laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בוני ווטסון קולמן

בוני מ. ווטסון קולמן (באנגלית: Bonnie M. Watson Coleman; נולדה ב-6 בפברואר 1945) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת ניו ג'רזי. טרם היבחרה לקונגרס בבחירות 2014, הייתה ווטסון קולמן חברת בית המחוקקים המדינתי בניו ג'רזי. ווטסון קולמן נולדה בקמדן שבניו ג'רזי, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון יואינג. בשנת 1974 הקימה ווטסון קולמן את המשרד הראשון לענייני זכויות אזרח, ציות לחוזה והעדפה מתקנת במחלקת התחבורה של מדינת ניו ג'רזי, ובמשך שש שנים ניהלה משרד זה. ב-1980 הצטרפה למחלקת העניינים הקהליתיים, שם איישה שורה של תפקידים בהם עוזרת נציב המחלקה. בשנת 1985 השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה ע"ש תומאס אדיסון בטרנטון, לאחר שלמדה זמן קצר באוניברסיטת ראטגרס. בשנים 1987–1998 הייתה ווטסון קולמן חברה באגודת המועצות המנהלות של המכללות המדינתיות, וב-1991 אף הייתה יושבת ראש האגודה, עד 1993. בין השנים 1996–1997 הייתה חברה במועצת התכנון העירונית של העיר יואינג. ב-13 בינואר 1998 החלה לייצג את מחוז הבחירה ה-15 באספה הכללית של ניו ג'רזי. ב-12 במרץ 2001 הודו שני בניה של ווטסון קולמן כי שדדו חנות-בת של טויס אר אס באיומי רובה לקראת סגירת החנות. באפריל הם נידונו לשבע שנות מאסר, ולבסוף ריצו חמש וחצי שנים בבית הסוהר. ווטסון קולמן הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שעמדה בראש המפלגה הדמוקרטית בניו ג'רזי כאשר נבחרה ליו"ר הוועדה הדמוקרטית המדינתית של ניו ג'רזי ב-4 בפברואר 2002. בינואר 2006 הייתה מנהיגת הרוב באספה הכללית, עד 12 בינואר 2010. לאחר שחבר הקונגרס ראש הולט הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2014, הכריזה ווטסון קולמן על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת ניו ג'רזי. ב-3 ביוני 2014 זכתה במועמדות מפלגתה, וב-4 בנובמבר אותה שנה נבחרה אל הקונגרס האמריקאי עם כ-61% מקולות הבוחרים. ווטסון קולמן החלה את כהונתה עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית בינואר 2015. ב-3 במרץ 2015 נמנתה בין חברי המפלגה הדמוקרטית שהחרימו את נאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי. במרץ 2016 ייסדה ווטסון קולמן, לצד עמיתותיה רובין קלי ואיבט קלארק, את השדולה בקונגרס לנשים ונערות שחורות". ביולי 2019 הצביעה נגד החלטה שיזם בראד שניידר מאילינוי הקוראת לבית הנבחרים לגנות את תנועת ה-BDS המחרימה את מדינת ישראל. באוקטובר 2020 חתמה ווטסון קולמן על מכתב למזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו שגינה את התקיפות של אזרבייג'ן בנגורנו-קרבאך נגד ארמניה, ושהוקיע את חלקה של טורקיה במלחמת נגורנו קרבאך באותה השנה. מדיה וקבצים בנושא בוני ווטסון קולמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוני ווטסון קולמן בבית הנבחרים (באנגלית) בוני ווטסון קולמן, ברשת החברתית פייסבוק בוני ווטסון קולמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בוני ווטסון קולמן, ברשת החברתית אינסטגרם בוני ווטסון קולמן, סרטונים בערוץ היוטיוב בוני ווטסון קולמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית) מייק דייוויס, Mercer County Democrats rally support for Assemblywoman Bonnie Watson Coleman's campaign for Congress, באתר NJ.com‏, 20 בפברואר 2014 (באנגלית) ג'סיקה גלנזה, Political firsts: the people breaking new ground in the midterm elections, באתר הגרדיאן, 5 בנובמבר 2014 (באנגלית)
