laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יו גאבה גאבה!

יו גאבה גאבה! (באנגלית: !Yo Gabba Gabba) היא תוכנית טלוויזיה אמריקאית המשודרת בערוץ ניקלודאון האמריקאי, בערוץ לולי הישראלי ובערוצים נוספים ברחבי העולם. התוכנית מתאפיינת בשימוש בצבעים עזים, מוזיקה עכשווית וגישה קלילה. בזכות אופייה הוויזואלי זוכה התוכנית לאהדה בקרב בני נוער ומבוגרים. יוצרי הסדרה הם כריסטיאן ג'ייקוב וסקוט שולץ. הדמו פיילוט של הסדרה עלה ב-2004 (שרק הופיעו הסדרה הדמויות מונו, ברובי ופלקס). הפיילוט הרגיל עלה ב-2006 והסדרה עצמה עלתה לשידור ב-20 באוגוסט 2007 ושנה לאחר מכן שודרה עונה השנייה. ב-2008 זכתה הסדרה בפרס אמי לסדרות המשודרות בשעות היום בקטגוריית עיצוב תלבושות. השם "גאבה גאבה" לקוח משורה בשיר של להקת הראמונס. מנחה התוכנית היא דמות בשם DJ לאנס רוק, אותה מגלם לאנס רוברטסון, ולצדו מופיעות חמש בובות בצורות שונות: מונו, ציקלופ אדום, פופה, פרח ורוד, ברובי, מפלצת ירוקה, טודי, חתולת דרקון כחולה, פלקס, רובוט צהוב וידען ודמות נוספת שלא חיה בארץ גאבה ששמו הוא גובל, שהוא רוח רפאים שבוכה כל הזמן. כל הפרקים מסדרים במבנה קבוע. כל פרק מתחיל במנחה לאנס רוק במקור דיי ג'יי בן הולך לארץ גאבה עם בומבוקס ובתוכו הדמויות ואז שיר הפתיחה מתנגן. אחריו מתחילים הילדים מתחילים להגיד את שם הפרק לדוגמה "כיף" או "ישנים" או "פחד" או "יום הולדת" או "להקה" או "אומנות" הפרק כולל ב-4 סצנות שבהם הדמיות מדברות ושרות ואחרי הראשון יש שיר אנימציה שמתאר את נושא הפרק ואז עוד אחד ואז שיר בבומבוקס. בסוף הפרק רק בחלק מהפרקים יש שעת סיפור שהוא גם אנימציה כמו השיר על נושא הפרק ואז לאנס רוק במקור דיי ג'יי בן מסכם את הפרק בריקוד עם השירים שהיו ואז הוא הופך את הדמיות לפסלים ולוקח אותם המעבורנים הם בנושא הפרק יש בניהם מתקן משחק וידאו כישרונות צעירים מעברון צביעה עם שי, הקצב של ביז ובדיחת טוק טוק. DJ לאנס רוק (DJ lance rock) (ג'ינו קמבוס) – מנחה התוכנית אותו משחק לאנס רוברטסון. מכונה בגרסה העברית די ג'יי בן. מונו (Muno) (אורי אומנותי) – ציקלופ אדום. פופה (Foofa) (עונות 1–2: אפרת גוש/עונות 3–4: שירה קניספל) – פרח ורוד. ברובי (Brobee) (אלי לולאי) – מפלצת ירוקה. טודי (Toodee) (שירלי לילו) – חתולת דרקון כחולה. פלקס (Plex) (עונות 1–2: גלעד ויטל/עונות 3–4: דן קיזלר) – רובוט צהוב וידען. מדיה וקבצים בנושא יו גאבה גאבה! בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יו גאבה גאבה! (באנגלית) יו גאבה גאבה!, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "יו גאבה גאבה!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יו גאבה גאבה!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יו גאבה גאבה!", באתר Metacritic (באנגלית) "יו גאבה גאבה!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יו גאבה גאבה!, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוכחים נפקדים

