laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מברשת גילוח

מברשת גילוח היא מברשת המשמשת בגילוח. המברשת אנכית, ובקצה העליון סיבים המאפשרים הקצפה של קצף גילוח או סבון גילוח ומריחתו על חלק הגוף אותו מגלחים. ידית מברשת הגילוח עשויה לרוב פלסטיק או חרסינה ולעיתים מעוטרת או עשויה שנהב או מתכת (ואף מתכת יקרה כגון זהב). סיבי המברשת עשויים סיבים טבעיים או סיבים סינתטיים. בצה"ל מכונה מברשת הגילוח "מגל"ר" – מברשת גילוח לניקוי רובים, בשל השימוש החריג שנעשה בה לניקוי נשקים אישיים מחול ומאבק בעת שמברשות גילוח היו נפוצות. כינוי זה נשאר נפוץ גם אחרי שצורת שימוש זו עברה מהעולם. מקורה של מברשת הגילוח המודרנית בצרפת, בשנות ה-50 של המאה ה-16. באותה עת ידית המברשת הייתה עשויה שנהב, זהב, כסף, שריון צב, בדולח או חרסינה. שערות המברשת היו עשויות פרוות גירית, ולכן נקראה המברשת בשם "גירית" (בצרפתית: blaireau) וגם כיום זה המונח למברשת גילוח. מברשות זולות יותר עשו שימוש בשיער חזיר בר. באותה עת אנשים לא גילחו עצמם, והמברשות היו חלק מכיליו של הגלב. המצאת סכין הגילוח המודרנית הביאה לכך שאנשים רבים החלו להתגלח בעצמם ולא אצל איש מקצוע והביאו לייצור מברשות זולות העשויות בייצור תעשייתי (לרוב בעלי ידית פלסטיק וסיבי ניילון. המצאת קצף הגילוח הביאה להפחתת השימוש במברשת. מברשות יוקרתיות משתמשות גם כיום בשיער גירית כאשר מברשת "גירית טהורה" מכילה שערות בטן גירית בלבד. מאחר שבמרבית מדינות אירופה ובארצות הברית הגירית היא חיה מוגנת, מרבית מברשות אלה מיוצרות בסין. במהלך מלחמת העולם הראשונה ובעשור שאחריה נצפתה עלייה במספר מקרי גחלת עורית, שלא פעם הסתיימו במוות, בארצות הברית ובבריטניה. תחילה שיערו שהסיבה לתחלואה נבעה משימוש שעשו מדינות המרכז בחיידקי Bacillus anthracis, מחוללי הגחלת, בתור נשק ביולוגי. בעקבות חקירה אפידמיולוגית רשמית שנפתחה נמצא כי מברשות הגילוח שימשו כאמצעי להפצת המחלה (Vehicle-borne transmission). העלייה בתחלואה בפרק הזמן המתואר נבעה משתי סיבות עיקריות: שימוש במסכות הגז – בעקבות הכנסת הנשק הכימי לשימוש מבצעי בחזית המערבית נוצר הכורח להתגלח בתדירות גבוהה הרבה יותר על מנת להבטיח רמת ההגנה מיטבית של מסכות הגז. דבר זה הגביר את הביקוש לייצור מברשות גילוח רבות. מקור חומר הגלם ועיקורו – בעקבות המלחמה נוצר מחסור רציני בפרוות גיריות – חומר הגלם ממנו נהגו להכין את המברשות. מחסור זה הוביל לשימוש בתחליפים, דוגמת שיער סוסים. נמצא כי בעלי חיים אוכלי-צמחים, דוגמת הסוסים, רגישים יותר לגחלת בהשוואה לבעלי חיים אוכלי-כל, דוגמת הגיריות. בנוסף לכך לפני המלחמה בוצע תהליך של עיקור, בצרפת ובגרמניה, לפרוות שיועדו להכנת המברשות טרם שליחתה ליצרן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הופסק כמעט לחלוטין תהליך העיקור בשתי המדינות הללו, וחומר הגלם נשלח ישירות אל היצרן בארצות הברית ובבריטניה. שכיחות מקרי גחלת עורית ירדה לקראת סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, ככל הנראה בעקבות פעולות מנע כגון עיקור, או השמדת מברשות הגילוח וכן בעקבות המצאת קצף הגילוח אשר הביא להפחתת השימוש במברשות אלה. ההיסטוריה של מברשת הגילוח ‏ Anthrax Cases Associated with Animal-Hair Shaving Brushes.
