laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אן פרנסס ביירן

אן פרנסס ביירן, באנגלית: Anne Frances Byrne ‏ (1775–1837) הייתה ציירת צבעי מים בריטית. הנושא שלה כלל בעיקר ציפורים, פירות ופרחים שצוירו בסגנון ריאליסטי. אן הגיעה ממשפחה של אמנים. אן פרנסס ביירן נולדה בשנת 1775 בלונדון. שמה של אמה אינו ידוע אך אביה היה ויליאם ביירן, חרט בולט שהתמחה בנופים. אן הייתה הבכורה מבין ארבעת אחיה האחרים, שכולם המשיכו להיות אמנים בעצמם. מרי ביירן הייתה הבת השנייה וסטודנטית לציור בשווייץ, והתמחתה בנופים צבועים מיניאטוריים. לטיטיה ביירן (אנ') הייתה אחותה הצעירה, והיא הפכה פופולרית בגלל תחריטים, גם עבודתה התמקדה בעיקר בנופים. ג'ון ביירן היה הצעיר מבין חמשת ילדי ביירן והוא התגורר עם אחותו אליזבת ביירן. הם התמחו בנופים, אם כי מדיום הבחירה שלו היה צבעי מים. אן פרנסס ביירן ואחיה גדלו ועזרו בעסק החריטה של אביהם ולמדו ממנו טכניקות אמנותיות לפני שהלכו בעצמם ללמוד. אן פרנסס ביירן נפטרה בינואר 1837 בגיל 62. אן פרנסס ביירן התחילה לצייר עם צבעי שמן בתחילת הקריירה שלה, אך בהמשך עברה לצבעי מים כמדיום הבחירה שלה. היא הציגה את היצירה הראשונה שלה, ציור פירות, בשנת 1796 בגיל 21. הייתה לה מערכת יחסים בעייתית עם האקדמיה בגלל הסקסיזם ששלט בעולם האמנות ובחברה באותה תקופה. מערכת יחסים זו התאפיינה בחוסר יכולתה של ביירן להחליט אם להמשיך להיות חלק מהאקדמיה או לא. ביירן הפכה לחברה מלאה באגודת צבעי המים המלכותית (אנ') בשנת 1809, אך הפסיקה את חברותה בשנת 1813, הצטרפה שוב בשנת 1821 ועזבה שוב בשנת 1834. הרייט גולדסמית' (אנ'), אחת מבנות דורה של ביירן, כתבה שכאשר זכתה לשבחים באותה תקופה, "השבחים הגבוהים ביותר שהוענקו, היו ... במידה רבה בהדגשה שהתמונה צוירה בידי אישה". תופעה זו הייתה נפוצה בקרב נשים באמנות באותה תקופה… עבודותיהן של נשים בתקופה זו היו לעיתים קרובות פחות מכובדות פשוט בגלל מין האמן, ולא מבוססות על טיב היצירה עצמה. מדיה וקבצים בנושא אן פרנסס ביירן בוויקישיתוף Humphreys, Janet (1885). "Byrne, Anne Frances". The Dictionary of National Biography: 127. "Byrne family (per. 1765–1849), engravers and painters". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. 2004. Gray, Sara (2009). "Byrne, Anne Frances". The Dictionary of British Women Artists. Cambridge: The Lutterworth Press: 60. Heleniak, Kathryn Moore (2005). "Money and marketing problems: The plight of Harriot Gouldsmith (1786–1863) a professional female landscape painter". The British Art Journal. 6 (3): 25–36. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אן פרנסס ביירן".
רוקי 4 (סרט, 1985)

