laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרניז

קַרְנִיז (מאיטלקית: cornice), הנקרא בעברית גם כַּרְכּוֹב (וברבים: כַּרכּוּבּים), הוא אלמנט אדריכלי המופיע בחלקה העליון של חזית המבנה או מעל פתחים מרכזיים בו. הקרניז מתאפיין בכך שהוא בולט תמיד מקו הקיר, הן לכיוון החזית והן לצדדי הקיר. באדריכלות הקלאסית הקרניז היה הרצועה הגבוהה ביותר באנטבלטורה אשר הופיע מעל האפריז והארכיטרב. תפקידו של הקרניז היה ליצור כותרת עליונה לכלל המבנה. הקרניז נבנה מעל האפריז וגם אם מעליו נוסף גמלון, הייתה סיומת הגמלון בעלת קרניז אלכסוני נוסף. הסדרים הקלאסיים הגדירו סוגים שונים של קרניזים בעלי פרופורציות אחרות ועיטורים התואמים את שאר הרכיבים. במבנים בעלי גג משופע משתלב הקרניז עם תמיכת הגג התחתונה ותפקידו הנוסף הוא למעשה הרחקת מי הגשמים המתנקזים על הגג מחזית הבניין. אלמלא הקרניז, המים המתנקזים לאורך משטח הגג היו זורמים על מישור קיר החזית ומלכלכים אותו לאורך זמן כמו גם עלולים לחדור בקלות יותר אל פנים המבנה. גם באדריכלות סגנון מודרני נעשה שימוש בקרניזים, אלא עיטוריים פחות. הקרניז בעיקר נועד להדגיש את הקו האופקי של הבניין ולעיתים ליצור מעין משחק חזיתי בין הקווים האנכיים והאופקיים. לעיתים רבות הקרניז משמש גם להצללה מעל חלונות. הסגנון הבינלאומי עושה שימוש בקרניזים בעלי צורה גאומטרית תיבתית ברורה ופשוטה מעל חלונות מסוגים שונים. בבנייה הישראלית נהוג להשתמש במושג קרניז גם לתיאור כל בליטה אורכית בקיר, גם כאלו בפנים המבנה המשמשים כמסתור לתעלות מיזוג אוויר, מסילות של וילונות או בסיס לתאורה ולחוטי תקשורת. קרניז נאו-קלאסיציסטי קרניז בסיומת בניין ווינרייט בסגנון אסכולת שיקגו שתכנן לואיס סאליבאן קרניזי לבנים בחזית הבית על האשד חזית בניין בסגנון הבינלאומי בתל אביב עם קרניזים מעל החלונות כותרת מגדל משה אביב בעלת קרניז קרניז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רגב, מורן (2021-12-31). "התכשיט החדש של התקרה בבית". Ynet. נבדק ב-2021-12-31.
פור-דה-פראנס

פוֹר-דֶה-פְרָאנְס (בצרפתית: Fort-de-France) היא בירת מרטיניק, מחוז צרפתי מעבר לים. לפי מפקד האוכלוסין של 2007, בעיר גרים כ-91,000 תושבים. פור-דה-פראנס היא אחת הערים הגדולות באיים הקאריביים. העיר שוכנת על החוף המערבי של האי מרטיניק, בכניסה הצפונית למפרץ פורט דה פראנס הגדול, בפתח נהר מאדאם. העיר משתרעת על מישור צר בין הגבעות לים, אך ניתן להגיע אליה מכל חלקי האי. בעבר נקראה פור-רואיאל. בשנת 1683 בנה המושל הראשון של מרטיניק, ז'אק דופארקה, את מבצר סן לואי כדי להגן על העיר מהתקפות אויב. המבצר נהרס, אך נבנה מחדש ב-1669 כאשר המלך לואי ה-14 מינה את המרקיז מבאס (Baas) למושל הכללי באזור. תחת שלטונו ושלטון ממשיכיו הורחב המבצר עד שנוצרה סביבו העיר, שנקראה במקור "פור-רואיאל" (Fort-Royal). חשיבותה הכלכלית עלתה לאחר התפרצות הר הגעש פלה, שהשמידה את העיר סן-פייר ב-1902. אוכלוסיית העיר, נכון לשנת 2020, מונה 75,286 נפשות. אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת ירידה מאז 1990, אז הגיעה האוכלוסייה לשיא של יותר מ־100,000 תושבים. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: האקלים בפור-דה-פראנס הוא אקלים משווני טרופי (Af לפי שיטת קפן). כמעט בכל ימות השנה נעות הטמפרטורות בעיר בין 22 ל־31 מעלות צלזיוס. בשנה ממוצעת יורדים כ־1,950 מילמטרים של משקעים. ברזיל בלם, פארה, ברזיל מדיה וקבצים בנושא פור-דה-פראנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פור-דה-פראנס (בצרפתית) פור-דה-פראנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פור-דה-פראנס, ברשת החברתית פייסבוק פור-דה-פראנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Encyclopaedia Britannica, Fort-de-France Martinique "Données climatiques de la station de Fort de France" (בצרפתית). Météo France. נבדק ב-31 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Climat Martinique". Météo France. אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2019. נבדק ב-31 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Fort–de–France Desaix (972)" (PDF). Fiche Climatologique: Statistiques 1981–2010 et records (בצרפתית). Météo France. אורכב מ-המקור (PDF) ב-30 במרץ 2018. נבדק ב-29 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקריביים ובנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשר דייגים כפול

