laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1919 בארצות הברית

1919 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 143 שנה מיום היווסדה. הנשיא: וודרו וילסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: תומאס מרשל (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 15 בינואר – 21 הרוגים באסון הדבשה של בוסטון 16 בינואר – מתקבל התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית ("חוק היובש"), ונאסרת מכירת משקאות אלכוהוליים בארצות הברית 26 בפברואר – הקונגרס האמריקאי מאשר הקמת פארק לאומי בגראנד קניון 6 ביולי – ספינת האוויר הבריטית R-34 נוחתת בניו יורק ובכך מסיימת בפעם הראשונה את חציית האוקיינוס האטלנטי על ידי ספינת אוויר 27 ביולי – פורצות מהומות הגזע בשיקגו, החמורות מבין עשרות מהומות שהתרחשו במהלך השנה בצפון ובמרכז ארצות הברית 11 בספטמבר – המארינס של ארצות הברית פולשים להונדורס 1 בינואר – ג'רום דייוויד סלינג'ר, סופר אמריקאי (נפטר ב-2010) 18 בפברואר – ג'ק פאלאנס, שחקן קולנוע אמריקני (נפטר ב-2006) 17 במרץ – נט קינג קול, מוזיקאי ומלחין אמריקאי (נפטר ב-1965) 3 במאי – פיט סיגר, זמר עם אמריקאי (נפטר ב-2014) 10 במאי – דניאל בל, סוציולוג אמריקאי (נפטר ב-2011) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 6 בינואר – תאודור רוזוולט, הנשיא ה-26 של ארצות הברית (נולד ב-1858) 6 במאי – ליימן פרנק באום, סופר אמריקאי (נולד ב-1856) 8 במאי – למרקוס אדנה תומפסון, ממציא אמריקני, עסק בפיתוח רכבות הרים (נולד ב-1848) 29 במאי – רוברט בייקון, דיפלומט אמריקני ומזכיר המדינה של ארצות הברית (נולד ב-1860) 11 באוגוסט – אנדרו קרנגי, תעשיין (נולד ב-1835) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלדהפיגן

גלדהפיגן (בנורווגית: Galdhøpiggen, "פִסגת גָּלְדְהֶה") הוא הגבוה בהרי סקנדינביה וצפון אירופה. ההר שוכן במחוז אופלנד שבמרכז נורווגיה, בשטחה של עיריית לום, והוא חלק מרכס יוטונהיימן, שבעצמו הוא חלק משרשרת הרי סקנדינביה. כיתר ההרים המעצבים את דרומה של נורווגיה שייך גם גלדהפיגן מבחינה גאולוגית-היסטורית לאורוגנזה הקלדונית. סלע היסוד העיקרי שמרכיב את המסיב הוא הסלע גברו, שמצוי בחלקים גדולים של הרכס. בעידן הקרח היה ההר מכוסה בקרחונים, וקיבל את צורתו הנוכחית. במשך שנים רבות לא ידעו גאולוגים כי גלדהפיגן הוא ההר הגבוה בנורווגיה. הכבוד ניתן להר סְנֶהֵטָּה הנראה יותר בבירור. בשל כך עד מאוחר יחסית (המאה ה-19) לא נעשו ניסיונות להעפיל אל גלדהפיגן. מקובלים שני מסלולי העפלה אל ההר: האחד מתחיל בבקתה ספיטרסטולן, בגובה 1,104 מטר מעל פני הים, והשני בבקתה יובאסהיטה, 1,841 מ'. טיפוס במסלול הראשון אורך כחמש שעות לטיפוס ושלוש שעות לירידה, ובשני כשלוש שעות לטיפוס ושעתיים לירידה חזרה. במסלול יובאסהיטה נדרש מדריך, שכן בדרך חוצים קרחון. על הפסגה, בגובה 2,469 מטר, ממוקמת בקתה נוספת, שבה נמכרות מזכרות. בימי שמש בחודשים יולי ואוגוסט מבקרים בפסגה מאות מטיילים. מדיה וקבצים בנושא גלדהפיגן בוויקישיתוף בקתת יובאסהיטה (בנורווגית) ובקתת ספיטרסטולן (באנגלית) מרכז סקי הקיץ של גלדהפיגן גלדהפיגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבקתה בפסגת ההר נוף מפסגת ההר
1918 בארצות הברית

