laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
IE Business School

IE Business School (בית הספר למנהל עסקים IE) היא אוניברסיטה למנהל עסקים הממוקמת במדריד, ספרד. האוניברסיטה נוסדה ב-1973 תחת השם Instituto de Empresa. IE דורגה על ידי ה Financial Times כאחד מבתי הספר למנהל עסקים המובילים בעולם. ב 2012 דורג בית הספר על ידי ה Financial Times כבית הספר למנהל עסקים הטוב באירופה, ותוכנית ה- MBA הבינלאומית של IE דורגה שמינית בעולם ושלישית מחוץ לארצות הברית. בנוסף לתוכנית ה- MBA הבינלאומית, בית הספר מפעיל גם תוכניות מנהל עסקים נוספות לתואר ראשון, שני ושלישי במגוון התמחויות: Executive MBA, Global MBA (תוכנית אונליין), Master in Management, Master in Finance ועוד. IE שמה דגש רב על יזמות. קמפוס האוניברסיטה משמש גם כמרכז יזמות, ונערכים בו כנסים דו-שנתיים כדוגמת ה- Venture Day, ומפגשים שבועיים כדוגמת ה- Venture Network המושכים אליהם יזמים מספרד ומכל העולם. תוכנית הדגל של IE היא ה- Venture Lab Accelerator המשמשת כחממת סטרט אפים עבור סטודנטים המעוניינים לפתח מיזמים עסקיים במהלך התואר. ל- IE יש כיום מעל ל-40 בוגרים ישראלים שסיימו את תוכנית ה- MBA הבינלאומית, וכמו כן כ- 20 בוגרים שסיימו תוכניות אחרות. מאז 2010, לומדים ב- IE בממוצע כ- 8 סטודנטים ישראלים בשנה. IE דורגה בשנים האחרונות בין עשרת בתי הספר למנהל עסקים הטובים בעולם, ובין חמשת בתי הספר למנהל עסקים הטובים באירופה. בין המדרגים, Financial Times, BusinessWeek, ו Wall Street Journal הנחשבים לדירוגים המובילים בעולם. אתר האינטרנט הרשמי של IE Business School IE Business School, ברשת החברתית פייסבוק IE Business School, ברשת החברתית אקס (טוויטר) IE Business School, ברשת החברתית אינסטגרם אתר בית הספר אתר קהילת בית הספר למנהל עסקים IE (אורכב 25.02.2013 בארכיון Wayback Machine) דירוגי IE Business School "Business school rankings from the Financial Times - List of Rankings". Rankings.ft.com. נבדק ב-3 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "בוגרים ישראלים ב IE". אורכב מ-המקור ב-2013-09-27. נבדק ב-2013-03-03. "Business school rankings from BusinessWeek - List of Rankings". Rankings.ft.com. נבדק ב-3 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Business school rankings from Wall Street Journal - List of Rankings". Rankings.ft.com. אורכב מ-המקור ב-2013-02-09. נבדק ב-3 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה)
קלס

האם התכוונתם ל... אישים: איל קלס – כנר ישראלי, בנו של יאיר. יאיר קלס – כנר ישראלי. היינריך קלאס – פוליטיקאי גרמני ימני-קיצוני מריה קאלאס – זמרת אופרה אחר: הספר של קלס – כתב יד בשפה הלטינית בו כתובות ארבע הבשורות קלאס – משחק ילדים קלס (עיר) – עיר באירלנד קלס (נהר) – נהר שנמצא בגבול אוזבקיסטן-קזחסטן קליס אישים ששמם הפרטי הוא קלאס
טאנל פדאר

