laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לואי דנטו

לוּאִי (יהודה אריה) דנְטוֹ (באנגלית: Louis Harry Danto;‏ 2 במאי 1929 – 23 ביולי 2010) היה חזן וטנור. דנטו נולד בעיירה סובלקי שבפולין. שימש בעיירה כסולן כבר בגיל 6. למד מוזיקה, פיתוח קול, וצ'לו בקונסרבטוריון במינסק, ומאוחר יותר בלודז'. את השכלתו היהודית רכש בישיבת מיר בברוקלין בשנים 1950-1954. שימש כחזן במרכז היהודי של אטלנטיק ביץ', ניו יורק, ב"פארק סינגוג" בקליבלנד ולאחר מכן 30 שנה בבית הכנסת "בית אמת בית יהודה" בטורונטו משם יצא לגמלאות בשנת 1998. דנטו נודע בעיקר בזכות שימושו בשיטת השירה האיטלקית הידועה "בל קנטו". הרפרטואר שלו כלל גם אריות אופראיות ושירי עם בשפות: רוסית, צרפתית, איטלקית, ויידיש. היה נשוי לרוחמה ואב לשלושה. נפטר בשמת 2010 בטורונטו. לואי דנטו, דף שער בספרייה הלאומית Frances Krat, Cantor remembered for musical talent and giving nature: Obituary, The Canadian Jewish News, 29 July 2010 Cantor Louis Danto was 81, Cleveland Jewish News, August 12, 2010 לואי דנטו באתר Recorded Sound Archive של אונ' פלורידה על החזן מאתר קהילת "בית אמת בית יהודה" בטורונטו ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטריבוג

סטריבּוֹג (בקירילית: Стрибог; בפולנית: Strzybóg) הוא אל במיתולוגיה הסלאבית. מבין כל האלים הסלאביים-המזרחיים המרכזיים, סטריבוג הוא המעורפל ביותר: תפקידו אינו ברור לחלוטין; נראה סביר להניח כי הוא היה אל הרוחות, השמים והאוויר. מסופר כי הוא סבן של שמונה רוחות השמים. סטריבוג נמנה עם האלילים המרכזיים שהקים ולדימיר הראשון בחצרו במאה ה-10 – לצד פרון (כראש הפנתאון), דז'בוג, סימרגל, מוקוש וחורס. שמו של סטריבוג מופיע בכרוניקה הרוסית הראשונה. באפוס הרוסי בן המאה ה-12 "משא מלחמת איגור" מכונות הרוחות, אשר מצליפות בצבאו של איגור ואשר נשלחות מן הים כחיצים, "נכדותיו של סטריבוג". גם באשר לאטימולוגיה של השם ישנה מחלוקת. ייתכן כי השם קשור לשם האיראני סטריבגהא (Sribagha), "האל היפה" – אחד מכינויו של האל הבורא אהורה מאזדה. עם זאת, ייתכן כי מקורו של השם הוא סלאבי. מדיה וקבצים בנושא סטריבוג בוויקישיתוף
עפרה (מחצב)

עַפְרָה (או בצר) היא סלע המכיל מחצבים בריכוז המתאים לכרייה. כדי שסלע יחשב כעפרה עליו להכיל חומרים אשר הם: בעלי ערך כלכלי בריכוזים המאפשרים את כרייתו, שינועו, הפקתו ועיבודו, באופן רווחי ניתן להפרידם מחומרי הסלע חסרי הערך בשיטות עיבוד מינרלים ריכוזי עפרות הם ריכוזי מינרלים אשר על פי הגדרתם הפקתם כדאית מבחינה כלכלית. במקרים נדירים עפרות עשויות להכיל גבישים יפים לעין, או שכבות צבעוניות מיוחדות (כאשר הסלע נחתך או מלוטש) או ריכוזי מתכות בגושים, כגון גושי זהב או נחושת, אשר ערכם עולה בהרבה על הערך של העפרה עצמה כחומר גלם להפקת חומרים אלה. מכאן, שעפרה היא נכס כלכלי ולא ישות פיזית. תנודות בשוק חומרי הגלם מגדירות סלעים מסוימים כבעלי ערך כלכלי ומכאן הגדרתם כעפרות, ומנגד סלעים אחרים כחסרי ערך כלכלי. אף עלויות ההפקה, למשל מרכיב מחיר הדלק בעבודות ההפקה, עשויות להוציא מהגדרת "עפרה" סלעים מסוימים. ריכוז המינרל הרצוי בסלע וכן צורת הופעתו, משפיעים באופן ישיר על עלויות ההפקה ומכאן גם על הגדרת הסלע. עלויות ההפקה נשקלות אל מול ערך המתכת שניתן להפיק מן הסלע, תוך קביעת "מחיר סף" המכניס או מוציא מהגדרת "עפרה" סלעים מסוימים. מינרלים הנמצאים בעפרות הם בדרך כלל תחמוצות, סולפידים, סיליקטים, או מינרלים שאינם יוצרים תרכובות בדרך כלל, כגון זהב. מקור השם תנכ"י: "מְקוֹם סַפִּיר אֲבָנֶיהָ וְעַפְרֹת זָהָב לוֹ" (ספר איוב, פרק כ"ח, פסוק ו') עפרת ברזל מטלורגיה כבשן מדיה וקבצים בנושא עפרה בוויקישיתוף עפרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בבון מצרים

