laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ילי

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] קבוצת ג'ילי אחזקות (בסינית: 吉利控股集团, פיניין: Jílì kònggǔ jítuán, באנגלית: Geely) היא יצרנית רכב רב-לאומית, שבסיסה בסין שנוסדה בשנת 1986. מניות החברה רשומות בדירקטוריון הראשי של הבורסה לניירות ערך של הונג קונג בע"מ ("SEHK); בעל השליטה בחברה הוא Zhejiang Geely Holding Group Limited, חברה פרטית המאוגדת ברפובליקה העממית של סין (להלן: "PRC") שבבעלותו המלאה של לי שופו, בעל המניות המהותי של החברה ויו"ר הדירקטוריון שלה. בסוף 2018 היו לקבוצה למעלה מ-978 סוחרים בסין העממית, ששיווקו רכבי מותג "Geely". הקבוצה גם ייצאה את מוצריה באמצעות 24 סוכני מכירות ו-336 סניפי מכירות ושירותים ב-24 מדינות מעבר לים, בעיקר למדינות מתפתחות במזרח אירופה, במזרח התיכון ובאפריקה בשנת 2018. הנהלת החברה נמצאת בעיר האנגג'ואו, בירת מחוז ג'ג'יאנג, ונכון ל־2008, היא מעסיקה כ־9,950 עובדים. יו"ר ומנכ"ל החברה הוא לי שופו. במרץ 2010 חתמה ג'ילי על הסכם לרכישת המותג וולוו מפורד תמורת כ-1.8 מיליארד דולר, לאחר משא ומתן שנמשך למעלה משנה. יוניון מוטורס מייבאת את רכבי ג'ילי לישראל מאז דצמבר 2020. ביוני 2021 מונה רונן יבלון למנהל ג'ילי ישראל. ג'ילי מחזיקה גם בחברת לוטוס מכוניות. בשנת 2021 הציגה את המותג זיקר, מותג המכונית החשמליות שלה. ג'ילי BL ג'ילי CD ג'ילי אמגרנד GL ג'ילי אמגרנד GS אמגרנד GE ג'ילי בינרוי ג'ילי ג'יאג'י ג'ילי יואנג'ינג SUV ג'ילי ביני ג'ילי CK ג'ילי ויז'ן סטארברסט קונספט ז'ידו D2 Lynk & Co 03 מדיה וקבצים בנושא ג'ילי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ילי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ג'ילי (בעברית) ג'ילי, ברשת החברתית פייסבוק ג'ילי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ילי, ברשת החברתית LinkedIn ג'ילי, סרטונים בערוץ היוטיוב GEELY AUTOMOBILE HOLDINGS LIMITED, http://geelyauto.com.hk סוכנויות הידיעות, פורד מוכרת את וולבו בשליש מהמחיר בו רכשה אותו, באתר כלכליסט, 28 במרץ 2010 (הקישור אינו פעיל, 4 ביולי 2020) אלי שאולי, יוניון מוטורס, יבואנית טויוטה, תייבא את מותג ג'ילי, באתר אוטו, ‏13 בדצמבר 2020 רונן יבלון מונה לתפקיד מנכ"ל Geely ישראל, באתר קארטיוב, ‏06 ביוני 2021 Geely's new Zeekr electric brand officially confirmed, באתר אוטובלוג, ‏23 במרץ 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא יצרני רכב ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחקרי משפט

מחקרי משפט הוא כתב העת המשפטי המוביל של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 1980. עד לשנת 2023, יצאו לאור 33 כרכים. בשנים הראשונות יצאה חוברת אחת בשנה, החל משנת 1995 יצאו לאור שתי חוברות בשנה ובשנים האחרונות אף יצאו לעיתים 3 חוברות בשנה. במחקרי משפט מתפרסמים מאמרים במגוון נושאים משפטיים וכן בנושאים מדיסציפלינות משיקות. כמו כן, מעת לעת מפרסם כתב העת הערות פסיקה, הערות חקיקה וביקורות ספרים. מרבית חוברות מחקרי משפט כוללות מאמרים בנושאים מגוונים אולם מקצת מן החוברות מיוחדות לנושא מסוים או מבוססות על הרצאות מכנס שנערך בפקולטה. במערכת כתב העת חברים כ-20 סטודנטים מצטיינים של הפקולטה בשנים ב'-ד' ללימודיהם, המחולקים לצוותים ובראשם חבר בכיר המשמש ראש צוות. למערכת מחקרי משפט עורך וכן עורך