laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פולינזיה הצרפתית

פולינזיה הצרפתית (בצרפתית: Polynésie française; בטהיטית: Pōrīnetia Farāni; באנגלית: French Polynesia; ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא יחידה מנהלית של צרפת (קולקטיב מעבר לים) בדרום האוקיינוס השקט. היא מורכבת ממספר קבוצות איים פולינזים. הקבוצות העיקריות הן איי החברה (שבהם האי טהיטי, שבו ממוקמים מרכז השלטון הצרפתי ומקום מושבה של הבירה פפאטה), איי מרקיז, איי טואמוטו, איי גמבייה ואיי אוסטרל. לתושבים יש אזרחות צרפתית משנת 1946. בשנת 1977 קיבלה פולינזיה הצרפתית מעמד של שלטון עצמי. האיים שימשו ב-1974 כאתר לניסויים גרעינים של צרפת, וכאשר ב-1995 התפרסם שנשיא צרפת ז'אק שיראק, אישר להמשיך ולבצע ניסויים כאלה, התעוררה ביקורת מצד מדינות שונות בעולם וב-1996 התבצע הניסוי האחרון, וצרפת הודיעה שלא תמשיך בפעילות זו. פולינזיה הצרפתית מחולקת ל-5 מחוזות אשר כל אחד מהם מחולק לנפות. אייר טהיטי נוי יהדות פולינזיה הצרפתית אתר האינטרנט הרשמי של פולינזיה הצרפתית (בצרפתית) פולינזיה הצרפתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021 טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024 דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023 מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתרגם

מתרגם הוא אדם העוסק בתרגום של טקסטים כתובים. להבדיל ממתורגמן, העוסק בתרגום של דיבור, באופן סימולטני או מיד עם תום הדיבור. עבודת המתרגם מצריכה היכרות מעמיקה עם שפת היעד ושפת המקור, וכן עם התחום שבו עוסק התרגום. מתרגם מומחה לתרגום ספרות יפה, למשל, יתקשה לתרגם ספר טכני העוסק בתחום מסוים ומשתמש באוצר מילים הזר לו לחלוטין. מקובל להבדיל בין תרגומים בתחומים הבאים: תרגום ספרותי, כולל גם תרגומים לסרטים, למחזות ולכתוביות תרגום בתחום הרפואי תרגום של מסמכים טכניים – מפרטים, תיעוד לפיתוח, חוברות הפעלה, הרכבה וטיפול תרגום מסמכים כלכליים ופיננסיים תרגום משפטי תרגום בתחום השיווק והפרסום בין העוסקים בתרגום של ספרות יפה ניתן למצוא סופרים ומחזאים רבים, ויש המפיקים תרגומים וירטואוזיים, המשלבים את כישורי המתרגם בתחום התרגום ובתחום הכתיבה. תרגום של יצירה ספרותית גדולה יכול לערוך מספר שנים. אף שרבים מהעוסקים בתרגום לא רכשו השכלה ספציפית בתחום זה, מתקיימים בישראל לימודי תעודה בתרגום באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל. באוניברסיטת בר-אילן מתקיימים גם לימודים לתואר שני בחקר התרגום. החל משנת 1992 ניתן גם להבחן בישראל בבחינת בגרות של שתי יחידות לימוד בתרגום (מעברית לאנגלית או הפוך). המוציאים לאור בישראל נוהגים לשלם, על תרגום ספר בדרך כלל לפי עמוד. בגלל ריבוי דוברי האנגלית ברמה גבוהה בישראל, יש היצע גדול, כך שמתרגמים משפות שאינן אנגלית מקבלים תגמול גבוה יותר. הפרס המרכזי בנושא התרגום בישראל הוא פרס טשרניחובסקי לתרגום (קיים פרס לתרגומים ספרותיים וכן פרס לתרגומים מדעיים). בין שאר הנושאים עליהם מוענק פרס ישראל, נמנה גם נושא התרגום של שירה וספרות. בשנת 2007 זכתה המתרגמת נילי מירסקי בפרס מהנימוקים הבאים: נילי מירסקי הביאה את התרגום אל מדרגה אמנותית גבוהה במיוחד. מפעל התרגום הענף שלה סולל דרך לקורא הישראלי אל גדולי הספרות האירופית. תרגומיה של מירסקי מצטיינים בהקשבה דרוכה לקול הספרותי של המקור, ובסירוב ליצור דגם אחיד של תרגום. היא מוצאת לבוש עברי גמיש והולם לסגנונו המיוחד של כל סופר, ויחד עם זאת מעשי התרגום