בבון המדריאס או בַּבּוּן הַמִּצְרִים (שם מדעי: Papio hamadryas) הוא מין קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב. זהו הבבון הצפוני ביותר מבין מיני הבבון. תחום מחייתו נמשך מים סוף במצרים עד לאתיופיה וסומליה. מין זה חי גם בחצי האי ערב. בדומה לכל הבבונים, גודל הזכר כפול מגודל הנקבה. ישבניהם בולטים ובגוון אדמדם בשונה ממרבית הבבונים. מאפיין ייחודי לבבון המצרי הוא הבדלי גוונים בין הזכר לנקבה: פרוות הזכר בצבע כסוף והוא בעל רעמה המתפתחת בסביבות גיל עשר שנים, בעוד פרוות הנקבה היא חומה, וללא רעמה. פניהם פחוסות, ואפם בולט בדומה לכלב, הפנים ללא פרווה, בצבע ורדרד עד חום, שמתכהה אצל הזכרים בגיל מאוחר. אורכו הממוצע של זכר בוגר הוא 75 סנטימטרים ואורך זנבו הוא 50 סנטימטרים. במשקלו הוא מגיע ל-20 קילוגרם. התינוקות נולדים כהים, וצבעם מתבהר לאחר כשנה. נקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 51 חודשים, וזכרים בגיל 57 עד 81 חודשים. בבון מצרים חי באזורים מדבריים, בסוואנות, בצוקים ובאזורים סלעיים. תזונתם של בבוני מצרים מורכבת משורשים ומבעלי חיים קטנים כגון חלזונות, תולעים וחרקים שונים. תוחלת החיים הממוצעת של בבון מצרים היא 35 שנים. במערכת החברתית של בבוני מצרים ניתן לזהות מספר מבנים: קבוצה של זכרים ונקבות העומדת בראש ההיררכיה, לה זכר מוביל ומגונן. בקבוצה זו יכול להיות זכר אחד, ועד 10 נקבות. קבוצות מלוכדות של זכרים, אשר לא ינסו להזדווג עם הנקבות, אלא אם יודח הזכר הדומיננטי. בקבוצה של בבוני מצרים יכולים להיות עד 60 פרטים. הנקבה היא המטפלת בגורים. בבוני מצרים יכולים להתרבות במשך כל השנה. נקבה עם גור באתיופיה מדיה וקבצים בנושא בבון מצרים בוויקישיתוף בבון מצרים, באתר ITIS (באנגלית) בבון מצרים, באתר NCBI (באנגלית) בבון מצרים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בבון מצרים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) בבון מצרים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בבון מצרים, באתר GBIF (באנגלית) בבון מצרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בבון מצרים באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
לוח ארץ ישראל

לוח ארץ ישראל הוא לוח שנה הבנוי בסגנון האלמנך שפורסם על ידי אברהם משה לונץ בסוף המאה ה-19 לונץ, בסיועו של פרץ סמולנסקין פרסם בווינה, ב-1882, את "ירושלים, שנתון לידיעת ארץ ישראל". על שנתון והוציא לאור במרוצת השנים 12 כרכים נוספים, שנדפסו בירושלים בבית הדפוס של לונץ עצמו. משנת 1895 ועד שנת 1915 הגדיל לונץ את היקף הפרסום והוסיף אלמנך בשם "לוח ארץ ישראל" שפורסם מדי שנה. על כריכת הלוח הודפס כדלקמן: לוח ארץ-ישראל א) לוח לבני שלוש הדתות הגדולות בצירוף המידה והמשקל, ערכי המטבעות סדרי הפוסט והתיליגרף ועוד עניינים שונים בארה"ק. ב) מאמרים, סיפורים תמונות, שירים וספירות המתארים מצב וחיי אחינו בערי ארצות הברית ומושבותי'. ג) מצב וחיי אחינו ומצב הקהילות בכל ערי ארץ הקדם. ד) הודעות ממצב בתי הספר, החינוך והחסד, החברות, המסחר והאומנות בארה"ק (=בארץ הקודש) נערך על ידי אברהם משה לונץ, ירושלים תרנ"ה-תרע"ה. כן כלל לוח ארץ ישראל פרסומות כגון: "בית המלון הטוב ביותר שבירושלים הוא הוטל צנטראל ברחוב מגדל דוד של י. אמדורסקי". "בתי המלאכה