קשר דייגים כפול משמש לחיבורם של שני חבלים דומים, אם בהרכבם ואם בקוטרם. הקשר אינו תלוי בחיכוך בין שני החבלים אלא בחיכוך הפנימי של כל אחד מצידי הקשר, של כל אחד מהחבלים בעצמו. הקשר נוצר מבנייה של קשר בוהן כפול על כל חבל בנפרד, ומתיחתם אחד כנגד השני. כאשר שני הקשרים מקבילים זה לזה, שני קשרי ה-א' שבונים אותו מונחים זה לצד זה, ומכאן שמו הנפוץ - קשר א"א. הקשר חזק מאוד ובטיחותי התרתו של הקשר לאחר הפעלת עומס עליו, קשה מאוד. בנוסף, שני הקצוות הקבועים של הקשר נעים לכיוונים מנוגדים על אותו הציר. מכלול תכונותיו של הקשר מייעדים אותו לשימוש בעת טיפוס וכן בפעולות חיפוש והצלה. קשר דייגים מדיה וקבצים בנושא קשר דייגים כפול בוויקישיתוף קשר דייגים כפול באנציקלופדיית הטיפוס
סטאלקר

סטאלקר (רוסית: Сталкер) הוא סרט קולנוע בבימויו של אנדריי טרקובסקי משנת 1979. הסרט מבוסס על ספרם של האחים סטרוגאצקי "פיקניק בשולי הדרך", אך הקשר העלילתי רופף מאוד ודומה רק בבסיסו. לאחר שמטאור נפל במרחב פוסט-אפוקליפטי ששמו "אזור", החלו להתרחש בו מקרים על-טבעיים. בעקבות זאת סגרה הממשלה את האזור, והציבה סביבו שומרים. הופצו שמועות כי ביקור במקום זה הוא קטלני, אך מי שיצלח אותו – משאלתו העמוקה ביותר תתגשם. איש הנקרא 'סופר' ואדם הקרוי 'פרופסור' משלמים לסטאלקר כדי שיכניס אותם לאזור. הסופר – על מנת לשבור את מחסום הכתיבה שלו, ואילו המדען – על מנת לחקור את האזור. לאורך המסע עוברים השלושה סכנות רבות, כאשר הקונפליקט העיקרי הוא דווקא המילולי, דהיינו הדיונים הקיומיים המתחוללים בין השלושה. האחים סטרוגצקי, פיקניק בשולי הדרך, זמורה ביתן. מדיה וקבצים בנושא סטאלקר בוויקישיתוף "סטאלקר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטאלקר", באתר נטפליקס "סטאלקר", באתר AllMovie (באנגלית) "סטאלקר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סטאלקר", באתר Metacritic (באנגלית) "סטאלקר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אנאפסט

