laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טירת מונטפיצ'ט

טירת מונטפיצ'ט (למפת לונדון מוגדלת)   קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקס טירת מונטפיצ'ט (למפת לונדון רגילה)   קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקס טירת מונטפיצ'ט (למפת הסיטי של לונדון רגילה)   טירת מונטפיצ'ט (למפת הסיטי של לונדון מוגדלת)   טירת מונטפיצ'ט טירת מונטפיצ'ט (באנגלית: Montfichet's Castle) הייתה טירה שהוקמה בשנת 1070 לערך ביוזמת ויליאם הכובש בפינה הצפון מערבית של הסיטי של לונדון במטרה להגן על הבירה של אנגליה מפני מתקפות ויקינגים מחד, ולהבטיח את שליטתו בעיר מאידך. הטירה הייתה אחת משלוש טירות (יחד עם טירת ביינארד שהוקמה בסמוך, בדרום מערב העיר, ומצודת לונדון שהוקמה במזרח העיר) שהוקמו ביוזמת ויליאם. הטירה הוקמה באזור גבעת לודגייט של ימינו. הטירה הוקמה על ידי גילבר דה מונפישה (Gilbert de Monfichet), תושב רואן וקרוב משפחה של ויליאם הכובש. מונפישה קיבל את השטח עליו ניצבה הטירה בשל האומץ הרב שהפגין בקרב הייסטינגס בשנת 1066 בו ניצח ויליאם את מלך אנגליה וכבש את המדינה. הטירה נהרסה בהוראת המלך ג'ון בשנת 1213 לאחר שזה החליט לגרש את רישאר, בנו של גילבר. בחומרי הבנייה של הטירה נעשה שימוש משני ונבנה באמצעותם מנזר בלקפריירז של המסדר הדומיניקני. תיאור הטירה ומידע עליה באתר המורשת האנגלית (אורכב 05.03.2016 בארכיון Wayback Machine) מיקום הטירה
מלכי מרסיה

מלכי מרסיה שלטו בממלכת מרסיה מהקמתה בראשית המאה ה-6 ועד לפירוקה הסופי ארבע מאות שנים מאוחר יותר, בשנת 918. ממלכת מרסיה הייתה אחת משבע מממלכות ההפטרכיה אשר הוקמו באנגליה בעקבות הפלישה האנגלו-סקסונית אליה במאה ה-5. ואפינגאס ממלכת מזרח אנגליה
גבעת לדגייט

גבעת לדגייט (באנגלית: Ludgate Hill) היא גבעה בצפון הסיטי של לונדון הנקראת על שם לדגייט - "שער לוד" שהיה בחומת לונדון ונהרס בשנת 1760. על הגיבעה ניצבת קתדרלת סנט פול, וככל הנראה ניצב בתקופה הרומית במרכז הגבעה מקדש לאלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית. הגבעה נקראת על שם המלך האגדי לוד בן הלי - הנחשב למייסד האגדי של העיר לונדון. אזור הגבעה היה מיושב כבר מהתקופה הרומית. ככל הנראה, במהלך המאה ה-12 שכנה באזור שכונה של יהודים אולם אלה גורשו מן העיר בשנת 1290. במהלך ימי הביניים היה זה אזור המיושב בצפיפות בבתי עץ. לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 האזור נבנה מחדש כאזור מגורים צפוף. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נהרסו מבני מגורים רבים באזור לצורך בניית תחנת הרכבת גבעת לדגייט. התחנה והמסילות המובילות אליה נסגרו לפני מלחמת העולם השנייה ובשנות ה-90 נבנתה במקום תחנת הרכבת סיטי תמזלינק. מדיה וקבצים בנושא גבעת לדגייט בוויקישיתוף הגבעה ב"מילון של לונדון" משנת 1918 ההיסטוריה של גבעת לדגייט
חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666

חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666 (באנגלית: Rebuilding of London Act 1666) הוא חוק של הפרלמנט האנגלי משנת 1666. שמו הרשמי של החוק הוא "החוק לבניה מחדש של הסיטי של לונדון" והוא נחקק בתקופתו של המלך צ'ארלס השני על מנת להסדיר את הבנייה מחדש של העיר לונדון, בירת אנגליה בעקבות השרפה הגדולה של לונדון אשר הרסה את העיר. החוק נוסח על ידי סר מתיו הייל, בעקבות חקיקת חוק המחלוקות בעקבות השריפה של לונדון 1666 אשר נועד להסדיר מחלוקות בדבר בעלות בקרקע. חוק הבנייה מחדש נועד להסדיר את הבנייה מחדש של העיר תוך שימוש באבן ובלבנים (במקום בנייה בעץ), וכן להסדיר את הרחבת הדרכים בעיר (תוך הפקעת שטחים פרטיים לצורך זה), במטרה לבנות דרכים רחבות יותר אשר תשמשנה הפרדה בין גושי הבניינים ותימנענה התפשטות שריפות. בנוסף קבע החוק כי יום השנה לכיבוי השריפה יהיה יום חג, והורה על בניית האנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון. על מנת לממן את בניית האנדרטה הטיל החוק מס של שילינג אחד על כל טון פחם שנמכר בעיר. חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670 נוסח מלא של החוק מספר רשמי:19 Car. II. c. 8, פורסם ב: Statutes of the Realm: volume 5: 1628-80 (1819), pp. 603-12 An Act for rebuilding the City of London
דעיכה (פסיכולוגיה)

