laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מירו בן שמעון

מאיר (מירו) בן שמעון (נולד ב-7 במאי 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמן כדורגל. בן שמעון גדל במחלקת הנוער של קבוצת הפועל אשדוד ושיחק עונה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון, ולאחר מכן עבר למכבי יבנה בה שיחק במשך רוב הקריירה. קבוצתו האחרונה הייתה במכבי עירוני אשדוד, בה שיחק כחצי עונה. כמאמן החל את דרכו באימון קבוצת הנוער של מכבי עירוני אשדוד בעונת 1997/1998 כשהעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית (כיום ליגת העל לנוער). והמשיך בה עונה וחצי נוספות. בעונת 1999/2000 החליף את ניסים בכר באמצע העונה כמאמן מ.ס. אשדוד, והצליח להשאיר את הקבוצה בליגת העל. בהמשך אימן לתקופה קצרה בליגת הלאומית את הפועל כפר סבא לאחר שנקלעה לסכנת ירידה והצליח להשאיר אותה בליגה, ולאחר מכן אימן את עירוני ראשון לציון. הישגו הגדול ביותר היה ההעפלה לגמר גביע המדינה עם קבוצתו הפועל אשקלון בעונת 2006/2007, בה הפסיד להפועל תל אביב בפנדלים. באותה עונה ירדה הפועל אשקלון לליגה הארצית. בעונת 2007/2008 עבר לאמן את קבוצת האוהדים החדשה הפועל קטמון ירושלים מליגה א' דרום, אף שהוצעו לו חוזים בקבוצות מליגות יותר גבוהות. למרות הכישלון של קטמון לעלות לליגה הארצית, הושאר בן שמעון לעונה נוספת, אך פוטר 3 מחזורים לאחר תחילתה. ביולי 2009 מונה בן שמעון למנהל מקצועי של מחלקת הנוער במועדון ספורט אשדוד, תפקיד אותו מילא שנה אחת. בפברואר 2013 מונה בן שמעון לתפקיד מאמן הכח עמידר רמת גן, ובתום העונה סיים את תפקידו. בן שמעון נשוי ואב לשישה ילדים (שלוש בנות ושלושה בנים). בניו רן ואמיר בן שמעון הם כדורגלנים. מדיה וקבצים בנושא מירו בן שמעון בוויקישיתוף פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

יואכים השני "הקטור", הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Joachim II., Kurfürst von Brandenburg;‏ 13 בינואר 1505 – 3 בינואר 1571) היה נסיך בוחר של ברנדנבורג, ונקרא על שם הגיבור הידוע ממלחמת טרויה. יואכים השני נולד ב-13 בינואר 1505, ליואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ("נסטור") מבית הוהנצולרן ואליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה. יואכים חונך להיות קתולי אדוק. עם השנים ניכרה בו התחברות לרפורמציה, ובעקבות כך נושל על ידי אביו באופן רשמי מירושת נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אך לבסוף הוחזר. בשנות ה-30 של המאה ה-16 אימץ את הנצרות הפרוטסטנטית. אשתו הראשונה, מגדלנה מסקסוניה, הייתה בתו של גאורג, דוכס סקסוניה ונכדתו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והיא ילדה לו את יוהאן גאורג, לימים נסיך בוחר של ברנדנבורג. לאחר מותה ללא עת, ב-1534, והיא בת 27 בלבד, נשא יואכים את ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג (1534), בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין ("הזקן") תוך הבטחה שלא יכריח אותה להמיר את דתה לדת הפרוטסטנטית. בשנת 1535 מת אביו, ויואכים ירש את כתר הנסיך הבוחר. אך גם לאחר מות אביו, ולמרות שכאמור, בפועל היה כבר פרוטסטנטי ואף נכח (פברואר 1539) בתפילה הלותרנית הראשונה שהתקיימה בברלין, לא הזדהה רשמית עם מרטין לותר, עד למות חותנו מלך פולין, (1548), ועד לחתימת שלום אאוגסבורג ב-1555. במהלך המלחמה השמלקלדית הוא שמר על נייטרליות, למרות שהרגיש קרוב יותר לראשי ברית שמלקלדן, בהיותו פרוטסטנטי, לאחר לחץ פוליטי מצד הקיסר קרל החמישי. התנהלותו הפוליטית השקולה, וקשרי הנישואין שלו עם ארצות זרות, גרמו לברנדנבורג לשגשג ולהתפתח בשנות שלטונו, מכיוון שהנסיכות כמעט ולא נפגעה ממאורעות הזמן הקשים שעברו אז על האימפריה הרומית הקדושה. יואכים השני הושפע על ידי השתדלן היהודי רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים, לא להגרר אחרי כתבי השטנה של מרטין לותר, ולא גירש את היהודים מארצו כפי שעשה עמיתו יוהאן פרידריך מסקסוניה. ב-3 בינואר 1571 מת יואכים השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בשנת 1524 התחתן יואכים עם מגדלנה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו, ממנה נולדו לו 7 ילדים: יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1525–1598) ברברה מברנדנבורג, דוכסית בריג (1527–1595) אליזבת (1528–1529) פרידריך הרביעי מברנדנבורג (1530–1552) אלברכט (1532) גאורג (1532) פאול (1534) בשנת 1534 התחתן יואכים עם ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של זיגמונט הראשון, מלך פולין וברברה זאפויה, ממנה נולדו לו 6 ילדים: אליזבת מגדלנה (1537–1595) זיגיסמונד מברנדנבורג (1538–1566) הדוויג מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1540–1602) סופיה (1541–1564) יואכים (1543–1544) בת (1545) מדיה וקבצים בנושא יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בוויקישיתוף יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אולם המאה בוורוצלב

אולם המאה בוורוצלב (בפולנית: Hala Stulecia; בגרמנית: Jahrhunderthalle) או אולם העם (בפולנית Hala Ludowa) הוקם בין השנים 1911 ו-1913, לפי תוכניתו של מכס ברג ששימש באותה העת כאדריכל העיר. המבנה נחשב לאבן דרך בתחום ההנדסה והאדריכלות המודרנית בתחילת המאה ה-20 ולפורץ דרך בפיתוח הבנייה בבטון מזוין. בשל כל אלה הוכרז האולם בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית. וורוצלב, שנקראה בעבר בשם ברסלאו, הייתה אחת הערים החשובות באימפריה הגרמנית והיא התפתחה במהירות במאה ה-19. הבניין הוקם לקראת תערוכה לציון מאה שנים לפנייתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה אל העם הגרמני ב-1813, ומכאן שמו המקורי של המבנה בגרמנית. ב-1910 החליטה מועצת העיר על הקמת המבנה ולשם כך יוחד שטח של 1,500 דונם שכלל את גני שצ'יטניצקי (Park Szczytnicki) ואת גן החיות. התכנון הופקד בידיו של מכס ברג ששימש כאדריכל העיר מאז 1909, וזה הציג את תוכניתו לאולם בתחילת 1911. התוכנית אושרה ב-28 ביוני 1911, ובד בבד פורסמה תחרות לתכנון המתחם כולו. ב-1912 אישרה מועצת העיר את התוכנית המלאה שלבשה צורה של כיכר וסביבה מספר מבנים ושתי שדרות. עבודות ההקמה החלו בשנת 1911, תוך שימת דגש על בחירת חומרי הבנייה ואיכותם. הבטון הובא ממפעלי הבטון של שלזיה באופולה ונעשה שימוש בפלדה איכותית במיוחד לדריכת הבטון. מבחני עומס והתקשות נערכו במשך חודשים ותוצאותיהם נבחנו בקפידה, בין היתר על דגם מוקטן של המבנה ביחס של 1:25. תערוכת המאה החלה במאי 1913 בנוכחות וילהלם השני, קיסר גרמניה ולמעלה מ-100,000 איש ביקרו בה. לאחר שננעלה המשיך האולם לשמש לתערוכות שונות, קונצרטים ולהצגות תיאטרון. המתחם הורחב בשנים 1924–1925 ונוספו לו ביתן תערוכות גדול וארקדת כניסה מקורה שגגה נהרס במלחמת העולם השנייה. ב-1948 נערכה במקום תערוכה לכבוד גאולת השטחים שנמסרו מגרמניה לפולין, ובכיכר הוקמה "מחט" פלדה ("Iglica"). בשנת 1963 אירח האולם את אליפות אירופה בכדורסל. בשנת 2011 נערכו