שלה חיים ונושמים בשפה העברית — נימוק חבר השופטים רשימת מתרגמים קרמיט דה פרוג, מדריך קרמיט למתרגם המתחיל, באתר "נענע" יותם שווימר, אנשי הדממה: על עולמם הנשכח של המתרגמים, באתר ynet, 8 ביולי 2011 ניצה בן-ארי, ‏מתרגמים כגיבורי ספרות: 30 שנות חקר התרגום בראי הסיפורת, מכאן י"ב, דצמבר 2012, עמ' 98–125 מתרגמים, דף שער בספרייה הלאומית אבי כצמן, המתרגמים, כותרת ראשית, 4 ביוני 1986 גילי איזיקוביץ, האנשים שמתרגמים ספרים לעברית מרוויחים פחות משכר מינימום, באתר הארץ, 4 ביולי 2017 עלית קרפ, מתרגם, כמו פסנתרן, הוא רק אמן מבצע, באתר הארץ, 4 במאי 2008
מגדל בלומברג

מגדל בלומברג (באנגלית: Bloomberg Tower) הנקרא על שם חברת בלומברג הוא שמו הלא רשמי של מבנה המצוי בשדרות לקסינגטון 731, בין רחובות 58 ו-59 באזור מידטאון של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. המבנה משמש את הנהלת חברת בלומברג. הבניין מכונה גם בשם 'חצר המקור' (One Beacon Court) בשל המבנה המלבני המואר בצורת המקור אשר מכסה את המגדל, והחצר המרוצפת בקומת הקרקע שלו. גובה המבנה 246 מטרים ובו 54 קומות. המבנה נבנה בין השנים 2001 ו-2005 על פי תכנון חברת האדריכלים של סזאר פלי. לוחות המתכת המעטרים את המבנה מאפשרות למטפסי מבנים לטפס על המבנה בקלות רבה יחסית. מסיבה זו הוצבו סביב המבנה שומרים במטרה למנוע טיפוס על המבנה. המבנה נמצא כיום בבעלות חברת ורנאדו ריאלטי טראסט (Vornado Realty Trust). גורדי שחקים בניו יורק מדיה וקבצים בנושא מגדל בלומברג בוויקישיתוף המגדל באתר Wirednewyork.com המגדל באתר Emporis
גוואדלופ

גוואדלופ (בצרפתית: Guadeloupe) היא מושבת איים צרפתית באיי ליווארד בים הקריבי, ובה חיים כ-400 אלף תושבים (נכון ל-2015). כריסטופר קולומבוס גילה את האיים ב-3 בנובמבר 1493 וקרא להם על שם המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה בספרד. הצרפתים השתלטו על האיים ב-1635, ובהדרגה כבשו אותם מהילידים שחיו בהם. גוואדלופ מורכבת מחמישה איים. בין שני האיים המרכזיים מפרידה לשון ים המכונה "הנהר המלוח" (Rivière Salée). עיר הבירה של גוואדלופ היא העיירה באס-טר (בָּאס-טֶר/Basse Terre), הנמצאת על האי הנושא אותו השם, באס-טר. זה האי ההררי ביותר בגוואדלופ, ובו ההר הגבוה בגוואדלופ, לה סופרייר (La Soufrière), שהוא הר געש פעיל. האי המרכזי השני בגוואדלופ הוא גרנד טר (Grande-Terre), אי זה הוא אזור שטוח, מי השתייה בו מובאים מבאס-טר. הגידולים העיקריים בגוואדלופ הם קנה סוכר, בננות, קקאו, קפה, וניל ורום. בערך שלושה רבעים מהייצוא הם לצרפת ולטריטוריות השונות בשליטתה, כגון פולינזיה הצרפתית, ראוניון ועוד. מבחינה מנהלית גוואדלופ מחולקת לשתי נפות (Arrondissement) המחולקות לקנטונים. תרבות גוואדלופ היא עשירה מאוד וההיסטוריה הייחודית של המקום משתקפת ממנה. המוזיקה של האיים מפורסמת בכל העולם ולה השפעות אפריקאיות, מערביות וילידיות. בהתאמה התפתחו גם סגנונות ריקוד ומסורת של קרנבלים. בקרנבלים של האי רוקדים את ריקודי הגו-קה ונערכים ערבים של תיפוף, שירה וריקודים המכונים לווז. בתחום הספרות גוואדלופ מוכרת היטב. בן המקום, אלקסי לז'ה, המוכר בשם העט סן-ג'ון פרס, זכה בפרס נובל לספרות לשנת 1960 על "המעוף המרקיע ואוצר הדימויים הנוקב של שירתו, המשקפת את תקופתנו על דרך החזון". כדורגל הוא ספורט פופולרי באיים וכמושבה צרפתית חלק משחקניה של נבחרת צרפת בכדורגל נולדו בגוואדלופ או שלהם שורשים במקום, בהם לילאן תוראם, שנולד בגוואדלופ, ותיירי הנרי, שאביו נולד במקום. גוואדלופ, ברשת החברתית פייסבוק גוואדלופ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גוואדלופ, ברשת החברתית אינסטגרם גוואדלופ, ברשת החברתית LinkedIn גוואדלופ, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר האינטרנט הרשמי של גוואדלופ גוואדלופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Invitation au voyage en Guadeloupe פלג כהן‏, גוואדלופ: אירופה באיים הקריביים, באתר וואלה, 16 בפברואר 2017