טאנל פדאר (באסטונית: Tanel Padar; נולד ב-27 באוקטובר 1980) הוא זמר רוק אסטוני. הוא מוכר בעיקר לאור ניצחונו באירוויזיון 2001. פדאר התפרסם לאחר ניצחונו בתוכנית הטלוויזיה "Kaks takti ette", תוכנית שירה עבור צעירים בה השתתף בשנת 1999. בשנת 2000 הוא היה אחד מזמרי הרקע של אינס, נציגת אסטוניה לאירוויזיון באותה שנה, שהייתה אז גם חברתו לחיים. בשנת 2001 הוא זכה בתחרות האירוויזיון ביחד עם להקת הבנים 2XL וכן עם דייב בנטון, עם השיר "Everybody". פדאר היה חלק מהלהקה "Tanel Padar & The Sun", אחת מהלהקות המצליחות באסטוניה. שירים רבים של הלהקה זכו להצלחה, וכן השיר "Hopelessness" הגיע למצעד העולמי של MTV. פדאר היה נשוי לדוגמנית קטרינה קאלדה. אחותו, גרלי פדאר, היא גם כן זמרת מצליחה באסטוניה שהתפרסמה מספר שנים לפניו, והיא אף ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2007, אולם לא העפילה לשלב הגמר. The Greatest Hits - יצא בשנת 2005 Veidi valjem kui vaikus (A bit louder than silence) -יצא בשנת 2005 100% Rock'n'roll - יצא בשנת 2006 The Sun Live 2006 -יצא בשנת 2007 Veidi valjem kui vaikus II (A bit louder than silence II) - יצא בשנת 2007 Here Comes The Sun - יצא בשנת 2008 Unisex - יצא בשנת 2008 RING -יצא בשנת 2010 מדיה וקבצים בנושא טאנל פדאר בוויקישיתוף טאנל פדאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טאנל פדאר, באתר Last.fm (באנגלית) טאנל פדאר, באתר AllMusic (באנגלית) טאנל פדאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) טאנל פדאר, באתר Yandex.Music (ברוסית) טאנל פדאר, באתר Discogs (באנגלית) טאנל פדאר, באתר Genius טאנל פדאר, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייב בנטון

דייב בנטון (באנגלית: Dave Benton; נולד ב-31 בינואר 1951 בשם Efrén Eugene Benita) הוא זמר פופ אסטוני במקור מארובה, שהתפרסם בעיקר לאחר שניצח באירוויזיון 2001. בנטון נולד באי הקריבי ארובה. כשהיה בשנות ה-20 לחייו עבר להתגורר בארצות הברית. בנטון עבד עם מספר אמנים כמתופף וכן כזמר רקע, בהם: The Drifters, טום ג'ונס, בילי אושן, חוזה פליסיאנו והפלאטרס. בשנות השמונים עבר בנטון להתגורר בהולנד, שם פגש את אשתו מאריס בעת שהיה בשיט, ובשנת 1997 עבר להתגורר עמה בארץ מוצאה אסטוניה. לזוג יש שתי בנות בשם סיסי וליסה. בנטון פיתח קריירה מוזיקלית נרחבת במדינות צפון אירופה. הוא הופיע בהפקה הגרמנית למחזמר "City Lights", לאחר שהתבקש להחליף את אנגלברט המפרדינק בסיבוב ההופעות האוסטרלי. בשנת 2001 השתתף בתחרות האירוויזיון יחד עם זמר הרוק טאנל פדאר ולהקת הבנים 2XL עם השיר "Everybody", יחד הגיעו למקום הראשון. מדיה וקבצים בנושא דייב בנטון בוויקישיתוף דייב בנטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייב בנטון, באתר Last.fm (באנגלית) דייב בנטון, באתר AllMusic (באנגלית) דייב בנטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייב בנטון, באתר Discogs (באנגלית) דייב בנטון באתר Yahoo! מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יואב הירש

יואב הירש (נולד בשנת 1956) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. באוגוסט 1974 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב הירש לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד. בהמשך לחם במבצע ליטני ומונה למפקד פלוגה בצנחנים. לאחר המבצע סיפר להירש אחד מקציני הגדוד, דניאל פינטו, כי הוא חקר במכות וחנק למוות ארבעה כפריים לבנונים שזיהה כמחבלים והשליך את גופותיהם לבאר מים. לאחר מספר ימים, כשנודע לו שאחד משותפיו של פינטו אמור לקבל אות הצטיינות, דיווח על האירוע למפקדיו וכתוצאה מכך נפתחה חקירה ופינטו הועמד לדין והורשע בהריגה. בחקירתו, פינטו התנקם בהירש כשדיווח עליו שהוא לקח קלצ'ניקוב כשלל. בעקבות זאת נדון הירש לשנת מאסר והורדה לדרגת טוראי, אך אלוף הפיקוד ביטל את גזר הדין. בשנת 1986 שימש הירש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים. באוקטובר 1988 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום ושירת בתפקיד עד יולי 1990. בהמשך שימש הירש כנספח צה"ל לכוחות היבשה של צבא ארצות הברית בדרגת אל"ם. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים שימש הירש כמנהל הלחימה של עוצבת האש. בשנת 2010 החליט הרמטכ"ל דאז, גבי אשכנזי, להעלותו לדרגת תא"ל לאות ההוקרה הגדולה שרוחש צה"ל לקציני המילואים המבצעים בפועל עשרות ימי מילואים בשנה ומהווים מוקד ידע משמעותי ביחידותיהם מזה שנים ארוכות. הירש שימש מנכ"ל חברת "ג'יניוס" המייצרת כלי רכב אוטונומיים. 12 מפקדים במיל' עולים בדרגה, באתר ערוץ 7, 3 במרץ 2010. אמנון ברזילי, עומר ברלב ממתין לאור ירוק מחיל האוויר, באתר הארץ, 31 ביולי 2002. אמנון לורד, "צריך לעבור מנרטיב של חרדה לנרטיב של ביטחון עצמי וגאווה", באתר ישראל היום, 6 ביוני 2019. תום שגב, היה מקרה, נגמר, הארץ, ‏ 21.11.1999, כפי שהועלה באתר פרש. נחום ברנע, "מסעותי עם פנקס", ידיעות ספרים, 2008, עמודים 142-143. נחום ברנע, פרשת פינטו: רק האמת, דבר, 21 בספטמבר 1979. גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 31. כאות להערכה: 12 קציני מילואים יועלו בדרגה, דובר צה"ל, ‏ 03.03.2010. לישי בן-ינאי, מבחן דרכים – Genius הג'ניוס גרדיום MK1 ו-MK2, אתר "4X4 אתר השטח הישראלי", ‏ 28.05.2012.
מועצת המדינה של צרפת