שיפוצים מקיפים הכוללים את כל חלל הפנים של המבנה. האולם נבנה כולו מבטון מזוין וצורתו כשל קואטרפויל (Quatrefoil), מבנה סימטרי שכולל ארבעה "עלים". במרכזו חלל עגול גדול בקוטר של 65 מטרים ובגובה של 42 מטרים. הכיפה, שגובהה 23 מטרים, עשויה בטון מזוין ובה 4 מעגלים של חלונות, הניצבים בארבע קומות זה מעל זה, בצורה המזכירה עוגת חתונה. האולם יכול להכיל עד 8,000 מקומות ישיבה ובשעת בנייתו היה המבנה הגדול מסוגו בעולם. ממערב לאולם ממוקמת כיכר המתוכננת בדוגמת פורום עתיק ואליה מובילה שדרת עמודי בטון מזוין המשמשת לה כשער. מצפון לאולם ולכיכר שוכן מבנה עם ארבע כיפות, שתוכנן בשנת 1912 כדי לשמש כמשכן לתערוכה ההיסטורית. סמוך, מצפון-מזרח לאולם העם, ניצבת פרגולת בטון בצורת פרסה המקיפה בריכה מלאכותית. סמוך לכניסה ניצב מבנה המנהלה שהוקם ב-1937. מדיה וקבצים בנושא אולם המאה בוורוצלב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולם המאה בוורוצלב אולם המאה בוורוצלב, ברשת החברתית פייסבוק אולם המאה בוורוצלב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אולם המאה בוורוצלב, ברשת החברתית אינסטגרם אודות האולם Imprezy sportowe
עצב הגומד

עצב הגומד (TA: Nervus ulnaris) הוא אחד העצבים העיקריים של הגפה העליונה. העצב מתואר לפעמים כעצב התנועות העדינות שכן הוא מעצבב את רוב השרירים הקטנים בכף היד האמונים על תנועות עדינות של האצבעות. תחילתו של עצב הגומד בכבל התיכון של מקלעת הזרוע. העצב עובר בזרוע כשהוא מלווה את עורק הזרוע במהלכו בין כופפי המרפק לפושטי המרפק לאורך כמחצית מהזרוע, שכן בנקודה זו מתחיל העצב להתרחק מהעורק אחורנית עד מעברו מאחורי עילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (הבליטה הגרמית בצד התיכון של המרפק). בסמוך לעילית העלי, עצב הגומד תת-עורי ופגיע. עובדה זו מוכרת בצורה עקיפה שכן אם נחבט העצב, מורגשים עקצוצים באזורים המעוצבבים על ידי העצב, בעיקר באצבעות החמישית והרביעית. העצב נכנס לאמה בין ראשי השריר כופף שורש היד הגומדי ומצטרף למהלכו של עורק הגומד לאורך עצם הגומד. השניים נכנסים לכף היד דרך התעלה על שם גויון (Guyon) הסמוכה לתעלת שורש כף היד אך שטחית יותר ממנה, שם מתפצל העצב לענפים הסופיים שלו. לעצב הגומד אין כל ענפים בזרוע. באמה מתפצלים מהעצב מספר ענפים המעצבבים את השריר כופף שורש היד הגומדי ואת המחצית התיכונה של השריר כופף האצבעות העמוק. בתוך כף היד מעצבב הענף העמוק של עצב הגומד (Ramus profundus nervus ulnaris) את שרירי הזרת האינטרינסים (שבתוך כף היד, בבליטת תת-כף היד), את השריר מתוויך האגודל, את השרירים התולעיים התיכונים ואת כל השרירים הבין גרמיים. הענף השטחי של עצב הגומד (Ramus superficialis nervus ulnaris) מעצבב את שריר הכף הקצר. לפני כניסת העצב לכף היד, מתפצלים ממנו הענף הכפי (Ramus palmaris nervus ulnaris) והענף הגבי (Ramus dorsalis nervus ulnaris) ומעצבבים את העור בחלקה התיכון של כף היד. יד טופר מדיה וקבצים בנושא עצב הגומד בוויקישיתוף
