laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מייק מור

מייקל קנת מור (באנגלית: Michael Kenneth Moore; ‏28 בינואר 1949 – 2 בפברואר 2020) היה מדינאי ניו זילנדי, שכיהן כראש ממשלת ניו זילנד ה-34 וכמנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי. כיהן גם כשגריר ניו זילנד בארצות הברית. מייק מור נולד בוואקטאנה שבניו זילנד. הוא גדל במוארווה והתחנך בבית ספר יסודי באזור מגוריו ובבית ספר תיכון באוקלנד. לאחר סיום לימודיו הוא עבד כפועל ולאחר מכן כדפס. הוא החל להיות פעיל באיגודים המקצועיים ובגיל 17 הוא נבחר למועצת האיגודים המקצועיים של אוקלנד. הוא היה לנציג הראשון של הדור הצעיר במנהלת המפלגה ושימש כסגן נשיא האיגוד הבינלאומי של נוער סוציאליסטי בשתי תקופות כהונה רצופות. מור החל את הקריירה הפרלמנטרית שלו כאשר נבחר להיות חבר הפרלמנט של ניו זילנד ב-1972 מטעם מחוז הבחירה של עדן, פרבר של אוקלנד. ב-1978 הוא עבר לקרייסטצ'רץ' ונבחר מטעם מחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ'-צפון. כשר בממשלה הוא החזיק במספר תפקידים, שהבולט מכולם היה תפקידו כשר לענייני סחר חוץ, תפקיד שבו הוא היה מעורב בדיונים על הסכם גאט"ט. ב-1987 מונה גם להיות שר החוץ ושנה לאחר מכן מונה להיות סגן שר האוצר. ב-1990 נבחר מור למנהיג מפלגת הלייבור. מונה לראש ממשלת ניו זילנד וכיהן בתפקיד במשך כמה חודשים, לאחר ששכנע את הגוף הבוחר של המפלגה שיצליח להשיג יותר מושבים בפרלמנט בהשוואה לג'פרי פאלמר שכיהן עד אז כמנהיג המפלגה וראש הממשלה, אף על פי שלא יוכל להוביל את המפלגה לניצחון בבחירות. מפלגת הלייבור הובסה בבחירות. לאחר הבחירות הוא שימש כמנהיג האופוזיציה עד 1993 והיה דוברה בנושאי יחסי חוץ וסחר חוץ עד 1999. אף על פי שבבחירות של 1993 כמעט והצליח מור להוביל את המפלגה לניצחון לאחר קדנציה אחת באופוזיציה, הוא הודח מתפקידו כמנהיג הלייבור. בעקבות הדחתו שקל מור להקים מפלגה חדשה בשם "הקואליציה הדמוקרטית של ניו זילנד" לקראת הבחירות של 1996, אך בסופו של דבר חזר בו. בבחירות אלה נבחר במחוז הבחירה שלו. ב-1998 התמודד על תפקיד המנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי וב-22 ביולי 1999 נבחר לתפקיד והחל לכהן בו ב-1 בספטמבר אותה שנה. בתפקיד המנהל הכללי של ארגון הסחר העולמי כיהן מור שלוש שנים עד ספטמבר 2002. תקופת כהונתו עמדה בסימן שינויים משמעותיים בכלכלה העולמית. הוא ניסה לשקם את האמון במערכת בעקבות ועידת הארגון שהתכנסה בסיאטל ב-1999. בוועידת הארגון שהתכנסה בדוחה ב-2001 ראו בו השרים שהשתתפו בה ככוח המניע מאחורי ההחלטה לפתוח בסבב של שיחות רב-צדדית בנושא הסחר. בתקופת כהונתו בתפקיד הצטרפו לארגון שמונה מדינות ובכך מאגד הארגון את רוב אוכלוסיית העולם. מור שם דגש על מתן אפשרות למדינות עניות לקחת חלק משמעותי בפעילות הארגון. ב-2010 מור החל לשמש כשגריר ניו זילנד בארצות הברית. לאחר שבאפריל 2015 הוא סבל משבץ קל הוא הודיע כעבור מספר חודשים על פרישה וחזרה לניו זילנד בעקבות מצבו הרפואי. נפטר ב-2 בפברואר 2020. מדיה וקבצים בנושא מייק מור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייק מור מייק מור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Mike Moore leaving post as New Zealand ambassador to US". Stuff.co.nz. 21 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