מועצת המדינה של צרפת (בצרפתית: Conseil d'Etat) היא גוף שלטוני בצרפת המורכב ממשפטנים בכירים ומשמש כיועץ משפטי של הממשלה הצרפתית וכבית משפט עליון לעניינים של משפט מנהלי. מועצת המדינה נוסדה ב-1799 על ידי נפוליאון בונפרטה כתחליף למועצת המלך. מקום מושבו הנוכחי של המועצה הוא בפאלה רויאל מאז 1875. בראש המועצה עומד ראש ממשלת צרפת, ובהיעדרו, שר המשפטים של צרפת, הגם שבפועל מנהל את המועצה סגן נשיא המועצה, שהוא הפקיד הבכיר ביותר של השירות הממשלתי הצרפתי, והפוליטיקאים יושבים בראש המועצה רק באירועים טקסיים. אחת מהחלטותיה הידועות של המועצה, נוגעת לאיסור הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת. בנובמבר 1989 הכריזה המועצה, כי הרעלה, בהיותה דרך ביטוי דתית, נוגדת באופן עקרוני את עקרון ה-"laïcité", החילוניות, בבתי הספר. מדיה וקבצים בנושא מועצת המדינה של צרפת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועצת המדינה של צרפת (בצרפתית) מועצת המדינה של צרפת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מועצת המדינה של צרפת, ברשת החברתית אינסטגרם מועצת המדינה של צרפת, ברשת החברתית LinkedIn מועצת המדינה של צרפת, סרטונים באתר Vimeo מועצת המדינה של צרפת, באתר פליקר מועצת המדינה של צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הטקסט בצרפתית של החלטת המועצה. ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביאטריצ'ה צ'נצ'י