לגונת פמליקו

לגונת פמליקו (באנגלית: Pamlico Sound) הוא לגונה המצויה במדינת צפון קרוליינה. זאת למעשה הלגונה הגדולה ביותר בחוף המזרחי (חוף האוקיינוס האטלנטי) של ארצות הברית. אורכה של הלגונה כ-130 ק"מ ורוחבה המרבי כ-32 ק"מ. לשון היבשה החולית אאוטר בנקס מפרידה בין הלגונה לאוקיינוס האטלנטי. נהר נאוס, ונהר פמליקו (שהוא השפך של נהר טאר) נשפכים אל הלגונה. לגונת פמליקו מקושרת ללגונת אלבמארל דרך לגונת רואנוקה ולגונת קרואטאן בצפון, ואל לגונת קור בדרום. מי הלגונה רדודים, ועל כן ההפלגה בה קשה. הלגונה התגלתה על ידי מגלה הארצות האירופאי ג'ובאני דה וראצאנו אשר טעה וחשב שמדובר בים המקושר אל האוקיינוס השקט. לחופי הלגונה מקננות ציפורי מים רבות, והוקמו לחופיה מספר שמורות טבע ובהם שמורת הטבע הלאומית פי איילנד ושמורת הטבע הלאומית סוואנקווטקר. מדיה וקבצים בנושא לגונת פמליקו בוויקישיתוף מדריך מבקרים בלגונת פמליקו place/Pamlico-Sea לגונת פמליקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עצמות המסרק (כף רגל)

עצמות המסרק נקראות גם עַצְמוֹת מְתוֹךְ הָרֶגֶל, עַצְמוֹת הַמָּתוֹךְ (TA: Ossa metatarsi; Ossa metatarsalia) ובאנגלית: metatarsal bones או metatarsus הן חמש עצמות המסווגות כעצמות ארוכות. ממוקמות בין עצמות שורש הרגל לגלילים (עצמות אצבעות כף הרגל), ויחד איתם הן מרכיבות את שלד כף הרגל. אחת המחלות הידועות בעצמות המסרק היא מחלת פרייברג הנגרמת כתוצאה מהפרעה באספקת הדם לרקמה (נמק אווסקולרי) בעצמות המסרק בכף הרגל. המחלה מתאפיינת בכאבים, נפיחות ונוקשות בקדמת כף הרגל (בגב כף הרגל ותחתית) עד לחוסר יכולת לדרוך על כף הרגל. כל אחת מחמש עצמות המסרק מופרקת בצידה המרוחק עם אחת האצבעות. שמה של כל עצם ניתן לה לפי האצבע אליה היא מופרקת - עצם המסרק הראשונה מופרקת עם האצבע הראשונה (הבוהן הגדולה), עצם המסרק השנייה מופרקת עם האצבע השנייה וכך הלאה לכיוון צידי כף הרגל. המבנה האופייני של עצמות המסרק כולל גוף (Corpus ossis metatarsi) ארוך ושני קצוות: בסיס (Basis ossis metatarsi) - הקצה המקורב של העצם, בנוי בצורת טריז ומופרק עם עצמות שורש הרגל ועם עצמות המסרק הסמוכות לו, וראש (Caput ossis metatarsi) - הקצה המרוחק של העצם, מעוגל ומופרק עם הגליל המקורב של האצבע המשויכת לו. למספר עצמות מאפיינים מיוחדים: עצם המסרק הראשונה - עבה, קצרה וחזקה מארבע עצמות המסרק האחרות. בסיסה מופרק לעיתים רחוקות בלבד עם עצם המסרק השנייה. ראשה מופרק בתחתיתו עם שתי עצמות ססמואידיות זעירות. העצמות הססמואידיות של הבוהן הגדולה (Ossa sesamoidea pedis), משולבות בגידי השרירים המניעים של הבוהן הגדולה, נושאות את משקל הגוף. בבסיס העצם נאחזים השרירים השוקתי הקדמי והשוקיתי הארוך. עצם המסרק השנייה - העצם הארוכה מהחמש. לבסיסה מבנה זוויתי המופרק עם עצמות הטריז של שורש הרגל כך שהוא מהווה אבן ראשה של קשת כף הרגל הרוחבית האחורית (קשת כף הרגל הרוחבית הקדמית נמצאת באזור ראשי עצמות המסרק). עצם המסרק החמישית - בסמוך לבסיסה, בחלקה הצידי, בולטת גבששת (Tuberositas ossis metatarsi quinti [V]‎). בגבששת נאחז השריר השוקיתי הקצר (fibularis brevis). עצמות המסרק (כף יד) אנטומיה - מונחים כרית כף הרגל עצמות מסרק קצרות מדיה וקבצים בנושא עצמות המסרק בוויקישיתוף עצמות המסרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטליניזם

סטליניזם (ברוסית: сталинизм), על שם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוא הכינוי של המשטר הפוליטי, הכלכלי והרעיוני שהנהיג סטלין בברית המועצות משנת 1927 עד שנת 1953, וכן של משטרים דומים שקמו במדינות סוציאליסטיות נוספות, רובן במזרח אירופה. האידאולוגיה הסטליניסטית דגלה בתאוריה סוציאליזם בארץ אחת, כמו כן גם דגלה בחקלאות קולקטיבית, התעצמות המאבק המעמדי תחת הסוציאליזם ובפולחן אישיות על השליט יוסיף סטלין. לאחר פטירת לנין, מנהיג מהפכת אוקטובר ברוסיה ומייסד ברית המועצות, ב-1924, החל סטלין להשתלט בהדרגה על מוקדי כוח במפלגה ובמדינה, עד שהפך לשליט ברית המועצות בפועל. זאת למרות שלנין מתח עליו ביקורת חריפה, ואף טען בצוואתו שיש למצוא דרך "להדיח את סטלין מהתפקיד" (של מזכ"ל המפלגה). סטלין האמין ב"סוציאליזם בארץ אחת" לעת עתה, ריכוז המאמצים בביסוס ברית המועצות בתור שלטון קומוניסטי. זאת בניגוד בולט לעמדת לנין, שהנהיג מדיניות של 'מהפכה (קומוניסטית) בינלאומית' בתור יעד מרכזי. השימוש במונח "סטיליניזם" גבר בשנות השלושים, למרות שסטלין בעצמו התייחס לכך כמשבח יתר על המידה וכתורם לפולחן האישיות שלו. סטלין כינה את גישתו בפשטות 'קומוניזם', אם כי כיום רבים נוטים להפריד בין גישתו לבין סוציאליזם, בעיקר בקרב סוציאליסטים. שתי הטענות שנשמעות בעד ההפרדה הזו, הן היעדר הדמוקרטיה - מעמד הפועלים, הפרולטריון, לא באמת שלט; ונטען שבפועל, שהתפתחו מעמדות בברית המועצות תחת מנהיגותו של סטלין. נטען גם כי אנשי המנגנון המפלגתי (לא רק הבכירים) ומקורביהם, נהנו ממגוון הטבות וזכויות-יתר, שרוב העם לא היה שותף להם. בנוסף להיעדר הדמוקרטיה, סטלין הפעיל משטרה חשאית גדולה, שרבים - מהשמאל והימין כאחד - ראו בעיקר ככלי לקדם פוליטית את עצמו, ולא ככלי לקידום המהפכה או להגנה על ערכי הקומוניזם. ברית המועצות לא הייתה ערוכה לפלישת גרמניה, והתוצאות בהתאם - בתחילת הפלישה, הגרמנים רשמו במשך חודשים שורה של ניצחונות והתקדמו בקצב יוצא מן הכלל. סטלין חשש שהצבא האדום יתפורר, ועל כן נהג בצעדים דרסטיים. צעדי סטלין ספגו כמובן ביקורת נוקבת, אך בסופו של דבר, ברית המועצות תחת מנהיגותו ניצחה בקרב מול הגרמנים - והחלטותיו, למרות שהיו אכזריות, בהחלט תרמו לכך. להלן כמה מצעדיו הבולטים במלחמה: העברת עיקר תעשיית הנשק למזרח ברית המועצות, כולל מיליוני פועליה. הוראה לפרטיזנים לשרוף עד האפר את כל הכפרים בקרבת החזית, כדי למנוע מהגרמנים שתפסו או עשויים לתפוס אותם, מחסה. מדיניות ענישה מחמירה, שלפיה יש להוציא להורג באופן מיידי כל חייל (או קצין) שהיה 'לא נאמן', 'פחדן', שהתכוון להיכנע או לסגת. מדיה וקבצים בנושא סטליניזם בוויקישיתוף סטליניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניר הוד

