laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים

מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים (באנגלית: I Never Promised You a Rose Garden) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1977 בבימויו של אנתוני פייג', עם קת'לין קווינלן וביבי אנדרסון בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת ג'ואן גרינברג (אנ') בשם העט חנה גרין משנת 1964. הספר מבוסס על חוויותיה האישיות ועובד גם למחזה בשנת 2004. הספר הוא עדיין רב המכר הידוע ביותר שנכתב על סכיזופרניה מנקודת מבטו של אדם שחווה זאת מבפנים. הספר התפרסם כרומן בדיוני, ורק בהמשך נחשפה המחברת בשמה האמיתי והעידה על כך שהספר מבוסס על חוויותיה מגיל שש עשרה, כאשר אובחנה כסכיזופרנית והייתה מאושפזת בבית חולים, שפעל באוריינטציה פסיכואנליטית. גרינברג טופלה על ידי האנליטיקאית פרידה פרום - רייכמן, שהייתה אחת התאורטיקניות הבולטות בארצות הברית בשנות הארבעים והחמישים בשדה הטיפול בסכיזופרניה. הספר זכה לפופולריות רבה, וכבר באמצע שנות השבעים המכירות עמדו על מיליוני עותקים. בסרט מופעים דניס קווייד ומל גיבסון בתפקידי קמע כשחקני בייסבול. הסרט קשה לצפייה ומתאר מחלקה סגורה של נשים פסיכוטיות שמתפרעות, צורחות ומכות ואת האמצעים שננקטים נגדן כמו עטיפת הגוף בסדין וקשירה ברצועות למיטה. דברה בלייק (קת'לין קווינלן) היא נערה בת 16 שהוריה מביאים אותה לטיפול במוסד פסיכיאטרי בגלל התנהגות מוזרה וניסיון התאבדות על ידי חיתוך ורידי הידיים. ד"ר פריד (ביבי אנדרסון) מתמנית לטפל בה. דברה נמצאת בתוך עולם פנטזיה שבנתה לעצמה והיא חושבת שהוא אמיתי. היא נמצאת בתוך שבט פראי שנקרא "איריה" ומדברת בשפה "איריאנית" שידועה רק לה. היא רואה את הפראים האלה בכל החדרים והפינות הנסתרות במוסד. היא מבקשת מהרופאה לשחרר אותה במהירות מהפראים האלה אך ד"ר פריד אומרת לה שזה לא קל וכי "מעולם היא לא הבטיחה לה גן של ורדים". היחסים ביניהם יודעים עליות וירידות ודברה מנסה שוב להתאבד על ידי חיתוך ורידי הידיים. מבין המאושפזות יש לציין את הלן (סינייה האסו) שצורחת ומכה אותה, שתיהן מחוללות ריב גדול במוסד שבסופו האחים הובס (ריי סנטוני) ומקפרסון (נורמן אלדן) קושרים אותן למיטה. מיס קורל (סילביה סידני) היא המבוגרת בין המאושפזות ונמצאת בטיפול שנים רבות עם התפרצויות שבסופן קשירה למיטה. היא מלמדת את דברה מתמטיקה בעת שהיא צלולה. לי (סוזן טיירל) היא החברתית בין המאושפזות והיא פוצחת בשיר עליז וריקוד וזוכה לתשואות המאושפזות. לבסוף מצליחה ד"ר פריד לשחרר את דברה מעולם הפנטזיות שלה. בסוף הולכות דברה וקלרה (דרלן קרביוטו) לצפות במשחק בייסבול ושני שחקנים (דניס קווייד ומל גיבסון) מסכימים לשתף אותן במשחק. גאווין למברט ולואיס ג'ון קרלינו היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ופרס גילדת הכותבים של ארצות הברית. מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה. מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה - קת'לין קווינלן. "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", באתר AllMovie (באנגלית) "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", באתר אידיבי "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים, באתר TCM קטע ההתרה מהקשירה, באתר יוטיוב ההופעה של סוזן טיירל, באתר יוטיוב קליפ מקטעי הסרט, באתר יוטיוב
דומיניק בול

