laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בבו ואלדס

בבו ואלדס (בספרדית: Bebo Valdés; 9 באוקטובר 1918 – 22 במרץ 2013) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומפיק מוזיקלי קובני, אביו של פסנתרן הג'אז הקובני צ'וצ'ו ואלדס. ואלדס היה דמות מרכזית בעידן הזהב של המוזיקה הקובנית, סולן שני הרכבי ביג בנד, ואחד מאמני הבית של מועדון טרופיקנה. ואלדס נולד בהוואנה בשם רמון אמיליו ואלדס אמארו. הוא התחיל את הקריירה שלו במועדוני לילה בהבאנה בשנות ה-40, והתפרסם בעיקר בזכות הופעותיו הרבות במועדון הקברט טרופיקנה. בשנות ה-50, היה בין מפתחי סגנון הממבו, וכן פיתח מקצב חדש בשם בטנגה שהתחרה עם הממבו. ואלדס הוא גם דמות חשובה בג'אז הקובה. בשנות ה-60, עבר למקסיקו יחד עם הזמר שלו רונלדו לה סרי, ולאחר שהות קצרה בארצות הברית וסיבוב באירופה התיישב בסטוקהולם שם חי עד 2007. שם פיתח והפיץ מוזיקה קובנית וג'אז לטיני. בשנות ה-90 זכה לפרסום רב יותר בזכות קטעי נגינה שלו שהשתתפו בסרטים Calle 54, וEl milagro de Candeal, וכן עקב זכייתו בחמישה פרסי גראמי וכן בעקבות האלבום Lagimas negras (דמעות שחורות) שהוקלט עם דיאגו אל סיגאלה. בין לחניו המוכרים: Guempa, Daquirí, Dile a Catalina, Nocturno en batanga, La rareza del siglo, México querido ו Ritmando el chachacha. לבבו ולגרושתו, פילאר לבית רודריגס, חמישה ילדים, ביניהם הפסנתרן צ'וצ'ו ואלדס. ב-1963 נישא ואלדס לאישה שוודית ומאז 2008 הם התגוררו במאלגה שבספרד. נפטר במרץ 2013 בשוודיה. מדיה וקבצים בנושא בבו ואלדס בוויקישיתוף בבו ואלדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בבו ואלדס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי בבו ואלדס, באתר AllMovie (באנגלית) בבו ואלדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בבו ואלדס, באתר MusicBrainz (באנגלית) בבו ואלדס, באתר Discogs (באנגלית) בבו ואלדס, באתר Songkick (באנגלית) האתר הרשמי של הסרט על בבו ואלדס
סופוס לי

מאריוס סופוס לי (Marius Sophus Lie; ‏17 בדצמבר 1842‏-18 בפברואר 1899) היה מתמטיקאי נורווגי, הידוע בזכות היצירה של חבורות סימטריה רציפות ויישומים שלהן בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית והמשוואות הדיפרנציאליות. החבורות קרויות, על שמו, חבורות לי. לי נולד בנורדפיורדיד שבנורווגיה, הצעיר מבין שישה אחים. בתחילה הכין עצמו לקריירה צבאית, אבל עקב מיופיה יצא ללמוד באוניברסיטה של אוסלו. קיבל תואר דוקטור במתמטיקה ב-1872, עבור תזה שכותרתה "על מחלקה של העתקות גאומטריות". ב-1878 נעשה חבר של כבוד בחברה המתמטית של לונדון, וחבר בחברה המלכותית של לונדון. הרעיון המרכזי בעבודתו של לי היה שאפשר להבין חבורות של העתקות רציפות (חבורות לי) באמצעות מרחב משיק ליניארי (אלגברת לי), והשדות הווקטוריים היוצרים אותו. הנודע מבין תלמידי הדוקטורט שלו הוא אלי קרטן, שקיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת פריז ב-1894. לי מת בגיל 56 מאנמיה ממארת. מדיה וקבצים בנושא סופוס לי בוויקישיתוף סופוס לי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה סופוס לי, באתר MacTutor (באנגלית) סופוס לי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סופוס לי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) סופוס לי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקונגרס הקונטיננטלי