מנדלוריאן

מנדלוריאן, או פשוט המנדלוריאנים הם אנשים בדיוניים, הקשורים לכוכב הלכת מנדלור בזיכיון מלחמת הכוכבים שיצר ג'ורג' לוקאס. הם הופיעו לראשונה בסרט "האימפריה מכה שנית" כקבוצה של "מפקדי-על" משוריינים לבנים. הרעיון התפתח לדמות של צייד ראשים בשם בובה פט. אף על פי שפט אינו מנדלוריאן מאחר שהוא מוריד את קסדתו בפני אחרים, בניגוד לדת המנדלוריאנית, אלא רק לובש שריון מנדלוריאני, הפופולריות שלו עוררה השראה למספר נרחב של עבודות על מנדלוריאנים במדיה אחרת בקאנון מלחמת הכוכבים ובמדיה שאינה קאנונית, כולל ספרים, קומיקס, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו שונים. בסדרות הטלוויזיה "מלחמת המשובטים", "המורדים" ו"המנדלוריאן" התרחב הידע של מנדלוריאנים עם הצגת דמויות נוספות תוך ביסוס המנדלוריאנים לא כ"גזע או מין זר", אלא כמוצא אתני (באחד מפרקי "המנדלוריאן", מנדו מסרב להוריד את נשקו בקרבת הג'אוות בטענה שנשקים הם חלק מהדת שלו) מובהק של בני אדם מכוכב הלכת מנדלור ועולמות אחרים (מנדלוריאנים שמגיעים מעולמות אחרים הם לעיתים צאצאים של מנדלוריאנים או אסופים [foundlings], ילדים שאומצו על ידי מנדלוריאנים ואומנו בדרכיו של מנדלור הגדול); מאוחדים באמונה משותפת עם מסורת לוחמת חזקה. המאפיין התרבותי המובהק ביותר שלהם הוא שריונם, המצויד לעיתים קרובות בתרמילי ריחוף ובקסדות, ועשוי ממתכת הידועה בשם בסקר, בדומה לאלה המשמשים את בובה פט ואביו ג'נגו פט. דמות ראשית נוספת בגזע המנדלורי הוא המנדלוריאן (דין דג'ארין) מסדרת הטלוויזיה המפורסמת "המנדלוריאן". המנדלוריאנים הם לא אנשים של שלום ולכן הגיוני שהדת הזאת צברה אויבים רבים, ברשימה: מסדר הג'דיי (נלחמו במנדלור הגדול), האימפריה הגלקטית (כבשו את מנדלור וטבחו במנדלוריאנים רבים ב"טבח הגדול") ולעיתים אפילו מנדלוריאנים אחרים (כמו בדתות אחרות, גם בדת המנדלוריאן יש זרמים שונים שלעיתים מתנגשים אחד עם השני). יש מספר זרמים בדת המנדלוריאן. לפי הזרם שאליו משתייך המנדלוריאן (דין דג'ארין), למנדלוריאנים אסור להוריד את קסדתם מול יצורים חיים מכל סוג שהוא, אפילו בפני מנדלוריאנים אחרים. אם יסירו את הקסדה, לא יוכלו לחבוש אותה שוב ויגורשו מהשבט. רוב המנדלוריאנים הם ציידי ראשים מאחר שהתאמנו במגוון כלי נשק רוב חייהם. הם ידועים כלוחמים הכי טובים בגלקסיה. לפי הזרם של בו קטאן, למנדלוריאנים מותר להוריד את קסדתם ובדרך כלל הם צובעים את השריון שלהם בגוונים שונים של כחול, סגול, ו-ורוד. הצורה הכתובה של השפה המנדלורית, שיצר פיליפ מטשאן למסכי התצוגה של ספינתו של ג'אנגו פט, עבד 1, בסרט האנימציה מתקפת המשובטים, הופיעה מאוחר יותר מחדש בסדרות הטלוויזיה. המלחין ג'סי הרלין, שהיה זקוק למילים ליצירת הנעימה שרצה במשחק הווידאו קומנדו הרפובליקה מ-2005, המציא צורה מדוברת, כדי לייצג שפה עתיקה. שם השפה נקרא "מנדואה" והורחבה על ידי קארן טרוויס, מחברת סדרת הרומנים "קומנדו הרפובליקה". מדיה וקבצים בנושא מנדלוריאן בוויקישיתוף מנדלוריאן באתר Wookieepedia, ויקיה "מלחמת הכוכבים" Filoni, Plunket & Aron 2010. "Holographic Artist: Philip Metschan". Lucasfilm. 16 ביולי 2002. אורכב מ-המקור ב-2004-10-22. נבדק ב-2016-04-23. {{cite web}}: (עזרה) "The Academy Trivia Gallery". StarWars.com. Lucasfilm. נבדק ב-29 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Visions and Voices Trivia Gallery". StarWars.com. Lucasfilm. נבדק ב-18 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Bielawa, Justin (8 במרץ 2006). "Commando Composer: An Interview with Jesse Harlin". MusicOnFilm.net. אורכב מ-המקור ב-2010-01-08. נבדק ב-2016-07-13. {{cite web}}: (עזרה)