דעיכה היא מושג מתחום הפסיכולוגיה הביהביוריסטית, המתאר הפחתה הדרגתית בהופעת התגובה לגירוי מותנה, בהתניה קלאסית ואופרנטית, עד להפסקתה. בהתניה קלאסית, האדם או החיה לומדים תחילה שגירוי בלתי מותנה (כמו מזון) מופיע תמיד לצד גירוי מותנה שהוצמד אליו (למשל צלצול פעמון) ולכן הם לומדים להגיב בתגובה מותנית (למשל ריור) מיד עם השמעת צלצול הפעמון, מתוך ציפייה להופעת המזון בצמוד אליו. אך כאשר הגירוי הבלתי מותנה מפסיק להופיע לצד הגירוי המותנה באופן קבוע, מתרחשת הפחתה הדרגתית בתגובה של האדם או החיה – הם לומדים למשל לא לצפות עוד להופעת המזון לאחר צלצול הפעמון, ולפיכך לא מריירים עוד. בהתניה אופרנטית, האדם או החיה לומדים תחילה שחיזוק (כמו מזון) מופיע תמיד לאחר ביצוע פעולה מסוימת (כגון לחיצה על דוושה), ולכן לומדים לבצע את הפעולה עוד ועוד מתוך ציפייה לקבל את החיזוק. אך כאשר החיזוק מפסיק להופיע באופן קבוע לאחר ביצוע הפעולה, מתרחשת הפחתה הדרגתית בביצוע הפעולה של האדם או החיה – הם לומדים למשל לא לצפות עוד להופעת מזון לאחר לחיצות על דוושה, ולפיכך מפסיקים ללחוץ עליה. לעיתים קרובות משתמשים במונחים דעיכה והכחדה לסירוגין, לתיאור אותה תופעה של הפחתה הדרגתית בהופעת התגובה בהתניות ביהביוריסטיות. עם זאת, מחקרים מראים כי תגובות לרוב אינן מוכחדות כליל – למשל, לאחר זמן רב בו חיה הפסיקה לרייר למשמע פעמון, אם יושמע שוב צלצול פעמון – היא תשוב מיד לרייר, אם כי בעוצמה מופחתת מאשר בעבר. תהליך זה נקרא החלמה ספונטנית. לפיכך, השימוש במונח "דעיכה" הוא מדויק יותר מאשר המונח "הכחדה". שכחה אורית כהן ודנה פרידמן, למידה: התניה קלאסית - הכחדה (דעיכה), באתר מט"ח
דעיכה

האם התכוונתם ל... דעיכה (פסיכולוגיה) – מונח ביהביוריסטי המתאר הפחתה הדרגתית בתגובה לגירוי מותנה דעיכה רדיואקטיבית – תהליך התפרקות רדיואקטיבית של אטום דעיכה (תדר) – וריאציה של ניחות באות רדיו.
חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670

חוק הבנייה מחדש של לונדון 1670 (באנגלית: Rebuilding of London Act 1670) הוא חוק של הפרלמנט האנגלי משנת 1670. שמו הרשמי של החוק הוא "החוק לבניה מחדש של הסיטי של לונדון, איחוד המחוזות הכנסייתיים של העיר, ובנייה מחדש של הקתדרלה והכנסיות הקהילתיות של העיר האמורה" והוא נחקק בתקופתו של המלך צ'ארלס השני על מנת להסדיר את הבנייה מחדש של הכנסיות שנהרסו בעיר לונדון, בירת אנגליה בעקבות השרפה הגדולה של לונדון אשר הרסה את העיר, וכן להסדיר את הבנייה מחדש של קתדרלת סנט פול שנהרסה בשריפה. חוק זה נחקק בעקבות חוק דומה אשר הסדיר את הבנייה מחדש של מבני המגורים בעיר ואיפשר את הרחבת רחובות העיר. החוק משנת 1670 נועד להסדיר מימון לצורך בניית 51 כנסיות במקום 87 הכנסיות שנהרסו, וכן את הקתדרלה, ואיפשר את הקמתן מחדש של 51 הכנסיות והקתדרלה על פי תוכניותיו של האדריכל כריסטופר רן. בנוסף החוק הסדיר איחוד וחלוקה מחודשת של המחוזות הכנסייתיים של העיר, בהתאם לכנסיות החדשות שנבנו, וכן דאג להקצאת שטחים למבני ציבור חדשים, ולשווקים. חוק הבנייה מחדש של לונדון 1666 נוסח מלא של החוק מספר רשמי:22 Cha II c. 11, פורסם ב: Statutes of the Realm: volume 5: 1628-80 (1819), pp. 665-82 Act for the rebuilding of the City of London, uniting of Parishes and rebuilding of the Cathedral and Parochial Churches within the said City
עיט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עיט – עוף דורס גדול ממשפחת הנציים הכוללת מספר סוגים עיטים (תת-משפחה) – תת-משפחה במשפחת הנציים, בה נמצאים העיטים האמיתיים עיט (סוג) – סוג בתת-משפחת העיטים עיטים ימיים – תת־משפחה במשפחת הנציים, בה נמצאים העיטמים ונצי הדגים עיטים טרופיים – קבוצה של עיטים שאינה מוגדרת מבחינה סיסטמטית עיט (הרלדיקה) – אלמנט הרלדי A-4 סקייהוק – מטוס קרב, המכונה בצה"ל "עיט" נחל עיט – אחד מיובליו הגדולים של נחל יהודיה "עיט" - יחידה שפעלה בעבר במסגרת מחלקת ביטחון מידע של צה"ל נשר (קבוצת כוכבים) – קבוצת כוכבים המכונה גם "עיט" עיט שירותי תעופה ותיירות – חברת תעופה ישראלית נשר (פירושונים)
טיפול ברימות

