laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קמארי

קֶמָארִי (יפנית: 蹴鞠) הוא משחק כדור דומה לכדורגל שהיה פופולרי ביפן בתקופת הייאן והושב לחיים בתקופה המודרנית. מקורו של המשחק בספורט הסיני קוג'ו. בסביבות שנת 600 לספירה, בתקופת אסוקה, החלו לשחק במשחק ביפן. במקביל, החלו ה"צו-צ'ו" ומשחקים דומים לאבד מתפוצתם בסין ובשאר דרום-מזרח אסיה עד שהקמארי נשאר הספורט היחידי מסוג זה. קמארי הוא ספורט מאוד פיזי והוא משמש כפעילות גופנית לבני כל הגילים. ייחודו הוא שאין בו מנצחים, מפסידים או אף תחרות בין מספר מתמודדים. מטרת המשחק הוא להשאיר את הכדור באוויר במאמץ משותף של כל המשתתפים. הכדור, שנקרא "מארי", עשוי מעור אייל, כששיער החיה פונה כלפי פנים הכדור ועורו כלפי חוץ. כדי לעצב את צורתו, ממולא הכדור שעורה, ולבסוף נתפר בעזרת עור סוס. שחקני הקמארי נקראים "מריאשי". המריאשים הטובים ביותר מוסרים את הכדור כך שלמקבל המסירה יהיה קל לשלוט בו. מגרש הקמארי הוא שטוח, ואורכו כ-15 מטרים. מדי המשחק, זכר מתקופת האסוקה, נקראים "קאריגינו". גרסה אחרת של המשחק היא "טמארי" (כדור-יד). נבחרת יפן בכדורגל מדיה וקבצים בנושא קֶמָארִי בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא קוג'ו בוויקישיתוף היפנים וקמארי
המפלגה הגאורגית הסוציאל-דמוקרטית (מנשביקית)

המפלגה הגאורגית הסוציאל-דמוקרטית (מנשביקית) הייתה מפלגה מובילה בעידן הקדם-סובייטי בגאורגיה, שהורכבה מהחברים המנשביקים שהיו חברים במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (РСДРП), והנהיגה את הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בשנים 1918–1921. בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-14 בפברואר 1919 היא השיגה רוב של 81.5% מהקולות. במרץ 1921 היא הודחה בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה. המפלגה חוסלה במהלך הדיכוי הסובייטי של מרד אוגוסט בגאורגיה, בשנת 1924. על פי מילות ההיסטוריון הארמני-אמריקני המודרני, רולנד גריגור סאני, "ההישגים שלהם בבניית האומה הפוליטית הגאורגית היו יוצאים מגדר הרגיל. התמיכה בהם בין כל סוגי הגאורגים הייתה אמיתית. ובכל אופן, התגשמותם, בת החלוף, באפיזודה הקצרה בעצמאות הלאומית. העדות המרשימה ביותר להצלחתם היא בעובדה שלא ניתן היה להוציאם מגאורגיה מלבד שימוש בכוח צבאי עדיף מבחוץ". מנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגאורגית ותוצאות הבחירות הפרלמנטריות בגאורגיה בשנת 1919, בצרפתית מפלגת הפועלים הרוסית הסוציאל-דמוקרטית (Демократи́ческая Рабо́чая Па́ртия-РСДРП) - מפלגה סוציאליסטית מהפכנית רוסית שנוסדה בשנת 1898 במינסק שאיחדה בתוכה מספר ארגוני מהפכה. רולנד גריגור סאני, "יצירת האומה הגאורגית" ("The Making of the Georgian Nation"), עמ' 207, ISBN 0253209153 ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בייקון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פרנסיס בייקון – פילוסוף, מדינאי ומשפטן אנגלי, בן התקופה האליזבתנית פרנסיס בייקון (צייר) – צייר בן המאה ה-20 פרנסיס תומאס בייקון – ממציא תא דלק המבוסס על מימן וחמצן רוג'ר בייקון – "דוקטור מירבליס" - פילוסוף אנגלי בן המאה ה-13 קווין בייקון – שחקן קולנוע אמריקאי קותל חזיר – נתח בשר חזיר, המכונה באנגלית "בייקון" בקון
אוצר פירושים וציורים להגדה של פסח