אחראי, אחד המרצים מסגל הפקולטה. כיום, המרצה האחראית היא פרופ' צילי דגן. בין חברי מערכת מחקרי משפט לאורך השנים נמנים החוקרים פרופ' סיני דויטש, פרופ' צפורה כהן, פרופ' שלום לרנר, פרופ' שמשון אטינגר, פרופ' ידידיה שטרן, פרופ' יפה זילברשץ, פרופ' רות קנאי, פרופ' רות הלפרין-קדרי, פרופ' דוד האן, פרופ' רונן אברהם, פרופ' גדעון ספיר, פרופ' יששכר רוזן-צבי ופרופ' עמיחי רדזינר, השופטים מנחם קליין ויצחק לובוצקי, עורכי הדין אברהם וינרוט, זאב שרף, אביחי ורדי ואחרים. במחקר שנערך בשנת 2005 על אודות השפעתם של כתבי העת המשפטיים השונים, דורג מחקרי משפט במרבית הפרמטרים בין מקומות 5-3 לצד הפרקליט ומשפט וממשל, כאשר עיוני משפט ומשפטים מקדימים אותם. פרי ציין במחקרו כי "אם המערכת של ׳מחקרי משפט׳ תצליח לשחזר את ההצלחה של הכרכים שפורסמו בשנים תשס״א-תשס״ב, כתב העת עשוי לקרוא תיגר אף על ההגמוניה של שני עיתוני העלית״. כתב העת נתמך על ידי משרד עורכי הדין "הרצוג-פוקס-נאמן" ומשתף איתו פעולה בעבודת המערכת. אתר כתב העת "מחקרי משפט" דף הבית של מחקרי משפט מחקרי משפט, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) גיליונות "מחקרי משפט" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם) רונן פרי, ‏דירוג כתבי עת משפטיים עבריים, דין ודברים ‏א (2005), עמ' 401–448 מערכת כתב העת "מחקרי משפט" בשיתוף פעולה עם משרד עו"ד הרצוג-פוקס-נאמן, 15 בנובמבר 2015
Miele

מילה (בגרמנית: Míele) היא יצרנית מכשירי חשמל ביתיים, ציוד לצרכים מסחריים ומטבחים מותאמים ברמה גבוהה הממוקמת בגוטרסלו (Gütersloh) בגרמניה. מילה הייתה ועודנה חברה בבעלות ובהנהלה משפחתית, שנוסדה ב-1899 על ידי קרל מילה (Carl Miele) וריינהרד זינקן (Reinhard Zinkann). המוצרים הראשונים של מילה היו מפריד שמנת, מחבצת חמאה ומכונה לשטיפת גיגיות, ויצאו לשוק תחת המותג Meteor. קרל מילה פיקח על תהליך הייצור וריינהרד זינקן הדריך וניהל את הכספים ומכירות. בסימן המסחרי Míele נעשה שימוש כבר בשלב מוקדם, והוא מופיע על גבי כל המכונות, שלטי השם, החומר המודפס והפרסומות המופקים על ידי החברה. מאז תחילת שנות ה-20 של המאה העשרים הושם דגש רב על הסימן המסחרי בו הנקודה שעל גבי ה-"i" הוחלפה בגרש מוטה. הסימן המסחרי נשאר ללא שינוי חוץ משלוש "מתיחות פנים מזעריות" שביטאו שינוי בטעמים של אותם זמנים. סקר שנערך על ידי Süddeutsche Zeitung, אחד העיתונים המובילים בגרמניה, מצא שאנשים זיהו את המותג מילה באמצעות ה-"í" בלבד (Míele). מילה מייצאת מוצרים לשווקים רבים בעולם ומיוצגת ב-37 מדינות. ב-1983, Míele נכנסה לשוק האמריקני. נכון ל-2010 המוצרים מיוצרים בגרמניה, בצ'כיה וברומניה ומשם מופצים בעולם, תוך שהם מוצגים באולמות תצוגה ייחודיים לחברת מילה. בישראל החברה מפעילה אולם תצוגה ייעודי למוצריה בהרצליה פיתוח. מילה מייצרת כיום מוצרי חשמל ביתיים כגון מכונות כביסה, מייבשי כביסה, שואבי אבק, מדיחי כלים, תנורי אפייה בטכנולוגיית בישול באדים, מפזרי חום ותנורים מהירים מובנים, כיריים, קולטי אדים, מקררים העומדים בפני עצמם או מובנים, מקפיאים, מצנני-יין ומכונות קפה אינטגרליות. כמו כן, החברה מייצרת מכונות מסחריות לניקוי רטוב, מדיחי ציוד זכוכית מעבדתי, מחטאים בתחום רפואת השיניים ומכונות לשטיפת ציוד רפואי. בצפון אמריקה מילה משווקת כמותג מוצרים ביתיים ברמה גבוהה. אלו מתחרים במותגים כגון Kuppersbusch, Gaggenau, Fagor, Viking Range