laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איחוד גרמניה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... האיחוד הראשון – איחוד גרמניה במאה ה-19 בזכות מדיניותו של ביסמרק איחוד גרמניה מחדש – איחודן של גרמניה המזרחית והמערבית לאחר נפילת חומת ברלין גרמניה אחרי האיחוד – פרק בתולדות גרמניה אחרי האיחוד בסוף המאה ה-20 גרמניה המאוחדת – כפי שהיא קיימת כיום
פארק ליידי בירד ג'ונסון

פארק ליידי בירד ג'ונסון (באנגלית: Lady Bird Johnson Park) ממוקם על האי קולומביה שבנהר הפוטומק בשטח העיר וושינגטון בירת ארצות הברית. בשנת 1968 נקרא הפארק על שמה של ליידי בירד ג'ונסון, הגברת הראשונה, בשל פעילותה לייפוי העיר וושינגטון בכלל והאי עצמו בפרט בשנת 1965 במסגרתה ארגנה נטיעות בכל האי. האי מקושר למרכז וושינגטון באמצעות גשר הזיכרון ארלינגטון. באי ממוקמת חורשת הזיכרון ללינדון ביינס ג'ונסון שעל הפוטומק, אנדרטת הצי - צי הסוחר ומרינה. שבילי הליכה מקיפים את האי ומאפשרים צפייה באי רוזוולט הסמוך ובפנטגון. מדיה וקבצים בנושא פארק ליידי בירד ג'ונסון בוויקישיתוף הקמת הפארק ושינוי שם האי באתר הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
שושן

האם התכוונתם ל... צמחים שושנאים – סדרה של צמחים חד־פסיגיים השייכת למערכת בעלי הפרחים שושניים – משפחה בסדרת השושנאים שושן (סוג) – סוג במשפחת השושניים שושן צחור – מין בסוג שושן ורד – סוג פרח ממשפחת הוורדיים, שיש המזהים אותו עם השושנה המופיעה במקרא מקומות תל שושן – תל בעמק בית שאן הצפוני, כ-2 קילומטר מצפון לקיבוץ נווה אור שושן (עיר) – עיר באיראן, בעבר עיר הבירה של עילם ופרס, מוזכרת במגילת אסתר כשושן הבירה מועד שושן פורים – מועד שונה לחג פורים בערים מוקפות חומה, ראו פורים#פרזים ומוקפים אישים אילנה שושן (דיאמנט; ילידת 1961) – דוגמנית, שחקנית, מפיקת סרטים ועורכת דין ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 1980 ו"מלכת המלכות" ב-2010 גבי שושן (1950–2016) – היה זמר, מוזיקאי ושחקן ישראלי דוד שושן (יליד 1959) – ישראלי שגילם את דמותו של הילד מיקו בסרט "צ'רלי וחצי" משנת 1974 דני שושן (זמר) – זמר וגיטריסט, אחיו של גבי שושן, ניגן ושר בהרכבים כמו הצ'רצ'ילים והאריות דניאל שושן (יליד 1957) – אמן ישראלי רב-תחומי, פרופסור בטכניון וראש המעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית יצחק שושן (1930–2014) – היה סא"ל בחיל הים ומפקדה האחרון של המשחתת אח"י אילת, מנהל מפעלים תעשייתיים ופעיל העלאת מדענים מברית המועצות יצחק שוֹשן (אַבּוּ סְחֵיק) (1924–2020) – היה מראשוני המחלקה הערבית בפלמ"ח ומסתערב ישראלי, ממקימי סיירת מטכ"ל, איש אמ"ן וסוכן מוסד יצחק שושן – ראו "שושן (זמר)" להלן סמי שושן – ראש מועצת מצפה רמון בשנים 2003–2006, בעלה של פלורה שושן פלורה שושן (ילידת 1955) – ראש מועצת מצפה רמון בשנים 2006–2013, אשתו של שלמה (סמי) שושן ואחותו של עמיר פרץ שושן (זמר) (יליד 1960) – שם הבמה של יצחק שושן, מלחין, זמר, מפיק מוזיקלי וכותב פסקולים ישראלי אבן שושן (פירושונים) שושנה (פירושונים)
מטען חבלה