טיפול ברימות class=notpageimage|הצגה טיפול ברימות הוא סוג של ביותרפיה (אנ') הכוללת הנחת רימות (זחלי זבובים) על עור שאינו מתרפא או על רקמה פצועה, במטרה לנקות את החלקים הנקרוטים ולעודד ריפוי. הטיפול מתבסס על העובדה שהרימות אוכלות רק רקמה מתה. מדיה וקבצים בנושא טיפול ברימות בוויקישיתוף קארי ארנולד, ‏רימות או לא להיות, באתר "אלכסון", 13 ביולי 2016 איתי עמיקם, למרות היעילות: הטיפול בפצעים ברימות זבובים ייפסק, באתר ynet, 31 בדצמבר 2018 טליה שמואלי, שמחה גרדוש ורויטל זלקר, השימוש ברימות רפואיות לטיפול בפצעים קשי ריפוי, באתר המרכז הרפואי הדסה ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
צביעות

צביעוּת או דו-פרצופיות היא צורת התנהגות המתיימרת להציג כלפי חוץ תכונות אופי או התנהגות מוסרית נעלית, כאשר בפועל אין הדבר תואם את המציאות. משמעות הביטוי היא צביעת המציאות והפיכתה לטובה יותר למראה עיניים. לפיכך, צביעות היא סוג של שקר. הצביעות נחשבת להתנהגות מגונה מבחינה חברתית. בשימוש יומיומי במונח "צביעות", הכוונה היא לאדם שבמצב מסוים דורש מאחרים לנקוט פעולה כלשהי, אך כשהוא נקלע למצב דומה בעצמו הוא אינו פועל על פי מה שדרש מאחרים, אלא בוחר לפעול בדרך שתקדם את עצמו בלבד. עם זאת, דרך פעולה זאת עשויה להיות מתוארת גם כ"מוסר כפול". כוונה נוספת של הביטוי "צבוע" ביומיום היא לאדם המנצל אחרים בדרכי תרמית.[דרושה הבהרה] מונח קרוב המתאר צורת התנהגות צבועה הוא "התחסדות". מקור המילה "צביעות" הוא בלשון חז"ל: אמר לה ינאי מלכא לדביתיה: אל תתיראי מן הפרושין ולא ממי שאינן פרושין, אלא מן הצבועין שדומין לפרושין, שמעשיהן כמעשה זמרי ומבקשין שכר כפנחס — תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ב, עמוד ב' היהדות ותורת ישראל רואות בצביעות מידה שלילית ומגונה, וראיות לכך ניתן למצוא בתורה, בתלמוד ובהלכה. להלן מספר דוגמאות: על אחי יוסף נאמר "וַיִּשְׂנְאוּ אֹתוֹ וְלֹא יָכְלוּ דַּבְּרוֹ לְשָׁלֹם", ורש"י במקום מפרש: "מתוך גנותם למדנו שבחם, שלא דברו אחת בפה ואחת בלב". הגמרא במסכת ברכות אוסרת על אדם צָבוּעַ לחבוש את ספסלי בית המדרש: "כל תלמיד שאין תוכו כברו לא ייכנס לבית המדרש" (התייחסות דומה נמצאת במסכת יומא). בספר משלי כתוב: "נֶאֱמָנִים פִּצְעֵי אוֹהֵב, וְנַעְתָּרוֹת נְשִׁיקוֹת שׂוֹנֵא". במצודות מבואר – "האוהב הפוצע לאהובו למען יישר לכת הנה הפצעים הם נאמנים המה כי עשו שליחותם והועילו לזה כי בעבורם ייטיב דרכו אבל מן השונא אפי' הנשיקות מרובות המה והנם למשא הואיל ואין בהם תועלת". בסידור התפילה, על פי תהילים ומסכת אבות: "לעולם יהא אדם ירא שמים בסתר ובגלוי, מודה על האמת ודובר אמת בלבבו". צביעות, דף שער בספרייה הלאומית ספר בראשית, פרק ל"ז, פסוק ד' כ"ח, א' ערך בוויקימילון: אין תוכו כברו עב, ב: "כל תלמיד חכם שאין תוכו כברו אינו תלמיד חכם". פרק כ"ז, פסוק ו' ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבדילקרים נאדיר פאשא