ביאטריצ'ה צ'נצ'י (באיטלקית: Beatrice Cenci;‏ 6 בפברואר 1577 - 11 בספטמבר 1599) הייתה בת למשפחת אצולה מרומא. התפרסמה כאשר הוצאה להורג בהוראת האפיפיור קלמנס השמיני לאחר שנמצאה אשמה ברצח אביה, פרנצ'סקו, שהתעלל בה כילדה, בסיועם של אמה החורגת לוקרציה וברנדטו, בנה. פרנצ'סקו צ'נצ'י, שהיה אציל אלים, חי עם משפחתו בארמון מבוצר ברובע רגולה שברומא (סמוך לגטו רומא). ביאטריצ'ה הייתה בתו מאשתו הראשונה ולפי דברי ההגנה במשפטה "כל רומא ידעה" שאביה מתעלל בה, עד כדי גילוי עריות. בעקבות כך עזבה יחד עם אמה החורגת, אשתו השנייה של אביה, לוקרציה ובנה בן ה-12, ברנדטו לטירת המשפחה באברוצי. ב-1598, במהלך אחד מביקוריו של האב בטירה, סיממו אותו הנשים תוך הסתייעות במשרתים והרדימו אותו. לאחר מכן הכתה בראשו ביאטריצ'ה בת ה-21 באמצעות פטיש (מקבת) וגופתו הושלכה מן החלון, במטרה לשוות לרצח מראה של תאונה. בעקבות העדרו של צ'נצ'י מרומא החלה משטרת מדינת האפיפיור לחקור את העדרו, זאת בעת ששררה אווירה של הכבדת כוח החוק האפיפיורי, בעיקר על בני האצולה. המעשה התגלה מפיו של אחד מן המשרתים והמשפט נפתח ברומא, בסיומו הורשעו השלושה ברצח. ברנדטו הצעיר נשפט לחיי עבדות, אך שוחרר לאחר שנה. הנשים נשפטו להוצאה להורג בעריפה. ביאטריצ'ה הוצאה להורג בעריפת ראש על גשר טירת סנטאנג'לו. רכוש משפחת צ'נצ'י הוחרם לטובת משפחתו של האפיפיור, משפחת אלדוברנדיני. ההוצאה להורג עוררה התקוממות בין תושבי רומא, שדוכאה עד מהרה. גופתה של ביאצריצ'ה נטמנה בכנסיית סן פייטרו אין מונטוריו. האגדה מספרת שמאז רדוף הגשר ברוחה של ביאטריצ'ה הנושאת את ראשה בידה. ביאטריצ'ה צ'נצ'י הונצחה ביצירות אמנות רבות. פרסי ביש שלי כתב אודותיה את המחזה "The Cenci: A Tragedy in Five Acts", כן נכתבו אודותיה נובלות מאת סטנדל, אלפרד נובל ("נמסיס") ואלברטו מורביה. אופרות מאת ברתולד גולדשמידט ואלברטו חינסטרה (שתיהן לפי המחזה של שלי). המחזאי המודרני אנטונן ארטו עיבד אף הוא את המחזה של שלי. אלכסנדר דיומא האב כלל את סיפורה בספרו "פשעים מהוללים". ב-1966 נעשה סרט קולנוע איטלקי בשם ביאצריצ'ה צ'נצ'י, שלא זכה להצלחה או לביקורת חיובית. "אגדת ביאטריצ'ה צ'נצ'י" אוסף יצירות אמנות שנוצרו בהשראת הסיפור אודות הפסל מאת הארייט הוסמר באוניברסיטת מיזורי ביאטריצ'ה צ'נצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביאטריצ'ה צ'נצ'י, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "ביאטריצ'ה צ'נצ'י", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אוסטרינה

אוסטרינה (בבלארוסית: Астрына, ברוסית: Острино, בפולנית: Ostryna, ביידיש: אוסטרין) היא עיירה במחוז גרודנו בבלארוס, לגדות הנהר אסטרינטסי (Astryntsy), בצומת הדרכים בין גרודנו, לידא והציר מסטי-שצ'וצ'ין-ראדין-וילנה. אוסטרינה מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 1487. בחפירות ארכאולוגיות באזור התגלו שרידי יישוב סלאבי מהמאה ה-10 ולידו אתרי קבורה בני הזמן ההוא. במאה ה-16 העניק זיגמונד הראשון, מלך פולין, זכות התיישבות לאצילים בעיירה ואלו התחייבו להיות כוח מגן באזור הספר המזרחי. במאה ה-17 התקיימו ירידי מסחר שבועיים באוסטרינה ובמקום נבנתה כנסייה. עם חלוקת פולין השנייה, ב-1793, נכללה אוסטרינה בשטח רוסיה. ב-1866 היו בה כ-1,200 תושבים, כמחציתם יהודים, כשליש מהם יוונים-אורתודוקסים וכמה עשרות טטרים-מוסלמים וקתולים. בסוף המאה ה-19 היו באוסטרינה כ-2,000 תושבים. בשנת 1921, לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית, נכללה אוסטרינה בשטח פולין. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, נכללה אוסטרינה בשטחה של בלארוס. בין מלחמות העולם חיו באוסטרינה יותר מ-1,000 יהודים – כשני שלישים מתושביה. באוסטרינה פעלו מפלגות ותנועות נוער יהודיות וכן מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. בספטמבר 1939 תפסו הסובייטים את השלטון באוסטרינה. ב-25 ביוני 1941 כבשו אותה הגרמנים. באוקטובר 1941 הוקם באוסטרינה גטו. כ-120 יהודים נמלטו מגטו אוסטרינה וחלקם הצטרפו ליחידת פרטיזנים ביערות באזור אשמיאני. בנובמבר 1942 גורשו רוב תושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה. רחל גרוסבאום-פסטרנק, "אוסטרינה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 100–102. מדיה וקבצים בנושא אוסטרינה בוויקישיתוף אוסטרינה (Ostryna), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת אוסטרינה, בספריית העיר ניו יורק "אוסטרינה", באתר השטעטל הווירטואלי סיארהיי פיבברצ'יק (בלא'), מרטין דין ולאורה קרגו, אוסטרינה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 931–933), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מתאזה

