laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הטריטוריה הצפונית

הטריטורייה הצפונית (באנגלית: Northern Territory) היא טריטוריה באוסטרליה. היא כוללת את לבהּ של היבשת ואת החלק המרכזי של חופה הצפוני. בירת הטריטוריה ומרכז האוכלוסייה העיקרי בה היא העיר דרווין. אוכלוסיית הטריטוריה היא הקטנה ביותר בין המדינות והטריטוריות של אוסטרליה היבשתית, וצפיפות האוכלוסין נמוכה ביותר. בין השנים 1825–1863 הייתה הטריטוריה חלק מניו סאות' ויילס, ובין השנים 1863–1911 חלק מאוסטרליה הדרומית. ב-1 בינואר 1911 הפכה הטריטוריה לטריטוריה נפרדת. במשך תקופה קצרה בין השנים 1926–1931 הטריטוריה חולקה ל"צפון אוסטרליה" ו"מרכז אוסטרליה" (לאורך קו רוחב 20 דרום), במהלך מלחמת העולם השנייה היה החלק הצפוני של הטריטוריה תחת ממשל צבאי בשל חשש מפלישה יפנית. בשנת 1978 קיבלה הטריטוריה שלטון עצמי, והוקמה מועצה מחוקקת שבראשה שר ראשי. לטריטוריה אספה מחוקקת, בדומה לגופי המחוקקים של יתר מדינות אוסטרליה, אולם אספה זו מקבלת את סמכויותיה מהממשל הפדרלי ולא מכוח החוקה. בשנת 1998 נערך משאל עם בשאלה האם להפוך את הטריטוריה למדינה – הצעה שנדחתה על ידי התושבים (בניגוד לכל הסקרים שהראו תמיכה בהצעה). הסיבה לדחייה היא הצעת הממשל שיהיו לטריטוריה 3 סנאטורים במקום 12 (כמו בשאר המדינות). הסיבה לשוני זה היא במספר התושבים המועט של הטריטוריה. מספר סנאטורים זהה משמעו שתושב אחד של הטריטוריה יהיה שווה בקולו ל-30 תושבי ויקטוריה או תושבי ניו סאות' ויילס. ראש הממשלה (רשמית: "השר הראשי", chief minister) כיום היא ויקי או'הלורן (אנ') שנכנסה לתפקידה ב-31 באוקטובר 2017. לטריטוריה שני נציגים בפרלמנט האוסטרלי, ושני נציגים בסנאט האוסטרלי. בטריטוריה שישה יישובים עירוניים (שתי ערים, עיירה אחת (שייר) ושתי מועצות עירוניות), ו-30 מועצות מקומיות. בטריטוריה מצויות שתי צורות מסלע מפורסמות – האולורו (הידוע בשם "סלע איירס") והקטה טג'וטה (הידוע בשם "האולגס") – שתי צורות מסלע אלה קדושות לאבוריג'ינים, ומהוות אתרי תיירות. נהרות הטריטוריה: אליגטור דיילי פינקה מקארתור רופר טוד ויקטוריה, שאורכו 560 ק"מ ונשפך במפרץ ג'וזף בונפרט בים טימור. בטריטוריה שני אזורי אקלים מובחנים. באזור הסמוך לחוף שורר אקלים טרופי, המועד לסופות ציקלון ולגשמי מונסון, ובאזור הפנימי שורר אקלים מדברי קיצוני. הטריטוריה הצפונית היא אחד האזורים דלילי האוכלוסין ביותר בתבל. צפיפות האוכלוסין היא פחות מ-0.2 תושבים לקמ"ר, פחות מעשירית מאשר ביבשת אוסטרליה כולה. היישובים ממוקמים ברובם לאורך הדרך המקשרת בין העיר דרווין לאוסטרליה הדרומית. אוכלוסיית הטריטוריה הצפונית מהווה 1% מאוכלוסיית אוסטרליה. יותר מ-70 אחוזים מן התושבים מתגוררים בבירת הטריטוריה דרווין (כ-121,000 תושבים ב-2007) ובפרבריה פלמרסטון (כ-27,000) וליצ'פילד (כ-17,000). באליס ספרינגס שבדרום הטריטוריה מתגוררים כ-26,000 איש. מספר עיירות נוספות מונות כמה אלפי תושבים כל אחת. כ-30 אחוז מן התושבים הם אבוריג'ינים. אוניברסיטת צ'ארלס דרווין כלכלת הטריטוריה הצפונית מתבססת על כרייה של בוקסיט ומנגן, ועל תיירות. אזורי המכרות העיקריים: בוקסיט בחצי האי גוב מנגן בגרוט איילנדט אתר