אַבְּדִילְקֵרִים נָאדִיר פָּאשָׁא (בטורקית: Abdülkerim Nadir Paşa‏; 1807, צ'ירפאן, האימפריה העות'מאנית - 1883, רודוס, האימפריה העות'מאנית) היה מרשל בצבא העות'מאני, מפקד אוגדה ומושל פלך רומליה בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878. נאדיר פאשא נולד בעיירה צ'ירפאן שבבולגריה. ב-1836 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית באיסטנבול ונשלח ללימודי המשך בווינה, אותם סיים ב-1841. הוא פיקד על הכוחות העות'מאניים במזרח אנטוליה בעת מלחמת קרים וניהל מספר קרבות מול הכוחות הרוסיים שהוצבו בעיר גיומרי שבארמניה. בהמשך, מונה למפקד מצודת קארס, אך שוחרר מתפקידו בינואר 1854‏. לאחר מלחמת קרים מונה למושל סלוניקי, וב-1862 השתתף במלחמה עם מונטנגרו. ב-1876 נבחר לפרלמנט העות'מאני. הסולטאן מוראט החמישי מינה אותו לשר המלחמה, אך המינוי בוטל עם עלייתו של אבדילהמיט השני לשלטון ב-1 בספטמבר 1876. בהמשך, הוטל עליו לחזור לשירות צבאי, והוא נשלח לפקד על הכוחות בסרביה, בהצליחו להשליט סדר במקום. בשל הצלחתו בסרביה מונה למפקד אוגדה בגזרת הדנובה ולמושל פלך רומליה. במסגרת תפקידו הצליח לדכא את מרד אפריל הבולגרי. נאדיר פאשא המשיך למלא תפקיד זה גם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878. ב-18 ביולי 1877 הודח אבדילקרים נאדיר פאשא בשל כישלונותיו בקרבות. הוא הועמד למשפט צבאי והוגלה לאי רודוס, שם הלך לעולמו ב-1885. מדיה וקבצים בנושא אבדילקרים נאדיר פאשא בוויקישיתוף Humphry Sandwith A narrative of the siege of Kars , באתר גוגל ספרים (באנגלית).
ישיבת איילת השחר

ישיבת איילת השחר, ידועה גם כישיבת אילת, היא ישיבה גבוהה וישיבת הסדר באילת בראשות הרב יוסף רודריגז. הישיבה, מקבוצת הישיבות המכונות ישיבות הקו, הוקמה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי ישיבת מדברה כעדן. בישיבה לומדים כ-120 תלמידים. הישיבה מחנכת לשירות בצה"ל, חלק מהתלמידים בה מתגייסים דרך המסלול של ישיבת ההסדר, וחלק מתגייסים לשירות מלא או להסדר מרכז. הר"מים הם הרב יניב רזניק, הרב יחיאל בן גיגי, הרב אלישיב שטרנברג, הרב ליאור בנדט, הרב יוחאי קפלן והרב אריה רוטשילד. הרב יעקב סופר מגיע לשלושה ימים מדי שבוע ומעביר בעיקר חבורות ושיעורי אמונה. הרב אלי בזק והרב גולן סעדון מגיעים פעם בשבוע ומלמדים שיעורי אמונה גם הם, וכן גם הרב דניאל מילר - ראש ישיבת עטרת נחמיה, שהיה בעבר ראש כולל האברכים של הגרעין התורני במקום. כמו כן לימדו בעבר בישיבה: הרב אסף שטראוס, הרב טוביה בלייכר (בנו של הרב משה בלייכר), הרב יעקב לנזר (כיום רב היישוב בני נצרים), הרב עמיאל נאומבורג (כיום ר"מ בישיבת נצר מטעי באריאל), הרב הלל רוטקוף (כיום ראש הישיבה הגבוהה בבני נצרים) הרב אסף בנית (כיום ראש הישיבה הגבוהה מור דרור בקצרין), הרב אליעזר מאיר ועוד. ישיבת איילת השחר, אתר הבית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הברית הישנה