רוקי 4 (באנגלית: ROCKY lV) הוא סרט דרמת ספורט אמריקאי משנת 1985. הסרט מלווה בבימוי, תסריט ותפקיד ראשי של סילבסטר סטאלון. הסרט מלווה גם כסרט ההמשך של סרט הקודם של סטאלון, רוקי 3, משנת 1982. דולף לונדגרן השתתף בסדרת הספין אוף לרוקי, בשם קריד 2. הסרט מתחיל בדיוק באותה נקודה שהסרט הקודם הסתיים: רוקי שב להיות אלוף העולם במשקל כבד. לאחר יום הולדתו של פולי, איוון דראגו, מתאגרף קשוח מרוסיה, מגיע לאמריקה ובטוח שהוא יכול לנצח כל מתאגרף. אפולו קריד, שנעלם מזירת האיגרוף קרוב ל-5 שנים, רוצה לחזור ונענה לאתגר, בעוד שלא מקשיב לכולם שאומרים לו לא לעשות זאת. הקרב מתחיל שאפולו בטוח בניצחונו ועושה בהתחלה הצגה אחת גדולה. שהקרב מתחיל, אפולו שורד שני סיבובים בלבד, שבסיבוב השני מקבל מהלומות קשות מדראגו. רוקי נחוש לעצור את הקרב כדי שאפולו לא ימצא את דרכו לבית חולים, אך אפולו מאיים עליו שלא יעצור. בסיבוב השלישי בלבד, קריד מוצא את מותו בזירה. רוקי אכול אשמה על כך שלא עצר את הקרב. כדי להחזיר את הכבוד לחברו הטוב, הוזמן למסיבת עיתונאים עם דראגו כדי שידברו על קרב שיארך ביניהם ברוסיה. בגלל שלא מרשים על הקרב, זה לא קרב על התואר. רוקי ופולי טסים לרוסיה, שם רוקי מתחיל את האימון הכי קשה שעבר אי פעם. באמצע האימונים, רוקי פוגש באדריאן שטסה אליו. רוקי ממשיך באימונים הכי קשים שעבר, וגם דראגו. בזמן הזה, רוקי כמעט ונשאר לבד, בעוד שבדראגו תומכת מדינה שלמה. הקרב הגדול מגיע, ורוקי ודראגו מזיעים מכף רגל ועד ראש. הפעמון נשמע, הקרב מתחיל, ורוקי מתחיל ליפול שוב ושוב, וחושב שאולי הוא יכול להפסיד בקלות למתאגרף היריב שלו. רוקי ממשיך ליפול, ומאמנו, אדריאן ופולי מתחילים לחשוש, עד שפתאום כל רוסיה מתחילה לתמוך ברוקי. דראגו חושש, ורוקי מתחיל באותו הזמן להיות רציני. דראגו נופל לאחר קרב ארוך במיוחד, ולא מצליח לקום. רוקי מנצח בקרב לבסוף. רוקי אומר לכולם ש"כל אחד יכול להשתנות", וכולם מסכימים אותו ואוהבים שהוא ניצח, ומתחילים לא לאהוב את דראגו. על סרט זה אמר רוקי:"המנצח הוא לא זה שמחטיף יותר, אלא האחרון שנשאר על הרגליים בסוף הקרב". סילבסטר סטאלון בתור רוברט "רוקי" בלבואה. טליה שייר בתור אדריאן "אדריאנה" פנינו. ברט יאנג בתור פולי פנינו. קארל ות'רס בתור אפולו קריד. דולף לונדגרן בתור איון דראגו. בריג'יט נילסן בתור אשתו של דראגו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אתר האינטרנט הרשמי של רוקי 4 "רוקי 4", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוקי 4", באתר נטפליקס "רוקי 4", באתר AllMovie (באנגלית) "רוקי 4", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוקי 4", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רוקי 4", באתר Metacritic (באנגלית) "רוקי 4", באתר אידיבי "רוקי 4", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ארון מוי

