laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יקב נחלה

יקב נחלה הוא יקב בוטיק שהוקם בשנת ה'תש"ע, 2010, על ידי נתי ונסיה שוולב, בחוות השקדים שליד ההתנחלות אלון מורה. יקב נחלה נקרא כך על שם המושג 'יקב נחלה' (Estate Winery) שפירושו יקב המגדל את ענביו בעצמו. כרמי היקב ניטעו בשנת ה'תשס"ז, 2007,, וגדלים למרגלות הר כביר בגובה 750 מטר מעל פני הים, באדמת טרה רוסה ועם טמפרטורה קרה בלילה וחמה ביום, שאלו תנאי אקלים המיטיבים עם גידול ענבי היין. כמו כן גידול הענבים נעשה תוך הקפדה על משטר מים מבוקר, מספר האשכולות בכל גפן, מועד הבציר ועוד. בכרמי היקב גדלים זנים שונים של ענבים, כגון קברנה סובניון, מרלו, שיראז, קברנה פרנק וגוורצטרמינר, על פני 70 דונם של כרמים. ייננית היקב היא שושי שוולב, אימו של נתי. בחוות השקדים שבה מיוצר היין פזורות גתות עתיקות. תאריך הבציר נקבע לפי הבשלת הענבים, רמת הסוכר, חומציות וטעמו של הפרי. הבציר הוא ידני ובעלות השחר, כשהטמפרטורה עדיין נמוכה. הענבים מותססים במכלי נירוסטה ומעורבבים מספר פעמים ביממה כדי להפיק את מלוא טעמם, לאחר מכן הם מועברים לחביות עץ אלון למשך תקופת יישון של 12–24 חודש, ואז לבקבוק לתקופת יישון נוספת. בנובמבר 2020 זכה היקב במדליה בתחרות היין הבינלאומית טרה וינו. בדצמבר 2021 זכה היקב במדליית כסף עבור היין קברנה סובניון 2020 בתחרות טרה וינו מדיה וקבצים בנושא יקב נחלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יקב נחלה יקב נחלה, ברשת החברתית פייסבוק יקב נחלה, ברשת החברתית אינסטגרם כבוד לשומרון: פרסים בתחרות היין הבנילאומית, באתר "סרוגים", 30 בנובמבר 2020 ערוץ 7, יקבים מהשומרון זכו בתחרות בינלאומית, באתר ערוץ 7, 30 בנובמבר 2020 ראו כאן
הספרידות

ההֶסְפֶּרִידּוֹת (ביוונית עתיקה: Eσπερίδες`) במיתולוגיה היוונית הן נימפות המשגיחות על גן מבורך בפאתי מערב של העולם. הגן נמצא, על פי מקורות שונים, בהרי ארקאדיה שביוון, ליד הרי האטלס שבלוב או באיי האושר על שפת האוקיינוס. על פי המשורר היווני סְטֵסִיכוֹרוֹס ביצירתו "שירת גֶרְיוֹן", והגאורגרף היווני סטרבו, בחיבורו "גאוגרפיקה" (ספר שלישי), נמצאות ההספרידות בטָרְטֶסוֹס שבדרום איבריה (ספרד). המשורר היווני הסיודוס מספר, כי שמה הקדום של קדיס (Cádiz) היה "אֶרִיתֵיָה", כינוי נוסף של ההספרידות. אחרים קובעים את מקום גן ההספרידות באזור הנמצא בין טנג'יר ולראצ'ה (Larache) שבמרוקו. על פי גרסאות שונות היו שלוש, ארבע ואף שבע הספרידות, אם כי לרוב הן שלוש במספר, כמו השילושים היווניים האחרים (הכַארִיטוֹת והמוֹירוֹת). שמות רבים הוענקו להן, ובהם: אַיגְלֵה (אור סַנוורים), אַרֶתוּסָה, אֶרִיתֶייָה (או אֶרִיתֶאִיס), הֶסְפֶּרִייָה (או הֶסְפֶּרֵייָה), הֶסְפֶּרֶה (או הֶסְפֶּרָה), הֶסְטִייָה והֶסְפֶּרוֹסָה. הן נקראות לעיתים "עלמות המערב", "בנות הערב" או "אלות בין הערביים". כינויים אלה קשורים כנראה למקומן האגדי במערב הרחוק; הֶסְפֶּרִיס היא התגלמות הערב (כפי שאֶאוֹס היא התגלמות השחר) והֶסְפֶּרוֹס הוא "כוכב הערב". הן מכונות גם "האחיות האפריקאיות", אפשר על שום שחשבו כי משכנן באפריקה. תפקידן היה להשגיח על הגן, ועוד מספרים כי הן נהנו גם לשאת קולן בשיר. הן מתוארות לעיתים כבנות הלילה (ניקס) והחושך (אֶרֶבּוֹס), כפי שאֶאוֹס אשר בפאתי-מזרח, בקולכיס, היא בת הטיטן הִיפֶּרְיוֹן (אל השמש). לפעמים הן מופיעות כבנות אטלס, כבנות זאוס והֶסְפֶּרְיוֹס (או זאוס