שמעון בן חמו

שמעון בן חמו (נולד ב-1961) כיהן משנת 2011 ועד ינואר 2017 כמנהלה הכללי של חברת "מקורות". את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת גולני, שם סיים מסלול בסיירת גולני ופיקד על פלוגה בגדוד 12. בשירות המילואים מילא בן חמו תפקיד של סמח"ט בחטיבת חברון. במהלך הקריירה הציבורית שלו ועד שנת 2000 שימש כנציג רשות החברות בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ביטחוניות ושל חברת החשמל. במסגרת זו, עסק בטיפול בכל הליכי ההפרטה ובשינויים המבניים הנדרשים, עריכת הפיקוח הפיננסי והמינהלי על החברות וטיפול בכל הנושאים הקשורים למערכת יחסי העבודה בחברות. במסגרת עבודתו טיפל במכירת מניות הבנקים שבבעלות המדינה. בין השנים 2000–2007 כיהן כסגן-מנהל רשות החברות הממשלתיות וכן ביצע תפקיד של ניהול "היחידה למונופולים ולשינויים מבניים". במסגרת תפקיד זה ניהל את רשות החברות הממשלתיות האחראית על כ-100 חברות ממשלתיות, חלקן נמנות עם החברות הגדולות במשק כגון: התעשייה האווירית, חברת החשמל, רפא"ל, מקורות, התעשייה הצבאית, רכבת ישראל, ועוד, והיה אחראי לכל פעילות ההפרטה של החברות הממשלתיות, שינויים מבניים במשק, ניהול החברות בהיבטים השונים של המדינה כבעלים. בשנים 2008–2011 שימש בן חמו כמנהל פעילות חברת "אפריקה ישראל" בדרום-מזרח אירופה (במדינות בולגריה, רומניה וסרביה). בשנת 2009 זכתה חברת "אפי אירופה –בולגריה" בתואר "משקיע השנה" בבולגריה בתחום הנדל"ן ובשנת 2008 זכתה במקום השני בתואר זה. בשנת 2011 מונה למנכ"ל מקורות, את תפקידו סיים ב-31 בינואר 2017 בעל תואר שני בכלכלה ובמנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1990 סיים את התואר הראשון באוניברסיטה העברית וב-1995 את התואר השני בהתמחות במימון ובמאקרו כלכלה. אבי בר-אלי, חוזר למגזר הציבורי: מנכ"ל מקורות הבא - שמעון בן-חמו, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2011 תשתיות - פורטל תשתיות סביבה ואנרגיה, ריאיון עם שמעון בן חמו, יו טיוב, 20 בנובמבר 2011 דניאל דותן, ‏"המטרה היא להפוך את 'מקורות' לחברה בינלאומית מובילה", באתר גלובס, 27 בספטמבר 2016 עמירם ברקת, ‏"בחו"ל יש פוטנציאל עצום למקורות. זה יכול להביא מיליארדים", באתר גלובס, 17 בפברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבון גילוח

סבון גילוח הוא סבון קשה אשר מוקצף לקצף גילוח באמצעות מברשת גילוח ומים. קצף זה משמש לריכוך השיער במטרה לגלחו בקלות באמצעות סכין הגילוח וכך למנוע כאב בעת גילוח ולהקטין את סיכויי הפציעה מסכין הגילוח. בסבון גילוח נעשה שימוש עד היום. על פי עדויות ארכאולוגיות, השימוש הראשון בסבון למטרת גילוח נעשה בשומר באלף השלישי לפנה"ס, כאשר עץ בסיסי שולב עם שומן בעלי חיים במטרה להקל על הגילוח. השימוש בסבון גילוח מודרני החל באמצע המאה ה-19. פטנט לכלי להקצפת סבון הגילוח נרשם בארצות הברית בשנת 1867. סבון גילוח נמכר כשצורתו עגולה – על מנת לאפשר את כתישתו והקצפתו בכלי להקצפה. במהלך המאה ה-19 נמכרו הסבונים לצד כלי הקצפה העשויים עץ או חרסינה. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרת. סבון הגילוח מיוצר בדומה לסבון רחצה. הסבון מכיל חומר סיבוני כגון סודה קאוסטית (נתרן הידרוקסידי) או אשלגן הידרוקסידי וחומצת שומן (לעיתים נעשה שימוש בשמן קוקוס, שמן דקלים או שמן זית). ההיסטוריה של הגילוח פטנט מספר 66788, ארצות הברית, יולי 1867.