דומיניק בול (באנגלית: Dominic Ball; ב-2 באוגוסט 1995, ולווין גרדן סיטי) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר. דומיניק בול החל לשחק עבור קבוצת נוער של טוטנהאם הוטספר בשנת 2011. ב-22 בינואר 2015 הוא הושאל לקבוצת הפוטבול ליג השנייה בה עשה הופעת בכורה כשחקן מקצועי. ב-13 באוגוסט 2015 סוכמה השאלתם של נתן אודווה ודומיניק בול לגלאזגו ריינג'רס עד לסיום העונה. במדי הקבוצה הוא עלה לליגת העל הסקוטית. בשנת 2016 הוא חתם לשלוש שנים ברות'רהאם יונייטד, אך שוחרר כעבור חמישה חודשים. הוא שיחק במספר קבוצות בהשאלה, עד שבשנת 2019 עבר לקווינס פארק ריינג'רס. דומיניק בול שיחק בנבחרות הנוער של אירלנד הצפונית. בשנת 2013 הוא הוזמן לנבחרת אנגליה לנועד עד גיל 20 ועשה בנבחרת זו שש הופעות. גלאזגו ריינג'רס הצ'מפיונשיפ הסקוטי: 2015/2016 גביע האתגר הסקוטי: 2015/2016 דומיניק בול, באתר Transfermarkt דומיניק בול, באתר Soccerway דומיניק בול, באתר WorldFootball.net דומיניק בול, באתר FootballDatabase.eu
יחסי בנגלדש–קובה

יחסי בנגלדש–קובה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה של קובה. היחסים בין שתי המדינות מתוארים כחמים. שתי המדינות כוננו באופן רשמי יחסים ביניהן ב-1972, זמן קצר אחרי שבנגלדש זכתה בעצמאות מפקיסטן. היחסים עברו נקודת מפנה ב-1974 כשבנגלדש חתמה עם קובה על הסכם שנוי במחלוקת לייצוא שקי יוטה, ושהוביל את ארצות הברית - שניהלה יחסים עוינים עם קובה - להשעות את סיוע המזון האמריקאי לבנגלדש. באותה שנה, בנגלדש סבלה משיטפון הרסני בחודשים יולי-אוגוסט, ושהביא לנזקים חמורים ברחבי בנגלדש, ולנזק חמור לייצור המזון המקומי. הפגיעה האנושה בבנגלדש לוותה ברעב המוני ולמותם של כמיליון תושבים. כדי להתמודד עם הרעב, וכדי לאפשר סיוע ומזון מארצות הברית, ממשלת בנגלדש ניתקה את כל הקשרים עם קובה, והיחסים בין שתי המדינות הגיעו לשפל. היחסים חודשו כשנשיא בנגלדש זיאור רחמן היה ראש המדינה הראשון שביקר בהוואנה ב-1979. ב-1998 נעצרו בארצות הברית חמישה קציני ביון קובנים שזכו לכינוי החמישייה הקובנית. לאחר מעצרם נערכה בבנגלדש עצרת למען שחרור הקצינים, ונאספו 10,000 חתימות. במקרה אחר, ספינה של חברה בבעלות קוריאה הצפונית הייתה מעורבת בהברחת נשק לקובה, והורחקה מנמל צ'יטגונג על ידי הצי הבנגלדשי. על החברה הוטלו סנקציות של האו"ם בשל ניסיון ההברחה. בנגלדש וקובה הביעו עניין בהרחבת שיתוף הפעולה הכלכלי ביניהן. נכון ל-2013, בין הסחורות המרכזיות שמיוצאות מבנגלדש לקובה קיימים טקסטיל, תרופות וחולצות. הסחורות שקובה מייצאת לבנגלדש כוללות תרופות. מדיה וקבצים בנושא יחסי בנגלדש–קובה בוויקישיתוף Cuba and Bangladesh, OEC "Zillur for expanding relations with Cuba". The Daily Star. 2012-02-10. נבדק ב-2014-01-24. "Dhaka firm to develop ties with Cuba". The Bangladesh Observer. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2006. נבדק ב-26 בינואר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Olivier Rubin (2012). Democracy and Famine. Routledge. pp. 56, 58. ISBN 9781136865411. "Castro invites Khaleda to attend NAM Summit". The Daily Star. 2006-03-28. נבדק ב-2014-01-24. "Fight to free Cuban 5 wins supporters in Bangladesh". themilitant.com. נבדק ב-2 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "N Korean ship denied entry". The Daily Star. נבדק ב-2 ביולי 2015. {{cite news}}: (עזרה) "President for increasing trade with Cuba". Bangladesh Sangbad Sangstha. אורכב מ-המקור ב-2014-02-02. נבדק ב-2014-01-24. Hafez Ahmed (2012-02-10). "President for increasing trade with Cuba". Daily Sun. נבדק ב-2014-01-24.
