laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסקר רוזנפלד

אוסקר רוזנפלד (13 במאי 1884 – אוגוסט 1944) היה סופר יהודי-אוסטרי, שנרצח במחנה הריכוז אושוויץ. רוזנפלד נולד בקוריצ'אני שבמוראביה לז'נט רוזנפלד (ילינק). הוא סיים את לימודיו בשנת 1908 וקיבל תואר דוקטור בווינה על עבודתו בנושא הצייר הגרמני הרומנטי פיליפ אוטו רונגה. רוזנפלד היה פעיל בארגונים ציוניים שונים. הוא כתב בעיתונים ובכתבי עת יהודיים, בהם "Die Welt" ו-"Juedische Volkssimme" ביקורות תרבות, אמנות, תיאטרון וספרות. הוא היה חבר ב"אגודת תיאודור הרצל". ב-1904 היה רוזנפלד ממקימי עיתון הנוער היהודי והסטודנטים "תקוותנו" (Unsere Hoffnung). ב-1907 ייסד יחד עם הסופר הוגו צוקרמן, אגון ברכר ואחרים יוזמה לתיאטרון יהודי, בו יועלו דרמות יידיש מודרניות בשפה הגרמנית. הרומן הראשון שלו, Die vierte Galerie (הגלריה הרביעית), ראה אור בשנת 1910. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי בסופיה בלשכת המסחר האוסטרית-בולגרית והיה העורך הראשי של עיתון המסחר "Bulgarische Handelszeitung" בשנים 1916–1918. ב-1920 יצאו לאור שישה מספריו של רוזנפלד תחת הכותרת Tage und Naechte ("יום ולילה"). הוא היה פעיל ב- Judenstaatspartei. בין השנים 1923–1927 עבד כעורך העיתון הווינאי Wiener Morgenzeitung ("עיתון הבוקר הווינאי"). ב-1927 ייסד את התיאטרון היהודי החדש בווינה, Jüdische Künstlerspiele . רוזנפלד תרגם ספרות יידיש קלאסית ומודרנית, ובין היתר את יצירותיהם של מנדלי מוכר ספרים, שלום עליכם, י"ל פרץ וי' י' זינגר . רוזנפלד החל לעבוד בשבועון המצויר Die neue Welt בשנת 1929, ובהמשך הפך לעורך הראשי שלו. האנשלוס בשנת 1938 הביא לסיום עבודתו בווינה. הוא ואשתו הנרייט היגרו לפראג, שם הפך לכתב "ג'ואיש כרוניקל". בשנת 1939 היגרה אשתו של רוזנפלד לאנגליה בציפייה לבואו, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע את הגירתו. בנובמבר 1941 גורש רוזנפלד לגטו לודז' בפולין יחד עם 5,000 יהודים מפראג. מיוני 1942 עבד בארכיון הגטו, שם השתתף בפרסום ובכתיבת הכרוניקה של גטו לודז'. באוגוסט 1944 גורש אוסקר רוזנפלד לאושוויץ, שם נרצח בתא גז. יומנו, שנכתב בגטו בין 17 בפברואר 1942 ל-28 ביולי 1944 בסדרה של 15 מחברות בית ספר, נשמר ביד ושם בירושלים. Philipp Otto in der Romantik, 1908 Die vierte Galerie. רומן וינאי, 1910 Mendl Ruhig, 1914 Tage und Nächte . נובלה, 1920 Komoedianten (בעקבות שלום עליכם), 1930 יומן: Wozu noch Welt. Aufzeichnungen aus dem Getto Lodz (יומן גטו לודז'), נערך בידי Hanno Loewy, הוצאת Neue Kritik, פרנקפורט, 1994 בראשית היה הגטו: מחברות מלודז', בעריכת האנו לואי. תורגם מגרמנית על ידי בריג'יט מ. גולדשטיין, אוונסטון, אילינוי, הוצאת אוניברסיטת נורת'ווסטרן, 2002. מתוך כתביו של אוסקר רוזנפלד בגטו לודז', באתר יד ושם מנדל רוהיג (בגרמנית) אוסקר רוזנפלד (1884-1944), דף שער בספרייה הלאומית
ג'יפ גלדיאטור JT