מטען חבלה או מטען נפץ (בשפה בלתי מקצועית: "פצצה") הוא מתקן הכולל חומר נפץ, נפץ-יזם ומערכת הפעלה אשר קיימת זיקה ביניהם ומטרתו היא גרימת נזק על ידי פיצוץ. השימוש במטען מתבצע בדרך כלל על ידי הנחתו ליד המטרה והפעלתו ברגע המתאים. מטעני החבלה השונים נבדלים זה מזה בחומרי הנפץ בהם הם משתמשים, במנגנון ההפעלה שלהם, בצורתם החיצונית, בגודלם, בעוצמתם וכן בייעודם. כל מטען מכיל פצצה, אך לא כל פצצה היא מטען. מטען גחון – מטען חבלה אשר תכלית ייעודו היא פגיעה בגחון (תחתית המרכב). מטען הגחון נועד לפגוע בכלי רכב כגון טנקים ורכב קרבי משוריין. מטען הגחון מנצל את היעדר המיגון בתחתית הרכב כדי לגרום לנזק מקסימלי. לעיתים קרובות מטעני גחון שוקלים עשרות ק"ג ולעיתים אף מאות ק"ג, במטרה להשמיד טנקי מערכה כבדים וממוגנים היטב. מטען חלול – חומר נפץ מעוצב בצורה קונית אשר מנצלת ומנתבת את עוצמת הפיצוץ הופכת את ציפוי הקונוס ה"ליינר" ליצירת "ג'ט" – סילון מתכת מותכת החודרת דרך השריון. נפוץ בעיקר כראש קרבי של רקטות וטילים נגד טנקים. מטען צד – מטען המוטמן בצד הדרך ונועד לפגוע בכלי רכב לא ממוגנים ונוסעיהם. מטען קלע – מטען חלול קעור היורה ליינר מתכת כקלע המסוגל לחדור מיגון קל. נועד לפגוע בכלי רכב, הן משוריינים והן לא. קיימים מטעני קלע הנבדלים זה מזה ביכולות החדירה. מטען רסס – מטען חבלה המכיל בנוסף לחומר נפץ גם רסס (shrapnel), כלומר: בליל עצמים קטנים וחדים (כגון ברגים, מסמרים, כדוריות מתכת, חצי מתכת) שמטרתם לפצוע קשה ואף להרוג בני אדם. מטען צינור – צינור מתכתי שממולא בחומר הודף פירוטכני עם אטימות משני הצדדים, כתוצאה מבעירת החומר בתוך הצינור לחץ גאזים עולה וגורם לקריעת המעטפת תוך יצירת פיצוץ והעפת המגופות. מלכודת פתאים (booby trap) – זהו מטען חבלה ממולכד מפני הזזה/משיכה וכו' המוסווה בתור עצם תמים שנועד לפגוע בבני אדם. מלכודות כאלה נפוצות בייחוד בלוחמה בשטח בנוי. חגורת נפץ – מטען חבלה, בדרך כלל עם רסס, המותקן על גבי וסט או תחתון (שנתפר במיוחד) ונישא על ידי מחבל מתאבד. מטרתו לגרום כמה שיותר נזק לבני אדם תוך הקרבת חיי המחבל. לבנת חבלה – מטען חבלה צבאי תקני שנועד לביצוע פעולות חבלה התקפית והריסות קטנות (פריצת דלת, השמדת פריטי אמל"ח או מטעני חבלה). מוקש – מטען חבלה צבאי תקני המיועד לפגוע בכלי רכב וחיילים של האויב. כיום השימוש במוקשים נגד אדם מוגבל על ידי אמנת ז'נבה. מטען חבלה מאולתר – מטען חבלה לא תקני. בדרך כלל בשימוש על ידי כוחות לא סדירים וארגוני טרור. שמלה- מעטפת הסוואה להטמעת המטען בשטח. בדרך כלל מבוצע מפיברגלאס ומדמה באופן מושלם את שאר הסלעים באזור. חומר נפץ לבנת חבלה C-4 דינמיט סילוק פצצות האמנה הבינלאומית בדבר מניעת פיצוצי טרור סמדר קרמפף, אלתור טרור – על מטעני חבלה מאולתרים של ארגוני הטרור ברצועת עזה, ביבשה גיליון 19, אתר זרוע היבשה
שניאנג J-11

J-11 הוא מטוס קרב סיני מתוצרת חברת שניאנג (Shenyang) המצוי בשירות חיל האוויר הסיני. המטוס מבוסס על הסוחוי-27 ונבנה בסין תחת רישיון רוסי. בשנת 1995 הושגה הסכמה בין ממשלות סין ורוסיה לגבי ייצור מטוס הסוחוי-27 במפעלי שניאנג. תחילה יוצרו המטוסים לפי הדגם הרוסי של הסוחוי-27SK אך במהלך השנים החלו הסינים לשלב בתוך המטוס מערכות נשק סיניות. בשנת 2004 הופסקו ייצור המטוסים על פי הדגם הרוסי אחרי שכבר לא עמדו בדרישות חיל האוויר הסיני וכיום מיוצרים רק המטוסים בהם משולבים המערכות הסיניות. בין השאר סין בוחנת את האפשרות להחליף את מנועי סטורן ליולקה AL-31 הרוסיים במנועי WS-10A מתוצרת סין. J-11- דגם המבוסס על הסוחוי-27SK אשר 70% ממרכיביו הם מתוצרת סינית וכולל שיפורים של המכ"ם ויכולות התקיפה של המטוס. המטוס נושא בתוכו את המכ"ם N001V אשר החליף את המכ"ם המקורי N001. המכ"ם מאפשר מעקב אחר 10 מטרות במקביל. בנוסף, המטוס מכיל 