יואכים פרנק

יואכים פרנק (בגרמנית: Joachim Frank; נולד ב-12 בספטמבר 1940) הוא ביופיזיקאי גרמני-אמריקאי באוניברסיטת קולומביה. הוא נחשב כמייסד מיקרוסקופ האלקטרונים הקריוגני, שעבורו חלק את פרס נובל לכימיה בשנת 2017 עם ז'אק דובושה וריצ'רד הנדרסון. הוא גם תרם תרומות משמעותיות להבנת המבנה והתפקוד של הריבוזום מחיידקים ואאוקריוטים. פרנק נולד בזיגן ברובע ויידנאו ב-12 בספטמבר 1940. לאחר שסיים את התואר הראשון שלו בפיזיקה באוניברסיטת פרייבורג ב-1963 ואת הדיפלומה שלו תחת הדרכתו של וולטר רולוואגן באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן עם התזה: "חקירת פליטת אלקטרונים משנית של זהב בנקודת ההתכה שלו" (1967), פרנק השיג את הדוקטורט שלו מהאוניברסיטה הטכנית במינכן ללימודי תואר שני במעבדתו של וולטר הופ במכון מקס פלאנק עם עבודת הדוטוקרט "חקירה על צילומי אלקטרונים ברזולוציה גבוהה המשתמשים בהבדל תמונה ושיטות שחזור" (1970). התזה בוחנת את השימוש בעיבוד תמונה דיגיטלית ועקיפה אופטית בניתוח של מיקרוגרפיות אלקטרונים, ויישור תמונות באמצעות פונקציית המתאם הצלב. כעמית פוסט-דוקטורט בהרקנס, הייתה לו ההזדמנות ללמוד במשך שנתיים בארצות הברית: אצל רוברט נתן במעבדה להנעת סילון, המכון הטכנולוגי בקליפורניה; עם רוברט מ. גלזר במעבדת דונר, אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי ועם בנימין מ' סיגל באוניברסיטת קורנל, אית'קה, ניו יורק. בסתיו 1972 הוא חזר לזמן קצר למכון מקס פלאנק לביוכימיה במרטינסריד כעוזר מחקר, ועבד על תאוריית הקוהרנטיות החלקית במיקרוסקופ אלקטרונים, ואז, בשנת 1973, הוא הצטרף למעבדת קוונדיש, אוניברסיטת קיימברידג' עוזר מחקר בכיר בהוראת ורנון אליס קוזלט. בשנת 1975 הוצע לפרנק תפקיד של מדען מחקר בכיר בחטיבת המעבדות והמחקר (כיום מרכז וודסוורת'), משרד הבריאות של מדינת ניו יורק, שם החל לעבוד על גישות של חלקיקים בודדים במיקרוסקופ אלקטרונים. בשנת 1985 הוא מונה לעמית ואז (1986) פרופסור מן המניין במחלקה החדשה למדעים ביו-רפואיים באוניברסיטה באלבני, אוניברסיטת מדינת ניו יורק. בשנת 1998 מונה פרנק לחוקר המכון הרפואי הווארד יוז (HHMI). מאז 2003 הוא גם מרצה באוניברסיטת קולומביה, והוא הפך באוניברסיטת קולומביה בשנת 2008 לפרופסור לביוכימיה וביופיזיקה מולקולרית ולמדעים ביולוגיים. 1994 – פרס המחקר של הומבולדט של קרן אלכסנדר פון הומבולדט. 2006 – עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 2014 – מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים של מכון פרנקלין. 2017 – פרס וילי למדעים ביו-רפואיים. 2017 – פרס נובל בכימיה. 2018 – דוקטורט לשם כבוד, אוניברסיטת זיגן. מדיה וקבצים בנושא יואכים פרנק בוויקישיתוף יואכים פרנק, באתר פרס נובל (באנגלית) יואכים פרנק, באתר dblp יואכים פרנק, באתר גוגל סקולר יואכים פרנק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הר טרור

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה הר טרור (אנטארקטיקה) – הר במזרח האי רוס שבאנטארקטיקה ארצות הברית הר טרור (וושינגטון) – הר בשטח הפארק הלאומי צפון רכס קסקייד, במחוז ווטקום במדינת וושינגטון, שבארצות הברית
הנרי אדוארד טרסקה