ג'יפ גלדיאטור JT (באנגלית: Jeep Gladiator (JT)) הוא טנדר מתוצרת יצרנית רכבי השטח האמריקאית ג'יפ חברת בת של קבוצת Chrysler (אנ') (שם רשמי: FCA US LLC) אשר מיוצר מאפריל 2019 ועד היום בארצות הברית. דגם "ג'יפ גלדיאטור JT" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות השנתית בלוס אנגלס (אנ') ב-28 בנובמבר 2018. שיווק דגם "ג'יפ גלדיאטור JT" החל באפריל 2019. טנדר קבינה (תא נהג) כפולה. 4 דלתות. מנוע קדמי - 3.6 ליטר מתוצרת קרייזלר. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4. דגם "ג'יפ גלדיאטור JT" משמש לעיתים קרובות לצורך הובלה וגרירה, חריצי הסורג הקדמיים הורחבו כדי לאפשר זרימת אוויר מוגברת וקירור מנוע כבד יותר. צמיג רזרבי בגודל מלא מותקן מתחת למיטת המטען של ה-"ג'יפ גלדיאטור JT". קיימות ארבע אפשרויות גג שונות כולל גג נשלף. דלתות קדמיות ואחוריות הניתנות להסרה מלאה. שמשה קדמית שניתן להוריד. הדגם כולל ערכת כלים עם הכלים הדרושים להסרת הדלתות ולהורדת השמשה הקדמית. מערכת מצלמה קדמית זמינה על גבי הדגם המאפשרת לנהג לראות מכשולים מלפנים ולצידי הרכב בזמן הנסיעה. כושר גרירה (דגם סטנדרטי) - 3,200 ק"ג, כושר גרירה מקסימלי - 3,470 ק"ג. זווית גישה (אנ') של 43.6° מעלות. זווית מעבר (אנ') של 20.3° מעלות. זווית יציאה של 26° מעלות. "Sport" - מחיר היחידה 33,545 דולר (אפריל 2019, ארצות הברית). "Sport S" - מחיר היחידה 36,745 דולר (אפריל 2019, ארצות הברית). "Overland" - מחיר היחידה 40,395 דולר (אפריל 2019, ארצות הברית). "Rubicon" - מחיר היחידה 43,545 דולר (אפריל 2019, ארצות הברית). "(Rubicon Launch Edition) "Launch Edition - מחיר היחידה 62,310 דולר (מ-4 באפריל 2019, ארצות הברית, גרסה במהדורה מוגבלת, 4190 יחידות). "ג'יפ גלדיאטור JT" "ג'יפ גלדיאטור JT" "ג'יפ גלדיאטור JT" "ג'יפ גלדיאטור JT" "ג'יפ גלדיאטור JT" ג'יפ גלדיאטור אתר האינטרנט הרשמי של ג'יפ גלדיאטור JT אתר האינטרנט הרשמי של ג'יפ גלדיאטור JT (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא ג'יפ גלדיאטור JT בוויקישיתוף ג'יפ גלדיאטור JT, סרטון באתר יוטיוב ג'יפ גלדיאטור JT, סרטון באתר יוטיוב "ג'יפ גלדיאטור JT" fcanorthamerica.com/newsrelease "ג'יפ גלדיאטור JT" jeepgladiatorforum "ג'יפ גלדיאטור JT" quadratec.com/c/tag/2020-jeep-gladiator-jt "ג'יפ גלדיאטור JT" caranddriver.com/news/a25327428/2020-jeep-gladiator-jt-photos
דודי אדר

דודי אדר (נולדה בשנת 1979) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה (1993 ו-1994) במשחה ל-100 מטר חזה ובמשחה ל-200 מטר חזה ואלופה ושיאנית המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר חזה. אדר גדלה בכרמי יוסף והתאמנה בקבוצת הפועל גזר. לאחר מכן, היא התאמנה בהדרכתו של לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט והתחרתה עבור קבוצת הפועל נהריה. באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה אדר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.04 דקות, לפני ורדה ליטוינובה ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:19.50 דקות) וקרן ברנר ממכבי ראשון לציון (1:20.67 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 ו-15 של 2:44.71 דקות, לפני תמר הראל מהפועל גליל עליון (2:52.33 דקות) ורונה בדלר. בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכתה אדר ב-3 מדליות. 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 2:40.05 דקות, לפני דברה קורי מארצות הברית (2:40.54 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית היחידה שזכתה במדליית זהב במכביה זו. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:14.96 דקות, אחרי דברה קורי שקבעה שיא מכביה חדש של 1:13.26 דקות ולפני ורדה ליטוינובה מישראל (1:16.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם הדס פדה, סהר אלוני וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות. באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה אדר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.89 דקות, לפני ענת גולדהמר ממכבי חיפה (1:19.29 דקות) וקרן ברנר ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:41.31 דקות, לפני ענת גולדהמר (2:50.65 דקות) וענבל ירמיהו. אלכס פרלסמן, נופצה הדקה ב-100 מטר, מעריב, 20 באפריל 1993 אלכס פרלסמן, שני שיאים ומיקי אחד, מעריב, 21 באפריל 1993 ד"ר ברוך צ'יש, זינוק מוצלח לבריכה: שישה שיאי מכביה ושיא ישראלי ביום הראשון, הארץ, 8 ביולי 1993 ד"ר ברוך צ'יש, 6 מדליות זהב ביום השני - רק דודי אדר שנייה ב-100 חזה מנעה אכזבה ישראלית, הארץ, 9 ביולי 1993
לטריים

