laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דן ומוזלי

דן ומוזלי היא סדרה קומית לילדים ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 2014–2017 במשך 4 עונות ו-102 פרקים, בכיכובם של חברי "ענן על מקל" - עידן אלתרמן, ירדן בר-כוכבא, טל בלכרוביץ' ודידי שחר. ב-6 בספטמבר 2016 נודע כי "דן ומוזלי" עלתה לשלב הגמר בתחרות "פרס יפן" אשר התקיימה בסוף אוקטובר של אותה השנה, הסדרה התמודדה מול מועמדות מקנדה, צ'כיה, דנמרק, גרמניה, אקוודור וקוריאה. במרוצת השנים הסדרה נמכרה למספר מדינות ודובבה אל השפות המדוברות בהן, הסדרה נמכרה בשנת 2014 לקנדה ודובבה לצרפתית, בשנת 2015 נמכרה לצ'כיה ודובבה לצ'כית, בשנת 2016 נמכרה לדנמרק ודובבה לדנית, בשנת 2017 נמכרה לגרמניה ודובבה לגרמנית, בשנת 2018 נמכרה לאקוודור ודובבה לספרדית ובשנת 2019 נמכרה לקוריאה ודובבה לקוריאנית. ב-15 במאי 2017 שודר הפרק האחרון של הסדרה ומאוגוסט 2018 הסדרה משודרת בערוץ כאן חינוכית בשידורים חוזרים. העלילה מספרת על דן-דן (נעם פרנק), ילד שובב, הנוהג לעשות צרות רבות שבעקבותיהן הוריו כועסים עליו. כאשר הוא מתחבא באוהל שבמיטתו הוא מדבר עם מוזלי, בובת המחמד שלו אשר מקשיבה ומנסה לייעץ לו ללא הועיל. בהמשך, מוזלי לוקחת את דן-דן לארץ קונפיטורה (ארץ דמיונית ממנה מגיעה מוזלי, הנורמות החברתיות בה הפוכות לחלוטין מהנורמות בעולמו של דן-דן) שם הקונפיטורים (תושבי המקום) חוגגים ונהנים בדרכים שלהם ובשובבות שלהם. דן-דן נהנה בחברת הקונפיטורים וגם לומד מהם מוסרי השכל הקשורים לפרק. ולבסוף, כשהוא חוזר לחדרו הוא מתפייס עם הוריו. דן-דן (נעם פרנק) - ילד שובב אשר נוהג להסתבך בצרות. מוזלי (ז'יל בן דוד) - בובת המחמד של דן-דן, אף על פי שיש לה קול גברי, תמיד מתייחסים אל הבובה כנקבה. אביו של דן-דן (עידן אלתרמן) אימו של דן-דן (ירדן בר-כוכבא) דוד מיכה (ליאור כלפון) פרצעל עונה 1, משנה בעונות 4-3-2) (עידן אלתרמן) ספינג' (ירדן בר-כוכבא) מרש (טל בלכרוביץ') מלו (דידי שחר) קלופס (ליאור כלפון) לקריץ (יובל סגל) במיה (דקלה הדר) האלוף לוף (בן פרי) "דן ומוזלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דן ומוזלי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "דן ומוזלי" באתר כאן חינוכית נועה פרייס‏, החינוכית גדולה ביפן: "דן ומוזלי" מועמדת לפרס בינלאומי, באתר וואלה, 6 בספטמבר 2016 עוז תלמי, [דן ומוזלי נמכרה לקנדה דן ומוזלי], באתר הנוער פרוגי, ‏20 בדצמבר 2014
Octavarium

Octavarium הוא אלבום שיצא לאור בשנת 2005 בידי להקת הפרוג מטאל Dream Theater. האלבום עוסק במספר 8, במעגלים ובדברים שחוזרים על עצמם בכלל. בשיר האחרון, שהדיסק נקרא על שמו, יש חלקים מהשירים הראשונים שבדיסק, חלקים אינסטרומנטליים משירים אחרים של Dream Theater מדיסקים קודמים, וקטעי שירה שמורכבים כולם רק משמות שירים של להקות שהשפיעו על הלהקה. "sailing on the seven seize the day tripper diem's ready jack the ripper owens wilson phillips and my supper's ready lucy in the sky with diamond dave's not here I come to save the day for nightmare cinema show me the way to get back home again" - קטע מ-Octavarium. בדיסק הזה ניכרות ההשפעות של Yes, Pink Floyd, Genesis, Led Zeppelin ועוד להקות רוק אחרות על Dream Theater. בנוסף לזאת, השיר Never Enough מושפע מאוד מלהקת הרוק הבריטית Muse. באלבום Octavarium, להקת Dream Theater סוגרת את החוזה שלה עם חברת התקליטים Elektra Records. השיר הראשון שפותח את האלבום נקרא "The Root of All Evil" ובו החלקים השישי והשביעי של הסאגה "Twelve-step Suite" שנקראים "Ready" ו- "Remove". ג'יימס לאברי - שירה וכלי הקשה ג'ון פטרוצ'י - גיטרה וקולות רקע מייק פורטנוי - תופים, כלי הקשה וקולות רקע ג'ון מיונג - גיטרה באס ג'ורדן רודס - קלידים, Lap steel guitar ו- Continuum אתר האינטרנט הרשמי של Octavarium (באנגלית) מידע על האלבום Octavarium באתר MusicBrainz מידע על האלבום Octavarium באתר AllMusic האלבום Octavarium באתר Discogs האלבום Octavarium באתר ספוטיפיי ביקורת של טל רודס על הדיסק Octavarium
הפצצה

האם התכוונתם ל... תקיפה אווירית – תקיפה באמצעות כלי טיס הפצצה טקטית – תורת ההפעלה של כלי טיס בשדה קרב באופן מתוכנן וכחלק ממערכה, להבדיל מסיוע אווירי קרוב הפצצה אסטרטגית – פגיעה בתשתיות באמצעות מטוסים פצצת אטום – נשק גרעיני
שלמה זלמן עמריך

רבי שלמה זלמן עמריך (תע"ד, 1714, וינה - כ"ה בסיוון ה'תקנ"ד, 23 ביוני 1794, פראג) דיין בפראג בתקופת כהונתו של ה"נודע ביהודה", וראש בית הדין בעיר לאחר פטירתו. נולד בווינה לרב מרדכי גומפל עמריך, ולמד בישיבתו של רבי נתנאל וייל (ה"קרבן נתנאל") בפראג. בשנת תק"י (1750) התמנה כדיין ומורה הוראה בבית הכנסת "מייזל" בפראג, ובשנת תקכ"ב התקבל כדיין בבית הדין העירוני. בשבתו בבית דינו של ה"נודע ביהודה", רבי יחזקאל לנדא, רבה של העיר, נחלק עליו בעניין טקס החליצה. לדעתו אין החולצת מרימה את רגלו של גיסה לפני שליפת הנעל, אלא הרגל מתרוממת כפועל יוצא של פעולת החליצה. צדדי המחלוקת ערוכים בספרי שניהם. לאחר פטירת ה"נודע ביהודה" בשנת תקנ"ג, התמנה הוא לעמוד תחתיו בראש בית הדין המקומי, אך שנה לאחר מכן נפטר והוא בן 80, ונקבר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב. הוא היה מעורב בהנהגת הקהילה, וסופר שכאשר נשלח פעם אחת לבקש את סיועה של מריה תרזה לביטול צו כלשהו שפגע בקהילה היהודית, הגביה את קולו באופן החורג מכללי הנימוס. מריה תרזה, שנודעה כקתולית אדוקה (ואף גירשה את יהודי פראג בינואר 1745 ולא איפשרה את שובם עד שאולצה לעשות זאת בידי הסולטן מהמוט הראשון) פנתה אליו בכעס: "מדוע אתה צועק?" עמריך השיב: אין אני מדבר בשם עצמי, קול אחי היהודים כולם זועק מתוך גרוני. סופר כי מריה תרזה נהנתה מתשובתו החדה, והתרצתה לבקשתו. חיבר את הספר "שישה זרעוני ערוגה" על שש סוגיות בתלמוד הבבלי. הספר נדפס לראשונה בחייו בפראג תקמ"ט, ובמהדורה נוספת בווייטצען תר"ע בתוספת חיבורו של בנו רבי בנימין וולף עמריך (נפטר בחיי אביו בי"ג בתמוז תקנ"ג), "אמתחת הקטן" על מסכת כריתות, וחיבורו של נכדו רבי נתנאל עמריך "ספיחי מרים". שם הספר בראשי תיבותיו: שש זרעוני ערוגה, רומז לראשי התיבות של שמו: שלמה זלמן עמריך. מלבד ספרו זה היו ברשותו כתבים רבים, ובהם: חידושים על כמה ממסכתות הש"ס, חידושים על המשניות, חידושי הלכה על ארבעת חלקי שולחן ערוך ודרשות. בתוכניתו היה לקרוא למכלול כתביו בשם "סעודת שלמה". חידושיו מצוטטים רבות כברי-סמכא, בידי גאוני דורו, כמו הנודע ביהודה, רבי עקיבא איגר והחת"ם סופר. מידע על אמריך, זלמן בקטלוג הספרייה הלאומית "עמריך, שלמה בן גומפל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) שמואל יוסף פין, כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז. הערך הר"ר (שלמה) זלמן בהר"ר גימפל עמריך. עמ' 328–329., באתר היברובוקס ספרו ששה זרעוני ערוגה, פראג תקמ"ט, באתר היברובוקס ששה זרעוני ערוגה, וייטצען תר"ע, באתר היברובוקס אין לבלבל עם רבי משה שלמה זלמן בן אליהו עמריך, שתדלן