הנרי אדוארד טרסקה (בצרפתית: Henri Edouard Tresca;‏ 12 באוקטובר 1814 – 21 ביוני 1885) היה מהנדס מכונות צרפתי ופרופסור ב-Conservatoire National des Arts et Métiers בפריז. טרסקה הוא מייסד תורת הפלסטיות (דפורמציה בלתי הפיכה), שאותה חקר בסדרת ניסויים מבריקים שהחלו ב-1864. קריטריון טרסקה הוא אחד משני קריטריוני הכשל הנפוצים ביותר כיום לחומרים משיכים. הקריטריון מתבסס על הקביעה כי כשל נגרם כתוצאה ממאמצי גזירה: כשל מתרחש כאשר מאמץ הגזירה הראשי הגבוה ביותר, בערכו המוחלט, מגיע לערך קריטי:   σ T > σ y {\displaystyle \ \sigma _{T}>\sigma _{y}} , כאשר מגדירים:   σ T = m a x ( | σ 1 − σ 2 | , | σ 2 − σ 3 | , | σ 3 − σ 1 | ) {\displaystyle \ \sigma _{T}=max(|\sigma _{1}-\sigma _{2}|,|\sigma _{2}-\sigma _{3}|,|\sigma _{3}-\sigma _{1}|)} . מדיה וקבצים בנושא הנרי אדוארד טרסקה בוויקישיתוף הנרי טרסקה באתר mechanima (בגרמנית) הנרי טרסקה - מחברי הכבוד של ASME במאה ה-19 חתך רוחב במוט מטר הקרוי על שם טרסקה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון לוגן

ג'ון אלכסנדר לוגן (באנגלית: John Alexander Logan;‏ 9 בפברואר 1826 – 26 בדצמבר 1886) היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור וכחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי. לוגן היה חבר במפלגה הדמוקרטית (עד 1866) ובמפלגה הרפובליקנית (מ-1866 ועד מותו). בבחירות לנשיאות 1884 ניסה לוגן להיבחר לתפקיד סגן הנשיא (תחת ג'יימס בליין) אך נכשל. בנוסף על הקריירה הפוליטית שלו, לוגן שירת כקצין במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, וכגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. דרגתו האחרונה הייתה מייג'ור גנרל (המקבילה לתת-אלוף). כדמות פוליטית וצבאית בכירה, לוגן היה מעורב בעיצוב יום הזיכרון האמריקאי כמועד לאומי. על שמו נקראים מחוזות במדינות קנזס, אוקלהומה, אילינוי, קולורדו ודקוטה הצפונית. לוגן נולד בדרום אילינוי. בצעירותו לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו והגיע לדרגת לוטננט. לאחר הלימודים למד לוגן משפטים ועריכת דין באוניברסיטת לואיוויל. הוא סיים את לימודיו בשנת 1851. בשנים לאחר מכן כיהן בבית הנבחרים של אילינוי. בתקופה זו פעל מבחינה משפטית לאסור התיישבות של אפרו-אמריקאים (כולל בני-חורין) באילינוי. בשנת 1858 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. באפריל 1862 התפטר מתפקידו על מנת לפקד בצבא האיחוד. הוא היה מעורב בקרבות רבים, ובהם קרב בול ראן הראשון (שהתרחש כשלוגן היה בבית הנבחרים) ובמערכת ויקסבורג. לאחר המלחמה עזב לוגן את המפלגה הדמוקרטית לטובת הרפובליקנית ושב לבית הנבחרים. בשנת 1868 היה מעורב במשפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון. בתקופה זו גם הוביל את החקיקה שיצרה את יום הזיכרון. בשנת 1871 נבחר לסנאט. נפטר ב-26 בדצמבר 1886 בוושינגטון די. סי.. מדיה וקבצים בנושא ג'ון לוגן בוויקישיתוף ג'ון לוגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון לוגן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון לוגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון לוגן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
טרסקה

האם התכוונתם ל... הנרי אדוארד טרסקה – מהנדס מכונות צרפתי קרלו טרסקה – אנרכיסט אמריקני ממוצא איטלקי
אסטרוד ז'ילברטו

