laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחנה הפליטים ג'באליה

מחנה הפליטים ג'באליה (בערבית: مخيّم جباليا) הוא מחנה פליטים פלסטיני הממוקם בצפון רצועת עזה כשלושה קילומטרים מצפון לעיר ג'באליה. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית המחנה ב-2017, 49,462 נפש. בשלהי מלחמת העצמאות הוקם מצפון לכפר ג'באליה מחנה פליטים אליו הגיעו כ-35,000 פליטים שברחו מהערים והכפרים בשפלת יהודה. בתחילה, סיפקה להם אונר"א אוהלים ולאחר מכן הוקמו במחנה בתים מבלוקים המחופים בגגות אזבסט. גודלו הרגיל של בית משפחתי הוא כ-40 מטר רבוע והסמטאות במחנה צרות מאוד, לעיתים, ברוחב הקטן ממטר. במשך כל שנות השלטון הישראלי היה מחנה הפליטים ג'באליה מוקד לאי שקט ולהתנגדות לשלטון הישראלי. ב-9 בדצמבר 1987 החלה במחנה הפליטים האינתיפאדה הראשונה לאחר שלווית ארבעה פועלים פלסטינים, שנהרגו כתוצאה מפגיעת משאית ישראלית ברכבם, הפכה להפגנת זעם כלפי השלטון הישראלי. משם התפשטו המהומות לשאר רצועת עזה וליהודה ושומרון. בהמשך, היה מחנה הפליטים ג'באליה מוקד פעילות של תנועת החמאס. המחנה נחשב כמעוז התנועה ורבים ממנהיגי החמאס הגיעו ממנו. ב-13 בפברואר 2001 ביצע חיל האוויר הישראלי במחנה הפליטים סיכול ממוקד במסעוד איאד, קצין בכיר בכוח 17 של פת"ח לאחר שנצפה מניח מטעני חבלה ושותף לירי פצמ"רים. למחרת ביצע תושב עזה את פיגוע הדריסה באזור, לדבריו כנקמה על הרג איאד. ב-21 במאי 2007 בוצע במחנה סיכול ממוקד בארבעה בכירי מערך הרקטות של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. ב-5 בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, אירעה בפאתי המחנה תקרית קשה של ירי דו צדדי שבה פגע פגז צה"לי בבית נטוש לכאורה, שבו שהו חיילי חטיבת גולני. בתקרית נהרגו 3 לוחמים ונפצעו עשרות. בסוף החודש, לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף, החלו בצפון הרצועה מעשי איבה בין חמאס לפת"ח. במהלך אירועים אלה נחטף ונרצח במחנה, איש פת"ח, חסן חג'אזי. אך לאחר יומיים התנצל חמאס על מותו וטען כי נהרג בטעות. ב-9 באוקטובר 2023 תקף חיל האוויר הישראלי את המחנה, כחלק ממלחמת חרבות ברזל. לפי משרד הבריאות בעזה לפחות 400 פלסטינים נהרגו בתקיפות, ומחנה הפליטים נפגע באופן משמעותי, בהיותו מעוז של מחבלי החמאס. עד פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, עת ישראל הפחיתה מאוד את מעבר העובדים הפלסטיניים לשטחה, נסמכה רוב פרנסתם של תושבי המחנה על העבודה בשטחי ישראל. כמו כן, התפרנס חלק מתושביה מעבודה בחקלאות באזור צפון רצועת עזה. כיום, חלק מהתושבים עובד בחנויות מקומיות ובבתי מלאכה. התשתיות מוסדרות בחלקן והמים למחנה מגיעים מאונר"א, מהעירייה ומבארות פרטיות. במחנה קיימים 25 בתי ספר, 18 בתי ספר יסודיים ו-7 תיכוניים. במערכת החינוך היו רשומים ב-2004/2005 29,231 תלמידים. בכל בתי הספר לומדים בשתי משמרות. במחנה קיים מרכז בריאותי המשרת את האוכלוסייה המקומית הנעזרת גם בשירותי המרכז הבריאותי של בית חאנון הנמצאת ממזרח למחנה. במחנה הפליטים ג'באליה נולדו וחיו אישים פלסטיניים ידועים רבים, חלקם בכירים בארגוני טרור פלסטינים. מדיה וקבצים בנושא מחנה הפליטים ג'באליה בוויקישיתוף פרופיל מחנה הפליטים ג'באליה, באתר אונר"א (באנגלית) Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017 (PDF). הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (Report). הרשות הפלסטינית. בפברואר 2018. p. 80. נבדק ב-2024-03-20. {{cite report}}: (עזרה) עמית כהן, 4 פעילי ג'יהאד נהרגו בתקיפת צה"ל ברצועה, באתר nrg‏, 21 במאי 2007 המבשר, המוסף השבועי, 6 בפברואר 2009, עמ' 4. ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מטר מעוקב (מכונה "קוּבּ") - יחידת מידה לנפח סלט קוב (Cobb) - סלט פופולרי מהמטבח האמריקאי 2K12 קוב (Kub) - סוללת טילי קרקע-אוויר סובייטית ניידת קוב (בנייה באדמה) – תערובת חרסית, חול או אדמה, מים וקש המשמש לבנייה באדמה אישים: הנרי קוב (Cobb) - אדריכל אמריקאי מרטין קוב (Kove) - שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי קוב (זמר) – שם הבמה של הזמר הישראלי יעקב לישצ'ינסקי קובי
קבוצת הפנטלנדיט

קבוצת הפנטלנדיט היא קבוצה של מינרלים סולפידיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל פנטלנדיט, המינרל הנפוץ ביותר, והראשון מקבוצה זו שזוהה. הנוסחה הכללית של המינרלים החברים בקבוצה היא XY8(S, SE)8 כאשר X יכול להיות כסף, מנגן, קדמיום או עופרת, ו-Y יכול להיות נחושת. מתכות מגוונות יותר כדוגמת ניקל, ברזל או קובלט יכולים להיות הן באתר X והן באתר Y. לכל המינרלים בקבוצת הפנטלנדיט יש סימטריה איזומטרית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסאוקטהדרלית" 4 / m   3 ¯   2 / m {\displaystyle 4/m\ {\bar {3}}\ 2/m} , וחבורת סימטריות מרחבית Fm3m. המבנה המרחבי של המינרלים בקבוצת הפנטלנדיט מורכב למדי, בתצורת קובייה ממורכזת פנים, כאשר יוני המתכת במרכז של ארבעונים (ארבעה יוני גופרית מקיפים את היון המתכתי במרכז) או תמניונים (שישה יוני גופרית מקיפים את היון המתכתי) במרכז. מכל המינרלים החברים בקבוצה רק הפנטלנדיט מצוי בשפע, ושאר חברי הקבוצה הם מינרלים נדירים. ארגנטופנטלנדיט – Ag(Ni,Fe)8S8 ג'פרויאיט – Ag,Cu,Fe)9(S,Se)8) מנגן-שדלוניט – Mn,Pb,Cd)(Cu,Fe)8S8) פנטלנדיט – Fe,Ni)9S8) קובלט-פנטלנדיט – Co,Ni,Fe)9S8) שדלוניט – Pb,Cd)(Cu,Fe)8S8) Charalampos Kalyvas, Synthesis of metal/iron/sulfur clusters relevant to biological systems הקישור מצביע אל העמוד הרלוונטי לקבוצת הפנטלנדיט בספר באמצעות Google Books. פנטלנדיט באתר Mineral Galleries – בדף יש תיאור קצר של קבוצת הפנטלנדיט קבוצת הפנטלנדיט באתר Mindat
דוידה קרול

דָוִידָה קרוֹל (20 ביוני 1917 – 9 בדצמבר 2011) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ומתרגמת ישראלית. קרול נולדה במוסקבה לבטי ובצלאל קוגוט. עלתה לארץ ישראל עם משפחתה מברית המועצות בשנת 1924. בתחילת דרכה האמנותית הצטרפה לתיאטרון המטאטא שנוסד ב-1927. בשנות השלושים הכירה את הרעיונות הכנענים והזדהתה עימם. בין הסרטים בהם השתתפה: "מבצע סבתא", "ברונו מאוהב", "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית", "אודות המוניטין", "אהבה ממבט שני" ו"איים בחוף" ובסרטים הקצרים: "מקרה קריות" (2002), ו"אלכס" (2004). כמו כן, השתתפה בסדרות הטלוויזיה: "פלורנטין", "החיים זה לא הכל", "הוא והיא", "תיק סגור", "בית משותף" ו"ג'וני". בשנים האחרונות לחייה, קרול הייתה מוכרת לציבור בעיקר בזכות השתתפותה בשש פרסומות של סדרת הפרסומות "שקע ותקע" של חברת