מרקוס ליוויוס סלינטור

מרקוס ליוויוס סלינטור (בלטינית: Marcus Livius Salinator; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שפיקד על הכוחות הרומאיים בקרב מטאורוס. נולד ככל הנראה בשנת 254 לפנה"ס. בשנת 219 לפנה"ס בתקופת המלחמה האילירית השנייה נבחר לקונסול יחד עם לוקיוס אמיליוס פאולוס, אולם הואשם במעילה בשלל ונאלץ לחזור לרומא. הוא פרש מהחיים הציבוריים עד שנת 207 לפנה"ס, אז מונה לקונסול יחד עם גאיוס קלאודיוס נרו. אותה תקופה המלחמה הפונית השנייה השתוללה וחניבעל בזז בנחת את איטליה. אחיו של חניבעל עזרובעל חצה את האלפים ושלח שליח אל אחיו להודיע לו שהגיע. אולם השליח נפל בשבי של נרו, שלקח ממנו את המכתב ולמד על כוונותיו של עזרובעל. בחשאי הוא חמק מחניבעל והצעיד את חייליו במהירות אל מטאורוס, שם ליוויוס חנה בלי לדעת שעזרובעל חונה לא רחוק. המחנות התאחדו ובקרב מטאורוס הובס עזרובעל. ליוויוס ונרו הוכתרו כגיבורים, ליוויוס קיבל תפקיד של פרוקונסול 206 לפנה"ס לבין 205 לפנה"ס. בתחילת שנת 204 לפנה"ס מונה למושל של גאליה קיסאלפינה, הוא המשיך להחזיק בתפקיד עד סוף המלחמה. במהלך אותה שנה הוא ונרו קיבלו תפקיד של קנסורים. הוא מת באותה שנה. בנו היה האדמירל גאיוס ליוויוס סלינטור. ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן. תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה, פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991 טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב הרולד למב, חניבעל - האחד נגד רומי, מערכות, 1964. Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 . Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925 . Mommsen, Theodore. History of Rome. Online version in Classic Literature Library. J. F. Lazenby, Hannibals' war. Aris & Phillips, 1978 F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius. Oxford university press, 1957 Frontinus, Strat., IV 1,45
אולנוב

האם התכוונתם ל... אולנוב (אוקראינה) – עיירה במחוז ויניצה באוקראינה, ממזרח ללוצק, ובה כ-2,800 תושבים (2001) אולנוב (פולין) – עיירה במחוז ניסקו בפולין, ובה כ-1,500 תושבים (2009)
חצוצרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חצוצרה – כלי נגינה. חצוצרה (איבר) – החצוצרות הן שתי צינוריות דקות המחברות בין השחלות לרחם אצל נקבות היונקים. חצוצרה בואדי – רומן שנכתב על ידי סמי מיכאל, אשר יצא לאור בשנת 1987 בהוצאת עם עובד. חלזונות ים חצוצרה (סוג חילזון) – סוג ממשפחת החצוצריים. חצוצרה אצילה – מין בעל קונכייה דמוית חצוצרה, נפוץ בים התיכון ובאוקיינוס האטלנטי. חצוצרת הים – מין בעל קונכייה דמוית חצוצרה, נפוץ בים סוף, באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. חצוצרות (פירושונים)
גביע דייוויס 2013