אוצר פירושים וציורים להגדה של פסח הוא חיבור על ההגדה של פסח שערך 'בעל האוצרות' רבי יהודה דוד איזנשטיין. החיבור יצא לאור בפעם הראשונה בשנת תרע"ז (1917) בניו יורק ופעם נוספת בשנת תשל"ו (1975) בתל אביב בהוצאת הספרים 'שילה'. החיבור מורכב ממספר חלקים : הקדמה כללית שכתב איזנשטיין עצמו על טיבה של ההגדה של פסח ועל טיבו של החיבור. בהקדמה ניתן לראות כמה קווים מנחים בעבודתו הספרותית של איזנשטיין. בתארו את הבן הרשע מבין ארבעת הבנים המופיעים בהגדה של פסח ניתן לראות רמיזה על מצבם הרוחני של חלק מהיהודים בארצות הברית בשנות העשרים של המאה העשרים : הבן הרשע איננו רשע גמור לחטוא נגד ה' בפועל ולהכעיסו במעשיו הרעים אך הוא נוטה יותר לתענוגות בני האדם ומתעצל להגות בחכמה ודעת ובפרט בדיני ישראל ואין לו רגש מיוחד לדת היהודית ולתורתו. ולכן הוא שואל תמיד למה לנו כל החרדה הזאת ? ולעשות זיכרון למה שקרה לנו קודם אלפיים או שלושת אלפים שנה ? והוא מוציא עצמו מן הלאומיות המיוחדת לעם ישראל. ולא יאבה להאמין כי הוא בגלות, ואין לו חלק בגאולת ישראל העתידה. כללו של דבר שאינו מרגיש ביהדותו. פירוש של איזנשטיין עצמו להגדה ולצדו ציורים המאיירים את ההגדה. הציורים הם בסגנון הקומיקס והם פרי עטו צייר יהודי בשם ליאון דוד יזראל אשר כונה גם בשם 'לאלא'. חלק נוסף של החיבור כולל לקט של פירושים להגדה. בחלק זה מובאים הפירושים של רבי יצחק אברבנאל, מחזור ויטרי, שבולי הלקט, פירוש הכל-בו, האבודרהם, המהר"ל, רבי משה אלשייך (השני), השל"ה, היעב"ץ והגר"א. בהקדמה מעיד איזנשטיין כי לעיתים הוא שינה מעט מנוסח הדברים המקורי וכך הוא כותב : "ואף כי נדפסו במלואם עשיתי בהם קצת שינויים כדי לתקן הלשון וסימני הפסקאות". החלק הרביעי מכיל מספר ערכים אנציקלופדיים הקשורים לחג הפסח. חלק מהערכים הללו כבר הופיעו לפני כן בספריו הקודמים של איזנשטיין ובהם אנציקלופדיה אוצר ישראל ובספר אוצר דינים ומנהגים. הפירושים מתוך אוצר הפירושים והציורים על הגדה של פסח סרוקים בקובצי PDF באתר 'דעת'
קוגלהוף

קוגלהוף או גוגלהוף (בגרמנית: Gugelhupf, יש להגות גוּגֵלהוּפְּף) היא עוגה מסורתית הנפוצה בגרמניה, אוסטריה, שווייץ הונגריה וחבל אלזס שבצרפת. עוגה זו נפוצה בצ'כיה בשם "בָּבּוֹבקַה" (bábovka) וברוסיה בשם "בָּבְּקַה" (bábka), ובהונגריה, קרואטיה וסרביה היא קרויה "קוגלוף" (kuglóf). העוגה היא עוגת שמרים בחושה, בעלת צורה מעגלית עם חור במרכזה של העוגה. העוגה מכילה צימוקים, שקדים או קליפות הדרים מסוכרות. נהוג שאורחים המוזמנים לארוחה מגיעים עם קוגלהוף למארחים. כמו כן, היה נהוג לכלול תבנית קוגלהוף בנדוניה. בישראל נהגו בעבר להכין גרסה של העוגה בסיר פלא על כיריים. מקור שמה של העוגה כנראה במילה הגרמנית "גוגל" שמשמעה ברדס, בגלל הצורה הגבוהה של העוגה, ויש שמקשרים את השם למילה "קוגל" שמשמעה כדור, מסיבות דומות. ייתכן שמקור המילה הוּפְּף בגרמנית במילה שמרים (הּפה - Hefe) או בשם הפועל לקפוץ(הוּפְּפן- hüpfen), כיוון שהשמרים גורמים לעוגה "לקפוץ" מעל לגובה התבנית. עוגת באנט מדיה וקבצים בנושא קוגלהוף בוויקישיתוף רוני ונציה, קוגלהוף או מה משותף לאוסטרים, פולנים וגרמנים?, באתר ynet, 15 בינואר 2006 בבקה / רוסיה, מעריב, 5 בפברואר 1986
המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי

המכללה האקדמית לחינוך על-שם קיי, הידועה בעיקר בכינויה הפשוט "מכללת קיי", היא מכללה אקדמית להכשרת מורים בבאר שבע. בשמה היא מנציחה את זכרו ופועלו של ג'פרי קיי, שתרם את הכספים לבניית בניין המכללה הראשי בקמפוס. תוכנית הכשרה לגן תוכנית ההכשרה לבית-הספר היסודי (א-ו) תוכנית ההכשרה לבית-הספר היסודי (א-ו) במגזר הבדואי תוכנית ההכשרה לבית-הספר העל-יסודי (ז-י) תוכנית ההכשרה לחינוך המיוחד (גילאי 6–21) תוכנית ההכשרה לחינוך הגופני (כיתות א-יב) תוכנית ההכשרה לאומנות ומדיה דיגיטלית (כיתות א–יב) תוכנית שבילים – לחינוך, חברה וסביבה תוכנית נתיבים مسارات – למנהיגות חינוכית–סביבתית בנגב תוכנית המצוינים: רג"ב – ראש גדול בהוראה תוכנית מגוון ושוויון חינוכי התוכנית לחינוך בעידן טכנולוגיות מידע תוכנית חינוך גופני וספורט לאוכלוסיות בהדרה ובסיכון תוכנית תואר שני בחינוך לגיל הרך תוכנית תואר שני בייעוץ חינוכי תוכנית תואר שני הוראה ולמידה: פיתוח מנהיגות חינוכית הוראת STEM בגישה אינטגרטיבית המכינה הקדם אקדמית הוקמה בשנת 1989 והיא מיועדת לתלמידים המעוניינים להמשיך ללימודי הוראה במכללת קיי, אשר אינם עומדים בתנאי הקבלה לתוכנית האקדמית. המכינה מונה כ-600 סטודנטים בשנה אשר לומדים בכל המסלולים השונים. המכינה נפתחת ב-1 בספטמבר (בגרויות מועד חורף) וב-1 בפברואר (בגרויות מועד קיץ) מדי שנה. תנאי הקבלה למכינה הקדם-אקדמית הם מבחן פסיכומטרי או מבחן מימד. במכינה נלמדים המקצועות הבאים: מקצועות לימוד במגזר הבדואי: אגודת הסטודנטים של מכללת קיי היא עמותה מטרתה הרשמית היא ייצוג חברי האגודה בכל העניינים אשר נוגעים לחבריה בפני הנהלת המכללה, האגודה תפעל לקידום חבריה בתחומים האקדמיים, החברתיים, תרבותיים ובתחום הרווחה בתוככי הקמפוס ומחוצה לו. האגודה חברה בהתאחדות הסטודנטים הארצית ופועלת יחד עמה לשמירת האינטרסים של כלל ציבור הסטודנטים בארץ ולמתן הטבות ומלגות לסטודנטים החברים בהתאחדות. לקסי-קיי הוא כתב עת מקוון ושפיט כתוב עברית. זהו לקסיקון בהתהוות המזמין את הכותבים לשיח פתוח ולבחינה מעמיקה של מושגים של ערכים דיאלקטיים וחיבורם המיוחד לעולם החינוך והכשרת המורים. מטרת כתב העת להביא לידי ביטוי חדשנות פדגוגית ולהאיר על המרחב שבין למידה והוראה. מדיה וקבצים בנושא המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי כל הגיליונות לקסי-קיי, באתר מכללת קיי ציפי שחורי-רובין, 50 שנות הכשרת מורים בנגב, 1954–2004: אלה תולדות המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר שבע, באר שבע: המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי, תשע"א 2011 המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי, באתר "גיידסטאר ישראל" תוכניות לימודים, באתר מכללת קיי. אגודת הסטודנטיות והסטודנטים של מכללת קיי ב"ש (ע"ר) - עמותה, באתר גיידסטאר אודות אגודת הסטודנטים, באתר מכללת קיי לקסי-קיי, באתר מכללת קיי
דוד אוז'רנסקי