ארון פרנק מוי (נולד ב-15 בספטמבר 1990), הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקישור. מוי נולד בסידני, אוסטרליה. הוא החל לשחק כדורגל בגיל צעיר והצטרף לאקדמיה של בולטון וונדררס בשנת 2006. ב-2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת. מוי שיחק בוסטרן סידני וונדררס במשך 2 עונות, בהן ערך 49 הופעות וכבש 9 שערים. ב-2016, הוא חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 4.2 מיליון דולר. מוי כמעט ולא שיחק במנצ'סטר סיטי וערך רק הופעה אחת במדי הקבוצה. ב-2017, הוא הושאל להאדרספילד טאון מהצ'מפיונשיפ. מוי שיחק בהאדרספילד טאון במשך עונה אחת, בהן ערך 45 הופעות וכבש 4 שערים וחתם במועדון לאחר סיום השאלתו. ב-2019, הוא הושאל לברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג. ב-2022, מוי חתם בסלטיק תמורת 2 מיליון דולר. מוי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה ב-2012. בשנת 2017, מוי היה שותף להעפלת נבחרת אוסטרליה למונדיאל 2018. הוא שיחק בכל שלושת משחקי שלב הבתים, וסייע לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר. בשנת 2022, מוי שיחק עם נבחרת אוסטרליה במונדיאל 2022. הוא שיחק בכל שלושת משחקי שלב הבתים, וכן בשמינית הגמר, בו אוסטרליה הפסידה לארגנטינה. לאחר המונדיאל, מוי הודיע על פרישה ממשחק פעיל. הוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת הלאומית עם 57 הופעות ו-7 שערים בנבחרת אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא ארון מוי בוויקישיתוף ארון מוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארון מוי, באתר Transfermarkt ארון מוי, באתר Soccerway ארון מוי, באתר BDFutbol ארון מוי, באתר WorldFootball.net ארון מוי, באתר National Football Teams ארון מוי, באתר FootballDatabase.eu Aaron Mooy to become one of highest-paid Australian footballers at Manchester City, foxsports Aaron Mooy swaps Premier League for Chinese Super League, with move from Brighton to Shanghai SIPG, abc Australian football great Aaron Mooy calls time on career just months after starring at World Cup, keepup
רוקי 5 (סרט, 1990)

רוקי 5 (באנגלית: ROCKY V) הוא סרט דרמת ספורט אמריקאי משנת 1990 בבימויו של ג'ון ג. אבילדסן ובתסריט ותפקיד ראשי של סילבסטר סטאלון. בסרט כיכבו גם טליה שייר, טומי מוריסון, וסייג' סטאלון. הסרט מהווה סרט המשך לסרטו הקודם של סטאלון, רוקי 4 (1985). לדעתו של במאי הסרט, הסרט לא הצליח כי רצה שרוקי ימות, אך המפיקים לא אישרו זאת. רוקי חוזר חזרה לפילדלפיה, וגילה שבעקבות הקרב עם דראגו, יש לו פגיעות במוח, ושעוד קרב יפגע בו לצמיתות. במקביל, רואה החשבון של רוקי איבד את כל כספו, ורוקי מוכר את כל הדברים שלו כמעט כדי להתאושש כלכלית. רוקי מתחיל לאמן צעיר מבטיח בשם טומי גאן. (טומי מוריסון) בנו, (סייג' סטאלון) מתחיל לקנא ביחסו של רוקי אל גאן. גאן בוגד ברוקי, מחליף מאמן, הופך לאלוף העולם, ורוצה לעשות עם רוקי קרב, בעקבות האירועים יחסו של רוקי לבנו משתנה לטובה. כשגאן פוגש את רוקי במסעדה, הוא כופה עליו קרב רחוב, שרוקי יוצא בו מנצח. בסצנה האחרונה של הסרט, רוקי ובנו עולים על מדרגותיו של רוקי, ליד פסלו של רוקי. הסרט הזה, שסטאלון ליהק את בנו במציאות לשחק בו גם את בנו בעלילה, הלא הצליח בקופות ולא זכה להצלחה אצל אוהדי סדרת הסרטים של רוקי. סילבסטר סטאלון בתור רוברט "רוקי" בלבואה. טליה שייר בתפקיד אדריאנה "אדריאן" פנינו. ברט יאנג בתור פולי פנינו. סייג' סטאלון בתור רוברט "רובי" בלבואה. טומי מוריסון בתור טומי גאן. אתר האינטרנט הרשמי של רוקי 5 (באנגלית) "רוקי 5", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוקי 5", באתר נטפליקס "רוקי 5", באתר AllMovie (באנגלית) "רוקי 5", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוקי 5", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רוקי 5", באתר Metacritic (באנגלית) "רוקי 5", באתר אידיבי "רוקי 5", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רוקי בלבואה (סרט, 2006)