שלמה כהן (סופר)

סלומון כהן או שלמה כהן (בגרמנית: Salomon Kohn; תקפ"ה, 1825 – תרס"ד, 1904) היה סופר יהודי-אוסטרי - צ'כי אורתודוקסי בשפה הגרמנית, שפעל בבוהמיה, והיה חבר ועד הקהילה היהודית בפראג. סלומון (שלמה) כהן נולד ב-1825 גבן לסוחר יהודי בפראג. בשנים 1844–1846 למד באוניברסיטת פראג. הוא נהיה לשותף בעסק אביו והחל מ-1863 בעלים יחד לעסק. החל משנת 1873 הקדיש עצמו כולו לפעילות הספרותית. באותה תקופה הושפעה הקהילה היהודית מרוחות ההשכלה. רבים מבני הנוער נטשו את אורחות הדת, ואף התבוללו. כהן החל לכתוב ספרים בעלי מסרים דתיים, במטרה להעניק לבני הנוער ספרות אלטרנטיבית, ובכך להשפיע עליהם להישאר בדרך אבותיהם. ראשי הקהילה האורתודוקסית תמכו בפועלו, ואחד מגבירי העיר אף תמך בו כלכלית על מנת שיוכל לכתוב בשלווה. סיפורו הראשון "הקדיש לפני כל נדרי" התפרסם בשנת תר"ז. את ספריו כתב בשפה הגרמנית, הנפוצה בקרב הסביבה. סיפוריו הופיעו בעיתון "דער איזראעליט" של הרב מאיר להמן. חלק מסיפוריו היו סיפורים היסטוריים, או סיפורי עלילה המבוססים עליהם. ספריו תורגמו לעברית, ופורסמו בירושלים בעיתון "החבצלת". בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצאו ספריו בעריכה מחודשת על ידי הוצאת נצח. סגנון סיפוריו, דומה לסגנונו של הרב מאיר להמן. הסיפורים בדרך כלל מתארים את היהודים האורתודוקסיים כמדוכאים כתוצאה מגזירות ורדיפות, אך נאמנים לשלטון, חדורים באמונה בצדקת דרכם ובאמונה בגאולה ובמשיח. סיפוריו בדרך כלל מסתיימים בסוף טוב, כשהיהודים או גיבור הסיפור מצליחים במשימתם, ובדרך כלל כתוצאה מכך נגרם קידוש השם. גבריאל - פורסם בעילום שם בקובץ "סיפורים" (פראג 1852) הקדיש לפני כל נדרי אל תתיאש מן הרחמים צדיק מצרה נחלץ ההלוואה נס מן השמים אסיר המלך מיאוש לנחמה (סיפור היסטורי) מאויב לאוהב סוף הכבוד לבוא מיגון לאושר רווח והצלה (סיפור היסטורי) הגיבורים חסד רוזנים מיאוש לנחמה (סיפור היסטורי) על יד עצי הערבות (סיפור היסטורי) חלום המלך (סיפור היסטורי) ניצחון האמת ר’ דוד מאשפיירא (סיפור היסטורי) אחרית טובה ראי של התקופה (Ein Spiegel der Gegenwart) (1875 ינה) Die silberne Hochzeit (חתונת הכסף) (1882, לייפציג) הפודה ומציל וסיפורים אחרים (Der Lebensretter und andere Erzählungen) (1893, ברלין) בן-ציון אייזנשטט, כהן, שלמה, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ו, עמוד 40, באתר היברובוקס שלמה כהן באתר WorldCat Identities רשימת הפרסומים של שלמה כהן, בקטלוג הספרייה הלאומית כהן, שלמה, The New International Encyclopædia, בויקיטקסט (באנגלית) כתבי שלמה כהן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) שלמה כהן (1825-1904), דף שער בספרייה הלאומית
רוזטה (משקה)

רוזטה (באיטלקית: orgeat; אורצטה, אורזטה) הוא משקה ממותק המבוסס על רכז שקדים, ומוכר בעיקר בתוניסיה, בלוב ובאיטליה. המשקה, שצבעו לבן חלבי, מוגש בדרך כלל צונן, והוא נעשה מתרכיז המופק משקדים. המשקה הקלאסי הופק מתערובת של שקדים מרים ומתוקים יחד, על ידי סחיטתם, בשילוב עם מי שעורה. הוא דומה בטעמו למרציפן, שאף הוא הופק במקורו משקדים מרים ומתוקים. ניתן להפיק משקה דומה גם מגלעיני משמש או שסק. המשקה המסחרי מופק משקדים מתוקים ותוספי טעם. השימוש המסחרי בשקדים מרים אינו נפוץ מפני שהם מכילים כמויות נמוכות של ציאניד. את הרוזטה אותה נהגו יהודים יוצאי תוניסיה ולוב לשתות בארץ מוצאם בימי הקיץ החמים, בחגים ובאירועים מיוחדים, ניתן למצוא כיום בישראל ברשתות השיווק השונות, בשווקים או אצל יצרנים פרטיים, המייצרים אותו בהכנה ביתית מסורתית. הרוזטה קרובה באופייה למשפחת משקאות ההורצ'טה, משפחה של משקאות צמחיים מתוקים בעלי מרקם חלבי, שברחבי העולם מכינים אותם באופנים שונים מאגוזי נמר, מאורז, גרעיני מלון, שומשום, ועוד. השם נובע כנראה מהמילה הלטינית לשעורה, hordeum (שעורה), ולמונח הנגזר ממנו hordeaceus (עשוי משעורה). השעורה קשורה למסורת ים תיכונית של משקאות על בסיס דגנים, למרות שכיום רוב המשקאות מסוג זה אינם עשויים משעורה. שמות משקאות השקדים הורצ'טה ואורשטה (בספרד ובקטלוניה), orzata (באיטלקית), orgeat (בצרפתית ובאנגלית) ו-sumada (יוונית) נובעים מאותו מקור. "What are bitter almonds". thespruceeats.com. נבדק ב-11 במרץ 2019. {{cite web}}: (עזרה) Lobscouse & Spotted Dog: Which It's a Gastronomic Companion to the Aubrey/Maturin Novels : Grossman, Anne Chotzinoff; Thomas, Lisa Grossman מסת"ב 0-393-04559-5 Rios, Montserrat; Tinitana, Fani; Jarrín, Pablo; Donoso, Natalia; Romero-Benavides, Juan Carlos (9 במרץ 2017). ""Horchata" drink in Southern Ecuador: medicinal plants and people's wellbeing". Journal of Ethnobiology and Ethnomedicine. 13 (1). article №18. doi:10.1186/s13002-017-0145-z. PMC 5345160. PMID 28279218. {{cite journal}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קצף גילוח

קצף גילוח הוא תכשיר המסייע לגילוח, בעיקר של שיער פנים באמצעות סכין גילוח. מטרת קצף הגילוח היא ריכוך השיער ובכך הוא מונע כאבים ופציעות מסכין הגילוח בעת הגילוח. מרבית קצף הגילוח נמכר במיכלי אוויר דחוס (אירוסולים), או מוקצף מג'ל גילוח. בעבר, בטרם נעשה שימוש באירוסולים, הוקצף קצף הגילוח מסבון גילוח באמצעות מברשת גילוח. על פי עדויות ארכאולוגיות, השימוש הראשון בסבון למטרת גילוח נעשה בשומר באלף השלישי לפנה"ס, כאשר עץ בסיסי שולב עם שומן בעלי חיים במטרה להקל על הגילוח. עד ראשית המאה ה-20 קצף הגילוח נוצר באמצעות הקצפת סבון גילוח בעזרת מברשת גילוח שהייתה עשויה לרוב משערות גירית. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרות. השימוש הראשון במיכל אוויר דחוס לצורך יצירת קצף גילוח נעשה בשנת 1949 במוצר של חבר קארטר וולס (Carter-Wallace)‏ מיכלי הגז הראשונים עשו שימוש בגז CFC (הלואלקאן) אולם בשל הנזק שגרם גז זה לשכבת האוזון בשנות ה-70 של המאה ה-20 הגבילה הסוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית את שימוש בגז זה והחל שימוש בגזים אחרים כגון פנטאן, פרופאן, בוטאן ואיזובוטאן. ההיסטוריה של הגילוח ההיסטוריה של חברת קארטר וולס
פתיתונים

פְּתִיתוֹנִים (בלעז: קוֹנְפֶטִי) הם פירורי נייר, פלסטיק או נייר-אלומיניום שייעודם הוא עיצוב וקישוט וכן להיות מפוזרים באירועים גדולים. המושג הגיע מהשפה האיטלקית, אם כי פירוש המילה באיטלקית הוא שקדים מסוכרים ושמם של פתיתי הנייר הוא קוריאנדולי (Coriandoli). כיום נהוג להשתמש בתותחי קונפטי עם שבירת הכוס בחתונה, באירועי ספורט גדולים או ברגעי שיא באירועים שונים. בעיר ניו יורק קיים שימוש בקונפטי במהלך מצעדים חשובים, העוברים דרך שדרות ברודוויי ורובע העסקים ונקראים מצעד קונפטי (ticker-tape parade) (על שם שאריות הנייר של מכונות פסנוע, אמצעי תקשורת מוקדם שהעביר מידע לסוכני הבורסה על גבי קווי טלגרף). קונפטי מיוצר לעיתים בעבודת יד (באמצעות שימוש במנקב ובשאריות נייר ביתיות, כמו נייר רציף למדפסת סיכות). בייצור תעשייתי פתיתי הקונפטי עשוים לרוב מנייר משי, אם כי בתעשיית הנייר נעשה לעיתים שימוש בשאריות תעשייתיות לייצור קונפטי. הצורות המקובלות של פתיתים אשר הוכנו מראש כקונפטי הן לבבות, פרפרים, כוכבים. יש אף שמספקים דוגמאות קונפטי מיוחדות לפי הזמנה בדגמים של כלי נגינה, חיות ועוד. אמצעים לפיזור הקונפטי: "תותח קונפטי ידני" - צינור קרטוני שעל ידי סיבוב או משיכת חוט מפעיל לחץ אוויר שגורם לאלפי פיסות נייר לעוף לגבהים שונים ולרדת חזרה לקרקע. "תותח קונפטי חשמלי" - באירועים גדולים וכן בחתונות נהוג להשתמש בתותח קונפטי המופעל באמצעות חשמל או גז. תותח זה הוא בעל עוצמה חזקה יותר מאשר התותח הידני ומספק מראה מרשים של גשם של נייר.