אַנַפֶּסְט (בלועזית: anapaest או anapest), הנקראת גם אנטידקטילוס, היא רגל משקלית שנעשה בה שימוש בשירה. במשקלים מדידים קלאסיים היא כוללת שתי הברות קצרות ולאחריהן הברה אחת ארוכה (אַ-נַא-פֶּסְט); במשקלים מוטעמים היא כוללת שתי הברות לא מוטעמות ולאחריהן הברה אחת מוטעמת. אפשר לראותה כרגל דקטילוס הפוכה. הנה דוגמה מתוך "חרוזים שאמורים להיכתב בידי אלכסנדר סלקירק" (1782) לוויליאם קופר, שחוברה במשקל אנאפסטי תלת-רגלי: I am out of humanity's reach I must finish my journey alone על שום אורכה והעובדה שהיא מסתיימת בהברה מודגשת ובכך מאפשרת שירה בחרוזים חזקים, רגל אנאפסט יכולה להפיק חרוזים מתגלגלים וקופצניים ומאפשרת שורות ארוכות עם מורכבות פנימית רבה. הציטטה להלן לקוחה מ"חורבן סנחריב" פרי עטו של הלורד ביירון: The Assyrian came down like a wolf on the fold And his cohorts were gleaming in purple and gold And the sheen of their spears was like stars on the sea When the blue wave rolls nightly on deep Galilee. דוגמה מורכבת אף יותר מביא לנו ייטס ("נדודיו של אויזין"). הוא משלב אנאפסטים ויאמבוסים, בעזרת שורות שש-רגליות (במקום הארבע דלעיל). מכיוון שרגל האנאפסט היא כשלעצמה רגל ארוכה, הדבר יוצר שורות ארוכות במיוחד: Fled foam underneath us and 'round us, a wandering and milky smoke As high as the saddle-girth, covering away from our glances the tide And those that fled and that followed from the foam-pale distance broke The immortal desire of immortals we saw in their faces and sighed הערבוביה של אנאפסטים ויאמבוסים בסדר הזה מאפיינת מאוד את חריזת שלהי המאה ה-19, במיוחד זו של אלג'רנון צ'ארלס סווינברן בשירים דוגמת "ניצחון הזמן" והפזמונים מ"אטלנטה בקלידון". סווינברן הוסיף וכתב כמה שירים בפחות או יותר משקל אנאפסטי פשוט, עם אורכי-שורה הנעים משלוש רגליים ("דולורס") ועד לשמונה ("מרץ: שיר-תהילה"). אולם, תפקידה הנפוץ ביותר של האנאפסט בחריזה האנגלית הוא כמשקל מבדח, הרגל של החמשיר, בשיר של לואיס קרול "ציד הסנרק", שירי האיגיון של אדוארד ליר, ספר החתולים המעשיים לת"ס אליוט, מספר סיפורים של ד"ר סוס ואינספור דוגמאות אחרות. מלבד תפקידן הבלתי-תלוי, ברגלי האנאפסט נעשה לעיתים שימוש כתחליף בחריזה יאמבית. במשקל יאמבי נוקשה, אנאפסטים אינן חזון נפרץ, אך הן מצויות בתכיפות-מה בגרסאות חופשיות יותר של השורה היאמבית, כגון החריזה של מחזותיו האחרונים של שייקספיר, או השירה הפיוטית בת המאה התשע-עשרה. בשירה העברית, בה הטעם הוא תמיד בהברה האחרונה או הלפני-אחרונה, נפוץ משקל האנפסט והכתיבה בו נוחה. נתן אלתרמן ידוע בשימוש הרב שעשה במשקל זה, למשל בשורה "עוד אבוא אל ספך בשפתיים כבות". דוגמה נוספת לשירה עברית במשקל אנאפסט היא "שיר הרעות" לחיים גורי, שבו השורות האי-זוגיות שקולות בטרימטר אנאפסטי ובשורות הזוגיות נוספת הברה לא מוטעמת (היפֶּרְקָטָלֶקְסיס): אך נזכור את כולם את יפי הבלורית והתואר כי רעות שכזאת לעולם לא תיתן את ליבנו לשכוח אהבה מקודשת בדם את תשובי בינינו לפרוח משקל (שירה) חריזה אנאפסט סירקה טורקי, באתר הארץ עיונים בשני שירים של אלתרמן, באתר משרד החינוך אנאפסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המסך המפוצל