נוכחים נפקדים הוא ספר מאת דויד גרוסמן, שיצא לאור בשנת 1992. חמש שנים לאחר שתיעד בספר הזמן הצהוב את פגישותיו עם פלסטינים תושבי השטחים, מספר גרוסמן בספר זה על עשרות פגישותיו עם ערביי ישראל, ועל השיחות שניהל עימם. כך, למשל, מתוודע גרוסמן לתושבי הכפר הבלתי-מוכר (אז) עין חוד, וליחסיהם עם תושבי היישוב היהודי הסמוך עין הוד, שהוקם על חורבות כפרם המקורי; לתושבי הכפר ברטעה שחולק בעקבות הסכמי רודוס בין שתי מדינות אויבות - ישראל וירדן, ושאוחד שוב בעקבות מלחמת ששת הימים; ולתושבי הכפרים איקרית ובירעם שהסכימו להתפנות מבתיהם במהלך מלחמת העצמאות בעקבות הבטחה של צה"ל כי יורשו לחזור לאחר המלחמה - הבטחה שלא קוימה עד היום. כמו כן מתועדות בספר שיחות שקיים גרוסמן עם פרופסור ארנון סופר ועם הסופרים סמי מיכאל, א. ב. יהושע ואנטון שמאס. שם הספר הוא פרפרזה על המונח נפקדים נוכחים, שנטבע בשנות ה-50 בהתייחס לערבים תושבי ישראל שהוכרזו כנפקדים, ורכושם הופקע מהם מכוח חוק נכסי נפקדים. לפי גרוסמן, הרוב היהודי בישראל מתייחס אל האזרחים הערבים כולם כאל "נוכחים נפקדים" - כהוויה של היעדר קולקטיבי, כקבוצה שהיא אמנם קיימת, אך נטולת פנים או שמות. לדבריו, אם ב-1948 היו הערבים בישראל "אלה שאינם, אך למעשה ישנם" - הם הפכו במהלך השנים להיות "אלה שישנם, ובעצם אינם". נוכחים נפקדים, באתר OCLC (באנגלית) נוכחים נפקדים, עמ' 226. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפקדים נוכחים

נפקדים נוכחים הוא כינוי לפלסטינים אשר עזבו, ברחו או גורשו מבתיהם במהלך מלחמת העצמאות ורכושם הופקע מהם מכוח חוק נכסי נפקדים, אך נותרו כעקורים בתוך תחומי מדינת ישראל או שחזרו אליה במועד מאוחר יותר. אנשים אלה, אם כן, הם נפקדים מבחינת החוק, אך למעשה נוכחים במדינה. לפי הערכות היו ב-1950 כ-46,000 נפקדים נוכחים מתוך כ-156,000 ערבים שנותרו בישראל סך הכול. אוכלוסייה נוספת שמוגדרת נפקדים-נוכחים הם ערביי המשולש. הם אמנם לא עזבו את בתיהם, אבל המשולש סופח רק ב-20 במאי 1949 עם יישום הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. בינתיים, מדינת ישראל הפקיעה אדמות שהיו שייכות לתושבי המשולש אבל היו תחת שליטה ישראלית. לאחר הסיפוח, ישראל לא הייתה מוכנה לשחרר את האדמות מחזקת נכסי נפקדים למרות שבעליהם המקוריים הפכו לאזרחי המדינה. הנכסים של הנפקדים-נוכחים הופקעו על פי חוק נכסי נפקדים והופקדו לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים. באופן עקרוני, מטרת החוק והאפוטרופוס היא לשמור על נכסים אזרחיים שהופקרו במהלך מלחמה מסיבות שונות. החרמה של נכסים אלה נחשבת פשע מלחמה לפי אמנת ז'נבה. במדינות רבות יש חוקים ומנגנונים האחראים על נכסי נפקדים, כשהמטרה של כולם היא לשמור על הנכסים עד שהנפקדים יוכלו לשוב ולקחתם. במקרה הישראלי, מדינת ישראל לא מוכנה לתת לנפקדים לשוב לבתיהם מפני שהם מוגדרים אוכלוסיית אויב. אבל בעניין הנפקדים-נוכחים ישנה בעייתיות משפטית כיוון שהם אזרחי מדינת ישראל, ולכן בהגדרה אינם אוכלוסיית אויב. הנפקדים-נוכחים לא הורשו לשוב לבתיהם גם אם הם חיו באותו אזור והיו להם מסמכים שמוכיחים שהנכס היה בבעלותם. בחלק מהמקרים המדינה דאגה לפליטים הפנימיים ויישבה אותם מחדש בכפרים שונים בבתיהם של נפקדים או נפקדים-נוכחים אחרים (למשל במקרה איקרית/ ראמה). בכפרים רבים נוצרו שכונות של נפקדים נוכחים שנקראות "שכונות הפליטים". בכפרים מסוימים אוכלוסיית הנפקדים שיושבה בהם הייתה יותר גדולה מהאוכלוסייה הכפרית המקורית שנשארה במקומה. לעיתים הפליטים הפנימיים התיישבו ליד כפרם בתקווה שיוכלו לחזור אליו בעתיד, משלא ניתן להם לחזור הפכה ההתיישבות הארעית למקום קבע, למשל המקרה של עין הוד/ חוד. עקורי איקרית ובירעם נוכחים נפקדים (ספר מאת דויד גרוסמן) טליה ששון, נפקדים-נוכחים, עד מתי?, באתר הארץ, 11 בפברואר 2010 נפקדים בעל כורחם -- הפקעת נכסים בירושלים המזרחית תחת חוק נכסי נפקדים, יולי 2010, באתר עיר עמים
תשובה