ותֶמִיס), או כבנות פוֹרְקִיס וקֵטוֹ. גן ההספרידות הוא גן הפרדס של הֶרָה במערב העולם, בו גדלו עץ יחיד או פרדס של תפוחי זהב המעניקים חיי נצח. התפוחים ניטעו מענפים נושאי-פרי שגאיה העניקה להרה ולזאוס כמתנת כלולותיהם. תפקידן של ההספרידות היה לשמור על הפרדס, אך כפעם בפעם קטפו הן עצמן את פירותיו. הרה, שלא בטחה בהן, הציבה בגן שומר נוסף, לאדוֹן - הדרקון בעל מאה הראשים שאינו נרדם לעולם. הדמות הראשית במיתוס גן ההספרידות הוא הגיבור הֵרָאקְלֵס (הרקולס). המטלה האחת-עשרה מבין התריסר שהטיל עליו אֶוּרִיסְתֶאוּס מלך מִיקֵנָאי הייתה להביא שלושה תפוחים מגנה של הרה. הראקלס, שלא ידע את מקום הגן, נזקק לעזרתם של אחרים, וסיפור המעשה הוא בעיקרו תיאור תלאותיו של הגיבור בדרכו אל יעדו ובשובו. למיתוס גרסאות אחדות, שהן פועל יוצא של האמונות השונות בדבר מקומו של הגן המופלא. הראקלס הצליח בסופו של דבר להתגבר על כל מכשולי הדרך ולהגיע אל הגן, תוך שהוא משתמש בכוחותיו הפיזיים העצומים ובעורמתו, והוא היחיד מבין גיבורי המיתולוגיה היוונית שהצליח ליטול תפוחים מגן ההספרידות. המטלה האחת-עשרה של הרקולס - תפוחי ההספרידות מדיה וקבצים בנושא הספרידות בוויקישיתוף הספרידות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הדסה רוזנזפט

הדסה בימקו רוזנזפט (Hadassa Bimko Rosensaft;‏ 26 באוגוסט 1912, סוסנוביץ, פולין - 3 באוקטובר 1997, ניו יורק) הייתה ניצולת שואה מפולין, רופאה, פעילת הצלה בתקופת השואה ופעילת סיוע לשורדי השואה. רוזנזפט למדה רפואת שיניים באוניברסיטת נאנסי בצרפת. היא סיימה את לימודיה ב-1935 וקיבלה תואר בכירורגיית שיניים. היא חזרה לסוסנוביץ, שם עבדה כרופאת שיניים. ב-2 באוגוסט 1943 גורשה לאושוויץ. בזמן שהותה במחנה עבדה כרופאה תחת יוזף מנגלה. בטיפוליה הצילה רוזנזפט אסירים רבים, בין היתר על ידי הברחת חומרים רפואיים אליהם, ריפויים והסוואת פצעיהם ומחלותיהם. בעלה ובנה נספו באושוויץ. ב-14 בנובמבר 1944 הופקדה רוזנזפט על טיפול בילדים במחנה הריכוז ברגן-בלזן. בהדרגה גדל מספר הילדים שהופקדה עליהם והגיע לכ-150. היא טיפלה בהם עד שהמחנה שוחרר על ידי הכוחות הבריטיים ב-15 באפריל 1945. יומיים לאחר מכן הפקיד יו לוולין גלין יוז (Glyn Hughes) (אנ') את רוזנזפט כאחראית על הטיפול בכל הפצועים. לאחר מספר חודשים הפכה רוזנזפט לחברה בוועד המרכזי של היהודים המשוחררים, ולאחר מכן נבחרה לסגנית היושב ראש זלמן גרינברג. במהלך משפטי נירנברג, הייתה עדת מפתח. היא עזרה לזהות 15 מהנאשמים, כולל יוזף קרמר. רוזנזפט נישאה ליוזף רוזנזפט ב-18 באוגוסט 1946. אחרי שמונה שנים במונטרה שבשווייץ עברו בני הזוג לניו יורק. היא כיהנה כנשיאת כבוד של הפדרציה העולמית של אגודות ברגן-בלזן, וב-1978 מונתה כחברה בוועדת הנשיאים בנושא השואה. בשנת 1980 מונתה רוזנזפט לחברת המועצה להקמת מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה על ידי ג'ימי קרטר. היא מונתה ליו"ר ועדת הארכיונים והספריות של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה. רוזנזפט מתה מאי ספיקת כבד ב-3 באוקטובר 1997, בבית החולים טיש בניו יורק. הדסה רוזנזפט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) על פעילותה של רוזנזפט להצלת ילדים בברגן-בלזן, באתר יד ושם "Hadassah Rosensaft | Jewish Women's Archive". jwa.org (באנגלית). נבדק ב-2018-01-07. אלה פלורסהיים, תחיית המילים: תרבות היידיש במחנות העקורים (יד ושם: 2020, ע' 183, ה"ש) "Hadassah Rosensaft | Jewish Women's Archive". jwa.org (באנגלית). נבדק ב-2018-01-07. "Hadassah Rosensaft; Holocaust Survivor Had Saved Many Inmates". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 1997-10-09. נבדק ב-2019-11-25. "Hadassah Rosensaft, Leader in Survivor Community, Dies". Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית). 1997-10-10. נבדק ב-2019-11-25. Pace, Eric (1997-10-08). "Hadassah Rosensaft, 85, Dies; Saved Auschwitz Inmates". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-01-07. "Hadassah Rosensaft; Holocaust Survivor Had Saved Many Inmates". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 1997-10-09. נבדק ב-2019-11-25."Hadassah Rosensaft; Holocaust Survivor Had Saved Many Inmates". Los Angeles Times. 1997-10-09. Retrieved 2019-11-25.
ואסילי סרגייביץ' סמירנוב

ואסילי סרגייביץ' סמירנוב (ברוסית: Василий Сергеевич Смирнов ‏; 12 באוגוסט 1858 – 17 בדצמבר 1890) היה צייר רוסי בסגנון אקדמי שהתמחה בסצנות מההיסטוריה העתיקה. הוא נולד למשפחת אצולה רוסית. אביו שימש כשופט בבית הדין הקיסרי וכמרשל במחוז קלינסקי. הוא כנראה החליט על אמנות כקריירה בהשפעתו של וסילי פרוב, ידיד המשפחה. בשנת 1875, הוא נרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא השתתף בתערוכה שם ב-1878, וזכה במדליית כסף. באותה שנה עבר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם למד אצל פיוטר שמשין ופאבל צ'יסטיאקוב. בשנת 1882, הוא קיבל חופשה מהאקדמיה עקב מחלת ריאות. בשנה שלאחר מכן הוענק לו תואר "אמן" ומלגה ללימודים באירופה. הוא נסע לאיטליה, דרך וינה, ולבסוף התיישב ברומא. חום הקיץ התגלה כעז מדי, ולכן עבר לטורינו, ולאחר מכן לפריז, והציג בסלון. לאחר שטייל ברחבי צפון מערב אירופה, הוא חזר לאיטליה, שם התגורר עם וסילי סאווינסקי, שהפך למעין מנטור. בשנת 1885, הוא ערך סקיצות בפומפיי, מה שהיווה את תחילת ההתעניינות שלו בנושאים קלאסיים. בשנה שלאחר מכן החל לעבוד על "מות נירון", שלקח שנתיים להשלמתו. הציור נשלח לסנט פטרסבורג ולאחר מספר תערוכות, נקנה על ידי הצאר אלכסנדר השלישי. ב-1889 הוא הפך לפרופסור חבר באקדמיה, אך נשאר רק לזמן קצר מאחר שמצב הריאות שלו המשיך להחמיר. לאקלים האיטלקי לא הייתה השפעה מועילה ולכן, שהבין שהסוף קרוב, הוא החליט לחזור לאחוזת המשפחה. הוא מת ברכבת בין קובינקה לגוליצינו. אחיו ארגן תערוכה גדולה ב-1891, שכללה כמה ציורים לא גמורים. מיכאל מצ'רניהיב, 1883 מותו של נירון, 1888 הכניסה בבוקר של הקיסרית הביזנטית לקבר אבותיה, 1890 מדיה וקבצים בנושא ואסילי סרגייביץ' סמירנוב בוויקישיתוף
היכלי ירק

היכלי ירק (באנגלית: Green Mansions) הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1959 בבימויו של מל פרר, עם אנטוני פרקינס ואודרי הפבורן בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "היכלי ירק" של ויליאם הנרי הדסון (אנ') משנת 1904. צילומי הסרט נערכו ביערות העד, נהרות ומפלים בוונצואלה, גיאנה הבריטית וקולומביה. המוזיקה נכתבה על ידי הייטור וילה לובוס ועובדה לסרט על ידי ברוניסלב קאפר שגם הלחין את השיר "היכלי ירק" ששר אנטוני פרקיס לאודרי הפבורן. הסרט לא הצליח מבחינת מסחרית וקיבל ביקורות שליליות. זה היה שיתוף הפעולה היחיד בין מל פרר כבמאי ואשתו אודרי הפבורן