הברית הישנה הוא החלק הראשון של כתבי הקודש הנוצריים. חלק זה כולל את כל ספרי התנ"ך (אם כי בסדר מעט שונה מהמקובל אצל היהודים), ובכנסיות הקתוליות והאורתודוקסיות גם חלק מהספרים החיצוניים. מבחר הספרים וסדרם בברית הישנה מתבסס במידה רבה על תרגום השבעים. הכינוי "הברית הישנה" מבוסס על התפיסה הנוצרית שעל-פיה הברית בין הבתרים שאלוהים כרת עם אברהם שלמה וממשיכה ב"ברית חדשה" המתגלמת בישו, ובה עוסקים ספרי "הברית החדשה". הנצרות רואה ב"ברית הישנה" מבוא ל"ברית החדשה", והם מוצאים בספרי "הברית הישנה" בשורות ונבואות על בואו הצפוי של המשיח, שמקצתן מוכרות גם על ידי הרבנים היהודים כנבואות על המשיח אך הם לא מפרשים אותן באותה צורה (ראו: פרה פיגורציה). הראשון שידוע שהשתמש במונח "ברית ישנה" היה הבישוף מליטון מסרדיס במאה השנייה. ישנם הבדלים גם בתוכן של פסוקים בחלק מהספרים, בעיקר בנביאים האחרונים. ישנם הבדלים בין סידור הספרים בברית הישנה בין עדות נוצריות שונות. אחד ההבדלים העיקריים הוא ההתייחסות לספרים החיצוניים. בעוד הקתולים והאורתודוקסים משלבים את הספרים החיצוניים בין ספרי התנ"ך בלא הבחנה ביניהם, הפרוטסטנטים נוהגים לכלול אותם בקובץ נפרד המכונה "אפוקריפה" (גניזה). לכתבי הקודש הנוצריים אין כיום שפה רשמית, וכל נוצרי רשאי לקרוא אותם בתרגום לשפתו. בעבר, כתגובה לרפורמציה, נהגו הקתולים לראות בתרגום הוולגטה של הירונימוס לשפה הלטינית נוסח רשמי של כתבי הקודש. הירונימוס תרגם את "הברית הישנה" מן השפות המקוריות: עברית, ארמית ויוונית (בהתאם לשפת הספר המקורי). יש גם נוסחים נוצריים של "הברית הישנה" המבוססים על תרגום השבעים. לנוסחים הנוצריים של "הברית הישנה" יש חשיבות רבה בחקר המקרא, ובפרט בחקר הספרים החיצוניים, שרובם צונזרו במסורת הרבנית ולא נכללו בתנ"ך. להלן רשימת ספרי הברית הישנה על-פי הסדרים הקתוליים, האורתודוקסיים והפרוטסטנטים והשוואתם לספרים הקיימים בתנ"ך: הברית הישנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיוונית: "בריאה" מיוונית: "יציאה" - יציאת מצרים "ספר הלוויים" "מניין", "ספירה" "משנה תורה" בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה הספר לעיתים כ"מלכים א'". בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה לעיתים "מלכים ב'". בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה לעיתים "מלכים ג'". בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה לעיתים "מלכים ד'". הקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכילים תוספות למגילת אסתר שלא מופיעות בתנ"ך. למרות השם הדומה, התוכן שונה לחלוטין מתוכן ספרי המקבים מהמקור הייוני. ספרים אלו אינם מספרים את סיפורם של החשמונאים. מחולק לשני ספרים, משלי ותגסאץ כחלק מספר ירמיהו לא בכל הכנסיות האורתודוקסיות.
יונה סעיד

יונה סעיד לוי (נולדה ב-1935) היא גמלאית של התעשייה האווירית. כלת פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים לשנת התשמ"ו. נולדה בצנעא שבתימן ובשנת 1949 עלתה עם משפחתה למדינת ישראל. לימודיה הסדירים הופסקו והושלמו על ידה בלימודי ערב. בגיל צעיר נישאה, ולאחר גירושיה החלה לעבוד בתעשייה האווירית. בתעשייה האווירית שימשה תחילה ראש צוות עובדים ולאחר מכן הוסמכה לביצוע עבודות תעופה שונות. בשנת 1981 הוסמכה בתחום הדבקות מתכת ופלסטיק. במהלך שנות עבודתה הגישה 15 הצעות ייעול להנהלת התעשייה האווירית וזכתה על כך בפרס המייעלת המצטיינת. בתחום התמחותה הדריכה במפעלים שונים ברחבי ישראל. בשנת 1986 הוענק לה פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים. בנימוקי ועדת הפרס נקבע כי "יונה סעיד מהווה מופת במוסר העבודה הגבוה שלה, וביחסי האנוש המעולים שיצרה במקום עבודתה. הצעות הייעול שהגישה לתעשייה האווירית חסכו למפעל הון". לצד עבודתה הייתה סעיד לוי חברה בחוג לידיעת הארץ והתנדבה במסגרת איל"ן. מדיה וקבצים בנושא יונה סעיד בוויקישיתוף
אלדין חתוקאי