האינטרנט הרשמי של הטריטוריה הצפונית זאביק רילסקי, ‏המרכז האדום - רוחה של אוסטרליה, באתר GoTravel הטריטוריה הצפונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רומני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רומנים – קבוצה אתנית רוֹמְנִי (Ромни́) – עיר באוקראינה רומני (סיני) – יישוב במחוז צפון סיני שבמצרים קרב רומני – קרב שהתרחש ב-1916 קרב רומני (קרב ימי) – קרב לאחר מלחמת ששת הימים שפות רומאניות – קבוצת שפות מתוך משפחת השפות ההודו-אירופיות אלפבית לטיני (אלפבית רומאני) – אחד מהאלפביתים הנפוצים בעולם בני רומה - צוענים כפי שהם מכנים את עצמם רומאני (שפה) – שפתם של הצוענים אישים: ג'ירולמו רומאני – צייר איטלקי מראשית הרנסאנס פליצ'ה רומאני – משורר וחוקר ספרות ומיתולוגיה איטלקי מיט רומני – פוליטיקאי אמריקני רונה רומני מקדניאל – פולטיקאית אמריקאית רומנו
ויקטור קוצ'וביי

ויקטור קוצ'וביי (ברוסית: Виктор Павлович Кочубей;‏ 22 בנובמבר 1768 - 15 ביוני 1834) - דיפלומט ומדינאי רוסי. קוצ'וביי החל את הקריירה הדיפלומטית שלו בשנת 1784 בשוודיה. לאחר מספר שנים הועבר ללונדון ולאחר מכך לקונסטנטינופול. בהתאם להשקפת עולמו, על רוסיה היה להימנע מהתרחבות יתרה. בשנת 1792 התקרב לנסיך אלכסנדר הקיסר העתידי. היה ידוע כתומך ברית עם אנגליה וביצוע רפורמות שלטוניות בהתאם לדוגמה אנגלית. עם תחילת שלטון של פאבל הראשון הוענק לו תואר רוזן. אולם מהר מאוד הוא הורחק מהחצר. בתחילת שלטונו של אלכסנדר הראשון הוא הפך להיות בין היועצים המקורבים לקיסר. בשנת 1802 עם הקמת משרד הפנים, התמנה לשר הראשון. היה בתפקיד זה עד לשנת 1812. בשנים 1819–1825 התמנה שנית לתפקיד זה. בשנים 1803–1807 מיכאיל ספרנסקי היה בין עוזריו הקרובים במשרד הפנים. קוצ'וביי תמך בקידום הרפורמות והקים לצורך כך מחלקה מיוחדת במשרד הפנים שמיכאיל ספרנסקי הועמד בראשה. בשנת 1810, לאחר הסכם טילזיט, ולאור התקרבותו של הקיסר לצרפת הועבר מרוב תפקידיו. בשנת 1812, לאחר תחילת המלחמה עם נפולאון היה בין היועצים של הקיסר. תמך במינוי של מיכאיל קוטוזוב למפקד העליון של הצבא. בשנת 1827, עם עליית ניקולאי הראשון לשלטון התמנה ליו"ר המועצה המדינית ולראש הממשלה. בשנת 1831 הוענק לו תואר נסיך. נפטר בשנת 1834 ממחלת לב ונטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג. מדיה וקבצים בנושא ויקטור קוצ'וביי בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) ויקטור קוצ'וביי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
באקה-ג'ת

באקה-ג'ת (בערבית: باقة جت) הייתה עיר בנפת חדרה של מחוז חיפה. היא כללה בתוכה את העיר באקה אל-גרבייה ואת המועצה המקומית ג'ת שאוחדו בשנת 2003 כחלק מחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל. בנובמבר 2006 מונתה לעיר ועדה קרואה בראשות יצחק ולד. בנובמבר 2008 דנה הכנסת בהצעת חוק שנועדה לבטל את איחוד הרשויות ולהשיב את המצב לקדמותו. ההצעה זכתה בקריאה השנייה לתמיכה של 49 חברי כנסת, לעומת מתנגד אחד, ואולם מאחר שמדובר בהצעת חוק תקציבית, לפי חוק יסוד: משק המדינה נדרשו 50 חברי כנסת לשם אישורה, ולכן לא התקבלה. ההצעה נדונה מחדש בכנסת ה-18 ואושרה ביולי 2010. ביטול