להכנת המגבעות לתפירת שמלות ולבנים ותחרים אשר בבית הספר אוילנה די רוטשילד בירושלים פתוחים בכל יום". "ספר יחוס הצדיקים הנקברים בארץ ישראל ובירושלים תובב"א. להשיגו בהקדם משלוח המחיר 1 פר[נק]". הלוח מכיל מידע רב-ערך על החיים בארץ בתחילת המאה ה-20, החל מתיאור נפשות פועלות וכלה במאמרים המכסים את חיי ביישוב היהודי ודיווח עיתונאי על חיי היום-יום. לדוגמה, בשנת 1915 פרסם לונץ בלוח ארץ ישראל קול-קורא להציל את החלקה שזוהתה עם קברי הסנהדרין בירושלים: "טוב ונכון יהיה אם אחד מגדולי עשירי אחינו שבגולה יקנה על שמו את המערה הזאת ויקדישה בתור "הקדש" לעדת היהודים בירושלים ואפשר שבאחוזה הגדולה שבסביבה תוסד שכונה מיוחדת לאחינו, ואז נהיה בטוחים בטהרת המקום... והקונה והמייסד יעשו בזה הדבר הערך שתועלתו כפולה לגאולת עתיקות ארצנו הקדושה והרחבת יישוב עיר קדשנו...". באותה תקופה פורסמו מספר לוחות בעלי תוכן דומה. הידוע שבהם, שידוע אף הוא בשם לוח לארץ ישראל, פורסם על ידי רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי הידוע כחלוץ הוצאת הלוח היומי ההלכתי בארץ ישראל. הלוח כלל את ההלכות והמנהגים שנתגבשו בקהילות הפרושים תלמידי הגר"א בארץ ישראל. בלוח הובאו דעות של רבנים נוספים, וכן מידע מועיל על זמנים הלכתיים. כפתור ופרח - על המצוות התלויות בארץ לוח ארץ ישראל בפרויקט בן-יהודה
סוס סמוכות

סוס סמוכות הוא אחד המכשירים בספורט התעמלות מכשירים לגברים. סוס הסמוכות היה בנוי במקורו ממסגרת מתכת וגוף עץ המכוסה בעור. בימינו גופו של המכשיר עשוי לעיתים מפלסטיק, או חומרים מורכבים ומכוסה בציפוי סינתטי. מידות מכשיר סוס סמוכות כפי שנקבעו על ידי ההתאחדות ההתעמלות הבינלאומית הן: גובה 115 ס"מ, כולל משטח נחיתה שעוביו 20 ס"מ אורך 160 ס"מ רוחב 35 ס"מ גובה הסמוכות 12 ס"מ מרחק בין הסמוכות 40 עד 45 ס"מ (ניתן לכיוון) תרגיל אופייני לסוס סמוכות כולל העברת רגל אחת ושתי רגליים מעל הסוס. תרגילי רגל אחת הם בדרך כלל תרגילי "מספריים". תרגילי שתי רגליים הם התרגילים העיקריים על סוס הסמוכות. המתעמל מניע את שתי רגליו, כשהן צמודות, בתנועות סיבוביות (בכיוון השעון או נגד כיוון השעון, על פי העדפתו) כאשר הוא עובר על פני כל חלקיו העליונים של המכשיר. תרגילים בדרגת קושי גבוהה יותר כוללים הנעת הרגליים בתנועות דיווש או הנפה. התרגיל מסתיים בירידה מן הסוס, בין אם על ידי הנפת הגוף מעל הסוס, או עמידת ידיים על הסוס, וקפיצה למשטח הנחיתה. שיטת ניקוד תרגילים על סוס הסמוכות קבועה בתקנות שקבעה ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות. סוס הסמוכות נחשב לאחד המכשירים הקשים יותר בהתעמלות מכשירים לגברים. אף שכל מכשירי ההתעמלות דורשים שימוש בכוח שרירים ומיומנות טכנית, סוס הסמוכות דורש מיומנות טכנית רבה יותר מאשר כוח. הסיבה לכך היא שתרגילי סוס הסמוכות נעשים כולם בעמידת ידיים ובהישענות הגוף על הכתפיים, שלא כמו במכשירים אחרים. כתוצאה מן ההישענות על הכתפים נדרש כוח שרירים נמוך יותר, יחסית למכשירים אחרים כגון טבעות, או מקבילים. על פי תקנות ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות מרכיב ההופעה הוא חיוני לתרגיל מוצלח על סוס הסמוכות. בסוס הסמוכות ההופעה מורכבת מהחזקת כפות הרגליים מתוחות כלפי חוץ, ורגליים ישרות במשך כל התרגיל. כמו כן חשובה הצמדת הרגליים במשך התרגיל, להוציא בעת עשיית מספריים, או הנפה. הופעה נכונה מסייעת אף בביצוע חלק של התרגיל ומפחיתה את הסיכון של נגיעת כפות הרגליים במכשיר, דבר המביא להפחתת הציון. התעמלות קרקע מקבילים מדורגים קורה טרמפולינה התעמלות אומנותית מדיה וקבצים בנושא סוס סמוכות בוויקישיתוף תקנות ההתאחדות ההתעמלות הבינלאומית סוס סמוכות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אבבה ארגאי