גביע דייוויס 2013 הייתה התחרות ה-102 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת סרביה לבין נבחרת צ'כיה בבלגרד. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת צ'כיה. בכך הם זכו בגביע בפעם השנייה ברציפות ובפעם השלישית בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: בלגיה, גרמניה,ספרד ושווייץ נותרו בבית העליון אוסטרליה, בריטניה, יפן והולנד עלו לבית העליון אוסטריה, ברזיל, קרואטיה וישראל ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 2013, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת צרפת. בעקבות ההפסד הנבחרת שיחקה נגד בלגיה משחק הישרדות בבית העליון. בהתאם לכך, נבחרת ישראל ירדה לבית אירופה-1 במשחקי 2014. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2013 בוויקישיתוף אתר התחרות
ניהול הספקטרום האלקטרומגנטי

ניהול הספקטרום האלקטרומגנטי הוא פעילות של הקצאת תדרים לשידורים בגלי רדיו לסוגיהם ופיקוח על השימוש בהם. תדרי רדיו משמשים, בין השאר, לתקשורת אלחוטית, שלשם ביצועה יש להקצות למשדר תדר שבו ישדר, ורוחב פס מסוים. לכל משדר תדר המוקצב לו, שבו ניתן להאזין לו, ובקשר דו-כיווני - גם לשוחח אתו. כיוון שהרוחב הכולל של גלי הרדיו סופי, ולכל משדר נדרש רוחב פס מינימלי, הרי מספרם הכולל של תדרי הרדיו מוגבל. העובדה שלמשדר יש טווח מסוים, התלוי בעוצמת השידור ובצורת ההתפשטות של גלי הרדיו, מאפשרת להקצות אותו תדר לשני משדרים המרוחקים במידה מספקת, אך בעיית המחסור אינה נפתרת. בתחום שידורי הרדיו לתקשורת המונים היצע התדרים מצומצם ביותר, ולכן נדרשת הסדרה של הקצאת התדרים למטרה זו, לה אחראי בישראל משרד התקשורת, בהתאם לחוק התקשורת (בזק ושידורים), תשמ"ב-1982. המחסור בתחום זה, יחד עם הרצון לשדר לציבור הרחב, יצרו את תופעת הרדיו הפיראטי. ישנם תחומים נוספים בהם יש מחסור בתדרים; דוגמה לכך הם תדרים בתחום ה-2.4 גיגה-הרץ ששימשו את צה"ל שסירב לפנותם לשימושי בלוטות' הזקוקים לתחום זה. במשך תקופה ארוכה נאסר בישראל שיווק של מכשירים אזרחיים שתומכים בתקן בלוטות', עד למציאת הסדר שבמסגרתו פינה צה"ל את תחום התדרים. גלי רדיו אינם מבחינים בגבולות מדיניים, ולכן ההסדרה דורשת גם תיאום בין מדינות שכנות. שיבוש שידורי רדיו הוא חלק מהלוחמה האלקטרונית בין מדינות. ניהול הספקטרום האלקטרומגנטי(הקישור אינו פעיל), דוח שנתי 45 לשנת 1994, באתר של משרד מבקר המדינה חיים חביב, ניהול ספקטרום התדרים הלאומי – ריבוע המעגל או בעיה פתירה?, באתר Telecom News חיים מזר, תקשורת אלחוטית: פיקוח ואכיפה בארץ בעולם, באתר של משרד התקשורת, 19 בנובמבר 2012 שחר שושן, מלחמת התדרים של צה"ל, באתר ynet, 22 באפריל 2015
קתרין פאר

קתרין פּאר (באנגלית: Catherine Parr; ‏1512 - 5 בספטמבר 1548) הייתה מלכת אנגליה ואירלנד, האחרונה מבין שש נשותיו של המלך הנרי השמיני. היא מלכה מ-12 ביולי 1543 ועד מותו של הנרי ב-28 בינואר 1547. קתרין נהנתה ממערכת יחסים קרובה עם שלושת ילדיו של הנרי השמיני: מרי, אליזבת ואדוארד. קתרין פאר הייתה אישה משכילה והייתה מעורבת באופן אישי בחינוך של אליזבת ואדוארד. היא השקיעה זמן ומשאבים רבים בלימודיהם ודאגה שיקבלו את ההשכלה הטובה ביותר שניתן היה להשיג באותה תקופה. כשהנרי היה במסע מלחמה בצרפת ב-1544, מונתה קתרין לעוצרת הממלכה. קתרין הייתה בתו של סר תומאס פאר מקנדל ואשתו מוד גרין. אביה נפטר כשהייתה בת חמש. לקתרין היו אח בשם ויליאם ואחות בשם אן. קתרין פאר זכתה לחינוך ראשוני דומה לזה של נשים אצילות אחרות באותה תקופה. קתרין רכשה שליטה מרשימה בשפות כגון צרפתית, לטינית (שבה אף הלחינה יצירות מוזיקליות) ואיטלקית, ואף החלה ללמוד