המסך המפוצל (או "השידור המפוצל") הוא כינויה של החלטת טלעד לשדר את הפיגוע בשכונת בית ישראל בירושלים ולהמשיך בשידור משחק כדורגל זה לצד זה. שידור זה היווה נקודת ציון בהתנגשות בין רייטינג ואחריות לאומית, וכן בשאלת ההתמודדות עם הטרור. ב-2 במרץ 2002 שודר משחק הכדורגל בין מכבי חיפה, שזכתה באליפות הליגה שנה קודם והייתה אז במקום הראשון, ומכבי קריית גת, שעלתה בעונה זו לליגת העל, ודורגה באותה עת במקום האחרון בטבלה. לאחר שלושים דקות של משחק הובילה קריית גת בתוצאה 0–3, במה שהסתמן כאחד ממשחקי הכדורגל יוצאי הדופן של אותה תקופה. באותו זמן החלו להגיע ידיעות על פיגוע. במקום לעבור לשידור הפיגוע, או לחלופין להמשיך בשידור המשחק, בחרה טלעד בחלוקת המסך. בשליש הימני נמשך שידור המשחק, ובשני השלישים הנותרים שודר הדיווח על הפיגוע. הפסקול כלל רק דיווחים על הפיגוע. לאחר כעשר דקות הופסק השידור המפוצל, והמסך יוחד כולו לדיווח על הפיגוע. שידור המשך המשחק הועבר לערוץ הספורט. בתגובה, החליטה מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו "לגנות בכל לשון של גינוי את התנהגותה הנואלת של 'טלעד' ומנהלה עוזי פלד, ברגעים הקריטיים של פיגוע הדמים ההמוני בירושלים". בנוסף המליצה לנקוט צעדי ענישה חמורים כנגד הזכיינית (דבר שלא יצא לפועל). עוד ציינה הרשות כי החלטה זו באה בהמשך להחלטות קודמות של טלעד להימנע מקטיעת משחקי כדורגל, לטובת דיווח על פיגועים. עוזי פלד, מנכ"ל "טלעד", השיב: "טלעד העבירה את השידור לחברת החדשות עם התקבל הידיעה, ובשעה 20:00 לערך, כשלא היו ידועים עדיין פרטי האסון, החלטנו לשדר במשך כעשר דקות מסך מפוצל, ללא פרסומות וללא קול ממגרש הכדורגל. השיקולים הכלכליים אמש היו מאתנו והלאה, הפסדנו למעלה ממיליון ש"ח... מקץ עשר דקות, כשהוברר לנו שיש הרוגים בפיגוע הפסקנו לחלוטין את שידור המשחק. בדיעבד, לו היינו יודעים מראש את ממדי האירוע, לבטח לא היינו משדרים במסך מפוצל." החלטה זו היוותה נקודת שפל בתדמית של ערוץ 2, ושל טלעד בפרט. היא גררה תגובות חריפות הן מצד עיתונאים, והן מצד ציבור הצופים. יש אף המקשרים בינה ובין אובדן הזכיינות, שלוש שנים מאוחר יותר. האירוע זכה כשבוע אחרי לאזכור בתוכנית הסאטירה "רק בישראל", שבו לימור החליטה לפצל את השידור שלהם עם תוכניות אחרות, כולל סרט בכיכובו של הזמר אבי ביטר. בפרק 10 של הסדרה המונפשת מ.ק. 22, "אחת משלנו", ישנה התייחסות סאטירית למסך המפוצל. המסך המפוצל, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות אורי אילון, הרשות השנייה: להעניש טלעד על "המסך המפוצל", באתר הארץ, 4 במרץ 2002 תומר יצחק‏, יומן מסך, באתר וואלה, 2 במרץ 2022 נועם שגב, גינוי חריף לטלעד על השידור המפוצל, באתר ynet, 3 במרץ 2002 בועז גריילסמר ו"הארץ"‏, לילה טוב מירושלים, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2005 רון מיברג, חלודים, באתר nrg‏, 8 במרץ 2002
אווה בוהר