מתאזה (בצ'רקסית: матэзы או псы хьалыжъу) הוא כיסון צ'רקסי מסורתי העשוי בצק ממולא בגבינה צ'רקסית, בצל ירוק, ותבלינים (פפריקה, מלח). הכיסונים מקופלים לצורת חצי סהר באופן מסורתי, ומבושלים בהרתחה. הכיסונים נאכלים כמנה עיקרית. המתאזה מוכן על ידי ערבוב קמח עם מלח ומים ולשים את התערובת ליצירת בצק. הבצק ממולא בצל ירוק שנקצץ ובושל על אש נמוכה, ותובל בפפריקה מתוקה וחריפה, ומלח ובגבינה צ'רקסית מפוררת. הבצק הממולא בגבינה נחשב למפורסם ביותר כאשר יש הממלאים את הבצק בבשר או תפו"א במקום הגבינה. הבצק מרודד, נחתך לעיגולים וממולא, ולאחר מכן מבשלים עם מים מומלחים . המאכל נאכל כשהוא חם. מתאז – בצק ממולא בגבינה ובצל ירוק - במים, באתר כפרי הדרוזים והצ'רקסים ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארי בישה

קארי לין בישה (באנגלית: Kerry Lynne Bishé; נולדה ב-1 במאי 1984) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידה הראשי של דונה קלארק בסדרת הטלוויזיה "קוד שרוף" (2014–2017) ברשת AMC, ומתפקידה בתור לוסי בנט בעונה האחרונה של הסיטקום הרפואי "סקראבס" (2009–2010) ברשת ABC. בקולנוע, שיחקה בסרטים "כנסיית הפחד" (2011), "ארגו" (2012) ו"מקס רוז" (2016). בישה נולדה בניו זילנד, וזמן קצר לאחר מכן עברה המשפחה לגלן רידג' (אנ') ניו ג'רזי, ארצות הברית. היא סיימה את לימודיה באקדמיית מונטקלייר קימברלי (אנ') שם אביה, קנת' בישה, לימד לימודי חברה. בישה למדה לאחר מכן באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 2009 בישה התפרסמה לראשונה בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "סקראבס", בה שיחקה בעונה התשיעית בתפקיד הסטודנטית לרפואה לייסי בנט ובפיילוט של פיטר ברג "Virtuality " בתפקיד מדענית המחשבים בילי קשמירי. את הקריירה הקולנועית שלה החלה בישה בסרט האימה-פעולה של קווין סמית' "כנסיית הפחד" ובסרטיו של אדוארד ברנס "Nice Guy Johnny" ו"Newlyweds". בשנת 2010 שיחקה במותחן העצמאי "מסקדה" לצד נורמן רידוס וקלאן לוץ. בשנת 2012 הופיעה במותחן הפוליטי המצליח של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומטית האמריקאית קאת'י סטאפורד המסתתרת בבית השגריר הקנדי בטהראן. בישה כיכבה במשך ארבע עונות בסדרת הדרמה התקופתית "קוד שרוף" (2014–2017) של רשת AMC, בדמותה של דונה דלארק, מהנדסת מחשבים בטקסס אינסטרומנטס. בישה נמצאת בזוגיות עם השחקן כריס לואוול, איתו יש להם בת משותפת, אשר נולדה ב-2021. מדיה וקבצים בנושא קארי בישה בוויקישיתוף קארי בישה, ברשת החברתית אינסטגרם קארי בישה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קארי בישה, באתר AllMovie (באנגלית) קארי בישה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קארי בישה, באתר Metacritic (באנגלית) קארי בישה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אגם ואנקה

אגם ואנקה (באנגלית: Wanaka) הוא אגם בחבל אוטגו שבאי הדרומי של ניו זילנד, הרביעי בגודלו במדינה. שטח האגם 192 קמ"ר, עומקו מוערך בכ-300 מטרים, ופני האגם בגובה 300 מטר מעל פני הים. מקור שמו במאורית. משמעות השם – "המקום של אנקה", על שם אחד מהשבטים המקומיים. האגם תועד לראשונה על ידי אירופאי בשם נתנאל צ'למרס בשנת 1853. מקורות האגם הם שני נהרות, המאטוקיטוקי והמקרורה, הזורמים באי, הראשון מדרומו והשני מצפונו של האגם. האגם הוא מקורו של נהר קלות'ה הזורם מדרומו של האגם. האגם סמוך מאוד לאגם האווּה, השוכן בנקודה הקרובה ביותר רק כקילומטר אחד מן האגם. באגם מספר איים קטנים, המשמשים בתי גידול לציפורים חסרות תעופה האנדמיות לאי. האגם כולו מוגן בחוק מיוחד האוסר את הרס חופיו, ודואג לשימורו בצורתו הטבעית. בסמיכות לאגם נמצאות העיירה ואנקה, הקרויה על שם האגם, והעיר קווינסטאון. הזמרת קרן פלס הוציאה בשנת 2012 סינגל בשם "לייק וואנקה". האגם גם נזכר בסרטון "משפחת שווץ פרק 3 - דוכן מיצים"[1] מדיה וקבצים בנושא אגם ואנקה בוויקישיתוף דף מידע על האגם באנציקלופדיה הניו זילנדית (באנגלית) אגם ואנקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקליפ "לייק וואנקה" של קרן פלס
קאסאציו