ראס אַבֶּבֶּה אָרֵגַאי (באמהרית: አበበ አረጋይ,‏ 18 באוגוסט 1903–17 בדצמבר 1960) היה פוליטיקאי אתיופי, אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה השני, לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי. ערך מורחב – אתיופיה הכבושה כאשר החלה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ב-1936 היה ארגאי מפקד משטרת מחוז שאווה. לאחר ההשתלטות האיטלקית על אתיופיה הפך למנהיג הלוחמים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי וכונה בשם "הפטריוט הראשון". כמנהיג תנועת הפטריוטים האתיופית הוא יזם התקפות על השלטון האיטלקי באדיס אבבה, שלבסוף נכשלו. האיטלקים עשו מאמצים כבירים לעצור אותו, וגרמו לו להתבצר במחוז מאנז. יותר מאוחר הוא החל להראות סימני כניעה כאשר הסכים למשא ומתן עם האיטלקים. השליח האיטלקי הגיע עם כוחותיו, אך אנשי ארגאי שתכננו מארב תקפו אותם, שוב התקפה שנכשלה. עד 1941, כאשר אתיופיה נכבשה שוב במלחמת השחרור האתיופית, חי ארגאי במחתרת, אך כשהקיסר היילה סלאסי שב לאדיס אבבה הוא יצא מהמחתרת עם אנשיו וזכה לתהילה מאתיופים רבים. ערך מורחב – ההפיכה האתיופית (1960) לאחר שחרור אתיופיה מילא ארגאי תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנים-אתיופית. מיד לאחר שחרור אתיופיה מינה הקיסר היילה סלאסי את ממשלתו ונתן את משרת מושל אדיס אבבה ושר ההגנה לארגאי, ולאחר מכן ארגאי מונה למושל מחוז סידאמו. ארגאי המשיך לשמש בתפקידים צבאיים, ובמרד הוואינה ב-1942 בטיגראי פיקד על הצבא האתיופי כאשר כבש את הבירה המחוזית מקלה ב-17 באוקטובר 1943. לאחר דיכוי המרד מונה למושל הצבאי של תיגראי. לאחר סיום תפקידו כמושל תיגראי, מינה אותו הקיסר שוב לשר ההגנה (1947–1949) ולאחר מכן לשר הפנים (1949–1955). בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, הפך ארגאי לאחד מהתומכים העיקריים של הקיסר. תמיכה זו זיכתה אותו בתפקיד ראש הממשלה לאחר מותו של מקונן אנדלקטצ'או. ב-13 בדצמבר 1960, כאשר הקיסר היה בביקור בברזיל, התרחשה הפיכה צבאית בחסותם של כמה מקציני הצבא במשמר הקיסרי, וארגאי נלקח כבן ערובה ונהרג לאחר חילופי האש בין תומכי ומתנגדי הקיסר ב-17 בדצמבר באותה השנה. Bahru Zewde, A history of modern Ethiopia, 1855-1974, J. Currey, 1991. מדיה וקבצים בנושא אבבה ארגאי בוויקישיתוף
בעיית יצרן-צרכן

במדעי המחשב, בעיית יצרן צרכן (באנגלית: Producer/Consumer problem) היא דוגמה קלאסית לתיאור בעיית סינכרון בין שני תהליכים או יותר הנגרמת במערכות המאפשרות ריבוי משימות. הבעיה נגרמת כאשר שני תהליכים או יותר חולקים חוצץ המוגבל בגודלו. חלק מהתהליכים אחראים להכניס מידע לחוצץ (יצרנים) וחלק אחראים לשלוף ממנו מידע (צרכנים). פתרון הבעיה דורש מנגנון שימנע משני תהליכים לעדכן בו-זמנית את אותה רשומה, בעזרת שימוש בסנכרון בין התהליכים. פתרון לא מספק יגרום בחלק מהמקרים למצב של קיפאון, כאשר שני התהליכים "ישנים" וממתינים ש"יעירו" אותם. פתרון אפשרי לבעיה מתבצע באמצעות סמפורים או מוניטורים. כאשר יש יותר מיצרן אחד וצרכן אחד, יש להשתמש גם במנעול. סמפור (מדעי המחשב) בעיית הפילוסופים הסועדים בעיית שני הצבאות ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוביה אריה גולדברגר