אוֹוֶה נילס בוהר (בדנית: Aage Niels Bohr; ‏האזנה‏Ⓘ‏‏; 19 ביוני 1922 – 8 בספטמבר 2009) היה פיזיקאי דני שהתמחה בפיזיקה גרעינית. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1975. התמחה בתחום הפיזיקה הגרעינית ואת מרבית מחקריו ביצע באוניברסיטת קופנהגן ובמסגרת "פרויקט מנהטן". בוהר נולד בקופנהגן לנילס ומרגרטה בוהר. אביו, נילס בוהר, היה מגדולי הפיזיקאים בהיסטוריה וזוכה פרס נובל אף הוא. סבו כריסטיאן בוהר היה פיזיולוג פורץ דרך. אחיו הגדול, כריסטיאן, מת בתאונת שיט בשנת 1934, ואחיו הקטן הרלד מת מדלקת קרום המוח. המשפחה גרה במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קופנהגן. בוהר למד בגימנסיית סורטאם בקופנהגן, ובשנת 1940 התחיל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת קופנהגן. בספטמבר 1943 הגיעה אל המשפחה ידיעה שהנאצים מחשיבים אותם כיהודים, משום שסבתו של אווה מצד אביו הייתה יהודייה, ולכן הם בסכנה. תנועת ההתנגדות הדנית עזרה לבני המשפחה לברוח דרך הים לשוודיה. משוודיה טס בוהר לאנגליה, שם עבד כחוקר במחלקה למחקר מדעי ותעשייתי של אנגליה ועזר לאביו במחקריו. באוגוסט 1945, עם סיום המלחמה, חזר בוהר לדנמרק, שם המשיך את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תואר שני בשנת 1946. בשנת 1948 הפך בוהר לחבר המכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בביקורו באוניברסיטת קולומביה הוא פגש את איזידור רבי, שהסב את תשומת ליבו לתגליות שונות על המבנה ההיפרפיני של הדאוטריום ועורר את התעניינותו. במהלך שהותו בארצות הברית התחתן בוהר עם מריאטה סופר, ב-11 במרץ 1950. לזוג נולדו שלושה ילדים: וילהלם, תומאס ומרגריטה. בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1948, במסגרת עבודתו במכון נילס בוהר לפיזיקה אשר בקופנהגן, שיתף בוהר פעולה עם בן מוטלסון וליאו ג'יימס על מנת לרכז את המידע שהצטבר עד אז בתחום המבנה הגרעיני למונוגרפיה אחת. פרסומם הראשון יצא ב-1969 והשני ב-1975. על עבודה זו הוענק לשלושתם פרס נובל לפיזיקה באותה שנה. אווה זכה בפרס זה 53 שנים לאחר שאותו פרס הוענק לאביו. מדיה וקבצים בנושא אווה בוהר בוויקישיתוף אווה בוהר, באתר פרס נובל (באנגלית) אווה בוהר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אווה בוהר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מלצר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מלצר – אדם העוסק בהגשת מזון ומשקאות שם משפחה אשכנזי וגרמני (Mälzer או Melzer), זהו בעל מקצוע המכין את הלתת (ביידיש: מאלץ). אישים: אביב מלצר – חוקר ספרות עברית, עורך ומתרגם ישראלי אור מלצר – שחיינית ישראלית איסר זלמן מלצר – רב ופוסק אפי מלצר – סופר, עורך ומו"ל ישראלי, מפקד עיתון במחנה ארז מלצר – אתלט ישראלי, שיאן ישראל בקרב עשר ארז מלצר (מנהל) – מנהל ודירקטור ישראלי, מנכ"ל קריאו-סאיטקס, נטפים, אפריקה-ישראל וגדות, בנו של גוריון מלצר גוריון מלצר – מראשי תעשיית האלקטרוניקה בישראל, בנו של פיבל מלצר גלעד מלצר – במאי, תסריטאי, מבקר אמנות וספרים, אוצר תערוכות וחוקר ישראלי חנן מלצר – שופט בבית המשפט העליון יהודה מלצר – פילוסוף, עורך ומתרגם יוליה מלצר – רקדנית יהודית-אוקראינית, כלתו של יוסיף סטלין יורגן מלצר – טניסאי אוסטרי יורם מלצר – סופר, מתרגם ומבקר ספרות מולי מלצר – עורך ומתרגם, ממייסדי הוצאת "מפה" מיכאל מלצר – חלילן ישראלי מרדכי מלצר – רב ליטאי נחום מלצר – אדריכל ישראלי פיבל מלצר – פרשן מקרא, איש חינוך ועסקן ציבור ישראלי צבי יהודה מלצר – רבה של פרדס חנה ולאחר מכן של רחובות צבי ירחמיאל מלצר – חבר בית"ר ומפקד באצ"ל שמשון מלצר – משורר עברי שרה מלצר – ציירת ויוצרת ישראלית
הרכבת התחתית של שנג'ן

הרכבת התחתית של שנג'ן (SZM, בסינית 深圳地铁) היא מערכת רכבות תחתית בעיר שנג'ן שבמחוז גואנגדונג שבסין. מנוהלת בידי חברת המטרו של שנג'ן (SZMC). המערכת נבנתה בשנת 1999 אך פתיחתה הרשמית הושהתה ל-28 בדצמבר 2004. תדירות הרכבת בשעות השיא היא חמש דקות ובשאר שעות היום בין 6 ל-8 דקות. מערכת אלקטרונית מציגה את זמני הגעת הרכבת בזמן אמת. ב-28 בדצמבר 2004 יצאה הרכבת בקו לראשונה לנסיעת מבחן וב-30 ביוני 2006 נפתח הקו לתנועה סדירה. הרכבת יוצאת מתחנת לווחו ועוברת 30 תחנות עד לשדה התעופה של שנג'ן. הרכבת יוצאת מתחנת צְ'הוָאן לתחנת שִׂינשְׂיוֹ' ומתחברת עם קו לואובו פעמיים (בתחנת חלון העולם ובתחנת התיאטרון הגדול), עם קו לונְגגָאנְג בפֿוּטְייֵן ועם קו לונְגחְווָה ב"מרכז האזרחי". הרכבת הראשונה בקו יצאה ב-28 בדצמבר 2010. הרכבת יוצאת מתחנת יִיטְייֵן ועוברת 30 תחנות עד לשׁוָאנְגלונְג. הרכבת יוצאת מתחנת פֿוּטְייֵן ועוברת 15 תחנות עד לצִ'ינְגחוּ. תדירות הרכבות בקו זה היא 8 דקות. הרכבת יוצאת מתחנת צְ'ייֵנהָאיוָאן ועוברת 27 תחנות עד לחְוָאנְגבֵּיילִינְג. באוגוסט 2017, זכתה קונסורציום "תבל" בהובלת חברת אגד החזקות - ובשיתוף שנג'ן מטרו ו-CCECC מסין, במכרז ההפעלה והתחזוקה של הקו האדום של המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של שנג'ן (בסינית) אתר ה-MTR לפרויקט קו 4 סוניה גורודיסקי, ‏אגד זכתה במכרז הפעלת הרכבת הקלה - "הקו האדום", באתר גלובס, 22 באוגוסט 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון הרפובליקה המרכז-אפריקאית