רוקי בלבואה (באנגלית: Rocky Balboa) הוא סרט דרמת ספורט אמריקאי משנת 2006, והוא הסרט הסוגר והשישי בסדרת זיכיון סרטי רוקי, בבימוי ובתסריט ובתפקיד ראשי של סילבסטר סטאלון. הסרט מלווה סרט המשך לסרט רוקי 5, משנת 1990. הסרט יצא 16 שנה בדיוק לאחר הסרט הקודם, ו-30 שנה בדיוק אחרי הסרט הראשון. רוקי כבר מבוגר ואלמן, שהולך כל יום לבקר בקבר של רעייתו, אדריאן. בנו כבר גדול ונמצא עמו פחות בקשר. רוקי מקבל הזמנה ממתאגרף צעיר בשם מייסון דיקסון, שמאתגר אותו לקרב אגרוף מולו. רוקי מתאמן קשה כדי לנצח בקרב, אך מפסיד בקרב הגדול, יחד עם זאת הוא זוכה באהבת הקהל, שרוצה לראות רק את המתאגרף האגדי בפעולה. סילבסטר סטאלון בתור רוברט "רוקי" בלבואה. ברט יאנג בתור פולי פנינו. מיילו ונטימיליה בתור רוברט "רובי" בלבואה. אתר האינטרנט הרשמי של רוקי בלבואה "רוקי בלבואה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוקי בלבואה", באתר נטפליקס "רוקי בלבואה", באתר AllMovie (באנגלית) "רוקי בלבואה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוקי בלבואה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רוקי בלבואה", באתר Metacritic (באנגלית) "רוקי בלבואה", באתר אידיבי "רוקי בלבואה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שקרבורה

שקרבורה (באזרית: Şəkərbura) הוא מאפה מתוק הנפוץ באזרבייג'ן, איראן, טורקיה ומדינות הקווקז. המאפה מורכב מקמח, חמאה, סוכר, ביצים, גרידת לימון, אבקת אפיה, הל, שקדים ואגוזי לוז טחונים שאותם מערבבים, מעצבים כחצי ירח, מקשטים את הבצק באמצעות פינצטת מגאש (Maggash) ולאחר מכן אופים. השם שקרבורה הוא נגזרת של המילים בפרסית, סוכר (Şeker) ולחתוך (Bher). נהוג להגיש את המאפה בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובחג הנוברוז (Novruz) כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי. מלבד הגרסה האזרית, קיימת גם גרסה טורקית הנקראת שקרפרה וגרסאות נוספות הנפוצות בעיקר בגאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן וקירגיזסטן. שקרפרה בסבוסה מדיה וקבצים בנושא שקרבורה בוויקישיתוף שקרבורה- מתכון מאזרבייג'ן, באתר Foodis עוגיות מהמטבח הקווקזי, באתר Renkaskitchen Ayla Esen Algar, Complete Book Of Turkish Cooking, Routledge, 2013-10-28, ISBN 978-1-136-16621-1. (באנגלית) Khabiba Kashkaĭ, Азербайджанская кухня, ОЛМА Медиа Групп, 2006, ISBN 978-5-373-00629-3. (ברוסית) Şekerbura tarifi, Kanal D, ‏2012-09-11 (בטורקית) Dany Bar, סיפורו של מתכון: שקרבורה אזרי Shekerbura, באתר דני בר | טיולים וסגנון חיים, ‏2021-08-13 börek, Nişanyan Sözlük (בטורקית) https://www.facebook.com/biblioiranica, A new etymological dictionary of Persian language, Bibliographia Iranica, ‏2015-06-02 (באנגלית בריטית) Nowruz | Kashewar Recipes, kashevar.com Sekerbura | Kashewar Recipes, kashevar.com (באנגלית)
שלמה ווארזאגער