קנדלה וטראנו

מריה קנדלה וטראנו וגה (בספרדית: María Candela Vetrano Vega, נולדה ב-9 באוגוסט 1991) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית. וטראנו מוכרת בעיקר ממשחקה בטלנובלות של כריס מורנה: "פינת אור", "פלוריסיינטה", "קטנטנות" ו"כמעט מלאכים". קנדלה וטראנו נולדה ב-9 באוגוסט 1991 בלומאס דה סאמורה שבפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה כבת בכורה להקטור וטראנו ומריה וירחיניה וגה, ולה שתי אחיות קטנות. וטראנו הופיעה לראשונה בטלוויזיה כשהייתה בת שבע בתוכנית בשם "Agrandadytos". היא החלה את קריירת המשחק שלה בטלנובלה של כריס מורנה "פינת אור". וטראנו דגמנה בחברות הבגדים הארגנטינאיות "sweet victorian" ו"tuboos" והחברה "CHE! MONA" אשר לה היא גם מעצבת בגדים. וטראנו שיחקה ב"קטנטנות" וב"כמעט מלאכים" שנוצרו והופקו גם על ידי כריס מורנה. בשנת 2011 וטראנו שיחקה בסדרה "סופר טורפה" בתפקיד ראשי לצד פאבלו מרטינס. בשנת 2013 וטראנו שיחקה באופרת הסבון "שכנים במלחמה" והוציאה קו בגדים בשם "Che! Mona". בשנת 2014 שיחקה בהצגת תיאטרון בשם "יצור רגשי" שזכתה להצלחה רבה ומופעים רבים בארגנטינה. בשנים 2014–2015 וטראנו שיחקה בטלנובלה "יום ולילה", בה גילמה את דמותה של מילגרוס "מילי" וילה. בשנת 2016 שיחקה בהצגה בשם "פרודים" בבמות ארגנטינה, והשתתפה בתוכנית "הפנים שלך נשמעות לי" בתפקיד ריאנה. בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה הארגנטינאי "Hipersomnia" לצד חואן פרדו לנסאני, חימנה ברון ובלן שבאן בתפקיד מאלו היא מדגמנת לחברות מצליחות בארגנטינה כמו sweet לצד ולנטינה סנרה. בשנת 2019 שיחקה בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" (Argentina, tierra de amor y venganza).בתפקיד אנה מורטי, לצד אאוחניה סוארס, גונסלו הרדיה ובנחמין ויקוניה. בשנת 2022 גילמה את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה "סוף האהבה" מבית אמזון פריים וידאו; בסדרה גילמה את דמותה של דבי טננבאום, אחותה הגדולה של תמרה (לאלי אספוסיטו). בשנים 2008 –2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן אגוסטין סיירה. בשנים 2013 –2014 ניהלה מערכת יחסים עם גסטון סופריטי. משנת 2016 מנהלת מערכת יחסים עם השחקן אנדרס גיל. פינת אור, 2003 פלורסיינטה, 2004 קטנטנות, 2006 כמעט מלאכים, 2008-2010 סופר טורפה, 2011 מדיה וקבצים בנושא קנדלה וטראנו בוויקישיתוף http://www.diariopopular.com.ar/notas/157632-lali-esposito-candela-vetrano-su-amistad-no-es-solo-ficcion http://www.hola.com.ar/1526932-candela-vetrano-una-belleza-teen-que-se-impone http://www.clarin.com/espectaculos/tv-y-radio/amor-super-poderoso_0_505749471.html קנדלה וטראנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנדלה וטראנו, ברשת החברתית אינסטגרם קנדלה וטראנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קנדלה וטראנו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה ובנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסמאן המדי ביי

אוסמאן המדי ביי (בטורקית: Osman Hamdi Bey;‏ 30 בדצמבר 1842 – 24 בפברואר 1910) היה מדינאי, ארכאולוג, צייר ואינטלקטואל עות'מאני. הוא נחשב כחלוץ אוצרי המוזיאונים בטורקיה. ייסד את קומפלקס המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול והיה האוצר הראשון שלו. כמו כן, הקים את האקדמיה לאמנויות היפות באיסטנבול, כיום אוניברסיטת מימאר סינאן לאמנויות היפות (אנ') אוסמאן המדי היה בנו של המדינאי העות'מאני ממוצא יווני איברהים אדהם פאשה (אנ'), שכיהן בתפקיד וזיר גדול. בצעירותו למד משפטים תחילה באיסטנבול ובהמשך בפריז. בד בבד עסק בציור ובשבתו בצרפת השתלם אצל