laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עשרת הדיברות (סרט, 1923)

עשרת הדיברות (באנגלית: The Ten Commandments) הוא סרט אפי אמריקאי משנת 1923 בבימויו של ססיל ב. דה-מיל. הסרט מחולק לשני חלקים: החלק הראשון הוא עיבוד מקראי המספר את סיפור יציאת מצרים וקבלת לוחות הברית במעמד הר סיני, בעוד החלק השני מתאר סיפור מודרני על חשיבות השמירה על עשרת הדיברות בחיים המודרניים. הסרט נחשב לאחד מהפקות הסרט האפי הראשונות של הוליווד ונודע בשל ההפקה הרחבה והחדשנית של סצנות מקראיות. עשרת הדיברות היא אחת מיני יצירות רבות משנת 1923 שנכנסו לרשות הרבים בארצות הברית ב-2019. החלק הראשון של הסרט מתאר את סיפור יציאת מצרים בהנהגת משה (המגולם על ידי תיאודור רוברטס) ואת קבלת עשרת הדיברות על הר סיני. הסרט כולל את סצנת חציית ים סוף שנחשבת לאחד מההישגים הקולנועיים המשמעותיים של התקופה. החלק השני של הסרט עובר לסיפור מודרני, שבו משפחה מתמודדת עם השפעות חטאים כמו חמדנות ושחיתות, בהקשר לשמירה או להפרת עשרת הדיברות. סיפור זה ממחיש את החשיבות הנצחית של הדיברות גם בעידן המודרני. תיאודור רוברטס בתפקיד משה - מנהיג בני ישראל שמובילם ביציאת מצרים. צ'ארלס דה רוש בתפקיד רעמסס - פרעה המצרי שמתנגד לשחרור בני ישראל. ג'וליה פיי בתפקיד נפרטירי - אהובתו של רעמסס. ריצ'רד דיקס בתפקיד ג'ון מקטאוויש - אחת הדמויות בסיפור המודרני. רוד לה רוק בתפקיד דן מקטאוויש - אחיו של ג'ון, המסמל את החטאים בסיפור המודרני. הסרט "עשרת הדיברות" משנת 1923 זכה לשבחים בעיקר בשל הפקת הענק של דה-מיל והשימוש בחידושים טכנולוגיים שהיו פורצי דרך לזמנם, כולל סצנות רחבות היקף ואפקטים מיוחדים. הסרט הוגדר כהצלחה אמנותית ומסחרית, והניח את היסודות להפקות עתידיות של סרטים היסטוריים. היום הסרט נחשב לקלאסיקה של הקולנוע האילם. הסרט זכה לשבחים מצד המבקרים של אותה תקופה, ולאורך השנים נשמר כמופת קולנועי, במיוחד בהקשר של עיבודים אפיים של סיפורי תנ"ך. עם זאת, יש המוצאים את הסיפור המודרני פחות מרשים בהשוואה לחלק המקראי. מדיה וקבצים בנושא עשרת הדיברות בוויקישיתוף "עשרת הדיברות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עשרת הדיברות", באתר נטפליקס "עשרת הדיברות", באתר AllMovie (באנגלית) "עשרת הדיברות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עשרת הדיברות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Douglas, Nick (13 באפריל 2018). "These 1923 Copyrighted Works Enter the Public Domain in 2019". Life Hacker. נבדק ב-5 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
אסון בלב ים

אסון בלב ים (באנגלית: Deepwater Horizon) הוא סרט דרמה-פעולה אמריקאי משנת 2016, בבימויו של פיטר ברג ובכיכובם של מארק וולברג, קורט ראסל, ג'ון מלקוביץ', וקייט הדסון. הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו במהלך פיצוץ אסדת הקידוח דיפווטר הורייזן במפרץ מקסיקו בשנת 2010, אשר הוביל לאסון אקולוגי חמור ולדליפת הנפט הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית. הצילום הראשי החל ב-27 באפריל 2015 בניו אורלינס, לואיזיאנה. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2016 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 בספטמבר 2016. הוא זכה לביקורות חיוביות, אבל חווה אכזבה בקופות בכך שהכניס מעט פחות מ-122 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 110 מיליון דולר, מה שהביא להפסד של 60–112 מיליון דולר לאולפן. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בטקס האוסקר ה-89 : עריכת הסאונד הטובה ביותר והאפקטים החזותיים הטובים ביותר, ופרס באפט"א לסאונד הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-70 . הסרט מתאר את האירועים שהובילו לפיצוץ על אסדת הקידוח "Deepwater Horizon" של חברת BP. מייק ויליאמס (מארק וולברג), מהנדס קידוח, יחד עם הצוות שלו, מוצאים עצמם במאבק הישרדות מול האש המשתוללת לאחר הפיצוץ. הסרט מתמקד בגבורה של הצוות שניסה להציל את עצמו ואת חבריו בתוך הכאוס המשתולל באסדה, ומציג את השלכותיו הקשות של האסון על העובדים ועל