2 שפופרות קרן קתודית עם תצוגה מולטיפונקציונלית הממוקמות בתצוגה העלית מימין. למטוס גם יכולת נשיאת טילים מונחים לתקיפה קרקעית וימית. J-11A - דגם משופר של J-11. השיפור בולט בעיקר בתחום מערכת הטיסה האלקטרונית. המטוס כולל את מכ"ם N001VE שהחליף את המכ"ם NV001V. המכ"ם החדש מאפשר ירי לעבר שתי מטרות במקביל. בנוסף, הטייסים מצוידים בקסדות משופרות המאפשרות ירי לפי מבט. J-11B - דגם אשר מורכב כמעט כולו ממרכיבים סיניים. לפי הערכות סיניות המטוס מתקדם יותר מה J-10 והסוחוי-27. J-11BS - דגם דו מושבי. מבוסס על הסוחוי-30MK2 J-11C - דגם הנמצא בפיתוח ואמור להיות בשימוש חיל הים הסיני ותפעול מנושאות מטוסים. צוות: 1 אורך: 21.94 מטר (72 רגל 0 אינץ') מוטת כנפיים:14.7 מטר (48 רגל) גובה: 5.92 מטר (19 רגל 5 אינץ') משקל ריק: 16,380 ק"ג (36,110 ליברות) משקל המראה בחימוש מרבי: 23,140 ק"ג (73,000 ליברות) הנעה: 2 מנועי טורבו-מניפה מסוג סטורן ליולקה AL-31 בעלי מבער אחורי, המייצרים דחף של 123.0 קילו-ניוטון (27,550 ליברות-כוח) כל אחד לאחר בעירה מהירות מרבית: 2.35 מאך (2,150 קמ"ש) טווח: 3,720 ק"מ סייג רום: 19,000 מטר (62,000 רגל) קצב טיפוס: 305 מטר/שנייה (60,000 רגל/דקה) כוח G מקסימלי: 9G מדיה וקבצים בנושא שניאנג J-11 בוויקישיתוף
אהרן-רפאל נחמיאס

אהרן-רפאל נחמיאס (10 ביוני 1932 - 8 בנובמבר 1998) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש עיריית צפת וחבר הכנסת. נחמיאס נולד באספי שבמרוקו, ובשנת 1951 עלה לישראל. לאורך השנים הוא כיהן כחבר הוועדה המרכזת של תנועת המושבים, כחבר מזכירות חברת העובדים, כחבר מרכז השלטון המקומי וכחבר מועצת המנהלים של "שיכון ופיתוח" ו"שיכון עובדים". בשנת 1962 נבחר לכהן כמזכיר מועצת פועלי צפת ושימש בתפקיד זה עד היבחרו לראש העירייה בשנת 1973. במקביל לראשות העירייה, בה החזיק עד 1983, נבחר נחמיאס ב-1981 לכנסת העשירית מטעם המערך. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת ה-11, בה כיהן כסגן יושב ראש הכנסת שלמה הלל. בכנסת היה חבר בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בכנסת העשירית היה חבר ועדת הכנסת ובכנסת ה-11 חבר ועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין דליקת הגז בקריית אתא. יחד עם מיכאל איתן היה נחמיאס בין יוזמי הכנסתה של מערכת ההצבעה האלקטרונית במליאת הכנסת. במשך שנים עד לפטירתו בנובמבר 1998, כיהן כיו"ר ברית יוצאי מרוקו בישראל. הותיר אחריו אשה, ארבעה ילדים ונכדים רבים. בשנת 2009, נקראה על שמו של נחמיאס כיכר מרכזית בצפת, הסמוכה לבית האבות שהביא להקמתו - "סוכת שלום". אהרן-רפאל נחמיאס, באתר הכנסת אהרן-רפאל נחמיאס, באתר כנסת פתוחה אהרן-רפאל נחמיאס, אורח נטה ללון..., מעריב, 27 בפברואר 1986 שתים עשרה שנים לפטירתו של אהרון נחמיאס כיכר נחמיאס אושרה במועצה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רענן נעים

רענן נעים (31 בדצמבר 1935 - 7 בספטמבר 2009) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם המערך. נעים נולד בבנגזי שבלוב ועלה לישראל בשנת 1949. בשנות לימודיו התחנך בכפר הנוער בן שמן, במוסד עליית הנוער בנווה ים, בקיבוץ תל יוסף ובבית ברל. לאחר מכן החל לעבוד בחקלאות והיה מדריך פועלים במושב העולים ספסופה. נעים היה ממייסדי מועצה אזורית מבואות החרמון. בשנת 1963 נמנה בין מייסדי מושב רמות נפתלי, בו הוא התגורר עד יום מותו, והחל לפעול במסגרת תנועת המושבים. תחילה שימש