הציירים גוסטב בולאנז'ה וז'אן-לאון ז'רום. וציורים מעשה ידיו אף הוצגו ב-1867 בתערוכה העולמית של פריז. בשובו לארצו ב-1867 מונה לשורת תפקידים במינהל האימפריאלי. בין היתר אצר ב-1873 את הביתן העות'מאני בתערוכה העולמית של וינה. תקופה מסוימת הוצב בבגדאד ושם התחזקה נטייתו לחקר עתיקות. אוסמאן המדי ניהל את החפירות הארכאולוגיות המדעיות הראשונות שנערכו בידי צוות טורקי. עם חפירותיו נמנים האנדרטות של ממלכת קומגנה ההלניסטית במרומי הר נמרוט והאתר המקודש של האלה היוונית הֵקָטֶה בלגינה (Lagina) שבדרום-מערב אנטוליה. ב-1887–1888 ניהל אוסמאן המדי חפירות בנקרופוליס שליד צידון בלבנון. בין ממצאיו החשובים באתר זה היו סרקופג אלכסנדר והסרקופג של תבנת. בשנת 1881 נקרא אוסמאן המדי להקים את המוזיאון הארכאולוגי האימפריאלי באיסטנבול. המוזיאון נפתח בשנת 1891 ונוהל על ידו במשך 29 השנים הבאות. אוסמאן המדי ביי היה בין היוזמים של תקנת העתיקות (Asar-ı Atîka Nizamnamesi) מ-1884. התקנה הטילה איסור על הברחת חפצים בעלי ערך היסטורי מהאימפריה העות'מאנית, שבגבולותיה נכללו בין היתר מרחבי הציוויליזציות של יוון העתיקה ושל מסופוטמיה. מדיה וקבצים בנושא אוסמאן המדי ביי בוויקישיתוף אוסמאן המדי ביי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוני אגסי, "הצייר העות'מאני שלא הכרתם", הארץ, 21 באוגוסט 2018
טוסה האן

טוסה האן (נחלת טוסה, בקאנג'י: 土佐藩) הייתה נחלה פאודלית באזור טוסה ביפן, המחוז הנוכחי קוצ'י, בימי תקופת אדו. שמה הרשמי הוא "קוצ'י האן" (高知藩). ביפן היו קיימות אז כ-300 נחלות מסוג זה. כמה מבני המקום הטביעו חותמם בהיסטוריה של יפן בשלהי תקופת השוגונות טוקוגאווה, למשל: ריומה סקמוטו, מיצואה יוי, שוז'יו גוטו, טאיסוקה איטאגאקי, שומין נאקאה. בימי תקופת סנגוקו בשנת 1575 הצליח הדאימיו שוסוקאבה מוטושיקה להשתלט על כל המחוז קוצ'י ובהמשך לכבוש את כל האי שיקוקו. אולם בשנת 1585 האשיבה, הקרוי מאוחר יותר "טויוטומי" הידיושי פלש לאי, הכניע את שוסוקאבה. אזור טוסה הוענק ליאמאושי קאזוטויו. צאצאיו של יאמאושי נותרו שליטים בטוסה עד שנת 1869. בשנת 1868 בימי שינויי השלטון ביפן יאמאושי טויושיגה נמנה עם תומכיו הראשיים של הממשלה הקולגיאלית של הדאימיו בראשות השוגון האחרון, טוקוגאווה יושינובו. אך לא הצליח למנוע את היגררות האזור טוסה למלחמה נגד השוגון מיוזמת קצינים ממורמרים שעשו ברית עם השליטים באזורי סצומה וצ'ושו. אחרי החזרה של המונרכיה בימי מייג'י בני נחלת טוסה מילאו תפקידים חשובים בחברה היפנית. עוד לפני מועד ה"רסטורציה" בלטה דמותו של סאקאמוטו ריומה שהקים את חברת הצי הסוחר ממנה התפתחה חברת ההובלה הימית של איוואסאקי יאטארו, שהפכה מאוחר יותר את שמה למיצובישי. איטאגאקי טאיסוקה, גם הוא שותף בזמנו במאבק נגד השוגון האחרון, הקים בשנות ה-1870 את התנועה הראשונה לדמוקרטיה פרלמנטרית ומאוחר יותר ייסד את המפלגה הליברלית ביפן. מדיה וקבצים בנושא טוסה האן בוויקישיתוף הערך "Tosa" מאת Paul Akamatsu ב-2012 Encyclopedia Universalis
מאורת הנחש

מאורת הנחש (באנגלית: The Viper's Nest) הוא הספר השביעי בסדרת 39 רמזים. כותב הספר הוא פיטר לרנג'יס, שכתב גם את הספר השלישי (גנב החרבות) וחלק מהספר האחרון בסדרה הווספרים באים. כריכת הספר היא חומה, ועליה יש נחש מלווה במשב רוח, ששתי חניתות מתחתיו בצורת X. דן ואיימי קהיל הם שני אחים המחפשים את 39 הרמזים, בעוד אנשים נוספים ממשפחתם מחפשים אותם גם הם. לאחר התפרצות הר הגעש קרקטאו, איימי ודן קהיל וכן אליסטר הו, שורדים את ההתפרצות, כשנלי שטה אל האי בסירת מרוץ, כשהמשטרה בעקבותיה. המשטרה עוצרת אל אליסטר (כשאיימי ודן בטוחים שאיזבל קברה הפלילה אותו), בעוד איימי ודן מוצאים את התיק של אירינה, שהצילה אותם אך קיפחה