1918 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 142 שנה מיום היווסדה. הנשיא: וודרו וילסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: תומאס מרשל (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה 8 בינואר – וודרו וילסון מציג את ארבע עשרה הנקודות בפני הקונגרס 31 במרץ – שעון קיץ מונהג לראשונה בארצות הברית 4 בדצמבר – נשיא ארצות הברית וודרו וילסון נוסע לועידת השלום בפריז והופך בכך לנשיא האמריקני הראשון שנוסע לאירופה בעת כהונתו. 21 בינואר – ריצ'רד וינטרס, צנחן אמריקאי (נפטר ב-2011) 22 בפברואר – רוברט וודלו, האדם הגבוה בעולם (נפטר ב-1940) 17 באפריל – ויליאם הולדן, שחקן קולנוע אמריקאי, זוכה פרס האוסקר (נפטר ב-1981) 9 במאי – מייק וולאס, עיתונאי אמריקאי (נפטר ב-2012) 11 במאי – ריצ'רד פיינמן, פיזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי (נפטר ב-1988) 20 במאי – אדוארד ב. לואיס, גנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה (נפטר ב-2004) 25 באוגוסט – ליאונרד ברנשטיין, מלחין ומנצח יהודי-אמריקאי (נפטר ב-1990) 30 באוגוסט – טד ויליאמס, שחקן בייסבול אמריקאי (נפטר ב-2002) 17 באוקטובר – ריטה הייוורת', שחקנית קולנוע אמריקאית (נפטרה ב-1987) 9 בנובמבר – ספירו אגניו, סגן נשיא ארצות הברית (נפטר ב-1996) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1917 בארצות הברית

1917 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 141 שנה מיום היווסדה. הנשיא: וודרו וילסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: תומאס מרשל (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 17 בינואר – ארצות הברית רוכשת את איי הבתולה מדנמרק 1 במרץ – ממשלת ארצות הברית מוסרת את מברק צימרמן לפרסום בעיתונות 2 במרץ – תושבי פוארטו ריקו מקבלים אזרחות אמריקאית 4 במרץ – וודרו וילסון מושבע לכהונה שנייה כנשיא ארצות הברית. 22 במרץ – ארצות הברית, היא המדינה הראשונה המכירה בממשלתו של קרנסקי הממשלה המהפכנית הראשונה באימפריה הרוסית 6 באפריל – ארצות הברית מכריזה מלחמה על גרמניה ומצטרפת למלחמת העולם הראשונה (ראו ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה) 4 ביוני – פרס פוליצר מחולק לראשונה 5 ביוני – מלחמת העולם הראשונה: בארצות הברית מוחל גיוס חובה 7 בדצמבר – ארצות הברית מכריזה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית 11 בפברואר – סידני שלדון, סופר ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי (נפטר ב-2007) 27 במרץ – ג'ון קונלי, פוליטיקאי אמריקאי (נפטר ב-1993) 25 באפריל – אלה פיצג'רלד, זמרת ג'אז אמריקאית (נפטרה ב-1996) 23 במאי – אדוארד לורנץ, מטאורולוג ומתמטיקאי אמריקאי, מחלוצי תורת הכאוס. (נפטר ב-2008) 29 במאי – ג'ון קנדי, הנשיא ה-35 של ארצות הברית (נרצח 1963) 7 ביוני – דין מרטין, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-1995) 8 ביוני – ביירון וייט, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית (נפטר ב-2002) 6 באוגוסט – רוברט מיצ'ם, שחקן וזמר אמריקני (נפטר ב-1997) 18 באוגוסט – קספר ויינברגר, לשעבר שר-ההגנה של ארצות הברית (נפטר ב-2006) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 10 בינואר – באפלו ביל קודי, אמריקאי מגיבורי המערב הפרוע (נולד ב-1846) 1 באפריל – סקוט ג'ופלין מלחין רגטיים אמריקאי, (נולד ב-1868) 8 באפריל – ריצ'רד אולני, שר המשפטים ומזכיר המדינה של ארצות הברית (נולד ב-1835) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיאל

בגאולוגיה, סיאל הוא חלקו העליון של קרום כדור הארץ שסלעיו עשירים בצורן ובאלומיניום. המונח הוא הלחם של Si – סמלו של הצורן, ו-Al – סמלו של האלומיניום. לעיתים קרובות משמש סיאל להגדרה גאוכימית קרום יבשתי, המתאפיין בהרכב זה. המונח נטבע על ידי הגאולוג האנגלי אדוארד סואס בסוף המאה ה-19 במסגרת הגדרת המאפיינים לחלקי כדור הארץ השונים. הוא טבע מונחים גאוכימיים גם לחלקו התחתון של הקרום: סימה (Sima) – הלחם של צורן ומגנזיום (Ma), ולגלעין כדור הארץ: ניפה (Nife) – הלחם של ניקל (Ni) וברזל (Fe). צפיפותו של הקרום הסיאלי (2,700–2,800 ק"ג למ"ק) נמוכה מזו של הסימה (2,800–3,300 ק"ג למ"ק), בעיקר בשל עושר באלומיניום ודלות במגנזיום. עם זאת, אין גבול מוחלט בין השניים, אלא מעבר הדרגתי מסלעים בצפיפות נמוכה לסלעים בצפיפות גבוהה ככל שמעמיקים. ויקטור קונרד, סייסמולוג אוסטרי בן המאה ה-19, הגדיר תחום אי רציפות בעומקים של 15-20 ק"מ בקרום יבשתי על פי הבדלים במהירות מעבר גלים סייסמיים. לתחום זה, הנקרא על שמו – תחום אי הרציפות קונרד – קמה התנגדות החל משנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר גאולוגים ערערו על טבעו ועל קביעתו של קונרד. כמו כן, קיומם של אזורי התכה והיווצרות מאגמה בקרום היבשתי עשויים להסביר את ההבדלים במהירות הגלים הסייסמיים אותם תיעד קונראד. במקום תחום אי הרציפות קונרד נקבע בין השניים גבול שרירותי, בצפיפות של 2,800 ק"ג למ"ק. גאולוגיה - מונחים קרום כדור הארץ KREEP סימה ניפה
פולנצו

פולנצו (באיטלקית: Pollenzo) הוא כפר באיטליה, סמוך לברה בנפת קונאו שבמחוז פיימונטה. בתקופת רומא העתיקה שכנה במקום העיר הרומית פולנטייה, שלפי פליניוס הזקן הוקמה במאה השנייה לפנה"ס. בשנת 402 נערך ליד העיר קרב פולנצו, קרב חשוב שבו התנגשו הויזיגותים בפיקוד אלאריק עם כוחות הגנרל הרומי סטיליקו. בקרב הכריע סטיליקו את כוחות אלאריק וכפה עליו לסגת בחזרה לאיליריה. מדיה וקבצים בנושא פולנצו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פולנצו פולנצו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סימה (גאולוגיה)

בגאולוגיה, סימה הוא חלקו התחתון של קרום כדור הארץ שסלעיו עשירים בצורן ובמגנזיום. המונח הוא הלחם של Si – התחילית של סיליקון, ו-Ma – התחילית של מגנזיום. לעיתים קרובות משמש סימה להגדרה גאוכימית של קרום אוקייני בזלתי, המתאפיין בהרכב זה. המונח נטבע על ידי הגאולוג האנגלי אדוארד סואס בסוף המאה ה-19 במסגרת הגדרת המאפיינים לחלקי כדור הארץ השונים. הוא טבע מונחים גאוכימיים גם לחלקו העליון של הקרום: סיאל (Sial) – הלחם של סיליקון (Si) ואלומיניום (Al), ולגלעין כדור הארץ: ניפה (Nife) – הלחם של ניקל (Ni) וברזל (Fe). צפיפותו של הסימה (2,800–3,300 ק"ג למ"ק) גבוהה מזו של הסיאל (2,700–2,800 ק"ג למ"ק), בעיקר בשל דלות באלומיניום ועושר במגנזיום ובברזל. עם זאת, אין גבול מוחלט בין השניים, אלא מעבר הדרגתי מסלעים בצפיפות נמוכה לסלעים בצפיפות גבוהה ככל שמעמיקים. ויקטור קונרד, סייסמולוג אוסטרי בן המאה ה-19, הגדיר תחום אי רציפות בעומקים של 15–20 ק"מ בקרום יבשתי על פי הבדלים במהירות מעבר גלים סייסמיים. לתחום זה, הנקרא על שמו – תחום אי הרציפות קונרד – קמה התנגדות החל משנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר גאולוגים ערערו על טבעו ועל קביעתו של קונרד. כמו כן, קיומם של אזורי התכה והיווצרות מאגמה בקרום היבשתי עשויים להסביר את ההבדלים במהירות הגלים הסייסמיים אותם תיעד קונראד. במקום תחום אי הרציפות קונרד נקבע בין השניים גבול שרירותי, בצפיפות של 2,800 ק"ג למ"ק. גאולוגיה - מונחים קרום כדור הארץ KREEP סיאל ניפה
כביש 66 (ארצות הברית)