נעים מזכיר ארגון הקניות של מושבי הגליל ולאחר מכן נבחר לרכז תנועת המושבים בגליל. בשנים 1981–1984 כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם המערך ובמהלכה כיהן כחבר ועדת הכלכלה. בשנת 1988 התמודד לכנסת ה-12 בראשות רשימת "תנועה למען המושבים" שזכתה ל-2,838 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בתו היא תא"ל (מיל') מיכל בן-מובחר, לשעבר ראש חטיבת הסגל באגף כוח האדם בצה"ל, ורעייתו של ראש מועצה אזורית מבואות חרמון, בני בן-מובחר. רענן נעים, באתר הכנסת רענן נעים, באתר כנסת פתוחה דף הקבר של רענן נעים באתר BillionGraves ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורי סבג

אורי סבג (נולד ב-11 בנובמבר 1931, א' בכסלו ה'תרצ"ב) הוא הנדסאי ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך. סבג נולד באספי שבמרוקו. בשנת 1947 הצטרף לתנועת דרור במרקש ובשנים 1948–1950 פעל גם במסגרת מחתרת "המגן" של יהודי מרקש. בקזבלנקה למד סבג בבית הספר המקצועי למטלורגיה ובשנת 1950 עזב את מרוקו והיה חבר הכשרה במונברדון שבצרפת. בשנת 1951 עלה לישראל. בהשכלתו סבג הוא בוגר המדרשה למינהל ציבורי והנדסאי. בשנים 1953–1956 היה חבר קיבוץ צאלים. לאחר מכן הוא החל לעבוד כמסגר במפעלי "אורון" בערבה ובשנת 1957 החל להדריך בהכשרות מקצועיות שקיים משרד העבודה בבאר שבע. בשנת 1963 מונה למפקח על החינוך המקצועי במשרד העבודה, תפקיד בו שימש עד לבחירתו בשנת 1968 למזכיר מועצת פועלי באר שבע. פעילותו הפוליטית החלה עם הצטרפותו למפא"י בשנת 1951. משנת 1959 היה סבג חבר מרכז המפלגה ובשנת 1971 חבר לשכת המפלגה. במקביל לתפקידו במועצת הפועלים בבאר שבע נבחר לכהן גם בוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית (1974–1982). מתפקידו במועצה הוא פרש בשנת 1981. בשנים 1984-1981 כיהן סבג בכנסת ה-10 מטעם המערך. והיה חבר בוועדת הכלכלה, וועדת העבודה והרווחה. בבחירות המוניציפליות של שנת 1984 שנערכו בבאר שבע, התמודד מטעם מפלגת המערך על תפקיד ראשות העיר מול ראש העיר המכהן אליהו נאווי אך לא עלה בידו להיבחר לתפקיד זה. ב-1 בנובמבר 1988 נכנס אורי סבג לכנסת ה-11, בעקבות פרישתו של עדיאל אמוראי. בשנת 2002 זכה סבג באות יקיר באר שבע. בשנת 2018 פרסם את ספרו: ״אין לי ארץ אחרת״ סבג נשוי לאביבה, אב לשלושה ילדים ומתגורר בבאר שבע. אורי סבג, באתר הכנסת אורי סבג, באתר כנסת פתוחה אורי סבג, אין לי ארץ אחרת, באתר https://www.calameo.com/read/00505011130d2d775b527, ‏17 במאי 2018
האחד עשר של דני אושן

האחד עשר של דני אושן (אנגלית: Ocean's Eleven) הוא סרט שוד אמריקני משנת 1960, בבימויו של לואיס מיילסטון, ובכיכובם של "חבורת העכברושים" פרנק סינטרה, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פיטר לופורד וג'ואי בישופ. בסרט הופיע גם אנסמבל של שחקנים כדוגמת שירלי מקליין, אנג'י דיקנסון, סיזר רומרו, הנרי סילבה, ריצ'רד קונטה, נורמן פל ובאדי לסטר. בשנות ה-2000 נעשתה טרילוגיה של סרטים המבוססת על הסרט, בבימויו של סטיבן סודרברג - אושן 11, אושן 12 ואושן 13, בכיכובם של ג'ורג' קלוני, בראד פיט, מאט דיימון, אנדי גרסיה, אליוט גולד, ברני מק, דון צ'ידל וג'וליה רוברטס בין היתר. חבורה של ותיקי מלחמת העולם השנייה, יוצאי הדיוויזיה המוטסת ה-82, מגויסת על ידי שניים מהם, דני אושן וג'ימי פוסטר, כדי לשדוד חמישה בתי קזינו בסטריפ של לאס וגאס בלילה אחד: סהרה, ריוויירה, דזרט אין, סנדס ופלמינגו. החבורה