ניר הוד (נולד ב-1970 בישראל), הוא אמן ישראלי המתגורר בניו יורק ובתל אביב. בעבודותיו הראשונות שהוצגו בתערוכות מרכזיות (כמו "אנטי-פאתוס" (1993) במוזיאון ישראל) הציג הוד דיוקנאות עצמיים עמוסי קיטש, בתחפושת של חיילות צה"ל חינניות וחובשות רחמניות. קיטש, שהיה בעל נוכחות ביקורתית בשדה התרבותי של תחילת שנות התשעים. עיסוקיו המרכזיים הם ביופי, במוות, בשכול ובאהבה. עיסוקים אלה עוררו ביקורת לא מעטה לאור שפע הקיטש שבא לידי ביטוי בעבודותיו בנושאים אלה. הוד הציג תערוכות רבות בישראל ומחוצה לה והשתתף בתערוכות קבוצתיות של אמנים ישראליים שונים. הוציא לאור ספר עם מבחר מעבודותיו, ופסל שעיצב ממאות תקליטורים מזויפים הוצג בגן מאיר בתל אביב, כחלק מהמאבק של הפדרציה הישראלית למוזיקה בתעשיית הקלטות והדיסקים המזויפים. ציורו "החיילות" מ-1993, בו נראה הוד בבגדי חיילת, נמכר במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק (שנערכה במרץ 2006) ב-48 אלף דולר. ב-1999 ניסה הוד את כוחו גם כזמר. בשיתוף המוזיקאי ירון בכר יצא אלבומו "מכתבים אחרונים לאנה", ששילב בין מוזיקה מלודית מאוד לבין רוק אלקטרוני. האלבום כלל שירי אהבה שכתב והלחין הוד לצד קטעי קריאה בנושא רומנטיקה. השירים הבולטים בו היו "המכחול שבלב", "אלוהים שלך", "ירח בוונציה" ו"אוהב אותך", שלו בוים קליפ שנכלל כרצועת מולטימדיה באלבום. הוד נשוי לסטפני ולהם בן. מדיה וקבצים בנושא ניר הוד בוויקישיתוף ניר הוד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל ניר הוד באתר artnet, באנגלית יעל עומר, יופי של עצב, באתר ynet, 3 במרץ 2005 ים המאירי, מה אני עושה למעני, באתר הארץ, 25 באפריל 2008 איתן בוגנים, מה, זה הכל?, באתר ynet, 9 במאי 2008 נובה 7 - התערוכה החדשה של ניר הוד, באתר nrg‏, 23 במאי 2008 דפנה ארד, הפרח בגנו - ניר הוד מוותר על העיפרון ומשתמש בתצלומים וקרעי מחשבות, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 מור לושי, צבע הכסף: ניר הוד, עכשיו על שלטי חוצות, באתר nana10‏, 28 באוקטובר 2011 טל פאר ורועי פייר, ‏ניר הוד: "תחושת היתמות והלב השבור מלווה אותי כל חיי. כל מה שאני עושה זה להתחרות בה", באתר גלובס, 3 במאי 2012 דוד שפרבר, קיפר ריאליזם, באתר ערב רב, 21 במאי 2012 הילה רהב‏, ניר הוד בראיון חגיגי: מריץ שורות קוקאין במוזיאון, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2013 שיא מכירה ישראלי ליצירה Butterfly של האמן ניר הוד בתירוש, בשנת 2014 טל פאר, התבגרות: ניר הוד משיק קו מוצרי צריכה, באתר את, 5 באפריל 2015 רעות ברנע, האמן ניר הוד: "אני חייל של אלוהים", באתר כלכליסט, 18 באוקטובר 2016 גבי בר־חיים, יש בינינו שיחות שמסתיימות בניתוק, באתר "ידיעות אחרונות", 23 באוקטובר 2016 חגית ברונסקי, ‏"לפעמים בא לי לצרוח מרוב שהעולם מדהים", באתר גלובס, 6 באוגוסט 2017 גבי בר־חיים, "יש משהו אנרגטי כשאתה מצייר עם כיפה. זה כמו שיש לך ז'קט שבא לך לצאת איתו טו פארטי", באתר "ידיעות אחרונות", 18 באוגוסט 2020 ניר הוד, דף שער בספרייה הלאומית
מילטון אובוטה

אפולו מילטון אובוטה (באנגלית: Apollo Milton Obote;‏ 28 בדצמבר 1925 – 10 באוקטובר 2005) היה נשיא אוגנדה בין 1966–1971 ושוב בין 1980–1985. מכונה על ידי בני עמו "אבי האומה". אובוטה, בן שבט לאנג'י, התחיל את הקריירה הפוליטית בקניה עם ג'ומו קניאטה, לאחר שהבריטים סירבו להתיר לו ללמוד משפטים בארצות הברית. ב-1955, עם חזרתו לאוגנדה, הקים את הקונגרס הלאומי האוגנדי (UNC). ב-1958 נבחר לרשות המחוקקת הקולוניאלית. ב-1959 ה-UNC התפצל ואובוטה נבחר לראשות הקונגרס העממי של אוגנדה שהוקם. לאחר כמה שנים בראשות האופוזיציה הקים אובוטה קואליציה עם המפלגה המלוכנית של בוגנדה ונבחר לראשות הממשלה ב-1961. הוא נכנס לתפקיד ב-25 באפריל 1962. הנשיא הראשון היה סר אדוארד מוטסה, הקבקה (מלך) של בוגנדה, אחת הממלכות המסורתיות המרכזיות באוגנדה. בספטמבר 1962 ערך ביקור בישראל, חודש לפני קבלת העצמאות של המדינה. אחר כך נסע שר העבודה יגאל אלון