ספרדית לאחר שהוכתרה כמלכה. ב-1529, בגיל 15 היא נישאה לראשונה לאדוארד, לורד בורו (Borough), אשר נפטר באותה שנה. בין השנים 1530-1543 הייתה קתרין נשואה לג'ון נוויל, לורד לטימר, שנפטר ב-1543. לקתרין לא היו ילדים מנישואיה הראשונים, אך היא הייתה אם חורגת לילדיו של בעלה. כאלמנה עשירה ובעלת מעמד, מיהרה קתרין לנסות ולמצוא שידוך נוסף, כדי להגן על אחוזותיה. בגיל 30 הכירה את סר תומאס סימור (אחיה של ג'יין סימור אשתו השלישית של הנרי) והחלה ביניהם מערכת יחסים רומנטית. מערכת היחסים נמשכה זמן מה והשניים נועדו להינשא. המלך הנרי פגש את ליידי לטימר, כשהגיעה לחצרו במטרה להתחנן על חייה של גיסתה, שבגדה בבעלה ויליאם פאר. הנרי ראה אותה, התאהב בה וביקש להינשא לקתרין בעצמו. הוא העריך את טוב ליבה, חוכמתה הרבה ובעיקר העריך כי תהיה חברה מנחמת לשנותיו האחרונות. חרף אהבתה לסר תומאס סימור וכוונתם להינשא, אולצה קתרין לקבל את הצעת המלך ולהינשא לו. קתרין נישאה להנרי ה-8 ב-12 ביולי 1543, בארמון המפטון קורט. קתרין לקחה על עצמה תפקיד של אחות רחמניה להנרי, סעדה אותו בתחלואיו וגם שימשה כאם חורגת לילדיו מנישואיו הקודמים. קתרין הצליחה לשקם את יחסיו של הנרי עם בנותיו מרי ואליזבת והם בילו חגי מולד יחדיו בחצרו כמשפחה מאוחדת. קתרין הייתה פרוטסטנטית בנטייתה הדתית, וכתבה כמה חיבורים בנושאי רפורמות של הנצרות הקתולית. הנרי נפטר ב-28 בינואר 1547 כשלצדו קתרין וילדיו. לאחר מות הנרי נישאה קתרין לאהובה משכבר - תומאס סימור, לראשונה בחייה מתוך אהבה. הנישואין לתומס התבררו כבעייתיים: תומאס היה רודף נשים ובמיוחד גילה חיבה יתרה לנסיכה הצעירה אליזבת, כשזו גרה בביתם. קתרין נכנסה להריון בפעם הראשונה בגיל 36 אך נפטרה מסיבוכים כתוצאה מן הלידה ב-5 בספטמבר 1548. התינוקת שנולדה, נקראה בשם מרי, אך כיוון שלא ידוע עליה פרטים נוספים לאחר 1549, היסטוריונים מעריכים כי מתה בהיותה ילדה. סר תומאס סימור, בעלה של קתרין פאר, הוצא להורג באשמת בגידה ב-1549. מדיה וקבצים בנושא קתרין פאר בוויקישיתוף קתרין פאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קתרין פאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בלה – מדינה מוסלמית שהתקיימה בימי הביניים במרכז אתיופיה מחוז בלה – מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה אישים: בלה הרביעי – ממלכי הונגריה שארל בלה – ארכאולוג ומדינאי צרפתי מיכאל בלה – כדורגלן עבר גרמני די בלה בליה (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא בלה
בית האופרה העירוני בשיקגו

בית האופרה העירוני בשיקגו (באנגלית: Civic Opera House of Chicago) הוא בית אופרה הממוקם ברחוב ווקר דרייב 20 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. בית האופרה העירוני מהווה חלק מגורד שחקים בעל 45 קומות בחלקו המרכזי ו-22 קומות באגפים הצדדיים שלו, המוכר בשם בניין האופרה העירוני. הבניין תוכנן בסגנון האר דקו ונפתח לציבור ב-4 בנובמבר 1929. בית האופרה העירוני מכיל 3,563 מושבים ובזכות כך הוא אולם האופרה השני בגודלו באמריקה הצפונית. כיום מהווה את ביתה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו. חזית הכניסה (רחוב ווקר דרייב) כותרת מפוסלת בידי הנרי הרינג (Henry Hering) מדיה וקבצים בנושא בית האופרה העירוני בשיקגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית האופרה העירוני בשיקגו "The Magic Wand of the Opera" Popular Mechanics, February 1930, pp 202-205 technical details of the 1929 advances Civic Opera House over other opera houses of that era - i.e. curtains, back-drops, movable stages, lighting, etc Chicago landmarks web site with photos of the building