הקונגרס הקונטיננטלי (באנגלית: Continental Congress) היה הרשות המחוקקת של שלוש עשרה המושבות האמריקניות, ולאחר מכן של ארצות הברית החל מ-1774 ועד 1789, תקופה שכללה הן את תקופת מלחמת העצמאות האמריקנית והן את אימוץ מסמכי "סעיפי הקונפדרציה" (Articles of Confederation, שלאחר מכן הוחלפו בחוקת ארצות הברית). למעשה, הקונגרס היה קיים בשלוש מתכונות שונות במשך 15 שנות פעילותו – תחילתו בקונגרס הקונטיננטלי הראשון, המשכו בקונגרס הקונטיננטלי השני וסופו בקונגרס הקונפדרציה. הקונגרס הקונטיננטלי הראשון, שבעצמו היה תגובה ל"חוקי הכפייה" הבריטים, היה "קונגרס חוק הבולים", שהוקם על ידי המתיישבים במחאה על החוק שנשא את אותו השם. הקונגרס הקונטיננטלי הראשון הוצע בוועידות לתיאום של המושבות, שהתקיימו באופן תדיר כדי להבטיח את שיתוף הפעולה ביניהן (שהתרחב בעקבות אי שביעות הרצון מהבריטים), אך נמשך פחות מחודשיים: מ-5 בספטמבר 1774 עד 26 באוקטובר, בפילדלפיה, אז בפרובינציה של פנסילבניה (כיום פנסילבניה). פייטון רנדולף היה נשיאו הראשון. ההישג המשמעותי ביותר של הקונגרס הראשון היה ניסוח עצומת "מסמכי ההתאגדות" (Articles of Association) ב-20 באוקטובר. במסמכים דובר על הסכם בין שתים עשרה מתוך שלוש עשרה המושבות האמריקניות (לא כולל ג'ורג'יה), שעיקרו החרמת מוצרים בריטים והפסקת היצוא לבריטניה אם חוקי הכפיה לא יבוטלו. ההחרמה נחלה הצלחה, אך הפוטנציאל המצוי בה לא מומש עקב פתיחת הקרבות של מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1775. הקונגרס הקונטיננטלי השני התכנס ב-10 במאי 1775. ב-26 במאי הכריז הקונגרס כי בריטניה הכריזה מלחמה; ב-14 ביוני הצבא הקונטיננטלי הוקם וג'ורג' וושינגטון נבחר לעמוד בראשו יום לאחר מכן. בנוסף, מינה הקונגרס את סילאס דין כשגריר אמריקני בצרפת, והנמלים המקומיים נפתחו מחדש, כחלק מאי הציות לחוקי הנמל הבריטים (שהערימו קשיים על העברת סחורות דרך הים). ב-4 ביולי 1776 הקונגרס אימץ את הכרזת העצמאות האמריקנית. בספטמבר 1777 נאלץ הקונגרס לנטוש את פילדלפיה עקב כיבוש העיר על ידי הבריטים. הוא התכנס בעיר יורק בפנסילבניה. בנובמבר 1777 ניסח הקונגרס את תקנון הקונפדרציה, החוקה הראשונה של ארצות הברית ושלחה לאישור על ידי המדינות. ב-1781 אישרה המדינה האחרונה, מרילנד, את תקנון הקונפדרציה וב-1 במרץ 1781 החל לפעול בארצות הברית קונגרס הקונפדרציה, שהיה המשך ישיר לקונגרס הקונטיננטלי השני. למעשה, נבחרי הקונגרס השני המשיכו בכהונתם כחברי פרלמנט גם בקונגרס הקונפדרציה. לקונגרס זה היו עשרה כינוסים במשך שמונה שנות פעילותו. בסופו של דבר, הקונגרס הוליך את הארץ החדשה לעצמאות ולמלחמה עם מעט מאוד משאבים וכח אמיתי. ממשיכו של הקונגרס הקונטיננטלי הוא הקונגרס של ארצות הברית. ב-4 במרץ 1789 התכנס הקונגרס הראשון של ארצות הברית בבניין הפדרלי (Federal Hall) בניו יורק, כאשר פעולתו הראשונה הייתה ההכרזה כי חוקת ארצות הברית נכנסה לתוקפה. בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה אירח את מושבו הראשון ב-17 בנובמבר 1800. מלחמת העצמאות של ארצות הברית תקנות צפון-מערב תקנון הקונפדרציה אלכסנדר המילטון מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הקונטיננטלי בוויקישיתוף הקונגרס הקונטיננטלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יואן הולנדר

יואן הולנדר (ברומנית: Ioan Holender; נולד ב-18 ביולי 1935 בטימישוארה) הוא מנהל אופרה וזמר אוסטרי, ממוצא יהודי-רומני. אביו של הולנדר היה בעל בית חרושת למרמלדה ולחומץ בטימישוארה, שהוחרם מידיו והולאם על ידי השלטון הקומוניסטי בשנת 1948. הולנדר למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנולוגית בטימישוארה ועבד כמדריך טניס ועוזר במאי עד שהיגר עם משפחתו לווינה, שם התגוררה משפחת אמו. הוא התכוון להמשיך בלימודי ההנדסה, אבל החל להתעניין בזמרה ועבר ללימודי מוזיקה. עם סיום לימודיו התקבל לתיאטרון העירוני קלאגנפורט כבריטון אופראי וקונצרטי. בשנת 1966 החל לעבוד בסוכנות שטארקה לאנשי תיאטרון שעברה עם הזמן לבעלותו. בשנת 1988 מינה אברהארד וכטר את הולנדר למזכיר כללי של האופרה של וינה, מינוי שנכנס לתוקף בשנת 1991. המינוי עורר מחלוקת בגלל ניגוד האינטרסים בין משרת המזכ"ל באופרה לבין קשריו הקודמים עם סוכנות התיאטרון שלו, ובסופו של דבר ניתק הולנדר את קשריו עם סוכנות שטארקה. אחרי מות וכטר בפברואר 1992 התמנה הולנדר למנהל האופרה של וינה, החל ב-1 באפריל 1992. במקביל עמד בראש הפולקסאופר של וינה במשך ארבע שנים. החוזה של הולנדר הוארך שלוש פעמים וכהונתו הסתיימה ב-31 באוגוסט 2010, תקופת הכהונה הממושכת ביותר של מנהל כללי בתולדות האופרה של וינה. הולנדר נשוי ואב לשני בנים ובת. Holender, Ioan; Arnbom, Marie-Therese (2001). Der Lebensweg des Wiener Staatsoperndirektors. Wien: Böhlau Verlag. ISBN 3205993845. "Ioan Holender, Director of Vienna State Opera". Romania on Line. נבדק ב-2007-08-25. "Künstlerische Leitung Ioan Holender". Vienna State Opera. אורכב מ-המקור ב-2007-10-29. נבדק ב-2007-08-25. מדיה וקבצים בנושא יואן הולנדר בוויקישיתוף יואן הולנדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יואן הולנדר, באתר AllMovie (באנגלית) יואן הולנדר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הולנדר

הוֹלַנדֶר (Hollander) הוא שם משפחה שמשמעותו הולנדי. האם התכוונתם ל... טום הולנדר – שחקן אנגלי יואן הולנדר (Holender) – מנהל אופרה וזמר יהודי-רומני יעקב הולנדר – מוזיקאי ישראלי יליד קרקוב קסווירה הולנדר – זונה ומנהלת בית בושת, שהתפרסמה בספרים אחדים שכתבה על תחום עיסוקה רחל הולנדר – סופרת עברית שמואל הולנדר – עורך דין ישראלי, נציב שירות המדינה ולשעבר מזכיר ממשלת ישראל שמעונה הולנדר – מלכת היופי של ישראל לשנת 1983, דוגמנית ומעצבת פנים נועה הולנדר – הדמות הראשית בתוכנית "להיות איתה" נדב הולנדר – מוזיקאי וקולנוען ישראלי אביחי הולנדר – זמר-יוצר ומלחין ישראלי הולנד (פירושונים)
ראלף טאונר

ראלף טאונר (אנגלית: Ralph Towner ‏; נולד ב-1 במרץ 1940) הוא נגן ומלחין ג'אז המנגן בעיקר בגיטרה (של 6 ובעיקר של 12 מיתרים), אך מנגן גם בכלים נוספים כפסנתר, סינטיסייזר, כלי הקשה וחצוצרה. טאונר, יליד שייהאליס, וושינגטון, קיבל את הכשרתו כנגן גיטרה קלאסית, אך כאשר נחשף לנגינת הפסנתר של ביל אוונס החל לפנות לכיוון הג'אז. לקראת סוף שנות השישים הצטרף להרכב מוזיקת העולם של הסקסופוניסט פול וינטר, "קונסורט". ב-1970 עזב את ההרכב יחד עם עמיתיו, הבסיסט גלן מור, נגן כלי הנשיפה פול מק-קדנלס וקולין וולקוט (נגן כלי הקשה וסיטאר) ויחד הקימו את להקת "אורגון". הלהקה, הקיימת כמסגרת של מוזיקאים סולנים בעלי קריירות נפרדות משלבת בין מוזיקה הודית, מוזיקה קלאסית, ג'אז חופשי ועוד, הוציאה מספר תקליטים רבי השפעה בחברת התקליטים ECM. בחברה זו ממשיך טאונר להקליט כסולן וכמוביל הרכבים אחרים והפך לאחד מהאמנים המזוהים ביותר עם ECM. טאונר מרבה לשתף פעולה בהרכבים קטנים למשל עם נגני הבס אברהרד וובר וגארי פיקוק, הסקסופוניסט יאן גרברק, הגיטריסט ג'ון אברקרומבי ורבים אחרים. הוא ניגן גם עם להקת הפיוז'ן Weather Report וכותב מוזיקה לתזמורות סימפוניות לסרטים ולמחול. כמו אברהרד וובר, טאונר משתמש רבות בשיטת אובר-דאבינג עם עצמו, כאשר הוא מנגן (למשל באלבום "יומן" Diary) פסנתר בערוץ אחד וגיטרה בערוץ אחר. טאונר מתגורר ברומא. מדיה וקבצים בנושא ראלף טאונר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראלף טאונר (באנגלית) ראלף טאונר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראלף טאונר, באתר ספוטיפיי ראלף טאונר, באתר Last.fm (באנגלית) ראלף טאונר, באתר AllMusic (באנגלית) ראלף טאונר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ראלף טאונר, באתר דיזר ראלף טאונר, באתר Discogs (באנגלית) ראלף טאונר, באתר Songkick (באנגלית) ריאיון עם ראלף טאונר (באנגלית) יוסי חרסונסקי, ביקורת על הופעת להקת אורגון, פסטיבל הג'אז אילת (אוגוסט 2008)(הקישור אינו פעיל) לפי הביוגרפיה באתר הרשמי
אוריאל