ו-Thermador. חברת מילה ממצבת את עצמה בקצה העליון והיוקרתי של שוק המכשירים הביתיים. המוטו של מילה בגרמנית הוא Immer Besser, כלומר "תמיד טוב יותר". החברה גם משתמשת בסיסמה "כל דבר אחר הוא פשרה". בהולנד סיסמתה היא Er is geen betere כלומר "אין טוב יותר". החל משנת 2009/2008 מממנת חברת Miele ומוציאה לאור את מדריך מילה למסעדות הטובות באסיה. מדיה וקבצים בנושא Miele בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Miele (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של Miele (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של Miele (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Miele (באנגלית) יונית מוזס, אין פס ייצור: ב-Miele עובדים רק לפי הזמנות, באתר ynet, 12 בינואר 2007 Miele, ברשת החברתית פייסבוק Miele, ברשת החברתית אינסטגרם Miele, ברשת החברתית VK
ג'אן מריה וולונטה

גָ'אן מריה ווֹלוֹנְטֶה (איטלקית: Gian Maria Volonté;‏ 9 באפריל 1933 – 6 בדצמבר 1994) היה שחקן קולנוע איטלקי שנודע בעיקר בשל תפקידיו בסרטים "בעבור חופן דולרים ו"הצלפים" של סרג'ו ליאונה. וולונטה נולד ב-9 באפריל 1933 במילאנו. סיים את לימודיו בשנת 1957 ברומא. לאחר סיום לימודיו שיחק וולונטה למשך תקופה קצרה בטלוויזיה ובתיאטרון. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "Sotto dieci bandiere" שיצא ב-1960 בבימויו של דואיליו קולטי. ב-1964 גילם וולונטה את רָמוֹן רוֹחוֹ (Ramón Rojo) בסרט "בעבור חופן דולרים" וב-1965 ואת אינדיו בסרט ההמשך "הצלפים". שני הסרטים בוימו על ידי סרג'ו ליאונה, אז במאי לא ידוע. ההצלחה הבלתי צפויה שלה זכו הסרטים הקנתה לוולונטה פרסום בינלאומי. בשנת 1968 הוא גילם את אלדו צ'רווי מאחים צ'רווי בסרט על המשפחה. במהלך הקריירה שלו שיחק וולונטה גם במספר קומדיות כדוגמת "רכיבה על נמר" (1961), אבל הממד העיקרי במשחקו היה בסרטי דרמה. ב-1970 שיחק בסרט הפשע המעגל האדום בבימויו של זאן פייר מלוויל. בשנת 1983 זכה וולונטה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על השתתפותו בסרט "מותו של מריו ריצ'י" (La mort de Mario Ricci), ובשנת 1987 זכה שוב בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין על משחקו בסרט "ll caso moro". בשנת 1990 הוא הוכתר כשחקן הטוב ביותר באירופה על משחקו בסרט "דלתות פתוחות", ובשנת 1991 זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור תרומתו לקולנוע. וולונטה מת מהתקף לב ב-1994, במהלך צילומי הסרט "המסע של אודיסאוס" (Ulysses' Gaze). לבקשתו, הוא נקבר בבית קברות קטן על האי סרדיניה. ארבעת הימים של נאפולי (1962) בעבור חופן דולרים (1964) הצלפים (1965) פנים אל פנים (1967) השודדים במילאנו (1968) חקירה של אזרח מעל כל חשד (1970) סאקו ואנצ'טי (1971) מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972) פרשת מטאי (1972) לאקי לוצ'יאנו (1973) ג'ורדנו ברונו (1973) אני חושש (1978) מותו של מריו ריצ'י (1983) כרוניקה של מוות ידוע מראש (1987) התהום (1988) מדיה וקבצים בנושא ג'אן מריה וולונטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'אן מריה וולונטה ג'אן מריה וולונטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'אן מריה וולונטה, באתר AllMovie (באנגלית) ג'אן מריה וולונטה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'אן מריה וולונטה, באתר Discogs (באנגלית) ג'אן מריה וולונטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטוק אייטקן ווטרמן