לטריים (שם מדעי: Latridae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים החיים במימי האוקיינוס השקט ובקצה הדרום-מזרחי של האוקיינוס האטלנטי והדרומי של האוקיינוס ההודי, בדרך כלל למדפי היבשות באזורים רדודים יחסית כמו באזורי סלעים וערוגות קלפ. דגים אלה דומים לגממיתיים והם בעלי מבנה אליפסי עם סנפיר גבי גבוה, חוטם דק ומחודד וסנפירי גחון קצרים. הזנב מעט יותר ארוך משאר הגוף וצורתו משולשת. דגים אלה קטנים יחסית בין 20 ס"מ ל-1.8 מטר והם בעלי פסים כהים לאורכם. הלסתות קשיחות וקצרות והסנפירים בשרניים. מזונם העיקרי של הדגים הוא חסרי חוליות קרקעיים וכן אצות אותם הם מלקטים בעזרת פיותיהם הבשרניים. קרובי משפחתם של דגים אלה הם הריסנפיריים ודגי הקלפ (Chironemidae) מניו זילנד וחופי אוסטרליה. Chirodactylus סוג ומין יחיד Dactylophora nigricans Goniistius Latridopsis Latris Mendosoma lineatum Morwong Nemadactylus Cheilodactylus כמה מיונים משייכים חלק מסוגים אלה למשפחה אחרת - ציילודקטיליים (Cheilodactylidae). מדיה וקבצים בנושא לטריים בוויקישיתוף לטריים, באתר ITIS (באנגלית) לטריים, באתר NCBI (באנגלית) לטריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לטריים, באתר GBIF (באנגלית)
בית הקברות הצבאי דוזינגהם

בית הקברות הצבאי דוזינגהם (באנגלית: Dozinghem Military Cemetery) הוא בית קברות של צבאות האימפריה הבריטית ממלחמת העולם הראשונה, השוכן בפלנדריה שבבלגיה. בית הקברות ממוקם מצפון לעיר פופרינגה (Poperinge), באתר שנמצא בשעתו מאחורי קווי החזית הבריטיים-גרמניים בפלנדריה. באזור הוקמו שלוש תחנות איסוף נפגעים לקראת קרב פשנדל שהחל ביולי 1917. החיילים כינו אותן בהומור שחור Bandag'hem, Mending'hem, Dozing'hem ("חובשים אותם", "מתקנים אותם", "מטשטשים אותם"). ליד כל אחת מהשלוש הוקם בית קברות שקלט את מי שמתו מפצעיהם בתחנות אלו. שלושתם שומרו וקיבלו את שמותיהם לפי הכינויים שניתנו לתחנות האיסוף. בית הקברות שימש לקבורת חללים מיולי 1917 ועד ראשית 1918. הוא שימש שוב לתקופה קצרה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה באביב 1940. מתחם בית הקברות הוא בתבנית מלבן ששטחו כ-13 דונם ובו 17 חלקות. הוא מוקף גדר שיחים. מצבת הזיכרון הוצבה בקצהו המזרחי וצלב ההקרבה הוצב בקרבת קצהו המערבי. כיום קבורים באתר 3,312 חללים, מהם 73 ממלחמת העולם השנייה. הם היו 3,128 בריטים, 81 קנדים, 15 דרום אפריקאים, 14 ניו זילנדים, שישה אוסטרלים, שלושה אלמונים וכן 65 גרמנים. במקום נקברו גם שלושה עובדים מכוח העבודה הסיני שפעל באירופה. מתכנן בית הקברות היה האדריכל הבריטי רג'ינלד בלומפילד (Reginald Blomfield). הוא הוקם במתכונתו הקבועה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזק על ידה. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי דוזינגהם בוויקישיתוף בית הקברות, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה Peter Francis‏, What’s in a name?, בבלוג ועדת חבר העמים לקברי מלחמה מראה פנורמי של בית הקברות, באתר גוגל מפות בית הקברות מנדינגהם באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. בית הקברות בנדג'הם באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
יהדות קולומביה