אסטרוד ז'ילברטו (בפורטוגזית: Astrud Gilberto;‏ 29 במרץ 1940 – 5 ביוני 2023) הייתה זמרת ג'אז אמריקאית ממוצא ברזילאי. אסטרוד אוונגלינה ויינרט, נולדה בסלבדור במדינת באהיה בברזיל, בת לאם ברזילאית ואב גרמני. היא גדלה בריו דה ז'ניירו. אביה היה פרופסור לשפות, והיא דיברה כמה שפות. בשנת 1959 נישאה לזמר ז'ואאו ז'ילברטו. לזוג נולד בן אחד, ז׳ואאו מרסלו ז׳ילברטו. בשנת 1963 היגרו לארצות הברית. בדצמבר 1964 הם התגרשו. מבן זוג אחר יש לז׳ילברטו בן נוסף - גרגורי לסורסה. נפטרה בפילדלפיה ב-5 ביוני 2023. קריירת השירה המקצוענית שלה החלה בהקלטת אלבום הבוסה נובה של סטן גץ ובעלה, ז'ואאו ז'ילברטו, בשנת 1963. במהלך סשן הקלטות בניו יורק עם ז׳ילברטו, אנטוניו קרלוס ז'ובים וגץ, עלה הרעיון להקליט גרסה באנגלית לשיר "הנערה מאיפּנמה", שנכתב במקור עם מילים בפורטוגזית מאת ויניסיוס דה מוראיס והולחן על ידי ז'ובים בשנת 1962. נורמן גימבל כתב את המילים באנגלית. אסטרוד ז׳ילברטו, הייתה היחידה מבין הברזילאים שדיברה אנגלית היטב ונבחרה לבצע את השיר. אף על פי שזו הייתה ההקלטה המקצועית הראשונה שלה, אסטרוד לא הייתה לגמרי זמרת טירונית. היא גדלה עם מוזיקה - אמה ניגנה בכלים מרובים - ושרה לעיתים קרובות עם ז'ואאו בברזיל. על אף שהשיר בביצועה זכה להצלחה עולמית, היא מעולם לא קיבלה קרדיט על הביצוע ולא קיבלה תמלוגים כלשהם. בעוד כותבי השיר ושאר המבצעים זכו לרווחים עצומים מתמלוגי הפזמון, אסטריד ז׳ילברטו וקיבלה רק 120 דולר עבור חלקה. ז׳ילברטו הפכה לכוכבת ג'אז והחלה בקריירת סולו. בתחילה התמקדה בביצוע בוסה נובה וג'אז אמריקאי ובשנות ה-70 החלה להקליט לחנים של עצמה. היא שרה בפורטוגזית, אנגלית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, גרמנית ויפנית. בשנת 1982 בנה מרסלו הצטרף ללהקתה כבסיסט, והשתתף בסיבובי ההופעות שלה במשך עשור. ב-1996, היא השתתפה באלבום צדקה למלחמה באיידס Red Hot + Rio (אנ') בהפקת ארגון Red Hot (אנ') בביצוע השיר "Desafinado" (בפורטוגזית "slightly out of tune", או "זיוף מוזיקלי") יחד עם ג'ורג' מייקל. אף על פי שמעולם לא פרשה רשמית, ז׳ילברטו הודיעה ב-2002 שהיא לוקחת "חופשה בלתי מוגבלת" מהופעות פומביות. ב-1964 זכתה ביחד עם השיר "הנערה מאיפנמה" בשני פרסי גראמי – על ההופעה הקולית הטובה ביותר לאשה, ושיר השנה. מדיה וקבצים בנושא אסטרוד ז'ילברטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אסטרוד ז'ילברטו (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, סרטונים בערוץ היוטיוב אסטרוד ז'ילברטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר ספוטיפיי אסטרוד ז'ילברטו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר Last.fm (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר AllMusic (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר Yandex.Music (ברוסית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר Discogs (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר Songkick (באנגלית) אסטרוד ז'ילברטו, באתר Genius אסטרוד ז'ילברטו, באתר SecondHandSongs אסטרוד ז'ילברטו, באתר בילבורד (באנגלית) Martin Chilton, ‘He made sure that she got nothing’: The sad story of Astrud Gilberto, the face of bossa nova, Yahoo sports, ‏2022-02-21 Telegraph Obituaries, ‏Astrud Gilberto, singer who sent bossa nova around the world with her seductive rendition of The Girl from Ipanema – obituary, The Telegraph, 6 June 2023 אסטרוד ז'ילברטו ג'ורג' מייקל דספינדו, באתר yosmusic.com, ‏2022-05-31 שירה נאות, הזמרת אסטרוד ז'ילברטו ("הנערה מאיפנמה") מתה בגיל 83, באתר הארץ, 6 ביוני 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס מקנרי