סטוק אייטקן ווטרמן (באנגלית: Stock Aitken Waterman) הייתה שלישייה לכתיבת שירים והפקה מוזיקלית שמנתה את הפזמונאי מייק סטוק, המלחין והפזמונאי מט אייטקן והמפיק פיט ווטרמן. השלישייה פעלה בין אמצע שנות ה-80 ועד ראשית שנות ה-90 בבריטניה, באמצעות חברת ההפקה של ווטרמן (Pete Waterman Limited (PWL והפיקה להיטי פופ קליטים ומסחריים בסגנון היי-אנרג'י (Hi-nrg, שילוב בין סוגות דיסקו, דאנס וסינת'פופ). במהלך התקופה הם שלטו במצעדי הפזמונים של בריטניה. למעלה מ-100 מלהיטיהם הגיעו לבין 40 המקומות הראשונים במצעד ולכן היה כינויים "בית חרושת ללהיטים" (Hit Factory). בראשית התקופה עסקה השלישייה בהעברת מוזיקה לריקודים ממועדוני ההומוסקסואלים התוססים לזרם המרכזי. האמן הידוע ביותר שהעבירו ממועדונים אלה למיינסטרים היה דיוויין, ב-1984. באותה שנה הפיקו את שירה של קפריסין לתחרות הזמר של האירוויזיון. ב-1985 הגיע שירם "(You Spin Me Round (Like a Record" (אנ') בביצוע להקת Dead or Alive (אנ') לראש מצעד הפזמונים והתחיל מסורת ארוכה. בשנים הבאות עסקה השלישייה ב"בניית" כוכבים, בדגש על הופעה אטרקטיבית, יכולת ריקוד וקצב סוחף, כך טיפחו את הקריירות של קיילי מינוג, ג'ייסון דונובן, ריק אסטלי, להקת הבנות בננהרמה (אנ') ורבים אחרים. The Hit Factory: The Stock Aitken Waterman Story, ISBN 1-84330-729-4 אתר האינטרנט הרשמי של סטוק אייטקן ווטרמן סטוק אייטקן ווטרמן, באתר AllMusic (באנגלית) סטוק אייטקן ווטרמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטוק אייטקן ווטרמן, באתר Discogs (באנגלית) סטוק, אייטקין ו-ווטרמן חוזרים להפיק, באתר הארץ, 19 ביוני 2006
לואיג'י פיסטילי

לואיג'י פיסטילי (באיטלקית: Luigi Pistilli;‏ 19 ביולי 1929 – 21 באפריל 1996) היה שחקן קולנוע טלוויזיה ותיאטרון איטלקי. פיסטילי נולד בגרוסטו. הוא למד משחק ב-"Milan's Piccolo Teatro" עד 1955. פיסטילי שיחק במערבוני ספגטי רבים כגון "הצלפים" (1965) שם הוא משחק בתפקיד גרוגי, ובסרט ההמשך שלו "הטוב, הרע והמכוער" (1966) שם הוא מגלם את אחיו של טוקו, הוא גילם את אלברטו הרצחני בסרטו של מריו בבא "Twitch of the death nerva", ושיחק בתפקיד קבוע בדרמת הפשע האיטלקית הפופולרית "התמנון". פיסטילי התאבד ב-21 באפריל 1996, מספר דקות לפני שאמור היה להופיע במערכה האחרונה של האופרה טוסקה מאת טרנס רטיגן. המופע בוקר באכזריות על ידי המבקרים והקהל, והדבר כנראה הביא את פיסטילי לדיכאון עמוק. מדיה וקבצים בנושא לואיג'י פיסטילי בוויקישיתוף לואיג'י פיסטילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואיג'י פיסטילי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לואיג'י פיסטילי, באתר AllMovie (באנגלית) לואיג'י פיסטילי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אריסימון

אָרִיסִימוֹן (שם מדעי: Erysimum) הוא סוג במשפחת המצליבים, עליו נמנים כ-180 מיני צמחים עשבוניים, שעירים. צבע פרחי האריסימון לרוב צהוב. בארץ ישראל גדלים בר שבעה מינים מסוג זה, בחבלי הצומח הים-תיכוני ובחרמון. כמו כן, מספר מינים מהווים צמחי נוי בשל יופי פרחיהם. על סוג זה נמנים עשבים חד או רב שנתיים, וכן בני-שיח. גובהם נמוך-בינוני- 10-130 ס"מ. עלי האריסימון דמויי סרגל או צורה דומה. העלים אינם מחולקים, ובכך נבדלים מהסוג הקרוב תודרה, שלו פירות