אוריאל הוא דמות יהודית מיתולוגית של מלאך, המופיעה בעיקר בקבלה היהודית וכן בתפילות שונות. אוריאל הוא אחד מחמשת המלאכים הנכבדים ביותר לפני כיסא הכבוד, שהנוטריקון שלהם הוא ארגמ"ן: אוריאל, רפאל, גבריאל, מיכאל, נוריאל. אוריאל הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בקריאת שמע על המיטה, כמגנים ושומרים על האדם: בשם ה' אלוהי ישראל: מימיני מיכאל, משמאלי גבריאל, מלפני אוריאל, מאחורי רפאל ועל ראשי שכינת אל — קריאת שמע שעל המיטה בסדר זה מופיעים מלאכים אלה גם בפרקי דרבי אליעזר (פרק ד') כמי שמקלסים לקדוש-ברוך-הוא. על-פי ספר הזוהר המלאך אוריאל הוא רב החוכמה ובעל דיוקן של אריה. הוא מניע את גלגל המזלות ואת הכוכבים המאירים בו. על פי המסורת אוריאל הוא אחד מארבעת המלאכים: מיכאל, גבריאל, אוריאל ורפאל, העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ. מתוך כל המלאכים ביהדות, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: גבריאל, ומיכאל. שמות מלאכים נוספים מוזכרים החל מהמאה השלישית לפני הספירה, בספר חנוך א', וכן במדרשים. במדרש מובא הטעם שנקרא שמו אוריאל: ”ולמה נקרא שמו אוריאל? בשביל תורה נביאים וכתובים, שהקב"ה מכפר עליו ומאיר להם לישראל” (במדבר רבה ב', י'). יש שכתבו שלאותן הדעות שמקורן של שמות המלאכים הוא בתפקידם, הרי שאוריאל הוא מלאך האחראי על אור האל שבעולם. בסדרה "המלאך השומר שלי" אוריאל מוצג כמלאך מחונן, המשמש כמלאך השומר של יניב (בן אדם), ומגולם על ידי אורי בלופרב. בסדרה לוציפר השחקן מייקל אימפריולי מגלם את דמותו של המלאך אוריאל, אחיו של לוציפר עצמו. בסדרה על טבעי, אוריאל מוצג כמלאך שעוזר לאחיו, קסטיאל, בשליחות להכין את הכלי של מייקל לקרב. הוא בוגד בקסטיאל, וקסטיאל הורג אותו. מדיה וקבצים בנושא אוריאל בוויקישיתוף "אוריאל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אוריאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיקוני הזוהר מאיר בר-אילן, שמות של מלאכים ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סילט

האם התכוונתם ל... טין – משקע בעל גרגרים זעירים סילט – עיר ומטרופולין בצפון-מזרח בנגלדש זילט – אי בצפון גרמניה אישים: איוור סילט – משורר ומבקר ספרות אסטוני ג'יימס סילט – אמן טבע דומם אנגלי סלט
טחנת רוח