החשמל בתפקיד גברת סימן טוב. קרול הייתה נשואה לאלכסנדר קרול ולזוג נולדו שני בנים. היא נפטרה ב-9 בדצמבר 2011 ונקברה בבית העלמין הדרום בחולון. בנוסף למשחק, עסקה קרול גם בתרגום ספרים, והיא תרגמה 20 ספרים מרוסית לעברית. בין הספרים שתרגמה: דרכי חיי, מאת מרגוליס ארקדי הילד שמכר את צחוקו, מאת ג'יימס קריס דינקה, מאת ולנטינה אוסֶיֶבָה ואין גן עדן לעבדים, מאת גריגורי כנוביץ שלֹשת השמנים, מאת יוּרי אוֹלאֶשָה רפובליקת שקיד, מאת גריגורי ביליך ולאוניד פנטליב הצ'וקצ'ים קראו לו סון, מאת יורי ריטחאו דוידה קרול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דוידה קרול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דוידה קרול, דף שער בספרייה הלאומית דוידה קרול, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דוידה קרול, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" לירון סיני, השחקנית דוידה קרול נפטרה בגיל 94, באתר ynet, 9 בדצמבר 2011 סיון רהב-מאיר, ‏הסבתא של שקע ותקע לא מפסיקה לזוז, באתר ‏מאקו‏, 11 בנובמבר 2009 רשימת ספרים שתורגמו על ידי דוידה קרול, באתר "ים הספר" (הקישור אינו פעיל, 17 באוקטובר 2016) עמית לוינסון, לעשות עוד ועוד: מי הייתה דוידה קרול?, באתר nrg‏, 17 בדצמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרברט אדוארד ג'ון קאודרי

הרברט אדוארד ג'ון קאודרי (באנגלית: Herbert Edward John Cowdrey; ‏29 בנובמבר 1926 - 4 בדצמבר 2009) היה היסטוריון בריטי שהתמחה במסעי הצלב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. קאודרי ידוע בעיקר בזכות עבודתו פורצת הדרך לגבי נאומו של אורבנוס השני בשנת 1096. על פי נוסחי הנאום הקיימים אצל בודרי מדול (בו ירושלים אינה מוזכרת) ואצל פולקו משארטר (יש ציון יחיד, אולם מקור פחות אמין) לא ברור אם אורבן אכן החל את מסע הצלב הראשון עקב מענה למצוקת האימפריה הביזנטית או עקב דאגתו לשחרור ממלכת ירושלים. קאודרי נעזר בחמישה מקורות משניים כדי לנסות ולהוכיח שאורבן אכן נאם עבור שחרור ירושלים. מחקרו הסתמך על שטרות מכירה, מסמכים ותעודות - העברת נכסים של אבירים אל יד שנייה תוך ציון העילה בגינה הם מעברים את הנכס. את התעודות רשמו נזירים אשר לא היו במסע (ואורבן אף הקשה על נזיר לצאת למסע) ומצד שני, הם היו נאמנים באופן מסוים לאפיפיור ולמניעיו. קאודרי עסק במבחר תעודות: כרוניקות בזמן שהותו של אורבן בערים נוספות מכתבים של אורבן עצמו ופרוטוקול על בישוף בו רשם את החלטות הוועידה The Encyclical of Sergius - מסמך מזויף שמתאר את הריסת כנסיית הקבר בירושלים ב-1009, אולם בפועל הוא משיק למאי, 1096, זמן שהותו של אורבן השני בעיר. המסמך רשום בלטינית גבוהה וכנראה יעודו היה להתסיס את אנשי העיר. מכתבים Crusades-Encyclopedia A. Gieysztor, ‘The Genesis of the Crusades: the Encyclical of Sergius IV (1009–12)’, Medievalia et Humanistica, v (1948), 3–23; vi (1950), 3–34. The text is printed on pp. 33–4 of the second article ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף איינשטיין