דומים. צבע כותרת הפרח לרוב צהוב, ולעיתים בצבעים אחרים כדוגמת סגול הפריחה אביבית או קיצית. פרי האריסימון הוא מטיפוס תרמיל, והוא מוארך בדרך-כלל. סוג זה קרוב לסוג Ceiranthus, שלעיתים נכלל בו. בשל מספר תכונות, נחשב הסוג אריסימון, על-פי אחת ההשקפות הסיסטמטיות לשבט נפרד במשפחת המצליבים. תפוצת הסוג היא בעיקר באזור האירנו-טורני, האזור הים-תיכוני, אירופה, וצפון אמריקה. בארץ ישראל מצויים 7 מינים מסוג זה, שמספרם עולה כלפי צפון הארץ. מינים רבים של אריסימון משמשים כצמחי נוי פופולריים, בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג. הם מגודלים בשל פרחיהם היפים, ונשתלים פעמים רבות במסלעות ובכתלים, משום דרישתם הצנועות לגידול. מכאן השם האנגלי העממי לסוג זה, Wallflower ('פרח קיר'). בישראל, שימוש זה אינו נפוץ, ושני מינים עיקריים של אריסימון משמשים כצמחי נוי. אריסימון ארגמני (Erysimum purpureum) – עשבוני רב-שנתי הגדל באופן נדיר במרומי החרמון. צבע הפרחים ארגמני-לילכי. אריסימון מחוספס (Erysimum scabrum) – עשבוני רב-שנתי הגדל באופן נדיר במדרונות סלעיים בחרמון ובגלעד. צבע הפרחים צהוב, הפרי הבשל מפושק או זקוף בצורה אופיינית. אריסימון איזמירי (Erysimum smyrnaum) – עשבוני רב-שנתי בעל עמוד פריחה מסועף, שגדל בחרמון. צבע הכותרת צהוב. קרוי על-שם העיר הטורקית איזמיר. אריסימון מיובל (Erysimum verrucosum) – עשבוני רב-שנתי הגדל במדרונות בחרמון. צבע הכותרת צהוב. אריסימון תמים (Erysimum crassipes) – עשבוני רב-שנתי הגדל בחבלי הצומח הים תיכוני בישראל וכן בחבלים יובשניים. זהו מין האריסימון הנפוץ ביותר בארץ. הוא מאופיין בעלים בעלי שפה תמימה, ומכאן שמו. לצמח שערות צפופות שמקנות לו מראה מאפיר. צבע הכותרת צהוב. אריסימון גלוני (Erysimum repandum) – מין האריסימון החד-שנתי היחיד שגדל בארץ. מין זה נבדל גם בשולי עליו, שהם משוננים מעט בצורה שאינה אופיינית לסוג. גדל באופן נדיר בחבלים ים-תיכוניים בארץ ובעבר הירדן. צבע הכותרת צהוב. אריסימון קנדיקום (Erysimum candicum) אריסימון פשתני (Erysimum linifoium) נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 233-232. (הספר בקטלוג ULI) אבי שמידע, החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 10, עמ' 103. מדיה וקבצים בנושא אריסימון בוויקישיתוף אריסימון, באתר ITIS (באנגלית) אריסימון, באתר NCBI (באנגלית) אריסימון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אריסימון, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אריסימון, באתר Tropicos (באנגלית) אריסימון, באתר GBIF (באנגלית) אריסימון, באתר IPNI (באנגלית) אריסימון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר שמוקדש לאספנים של מיני אריסימון למטרות נוי (אנ')
סטארין

סְטֵאַרין או טריסטארין הוא שומן מסוג טריגליצריד, שהוא גליצריד אסטרי של חומצה סטארית (סוג של חומצת שומן רוויה). משמש כתוסף חשוב בתעשיית הנרות, ובייצור סבון. סטארין ניתן להפקה ממקורות טבעיים, אם צמחיים כמו עצי דקל או משומן של בעלי חיים. לאורך השנים חלו שינויים קיצוניים במחירי הסטארין בעולם - וזאת עקב מדיניות[דרוש מקור] ממשלת אינדונזיה - ספקית הסטארין המובילה בעולם. סטארין הוא אחד התוספים החשובים ביותר לייצור נרות. נרות פשוטים הנפוצים כיום מכילים לרוב 92% פרפין ושמונה אחוז סטארין. לתוסף תכונות כימיות העוזרות לשליפת נרות מן התבניות - דבר החשוב