טחנת רוח היא מנוע הרותם את אנרגיית הרוח לטחינת דגנים לקמח. למנועים המונעים על ידי הרוח יש גם שימושים אחרים, כגון שאיבת מים ודישה. כיום משתמשים בטורבינת רוח, המנצלות גם הן את אנרגיית הרוח, להפקת חשמל. העמוד (post mill) היא טחנה בה גוף הטחנה כולו מסתובב על בסיסו, ומכוון את הלהבים לכיוון הרוח. טחנת העמוד נחשבת לסוג טחנת הרוח העתיק ביותר באירופה, והשימוש בו באנגליה, למשל, החל כבר במאה ה-11 או ה-12. באנגליה עדיין פועלת טחנת עמוד שהוקמה ב-1665. טחנת סינר (smock mill) היא טחנה בה גוף הטחנה קבוע, וגג הטחנה עם הלהבים מסתובב כמעין סינר של הגוף. הגוף לרוב משושה או מתומן. טחנת מגדל (tower mill) היא טחנה הדומה לטחנת הסינר, עם גוף בנוי מלבנים או אבן. מתקנים שונים שמשו לכיוון הלהבים. ב-1745 המציא המהנדס אדמונד לי מערכת אוטומטית לכיוון הלהבים, בעזרת מערכת להבים קטנה בזווית ישרה ללהבים העיקריים. באירופה, השתמשו בטחנות רוח החל מימי הביניים. אזורים מפורסמים שבהם השתמשו בטחנות רוח היו בהולנד וספרד. טחנות הרוח של ספרד ממלאות תפקיד נכבד בספרו של מיגל דה סרוונטס, דון קישוט. וטחנות הרוח באירופה פרחו החל מהמאה ה-12 בעקבות מסעי הצלב. את טכנולוגיית טחנת הרוח הביאו הצלבנים לאירופה בעקבות ניסיונם בטחנות רוח במזרח התיכון. מקורות פרסיים מראים שהיה שימוש בטחנות רוח כבר במאה הראשונה והשנייה לפני הספירה. בארצות הברית נעשה שימוש בטחנות רוח לצורך שאיבת מים בחוות ובתחנות הרכבת (מים שנועדו לקירור הרכבות) במערב התיכון. ההתפתחות בשאיבת המים בארצות הברית הייתה הגורם העיקרי בהתפתחות החקלאות בצפון אמריקה, באזורים נרחבים בהם ללא טחנות רוח לשאיבת מים לא הייתה מתפתחת חקלאות בשל מחסור במקורות מים זמינים. התפתחות זו תרמה גם להתפשטות פסי הרכבת בכל העולם, על ידי שאיבת מים בצורה קלה מבארות כדי לספק צרכים של רכבות קיטור. טחנות רוח עדיין משמשות לשאיבת מים במקומות רבים בהם חיבור לחשמל אינו אפשרי. טורבינה בעלת הרבה להבים, סוג של טחנת רוח, הייתה נפוצה מאוד בארצות הברית בעבר. טורבינה זו ניצלה את הרוח החזקה לשם שאיבת מי תהום. עיקרון ניצול אנרגיית הרוח עליו בוססו טחנות הרוח משמש כיום לייצור חשמל. מתקנים הדומים לטחנות רוח, והקרויים טורבינת רוח, מפיקים אנרגיה חשמלית. טורבינות אלה, הממוקמות בדרך כלל על הרים גבוהים או באזורים שטוחים בהם יש הרבה רוח, מנצלות את אנרגיית הרוח להפקת חשמל. בישראל קיימות חוות טורבינות רוח בצפון רמת הגולן, ברמת סירין שבגליל התחתון ועל הגלבוע. טחנת מים טורבינת רוח רוח בסיס נתונים של טחנות רוח באירופה טחנות רוח בעולם איגוד טחנות הרוח הדני היסטוריה של טחנות רוח בארצות הברית טחנות רוח בעולם - היסטוריה המרכז האמריקאי לשימוש באנרגיית רוח מוזיאון טחנות רוח באוקלהומה(הקישור אינו פעיל) טחנות רוח קטנות לשימוש עירוני טחנת רוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טחנות רוח, דף שער בספרייה הלאומית
משחק סדר

משחק סדר (Sequencing game) הוא משחק בתורת המשחקים שבו יש לסדר את השחקנים לפי סדר מסוים. כל שחקן מעדיף להופיע מוקדם יותר בתור, מפני שהוא מפסיד יותר ככל שמקומו בתור מאוחר יותר. משחק זה ניתן לייצוג בתור משחק בצורה קואליציונית. יהיו שלושה שחקנים בוליוודים A, B, C, המעוניינים בשירותיו של מורה למשחק. הטבלה הבאה מציגה את המספר הסידורי של כל שחקן ביומן העבודה של המורה למשחק, זמן הלימוד הנדרש לשחקן, וההפסד הכספי (ברופי) שאותו שחקן סופג בכל יום עד להשלמת לימודיו: לפי הסידור הנוכחי, הפסדו של A הוא 900 רופי, הפסדו של B הוא 1750 רופי והפסדו של C הוא 3600 רופי. אם B ו-C יחליפו את הסדר ביניהם, אזי ההפסד של C ירד ל-2000 רופי, בעוד שההפסד של B יעלה ל-2250 רופי. סך ההפסדים של השניים יקטן ב-1100 רופי. לכן אם C יפצה את B ב-1000 רופי, שניהם ירוויחו. נשים לב כי A ו-C אינם יכולים להתחלף ללא הסכמת B. באופן דומה ניתן לחשב את הסידור האופטימלי אליו ניתן להגיע על ידי שינוי סדר השחקנים. נאמר כי סידור חדש של השחקנים קביל עבור קואליציה אם תחת שני הסידורים (החדש והמקורי) משך הזמן עד שיסתיים הלימוד אצל כל שחקן שאינו חבר בה אינו משתנה. למשל הסידור שבו C ראשון, B שני ו-A שלישי קביל עבור הקואליציה {A,B,C} אך אינו קביל עבור הקואליציה {A,C}. ניתן להתאים למשחק סדר משחק בצורה קואליציונית שבו שוויה של קואליציה S הוא סכום הכסף שיכולים חברי הקואליציה לחסוך על ידי קביעת סדר שקביל עבור S. הפונקציה הקואליציונית המתאימה לדוגמה שתיארנו היא: v(A)=0 v(B)=0 v(C)=0 v(A,B)=0 v(A,C)=0 v(B,C)=1100 v(A,B,C)=1700 משחק שיתופי שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
החווה

