדו אותם, אם כי האגדות, אודות היכולות הקוגניטיביות של אבותיהם, עדיין מסופרות מדור לדור. במשך הזמן, הפכו האוקמפה לתלויים לחלוטין ב-"Caretaker" לכל צורכי החיים. פני השטח של כוכב הלכת שלהם, למרות שנהרס על ידי מדבור, היה מיושב בדלילות על ידי הקייזון-אוגלה, תת-מין של גזע קייזון. האוקמפה נשארו במצב זה עד שה-"Caretaker" שנותר לבדו על תחנת החלל החל למות (שניים מהחוקרים הבין-גלקטיים נותרו מאחור לדאוג לאוקמפה, ואילו האחרים עזבו כ-300 שנה לפני האירועים המתרחשים בפרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר"). ה-"Caretaker" סבר כי רק אחד מצאצאיו יוכל להמשיך בעבודתו להגן על האוקמפה, והוא החל בחיפוש ברחבי הגלקסיה אחר גזע תואם גנטית, איתו יוכל להתרבות. חיפוש זה הורכב מסדרה של חטיפות טראנס-גלקטיות של ספינות חלל, וכך ספינת החלל של הפדרציה וויאג'ר הגיע אל רביע דלתא. ספינת חלל אחרת, האקווינוקס, נמשכה לרביע דלתא זמן קצר לפני שוויאג'ר נמשכה. קס Ocampa באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים)
והזהיר

והזהיר הוא ספר פרשנות ופסיקת הלכה מסוף תקופת הגאונים. ישנה מחלוקת בין החוקרים אודות זהות מחברו. ספר והזהיר יצא לאור בסוף המאה ה-19 על ידי הרב ישראל מאיר פריימן (חתנו של הרב יעקב אטלינגר), שההדיר את הספר מתוך כתב יד שמצא בספריית מינכן. הכרך על ספר שמות יצא לאור בשנת 1873 בעיר לייפציג והכרך על ספרים ויקרא ובמדבר יצא לאור בשנת 1880 בעיר ורשה. הספר מכיל קבצים של פסקי הלכה ושל דרשות על פי סדר הפרשות. חלק מקבצי ההלכה מתחילים במילה "והזהיר" או "והזהיר הק'[דוש]" - ומכאן קיבל הספר את שמו. מהדיר הספר, הרב ד"ר ישראל מאיר פריימן הוא אשר קבע את שם הספר וכן את ייחוסו למחבר חפץ אלוף. את ההוכחות לשם הספר ולייחוסו הוא מפרט במבוא לספר שמות, אך יש חולקים על הייחוס למחבר הנ"ל. אודות מר חפץ אלוף לא ידוע לנו הרבה אך הרי"ף מצטט משמו הלכה במקום אחד. ניכר בספר שהוא מרבה בציטוטים מקבצי הלכות או מדרשים שקדמו לו, וכנראה שלא עבר עריכה מדוקדקת, שכן הוא מביא לעיתים יותר מפתיחה אחת לפרשה או לנושא, ונראה שהעתיק את מקורותיו לנושא מסוים בזה אחר זה ולא טרח לשלב ביניהם. חשיבותו של הספר היא בעיקר בהבאת פסקי הלכה שאינם מוכרים מימי הגאונים, וכן בעדות על נוסח של פסקים ומדרשים, כגון המכילתא דרבי ישמעאל לספר שמות, שישה פרקים של הירושלמי על מסכת שקלים ועוד. ספר והזהיר על שמות, באתר היברובוקס ספר והזהיר על ויקרא ובמדבר באתר היברובוקס והזהיר, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, על פי כתב יד מינכן 205, כולל ניתוח מילוני לדוגמה - בפתיחה לפרשת יתרו נאמר: "וישמע יתרו. והזהיר הקב״ה את ישראל על עשרת הדיברות לשומרן ולעשותן", בפתיחה לפרשת משפטים: "והזהיר הק' למנות שופטים שדנין דין אמת לאמיתו". במבוא לספר