מחלף איינשטיין הוא מחלף בכביש 2, בסמוך לנתניה. המחלף מקשר בין כביש 2 לרחוב אלברט איינשטיין בנתניה, הממוקם על ציר סוקולוב. ב-2009 עלה הצורך בבניית מחלף בצפון העיר נתניה. ב-2011, לאחר החלטת בית המשפט הגבוה לצדק כי יש לסגור חלק בכביש 5710, אושרו התוכניות. השלב הראשון של המחלף נחנך ב-22 באפריל 2016, ומאפשר גישה מכביש 2 מכיוון צפון לתוך נתניה ויציאה מנתניה לכביש 2 לכיוון דרום. בשלב השני אמור להיבנות גשר מעל כביש 2 והמחלף ייפתח לכל הכיוונים. עיריית נתניה אישרה פרויקט לטיפוח השכונה, הרחבת הכביש הראשי והכבישים מסביב, טיפול בדרכי הגישה לבית הספר ש"י עגנון ומציאת פתרונות אקוסטיים למניעת רעש מתושבי האזורים הסמוכים לכביש. מתוכננות גישה מכיוון דרום לתוך נתניה ויציאה לכביש 2 לכיוון צפון. מדיה וקבצים בנושא מחלף איינשטיין בוויקישיתוף אורלי בר, הוועדה המחוזית אישרה התוכנית להקמת מחלף איינשטיין - ישמש ככניסה הצפונית לעיר נתניה, קול השרון, 8 בדצמבר 2010, באתר לוקל כביש 2 - בין מחלף נתניה לחבצלת, באתר נתיבי ישראל מחלף איינשטיין יהפוך למחלף מלא, 9 באוגוסט 2016, באתר נתניה נט באתר עיריית נתניה ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 5720

כביש 5720 הוא כביש בצפון מישור החוף בשטח המועצה האזורית עמק חפר. הכביש מחבר את כביש 2 לישובי עמק חפר ולכביש 4.
מחלף ינאי

מחלף ינאי הוא מחלף המחבר בין כביש 2, בקילומטר ה-41, לבין כביש 5720 המוביל לבית ינאי, מכמורת, חופית וכפר ויתקין. בקטע זה של כביש 2 ישנם שני נתיבי נסיעה לכל כיוון, ובשנת 2011 ביצעה החברה הלאומית לדרכים בישראל עבודות להוספת נתיב שלישי בכל מסלול. בכניסה למחלף מכיוון דרום ישנה תחנת דלק של פז ובה כמה חנויות ומסעדות. כמו כן, בצמוד למחלף קיים מרכז מסחרי בשם: "M הדרך", כאשר ה-M מסמלת גם את הביטוי "אם הדרך" את המילה Middle - מרכז באנגלית[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא מחלף ינאי בוויקישיתוף
חשופית צהובה

החשופית הצהובה (שם מדעי: Limax flavus) היא רכיכה יבשתית השייכת למשפחת החשופיות בסדרת שבלולי יבשה. הקונכייה של החשופית הצהובה חבויה, כך שגופו של החילזון נראה חשוף - ומכאן שמו. צורתו תולעתית ובראשו יש שני זוגות משושים: האחורי מתנשא מעל הקדמי, הוא ארוך יותר ובקצהו עיניים. אורך גופה של החשופית הצהובה הוא 8 ס"מ. צבעה ירקרק-צהבהב, מוכתם בכתמים צהובים, והמשושים כחלחלים. החשופיות הצהובות הן דו מיניות - כל אחת מהן גם מעבירה זרע לחברתה וגם מטילה ביצים. החשופיות שוכנות במרתפי בתים, במערכות ביוב ועל קירות בתים. לעיתים הן זוחלות במערכת הביוב ויוצאות אל חדרי אמבטיה ואל מטבחים. הן שכיחות גם בגינות נוי ובמטעים. מזונה של החשופית הם: פטריות, אצות, ורקבובית מן הצומח. מדיה וקבצים בנושא חשופית צהובה בוויקישיתוף חשופית צהובה, באתר NCBI (באנגלית) חשופית צהובה, באתר GBIF (באנגלית) חשופית צהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תולדות הפילוסופיה המערבית (ספר)

תולדות הפילוסופיה המערבית (באנגלית: A History of Western Philosophy) הוא ספר מקיף על תולדות הפילוסופיה המערבית החל מהפילוסופיה קדם-סוקרטית ועד הפילוסופיה האנליטית של תחילת המאה העשרים. הספר נכתב על ידי הפילוסוף והמתמטיקאי ברטרנד ראסל ויצא לאור בשנת 1945. הספר מהווה ניסיון ראשון לספר את תולדות הפילוסופיה מנקודת מבט היסטורית ותרבותית. הספר זכה להצלחה רבה מזמן הוצאתו ונחשב גם כיום לרב-מכר, זאת למרות ביקורת אקדמית רבה אודותיו. הספר נכלל ברשימת היצירות אשר בגינן קיבל ראסל את