יהדות קולומביה הייתה בעבר מהקהילות היהודית הגדולות בדרום אמריקה ומקום מושבה הוא באזור קולומביה של היום, אך יהודים רבים עזבו אותה מאז המאה העשרים. היהודים הראשונים שהגיעו לקולומביה היו אנוסים מספרד שהגיעו אליה במהלך המאה ה-16 עם התיישבות הספרדים הראשונים באזור. בשנת 1618 הוקם בקולומביה, בעיר ברנקיה בית דין של האינקוויזיציה, כאשר קולומביה עוד נקראה "גרנדה החדשה" והיו בה רק קהילות של אנוסים בברנקיה וקרטחנה. בשנת 1811 בוטלה לכאורה האינקוויזיציה בקולומביה אך היא עוד המשיכה לפעול וחוסלה סופית רק עם עצמאותה של קולומביה.[דרושה הבהרה] הקהילה הראשונה שהוקמה בקולומביה היא הקהילה היהודית בברנקיה שהוקמה בשנת 1874 אך כל היהודים בה התנצרו לאחר זמן מה. בשנת 1935 היו בקולומביה כ-2,000 יהודים, רובם יהודים שהגיעו אליה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעיקר ממזרח אירופה. לפני מלחמת העולם השנייה וגילויי האנטישמיות באירופה הגיעו לקולומביה יהודים רבים מגרמניה לקראת סוף שנות ה-30. בשנת 1974 היו בקולומביה כ-12,000 יהודים מהם כ-7,500 בעיר הבירה בוגוטה. נכון לתחילת המאה ה-21 מתגוררים בקולומביה כ-3400 יהודים, והירידה הדרסטית במספרם היא בעיקר בגלל עליית יהודים רבים מקולומביה למדינת ישראל במשך השנים. הרבנים הראשיים של קולומביה בעבר היו הרב דוד שרבני, והרב אלפרדו גולדשמיט, כיום משמש בתפקיד הרב דוד משען. מדיה וקבצים בנושא יהדות קולומביה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות ובנושא קולומביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המרכז למשאבים ביסקסואלים

המרכז למשאבים ביסקסואלים (באנגלית: Bisexual Resource Center; בראשי תיבות: BRC) הוא ארגון ללא כוונת רווח חינוכי שנוסד ב-1985. מטה הארגון נמצא בבוסטון שבארצות הברית. עד ל-1993, הארגון נקרא "רשת החוף המזרחית הביסקסואלית". הארגון נרשם כעמותה ב-1989. הארגון מפרסם מדריך משאבים ביסקסואליים דו-שנתי, שבו ישנו רשימה מקיפה של ארגונים דו-מכלוליים ודו-כלולים, ספרים וסרטים, אתרי אינטרנט ומאמרים אקדמיים. המהדורה הראשונה של המדריך יצא לאור באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. אתר האינטרנט הרשמי של המרכז למשאבים ביסקסואלים המרכז למשאבים ביסקסואלים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז למשאבים ביסקסואלים, ברשת החברתית אינסטגרם המרכז למשאבים ביסקסואלים, סרטונים בערוץ היוטיוב The Bisexual Resource Center records, 1983–2002 are located in the Northeastern University Libraries, Archives and Special Collections Department, Boston, MA. "TIPS: Including Bisexual People in Your Advocacy". Equality Federation. 2017-02-15. נבדק ב-2017-11-03. "BiNet USA website". BiNet USA. אורכב מ-המקור ב-2019-02-07. נבדק ב-2014-06-29. Sears, James Thomas (2005). Youth, Education, and Sexualities: A-J. Greenwood Publishing Group. p. 92. ISBN 9780313327544. Ellis, Alan (2002). The Harvey Milk Institute guide to lesbian, gay, bisexual, transgender, and queer internet research. Psychology Press. pp. 57–58. ISBN 9781560233534. Garnets, Linda; Kimmel, Douglas C. (2003). Psychological perspectives on lesbian, gay, and bisexual experiences. Columbia University Press. p. 261. ISBN 9780231124126. Siker, Jeffrey S. (2007). Homosexuality and religion: an encyclopedia. Greenwood Publishing Group. p. 72. ISBN 9780313330889. ערך זה הוא קצרמר בנושא להט"ב ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונגאסקית

השפה המונגאסקית (במונגאסקית: Munegascu, בצרפתית: Monégasque) היא שפה המדוברת בנסיכות מונקו, אך איננה שפתה הרשמית של מדינה זו (השפה הרשמית בה היא צרפתית). מונגאסקית היא אחד הניבים הליגוריים המדוברים גם באיטליה ובצרפת. היא מדוברת כשפת אם על ידי מיעוט התושבים במונקו. במאה ה־20 השפה כמעט יצאה מכלל שימוש בחיי היומיום, אך מאז 1970 נעשו מאמצים להחיות אותה, ובהם לימוד חובה בבתי הספר במדינה. היא נכתבת על-פי כללים המבוססים על איטלקית, עם כמה הבדלים, כגון: האות ü נשמעת כמו ü בגרמנית או u בצרפתית; האות œ נשמעת כמו é בצרפתית; האות ç, שאיננה קיימת באיטלקית, נשמעת כמו ç בצרפתית, כלומר, כ-ס'. מדיה וקבצים בנושא מונגאסקית בוויקישיתוף
משפחה אחת

משפחה אחת - ארגון הסיוע המרכזי לנפגעי טרור (נודע גם בשם באנגלית: One Family) היא עמותה ישראלית העוסקת בסיוע לנפגעי טרור. הוקמה בשנת 2001, בעקבות הפיגוע במסעדת סבארו שבירושלים שבו נרצחו 16 ישראלים וכ-140 ישראלים נפצעו. הארגון הוקם ביוזמתה של מיכל בלזברג, שהייתה אמורה לחגוג את בת המצווה שלה ב-9 באוגוסט 2001, היום שבו אירע פיגוע ההתאבדות נגד יהודים וישראלים במסעדת סבארו שבירושלים שגבה את חייהם של 16 נפשות, מחציתם ילדים. בלזברג החליטה לבטל את האירוע, ולתרום את כל ההוצאות שנחסכו עבור נפגעי הפיגוע. בנוסף, גייסה המשפחה מחברים וקרובי משפחה סכום נוסף של כ־100 אלף דולר. פעילות זו הלכה והתרחבה לכדי עמותת "משפחה אחת" שמאז היווסדה על-ידי בני-הזוג – אמה של מיכל שאנטל בלזברג שמשמשת כמנכ"לית העמותה, וכן אביה מרק בלזברג שגם משמש כיו"ר העמותה. מטה העמותה שוכן בשכונת קטמון שבירושלים, במבנה שהוכר על-ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. העמותה מסייעת כיום לאלפי נפגעי טרור, הן פצועים והן משפחות שכולות, באמצעות פעילויות מגוונות: שיקום נפשי, תמיכה משפחתית, סדנאות, קבוצות תמיכה, נופשונים, סיוע כלכלי ותעסוקתי ועוד. העמותה גם מסייעת בייעוץ וייצוג משפטי וציבורי במידת הצורך. לעמותה מחלקות לילדים ונוער ולמבוגרים, והיא מפעילה מרכזי סיוע במקומות שונים ברחבי מדינת ישראל. אתר האינטרנט הרשמי של משפחה אחת (בעברית ובאנגלית) משפחה אחת, ברשת החברתית פייסבוק משפחה אחת, ברשת החברתית אינסטגרם משפחה אחת, סרטונים בערוץ היוטיוב משפחה אחת, באתר "גיידסטאר ישראל" במקום לחגוג בת מצווה – הקימה את ארגון "משפחה אחת" (אורכב 11.06.2020 בארכיון Wayback Machine), בתוכנית "ריקלין ושות"', ערוץ 20 (כיום ערוץ עכשיו 14{{). מי אנחנו? אתר עמותת "משפחה אחת" מערכת עכשיו 14, במקום לחגוג בת מצווה - הקימה את ארגון "משפחה אחת", באתר עכשיו 14 - ערוץ החדשות של ישראל, ‏ב' באייר ה'תשע"ט (07.05.19 7 במאי 2019) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. קט
ז'אנדו פוקס