ילדה קטנה מתבוננת באוהבים ברכבת

ילדה קטנה מתבוננת באוהבים ברכבת, הידועה גם בשמות חווית הנסיעה (Travel Experience חווית הנסיעה) או (מציצנות Voyeur), הוא ציור של מעשה ידי המאייר האמריקאי נורמן רוקוול. הוא נוצר במקור עבור השער של הסאטרדיי איבנינג פוסט ב-12 באוגוסט 1944. רוקוול הגה את הרעיון לציור כאשר נסע ברכבת עם אנשי שירות ומשפחותיהם. את הדוגמנים צייר רוקוול בקרון רכבת לא בשימוש על ציפוי של רכבת רוטלנד הנוסעת מורמונט לניו יורק. רוקוול לא היה מרוצה מהאזור סביב ראשיהם של בני הזוג המאוהבים בסקיצה הראשונית שלו, שהובילה לציור הסופי וכיסה את האזור בדף נייר נוסף כדי להתאים את הפוזה של הזוג. הציור "ילדה קטנה מתבוננת באוהבים ברכבת" מתאר קרון רכבת צפוף. ניתן לראות זוג צעיר חסר פנים מתכרבל באחד המושבים; ראשיהם ביחד והרגליים שלובות זו בזו על גבי כמה מזוודות במושב הפונה ישירות מולם. מעיל חילות האוויר של צבא ארצות הברית של האיש תלוי מעל בני הזוג. נקודת המיקוד של הציור היא ילדה בת שש במושב מול בני הזוג שליד אמה. מבלי שהזוג הבחין בה, היא כורעת על מושבה ומתבוננת בהם. נראה שהיא לא מעוניינת ברגע האינטימי. ברקע ניתן לראות את זרועו של הפקח, עם כרטיס ביד. כובע "דיקסי גביע" של מלח בצי ארצות הברית ושיער של בת זוגו ניתן לראות במושב מאחורי הזוג. היסטוריון האמנות הפופולרית כריסטופר פינץ' מצא שהציור הוא דוגמה טובה לסגנון הבשל של רוקוול והשווה את הציור לתמונה של אנרי קרטייה ברסון. סקיצת העיפרון לציור זה נמצאת באוסף האמנות האישי של ג'ורג' לוקאס ונכללה בתערוכת אוסף האמנות של סטיבן ספילברג במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית שהוצגה בשנת 2010. Mecklenburg, Virginia (26 ביולי 2010). Telling Stories: Norman Rockwell from the Collections of George Lucas and Steven Spielberg. Smithsonian American Art Museum. Event occurs at 18:23. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite AV media}}: (עזרה) Ciabattari, Mark (2008). Social History of the United States: The 1940s. Social History of the United States. Vol. 5. ABC-CLIO. p. 249. ISBN 978-1-59884-128-2. Halpern, Richard (2006). Norman Rockwell: The Underside of Innocence. University of Chicago Press. p. 33. ISBN 978-0-226-31440-2. King, Claire Sisco (2016). "American Queerer: Norman Rockwell and the Art of Queer Feminist Critique". Women's Studies in Communication. 39 (2): 157–176. doi:10.1080/07491409.2016.1165778. Finch, Christopher (2013). Norman Rockwell's : 332 Magazine Covers (Kindle ed.). New York: Abbeville Press. p. Location 2473. ISBN 978-0789204097. Duin, Steve (10 בינואר 2020). "Norman Rockwell: George Lucas and Steven Spielberg open their vaults". The Oregonian. אורכב מ-המקור ב-23 במאי 2020. נבדק ב-19 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה)
פורץ הדרך