את חייה, בהריסות. בתוך התיק הם מוצאים את הרעל של אירינה, החטיף שלה ומחברת. במחברת כתובות הערות ברוסית, כשהמילה "39" מופיעה ביניהן. הם מפענחים את הפירוש של המילים, שמתגלות כשיר. הם מזמינים כרטיסים לפרטוריה שבדרום אפריקה, וקונים כרטיסי הטעיה לפאוריה. בנביעה דן בודק עם יש פארידה אדומה לצלאח א-דין בדרום אפריקה. באותו זמן, מתגלה שבאה הו, דודו של אליסטר, הוא זה שהפליל אותו. באה ואליסטר מתעמתים, כשאליסטר מעמיד פני מת. השוטרים בטוחים שאליסטר מת, לכן הם מורידים מעליו את האזיקים. אליסטר מספיק להתחזות, מנצח את השוטרים ואוזק את באה הו כשהוא שר לעצמו. כשאיאן, נטלי ואיזבל קברה נוסעים לפאוריה עקב ההטעיה של איימי ודן, נטלי מוצאת באינטרנט את ההודעה של דן על הפארידה האדומה, והם מתחקים אחר האות של ההודעה. בשדה התעופה של דרום אפריקה, נהג מונית מוסר לדן גלויה כתובה בכתב יד, שבצד אחד שלה יש טקסט על שאקה זולו ותמונה שלו, כשהסמל של בית תומאס מוטבע על המגן שלו. בצד השני כתוב הדבר הבא: גלי מדרים, לימוזינות, ארטילריית מכוניות משובחת, הופ! קפיצה קטנה לכל מקום! אנחנו תמיד איתכם! -באסש דזהצד 4* -באשס דימנטטד אלפא 1. הם נוסעים לפרטוריה, כשבאמצע הדרך הם מגלים שההולטים בעקבותם. דן משכנע קבוצת כדורגל לעקוב אחריהם, בעוד הם נוסעים. המילטון מוסר לדן קוד מורס, שמשמעותו הוא: תברחו תזהרו. בדיוק אז מגיע אליסטר, שננטש על ידם, ולאחר כך ההולטים לוכדים אותו. דן ואיימי מגיעים ברגע האחרון וחוזים במלכודת של ההולטים: עם הם יזיזו חוט שמחובר לכובע של אליסטר, יהיה פיצוץ. בעזרת מהירות גדולה דן מצליח להציל את אליסטר ולגרום לפיצוץ בו זמנית. הם פותרים את החידה שעל הגלויה ומגיעים לגבעת הכנסייה, שם נמצאת מפקדה תומסית. הם מתחזים לרייגן ולהמילטון הולט בעזרת הכרטיסים בתיק של אירינה, שם הם חוזים במפקדה. הם חופרים את קברו של שאקה ומגלים שם יהלום, ובטוחים שזה הרמז. הם בורחים מהתומסים והמארב שלהם, וזוכים לפגוש בקבראים. הם זורקים חלק מהרעל הלוקיאנוסי על דן. הם עולים מהר על המטוס הפרטי של גרייס, הלמור המעופף, ומגיעים לביתה שבמדגסקר. הם מגלים שאלוורה, התרופה שבזכותה דן ניצל, היא הרמז האמיתית ולא היהלום. אחר כך הם מגלים שהם מדריגלים, קבוצת אנשים מסתורית ביותר, כשהם צופים בתמונה של הוריהם מחבקים את האיש בשחור המדריגלי. מאורת הנחש, באתר The 39 Clues Wiki (באנגלית) מאורת הנחש, באתר OCLC (באנגלית)
סטיבן קאלפ

סטיבן בראדפורד קאלפ (באנגלית: Steven Bradford Culp; נולד ב-3 בדצמבר 1955) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. קאלפ נולד בסן דייגו, קליפורניה לאב קצין בחיל הים ולאם ילידת אוהיו, הוא ממוצא הולנדי וגרמני ובגיל צעיר הוריו התגרשו ואמו נישאה בשנית ונולדה לו אחות למחצה. הוא גמר את לימודיו התיכוניים בבית ספר פרטי בווירג'יניה, ב-1978 סיים תואר בספרות אנגלית בקולג' ויליאם ומרי והתגורר תקופה קצרה באנגליה על מנת ללמוד באוניברסיטת אקסטר וב-1981 הוא קיבל תואר שני מטעם אוניברסיטת ברנדייס. בינואר 2006 נרצחה אחותו של קאלפ, קתרין הרווי, ביחד עם בעלה, הזמר והגיטריסט בראיין הרווי ושתי בנותיה סטלה ורובי (גילאי 9 ו-4 בהתאמה) הקטנות במהלך רצח אכזרי שכלל שיסוף גרונם של המשפחה והצתה של ביתם במחוז ריצ'מונד. חודש לאחר מכן הורשעו שני גברים ברצח המשפחה ובעוד מספר מקרי רצח, בעיקר של משפחות שלמות נוספות באזור ריצ'מונד . אחד הגברים האלה, ריקי ג'בון גריי, הוצא להורג במתקן כליאה בווירג'יניה בינואר 2017 בזריקה קטלנית. אחיינו של ריקי, ריי ג'וזף דנדרידג' הודה בלפחות שלושה מקרי רצח בתמורה לקבלת שלושה מאסרי עולם ללא אפשרות שחרור. קאלפ נשוי לברברה איירס, מעצבת תלבושות במקצועה וב-1996 נולדו להם זוג תאומים בן ובת. קאלפ החל להופיע