אקווה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אקווה – בלועזית "אקוויפר" - שכבת סלעים נקבובית תת-קרקעית מים - המילה "אקווה", משמעה "מים" בלטינית. המילה משמשת כתחילית במילים רבות בעלות הקשר למים, למשל אקווריום, אקוויפר, אקוויקלוד, ועוד אקווה בלה – עין חמד, אתר מעיינות בהרי ירושלים אקווה (להקה) – להקת פופ דנית אקווה (צבע) – צבע בין כחול לירוק אקווה - עמותה ישראלית לדגי נוי – עמותה ישראלית לחובבי דגי נוי אקווה אורה – מינרל מלאכותי היוצר מגבישי קוורץ המצופים בשכבה דקיקה של מתכת אקווה אלטה – הצפות תקופתיות בוונציה אקווה יונייטד – מועדון כדורגל ניגרי מהעיר אויו, המשחק בליגת העל הניגרית אקווה סקיוריטי סופטוור – חברת אבטחת מידע ישראלית אקווה קלאודיה – אמת מים רומית Aqua – לוויין מחקר Aqua – ממשק המשתמש של מערכות Mac OS X. נקרא כך משום שעיצובו הושפע מטיפות מים. מי מלך – הידועים גם בשם הלועזי "אקווה רג'יה" (Aqua regia) - תערובת של חומצה חנקתית וחומצת מימן כלורי ביחס 1:3 אקווהמן – דמות קומיקס
אימפלה

אימפלה (שם מדעי: Aepyceros melampus) היא אנטילופה אפריקנית בינונית המצויה בערבות קניה, טנזניה, מוזמביק, נמיביה, בוטסואנה, זמביה, זימבבווה, דרום אנגולה, צפון מזרח דרום אפריקה ואוגנדה. השם אימפלה בא משפת הזולו והוא גם מקור שמה של בירת אוגנדה, קמפלה. משקלה הממוצע של האימפלה 75 קילוגרם. פרוותה בצבע חום אדמדם מלבד שערות לבנות בתוך האוזניים, מעל העיניים, בלחיים, בחלק העליון של הצוואר, בבטן התחתונה ובאחוריים. קו שחור דק נמתח באמצע הגב התחתון כמו גם בחלק האחורי של הירכיים. לזכרים קרניים ארוכות היכולות להגיע לאורך של 90 סנטימטר. לאימפלה שני תת-מינים המאכלסים אזורים נפרדים באפריקה. לתת-המין אימפלה שחורת-פנים יש סימונים שחורים ייחודים על הפנים והיא גדולה וכהה במעט מהאימפלה המצויה. אימפלה מהווים מין מרכזי בערבות שונות. הם מצויים לרוב בעדרים המורכבים מזכר אחד ומספר נקבות. מזונם מורכב בעיקר מעשבים ועלים. זכרי האימפלה לרוב טריטוריאליים למדי, אך בתקופות יובש הגבולות הטריטוריאליים נפרצים כאשר העדרים מחפשים מים ונוצרים עדרים מעורבים גדולים יותר. נקבת אימפלה שחורת-פנים אימפלה אוכלת זכרים נאבקים ראש של אימפלה שחורת-פנים זכר ליד המים נקבת אימפלה מצויה מדיה וקבצים בנושא אימפלה בוויקישיתוף אימפלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אימפלה, באתר ITIS (באנגלית) אימפלה, באתר NCBI (באנגלית) אימפלה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אימפלה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אימפלה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אימפלה, באתר GBIF (באנגלית) אימפלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
Between the Buttons

Between The Buttons הוא אלבום של להקת הרולינג סטונז, החמישי בבריטניה והשמיני בארצות הברית. אלבום זה הוא האחרון של הלהקה שיצא בנפרד בבריטניה ובארצות הברית (Flowers יצא רק בארצות הברית). בשתי המהדורות יש 12 שירים. סדר השירים שונה וגם שני שירים אינם זהים. שני השירים שנמצאים במהדורה הבריטית ולא באמריקאית נמצאים באלבום Flowers. שני השירים שאין במהדורה הבריטית נחשבים לשני השירים המוצלחים ביותר באלבום: Ruby Tuesday, שהמגזין רולינג סטון דירג במקום ה-303 ברשימת 500 השירים הטובים ביותר, וגם Let's Spend The Night Together, שעל שמו נקרא סרט הופעה של הלהקה מאוחר יותר. שני השירים הופיעו באוסף Hot Rocks 64-71 וגם באוסף Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2). האלבום יצא בתקופת השיא לפני תחילת הרוק הפסיכדלי, לצד Revolver של הביטלס, Pet Sounds של הביץ' בויז ו־Blonde On Blonde של בוב דילן, אלבומים ואמנים אלה נחשבים לבסיס של הרוק הפסיכדלי. האלבום דורג בשנת 2012 במקום ה-357 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר על ידי מגזין המוזיקה הרולינג סטון. כל השירים נכתבו על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס "Yesterday's Papers" – 2:04 "My Obsession" – 3:17 "Back Street Girl" – 3:27 "Connection" – 2:08 "She Smiled Sweetly" – 2:44 "Cool, Calm And Collected" – 4:17 "All Sold Out" – 2:17 "Please Go Home" – 3:17 "Who's Been Sleeping Here?" – 3:55 "Complicated" – 3:15 "Miss Amanda Jones" – 2:47 "Something Happened to Me Yesterday" – 4:55 "Let's Spend the Night Together" – 3:36 "Yesterday's Papers" – 2:04 "Ruby Tuesday"* – 3:17 "Connection" – 2:08 "She Smiled Sweetly" – 2:44 "Cool, Calm And Collected" – 4:17 "All Sold Out" – 2:17 "My Obsession" – 3:17 "Who's Been Sleeping Here?" – 3:55 "Complicated" – 3:15 "Miss Amanda Jones" – 2:47 "Something Happened To Me Yesterday" – 4:55 מיק ג'אגר - שירה, כלי הקשה, מפוחית קית' ריצ'רדס - גיטרה, שירה, גיטרה בס, פסנתר, אורגן בריאן ג'ונס - פסנתר, אורגן, אקורדיון, וברפון, מפוחית, חלילית, בנג'ו, כל הקשה, קאזו צ'ארלי ווטס - תופים ביל וויימן - גיטרה בס, קלי הקשה, קונטרבס מידע על האלבום Between the Buttons באתר MusicBrainz האלבום Between the Buttons באתר Discogs האלבום Between the Buttons באתר ספוטיפיי [1]
עונשו של קורח

"עונשו של קורח" הוא שמו של פרסקו אשר צויר על ידי הצייר האיטלקי סנדרו בוטיצ'לי על קיר בקפלה הסיסטינית שבוותיקן. נושאו של פרסקו זה לקוח מתוך פרשת קורח הלקוחה מספר במדבר. בפרשה, מבקש משה מאלוהים להעניש את קורח, דתן ואבירם בני שבט ראובן, הקוראים תיגר על מנהיגותם של משה רבנו ואהרן הכהן. הם קובעים כי "כל העדה כולם קדושים, ובתוכם ה'; ומדוע תתנשאו על קהל ה'?". משה מבקש לחזק את סמכותו על ידי עונש אלוהי, אשר יאשש את הסמכות השלטונית והרוחנית שלו. הפרסקו הוא חלק משני מחזורי פרסקאות שנוצרו בקפלה על ידי צוותי ציירים בראשותו של פייטרו פרוג'ינו. לורנצו דה מדיצ'י שלח את קבוצת הציירים כדי שיעטרו את קירות המבנה שבנה האפיפיור סיקסטוס הרביעי. מחווה פלורנטינית זו באה עם סיומה של מערכה צבאית בין כוחות פירנצה לבין סיקסטוס. מחזור אחד מציג סצנות מחיי משה והמחזור השני מציג סצנות מחייו של ישו. בחזית הקומפוזיציה ניצב משה לבוש בבגד צהוב ובגלימה ירוקה. הוא מניף מטה לשמים ובכך מצביע על אקט העונש האלוהי. הדמויות לצידו מתוארות בתנוחות גוף דרמאטיות, כמנסות להימלט מן העונש המתקרב. הדמויות במרכז מסודרות סביב באר מתומנת או אגן טבילה עשוי אבן. בציור הפרסקו ניכר השימוש בפרספקטיבה, בעיקר בתיאור המבנים האדריכליים שבצדי הקומפוזיציה. המבנים מתוארים בשלושה שלבים של הרס. בימין הפרסקו מופיע מבנה עמודים הרוס. במרכז מופיע תיאור של קשת קונסטנטינוס המתוארת במצב של הרס חלקי ואילו בשמאל מופיע בנין שלם בסגנון רנסאנסי. למרות התיאור הפרספקטיבי המדויק, עיקר תשומת הלב נתונה לתיאור הדרמה שבעונש האלוהי. הדבר בא לביטוי בייחוד בתיאור תנוחות הגוף המגוונות של הדמויות, הממלאות את כל החצי התחתון של הקומפוזיציה. תיאור הדמויות בצידה הימני של היצירה אף עמוס מדי ופוגע מעט בתחושת העומק. הפרסקו של בוטיצ'לי ניצב בקפלה אל מול ציורו של פרוג'ינו "ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס" ובין שני הציורים ניכרים קשרים איקונוגרפים וצורניים (כגון תיאור הקשת והמבנה המתומן) לצד קשר תאולוגי הרואה את סיפור משה כפרה פיגורציה לחייו של ישו. מחלוקת קורח ועדתו מדיה וקבצים בנושא עונשו של קורח בוויקישיתוף
נאקוס