צ'ארלס לינזה מקנרי (באנגלית: Charles Linza McNary;‏ 12 ביוני 1874 – 25 בפברואר 1944) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת אורגון משנת 1917 ועד מותו בשנת 1944. בשנים 1926–1933 עמד בראשות וועדת החקלאות ולאחר מכן הנהיג את המיעוט הרפובליקני בסנאט. בבחירות לנשיאות 1940 ניסה להיבחר לתפקיד סגן הנשיא תחת ונדל וילקי אך לא נבחר לתפקיד. צ'ארלס מקנרי נולד ב-12 ביוני 1874 בסיילם שבאורגון, התשיעי מבין עשרה ילדים. הוריו נפטרו כשהיה בן תשע בלבד. בשנת 1896 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת סטנפורד. הוא התקדם בקריירה המשפטית, עד אשר כיהן כשפוט בבית המשפט העליון של אורגון בשנים 1913–1915. בשנת 1917 נבחר מקנרי לסנאט האמריקאי. בשנת 1922 הנשיא וורן הרדינג הציע למקנרי להתמנות לתפקיד מזכיר הפנים, אך מקנרי סירב והעדיף להישאר בסנאט. משנת 1933 כיהן כמנהיג המיעוט הרפובליקני לסנאט. בניגוד לחלק מהסנטורים במפלגתו, מקנרי דווקא כן תמך בחלקים מן מדיניות הניו דיל של הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מקנרי תמך בסיוע לצרפת והממלכה המאוחדת. מקנרי נפטר ב-25 בפברואר 1944 בפורט לודרדייל שבפלורידה לאחר ניתוח לא מוצלח בגידול במוח. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס מקנרי בוויקישיתוף צ'ארלס מקנרי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס מקנרי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
טיפת מזל (שיר)

טיפת מזל הוא שיר שנכתב על ידי דני שושן, ובוצע על ידי הזמרת הישראלית זהבה בן. השיר יצא כחלק מאלבומה הראשון של בן, טיפת מזל, שיצא לאור ב-31 בדצמבר 1988. השיר הוא גרסה בעברית לשיר Dil Yarası של הזמר הטורקי אורהאן גנג'ביי (אנ'). "טיפת מזל" נחשב לשיר הפריצה של הזמרת, ועם הזמן, הפך לאחד משיריה המוכרים והמזוהים ביותר איתה. בן ביצעה את השיר גם בסרט טיפת מזל מ-1992, בו השתתפה. בשנת 2015 זכה השיר במקום ה-17 במצעד הים תיכוני של ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום של כל הזמנים. לאורך השנים, פורסמו גרסאות כיסוי רבות לשיר, שבוצעו, בין היתר, על ידי כנסיית השכל, אגם בוחבוט, ושירי מימון עם גיא שרפי. כמו כן, ביצעה בן את השיר כדואט עם זמרים שונים, בהם אייל גולן, רמי קלינשטיין, הראל סקעת, ואתי לוי, אחותה התאומה. סרטון השיר, באתר יוטיוב לדף השיר באתר הספרייה הלאומית זהבה בן - טיפת מזל, באתר disccenter.co.il טיפת מזל - מילים, באתר שירונט אבי שושן, זהבה בן: "כבר לא זהבה הילדה של פעם", באתר ynet, 23 באוקטובר 2011 אבי שושן, סלסולים של סינדרלה: זהבה בן חוגגת 50, באתר ynet, 8 בנובמבר 2018 אבי שושן, אתם בחרתם: "הפרח בגני" הוא הלהיט הים תיכוני הגדול בכל הזמנים, באתר ynet, 23 באפריל 2015 כנסיית השכל - טיפת מזל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:41) "טיפת מזל" שירי מימון וגיא שרפי מתוך כוכב נולד 1, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:53) אייל גולן וזהבה בן - טיפת מזל מתוך לייב בסלון, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:25) זהבה בן+רמי קליינשטיין טיפת מזל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:25) זהבה בן והראל סקעת - טיפת מזל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:06) זהבה בן ואתי לוי - טיפת מזל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:11)
אורי בשן