שלמה וואָרזאָגער (ווארזוגער) (10 במאי 1917 - 14 בדצמבר 2000) היה סופר ומשורר יידי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. נולד בחלם שבפולין. למד בילדותו ב'חדר' ובישיבה, ואחר כך גם בגימנסיה ריאלית ביידיש. בעת מלחמת העולם השנייה שהה בברית המועצות, שאליה נמלט עם פרוץ הקרבות בין הרוסים לגרמנים. בשנת 1946, עם תום המלחמה, שב ווארזאגער לפולין, ומשם המשיך למחנות העקורים במינכן, בדרכו לארץ ישראל. שירו הראשון, "חיפוש" – כלומר: חיפוש של המשטרה אחר פליט – נדפס ב-1933 בוורשה, בעיתון 'פרייע יוגנד' (יידיש: "הנוער החופשי"). שיריו וסיפוריו של ווארזאגער נדפסו בכל רחבי העולם: במינכן ובוורשה, בבואנוס איירס ובמונטוידאו, בפריז ובתל אביב. ווארזאגער היה בין המשתתפים הפעילים בכתב העת היידישאי "די גאלדענע קייט" (יידיש: "שלשלת הזהב"), שיצא לאור שנים ארוכות בישראל. מיצירתו הענפה של ווארזאגער תורגמו לעברית שלושה ספרים. נפטר ב-14 בדצמבר 2000. זיין: לידער, מינכן: נייוועלט, 1948. ברויט (רומאן), תל אביב: י"ל פרץ ביבליאטעק, 1960. זאמד, [תל אביב]: פארלאג י"ל פרץ, 1963. א גט: נאוועלע און צווי דערציילונגען, [תל אביב]: ה. לייוויק פארלאג, תשכ"ו-1966 – תשמ"ה-1985. ליבשאפט: ראמאן, ה. לייוויק פארלאג, תשכ"ו-1966 – תשמ"ה-1985. יארן, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשל"ג. דא גייט אויף די זון, [תל אביב]: פארלאג י"ל פרץ, 1975. הי: נאוועלן, תל אביב: פארלאג י. ל. פרץ, תשמ"ב-1982. אזוי צו זאגן: עסייען, תל אביב: פארלאג י.ל. פרץ, תשמ"ה-1985. יאמערגעזאנג: פאעמע, תל אביב: ישראל בוך, תשמ"ז 1987. יוני 1941: נאוועלע, תל אביב: ישראל-בוך, תשמ"ח 1988. דורות: ראמאן, תל אביב: ישראל-בוך, תשנ"ב-1992. מיט זיך און מיט אנדערע: דערציילונגען, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, 1997. הלינה (מיידיש: יהודה גור-אריה), תל אביב: ספריית פועלים, 1996. גורלות, תל אביב: המנורה, תשכ"ז-1967. 9 סיפורים (מיידיש: משה יונגמן; מבוא: דב סדן), תל אביב: מ. ניומן, 1979. רשימת הפרסומים של שלמה ווארזאגער, בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה ווארזאגער, דף שער בספרייה הלאומית פירוש השם ביידיש: "דובר אמת". שלמה ווארזאגער באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיצוץ בגשר קרים

האם התכוונתם ל... הפיצוץ בגשר קרים (2022) הפיצוץ בגשר קרים (2023)
סנטיאגו אסקרו

סנטיאגו (סנטי) אסקרו מרין (בספרדית: Santiago Ezquerro Marín; נולד ב-14 בדצמבר 1976) הוא כדורגלן עבר ספרדי-בסקי אשר שיחק בעמדת החלוץ. אסקרו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת אוסאסונה, עת זו הייתה בליגה הספרדית השנייה, בגיל 18 (עונת 1995/1996). אחרי עונה מוצלחת בה שיחק 38 משחקים וכבש 8 שערים, הוא נרכש על ידי אתלטיקו מדריד. בתחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, שם הצטיין עם 11 שערים ב-34 משחקים, אך קיבל הזדמנויות ספורות בקבוצה הבכירה של המועדון. לאחר זמן מה עבר למיורקה, שם רשם 14 הופעות ו-6 שערים. לבסוף, המועדון אתלטיק בילבאו החזיר את אסקרו למחוז הבסקים, עם פתיחת עונת 98-99. במשך 7 עונות מעת שהצטרף לבילבאו אסקרו הפך לאהוב הקהל והצטיין עם 45 שערים ב-222 משחקים, כולל 11 שערים בעונת 2004/2005 - הטובה ביותר שלו בקריירה. בבילבאו אסקרו הרבה לשחק כקיצוני שמאלי ולעיתים כחלוץ. בפתיחת עונת 2005/2006 עבר לברצלונה, אך זכה לדקות משחק מועטות בעונתו הראשונה בקבוצה. לאחר שתי עונות בהן מיעט לשחק, עזב אסקרו את ברצלונה לאוסאסונה. מדיה וקבצים בנושא סנטיאגו אסקרו בוויקישיתוף סנטיאגו אסקרו, באתר Transfermarkt סנטיאגו אסקרו, באתר BDFutbol סנטיאגו אסקרו, באתר WorldFootball.net סנטיאגו אסקרו, באתר National Football Teams סנטיאגו אסקרו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיצוץ בגשר קרים (2023)