קאסאציו (באיטלקית: cassazione, בגרמנית: cassation) הוא מונח, שהיה בשימוש בין 1750 ל-1775 בדרום גרמניה, אוסטריה ובוהמיה כהגדרה ליצירה או לפרק בודד. מקור המונח אינו ודאי – קוך (Koch), מוזר (Moser) ואברט (Abert) סבורים שהיא לקוחה מ-"cassare" ("לשלח" או "לשחרר" באיטלקית), במשמעות של "מוזיקת פרידה" (Abschiedsmusik). לדעת ויצבה (Wyzewa) וסן פו (Saint-Foix), כפי שהיא מובאת בביוגרפיה שלהם של מוצרט, המילה היא נגזרת של casser ("לשבור" בצרפתית), כלומר, יצירה שאפשר לנגן את פרקיה בכל סדר שהוא. רימן (Riemann), בלקסיקון שלו מ-1909, מייחס אותה ל-cassa, תוף באיטלקית. עם זאת, הסבירות הגבוהה ביותר היא, שהמילה קאסאציו היא שיבוש קל של ביטוי גרמני שהיה נפוץ בין מוזיקאים באמצע המאה ה-18, gassatim gehen – לנגן ברחובות. כבר ב-1619 השתמש מיכאל פרטוריוס במונחים "גראסאטן" ו"גאסאטן" בקשר לסרנדה. בראשית התקופה הקלאסית ולפניה נכתבו קאסאציות בין השאר על ידי קרל דיטר פון דיטרסדורף ומיכאל היידן, כמו גם יצירות מוקדמות של יוזף היידן ומוצרט, אם כי רק מעטות מהן נקראות כך במקורות, מה שמקשה על זיהוי "סגנון קאסאציוני" מובהק. בקטלוגים תמאטיים של ברייטקופף יצירות מוגדרות לעיתים קאסאציות ובפעמים אחרות דיברטימנטי וכך גם בכותרות היצירות, הן בדפוס והן בכתבי יד. היידן השתמש לעיתים בכותרת "קאסאציו" לציון פרקים בעלי אופי קליל והומוריסטי. השימוש היחיד שמוצרט עשה במונח מופיע במכתב מאוגוסט 1770, שם הוא מזכיר התחלות של שלושה פרקים: הפרקים הראשונים של הסרנדות 63 ו-99/63a ברשימת קכל, שניהם שירי לכת, ושיר הלכת הנפרד 62 ברשימת קכל (שכיום מקובל לקשר אותו עם הסרנדה 100/62a). מכך אפשר להסיק, שייתכן ומוצרט קישר את המונח עם המערך המחזורי המסורתי של שיר הלכת והסרנדה. אותו דבר נכון לגבי מיכאל היידן. שני המלחינים השתמשו במונח אך ורק ליצירות תזמורתיות. המונח קאסאציו נעלם כנראה משימוש כבר בנעורי בטהובן. דוגמה נדירה לשימוש מאוחר בקאסאציו מופיעה באופוס 6 של סיבליוס. קאסאציו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוברט אונבריכט וקליף אייזן, "קאסאציו" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב
סקוט אדקינס