ז'אנדו פורה פוקס (בצרפתית: Jeando Pourrat Fuchs; נולד ב-11 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן קמרוני-צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בבני סכנין. פוקס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים ונוער מקומיות. בקיץ 2014 הצטרף לקבוצת המילואים של סושו. ב-22 במאי 2015, פוקס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 לאורליאן. בעונת 2015/2016 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 24 משחקים בקבוצה. ב-29 בנובמבר 2016, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד בורק-אן-ברס. ב-22 בספטמבר 2017 הורחק לראשונה בקריירה בהפסד 1–6 לאז'אקסיו. בקיץ 2019 חתם לארבע עונות בדפורטיבו אלאבס מליגת העל הספרדית. ב-10 בספטמבר 2019, פוקס הושאל למכבי חיפה מליגת העל. ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון קבוצתו 3–0 על מכבי נתניה. ב-28 בינואר 2020 שוחרר מהקבוצה, לאחר ששיחק במדיה שישה משחקים בלבד. באוקטובר 2020, פוקס חתם בדנדי יונייטד מליגת העל הסקוטית. ב-28 בינואר 2022 חתם בפיטרבורו יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה. ב-25 באוגוסט חתם בבני סכנין. בצעירותו, פוקס שיחק בנבחרות הנוער של צרפת, והיה שותף לזכייה של נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2016. ב-20 בנובמבר 2018, פוקס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון בהפסד 0–1 לברזיל. בינלאומי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2016 מדיה וקבצים בנושא ז'אנדו פוקס בוויקישיתוף ז'אנדו פוקס, ברשת החברתית אינסטגרם ז'אנדו פוקס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ז'אנדו פוקס, באתר Transfermarkt ז'אנדו פוקס, באתר Soccerway ז'אנדו פוקס, באתר WorldFootball.net ז'אנדו פוקס, באתר National Football Teams ז'אנדו פוקס, באתר FootballDatabase.eu Oficial: Jeando Fuchs ya es jugador del Deportivo Alavés, Marca.com, ‏2019-06-18 (בספרדית) דורון בן דור, ‏רשמי: ז'אנדו פוקס חתם לעונה אחת במכבי חיפה, באתר ONE‏, 10 בספטמבר 2019 מוטי פשכצקי, ‏רשמית: פוקס שוחרר מהירוקים, באתר ערוץ הספורט, 28 בינואר 2020
בוב (אי, אנטארקטיקה)

האי בוב (באנגלית: Bob Island) הוא אי סלעי, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה. האי ממוקם 7 קילומטרים דרומית מזרחית לכף אררה. אורכו של האי 2 קילומטרים. האי מתנשא לגובה של 145 מטרים מעל פני הים. אדריאן דה ז'רלאש, שעמד בראש המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897), חקר את ארכיפלג פאלמר בשנת 1898. ז'רלאש קרא לאי - "אי הרעב" (Ile Famine) אבל בדוחות המשלחת שונה שמו ל-"האי בוב" (Ile Bob). במיפוי האזור בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, הסוקרים מיפו את האי על הקרקע (כאשר מידותיו בהתאם למיפויים שונים ממידות האי על פי המיפוי שבוצע על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, ואולם בשל צורתו ומיקומו הזהים למפות הבלגיות, הם הותירו את השם של האי - הוא שמו הנוכחי). האי בוב באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית האי בוב באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה האי בוב באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
ניבן ירוק

ניבן ירוק (שם מדעי: Gymnothorax funebris) הוא מין של צלופח גדול מהסוג ניבן שבמשפחת המורניים החי במימי האזור הטרופי של מערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי ניו ג'רזי, ברמודה ומצפון מפרץ מקסיקו דרומה למימי הים הקריבי ועד לחופי ברזיל. הניבן מצוי בין שוניות האלמוגים ובין הסלעים בקו החוף עד לעומק 40 מטרים. ניבן זה מגיע לאורך 2.5-2 מטר ולמשקל 29 ק"ג, והוא בעל קשקשים בצבע ירוקים בהיר עד צהוב-לימון, כשצידיו מפוספסים בעדינות בקווים ירוקים. הוא בעל ראש מסיבי עם עיניים כחולות שרואות בקושי, ולסת רחבה מלאה שיניים חדות מאוד. למורנה חוש ריח חד ביותר, העוזר לה למצוא נתיבי ריחות של טרפה. מורנה זו יוצאת לציד בעת הלילה. הטרף כולל סרטנים, רכיכות ימיות כמו דיונונים ותמנוניים ודגים שונים. הניבן תוקף את הטרף ממארב בין הסלעים וחוטף אותו בלסתות פעורות בעלות שיניים בתוך הגרון. מדיה וקבצים בנושא ניבן ירוק בוויקישיתוף ניבן ירוק, באתר ITIS (באנגלית) ניבן ירוק, באתר NCBI (באנגלית) ניבן ירוק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ניבן ירוק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ניבן ירוק, באתר FishBase (באנגלית) ניבן ירוק, באתר GBIF (באנגלית) ניבן ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
אצטדיון דניאל וייה ספאטה