האיחוד נכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2010. ערך מורחב – באקה אל-גרבייה באקה אל-גרבייה (ערבית: باقة الغربية, תעתיק מדויק: "באקה אלע'רבייה", משמעות השם: "באקה המערבית") הוכרזה כעיר בשנת 1996 ואוחדה עם המועצה המקומית ג'ת בשנת 2003. באקה היא אחד משלושה כפרים פלסטיניים שחולקו לשניים ב-1949, עם קביעת הקו הירוק לאחר מלחמת העצמאות: באקה אל-גרבייה (באקה המערבית) היא החלק שנשאר בצד הישראלי של הגבול ובאקה אל שרקייה (באקה המזרחית) היא החלק שנשאר בצד הירדני של הגבול. בתקופת המנדט הבריטי הייתה באקה יישוב במחוז טולכרם. באקה נחשבת למרכז עירוני עבור הכפרים השכנים, ויש בה מוסדות חינוך ובריאות. תושבי באקה מתפרנסים בעיקר מתעשייה ומעט מחקלאות, ורוב תושביה עובדים בערים הסמוכות או במפעלים בתל אביב, חיפה, גוש דן והשרון. ערך מורחב – ג'ת הכפר ג'ת (בערבית: جت) שוכן על גבעה בסמוך לקו הירוק, ודרומית לבאקה אל-גרביה. זקני הכפר יודעים לספר שהכפר נוסד על ידי 5 אחים, שכל אח הפך למשפחה במרוץ הימים, ונוספו משפחות ממקומות אחרים. ג'ת הייתה מועצה מקומית עצמאית מ-1959 ועד האיחוד ב-2003. תושבי ג'ת מתפרנסים בעיקר ממקצועות חופשיים, כשכירים, ביניהם הרבה עובדי הייטק ומעט מתפרנסים מחקלאות ותעשייה. רוב תושביה עובדים בערים הסמוכות או במפעלים בתל אביב, חיפה, גוש דן והשרון. בג'ת שיעור גבוה של תושביה הם בעלי תארים גבוהים. מצבם הכלכלי של תושבי ג'ת טוב יחסית לאוכלוסייה הערבית במדינה. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לדצמבר 2010, מתגוררים בבאקה-ג'ת 35,162 תושבים. האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.6%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תש"ע (2009-2010) היה 57.2%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2009 היה 5,115 ש"ח (ממוצע ארצי: 7,070 ש"ח). להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: עיריית באקה-ג'ת אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 חוק הרשויות המקומיות (ביטול איחוד המועצות המקומיות באקה אל גרבייה וג'ת) התש"ע-2010, ס"ח 2256 מיום 29.7.2010
רובינא

האם התכוונתם ל... אילנה רובינא – זמרת ישראלית חנה רובינא – שחקנית ישראלית דינה רובינה – סופרת ישראלית
מרדכי זברודסקי

מרדכי זברודסקי (26 בנובמבר 1903 - 19 ביוני 1977) היה אדריכל ישראלי, בוגר הטכניון, אשר פעל בארץ ישראל החל מהמחצית השנייה של שנות ה-30 ועד לשנות ה-70. גוף עבודותיו כולל עשרות מבנים שתכנן עבור המגזר הפרטי והציבורי, בתל אביב ומחוצה לה. אחדים מבנייניו בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור ומהווים חלק מהעיר הלבנה של תל אביב. מרדכי זברודסקי, בן יעקב וצביה, נולד בבולשוי טוקמק, אוקראינה, למשפחה חקלאית ציונית. משפחת זברודסקי היגרה לארץ בשנת 1925 עם ששת ילדיה, והם התגוררו ברחוב פינסקר 40 בתל אביב. עם הגיעו לתל אביב עבד כפועל בבית החרושת 'סיליקט' בתל אביב. בשנת 1926 התקבל מרדכי ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה, והיה לאחד הבוגרים הראשונים בפקולטה לאדריכלות במוסד שנפתח זמן קצר קודם לכן. במהלך שנים אלו הכיר את אשתו לעתיד שרה לבית