ההמנון של הרפובליקה המרכז-אפריקאית נכתב על ידי ראש הממשלה הראשון של המדינה, שקיבלה עצמאות ב-1960, ברתלמי בוגנדה (Barthélémy Boganda). ההמנון הולחן על ידי הרברט פפר, שהלחין גם את המנונה של סנגל. דגל הרפובליקה המרכז-אפריקאית סמל הרפובליקה המרכז-אפריקאית מידע על היצירה "המנון הרפובליקה המרכז-אפריקאית" באתר מיוזיק בריינז
נמר של נייר

"נמר של נייר" (באנגלית: Paper Tiger; קרי: טיגריס מנייר) הוא ביטוי המצביע על דבר מה הנראה מפחיד ומאיים אך למעשה בלתי מזיק. מקור הביטוי בסין העתיקה. הדעות חלוקות באשר למועד הטמעתו בתרבות המערב. יש הטוענים[דרושה הבהרה] כי חדר לשפה האנגלית בשנת 1850, אך נראה כי השתרש באנגלית לראשונה עם תרגום דבריו של מאו דזה-דונג משנת 1956, בתארו את ארצות הברית: "לכאורה עוצמתה גדולה, אולם למעשה אין היא מפחידה כלל; למראית עין היא טיגריס אבל עשוי מנייר ואינו עמיד בפני גשם ורוח. הנני סבור שארצות הברית אינה אלא טיגריס נייר." בעברית תורגמה המילה טיגריס ל"נמר" בשל שגיאה רווחת, אף על פי שמדובר בשתי חיות שונות. נמר של נייר (סרט, 1975) אילון גלעד, זה לא טיגריס, זה נמר: כיצד נוצר הבלבול בין שני החתולים הטורפים?, באתר הארץ, 13 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלינומטר

סלינומטר (או מד מליחות) הוא מכשיר מדידה למדידה של מידת המליחות, או את כמות המלח המומס בתמיסה. המכשיר פועל באמצעות זרם חשמלי העובר דרך התמיסה. מוליכות מים טהורים שונה ממוליכות מים המכילים מלח, ועל-פי המוליכות של התמיסה אפשר לחשב את מידת מליחותה. סלינומטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון דרום אפריקה

המנון דרום אפריקה שאומץ ב-1997 הוא היחידי בעולם שמערב מספר שפות - חמש שפות מ-11 השפות הרשמיות של המדינה: קוסה, זולו, ססותו, אפריקאנס ואנגלית, כאשר חלקים שונים בהמנון מושרים כל אחד בשפה אחרת. ההמנון הוא תערובת של המנון השחורים- Nkosi Sekelel' iAfrika וההמנון הישן של המדינה, 'הקול של דרום אפריקה' (באפריקאנס: "Die Stem van Suid-Afrika) בתרגום חדש. לחן ההמנון משמש גם את טנזניה, זמביה ובעבר שימש את זימבבואה. דגל דרום אפריקה סמל דרום אפריקה מדיה וקבצים בנושא המנון דרום אפריקה בוויקישיתוף ההמנון והאזנה לו באתר ממשלת דרום אפריקה שתי השורות הראשונות של הבית הראשונות כתובות בקוזה; שתי השורות הבאות כתובות בזולו; הבית השני כתוב בססותו; הבית השלישי כתוב באפריקאנס; הבית הרביעי כתוב באנגלית.
כדור שוקולד