אלדין חתוקאי הוא חתן פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים לשנת התשמ"ו. חתוקאי, בן הקהילה הצ'רקסית בישראל, נולד בכפר כמא. בשירותו בצה"ל היה חייל מצטיין במסגרת יחידת מילואים. לאחר שחרורו מן הצבא החל לעבוד במפעלי נייר חדרה. במפעלי נייר חדרה החל לעבוד כעוזר לשוקל נייר. במרוצת השנים השתלם בנושאים שונים וקודם לתפקיד מנהל משמרת. במסגרת השתלמות בחוץ לארץ הוסמך כמפעיל מכונת חיתוך נייר חדישה, בסיומה חזר למפעל ומונה למנהל המכונה. בשנות השמונים נשלח לרומניה לצורך הכשרת צוות מקומי בהפעלת מכונה דומה. חתוקאי קיבל את פרס עובד ישראל במגזר התעשייתי ובשנת 1986 היה חתן פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים. בנימוקי ועדת השופטים נקבע כי "אלדין חתוקאי ראוי לפרס על הצטיינות בצה"ל ועל ההתמדה והחריצות שהוא מגלה בעבודתו במפעלי נייר חדרה. מגלה רוח צוות וכושר ניהול, במחלקה המורכבת מעובדים דרוזים, יהודים, מוסלמים וצ'רקסים". כתבה אודות הזכייה בעיתון מעריב, באתר הספרייה הלאומית רשימת זוכי הפרס באתר פרסי ישראל
יעקב אברהם

יעקב אברהם (1907 - מאי 2008) היה חתן פרס ישראל לשנת תשל"ז (1977) על תרומה מיוחדת לעבודה. אברהם נולד בתימן ליפת ושולמית. הוא התייתם בגיל שלוש. עבד כתימן כחייט, נישא לזוהרה והיה אב לחמישה בנים ולשלוש בנות. בשנת 1949 עלה עם משפחתו למדינת ישראל ולאחר תקופה במחנה העולים בראש העין התיישב בגדרה ובנה בה את ביתו. במחצית שנות החמישים החל לעבוד כפועל חקלאי בחברת "נטע" לעיבוד פרדסים וכרמים. במלחמת יום הכיפורים שכל את בנו יוסף בקרבות ברמת הגולן. בנו יחיאל אברהמי ניהל את מוזיאון גדרה. בשנת תשל"ז 1977, לאחר 23 שנות עבודה, זכה בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לעבודה. בריאיון עיתונאי לרגל קבלת הפרס אמר: "אני אוהב את העבודה. כל תפוז חשוב לבעל הפרדס ולמדינה". רעייתו זוהרה שימשה עד אותה שנה מנהלת עבודה בחברה למיון זרעים. עבודתו נמשכה לאחר מכן, לצד טיפוח ביתו ולימוד פרקי תורה. אברהם נפטר בשנת 2008 בגיל 101. ביום פטירתו נולד החימש ה-15 בצאצאיו. עיתון מעריב, 20/4/1977, ע' 16. הקבר של יעקב אברהמי בבית הקברות גדרה, באתר BillionGraves סבא רבא רבא מורי יעקב זוכה ב"פרס ישראל" על תרומה מיוחדת לעבודה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארל ראדק