אוֹרי בשן (נולד ב-19 בדצמבר 1973) הוא זמר ישראלי. אורי בשן הוא בנם של הזמר יגאל בשן (במקור בשארי) והמעצבת מיקה בשן (לבית מרידור, במקור ויניארסקי). הוא נכדו של חבר הכנסת יעקב מרידור, ובן דודה של איה קרמרמן. מגיל 16 למד מוזיקה אצל מורים פרטיים, ואף למד חצי שנה בבית הספר למוזיקה רימון. הוא היה סולן בלהקות "קשמיר" ו"הסיגריות האחרונות". במשך כשבע שנים עבד על אלבום הבכורה שלו, "אורי בשן", ובמהלכן גם הופיע בפאבים. בשנת 2000 יצא האלבום, בו הוא כתב כמעט את כל המילים והלחנים לשירים, הפיק אותו מוזיקלית, צייר ועיצב את העטיפה הייחודית, עליה זכה בפרס לעיצוב, ועוד. מהאלבום יצאו חמישה סינגלים: "צום", "מיליון", "בלוז ההלווייה"/"פרופסור יהושע", "אצטרובל" ו"כל עוד", שהפך ללהיט רדיופוני גדול. בפברואר 2009 היה שותף ללחן, לעיבוד ולהפקה המוזיקלית בשיר "ימים טובים עלינו", סינגל חדש של אביו, יגאל בשן. בשן גרוש ומתגורר בתל אביב. אורי בשן, באתר שירונט אורי בשן, באתר AllMusic (באנגלית) אורי בשן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אורי בשן, דף שער בספרייה הלאומית אורי בשן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרל בארי שארפלס

קרל בארי שארפלס (באנגלית: Karl Barry Sharpless; נולד ב-28 באפריל 1941) הוא כימאי אמריקאי וזוכה פרס נובל לכימיה (פעמיים), הידוע בעבודתו בנושא תגובות סטריאו-סלקטיביות וכימיה של קליקים. שארפלס נולד ב-28 באפריל 1941 בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בשנת 1959, והמשיך את לימודיו בקולג' דרטמות', וסיים בתואר שני בשנת 1963. ותואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת סטנפורד בשנת 1968. הוא המשיך בעבודות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד (1968–1969) ובאוניברסיטת הרווארד (1969–1970). שארפלס הוא פרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1970–1977, 1980–1990) ובאוניברסיטת סטנפורד (1977–1980). הוא מחזיק בתפקיד הפרופסור בכימיה של W. M. Keck מאז שנת 1990. שארפלס פיתח תגובות חמצון סטריאו-סלקטיביות, והראה כי ניתן לזרז את היווצרות מעכב בעל עוצמה פמטומולרית על ידי האנזים אצטילכולין אסטראז, החל באזיד ואלקין. הוא גילה כמה תגובות כימיות שהפכו את הסינתזה הא-סימטרית ממדע בדיוני לשגרה יחסית, כולל אמינוהידרוקסילציה, דיהידרוקסילציה ואפוקסידציה א-סימטרית חדה. בשנת 2001 הוא זכה בחצי מפרס נובל לכימיה על עבודתו בתגובות חמצון מזרזות כיראליות. המחצית השנייה של פרס השנה חולקה בין ויליאם ס. נואלס וריוג'י נויורי (על עבודתם בנושא הידרוגנציה סטריאו-סלקטיבית). את המונח "כימיה של קליקים" טבע שארפלס בשנת 1998, ותואר לראשונה על ידי שארפלס, הרטמות קולב ומ.ג. פין במכון המחקר Scripps בשנת 2001. זה כולל קבוצה של תגובות סלקטיביות מאוד, אקסותרמיות המתרחשות בתנאים קלים; הדוגמה המוצלחת ביותר היא אלקין האוזין האוסגן המחזור ליצירת 1,2,3-טריאזולים. שארפלס הוא חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2001 ולשנת 2022. בשנת 2019 הוענקה לשארפלס מדליית פריסטלי, הכבוד הגבוה ביותר של האגודה האמריקנית לכימיה, על "המצאת שיטות חמצון קטליטיות, אסימטריות, הרעיון של כימיה של קליקים ופיתוח הגרסה המזרזת נחושת של תגובת מחזור האזיד-אצטילן." הוא בעל תוארי כבוד מהמכון המלכותי לטכנולוגיה (1995), האוניברסיטה הטכנית במינכן (1995), האוניברסיטה הקתולית בלוביין (1996) ואוניברסיטת ווסליאן (1999). שארפלס התחתן עם יאן דוזר בשנת 1965 ולהם שלושה ילדים. הוא התעוור בעין אחת במהלך תאונת מעבדה בשנת 1970, זמן קצר לאחר שהגיע ל-MIT כעוזר פרופסור. מדיה וקבצים בנושא קרל בארי שארפלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרל בארי שארפלס קרל בארי שארפלס, באתר פרס נובל (באנגלית) קרל בארי שארפלס, באתר dblp קרל בארי שארפלס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 2019 Priestley Medalist K. Barry