נָאקוֹס (בערבית: ناقوس) או סימנדרון (ביוונית: σήμαντρον או σημαντήριον) הוא שמה של קורת עץ או טבלת מתכת גדולה, עליה מקישים הנוצרים כדי לקרוא לתפילה. הנאקוס שימש במשך שנים כתחליף לפעמוני כנסייה בקרב עדות נוצריות במרחב האימפריה העות'מאנית. עם השנים הוא הומר בכנסיות רבות בפעמונים, אך בכנסיות שמרניות, דוגמת ההכנסייה הסורית וכנסיות קטנות ברוסיה, השימוש בו ממשיך עד היום. הנאקוס יכול להיות נייד או נייח, הוא נראה כלוח עץ או מתכת שמכים עליו בפטישי עץ או מתכת. הנאקוס משמש בכנסייה או במנזר כדי לכנס את הציבור או הנזירים לתפילות וטקסים נוספים. זמני השימוש, צורת הנגינה ופרטים שונים משתנים מכנסייה לכנסייה. מקור המילה הערבית 'נאקוס' הוא כנראה בשורש נ.ק.ש, שכן אופן השימוש בכלי הוא על ידי הקשה. השימוש בנאקוס החל להתפתח במאה ה-17, כאשר השלטון העות'מאני אִפשר למושלים מוסלמיים מקומיים להחיל את חוקי עומר - חוקים מפלים כלפי אוכלוסייה לא-מוסלמית. כך, למשל, הוכרחו יהודים ונוצרים, שכונו "בני החסות" (בערבית: ד'ימים - أهل الذمة) להתהלך בלבוש מיוחד, לסור מהדרך כאשר עובר בה מוסלמי, וכדומה. לעיתים הופעלו חוקים נוקשים יותר, כמו החובה להכניס ספרי קוראן לכנסיות ולבתי כנסת, ואף עשיית משפט מוטה מראש, כאשר אחד הצדדים אינו מוסלמי. בין היתר אסרו המוסלמים על יהודים ונוצרים לבנות את בתי תפילתם גבוה מעל לצריחי המסגדים, וכן נאסר עליהם להתפלל בקול. על היהודים נאסר לתקוע בשופר, ועל הנוצרים נאסר לצלצל בפעמוני הכנסיות, אך הם הורשו להשתמש בכלי הקשה כדי לקרוא לתפילה. כך נולד הנאקוס - קורת עץ שהשתלשלה מהתקרה בעזרת חבלים, ועליה יכלו להקיש בעזרת פטיש עץ. בדומה למקרים רבים אחרים, בהם האילוץ הופך למסורת אהובה, טיפחו הנוצרים את הנאקוס שבכנסיותיהם, ועיטרו אותו בפיתוחים וצבע. במחצית המאה ה-19 השתפר מאוד מעמדם של "בני החסות" ברחבי האימפריה העות'מאנית, עקב לחצים פוליטיים מצד אירופה והחלת הסכמי הקפיטולציות. בעקבות כך הורשו הנוצרים לצלצל שוב בפעמוניהם לאחר מאות שנים. הכנסייה הראשונה בירושלים בה צלצל פעמון הייתה כנסיית העלייה הרוסית במרומי הר הזיתים. לרגל המאורע נשלח מרוסיה פעמון ששקל לפחות 8 טונות, אותו גלגלו צליינים במשך חודשים במעלה ההר, מנמל יפו ועד מרומי הר הזיתים. למרות ההיתר הגורף לשוב ולצלצל בפעמונים, ישנן עדיין כמה כנסיות המחזיקות בנאקוס, ואף משתמשות בו. לדוגמה - בקפלת הצליבה של ישו בכנסיית הקבר ניתן עדיין למצוא כמה נאקוסים, השייכים ליוונים האורתודוקסים; כן ישנו נאקוס גדול בקתדרלת יעקב הקדוש ברובע הארמני בירושלים. מבחר נאקוסים יפים שעודם בשימוש נמצאים במנזר סנטה קתרינה בסיני. נאקוס ארמני ממתכת, הנראה בתמונה העתיקה לעיל, 2007 נאקוס ארמני מעץ, הנראה בתמונה העתיקה לעיל, 2007 נאקוסים יוונים אורתודוקסים בכנסיית הקבר נזיר רוסי מכה בנאקוס נאקוס ממתכת במנזר רוסאנו במטאורה נאקוס מעץ במנזר רוסאנו במטאורה נאקוס מעץ במנזר המצלבה היהודים באימפריה העות'מאנית קפיטולציות מדיה וקבצים בנושא נאקוס בוויקישיתוף סיפור הנאקוס ואפשרות האזנה
ת'ורונג לה

ת'ורונג לה הוא מעבר הרים בגובה 5,416 מטר מעל פני הים ברכס האנאפורנה בנפאל. המעבר מחבר בין העיר מנאנג (Manang) (‏3,540 מטר) שבמחוז מנאנג עם העיר מוקטינאת (Muktinath) (‏3,800 מטר) ממערב שבמחוז מוסטנג. המעבר משמש באופן סדיר את הסוחרים המקומיים העוברים את 35 הקילומטרים המפרידים בין הערים במהלך יום אחד. ת'ורונג לה הוא הנקודה הגבוהה ביותר בטרק סובב האנאפורנה, מסלול באורך של כ-300 ק"מ סביב מסיב הרי אנאפורנה. המעבר גבוה מספיק כדי לגרום למטיילים שלא התאקלמו לכך למחלת גבהים. אף שניתן לחצות את המעבר ממנאנג במהלך יום אחד, הרופאים היושבים