האם התכוונתם ל... תשובה (מענה) – מענה או פתרון לשאלה תשובה (יהדות) – "חזרה בתשובה" במובנה המקורי של כפרה על עבירה חזרה בתשובה – תשובה כתופעה דתית שהחלה בחציה השני של המאה ה-20 תשובה הלכתית - כינוי נפוץ לפסק הלכה הניתן כתשובה לשאלה, ע"ע שאלות ותשובות אישים: אברהם תשובה – עיתונאי וספורטאי בספורט נכים יצחק תשובה – איש עסקים ישראלי מיכל תשובה – קצינה בצה"ל רנאטו תשובה – נשיא הקהילה היהודית בבנגאזי ופעיל ציוני
שער הניצחון במדריד

שער הניצחון (בספרדית Arco de la Victoria) המכונה לעיתים גם שער מונקלואה (במטרה ליצור דמיון לשער אלקלה ושער טולדו), הוא שער ניצחון במדריד, בירת ספרד. השער נבנה בין השנים 1953 ו-1956 בהוראתו של הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו, לציון ניצחונו במלחמת האזרחים הספרדית. השער ממוקם ברובע מונקלואה - ארבקה ומתנשא לגובה של כ-40 מטרים. בפנים השער נמצאות מספר תוכניות ודגם של מתחם האוניברסיטה הקומפולטנסית. השער הוא עבודתם של האדריכלים מודסטו לופז אוטרו (Modesto López Otero) ופסקל בראבו סנפליו (Pascual Bravo Sanfeliú) והפסלים מוסס הוארטס (Moses Huertas) וחוסה רמון ארגי אורטלס (Jose Ramon Arregui Ortells). בעורף השער מופיעה בלטינית הכתובת: MUNIFICENTIA REGIA CONDITA AB HISPANORUM DVCE RESTAVRATA AEDES STUDIORVM MATRITENSIS FLORESCIT IN CONSPECTU DEI ומתחתיה מופיעות על שני עיטורים השנים: ANNO MCMXXVII A ו- ANNO MCMLVI Ω תרגום הכתובת הוא "נוסד על ידי הוד נדיבותו המלך, שוקם על ידי מנהיג הספרדים, מקדש הלימודים הגבוהים פורח תחת עינו הפקוחה של האל". הכתובת מתייחסת לאוניברסיטת מדריד, שממוקמת בסמיכות לשער. השנים המובאות הן 1927, בה נפתחה האוניברסיטה במיקומה הנוכחי ו-1956, בה נבנה השער, והיא מוקדשת לפתיחתה מחדש של האוניברסיטה לאחר שנהרסה כליל בימי מלחמת האזרחים. בחזית השער מופיעה בלטינית הכתובת: ARMIS HIC VICTRICIBVS MENS IVGITER VICTVRA MONUMENTUM HOC D.D.D. ומתחתיה מופיעות על שני עיטורים השנים: ANNO MCMXXXVI A ו- ANNO MCMXXXIX Ω תרגום הכתובת הוא "לכוחות שניצחו כאן, בתודעה יביסו לעולם, אנדרטה זו מוקדשת". השנים המופיעות על העיטורים הן 1936 ו-1939, שנות תחילתה וסיומה של מלחמת האזרחים הספרדית, והאנדרטה מוקדשת לחיילים שניצחו במלחמה.
שאנן שיא