הסביבה. מארק וולברג בתפקיד מייק ויליאמס - מהנדס קידוח באסדת "Deepwater Horizon". קורט ראסל בתפקיד ג'ימי הארל - מפקד האסדה. ג'ון מלקוביץ' בתפקיד דונלד וידרין - מנהל בכיר ב-BP, שמקבל החלטות על האסדה. קייט הדסון בתפקיד פלישיה ויליאמס - אשתו של מייק ויליאמס. ג'ינה רודריגז בתפקיד אנדריאה פלטז - חברה בצוות האסדה. הסרט "אסון בלב ים" זכה לשבחים רבים מהמבקרים, במיוחד על ההופעות של השחקנים, הבימוי הדינמי של פיטר ברג והאופן שבו הוצגו האירועים האמיתיים. המבקרים ציינו לטובה את הסרט בשל הדיוק בפרטים ובתחושות, ואת הדרך שבה הוא מצליח לשלב בין דרמה אישית לבין הצגת אסון בקנה מידה גדול. הסרט קיבל ציון של 82% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 250 ביקורות, וציון של 68 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות חיוביות ברובן. אתר האינטרנט הרשמי של אסון בלב ים (באנגלית) אסון בלב ים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "אסון בלב ים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אסון בלב ים", באתר נטפליקס "אסון בלב ים", באתר AllMovie (באנגלית) "אסון בלב ים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אסון בלב ים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אסון בלב ים", באתר Metacritic (באנגלית) "אסון בלב ים", באתר אידיבי "אסון בלב ים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Toronto To Open With 'The Magnificent Seven'; 'La La Land', 'Deepwater Horizon' Among Galas & Presentations". Deadline Hollywood. 26 ביולי 2016. ארכיון מ-27 ביולי 2016. נבדק ב-26 ביולי 2016. {{cite web}}: (עזרה)
שאנדור ברודי (כדורגלן)

שאנדור ברודי (בהונגרית: Bródy Sándor;‏ סקולה, 16 במאי 1884 – 19 באפריל 1944) היה כדורגלן נבחרת הונגריה יהודי-הונגרי, קשר אמצעי של קבוצת פרנצווארוש. הוא היה שחקן בלתי נלאה עם יכולת לחימה מעל הממוצע וחזק בצורה יוצאת דופן. משחק הראש שלו היה יוצא מן הכלל ובולט בכדורגל ההונגרי. הוא גם עזר למעשה להתקפות קבוצתו והנבחרת עם המסירות הארוכות שלו. הוריו היו מוריץ ברודי ומינה לפלר. ב-23 בפברואר 1902, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת פרנצווארוש נגד BTC (1-5), שם שיחק במשך 12 עונות, שמונה פעמים כאלופת הונגריה וארבע פעמים כסגנית אלופה. המשחק האחרון שלו היה ב-10 במאי 1914. הוא שיחק נגד BTC (1-0). לאחר מכן חזר למשחק רשמי אחד ב-1920 וב-1921. הוא שיחק בסך הכל ב-307 משחקים של פרנצוואווארוש (151 ליגה, 92 בינלאומיים, 64 משחקי גביעים מקומיים) וכבש 17 שערים (11 ליגה, 6 אחרים). במלחמת העולם הראשונה היה חייל ובמלחמת העולם השנייה נספה בשואה. בין 1906 לבין 1913 הופיע 17 פעמים במדי הנבחרת הלאומית ההונגרית וכבש שער אחד. הוא היה חבר בנבחרת שהשתתפה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), אך לא שיחק. בשנים 1925–1926 הוביל את הירוקים-לבנים לאליפות כמאמן לא רשמי. ב-1937 הוא היה המאמן הראשי של פרנצווארוש. אליפות הונגריה אלופה: 1903, 1905, 1906-1907, 1908-1909, 1909-1910, 1910-1911, 1911-1912, 1912-1913 2. : 1902, 1904, 1907-1908, 1913-1914 גביע הונגרי זוכה: 1913 כדור הכסף זוכה: 1903, 1904, 1906, 1908, 1909 גביע האתגר זוכה: 1909 אלוף תמידי של פרנצווארוש: 1925 אליפות הונגריה אלופה: 1925-1926 Bródy Sándor NB I-es statisztikája a Nemzeti Labdarúgó Archívum oldalán Antal Zoltán, Hoffer József: Alberttől Zsákig. Budapest: Sportkiadó. 1968. ISBN 0439001507018 Rejtő László – Lukács László – Szepesi György: Felejthetetlen 90 percek. Budapest: Sportkiadó. 1977. ISBN 963-253-501-4 Nagy Béla: Fradisták. Budapest: Sportpropaganda. 1981. ISBN 963-7542-44-2 מדיה וקבצים בנושא שאנדור ברודי בוויקישיתוף שאנדור ברודי, באתר olympedia.org "Morvaszentjánosi izraelita egyházközség születési anyakönyve 423/1886. "Film # 004528720". familysearch.org". נבדק ב-2020-08-23. "Sándor Bródy, tränare i IFK Göteborg 1921-1923-24 | ifkdb.se". ifkdb.se. נבדק ב-2020-08-23.