פורץ הדרך (באנגלית: Pathfinder) הוא סרט פעולה אפי אמריקאי משנת 2007 בבימויו של מרכוס ניספל ונכתב על ידי לאטה קאלוגרידיס. הסרט הופץ על ידי אולפני המאה ה-20. הסרט מבוסס על סרט נורווגי משנת 1987 באותו השם. הסרט גם עובד לרומן גרפי על ידי דארק הורס קומיקס ב-2006. הסרט מתרחש בעבר הרחוק כאשר הוויקינגים ניסו לכבוש את צפון אמריקה. זהו סיפור גבורתו של בנו של ויקינג, זאטוט שהושאר באמריקה וגודל על ידי אינדיאנים. כעבור שנים הוויקינגים חוזרים ומנסים לכבוש בצורה ברברית את אדמת השבט. הילד גדל להיות לוחם. אתר האינטרנט הרשמי של פורץ הדרך "פורץ הדרך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פורץ הדרך", באתר נטפליקס "פורץ הדרך", באתר AllMovie (באנגלית) "פורץ הדרך", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פורץ הדרך", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פורץ הדרך", באתר Metacritic (באנגלית) "פורץ הדרך", באתר אידיבי "פורץ הדרך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) https://www.bbc.co.uk/films/2007/04/16/pathfinder_2007_review.shtml ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המונומנטים ההיסטוריים של קיוטו העתיקה

המונומנטים ההיסטוריים של קיוטו העתיקה (קיוטו, אוג'י ואוצו) מקיפים 17 אתרים ביפן בתוך העיר קיוטו ביפן ובסביבתה הקרובה שהוגדרו בשנת 1994 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשנת 794 העבירה המשפחה הקיסרית היפנית את הבירה להיאן-קיו. היאן-קיו ממוקמת בעיר קיוטו של ימינו, עיר המחקה את לוו-יאנג, בסין. האתרים נמצאים בשלוש ערים: קיוטו ואוג'י (אנ') במחוז קיוטו, ואוצו (אנ') במחוז שיגה. אוג'י ואוצו גובלים בקיוטו בדרום ובצפון, בהתאמה. מתוך המונומנטים, 13 הם מקדשים בודהיסטיים, שלושה הם מקדשי שינטו, ואחד הוא טירה (אנ'). האתרים כוללים 38 בניינים שהוגדרו על ידי ממשלת יפן כאוצרות לאומיים, 160 נכסים המוגדרים כ"נכסי תרבות חשובים", שמונה גנים המוגדרים כ"מקומות מיוחדים של יופי נופי", וארבעה גנים המוגדרים כ"מקומות של יופי נופי". בקיוטו יש מספר ניכר של מבנים היסטוריים, בניגוד לערים יפניות אחרות שאיבדו מבנים בפלישות ובמלחמות, והיא כוללת את הריכוז הגדול ביותר של נכסי תרבות מוכרזים ביפן. אף על פי שהושחתה על ידי מלחמות, שריפות ורעידות אדמה במהלך אחת עשרה מאות השנים שלה כבירה הקיסרית נחסך מקיוטו הרבה מההרס והסכנות של מלחמת העולם השנייה. היא ניצלה מהפצצות בפצצות התבערה של ערים גדולות אחרות ביפן, בין השאר כדי לשמר אותה כמטרה העיקרית של פצצת האטום. מאוחר יותר הוא הוסר מרשימת מטרות הפצצות האטומיות בהתערבות אישית של שר המלחמה הנרי סטימסון, שכן סטימסון רצה להציל את המרכז התרבותי הזה שהכיר מירח הדבש שלו ומביקורים דיפלומטיים מאוחרים יותר. כתוצאה מכך, נוספה נגסאקי כמטרה. 17 הנכסים של אתר המורשת העולמית מקורם בתקופה שבין המאה ה-10 למאה ה-19, וכל אחד מייצג את התקופה בה נבנה. החשיבות ההיסטורית של אזור קיוטו נלקחה בחשבון על ידי אונסק"ו בתהליך הבחירה. הטבלה מפרטת מידע על כל אחד מ-17 הנכסים הרשומים ברשימת אתר המורשת העולמית: שם: בעברית וביפנית סוג: מטרת האתר. הרשימה כוללת 13 מקדשים בודהיסטים ("-ג'י"), 3 מקדשי שינטו ("-ג'ינג'ה"), וטירה אחת ("-ג'ו"). תקופה: פרק זמן בעל משמעות, בדרך כלל של המבנה מיקום: מיקום האתר (לפי רובע) ולפי קואורדינטות גאוגרפיות תיאור: תיאור קצר של האתר מדיה וקבצים בנושא המונומנטים ההיסטוריים של קיוטו העתיקה בוויקישיתוף Historic Monuments of Ancient Kyoto (Kyoto, Uji and Otsu Cities) - UNESCO World Heritage Centre World Heritage Historic Monuments of Ancient Kyoto Welcome to Kyoto - World Heritage Map Historic Monuments of Ancient Kyoto (Kyoto, Uji and Otsu Cities) "The Manhattan Project, Department of Energy at mbe.doe.gov". אורכב מ-המקור ב-2006-09-28. נבדק ב-2011-04-12. "Henry Lewis Stimson". אורכב מ-המקור ב-2010-06-11.