כשחקנית. אייבל (אנטוני פרקינס) נמלט מקרקאס ליערות של ונזואלה לאחר שמורדים השתלטו על העיר ורצחו את אביו שהיה שר המלחמה. הוא מצליח להתחמק מרודפיו ומגיע לכפר קטן על גדות אגם. מטרתו היא למצוא זהב כדי לאסוף כסף לנקמה נגד רוצחי אביו. הוא מגיע לכפר שם הוא פוגש בעל חנות בשם דון פלאטו (נחמיה פרסוף) שמצייד אותו במתנות לאינדיאנים ובצידה לדרך. איבל שט בסירה מושטת על ידי אינדיאנים שמביאים אותו למעבה הג'ונגל ומשאירים אותו. הוא נשבה על ידי אינדיאנים ומובא לפני ראש השבט, רוני (ססואה הייאקאווה). את קשיי השפה פותר בנו קואה-קו (הנרי סילבה) שהתחנך במיסיון בקרקאס ויודע אנגלית. אייבל מתקבל לשבט ומחלק להם מתנות. קואה-קו מראה לו יער בו נמצאת אישה שהרגה את אחיו הבכור ומטיל עליו לחדור לשם ולהרוג אותה. אייבל נכנס ליער ולאחר שיטוט עם חיות טרופיות הוא נפגש בבחורה יפה בשם רימה (אודרי הפבורן) שגרה שם עם אדם מבוגר בשם נופיו (לי ג'יי. קוב) שקוראת לו "סבא". נחש ארסי מכיש אותו ורימה מטפלת ומצילה אותו והוא מתאהב בה. אייבל חוזר לשבט ומפני שלא ביצע את משימתו הוא נקשר ומחכה לגורלו המר. הוא מגלה כי למעשה קוא-קו רצח את אחיו והטיל את האשמה על רימה ולכן מנסה לחסלה. בלילה הוא מצליח להינתק מהכבלים וחוזר לרימה ולנופיו. כאן מתגלה לו הסיפור כי נופיו היה שייך לחבורת שודדים שהרסה את כפרה והרגה את כל תושביו. נופיו מצא אותה בזרועות אמה הגוססת והביא אותה ליער. היא הייתה בת ארבע ומאז היא איתו ביער ומכירה בו כ"סבא". האינדיאנים שורפים את הבקתה של נופיו והוא מת משאיפת עשן. רימה נמלטת ועולה על עץ גבוה שאותו מציתים האינדיאנים עד שנשרף כליל והם חוזרים לשבט בידיעה שחיסלו את רימה. אייבל מחפש אותה ובטוח שנספתה אך בסוף היא מתגלה לו ומושיטה לו את ידה. מדיה וקבצים בנושא היכלי ירק בוויקישיתוף "היכלי ירק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היכלי ירק", באתר AllMovie (באנגלית) "היכלי ירק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היכלי ירק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון להיכלי ירק, באתר יוטיוב אנטוני פרקינס שר "היכלי ירק", באתר יוטיוב היכלי ירק, באתר TCM
כדי הילוך

כְּדֵי הִלּוּךְ היא שיטת מדידת זמן הלכתית, המוגדרת לפי קצב ממוצע של הליכת בני אדם. הקצב המדויק נתון במחלוקת הפוסקים. השיעור מוזכר מספר פעמים בתלמוד הבבלי בהקשרים שונים. פוסקי ההלכה תרגמו את השיעור לשעות לפי מימרה של רבי יוחנן במסכת פסחים, הקובעת שאדם ממוצע יכול ללכת ביום עשר פרסאות שהם 40 מיל. בעניין זה נאמרו שלוש שיטות עיקריות: דעת בעל תרומת הדשן שהליכת עשר פרסאות היא ב-12 שעות, כלומר 1.2 שעות לכל פרסה, 18 דקות למיל. כנראה זהו גם דעת הר"י מדמפייר ור"ש משאנץ. דעת הרמב"ם שחישוב הליכת עשר פרסאות ביום כולל גם את זמן הנשף שמעלות השחר עד לזריחה ומשקיעת החמה עד לצאת הכוכבים – שבו ההליכה היא 2.5 פרסאות, ואילו ב-12 השעות שבין נץ החמה לשקיעה ההליכה היא 7.5 פרסאות בלבד, כלומר 1.6 שעות לכל פרסה, 24 דקות למיל. לפי ביאור הגר"א החישוב כולל הליכה של 2 פרסאות בזמני הנשף, וב-12 שעות היום ההליכה היא 8 פרסאות, כלומר 1.5 שעות לכל פרסה, 22.5 דקות למיל. דעות נוספות הן: דעת הרב עוזיאל מייזליש שהחישוב כולל רק נשף אחד שבו הולכים פרסה אחת והליכת פרסה היא בשעה ושליש, 20 דקות למיל, ודעת מהרי"ק שהליכת פרסה היא בערך שעה אחת, כ-15 דקות למיל. בין ההלכות שנאמר בהן שיעור "כדי הילוך": בסיום