החווה, או בשמה הקודם חוות תלמי אביב, היא מרכז לימוד וניסוי בשטח של 70 דונם, השוכן בפארק הירקון בתל אביב, בין תל נפוליאון בדרום ל"פארק ראש ציפור" ולנחל הירקון מצפון, והמציע בין היתר, התנסות בתחומי החקלאות ואיכות הסביבה וכן מרחב חדשנות -פרדס,גולדברג, המשמש חברות הזנק בתחומי האגרוטק , פודטק ופתרונות מבוססי טבע במענה לאתגרי העיר והחקלאות בתווך העירוני .מרחב החדשנות הינו פרי שיתוף פעולה בין רשות החדשנות העירונית של עירית תל אביב יפו וחברת גני יהושע בע"מ שהיא תאגיד עירוני בבעלות העירייה. במקום בו שוכנת כיום החווה, שכן "פרדס גולדברג" על-שם בעליו יצחק לייב גולדברג, נדבן יהודי בימי העלייה הראשונה והשנייה. גולדברג רכש את השטח בשנת 1918 מקאפוס, אחד מתושבי המושבה שרונה (כיום הקריה בתל אביב), וצירף לו אדמות נוספות שרכש עם השנים. הפרדס נחשב למתקדם לתקופתו, ופרי ההדר שגדל בו זכה לפרסום. במקום השתמרה באר אנטיליה שבה נעשה שימוש כדי להשקות את עצי הפרדס. במותו בשנת 1935, הוריש גולדברג מחצית מרכושו לקרן הקיימת לישראל, ובכלל זה גם מחצית משטח הפרדס. השטחים שעברו לרשות העיר רמת גן, הופשרו עם השנים לבנייה, ויתר השטח נותר בתחומי תל אביב, וכולל את תל נפוליאון ואת החווה. לימים הוקם במקום בית הספר החקלאי "תלמי אביב". אל בית הספר החקלאי "תלמי אביב" הפועל במקום, מובאים כ-2,000 תלמידים מ-34 בתי ספר ברחבי העיר, כדי להתנסות בשיעורי חקלאות אחת לשבוע. עוד בחווה-מרחב החדשנות של עירית תל אביב יפו-פרדס גולדברג, ופרויקט "גינה לתושב" שבמסגרתו מתאפשר לתושבים הגרים בבתי קומות לטפח גינה לצרכיהם.בחווה שוכנים פינת חי, גן ירק, חממת פרפרים וחלקת צמחי רפואה ותבלינים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו נצפים תנים זהובים באזור החווה, לאחר שהושמדו בידי משרד החקלאות בשנות ה-60 של המאה ה-20. מספר התנים הוערך במספר עשרות והם חיו בשטחי פארק הירקון, בין נחל איילון במערב לאזור קניון איילון במזרח. התנים ניזונים מאשפה ומבני אדם המאכילים אותם, ועל כן אוכלוסייתם גדלה. פרטים נצפו בכל רחבי הערים רמת גן וגבעתיים, אולם אלה נעלמו בחודשים מאי ויוני 2013, ואוכלוסיית התנים בפארק הירקון התדלדלה אף היא. הסתבר כי רשות הטבע והגנים פעלה ללכידת התנים ולהשמדתם, בין היתר בעקבות פניית החווה אל הרשויות. ב-10 ביולי 2013 איתרו אזרחים תנה פצועה שרגליה נלכדו בשתי מלכודות רגל, האסורות לשימוש במדינות האיחוד האירופי ובמספר מדינות בארצות הברית. התמונות פורסמו ברשת האינטרנט, והביאו לגל של מחאה ספונטנית כנגד החווה ורשות הטבע והגנים. אתר האינטרנט הרשמי של החווה מפה 'אדמות מצפון לתל אביב' בתוך חוברת בהוצאת הקרן הקימת לישראל, 1928, ביידיש ובעברית עם סימון 'פרדס גולדברג' (עמוד סריקה 5)., באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור פרדס גולדברג, באתר גני יהושע התנים של פארק הירקון "על רקע התקפת תנים על החיות שבפינת החי שבחווה, ולכאורה גם עקב סכנה למבקרים בחווה ולעובדיה"
הנרי בארנארד