ביג דיג

ביג דיג (באנגלית: Big Dig, בתרגום חופשי: "החפירה הגדולה") הוא הכינוי שניתן לפרויקט העורק המרכזי/מנהרה (Central Artery/Tunnel Project (CA/T)) בעיר בוסטון, בירת מדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. תמצית הפרויקט הייתה הקלת עומס התנועה בעורק התנועה העיקרי בכיוון צפון-דרום בליבה של העיר, באמצעות הקמת מספר מיזמי תשתית. היה זה מגה-פרויקט, היקר ביותר בתחום הדרכים בהיסטוריה של ארצות הברית. הוא הוצא לפועל בשנים 1991–2006, תוך חריגה עצומה מעלותו המתוכננת ושורה של תקלות ומחלוקות. הצורך בפרויקט והוצאתו לפועל נבעו מעומסי תנועה עצומים ורבי-שנים בכביש העילי הבינמדינתי 93, עורק התנועה הראשי בכיוון צפון-דרום בליבה של העיר בוסטון. העומס נבע גם מכך שאל כביש עורקי זה הגיעה תנועה שמגמת פניה הייתה ממזרח למערב, ולהפך, והשתמשו בו כדי להגיע אל היציאות ממנו לכיוונים אלו. עומסים אלו גרמו לפקקי תנועה חמורים לא רק בכביש העורקי אלא גם ברחובות העיר הסמוכים אליו, רחובות שהיו בחלקם עתיקים וצרים ולא נבנו במקור בממדים הדרושים לנשיאת עומס תנועה כה גדול. לצורך הקלת העומס ננקטו במסגרת הפרויקט הצעדים הבאים: העתקת הכביש I-93 מפני השטח אל מנהרת א'וניל (אנ') - מנהרה תת-קרקעית בת ארבעה נתיבים לכל כיוון ובאורך של 2.4 קילומטר, שנחפרה מתחת לעיר. לאחר השלמתה והעברת התנועה אליה נהרס הכביש I-93 בנתיבו שמעל פני השטח, ועל שטחו הוקם הפארק העירוני על שם רוז פיצג'רלד קנדי (אנ'). הארכת הכביש הבין-מדינתי 90, שהגיע ממערב אל דרום מרכזה של העיר, בנתיב שהתמשך מזרחה ולאחר מכן בכיוון צפון במנהרת טד ויליאמס (אנ') מתחת לקרקעית נמל בוסטון עד לנמל התעופה הבינלאומי לוגן במזרח העיר. בדרך זו הוסטה מכביש 93 תנועה רבה שמגמת פניה הייתה אל נמל התעופה. הקמת גשר רחב - גשר לאונרד זאקים (אנ') - על הנהר צ'ארלס מצפון למרכזה של העיר, וניתוב התנועה בכביש 93 דרכו בנייה מחדש של מעגל לוורט (אנ') - מחלף בצפונו של גשר זאקים החדש, שניתב תנועה רבה מצפון-מזרח אל כבישים בחלקו המערבי של מרכז העיר התכנון בפועל של הפרויקט נמסר לחברת בכטל והחל בשנת 1982. עבודות ההקמה החלו ב-1991 ונועדו להסתיים ב-1998, אך הסתיימו בפועל בשנת 2006 ובאופן רשמי בסוף שנת 2007. עלות הפרויקט נחזתה להיות 2.8 מיליארד דולר (7.4 מיליארד במחירי 2020), אך חרגה מההערכה בשיעור של כ-190 אחוז והגיעה ליותר מ-8.08 מיליארד דולר (21.5 מיליארד במחירי 2020). הפרויקט היה עתיר בעיות הנדסיות שהעלו את דרגת המורכבות שלו, והצריך שימוש בשיטות הנדסיות מתקדמות. הוא היה כה גדול, עד שהיה הכרח לפצל אותו למספר רב של חלקים, שהוצאו לפועל על ידי שורה של חברות קבלניות. במהלך הקמתו התגלו מספר גדול של פגמי בנייה ונזילות שהיו מקור לסכסוכים רבים. חברות שהיו מעורבות בהקמה שילמו עקב הפגמים פיצויים בגובה של כ-458 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא ביג דיג בוויקישיתוף אתר הפרויקט ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
King Cotton

"King Cotton" (בתרגום חופשי: "המלך כותנה", או "כותנה היא המלך") היא סיסמה שסיכמה את האסטרטגיה שבה השתמשו בדלני מדינות הדרום (מדינות הקונפדרציה לעתיד) לפני מלחמת האזרחים האמריקאית כדי לטעון להיתכנות של התנתקות ולהוכיח שאין צורך לפחד ממלחמה עם מדינות הצפון. התיאוריה הניחה ששליטה על יצוא כותנה תגרום לקונפדרציה לשגשג כלכלית, תשיג עצמאות, תהרוס את תעשיית הטקסטיל של ניו אינגלנד, והכי חשוב - תאלץ את בריטניה ואולי את צרפת לתמוך צבאית בקונפדרציה מכיוון שהכלכלות התעשייתיות שלהן היו תלויות בכותנה הדרומית. הסיסמה, שרווחה בכל הדרום, סייעה בגיוס תמיכה בהתנתקות: עד פברואר 1861, שבע המדינות שכלכלתן