תפילת שמונה עשרה לאחר אמירת עושה שלום במרומיו יש לשהות כדי הילוך ארבע אמות לפני החזרה למקום. בצק ששהה ללא לישה בכדי הילוך מיל הופך לחמץ. בהלכות מליחה נקבע שהבשר צריך לשהות במלח כדי הילוך מיל. יש להקפיד שלא להפסיק בין נטילת ידיים לברכה יותר מכדי הילוך 22 אמה. יש אומרים ששינה של יותר מכדי הילוך מאה אמה נחשבת לשנת קבע לעניין איסור שינה עם תפילין. מיל (הלכה) רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה מידות ושיעורי תורה פרק כ', באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) ראו למשל: תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ז, עמוד ב', ומסכת סוכה, דף כ"ו, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ג, עמוד ב' תרומת הדשן חלק א' סימן קכג' ר"ש משאנץ, תוספות רשב"א למסכת פסחים, עמ' דף צד עמוד א פירוש המשנה לרמב"ם מסכת פסחים פרק ג' משנה ב' ביאור הגר"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תנ"ט, סעיף ב', וראו חזון איש אורח חיים סימן יג עוזיאל מייזליש, מנורה הטהורה סימן רס"א (קני המנורה סעיף ב'), באתר היברובוקס שו"ת מהרי"ק סימן קע"ג לפי שיטת הצל"ח על תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט', עמוד ב', את שיעור "הילוך כ"ב אמות" מודדים בהליכה איטית של "עקב בצד אגודל" ולכן השיעור גדול יותר. יש שכתבו שהשיעור הוא כפול (על פי מגן אברהם על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שצ"ז, סעיף א') ויש שכתבו שהוא כשלוש דקות. (מרדכי אליהו, מאמר מרדכי הלכות ימות החול, עמוד 329, באתר אוצר החכמה רמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קכ"ג, סעיף ב' משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק ה', הלכה י"ג שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ס"ט, סעיף ו' רמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קס"ו, סעיף א' מגן אברהם על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן מ"ד, סעיף א' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מתיו סטאפורד

מתיו סטאפורד (באנגלית: Matthew Stafford‏; נולד ב-7 בפברואר 1988) הוא שחקן פוטבול אמריקאי בעמדת הקוורטרבק, המשחק בלוס אנג'לס ראמס מליגת ה-NFL. הוא שיחק באוניברסיטת ג'ורג'יה ונבחר ראשון בדראפט ה-NFL בשנת 2009 על ידי דטרויט ליונס. סטאפורד נולד בטמפה שבפלורידה וגדל בדאלאס שבטקסס. למד בתיכון היילנד פארק והוביל את נבחרת הפוטבול שלו לזכייה באליפות התיכונים של טקסס. ב-2006 החל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'יה וכבר משנתו הראשונה פתח בהרכב נבחרת הפוטבול בה שיחק במשך שלוש שנים. ב-2009 נבחר ראשון בדראפט ה-NFL על ידי דטרויט ליונס. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-10 משחקים בטרם נפצע וסיים את העונה מוקדם. בעונת 2010 נפתע בכתפו ושיחק רק בשלושה משחקים. הוא חזר בעונת 2011 שהייתה עונת שיא בקריירה שלו, בה רשם מסירות ל-5,038 יארד ו-41 טאצ'דאונים. את העונה סיים במאזן 10–6 והוביל את דטרויט לפלייאוף לראשונה מאז 1999. בפלייאוף הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון על ידי ניו אורלינס סיינטס. סטאפורד נבחר בתום העונה לשחקן הקאמבק של ה-NFL. ההופעה הבאה של סטאפורד בפלייאוף הייתה בעונת 2014 בה סיימה הקבוצה במאזן 11–5. גם הפעם הודחה דטרויט בסיבוב הראשון לאחר הפסד לדאלאס קאובויס. סטאפורד נבחר