מרלנדר. שרה הייתה רופאת שיניים שקבלה את הכשרתה בוורשה, פולין. השניים התחתנו בשנת 1930 ונולדו להם שני ילדים: תמי (1931) ואלכסנדר (1936-1986). עד לשנת 1931 התגוררו בירושלים, ולאחר מכן עברו להתגורר תל אביב. בשנת 1933 חבר לאדריכל יצחק בלקס, והשניים הקימו משרד תכנון זברודסקי את בלקס ברחוב יהודה הלוי 40 בתל אביב. יחדיו תכננו בנייני דירות, אך בשנת 1939 נאלצו לסגור את המשרד בשל מחסור בעבודה. בשנות ה-40 שימש זברודסקי מתכנן בשירות המחלקה לעבודות ציבוריות (מע"צ) של הממשל הבריטי. לאחר קום המדינה עבר להתגורר עם משפחתו בתל אביב, ועבד תקופה קצרה במשרד השיכון. החל משנות ה-50 ועד ליציאתו לגמלאות באמצע שנות ה-60 שימש זברודסקי כאדריכל הראשי של "איחוד הקבוצות והקיבוצים". הוא תכנן מבני ציבור רבים בקיבוצים ביניהם חדרי האוכל בקיבוצים איילת השחר, עין חרוד איחוד, דורות וחניתה. מכריו מספרים שהיה אדם צנוע וטוב לב, ובעל כישרון אומנותי רב. הוא נפטר ביולי 1977 בגיל 74 ונקבר בבית הקברות בקריית שאול. מבני מגורים: רחוב מנדלסון 4 תל אביב שדרות רוטשילד 131 תל אביב שדרות ח"ן 7 תל אביב שדרות בן ציון 30 תל אביב רחוב מרכז בעלי מלאכה 22 תל אביב רחוב יהודה הלוי 60 תל אביב מבנים ציבור ומסחר: בניין העירייה הראשון של נתניה בניין החברה לפיתוח חוף נתניה חדר אוכל בקיבוץ איילת השחר חדר אוכל בקיבוץ רמת יוחנן חדר אוכל בקיבוץ יזרעאל חדר אוכל בקיבוץ דורות חדר אוכל בקיבוץ דברת חדר אוכל בקיבוץ עין השלושה מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על חדר האוכל בקיבוץ איילת השחר, באתר 'חלון אחורי', 25 באוגוסט 2014 מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על חדר האוכל בקיבוץ חניתה, באתר 'חלון אחורי', 10 באוגוסט 2014 מיכאל יעקובסון, סקירה על תולדות חדר האוכל שתכנן זברודסקי בקיבוץ יזרעאל, באתר 'חלון אחורי', 26 בדצמבר 2015 מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על חדר האוכל שתכנן בקיבוץ דורות, באתר 'חלון אחורי', 27 בפברואר 2016 מיכאל יעקובסון: סיבוב בבניין ברחוב מנדלסון 4 בתל אביב, באתר 'חלון אחורי', 16 ביוני 2018 מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על קיבוץ דברת, באתר 'חלון אחורי', 19 בדצמבר 2018 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ רמת הכובש, באתר 'חלון אחורי', 29 בפברואר 2020 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ עין השלושה, באתר 'חלון אחורי', 14 בנובמבר 2023 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ גבים, באתר 'חלון אחורי', 20 בספטמבר 2024
המכללה החרדית ירושלים

המכללה החרדית ירושלים הייתה מכללה אקדמית המיועדת לציבור החרדי, ושכנה בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים. המכללה הוקמה בשנת תשס"א (2000) על ידי עדינה בר שלום. לדבריה, היא פתחה את המוסד משום שראתה צורך בעובדות סוציאליות בציבור החרדי וכן בכך שנשים חרדיות יפרנסו את משפחתן בכבוד. עם הקמתה יועדה המכללה לנשים בלבד. נפתחו בה קורסים לעיצוב אופנה וכן לימודי תואר ראשון ושני. בהמשך נפתחו המסלולים גם לגברים, הלימודים לנשים ולגברים התקיימו בהפרדה. המכללה הוקמה בתחילתה כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן. בשנותיה הראשונות ניהלה אותה ד"ר ניצה קאליש. בהמשך הורחבה המכללה לחוגים ממוסדות אקדמיים נוספים. הקמת המכללה עוררה פולמוס ברחוב החרדי ויצאו נגדה מודעות ופשקווילים. הרב עובדיה יוסף, אביה של עדינה בר שלום, תמך במכללה. המכללה העניקה לבוגריה תארים מוכרים מטעם משרד החינוך ומטעמם של מספר מוסדות אקדמיים ובהם האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת בר-אילן ומכללת הדסה. בשנת 2012 למדו במכללה, בנפרד, 1,200 נשים וגברים, במקצועות מדעי המחשב, לוגיסטיקה וכלכלה, עבודה סוציאלית, משפטים, מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי, קלינאות תקשורת ועוד. בשנים 2009–2012 שימש כמנכ"ל המכללה עו"ד אריאל דרעי. המנהלת הרוחנית של המכללה מאז הקמתה הייתה מזל עמאר, אשתו של הרב הראשי לישראל לשעבר הרב שלמה משה עמאר. בתפקיד רב המכללה שימש הרב ד"ר דניאל נשיא. משנת 2013 שימש כמנכ"ל המכללה מר אמיר שושן. סמנכ"ל המכללה היה הרב יוסף ויטמן. בסוף 2016 החליטה המועצה להשכלה גבוהה לסיים את פעילות המכללה החל מ-1 באוקטובר 2017, ולהפסיק את תקצובה על ידי ות"ת, עקב ירידה חדה במספר הסטודנטים במכללה (500 בלבד בשנת הלימודים תשע"ו). מכינה אקדמית, שבה לומדים עברית, אנגלית ומתמטיקה וכן מתקיימת בה הכשרה למבחן הפסיכומטרי. גברים: B.A. בעבודה סוציאלית, B.A. בלוגיסטיקה וכלכלה, B.Sc במדעי המחשב M.A בייעוץ חינוכי, B.A. בפסיכולוגיה,ו B.A. בתקשורת. נשים: B.A במנהל חינוכי, בפסיכולוגיה, M.A. C עבודה סוציאלית, B.A מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי B. A. ו-M.A., קלינאות תקשורת מנהל עסקים ועוד. אתר המכללה עפרה לקס, מדע בשביל הפרנסה - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 2 ביוני 2006 מתוך טקס חלוקת תעודות במכללה נשים חרדיות קיבלו תואר ב"ניהול וישוב סכסוכים" תמר רותם, כך הצליחה עדינה בר שלום, בתו הבכורה של הרב עובדיה יוסף, להקים אוניברסיטה לחרדים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2008 ירדן סקופ, המכללה לחרדים של עדינה בר שלום תיסגר בשל מיעוט סטודנטים וגירעון, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016
ג'ימי סמית

ג'יימס אוסקר "ג'ימי" סמית' (באנגלית: James Oscar "Jimmy" Smith; 8 בדצמבר 1928‏ - 8 בפברואר 2005) היה מוזיקאי ג'אז ונגן אורגן המונד. נהוג להחשיב אותו לזה שהפך אותו לכלי אלתורי בג'אז, לכן נקרא "אבי אורגן ההמונד בג'אז". בשנת 2005 זכה בפרס NEA Jazz Masters Award מטעם ממשלת ארצות הברית, הפרס הגבוה ביותר של ממשל ארצות הברית לאמן מבצע. ב-2006 זכה להיבחר להיכל התהילה של הג'אז במשאל קוראי דאון ביט. למרות שהאורגן החשמלי שימש לעיתים פסנתרנים כפאטס וולר וקאונט בייסי, היה זה האלתור הווירטואוזי של סמית על הכלי שהפך אותו לכלי נגינה מקובל לנגינת קטעי סולו וירטואוזיים בג'אז ובבלוז; בין היתר פיתח טכניקה לנגן את קו הבס המהלך באורגן. ג'יימס אוסקר סמית נולד בנוריסטאון שבפנסילבניה והיה פסנתרן. בשנת 1953 עבר לנגן באורגן המונד לאחר ששמע את ויילד ביל דייוויס מנגן בכלי. במשך שנה עסק בחקר הכלי ואפשרויותיו ולאחר מכן הופיע במועדון הג'אז "בייבי