קארל ברנגארדוביץ' רַאדֶק (Karl Berngardovich Radek; בכתיב קירילי: Карл Бернгардович Радек;‏ 31 באוקטובר 1885 – כנראה 19 במאי 1939) היה פוליטיקאי, מנהיג קומוניסטי ועיתונאי ממוצא יהודי-גליציאני. פעל תחילה בפולין, אחר-כך בגרמניה ולבסוף בברית המועצות. כתב גם בשמות העט "פאראבלום" (Parabellum) ו"שטרוטהאן" (Struthahn). נולד בשם קרול זובלזון (Karol Sobelsohn) למשפחה יהודית בלבוב שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום במערב אוקראינה). התרבות בביתו הייתה גרמנית, אך ראדק היה קשור כבר כתלמיד לתנועת הפועלים הפולנית וכתב עבור עיתונים פולניים. ראדק היה, יחד עם רוזה לוקסמבורג, אחד ממנהיגי הסוציאל-דמוקרטיה הפולנית והגרמנית. אחרי מהפכת 1905 באימפריה הרוסית גורש ראדק מהמפלגה הסוציאליסטית הפולנית, בגיל 20. הרשויות הרוסיות כלאו אותו בגלל השתתפותו במהפכה. בשנת 1907 היגר ראדק לגרמניה, שם הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). הוא התפרסם וזכה להכרה בעיקר בתחום מדיניות החוץ, ותקף יחד עם רוזה לוקסמבורג את האגף המתון במפלגה, אבל לאחר שבשנת 1912 גורש גם מהמפלגה הגרמנית, ביקר גם אותה והתקרב למנהיג הבולשביקים הגולה (לימים מייסד ברית המועצות) לנין, והיה אחד האנשים המקורבים ביותר שלו בגלותו בשווייץ. ראדק הוסיף גם בשווייץ לכתוב תחת שם העט פאראבֶּלוּם (Parabellum) מאמרים בקו דומה לשל לנין, טרוצקי וזינובייב. בספטמבר 1915 השתתף כנציג המפלגה הפולנית בוועידת צימרוולד. כאן נפגשו לראשונה מאז פרוץ מלחמת העולם הראשונה הנציגים הרדיקליים של המפלגות הסציליסטיות באירופה, כדי לאלץ את מפלגותיהם להתנגד למלחמה ולתקציבי המלחמה. ראדק גם חתם על ההצהרה של לנין, שבה דרש להפוך את המלחמה למלחמה נגד הקפיטליזם. ראדק היה אחד הנוסעים בקרון הרכבת המפורסם שהוביל את לנין בשנת 1917 מגלותו בשווייץ דרך גרמניה לשוודיה הנייטרלית ומשם לרוסיה, וגם היה חבר במשלחת המשא ומתן לשלום בין גרמניה לברית המועצות, שהביאו להסכם השלום של ברסט-ליטובסק. בסוף שנת 1918 נסע ראדק לגרמניה כדי לעזור למפלגה הקומוניסטית הגרמנית הצעירה, אך נעצר תוך זמן קצר באשמת עזרה לניסיון הפיכה והסתה. לאחר מעצרו ניתן לו על ידי ברית המועצות מעמד של שגריר, באקט שהציל את חייו. בזמן מאסרו ניהל שיחות רשמיות-למחצה עם מנהיגי רפובליקת ויימאר החדשה, בהם ולטר רתנאו ואחרים. גם בשנת 1923 ניסה לעזור למפלגה הקומוניסטית הגרמנית בניסיון הפיכה נוסף. אחרי השתלטותו הזוחלת של סטלין על המפלגה והמדינה הורחק ראדק ממרכזי הכוח ומונה לנשיא הראשון של אוניברסיטת סון-יט-סן במוסקבה. בשנת 1927, בעקבות תבוסה של האופוזיציה השמאלית, גורש רדק מהמפלגה ונשלח לסיביר. אחרי חזרתו בשנת 1929 השתלב שוב כעיתונאי בכיר, ופתח בעצם בשנת 1934 על ידי אחד המאמרים את עידן פולחן האישיות של סטלין. בשנת 1937 הואשם ראדק, במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין, והורשע במשפט הראווה השני של מוסקבה, ונגזרו עליו עשר שנות גלות. הוא נהרג בכלא ורכנאורלסק. על פי הגרסה מתקופת סטלין, הוא נהרג על ידי אסיר אחר. כפי שהובהר לאחרונה, הוא נהרג בהוראה ישירה של לברנטי בריה וסטלין על ידי אסיר שהובא במיוחד מכלא אחר והשתחרר לאחר ביצוע המעשה. מדיה וקבצים בנושא קארל ראדק בוויקישיתוף מכתביו של ראדק (בגרמנית) על הרומן הביוגרפי של שטפן היים קארל ראדק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרל רדק (1885-1939), דף שער בספרייה הלאומית קארל ראדק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בלטינית ״היכונו למלחמה״, ראו ״הרוצה בשלום ייכון למלחמה״, וייתכן כי היה בבחירת שם-עט זה אזכור לאקדח הפרבלום/לתחמושתו[דרוש מקור].
מקלחת

מקלחת היא פעולה יומיומית המבוצעת לרחצה באמצעות זרם מים הנובע מצינור שבקצהו משפך מנוקב, המותקן במקום גבוה, בדרך כלל מעל גובה הראש, או בקצה צינור מתכת גמיש שאפשר להחזיק ביד. המקלחת היא המצאה קדומה שהתפתחה במקומות שונים בעולם. מקלחות קדומות, שבהן המים נשפכו מדלי, ידועות ממצרים העתיקה, מסופוטמיה והודו. מציורים על כלי חרס ניתן ללמוד שביוון העתיקה השתמשו במקלחת שבה המים הובלו בצינורות, שחורים בפתחם ("ראש המקלחת") יצרו זרם המורכב מטיפות. בפרגמון (בטורקיה של ימינו) נמצא בית מרחץ יווני עתיק מהמאה השנייה לפנה"ס שבו הותקנו מקלחות. מקלחת נמצאת לעיתים בחדר המשמש רק לה, וכן היא מרכיב חשוב של חדר אמבטיה. מקלחות קדומות לא היו מעשי ידי אדם אלא נעשה שימוש במפלי מים לצורך רחצה. במקומות אחרים יצקו בני אדם מים האחד על משנהו, מתוך כדים או כלי אגירת מים אחרים. יש עדויות על כך שבמצרים ובמסופוטמיה הותקנו חדרי רחצה בהם משרתים רחצו את אדוניהם בפרטיות. מקלחות אלו שונות מהמקלחות המודרניות בכך שהמים הובאו אליהם בכדים ולא כמים זורמים. מקלחת קרה אמבטיה אפקט וילון המקלחת על המצאת המקלחת, באתר Inventions עופר אדרת, הצצה למקלחות המשותפות בקיבוצים, באתר הארץ, 30 במאי 2021 שגב נוה טסה, צלילה פנימה: מדעי המקלחת, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 18 במאי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחילה (זואולוגיה)