טרקה צ'ילאג

טֶרְקָה צִ'ילַאג (במקור רֵזִי (תרזיה) שטרן, בהונגרית: Csillag Terka;‏ קאפושוואר, 9 ביולי 1867 – ביולי 1942) הייתה שחקנית קלאסית יהודייה-הונגרייה ששיחקה על במות גרמניה בהצלחה גדולה במגוון תפקידים. היא נספתה בשואה בגטו טרזינשטאט. רזי שטרן נולדה במשפחה יהודית כבתם של שמואל שטרן ושל רוזה גולדשטיין. קריירת התיאטרון שלה החלה ב-1882. היא לא הייתה עדיין בת 17 כשהפכה חברה בתיאטרון רזידנץ בברלין. משם חתמה על חוזה באאכן ולאחר מכן בהאנובר. אחר כך היו לה תחנות תיאטרון בקניגסברג, קלן, פוזנן, ברנו. משנת 1900 הייתה חבר מהשורה הראשונה בתיאטרון החצר של דרזדן. בין 1919 לבין 1932 הייתה חברה בהרכב של "צלאח א-דין שמיט". ב-1932 חגגה את יובל ה-50 שלה על הבמה; בשלב זה הודיעה על פרישה ממשחק. במהלך מלחמת העולם השנייה, במאי 1942 היא הועברה לבוכום, גרמניה, לרחוב הורסט וסל 56, לבית שהוכרז כ"בית יהודי". לאחר מכן, בשבועות האחרונים שלפני הגירוש הועברה לבית ספר יהודי לשעבר במקום. משם גורשו היא ויהודים נוספים מבוכום למחנה הריכוז טרזינשטט מאוחר יותר באותה שנה היא מת בגטו זה. ב-4 בנובמבר 2004, בבוכום, שם השיגה את ההצלחות הגדולות ביותר שלה לפני המלחמה, הונחה אבן נגף לזכרה של טרקה צ'ילאג, עליה כתוב שהתאבדה. במהלך הקריירה שלה במשך חמישה עשורים הופיעה ביותר מ-3,000 הצגות. היה לה להיט גדול בתפקיד הגברת עם הקמליות. סאפו (אלפונס דודה) פדורה (ויקטוריין סרדו) קלאופטרה (שייקספיר : אנטוניוס וקלאופטרה) ליידי מקבת' (שייקספיר : מקבת') אדלהייד (יוהאן וולפגנג פון גתה : גץ פון ברליכינגן) מריה סטיוארט (פרידריך שילר) מרגרט גוטייה (אלכסנדר דיומא הבן: הגברת עם הקמליות) מדיאה (פרנץ גרילפרצר) לקסיקון התיאטרון ההונגרי. אלדאר שופפלין (עורך) בודפשט, 1929–1931) Der Humorist, 21. בעמוד הראשון עם ציור מאת יאן וילימק, בעמוד עם ביוגרפיה קצרה. שאנדור אנדי : בלי ריוואלדה. בודפשט, קרן לאסלו טלקי, 1999. שאנדור אנדי : שחקנים, תיאטראות, ערים. אנציקלופדיה קטנה לאמנות תיאטרון הונגרית מעבר לגבול. בודפשט-קלוז', באלשי-פוליס, 2005. מדיה וקבצים בנושא טרקה צ'ילאג בוויקישיתוף "Születési bejegyzése a kaposvári izraelita hitközség születési akv. 45/1867. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-09-14. Csillag Terka Hubert Schneider: Die „Entjudung“ des Wohnraums – „Judenhäuser“ in Bochum Enyedi Sándor: Rivalda nélkül. A határon túli magyar színjátszás kislexikona. Teleki Alapítvány. Budapest, 1999. 73. oldal
גשר הזכוכית בג'אנגג'יאג'יה

גשר הזכוכית בג'אנגג'יאג'יה (במנדרינית: 张家界大峡谷玻璃桥) הוא גשר הולכי רגל תלוי בג'אנגג'יאג'יה שבמחוז חונאן ברפובליקה העממית של סין, המהווה אטרקציה תיירותית. רצפת הגשר עשויה בחלקה מזכוכית שקופה. הוא נחשב עם פתיחתו לציבור ב-20 באוגוסט 2016, לגשר הארוך והגבוה ביותר עם רצפת זכוכית. הוא נמתח מעל קניון ובין שני צוקי הרים, בפארק היער הלאומי ג'אנגג'יאג'יה (אנ') בצפון-מערב מחוז חונאן. הגשר תוכנן על ידי האדריכל הישראלי חיים דותן. אורכו של הגשר 430 מטר בסך הכל, רוחבו 6 מטרים, והוא תלוי כ-300 מטרים מעל הקרקע. הוא תוכנן לאכלס עד 800 מבקרים בו זמנית. לבניית הגשר, הוקמו 4 עמודי תמיכה בשולי קירות הקניון. רצפת הגשר עשויה מסגרת מתכתית, בה משולבות מעל 120 לוחות זכוכית מחוסמת. כל לוח