פרס נובל לספרות ב-1950. הספר נולד מתוך סדרת הרצאות על ההיסטוריה של הפילוסופיה אשר הועברה על ידי ראסל בזמן מלחמת העולם השנייה בפילדלפיה בין השנים 1941–1942. חלק גדול מהמחקר ההיסטורי הנדרש לספר נעשה על ידי אשתו השלישית של ראסל, פטריסיה (ראסל התגרש ממנה מאוחר יותר). ב-1943 ראסל קיבל מקדמה של $3000 מהוצאה לאור לכתיבת הספר וכתב אותו במשך שנתיים. שמו המלא של הספר הוא "תולדות הפילוסופיה המערבית והקשר שלה לנסיבות פוליטיות וחברתיות מימי קדם ועד ימינו" (A History of Western Philosophy And Its Connection with Political and Social Circumstances from the Earliest Times to the Present Day). הספר מחולק לשלושה חלקים מרכזיים ובתוכם חלוקות משנה לפילוסופים, זרמים או תקופות זמן. פילוסופים קדם סוקרטים: תאלס, פיתגורס, הרקליטוס, פרמנידס, אמפדוקלס, אנקסימנדר, אנכסימנס, אנכסגורס, לוקיפוס, דמוקריטוס ופרוטגורס. סוקרטס, אפלטון ואריסטו פילוסופיה עתיקה לאחר אריסטו: ציניקנים, ספקנים, אפיקורסים, סטואים ופלוטינוס אבות: אמברוס, הירונימוס, אוגוסטינוס, בנדיקטוס, גרגוריוס. פילוסופיה יהודית ופילוסופיה מוסלמית. בתי הספר: יוהאן סקוטוס ותומאס אקווינס. רנסאנס עד יום: מקיאוולי, ארסמוס, מור, בייקון, הובס, דקארט, שפינוזה, לייבניץ, לוק, ברקלי ויום. רוסו עד ימינו: רוסו, קאנט, הגל, ביירון, שופנהאואר, ניטשה, תועלתנים, מרקס, ברגסון, ג'יימס ודיואי. פילוסופיה של אנליזה לוגית: השקפותיו של ראסל עצמו ופוזיטיביזם לוגי. ב-1945 פורסם הספר בארצות הברית ושנה לאחר מכן בבריטניה. הספר זכה להצלחה ובמהרה הפך לרב-מכר. הדבר הקנה לראסל רווחה כלכלית לשארית חייו, כמו גם אפשרות לשלם דמי מזונות לשלוש גרושותיו. לעומת זאת, באקדמיה התקבל הספר בצורה קרירה יותר בשל כתיבה לא אקדמית הכוללת הומור רב, חוסר בהערות שוליים, התעלמות מפילוסופיה קדם מודרנית, הכללות והפשטות. ראסל התייחס באוטוביוגרפיה שלו לביקורת לספר: התייחסתי לחלק הראשון של 'תולדות הפילוסופיה המערבית כאל היסטוריה חברתית. אולם, ביתר החלקים, כאשר המדע הפך להיות חשוב, היה קשה יותר להתאים זאת למסגרת העבודה. עשיתי את המיטב, אולם אינני בטוח שהצלחתי. לעתים הואשמתי על ידי מבקרים באי כתיבת היסטוריה נכונה ובדיווח מוטה של אירועים שבחרתי באופן שרירותי לכתוב עליהם. לדעתי, אדם לא מוטה לא יכול לכתוב היסטוריה מעניינית, אם בכלל, קיים אדם כזה. למרות מרכזיותו, הספר לא תורגם מעולם לעברית. יהודה מלצר מתייחס לכך בהקדמה לתרגום העברי של "חלום התבונה" (ספרו של אנתוני גוטליב אשר יצא לאור בספרי עליית הגג) ורואה בספר החדש החזרת חוב למדף הספרים העברי. Russell, Bertrand: A History of Western Philosophy, Simon & Schuster, 1972 ויקיציטוט (באנגלית) תולדות הפילוסופיה המערבית, באתר OCLC (באנגלית)
שלמה הופמן (מוזיקולוג)