בעונה זו לראשונה לפרו בול. ב-2016 סיים עם דטרויט במאזן 9–7 אך שוב הפסיד בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הפעם לסיאטל סיהוקס. בעונות הבאות לא הצליחה הקבוצה בהנהגתו להעפיל לפלייאוף. בעונת 2021 הועבר סטאפורד ללוס אנג'לס ראמס. את העונה סיים במאזן 12–5 וזכייה בראשות בית ה-NFC מערב. בפלייאוף גברה הקבוצה בסיבוב הראשון 34–11 על אריזונה קרדינלס. סטאפורד מסר ל-202 יארד ושני טאצ'דאונים וטאצ'דאון נוסף בריצה. בסיבוב השני גברה הקבוצה על האלופה המכהנת טמפה ביי באקנירס 30–27, סטאפורד מסר במשחק ל-366 יארד, שני טאצ'דאונים ורץ לטאצ'דאון נוסף. הוא הוביל את הראמס לדרייב הניצחון שנותרו 42 שניות בלבד לסיום המשחק. בגמר ה-NFC ניצחה לוס אנג'לס את סן פרנסיסקו 49' 20–17 והעפילה לסופרבול LVI. סטאפורד מסר במשחק ל-366 יארד, שני טאצ'דאונים ואינטרספשן אחד. בסופרבול מסר ל-283 יארד, שלושה טאצ'דאונים ושני אינטרספשנים, בדרך לניצחון 23-20 על סינסינטי בנגלס. מעודכן לסוף עונת 2023: מאזן ניצחונות: 98 ניצחונות לעומת 107 הפסדים ותיקו אחד יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 357 טאצ'דאונים לעומת 180 אינטרספשנים סך הכול יארדים במסירה: 56,047 מאזן ניצחונות: 4 ניצחונות לעומת 4 הפסדים יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 15 טאצ'דאונים לעומת 6 אינטרספשנים סך הכול יארדים במסירה: 2,463 מדיה וקבצים בנושא מתיו סטאפורד בוויקישיתוף מתיו סטאפורד באתר pro-football-reference.com
לאסלו היינל

לאסלו היינל, (במקור גרין-Grün, בהונגרית: Hajnal László; בקשצ'בה, 31 בדצמבר 1902 – אוקראינה?, חורף 1943) היה משורר, סופר יהודי-הונגרי, ניספה בשואה. לאסלו גרין נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף גרין ושל יוזפין גליק. אחרי מלחמת העולם הראשונה הוא חי כמהגר בטרנסילבניה (אז כבר רומניה על פי חוזה טריאנון) במחצית הראשונה ובאמצע שנות ה-20. הוא עבד בעיתונים בשפה ההונגרית: מילה הונגרית (Magyar Szó) אביב (Tavasz) עת עגומה (Zord Idő) זריחה (Napkelet) יום ראשון (Vasárnap) עיתון יום ראשון (Vasárnapi Újság) עיתון מזרחי (Keleti Újság) וכתבותיו התפרסמו בתדירות גבוהה ביותר בנושאי שירה, פרוזה, מחזות, ביקורת ספרות ועיתונות ספרותית. הוא היה העורך של כתב העת הארוטי והספרותי " חתול שחור" בארד, ולאחר מכן של כתב העת ההיתולי "קומדיה" בעיר קולוז'וואר (1923). כתביו פורסמו גם ב"ז'ידו יבה" (עתיד יהודי). מאוחר יותר עבר לבודפשט, שם הופיעו כרכים חדשים שלו. כיהודי נלקח במלחמת העולם השנייה לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובינואר 1943 נעלמו עקבותיו בחזית המזרחית. אשתו הייתה מרגיט וייטהוט, בתם של יעקב וייטהוט ושל לאה קורנגוט, עמה התחתן בבודפשט, פרנצווארוש ב-16 בפברואר 1932. שיר המשרת (ספר שירים, טרגו מורש, 1920) טוסלד (מחזה בשתי מערכות, קולוז'וואר 1921) כך אני! (שירים, קולוז'וואר, 1924) לילה בודד (שירים, טטרגו מורש, 1926) לוריאל (רומן, קולוז'וואר, 1926) האגדה של ריצ'ה (1941) ארון זכוכית (1941) הרפתקה בפריז (1942) שירת לאסלו היינל לאסלו היינל בלקסיקון הביוגרפי Arcanum ספרי לאסלו היינל "Születési bejegyzése a békéscsabai polgári születési akv. 4/1903. folyószáma alatt". Holocaust Survivors and Victims Database "Házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 112/1932. folyószáma alatt".