מוסיה בוגרשוב

מוסיה בוגרשוב (2000-1903ׂ) הייתה ציירת שהשתתפה בכמה תערוכות חשובות בשנות ה-20 של המאה ה-20, בין היתר בשתי התערוכות בצריף "האהל" בתל אביב שנערכו בין השנים 1926–1928 ונתפסו כאירוע מכונן באמנות הישראלית וסימנו את מעבר המרכז האמנותי מירושלים לתל אביב. מוסיה נולדה ברוסיה ועלתה ארצה עם הוריה ב-1906. אחותה הצעירה, רחל נולדה כבר בתל אביב-יפו. זמן קצר לאחר מכן מתה אמן במהלך הריונה השלישי, והבנות נותרו יתומות. אביהן, ד"ר חיים בוגרשוב (1876-1963), שהיה ממייסדי גימנסיה הרצליה, התחתן בשנית. המשפחה גרה מאחורי הגימנסיה, ברחוב מונטפיורי 6 (היום מגדל שלום), ובחופשות הקיץ נהגו הבנות לבלות בעין גנים, אצל אחי אביהן, שם היה לו משק חקלאי. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נידון האב למוות על ידי הטורקים בגלל פעילות ציונית (אף כי הסיבה הרשמית הייתה שכלא נער ערבי) ונאלץ לברוח עם משפחתו לקהיר, שם פתח בית ספר עברי. כאשר איים הקונסול הרוסי בקהיר לגייס אותו לצבא, ברחה המשפחה לברצלונה ואחר כך למדריד, שם חיו עד תום המלחמה, אז שבו בני המשפחה ארצה, והבנות השלימו את לימודיהן בגימנסיה הרצליה. בשנת 1922 נסעה מוסיה בוגרשוב לפריז, שם למדה ציור אצל אותון פרייז (Othon Friesz) (1879-1949) - אמן-צייר צרפתי פוביסט ידוע. באותה תקופה למדו בפריז ציונה תג'ר, חברתן הקרובה של האחיות, וחנה אורלוף, מכרה של המשפחה. לפרנסתה עבדה מוסיה אצל מארי ואסילייבה (Vassilieva), ציירת, פסלת ומעצבת תיאטרון רוסייה, שהתפרנסה מיצירת בובות, אותן מוסיה הייתה צובעת. את יצירותיה הציגה מוסיה בסלונים בפריז, הן בסלון העצמאיים והן בסלון הסתיו, ושמה מופיע באנציקלופדיה לאמנים צרפתיים Bénézit (תחת הכותרת "אסכולה פלשתינאית"). היא העריצה את ההרמוניה הצבעונית בציור הצרפתי, ומעל לכל את פול סזאן. אף על פי ששהתה בפריז בתקופה שבה התפתח הסוריאליזם, תפיסתם לא עניינה אותה כלל, וסגנונה קרוב לאימפרסיוניזם ולפוביזם. מוסיה חזרה ארצה, והציגה בתערוכת "מגדל דוד" ובתערוכות שהתקיימו בצריף ה"אהל" בשנים 1927 ו-1928. בשנת 1928 התחתנה עם הרופא ברוך מני, יליד חברון שלמד בברלין וחזר ארצה. היא הצטרפה לבעלה, שנסע לעבוד בקהיר כרופא חצר המלוכה, ושם חיו עד 1948. במשך הזמן איבדה בוגרשוב את הדחף לצייר והפכה ל"ציירת של סופי-שבוע", כדברי בנה, למרות כישרונה הרב. מוסיה נפטרה ב-9 במרץ 2000 - ב' באדר ב' תש"ס ונטמנה ב-10 במרץ 2000 - ג' באדר ב' תש"ס בבית הקברות הישן בהרצליה. מרקוס, רות (עורכת), נשים יוצרות באמנות הישראלית 1970-1920, תל אביב: סדרת מגדרים, הקיבוץ המאוחד, 2008. קדר, דורית, מודרניזם יחסי. על המשמר, 9 בפברואר 1987, עמ' 10. רובין, כרמלה (אוצרת), תערוכת אמנים מודרניים, שיחזור התערוכה והקטלוג של תערוכות האוהל, תל אביב: בית ראובן, 1986. שבא, שלמה, לצייר ארץ כמולדת: סיפורו של דור האמנים