התבססה על מטעי כותנה נפרדו כולן והקימו את הקונפדרציה. בינתיים, שמונה מדינות תומכות העבדים האחרות, עם ייצור משני של כותנה, נשארו באיחוד. כדי להדגים את כוחה לכאורה של הסיסמה, סוחרי כותנה בדרום סירבו באופן ספונטני לשלוח את הכותנה שלהם בתחילת 1861. החלטה זו לא הגיעה מהממשלה אלא מכך שבקיץ 1861, צי האיחוד חסם כל נמל מרכזי של הקונפדרציה וסגר למעלה מ-95% מהיצוא. עם זאת, הבריטים הצליחו לרכוש כותנה ממקורות חלופיים כמו הודו, מצרים וברזיל. בנוסף לכך בריטניה ביטלה את העבדות, והציבור הדרומי לא היה סובל תמיכה ממשלה מתנגדת-עבדות. כתוצאה מכך, הסיסמה הוכחה ככישלון עבור הקונפדרציה, מכיוון שהאסטרטגיה לא הצליחה להפוך את כלכלת הקונפדרציה למשגשגת. המצור מנע את השגת הכסף הדרוש נואשות. והכי חשוב, האמונה הכוזבת הובילה להנחות לא מציאותיות שהמלחמה תנוצח באמצעות התערבות אירופית אם רק הקונפדרציה תחזיק מעמד מספיק זמן. Cotton is king: or, The culture of cotton, and its relation to Agriculture, Manufactures and Commerce; to the free colored people; and to those who hold that slavery is in itself sinful קומיקס King Cotton King Cotton, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Frank Lawrence Owsley. King Cotton Diplomacy: Foreign relations of the Confederate States of America (1931). ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפוקליפטו

אפוקליפטו (באנגלית: Apocalypto) הוא סרט הרפתקאות היסטורי אפי אמריקאי משנת 2006 שהופק, נכתב ובוים על ידי מל גיבסון. ממלכת המאיה הגדולה עומדת בפני התפוררות וכיבוש, ומנהיגיה מתעקשים שהדרך היחידה להציל אותה היא לרצות את האלים - בעזרת עוד מקדשים ועוד ועוד קורבנות אדם. "כפת יגואר" (רודי יאנגבלאד) הוא גבר צעיר שנבחר להיות קורבן אדם כזה. אבל הוא לא מוכן להיכנע לגורלו, והוא בורח רחוק ככל האפשר. כל השבטים והעמים האתניים המתוארים בסרט היו מאיה. בדומה לסרטו הקודם של גיבסון "הפסיון של ישו", כל דיאלוג הוא בקירוב מודרני של השפה העתיקה של הסביבה. הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה בדצמבר 2006 וגרף בסוף השבוע הראשון 14.2 מיליון דולר. הבמאי המקסיקני, חואן קטלט, הגיש תביעה נגד גיבסון בטענה כי גנב את רעיונותיו לסרט ממנו. קטלט טען כי גיבסון השתמש בסצנות מתוך סרטו 'בחזרה לאצתלן' משנת 1991 כבסיס לסרט. גם צאצאי בני המאיה, תושבי גואטמלה, יצאו נגד הסרט בטענה שהוא יצירה גזענית. הם קובלו על כך, ששפיכות הדמים המתוארת בו מוגזמת, ומתארת את בני המאיה כפראים וכברברים רצחנים, שיכלו להיוושע רק על-ידי הספרדים. "אפוקליפטו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אפוקליפטו", באתר נטפליקס "אפוקליפטו", באתר AllMovie (באנגלית) "אפוקליפטו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אפוקליפטו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אפוקליפטו", באתר Metacritic (באנגלית) "אפוקליפטו", באתר אידיבי "אפוקליפטו", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "אפוקליפטו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות שמוליק דובדבני, זה לא סרט, זו הפרעה נפשית, באתר ynet, 28 בדצמבר 2006 ישי קיצ'לס, עכבר העיר תל אביב, אפוקליפטו עכשיו - אפוס אקשן סאדו-מזוכיסטי גדוש בגועל נפש, באתר הארץ, 7 בינואר 2007 אורי קליין, מועדון הלבבות העקורים, באתר הארץ, 3 בינואר 2007 קרייג צ'יילדס, היסטוריה מרתיעה, באתר הארץ, 6 בינואר 2007 רויטרס, מל גיבסון מצלם במקסיקו סרט הרפתקאות בשפת מאיה, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2005 סוכנויות הידיעות, שוברי קופות: "אפוקליפטו" של מל גיבסון בראש, באתר ynet, 11 בדצמבר 2006 "גיבסון גנב ממני את הרעיון", באתר גלובס, 4 בינואר 2007 הגרדיאן, במאי מקסיקאי: מל גיבסון גנב את רעיונותי, באתר הארץ, 6 בינואר 2007 גואטמלה נגד גיבסון, באתר גלובס, 11 בינואר 2007