דוד אוז'רנסקי (אגם) (1906–1995) היה פסל ישראלי יליד אוקראינה. אוז'רנסקי נולד באוקראינה ולמד באקדמיה לאמנות במינכן. בשנת 1929 היגר לארץ ישראל ועבד כטכנאי בדואר. הוא היה שותף לעיצוב ובעיקר ביצוע העיטורים עבור בניין ימק"א בירושלים וקישוטי "עשרת השבטים" שעיצב אריק גיל בבניין מוזיאון רוקפלר בעיר. בשנת 1935 היה ממבצעי פסל האריה בבניין ג'נרלי בירושלים. בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר מסכות מוות לל. שפרינצק וד"ר אברהם אלברט טיכו. בשנת 1985 היגר לווינה. דוד אוז'רנסקי במרכז המידע לאמנות ישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרודה חיים

גרטרוד (טרוּדֶה) חיים (בגרמנית: Gertrud (Trude) Chaim;‏ 1892 – ח' בסיוון תשי"ב, 1 ביוני 1952) הייתה פסלת ישראלית ממוצא גרמני. טרודה חיים נולדה בברלין בירת גרמניה. בנעוריה קיבלה חינוך חילוני ואף שימשה כמורה בגימנסיה לבנות בברלין. בין השנים 1917–1925 למדה פיסול אצל הצייר והפסל איגור פון יאקימוב (Yakimov).בשנת 1925 החלה ללמוד פיסול באוניברסיטה לאמנויות בברלין, שם למדה אצל קטה קולביץ. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. יצירותיה נעשו בעיקר מטרקוטה ואופיינו בריאליזם אקספרסיבי. בשנת 1938 זכתה בפרס דיזנגוף לפיסול על פסל הטרקוטה "אם וילדה". לימדה בסמינר הקיבוצים. בין תלמידיה: צבי אלדובי ודוד בן-שאול. חיים נפטרה באביב 1952, בגיל 60. היא נקברה בבית העלמין קריית שאול. תערוכת האשה היוצרת בארץ-ישראל, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים, 1943 ראשית הפיסול הישראלי 1939-1906, מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה, 1990 רות מרקוס, "חיים, טרודה (גרטרוד)", בתוך: אלפון אמניות ישראליות, עמ' 22, באתר של רות מרקוס Karl Schwarz, Eine Palästinensische Bildhauerin, Aufbau 14, 2 (9.01.1948), p. 19 ד"ר פ. לנדאו, התערוכה בסמנריון הקיבוצים, משמר, 27 ביוני 1947 Karl Schwarz, Trude Chaim, Aufbau 18, 25 (20.06.1952), p. 7 (נקרולוג) קארל שוורץ, טרודה חיים ז"ל, הארץ, 4 ביולי 1952 (הספד) מפרי עטה: טרודה חיים, קטה קולויץ (למלאות לה שבעים שנה), דבר, 13 ביולי 1937 פרופ' פ. לנדאו, התערוכה בסמנריון הקיבוצים ד"ר קארל שוורץ, טרודה חיים ז"ל, באתר הארץ⁩⁩, 4 יולי 1952 הזוכים בפרס דיזנגוף עד כה, באתר artpane.com פרס האמנות של עירית תל-אביב, דבר, 20 ביוני 1938. מודעת אבל על פטירתה של טרודה חיים הקבר של טרודה חיים אפרתי בבית העלמין קריית שאול, באתר BillionGraves ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכון אורה

מכון אורה היא מדרשה ללימודי יהדות לבנות. המכון מיועד לבנות לא-דתיות, דתיות ובעלות תשובה. המדרשה ממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים. רוב התלמידות מגיעות למכון לאחר שירות לאומי או צבאי, בסמוך אליו, או בשלבים מאוחרים יותר. המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית. מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם. ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי. מכון אורה מתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק. סיסמתו היא "באהבה ובאמונה". הלימודים במכון עוסקים בעיקר בנושא אמונה. ישנם גם שיעורים בהלכה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ועוד. המכון מקיים ימי עיון שבועיים ולפני החגים. מלבד תוכנית מלאה מקיים המכון תוכנית אקסטרנית, תוכנית חודש אלול ותוכניות בספרדית, צרפתית ורוסית. נשיא מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון. החל משנת תשפ"א רבנית המכון היא הרבנית גאולה ניסים. בין המלמדים: הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל והרב יואב מלכא. בין המלמדות: הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף. עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו. בעבר לימדה גם הרבנית עידית איצקוביץ. מדיה וקבצים בנושא מכון אורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכון אורה 3000 השתתפו בשיעורי יהדות של "מכון מאיר", מעריב, 1 באוגוסט 1977, עמ' 18
גאורג לשניצר