שמות מפרט המהדיר דוגמאות המשוות בין ספר זה ובין חיבור אחר הנקרא בפי הראשונים "מדרש השכם", ומאריך להוכיח שמדובר בשני ספרים נפרדים. יש לבדוק האם יש קשר בין מחבר והזהיר לבין חפץ בן יצליח שספר מצוות שלו שרד בחלקו ומצוי בידינו. ראו אנציקלופדיה דעת. שמחה אסף, תקופת הגאונים וספרותה, ירושלים תשט"ו, עמ' קסג, טוען כי החיבור נתחבר בארץ ישראל במאה העשירית ראו הקדמה לספר והזהיר על שמות, עמ' VIII, בשם תשובות הרי"ף סימן ק"ט. לדעת המהדיר, הציטוט מוכיח "כי גדול הדור היה" (כלומר, חפץ אלוף). מסורת לימוד ומסורת נוסח, יעקב זוסמן, עמ' 17
אברהם פרסטר

אברהם פרסטר (נולד בשנת תשל"ו, 1976) הוא עיתונאי ואיש רדיו חרדי לשעבר. בשנת 2014 יצא בשאלה. נולד בירושלים למשפחה מחסידות בעלז. אביו, מרדכי פרסטר, כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם דגל התורה. למד במוסדות בעלז בירושלים, תל אביב ואשדוד. בין השנים 2000–1998 שימש תחקירן בשבועון משפחה. לאחר מכן עסק בפעילות הסברה ומסירת הרצאות על המגזר החרדי. תקופה מסוימת ניהל את המרכז העולמי ובית המדרש של חסידות בעלזא בירושלים. בשנות 2000–2010 העביר שיעורים בגמרא ובמחשבת ישראל ופעל בתפקידים קבועים בישיבות צאנז בבני ברק ופיטסבורג באשדוד[דרוש מקור]. בתחילת שנת 2010 הוא התחיל להגיש ולהנחות תוכניות ושידורים חיים ברדיו קול חי. הוא הנחה את המגזין "הילוך שישי" בימי שישי. כמו כן הוא מופיע כפרשן לנושאי חרדים בתחנות רדיו ישראליות. במהלך שנות עבודתו הגיש את "המהדורה המרכזית" ברדיו קול חי ונגע גם בנושאים שהמגזר החרדי נוטה שלא לעסוק בהם. הוא מרצה לחניכי קורסים קדם-צבאיים על המגזר החרדי במסגרת סיורים בשכונות החרדיות בהשתתפות חיילות וחיילים שהתגייסו לגלי צה"ל[דרוש מקור]. ציוני דרך בקריירה הרדיופונית שלו: תחקיר מקיף על הרב ניר בן ארצי, שבו תקף קשות הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר את בן ארצי. הוא ראיין את הרב אמנון יצחק לאחר שנים שבהן החרים את התקשורת החרדית. הראיון גרר תגובות קשות מצד תנועת ש"ס. בשנת 2014 יצא בשאלה עם אשתו ושמונת ילדיו. לדבריו, תהליך התרחקותו מהציבור החרדי ומהדת התחזק בעקבות רצונו בחינוך שונה לילדיו. ביולי 2016 זכתה בתו ריקי באליפות ישראל עד גיל 17 בהרמת משקולות. בינואר 2018 פרסמו עובדים של העיתון החרדי יום ליום שתבעו את העיתון טענות שפרסטר ערך את העיתון תחת השם "יוסי בן אבו". הבעלים החדש של העיתון, נעמה עידן, אמרה שהוא ייעץ לה במשך זמן קצר לאחר שקנתה את העיתון. לאחר יציאתו בשאלה עסק בייעוץ ואבחון נומרולוגי. כיום הוא יועץ משכנתאות ואשראי. 'בהילוך שישי' באתר "רדיו קול חי" אורלי וגיא, תדהמה בעולם החרדי: מגיש החדשות עוזב את הדת, באתר nana10‏, 5 בינואר 2015 הסלב של החרדים חזר בשאלה והפך לנומרולוג באתר מקומי ווינט יהודה שוחט ואריאלה שטרנבך, מתחזקת, באתר ynet, 17 ביולי 2016 נתי טוקר, עורך הצללים: מה גילו עובדי העיתון החרדי על קובי מימון?, באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2018 המו"לית החרדית שנלחמת בסטריאוטיפ: "מנכ"ל גבר היה נשבר", באתר גלובס, 16 במרץ 2018