מחילה בתחום הזואולוגיה היא מנהרה חפורה בקרקע על ידי בעל חיים, במטרה ליצור חלל מתאים לבית גידול, מחסה זמני או תוצר לוואי של תנועת החיה. יצירת מחילות היא התנהגות שכיחה בממלכת בעלי החיים, מאחר שהיא קשורה להתגוננות מטורפים ומאיתני הטבע, רבייה וגידול צאצאים, שיחור מזון ועוד. בעלי החיים החיים במחילות קרויים מתחפרים. בעלי חיים אלה משתנים בגודלם החל מצרעות קטנות ונמלים ועד לחזיר יבלות ושנבוב. חלק מהמינים המתחפרים גורמים לסחף ופגיעה בקרקעות ובצמחיה, מה שגורם לכמה מינים פולשים מתחפרים כמו ארנבון מצוי לגרום לפגיעה רבה באזורים אליהם הם מגיעים. מדיה וקבצים בנושא מחילה בוויקישיתוף מאורות, מרבצים נקודות איבוק והתפלשות, מקום מפגש. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתייה השני דה מונמורנסי

מתייה השני דה מונמורנסי (בצרפתית: Matthieu II de Montmorency;‏ 1174 – 24 בנובמבר 1230) היה מפקד הצבא של פיליפ השני ושל לואי השמיני מלכי צרפת. הוא היה צאצא של הנרי הראשון, מלך אנגליה באמצעות סבו, מתייה הראשון דה מונמורנסי, שהיה נשוי לבתו הבלתי חוקית של מלך זה, ואשר שימש כמפקד הצבא של לואי השביעי, מלך צרפת. ב- 6 במרץ 1204 מתייה השני דה מונמורנסי, שהיה אחד ממפקדי צבאו של פיליפ השני, מלך צרפת, הוכיח את כוחו כאשר כבש מידי האנגלים את מבצר שאטו-גייאר שהיה בגבולה של צרפת עם נורמנדי. אחרי כניעת העיר רואן ב-24 ביוני של אותה שנה, כל חבל נורמנדי אוחד עם הכתר הצרפתי. הוא לקח חלק חשוב בקרב בובין (27 ביולי 1214) שבו צבאו של פיליפ השני הביס את הקואליציה שהתארגנה נגד מלך זה ואשר כללה את ג'ון, מלך אנגליה, את אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרדינאן, רוזן פלנדריה. ב- 1215 הצטרף מתייה השני דה מונמורנסי למסע הצלב האלביגנזי לצדו של לואי יורש העצר (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), וב- 1218 התמנה למפקד הצבא המלכותי של פיליפ השני. בתקופת שלטונו של לואי השמיני, מתייה השני דה מונמורנסי המשיך בתפקידו כמפקד הצבא המלכותי. הוא תמך בתוכניתו של המלך לגרש את האנגלים מכל נחלותיהם בצרפת. בעוד שלואי השמיני המשיך ללחום באלביגנזים, מתייה השני הוביל את הצבא המלכותי נגד האנגלים וכבש מידיהם את הערים נירו ולה רושל (כיום בחבל פואטו-שראנט במערב צרפת), את חבל לימוזן ואת אזור פריגו. המלך לואי השמיני שמת ב- 1226, הפקיד בידי מתייה השני דה מונמורנסי את הדאגה לביטחונו של בנו לואי התשיעי, מלך צרפת שהיה בן שתים עשרה שנה בלבד. הוא הפך ליד ימינה של בלנקה, נסיכת קסטיליה אלמנתו של לואי השמיני ששימשה כעוצרת בשם בנה לואי התשיעי. הוא סייע בידה להשתלט בכוח הנשק על הוסאלים הגדולים של מלך צרפת שקיוו להשתחרר מהתחייבויותיהם כלפי בית המלוכה תוך ניצול המצב שבו אישה שלטה בממלכה וילד היה מלך צרפת. העוצרת, שהייתה עשויה ללא חת, קראה לעזרתה את שליחי האפיפיור ומעל לכל את מתייה השני דה מונמורנסי, שאסר עליהם להטיל מיסים על האריסים ואילץ אותם להמשיך ולהיות כפופים לסמכותו של בנה הקטין. למתייה השני דה מונמורנסי היו שבעה ילדים ובהם בושאר החמישי (1200–1243) שהמשיך את שושלת בית מונמורנסי. מדיה וקבצים בנושא מתייה השני דה מונמורנסי בוויקישיתוף מתייה השני דה מונמורנסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)