בסרטים וסדרות בתחילת שנות השמונים. הוא גילם את אביו של ג'יימס בעיבוד הקולנועי לספר "ג'יימס והאפרסק הענק". פרסומו המשמעותי בא מתפקידו כסוכן CIA בסדרה "ג'אג" וכקפטן הייס ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". הוא גילם פעמיים את דמותו של רוברט קנדי: במותחן הפוליטי "13 ימים" לצד קווין קוסטנר ובסרט הביוגרפי אודות חייה של מרילין מונרו "נורמה ג'יין ומרלין". ב-1995 החל לככב באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא שיחק ב"מסע בין כוכבים: נמסיס", אך כל הופעותיו נחתכו בעריכת הסרט וקטעיו מופיעים רק בגרסת ה-DVD, בשנים 2003–2005 כיכב בסדרה "הבית הלבן" בתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. קאלפ הופיע בסרטון וידאו ללימוד השפה אנגלית שהופץ במדינות זרות. ב-2004 הוא לוהק לסדרת הדרמה הפופולרית "עקרות בית נואשות" בה הוא גילם את רקס ואן דה קמפ, בעלה של ברי ואן דה קאמפ (מרשה קרוס), שהיא אחת מהדמויות הראשיות בסדרה. ואן דה קמפ הוא רופא המיואש מאשתו ומחייו. דמותו בסדרה מתה מהתקף לב בסוף העונה הראשונה, אך הוא המשיך להופיע בסדרה במהלך פלשבקים לאחור המתרחשים בעלילה, והוא אף הופיע כמספר הסדרה באחד הפרקים. קאלפ שיחק בדרמה "24" בתפקיד סוכן חשאי ובתפקיד אורח בסדרות: "ER", "חוק וסדר", "בוורלי הילס 90210", "מרפי בראון", "סטארגייט אטלנטיס", "אלי מקביל", "מדיום", "הלוחשת לרוחות", "בוסטון ליגל" ו"המנטליסט". בנוסף, הוא זכה במקום הראשון בעונה השביעית של "Celebrity Poker Showdown", תוכנית ריאליטי בה ידוענים שונים מתחרים במשחק פוקר. ב-2007 שיחק בסרט האימה "From Within". בשנת 2012 החל להופיע בעונה התשיעית של הדרמה הרפואית המצליחה "האנטומיה של גריי" כד"ר פארקר, רופא מנתח בכיר בבית החולים ב"סיאטל גרייס". בשנת 2017 שיחק בסרט הקומי "המילה האחרונה", לצדן של שירלי מקליין ואמנדה סייפריד. בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה "וייקו" בתפקיד הסוכן המיוחד ג'ף גאמאר. בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "אימה אמריקאית: 1984", המהווה העונה התשיעית בסדרת "אימה אמריקאית". סטיבן קאלפ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיבן קאלפ, באתר AllMovie (באנגלית) סטיבן קאלפ, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סטיבן קאלפ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גביע העולם למועדונים 2011

גביע העולם למועדונים 2011 נערך בשנת 2011 ביפן מה-8 בדצמבר עד ה-18 בדצמבר, והוא היה גביע העולם למועדוני כדורגל השמיני במספר. בטורניר זכתה הקבוצה הספרדית ברצלונה, נציגת איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות אופ"א. הייתה זו הזכייה השנייה של מועדון ספרדי ושל ברצלונה בטורניר זה לאחר זכייתה של ברצלונה בטורניר 2009. במשחק הגמר השתתפו קבוצות ברצלונה מספרד וסנטוס מברזיל. בטורניר השתתפו 7 האלופות משנת 2011 של התחרויות האזוריות מטעם הקונפדרציות היבשתיות של פיפ"א, וקבוצה נוספת מיפן. התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט. מנצחת שלב הפלייאוף בין המארחת לאלופת אוקיאניה הצטרפה לאלופות מצפון אמריקה, אסיה ואפריקה בשלב רבע הגמר. המנצחות ברבע הגמר הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה, שזוכות בכרטיס אוטומטי לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצחות עלו לגמר שבו נקבעה האלופה. כמו כן התקיים המשחק על המקום החמישי בין הקבוצות המפסידות ברבעי הגמר. הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן: מדיה וקבצים בנושא גביע העולם למועדונים 2011 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע העולם למועדונים 2011 האתר הרשמי של אליפות העולם לקבוצות