גאורג לשניצר (1885–1951) היה פסל וארכיטקט ישראלי, יליד פולין. לשניצר נולד בעיר טארנוביץ שבפולין בשנת 1885. הוא היגר לגרמניה והתחנך בברלין. הוא למד אדריכלות ופיסול באקדמיה לאמנות בברלין ועיצב כמה פרוטומות (פסלי ראש) כמו של השחקן ואגנר וקאינץ ושל הצייר לוביס קורינת (Corinth). בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ללא משפחתו והתיישב בתל אביב. למחייתו עבד כארכיטקט ועיצב את בית הקולנוע "הדר" בפתח תקווה ואת קולנוע אסתר בתל אביב. יצירותיו כללו דיוקנאות ריאליסטים של אנשי היישוב כגון ז'בוטינסקי, חיים ארלוזורוב ואחרים. גאורג לשניצר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא פסלים (מקצוע) ובנושא אדריכלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתיבה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כתיבה – פעולה של רישום אותיות, מספרים, מילים ומשפטים כתיבה (תהליך קוגניטיבי) – התהליך הקוגניטיבי האחראי לכתיבה כתיבה יוצרת – כתיבה שמטרתה ספרותית/אמנותית (פרוזה, שירה, מחזות וכדומה) כתיבה דרמטית כתיבה יוצרת שמטרתה כתיבת מחזות לתיאטרון כתיבה תמה (קליגרפיה) – אמנות הכתיבה הקישוטית מלאכת כותב – אחת מל"ט מלאכות שבת
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי

מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי (ברוסית: Агинский Бурятский автономный округ) היה סובייקט פדרלי רוסי (מאז 1993) בסיביר, שהוקף על ידי מחוז צ'יטה. כ-55 אחוז מהאכלוסייה הם בוריאטים. המחוז נוסד ב-26 בספטמבר 1937 ובוטל ב-1 במרץ 2008 תוך שילובו במסגרת יחידה מנהלית חדשה – חבל זבאיקלסקי. המחוז היה מחולק ל-3 נפות: אגינסקי, דולדורגינסקי ומוגויטויסקי, ובתוכן נכללו 4 עיירות ו-35 כפרים. מדיה וקבצים בנושא מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנור

האם התכוונתם ל... מנור (טקסטיל) (loom) - בטקסטיל, מוט עגול, מחלקי נול או מכונת אריגה, אליו קשורים חוטי השתי ועליו נכרך הבד שנארג מנור (ספנות) (boom) - בספנות, כלונס (spar) המהווה חלק מן התרונה, אליו קושרים את השפה התחתונה של מפרש אורכי מנו"ר – רכב טיהור אב"כ מנור - צורת הגייה של מנוריאליזם, שמו של ארגון הכלכלה והחברה האיכרית בימי הביניים אישים: אודי מנור – היסטוריון ישראלי אהוד מנור – פזמונאי ומתרגם ישראלי דורי מנור – משורר, עורך ומתרגם ישראלי ליאור מנור – קוסם ישראלי נטשה מנור – שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית, נמנית עם מייסדי תיאטרון גשר עמוס מנור – ראש שירות הביטחון הכללי מנור אוחנה – זמרת שחקניתן ודוגמנית מלכת ישראל עמירם מנור – טייס קרב בחיל האוויר שמטוסו פגע בקרקע במהלך קרב אוויר ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים מעל סיני יוסף שפינדל (מנור) - חובב זמר ישראלי, חלוץ מקליטי הזמר העברי בארץ ישראל המנדטורית מנורה
אגינסקויה

אַגִינְסְקוֹיֶה (ברוסית Агинское) היא עיירה ועד לשנת 2008 הייתה מרכז אדמיניסטרטיבי של המחוז האוטונומי אגיני בוריאטי. בעקבות ביטול המחוז, היא מהווה עתה מרכז נפה בלבד. אגינסקויה הוקמה בשנת 1811 כיישוב רוסי. ב-26 בספטמבר 1937 נבחרה כמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הלאומי של הבוריאטים. העירה ממוקמת על חוף נהר אַגָה. אוכלוסייתה מונה 15,596 תושבים נכון ל-2010. אתר האינטרנט הרשמי של אגינסקויה (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא אגינסקויה בוויקישיתוף אגינסקויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כביש 42