כליבה

כְּלִיבָה (נפוץ בטעות גם כ"קליבה") או בכינוי השגור "קְלַמְרָה" (באנגלית: Clamp, בבריטניה נפוץ גם Cramp) הוא התקן הידוק המשמש לאחיזה או לקיבוע חפצים בחוזקה זה לזה כדי למנוע תנועה או הפרדה באמצעות הפעלת לחץ פנימה. ישנם סוגים רבים של קלמרות, הזמינים למטרות רבות ושונות. חלקם זמניים, כפי שמשמשים למיקום רכיבים תוך כדי ולמען קיבועם יחד, אחרים מיועדים להיות קבועים. בתחום גידול בעלי חיים, שימוש בכליבה להצמדת בעל חיים לחפץ נייח מכונה "הידוק מעוגל" (rounded clamping). למעשה, כל דבר שמבצע פעולת הידוק כזו עשוי להיקרא כליבה, כך שזה מוליד מגוון רחב של מונחים בתחומים רבים, וישנם כמה עשרות סוגים של כליבות בשימוש נפוץ בתעשייה. מלחציים פטריק שפילמן (1986). הדבקה והידוק: מדריך לעובדי עץ . הוצאת סטרלינג.ISBN 0-8069-6274-7ISBN 0-8069-6274-7 לי יסברגר (2007). טיפים מקצועיים לעיבוד עץ מדיה וקבצים בנושא כליבה בוויקישיתוף
טוזלה (אי)

טוזלה (ברוסית, באוקראינית ובטטרית של קרים: Тузла) הוא אי חולי, הממוקם באמצע מצר קרץ' בין חצי האי קרץ' (אנ') במערב לבין חצי האי טאמאן במזרח. מצר קרץ' מחבר את ים אזוב לים השחור. מבחינה מנהלית, האי טוזלה הוא חלק מעיריית קרץ' במזרח חצי האי קרים. האי טוזלה נוצר באופן טבעי ב-1925. מספר היסטוריונים טוענים כי האי טוזלה הוא האי אלופקה, המוזכר בין המחברים העתיקים, הממוקם במימי הבוספורוס הקימרי. ב-2014, האי סופח על ידי רוסיה מידי אוקראינה, יחד עם חצי האי קרים. באופן רשמי, לאי אין יישוב קבע. עם זאת, הייתה תחנת גבול של משמר הגבול האוקראיני, יישוב דייגים קטן, מספר מגרשים פרטיים ושני אתרי נופש. החשמל של האי סופק על ידי שתי תחנות כוח דיזל. על האי, היה גם מזח ומנחת מסוקים. מזח שני, שנמצא בסמוך ליישוב הדייגים הקטן, במצב קשה ואינו בשימוש. שני כבישים מבטון עברו לאורך האי. האי נמצא באמצע גשר קרים, שנפתח במאי 2018, ומחבר את חצי האי קרים ליבשת רוסיה. האי טוזלה (במרכז). מבט מההר מיטרידת (אנ') (קרץ', קרים). מצר קרץ' בשנת 2011 יישוב דייגים בטוזלה ב-2007 מבני חיזוק באי טוזלה (2007) אגמים בטוזלה (2007) אזור טוזלה על מפה מהמאה ה-19 של אזור קובאן מדיה וקבצים בנושא טוזלה בוויקישיתוף "Земли острова Тузла, через который проходит Крымский мост, переданы в собственность РФ". ТАСС. ארכיון מ-2019-04-04. נבדק ב-2019-04-04. "Russian-Ukrainian dispute over Tuzla escalates (10/26/03)". www.ukrweekly.com. אורכב מ-המקור ב-2020-09-02. נבדק ב-3 באוגוסט 2018. {{cite news}}: (עזרה)
STS-51-F

STS-51-F (או ספייסלאב 2), היא המשימה ה-19 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השמינית של מעבורת החלל צ'לנג'ר. מפקד המשימה: גורדון פולרטון טייס: רוי ברידג'ס (Roy D. Bridges, Jr.) מומחה למשימה: סטורי מאסגרייב מומחה למשימה: אנתוני אינגלנד (Anthony W. England) מומחה למשימה: קארל הינז (Karl G. Henize) מומחה מטען: לורן אקטון מומחה מטען: ג'ון-דייוויד ברטו (John-David F. Bartoe) מומחה מטען: ג'ורג' סיימון (George W. Simon) מומחה מטען: דיינה פרינז (Diane K. Prinz) ב-12 ביולי 1985, ניצבה הצ'לנג'ר על כן השיגור 39-A במרכז החלל קנדי. הספירה לאחור נעצרה 3 שניות לאחר קבלת הצתה של המנוע הראשי. הסיבה לכך הייתה אי תפקוד של שסתום אמצעי הצינון של מנוע ראשי מספר 2. דבר זה גרם לכיבוי שלושת המנועים. כתוצאה מכך, הוחלט לדחות את השיגור ל-29 ביולי. יום השיגור הגיע, ושוב נדחה השיגור. הפעם בשעה ו-37 דקות בגלל תקלה באחד החלקים בשל תחזוקה לא נכונה. חמש דקות ו-45 שניות להמראה המנוע הראשי מספר אחד כבה הרבה לפני שהיה אמור. הפעם זו הייתה תקלה בחיישן שקרא בטעות התחממות גדולה מדי של המנועים, למרות שהטמפרטורה הייתה תקינה כיבה החישן אוטומטית את המנוע. לאחר הצתה חדשה נראה שהכל תקין עד שכבה מנוע מספר 2 מאותה תקלה בחיישן. לבסוף הוחלט לשגר בכל