לאוגנדה, לייצג את ישראל בחגיגות העצמאות שנערכו ב-9 באוקטובר 1962. במהלך כהונתו נחשד אובוטה בהברחת זהב, יחד עם סגן הרמטכ"ל, אידי אמין. הנשיא דרש את חקירתו של אובוטה והדחתו של אמין. בתגובה השעה אובוטה את החוקה ועצר כמה מחברי ממשלתו. לבסוף הוא טוהר מהחשדות נגדו, אולם נוצר מתח אישי בינו לבין הנשיא, שנוסף על המתח שבין הממלכות המסורתיות למדינה, והמתח שבין אנשי בוגנדה, ממלכתו של הנשיא, לשאר האוגנדים. ב-2 במרץ 1966 חולל אובוטה הפיכה והכריז על עצמו כנשיא. ב-24 במאי אותה שנה תקף צבא אוגנדה, בהוראת אובוטה, את ארמונו של המלך מוטסה, שנמלט מן המדינה. כעבור שנה העביר אובוטה חוקה שמבטלת לחלוטין את מעמדן של הממלכות המסורתיות באוגנדה. הצבא האוגנדי ערער את שלטונו של אובוטה. ב-1971 הוא הודח על ידי אידי אמין, שכבר היה אז הרמטכ"ל. לאחר נפילת אמין ב-1979 חזר אובוטה לכהן כנשיא, לאחר שנבחר בבחירות כלליות בשנת 1980. מעריכים כי בין 100,000 ל-300,000 איש מתו כתוצאה מהלחימה בין צבא החופש הלאומי של אוגנדה (UNLA) של אובוטה וקבוצות צבאיות אחרות, בעיקר צבא ההתנגדות העממי (NRA) של יוורי מוסווני. ב-1985 הודח אובוטה על ידי בזיליו אולרה אוקלו. מועצה צבאית הוקמה ובראשה עמד טיטו אוקלו. בתוך שנה השתלט יוורי מוסווני על אוגנדה. לאחר הדחתו ברח אובוטה לטנזניה ומשם לזמביה. אחת לזמן מה צצו שמועות על חזרתו לחיים הפוליטיים באוגנדה, אך הוא מת לבסוף ב-10 באוקטובר 2005 ביוהנסבורג, מאי-תפקוד של כליותיו. נערכה לו הלוויה ממלכתית באוגנדה, בנוכחות יריבו המר, הנשיא מוסווני. מדיה וקבצים בנושא מילטון אובוטה בוויקישיתוף מילטון אובוטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מילטון אובוטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עפרי אילני, אחרון נשיאי "דור העצמאות" מת, ורק מעטים באפריקה מזילים דמעה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2005 ר"מ אוגנדה נועד עם שרי ממשלה, למרחב, 4 בספטמבר 1962 מסיבה לכבוד ר״מ אוגנדה, הארץ, 4 בספטמבר 1962 אלון ייצג את ישראל בחגיגות אוגנדה, למרחב, 27 בספטמבר 1962 צבא אוגנדה תפס השלטון; הנשיא מילטון אובוטה הודח, הארץ, 26 בינואר 1971 מילטון אובוטה חוזר להיות נשיא אוגאנדה, מעריב, 14 בדצמבר 1980 רויטרס, המורדים באוגנדה: כבשנו את קמפאלה, חדשות, 27 בינואר 1986 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה פיראמיד

לה פיראמיד (בצרפתית: La Pyramid) היא מסעדה שנוסדה בעיירה ויין על ידי אוגוסט פואן. בנו פרנאן פואן, שנחשב לגדול בטבחי צרפת בין השנים 1930 עד למותו ב-1955, שימש כשף המסעדה, שנחשבה לטובה במסעדות צרפת ואחת לטובות ממסעדות העולם. למסעדה הוענקו בימיו שלושה כוכבים - הניקוד המקסימלי במדריך המסעדות היוקרתי מישלן והיא הייתה אתר עלייה לרגל לגורמטים מכל רחבי צרפת והעולם. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם כאחת ממאה וארבעים וארבע המסעדות הטובות בעולם, היא ממוקמת בבניין מלון בוטיק המשתייך לרשת הרלה א שאטו. לאחר מותו של פואן שמרה המסעדה על שלושה כוכבים במישלן בניהולה של אלמנתו ששמרה על סטנדרטים בלתי מתפשרים עד למותה בשנת 1986. כיום (2009) המסעדה מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן - ניקוד בו מחזיקות רק כמאה מסעדות בצרפת, ושבע עשרה נקודות במדריך הגומיו. השף והבעלים הוא פטריק הנריקס. ענבר, אביטל. התענוגות של צרפת. תל אביב, אריה ניר, מודן, 1997; עמ' 121, 186. Larousse Gastronomique, president of gastronomic comitee: Joel Robuchon, Clarkson Potter Publishers,Random House, New York, 2001 Chelminski, Rudolph. The Perfectionist: Life and Death in Haute Cuisine, New York, Gotham Books Penguin Group, 2005. Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010. pp. 24-26, 32, 37. מדיה וקבצים בנושא לה פיראמיד בוויקישיתוף אתר המסעדה קישורים לכתבות על המסעדה ומידע עליה מסעדת לה פיראמיד במדריך השולחנות הגדולים בעולם