שאנן שיא הוא סרט סטודנטים קצר (40 דקות) מ-1991 שביימו ארי פולמן ואורי סיון כסרט הגמר לתואר אקדמי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. הסרט עוקב אחר מצבים רגשיים, על רקע מלחמת המפרץ בתל אביב. בסרט מרואיינים תושבי תל אביב, על תחושותיהם בתקופת המלחמה והשתלשלות האירועים באולפני הרדיו המאוחדים של קול ישראל וגלי צה"ל, בעת שנפלו הטילים הראשונים. אחד המרואיינים, שהפגין ביטחון רב, כונה על ידי היוצרים "שאנן שיא", וכך ניתן השם לסרט. הסרט נחל הצלחה רבה, וזכה בפרס אופיר, בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובמספר פרסים בינלאומיים. לימים נמנו פולמן וסיוון עם הבולטים שבאנשי הקולנוע בישראל. שניהם היו שותפים, בין היתר, ליצירת סדרת הטלוויזיה בטיפול, שנמכרה לחברת HBO, וליצירת סרט הקולנוע ואלס עם באשיר, שהיה מועמד מוביל לזכייה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2009. "שאנן שיא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שאנן שיא", באתר אידיבי "שאנן שיא", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גינת שינקין

גינת שינקין היא גן השוכן בצידו הצפוני של רחוב שינקין בתל אביב, בין רחוב יוחנן הסנדלר ממזרח ורחוב יצחק נפחא ממערב. בצידו הצפוני של הגן ניצב המרכז הקהילתי לב אביב. הגן נקרא באופן רשמי "גן המלאכה" על שמה של שכונת מרכז בעלי מלאכה בה שכנה, אך נקראה בפי התושבים "גינת שינקין" (על שם מנחם שינקין), השם הרווח עד היום, אף על פי שנקראת באופן רשמי "גן מרדכי" על שם מרדכי פינגרמן. בשנים 1927 -1928 ניטעה במקום חורשה של 190 עצים על שטח של 2.6 דונם, על ידי מחלקת הנטיעות של עיריית תל אביב. על עיצוב החורשה הופקד אברהם קרוון. החורשה תוארה בעיתון הבוקר כ"החורשה המכוערת ביותר בעיר". בשנת 1941 הוחל בעבודות ישור, השבחת הקרקע וסידור רבדים והעבודות נמשכו אל תוך שנת 1943. ביוני 1944 הייתה הגינה סגורה לצורך עבודות שתילה ונטיעה. עם פתיחתה של הגינה היא הייתה למקום פופולרי לאמהות וילדים. כאשר הפכו רחוב שינקין והרחובות הסמוכים לו למקום מגורים פופולרי בקרב אמנים צעירים ואנשי רוח, התבססה גם הגינה כמקום מפגש קהילתי, וכשטח לעריכת אירועי תרבות ואמנות, הפגנות ומיצגים מחאתיים. במקום נערכו גם מופעי מוזיקה מתוכננים וספונטניים, ירידים לממכר חיות מחמד ואירועים נוספים. ב-4 ביולי 1993 נערך במקום האירוע הראשון לציון יום הגאווה בתל אביב. ב-1985 שוקמה הגינה ורוצפה בתכנונו של האדריכל חיים כהנוביץ ששב ותכנן אותה מחדש ב-1992. עיצובה הנוכחי זכה גם לביקורת בטענה שבשל צמחייה גבוהה, היא נותקה מהרחוב. בשנת 1994 נפתח ליד הגינה המרכז הקהילתי הסמוך "בית תמי", ובתחילת המאה ה-21 נוספו לה מתקני שעשועים לילדים. מדיה וקבצים בנושא גינת שינקין בוויקישיתוף הגינה באתר וויקי-תל אביב(הקישור אינו פעיל) הגינה באתר המרכז הקהילתי בית תמי הגינה ורחוב שינקין באתר עיריית תל אביב אודות גינת שינקין גני תל־אביב-יפו לפי הרתובות ושנות הנטיעה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 ביוני 1952 הגננות העירונית, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בנובמבר 1939 עיר ויושביה, הַבֹּקֶר, 2 במאי 1943 הגננות העירונית, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בדצמבר 1941 גינת שינקין סגורה, דבר, 4 ביוני 1944 לתשומת לבה של הנהלת עיריית תל אביב, המשקיף, 23 ביוני 1947
מלון שרתון תל אביב