ומנהיג קהילת עמריך בסוף המאה ה-16. תאריך הפטירה ע"פ לאופולד לוונשטיין, נתנאל וייל: רבה הראשי של קרלסרוהה ומשפחתו (במקור: Leopold Löwenstein. Nethanel Weil: Oberlandrabbiner in Karlsruhe und seine Familie) (בגרמנית), עמ' 78 הערה 1. הספר זמין לעיון מקוון ולהורדה. רבו זה מצטט מחידושיו, סימן ל' בספרו תורת נתנאל, פיורדא תקנ"ה, עוסק ביישוב קושייתו של "תלמידי הוותיק הרב מהור"ר זלמן עמריך דמ"ש בפראג". ראו דברי הנודע ביהודה, אבן העזר סי' צ"ד: ”להיות שהרב הגדול מו"ה זלמן עמריך חד מבית דיני רצה לחדש דבר חדש במנהג חליצה...”. ותגובת ר"ז עמריך בספרו שישה זרעוני ערוגה, סי' ב'. ראו: הרב משה נתן יונגרייז, תורת משה נתן, בודפשט תרפ"ג, בהקדמה. גירוש פראג, שחל לפי הלוח העברי בשנת תק"ה, הביא את ר' זלמן עמריך להפטיר במליצה: "גרשון קה"ת ומררי" ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י"א, שילוב של שורשי המילים גירוש ומרירות עם השנה העברית. מצוטט אצל פנחס גרייבסקי, מגנזי ירושלים חוברת כ"ה, ירושלים תרצ"ב, עמ' 22.
פרחיה של אידה

פרחיה של אידה (בדנית: Idas blomst) ידוע לעיתים גם כפרחיה של אידה הקטנה. הוא סיפור ילדים שנכתב בידי הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן. ילדה קטנה בשם אידה מספרת לידידה שפרחיה נבלו. הידיד מסביר לה שאין זה נכון והם רק עייפים משום שרקדו בלילה בטירת המלך. הוא מספר לאידה המרותקת שבכל לילה כמעט עורכים הפרחים מסיבות ריקודים, ואין איש יודע. אידה מאמינה לסיפור, ולכן מפנה את מיטתה של בובתה ומניחה את הפרחים בתוכה כדי שיוכלו לנוח. את הבובה היא מניחה במגירה עם שאר הצעצועים. בלילה היא מתעוררת כאשר היא שומעת נגינת פסנתר מן החדר הסמוך. להפתעתה היא מגלה שם את כל הפרחים רוקדים. וגם הפרחים הנובלים שלה והצעצועים מצטרפים לריקוד. הפרחים הנובלים מודים לבובה על שפינתה את מיטתה עבורם, ומבקשים ממנה להגיד לאידה לקבור אותם למחרת באדמה, כיוון שזהו היום האחרון שנותר להם לחיות. אם יקברו באדמה - הם יפרחו שוב באביב. אידה שומעת כל זאת, ולמחרת תובעת מהבובה להגיד לה מה אמרו הפרחים למסור לה. הבובה לא עונה דבר. אידה מניחה את הפרחים בתוך ארון מתים מאולתר, ובעזרת בני דודיה מנורווגיה קוברת אותם באדמה. מדיה וקבצים בנושא פרחיה של אידה בוויקישיתוף
אליעזר פפר

אליעזר פָּפֶּר (12 באוקטובר 1861 נהר טוב אוקראינה - 9 ביוני 1926 תל אביב) - מורה לעברית ומנהל בית ספר. מאנשי העלייה השנייה. מורה בבית חינוך בנות בתל אביב. ממייסדי הסתדרות המורים. אליעזר פפר (Paper) נולד ב-1861 במושבה החקלאית היהודית נהר טוב שבפלך חרסון להוריו דוד יהודה וחיה פפר. אליעזר גדל במסגרת החינוך התורני אולם בהמשך הרחיב את תחומי לימודיו החילוניים והשתלם בשפה הרוסית, בספרות הרוסית ובהשכלה כללית. ב-1880 נבחן והוסמך על ידי המדינה כמורה לבית ספר עממי והחל ללמד עברית בבית הספר העברי בעיירה גולאיה פריסטאן שבעיר קרים ובהמשך מונה למנהל אותו בית ספר. ב-1896 מונה למנהל כללי של תלמוד התורה בחרסון. גישתו של אליעזר ללימוד העברית הייתה "ללמד עברית בעברית". ב-1880 נישא אליעזר לשרה בת נחום סברדלוב ולזוג נולדו 6 ילדים. הצלחתו של אליעזר בהוראת השפה העברית בחרסון התפרסמה ברחבי העולם היהודי והוא הוזמן על ידי הועד האודיסאי של חובבי ציון ללמד בבית הספר לבנות שיסד הוועד ביפו. ב-1904 עלה אליעזר ארצה יחד עם הוריו, אשתו וילדיו. בהגיעם ארצה הצטרף אליעזר לאגודת אחוזת בית ובנה את בית המשפחה בתל אביב. אליעזר החל ללמד חשבון ומוזיקה בבית הספר וכמורה היה