בנציגות איגוד החילוץ בהימאליה שבמנאנג ממליצים על לינה של לפחות 4-5 לילות בין ההגעה למנאנג עד חציית המעבר. העונה הבטוחה ביותר מבחינת מזג האוויר לחציית המעבר היא בין מרץ לאפריל ובין אוקטובר לנובמבר. ניסיון לחצות את המעבר בחורף הוא מסוכן עקב מפולות שלגים, סיכוי לכוויות קור ואיבוד השביל בשלג. רוב התיירים חוצים את המעבר ממזרח למערב (ממנאנג למוקטינאת) שהוא הכיוון הבטוח והקל יותר לעלייה. לפני העלייה למעבר עצמו, המטיילים יכולים לישון בת'ורונג פדי (4,420 מ') או בת'ורונג היי קמפ (4,800 מ'). ביום המעבר הם ייאלצו לעלות 1,000 מ' (בעלייה מפדי) ולרדת 1,600 מטר עד מוקטינאת. הדרך ההפוכה ממוקטינאת למעבר אינה מאפשרת תחנות עצירה להתאקלמות ויש לעלות למעבר ביום אחד מגובה של 4,100 מ', כלומר עלייה של 1,300 מ'. ב-14 באוקטובר 2014 התרחשה באתר סופת שלגים, בה נהרגו 43 מטיילים ובהם ארבעה ישראלים. נפאל מסדרת "העולם", בהוצאת שטיינהרט-קציר (תרגום של ה'לונלי פלנט') מדיה וקבצים בנושא ת'ורונג לה בוויקישיתוף
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים

המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים (Svenska handelshögskolan) היא מכללה בהם לומדים ומלמדים בשפה השוודית. המכללה ממוקמת, בהלסינקי שבפינלנד. המכללה נבנתה בשנת 1909, והורחבה עוד בשנת 1980, על ידי הקמת קמפוס נוסף. יש במכללה בקירוב כ-2,400 סטודנטים, ו-500 מהם לומדים בקמפוס החדש. ישנם 200 סטודנטים הלומדים לדוקטורט. סגל ההוראה והמחקר כולל 170 אנשים. רוב השיעורים מועברים בשפה השוודית, אך מספר השיעורים באנגלית גדל. איגוד התלמידים בשני הקמפוסים כולל מגוון של תחרויות סטודנטים, ואירועים אחרים. מדיה וקבצים בנושא המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים (בשוודית ובאנגלית) המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איגוד התלמידים במכללה ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Aftermath

Aftermath הוא האלבום הרביעי בבריטניה והשישי בארצות הברית של להקת הרולינג סטונז. זהו האלבום הראשון של הלהקה בו מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס כתבו והלחינו את כל השירים. בגרסה הבריטית 14 שירים ובאמריקאית 11. חוץ משלושת השירים החסרים, השיר "Paint It Black" הוחלף ב-Mother's Little Helper. שני השירים מופיעים באוסף Hot Rocks 64-71. חוץ משירים אלה נמצאים גם הלהיטים Under My Thumb, Lady Jane, Stupid Girl והשיר הארוך שנמשך 11 דקות: Going Home. האלבום זכה במקום הראשון במצעד הבריטי ובמקום השני במצעד האמריקאי. "Paint It Black" זכה במקום הראשון בשני המצעדים. כל השירים נכתבו בידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס. "Mother's Little Helper" – ‏2:45 "Stupid Girl" – ‏2:55 "Lady Jane" – ‏3:08 "Under My Thumb" – ‏3:41 "Doncha Bother Me" – ‏2:41 "Going Home" – ‏11:13 "Flight 505" – ‏3:27 "High and Dry" – ‏3:08 "Out of Time" – ‏5:37 "It's Not Easy" – ‏2:56 "I Am Waiting" – ‏3:11 "Take It or Leave It" – ‏2:47 "Think" – ‏3:09 "What to Do" – ‏2:32 "Paint It Black" – ‏3:45 "Stupid Girl" – ‏2:55 "Lady Jane" – ‏3:09 "Under My Thumb" – ‏3:41 "Doncha Bother Me" – ‏2:41 "Think" – ‏3:09 "Flight 505" – ‏3:27 "High And Dry" – ‏3:08 "It's Not Easy" – ‏2:56 "I Am Waiting" – ‏3:11 "Going Home" – ‏11:13 מיק ג'אגר - שירה, כלי הקשה, מפוחית קית' ריצ'רדס - גיטרה, שירה בריאן ג'ונס - גיטרה, מרימבה, פעמונים, סיטאר, אורגן, פסנתר, דלצ'ימר צ'ארלי ווטס - תופים, כלי הקשה, מרימבה, פעמונים ביל וויימן - גיטרה בס, מרימבה, פעמונים, פסנתר, אורגן, צ'מבלו מידע על האלבום Aftermath באתר MusicBrainz האלבום Aftermath באתר Discogs האלבום Aftermath באתר ספוטיפיי