כביש 42 הוא כביש אורך במישור החוף במרכזה של ישראל, המוביל ממחלף אשדוד בדרום ועד מחלף גן רווה בצפון. אורכו של הכביש 19 ק"מ והוא עובר מזרחית לכביש 4 ובמקביל אליו. עד צומת רחובות מערב (כביש 411) הכביש כולל נתיב נסיעה אחד לכל כיוון. מרחובות מערב צפונה הכביש כולל שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים. תל יבנה קבר רבן גמליאל (אנ') מישור החוף
מרן מארה

מָרָן מָארֶה (בצרפתית: Marin Marais‏; 31 במאי 1656, פריז – 15 באוגוסט 1728, שם) היה מלחין ונגן ויול צרפתי. מארה למד קומפוזיציה אצל ז'אן-בטיסט לולי, שעל האופרות שלו ניצח לעיתים קרובות, ושישה חודשים השתלם אצל אמן הוויול-בס, דה סן-קולומב. בשנת 1676 נשכר מארה כמוזיקאי לחצר המלכותית בוורסאי. הוא הצליח יפה כמוזיקאי חצר ובשנת 1679 התמנה ל-ordinaire de la chambre du roy pour la viole, תואר שנשא עד 1725. מארה היה רב-אמן בבס דה ויול והמלחין הצרפתי הראשון במעלה של מוזיקה לכלי זה. הוא כתב חמישה ספרים של קטעי נגינה לויולה דה גמבה (1686–1725), בדרך כלל סוויטות בליווי בסו קונטינואו. יצירות אלה היו פופולריות בחצר, ועל כך זכרו אותו בשנים הבאות כ"מי שייסד וביסס את אימפריית הוויול" (איבר לה בלנק, 1740). שאר יצירותיו כוללות ספר של קטעי טריו (1692) וארבע אופרות (1693 - 1709). אחת מהן, "אלסיון", נודעת בסצנת הסערה שבה. כמו במקרה של סן-קולומב, מעט מאוד ידוע על חייו האישיים של מרן מארה אחרי הגיעו לבגרות. מארה נשא לאישה את קתרין ד'אמיקור הפריזאית ב-21 בספטמבר 1676. לזוג נולדו 19 ילדים. העתקים של כל חמשת הספרים של יצירות לוויול מאת מארה יצאו לאור בהוצאת ז'. מ. פוזו. הוצאת האחים ברוד הוציאה מהדורה שלמה של יצירותיו הכליות בשבעה כרכים. מארה והמוזיקה שלו תוארו בסרט "כל הבקרים שבעולם" (1991), המציג תיאור שאינו נאמן למציאות לחיי מסיה דה סן-קולומב. למוזיקה של מארה ניתן מקום של כבוד בסרט זה, הכולל יצירה ארוכה שלו, Sonnerie de Ste-Geneviève du Mont-de-Paris משנת 1723, יצירה המבוססת כולה על באס בן שלושה צלילים. בתפקיד מארה מופיע השחקן הצרפתי ז'ראר דפרדייה, המחזר אחר בתו של סן-קולומב. באחת הסצינות בסרט מאזינים השניים בחשאי לנגינת רב האמן ז'אן דה סן-קולומב כדי לגנוב ממנו את העיטורים המיוחדים לנגינתו, שהוא שומר בסוד גם מתלמידו מארה. את פסקול הסרט הקליט הגמביסט ז'ורדי סוואל. פעמוני ז'נבייב או בשם המלא "פעמוני כנסיית סנט ז'נבייב בגבעת פריז" (בצרפתית - Sonnerie de Sainte-Geneviève du Mont de Paris) היא יצירתו המפורסמת ביותר של מארה. נכתבה בשנת 1723 לויול, כינור, צ'מבלו ולבאסו קונטינואו. היצירה מנוגנת גם בהרכבים אחרים. היא מוזכרת בספרה של אליסון ריצ'מן "גן המכתבים" (2014). מדיה וקבצים בנושא מרן מארה בוויקישיתוף מרן מארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרן מארה, באתר AllMovie (באנגלית) מרן מארה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרן מארה, באתר ספוטיפיי מרן מארה, באתר AllMusic (באנגלית) מרן מארה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרן מארה, באתר דיזר מרן מארה, באתר Discogs (באנגלית) מרן מארה, באתר Songkick (באנגלית) *פעמוני ז'נבייב באתר יוטיוב מרן מארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלוף שדה