מלון שרתון תל אביב הוא בית מלון של רשת מלונות שרתון הבין־לאומית, השוכן על רכס הכורכר מעל חוף תל אביב ברחוב הירקון 115. המלון נחשב אחד היוקרתיים בעיר. המלון הוקם על ידי אנשי העסקים היהודים-גרמנים איגנץ בוביס ואמיליו ברונס ומשקיעים נוספים, ונחנך בשנת 1977. ערך מורחב – מלון שרתון הישן, תל אביב קודם לכן פעל מלון אחר בשם שרתון בתל אביב, מצפון לגן העצמאות, והעניק את שמו לחוף הסמוך שנקרא "חוף שרתון" ונודע גם כ"חוף מציצים" בעקבות הסרט "מציצים" שצולם בחוף. המלון הישן החליף בעלים, שינה את שמו ל"פאלאס", ונהרס ב-1990. מבנה המלון הנוכחי הוקם במקום בו ניצב קודם לכן הבית האדום, מבנה אשר שימש בין היתר את מועצת פועלי תל אביב ויפו ואת מרכז הנוער העובד והלומד. חוף הים המשתרע למרגלותיו הוא "חוף גורדון". המלון נבנה כחלק מרשת "לרום" והועבר ב-1977 לרשת מלונות שרתון. בניין המלון מתנשא לגובה של 81 מטר ובו 22 קומות. בבנין בריכת שחייה והוא מציע לאורחיו 315 חדרים ו-23 סוויטות. בית המלון תוכנן על ידי האדריכלים ורנר יוסף ויטקובר (שתכנן גם את מלון שרתון הראשון שנהרס) ויעקב רכטר. בסמוך למלון, ברחוב הירקון 155, שוכן מלון "לאונרדו פלאזה תל אביב" שפעל עד 2009 תחת השם "שרתון מוריה תל אביב". שני המלונות פעלו תחת רשת שרתון העולמית, אך נמצאו בבעלויות שונות והופעלו בידי חברות שונות. בכניסה למלון וכן בגינה קטנה לידו נמצאות לוחיות זיכרון לבית האדום שעמד במקום מקודם. המלון המודרני והיוקרתי הזה משקיף על החוף ועל טיילת שלמה להט, ונמצא במרחק 4 דקות הליכה מתחנת האוטובוס הקרובה ו-3 ק"מ מתיאטרון הקאמרי. החדרים במלון משקיפים על הים. בחדרים המשודרגים יש גם אזור ישיבה ומרפסת . בסוויטות יש גם סלון. המלון מציע שירות חדרים. במלון שרתון יש 3 מסעדות בנוסף לטרקלין עם בר בלובי. שירותי המלון הנוספים כוללים בריכה חיצונית, חדר כושר וספא עם חמאם. המבנה מצפון מראה מכיוון דרום לעת ערב מדיה וקבצים בנושא מלון שרתון תל אביב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון שרתון תל אביב אודות מלון שרתון הבניין שנהרס, באתר תולדוט, מט"ח קאנדיאן פסיפיק מקפיאה בניית מלון בת"א, דבר, 29 ביוני 1976 שרתון תנהל מלון "לרום", דבר, 25 ביוני 1975 רזי גוטרמן, הייקים כבשו את רחוב הירקון, מעריב, 14 ביולי 1978
מלון שרתון

האם התכוונתם ל... מלונות שרתון – רשת מלונות בינלאומית מלון שרתון תל אביב – מלון ברחוב הירקון בתל אביב מלון שרתון הישן – מלון שפעל ברחוב הירקון בתל אביב, מצפון לגן העצמאות לאונרדו סיטי טאוור – מלון במתחם הבורסה ברמת גן ששמו הקודם היה "שרתון סיטי טאוור"
נחל סער