הפיצוץ בגשר קרים 2023 התרחש במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. בלילה של ה-17 ביולי 2023 כאשר שני כלי שיט בלתי מאוישים תקפו את הגשר, הראשון תקף בשעה 03:04 והשני בשעה 03:20 (שעון מוסקבה) הפיצוץ היה במקטע גשר קרים הסמוך לחצי האי קרים, הפיצוץ גרם לנזק גדול ולהשבתתו של הגשר תנועת כלי הרכב והרכבות בגשר הופסקו. שני בני אדם נהרגו בפיצוץ הגשר. על פי החשד פיצוץ הגשר נעשה על ידי שני כלי שיט בלתי מאוישים (כשב"מ) התנועה בגשר הופסקה לאחר הפיצוצים, שהיו בקטע הסמוך לקרים, לדברי אנשי הממשך הרוסי התנועה בגשר לא תחודש לפני נובמבר 2023. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו זוג הורים, ובתם בת ה-14 נפצעה קשה. ynet והסוכנויות, פיצוצים ב"גשר פוטין" בקרים: "מתקפה אוקראינית, הורים נהרגו ובתם נפצעה", באתר ynet, 17 ביולי 2023 סוכנויות הידיעות‏, 2 הרוגים בפיצוצים בגשר קרים, רוסיה: מתקפת טרור אוקראינית, באתר וואלה, 17 ביולי 2023 דוד ברון, הערכות: הפגיעה בגשר קרים עתידה להשבית אותו למשך שבועות ארוכים, באתר ישראל היום, 17 ביולי 2023
אנג'ה ביהלמאייר

אנג'ה ביהלמאייר (בגרמנית: Anja Bihlmaier; נולדה ב-11 באוקטובר 1978) היא מנצחת גרמנייה. אנג'ה ביהלמאייר נולדה בשווביש גמונד במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. הוריה שרו במקהלה בכנסייה. מאוחר יותר למדה נגינה בפסנתר ובכינור. מוריה כללו את רולנד באלדיני, יוהנס פיצר ווולקר שטנצל. היא המשיכה בלימודי פסנתר אצל אלזה קולודין באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, ממנו סיימה את לימודיה ב-2003. ביהלמאייר למדה ניצוח אצל סקוט סנדמאייר באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, וקיבלה תעודת ניצוח בשנת 2006. בשנים 2004 עד 2005 היא החזיקה במלגת ניצוח באוניברסיטת מוצרטיאום שם הייתה תלמידה של דניס ראסל דייוויס וחורחה רוטר. משנת 2005 עד 2008, היא הייתה חלק מפורום המנצחים של מועצת המוזיקה הגרמנית, והשתתפה בניצוח כיתות אמן עם סיאן אדוארדס, פיטר גולקה, גינתר הרביג, גינטר קאלרט, קנת קיסלר, קלאוספטר סייבל וג'אק ואן סטין. מנטורים נוספים לניצוח כללו את קירק טרבור, טסונגיה, ג'ורדנו בלינקמפי, קארן קמנסק ואנטוני הרמוס. בין השנים 2006 ל-2010, עבדה ביהלמאייר כקורפטיטורית בתיאטרון קובורג, בתיאטרון גורליצה ובתיאטרון סקסוניה בהילדסהיים. בין השנים 2010 ל-2013, עבדה בתיאטרון קמניץ כקאפלמייסטר שני ועוזר למנהל המוזיקלי הכללי. מ-2013 עד 2015, היא הייתה קאפלמייסטר השני של האוצר הממלכתי של הנובר. בין השנים 2015 ל-2018, שימשה כקאפלמייסטר ראשון וסגן מנצח של התיאטרון הממלכתי קאסל. היא הייתה המנצחת השנייה בתואר המנצח בתולדות התיאטרון. ביולי 2017, ביהלמאייר ניצחה על הפקת ריגולטו בפסטיבל האופרה של סנט מרגרטן, והייתה המנצחת הראשונה בתולדות הפסטיבל. בנובמבר 2018, ביהלמאייר ניצחה על תזמורת הרזידנטי. היא ניצחה לראשונה על התזמורת הסימפונית של לאהטי בדצמבר 2018. במאי 2019, תזמורת הרזידנטי הודיעה על מינויה של ביהלמאייר למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2021–2022. מינוי זה מציין את התפקיד הראשון שלה בתור מנצחת ראשית. ביהלמאייר היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת הרזידנטי, והמנצחת השנייה שזכתה לתואר המנצח הראשי של כל תזמורת הולנדית. בספטמבר 2019, התזמורת הסימפונית של לאהטי הודיעה על מינויה של ביהלמאייר למנצחת האורחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני של 3 עונות. מדיה וקבצים בנושא אנג'ה ביהלמאייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנג'ה ביהלמאייר אנג'ה ביהלמאייר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
אוניברסיטת צוקובה