האם התכוונתם ל... יצחק שדה – אלוף בצה"ל וממייסדיו, מפקד, אסטרטג, מנהיג, מחנך וסופר. ממייסדי הפלמ"ח ומפקדו הראשון. מחלף אלוף שדה – מחלף המחבר את כביש 4, דרך אלוף שדה ודרך שיבא מסוף אלוף שדה – מסוף תחבורה ציבורית הממוקם בסמוך למחלף אלוף שדה דרך אלוף שדה – כביש המחבר בין מחלף אלוף שדה ודרך השלום
1033

שנת 1033 היא השנה ה-33 במאה ה-11. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 2 בפברואר – קונראד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מוכתר כמלך בורגונדי 29 ביוני – ליקוי חמה מלא מעל אירופה 7 ביולי – נחתם חוזה מרסבורג: קונראד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חותם על הסכם עם מיישקו השני, לפיו זה האחרון מחזיר לעצמו טריטוריות אך אינו נושא בתואר "מלך" פולין וחולק את השלטון עם קרובי משפחתו דיטריק ואוטו 5 בדצמבר – רעידת האדמה בבקעת הירדן שגרמה להרוגים רבים ולהרס רב שנה זו הייתה שנת האלף לצליבתו של ישו (3 באפריל 33), לכן הייתה ציפייה בעולם הנוצרי לאירועים בעלי חשיבות. ללא תאריך מדויק: רעידת אדמה קשה מחריבה חלקים נרחבים מירושלים, רמלה, טבריה ועזה האפיפיור בנדיקטוס התשיעי מסולק מתפקידו, אך חוזר לרומא באותה שנה רודולפוס גלאבר (ראול גלאבר) מדווח על בצורת קשה בדוכסות בורגונדיה, שגורמת לרעב המוני ואף למקרה של קצב בטורני שמואשם כי הגיש ילדים. מצב הקציר בסוף השנה מסיים את הבצורת והרעב הטבח ביהודי פאס ללא תאריך מדויק: אורקה מזמורה, אינפנטה של ממלכת לאון (נפטרה ב-1101) אנסלם מקנטרברי, הארכיבישוף של קנטרברי (נפטר ב-1109) דונלד השלישי, מלך סקוטלנד (נפטר בין 1093 ל-1097) צ'נג יי, פילוסוף סיני נאו-קונפוציאניסט, בן תקופת שושלת סונג (נפטר ב-1107) אבן א-ד'הבי, משכיל מורי, מחבר האנציקלופדיה הרפואית הראשונה להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1033‎ נפטרים ב-1033‎ מדיה וקבצים בנושא 1033 בוויקישיתוף
1311

שנת 1311 היא השנה ה-11 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 24 ביוני – פיליפה מאנו, אשתו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה (נפטרה ב-1369) 13 באוגוסט – אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה (נפטר ב-1350) ארנולד מווילנובה - אלכימאי ספרדי. 13 באוגוסט – פייטרו גראדניגו, הדוכס ה-49 של ונציה (נולד ב-1251) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1311‎ נפטרים ב-1311‎ מדיה וקבצים בנושא 1311 בוויקישיתוף
שליח

שליח הוא אדם שתפקידו להעביר הודעות, מכתבים או חבילות באופן אישי מהשולח אל המקבל. השימוש בשליחים היה נפוץ בעת העתיקה ובימי הביניים (אז כונו גם 'רצים'). שליח מפורסם מהעת העתיקה מתואר באגדה על פידיפידס, שרץ ממרתון עד אתונה כדי לבשר על ניצחון היוונים בקרב מרתון. על קידוש החודש היו מודיעים למקומות רחוקים על ידי שליחים, וגם קביעת החגים הייתה על פיהם. השימוש בשליחים להעברת הודעות דעך עם התפתחות מערכות דואר מסודרות ודרכים להעברה אלקטרונית של מידע (טלקס, פקס, דואר אלקטרוני). שרותי שליחים מופעלים גם כיום. יש שירותי שליחים הניתנים באופן עצמאי על ידי השליח ויש המסופקים על ידי חברות, בהן חברות ענק המפעילות שליחויות בארצות רבות. דוור מדיה וקבצים בנושא שליח בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשגבאט

אשגבאט (בטורקמנית: Ашгабат/Aşgabat; ברוסית: Ашхабад - אשחאבאד, כמו כן אשקאבאט; מפרסית: عشق‌آباد - עיר האהבה, תעתיק מדויק: עשקאבאד) היא בירת טורקמניסטן והעיר הגדולה ביותר בה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו בעיר כ-1.03 מיליון בני אדם. העיר ממוקמת בין מדבר קאראקום לבין רכס הרי קופט דג (אנ'). מבחינה דמוגרפית (נכון לשנת 2012), הטורקמנים מהווים כ-85% מאוכלוסיית העיר. הרוסים מהווים 7.7% מהאוכלוסייה, ואחריהם ארמנים (1.5%), טורקים (1.1%), אוזבקים (1.1%) ואזרים (1%). אשגבאט היא עיר צעירה יחסית. היא צמחה מכפר באותו השם שהוקם בשנת 1818, על דרך המשי. זאת לאחר שלאורך ההיסטוריה התקיימו מספר התיישבויות באזור. העיר נמצאת לא רחוק מניסה, בירת האימפריה הפרתית. בשנת 1881 השלטון באזור עבר מידי ממלכת פרס לידי האימפריה הרוסית. באותה השנה בנו החיילים הרוסים מבצר על גבעה ליד העיר, וההגנה הנוספת משכה אליה סוחרים רבים וסחורות מגוונות. בתחילת המאה ה-20 החלה להתבסס בעיר קהילה בהאית שהיוותה בסיס לכלל הקהילה הבהאית בכל טורקמניסטן בעתיד. בזמן השלטון הסובייטי שונה שם העיר ל"פולטורצק" אחרי המרד מקומי. השם "אשגבאט" הוחזר בשנת 1927 כאשר המפלגה הקומוניסטית התבססה בטורקמניסטן. מהתקופה הזו והלאה העיר התפתחה מאוד בפן התעשייתי למרות שההתפתחות הופרעה על ידי רעידת אדמה חזקה בשנת 1948 במהלכה העיר נהרסה. לאחר מתן העצמאות לטורקמניסטן בשנת 1991 החלה תנופת בנייה מונומנטלית בעיר שמטרתה לחזק את הגאווה הלאומית, ולהאדיר את השלטון במדינה. מבנים מפוארים, מזרקות ושדרות רחבות הוקמו בחלקים שונים של עיר הבירה. אשגבאט היא עיר ממשל ושירותים ראשית בטורקמניסטן. התעשיות העיקריות של העיר הן כותנה, תעשיית הטקסטיל ותעשיות מתכת. העיר היא תחנה ראשית ברכבת הטרנס-כספית, ומדי יום ראשון שוק טולקוצ'קה בפרברי העיר מוכר מגוון עצום של סחורות לעוברים ושבים. את הנכנסים והיוצאים לעיר באמצעות תחבורה אווירית משרת נמל התעופה הבינלאומי אשגבאט. משרדי טורקמניסטן איירלינס שוכנים בעיר. חברת הרכבות העירונית מפעילה גם רכבות חשמליות. בית התפילה הבהאי באשגבאט - בשנת 1908 הוקם בעיר בית התפילה הבהאי הראשון. המבנה תוכנן בידי עלי-אכבר בנא בהנחייתו של עבד אל-בהאא'. בשנת 1948 המבנה ניזוק קשות ברעידת אדמה שפקדה את העיר, ובשנת 1963 הוא נהרס באופן סופי. הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן ארמון רוחיית תיאטרון הבובות של טורקמניסטן מתחם הזיכרון Halk Hakydasy מסגד ארטורול גאזי כנסיית אלכסנדר נבסקי קולנוע אשגבאט - בית הקולנוע נפתח בשנת 2011, והוא הראשון בטורקמניסטן שמציג בתלת־ממד ניו מקסיקו אלבקרקי, ארצות הברית, ניו מקסיקו יוון אתונה, אטיקה, יוון טורקיה אנקרה, טורקיה אוקראינה קייב, אוקראינה אתר האינטרנט הרשמי של אשגבאט אשגבאט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Türkmenistanyň Prezidentiniň gol çeken resminamalary, tdh.gov.tm Turkmenistan: Regions, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא טורקמניסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.