שותף להקמת הסתדרות המורים ועסק רבות בהכנת חומרי לימוד וחוברות הדרכה (בשיתוף אברהם אברונין). בנוסף לעיסוקו בהוראה נמשכו אליעזר ובני משפחתו לעיסוקים תרבותיים וכבר בשנת עלייתו (1904) שיחק יחד עם ילדיו, שלמה ורבקה, בהצגות הראשונות של חובבי הבמה הדרמטית ביפו. ב-1906 נמנה עם מייסדי אגודת חובבי הבמה העברית, . ב-1917 בתקופת מלחמת העולם הראשונה ערכו הטורקים את גירוש תל אביב ואליעזר ובני משפחתו נדדו צפונה. תחילה ישבו בסג'רה, אחר עברו לטבריה שם שהתה המשפחה במשך שנה כשבמהלכה ניהל אליעזר בית הספר עממי לילדי הגולים (בשיתוף עם ישראל יהודה אדלר). בסופו של דבר השתקעה המשפחה בצפת שם שימש אליעזר, במשך שלוש שנים, כמורה וכמנהל בית ספר כשבנוסף עסק גם בפעילות ציבורית-תרבותית. אליעזר ומשפחתו נשארו בצפת עד שנת 1925 ואז חזרו לתל אביב ואליעזר חזר למשרתו בבית הספר לבנות. ב-1925 היה אליעזר שותף להקמת בית הכנסת הגדול בתל אביב ועסק רבות בתרומה ועזרה לנזקקי העיר. נכונותו לעזור לכל הפונה אליו סיבכה את אליעזר בחובות כספיים והביאה להתאבדותו ב-1926. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. שרה פפר נפטרה ב-1958. דוד תדהר (עורך), "אליעזר פפר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1243 פפר אליעזר (Paper Elyezer (1861-1926 באתר אוניברסיטת תל אביב המורה אליעזר פפר ורעייתו שרה באתר יד בן צבי מרב ירון בר ניב תולדות המשפחה ברכה הכס, החבורה הראשונה: עם יובל בית־הספר לבנות בנוה־צדק, דבר, 16 ביולי 1964 שניים מילדיו של אליעזר פפר נשארו בחרסון והצטרפו למשפחה לאחר סיום לימודיהם - נחום פפר ובלומה יחד עם אליזר פפר לימדו בבית הספר גם המורים מרדכי אזרחי, יחיאל יחיאלי, ניסן טורוב, ש. בן-ציון, יוסף עזריהו, אשר זליג ארליך ועוד פעילים נוספים ליד אליעזר פפר היו אשר זליג ארליך ויעקב מושלי
גטו צ'רנוביץ

גטו צ'רנוביץ היה גטו בעיר צ'רנוביץ שהוקם בידי רומניה הפשיסטית באוקטובר 1941. הגטו התחסל עם ביטול ההגבלות על תנועת היהודים בעיר באוקטובר 1943. ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-50,000 יהודים, למעלה משליש מאוכלוסיית העיר. השליט הפשיסטי של רומניה, יון אנטונסקו, שאף לטיהור צפון בוקובינה מיהודים ורקם תוכניות לכך עוד לפני פלישת הנאצים לברית המועצות במבצע ברברוסה, ביוני 1941. הרומנים כבשו את העיר בין ה-5 ל-6 ביולי 1941 וב-11 בחודש הוחל החוק האזרחי הרומני בצפון בוקובינה. ב-30 ביולי נכפתה ענידת הטלאי הצהוב בצו מיוחד מטעם המושל. בין אוגוסט לספטמבר 1941 הקימו השלטונות הרומנים יודנראט בראשותו של ד"ר זיגיסמונד נויברגר. בספטמבר 1941 הורה מושל בוקובינה לראש העיר, טראיאן פופוביץ', להגיש תוכנית להקמת גטו בעיר. באותה עת התגוררו בה בין 41,000 ל-46,000 יהודים. בהמשך הגיעו לעיר יהודים נוספים מן הסביבה, ומספרם הגיע לכ-52,000 לפי אומדני הרומנים, או לכ-75,000 לפי אומדני הקהילה היהודית. בפקודת מושל בוקובינה, הגנרל קורנליו קלוטסקו (Corneliu Calotescu) הוקם הגטו ב-11 באוקטובר 1941. כל יהודי העיר, כ-50,000 במספר, חויבו לעבור לגטו שמוקם בשולי העיר. הותר להם לקחת עמם כל מה שיכלו לשאת בידיהם והם נדרשו למסור את מפתחות בתיהם לרשויות. עד תחילת 1942 הוחרם רוב רכושם של היהודים ובכלל זה בתים, חנויות, בתי עסק ובתי חרושת. כספם הועבר לבנק הלאומי הרומני. בעקבות הכניסה לגטו הגיעה הפקודה מהרודן אנטונסקו לגירוש היהודים לטרנסניסטריה. ראש העיר טראיאן פופוביץ' התנגד לגירושים ודרש להשאיר בגטו את הנכים והקצינים המשוחררים ואת בעלי