אצטדיון דניאל וייה ספאטה (בספרדית: Estadio Daniel Villa Zapata) הוא אצטדיון כדורגל בעיר ברנקברמחה במחוז סנטנדר שבקולומביה, אשר מונה 10,400 מקומות ישיבה ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת אליאנסה פטרולרה. האצטדיון קרוי על שמו של דניאל וייה ספאטה, שהיה רופא שיניים במקצועו אבל בשל אהבתו הרבה לכדורגל, היה ידוע בעיקר כאחד מהמנהלים הספורטיביים החשובים באותה תקופה. האצטדיון נפתח בשנת 1970 ושנה מאוחר יותר שימש כאצטדיונה הביתי של קבוצת "אורו נגרו", ששיחקה בליגה הראשונה. ב-1992 הפך לאצטדיונה הביתי של קבוצת אליאנסה פטרולרה, שנוסדה שנתיים לפני כן. ב-17 בדמצבר 2002 אירח האצטדיון את המשחק הראשון בגמר הליגה השנייה על הזכות להעפיל לליגה הראשונה. פטרולרה אירחה את סנטאורוס וייוויסנסיו והמשחק הסתיים בתיקו 0-0. שימש במספר משחקים גם כאצטדיונה הביתי של אתלטיקו בוקרמנגה. עבר שדרוג בשנת 2015 לפי התקנות של פיפ"א וכן הורחבה התכולה שלו מ-8000 ל-10,400.
פורמולה 1 עונת 1972

עונת 1972 הייתה העונה העשרים ושלוש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). אמרסון פיטיפלדי זכה באליפות בפעם הראשונה. קבוצת לוטוס, קבוצתו של פיטיפלדי, זכתה באליפות היצרנים. במהלך העונה בוטלו שלושה מרוצים: גרנד פרי הולנד שתוכנן להתקיים במסלול זנדוורט בוטל בשל ליקויי בטיחות שלא תוקנו. גרנד פרי מערב ארצות הברית, שאמור היה להתקיים באונטריו מוטור ספידווי(אנ') שליד לוס אנג'לס בוטל. פדרו רודריגס, נהג המרוצים המקסיקני, מצא את מותו בתאונה במהלך מרוץ ביולי 1971. בעקבות המוות פחת העניין של מארגני המרוץ באליפות וגרנד פרי מקסיקו, שתוכנן להיות המרוץ האחרון בעונה בוטל. הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים הראשונים בעונה וחמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים האחרונים בעונה. הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1972 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
אולגה להמן

אולגה להמן (באנגלית: Olga Lehmann; ‏(10 בפברואר 1912 – 26 באוקטובר 2001) הייתה ציירת ומעצבת בריטית, ילידת צ'ילה. אולגה להמן נולדה בצ'ילה לאם ממוצא סקוטי. היא למדה בסנטיאגו דה צ'ילה ובשנת 1929 עברה ללונדון להמשך לימודים. היא למדה עיצוב תיאטרון וציור. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא ביקרה מספר פעמים בספרד והתרשמות מאזור זה מצאה ביטוי בעבודות שלה. לאחר חזרה בלונדון היא השתתפה במספר תערוכות וזכתה בפרסים. בשנת 1940 דירתה נפגעה בהפצצות ורוב העבודות שלה הלכו לאיבוד. היא עשתה מספר ציורים של לונדון בזמן ההפצצה בהזמנת הממשל. בשנת 1941 היא איירה ספר של ג'ולייט דה ברקלי לוי. בהמשך היא איירה ספרים נוספים. לאחר מלחמת העולם השנייה היא עבדה בעיקר בעיצוב עבור ירחון Radio Times. במהלך הקריירה היא ביצעה מספר ציורי קיר ותפאורות לסרטים. בשנים 1977, 1978, 1981 ו-1984 היא הייתה מועמדת לקבל פרס אמי על העבודות שלו לסרטים. העבודות שלה מוצגות במספר מוזיאונים לרבות מוזיאון ויקטוריה ואלברט ומוזיאון המלחמה האימפריאלי. אולגה להמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עבודות של אולגה להמן ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית לפליטות - עטרת בנות