מרב גריפין

מרב גריפין (באנגלית: Merv Griffin‏; 6 ביולי 1925 – 12 באוגוסט 2007) היה מנחה טלוויזיה, מוזיקאי, שחקן תיאטרון וקולנוע, ואיל תקשורת אמריקאי. גריפין נולד בסן מטאו, קליפורניה, למרווין אדוארד גריפין האב, סוכן בורסה, וריטה אליזבת גריפין (לבית רובינסון), עקרת בית. המשפחה הייתה ממוצא אירי-אמריקאי. גריפין, שגדל כקתולי, התחיל לשיר במקהלת הכנסייה שלו כילד, ובגיל ההתבגרות שלו הרוויח כסף נוסף כאורגניסט של הכנסייה. יכולותיו כפסנתרן מילאו חלק בכניסתו המוקדמת לעסקי השעשועים. בראשית הקריירה היה זמר בתסכיתי רדיו ובביג בנד של פרדי מרטין. בהמשך הופיע במספר סרטים ובהופעות שונות בתיאטראות ברודוויי. מ-1965 ועד 1986 הנחה את הטוק שואו "המופע של מרב גריפין", ששודר בערוצי חטיבת השידורים של וסטינגהאוס. את עיקר הונו עשה באמצעות חברת ההפקות שהקים, "Merv Griffin Enterprises", במסגרתה יצר את התוכניות "גלגל המזל", "ג'פרדי!" (מלך הטריוויה) ומספר שעשועוני טלוויזיה נוספים. במאי 1986 מכר את החברה, לחטיבת הטלוויזיה של סרטי קולומביה, שהייתה אז בבעלות חברת קוקה קולה, תמורת 250 מיליון דולר. זו הייתה הרכישה הגדולה ביותר של חברת בידור בבעלות אדם יחיד עד אז. בעקבות המכירה, המגזין פורבס כינה אותו כפרפורמר ההוליוודי העשיר בהיסטוריה. הוא שמר על תואר "היוצר" של שתי תוכניות המשחק שלו, שהמשיכו להיות משדורים ברחבי העולם. אחר כך העביר את מוקד עסקיו לנדל"ן ומלונאות. בשנת 2003 הוערך הונו בכ-1.2 מיליארד דולר. בין השאר החזיק במלון בברלי הילטון היוקרתי, שמארח את טקס חלוקת פרסי גלובוס הזהב. גריפין שב לקריירת השירה בשנת 2001, שבה הוציא את האלבום "It's Like a Dream". ב-1998 נוסף כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד. ב-1996 אובחן כחולה בסרטן הערמונית. התפרצות חוזרת של המחלה הובילה לבסוף למותו בשנת 2007. מדיה וקבצים בנושא מרב גריפין בוויקישיתוף מרב גריפין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרב גריפין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מרב גריפין, באתר ספוטיפיי מרב גריפין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרב גריפין, באתר Yandex.Music (ברוסית) מרב גריפין, באתר Discogs (באנגלית) מרב גריפין, באתר Genius מרב גריפין, באתר בילבורד (באנגלית) סוכנויות הידיעות, מרב גריפין הלך לעולמו, באתר ynet, 12 באוגוסט 2007 מרב גריפין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) AP, מת מנחה הטלוויזיה מרב גריפין, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2007 אביבה קרול, קאן, ‏הפורמט הוא המלך, באתר גלובס, 22 באפריל 1999 ניר נתן, ‏מנכ"ל פאקארד בל לשעבר רכש את מלון בברלי הילטון, באתר גלובס, 16 בפברואר 2004 AP, ארנולד שוורצנגר וננסי רייגן בלווייה של מרב גריפין בלוס אנג'לס, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2007
הסכם לונדון (1864)

הסכם לונדון משנת 1864 היה הסכם שסיים את שליטתה של האימפריה הבריטית על ארצות הברית של האיים היוניים והעברתם ליוון. האיים היוניים היו בחסות בריטניה מאז 1815 כחלק מההסכמות של קונגרס וינה וחוזה פריז. ארצות הברית של האיים היוניים כללו שבעה איים בסמוך לפלופונסוס. שישה מתוכם שוכנים בים האיוני, בחופה המערבי של יוון: קורפו, קפלוניה, איתקה, פקסי, לפקדה וזקינתוס. האי השביעי, קיתירה היה אף הוא בפדרציה, למרות שהוא ממוקם מדרום לפלופונסוס. מאז יוון השיגה עצמאות בשנת 1832, תושבי האיים היוניים הביעו את התנגדותם לשלטון זר וחפצו בהסתפחות למדינה החדשה שהוקמה. בישיבת ממשלה בשנת 1862, הודיע שר החוץ הבריטי פלמרסטון, כי הכתר הבריטי החליט לוותר על האיים לטובת יוון וכי מדיניות זו מקובלת גם על המלכה ויקטוריה. החשיבה המעשית מאחרי החלטה זו הייתה העלות הגבוהה של החזקת השליטה באיים לעומת החשיבות האסטרטגית הנמוכה שלהם שהלכה וירדה ככל שאוניות התרחקו בהפלגתן ללב ים, הרחק מהחופים. כחלק מההסכם בריטניה המשיכה לשמור על נוכחות אסטרטגית בים התיכון על ידי שימוש בנמל קורפו, וזה בנוסף לשליטתה על האי מלטה. לאחר משא ומתן ארוך עם יוון, הסכם לונדון נחתם על ידי הנציג היווני חרילאוס טריקופיס (Χαρίλαος Τρικούπης) ב-29 במרץ 1864. ב-2 במאי 1864 יצאו הבריטים והאיים היוניים הפכו לשלושה מחוזות של ממלכת יוון. הסכם זה היה הפעם הראשונה בה בריטניה נקטה במדיניות של דה-קולוניזציה מרצון. מדיה וקבצים בנושא הסכם לונדון בוויקישיתוף
שמוליק לוי (כדורגלן)

שמוליק לוי (נולד ב-9 ביוני 1972 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי, קפטן העבר של בית"ר ירושלים, וכיום איש עסקים. הוא בנו של אברהם לוי, לשעבר מנהל בית"ר ירושלים. את צעדיו הראשונים בכדורגל עשה לוי בגיל 12 במחלקת הילדים של בית"ר ירושלים בתפקיד מגן ימני, עמדה אותה אייש לאורך כל הקריירה. לאחר זימונו של לנבחרת הנערים של ישראל, מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אליהו עופר העלה אותו לסגל הבוגרים בעונת 1987/1988 כאשר היה בן 16 בלבד. שתי עונות מאוחר יותר, שילבו זאב זלצר כשחקן הרכב קבוע. את הופעת הבכורה בהרכב הפותח ערך לוי בעונת 1989–1990 במשחק ביתי מול הפועל באר שבע. תרומתו באה לביטוי כבר בעונה הבאה בה, לצד אלי אוחנה ששב מבלגיה, כשלקח חלק בעלייתה של בית"ר לליגה הלאומית (הליגה הראשונה באותה עת). במהלך הקריירה זכה ב-3 אליפויות עם בית"ר: לראשונה בעונת 1992/1993 ולאחר מכן בעונת 1996/1997. זכייתו השלישית הייתה בעונת 1997/1998, אז זכה להניף את צלחת האליפות ואת גביע הטוטו כקפטן הקבוצה. לאורך השנים המשיך מנבחרת הנערים, בה שיחק לצד חיים רביבו, אייל ברקוביץ' ואבי נמני לנבחרת האולימפית של ישראל, וציין מעל 60 הופעות בנבחרות הנוער והילדים. ב-22 בינואר 1997, תחת המאמן שלמה שרף, שיחק לוי את משחקו היחיד בנבחרת ישראל הבוגרת נגד נבחרת יוון. בעונת 2000/2001, כשהוא בן 28 בלבד, פרש לוי ממשחק פעיל בעקבות פציעה חוזרת בברכו וסיים את קריירת המשחק שלו, שבמהלכה שותף ב-218 משחקים, כבש 15 שערים ובישל 23. עוד במהלך הקריירה סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית. לאחר פרישתו פנה לוי לתחום העסקי והתמחה בשיווק ובפרט בספורט. הקים מספר מיזמי שיווק שהבולט בינם הוא השילוט התלת-ממדי במגרשי הכדורגל. בנוסף לכך כתב טור שבועי על בית"ר במקומון כל העיר הירושלמי והיה פרשן ברדיו ירושלים בתוכנית הספורט "נפגש במגרש". באמצע עונת 2006/2007 מונה לוי למנהל השיווק של בית"ר. הוא הוביל רענון במיתוג הקבוצה ושינוי סמל המועדון (שילוב האריות שמזוהים עם העיר בסמל המועדון). בתקופת פעילתו נקבע שיא במספר מכירות המינויים (8,500) בתולדות המועדון ושיא הכנסות מספונסרים. לוי אחראי גם להקמת חנות המותג של הקבוצה, ופיתוח ושיווק המרצ'נדייז של הקבוצה. לוי כיהן בעבר כחבר דירקטוריון בית"ר לצד תפקידו כאחד מראשי "עמותת אוהדי בית"ר ירושלים". בשנים האחרונות משמש לוי כמנהלה הכללי של חברת "שווה שווה" המתמחה בהשתתפות קבוצתית במילוי טופסי הלוטו והטוטו, ובעלים של קבוצת כדורגל החופים בית"ר ירושלים (שנקראה בעבר "שווה שווה ירושלים"). מדיה וקבצים בנושא שמוליק לוי בוויקישיתוף שמוליק לוי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שמוליק לוי, באתר Transfermarkt שמוליק לוי, באתר WorldFootball.net שמוליק לוי, באתר National Football Teams שמוליק לוי, באתר FootballDatabase.eu תפנית: הפועל ירושלים מסרבת לשחרר את מאיה לבית"ר, מעריב 26 בנובמבר 1989
מגדל יריחו

מגדל יריחו או המגדל העגול ביריחו הוא מגדל שנבנה בעיר יריחו הקדומה (בתל יריחו) במהלך התקופה הנאוליתית הקדם קרמית א (PPNA), לפני כ-11,000 שנה. זו אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לבנייה מונומנטלית. בעקבות גידול העיר יריחו בראשית התקופה הנאוליתית, נבנתה סביב העיר חומה בגובה של 5.75 מ' ושולב בה מגדל בצידה הפנימי. המגדל היה עגול ובנוי מאבנים. גובהו של המגדל היה כתשעה מטרים. במרכזו נמצא גרם מדרגות תלול ברוחב של מטר בנוי מאבנים מוארכות ומהוקצעות. על המגדל נמצאו שרידי טיח ועדויות לעבודות שיפוץ. לקראת סוף התקופה נסתם גרם המדרגות ויצא משימוש כמגדל והוא הפך להיות אתר קבורה. בקיר צדדי נחפר מעבר שדרכו הוכנסו