המקצועות החופשיים – רופאים, מהנדסים ועורכי דין, בסך הכול כ-20,000 יהודים. הוא טען שכלכלת העיר תקרוס בלעדיהם. הוקמה ועדה כדי לקבוע את הקריטריונים לגירוש. במקום כ-200 במקור הותר להם להישאר והונפקו להם רישיונות עבודה מיוחדים. כבר ב-12 באוקטובר 1941, יצא המשלוח הראשון שכלל כ-6,000 יהודים. ב-17 בחודש יצא המשלוח השני. הגירושים נמשכו עד ה-15 בנובמבר. בחודשים אלה גורשו 28,391 יהודים לטרנסניסטריה. יושבי הגטו עסקו בעבודות כפייה שונות. לאחר הקמת הגטו נסגרו בית המחסה ובית החולים לחולי נפש, והחולים המשוחררים היו משוטטים ברחובות. לאחר פיטוריו של פופוביץ' מראשות העיר ביוני 1942, על רקע עזרתו ליהודים, גורשו מהגטו באותו חודש בשלושה משלוחים בין 4,000 ל-5,000 יהודים. הגירושים הופסקו בזכות פעילותם של מנהיגים יהודים בבוקרשט, בעיקר ד"ר וילהלם פילדרמן והרב הראשי אלכסנדר שפרן. באוקטובר 1943, נוכח התקדמות הצבא הסובייטי באוקראינה, בוטלו חובת ענידת הטלאי הצהוב והאיסור על התנועה ברחובות. אולם, השלטונות הרומניים אסרו על היהודים לעזוב לרומניה עצמה. בראשית פברואר 1944 נסוג הצבא הרומני והעיר צ'רנוביץ נותרה בידי הגרמנים. הגסטאפו תכנן את השמדת יהודי העיר, אולם כיבוש העיר בידי הסובייטים בסוף מרץ 1944 מנע זאת. באותה עת נמצאו בה כ-15,000 יהודים. אובידיו קראנגה, צ'רנאוץ, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 631–633), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) צ'רנוביץ', צ'רנאוץ (Czernowitz Cernăuţi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קורות הגטו (באנגלית) השואה ברומניה, בסרביה, בוקובינה וטרנסניסטריה, באתר יד ושם מפת הגטו
אמריך

אמריך או עמריך (בגרמנית: Emmerich) הוא שם משפחה, שמקורו בשם העיר אמריך על הריין (אנ'). האם התכוונתם ל... אהרון גומפרץ אמריך - רופא ומלומד יהודי גרמני נואה אמריך – שחקן קולנוע יהודי אמריקאי רולנד אמריך – במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק גרמני שלמה זלמן עמריך – ראש אבות בתי הדין בפראג בסוף המאה ה-18
נאבדאלסא

נאבדאסלא (המאה ה-2 לפנה"ס) היה אציל נומידי. זמם לרצוח את המלך יוגורתה יחד עם בומילקר, המזימה נחשפה ובומילקר הוצא להורג, אולם גורלו של נאבדאלסא לא ברור. על פי תיאורו של גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, נאבדאלסא היה אציל נומידי עשיר ומכובד. כמו כן מציין סאלוסטיוס שלעיתים היה נאבדאלסא מפקד על הצבא בעצמו ללא המלך. במהלך מלחמת יוגורתה, אציל בשם בומילקר שהיה ידידו של יוגורתה מילדות, זמם לקשור קשר לרציחת המלך. הוא נתמך בתוכניתו זו בידי הרומאים. בומילקר שכנע את נאבדאלסא להצטרף גם כן לקשר, לא ידוע מה הייתה המזימה המקורית, אולם היא נכשלה בשל חששותיו של נאבדאלסא. בומילקר הזועם שלח איגרת אל נאבדאלסא בה הוא מגנה אותו על פחדנותו וקורא לו לנסות בשנית להתנקש בחיי המלך. נאבדאלסא קרא את האיגרת ונרדם כשהיא לידו. אחד ממשרתיו ראה את האיגרת ומיהר להביא אותה ליוגורתה. נאבדאלסא התעורר והבין במהירות את הנעשה, הוא מיהר אל יוגורתה והתוודה לפניו על הקשר והפציר בו לחוס עליו. כאשר נודע הקשר ליוגורתה, הוציא להורג את בומילקר וקושרים נוספים. אם כי גורלו של נאבדאלסא לא ברור, סאלוסטיוס מציין שהמלך השיב מענה רך לדבריו, אולם מוסיף שלא כן היו הגיגי ליבו. ייתכן שיוגורתה אכן חס על נאבדאלסא, וייתכן שהוציא אותו להורג. על כל פנים הוא לא נזכר יותר. סאלוסטיוס קריספוס, קאטילינא-יוגורתה - קטעים מדברי הימים, ירושלים, 1968, תרגמה שרה דבורצקי.