הרב טוביה אריה גולדברגר (1856 - 30 בדצמבר 1910) היה דיין בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים. נולד בהונגריה, בה למד אצל הרב עמרם בלום. בשנת תרל"ג (1873), בהיותו בן שבע עשרה עלה לארץ ישראל וכיהן כאחד מראשי כולל הונגריה וממונה בכולל זה במשך 23 שנה ביחד עם הרב יוסף חיים זוננפלד. לאחר שרבי שניאור זלמן פרדקין מלובלין עלה לירושלים, גולדברגר נהג ללמוד בבית מדרשו. כשיסד הרב פרדקין את בד"ץ כוללות החסידים בירושלים מונה גולדברגר להיות דיין בבית הדין. גולדברגר כיהן בבית הדין ביחד עם הרב דוד ליפמן שובקס והרב יוסף יהודה שטרסברג שמונו לבית הדין כשעלו לארץ ישראל. אולם לאחר פטירת הרב פרדקין בשנת תרס"ב (1902) הוחלף גולדברגר בהסכמה על ידי הרב אברהם הכהן, מכיוון שגולדברגר היה מתנגד. בשנת תרס"ט הוציא גולדברגר לאור את הספר "תורת חסד" של הרב שניאור זלמן פרדקין, לאחר שבנו של הרב פרדקין נפטר בפתאומיות וכתבי הרב פרדקין התפזרו ונאבדו. רבי אריה טוביה גולדברגר נפטר ביום שישי כ"ט בכסליו תרע"א (30 בדצמבר 1910) בירושלים ונקבר שם. בעיתון הצבי נכתב עליו: "רבי גולדברגר ז"ל - יום השישי כ"ט כסליו היה יום אבל לרבים מבני עדות היהודים בירושלים כי נפטר אחד מזקני העדה הנכבדה, הרב רבי טוביה גולדברגר. היה שנים רבות מנהל של כולל אונגריה, מצוין במדות טובות. והוא היה שם לילות כימים בתורה ובלמוד. מטעם הרבנות נכרזה לויה וקהל גדול מאד בא לחלק לו את כבודו האחרון וספדנים הספידוהו כהלכה. תנצב"ה". גולדברגר היה חתנו של ר' עזריאל זליג הויזדורף מבוני בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים. דודו היה, נתן יוסף גולדברגר, אחד ממגידי השעורים בישיבת עץ חיים בירושלים. בתו שרה נישאה לבנו של ר' יעקב בלומנטל ולאה לבית ווז'נער - אהרון שמחה בלומנטל (אשב"ל). בתם חנה בלומנטל נישאה לרב יעקב גולדמן: בנם עו"ד טוביה גולדמן, חבר חטיבת הראל נלחם במלחמת העצמאות במסגרת הגדוד הרביעי של הפלמ"ח - גדוד הפורצים; לאחר מכן נשא את אהובה לבית פרבדה ילדיהם: אהוד נשא את סו לבית זקס בתם:חנה יהודית (מולי), נאורה נישאה לעו"ד ירון רבינוביץ. ארז נשא את שרה לבית גרוסמן. יעל נישאה לאליהו עמיחי. בתם אסתר נישאה לנסים ברוך לימים מנכ"ל האוצר ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי במדינת ישראל. הייתה לו גם בת אסתר ראשל, שהייתה נשואה לרבי שמעון בלומנטל מירושלים. פרק כט. רבני חב"ד בירושלים, אתר ספריית חב"ד בספר תורת חסד חלק ב' עמוד 4 הוא כותב שהוא מתגורר בירושלים משנת תרכ"ז תורת חסד חלק ב', עמוד 4 רבי גולדברגר ז"ל, הצבי, 2 בינואר 1911
כרוב סיני

כרוב סיני הוא מושג קולינרי, המתייחס לשתי קבוצות שונות של זנים תרבותיים השייכים לאותו המין אליו גם משתייכת הלפת (Brassica rapa). הקבוצות שונות מאוד אחת מהשנייה ומהלפת, ולכן יש המעדיפים לא לכלול את שתיהן במושג כרוב סיני. הקבוצה הראשונה (Brassica rapa var pekinensis), הנקראת כרוב נאפה בשפת היום יום (ולעיתים פשוט כרוב סיני), דומה בטעם ובמראה לכרוב האירופי אף על פי שעליו עדינים יותר ומבנהו מוארך יותר, בעוד הקבוצה השנייה (Brassica rapa var Chinensis), הנקראת בּאק צ'וי בקנטונזית (סינית מפושטת: 白菜, יוטפנג: baak6 coi3, מילולית מקנטונזית: ירק לבן; אך מכונה לעיתים במערב גם פּאק צ'וי ובּוק צ'וי), עשויה פקעות המזכירות סלק עלים או עלי חרדל גדולים במיוחד ומזכירה בטעמה את הלפת והצנון. הכרוב הסיני מגודל בסין מזה ששת אלפים שנה. זרעי הצמח נמצאו בכלים שנחפרו מתקופת האבן החדשה בבאנפו. כבר במאה החמישית לספירה היה הכרוב הסיני חלק יומיומי מהתפריט הדרום-סיני. הרוקח לי שיזן, בן תקופת שושלת מינג, חקר את הכרוב הסיני ותכונותיו