סקוט אדוארד אדקינס (באנגלית: Scott Edward Adkins; נולד ב-17 ביוני 1976) הוא שחקן קולנוע ואמן לחימה אנגלי. מוכר בעיקר בשל תפקידו כיורי בויקה בסרטים "אלוף ללא עוררין 2", "אלוף ללא עוררין 3" ו"אלוף ללא עוררין 4". סקוט אדקינס נולד ב סאטון קולדפילד, אנגליה, ב -17 ביוני 1976. הוא התחיל להתעניין באמנויות לחימה בגיל עשר כשהוא, אביו, ואחיו הגדול, קרייג, ביקרו במועדון הג'ודו המקומי. העניין שלו כלפי אמנויות לחימה גדל עוד יותר בגיל 14 כאשר הוא אימץ את ברוס לי כמודל לחיקוי. באותה שנה, הוא החל להתאמן בטאקוונדו. אדקינס השתלם גם בקיקבוקסינג במשך 3 שנים בגילאי 16–19, בסיומם זכה בחגורה שחורה בטאקוונדו וקיקבוקס. הוא גם הוכשר בנין ג'וטסו, ג'ודו, קראטה, ג'ו ג'וטסו, וו-שו, קרב מגע, קפואירה, ג'יט קון דו והתעמלות קרקע. אדקינס מחזיק בחגורה הגבוהה ביותר בטקוואנדו ונחשב לרב אמן בה. כשהיה צעיר היה מעריץ מושבע של ז'אן-קלוד ואן דאם. בראיון אמא שלו סיפרה שכשהוא היה צעיר בעוד שלחבריו היו פוסטרים עם תמונות של דוגמניות, לו היה פוסטר גדול של ואן דאם. אתר האינטרנט הרשמי של סקוט אדקינס (באנגלית) סקוט אדקינס, ברשת החברתית פייסבוק סקוט אדקינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקוט אדקינס, ברשת החברתית אינסטגרם סקוט אדקינס, סרטונים בערוץ היוטיוב סקוט אדקינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקוט אדקינס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סקוט אדקינס, באתר AllMovie (באנגלית) סקוט אדקינס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סקוט אדקינס, באתר Metacritic (באנגלית) סקוט אדקינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המעניש (סרט, 2004)

המעניש (באנגלית: The Punisher) הוא סרט גיבורי על-פעולה משנת 2004 מבית ליונסגייט ומארוול קומיקס, המתבסס על דמות הקומיקס המעניש. את הסרט ביים ג'ונתן הנסליי ומככבים בו תומאס ג'יין, ג'ון טרבולטה, רבקה רומיין, ויל פאטון, לורה הרינג, בן פוסטר ורוי שיידר בתפקידים הראשיים. עלילת הסיפור, שבה מלבין הכספים הווארד סיינט מזמין את מות משפחתו של פרנק קאסל, סוכן חשאי של ה-FBI אשר שירת קודם לכן בהצטיינות בחיל הנחתים, מבוססת בעיקר על שתי קשתות סיפור מהקומיקס - "המעניש: שנה ראשונה" ו"ברוך שובך, פרנק", עם סצנות נוספות שלקוחות מחוברות כמו Marvel Preview Presents: The Punisher #2, ‏Marvel Super Action Featuring: The Punisher #1, ‏The Punisher War Zone ו-The Punisher War Journal. הסרט נעשה כניסיון לאתחל מחדש את סיפורה של הדמות לאחר כישלון הסרט הקודם בשנת 1989, בכיכובו של דולף לונדגרן. הוא יצא לאקרנים ב-16 באפריל 2004. למרות רף הכנסות נמוך של כ-54 מיליון דולר בקופות, מכירות ה-DVD הניבו הצלחה ואיפשרו לפתח סרט המשך. אולם, סרט זה היה אף הוא אתחול מחודש, ונקרא "המעניש: אזור מלחמה". תומאס ג'יין - פרנק קאסל/המעניש ג'ון טרבולטה - הווארד סיינט רבקה רומיין - ג'ואן ויל פאטון - קוונטין גלאס לורה הרינג - ליביה סיינט קווין נאש - הרוסי בן פוסטר - ספקר דייב רוי שיידר - פרנק קאסל האב סמנתה מאטיס - מריה אליזבת' קאסל תקציב הסרט נאמד בכ-33 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט זכה להכנסות של 13,834,527 מיליון דולר. סכום הכנסותיו הכולל נאמד בכ-33,810,189 מיליון דולר בארצות הברית, ו-20,889,916 מיליון דולר ברחבי העולם. אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 29 מתוך 100 בהתבסס על 167 ביקורות (48 מתוכן "טריות" ו-119 מתוכן "רקובות"), בציינו כי "צוות שחקנים טוב אינו מצליח להעלות את רמתו של סרט הנקמה האלים והשיטתי". מבקר הקולנוע רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס העניק לסרט שני כוכבים וציין כי "הסרט הוא כה קודר וחסר שמחה, יש לתהות האם גם הגיבור מקבל סיפוק כלשהו מהישגיו", בעוד אחרים הגנו על הסרט וציינו כי בהשוואה לעיבודי קומיקס אחרים, מדובר בניסיון עשוי היטב לסרטי פעולה ישנים של שנות ה-60 ושנות ה-70. "המעניש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המעניש", באתר נטפליקס "המעניש", באתר AllMovie (באנגלית) "המעניש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המעניש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המעניש", באתר Metacritic (באנגלית) "המעניש", באתר אידיבי "המעניש", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "המעניש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Punisher, Rotten Tomatoes The Punisher Movie Review, Roger Ebert, April 16th 2004 The Punisher Extended Cut Movie Review, Chuck O'Leary]
לאוניד גאידאי