רוברט חלפון

רוברט הנרי חלפון (באנגלית: Robert Henry Halfon; נולד ב-22 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי יהודי בריטי וחבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית. מאז 2017 הוא עומד בראשות ועדת החינוך של בית הנבחרים הבריטי. הוא כיהן מיולי 2016 עד יוני 2017 כשר מדינה לכישורים והתמחויות, תחת שרת החינוך ג'סטין גרינינג והיה קודם לכן שר בלי תיק וסגן יו"ר המפלגה השמרנית. נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות 2010 ושב ונבחר גם ב-2015, ב-2017 וב-2019. חלפון נולד למשפחה יהודית בהמפסטד שבלונדון. סבו, רנאטו חלפון נולד בלוב וגר בה עד שגורש ממנה בשנת 1968 תוך איבוד כל נכסיו. עם גירושו הצטרף הסב לבנו, קלמנט, אביו של חלפון, אשר הסב שלח לאנגליה עוד כעשור קודם לכן, מתוך ראיית הנולד ולאור רדיפת היהודים בלוב. חלפון נולד עם שיתוק מוחין קל, שגרם לשיתוק בפלג גופו התחתון. ניתוחים שעבר בילדותו עקב שיתוק המוחין גרמו לדלקת מפרקים ניוונית בתחילת שנות השלושים לחייו. למד וסיים באוניברסיטת אקסטר תואר ראשון במדע המדינה ולאחר מכן גם תואר שני ברוסית ובלימודי מזרח אירופה. חלפון החל לעסוק בפוליטיקה כבר בתקופת לימודיו באוניברסיטה והיה ממנהיגי אגודת הסטודנטים השמרנים של אקסטר ואחד המובילים להפיכתה מקבוצה חברתית גרידא, לתנועה פוליטית של ממש. ב-2001 והוא בן 32 בלבד רץ לראשונה בבחירות לפרלמנט הבריטי בהארלו שבאסקס, צפונית מזרחית ללונדון. מחוז בחירות זה היה מחוז "מתנדנד" ומאז 1997 היה שייך ללייבור. חלפון הפסיד במירוץ 2001 לאיש הלייבור 48% - 35%. ארבע שנים אחר כך, בבחירות הכלליות של 2005 כבר היה ההפסד של חלפון לנציג הלייבור במחוז הארלו בשיעור הזעיר ביותר 41.4% - 41.2% ואילו בבחירות 2010 הוא ניצח 45% - 34%, שובר בכך שליטה בת 13 שנים של הלייבור במחוז הבחירה הזה. הוא שב וניצח גם בבחירות הבאות, ב-2015, ואף הגדיל את הפרש הניצחון עוד יותר 49% - 30%. ב-2014 מונה למזכירו הפרלמנטרי של שר האוצר ג'ורג' אוסבורן (שמרנים) ואחרי כשנה קודם ב-11 במאי 2015 לתפקיד שר בלי תיק וסגן יו"ר המפלגה השמרנית. ב-17 ביולי 2016 החל לכהן כשר מדינה בתוך משרד החינוך בממשלתה החדשה של תרזה מיי. הוא הועבר מתפקיד זה לאחר כשנה, והיה ליושב ראש ועדת החינוך של בית הנבחרים. חלפון הוא בעל דעות שמרניות פחות ממפלגתו בנושאים חברתיים-כלכליים ונץ מבחינה מדינית, בדומה לזרם הנאו-קונסרבטיבי האמריקאי. בתחום החברתי הוא תומך באיגודי העובדים, בעד העלאת סף המיסוי, כך שבעלי הכנסות נמוכות יהיו פטורים ממס או ישלמו מס מועט ותומך בהעלאת שכר המינימום. לנישואין חד מיניים הוא מתנגד. בתחום מדיניות החוץ, תמך חלפון בהתערבות הצבאית בלוב ותומך בהתערבות דומה גם בסוריה. הוא תומך במדינה עצמאית לכורדים בעיראק. נחשב לתומך ישראל נלהב ביותר בפרלמנט הבריטי, והיה מנהל האגודה השמרנית לידידות ישראל-בריטניה. נחשב ליורוסקפטי, אולם התנגד לברקזיט בהתאם לדעת הרוב דאז במפלגתו. נאו-קונסרבטיזם יהדות בריטניה יהדות לוב מדיה וקבצים בנושא רוברט חלפון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט חלפון רוברט חלפון, ברשת החברתית פייסבוק רוברט חלפון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) MICHAEL MOSBACHER, Underrated: Robert Halfon, אפריל 2014, באתר סטנדפוינט מגזין על רוברט חלפון, באתר הרשמי של הפרלמנט הבריטי ROBERT HALFON, You CAN drop democracy from a B-52 bomber... and how I wish my grandfather had lived to see Gaddafi's demise