המזרחי (מפלגה)

המזרחי (פירושו - מרכז רוחני) הייתה תנועה פוליטית ומפלגה בישראל, והיא אחת ממפלגות אבותיה של מפלגת הבית היהודי. תנועת המזרחי נוסדה בשנת 1902 בווילנה כארגון ציוני דתי ביוזמתו של הרב יצחק יעקב ריינס בתגובה להחלטתו של הקונגרס הציוני העולמי לכלול את החינוך בתחומי פעילותה של ההסתדרות הציונית העולמית, שכן עלה החשש שהרוב החילוני יכתיב את מדיניות החינוך של התנועה הציונית. בנוסף היה לה גם איגוד מקצועי, הפועל המזרחי, אשר ההחל בשנת 1921. במנדט הבריטי, התפתחה התנועה למפלגה, המזרחי. לבחירות לאספה המכוננת היא התמודדה במסגרת רשימה משותפת בשם החזית הדתית המאוחדת, לצד הפועל המזרחי, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל. המפלגה זכתה ב-16 מנדטים, מתוכם מפלגת המזרחי היוותה ארבעה, והפכה למפלגה השלישית בגודלה בכנסת, אחרי מפא"י ומפ"ם. היא הוזמנה להצטרף לממשלת הקואליציה על ידי דוד בן-גוריון. לחזית הדתית המאוחדת היה חלק מרכזי בהפלת הממשלה הראשונה, עקב אי הסכמה עם מפא"י בסוגיות החינוך במחנות העולים החדשים ובמערכת החינוך הדתית וכן דרישותיה לסגור את משרד האספקה והקיצוב ואיש עסקים שמונה לשר המסחר והתעשייה. בן-גוריון התפטר ב-16 באוקטובר 1950. אך קמה הממשלה השנייה, עם אותם שותפים ושרים קואליציוניים כמו קודם. בבחירות לכנסת השנייה, התמודדה המפלגה לבדה לכנסת וזכו בשני מושבים בלבד. הם הצטרפו לקואליציה שהרכיבה את הממשלה השלישית, ושני חברי הכנסת שלה הפכו לשרים - דוד צבי פנקס הפך לשר התחבורה, ומרדכי נורוק לשר שירותי הדואר. עם זאת, כאשר הממשלה השלישית קרסה, גם פנקס וגם נורוק איבדו את תפקידי השרים שלהם, אף על פי שהמפלגה נשארה בקואליציות של הממשלות הרביעית, החמישית והשישית. לקראת בחירות 1955 שילבה המפלגה את תאומה האידאולוגית, הפועל המזרחי, והקימה את החזית הדתית לאומית שוב. המפלגה החדשה זכתה ב-11 מושבים (אם כי רק שניים הוחזקו בידי חברי מזרחי), מה שהפך אותה לרביעית בגודלה, ושוב היו שותפות קואליציוניות בשתי ממשלות הכנסת השלישית. בשנת 1956, איחוד שתי המפלגות נעשה קבוע, והשם שונה למפלגה הדתית לאומית (או מפד"ל). מדיה וקבצים בנושא המזרחי בוויקישיתוף היסטוריית המפלגה, באתר הכנסת (באנגלית) המזרחי, באתר www.idi.org.il
קרחון בינדשאדלר

קרחון בינדשאדלר (באנגלית: Bindschadler Glacier) הוא קרחון בחלקו הצפון- מערבי של רכס החברה המלכותית באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם לכיוון צפון בין הר טייבל לבין מצוק פלטפורם. קרחון בינדשאדלר נשפך אל קרחון עמנואל. שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1992 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם חוקר הקרחונים רוברט איי. בינדשאדלר (Robert A. Bindschadler), שהיה החוקר הראשי של מחקרי מרכז טיסות החלל גודארד של נאס"א מאז שנת 1983 עבור תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, במסגרת חקר יריעת הקרח המערב אנטארקטית, וכן חקר את זרמי הקרח בחוף סיפל הסמוך, והאינטראקציה שלהם עם מדף הקרח רוס, ואת התפקיד של יריעות קרח הקוטב והשפעתם על התחממות האקלים העולמית. • Qiang Shen, Hansheng Wang, C. K. Shum, Liming Jiang, Houtse Hsu, Fan Gao & Yingli Zhao (2021), Antarctic-wide annual ice flow maps from Landsat 8 imagery between 2013 and 2019, International Journal of Digital Earth, 14:5, 597-618, DOI: 10.1080/17538947.2020.1862317 קרחון בינדשאדלר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון בינדשאלדר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