הראשון. משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ב 1992. מוסיה בוגרשוב, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל תאריך ומקום פטירה Bénézit, E. (Emmanuel), 1854-1920 Bénézit, E. (Emmanuel), 1854-1920, Dictionnaire critique et documentaire des peintres, sculpteurs, dessinateurs et graveurs de tous les temps et de tous les pays / par un groupe d'ecrivains specialistes francais et etrangers, Paris תאריך ומקום קבורה
גביע דייוויס 2014

גביע דייוויס 2014 הייתה התחרות ה-103 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. נבחרת צ'כיה שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בסיבוב הראשון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת צרפת לבין נבחרת שווייץ בליל. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת שווייץ. בכך הם זכו בגביע בפעם הראשונה. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: ארגנטינה, אוסטרליה, בלגיה, קנדה, סרביה וארצות הברית נותרו בבית העליון ברזיל וקרואטיה עלו לבית העליון הולנד וספרד ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 2014, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד סלובניה. בעקבות הניצחון נבחרת ישראל קיבלה זכות להתמודד מול נבחרת ארגנטינה על העלייה לבית העליון. בעקבות ההפסד נבחרת ישראל נותרה בבית אירופה-1 למשחקי 2015. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2014 בוויקישיתוף אתר התחרות
דיבוב בישראל

הדיבוב בישראל בשפה העברית, מיועד בעיקר עבור סרטים ותוכניות טלוויזיה לילדים, לעומת מדינות רבות בעולם בהן עיקר ההפקות מדובבות גם לקהל בוגר. בשנת 1965 נעשתה הפקת הדיבוב הראשונה בישראל לשפה העברית, כאשר בה דובבו רק קטעי הקריינות בסרט הקולנוע "המסע המופלא" על ידי אורי זוהר. לאחר סרט זה, בשנת 1970 דובב במלואו לעברית הסרט "ניקי כלב הפרא". סדרת הטלוויזיה הראשונה שדובבה לעברית היא "דוקטור דוליטל", ששודרה בשנת 1971 בטלוויזיה הישראלית. סרטי אנימציה קלאסיים של וולט דיסני והאחים וורנר, זכו לדיבוב בעברית רק בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. לעיתים לאחר יותר מיובל שנים לאחר שיצאו לראשונה. חלוצת הדיבוב העברי היא שפרירה זכאי, שעסקה בדיבוב מ-1971 עד 2008. בשנת 1980 הציע הסופר וחבר הכנסת משה שמיר הצעת חוק לשימוש בדיבוב לשם ביסוס מעמד השפה העברית. חוקר הספרות מנחם פרי התנגד בחריפות: פס הקול של הסרט הוא חלק מן הקומפוזיציה שלו. גם באמצעות אופן הדיבור אמרו הבמאי והשחקן מה שרצו לומר. השחקנים משחקים גם בקולם ולא רק בידיהם. סיטואציה כזו, של הידיים ידי עשיו אך הקול קול יעקב, היא חיתוך חלק מיצירת אמנות והשלכתו לפח. סונוקול ירושלים (שנות ה-80) - הוקם על ידי ראובן מורגן ולאחר מותו האולפנים נסגרו, הסדרות שדובבו בו הם היה היה - האדם ופינוקיו. אולפני אולפנטו (1991 –1995) - הוקם על ידי יוני חן ולאחר מותו האולפנים נקנו על ידי אולפני אלרום. אולפני טריטון (1980– 2004) - הוקם על ידי חנה דרורי קשי[דרוש מקור]. אולפני זינקו (1971–2019) - הוקם על ידי יעקב שם טוב. סרטי רז (1977 –2008, חזר לסירוגין ב-2014 לסרט "הקדירה השחורה" שטרם דובב לעברית) - הוקם על ידי שפרירה זכאי. אולפני קובי אשל בע"מ (1990 –2010) - הוקם על ידי קובי אשל. אולפני נ.