מתכננת שוד מורכב ביותר בדייקנות של מבצע צבאי. ג'וש הווארד לוקח עבודה כנהג משאית זבל בעוד האחרים מתצפתים על בתי הקזינו. מטענים ממולכדים מושתלים על מגדל התקשורת וכן מערכות הגיבוי האלקטרוניות בכל קזינו מחווטות מחדש. בדיוק בחצות של ליל השנה החדשה, המגדל מפוצץ, ולאס וגאס מוחשכת לחלוטין. מערכות הגיבוי פותחות את כלובי הקופות במקום להדליק מחדש את האורות, ואנשי החבורה הנמצאים בפנים חומקים לקופות ומרוקנים אותן. הם אוספים את הכסף לתוך שקי אשפה של בית המלון, חוזרים חזרה לקזינו ומתמזגים עם הקהל. ברגע שהאורות חוזרים לפעול, הגנבים יוצאים ללא הבחנה ומשאית הזבל בה נוהג ג'וש אוספת את השקים. נדמה שהמבצע עבר ללא דופי. אולם, טכנאי המבצע, טוני ברגדורף, לוקה בהתקף לב פתאומי באמצע הסטריפ ומת. הדבר מעלה את חשדות המשטרה, החושבת שיש קשר בין המקרים. המאפיונר המהולל דיוק סאנטוס מציע להשיב את השלל תמורת מחיר. הוא מבין שאושן נמצא בעיר וכי יש לו קשרים עם פוסטר, בנה של ארוסתו. עד מהרה חלקי הפאזל מתבהרים לו כאשר גופתו של ברגדורף מגיעה לחדר המתים. הוא מתעמת מול הגנבים ודורש מחצית מהשלל. בייאושם, הם מחביאים את הכסף בארון המתים של ברגדורף, להוציא עשרת אלפים דולר שהולכים לאלמנתו. החבורה מתכננת להשיב את השלל לאחר שגופת ברגדורף תישלח לסן פרנסיסקו. התוכנית משתבשת לאחר שבית העלמין משכנע את האלמנה לערוך את הלוויה בלאס וגאס, בה הגופה נשרפת - יחד עם כל הכסף. מדיה וקבצים בנושא האחד עשר של דני אושן בוויקישיתוף "האחד עשר של דני אושן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האחד עשר של דני אושן", באתר נטפליקס "האחד עשר של דני אושן", באתר AllMovie (באנגלית) "האחד עשר של דני אושן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האחד עשר של דני אושן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האחד עשר של דני אושן", באתר Metacritic (באנגלית) "האחד עשר של דני אושן", באתר אידיבי "האחד עשר של דני אושן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האחד עשר של דני אושן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
החוף האמאלפיטאני

החוף האמאלפיטאני (באיטלקית: Costiera amalfitana) הוא רצועת חוף הררית בחלקה הצפון-מערבי של נפת סלרנו בקמפניה שבאיטליה, המשתרעת בין העיירה פוזיטנו במערב ועד לעיירה וייטרי סול מארה שליד העיר סלרנו במזרח. רצועת החוף קיבלה את שמה מהעיירה אמאלפי השוכנת במרכזה. רצועת החוף נחשבת לאתר תיירות ונופש חשוב, מיוחד ויוקרתי. העיירות אמאלפי, פוזיטנו והאי קאפרי מהווים יעדים נחשקים ופופולריים באזור. החוף האמאלפיטאני ידוע במראות הציוריים שלו, בטופוגרפיה ההררית שלו, המתאפיינת בצוקים המגיעים עד קו החוף. ובדרך אמאלפי אשר אורכה כ-50 ק"מ ונחשבת לאחת הדרכים המרהיבות בעולם. ארגון אונסק"ו הכריז עליו בשנת 1997 כאתר מורשת עולמית. החוף כולל את היישובים אמאלפי (Amalfi), אטראני (Atrani), צ'טארה (Cetara), קונקה דיי מריני (Conca dei Marini), פורורה (Furore), מיורי (Maiori), מינורי (Minori), פוזיטנו (Positano), פריאנו (Praiano), רוולו (Ravello), סקאלה (Scala), טרמונטי (Tramonti) ווייטרי סול מארה (Vietri sul Mare). ממצאים מהתקופה הפלאוליתית ומהתקופה המזוליתית נמצאו במערת לה פורטה (La Porta) שליד פוזיטאנו, ושרידי הווילות הרומיות שנמצאו לאורך החוף מעידות על יישוב המקום בתקופת הרומית, אולם רק בימי הביניים המוקדמים החל האזור להיות