בית לפליטות (נקרא גם "פנימיית עטרת בנות") הוא בית יתומות הפועל כפנימייה לבנות מן המגזר החרדי, הנמצא ברחוב בהר"ן 1 במאה שערים בירושלים. המקום מלווה יתומות מילדותן המוקדמת ולעיתים גם לאחר שהתחתנו ועזבו את בית היתומות. בית לפליטות החל את פעילותו בשנת 1949, כשרבי אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן החל לטפל ביתומות שעלו לישראל לאחר השואה. תחילה שיכן האדמו"ר את הבנות בביתו, אולם משגדל מספרן פנה לעזרת תלמידו, הרב נפתלי רוזנפלד. הרב רוזנפלד שכר עבור הבנות דירות בשכונות הבוכרים ובית ישראל בירושלים. הוא פנה לשלמה פפנהיים שיסייע לו. לאחר שמספר הבנות גדל, רכש רוזנפלד בשנת 1955 מבנה ברחוב חיי אדם בירושלים מתרומתו של זאב אהרן וויירעב. כאשר המקום כבר לא הספיק, נרכש מבנה ברחוב בהר"ן 1 בירושלים בזכות תרומה של שני יהודים אמריקאים, יוסף רוזן ולואיס דנברג. המבנה נרכש בשנת 1960 ומשמש כמבנה העיקרי של המוסד עד היום. המבנה הקטן ברחוב חיי אדם, המכונה "הבניין הקטן", משמש גם הוא למגורי הבנות. בשנת 1960 צורף שמואל יצחק שטרן לניהול המוסד. בנו ונכדו של רוזנפלד, משה יונה וחיים אלעזר, מנהלים כיום את המוסד. בשנים 2007–2017 (ה'תשס"ז-ה'תשע"ז) שופצו והורחבו שני הבניינים. בשנת 2006 היה המוסד נושא לדיון בבית המשפט העליון של קנדה. בדיון נקבע כי אין זיקה ישירה בין עמותת בית לפליטות בקנדה לבין בית לפליטות בישראל, היות שהכספים שהועברו לבית לפליטות הועברו על ידי צד שלישי. בשנת 2023 הקימה בית לפליטות את 'ארגון ביחד' ו'בשבילך', שנועדו עבור בנים ובנות ממשפחות חד הוריות, המרכז לבנים "בית ביחד" מוקם ברחוב זקס בירושלים, ו'בשבילך' ברחוב שלמה זלמן בהר"ן בירושלים, משתתפים בה אלפי ילדים ממשפחות חד הוריות מכל ערי הארץ המקום החל כמוסד המיועד ליתומות על רקע מלחמת העולם השנייה, אך עם הזמן החל לקלוט בנות מרקעים שונים, כגון בנות שננטשו על ידי הוריהן, בנות שסבלו מהתעללות, קורבנות טרור וכדומה. בשנת 1972 הוקם מוסד הנקרא "קריית בנות" ברחוב סורוצקין בירושלים, קמפוס נוסף אשר יכול להכיל כ-600 בנות נוספות. בנו של רבי שמואל יצחק שטרן, הרב אברהם ישעיהו שטרן, מנהל כיום את קריית בנות. הבית נקרא כיום "פנימיית עטרת בנות". מאז הקמת המוסד התגוררו במוסד (הן בבית לפליטות והן בקריית בנות) למעלה מעשרת אלפים בנות.[דרוש מקור] אתר האינטרנט הרשמי של בית לפליטות - עטרת בנות המוסד "בית לפליטות", שערים, 10 באוגוסט 1958 בית לפליטות בירושלים, הצופה, 26 בספטמבר 1965 נחנכה שלוחה חדשה למוסד "בית לפליטות" ירושלים, הצופה, 24 במרץ 1966 בית לפליטות בירושלים, הצופה, 26 בספטמבר 1965 "אבא, רבי נפתלי", באתר כיכר השבת מפת ירושלים מאת ליברמן, 1958, עם ציון המבנה 'בית לפליטות' ברח' חיי אדם (סריקה זמינה לצפייה מתוך בנין הספרייה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור גדולי ישראל סיירו בבנייה המתקדמת בבית לפליטות הירושלמי – JDN – חדשות זאב בלוי, כ"ק האדמו"ר מויז'ניץ בביקור רב רושם באגף המחודש במוסד 'בית לפליטות' בירושלים – JDN – חדשות פסק הדין Jewish Post 26 September 1990 — Hoosier State Chronicles: Indiana's Digital Historic Newspaper Program, newspapers.library.in.gov