laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חגי זמיר

חגי זמיר (נולד ב-1951[דרושה הבהרה]) הוא אלוף פאראלימפי ישראלי, בעל 4 מדליות אולימפיות מהן 3 זהב ו-4 מדליות מאליפות העולם לנכים, מהן 2 זהב בכדורעף נכים. זמיר נולד וגדל בקיבוץ זיקים והיה בן הקיבוץ הראשון. בשירותו הצבאי היה בסיירת צנחנים. ב-22 בינואר 1970, בתקופת מלחמת ההתשה, נשלח זמיר עם יחידתו להשתתף בפשיטה על האי שדואן, במטרה לשבות בשבי כ-100 חיילים מצבא מצרים. הגיעם אל שדה מוקשים עיכב את ביצוע המשימה, בעקבות פציעתם של שלושה חיילים - בהם זמיר ואהרון דנציגר. רגלו השמאלית נקטעה ובתום שישה חודשי שיקום חזר זמיר לקיבוץ ועבד בענף הכותנה. כמו כן הוא חזר לשחק כדורעף ובשנת 1973 הצטרף לראשונה לנבחרת הנכים בתחום. במשך שלושים שנים התחרה זמיר במסגרת נבחרת הכדורעף של בית הלוחם ומטעמה השתתף בשבעה משחקים פאראלימפיים. זמיר הוא בוגר סמינר הקיבוצים ומוסמך כמאמן כדורעף וטניס. בשנת 1980 הוא החל לעסוק בהוראת חינוך גופני ומשנת 1992 הוא חבר הסגל של מועדון הכדורעף הפועל כפר סבא. בשנת 1994 החל זמיר לאמן את נבחרת הבנות של תיכון "גלילי" בעיר, אשר זכתה פעמים ספורות תחת אימונו באליפות הארץ. ב-1998 צוין זמיר ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן. זמיר מתגורר באבן יהודה, נשוי ואב לשניים. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) "לבן הבכור של הקיבוץ הלכה הרגל"(הקישור אינו פעיל) - ריאיון עם זמיר באתר ארגון נכי צה"ל חגי זמיר באתר הצילום של שי אלוני
פרוטוצרטופס

פרוטוצרטופס (שם מדעי: Protoceratops; משמעות השם: "פרצף מקורנן ראשון") הוא סוג של דינוזאור במשפחת הפרוטוצרטופסיים, מאבות הצרטופסיים הגדולים. הוא חי במדבר גובי שבמונגוליה וסין במשך הקרטיקון העליון לפני 75 עד 71 מיליון שנים. מיני הפרוטוצרטופס היו דינוזאורים קטנים למדי, גודלם היה כגודל סוס פוני בערך: אורכם היה כ-1.8 מטר, גובהם בכתף 60 ס"מ ומשקלם פחות מ-180 ק"ג. ראשיהם היו מצופים בציפוי עצם כבד וצוואריהם עטו מניפה מעצם ובה שני חללים גדולים. פיהם היה דומה למקור והלסת עוגנה בבליטות עצמיות בתחתית המניפה. הגולגולת של הפרוטוצרטופס היא אב טיפוס לגולגולות של שאר הצרטופים למעט העובדה שלדינוזאור זה לא היו קרניים. פליאונטולוגים גילו מאות מאובנים שלהם ושל ביציהם הלא מבוקעות, בשכבות קרטיקון במונגוליה. ממאובנים אלה אפשר ללמוד לא רק על חיי החברה של הדינוזאורים אלה גם על התפתחותם וגדילתם. מהמאובנים עולה שמדובר בדינוזאור צמחוני שחי בעדרים. הנקבות הטילו 18 ביצים בקן מעגלי. על הקן שמרו מספר אמהות, בזמן שהשאר עסקו בליקוט אוכל. מיני הפרוטוצרטופס היו הורים טובים ודאגו לצאצאיהם. אויביהם היו בעלי חיים הניזונים מביצים, לרבות יונקים קדומים ודינוזאורים טורפים. מאובן מפורסם מציג מלחמה פרהיסטורית בין פרוטוצרטופס לולוצירפטור שניסה להפיל אותו. השניים נקברו כנראה בסופת חול למותם. באותם מקומות בהם נמצאו מאובני הפרוטוצרטופס נמצאו גם מאובני אובירפטור לצד ביצים. קיימת מחלוקת בין החוקרים האם הביצים היו שייכות לפרוטוצרטופס והאובירפטור נהג לשדוד אותם או שהביצים היו שייכות לאובירפטור בעצמו. שלד של פרוטוצרטופס מופיע בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה בגלריה של בנג'מין לוקווד. פרטים חיים לא נראו על המסך אך כנראה מצויים בתוך הפארק שנסגר. בסרטים "Tarbosaurus: The Mightiest Ever" ,"Tarbosaurus: Speckles The Tarbosaurus" ו-"Tarbosaurus: Journey to Fire Mountain" מופיע פרוטוצרטופס. הפרוטוצרטופס מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים בפרק הראשון, בו פרט אחד נאבק בולוצירפטור ושניהם נקברים בסופת חול, בהתבסס על המאובן "דינוזאורים נלחמים", המציג אותם קבורים יחד. הוא מופיע גם בסדרה נרדף בידי דינוזאורים של נייג'ל מארוון, שגם בו פרטי הפרווצרטופס נטרפים בידי ולוצירפטורים בעונת הקינון. הוא נראה בסדרה האמת על דינוזאורים רצחניים בפרק השני. כמו כן הוא נראה בפרק שלוש של הסדרה מהפכת הדינוזאורים, בו פרט צעיר ובוגר שומר עליו מולוצירפטורים במדבר גובי הקדום. הפרוטוצרטופס נראה בסדרות רכבת הדינוזאורים, פלאווורלד והדינוזאורים!. הוא נראה או מוזכר במשחקי המחשב: פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution, "Jurassic World: Alive"‏, Prehistoric Kingdom, דגם פרוטוצרטופס בחצר מוזיאון הטבע בירושלים מודל של פרוטוצרטופס גולגולת מדיה וקבצים בנושא פרוטוצרטופס בוויקישיתוף פרוטוצרטופס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרוטוצרטופס, באתר GBIF (באנגלית) פרוטוצרטופס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Protoceratops במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
אולימפיאדת סנט מוריץ (1948)

אולימפיאדת החורף החמישית הייתה אולימפיאדת חורף שנערכה מ-30 בינואר ועד 8 בפברואר 1948 בעיר סנט מוריץ שבשווייץ. זוהי הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). אולימפיאדות החורף ב-1940 וב-1944 לא נערכו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-28 מדינות. אתר האינטרנט הרשמי של אולימפיאדת סנט מוריץ (באנגלית) אולימפיאדת סנט מוריץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הוועד האולימפי ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ض

האות ד֗אד (בערבית: ضاد) היא האות החמש-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות צאד ואחריה האות טא. דאד מייצגת את העיצור /dˤ/ (‏האזנה‏Ⓘ‏), כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /d/ (מעין דל"ת משולבת עם עי"ן). דאד היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, טא, ט'א וקאף), והיא הגרסה הנחצית של דאל. ישנן שתי דרכים לתעתק את דאד לעברית: כדל"ת (או ד֗) או כווריאנט של צד"י (צ' או צ֗). התעתיק כדל"ת מהווה קירוב טוב יותר של הצליל, בעוד שהתעתיק כווריאנט של צד"י קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית, ומרמז על הקשר בין שורשים ערביים למקביליהם בעברית. נראה שבערבית הקוראנית, זו שדוברה בזמנו של מוחמד, דאד נהגתה כעיצור [ɮˤ], כלומר כעיצור [‏ɮ] מלועלע. זהו עיצור מיוחד מאוד ולא נפוץ, שהוביל את המדקדקים הערביים הראשונים לכנות את הערבית "שפת הד֗אד" (لغة الضاد), היות שהם הכירו את העיצור הזה כייחודי לערבית. כינוי זה מצוי עד היום בקרב דוברי הערבית, המִתכנים "המבטאים את האות ד֗אד" (الناطقون بالضاد, "אלנאטקון באלד֗אד"). דאד היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ח'א, ד'אל, ט'א וע'ין) . על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג פונמה זו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ፀ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, שהוא המקור לאלפבית הערבי, הצליל הזה לא היה קיים. לכן עוצבה האות כגרסה של צאד. בשחזורים של פרוטו-שמית מופיע העיצור /ɬʼ/ כַּאָב הישיר של העיצור שמייצגת דאד, אם כי הוא אינו האב של צורת האות. ברוב השפות השמיות עיצור זה התמזג עם המקבילות של צאד. בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז". מדיה וקבצים בנושא ض בוויקישיתוף גלגוליה של צד"י, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏19 בדצמבר 2022 The Side of the Tongue (באנגלית)
גלימימוס

גלימימוס (שם מדעי: Gallimimus; משמעות השם: "מחקה תרנגולת") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת אורניתומימיים. דינוזאור זה חי בתקופת הקרטיקון המאוחרת (מאסטריכט). אורכו המרבי של הגלימימוס מגיע לארבעה עד שישה מטרים, ומשקלו עשוי להגיע ל-440 קילוגרמים. הוא היה אחד האורניתומימיים הגדולים ביותר. על הגלימימוס ידוע ממספר פרטים, החל מצעירים (גובה הירך היה חצי מטר) וכלה במבוגרים (גובה הירך היה שני מטרים). שאריות המאובן של דינוזאור זה התגלו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 במדבר גובי שבמונגוליה על ידי החוקרת הלצ'קה אוסמולסקה. הגלימימוס היה חסר שיניים ובעל ראש קטן אך רגליו היו ארוכות וסייעו לו לנוע במהירות כדי לברוח מטורפים. ככל הנראה היה הגלימימוס צמחוני או אוכל-כול ולא טורף. הגלימימוסים מופיעים בכל סרטי "פארק היורה" (למעט "פארק היורה 3"), לרבות בעולם היורה: מחנה הקרטיקון ובתצוגת ה-IMAX של פרולוג עולם היורה: עולם חדש. הגלימימוסים נראים מהירים ודו-רגליים הנעים בלהקות ובורחים מטורפים, כגון הטירנוזאורוס, אך לעיתים גם נתפסו על ידו. גלימימוסים מופיעים גם במשחקי המחשב של הסדרה (כולל בJurassic World Evolution) ובמשחק "Ark: Survival Evolved". במשחק המחשב "מלך הדינוזאורים" גם נראים גלימימוסים וגם במשחקי המחשב "Carnivores". בנוסף, נראים מספר גלימימוסים בסרטי "המסע לעמק החלומות" ובמשחק "ללכת עם דינוזאורים". מדיה וקבצים בנושא גלימימוס בוויקישיתוף גלימימוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלימימוס, באתר GBIF (באנגלית) Gallimimus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחול השעות

מחול השעות הוא בלט מתוך האופרה לה ג'וקונדה (1876) שנכתבה על ידי המלחין האיטלקי אמילקארה פונקיילי (1834-1886). הבלט, מלווה בקטע תזמורתי, מופיע בסוף המערכה השלישית, ובו אלוויזה - מראשי האינקוויזיציה - מקבל את אורחיו באולם הנשפים הגדול והמפואר. שינויי התלבושות, האפקטים בתאורה, וכמובן התוכניתיות במוזיקה ובכוריאוגרפיה מייצגים את שעות השחר, היום, הדמדומים, והלילה. כוונתו של המחול היא לסמל את המאבק הנצחי בין כוחות האור לכוחות החושך. בניגוד לסימבוליזם העמוק שבכוונת הכותב, מחול השעות התפרסם כקטע מוזיקלי חביב וקליל בשלל עיבודים ואזכורים. המחול הופיע במלואו (בגרסה קצת מורחבת למעשה) בסרט "פנטזיה" של וולט דיסני משנת 1940. רקדני השחר הם יענים, רקדני היום - היפופוטמים, רקדני הערב - פילים, ורקדני הלילה - תנינים. הם כולם נפגשים בסוף לגראנד פינאלה משעשע. מוזיקת הנושא של פונקיילי שימשה את אלן שרמן בשירו הלו מדה הלו פדה משנת 1964, שמתאר את חוויותיו של ילד אומלל בקייטנת קיץ. גרסה עברית לשירו של שרמן, בשם "מכתב מן הקייטנה", נכתבה על ידי חנוך לוין ובוצעה על ידי להקת גייסות השריון עם הסולנית תיקי דיין ב-1966. מחול השעות מצוטט בעוד מקומות רבים נוספים מגארפילד ועד למשפחת סימפסון. מדיה וקבצים בנושא מחול השעות בוויקישיתוף מחול השעות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון סיטגיק