יז'י פבלובסקי

יז'י ולדיסלב פבלובסקי (בפולנית: Jerzy Władysław Pawłowski; ‏25 באוקטובר 1932 – 11 בינואר 2005), היה אלוף אולימפי (מקסיקו 1968) ואלוף עולם בסיף (התמחה בחרב) וסוכן כפול פולני. ב-1967 התאחדות הסיף הבינלאומית הכריזה עליו כעל הסייף הטוב בכל הזמנים. פבלובסקי נולד בוורשה ולמד משפטים בעיר הולדתו. הוא החל לסייף בגיל מאוחר יחסית, בגיל 16. הוא השתתף ב-6 אולימפיאדות מאולימפיאדת הלסינקי (1952) ועד אולימפיאדת מינכן (1972) וזכה ב-5 מדליות כולל אחת מזהב (מקסיקו 1968) וכן באליפויות עולם משנת 1953 ועד שנת 1971 וזכה ב-18 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, 3 מהן אישיות. שימש כסוכן כפול, הן עבור הביון הפולני החל משנת 1950, והן עבור סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית החל משנת 1964. ב-24 באפריל 1975 נעצר וב-8 באפריל 1976 נשפט בבית משפט צבאי בוורשה ל-25 שנים בכלא, על ריגול שביצע מאז 1964 עבור נאט"ו ול-10 שנים של שלילת זכויות אזרח, חילוט כל רכושו ומחיקת שמו מכל רשומות הספורט הפולני. עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1985, שוחרר פבלובסקי בחילופי מרגלים, שנערכו על גשר גליניקה שבברלין, אך הוא בחר להישאר בפולין ובילה את שארית חייו כצייר וכמרפא באמונה בוורשה, שם הוא נפטר. מדיה וקבצים בנושא יז'י פבלובסקי בוויקישיתוף יז'י פבלובסקי, באתר olympedia.org
אוזט

אוזט (ברוסית: ОЗЕТ ‏Общество землеустройства еврейских трудящихся) - חברה ציבורית לקידום מפעל ההסבה אל החקלאות של היהודים העמלים בברית-המועצות – הוקם בדצמבר 1924 כתחליף ל"וועד הציבורי היהודי לעזרת נפגעי הפוגרומים" (ЕКОПО) שפורק. הוא אמור היה לסייע באופן מעשי לקומזט בהשגת מטרותיו. בשנים 1921-1914, שהיו שנות מלחמת העולם הראשונה, המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה, גורשו כ-500,000 יהודים בכוח ממחוזות החזית ויושבו מחדש במחוזות הרוסים, כרבע מיליון ילדים התייתמו ומספר דומה של יהודים נפצעו, חלו או הפכו לבעלי מום. במטרה לסייע להם הוקם ביוני 1920, "הוועד הציבורי היהודי לעזרת נפגעי הפוגרומים" (ЕКОПО). הוא הורכב מ-16 ארגונים ומפלגות שכל אחד מהם שלח שני נציגים. כחלק מהתהפוכות שאחרי המהפכה איבדו מאות אלפי יהודים את מקורות הפרנסה שלהם, הוגדרו כבלתי-יצרניים ולפיכך איבדו את זכויות האזרח שלהם (лишенцев). לצורך פתרון הבעיה הייתה שאיפה להסב אותם לחקלאות ולשם כך הוקמה רשות ממלכתית - הקומזט. אוזט הוקם בין השאר ביוזמת יורי לארין(אנ') (מיכאל לוריא) שרצה לכונן תנועה ציבורית לצד רשות ממלכתית (הקומזט), כי ארגון ציבורי יהודי יוכל לפנות לגורמים ציבוריים יהודיים מחוץ לברית