לתחתית גרם המדרגות 12 גופות, 9 מבוגרים ו-3 ילדים שנדחסו בערימה צפופה והפתח נסתם באבנים. בשרידי מבנים אחרים נמצאו סימני שרפה והרס מתקופה זו. בתל נחשפו קברים שהכילו 262 שלדים רובם בין הגילים 20-7. חלק קטן מהשלדים נשא סימני מחלות על העצמות כגון שחפת, עגבת ואנמיה חרמשית. המגדל נתגלה בחפירות שבוצעו על ידי קתלין קניון בין השנים 1952–1958. במחקרם של רן ברקאי מאוניברסיטת תל אביב ורועי לירן הם מציעים כי המבנה שימש למטרת מדידה אסטרונומית, וכי צל הר הקרנטל הסמוך הגיע עד המגדל בדיוק ביום הארוך ביותר בשנה, וכך היווה המגדל למעשה לוח שנה. החוקרים סבורים כי המגדל נבנה מסיבות תאולוגיות הקשורות להתקצרות הימים לאחר יום זה. מדיה וקבצים בנושא מגדל יריחו בוויקישיתוף תאוריות בדבר סיבת בניית מגדל יריחו שי זמיר, תמיר ומסתורי, התעלומה של בניית מגדל יריחו, באתר ynet, פברואר 2011 חוקרים מאוני' ת"א: מצאנו עדויות למאבקי כוח סביב בניית גורד השחקים הראשון בתולדות האדם בתל יריחו, הידען, פברואר 2011 דני נדל, עצמות ורוח - מנהגי קבורה פרהיסטוריות בישראל, המוזיאון לפרהיסטוריה על שם משה שטקליס, חיפה, 1992, עמודים 38-36 ויין פרי, Jericho mystery solved: It was a tower of power
פרואה

פרואה (שם מדעי: Proa) הוא סוג נכחד של דינוזאור אוכל צמחים בקבוצת האיגואנודונטיה מאינפרא-סדרת אורניתופודה. פרואה הוא איגואנודונט מובהק מתקופת הקרטיקון התחתון של תצורת אסקוצ'ה, שבמחוז טרואל, ספרד. כינוי הסוג נגזר מהמילה הספרדית Proa שמשמעותה "קשת" והיא מתייחסת לצורת הלסת התחתונה. הסוג פרואה מכיל מין יחיד פרואה ולדירינואנסיס והוא תואר בשנת 2012. המין ידוע ממאובנים בעלי מספר רב של פרטים, ובכללם מגולגולת ושיניים. פרואה ממלא חלק מפער הזמן בתיעוד המאובנים של הקרטיקון התחתון באזור אירופה של איגונודוניים. מדיה וקבצים בנושא פרואה בוויקישיתוף פרואה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרואה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לינדה סו פארק

לינדה סו פארק (באנגלית: Linda Sue Park; נולדה ב-25 במרץ 1960) היא סופרת אמריקאית שמחברת ספרי ילדים וספרים למבוגרים. סו פארק נולדה בעיר אורבנה למשפחת מהגרים. סיימה תואר באנגלית מאוניברסיטת סטנפורד ותואר בספרות מטריניטי קולג' ומאוניברסיטת לונדון. בשנת 2002 זכתה במדליית ניוברי על ספרה כד החרס השבור. בנוסף, כתבה את הספר זהירות: סופה ששייך לסדרת 39 רמזים, ואת הספר "משבר אמון", ששייך לסדרת ההמשך של "39 רמזים", קהילים נגד ווספרים. ספר נוסף שלה שתורגם לעברית הוא "ארוכה הדרך למים". הספר זכה להצלחה רבה בארצות-הברית ונמכר במיליוני עותקים. מתגוררת ברוצ'סטר בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא לינדה סו פארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לינדה סו פארק לינדה סו פארק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לינדה סו פארק, ברשת החברתית Goodreads לינדה סו פרק, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עור (סרט)