ל.ס (1990 –2012) - הוקם על ידי עוזי פוקס. אולפני תומיתות (1995 –2013) - הוקם על ידי גיתית שובל ורון דרויאן. אולפני דאב ניקו בר בע"מ (1998 –2008) - הוקם על ידי ניקו בר. אולפני אלרום (הוקם ב-1983) - הוקם על ידי עוזי ליבנה. תחילה הוקם לצורך תרגום, אך לאחר מותו הפתאומי של יוני חן הפך האולפן ב-1996 לאולפן דיבוב. לאחר פרישתה של שפרירה זכאי ב-2008 הפכו למדבבים הרשמיים של סרטי דיסני. וידאופילם אינטרנשיונל (הוקם ב-1988) - הוקם על ידי אמי בכר ואיתו פועל דן שצברג. שרון כהן הפקות* החברה מדבבת סרטי מייג'ור לחברות ההפקה הגדולות, ועוסקת בבימוי והקלטות להפקות מקור. דאבי דאב (הוקם ב-2000) - הוקם על ידי טמירה ירדני, החל מ-2015 פועל עם אולפני אלרום. VSI Tel Aviv (הוקם ב-2013) - הוקם על ידי משפחת אולמן לאחר סגירתו של נ.ל.ס. NDG Studios (הוקמו ב-2015) - אולפני דיבוב וכתוביות, הוקמו על ידי אופיר קלפנר, האולפנים מדבבים סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה לכל מפיצי הקולנוע בישראל ובעולם וכן ולערוצי השידור ולכל פלטפורמות הסטראמינג בעולם. דיבוב תרגום בכתוביות לוח שידורי הטלוויזיה⁩ | ⁨דבר⁩ | 5 נובמבר 1971 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית מנחם פרי, "אויב האות העברית", סימן קריאה 11 (מאי 1980), עמ' 7, כפי שצוטט בספר "לא על המילה לבדה", עמ' 91
ג'יין סימור

ג'יין סימור (אנגלית: Jane Seymour; ‏בסביבות 1508 - 24 באוקטובר 1537) הייתה אשתו השלישית של הנרי השמיני, והיחידה שילדה לו בן, את אדוארד השישי. ג'יין נולדה בווילטשייר שבדרום-מערב אנגליה לסר ג'ון סימור ולמרגרט ונטוורת'. היא שירתה כבת לוויה לקתרין מאראגון ולאן בולין. עם הידרדרות מערכת היחסים בין אן להנרי, החל המלך לגלות עניין רב בג'יין. משפחתה של ג'יין עודדה אותה להיענות לחיזוריו של הנרי. ג'יין סירבה להפוך למאהבתו, ונודע כי אמרה לו שהיא "...נמוכה מדי במעמדה מכדי להיות אשתו, אך גבוהה מדי מכדי להפוך לזונתו..". המלך הנרי נמשך לתדמית הילדה הטובה והתמימה שג'יין ומשפחתה הציגו בפניו. ג'יין השתדלה להציג דמות הפוכה באופייה לזו של אן, שניחנה באופי חם-מזג וסוער. לאחר שאן הפילה את עוברה ב-1536, התהדקו היחסים בין ג'יין להנרי: היא זכתה למערכת חדרים מפוארת בארמון, ליד אלה של הנרי, ואחיה ואביה קיבלו תוארי אצולה ואחוזות. אחרי הוצאתה להורג של אן במאי 1536, נישאו ג'יין והנרי ב-30 במאי (עשרה ימים לאחר ההוצאה להורג) ובכך הפכה למלכת אנגליה. היא הייתה בעלת גינונים רשמיים וטקסיים הרבה יותר נעלים מאן, ועמדה על כך שכל כללי הטקס בחצר יישמרו בכל רגע נתון. היא לא התעסקה הרבה בענייני הממלכה ובפוליטיקה. ג'יין הייתה שמרנית, אך בתהליך פירוק המנזרים והכנסיות שהחל עם ייסודה של הכנסייה האנגליקנית העצמאית, ניסתה להשתדל אצל המלך לטובת הקתולים, אך הוא קטע אותה בהסבירו שאל לה להתערב בענייני המלוכה, ובהזכירו לה כי גם המלכה הקודמת ניסתה להתערב בענייניו. מידע רב אודות פעילותה בחצר ויחסיה עם המלך נמסר בדיווחיו של שגריר האימפריה הרומית הקדושה, אסטאס שאפווי. ג'יין נכנסה להריון בתחילת 1537. במהלך הריונה פיתחה תאווה לבשר שליו, והנרי שלח שליחים באופן מיוחד שירכשו לה אותו בקאלה, בצרפת. ב-12 