המועצות. לוועידה הראשונה של ה'אוזט', שכונסה בנובמבר 1926, באו, נוסף על הצירים המקומיים, גם אורחים רבים מחוץ לארץ שהתעניינו בנושא הסבת היהודים לחקלאות ואף הביעו אהדה לתהליך המיועד. במושב הפתיחה של הוועידה נשא מיכאיל קלינין נאום, שבו הכריז על הצורך הדחוף לקיים את הלאומיות היהודית העצמית על ידי המושבות החקלאיות וריכוז היהודים במקום אחד וקרא להסב מאות אלפים יהודים לאוכלוסייה של איכרים וחקלאים יצרניים. בדצמבר 1930 התקיימה הוועידה השנייה (והאחרונה) של "אוזט" במטרה להחליט האם לקיים את ההתיישבות היהודית בחצי האי קרים או במה שיהפוך למחוז היהודי האוטונומי (בירוביג'ן). בתור החלטת פשרה, הוחלט לקדם את ההתיישבות בשני האזורים. בשיא כוחו היו באוזט קרוב לחצי מיליון חברים. במשך שנות פעילותו הסתייע "אוזט" בארגוני ידידים בארצות שונות – "איקור" (אנ') ו-"אמביג'ן" בארצות-הברית, "פרקאר" בארגנטינה, "הקרן ההתיישבותית היהודית" בדרום-אפריקה, "הוועד המאוחד לשם תמיכה בהתיישבות היהודית בברית-המועצות" באנגליה, "החברה לשם תמיכה בהתיישבות היהודית" בלטביה ו"אגרו ג'וינט" (The American Jewish Joint Agricultural Corporation הידוע בקיצור כ-Agro-Joint) שתמיכתם התמקדה במושבות היהודיות בקרים ובאוקראינה. הופקו לפחות שני סרטי תעמולה שהוקרנו בארצות הברית ובין יהודי אירופה במטרה לגייס תרומות לאוזט ופעילותו. ב-1938, כחלק ממסע הטיהורים של סטלין, פורק האוזט. יעקב לבבי-בביצקי - אוזט געזערד (חברה לסידור חקלאי של יהודים עמלים בברית המועצות), "העבר" טז (תשכט) עמ' 118-130 געזערד, דף שער בספרייה הלאומית געזעלשאפט פאר איינארדענען ארבעטנדיקע יידן אויף ערד אין פ.ס.ס.ר, דף שער בספרייה הלאומית American Committee for the Settlement of Jews in Birobidjan - Ambidjan Еврей на земле
שיטה סלילנית

שיטה סלילנית (שם מדעי: Acacia raddiana) היא עץ מדברי, קוצני, מסוג שיטה, הצומח בר בערבה ובחלקים מהנגב. לשיטה שורשים ארוכים ומסתעפים, המאפשרים לה לנצל מי תהום הנמצאים בעומק הקרקע. שורשי השיטה יכולים להגיע לעומק של 10 מטרים. מספר רב של בעלי חיים מתגוררים על השיטה הסלילנית בצורת קיום טפיל פונדקאי. בעונת הקיץ משירה השיטה עלים רבים ועומדת בשלכת קיץ חלקית. בסתיו מתפתחים על ענפיה פרחים לבנבנים מדיפי ריח ובעלי צוף. חרקים רבים נמשכים אל הפרחים. פירות השיטה הם תרמילים מסולסלים, ובתוכם ישנם זרעים קטנים וקשים. את זרעי השיטה מפיץ בעיקר צבי הנגב. הצל שמטילים ענפי השיטה מגן על היצורים החיים המתקיימים בסביבתה מפני קרינת השמש החזקה. בין הענפים ומתחת לנוף העץ שוררת טמפרטורה נמוכה יותר מהטמפרטורה שבסביבה. שיטה סלילנית היא צמח מוגן בישראל. העץ הוא בית הגידול של העש עשקוץ השיטים. לפי הספרות הבוטנית שיטה סלילנית היא צמח אלרגני. מדיה וקבצים בנושא שיטה סלילנית בוויקישיתוף שיטה סלילנית, באתר צמח השדה שיטה סלילנית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שיטה סלילנית, באתר Tropicos (באנגלית) שיטה סלילנית, באתר GBIF (באנגלית) שיטה סלילנית, באתר IPNI (באנגלית) אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח