laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיפורה של אסתר קוסטלו

סיפורה של אסתר קוסטלו (באנגלית: The Story of Esther Costello) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1957 המבוסס על רומן בשם זה מאת הסופר הבריטי ניקולס מונסארט (מחבר "הים האכזר") משנת 1952. העלילה היא על נערה חרשת-אילמת-עיוורת וניצול נכותה כדי לגרוף רווחים. הסיפור מזכיר את סיפורה של הלן קלר. בעלה של המחנכת אן סאליבן איים אף לתבוע את ההפקה. בתחילת הקדימון מופיעה כתובית שאין בדעת המפיקים לפגוע במישהו. הסרט הזניק את הקריירה של הת'ר סירס ששיחקה בתפקיד אסתר קוסטלו. היא אינה מדברת במשך רוב הזמן ורוב המשחק מרוכז בהבעות פניה. היא זכתה בפרס בפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר בתפקיד ראשי והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. מרגרט לנדי (ג'ואן קרופורד) היא אמריקאית אמידה ילידת אירלנד שמגיעה לבקר בכפר מולדתה. הכומר מראה לה נערה בת 15 בשם אסתר קוסטלו (הת'ר סירס). אסתר נפגעה בפיצוץ מחסן תחמושת שהרג את אמה. מאז אינה רואה או שומעת וגדלה בתנאים מחפירים אצל דודתה. הכומר מבקש ממרגרט לקחת את אסתר תחת חסותה ולאחר היסוסים רבים היא מסכימה. הרופאים המומחים שבודקים את אסתר קובעים שסיבת נכותה היא פסיכוסומטית מהטראומה של הפיצוץ בו ראתה את אמה נהרגת לפני עיניה. מרגרט מכניסה את אסתר לקליניקה לחרשים -עיוורים ומתחילה לעבוד אתה בעזרת האצבעות ומישוש הפה, הגרון והשפתיים (כמו שלימדו בזמנו את הלן קלר). לאחר זמן היא מצליחה לתקשר אתה ואסתר מצליחה להביע את עצמה. עיתונאי צעיר בשם הארי גרנט (רון רנדל) נפגש עם מרגרט ואסתר ומפרסם את סיפורן בעיתון. עד מהרה הן מתחילות להופיע באסיפות התרמה לעמותת המטפלות בעיוורים וחרשים. מרגרט פרודה מבעלה קרלו לנדי (רוסאנו בראצי). קרלו הוא אדם חסר מצפון. כשהוא שומע על הצלחתן של מרגרט ואסתר, הוא מפעיל את כל קסמיו על מרגרט ומשכנע אותה לקבלו בחזרה. בעזרת ידידו פרנק ונצל השקוע בתאוות בצע, הם מקימים את "אגודת אסתר קוסטלו" שמטרה לאסוף תרומות ל"מטרות צדקה". עד מהרה הם מתפרסמים בכל ארצות הברית ומקיימים הופעות באצטדיונים ענקיים כשמרגרט נואמת ולאחר מכן מתרגמת את דבריה של אסתר בשפת האצבעות ומאות מתנדבים עוברים בין המבקרים ומקבלים את תרומתם. כן מיוצרות אלפי "בובות אסתר קוסטלו" ונמכרות בכמויות עצומות. הן עורכות הופעות גם בערי אירופה. עד מהרה מגלה מרגרט שקרלו וחברו מועלים בסכום הכסף העצום שצברו. היא גם שמה לב למבטים העורגים של קרלו לעבר אסתר שגדלה ויפתה. היא מודיעה לקרלו כי החליטה להפסיק עם ההופעות וקרלו מקבל זאת בחוסר רצון. באחד הלילות מתגנב קרלו לחדרה של אסתר ואונס אותה. כשמרגרט נכנסת לחדר היא מגלה את אסתר המומה. מהטראומה של האונס מתחילה אסתר לראות ולדבר. מרגרט מוצאת במיטה חפת של קרלו אותה קנתה לו במתנה ומבינה הכל. היא מצטיידת באקדח והולכת לפגוש את קרלו. בפגישה היא מראה לו את החפת וקרלו מבין שהיא יודעת. היא מבקשת מקרלו להיכנס למכונית. המכונית נכנסת במהירות למנהרה ושניהם נהרגים (התאונה אינה מצולמת בסרט). "סיפורה של אסתר קוסטלו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפורה של אסתר קוסטלו", באתר נטפליקס "סיפורה של אסתר קוסטלו", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפורה של אסתר קוסטלו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סיפורה של אסתר קוסטלו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט "סיפורה של אסתר קוסטלו", באתר יוטיוב הסרט סיפורה של אסתר קוסטלו, באתר TCM
לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (1761–1829)

לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (בגרמנית: Louisa, von Hessen-Darmstadt‏; 15 בפברואר 1761 – 24 באוקטובר 1829), הייתה נסיכה גרמנית, ולאחר מכן הדוכסית הגדולה של הסן. לואיזה נולדה ב-15 בפברואר 1761 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, לגאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטאדט, ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בתו של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים. בשנת 1770 הצטרפה לואיזה לפמליה של מארי אנטואנט, מלכת צרפת, והייתה אחת ממלוותיה של המלכה עד לנישואיה ב-19 בפברואר 1777 עם בן דודה לודוויג, נסיך הכתר של הסן. בשנת 1790 מת חמיה לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ובעלה עלה לשלטון כלודוויג העשירי, רוזן הסן-דרמשטאדט. בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה הרומית הקדושה, וחלוקתם בין הנסיכויות החילוניות. בעקבות זאת גדלה הרוזנות באופן משמעותי, על ידי צירוף שטחים מהנסיכויות של קלן, מיינץ, ווורמס, ובעיקר את דוכסות וסטפאליה, ובשנת 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של דוכסות גדולה, ובעלה קיבל את התואר לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן. במהלך קונגרס וינה נאלץ בעלה לוותר על דוכסות וסטפאליה לממלכת פרוסיה, אך קיבל בתמורה שטח בגדה המערבית של נהר הריין, כולל המבצר החשוב במיינץ. לואיזה הייתה אשה משכילה ונבונה, והייתה פופולרית מאוד בקרב תושבי הדוכסות. לואיזה נהגה לשהות בקיץ באאורבך, ושם מתה ב-24 באוקטובר 1829. ב-19 בפברואר 1777 התחתנה לואיזה עם בן דודה לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן, ממנו נולדו לה 8 ילדים: לודוויג (1777–1848). לואיזה (1779–1811). גאורג (1780–1856). פרידריך (1788–1867). 2 בנות תאומות נולדו מתות (1789). אמיל (1790–1856). גוסטב (1791–1806). מדיה וקבצים בנושא לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט בוויקישיתוף לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פנחס שיפמן

האם התכוונתם ל... פנחס שיפמן (בן-סירה) – מחנך עברי והוגה דעות ציוני ברוסיה ובארץ ישראל פנחס שיפמן (משפטן) – משפטן ישראלי
קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן

קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית: Henriette Karoline Christiane Louise, von Pfalz-Zweibrücken‏; 9 במרץ 1721 – 30 במרץ 1774), הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט. קרולינה נולדה ב-9 במרץ 1721 בשטרסבורג שהשתייכה לממלכת צרפת, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתו של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן. ב-12 באוגוסט 1741 התחתנה קרולינה עם לודוויג, נסיך הכתר של הסן-דרמשטאדט. נישואי השניים לא היו מוצלחים, מפני שקרולינה התעניינה בעיקר במוזיקה ובספרות, בעוד בעלה התעניין בענייני הצבא, ועל כן ברוב הזמן גרו השניים בנפרד. קרולינה ייסדה בתי חרושת ברוזנות, על מנת להקל על הכלכלה. בשנת 1768 מת חמיה לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, וב-30 במרץ 1774 מתה קרולינה בדרמשטאדט. ב-12 באוגוסט 1741 התחתנה קרולינה עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ממנו נולדו לה 8 ילדים: קרולינה (1746–1821), התחתנה עם פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג פרדריקה לואיזה (1751–1805), התחתנה עם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה לודוויג (1753–1830) אמליה (1754–1832), התחתנה עם קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן וילהלמינה (1755–1776), התחתנה עם פאבל הראשון, קיסר רוסיה לואיזה אוגוסטה (1757–1830), התחתנה עם קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך פרידריך (1759–1802) כריסטיאן (1763–1830) מדיה וקבצים בנושא קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן בוויקישיתוף קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג

פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג (גרמנית: Friedrich Wilhelm von Nassau-Weilburg‏, 25 באוקטובר 1768 - 9 בינואר 1816), היה נסיך נסאו-ויילבורג בין השנים 1788–1816. פרידריך וילהלם נולד בהאג ב-25 באוקטובר 1768, לקרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו, בתם של וילם הרביעי, נסיך אורנז' ואן, הנסיכה המלכותית. ב-31 ביולי 1788 התחתן פרידריך וילהלם עם לואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, בתם של וילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ואיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ, וב-28 בנובמבר אותה שנה מת אביו קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו. ב-17 ביולי 1806 הצטרפו נסיכות נסאו-ויילבורג ונסיכות נסאו-אוזינגן לקונפדרציה של הריין, וב-30 באוגוסט 1806 התאחדו הנסיכויות לישות אחת - דוכסות נסאו. בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו ילדים נקבע שפרידריך וילהלם יירש אותו לאחר מותו. לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נאסאו תחת שליט יחיד. הדוכסות הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 הועברה בירת הדוכסות לעיר ויסבאדן. ב-9 בינואר 1816 מת פרידריך וילהלם מנפילה במדרגות, ובנו וילהלם מונה לנסיך נסאו-ויילבורג. לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816, עלה וילהלם לשלטון במקומו כדוכס נסאו. ב-31 ביולי 1788 התחתן פרידריך וילהלם עם לואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, בתם של וילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ואיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ, ממנה נולדו לו 4 ילדים: וילהלם, דוכס נסאו (1792–1839) אוגוסטה לואיזה וילהלמינה (1794–1796) הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג (1797–1829), התחתנה עם הארכידוכס קרל, דוכס טשן פרידריך וילהלם (1799–1845) מדיה וקבצים בנושא פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג בוויקישיתוף פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אסי שמלצר

אסי (אסף) שמלצר (נולד ב-5 בינואר 1970) הוא איש עסקים ישראלי. שמלצר משמש כיו"ר קבוצת שלמה החזקות וכדירקטור במספר חברות פרטיות ובורסאיות בשוק הישראלי. שמלצר נולד בפתח תקווה לעתליה ושלמה שמלצר, מייסדי קבוצת שלמה. לאחר זמן עבר עם משפחתו לסביון. בשירותו הצבאי שימש שמלצר בתפקיד קצין יחידת קישור לבנון וכקצין חונך צד"ל בלבנון. לשמלצר תואר שני במנהל עסקים (1999) ותואר ראשון בניהול (1995) שניהם מאוניברסיטת ריצ'מונד באנגליה. שמלצר החל לעבוד תחת אביו בשנת 1995, ולאחר מכן החל לנהל את תחום ההשכרה ותחום הליסינג בחברה. בהמשך היה אחראי על כל מגזר הליסינג וההשכרה של שלמה אחזקות והצטרף לדירקטוריון של קבוצת גולד בונד. לאורך השנים, שימש שמלצר בתפקידי ניהול רבים בקבוצת שלמה החזקות, והיה שותף יחד עם אביו, שלמה, להחלטות אסטרטגיות רבות שהובילו לצמיחת הקבוצה. בשנת 2011 מונה שמלצר לסגן יו"ר של קבוצת שלמה. החל מאוגוסט 2014, לאחר מותו הפתאומי של יו"ר הקבוצה שלמה שמלצר, מונה אסי שמלצר ליו"ר הקבוצה, ומשמש גם היום כיו"ר שלמה החזקות, המחזיקה במותג שלמה Sixt, חברה ישראלית בתחום אספקת שירותי רכב באמצעות חברות-בנות. בנוסף, משמש שמלצר כיו"ר ש.י.ר שלמה יבוא רכב, יבואנית המותג אופל, מקבוצת GM, לישראל. כמו כן, משמש שמלצר כדירקטור בקבוצת גולד בונד, המתמחה באחסנה, בשינוע ובמתן פתרונות לוגיסטיים למטענים והמכולות ויו"ר דירקטוריון נמל במספנות ישראל. חברות נוספות בהן משמש אסי שמלצר כדירקטור: אפקון טכנולוגיות בע"מ, בת יפתח ייעוץ בע"מ, קבוצת טוביאס (נדל"ן וכן שירותי ניהול וייעוץ בע"מ), חברת יומן אקסטנשנס ועוד. שמלצר מתגורר בשכונת צהלה בתל אביב, נשוי ואב לארבעה ילדים. גולן חזני ודיאנה בחור-ניר, "החוסר של אבא יצר ואקום, אבל ואקום תפקידו להתמלא", באתר כלכליסט, 3 באפריל 2015 מיכל רז-חיימוביץ', ‏"להרוויח זו מילה גסה. רווח מתפרש ממקום של ניצול", באתר גלובס, 11 בדצמבר 2016 מיכל רז חיימוביץ, ‏אסי שמלצר: הצמיחה הולכת בכיוון הנכון. ישראלה שטיר: כשייגמר האשראי יהיה כאוס, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2016 "על המדינה לפעול לפתיחת שוק הרכב לייצוא רכבים משומשים", באתר ספונסר, 11 בדצמבר 2016 דוד אדלר, שלמה סיקסט קוטפת פרסים, באתר פספורטניוז, 30 בנובמבר 2016 אודות אסי שמלצר, אתר קבוצת שלמה מיכאל רוכוורגר, אסי שמלצר: "אין לנו כוונה להנפיק את קבוצת שלמה בבורסה", באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2015 מיכאל רוכוורגר, קבוצת שלמה הודיעה על מינויים חדשים: אסי שמלצר ימונה ליו"ר שלמה החזקות, באתר TheMarker‏, 21 ביולי 2014 אסי שמלצר, אתר הדירקטורים(הקישור אינו פעיל), דן אנד ברדסטריט ישראל שמלצר אסי, אתר bdicode israel רוכוורגר, מיכאל (2016-07-21). "קבוצת שלמה הודיעה על מינויים חדשים:אסי שמלצר ימונה ליו"ר שלמה החזקות". TheMarker. נבדק ב-2017-01-04. דן אנד ברדסטריט ישראל, אסי שמלצר - דירקטורים, באתר www.israel-directors.co.il(הקישור אינו פעיל)
לאופולד, הדוכס הגדול של באדן

לאופולד, הדוכס הגדול של באדן (בגרמנית: Großherzog Leopold von Baden ‏, 29 באוגוסט 1790 - 24 באפריל 1852) היה הדוכס הגדול הרביעי של באדן בין השנים 1830–1852. לאופולד נולד ב-29 באוגוסט 1790 בקרלסרוהה, לקרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן ואשתו השנייה לואיזה קרולינה פון הוכברג, בתו של לודוויג היינריך, ברון גייר פון גיירסברג. בעת לידתו לא נכלל לאופולד בסדר הירושה של באדן, כיוון שנישואי הוריו היו נישואים מורגנטיים, ובעקבות כך הוא טיפח קריירה בצבא הצרפתי. אולם בשנת 1817 התברר שצאצאיו של קרל פרידריך מאשתו הראשונה, מתים בזה אחר זה, בלא שייוותר יורש אחריהם. ללא ידיעתו של לאופולד, אביו קודם חתונתו עם לואיזה קרולינה פון הוכברג, חתם יחד עם שלושת בניו על מסמך, שילדיה של לואיזה קרולינה יהיו אף הם זכאים לרשת את השלטון, לאחר צאצאיו מאשתו הראשונה. קרל פרידריך אף החשיב את הנישואים כנישואים שוויוניים, ולא כנישואים מורגנטיים. בשנת 1806 עם פירוק האימפריה הרומית הקדושה, אישר קרל פרידריך שוב את זכותם של ילדיו מלואיזה קרולינה לרשת את השלטון. בשל כך, כשראה קרל, הדוכס הגדול של באדן שאין לו ילדים, ואף לדודו לודוויג אין ילדים, אישר אף הוא ב-4 באוקטובר 1817 את זכות הירושה של צאצאי לואיזה קרולינה, ואף דאג שאספת הנסיכים של באדן תאשר זאת ב-20 בנובמבר 1818, זמן קצר קודם מותו. אולם בקונגרס וינה טענו אוסטריה ובוואריה לזכותם על חלקים מבאדן, ובנוסף מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה היה נשוי לקרולינה מבאדן, ובשל כך טען לזכות ירושה על באדן. בשל כך הוחלט בשנת 1818 לוותר על מחוז ורטהיים לממלכת בוואריה, ובנוסף התחתן לאופולד עם סופיה, נסיכת שוודיה, שהייתה נינה של אביו מאשתו הראשונה, על מנת לחזק את טענתו לכתר. ב-10 ביולי 1819 אישרו אוסטריה, צרפת, בריטניה, פרוסיה ורוסיה, את זכותו של לאופולד לרשת את השלטון בדוכסות הגדולה של באדן. בשנת 1830 מת אחיו החורג לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ולאופולד עלה במקומו לשלטון. לאופולד תמך ברעיונות הליברלים שהתפשטו באותה תקופה, ואף העניק הקלות לאזרחים בשנת 1848. במרץ 1848, פרצו הפגנות נגד לאופולד, כחלק ממהפכות אביב העמים, וב-13 במאי הוא ברח מקרלסרוהה. באוגוסט אותה שנה חזר לאופולד לקרלסרוהה, בסיוע הצבא הפרוסי, ושנה לאחר מכן ההתקוממות דוכאה סופית. בשנים האחרונות לחייו שיתף לאופולד את בנו פרידריך, נסיך באדן בניהול השלטון. ב-24 באפריל 1852 מת לאופולד, ובמקומו עלה לשלטון בנו לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן. ב-25 ביולי 1819 התחתן לאופולד עם סופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן, ממנה נולדו לו 8 ילדים: אלכסנדרינה, נסיכת באדן (1820–1904), התחתנה עם ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה לודוויג, נסיך באדן (1822) לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן (1824–1858) פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן (1826–1907) וילהלם, נסיך באדן (1829–1897) קרל, נסיך באדן (1832–1904) מריה, נסיכת באדן (1834–1899), התחתנה עם ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן הרביעי צציליה, נסיכת באדן (1839–1891), התחתנה עם מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה מדיה וקבצים בנושא לאופולד, הדוכס הגדול של באדן בוויקישיתוף לאופולד, הדוכס הגדול של באדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קיום

קיום או יש הוא מושג המציין כבישת מקום בעולם המציאות. מבחינה פילוסופית הוא מציין את סך כל הדברים הנתפסים בתודעה ובהתנסות. שאלת הגדרת הקיום היא השאלה המרכזית והמגדירה של הפילוסופיה, ממנה מסתעפות שאר השאלות. מונחים כגון מהות הקיום, משמעות הקיום ואחרים דומים להם הפכו למטבעות לשון מוכרות ונפוצות, שעניינן עיסוק צרוף בשאלות פילוסופיות. נהוג לציין כי מושג הקיום מורכב מממד אובייקטיבי, כלומר – חיצוני לתודעה, קיים בזכות עצמו, לממד סובייקטיבי, כלומר – קיים בזכות תודעה המשיגה אותו. היחס בין האובייקטיבי לסובייקטיבי מורכב ביותר והוא אחת השאלות הנוגעות בתחום הפילוסופיה. כמו כן, ניתן לחלק את הקיום לא-פריורי, כלומר – מחויב מתוך הגדרת הקיום עצמו ואינו ניתן להפרדה ממנו וא-פוסטריורי, כלומר – נובע מתוך ההתנסות בפועל של התודעה ועשוי באופן תאורטי שלא להיות קיים או להיות שונה. למושג הקיום זיקה משמעותית למושג האמת. הגדרות האמת והקיום משתנות על-פי שדה השיח, אך הן תלויות זו בזו, והיחס ביניהן הוא תחום עיסוק נרחב של הפילוסופיה. שאלות הקיום הטהורות נידונו על ידי פילוספים מרכזיים שונים, ביניהם פרוטגורס, סוקרטס ורנה דקארט. הזרם הפילוסופי המאוחר המשמעותי אשר עסק בשאלות הקיום הטהורות הוא האקזיסטנציאליזם, שמשמעו – "קיומיות", או ליתר דיוק "הגויות הקיום". מציאות תורת ההוויה (אונטולוגיה) הכמת "קיים" אברהם צבי בראון (ערך והקדים מבואות), מבחר טקסטים פילוסופיים – מפארמנידס עד הוגי ימינו: מקראה באונטולוגיה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1995. יקיר שושני, מחשבות על המציאות, תל אביב: האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1999.
אסנת שורר

אסנת שורר (באנגלית: Osnat Shurer) היא מפיקת סרטי הנפשה אמריקאית-ישראלית, ראש חטיבת הסרטים הקצרים של פיקסאר לשעבר. כסמנכ"לית פיתוח, שורר תפקדה כיועצת בהפקות מקור של סרטי הנפשה ולייב אקשן, ועבדה בעיקר עם אולפני ההנפשה של וולט דיסני. בשנת 2016 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר עבור עבודתה בסרט "מואנה". שורר נולדה בכפר סבא ב-1958, שירתה בצה"ל בחיל המודיעין ולמדה קולנוע באוניברסיטת ניו יורק. אימה הייתה מורה, ואביה ששרת כקצין בצבא הבריטי ובצה"ל וניהל את תחנות אל על באיסטנבול, ביוהנסבורג ובסטוקהולם. אסנת למדה גם בבתי ספר בישראל וגם בחו"ל כשהמשפחה הייתה בשליחות. אחיה הבכור זיו נהרג במלחמת יום הכיפורים. אסנת היא אחייניתה של עוגניה שמחוני. אסנת שורר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הראל עילם, "זה עידן זהב לדיסני", באתר כלכליסט, 17 בינואר 2013 אליחי וידל, האם הנסיכה החדשה של דיסני בדרך להיות מלכת ההכנסות, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2016 אליחי וידל, האם הנסיכה החדשה של דיסני בדרך להיות מלכת ההכנסות, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2016
סינקרטיזם (בלשנות)

סינקרטיזם (תַּלְכִּיד נְטִיָּה הוא המונח העברי שקבעה האקדמיה ללשון העברית ב-2017) היא תופעה בלשנית בתחום המורפלוגיה של הנטייה, שבה צורה אחת (מילה) משרתת יותר מערך תכונית (אנ') אחד. למשל ערכי התכוניות של המין: זכר ונקבה, ערכי התכוניות של מספר: יחיד, זוגי ורבים, ערכי התכוניות של הגוף: ראשון, שני ושלישי וערכי התכוניות של הזמן: עבר, הווה ועתיד. תופעת הסינקרטיזם יכולה לנבוע מתהליכים דיאכרוניים, פונולוגיים או מורפולוגיים, שחלים בשפה. פעלים בעברית ניטים במין ובמספר בהווה (בינוני) ובגוף, מין ומספר בעבר ובעתיד. במערכת זאת ניתן לראות מספר מקרים של סינקרטיזם. סינקרטיזם המין - צורה שאין בה הבחנה בין שני ערכי התכוניות של המין: זכר ונקבה. לדוגמה: יש לציין כי עבור העתיד קיימת גם צורה המבדילה בין זכר לנקבה ולא קיים בה סינקרטיזם – תִּבְדֹּקְנָה. סינקרטיזם הזמן - צורות שבהן אין הבחנה בין שני ערכי התכוניות של הזמן - עבר והווה. לדוגמה: סינקרטיזם הגוף והמין – סינקרטיזם המשלב שתי תכוניות: גוף ומין. צורה בה אין הבחנה בין שני ערכי תכוניות המין ובין שני ערכי תכוניות הגוף – נוכח (אתה) ונסתרת (היא). לדוגמה: סינקרטיזם הגוף בהונגרית (Carstairs 1987) סינקרטיזם היחסות בלטינית (Baerman, Brown and Corbett 2005) סינקרטיזם הגוף במקדונית (Stump 1993) סינקרטיזם הגוף והמספר בואדיק (Noyer 1998) סינקרטיזם הגוף בסומאלית (Kirk 1905) Albright, Adam & Eric Fuß. 2012. Syncretism. In Jochen Trommer (ed.), The Morphology and Phonology of Exponence. Oxford: Oxford University Press, 236-287. Baerman, Matthew; Dunstan Brown; & Greville G. Corbett. 2005. The syntax-morphology interface: A study of syncretism. Cambridge: Cambridge University Press. Carstairs, Andrew. 1984. Outlines of a constraint on syncretism. Folia Linguistica 18: 73-85 Hansson, Gunnar. 1996. Productive syncretism and morphological theory: a case study of North Sami inflectional morphology. Berkeley: University Kirk, John William Carnegie. 1905. A grammar of the Somali language with examples in prose and verse and an account of the Yibir and Midgan dialects. Cambridge: CUP. 216 pp. Schwarzwald, Ora R. 2001. Modern Hebrew, München :Lincom Europa. Schwarzwald, Ora R. 2002. Studies in Hebrew Morphology, Volume 3: the Hebrew syllable and morpheme; Hebrew morphophonemic processes; Roots and patterns. Tel Aviv: Open University. Stump, Gregory. 1993. On rules of referral. Language 69: 449-479. Stump, Gregory. 2001. Inflectional morphology. Cambridge: Cambridge University Press. הסינקרטיזם מתקיים כאן רק בדיבור בהגייה ספרדית (הנהוגה גם בעברית ישראלית), שאינה מבדילה בין קמץ לפתח. בהגייה עממית אין הבדל: פעלים מגזרת ע"ו בנקבה-יחידה נהגים במלעיל בעבר ובהווה. בהגייה תקנית ההווה נהגה במלרע (ואילו העבר – במלעיל). ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סינקרטיזם (בלשנות)".
ברקציה

ברקציה (מאיטלקית: Breccia - "חצץ רופף" - ההיגוי במקור : ברצ'ה) הוא סלע, המורכב משברי מינרלים או סלעים שהתלכדו ממסת אם בעלת גרגרים דקים. הברקציה יכולה להיווצר במספר תהליכים, ביניהם משקע, כתוצאה מפעולת הלוחות הטקטוניים, כתוצאה מתהליכים געשיים ואף כתוצר של מחזור הידרותרמי. ברקציית משקע הוא סוג של סלע קלאסטי המורכב משברים זוויתיים של סלעי משקע אחרים בגודל 2 מ"מ ומעלה. לעומתו, הקונגלומרט, המורכב משברי סלע בטווח גדלים זהה, מאופיין בשברים מעוגלים. ניתן ללמוד ממידת זוויתיות הגרגרים כי ברקציית משקע לא עברה מרחק רב מסלע המשקע המקורי, היות שהגרגרים לא עברו בלייה רבה (שהייתה גורמת להם להיות יותר חלקים). ברקציית העתק נוצרת משחיקה של שני בלוקים טקטוניים המחליקים זה לצד זה. הדבקת הגרגרים יכולה להתבצע הודות לשקיעת המינרלים לתוך מאגרי מי תהום. סלע המורכב משברים זוויתיים של סלעים פלוטוניים, כדוגמת פורפיר. "ברקצית כיסוי" (מאנגלית pillow breccia) - סוג של סלע פירוקלסטי הנוצר בהתפרצות געשית, בה הלבה מפוצצת שברי סלע במהלך ההתפרצות ומלכדת אותם לתוכה תוך זרימה. "ברקציה עצמית" (מאנגלית Autobrecciation) הוא תהליך שבו זרם הלבה מלכד לתוכו פיסות לבה שכמעט התמצקה משלב מוקדם יותר באותה ההתפרצות. כאשר גוף שמיימי, כדוגמת שביט או אסטרואיד חודרים את האטמוספירה ופוגעים בפני כדור הארץ, שברי סלע המועפים עקב ההתנגשות עשויים להתלכד זה עם זה הודות לטמפרטורה הגבוהה, ותהליכים כימיים שונים. באזורים בהם שכבת קרום כדור הארץ דקה במיוחד, תהליכים סייסמיים עשויים לגרום להיפערות בור מים רותחים לתוכו נופלים שברי סלעים. שברי הסלעים מתנגשים זה בזה בתוך המים הרותחים ובעזרת תהליכים כימיים שונים מתגבשים לברקציה. מדיה וקבצים בנושא ברקציה בוויקישיתוף ברקציה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ישעיהו אליהו

ישעיהו אליהו (4 בינואר 1892 – 23 במרץ 1965) היה רופא, סגן ראש עיריית רמת גן (1938–1950), הרנטגנולוג הראשון של תל אביב. נולד בקורפו שביוון, בשם ישעיהו אליה, למלכה (לבית בללי) ולאברהם אליה, אח למתתיהו, ליוסף, למטילדה, למזל, למשה, לשבתאי, לדוד ולאסתר. קיבל חינוך מסורתי, למד בתלמוד תורה, היה פעיל בארגוני הנוער הציוני בעירו. אליהו שלט במספר שפות: עברית, איטלקית, יונית, צרפתית וגרמנית. בשנת 1911 יצא ללימודי רפואה באנקונה שבאיטליה, והמשיך במצרים. בשנת 1914 עלה לארץ ישראל, אבל יצא להמשיך בלימודי הרפואה בברלין, באוניברסיטת הומבולדט, אותם סיים בשנת 1917. בשנת 1915-1916 עבד כסטודנט בבית חולים צבאי בפלאו'גן שבגרמניה. בשנת 1918 חזר לארץ ישראל. לאחר מספר שנים היה הראשון שפתח מכון רנטגן בתל אביב, בשדרות רוטשילד פינת רח' הרצל. המכון היה מצויד במכשור מודרני, כולל מכונת צילום רנטגן לצורך אבחונים, שתשליליו פותחו במקום. בין הטיפולים שניתנו במכון הרנטגן בשנות העשרים של המאה ה-20, היה הטיפול של הקרנות ב"גלי רנטגן" לחולי גזזת.. לאחר שחלה, בשנות החמישים העביר את מכשור הרנטגן לקופת חולים לאומית. מכון הרנטגן השני בתל אביב, נפתח במחצית השנייה של שנות העשרים על ידי הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ), ב- רחוב בלפור, מול הכניסה ל- בית החולים הדסה. בשנות העשרים נשא לאשה את פנינה לבית זלבר, אך הנישואין לא עלו יפה. בשנות העשרים שינה את שם משפחתו מאליה לאליהו. אליהו היה מפעילי ומייסדי "מגן דוד אדום" ו"מכבי אש". דאג לרכישת האמבולנס הראשון ברמת גן. אליהו היה פעיל בלשכת בני-ברית. בשנת 1921 נתן יד לד"ר יהודה ליב מטמון כהן, ממנהלי הגמנסיה העברית הרצליה להגשים את תוכניתו שהכריז עליה עוד בשנת 1913 להקים "עיר גנים" (רמת גן), על שטח קרקע שנרכשה מעבר לנחל מוסררה. במרכז המועצה המקומית בנה ד"ר אליהו את דירתו.. משנת 1938–1950 היה אליהו חבר מועצת העירייה וסגנו של ראש העיר אברהם קריניצי. ב-1926 השתתף בכנוס הרנטגני המדעי הראשון בארץ-ישראל. על נחלתו בת 5 הדונמים, בשכונת "פרדס גפן", ברמת גן גידל צמחי רפואה שונים והיה מביא מרפא לחולים רבים. אליהו חקר את תורת הריפוי באמצעות שימוש בצמחי מרפא (הרבולוגיה) של ארץ ישראל. אליהו היה איש התנועה הרוויזיוניסטית. ב-15 בנובמבר 1937 היה אחד מ-45 עצורים מינהלתיים שנשלחו על ידי שלטונות המנדט הבריטי לכלא עכו. בין העצורים: ערי ז'בוטינסקי ואב"א אחימאיר. השלטונות נאלצו לשחררם לאחר מספר חודשים. נפטר ב-1965. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק. על שמו רחוב ברמת גן.. לאליהו בן יחיד. אחיו של ישעיהו: מתתיהו ויוסף הוציאו לאור את גלויות האחים אליהו בארץ ישראל המנדטורית, מראשית שנות העשרים עד 1939. "הריפוי לפטרת הראש בקרני רנטגן", הרפואה, ב', תרפ"ח, 1928, עמודים 87-88. פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמודים 97-98 יעל ויילר ישראל, 'אגדת האחים אליהו: מסורת, רפואה ושליחות ציבור', האומה, 169, סיון תשס"ח 2008, עמ' 96-81 ישעיהו אליהו באתר GRAVEZ תל אביב: זכרונות 1919 - 1939 / דניאל מטלון, פרויקט בן יהודה דוד תדהר (עורך), "ישעיהו אליהו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4533 אליהו ד"ר ישעיהו - חברא קדישא תל אביב יפו והמחוז רחובות המתחילים באות ד', "ד"ר אליהו"