המועילות בכתביו. באותה עת התפשטו שטחי גידול הצמח מדלתת היאנגצה לאזורי צפון סין, עד אשר היבולים בצפון היו כה גדולים שיוצאו בתעלה הגדולה לג'ג'יאנג ואף גואנגדונג. הירק התפשט מסין לקוריאה, והפך בה לירק הבסיס במאכל הנפוץ קימצ'י. בתחילת המאה ה-20 הגיע הירק ליפן על ידי חיילים ששבו לאחר שנלחמו בשטחי סין במלחמת רוסיה–יפן. משפחת זנים זו מזכירה את כרוב הגינה, אך עלי הנאפה עדינים יותר וצורתו מוארכת. הוא משמש למגוון שימושים קולינרים, כגון סלטים, מליות לכיסונים, הקפצה ועוד. בקוריאה הוא משמש להכנת קימצ'י וביפן להכנת חמוצים יפניים. בגלל דמיונו הרב לכרוב, זן זה לרוב נקרא כרוב סיני בארץ. מין זה אינו יוצר "ראשים" אלא מאופיין בצרור עלים כהים המזכירים במידת מה את החרדל או הסלרי. זן זה נפוץ בדרום סין ובארצות דרום מזרח אסיה ובשנים האחרונות גם בישראל. עליו עדינים ועסיסיים וטעמם מזכיר את טעם הלפת. את הזן זה נהוג לאכול בעודו טרי או לחלוט לזמן קצר ולהוסיף למנות מרק או איטריות. ניתן גם להשתמש בו להכנת ציר. נפוץ במיוחד במטבח דרום מערב סין, לדוגמה בסצ'ואן ובווייטנאם. מדיה וקבצים בנושא כרוב סיני בוויקישיתוף
דגל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דגל – פיסת בד שמשמשת בדרך כלל לסימון, לאיתות או לזיהוי דגל לאומי – דגל המסמל מדינה דגל צבאי – גרסה של הדגל הלאומי, עבור הכוחות המזוינים של המדינה דגל ימי – המדינה בה רשום כלי השיט דגל (מחשבים) – משתנה שמשמש לאחסון ערך בינארי דגל (ציור) – ציור של ג'ספר ג'ונס הדגל – משחק קבוצות מלחמתי, בה כל קבוצה מנסה להשיג את הדגל של הקבוצה היריבה דגל התורה – מפלגה חרדית-ליטאית בישראל
דנדריט

דֶּנְדְּרִיט (על פי האקדמיה ללשון העברית: כְּנִיסוֹן עֲצַבִּי, או בקיצור: כְּנִיסוֹן) הוא שלוחה קצרה ומסועפת הבולטת מתאי עצב ומהווה את אמצעי הקלט שלהם. מקור השם במילה היוונית δένδρον (דֶּנְדְּרוֹן), שפירושה "עץ", שם זה ניתן לה בשל השלוחות המתפצלות לסעיפים וסעיפי משנה רבים ונראות כעץ. לדנדריטים אין כל קשר לתאים דנדריטיים (תאים השייכים למערכת החיסון), ואין לבלבל ביניהם. לדנדריט יש תפקיד חשוב בתקשורת של תאי העצב. הדנדריט הוא שלוחה של תא העצב המקבלת מידע מתאי עצב אחרים ומעבירה אותו אל גוף התא. הדנדריט מתקשר עם סיבים עצביים של תאי עצב אחרים בסינפסות באמצעות מוליכים עצביים שמופרשים על ידם. המולקולות של המוליך העצבי מתקשרות לקולטנים הנמצאים על פני הדנדריט. קישור זה מפעיל תעלות יונים, אשר יוצרות פוטנציאל חשמלי סינפטי בתא המטרה. באופן זה משתנה הפרש הפוטנציאלים החשמליים על קרומו של הדנדריט למשך כמה מאיות השנייה. אותות חשמליים אלו מדורגים, כלומר בטווח שבין 50 ו-180 מיליוולט, ודועכים, כלומר נחלשים ככל שהם מתקרבים לגוף התא. הדנדריטים יוצרים מבנה מסועף המאפשר להם לקבל מידע עצבי מתאים רבים. בתלולית האקסון נסכמים שינויי המתח החשמליים המגיעים מהקוצים הדנדריטיים השונים. בתלות בתזמון האותות ובמיקום היחסי ביניהם, עשויה הסכימה להיות ליניארית או לא ליניארית. עליית המתח בדנדריט ובעקבותיו בגוף התא עשויה לחולל דחף עצבי בתלולית האקסון. בנוסף, לשינויי המתח התכופים ברחבי העץ הדנדריטי ניכרת השפעה על הפלסטיות העצבית, המעורבת בתהליכי למידה וזיכרון. דחפים עצביים מתקדמים גם מגוף התא במעלה העץ הדנדריטי ונמצא כי יש חשיבות לתזמון היחסי בין הגעת דחף עצבי לבין הגעת אות סינפטי מקומי. תזמון מתאים בין גירוי סינפטי נשנה לבין הדחפים העצביים מגוף התא עשוי להביא לחיזוק ארוך-טווח (Long-term potentiation) של הקישור הסינפטי המתאים, בעוד