אצטדיון סיטגיק (באנגלית: SeatGeek Stadium), שבעבר נקרא טויוטה פארק (באנגלית: Toyota Park), הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בין רחוב 71 ושדרת הארלם בברידג'וויו, אילינוי. האצטדיון שימש כאצטדיון הביתי של שיקגו פייר בין השנים 2006–2019, והוא נבנה בעלות של כמעט 100 מיליון דולרים. האצטדיון נפתח לשימוש ב-11 ביוני 2006. האצטדיון משמש גם כביתה של קבוצת הלקרוס שיקגו משין. רק היציעים המזרחיים של האצטדיון נמצאים בשימוש בעת משחק הלקרוס. האצטדיון עוצב בסגנון אמריקני מעורב עם סגנון אירופי, ולכן ניתן למצוא באצטדיון מושבים מקוּרִים, כניסה מאבן מעוצבת כקשת, ושלוש שורות המושבים הראשונות מרוחקות רק כ-2.5 מטרים ממשטח הדשא. כמו כן האצטדיון מכיל 42 "סוויטות" מנהלים, ושש שורות מושבים לאח"מים. בנוסף, ישנו גם את "היכל התהילה של הכדורגל באילינוי", ואת המשרדים של קבוצת שיקגו פייר, המשתרעים של שטח של כ-4000 מ"ר. על פי הצהרתו של נשיא הקבוצה, ג'ון גאפי, האצטדיון עוצב בצורה כזאת, שבבוא העת ניתן יהיה להרחיבו לתכולה של למעלה מ-30,000 צופים, ללא צורך בהשקעה כספית כבדה, ודבר זה ייעשה בעתיד, כאשר הביקוש לכרטיסים יגדל. שינוי שמו של האצטדיון מאצטדיון ברידג'וויו לאצטדיון טויוטה נעשה ב-2006, כמה חודשים לפני הפתיחה הרשמית של האצטדיון, לאחר שקבוצת ברידג'וויו בנק החליטה לוותר על העלות הכרוכה בתשלום לשמו של האצטדיון ובמקומה נכנסה חברת טויוטה לתמונה. יצרנית הרכב היפנית רכשה את הזכויות על שם האצטדיון ל-10 שנים (עד 2016) עם אפשרות להמשיך את ההתקשרות בין שני הצדדים לכשייסתיים החוזה הנוכחי. MLS שיקגו נבחרת ארצות הברית בכדורגל אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון סיטגיק האצטדיון באתר World Stadiums על האצטדיון באתר של שיקגו פייר
נבחרת ברית המועצות בכדורסל

נבחרת ברית המועצות בכדורסל נוהלה על ידי התאחדות הכדורסל של ברית המועצות ונחשבה, בעת קיומה, לנבחרת הטובה באירופה ולאחת מהטובות בעולם. ברית המועצות זכתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 1972 ו-1988, בשלוש אליפויות עולם בשנים 1967, 1974 ו-1982 ובארבע עשרה אליפויות אירופה, יותר מכל נבחרת אחרת. הנבחרת הייתה אחת הנבחרות החזקות ביותר בעולם במשך ארבעה עשורים וזכתה במדליות בכל תשע האולימפיאדות שבהן השתתפה: 2 מדליות זהב, 4 כסף ו¯3 ארד. הנבחרת השתתפה בתשע אליפויות עולם, תשע אולימפיאדות ו-21 אליפויות אירופה, כשהיא זוכר. בשנים 1957-1971 בשמונה אליפויות אירופה רצופות. אחד הניצחונות הגדולים בתולדות הנבחרת הוא בניצחון על נבחרת ארצות הברית. בגמר טורניר הכדורסל של אולימפיאדת מינכן (1972) בתוצאה 50-51. מרבית הכדורסלנים המוכשרים בנבחרת היו מרוסיה, ליטא ואוקראינה, שבהמשך העמידו נבחרות חזקות משלהן. מבין מאמני הנבחרת המוצלחים ביותר בכדורסל הסובייטי היו — סטפן ספנדריאן, אלכסנדר גומלסקי וולדימיר קונדראשין. ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות התפרקה הנבחרת והוקמו 15 נבחרות כדורסל שונות שייצגו את הרפובליקות של ברית המועצות. מיכאיל כורכיה אלכסנדר בלוב סרגיי בלוב אלז'ן ז'רמוחמדוב אנטולי מישקין איוון ידשקו ולדימיר טקצ'נקו אלכסנדר וולקוב ארווידאס סאבוניס סטפן ספנדריאן 1947—1953, 1956—1962 קונסטנטין טראווין 1953—1955 אלכסנדר גומלסקי 1963—1970, 1977—1983, 1987—1988 ולדימיר קונדראשין 1971—1976 ולדימיר אובוחוב 1985—1986 ולדאס גרסטאס 1989—1991 History of FIBA ברית המועצות סירבה לשחק נגד נבחרת טאיוואן בכדורסל וירדה בשל כך למקום הששי. FIBA World Championship History, FIBA.com. Retrieved September 16, 2011.
סמל סנט קיטס ונוויס