כביש 66 (באנגלית: U.S. Route 66) היה כביש מהיר ראשי בארצות הברית משיקגו ללוס אנג'לס. כאשר הכביש נפתח לראשונה לתנועה בשנת 1926 הוא היה אחד מהכבישים המהירים הראשונים בארצות הברית. נתיבו המקורי של הכביש היה באורך 3,940 ק"מ והוא חצה שלושה אזורי זמן בארצות הברית משיקגו ללוס אנג'לס כאשר הוא עובר דרך שמונה מדינות: אילינוי, מיזורי, קנזס (קילומטרים בודדים), אוקלהומה, טקסס, ניו מקסיקו, אריזונה וקליפורניה. הנתיב המקורי של הכביש קישר במכוון בין עיירות קטנות רבות לאורך המערב התיכון. לאורך השנים עבר כביש 66 מקצי שיפורים רבים אשר שינו את נתיבו ואורכו הכולל. רבים ממקצי השיפורים העניקו לנוסעים בו נתיבים מהירים יותר ובטוחים יותר או חלקים חדשים שעקפו את הכבישים שעברו דרך מרכזי הערים. כביש 66 היה הנתיב העיקרי בו עברה במהלך המאה ה-20 תנועה רבה אל עבר מערב ארצות הברית, במיוחד במהלך קערת האבק והשפל הכלכלי הגדול של שנות ה-30. הכביש סייע רבות לצמיחת הכלכלות של היישובים שדרכם הוא עבר. רבים מהאנשים שניהלו עסקים בתוואי הכביש זכו לאורך השנים להצלחה רבה בשל הפופולריות הגוברת לה זכה הכביש - אותם האנשים נלחמו בהמשך לשמר את הכביש כאשר החל לגדול האיום של בניית כבישים מהירים חלופית. בשנת 1985 הוצא כביש 66 באופן רשמי ממערכת הכבישים הבין-מדינתיים לאחר שהוחלט כי תוואי הכביש לא היה מועיל עוד. רוב התנועה עברה לכבישים מהירים בינעירוניים עוקפים. הכבישים הבין-מדינתיים ה-40, ה-57 וה-15 נסללו על שרידי הנתיב המקורי של כביש 66. חלק מהנתיב המקורי של הכביש עדיין זמין כאטרקציה תיירותית תחת השם "Historic Route 66" (כביש 66 ההיסטורי). השיר Route 66 של להקת הרוק הרולינג סטונז עוסק בכביש זה. בשנת 2006, אולפני האנימציה פיקסאר השתמשו בכביש 66 בתור נקודת ההתרחשות של סרטם מכוניות. במהלך השנים קיבל כביש 66 כינויים רבים. ישר אחרי שהוזמן, הוא נודע כ"כביש האלכסוני הגדול" בגלל שהוא נמתח משיקגו בצפון לאוקלהומה סיטי בדרום. לאחר מכן פורסם כביש 66 על ידי אגודת הכביש המהיר 66 כ"רחוב הראשי של אמריקה". השם היה בשימוש גם על ידי תומכי כביש 40, אך קבוצת כביש 66 הצליחה יותר. ברומן ענבי זעם מאת ג'ון סטיינבק, הכביש המהיר נקרא "אם הכבישים" ("The Mother Road") שמו הרווח של הכביש היום. השם האחרון לכביש 66 ניתן על ידי אגודת הכביש המהיר 66 בשנת 1952 כשם הלא רשמי "הכביש המהיר וויל רוג'רס" ("The Will Rogers Highway"), למרות ששלט הוצב בדרך עם שם הכביש בסרט של ג'ון פורד "ענבי זעם" שיצא לאקרנים בשנת 1940, 12 שנים לפני שהארגון קרא לכביש בשם זה. כביש 66, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעל הדיה, בכביש הישן לקליפורניה המיתוס של 66 Route, הוא כביש 66 הישן, המוביל משיקאגו לקליפורניה, הולך ומתעצם מאז שכביש חדש מהיר הביא עליו את מותו, כל העיר, 18 במרץ 1988
ניפה

בגאולוגיה, ניפֶה הוא הלחם הסמלים של ניקל (Ni) וברזל (Fe), המשמש לתיאור ההרכב הגאוכימי של גלעין כדור הארץ. שלא כמו חומרי הקרום והמעטפת – החשופים על פני כדור הארץ או נפלטים באמצעות פליטת לבה, אין אמצעים ישירים לבחינת הרכבו של הגלעין. על פי חישובים מתמטיים שונים, וכן על פי חישוב מהירות הגלים הסייסמיים באזור זה, צפיפות החומר בגלעין היא 10-13 גרם לסמ"ק – צפיפות המחייבת את הימצאם של יסודות מתכתיים כבדים. חוקרים הציעו יסודות כברזל, ניקל ומעט קובלט, כיסודות הסבירים ביותר להימצאות בגלעין. גאולוגיה - מונחים גלעין כדור הארץ KREEP סימה סיאל ניפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיליקובסקי

האם התכוונתם ל... בן ציון נתניהו – היסטוריון ישראלי, בנו של נתן מיליקובסקי-נתניהו הלל מיליקובסקי – רב ליטאי חיים מיליקובסקי (חוקר תלמוד) – חוקר תלמוד ישראלי חיים מיליקובסקי (ראש ישיבה) – ראש ישיבת "שם עולם" ואביו של יעקב אריה מיליקובסקי יעקב אריה מיליקובסקי – האדמו"ר מאמשינוב נתן מיליקובסקי – רב ופעיל ציוני נתן מיליקובסקי (איש עסקים) – איש עסקים אמריקאי, נכדו של נתן מיליקובסקי-נתניהו רוני מילוא – פוליטיקאי ישראלי, נולד כרון מיליקובסקי
1916 בארצות הברית

1916 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 140 שנה מיום היווסדה. הנשיא: וודרו וילסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: תומאס מרשל (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 28 בינואר – לואי ברנדייס הוא היהודי הראשון המתמנה לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית 9 במרץ – המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה תוקף יחד עם 1,500 מורדים מקסיקניים את העיירה קולומבוס שבניו מקסיקו, שורף אותה והורג 17 מתושביה. 15 במרץ – ארצות הברית שולחת 12,000 חיילים מעבר לגבול המקסיקני במטרה לתפוס את פנצ'ו וייה ולהביאו למשפט. 19 במרץ – 8 מטוסים אמריקאים ממריאים ומשתתפים במרדף אחר פנצ'ו וייה, משימת הקרב האווירית הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית 7 בנובמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1916: הנשיא המכהן וודרו וילסון נבחר בשנית לנשיא ארצות הברית 7 בנובמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1916: הנשיא המכהן וודרו וילסון נבחר בשנית לנשיא ארצות הברית 15 במרץ – הארי ג'יימס, מנהל להקה מוזיקלית וחצוצרן אמריקאי (נפטר ב-1983) 5 באפריל – גרגורי פק, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-2003) 22 באפריל – יהודי מנוחין, כנר ומנצח אמריקאי יהודי (נפטר ב-1999) 10 במאי – מילטון בביט, מלחין אמריקאי (נפטר ב-2011) 9 ביוני – רוברט מקנמארה, שר ההגנה של ארצות הברית בזמן מלחמת וייטנאם, ונשיא הבנק העולמי (נפטר ב-2009) 4 בנובמבר – וולטר קרונקייט, שדרן חדשות אמריקאי (נפטר ב-2009) 4 בנובמבר – ג'ון בזילון, נחת מגיבורי מלחמת העולם השנייה, עוטר במדליית הכבוד של הקונגרס ובצלב הצי (נהרג בקרב ב-1945) 9 בדצמבר – קירק דאגלס, שחקן קולנוע אמריקאי פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 28 בפברואר – הנרי ג'יימס, סופר אמריקאי-אנגלי (נולד ב-1843) 13 במאי – שלום עליכם, מחשובי הסופרים היידישאים של תנועת ההשכלה (נולד ב-1859) 22 בנובמבר – ג'ק לונדון, סופר אמריקאי (נולד ב-1876) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חאוטנג

חאוטנג (בסותו: Gauteng) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה, הקטנה והצפופה שבהן. בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר בה היא יוהנסבורג. חאוטנג, הפרובינציה העירונית והמאוכלסת ביותר בדרום אפריקה, היא למעשה מגלופוליס הכולל את פרטוריה ופרווריה, ויטווטרסראנד (המטרופולין של יוהנסבורג רבתי) והעיר פריניחינג. הפרובינציה שוכנת בצפון-מזרחה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון בלימפופו, ממזרח במפומלנגה, מדרום במדינה החופשית וממערב בפרובינציה הצפון-מערבית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ערך מורחב – טרנסוואל (פרובינציה) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. טרנסוואל (פרובינציה) מדיה וקבצים בנושא חאוטנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חאוטנג חאוטנג, ברשת החברתית פייסבוק חאוטנג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר רשות התיירות של חאוטנג חאוטנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mid-year population estimates, 2015 (PDF) (Report). Statistics South Africa. 31 July 2015. p. 3. Retrieved 11 August 2015. Census 2011: Gauteng, Statistics South Africa ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
DEFCON (פירושונים)

האם התכוונתם ל... DEFCON – רמת כוננות צבאית, משמשת בעיקר בארצות הברית DEF CON (כינוס האקרים) – כנס האקרים שנתי בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית DEFCON (משחק וידאו) – משחק אסטרטגיה
פריז, טקסס