הנרי בארנארד (באנגלית: Henry Barnard; ‏24 בינואר 1811 – 5 ביולי 1900), איש חינוך אמריקאי. בארנארד למד באוניברסיטת ייל וסיים את לימודיו בשנת 1830. בשנת 1835 הוא הוסמך כעורך דין בקונטיקט ובשנים 1839-1837 היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט. בשנת 1838 הוא יזם והעביר חוק לפיקוח הדוק יותר על בתי ספר ויסד גוף פיקוח על בתי הספר שהוא שימש כמזכיר שלו עד שנת 1842 עת פוזר גוף הפיקוח. בתקופה זו הוא דחף לרפורמה במערכת החינוך של קונטיקט ונודע ברחבי ארצות הברית כרפורמטור. בשנת 1843 הוא נתבקש על ידי מושל רוד איילנד לבחון את מערכת החינוך במדינה ולקדם שיפורים. בשנת 1845 הוא ייסד בית מדרש למורים והוא שימש כאחראי על בתי הספר ברוד איילנד עד 1849. בין 1855-1851 הוא שימש כמפקח ראשי על בתי הספר בקונטיקט ואף סירב בשנת 1852 להצעה לשמש כנשיא אוניברסיטת מישיגן. בין 1860-1859 שימש כנגיד אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בין 1870-1867 הוא כיהן כשר החינוך הראשון של ארצות הברית והניח את היסודות לגלגול הראשון של מחלקת החינוך של ארצות הברית. בין השנים 1881-1855 הוא היה העורך של הביטאון האמריקאי לחינוך. הוא נפטר בקונטיקט בגיל 89. הבית בו גדול בקונטיקט הוכרז כמבנה היסטורי לאומי בדצמבר 1967 וכוונות לשיפוצו פורסמו ב-2008. כיום הבית משמש כמחסה לחסרי בית. Henry Barnard, School architecture, A. S. Barnes, 1848 Henry Barnard, National education in Europe, Case, Tiffany, 1854 Henry Barnard, Military schools and courses of instruction in the science and art of war, J.B. Lippincott & Co., 1862 מדיה וקבצים בנושא הנרי בארנארד בוויקישיתוף הנרי בארנארד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרי בארנארד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי הנרי בארנארד בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Barnard, Henry, House, National Historic Landmarks site About Us, Mercy Housing Connecticut
אשלגן