סמל סנט קיטס ונוויס אומץ ב-16 בפברואר 1967. בשנת 1983, ב-19 בספטמבר המוטו הכתוב במגילה שבתחתיתו עבר שינוי. הסמל מייצג את המוטו של המדינה "טובת המדינה מעל טובת הפרט" (באנגלית: Country Above Self). משמעות הסימנים בסמל באה לייצג את הילידים ואת תרומתם של הבריטים והצרפתים למדינה החל מהשתלטותם על האיים במאה ה-17. הסמל דומה במאפיינים רבים לסמל טרינידד וטובגו. עד לשנת 1983 המוטו בתחתית המגילה היה: "איחוד תחת השילוש הקדוש" (באנגלית: Unity in Trinity). משני צידי הסמל תומכים שני שקנאים חומים Pelecanus occidentalis, הציפור הלאומית של המדינה. מדיה וקבצים בנושא סמל סנט קיטס ונוויס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיתון מיוחד

עיתון מיוחד הוא שבועון שיצא לאור בין השנים 1933—1952 על ידי המו"ל והעורך אלכסנדר זאובר. השבועון עסק בפלילים וברכילות על חיי האישים בארץ ישראל ונחשב לעיתון הראשון בארץ ישראל שעסק בעניינים רכילותיים. "עיתון מיוחד" הוא העיתון הראשון בארץ ישראל שהשתמש בצבע בהדפסתו. העיתון לא היה מחויב לשום זרם פוליטי וסמלו היה מטבע גרוש עם חור. זאובר הגה את הרעיון החדשני של עיתון שיעסוק בפלילים ורכילות לאחר ביקור בבית דפוס, שם ראה את שלמה בן־ישראל משגיח על הדפסתם של ספרי הבלשים של הסופר דוד תדהר, שעסקו בפלילים. הוא הקים את העיתון לאחר שהעיתון הקודם שעבד בו "דואר היום" נסגר. את רוב השבועון כתב זאובר עצמו תחת שמות שונים (למשל - שם אחד מני רבים הוא "סבירם", שפירושו סבי רב מיכאל על שם סבו, הרב מיכאל שטרנבך). כותרותיו של זאובר היו יוצאות דופן, סנסציוניות, ובנוסח מחורז: "בעל מלון שכיח, נעל את אשתו על מסגר ובריח, עזב את חברתו ושתי ברחוב הטורים, והתחתן עם אסתר העשירה בפורים". בעל בית דפוס, שהתקשה להאמין בהצלחה שחזה זאובר לעיתון כה סנסנציוני, העיר: "כאן לא הונגריה, אין כאן סיפורים כאלה למלא עיתון ומה שיש נדפס כבר בעיתונות הקיימת". על כך הקשה זאובר: "בתי משפט יש כאן?", ובעל בית הדפוס השיב בחיוב. אמר זאובר: "אם יש בתי משפט, אז יש משטרה ובתי סוהר, ויש גנבים מכל הסוגים, אז יש גם מקום לעיתון שיספר על נושאים אלה". אחד הסיפורים שהעיתון כיסה היה רצח אברהם פוגל מייסדי תל אביב, שמעולם לא פוענח. העיתון היה מעין בטאון בלתי רשמי של "מפלגת המדינה העברית" בהנהגתו של מאיר גרוסמן. בשלב מסוים הפך לביטאונה הרשמי כשגרוסמן הפך לעורך בפועל של העיתון כשלצידו המשפטן, העיתונאי וחבר מרכז מפלגתו, משה מילר מולאור, משמש כמזכיר המערכת של העיתון. זאובר השתדל שלא לעסוק במדיניות חוץ, ובכל ימי "עיתון מיוחד" מעולם לא היה בו סיפור בעל גוון מדיני. הדברים השתנו במקצת לאחר קום מדינת ישראל, ולא פעם תקף זאובר את אנשי מפא"י שבשלטון, אף שרבים מאישיה היו ידידיו. זאובר הבטיח לעוזרו יהודה אדלשטיין שהתאריך בשער העיתון יהיה תאריך עברי בלבד. יצחק שדה כתב בשבועון בשם העט "י. נודד". כתבים נוספים בעיתון היו מלכיאל גרינוולד, דוד אלמוג, אייזיק רמבה, ברוך ויינשטיין, אביגדור המאירי, ד"ר אברהם מטמון. כתבי העיתון היו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית בדומה למו"ל והעורך הראשי זאובר. "עיתון מיוחד" זכה לתפוצה גדולה, אך בשל קריאתו של יהודה מוזס לאלכסנדר זאובר להצטרף לסגל "ידיעות אחרונות" החליט זאובר לאחר 19 שנים לסגור את "עיתון מיוחד" ולהמשיך בקריירה העיתונאית שלו ב"ידיעות אחרונות". זאובר הקים את מוסף "7 ימים" שהיווה המשך ישיר לעיתון מיוחד, המוסף קיים עד היום. מרדכי נאור, רבותי העיתונות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, הפרק "ייחודו של 'עיתון מיוחד'", עמ' 305–315. אלי אשד, קיצור תולדות הרכילאות והסלבריטאיות העברית, עיתון הרכילות הראשון (אורכב 09.10.2007 בארכיון Wayback Machine) מרדכי נאור, סיפור מיוחד על 'עתון מיוחד', בבלוג "עונג שבת", 1 בפברואר 2016 עיתון מיוחד, באתר "נוסטלגיה אונליין" העיתונאי המיוחד, "העולם הזה", גיליון 980 מ-28 ביולי 1956, עמוד 9 דליה קרפל, מי רצח את אברהם פוגל לפני 70 שנה? מסע בעקבות הרצח שהסעיר את תל אביב, באתר הארץ, 9 ביולי 2009
מכתש טיכו