מורכב מ-3 שכבות, בעובי 5.1 סנטימטר כל אחת. מבט מרכזי לוח זכוכית ברצפה מבט מהצד מדיה וקבצים בנושא גשר הזכוכית בג'אנגג'יאג'יה בוויקישיתוף נעמה ריבה, רק בסין אפשר לבנות את גשר הזכוכית הארוך בעולם. תשאלו את האדריכל הישראלי, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2016 מיכאל טוכפלד, ‏אפשרות של גשר, בעיתון מקור ראשון, 12 באוגוסט 2019 המשכן לאמנויות הבמה באשדוד – מבנה ידוע נוסף בעיצובו של חיים דותן Jessica Mairs, World's tallest and longest glass bridge closes after just two weeks, Dezeen, ‏5 בספטמבר 2016 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה קורינה מצ'אדו

מריה קורינה מצ'אדו פריסקה (בספרדית: María Corina Machado Parisca; נולדה ב-7 באוקטובר 1967) היא פוליטיקאית מהאופוזיציה בוונצואלה שכיהנה כחברת האספה הלאומית של ונצואלה בין השנים 2011 ל-2014. מצ'אדו נכנסה לפוליטיקה בשנת 2002 כמייסדת ומנהיגת קבוצת הפיקוח על הבחירות Súmate, יחד עם אלחנדרו פלאס. ב-2011 נבחרה לאספה הלאומית של ונצואלה, כנציגה של מדינת מירנדה. בשנת 2018 היא נבחרה כאחת מ-100 הנשים המשפיעות של ה-BBC. כיום, מצ'אדו נחשבת לאחת הדמויות המובילות באופוזיציה בוונצואלה; הממשל של ניקולאס מדורו אסר על מצ'אדו לצאת מגבולות ונצואלה. מצ'אדו היא מהנדסת תעשייה במקצועה. מצ'אדו התמודדה בבחירות לנשיאות ונצואלה ב-2012, אך הפסידה בפריימריז לאנריקה קפרילס רדונסקי. במהלך ההפגנות בוונצואלה ב-2014, מצ'אדו הייתה אחת הדמויות המרכזיות בארגון ההפגנות נגד ממשלת מדורו. בשנת 2019, על רקע המשבר הפוליטי בוונצואלה, היא הודיעה שהיא תשקול התמודדות נוספת לנשיאות אם הנשיא הזמני חואן גואידו יצליח להביא לקיומן של בחירות, אך גואידו לא הצליח בכך בסופו של דבר. מצ'אדו הייתה מועמדת של תנועת "ונטה ונצואלה" בבחירות המקדימות של הרשימה המאוחדת של מפלגות האופוזיציה ב-2023. ב-30 ביוני 2023 היא נפסלה מהתמודדות בבחירות למשך חמש עשרה שנה על ידי מבקר המדינה של ונצואלה. למרות זאת, ובין השאר כיוון שהפסילה טרם אושרה אז על ידי בית המשפט העליון, היא לא משכה את התמודדותה ובאוקטובר 2023 הבחירות המקדידמות נערכו והיא ניצחה בהן והוכרזה כמועמדת האופוזיציה לבחירות לנשיאות ב-2024. בינואר 2024 פסילתה אושרה על ידי בית המשפט העליון של ונצואלה. ב-22 במרץ 2024 מצ'אדו הוחלפה על ידי קורינה יוריס כמועמדת האופוזיציה בבחירות. עם זאת, גם מיוריס נמנעה ההתמודדות, והיא הוחלפה זמנית על ידי אדמונדו גונסאלס. לאחר הבחירות, השלטון בראשותו של מדורו הודיע שמדורו ניצח בבחירות, בעוד שהאופוזיציה טוענת שמדובר בזיוף ושגונסאלס ניצח ברוב של כ-70%, כפי שהראו המדגמים. מחאות המוניות פרצו בטענה לזיוף הבחירות. מצ'אדו הייתה בין מובילות המחאה. ב-1 באוגוסט 2024, פרסמה מצ'אדו מכתב בוול סטריט ג'ורנל שבו כתבה שהיא נמצאת במקום מסתור, ושהיא נאלצת להסתתר "מתוך חשש לחיי, לחירותי ולחיי בני עמי מפני הדיקטטורה של ניקולאס מדורו". מדיה וקבצים בנושא מריה קורינה מצ'אדו בוויקישיתוף מריה קורינה מצ'אדו, ברשת החברתית פייסבוק מריה קורינה מצ'אדו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מריה קורינה מצ'אדו, ברשת החברתית אינסטגרם מריה קורינה מצ'אדו, סרטונים בערוץ היוטיוב BBC 100 Women 2018: Who is on the list?, באתר ה-BBC. The 'Iron Lady' of Venezuela Threatens to Unseat Its Autocrat, באתר הניו יורק טיימס. בספרדית: Vente Venezuela, "בואי ונצואלה". ונצואלה הכריזה שהנשיא זכה בבחירות. האופוזיציה - ניצחנו עם שבעים אחוז מהקולות, באתר ynet. "מלחמה על הדמוקרטיה": ונצואלה בוערת אחרי "גניבת הבחירות", מפגינים נהרגו, באתר ynet. היא עשויה להביא לסוף שלטון מדורו בוונצואלה. הוא מאיים שתפרוץ מלחמת אזרחים, באתר הארץ. I Can Prove Maduro Got Trounced, באתר וול סטריט ג'ורנל. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיאטרון בובות תב"י

תיאטרון בובות "תב"י" (תיאטרון בובות ירושלים) היה תיאטרון בובות שפעל בירושלים, בשנים 1969–1971. תיאטרון בובות תב"י הוקם בירושלים בשנת 1969 על ידי רבקה תמיר, חנה שטינברג והאומן מארק ינאי שהיו מורים בבית הספר אוסישקין בירושלים והגימנסיה העברית רחביה. מארק כיהן אז כמורה לאמנות ואחראי על קישוט בית הספר. תיאטרון הבובות נועד למלא את החסר בסוג זה של פעילות אמנותית-תרבותית בירושלים של אותה תקופה. התיאטרון העלה בין היתר את ההצגה "שלושת הגרזנים", בהשראת משלי אַיְזוֹפּוֹס ובעיבוד עזרא תמיר. התפאורה ובובות המריונטה הייחודיות, הם פרי ביצועו של מארק בסיוע של חנה ורבקה. התיאטרון הופיע במקומות שונים ברחבי ירושלים ובישובים הסמוכים לעיר ואף קיבל את ברכת הדרך מצד יועצים חינוכיים של מחלקת החינוך בעיר. בראיון לעיתון "הג'רוזלם פוסט ג'וניור" השיבה רבקה תמיר על שאלת הנחיצות של התיאטרון: "זה (תיאטרון בובות) הכרחי. הילדים מזדהים עם הבובות יותר מאשר עם שחקנים אמיתיים. הן (בובות המריונטה) מדברות אל לבם כמו שבובה מדברת אל לבה של ילדה, כמו שהקאראגוז מימי העבר (תיאטרון הצללים העות'מאני מהמאה ה-16) דיבר אל הקהל בבתי הקפה הערביים. אבל אנחנו רוצים שההצגות שלנו יהיו חינוכיות כמו גם משעשעות." תיאטרון הבובות פעל עד שנת 1971. About - Marek Yanai, Marek Yanai, ‏17 ביולי 2015 קורות חייו של מארק ינאי, באתר מוזיאון ישראל 2=Samy Kamal, 'Puppet shows will continue', The Jerusalem Post Junior, 5.2.1971
Cool Cat

"Cool Cat" הוא שיר שנכתב על ידי פרדי מרקיורי וג'ון דיקון, ובוצע במקור על ידי להקת הרוק הבריטית בה היו חברים, קווין. שיר זה הופיע באלבום האולפן העשירי שהוציאה הלהקה לאור, Hot Space, אשר יצא לאור בשנת 1982. בשונה מרוב שיריה, שיר זה מעולם לא בוצע בהופעה חיה על ידי הלהקה, ואף לא על ידי "להקות ההמשך" שלה- קווין+פול רודג'רס וקווין+אדם למברט. שיר זה נכתב, הולחן והוקלט על ידי שני חברי להקה בלבד- פרדי מרקיורי בתפקידי זמרה ופסנתר חשמלי וג'ון דיקון בתפקידי גיטרה בס, גיטרה, תופים וסינתיסייזר. ערך מורחב – Under Pressure בריאיון שנערך בשנת 1982, סיפר מרקיורי כי דייוויד בואי היה אמור להקליט קולות רקע עבור השיר. לאחר שסיים להקליט והאזין לתוצר הסופי, טען כי אינו היה מרוצה מהתוצאות. מאוחר יותר, האזין לג'אם סשן של הלהקה, במהלכו ניגנה שיר חדש בשם "Feel Like". בואי ביקש מהלהקה להסיר את החומרים שהקליט מתוך "Cool Cat", ובמקום אלה, יעזור ללהקה לכתוב, לשפר ואף לבצע עמה את השיר. לאחר שסיימו החמישה את התהליך, שונה שם השיר ל-"Under Pressure". ב-20 באפריל 2024, לכבוד יום חנויות התקליטים הבינלאומי, הוציאה הלהקה לאור את השיר כסינגל על גבי תקליט 7" בצבע שושנה. לסינגל לווה וידאו-קליפ שהועלה ליוטיוב ב-24 במאי. קליפ זה לא זכה לאהדה רבה, ונכון ל-3 בספטמבר 2024 צבר כ-92,687 צפיות בלבד. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פרדי מרקיורי וג'ון דיקון.  פרדי מרקיורי - זמרה, פסנתר חשמלי ג'ון דיקון - גיטרה בס, גיטרה, תופים, סינתיסייזר Vincent Lopez, Hear David Bowie + Freddie Mercury's Unreleased "Cool Cat" Outtake, Society Of Rock, ‏23 January 2016 Queen – Cool Cat (2024, Pink, Vinyl), Discogs, ‏20 April 2024 Queen – Cool Cat (Official Lyric Video), סרטון בערוץ "Queen Official", באתר יוטיוב (אורך: 03:39)
מרכז העניינים

מרכז העניינים הוא שבועון חרדי המופץ בתפוצה חינמית מאז 2005. נכון ל-2024 העיתון מופץ בתפוצה שבועית של כ-130,000 עותקים. השבועון נוסד בשנת 2005. לאחר מכן העיתון נרכש בידי איש העסקים דבראל שטראובר. באפריל 2010 יצחק נחשוני החל לערוך את העיתון. במאי 2010 תקופה קצרה לאחר הקמת המבשר פורסם כי חבר הכנסת וסגן שר החינוך מאיר פרוש, ניהל משא ומתן לרכישת העיתון. ביולי 2021 החל שניאור ובר לערוך את העיתון במקומו של יצחק נחשוני. אולם במהלך חודש ספטמבר 2023 בעקבות שינויים פנימיים נכנס לתפקיד העורך העיתונאי חיים פסל, ששימש כסגן עורך עוד מימיו של יצחק נחשוני. במהלך המשבר הפוליטי בישראל בספטמבר 2022 לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו בנובמבר באותה השנה, פרסם ראש האופוזיציה בנימין נתניהו מאמר בעיתון, בקריאה לראשי מפלגות אגודת ישראל ודגל התורה שלא להתפצל ולהתמודד ברשימת יהדות התורה המאוחדת בבחירות. סקר TGI למגזר החרדי בשנת 2018 (האחרון שפרסם) קבע כי העיתון זוכה ל-19.1% חשיפה במגזר החרדי. מרכז העניינים, באתר כוורת אקסטרים ישראל אהרון, ‏פרוש מנהל מו"מ לרכישת החינמון "מרכז העניינים", באתר כיכר השבת, 13 במאי 2010 חיים גריידינגר, ישראל אהרון, ‏יצחק נחשוני מונה לעורך החינמון "מרכז העניינים", באתר כיכר השבת, 12 באפריל 2010 איציק אוחנה, ‏אחרי נחשוני: שניאור ובר מונה לעורך 'מרכז העניינים', באתר כיכר השבת, 9 ביוני 2021 ארי קלמן, נתניהו: "חסידים וליטאים המשיכו באחדות" | ב'יהדות התורה' זועמים: "פגיעה בגדו"י", באתר בחדרי חרדים, 21 באוגוסט 2022 כיכר השבת, ‏סקר TGI לעיתונות החרדית • כל הנתונים, באתר כיכר השבת, 22 במרץ 2018
איגור ורניק

איגור ורניק (ברוסית: Игорь Эмильевич Верник;‏ נולד ב-11 באוקטובר 1963) הוא שחקן מפיק, מנחה טלוויזיה סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 2016 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. איגור ורניק נולד בשנת 1963 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה יליד אודסה. הוא היה שחקן בתחום תיאטרון, בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. אשתו קיבלה השכלה במשפטים ועבדה כמורה למוזיקה. הם הוטמנו בחלקה יהודית בבית העלמין ווסטריאקובסקויה לצד קרובי משפחה נוספים. לאיגור נולד אח תאום ואדים ורניק, עיתונאי ומנחה טלוויזיה. בשנת 1984 איגור ורניק סיים לימודים בבית ספר לשחקנים ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1986 הוא התחיל לעבוד בתיאטרון אמנותי על שם צ'כוב. בשנת 1986 ורניק לראשונה שיחק בסרט קולנוע. בסך הכול הוא שיחק ביותר מ-100 סרטים. בשנת 1992 ורניק החל לעבוד בטלוויזיה. הוא היה מנחה של תוכניות טלוויזיה רבות, חלקם לצד אחיו. ורניק כותב שירים ומוזיקה. חלק מיצירות שהוא כתב שולבו