גראנד" בפילדלפיה, שם שמע אותו מפיק חברת בלו נוט שהחתים אותו בחברה. ב-1956 יצאו שלושה תקליטים של סמית', שניים המתעדים הופעה חיה במועדון ותקליט האולפן The Champ שהפך אותו לכוכב. במהלך שמונה השנים הבאות הופיע עבור בלו נוט בכ-40 הקלטות. בין תקליטיו מהתקופה בולטים "!The Sermon" מ-1958, "Back at the Chicken Shack" ו-"Midnight Special" מ-1960 וכן אלבומים המתעדים אותו בהופעה חיה כ-"Cool Blues" ושני חלקי "A New Sound, A New Star: Jimmy Smith at the Organ", כולם מ-1958. משנת 1962 החל להופיע עם תזמורות גדולות עם לאלו שיפרין בתקליט "The Cat" מ-1964 ועם הגיטריסט וס מונטגומרי עמו הקליט ב-1966 את התקליטים "The Dynamic Duo" ו-"Further Adventures Of Jimmy and Wes". באותה תקופה הקליט גם עם קני בורל, ג'ורג' בנסון, גרנט גרין, לי מורגן, ואחרים. בשנות ה-70 עבר ללוס אנג'לס שם ניהל עם רעייתו מועדון ג'אז ויצא למספר סיבובי הופעות, בעיקר בפסטיבלים באירופה. בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 ידעה הקריירה של סמית תחייה מחודשת כאשר ניגן במיזם של קווינסי ג'ונס עם פרנק סינטרה, עם מייקל ג'קסון (בשיר Bad), עם די די ברידג'ווטר (באלבום המחווה שלה למוזיקה של הוראס סילבר) ועם מי שסומן כיורשו המובהק, ג'ואי דה-פרנצ'סקו (בתקליטיו !Incredible מ-1999 ו-Legacy מ-2000). באלבומו האחרון, "Dot Com Blues" משנת 2000 הופיעו בהופעות אורח בי בי קינג, אטה ג'יימס וד"ר ג'ון.  להקת הביסטי בויז סימפלה חלקים מהסולו של סמית בקטע (Root Down (and Get It במסגרת שירם Root Down (מן התקליט III Communication, ‏1994) והם אף מצדיעים לו במילות השיר ובמסגרת תקליטם Root Down. מדיה וקבצים בנושא ג'ימי סמית בוויקישיתוף ג'ימי סמית, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ימי סמית, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ימי סמית, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ימי סמית, באתר ספוטיפיי ג'ימי סמית, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ימי סמית, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ימי סמית, באתר Discogs (באנגלית) ג'ימי סמית, באתר Songkick (באנגלית) ג'ימי סמית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ימי סמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפי תעודת הלידה, למרות שברוב הספרות נכתב 1925
ג'ואי דה-פרנצ'סקו

ג'ואי דה-פרנצ'סקו (באנגלית: Joey DeFrancesco;‏ 10 באפריל 1971 – 25 באוגוסט 2022) היה מוזיקאי ג'אז שניגן באורגן המונד וחצוצרה. משנת 2003 ועד למותו דורג באופן קבוע בסקר קוראי דאון ביט כאורגניסט הג'אז הטוב ביותר. הוא נחשב ליורשו המובהק וממשיך דרכו של ג'ימי סמית, "אבי האורגן בג'אז". דה-פרנצ'סקו נולד בספרינגפילד (הסמוכה לפילדלפיה), פנסילבניה. אביו "פפה" ג'ון דה-פרנצ'סקו היה נגן אורגן המונד וסבו, ממוצא איטלקי, היה רב נגן שניגן בין היתר עם טומי דורסי. ג'ואי דה-פרנצ'סקו החל לנגן פסנתר בגיל ארבע ועד מהרה עבר לנגן כמו אביו באורגן. בגיל שש צפה באביו מנגן במועדון ובגיל עשר הצטרף אליו בסופי שבוע. בגיל 17 פגש את מיילס דייוויס בתוכנית טלוויזיה ודייוויס ביקש