מכתש טיכו הוא מכתש פגיעה בולט הנמצא בדרום הירח. המכתש קרוי על שמו של האסטרונום הדני טיכו ברהה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בעקבות דגימות שנלקחו במשימת אפולו 17, הוערך זמן היווצרות המכתש לפני כ-108 מיליון שנים, גיל צעיר יחסית לעומת מכתשים אחרים בירח. הערכות מצביעות על כך שהאסטרואיד שיצר את המכתש הוא חלק ממשפחת בפטיסטינה, קבוצת אסטרואידים שאחד מהם אחראי להיווצרות מכתש צ'יקשולוב, פגיעה שככל הנראה גרמה להיכחדות הדינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא מכתש טיכו בוויקישיתוף מכתש טיכו בוויקי-חלל. מכתש טיכו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סמל פרו

סמל המדינה של פרו או הסמל הלאומי שלה מופיעים בארבע גרסאות: סמל המדינה הרשמי (Escudo de Armas), הסמל/המגן הלאומי (Escudo Nacional), חותם המדינה הגדול (Gran Sello del Estado), וסמל הצי (Naval Coat of Arms). ארבעתם בנויים בצורה של מגן הכולל שלושה מאפיינים: בפינה השמאלית העליונה מופיעה הויקוניה המצויה, שהיא בעל החיים הלאומי של פרו, ומאחוריה שדה כחול המייצג את הפאונה של פרו. העץ בפינה הימנית העליונה הוא צ'ינצ'אה, (המקור לחומר כינין, תרופה ישנה למלריה והמרכיב העיקרי במי טוניק), על רקע לבן המייצג את הפלורה הלאומית. בחצי התחתון מופיעה קרן השפע על רקע אדום, והמטבעות הנשפכים מקרן השפע מייצגים את משאבי המדינה. סמל המדינה Escudo de Armas הסמל הלאומי Escudo Nacional החותם הלאומי Gran Sello del Estado דגל פרו המנון פרו מדיה וקבצים בנושא סמל פרו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דברת (דיבור)

דַּבֶּרֶת (בלועזית: לוגוריאה, logorrhea או Logorrhoea; מיוונית: λογορροια, "שטף מילים") היא דיבור מופרז. במובן הרפואי, הכוונה לפטפטת יתר, פעמים רבות בשפה חסרת היגיון או קוהרנטיות, על רקע הפרעה נפשית, כגון מאניה. במובן הלא-רפואי, הכוונה לשימוש בלשון מליצית, מכבירת מילים ומיותרת על מנת לגרום למסר פשוט או טפשי להראות כאינטלקטואלי, ובגסות עוקצנית מכנים אותה "שלשול וורבלי" או "שלשול של הפה". דברת היא הפרעת שפה שמופיעה בשלל בעיות פסיכיאטריות או נוירולוגיות כמו אפזיה, סכיזופרניה קטטונית ואפקט לבילי. הדברת יכולה להופיע במלמול חדגוני, קטפזיה, שינוי אקראי של נושאי שיחה וכדומה. הגורמים לדברת עדיין אינם ברורים דיים, אך נראה כי מקורה הוא באונה המצחית, שככל הידוע קשורה לשפה והגייה. כמו כן, הדיבור הלא מאורגן משקף לרוב את הפגיעה שהתרחשה במהלך החשיבה בהפרעות אלו. בספרו מ-1946, "פוליטיקה והשפה האנגלית", לגלג ג'ורג' אורוול בשימוש המיותר, אבנורמלי ומסווה של מילים, מה שמתקשר לדברת. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מנהור קוונטי