מיושב באופן ממשי. אמאלפי נוסדה במאה ה-4 ונזכרה לראשונה בכתובים בשנת 596 כעיר מבוצרת וכמקום מושבו של בישוף. העיר עמדה בפני התקפות הלומברדים עד שנת 838 עת נכבשה על ידם ונבזזה. אולם זמן מה לאחר מכן הכריזה אמאלפי על עצמאותה והייתה לרפובליקה שבראשה עומד דוכס (Doge). הרפובליקה שהשתרעה לאורך כל החוף האמאלפיטאני הייתה לכוח ימי מסחרי חשוב עד סופה של המאה ה-11, ונהנתה ממונופולין על הסחר בים הטירני. אמאלפי תרמה להתפתחות המשפט הימי והניווט, ובין היתר הומצא בה המצפן הימי. היא עמדה בקשרי מסחר הדוקים עם האימפריה הביזנטית, והושפעה מסגנונות בנייה האופייניים ללבנט ולסיציליה הערבית. הרפובליקה החלה שוקעת כאשר מעמדן של ונציה, ג'נובה ופיזה האפיל על שלה, והיא נכבשה בידי ספרד. עיירות החוף שלאורך החוף האמאלפיטאני מתאפיינות במראה ציורי ובמספר מבנים בעלי חשיבות, כמו מגדל סרצ'נה (Torre Saracena) בצ'טארה, הקתדרלה הרומנסקית והקלויסטר באמאלפי, כנסיית סן סלווטורה די בירקטו (San Salvatore de’ Birecto) באטראני והקתדרלה ווילה רופולו (Villa Rufolo) ברוולו. הכביש הארצי SS163, המכונה "אמלפיטאנה" (Amalfitana), מקשר את יישובי החוף ואורכו 50.3 ק"מ. הכביש צר ומפותל וידוע בנוף המרהיב הנשקף ממנו. הכביש כמעט שלא השתנה מאז שנסלל בתקופת בניטו מוסוליני, והתנועה לאורכו כבדה ואיטית, בייחוד בסופי שבוע, בחגים ובעונת התיירות. על אתרי העניין הטבעיים נמנים מערת גרוטה דלו זמרלדו (Grotta dello Smeraldo), הפיורד הקטן בפורורה ותצורות אבן הגיר והקרסט שמאפיינות את הצוקים. הטרסות המטפסות על מדרונות ההרים משמשות לגידול הדרים, פירות, עצי זית, ירקות וגפנים. על ההרים שבעורף החוף משתרעות אדמות מרעה, והתושבים עוסקים בגידול בעלי חיים ובייצור מוצרי חלב, אולם כלכלת האזור מתבססת בעיקר על ענף התיירות המפותח. במקומות מסוימים לאורך רצועת החוף, לא נכרת השפעה אנושית והנוף המקורי השתמר בצורה טובה. נוף זה מתאפיין במגוון רחב של צמחים ועצים אשר הביאו להכרזתן של שלוש שמורות טבע באזור. על הפאונה נמנים מספר עופות אופייניים כמו עורבים ובזים והיונקים כוללים שועלים, דלקים ולוטרות. אוכלוסיית החרקים מגוונת גם היא הודות למגוון העשיר של עולם הצומח. אתר האינטרנט הרשמי של החוף האמאלפיטאני אודות החוף האמאלפיטאני היסטוריה של החוף האמאלפיטאני פורטל העוסק בתיירות בחוף האמאלפיטאני אודות החוף האמאלפיטאני
השישייה

השישייה היא סדרת ספרים בלשית שנכתבו בידי הסופר ברוך פריגת שנכללים בה שישה ספרים שיצאו בין השנים 1979- 1993. חברי השישייה הם קבוצת נערים ונערות המתגוררים במושבה "אחלמה", השוכנת בקרבת העיר תל אביב, ולומדים בכיתה ח' בבית הספר "שפלה" שבמושבה הסמוכה "גן תאשור". החבורה הוקמה על מנת לפתור תעלומות המתרחשות במושבה או בבית הספר. השישייה נאלצת להתמודד עם שוטר המושבה ישעיהו קופרביצקי, המכונה "פרפר", שאינו מחבב אותם כיוון שהם תמיד מקדימים אותו בתפיסת האחראי לתעלומה. חברי השישייה מקיימים קשרי ידידות עם יהושע גבעון, הקצין הממונה על קופרביצקי, המשרת במשטרת תל אביב ורוחש לשישייה הערכה רבה. רוב התעלומות מתרחשות בזמן הלימודים, ושתיים מתוכן בתוך כותלי בית הספר. לאחר כמעט 40 שנים, הודפסו ששת ספרי סדרת השישייה במהדורה חדשה בשם - השישייה של היפוגריף - עם פרקים חדשים כשהיא מותחת ומצחיקה יותר. דרור אביבי - מנהיג החבורה, אחראי ושקול. ערן ארנון - חברו הטוב של דרור, חריף, בדחן וחד לשון. מרבה לריב עם רבקה. בילי סטאר - עולה