טישה פנישיירו

פטריסיה נונש "טישה" פֶּנִישֵיירוּ (בפורטוגזית: Patrícia Nunes "Ticha" Penicheiro; נולדה ב-18 בספטמבר 1974 בפורטוגל) היא כדורסלנית עבר ששיחקה בליגת ה-WNBA. פנישיירו שיחקה במספר קבוצות מקצועניות כשהייתה צעירה, אבל לא בלטה עד ששיחקה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אולד דומיניון. בשנת 1998, הצטרפה פנישיירו לקבוצת סקרמנטו מונארכס מה-WNBA, וסיימה במקום השלישי בקרב על תואר "טירונית השנה". שנה לאחר מכן, היא כבר נבחרה לחמישיית העונה הראשונה. בשנת 2001, היא הייתה חלק מחמישיית העונה השנייה של ה-WNBA. פנישיירו השתתפה בארבעה משחקי אולסטאר והיא מלכת האסיסטים של הליגה בכל הזמנים (1,707 אסיסטים). בנוסף, מחזיקה פנישיירו בשיא הליגה לאסיסטים במשחק אחד (16 אסיסטים) ובשיא הליגה לחטיפות במשחק אחד (10 חטיפות). בשנת 2005 עזרה פנישיירו לסקרמנטו מונארכס לזכות באליפות הליגה בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. אחרי שהקבוצה התפרקה חתמה בלוס אנג'לס ספארקס. בפברואר 2012 חתמה בשיקגו סקיי, אך נפצעה רבות, מה שמנע ממנה משחק לאורך רוב העונה. בסיום אותה עונה פרשה טישה פנישיירו ממשחק כדורסל מקצועני. מדיה וקבצים בנושא טישה פנישיירו בוויקישיתוף טישה פנישיירו, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-WNBA
1582

שנת 1582 היא השנה ה-82 במאה ה-16. באוקטובר שנה זו התחיל השימוש בלוח הגרגוריאני באמצעות השמטה של 10 ימים, ולכן אורכה של שנה זו היה 355 ימים עבור מי שעבר להשתמש בלוח הגרגוריאני. אורך השנה נותר 365 ימים כמו בשנה רגילה - עבור מי שהמשיך להשתמש בלוח היוליאני. כל התאריכים שלהלן עד 4 באוקטובר הם לפי הלוח היוליאני, התאריך למחרת הוא 15 באוקטובר וכל התאריכים מיום זה ואילך הם לפי הלוח הגרגוריאני. 4 באוקטובר – האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר מחיל את הלוח הגרגוריאני (הקרוי על שמו). באיטליה, בפולין, בפורטוגל ובספרד, היום שלמחרת ה-4 באוקטובר 1582 הוא ה-15 באוקטובר 10 ימים הושמטו 14 באוקטובר – בעקבות המעבר ללוח הגרגוריאני יום זה לא קיים באיטליה, בפולין, בפורטוגל ובספרד 15 באוקטובר – תחילת השימוש בלוח הגרגוריאני על ידי הכנסייה הקתולית בהנהגת האפיפיור גרגוריוס ה-13 28 בנובמבר – ויליאם שייקספיר נישא גרגוריו אלגרי, מלחין איטלקי (נפטר ב-1652) 28 באוגוסט – טאיצ'אנג, קיסר סין (נרצח ב-1620) 21 ביוני – אודה נובונאגה – אציל, מצביא וסמוראי, מאחד יפן בתקופת סנגוקו, נרצח על ידי משרתיו כחלק מתקרית הונו-ג'י (נולד ב-1534) 4 באוקטובר – תרסה מאווילה, נזירה וקדושה קתולית ספרדייה (נולדה ב-1515) 11 בדצמבר – פרננדו אלווארז דה טולדו, הדוכס השלישי מאלבה (נולד ב-1507) להלן לוח שנה יוליאני – גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. לוח השנה המופיע כאן מתאר את שנת 1582, כפי שהונהגה אצל העוברים להשתמש בלוח הגרגוריאני: כל התאריכים עד 4 באוקטובר 1582 (כולל) הם לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג עד אז. למחרת התאריך הפך ל-15 באוקטובר (השמטה של 10 ימים). כל התאריכים מיום 15 באוקטובר ואילך הם לפי הלוח הגרגוריאני. שלושת החודשים האחרונים של שנת 1582, למי שהמשיך להשתמש בלוח היוליאני: ילידי 1582‎ נפטרים ב-1582‎ מדיה וקבצים בנושא 1582 בוויקישיתוף