פריז, טקסס (אנגלית: Paris, Texas) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1984 בבימויו של וים ונדרס. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1984, וכן בפרס באפט"א לבימוי. בנוסף הוקרן ב-1985 בפסטיבל סאנדנס. הסרט עוקב אחרי דמותו של טראוויס (מגולם על ידי הארי דין סטנטון) שחוזר אל מציאות חייו ומנסה לארגן אותה, לאחר ארבע שנים בהן נעלם לתוך השממה האמריקאית. לאחר שהוא מתאחד עם אחיו (דין סטוקוול) ועם בנו, הוא יוצא במסע אחרי אשתו ג'ין (נסטסיה קינסקי), ובדרך מנסה להתחבר מחדש אל בנו ואל אשתו. זהו סרט מסע, סרטי מסע יוצרים תחושה של מסעות מקבילים מסע פיזי/גאוגרפי – מנטלי/נפשי שהדמות עוברת תוך כדי התפתחות העלילה. הסרט מתחיל בלונג שוט המצולם ממעוף הציפור. מדבר צחיח, טרוויס מתהלך במדבר ומעל חג נשר. התחושה שהצופה מקבל, ייאוש וסכנה. המצלמה מתמקדת בטרוויס שצועד במדבר ללא עניין ומטרה כשלצופה ברור שהוא יצא למסע התאבדות. ביציאתו לאקרנים, התקבל הסרט בביקורות מהללות. המבקרים שיבחו את הבימוי המדויק של ונדרס, את עבודת המצלמה של רובי מיולר ואת הופעות המשחק של כל קאסט השחקנים. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן של אותה השנה ועוד בשלל פרסים. כיום הסרט נחשב ליצירת מופת קולנועית ולאחד מטובי הסרטים של הבמאי. בשנת 2023 הסרט נכנס לרשימת 250 סרטים הטובים בכל הזמנים של המגזין sight and sound במקום ה-192. במגזין "ניוזוויק" נכתב על הסרט כי הוא עוסק ב"סיפורה של ארצות הברית, פורטרט עגום של ארץ בה אנשים כמו טראוויס וג'ין לא יכולים לנטוע שורשים, סיפורה של ארץ רחבת ידיים, עוצמתית ועשירה, ארץ שבה אנשים בקלות יכולים להפוך לאבודים ונואשים". מבקר הקולנוע המפורסם רוג'ר אברט העניק לסרט 4/4 כוכבים, וכתב " פריז, טקסס הוא סרט עם סוג של תשוקה ונכונות להתנסות שהיו נפוצים יותר לפני חמש עשרה שנה מאשר עכשיו. יש לו יותר קשרים עם סרטים כמו רסיסי חיים, קאוובוי של חצות ואיזי ריידר, מאשר עם משחקי הארקייד החלקלקים שהם זוכי הקופות של שנות השמונים . הוא עומק אמיתי, מבריק". שם הסרט אינו מתייחס למקום התרחשות העלילה, אלא לתמונה בבעלותו של טראוויס שבה מצולמת חלקת אדמה שוממה שבבעלותו של טראוויס, בעיר פריז שבמדינת טקסס בארצות הברית. האובססיה של טראוויס כלפי העיר נובעת מהעובדה שהוריו סיפרו לו ששם התעברה אימו. בתמונה נראה מדבר צחיח, אך במציאות העיר נושקת ליערות מזרח טקסס, הרחק ממדבר כלשהו. הסרט ייחודי בזכות סגנון הצילום של טקסס, שבא לידי ביטוי בשוט הפותח – מבט ממעוף הציפור על מדבר צחיח, יבש וחייזרי. הצילום מתמקד בשאריות, שלטי חוצות ישנים, כבישים שלא ניתן לראות את סופם, הריסות, חלודות וכו'. סגנון זה מייחד את רובי מיולר, הצלם הקבוע של הבמאי וים ונדרס. מוזיקת הגיטרה, שמלווה את הסרט לכל אורכו, הולחנה על ידי מוזיקאי הבלוז האמריקאי ריי קודאר ומבוססת על שירו של וילי ג'ונסון העיוור, זמר בלוז עיוור משנות ה-20. אתר האינטרנט הרשמי של פריז, טקסס "פריז, טקסס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פריז, טקסס", באתר AllMovie (באנגלית) "פריז, טקסס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פריז, טקסס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פריז, טקסס", באתר Metacritic (באנגלית) "פריז, טקסס", באתר אידיבי "פריז, טקסס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ואניטי פייר (כתב עת, 1868)

ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) היה שבועון שיצא לאור בבריטניה בין השנים 1868–1914. כתב העת שהתמחה בכתבות פוליטיות, חברתיות וספרותיות נוסד על ידי תומאס גיבסון בולס, ומטרתו הייתה לבקר את החברה הוויקטוריאנית ולהציג את צביעותה ואת התמקדות חברה זו בהבלים. כתב העת פורסם לראשונה ב-7 בנובמבר 1868 וכלל מאמרים על אקטואליה, אופנה, תיאטרון, ביקורת ספרים ורכילות. בולס עצמו כתב כתבות רבות בכתב העת תחת שמות עט שונים. תורמים נוספים לכתב העת היו לואיס קרול, פ. ג. וודהאוס, ג'סי פופ ופלצ'ר רובינסון, אשר שימש כעורך כתב העת משנת 1904. כתב העת יצא לאחרונה ב-5 בפברואר 1914, ולאחר מכן, בשל כישלון כלכלי שהתמשך גם לאחר שתומאס אלינסון רכש אותו, מוזג עם כתב העת "Hearth and Home"(אנ'). כתב העת נהג להכיל קריקטורות בגודל דף שלם ובצבע, של פוליטיקאים, מדענים, משפחת המלוכה הבריטית, אנשי עסקים ואישי רוח. למעלה מ-2,000 קריקטורות פורסמו על ידי כתב העת במהלך השנים. הקריקטורות צוירו על ידי אמנים רבים ובהם מקס בירבום, סר לסלי וורד (שחתם על עבודותיו בשם "Spy" - מרגל), האיטלקים: קרלו פלגריני (שחתם בכינויים "Singe" ו-"Ape"), מלכיורה דלפיצ'ו וליבוריו פרוספרי (שחתם בכינוי "Lib"), הצרפתי ג'יימס ז'ק טיסו (שחתם בכינוי "Coïdé") והאמריקאי תומאס נאסט. ג'יימס המילטון, מעשה ידי קרלו פלגריני מהדורת ה-25 בספטמבר 1869 מנסור עלי חאן מבנגל, מעשה ידי אלפרד תומפסון, מהדורת 16 באפריל 1870 ויליאם תומפסון ארכיבישוף יורק, מעשה ידי קרלו פלגריני, מהדורת 24 ביוני 1871 צ'ארלס דרווין, מעשה ידי ג'יימס טיסו מהדורת ה-30 בספטמבר 1871 אלכסנדר דיומא הבן, מעשה ידי תאובולד צ'רטראן, מהדורת 27 בדצמבר 1879 ויליאם להמן אשמיד ברטלט (אנ'), בעלה הצעיר של הברונית אנג'לה בורדט-קוטס, מעשה ידי לסלי וורד, מהדורת 12 במרץ 1881 הנשיא פול קרוגר מרפובליקת דרום אפריקה, מעשה ידי לסלי וורד, מהדורת 8 במרץ 1900 ואניטי פייר (כתב עת, 1913) - כתב עת אמריקאי שיצא לאור בהוצאת קונדה נסט בין השנים 1913–1936 ואניטי פייר (כתב עת, 1983) - כתב עת אמריקאי היוצא לאור בהוצאת קונדה נסט מאז שנת 1983
כאן ושם