במיוחד בעת יצור נרות בתקופת חודשי הקיץ החמים, בהם יש קושי רב יותר לקרר את הפרפין כך שיתכווץ מספיק כדי לאפשר את הוצאת הנר מהתבנית. לסטארין תפקיד חשוב גם בעיצוב מרקם נרות מסוגים שונים, מניעת "עננים" בתוך הנר וכדומה. משמש בייצור סבון, כאשר מערבבים אותו בתמיסת סודיום הידרוקסיד. משמש בתהליך הייצור של אבקת אלומיניום, כעזר בתהליך הטחינה. מדיה וקבצים בנושא סטארין בוויקישיתוף בקצות האצבעות, פינת היצירה, נר שעווה בסיסי, טל קינר-צפריר ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל אבו סלימה

תל אבו סלימה (למפת סיני מוגדלת)   אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית הים התיכון ים סוף תל אבו סלימה (למפת סיני רגילה)   אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית הים התיכון ים סוף תל אבו סלימה תל אבו סלימה הוא האתר החמישי שחפר הארכאולוג פלינדרס פיטרי בדרום ארץ ישראל בעת מגוריו בירושלים .האתר נמצא בצפון חצי האי סיני, כלומר מחוץ לגבולות ארץ ישראל המנדטורית והוא משתייך למצרים. האתר נמצא בסמוך לשיח' זוויד במרחק של כ-2.5 ק"מ מחוף הים. פיטרי קיים כאן שלוש עונות חפירה קצרות בין השנים 1935‏-1936. התל אינו קיים יותר, העפר מהתל שימש את תושבי הסביבה אשר השתמשו בו לטיוב אדמת שדותיהם. פיטרי זיהה כאן את אנתדון ההלניסטית, בניגוד למקורות ההיסטוריים (פליניוס, יוסף בן מתתיהו ואחרים) המזהים את אנתדון בין עזה לאשקלון. זיהוי זה לא היה מקובל על יוחנן אהרוני. רוני רייך הציע לזהות את הממצאים מתקופת הברזל שנמצאו באתר עם הקרום (מרכז מסחרי, שוק) אשר הופיע בכתובת "הקרום החתום של מצרים" מתקופת סרגון השני מלך אשור משלהי המאה השמינית לפנה"ס. פיטרי חפר כרבע מן האתר. הוא הבחין והפריד בין שכבות אחדות. השכבות תוארכו מהמאה ה-14 לפנה"ס- תקופת הברונזה המאוחרת ועד המאה ה-1 לפנה"ס - התקופה הרומית הקדומה. התגלית העיקרית נמצאה בשכבה G שבה נמצא החלק הצפוני-מזרחי של מצודה שקירותיה בנויים לבני טיט מיובשות בשמש. כמו כן נחשפו טורי חדרים הסדורים סביב חצר מרכזית. את המצודה הקיפה חומה שיסודותיה כלפי חוץ מדורגים. פיטרי ייחס את החומה לשכבה הקודמת H, אך בדיקה חוזרת של הדו"ח מצביעה על כך שהחומה והמצודה הם מאותה שכבה. החומה גם הגביהה את המצודה מטרים אחדים מעל לחולות הסובבים של צפון סיני. פיטרי הבחין בחדר אחד יוצא דופן במבנהו מבין חדרי המצודה. הוא זיהה אותו כמקדש. המיוחד בחדר זה שגרם מדרגות עולה אל משטח רבוע ושניהם, גרם המדרגות והמשטח מרוצפים לבנים צרופות בכבשן. זהו המקום היחיד בארץ ישראל (טרם התקופה הרומית) שנתגלה שימוש בלבנים צרופות. פיטרי יחס את המצודה לתקופה הבבלית. הארכאולוג רוני רייך הציע, על פי הסממנים האשוריים שנמצאו במבנה להקדים את תיארוכו למאה ה-8 לפנה"ס. לדעתו הייתה כאן מצודה אשורית ששימשה מרכז שליטה ומנהל אשורי למרכז מסחרי (קרום) שהקימו האשורים אל מול מצרים כדי להבטיח יציבות צבאית באזור. רוני רייך, לזיהוי הKaru"- החתום של מצרים, ארץ-ישראל ט"ו (ספר יוחנן אהרוני) (תשמ"א), עמ' 283-287, תקציר אנגלי בעמ' *84 - *85. R. Reich, The Identification of the "Sealed Karu of Egypt", Israel Exploration Journal 34* (1984), pp. 32-38. מדיה וקבצים בנושא תל אבו סלימה בוויקישיתוף בנו רותנברג, חמש ערים בחולות, דבר, 8 בפברואר 1957 - כתבה על סיור של משלחת סטודנטים בראשות יוחנן אהרוני בחמישה אתרים של ערי נמל עתיקות בין עזה לאל עריש.