עור הוא סרט טלוויזיה ישראלי, בבימויו של רם לוי, ששודר במרץ 2005 בשידורי קשת, המבוסס על הספר "עור". ענת (אסי לוי) היא אם חד הורית, אמה של נטלי (מור פולנוהר), שעובדת במועדון לילה בתור חשפנית כדי להתפרנס. בשנה אחת רבת תהפוכות היא מעורבת בפרשת רצח בלתי מפוענח שהסעירה את בורסת היהלומים. סוחר היהלומים, יעקב (יורם חטב), עורך מסיבת רווקות, ומציע לענת לעבוד בתור פקידה אצלו במשרד. לאחר זמן מה יעקב מכניס למשרדו שותף ושמו מוטי (אלון אבוטבול). ענת נופלת בקסמיו ומתאהבת בו. לאחר מכן היא מוצאת את עצמה בשלל אירועים קשים עד למעורבותה במקרה רצח. "עור", באתר אידיבי "עור", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שירות גלובס, ‏הערב בטלוויזיה / יום שלישי 1.3.05, באתר גלובס, 1 במרץ 2005
Dance on a Volcano

Dance on a Volcano (רוקד על הר געש) הוא השיר הפותח את האלבום A Trick of the Tail של להקת ג'נסיס אשר יצא ב-1976. האלבום התחיל בכך שכשהסולן של הלהקה פיטר גבריאל עזב את ג'נסיס בשנת 1975, רוב המעריצים של הלהקה חשבו שהם לא יכולים להמשיך בלעדיו. עם זאת, הלהקה הוכיחה שהם טועים אחרי שנכנסו לאולפן כדי להקליט את האלבום A Trick of the Tail בשירתו של המתופף פיל קולינס. הקלטת השיר כוללת את כל כלי הנגינה הידועים שחברי הלהקה נהגו לעבוד איתם: גיטרות 12-מיתרים, סינתיסייזר ומלוטרון. קולינס ציין עבור השירה החזקה שלו שמזכירה את זמנים הקשים של הלהקה עם גבריאל. כל הסידורים הללו עושים "Dance on a Volcano" כפתיחה מרשימה לאלבום "A Trick of the Tail" ואחד מהשירים האהובים בהופעות של הלהקה. וחשוב יותר, בסגנונו התפתח בזהירות והבטיח לו למעריצים של הלהקה שלשורשים הפרוגרסיביים נותרו כמעט ללא שינוי. "Dance on a Volcano" הפך לשיר הפותח של סיבוב ההופעות לקידום האלבום ב-1976. בסיבובי ההופעות שב-1977-1980 השיר גם נכלל, אבל בסוף השיר, בהקלטה המקורית, מהזמן שבו פיל קולינס שר את "בואו נתחיל לרקוד" ("Let the dance begin"). השיר נכלל באלבומי הופעה רבים כגון: Seconds Out, The Way We Walk: The Longs באלבום זה, השיר נמצא כחלק מהמחרוזת הישנה של ג'נסיס ששם הלהקה ביצעה שירים מהתקופה המוקדמת של הלהקה. "Dance on a Volcano" הוא ביטוי לכך שמשהו רע עומד לקרות. הוא שמש כביטוי כדי לתאר מעמדות האמריקניות ואירופיות בצפון העליונות לאחר שנפגע כלכלית על ידי השפל הגדול. נהוג היה לומר ש"אנחנו רוקדים על הר געש". זה מדבר על החובות הרבים שהלהקה שקעה לאחר עזיבתו של גבריאל[דרוש מקור]. לשיר יש גרסאות כיסוי של להקת Chaneton, ג'ורדן רודס וכן של הלהקה Mekong Delta (אנ'). מידע על היצירה "Dance on a Volcano" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Dance on a Volcano" באתר יוטיוב מתוך אתר allmusic.com