אַשְׁלְגָן (באנגלית: Potassium; בלטינית: Kalium) הוא יסוד ממשפחת המתכות האלקליות שסמלו הכימי K ומספרו האטומי 19. מקור שמו העברי במרקם היסוד וצבעו הלבן, המזכירים את מרקם השלג. תרכובת אשלגן קרויה אשלג או פוטאש (Potash), ומקור שמו האנגלי הנ"ל של היסוד במילה זו. זהו מינרל חשוב והוא נפוץ בעיקר בנוזל התוך-תאי. אשלגן הוא המתכת הקלה ביותר אחרי ליתיום, עם צפיפות נמוכה משל מים. האשלגן רך וצבעו לבן כסוף, וניתן לחתוך אותו בקלות עם סכין. אשלגן מתחמצן במהירות באוויר ולכן יש לאחסנו בשמן, נפט או קרוסין. בדומה למתכות אלקליות אחרות, אשלגן מגיב בצורה "אלימה" בתגובה כימית עם מים ונפלט מימן באותה תגובה. תרכובות אשלגן משמשות כדשן. אשלגן כלורט (אנ') מהווה חומר גלם לייצור אבק שרפה בתור מחמצן. אשלגן פחמתי (אנ') משמש כחומר עזר בייצור זכוכית. זכוכית שמעובדת עם אשלגן נוזלי חזקה בהרבה מזכוכית רגילה. NaK - סגסוגת נתרן ואשלגן משמשת כאמצעי מעביר חום. אשלגן הוא מרכיב הכרחי לצמחים על-מנת שיגדלו ונמצא ברוב סוגי האדמות. באורגניזמים, יוני אשלגן חיוניים לחיי התאים. אשלגן כלורי משמש כתחליף למלח בישול (NaCl) לאנשים בעלי יתר לחץ דם. כמו כן גם בהוצאות להורג "קוקטייל" המכיל אשלגן כלורי יכול להפסיק את פעולת הלב. מאשלגן, בתוספת חנקן וחמצן, ניתן להפיק אשלגן חנקתי ("סלפטר"). יודיד האשלגן (KI) משמש כתרופה מונעת במקרה של חשיפה לנשורת גרעינית. התרופה נקראת בישראל ובמדינות אחרות לוגול. תיארוך רדיומטרי – נוכחות של אשלגן 40, ובפרט היחס בינו לבין ארגון 40, משמש לקביעת גילם של סלעי יסוד ("תיארוך אשלגן-ארגון").  האשלגן זוהה בשנת 1807 על ידי הכימאי הבריטי האמפרי דייווי שהפיק אותו מאשלגן הידרוקסידי (KOH). מתכת אלקלית זו היא הראשונה שבודדה באמצעות אלקטרוליזה. האשלגן לא היה ידוע בימי הרומאים ולכן שמו הלטיני- "Kalium", איננו שם לטיני "קלאסי", ונלקח מהמילה "Alkali" שנגזרה מהמילה הערבית "אל קאלי" שפירושה "אפר שרוף". האשלגן מרכיב כ־2.4% ממסת קרום כדור הארץ והוא היסוד השביעי בתפוצתו בכדור-הארץ. עקב מטענו החיובי החזק, קשה להפיק אשלגן ממינרלים. האוקיינוסים הם מקור חשוב לאשלגן, אך כמות האשלגן המופקת מנפח מסוים של מי ים קטנה מאוד לעומת כמות הנתרן. ניתן להפיק אשלגן באמצעות אלקטרוליזת KOH. טכניקות נוספות להפקת אשלגן מאשלגן כלורי הומצאו גם הן ו-KOH אינו המקור היחידי. היסוד כמעט לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אבל ליוני K+ תפקידים חשובים באורגניזמים. אשלגן הוא מינרל הכרחי בתזונה יום יומית, הוא עוזר בתהליך ההתכווצות של השרירים ובשמירה על נוזלים. אשלגן חשוב בשליחת מידע עצבי דרך תאי עצב ובשחרור אנרגיה מחלבונים, שומן ופחמימות בזמן מטבוליזם. מחסור באשלגן מתבטא במצב קטלני היפוקלמיה (Hypokalemia, תת-אשלגן בדם). TTKG הוא מדד המשמש בנפרולוגיה המבטא את גרדיאנט האשלגן דרך אבוביות הכליה. אשלגן מתכתי מגיב ב"אלימות" עם מים ולכן יש לשמור אותו בשמן תעשייתי או קרוסין ולטפל בו בהתאם. תוצאות מגע בין אשלגן ומים יכולות להיות מסוכנות. בנוסף, אין לגעת בו בעור חשוף מפני שהוא עלול לגרום לכוויות. שילה קם, אשלגן(הקישור אינו פעיל), באתר מט"ח אשלגן בWebelements (באנגלית) אשלגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אשלגן, דף שער בספרייה הלאומית
הסעודה האחרונה (טינטורטו)

הסעודה האחרונה היא שמה של יצירה מעשה ידי האמן הוונציאני ז'אקופו טינטורטו. היצירה מוצגת בכנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, באי סן ג'ורג'ו מג'ורה שבוונציה. היצירה נוצרה בין השנים 1592–1594. היצירה המתארת את הסעודה האחרונה של ישו, שונה מהתאורים המקובלים של האירוע. בניגוד לתיאורים המקובלים המתארים את ישו במרכז התמונה ואת שליחיו משני צדדיו (ראו לדוגמה את הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י), ביצירה זו ישו ושאר השליחים נמצאים בשולי היצירה, ואילו במרכזה ההתרחשות המתוארת ביצירה ניתן לראות דמויות משניות - אישה הנושאת מנה לשולחן האוכל, ומשרתים המפנים כלים מהשולחן. הדמויות המתוארות ביצירה לבושות בלבוש תקופתי, ולמעשה ניתן לראות ביצירה סעודה באכסניה ונציאנית מאותה תקופה. הסעודה האחרונה (ציור) - ציורו של לאונרדו דה וינצ'י הסעודה האחרונה (תצלום) - צילום מעשה ידי עדי נס מדיה וקבצים בנושא הסעודה האחרונה בוויקישיתוף
ינון

האם התכוונתם ל... ינון (מושב) – מושב בדרומה של מדינת ישראל יינון – תהליך בו מוצא אלקטרון מרמת אנרגיה נמוכה באטום ינון (שם פרטי) – אחד משמות המשיח יאנון – כפר פלסטיני במזרח השומרון אישים ששם משפחתם ינון: איל ינון – מזכיר הכנסת השישי והיועץ המשפטי לכנסת גבי ינון – קריין ושדרן רדיו ישראלי ותיק דב ינון – קצין מודיעין פרשן לענייני ערבים יואל ינון – פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ישראל ינון – מנצח ישראלי עמוס ינון – רופא פנימי ישראלי