בסרטים בהם השתתף. בשנת 2016 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. איגור ורניק היה נשוי מספר פעמים. מאשתו הראשונה הוא התגרש בשנת 1990 לאחר חמש שנים. היא עלתה לישראל. עם אשתו השנייה הוא היה נשוי משנת 1999 עד 2009. לזוג נולד בן גריגורי שעובד כשחקן. באפריל 2023 ורניק התחתן בפעם השלישית. מדיה וקבצים בנושא איגור ורניק בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית) איגור ורניק, ברשת החברתית פייסבוק איגור ורניק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איגור ורניק, ברשת החברתית אינסטגרם איגור ורניק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איגור ורניק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של איגור ורניק (ברוסית) קבר משפחת ורניק קבר של אמיל ורניק
יוליה רוטברג

יוליה רוטברג (ברוסית: Юлия Ильинична Рутберг;‏ נולדה ב-8 ביולי 1965) היא שחקנית, מנחה טלוויזיה סובייטית-רוסית ממוצא יהודי. בשנת 2016 היא קיבלה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. יוליה רוטברג נולדה בשנת 1965 במוסקבה למשפחה מעורבת. אביה איליה רוטברג היה יהודי. הוא סיים לימודי הנדסה, אך לאחר עבודה מספר שנים כמהנדס עבר לתחום אמנות. הוא היה שחקן תיאטרון וקולנוע, דוקטור במדעי האמנות. אמה של יוליה הייתה ממוצא רוסי, מורה לפסנתר. יוליה רוטברג למדה בבית ספר למוזיקה ליד אקדמיה על שם גנסין. לאחר סיומה היא למדה שנתיים באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון ואז עברה לבית ספר ליד תיאטרון וכטנגוב אותה סיימה בשנת 1988. מאז היא עובדת בתיאטרון זה. על משחקה במספר הצגות שהועלו על במת התיאטרון רוטברג קיבלה פרסים. בשנת 1988 רוטברג לראשונה שיחקה בסרט קולנוע. בסך הכול היא שיחקה ביותר מ-50 סרטים. בנוסף למשחק רוטברג פועלת בטלוויזיה כמנחה ובדיבוב של סרטי הנפשה. בשנת 2016 הוענק לה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. בשנת 2021 על פעילות הוענק לה עיטור עיטור הידידות. רוטברג הופיעה מספר פעמים בישראל עם הצגות תיאטרון. יוליה רוטברג הייתה נשואה מספר פעמים. יש לה בן גריגורי מבעלה השני שמתגורר בארצות הברית. עם בעלה השני רוטברג התגרשה כאשר הוא החליט לעבור לארצות הברית. אתר האינטרנט הרשמי של יוליה רוטברג (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא יוליה רוטברג בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית) יוליה רוטברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוליה רוטברג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גודפרי

האם התכוונתם ל... ג'ון גודפרי – אדמירל בריטי דרק גודפרי – שחקן אנגלי פטריק גודפרי – שחקן אנגלי
לאונרד קובינגטון

לאונרד ויילס קובינגטון (באנגלית: Leonard Wailes Covington‏; 30 באוקטובר 1768 – 14 בנובמבר 1813) היה בריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. קובינגטון נולד ב-30 באוקטובר 1768 באקווסקו, מחוז פרינס ג'ורג', בפרובינציית מרילנד, והצטרף לצבא ארצות הברית כצוער במרץ 1792. הוא הועלה לדרגת קפטן ב-1794 ושירת במלחמת האינדיאנים בצפון-מערב (1785 – 1795) בפיקודו של אנתוני ווין, שם הצטיין בפורט רקאברי וקרב פאלן טימברס. הוא התפטר מהצבא בסיומה של מלחמת האינדיאנים בצפון-מערב. בשנת 1809, לאונרד קובינגטון חזר לצבא כקולונל של הדרגונים