חדש מארצות הברית. חברי השישייה נוהגים לערוך את פגישותיהם בצריף הנמצא בחצר ביתו של בילי. מירה ארבל - חוששת להפר כללים. רבקה דרומי - מתקוטטת תמיד עם ערן. שביט - כלבו הנאמן של דרור. שונא את פרפר ואת כלבו "לכדן". ישעיהו קופרביצקי - שוטר המושבה הלא-יוצלח של "אחלמה". תמיד נכשל בניסיון להקדים את השישייה בפתרון תעלומות. ידוע בכך שהוא מרבה להטיל על אחרים את האחריות לכשלונותיו. סובל מעודף משקל קיצוני, ובדרך כלל מתואר כיצד הוא אוכל מזון רב מאוד. מתילדה קופרביצקי - אשתו של ישעיהו קופרביצקי. סובלת מעודף משקל קיצוני כמוהו. עם התקדמות הסדרה היא הופכת לדמות דומיננטית יותר במערכת היחסים עם בעלה. חיים אביבי ודוד ארנון - אבותיהם של דרור וערן, המנהלים במשותף את המסגריה של "אחלמה". השישייה בתעלומת פורץ הקופות - הקופה של בית הקולנוע באחלמה נפרצת, וקופרביצקי חושד בין השאר בחיים אביבי ובדוד ארנון, אבותיהם של דרור ושל ערן. השישייה בתעלומת המשאית ההרוסה - משאית של אדם במושבה ששהה מחוץ לישראל נהרסת על ידי חבלן לא ידוע הגורם לדרדורה לעבר קיר. השישייה בתעלומת התלמיד הגנב - בילי סטאר מואשם בגנבת שטר כסף מתלמיד אחר בכיתה כשההוכחות לכאורה מצביעות עליו כגנב. השישייה בתעלומת הסחטן האלמוני - מכתבי סחיטה נשלחים למספר אנשים, ובו הם נדרשים לשלם סכום כסף גבוה. הסחטן מאיים שאם לא ישלמו לו הוא יפרסם עליהם מידע מפליל. חברי השישייה מתמודדים עם ירון ישראלי שרוצה גם כן לפתור את התעלומה, אך לאחר מספר כישלונות הוא מוותר. השישייה בתעלומת שלוש החנוכיות - ביתו של תושב אחלמה מהווה מטרה לשלושה ניסיונות הצתה. בסוף הספר מתברר מי האשם בהצתות. פריגת הוסיף פרק מיוחד לאחר מכן, ובו סיפור הרקע למעשיו של המצית, כיוון שלפי מבנה העלילה השישייה לא הייתה יכולה "לגלות" זאת. השישייה בתעלומה הכפולה - שתי תעלומות כרוכות זו בזו: נער מנפץ שמשות במושבה, ואף פוצע מספר אנשים תוך כדי. בנוסף, תלמיד בכיתה מלשין על חבריו למורה לספרות, ורדה "מרשעת" אבינועם, וגורם לשסעים חברתיים בכיתה של השישייה. "השישייה" באתר של ברי פריגת "השישייה של היפוגריף" באתר של ברי פריגת
הגברת הראשונה

הגברת הראשונה (באנגלית: The First Lady) הוא כינוי הניתן לאשת ראש מדינה, כמו נשיא או מושל מדינה. בארצות הברית הגברת הראשונה אינה בהכרח אשת הנשיא, אלא, במקרה שהנשיא אינו נשוי, מקובל שאחת מקרובותיו ממלאת את הפונקציה של הגברת הראשונה (מארחת וכו'). כך למשל בתקופת נשיאותו של נשיא ארצות הברית של ג'יימס ביוקנן, שהיה רווק, הייתה הארייט ליין אחייניתו "גברת ראשונה". הראשונה בנשות נשיאי ארצות הברית שזכתה לתואר "הגברת הראשונה" הייתה דולי מדיסון בשנת 1849 בנאום שנישא בהלווייתה על ידי הנשיא זאכרי טיילור. ככל הנראה היה זה השימוש הראשון במונח זה. התואר משמש, באופן לא רשמי, גם את נשות ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ונשיא צרפת. בעקבות השימוש הפוליטי במונח, החל במהלך המאה ה-20 שימוש תרבותי במונח[דרוש מקור]. שימוש זה החל בארצות הברית ובהדרגה נפוץ לשפות אחרות ומדינות אחרות. כך לדוגמה הזמרת אלה פיצג'רלד זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של השיר" (First Lady of Song), אריתה פרנקלין זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של מוזיקת הנשמה" (First Lady of American Soul), והלן הייז זכתה לכינוי "הגברת הראשונה של התיאטרון האמריקאי". בעקבות הדוגמה האמריקאית הפך הכינוי מקובל גם בישראל, ושושנה