מנהור קוונטי היא תופעה פיזיקלית מתורת הקוונטים בה חלקיק יכול, בהסתברות נמוכה, לעבור דרך מחסום פוטנציאל. בהמשלה, תופעת המנהור היא תופעה שבה כדור הנזרק לעבר קיר, יעבור דרך הקיר ויופיע בצידו השני. במכניקה הקלאסית התופעה איננה יכולה להתרחש: חלקיקים אינם יכולים להימצא באזור של מחסום פוטנציאל, ואינם יכולים לעבור דרך מחסום הפוטנציאל. התופעה נובעת מאופיים הגלי של החלקיקים על פי תורת הקוונטים, ולכן ניתן לצפות אותה בתנאים בהם מכניקת הקוונטים תקפה, כלומר עבור חלקיקים קטנים ובטמפרטורות נמוכות. זוהי תופעה גלית שאינה קשורה דווקא למכניקת הקוונטים, הנקראת צימוד גלים כָּלים (evanescent wave coupling). על פי תורת הקוונטים חלקיק מתואר על ידי פונקציית גל המתארת את ההסתברות למצוא את החלקיק בכל מקום. בתוך מחסום פוטנציאל, מקום שעבורו באופן קלאסי חלקיק לא יכול להימצא, ההסתברות למצוא את החלקיק אכן קטנה במהירות, אך מכיוון שפונקציית הגל היא רציפה, אזי הפונקציה איננה יכולה להתאפס בבת אחת. במקום זאת היא דועכת לרוב בצורה מעריכית. מכאן שכאשר מחסום הפוטנציאל איננו רחב מדי, פונקציית הגל של החלקיק לא תדעך דרכו ל-0, ולכן תהיה הסתברות כלשהי למצוא את החלקיק בעברו השני של מחסום הפוטנציאל גם באופן מעשי. לתופעה יש תקביל קלאסי באופטיקה: ניקח חומר שאינו מעביר אור דרכו ואינו בולע אור, כלומר מחזיר את כל האור, וניצור פרוסה דקה ממנו. מבעד לפרוסה נקבל העברה חלקית של אור. ההסבר לכך הוא אותו הסבר: אור הוא למעשה שדה חשמלי ושדה מגנטי המתנדנדים בזמן. השדה החשמלי הוא פונקציה רציפה ולכן בכניסה לחומר השדה אינו יכול להתאפס בבת אחת, ובמקום זה הוא דועך בתוך החומר באופן מעריכי. אם החומר דק, אזי השדה החשמלי לא ידעך לגמרי בתוך החומר ואור יעבור דרכו. תופעת המנהור התגלתה על ידי פרידריך הונד ויושמה על ידי גאורג גאמוב שהשתמש בה בשביל להסביר את תופעת ההתפרקות אלפא. התפרקות אלפא היא תהליך של התפרקות רדיואקטיבית שבה גרעין האטום פולט חלקיקי אלפא, שהם למעשה אטומי הליום מיוננים (שני פרוטונים ושני נייטרונים). על מנת שתהיה קרינת אלפא, חלקיקי האלפא צריכים לעבור דרך מחסום הפוטנציאל של הכח החזק ("קיר") הלוכד את חלקיקי האלפא בגרעין. בעקבות הרצאה שנתן גאמוב בנושא, בנו ג'ון קוקרופט וארנסט וולטון מאיץ חלקיקים המגיע לאנרגיה של כמה מיליוני אלקטרון וולט, ובעזרתו הצליחו לראשונה לבקע את הגרעין (תגלית שעבורה הם זכו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1951). אנרגיית המאיץ לא הספיקה בשביל לעבור את מחסום הפוטנציאל שיוצר גרעין האטום, אך בזכות תופעת המנהור היה ניתן לפרק את הגרעין בכל זאת. ניסוי זה החל עידן חדש בפיזיקה – עידן מאיצי החלקיקים. גאמוב גם הבין שתופעת המנהור היא תופעה קוונטית כללית, שאיננה מיוחדת רק לקרינה גרעינית. לתופעת המנהור קיימים היום שימושים רבים. מיקרוסקופ מנהור סורק, לדוגמה, משתמש בתופעה על מנת לסרוק פני שטח של חומרים. על בסיס התופעה עובד זיכרון מסוג זיכרון הבזק, כאשר מתאפשר מעבר של אלקטרונים בין הדקי טרנזיסטורים המהווים בורות פוטנציאל. מדיה וקבצים בנושא מנהור קוונטי בוויקישיתוף מנהור קוונטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מינהור (פיזיקה), דף שער בספרייה הלאומית
אנטוני הופקינס (מלחין)