שגירוי מועט עשוי להביא לניוון הקישור הסינפטי. העץ הדנדריטי המסועף בכל תא עצב מכיל עשרות אלפי קישורים סינפטיים. אחד הגורמים המשפיעים על תגובת הדנדריט לגירוי מסוים הוא סוג הסינפסה שאליה הוא מחובר. נהוג להבדיל בין סינפסות מעוררות לסינפסות מעכבות. סינפסה מעוררת - קישור סינפטי המכיל בעיקר תעלות יונים הממותגות על ידי מוליכים עצביים מעוררים. סינפסות מעוררות מסתיימות לרוב על הסתעפות קצרה באורך כ-1 מיקרון, המכונה קוץ דנדריטי (Dendritic spine). תאי עצב פירמידיים (Pyramidal cell), המהווים למעלה מ-80% מתאי העצב בקליפת המוח, מכילים בעיקר סינפסות מעוררות. סינפסה מעכבת - קישור סינפטי שבו הגעת המוליך העצבי המתאים מביאה להגדלת הפרש הפוטנציאלים החשמלי בין התא לבין התמיסה החוץ-תאית. מצב זה מכונה היפרפולריזציה. כתוצאה מכך מתרחק מתח הקרום של התא מערך הסף הדרוש לעירור דחף עצבי. סינפסות מעכבות מסתיימות לרוב על גוף הדנדריט וקרוב לגוף תא העצב. מחלות עצביות שונות כגון מחלת אלצהיימר מתאפיינות גם בקוצים דנדריטיים מנוונים, מעוותים, פחותים או מרובים. גם לתרופות נוגדות דיכאון עשויה להיות השפעה על מידת הקישוריות העצבית של הדנדריט. דנדריטיים, דף שער בספרייה הלאומית כְּנִיסוֹן במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד. Michael London, Michael Häusser, Dendritic Computation, Annual Review of Neuroscience 2005 28, 503-532 Fiala J.C., Spacek J., Harris K.M., Dendritic spine pathology: cause or consequence of neurological disorders?, Brain Res Brain Res Rev. 2002 Jun;39(1):29-54
לאון חייקו

ראול אלברטו אנטוניו חייקו, הידוע כ"לאון חייקו" (בספרדית: Raúl Alberto Antonio Gieco; נולד ב-20 בנובמבר 1951) הוא מוזיקאי, זמר פולק רוק, מלחין ומעבד מוזיקלי ארגנטינאי. מגדולי המוזיקאים הפופולריים הארגנטינאים במאה ה-20. השפעתו התרבותית העצומה בדרום אמריקה נשענת על מחויבותו לחופש וצדק חברתי, הבאה לידי ביטוי בשיריו ובפעילותו החברתיות. סגנונו המוזיקלי מושפע הן ממוזיקת הפולק הצפון אמריקאית, ובמיוחד מהזמר בוב דילן והן מהפולקלור הדרום אמריקאי. בין שיריו הידועים "לה קולינה דה לה וידה" (La colina de la vida), קריטו (Carito), הומברס דה איירו (Hombres de hierro), לה קולטורה אס לה סונריסה (La cultura es la sonrisa), ו"סולו לה פידו א דיוס" (Solo le pido a dios), שהפך בדרום אמריקה להמנון לחופש ולמאבק נגד האלימות. באוקטובר 2023, בעקבות חטיפת השבויים לרצועת עזה, חשף כי אחיינו רון שרמן נחטף לרצועת עזה במהלך קרב מת"ק עזה. חייקו דרש את שחרור כל החטופים בשבי החמאס וקרא לשלום בין הצדדים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. León Gieco (1973) La Banda de los Caballos Cansados (1974) El fantasma de Canterville (1976) IV LP (1978) Siete años (1980) Pensar en nada (1981) Corazón americano / El gran concierto (1985) De Ushuaia a La Quiaca 1 (1985) De Ushuaia a La Quiaca 2 (1985) De Ushuaia a La Quiaca 3 (1985) Semillas del corazón (1989) Ayer y hoy (1989) Concierto en vivo con Pete Seeger (1990) Mensajes del alma (1992) Desenchufado (1994) Orozco (1997) En el país de la libertad (1999) De Ushuaia a La Quiaca 4 (1999) 40 obras fundamentales (2000) Bandidos rurales (2001) Por partida doble (2001) El vivo de León (2003) De Ushuaia a La Quiaca (re-edition) (2005) Por favor, perdón y gracias (2005) מרסדס סוסה - שרה שירים רבים של לגיזמון