שלמה הופמן (Hofman;‏ 24 באפריל 1909 – 27 במרץ 1998) היה מוזיקולוג, מלחין ומורה ישראלי. שלמה הופמן נולד בעיר ורשה שבפולין, בן לשמואל ורבקה. בשנים 1933-34 למד הלחנה, ניצוח והוראה בסמינר למורים ובקונסרבטוריון הממלכתי בעירו. בשנת 1933 נישא לצילה פַּייזמן, והיה אב לתלמה ואורה. ב-1934 עלה לארץ ישראל. הופמן המשיך את לימודי ההלחנה והניצוח בקונסרבטואר בפריז בשנים 1937-38. בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סורבון בפריז. הוא עיבד את הדיסרטציה, שעסקה בפרנסואה קופרן, לספר L’œuvre de clavecin de François Couperin le grand: étude stylistique, שהתפרסם בשנת 1961. שלמה הופמן היה מרצה למוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. כחוקר מוזיקה יהודית ומזרחית עסק בין היתר במוזיקה של השומרונים והקראים. כן חיבר את "מקראי מוסיקה", ילקוט בארבע שפות (עברית, צרפתית, ספרדית ואנגלית) המביא תשע-מאות פסוקי תנ"ך שיש להם קשר למוזיקה, בין אם כלי נגינה, זמרה או צליל, אם פסוק אחד ואם אחדים. הטקסט העברי מנוקד ומלווה בטעמי המקרא. כן כולל הספר שלוש-מאות פסוקים מן המשנה. בספר אחר, "המוסיקה בתלמוד", כלל הופמן פסוקים מן התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי ובאותה מתכונת חיבר גם את "המוסיקה במדרש". האקדמיה ללשון העברית הוציאה את ספרו "המילון למונחי מוסיקה בחמש שפות" (עברית, איטלקית, אנגלית, צרפתית, גרמנית). הופמן החל להלחין בסגנון ים תיכוני, אך ב-1970 השתתף בקורס בסמינר למוזיקה חדישה בדרמשטדט וסגנונו השתנה כליל. ביצירות שכתב לאחר שנה זו הוא עושה שימוש ברקמה דודקפונית חופשית (רביעייה לכלי קשת משנת 1974) ובאליאטוריקה ומיקרוטונאליות (חמישייה לכלי נשיפה משנת 1978). עם זאת, הופמן דחה מכל וכל את הסריאליזם כטכניקת הלחנה. רשימת יצירות חלקית: פואמה סימפונית (1945) שרקמתה מודאלית-פוליפונית בעיקרה, בהשראת שירי יהודה הלוי ומחקריו של אידלסון. חמישייה לקלרינט ולכלי קשת (1947). נוסח סימפוני (1950) "מוניש", מוזיקה לבלט (1949) על פי סיפור מאת י. ל. פרץ שירים למילים מאת ביאליק, לקול ופסנתר שירים למילים מאת שלונסקי לקול ותזמורת מוזיקה למחזות "האדמה הזאת" של אשמן (1948) "פקודת יום" של בר-יוסף (1951) "הנסיך ראובני" מאת דוד ברגלסון (1958) רביעייה לכלי קשת (1974) חמישייה לכלי נשיפה (1978) ארכיונו, הכולל יצירות, שמור בספרייה הלאומית בירושלים. "מקראי מוסיקה", המכון למוסיקה ישראלית "המוסיקה בתלמוד" "מוסיקה במדרש" "יצירתו לצ'מבלו של פרנסואה קופרן הגדול" 1961, הוצאת פיקאר, פריז (בצרפתית) "מילון למונחי מוסיקה", האקדמיה ללשון העברית "בשבילי החינוך המוסיקלי" "תו לתו, סולפג' עברי", סולפג' פולימודאלי, מבוסס על המלוס של השיר הישראלי "תווים בלי מוסיקה"/דריוס מיו "ז'אן כריסטוף/רומן רולאן פרס אנגל לשנת 1955 פרס מחקר מטעם האוניברסיטה העברית פרס מחקר מטעם האקדמיה ללשון העברית פרס מחקר מטעם המועצה הציבורית לאמנות ולתרבות של משרד החינוך פרסי מחקר מטעם ממשלות צרפת וגרמניה שלמה הופמן, באתר זמרשת שלמה הופמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שלמה הופמן, דף שער בספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של שלמה הופמן, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של שלמה הופמן באתר רמב"י מנשה רבינא, "אורות וצללים בחיי המוסיקה בעשור השני לישראל", דבר, 15 במאי 1959 הודעה, "חולקו פרסי האקדמיה ללשון העברית", דבר, 13 בנובמבר 1967 רשימת יצירות של שלמה הופמן באתר איגוד הקומפוזיטורים בישראל מפרי עטו: מפעל של מנשה רבינא (בשלושים למותו), דבר, 3 בינואר 1969, המשך יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל: מוסיקה ומוסיקאים בישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ן 1990, עמ' 133-4.