לאוניד גאידאי (ברוסית: Леонид Гайдай;‏ 30 בינואר 1923 – 19 בנובמבר 1993, מוסקבה) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1989). לאוניד גאידאי נולד בעיר סבובודני (מחוז אמור) למשפחת פקיד במשרד מסילות רכבת. בשנת 1923 המשפחה עברה לצ'יטה ואחר כך לאירקוטסק. עם תחילת מלחמת העולם השנייה גאידאי גויס לצבא האדום ולחם בחזית. בדצמבר 1942 הוא עוטר במדליה על גבורתו בקרב. זמן קצר לאחר מכך לאוניד גאידאי נפצע ושוחרר מהצבא האדום. בשנת 1947 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשחק ליד התיאטרון העירוני באירוטסק. מספר שנים הוא עבד כפועל במה ושחקן. בשנת 1949 גאידאי נסע למוסקבה והתקבל ל-VGIK לקורס של גריגורי אלכסנדרוב וסיים את לימודיו בשנת 1955. סרטו הראשון כבמאי גאידאי סיים בשנת 1956 והוא התבסס על הסיפורים של ולדימיר קורולנקו. בשנת 1958 גאידאי סיים את סרטו הראשון. הפעם זה היה סרט סאטירי שלאחר דרישות הנהלה והצנזורה הסרט קוצר לחצי. תקופה מסוימת לגאידאי לא נתנו לביים סרטים חדשים. בשנת 1961 גאידאי ביים שני סרטים קצרים קומיים שזכו להצלחה. בשנת 1961 גאידאי ביים סרט על בסיס 3 סיפורים קצרים של או. הנרי. לאחר הפסקה של שלוש שנים גאידאי בים סרטי קומדיה שהיו שיא הקריירה שלו כבמאי: 1965 - מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק (Операция «Ы» и другие приключения Шурика) - היה שיאן הצפייה בשנה זו. 1966 - "השבויה מקווקז או הרפתקאות חדשות של שוריק" (Кавказская пленница, или Новые приключения Шурика)- היה שיאן הצפייה בשנה זו. 1968 - "יד היהלום" (Бриллиантовая рука) - היה שיאן הצפייה בשנה זו. בשנת 1995 הסרט זכה לתואר הקומדיה הטובה ביותר של המאה. בשנות ה-70 גאידאי ביים מספר סרטים קומיים על בסיס יצירות של מיכאיל בולגקוב, ניקולאי גוגול, מיכאיל זושצ'נקו ואילף ופטרוב. למרות הצלחה הם לא התקרבו להישגים של סרטים משנות ה-60. את סרטו האחרון גאידאי ביים בשנת 1992. סרטיו מוקרנים עד היום וזוכים לפופולריות רבה ברוסיה ומדינות נוספות. אשתו נינה גרבשקובה הצטלמה בחלק גדול מסרטיו בתפקידים משניים. מדיה וקבצים בנושא לאוניד גאידאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאוניד גאידאי לאוניד גאידאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאוניד גאידאי, באתר AllMovie (באנגלית) לאוניד גאידאי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאוניד גאידאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Under Rug Swept

Under Rug Swept (מילולית: מה שטוטא מתחת לשטיח) הוא אלבומה החמישי של הזמרת הקנדית אלאניס מוריסט. האלבום יצא לאור ב-25 בפברואר 2002 והוא האלבום הראשון שמוריסט כתבה והפיקה את כל שיריו. האלבום דורג במקום הראשון ב-12 ארצות, בהם מצעד הבילבורד 200 ומצעד האלבומים הבריטי וכלל את הלהיטים "Hands Clean" ו"Precious Illusions". למרות הצלחתו היחסית, המכירות היו נמוכות מן המכירות של שני האלבומים הקודמים של מוריסט. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלאניס מוריסט מידע על האלבום Under Rug Swept באתר MusicBrainz מידע על האלבום Under Rug Swept באתר AllMusic האלבום Under Rug Swept באתר Discogs האלבום Under Rug Swept באתר ספוטיפיי האלבום Under Rug Swept באתר דיזר האלבום Under Rug Swept באתר אפל מיוזיק האלבום Under Rug Swept באתר טיידל