Sharpless works magic in the world of molecules, Chemical & Engineering News (באנגלית) STUDIES OF THE MECHANISM OF ACTION OF 2,3-OXIDOSQUALENE-LANOSTEROL CYCLASE: FEATURING ENZYMIC CYCLIZATION OF MODIFIED SQUALENE OXIDES - ProQuest, search.proquest.com (באנגלית) Andrea Kovacs Henderson, American men & women of science : a biographical directory of today's leaders in physical, biological, and related sciences, Detroit, Mich. : Gale, 2009, ISBN 978-1-4144-3300-4
אנדריי גרומיקו

אנדריי אנדרייביץ' גרומיקו (ברוסית: Андре́й Андре́евич Громы́ко;‏ 18 ביולי 1909 - 2 ביולי 1989) היה שר החוץ ונשיאה של ברית המועצות. נולד בכפר קטן בשם גרומיקי באימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו). לאחר מלחמת העולם הראשונה סיים גרומיקו את לימודיו התיכוניים במגמת מסחר. לאחר מכן למד במכללה טכנית ליד מינסק. בשנת 1931 הצטרף גרומיקו למפלגה הקומוניסטית. בהיותו בגיל 30 בשנת 1939 הצטרף גרומיקו למשרד החוץ הסובייטי ומיד עם הצטרפותו נשלח לעבוד בשגרירות הסובייטית בארצות הברית. ב-1943 מונה גרומיקו לשגרירה של ברית המועצות בוושינגטון בארצות הברית ובקובה. בתקופת מלחמת העולם השנייה מילא גרומיקו תפקיד מפתח בתיאום הקשרים בין ברית המועצות וארצות הברית. ב-1946 מונה גרומיקו לנציגה של ברית המועצות באומות המאוחדות. ביום 29 בנובמבר 1947 - "כ"ט בנובמבר", נמנה גרומיקו, בייצגו את ברית המועצות, עם התומכים באישור תוכנית החלוקה של ארץ ישראל. חצי שנה לפני ההצבעה, ב-14 במאי, נאם גרומיקו נאום חוצב להבות לטובת העם היהודי. גרומיקו דיבר על סבלם האיום של היהודים בשנות מלחמת העולם השנייה ועל זכותו של העם היהודי לארץ משלו. לאחר תקופת כהונה קצרה כשגריר ברית המועצות בבריטניה בין השנים 1952–1953, מונה גרומיקו לתפקיד שר החוץ של ברית המועצות, תפקיד שמילא ברצף במשך 28 שנים. בתקופת כהונתו הארוכה הוא ייצג בנאמנות רבה שרשרת ארוכה של מנהיגי ברית המועצות, החל בסטלין, עבור דרך חרושצ'וב וברז'נייב וכלה בגורבצ'וב, אשר ראו בנאמנותו תכונה נעלה. גרומיקו מילא תפקיד חשוב מאוד במשבר הטילים בקובה בשנת 1962. בשיאו של המשבר נקרא לפגישה עם הנשיא ג'ון קנדי והכחיש מכל וכל את העובדה שברית המועצות פרסה טילים בקובה. רוברט קנדי, שכתב על משבר הטילים, תיאר את התנהגותו של גרומיקו בפגישה עם הנשיא ג'ון קנדי חוצפה. כמו כן, הוא היה פעיל בשיחות על הסכמי סאל"ט לצמצום נשק. בשנת 1982 זכה על פועלו בפרס לנין. בחודש יולי 1985, לאחר תקופת כהונה בת 28 שנים כשר חוץ, החליט מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית מיכאיל גורבצ'וב, כי גרומיקו ימונה ליושב ראש הסובייט העליון, בניגוד לנוהג הבלתי רשמי שלפיו מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית משמש בשני התפקידים. לאחר שלוש שנים בתפקיד יושב ראש נשיאות הסובייט העליון, דהיינו נשיא המדינה, גרומיקו פרש, משום שלדבריו - חש כי זמנו חלף והוא איננו בעניינים עוד. גרומיקו נפטר ב-2 ביולי 1989, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-80. מדיה וקבצים בנושא אנדריי גרומיקו בוויקישיתוף Richard Cavendish, Andrei Gromyko appointed Soviet Foreign Minister אנדריי גרומיקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנדריי גרומיקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדריי גרומיקו (1909-1989), דף שער בספרייה הלאומית אנדריי גרומיקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל בר-זוהר, קיצור תולדות ישראל, עמ' 19.