אוניברסיטת צוקובה (ביפנית: 筑波大学) היא אוניברסיטת מחקר לאומית אשר הוקמה באוקטובר 1973, עקב העברת קודמתה, אוניברסיטת טוקיו לחינוך, לאזור צוקובה. יש לה שני קמפוסים: הקמפוס הראשי נמצא בצוקובה והשני הוא בטוקיו. הקמפוס הראשי ממוקם בלב עיר המדע בצוקובה, שישים קילומטרים צפונית-מזרחית לטוקיו. עוד בשנות ה-60 של המאה ה-20 הקימה הממשלה הלאומית פרויקט לבניית מרכז למחקר מדעי, ובעקבות זאת עברו מוסדות מחקר לאומיים רבים מטוקיו לצוקובה. כעת, העיר היא ביתם של 29 ממוסדות המחקר והחינוך הלאומיים המובילים ביפן. האוניברסיטה היא אחת מעשרת תאגידי האוניברסיטה הלאומיים המיועדים ועובדת בשיתוף פעולה הדוק עם הקהילות המדעיות השכנות ועם העיר צוקובה. העיר מקיימת פעילויות שיתופיות שונות, המאגדות ערים וארגונים מרחבי העולם המובילים מחקר ופיתוח מדעי וטכנולוגי. פורום GIANT ‏(Grenoble Innovation for Advanced New Technologies) מתקיים מדי שנה בהשתתפות מנהיגים של מכוני מחקר, אוניברסיטאות, חברות וכו', בערי מדע מרכזיות כולל צוקובה סיטי ואוניברסיטת צוקובה. אוניברסיטת צוקובה החליטה לתפקד כאוניברסיטה הפתוחה לכל בתוך ומחוץ ליפן. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית (WUN) ובקונסורציום RU11. דירוג שאנגחאי: מקום 201–300 (2023) דירוג Times Higher Education: מקום 351–400 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 355= (2024) דירוג Times Higher Education: מקום 82 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 39 (2024) דירוג שאנגחאי: מקום 4–5 (2023) דירוג Times Higher Education: מקום 4 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 11 (2024) מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת צוקובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת צוקובה (ביפנית) אוניברסיטת צוקובה (באנגלית) אוניברסיטת צוקובה, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת צוקובה, ברשת החברתית אינסטגרם
מאדס בידסטרופ

מאדס בידסטרופ (בדנית: Mads Bidstrup; נולד ב-25 בפברואר 2001 בקוגה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. בידסטרופ גדל במחלקות הנוער של הרפולגה בולדקלוב, ברונדבי, פ.צ. קופנהגן ור.ב. לייפציג. ב-16 ביולי 2020 חתם בידסטרופ על חוזה לשלוש שנים בברנטפורד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, במסגרת הפרמייר ליג והפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בהמשך הושאל פעמיים לנורשלן מליגת העל הדנית, במדיה ערך בסך הכל 43 הופעות ליגה. ב-17 ביולי 2023 חתם בידסטרופ על חוזה לחמש שנים ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. מדיה וקבצים בנושא מאדס בידסטרופ בוויקישיתוף מאדס בידסטרופ, ברשת החברתית אינסטגרם מאדס בידסטרופ, באתר Transfermarkt מאדס בידסטרופ, באתר Soccerway מאדס בידסטרופ, באתר BDFutbol מאדס בידסטרופ, באתר WorldFootball.net מאדס בידסטרופ, באתר FootballDatabase.eu Mads Bidstrup joins Brentford B from RB Leipzig באתר הרשמי של ברנטפורד, 16 ביולי 2020 (באנגלית) Mads Bidstrup moves to Salzburg באתר הרשמי של רד בול זלצבורג, 17 ביולי 2023 (באנגלית)
הגנב מבגדאד (סרט)