כדורי שוקולד הם קינוח נפוץ בצורת כדורים הנוצרים בדרך כלל ביסקוויטים מפוררים, מעורבים בקקאו (לעיתים גם מעט קפה), חלב, סוכר ושמן, ועל גביהם פירורי קוקוס או סוכריות זעירות. למתכון הבסיסי קיימים שיפורים רבים - ניתן להכין קרם חם ולצקת אותו על הביסקוויט המפורר, כך שקל יותר ליצור עיסה הנוחה לעיבוד. הקרם החם עשוי להיות קרם פשוט של קקאו, מרגרינה וחלב או קרם מעודן יותר משוקולד משובח ושמנת או חמאה. גם את הביסקוויט ניתן להחליף במוצר איכותי יותר, למשל עוגת שוקולד. את הציפוי ניתן לגוון, ולהחליף באבקת קקאו או בשברי פיסטוק, אגוזים או שקדים. את כדורי השוקולד המוכנים רצוי לקרר מספר שעות לפני ההגשה. צורת ההגשה השגרתית היא כדורים שגודלם כשל כדור פינג פונג. ניתן גם ליצור "נקניק" שוקולד, ולאחר הקירור לחתוך ממנו פרוסות דקות. את גרסת הנקניק אפשר להקפיא כדי לקבל גרסה קשה וקרה יותר של הקינוח. סוג אחר של כדורי שוקולד הוא קינוח מהמטבח הצרפתי המיועד למבוגרים - טראפלס. הטראפלס עשויים משוקולד, שמנת וחמאה ללא ביסקוויט או מוצר בצק אחר, כך שהם מעודנים יותר. מכיוון שנהוג להכינם משוקולד מריר משובח ולעיתים להוסיף גם מרכיב אלכוהולי, הם פחות מתאימים להגשה לילדים. ישנה גם גרסה פרווה המאפשרת קינוח עשיר לארוחה בשרית כשרה. באזורים שונים בעולם נהוג להכין בתקופת חג המולד כדורי רום, אשר דומים באופן הכנתם לטראפלס המסורתיים, אך בתוספת רום. סוג נוסף של כדור שוקולד הוא הבריגדיירו הברזילאי, אשר מורכב מחלב מרוכז,מרגרינה וקקאו. מאכל זה נחשב לקינוח מסורתי בחלקים גדולים של ברזיל ומוגש בימי הולדת ובאירועים משפחתיים. קינוח ילדים דומה קיים גם בשוודיה, שם אינו מבוסס על ביסקוויט אלא על קמח שיבולת-שועל, ובנוסף: קקאו, קפה, סוכר ולעיתים מעט סוכר וניל. גם אותו מגלגלים בקוקוס, סוכריות או אבקת סוכר. שמו בשוודיה הוא "צ'וקלדבול" (וברבים "צ'וקלדבולר") - משמעות זהה ל"כדור שוקולד" בעברית. אולם בשוודיה אין זה השם המקורי, בעבר הקינוח נקרא "נגרבול" (Negerboll). המילה "נגר" שמשמעותה בשוודית "כושי" אינה תקינה פוליטית כיום ולכן שונה שמו. אולם השם "צ'וקלדבול" מטעה, כיוון שהקינוח השוודי אינו עשוי שוקולד אלא קקאו. שם נוסף שהוצע, "קוקו בול" ("כדור קוקוס") מטעה עוד יותר, שכן קיים בשוודיה מאפה מבוסס ג'לי בעל אותו שם. חברה המייצרת את המוצר, דליקטו, בחרה לכנות אותו "דליקטובול". טראפל נירה רוסו, כדורי שוקולד למתקדמים, באתר הארץ, 10 ביוני 2015 כדור שוקולד שוודי, מויקיספר האנגלי
אילמניט