מהאורגניסט הצעיר להתלוות אליו במסגרת מסע הופעות מיד עם סיום לימודיו בתיכון. דה-פרנצ'סקו הופיע עם דייוויס במסגרת מסע ההופעות שתועד בתקליטים "Live Around the World" ו-"Amandla". בשנת 1989 חתם עם חברת קולומביה רקורדס על חוזה הקלטות והוציא בזה אחר זה חמישה אלבומים: "All of Me",‏ "?Where Were You",‏ "Part III", ‏"'Reboppin" ו-"Live at the Five Spot" שזכו להצלחה ולביקורות חיוביות שציינו את היותו "וירטואוז עם נשמה", המחזיק מחד ביכולת טכנית מעולה ומצד שני מצליח לייצר סווינג בלוזי סוחף ומהנה. בין המוזיקאים איתם ניגן ניתן למנות את הגיטריסטים פאט מרטינו, דייב סטרייקר, ג'ימי ברונו ועוד. אולם להכרה הבינלאומית זכה כנגן הרכב לצידו של הגיטריסט ג'ון מקלפלין בתקליט מ-1994 "After the Rain" ובמהלך מסע ההופעות הארוך שליווה את התקליט. המבקרים ציינו את התוספת המשמעותית של אלתוריו של דה-פרנצ'סקו לצליל של להקתו של מקלפלין. ב-1998 ניגן עם אביו בתקליט "All in the Family". ב-1999 וב-2000 הקליט את התקליטים " The Champ" ו-"!Incredible" בהם אירח לצידו את מורו הרוחני ג'ימי סמית. הוא השתתף גם בתקליטו האחרון של סמית, "Legacy" ב-2005 מעט לפני מותו של האחרון. ב-1999 הוציא תקליט בשם "החבר'ה הטובים של ג'ואי דה-פרנצ'סקו" (Joey DeFrancesco's Goodfellas) המהווה מחווה לפסקול הסרט "החבר'ה הטובים". התקליט ספג ביקורת בשל היותו "55 דקות של כיף ללא הפוגה". דה-פרנצ'סקו הרבה במחוות למוריו הרוחניים כגון דון פטרסון (ב-"The Champ: Round 2" ו-"The Philadelphia Connection: A Tribute to Don Patterson"), פרנק סינטרה ("Plays Sinatra His Way"), מחווה למוזיקה של הוראס סילבר ועוד. תקליטיו זכו להערכת הביקורת. בנוסף, הוא הרבה להופיע ברחבי העולם בראש הרכב או כנגן לצידם של אחרים. נפטר מהתקף לב ב-25 באוגוסט 2022. מדיה וקבצים בנושא ג'ואי דה-פרנצ'סקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ואי דה-פרנצ'סקו (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, ברשת החברתית פייסבוק ג'ואי דה-פרנצ'סקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ואי דה-פרנצ'סקו, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ואי דה-פרנצ'סקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר ספוטיפיי ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר Last.fm (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר Discogs (באנגלית) ג'ואי דה-פרנצ'סקו, באתר Songkick (באנגלית) סקירה קצרה באתר "הבמה" לקראת הופעה בישראל ראו ביקורתו של סקוט יאנאו על After the Rain סיקור Joey DeFrancesco's Goodfellas, באתר allmusic
יו ג'ונסון (יינן)

יו ג'ונסון (באנגלית: Hugh Johnson; נולד ב-10 במרץ 1939) הוא סופר בריטי ומומחה ליין, וכן מבקר יין. הוא נחשב סופר היין שספריו הם הנמכרים ביותר בעולם. הוא אביר מסדר האימפריה הבריטית. ג'ונסון היה לחבר האגודה ליין ולאוכל באוניברסיטת קיימברידג', כשלמד לתואר ראשון בקינגס' קולג' בשנות החמישים של המאה ה-20. בתארו כיצד נכנס לעולם טעימות היין הוא נזכר: "אדריאן קוול, מייסד האגודה הבינלאומית ליין ואוכל נכנס אחרי ארוחת הערב עם שתי כוסות ואמר: "קדימה יו, האם הן זהות ? או שונות ?" שתיהן היו, אני בטוח, בורגונדי אדום, אבל אחת השרתה קסם בעוד האחרת הייתה רגילה. הדבר שבה את דמיוני. היה זה רגע ההתגלות שלי." ג'ונסון כותב אודות יין מאז 1960, ולאחר שסיים את לימודיו הועסק ככותב קבוע עבור פרסומי קונדה נאסט, ומהר מאוד החל לעבוד עם כתבי עת כמו ווג ו-House & Garden.‏ הוא פרסם מספר ספרים, החל בספרו "Wine" ב-1966, בתקופה בה היה בעל הטור לנושא יין של הסאנדיי טיימס. ספרו "The World Atlas of Wine", שראה אור לראשונה ב-1971, ונחשב לניסיון הרציני הראשון למפות את אזורי היין בעולם, תואר על ידי המנהל הנוכחי של ה- INAO כ"אירוע גדול בספרות היין". במהלך השנים היה ג'ונסון מנהלו של שאטו לאטור, מייסד-שותף ושותף של חברת הרויאל טוקאי קומפאני, וב-1986 ייסד את "Hugh Johnson Collection Ltd" שמשווקת כוסות יין ואביזרים נוספים הקשורים בו. ג'ונסון הוא גם הורטיקולטוריסט ולו עניין מיוחד בעצים. הוא פרסם מדריך תקני לגינון "The Principles of Gardening". מאז 2004 משמש ג'ונסון כיועץ המערכת של כתב העת "The World of Fine Wine". מגזין הדקאנטר בחר בג'ונסון כ"איש השנה" ב-1995, וב-2007 הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית. ג'ונסון ידוע כאחד מהמתנגדים הקולניים ביותר בעולם היין למתן ציונים מספריים ליין. באוטוביוגרפיה שלו," A Life Uncorked", הביע ג'ונסון צער על השפעתו של מבקר היין רוברט פארקר על עולם היין, שלדעתו הניע את עולם היין באזורים רבים לסגנון אחיד. ג'ונסון הצהיר ב-2005, "הגמוניה מלכותית שורה על וושינגטון ודיקטטור הטעם יושב בבולטימור." (רוברט פארקר מתגורר במונקטון, עיר קטנה בבולטימור, מרילנד.) Wine (1966) The World Atlas of Wine (1971, several editions; since 2004 co-authored with Jancis Robinson) The International Book of Trees (1973) Hugh Johnson's Pocket Wine Book (1977, since published annually) The Principles of Gardening (1979), Mitchell Beazley Publishers (U.K.)/Simon & Schuster, Inc. (U.S.) Hugh Johnson's Wine Companion (1983, several editions) The Story of Wine (1989) The Art and Science of Wine: The Subtle Artistry and Sophisticated Science of the Winemaker, (1992, co-authored with James Halliday) A Life Uncorked (2006, autobiography, anecdotes and opinions) Vintage: A History of Wine (1989) Johnson, Hugh", in: Robinson Jancis (editor). The Oxford" Companion to Wine, Third Edition. Oxford University Press, Oxford, 2006, pp. 376-377. מדיה וקבצים בנושא יו ג'ונסון בוויקישיתוף ג'ונתן סייל, עבר/נכשל" החינוך בחייו של יו ג'ונסון, סופר היין הנמכר ביותר, אינדיפנדנט, 17 בינואר 2008 Johnson, Hugh, OXFORD COMPANION TO WINE winepros.com.au. אדם לשמר, יו ג'ונסון זכה באביר מסדר האימפריה הבריטית, דקאנטר, 8 בינואר 2007 "ספריית האוניברסיטה מתכננת להתרחב שוב". (משרד הפיתוח של אוניברסיטת קיימברידג'): pp. 45–46. No 47, Lent Term 2006. כריס קיזאק, ספרי יין: יו ג'ונסון, thewinedoctor.com. אוליבר סטיילס, "פרקר: מתקיפים אותי ולא מבינים אותי כיאות", דקאנטר, 23 במאי 2006; עמ' 8.