הגנב מבגדאד הוא סרט קולנוע בהפקתו של אלכסנדר קורדה, שיצא לאקרנים בשנת 1940. הסרט היה אמור להיות חידוש לגרסה קודמת של דאגלס פיירבנקס משנת 1924, אך למרות זאת השוני בין שני הסיפורים הוא ניכר: דמותו של פיירבנקס מהסרט המקורי פוצלה בגרסה זו לשתי דמויות שונות, הנסיך אחמד והנער הגנב אבו, ולעלילה התווספו דמויות מפתח חדשות. בזמן יציאתו נחשב הסרט ליקר ביותר שהופק אי פעם. הצילומים החלו בצפון אפריקה, אך עקב מלחמת העולם השנייה שהתפשטה לכיוון אפריקה עברו הצילומים לארצות הברית. עלילת הסרט מתרחשת בבגדאד בתקופת הח'ליפה והיא לקוחה מסיפורי אלף לילה ולילה. הנסיך אחמד, המלך החוקי של בגדאד שהודח על ידי הווזיר הרשע ג'עפר בעל הכוחות המאגיים, משוטט ברחבות כמקבץ נדבות. ג'עפר זורק אותו לכלא ושם הוא פוגש בנער אבו, הוא "הגנב מבגדד", הטוב בגנבי העיר. בעזרת הגנב מצליח הנסיך להימלט לעיר בצרה שם הוא מתאהב בבתו היפה של הסולטאן אותה יעד ג'עפר לעצמו. ג'עפר מגיע לבצרה ובכוחותיו המיוחדים גורם לעיוורונו של אחמד והופך את אבו לכלב. כשהנסיכה שוקעת לתרדמה ממנה תוכל להתעורר רק אם תראה שוב את אחמד אהובה, משיב ג'עפר לאחמד ואבו את דמותם ומביא את אחמד לנסיכה המתעוררת מתרדמתה, אך אינה זוכה להתאחד איתו כי ג'עפר חוטף אותה ומפליג עמה לים בספינה. אבו ואחמד יוצאים בעקבותיהם ועוברים הרפתקאות רבות נוספות בטרם יבוא הסרט לסיומו הטוב, מפלתו של ג'עפר ושובה של הנסיכה לזרועותיו של אחמד. את גיבור הסרט, הנער אבו הגנב מבגדאד, גילם נער הודי בשם סאבו שהסרט הפך אותו לכוכב קולנוע. את תפקיד ג'עפר, הווזיר האכזר, גילם קונרד ויידט, גרמני אנטי נאצי, שברח מגרמניה בשנת 1933 והופיע בסרטים אנגליים ואמריקאים, שלאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תרם את מרבית רכושו לטובת מאמץ המלחמה הבריטי. תפקידו הזכור ביותר, היה המיור הנאצי, המתאנה לגיבוריו החיוביים של הסרט קזבלנקה משנת 1942. הסרט הגנב מבגדאד, שצולם בצבעים, כלל פעלולים טכניים שהיו חדשניים בזמנו: השד היוצא מן הבקבוק, השטיח המעופף, העין "הרואה הכל", הבובה הרצחנית, הסוס המכני המעופף ועוד. בשנת 1941 זכה הסרט בשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ופרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר. מדיה וקבצים בנושא הגנב מבגדאד בוויקישיתוף "הגנב מבגדאד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגנב מבגדאד", באתר נטפליקס "הגנב מבגדאד", באתר AllMovie (באנגלית) "הגנב מבגדאד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הגנב מבגדאד", באתר אידיבי "הגנב מבגדאד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) [1]
טופורובסקי

האם התכוונתם ל... בועז טופורובסקי – חבר כנסת ישראלי יאן טופורובסקי – כלכלן בריטי יצחק לייב טופורובסקי – חלוץ ישראלי