הקלים, לאחר מכן שירת שנים רבות בבית הנבחרים של מרילנד ובשנים 1805–1807 כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בקונגרס התשיעי. הוא קיבל פיקוד בפורט אדמס על נהר המיסיסיפי התחתון והשתתף בהשתלטות של ארצות הברית על הרפובליקה של מערב פלורידה בדצמבר 1810, בפריז'ס פלורידה, לואיזיאנה כיום. הוא שירת במלחמת 1812, והועלה לדרגת בריגדיר גנרל באוגוסט 1813. קובינגטון נפצע אנושות בקרב על חוות קרייזלר ומת שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 בנובמבר 1813 בפרנץ' מילס, מחוז פרנקלין, ניו יורק. בזמן מותו, בריגדיר גנרל קובינגטון ומשפחתו היו תושבי וושינגטון, בירת טריטוריית מיסיסיפי, בבית אשר נבנה בשנת 1810 ליד המתקן הצבאי פורט וושינגטון (במקור פורט דיארבורן), שבו פיקד קובינגטון על רגימנט הדרגונים הקלים. אשתו הייתה רבקה מקאל, בת דודתו הראשונה וקרובת משפחה של הגנרל ג'יימס וילקינסון. לקובינגטון היו לפחות ארבעה ילדים. לאונרד קובינגטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאונרד קובינגטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Leonard Covington's Congressional biography, retrieved 10 December 2015. Inside Northside magazine special issue, Covington 1813-2013, on Covington, Louisiana, pages 8–10; accessed 25 February 2017.
ס.נ. גואנקה

סאטיה נאראיין גוֹאֶנְקָה (30 בינואר 1924- 29 ספטמבר, 2013) היה מורה למדיטציית ויפאסנה במסורתו של סיאג'י או-בה-קין (אנ') (1971-1899) מבורמה (מיאנמר). מוצא משפחתו מהודו, אך גואנקה נולד והתחנך בבורמה. במהלך חייו שם התוודע לאו-בה-קין ולמד ממנו את טכניקת הוויפאסאנה. בשנת 1969, לאחר שקיבל הכשרה ממורהו במשך ארבע-עשרה שנה, התיישב גואנקה בהודו והחל ללמד ויפאסנה. במדינה השסועה עדיין בין כתות ודתות שונות, משכו הקורסים של גואנקה אנשים מכל קצות החברה בהודו. הטכניקה שמלמד גואנקה מייצגת מסורת ששורשיה במשנתו של בודהה. גואנקה מדגיש כי "בודהה מעולם לא לימד דת, אלא דהרמה, הדרך לשחרור, שהיא אוניברסלית". נאמן לאותה מסורת, גישתו של גואנקה היא שוויונית ואינה כיתתית. גואנקה לימד עשרות אלפי אנשים ביותר מ-300 קורסים בהודו ובארצות אחרות, במזרח ובמערב. בשנת 1982 הוא החל למנות מורים-עוזרים שיסייעו לו לעמוד בדרישה הגוברת והולכת לקורסים. תחת הדרכתו הוקמו מרכזי מדיטציה בהודו, ארצות הברית, אוסטרליה, ניו זילנד, צרפת, אנגליה, יפן, סרי-לנקה, תאילנד, בורמה, נפאל ומדינות רבות נוספות. בישראל קיימים קורסי ויפאסנה בשיטת ס.נ. גואנקה מאז תחילת שנות התשעים. כמיטב המסורת נערכים הקורסים על ידי מורים, מדריכים, מסייעים ומנהלי קורס מתנדבים. בשנים האחרונות נערכו לאורך כל השנה קורסים בקיבוץ בית זרע שבאזור הכנרת ובחצבה, והחל מסתיו 2014 נלמדים הקורסים במרכז החדש שנבנה בקיבוץ דגניה, המרכז נחנך רשמית ב-12 בדצמבר 2014, בבוקרו של סיום הקורס העשירי שנערך בו. עד היום לקחו חלק בקורסים בישראל כ-10,000 ישראלים. אחד מתלמידיו המפורסמים בישראל הוא הפרופ' יובל נח הררי, שאף הקדיש לו את ספרו ההיסטוריה של המחר. מדיה וקבצים בנושא ס.נ. גואנקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ס.נ. גואנקה ראיון עם ס.נ. גואנקה באתר העמותה לוויפאסנה בישראל הארץ, מת מורה המדיטציה הנודע ס.נ. גואנקה, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2013