הארי גרגסון ויליאמס

הארי גרגסון-ויליאמס (באנגלית: Harry Gregson Williams; נולד ב-13 בדצמבר 1961) הוא מלחין בריטי שהיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית פסקול על הסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים". בתחילת הקריירה שלו בשנות ה-80, גרגסון-ויליאמס לימד מוזיקה בבית הספר אמסבורי שבאנגליה יחד עם אחיו רופרט. זמן מה לאחר מכן, התלווה למלחין הנס צימר ("שודדי הקאריביים", "גלדיאטור", "בלאק הוק דאון" ועוד) והלחין מספר סרטים תחת חברת ההפקה שלו "Media Ventures" (כיום Remote Control productions). במהלך חייו המקצועיים הוא הלחין פסי-קול למגוון סרטים כמו "ארמגדון" (ביחד עם טרבור רבין) "נרניה", "סינבד", "שרק", "אקס-מן המקור: וולברין", "דז'ה-וו" לא ניתנת לעצירה, אשתו של שומר גן החיות סדרת הטלוויזיה העידן המוזהב, וכן לשלושה משחקי וידאו בסדרת "Metal Gear Solid". מדיה וקבצים בנושא הארי גרגסון ויליאמס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארי גרגסון ויליאמס הארי גרגסון ויליאמס, ברשת החברתית פייסבוק הארי גרגסון ויליאמס, ברשת החברתית אינסטגרם הארי גרגסון ויליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הארי גרגסון ויליאמס, באתר AllMovie (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר ספוטיפיי הארי גרגסון ויליאמס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר Last.fm (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר AllMusic (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר דיזר הארי גרגסון ויליאמס, באתר Yandex.Music (ברוסית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר Discogs (באנגלית) הארי גרגסון ויליאמס, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורות לתעסוקה

תוכנית אורות לתעסוקה היא תוכנית לטיפול במובטלים שהופעלה בישראל בין 1 באוגוסט 2007 ל-1 במאי 2010. התוכנית היוותה המשך של תוכנית מהל"ב, ויחדיו הן זכו לכינוי 'תוכנית וויסקונסין', על שם מדינת ויסקונסין, ממנה יובא מתווה התוכנית. בתוכנית נערכו מספר שינויים ביחס לתוכנית מהל"ב, שהקלו על לקוחות מרכזי התעסוקה. היא המשיכה לפעול עד לפקיעת הוראת-החוק הזמנית, מכוחה פעלה התוכנית, ב-29 באפריל 2010 . הוראת החוק פקעה עקב התנגדותם של חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת להארכת התוכנית במתכונתה הקיימת. במכרז של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה להפעלת הוועדות המקצועיות בפרויקט, בהיקף של 6 מיליון שקל בשנה וכלל העסקת מומחים ורופאים בוועדות, זכתה חברת פמי פרימיום. שי ניב, ‏הממשלה החליטה באופן סופי: תוכנית ויסקונסין תורחב ותיקרא "אורות לתעסוקה", באתר גלובס, 1 ביולי 2007 שי ניב, ‏שר התמ"ת התחייב להקפיא את הרחבת תוכנית ויסקונסין עד סוף 2009; העיצומים בלשכות העבודה יופסקו מחר, באתר גלובס, 12 במאי 2008 תרצה בר חיים, להחזיר למובטלים את כבודם, באתר הארץ, 29 ביולי 2008 שלי יחימוביץ', דברים שלא סיפרו לכם על ויסקונסין, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2009 חיים ביאור, ועדת אקשטיין: להרחיב את אורות לתעסוקה ואת מס ההכנסה השלילי לאזורים נוספים, באתר TheMarker‏, 1 במרץ 2010 יעל בן יפת, האור שלעולם איננו כבה, באתר "העוקץ", 22 במאי 2013 עידו סולומון, אושרה תוכנית "אורות לתעסוקה"; בני ה-45 ומעלה יוכלו להשתלב בתוכנית מרצונם ועל בסיס וולונטרי, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2007 עידו סולומון, החל מהיום: מובטלים בני 45 ומעלה יתייצבו במרכזי תוכנית אורות לתעסוקה רק שעה בשבוע, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2007 ניצן תנעמי, ויסקונסין זה כאן, באתר "העוקץ", 25 באוקטובר 2010 צבי זרחיה, עידו סולומון, ליאור דטל, אורה קורן, טוב או רע למובטלים? מכבים את "אורות לתעסוקה", באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2010 עידו סולומון, פמי פרימיום זכתה במכרז התמ"ת להפעלת הוועדות המקצועיות בפרויקט אורות לתעסוקה, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2008