מטוסי ה-X

מטוסי ה-X הוא הכינוי לסדרת כלי טיס ורקטות ניסיוניים מתוצרת ארצות הברית, ששימשו לבדיקת ובחינת טכנולוגיות חדשות ותפיסות אווירודינמיקה. הסימול X במערכת סימול כלי טיס של מחלקת ההגנה של ארצות הברית מסמל את היותם במשימת מחקר ניסיוני. רבים מן הפרויקטים הללו נשמרו בסוד במהלך פיתוחם. לא כל המטוסים האמריקאיים הניסיוניים סומלו ב-X. חלקם היו בעלי סימול של צי ארצות הברית; לחלקם ניתן הסימול של יצרנית כלי הטיס (כמו הפיאסצקי PA-97 (אנ')); אחרים סומלו ללא ה-X (כמו הנאס"א AD-1 (אנ') ולאחרים ניתן שם צופן מסווג (כמו הנורת'רופ טאסיט בלו). תוכנית מטוסי ה-X החלה רשמית בשנת 1944, כתוכנית משותפת לחילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF), צי ארצות הברית והוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), במטרה להעמיק במחקר על מטוסים בעלי מהירות גבוהה. NACA הפכה מאוחר יותר למנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי, נאס"א וחילות האוויר של צבא ארצות הברית הפכו לחיל האוויר של ארצות הברית. גם גופים אחרים, כמו DARPA (הסוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים, Defense Advanced Research Projects Agency), וחיל הנחתים של ארצות הברית, הפעילו פרויקטים של מטוסי X. האפיון למטוס ה-X הראשון, מטוס עבר-קולי מונע במנוע רקטי, גובש ב-1945. הטיסה הראשונה של מטוס X, הבל X-1, התרחשה ב-14 באוקטובר 1947. מטוס זה התפרסם כמטוס הראשון ששבר את מחסום הקול. הטיסה בוצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, בקליפורניה (אז נקרא הבסיס מורוק, Muroc). רוב הטיסות של מטוסי ה-X בוצעו בבסיס זה. שבירת מחסום הקול הייתה שיא ראשון בשורה ארוכה של שיאים ששברו מטוסי ה-X, במהירות ובגובה הטיסה. מטוסי ה-X רשמו גם ניסויים ראשונים בטכנולוגיות פורצות דרך, כמו כנף בעלת גאומטריה משתנה, סגסוגות אקזוטיות ודרכי הנעה חדשניות, ועוד. מטוסי X חדשים הופיעו בכל כמה שנים עד לעצירה זמנית בשנות ה-70 של המאה ה-20. סדרת פרויקטים לכלי טיס במהירות שגא קולית נדחו. ב-1984 המריא פרויקט X נוסף, גרומן X-29, בעל כנפיים משוכות לפנים. כאמור, חלק מהפרוייטים היו סודיים, אך אחרים זכו לפרסום. כלי הטיס הראשון, בל X-1, זכה להד ציבורי רב. מטוסי X השיגו הישגים בתחומים רבים ומגוונים, אך רק המטוס הרקטי רוקוול X-15, שטס בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, התקרב לתהילתו של ה-X-1. בין הפרויקטים, מטוסי X ‏8, 9, 11 ו-12 היו טילים; מספרי 14, 15, 17, 18, ו-25 נועדו לניסויי מנועים שונים. חלק מן הפרויקטים היו לא מאוישים, חלקם הוטסו בשליטה מרחוק ואחרים היו אוטונומיים בחלקם או באופן מלא. מרבית מטוסי ה-X לא נועדו כלל להיכנס לייצור רחב היקף, ובדרך-כלל רק מעטים יוצרו. יוצא דופן אחד הוא ה-X-35, שהתחרה נגד ה-X-32 שיוצר כ-JSF לאחר שזכה בתחרות. נכון ל-2006, מיזמים חדשים בסדרת מטוסי ה-X עודם פעילים. על הכינוי X-52 פסחו על מנת למנוע בלבול אפשרי עם המפציץ האסטרטגי B-52 סטרטופורטרס שנמצא עדיין בשירות פעיל. Jay Miller, The X-Planes: X-1 to X-45 (Motorbooks International, 2001) מדיה וקבצים בנושא מטוסי ה-X בוויקישיתוף מטוסי X מוקדמים, באתר Centennial Of Flight American X-Vehicles: An Inventory X-1 to X-50, באתר נאס"א