כאן ושם (בצרפתית: Ici et Ailleurs) הוא סרטם התעודי של ז'אן-לוק גודאר ואן מארי מייוויל משנת 1976. הסרט עוקב אחר חייהן של שתי משפחות - פלסטינית וצרפתית. הסרט בן 53 הדקות דובר צרפתית, ערבית וגרמנית, והוא הראשון אותו ערך גודאר בטכניקת הווידאו. "כאן ושם" הוא יצירת מונטאז' בה משולבים חומרי פילם (16 מ"מ), וידאו וסטילס, ובהם ראיונות עם פעילים פלסטינים, לוחמי פדאיון, סצנות מבוימות המתרחשות בצרפת ותמונות סטילס וקטעי וידאו ארכיוניים מישראל ומגרמניה. הסרט עושה שימוש בחומרים שצולמו במקור לסרט הבלתי-גמור "עד הניצחון" (בצרפתית: Jusqu'à la victoire). "עד הניצחון" היה סרט תעמולה פרו-פלסטיני שיצרו בשנת 1970 גודאר וז'אן פייר גורין, במסגרת קבוצת "דז'יגה ורטוב" ובשיתוף פעולה עם הליגה הערבית. צילומי הסרט נערכו במשך מספר שבועות בירדן, ותועדו בהם אימוניהם של מחבלים פלסטינים. בזמן עריכת הסרט בצרפת פרצו אירועי "ספטמבר השחור", בהם נהרגו גם חלק ממשתתפי הסרט. עקב המורכבות הרבה ביחסים הבין-ערביים והתדהמה ממות המשתתפים, זנחו חברי הקולקטיב את המשך העבודה על הסרט. ב-1974 חזרו גודאר ומייוויל לחומרים אלו ושילבו אותם בעבודתם על "כאן ושם". התמות המרכזיות בסרט "כאן ושם" מצויות כבר בשמו, או בתרגום המילולי יותר לשמו "כאן ובמקומות אחרים". השימוש בכותרת "כאן ובמקומות אחרים" משרת את הסרט בניסיונו לחבר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לשאר העולם, זאת בניגוד לתפיסה הנוטה לשוות לסכסוך מורכבות ייחודית וחסרת פתרון. השם מתייחס למקומות הרבים בעולם בהם נעשות עוולות לאנשים, ולפער בין הסובלים לאלו שצופים בהם על גבי המרקע. בסרט ישנה התייחסות לדרך שבה נתפסים מאבקי העולם השלישי בצרפת, ושימוש במקרה הפלסטיני בניסיון להצביע ולהאיר על יחסי הכוחות, הכפייה והניצול שבעולם המערבי. הסרט, שחושף בתוכו את אופן הכנתו, מטיל ביקורת פנימית על עצמו בהקשרים פמיניסטים וקולוניאליסטים. בסצנות החושפות את הוראות הבימוי מדברים מייוויל וגודאר בקריינות על המניפולציות והסיבות המובילות לבחירות השונות שנעשו במהלך עשיית הסרט. לאחר פרסום הסרט הואשם גודאר באנטישמיות. בסרט נעשית השוואה ויזואלית בין גולדה מאיר לאדולף היטלר על ידי הצבת תמונותיהם בזו אחר זו לרקע תפילת קדיש לקורבנות השואה. השוואה זו באה להציג את היהודי, הקורבן של פעם, כמקרבן הפלסטינים כיום. הדרך בה נעשה הדבר יצרה התנגדות רבה לסרט ולגודאר. רבים ברחבי העולם האשימו את גודאר באנטישמיות, וארגונים יהודים העבירו ביקורת חריפה על הוליווד ועל האקדמיה האמריקאית לקולנוע, עת הוחלט להעניק לגודאר אוסקר של כבוד. "כאן ושם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כאן ושם", באתר נטפליקס "כאן ושם", באתר AllMovie (באנגלית) "כאן ושם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כאן ושם", באתר אידיבי "כאן ושם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אריאל שוייצר, היהודי של הקולנוע: האם ז'אן-לוק גודאר אנטישמי?, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2010 פול האריס, האובזרבר, לא משלנו: האם גודאר אנטישמי?, באתר nrg‏, 14 בנובמבר 2010 מייוויל היא יוצרת סרטים שווייצרית, שנישאה לגודאר והפכה לשותפה מרכזית בעשייתו מאז עבודתם בסרט זה.
ואניטי פייר (כתב עת, 1913)

ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) היה כתב עת שיצא לאור בארצות הברית בין השנים 1913–1936. בשנת 1936 מוזג כתב העת עם כתב העת "ווג". קונדה מוטרוז נאסט החל את צעדיו בתחום העיתונות עת שרכש את מגזין האופנה Dress (לבוש) בשנת 1913. נאסט שינה את שם המגזין ל"לבוש ויריד ההבלים" (Dress and Vanity Fair) והוציא לאור ארבעה גיליונות של כתב העת בשם זה, לאחר שרכש את הזכות להשתמש בשם "יריד ההבלים" בארצות הברית. בשנת 1914 שינה נאסט את שם כתב העת ל"יריד ההבלים", ומינה את פרנק קרונינשילד לעורך כתב העת, תחתיו זכה כתב העת להצלחה רבה. בין היתר כתבו בעיתון סופרים רבים ובהם אלדוס הקסלי, ת"ס אליוט, פרנץ מולנר, גרטרוד שטיין ודיונה בארנס. בשנת 1919 מונה רוברט בנצ'לי לעורך העיתון בפועל, יחד עם דורותי פארקר שעבדה קודם לכן בכתב העת "ווג". בנצ'לי שכר את המחזאי רוברט אי. שרווד לעבוד עמו על העיתון. בשנת 1925 נחשב כתב העת, לצד כתב העת "הניו יורקר" לכתבי העת המובילים בתרבות האמריקאית. במגזין כתבו הסופרים תומאס וולף, ת"ס אליוט ופי. ג'י וודהאוס ואדוארד שטיכן צילם עבורו. בעקבות השפל הכלכלי הגדול שאירע בשנת 1929 החל המגזין לסבול הפסדים בשל הירידה בכמות הפרסומים בו. בשל הירידה בפופולריות שלו בשנות ה-30 של המאה ה-20 מוזג המגזין בדצמבר 1935 עם מגזין "ווג". בשנת 1983 החלה הוצאת קונדה נאסט להוציא את המגזין מחדש באותו השם. מדיה וקבצים בנושא ואניטי פייר בוויקישיתוף ואניטי פייר (כתב עת, 1868) - כתב עת בריטי שיצא לאור בין השנים 1868–1914