איתי בנהר

איתי בֶּנְהַר (נולד ב-8 בפברואר 1958) הוא מיקרוביולוג מולקולרי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב. מכהן כראש המרכז להתמודדות עם מגפות באוניברסיטה זו. בנהר נולד בתל אביב וגדל ברחובות, בנם של אפרים וזהבה בנהר. אביו היה ממייסדי יחידת הכלבנים של צה"ל והיה בכיר בחיל המדע. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הצנחנים. בשנת 1981 החל את לימודיו בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, אותם השלים בשנת 1983. בהמשך החל לימודי תואר שלישי במיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופ' חנה אנגלברג-קולקה, והשלים אותם בהצטיינות. עבודת התזה שלו, שהוגשה בשנת 1992, עסקה בוויסות של התבטאות גנים. לאחר מכן יצא בנהר לארצות הברית, שם שימש כעמית בתר-דוקטורי במכונים הלאומיים לבריאות בתחום האימונותרפיה של סרטן, ועם חזרתו לישראל בשנת 1995 הצטרף כמרצה לפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, אז גם זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים. בשנת 2001 קיבל קביעות כמרצה בכיר, בשנת 2005 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2008 לפרופסור מן המניין. בשנים 2007–2011 כיהן כראש המחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית ולביוטכנולוגיה, בשנים 2012–2015 כראש המכון לביוטכנולוגיה ובשנים 2014–2018 שימש כסגן דקאן הפקולטה למדעי החיים. החל משנת 2014 מחזיק בקתדרה על שם מוריס ומניה לי לביופיזיקה וביוטכנולוגיה, וכן מכהן כראש המרכז להתמודדות עם מגפות של אוניברסיטת תל אביב מאז הקמתו בשנת 2020. הוא חבר בוועד המנהל של רמות, חברת מסחור הטכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב. בנהר נשוי ואב לשלושה, מתגורר ברחובות. איתי בנהר הוא מומחה ומוביל דעה בתחום של הנדסת נוגדנים. במשך מעל לשני עשורים הוא בנה ספריות של פאג'ים שמהן ניתן לבודד נוגדנים כנגד מספר מטרות. ברבות השנים פרסם בנהר מעל ל-110 מאמרים בעיתונות המדעית, כתב 16 פרקים בספרים ורשם 19 פטנטים. קבוצתו של בנהר עוסקת בשלושה כיווני מחקר מרכזיים: הערכה של תצורות חדשניות לנוגדנים דו-ספציפיים ושל חלבוני תצמיד נוגדן-רעלן כתרופות אנטי-סרטניות פוטנציאליות; הערכה של "מתגי מוות" המשופעלים על ידי פרוטאזים ויראליים עבור ביעור פוטנציאלי של תאים המזוהמים על ידי וירוסים; פיתוח ננו-תרופות מוכוונות נוגדנים. במרוצת השנים למדו בהנחיית בנהר 45 תלמידים לקראת תואר מוסמך, ו-28 תלמידים לקראת תואר דוקטור. בנהר כיהן בעבר ומכהן כיום כיועץ למספר חברות ביוטכנולוגיה ובכללן Natera, המפתחת כלים דיאגנוסטיים לשלב טרום-לידה; AIT, המפתחת נוגדנים ליישומים קליניים; CEACAM ו-SeraSense Biotech המפתחות נוגדנים אנטי-סרטניים; GreenVision, המפתחת מערכות דימות מתקדמות; Intellect Neuroscience, המפתחת נוגדנים למחלת אלצהיימר; Medgenics, המפתחת "ביו-משאבות" להובלת תרופות; 4C-BioMed ו-Sentaur Bio המפתחות נוגדנים תרפויטיים. פרס פדרלי לתרומה מדעית יוצאת דופן ביישומים טכנולוגיים, מטעם המכון הלאומי לבריאות (1994) מלגת אלון (1995) חבר האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (1995) חבר האיגוד האמריקאי לקידום המדע (1995) חבר האגודה הישראלית לאימונולוגיה (1999) חבר האגודה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2002–2017) חבר האגודה האמריקאית לנוגדנים (2009) מדיה וקבצים בנושא איתי בנהר בוויקישיתוף דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב איתי בנהר, באתר ResearchGate איתי בנהר, באתר גוגל סקולר