מדיה וקבצים בנושא לאון חייקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאון חייקו לאון חייקו, ברשת החברתית פייסבוק לאון חייקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לאון חייקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאון חייקו, באתר AllMovie (באנגלית) לאון חייקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאון חייקו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לאון חייקו, באתר ספוטיפיי לאון חייקו, באתר Last.fm (באנגלית) לאון חייקו, באתר AllMusic (באנגלית) לאון חייקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאון חייקו, באתר Discogs (באנגלית) לאון חייקו, באתר Songkick (באנגלית) לאון חייקו, באתר Genius רד-סלטה - מידע על לגיזמון ויצירתו (ספרדית) גיל משעלי, ‏רון שרמן, שנחטף לעזה, הוא אחיינו של הכוכב הלטיני לאון חייקו, באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2023 גיל משעלי, ‏רון שרמן, שנחטף לעזה, הוא אחיינו של הכוכב הלטיני לאון חייקו, באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2023
מדליות באולימפיאדת אתונה (2004)

ספורטאים מ-74 מדינות זכו לפחות במדליה אחת לפחות, ו-127 מדינות לא זכו באף מדליה. ספורטאי ארצות הברית קיבלו את מרב המדליות (103 במספר), וכן את מרב מדליות הזהב (36 במספר) ואת מירב מדליות הכסף (39 במספר). סין קיבלה את מספר המדליות השני בגובהו, ורוסיה השלישית (כאשר רוסיה קיבלה את מספר מדליות הארד הגבוה ביותר - 38 מדליות). יוון, המדינה המארחת, קיבלה 16 מדליות (מהן שש מדליות זהב, שש מדליות כסף וארבע מדליות ארד) - מספר המדליות הגובה ביותר מאז אולימפיאדת אתונה הקודמת שנערכה בשנת 1896, עת זכתה ב-46 מדליות. איחוד האמירויות הערביות, פרגוואי, אריתריאה זכו לראשונה במדליה אולימפית. ישראל, צ'ילה וטאיוואן זכו לראשונה במדליית זהב אולימפית. לאחר סיום המשחקים נשללו מכמה ספורטאים המדליות בהן זכו. כך למשל מרים המשקולות היווני ליאונידס סאמפאניס איבד את המדליה שזכה בה בהרמת משקולות לגברים במשקל 62 ק"ג, ולכן זוכה במדליית הכסף באותה תחרות קיבל את מדליית הזהב, הזוכה בארד קיבל את מדליית הכסף ואיזראל חוזה רוביו מוונצואלה, שהיה במקום הרביעי, זכה במדליית הארד. כמו כן האתלטית הרוסיה אירנה קורז'נקו איבדה את מדליית הזהב בהדיפת כדור ברזל, ובמקומה קיבלה את מדליית הזהב הקובנית יומיליידי קומבה, הגרמניה נדין קליינרט קיבלה את מדליית הכסף, והרוסייה סווטלנה קיווליובה קיבלה את מדליית הארד. מהאתלט ההונגרי רוברט פזקאס נשללה מדליית הזהב בזריקת דיסקוס. המדליה הועברה לוירגיליוס אלקנה מליטא, מדליית הכסף הועברה לזולטאן קובאגו מהונגריה והארד הוענק לאלכסנדר טאמרט מאסטוניה. מדליית הזהב נשללה גם ממיידה הפטיש אדריאן אנוס מהונגריה, והזהב הוענק לקוז'י מורופושי מיפן, כאשר הכסף הוענק לאיוואן טסיקאן מבלארוס והארד לאסרף אפאק מטורקיה. מרוכב הסוסים האירי קיאן אוקונור נשללה מדליית הזהב בשל סימום שהתגלה בסוס עליו רכב. הזהב הוענק לרודריגו פסואה מברזיל, הכסף לכריס קאפלר מארצות הברית והארד למרקו קוצ'ר מגרמניה. במהלך אולימפיאדת אתונה, שנערכה באתונה שביוון בשנת 2004 השתתפו 10,625 מתעמלים מ-201 מדינות וישויות טריטוריאליות ב-301 אירועי ספורט וב-28 ענפי ספורט. טבלת המדליות על פי אתר הוועד האולימפי הבינלאומי. מדליות הארד ניתנות לשני זוכים בתחרויות האיגרוף והג'ודו, ולכן מספר מדליות הארד גדול ממספר המדליות האחרות. מדליות באולימפיאדת אתונה באתר רשת NBC אתר הוועדה האולימפית הבינלאומית