עדס

האם התכוונתם ל... אנשים אברהם חיים עדס – רב, מקובל וראש ישיבה יהודה עדס – רב וראש ישיבת קול יעקב, בנו של הרב יעקב עדס, ונכדו של הרב אברהם חיים עדס יעקב עדס – רב, ראש ישיבה, אב בית דין רבני בירושלים, בנו של הרב אברהם חיים עדס יעקב עדס (דברי יעקב) – רב, ומקובל בנו של הרב יהודה עדס ונכדו של הרב יעקב עדס ונינו של הרב אברהם חיים עדס משה יוסף עדס – ראש ישיבה ומקובל בירושלים, בנו של הרב יעקב עדס שפיק עדס – יהודי עיראקי שהוצא להורג בתלייה מקומות בית הכנסת עדס – בית כנסת בשכונת נחלאות בירושלים, הוקם בשנת 1901 על ידי משפחת עדס מחאלב ביאר עדס – היה כפר ערבי קטן בשרון, שנחרב במהלך מלחמת העצמאות דיר אל-עדס – שמה הערבי של כנסיית ניקודמוס הקדוש ברובע המוסלמי בירושלים
בן-ציון תומר

בן-ציון תומר (טייטלבוים) (1928 – 21 באפריל 1998) היה משורר, מחזאי עברי ומתרגם. תומר נולד בבילגוריי שבפולין בשנת תרפ"ח (1928). גלה עם משפחתו לברית המועצות בשל מלחמת העולם השנייה. הגיע כנער לסמרקנד שבאוזבקיסטן. עלה לארץ ישראל במסגרת עליית "ילדי טהראן" – ילדים יהודים בגילים שונים שהורשו בשנת 1943 לעלות ארצה, דרך טהראן, במסגרת עסקה עם האמריקאים והג'וינט. למד בשומריה שבקיבוץ משמר העמק, ונמנה עם מייסדי קיבוץ רבדים של "השומר הצעיר" בגוש עציון. נפל בשבי הלגיון הערבי עם מגיני הגוש, ושהה בשבי הירדני כתשעה חודשים. לאחר שחרורו השלים לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל ליצירתו שירת בתפקידים של נספח תרבות ויועץ תרבות במשרד החוץ וכהן כיו"ר התאחדות הסופרים בישראל. ספר שיריו הראשון, "נהר חוזר", יצא לאור בשנת 1959. בשנת 1961 כתב את מחזהו המפורסם, "ילדי הצל", שהוצג בתיאטרון הבימה בשנים 1962–1963 ויצא לאור בהמשך אותה שנה. המחזה זכה להצלחה רבה, והוא נלמד כיום בישראל כחלק מתוכנית הלימודים בספרות. המחזה עוסק בחברה הישראלית בשנות החמישים, ונמצאת בו תשתית אוטוביוגרפית מסוימת, שכן בדומה לתומר, גיבור המחזה (יורם) הוא ניצול השואה שהגיע ארצה עם ילדי טהראן. במחזה מובע רגש אשמה חריף, שככל הנראה שאוב מתחושותיו של תומר עצמו. המחזה התפרסם מאוד, הועלה מעל בימות שונות אלפי פעמים, ומוצג עד היום במסגרות תיאטרליות וטלוויזיוניות שונות. הוא תורגם לאנגלית, לצרפתית ולספרדית. נפטר בתל אביב בגיל 70 ונטמן בבית העלמין ירקון. יצירה מפורסמת נוספת של תומר היא השיר נוסח, שעוסק בקשריו עם עברו, ונכלל גם הוא בתוכנית לימודי הספרות בישראל. מבין שיריו התפרסם בארץ שירו: "בעוד שעה אחזור" שהולחן על ידי יוחנן זראי. אמרה מפורסמת שלו היא: חשוב לזכור שהייתי אדם אבל מה שיותר נורא זה שגם הם היו בני אדם. נהר חוזר (1954) ילדי הצל (1963) על קו המשווה: שירים(1969) אדום ולבן וריח תפוחי הזהב (על ילדי טהרן) (הספרייה הציונית, 1970) דרך מלח (1978) מלאך עיניים (1999) כמו כן פרסם תרגומים, ובהם גם ספרי ילדים. מדיה וקבצים בנושא בן-ציון תומר בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של בן-ציון תומר, בקטלוג הספרייה הלאומית בן-ציון תומר, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) בן-ציון תומר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" קורות חייו של בן ציון תומר באתר עמלנט בינו לבין עצמו, דבר, 20 בפברואר 1959 נחמן בן עמי, תיאטרון: "הצבר המדומה" בורח מן העבר, מעריב, 5 בדצמבר 1962 (על "ילדי הצל") דאנקה הארניש, "יורם" אינו רוצה לוותר על זהותו, אומר בן־ציון תומר שזכה בפרס ע"ש ברץ מטעם 'הבימה', דבר, 26 בפברואר 1963 דליה הרץ, שיריו של תומר, דבר, 2 במאי 1969 בעוד שעה אחזור, באתר "שירונט" ישראל ברמה, ‏׳דרך מלח׳ : סיפורים מאת בן-ציון תומר, עכשיו 47-48, חורף תשמ״ג-1983, עמ' 444–443 בן-ציון תומר, באתר שירונט בן-ציון תומר, באתר MusicBrainz (באנגלית) בן-ציון תומר, דף שער בספרייה הלאומית בן-ציון תומר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה בן-ציון תומר, בארכיון הבימה מפרי עטו: איקרוס, דבר, 31 בינואר 1969 (שיר מתוך "על קו המשוה") ראו ביקורת: עזרא זוסמן, נסיון בביקורת שלא הצליח, דבר, 27 בנובמבר 1959, המשך.