אנטוני הופקינס (באנגלית: Antony Hopkins;‏ 21 במרץ 1921 – 6 במאי 2014) היה מלחין, פסנתרן ומנצח אנגלי. נולד בלונדון ובנעוריו שינה את שם משפחתו להופקינס מהשם ריינולדס (Reynolds). הוא נודע בעיקר בזכות ספרי האנליזה שלו למוזיקה קלאסית ולתוכניתו בתחנת הרדיו של ה-BBC‏ - "Talking About Music" (מדברים על מוזיקה). יצירותיו המפורסמות הן האופרות "ליידי רוהסיה" (Lady Rohesia), "האיש מטוסקנה" (The Man from Tuscany) ו"חברת שלושה" (Three's Company); הבלט- Café des Sports; וסצנה אופראית לסופרן וכלי קשת (מאוחר יותר עובד לשלושה קולות ותזמורת). הוא כתב גם מוזיקה לסרטים כמו בילי באד (1962). Beating Time Downbeat Music Guide Music all Around Me Musicamusings Music Face to Face (יחד עם אנדרה פרווין) Pathway to Music Sounds of the Orchestra: A Study of Orchestral Texture Talking About Concertos Talking About Sonatas Talking About Symphonies The Nine Symphonies of Beethoven The Seven Concertos of Beethoven Understanding Music אנטוני הופקינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטוני הופקינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוני הופקינס, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה קצרה על אנטוני הופקינס. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ננומטר

ננומטר היא יחידת מידה של אורך ששווה למיליארדית המטר ומסומנת כ-nm, כלומר, מיליארד ננומטר (1,000,000,000 ננו) שווה למטר אחד. יחידה זו נפוצה לתיאור גודלם של מבני אטומים (מולקולה וכיוצא בזה). עם שכלול והתפתחות הכלים המאפשרים מחקר ופיתוח בממדי הננו, אוניברסיטאות שונות פותחות מרכזי מחקר ייעודים לננו (למשל באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב), וכן מגמות לימוד. הקוטר של אטום הליום הוא כ-0.62 ננומטר (או 6.2 אנגסטרום כמקובל למדידת גדלים בסדרי גודל של אטומים). הפוספוליפיד שמהווה מונומר בממברנת תא אנושי, רוחבו כ-2.5 ננומטר. גודל ריבוזום הוא כ-20 ננומטר. גודל נגיף ממוצע 30–50 ננומטר, אך יכול לנוע עד לכמה מאות ננומטר. אורך הגל של האור הנראה הוא בערך בטווח 400–700 ננומטר. לשם השוואה, עובי שערה 17,000–180,000 ננומטר. הפוטוליתוגרפיה של שבבי מחשב הגיעה ל-3 ננומטר בתחילת 2023. ננוטכנולוגיה כלי להמחשת גדלים - The Scale of the Universe 2 https://nano.biu.ac.il/he https://nano.tau.ac.il/ https://www.biu.ac.il/field-of-study/tracks/1583 Steven Cooke, Helium atom, Radon Atom and water molecule sizes and concrete?, American Chemical Society, ‏25 בנובמבר 2015 (ארכיון) ד"ר גל חיימוביץ', רואים קרוב, רואים שקוף, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 במאי 2019 חיים חביב, וירוסים, וירוסים ועוד וירוסים, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 בינואר 2015 https://telem.openu.ac.il/courses/c20237/bacvir-ph.htm https://www.sciencenewsforstudents.org/blog/eureka-lab/measure-width-your-hair-laser-pointer יאן לנגרמן, סמסונג עוקפת את TSMC ומכריזה על תחילת ייצור השבבים ב-3nm, באתר גאדגטי, ‏2022-07-01