אבשלום כהן

אבשלום כהן (13 במאי 1928 – 29 במאי 2017) היה פזמונאי, מלחין וזמר בישראל מסוף שנות ה-40 ועד אמצע שנות ה-50. כהן נולד ב-1928 ליוחאי ויונה בתל אביב, בן זקונים למשפחה בת חמישה ילדים, להורים ילידי תימן. אביו נולד בתימן, למד בביירות ועלה בגיל 17 לארץ ישראל. דודתו מצד אמו, היא סבתו של יהודה קיסר. למד בבית הספר תל נורדאו. בבית המשפחה לא היה רדיו, והוא הקשיב לשירים שהתנגנו בפטיפון של השכנים. אביו נפטר כשהיה בן 12. למד נגינה בפסנתר אצל אחותו של נחום נרדי. משנות ה-40 המאוחרות פעל כפזמונאי, מלחין וזמר עברי בארץ. מפזמוניו המפורסמים: שיר הילדים הפופולרי "עגלה עם סוסה" (1944), ששרה יפה ירקוני, "הסבתא בנגב" ("אני והסבתא"), שבו מספרת הסבתא לנכדה על ימיה כלוחמת פלמ"ח, "על חוף אילת" (שניהם בביצוע ירקוני), "השוק השחור", על השוק השחור בתקופת הצנע, ששר ישראל יצחקי ואחר-כך הכל עובר חביבי, "מחול הכרם", "שבת במחנה" (1955), "לונה פארק" (שמאוחר יותר שימש את ישראל יצחקי והמלחין יוסף כנען לשירו "אבא'לה בוא ללונה פארק"). בשנת 1955 הגיע לניו יורק בעקבות הזמנתו של ג'ק טורצינר, נשיא ההסתדרות הציונית של אמריקה. בקיץ 1956 התבקש לשמש כמנהל המוזיקלי במחנה הקיץ של "יהודה הצעיר". שם חיבר את השיר "שבת במחנה", שהפך להמנון המחנה. באותה שנה נישא לאסתר, יהודייה-אמריקאית. מאוחר יותר עבר לקליפורניה, שם הועסק כמורה וחזן בבית כנסת רפורמי. הוא חיבר מנגינות לפרקי תפילה כמו "אדון עולם", "מי כמוך", "בישיבה של מעלה" ואחרות. למד בסמינר למורים והיה מורה בבתי ספר יהודיים. התגורר עד שנותיו האחרונות בלוס אנג'לס. ב-17 במאי 2017 פרסם את שירו האחרון "באפס כוחות" בעמוד הפייסבוק שלו. אבשלום כהן נפטר בגיל 89 לאחר מאבק במחלה חשוכת מרפא. הותיר אחריו את גרושתו אסתר (אסתי) ואת שני בניו, רוני (מוזיקאי ומורה) ויונתן (מוזיקאי וסופר). ביצועים של השירים "הסבתא בנגב" ו עגלה עם סוסה בלקט "שירים ששמענו פעם" באתר המוזיקה של הספרייה הלאומית ריאיון עם אבשלום כהן באתר "דודיפדיה" אלי אלון, סיפור חיו של המלחין והפזמונאי אבשלום כהן, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2016 (מאורכב בוייבאק מאשין) עופר אדרת, מת הפזמונאי אבשלום כהן, מחבר "עגלה עם סוסה", באתר הארץ, 31 במאי 2017 שגיא בן נון‏, המוזיקאי אבשלום כהן ("עגלה עם סוסה", "הסבתא בנגב") הלך לעולמו, באתר וואלה, 31 במאי 2017 רן בוקר, היוצר אבשלום כהן ("עגלה עם סוסה") הלך לעולמו, באתר ynet, 31 במאי 2017 אבשלום כהן, באתר זמרשת אבשלום כהן, באתר שירונט אבשלום כהן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אבשלום כהן, דף שער בספרייה הלאומית