לאסלו ואמוש (במאי)

לאסלו ואמוש (במקור וייס, בהונגרית: Vámos László; בודפשט, 30 בינואר 1928 – בודפשט, 3 בפברואר 1996) היה במאי יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל), זוכה פעמיים בפרס מארי יאסאי (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה), זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול. לאסלו וייס נולד במשפחה יהודית, בנם של אימרה ואמוש (וייס) (1896–1985), פקיד, ושל יולאן ברגר (1899–1963). בשנת 1950 סיים את לימודיו במחלקה לבימוי של האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, מיד לאחר מכן הפך לבמאי בתיאטרון הלאומי עד 1952 ולאחר מכן לבמאי הראשי של "התיאטרון הלאומי צ'וקונאי" (Csokonai Nemzeti Színház) בדברצן עד 1955. אחר כך חתם חוזה עם תיאטרון מאדץ' (Madách Színház) בבודפשט, שם ביים עד 1973. לאחר ההפקה המצליחה ביותר של המלט של שייקספיר ב-1962, הוזמן לביים במדינות: אוסטריה, גרמניה, פולין, צרפת וארצות הברית. ואמוש היה הבמאי הראשי של תיאטרון האופרטה של בודפשט בין 1967 לבין 1980 והמנהל האמנותי והבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי של בודפשט בין 1982 לבין 1990. בשנת 1981 נבחר למזכ"ל הראשי של "האגודה ההונגרית לאמנויות התיאטרון", תפקיד שמילא עד 1990. ב-1960 הפך למרצה לבימוי באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, ולאחר מכן הפך לפרופסור ולראש המחלקה לבימוי תיאטרון. הוא היה הבמאי הראשי של בית האופרה הממלכתית ההונגרית מ-1994, והמנהל הראשי הממונה מ-1995 ועד מותו ב-1996. ואמוש ביים בקביעות גם בטלוויזיה ההונגרית וגם ברדיו ההונגרי. בין הפקות הטלוויזיה שלו בולטות גרסאות הטלוויזיה של האופרות באנק באן (1974) ושל לאסלו הוניאדי (1978) שהוצגו בבימויו כגרסה טלוויזיונית. לזכרו ייסדה אירן פשוטה פרס לבמאים ושחקנים צעירים. ציטוטים: "מסירותו, היושרה והענווה המקצועית שלו יצרו דעה אחידה במקצוע. הוא היה מורה ששם לב לכל מי שביקר בארץ כדי לפגוש מתחילים ולראות כל מה שקורה בחיי התיאטרון." "הוא יצר את הסטנדרט של הדרמה ההונגרית שאמור לשמש כסטנדרט להעלאת כל ההצגות בהונגריה." על מנת לשמר את שמו ואת זכרו של לאסלו ואמוש, הוקמה קרן לאסלו ואמוש שמעניקה לאמני תיאטרון צעירים – שנבחר על ידי חבר הנאמנים – את פרס לאסלו ואמוש מדי שנה. הפרס האמנותי הגבוה מוענק ב-27 במרץ, לרגל יום התיאטרון העולמי. Bornemisza Péter: Magyar Elektra Victor Hugo: A királyasszony lovagja William Shakespeare: Ahogy tetszik Shakespeare: Téli rege Jerry Herman: Őrült nők ketrece Kodály Zoltán: Háry János Shakespeare: A vihar Shakespeare: III. Richárd Shakespeare: Hamlet, dán királyfi Tennessee Williams: A vágy villamosa Federico García Lorca: Yerma Peter Shaffer: Black Comedy Madách Imre: Az ember tragédiája Molière: Tudós nők Katona József: Bánk bán Márai Sándor: Kaland Verdi: A trubadúr Benjamin Britten: Szentivánéji álom Bartók Béla: A kékszakállú herceg vára Leonard Bernstein: West Side Story Jerry Bock: Hegedűs a háztetőn Shakespeare: Szentivánéji álom Shakespeare: Rómeó és Júlia Molière: Scapin furfangjai Molière: Az úrhatnám polgár Molière: Nők iskolája Molière: Mizantróp Puccini: Pillangókisasszony Puccini: A köpeny Puccini: Gianni Schicchi Verdi: Otello Bizet: Carmen Erkel Ferenc: Bánk bán Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais: Figaro házassága Szép Ernő: Vőlegény Schiller: Ármány és szerelem Williams: A tetovált rózsa Bertolt Brecht: Svejk a második világháborúban Szophoklész: Antigoné Euripidész–Sartre: A trójai nők Ifj. Johann Strauss: A denevér George Bernard Shaw: Szent Johanna Jerry Herman: Hello, Dolly Kálmán Imre: Csárdáskirálynő Kálmán Imre: A cirkuszhercegnő Verdi: Falstaff Bertolt Brecht: Kurázsi mama és gyermekei Offenbach: Orfeusz az alvilágban MacDermot–Shakespeare: A veronai fiúk Fényes Szabolcs–Békeffi István: A kutya, akit Bozzi úrnak hívtak Verdi: Aida Verdi: Traviata Mascagni: Parasztbecsület Leoncavallo: Bajazzók Cole Porter: Csókolj meg, Katám! Kacsóh Pongrác: János vitéz Shakespeare: Lear király Gorkij: Éjjeli menedékhely Roberto Athayde: Margarida asszony Illyés Gyula: A kegyenc Hubay Miklós: Tüzet viszek Loleh Bellon: A csütörtöki hölgyek Georges Feydeau: Egy hölgy a Maximból Farkas Ferenc–Márai Sándor: Egy út Velencéből Richard Rodgers: A muzsika hangja Graham Greene: Utazások nénikémmel Molnár Ferenc: A testőr Mozart: A varázsfuvola Ábrahám Pál: Bál a Savoyban העד (1969) – נוירולוג (שחקן) חתן (1982) Menagerie (1964) אנטיגונה (1965) כיסא הקסם (1972) באנק באן (1974) רוזן השוטים (1974) אלקטרה הונגרית (1975) נשים מדעניות (1975) סר ג'ון פלסטף (1977) פרנץ ארקל: לאסלו הוניאדי (1978) The Decent Street Girl (1978) אירוסין לאור פנס (1980) יחי השוויון (1980) האקסצנטרי (1980) גיבורים אלמונים (1982) הרחום (1983) פלסטף (1984) מופע אופרה של חצות (1985) פרס מארי יאסאי (1955, 1962) פרס קושוט (1970) פרס האמן המצטיין (1967) פרס האמן הדגול (1980) מגדה פאברי: אדון המורה לאסלו ואמוש ספר זיכרון (הוצאת בודפשט – 1997 מסת"ב 963-8168-26-9) Magyar színházművészeti lexikon. (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה) ISBN 963-05-6635-4 התיאטרון ההונגרי תיאטרון מדאץ' מאגר התיאטרון. המוזיאון והמכון לתולדות התיאטרון הלאומי מדיה וקבצים בנושא לאסלו ואמוש בוויקישיתוף לאסלו ואמוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאסלו ואמוש, באתר Discogs (באנגלית) 168 Óra HMDB "Vámos Imréné gyászjelentése". Magyar Nemzet. 1963-05-18. "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 294/1927. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-03. "Vámos László". magyarszinhaz.hu. אורכב מ-המקור ב-2013-07-30. B. Fábri, Magda (1997). A tanár úr (Vámos László-emlékkönyv). Budapest: Gemini Budapest Kiadó. p. 11. A tanár úr (Vámos László-emlékkönyv); 18. o.