שולחן עבודה (מחשב)

בממשקי מחשב, שולחן העבודה (באנגלית: Desktop) הוא הכינוי למסך הראשי של מערכת ההפעלה. שמו נובע מדמיונו לשולחן עבודה משרדי המכיל מגוון כלים הנדרשים לפעילות שוטפת. מנגד, בהפצות לינוקס ישנו שימוש בסביבות שולחן עבודה (באנגלית: Desktop Environment) – ממשקים היוצרים שולחנות עבודה ממגוון צורות וסוגים. המערכת הגרפית X11 כוללת באופן מובנה רק את החלקים הבסיסיים ביותר: הצגת חלונות, טיפול בסמן, בפלט וכדומה. ישנן מספר סביבות עבודה שונות שרצות מעל X11 (לדוגמה: GNOME ו־KDE). סביבה כזו מכונה לעיתים "מנהל חלונות" (על שם אחד מרכיביהן) או "שולחן עבודה". לרוב, שולחן העבודה מכיל ממשק משתמש ראשי בתור הבסיס להגעה לתוכניות ולמקומות במחשב, וכן שורת משימות. בנוסף, שולחן העבודה עשוי אף לכלול בתוכו ממשקי משתמש אחרים שמאפשרים לגשת לרכיבים כגון תיקיות, צלמיות, קיצורי דרך ותפריטים. ברוב שולחנות העבודה קיימים אלמנטים ובקרים נוספים שעשויים לסייע למשתמש כגון, סרגל שפה, שעון, בקר קול, ועוד. קיימת לרוב תמיכה במספר משטחי שולחן עבודה. הדבר אמור להקל על ארגון החלונות ולספק מרחב פעולה גדול יותר על פני שולחן העבודה. ברוב מערכות ההפעלה קיימת אפשרות מובנית להצגת רקעים שונים על פני הצג. עשויה להיות קיימת גם פונקציה המחליפה את הרקעים אוטומטית מידי פרק זמן קצוב. בחלק ממערכות הפעלה מבית מיקרוסופט ניתן להפוך את שולחן העבודה, לדף רשת המתעדכן אוטומטית. ניתן להוסיף אל שולחן העבודה וידג'טים המציגים נתונים נבחרים מראש, או כאלו המתעדכנים מהרשת כגון תחזית מזג אוויר ושערי מטבעות. מעטפת מנהל חלונות Rdesktop מדיה וקבצים בנושא שולחן עבודה בוויקישיתוף
דיגיטציה

בתחום אחסון הנתונים, דִּיגִיטַצְיָה (או דִּיגִיטִיזַצְיָה, באנגלית: Digitizing או Digitization. על פי האקדמיה ללשון העברית: סִפְרוּת) היא יצירת עותק ממוחשב של תכנים שלא היו בפורמט ממוחשב קודם לכן. לרוב התהליך יוצר קובצי מחשב דיגיטליים ומכאן מגיע שמו של התהליך. לעיתים נחשבים כדיגיטציה גם תהליכי המרת פורמטים ממדיה דיגיטלית אחת לאחרת, כדוגמת תהליך ריפינג, או תהליכים של הכנסת המדיה לאינדקס מוסדר אשר הופך אותה ליותר נגישה לחיפוש ואיחזור. רבים מארכיוני המדיה בעולם – ובהם ארכיון מדינת ישראל, ארכיון עיתונות יהודית היסטורית וארכיון רשות השידור – עוברים תהליך של דיגיטציה. סיבית (ביט) היא ספרה בינארית. זוהי יחידת הנתונים הקטנה ביותר שבה משתמש המחשב. הדיגיטציה מאפשרת לייצג מידע בפורמטים שונים של סיביות. עם זאת, הדיגיטציה אינה מובילה בהכרח להעתק מדויק של המידע המיוצג באמצעותה. על פי רוב הייצוג הספרתי מאבד חלק מהמידע המקורי ולכן מהווה רק קירוב שלו (לדוגמה: תמונה מפוקסלת; להרחבה, ראו שגיאת קוונטיזציה). שגיאת קירוב יכולות להתרחש בעקבות טעויות עיגול המצטברות לאורך שלבי החישוב. דוגמאות לשימוש בתהליך הדיגיטציה הן המרת תמונה, קול, מסמך או אות חשמלי כלשהו, לפורמט