אילמניט הוא מינרל בצבע שחור או אפור פלדה, בעל מגנטיות חלשה (המתחזקת עם חימום המינרל) המצוי בסלעים מותמרים ובסלעי יסוד בסיסיים כדוגמה הגברו ובעיקר באנורתוזיט. המינרל מורכב מברזל, ותחמוצת הטיטניום (FeTiO3), מערכו הקריסטלוגרפי הוא רומבוהדרי ויש לו מבנה גביש כמו לקורונדום ולהמטיט. האילמניט מתגבש בשלב מוקדם בעת שהמגמה מתקררת, הרבה לפני שמינרלים אחרים מתגבשים. עקב כך שוקעים הגבישים הכבדים של האילמניט לתחתית תא המגמה ויוצרים שכבות עשירות של בצר הטיטניום. תהליך זה מכונה "הפרדה מגנטית". אילמניט נוצר גם בפגמטיטים, בסלעים מותמרים, ובסלעי יסוד שנוצרו מבליה שלהם. סלעי יסוד מאפיים רבים מכילים גרגירים של מגנטיט ואילמניט משולבים שנוצרו כתוצאה מהתחמצנות אולווספינל. אילמניט מופיע גם כגרגרים נפרדים, בדרך כלל עם המטיט שבינו ובין האילמניט קיימת תערובת איזומורפית חלקית. תערובת מלאה נוצרת בטמפרטורות מעל 950°C. אילמניט יוצר תערובת איזומורפית גם עם גאיקיליט (MgTiO3). היסוד טיטניום זוהה לראשונה על יד הכומר ויליאם גרגור ב-1791 מאילמניט מעמק מאנאקן (Manaccan). אף על פי שהמינרל קרוי על שם המקום שבו נתגלה לראשונה הרי אילמן בקרבת מיאסק בדרום הרי אורל שברוסיה, מקור רוב האילמניט הוא ממקורות שניוניים, כגון חולות חופים. המינרל מופיע בדרך כלל כחלקיקים מעוגלים בקוטר שבין 0.1 ל-0.2 מ"מ. האילמניט מצוי בסלעים בזלתיים בכרמל ובעמק הירדן ובסלעים באזור בקעת תמנע – אילת. מקור שניוני מצוי בחולות מישור החוף (בעיקר הדרומי). מכרה האילמניט הגדול בעולם הוא המכרה הפתוח טלנס (Tellnes) בסקונדאל (Sokndal) שבנורווגיה, המנוהל על ידי חברת Titania AS (השייכת לחברת Kronos Worldwide בע"מ). מכרה נוסף מצוי בקולרי (Kolari) שבצפון פינלנד ובו כורים בצר של מגנטיט-אילמניט המכיל כ-6.2% טיטניום. מקומות נוספים בהם כורים אילמניט הם אוסטרליה, ברזיל, רוסיה, קנדה, סרי לנקה, סין, דרום אפריקה, תאילנד, הודו, מלזיה, סיירה לאון וארצות הברית. האילמניט הוא המקור העיקרי להפקת טיטניום, מתכת קלת משקל, חזקה ועמידה בחום גבוה, מרכיב חשוב בסגסוגות המשמשות לבניית מטוסים ומכשירים רפואיים. עם זאת רוב האילמניט המגיע מהמכרות משמש כחומר גלם לייצור פיגמנטים. המוצר הוא טיטניום דו-חמצני, שהוא תרכובת בעלת גוון לבן עז המשמש כבסיס לצבע באיכות גבוהה. אילמניט נמצא בסלעי ירח, וב-2005 השתמש ארגון נאס"א בטלסקופ החלל האבל על מנת לזהות אתרים על הירח העשויים להיות עשירים באילמניט. ייתכן שמינרל זה יהיה חיוני למושבת ירח עתידית, שכן אילמניט יוכל להוות מקור חיוני להפקת חמצן, וממנו ניתן יהיה גם להפיק ברזל וטיטניום לבניית מבנים. הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית שהסתמך על המקורות הבאים: Lane, Megan. BBC News - How to set up a moon base, 26 August 2005 Mineral Data Publishing, PDF Webmineral data Mineral galleries USGS Mineral Commodities Summary: Ilmenite 1998 - PDF בתוספת מידע מאתר Mineral galleries. המידע על תפוצת המינרל בישראל נלקח מהספר "לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים" מאת יעקב ק. בן־תור. אילמניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ורג' קנדי

ג'ורג' האריס קנדי הבן (באנגלית: George Harris Kennedy; ‏18 בפברואר 1925 - 28 בפברואר 2016) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס אוסקר. ב-1963 השתתף בסרט "בלש בעל כרחו" לצידם של דני קיי וטלי סוואלס. ב-1965 השתתף בסרט "מיראז' לצידו של גרגורי פק. בשנת 1967 זכה באוסקר על תפקידו כשחקן משנה בסרט "המורד" לצידו של פול ניומן. ב-1968 שיחק בסרט "החונק מבוסטון" לצידו של הנרי פונדה. בשנות השבעים הפך קנדי לכמעט-כוכב וזכה לתפקידים גדולים ולהערכה הולכת וגדלה. עם זאת בשנות השמונים החלה הקריירה שלו לדעוך והוא שב לגלם שורה של תפקידי-אופי בסרטים לאו-דווקא מן המעלה הראשונה, לרבות בטלוויזיה. קנדי הוא אב לשתי בנות מאומצות. כמו כן השתתף בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק". שיחק בארבעה סרטי אסונות תעופה שהראשון היה שובר הקופות "נמל תעופה (1970)" והשני נמל תעופה 1975. ב-1978 השתתף בסרטים "מוות על הנילוס" וגנרל על הכוונת. בסדרת הטלוויזיה "דאלאס" גילם את קרטר מקיי, איל נפט הגורם לג'יי אר יואינג בתרמית מוצלחת למכור את חלקו בחברה המשפחתית "יואינג אויל" לאויבו קליף בארנס. בשנת 1990 ביצע הופעת אורח בסרט הדרום-קוריאני "מאיומי". מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' קנדי בוויקישיתוף ג'ורג' קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ורג' קנדי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ורג' קנדי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ורג' קנדי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ורג' קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ורג' קנדי, באתר Discogs (באנגלית) ג'ורג' קנדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.