דמארי הפכה ל"גברת הראשונה של הזמר העברי", ומספר נשים זכו לתואר "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי": גילה אלמגור, זהרירה חריפאי, ליא קניג, חנה רובינא וחנה מרון. הגברת הראשונה של ארצות הברית בני זוג של מנהיגי מדינות "הגברת הראשונה החדשה", כתבה של רשת ה-BBC על שרה בראון, רעייתו של גורדון בראון "הגברת הראשונה של צרפת מבקרת בבריטניה", כתבה בעיתון ה"אינדפנדנט" על ביקורה של קרלה ברוני, רעיית נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בבריטניה מרב יודילוביץ', פרס מפעל חיים לשושנה דמארי, באתר ynet, 10 באפריל 2005 אסתי סגל, ‏זהרירה חריפאי - אמא קוראז', באתר גלובס, 14 במאי 2008 "זה היה קרב על המוסד", כתבה בעיתון תל אביב ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת אלברט איינשטיין

אנדרטת אלברט איינשטיין (באנגלית: Albert Einstein Memorial) היא אנדרטה לזכרו של אלברט איינשטיין הממוקמת בחצר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית שבשדרת החוקה בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. האנדרטה ממוקמת בסמוך לאנדרטת מלחמת וייטנאם. האנדרטה כוללת משטח מוגבה מעגלי, שקוטרו 8.5 מטרים, העשוי גרניט בצבע פנינה, שהובא מלארוויק שבנורווגיה. במשטח הגרניט המעגלי מוטבעים 2,700 סמני מתכת המסמלים גרמים אסטרונומיים ובהם השמש, הירח, כוכבי לכת, 4 אסטרואידים, 10 גלקסיות, 10 קוואזרים וכוכבים רבים, כפי שהיה מיקומם בשמי חצי הכדור הצפוני ביום חנוכת האנדרטה - ב-22 באפריל 1979. סמני המתכת הם בגדלים שונים על מנת לסמל את עוצמת התאורה של גרמי השמיים. סביב המשטח המעגלי ספסל עשוי גרניט לבן שהובא מהר איירי שבקרוליינה הצפונית. על הספסל יושב פסלו של אלברט איינשטיין, המחזיק בידו מסמכים, מעשה ידי הפסל רוברט ברקס. הפסל מורכב מ-19 מקטעים שהורכבו במקום. משקל הפסל 3.2 טונות, ואם דמותו של איינשטיין הייתה עומדת, היה גובהה 6.4 מטרים. על המסמכים שבפסל רשומות שלוש משוואות: e V = h ν − A {\displaystyle eV=h\nu -A\,} (משוואת האפקט הפוטואלקטרי) R μ ν − 1 2 g μ ν R = κ T μ ν {\displaystyle R_{\mu \nu }-{1 \over 2}g_{\mu \nu }R=\kappa T_{\mu \nu }} (משוואת תורת היחסות הכללית) E = m c 2 {\displaystyle E=mc^{2}\,} (משוואת שוויון האנרגיה והחומר) סביב הספסל חקוקים ציטוטים מפורסמים שאמר איינשטיין: כל עוד תהא לי יכולת הבחירה, אבחר לגור במדינה בה מוגנות חירות האדם, סובלנות ושוויון כל אזרחיה בפני החוק. — הנאה ופליאה מהיופי וההוד של עולם זה, שהאדם יכול לתפוס רק הד זעיר ממנו... — הזכות לחפש את האמת משמעה גם חובה; החובה שלא להסתיר חלק כלשהו ממה שהתגלה. — העתק של פסל זה נמצא בכיכר המרכזית של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בירושלים. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת אלברט איינשטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת אלברט איינשטיין תצלומי האנדרטה (אורכב 16.12.2010 בארכיון Wayback Machine) As long as I have any choice in the matter, I shall live only in a country where civil liberty, tolerance, and equality of all citizens before the law prevail Joy and amazement of the beauty and grandeur of this world of which man can just form a faint notion The right to search for truth implies also a duty; one must not conceal any part of what one has recognized to be