מקרה את המעבורת אבל להכניסה למסלול נמוך יותר מהמתוכנן סביב כדור הארץ. לאחר מספר דחיות שוגרה לבסוף המעבורת כשהיא נושאת את "מעבדת החלל" ספייסלאב. למרות הכניסה למסלול נמוך יותר, שדרשה תכנון מחדש של המשימה, הוגדרה המשימה כהצלחה. כל המערכות של מעבדת החלל הותקנו ללא תקלות וקשיים. הניסויים שבוצעו היו בתחומי הביולוגיה, פיזיקה פלסמתית, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, פיזיקה סולרית, פיזיקה אטמוספירית וטכנולוגיה מתקדמת. התבצעו גם שני ניסויים מיוחדים עבור חברות קוקה קולה ופפסי כדי לנסות להתאים את משקאותיהן לאסטרונאוטים השוהים בחלל. התוצאות היו ששני המשקאות תססו בצורה מוגזמת בהיעדר כוח הכבידה. הנחיתה התבצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה, ב-11 באוגוסט 1985. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-51-F בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תקציר המשימה באתר הראשי של נאס"א מידע על המשימה סרטון על המשימה
אשמן כיס עירום-צוואר

אשמן כיס עירום־צוואר (שם מדעי: Saccolaimus saccolaimus) הוא מין של עטלף מהסוג אשמן הכיס החי בתת-היבשת ההודית, דרום-מזרח אסיה ואוקיאניה במדינות אוסטרליה, בנגלדש, הודו, אינדונזיה (באיים ג'אווה, באלי, סומטרה, בורנאו ואיי מאלוקו), מלזיה, פפואה גינאה החדשה, הפיליפינים, איי שלמה, סרי לנקה, תאילנד ומיאנמר במגוון בתי גידול כמו יערות גשם, יערות אקליפטוס, יערות יבשים, סוואנות, חופים וביצות. אורכו של עטלף זה הוא עד 12 סנטימטרים ומשקלו עד 61 גרמים. העטלף בעל פרווה בצבע שחור. לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש גדול, משולש ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום קצר ושטוח, הלוע מוארך במעט והשפתיים שסועות. האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה והצפירים שלהן קצרים ועגולים. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים רחבים וצינוריים. הזנב מכוסה בקרום התעופה להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן. אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשיכה במשך מספר שעות ומבלים את שעות היום בשינה בסבך, מחילות, קברים, מערות, מבנים נטושים, עצים וסלעים. הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים) אך מינים אחרים מהסוג נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות. במקומות מסוימים יש נדידות עונתיות מאזורים חמים לאזורים קרירים יותר. אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות ובשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער. מאידך, הטיסה שלהם מהירה יחסית. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד, וחלק מהפולסים שהם מפיקים נשמעים לאוזן אנושית. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה. האשמן נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב טווח תפוצה גדול ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים. מדיה וקבצים בנושא אשמן כיס עירום-צוואר בוויקישיתוף אשמן כיס עירום-צוואר, באתר ITIS (באנגלית) אשמן כיס עירום-צוואר, באתר NCBI (באנגלית) אשמן כיס עירום-צוואר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אשמן כיס עירום-צוואר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן כיס עירום-צוואר, באתר GBIF (באנגלית) אשמן כיס עירום-צוואר באתר הרשימה האדומה של IUCN Wilson, D. E. & Reeder, D. M. (1993). Mammals Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, Second Edition. Smithsonian Institution Press: Washington and London. p. 159. Bonaccorso, F.J. (1998). Bats of Papua New Guinea. Washington, D.C.: Conservation International. pp. 243–245 Payne, J. & Francis, C.M. (1985). A Field Guide to the Mammals of Borneo. Sabah Society: Malaysia. p. 183