המעבר הצפון-מזרחי

המעבר הצפון-מזרחי הוא מסלול ימי המקשר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט בנתיב צפוני, ועובר במרבית דרכו במימי אוקיינוס הקרח הצפוני. המסלול עובר לאורך החופים הארקטיים שבצפון רוסיה - מהים הלבן וים ברנץ במערב, דרך חופי צפון סיביר ולאורך החוף הרוסי של ים קארה, עד מצר ברינג והמזרח הרחוק. הנתיב בחלקו פנוי מקרח רק חודשיים בשנה. החלק הרוסי (או האסיאתי) של המסלול, מזרחית לנוביה זמליה, בין ים ברנץ לאוקיינוס השקט, נמצא כולו בתחומי מי האזור הכלכלי הבלעדי של רוסיה, ונקרא הנתיב הימי הצפוני (ברוסית: Се́верный морско́й путь - "סברניי מורסקוי פוט"). השימוש במסלול החל במאה ה-11, כשעברו באזור פומורים, שהיו מתיישבים רוסים באזור הים הלבן. ב-1525 הציע דיפלומט רוסי, גרסימוב, לבחון את האפשרות לפתח מסלול ימי מסוג זה על מנת לפתח את קשרי המסחר של רוסיה. במאה ה-17 היה כבר מסלול מארכנגלסק לאורך נהר היניסיי ועד למנגזיה. הראשון שגילה את המעבר לכל אורכו בדרך הים היה הברון אדולף אריק נורדנשלד. בין השנים 1878–1879 פיקד על משלחת וגה, כשהפליג על גבי ספינת הקיטור וגה וגילה את המעבר הצפון-מזרחי. הספינה יצאה לדרכה ב-21 ביולי 1878 מנמל טרומסה שבנורווגיה מזרחה דרך המעבר הצפוני באוקיינוס הקרח הצפוני מצפון לסיביר, לכיוון אלסקה. ב-19 באוגוסט 1878 הגיע לכף צ'ליוסקין בסיביר, שם נאלץ להמתין בשל הים הקפוא. לאחר שחצה את מצר ברינג המשיך דרך יוקוהמה ביפן, סינגפור, ציילון (סרי לנקה), תעלת סואץ, איטליה, מצר גיברלטר וחזרה לשוודיה. את המסע הוא סיים בקיץ 1879 בנמל סטוקהולם. בסיום המסע העניק לו המלך אוסקר השני תואר אצולה, ברון. בשנת 1932 ספינה של משלחת רוסית הצליחה לעבור את המעבר במהלך רציף ללא חניית חורף. בשנת 1935 שימש המעבר לראשונה להפלגת ספינת מסחר ולהעברת סחורות. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש נתיב שיט זה על ידי ברית המועצות למעבר סחורות וספינות מלחמה ממזרח למערב. הגרמנים ניסו לשבש את פעולת הנתיב על ידי שליחת כוח ימי, אך ללא הצלחה. מדיה וקבצים בנושא המעבר הצפון-מזרחי בוויקישיתוף המעבר הצפון-מזרחי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) * Buixadé Farré, Albert; Stephenson, Scott R.; Chen, Linling; Czub, Michael; Dai, Ying; Demchev, Denis; Efimov, Yaroslav; Graczyk, Piotr; Grythe, Henrik; Keil, Kathrin; Kivekäs, Niku; Kumar, Naresh; Liu, Nengye; Matelenok, Igor; Myksvoll, Mari; O'Leary, Derek; Olsen, Julia; Pavithran .A.P., Sachin; Petersen, Edward; Raspotnik, Andreas; Ryzhov, Ivan; Solski, Jan; Suo, Lingling; Troein, Caroline; Valeeva, Vilena; van Rijckevorsel, Jaap; Wighting, Jonathan (16 באוקטובר 2014). "Commercial Arctic shipping through the Northeast Passage: Routes, resources, governance, technology, and infrastructure". Polar Geography. Taylor & Francis. 37 (4). doi:10.1080/1088937X.2014.965769. ארכיון (PDF) מ-5 בדצמבר 2015. {{cite journal}}: (עזרה) כֵּף בקצהו הצפוני של חצי האי טיימיר המהווה את הנקודה היבשתית הצפונית ביותר של אירואסיה (ברוסית: Мыс Челюскина). ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.