דיגיטלי - תפיסת מראה כלשהו על ידי צילום ושימורו בייצוג ספרתי כקובץ תמונה; הקלטת קול ושמירתו בקובצי אודיו, או המרה של ייצוג אות קולי השמור על אמצעי לאחסון נתונים כדוגמת סרט מגנטי, לייצוג ספרתי וממוחשב; ועוד. ספר אלקטרוני קוונטיזציה (עיבוד אותות) סִפְרוּת במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית Denning, P. J., & Bell, T. (2012). The Information Paradox. American Scientist, 100(6), 470–477. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבני שקדים

אבני שקדים, טונסילוליתים או טונסילוליטים (Tonsillolith) הן אבנים קטנות ומסוידות שעלולות להיווצר בשקערוריות שעל החגורה הלימפטית על שם ולדייר. משקלן נע בין 300 מיליגרם ל-42 גרם, והן מורכבות בעיקר מסידן, אך מכילות גם מינרלים אחרים כגון זרחן, מגנזיום, אמוניה ופחמה. אבני השקדים משרות תחושה של גושים תקועים בתעלת השקדים. הן עלולות להוות מטרד, במיוחד לאור העובדה שקשה להוציאן. עם זאת, לרוב, אבני השקדים אינן מזיקות. הסיבה המדויקת ליצירתן של אבני השקדים אינה ידועה. לא בהכרח יופיעו סימנים. עם זאת, אבני השקדים עלולות לגרום לבאשת, ואף כאב דוקר בזמן בליעה. הן נפוצות יותר בקרב מבוגרים מאשר בילדים. סימנים נוספים שעשויים להיות הם תחושה של טעם מתכתי בפה, חסימת הגרון, התקפי שיעול וחנק. אבני שקדים גדולות יותר יכולת להביא לתופעה חוזרת של ריח רע מהפה שמצביעה פעמים רבות על זיהום שקדים. נוסף על כך, עלול להיווצר קושי בבליעה, טעם רע בפנים הגרון וכאב אוזניים. במחקר שנערך ב-2007 נמצא קשר בין אבני שקדים לריח רע מהפה אצל מטופלים שסבלו מתופעה חוזרת של סוג מסוים של אבני שקדים. בקרב הסובלים מריח רע, ל-75% היו אבני שקדים, ורק ל-6% מבעלי רמת ריח פה תקינה היו אבני שקדים. בזמן פליטתן, אבני השקדים פולטות ריח רע, עז וחריף. למרות זאת, הן אינן הגורם המרכזי לבאשת, ככל הנראה בגלל גודלן הקטן יחסית. אף על פי שסיבת היווצרותן של אבני השקדים אינה ידועה, נראה כי הן נוצרות כתוצאה מהצטברות של חומר בתוך תעלות השקדים יחד עם חיידקים ופטריות, לעיתים בשילוב עם דלקת שקדים מוגלתית. חיידק שנמצא במצב של השהיית הפעילות המטבולית מהווה מקור זיהום קבוע. אזור זה, אינו חדיר לנוזלים ולפיכך חסין לאנטיביוטיקה. לרוב אין צורך בטיפול, משום שכאמור במרבית המקרים אין תסמינים. פתרון פשוט אך יעיל הוא להשתמש בשוטף פה. על השימוש במכשיר להיות עדין ביותר, כדי לא ליצור זיהום. כמו גם שתיית סודה לשתייה הוכחה כפעילה בהפחתת הפרשת אבני השקדים. גרידה יכולה לשמש להסרת האבן, אך לעיתים יש צורך בשטיפה נוספת כדי לוודא שיצאו גם האבנים הקטנות. ההסרה לא תפתור לחלוטין בהכרח את בעיית ריח הפה. מאחר שהתופעה נפוצה בעיקר בקרב אנשים עם שקדים מחורצים, קיים טיפול בלייזר שמטרתו היא החלקת החריצים ובכך להפחית את הסיכוי ליצירת האבנים. הפרוצדורה מכונה קריפטוליזה. מדיה וקבצים בנושא אבני שקדים בוויקישיתוף