באוקטובר אותה שנה ילדה ג'יין בן, אדוארד השישי. היא פיתחה דלקת זיהומית כפי הנראה במהלך הלידה ומקץ שבועיים נפטרה. היא נקברה בטירת וינדזור. הנרי הורה כי לאחר מותו הוא ייקבר לצדה של ג'יין סימור, אותה ציין כאישה היחידה מבין נשותיו שילדה לו יורש זכר. מדיה וקבצים בנושא ג'יין סימור בוויקישיתוף ג'יין סימור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יין סימור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקורות שונים מזכירים תאריכים שונים, החל מ-1504 ועד 1509 Jane Seymour – Facts, Biography, Information & Portraits, https://englishhistory.net/ ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוון ביירנסון

סוון ביֶירנסון (באיסלנדית: Sveinn Björnsson; נהגה: [sveitn̪ pjœsːɔn];‏ 27 בפברואר 1881 – 25 בינואר 1952) היה נשיא איסלנד הראשון, שכיהן בתפקיד זה מעת הקמת הרפובליקה של איסלנד ב-1944 עד מותו ב-1952. נולד בקופנהגן לביֶירן יונסון ואליזבט סוונסדוטיר, נבחר למועצת העיר רייקיאוויק בשנת 1912 ועמד בראשה בשנים 1918–1920. בשנות העשרים של המאה ה-20 כיהן גם כחבר האלת'ינגי, והיה אחראי על הקשרים עם דנמרק לאחר שאיסלנד קיבלה את עצמאותה מדנמרק בשנת 1918. כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית ב-9 באפריל 1940 קטע את הקשר שנותר בין איסלנד לדנמרק שהמשיכה עד אז לנהל את קשרי החוץ של איסלנד למרות עצמאותה של האחרונה. ב-10 באפריל קבע האלת'ינגי כי הוא מקבל לידיו את השליטה בענייני החוץ של איסלנד ובחר בביירנסון למושל זמני. במאי 1940 כבשו הבריטים את איסלנד מחשש שתיפול לידי הגרמנים. הכיבוש הבריטי נמשך במהלך כל המלחמה. ממשלת איסלנד מחתה, אך לא התנגדה לכוחות הפולשים; ביום הפלישה הקריא ראש הממשלה הרמן יוהנסון נאום ברדיו בו קרא לאיסלנדים להתייחס אל הפולשים כאורחיהם. הפולשים הכריחו בהמשך את האלת'ינגי להסכים גם לנוכחות כוח כיבוש אמריקני שכלל כ-40,000 חיילים. ביירנסון התמנה כנשיאה הראשון של איסלנד, עם ההכרזה עליה כרפובליקה נפרדת. ב-17 ביוני 1944 קיבלה איסלנד את עצמאותה כרפובליקה בעקבות משאל עם. למרות שדנמרק הייתה עדיין תחת כיבוש גרמני, ודנים רבים חשו פגיעה מהצעד שנתפס כחד צדדי. שלח כריסטיאן העשירי מלך דנמרק מסר של ברכה לעם האיסלנדי. הקדנציה הראשונה של ביירנסון כנשיא ממונה נמשכה שנה אחת, וב-1945 הוא עמד לבחירות. הוא נבחר לקדנציה שנייה ושלישית ב-1945 ו-1949 ללא מועמדים מתחרים, ונפטר ברייקיאוויק במהלך כהונתו השלישית ב-25 בינואר 1952. סוון ביירנסון היה יו"ר מייסד של חברת הספנות העיקרית באיסלנד "Eimskipafélag Íslands" (אנ'), מייסד חברת הביטוח "Brunabótafélag Íslands" ומנהלה בין השנים 1916–1920, ושותף לייסוד חברת הביטוח "Sjóvátryggingafélag Íslands" ב-1918. הוא נמנה עם מייסדי הצלב האדום האיסלנדי, ב-10 בדצמבר 1924 וכיהן כיו"ר הארגון הראשון, מהקמתו ועד 1926. בנו, ביירן סוו. ביירנסון, שירת במלחמת העולם השנייה בצבא גרמניה הנאצית, כחבר באס אס. נכדו הנריק ביירנסון הוא זמר וגיטריסט להקת הרוק הנאו-פסיכדלית "סינגפור סלינג" (אנ'). מדיה וקבצים בנושא סוון ביירנסון בוויקישיתוף סוון ביירנסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא איסלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.