נַחַל סַעַר (וָאדִי חַשַׁבֶּה) הוא נחל הזורם בצפון רמת הגולן. הנחל ידוע בעיקר בזכות מפל סער, הנמצא סמוך לכביש 99, ומתאפיין בזרימה מרשימה לאחר הגשמים. הנחל נשפך אל נחל חרמון כ־500 מטר מדרום-מערב למעיין הבניאס. נחל סער מהווה גבול גאוגרפי בין רמת הגולן והחרמון. מקורו של נחל סער בעין סער שמדרום ל"גבעת הצעקות", ליד מג'דל שמס. בהמשך מסלול זרימתו הוא מנקז את בקעת יעפורי ומעיינותיה, ממשיך מצפון לברכת רם, ופונה מערבה סמוך לכפר מסעדה. משם הוא עובר ב"תפר" הגאולוגי שבין סלעי הגיר והדולומיט של מורדות החרמון לבין הבזלת של הגולן. נחל סער נחשב כגבול הגאוגרפי בין הגולן לחרמון. בערוץ הנחל ישנם שני מפלי מים גבוהים: מפל רסיסים - כקילומטר ממזרח לגשר הידידות בכביש העולה לעין קיניה, ומפל סער - ממערב לגשר סער צמוד לכביש 989 העולה לנווה אטי"ב. מפלי המים הם תוצאה של ירידה חדה ברום הנחל לאורך מרחק קצר: ירידה של 550 מטר רום לאורך 6 קילומטר בלבד. לפני כ-120,000 שנים פרץ קילוח לבה מאזור ברכת רם. הנחל התחתר בבזלת זו ויצר את הערוץ הנוכחי. מלבד שני המפלים הגדולים ישנם בערוץ הנחל עוד כמה עשרות מפלונים ואשדות מים קטנים. במדרון הצפוני, למרגלות היישוב עין קיניה, נצפתה תופעה של גלישת קרקע, הקרויה: "הגלישה הגדולה". המסלע במקום הוא חול חווארי (מגיל הסנון שבתקופת הקרטיקון העליון) ותלול, ולכן כאשר המדרון רווי במים גושי סלע מהדרגש העליון (תצורת יעפורי בעבר נקרא דרגש צומהופן) מחליקים במורד המדרון אל ערוץ הנחל. באופן טבעי הנחל הוא נחל איתן שמימיו זורמים כל ימות השנה, אבל כבר לפני שנים רבות השתמשו תושבי הסביבה במי המעיינות של עמק יעפורי כך שהנחל זרם למעשה רק בחורף. בשנות ה-80 של המאה ה-20 התחילו לשאוב מים מהנחל גם בחורף ומאז זורמים בו מים רק כאשר עוצמת הזרימה בו עולה על ספיקת המשאבות (אחרי גשם חזק), או כאשר המאגרים מלאים, לרוב רק במחציתו השנייה של החורף. בשיאה של עונת הגשמים עשויה זרימתו להגיע לשיעור מרשים, והמוני מטיילים פוקדים אז את מפל סער. בצמחייה הטבעית של נחל סער נפגשים צומח הבזלת של הגדה הדרומית עם צומח הגיר והחוואר של הגדה הצפונית, ומעט צומח-נחלים (בעיקר הרדוף) באפיק. בגדה הדרומית (במפנה צפוני) הצומח הוא חלק מיער אודם, המותאם למפנה צפוני תלול: חורש צפוף מאוד וגבוה למדי בשליטת אלון מצוי עם אלון תולע, אלה ארצישראלית עם אלה אטלנטית, הרבה אחירותם החורש, עוזרר קוצני (וגם עוזרר חד-גלעיני), אגס סורי, ער אציל ולבנה רפואי. בתת-יער מתבלטת שרכיה אשונה מפותחת ושופעת. בגדה הצפונית גולש צומח מורדות החרמון. בקטע שבין עין קיניה למפל רסיסים נחשף במפנה זה סלע חווארי, ועליו עולה חורש בשליטת אלון התולע, עם הרבה סחלביים. מדיה וקבצים בנושא נחל סער בוויקישיתוף אתי בן שמעון‏, מצפינים לנחל סער: מסלול בינוני למיטיבי לכת, באתר וואלה, 15 בינואר 2013
דניס קולודין

דניס אלכסייביץ' קולודין (ברוסית: Денис Алексеевич Колодин; נולד ב-1 בינואר 1982) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הבלם. שיחק בעבר בנבחרת הלאומית של רוסיה והשתתף עימה ביורו 2008. לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון. נכון להיום (2021) קולודין הוא עוזר מאמן של קבוצת קיזילז'אר מליגת העל הקזחית במהלך הקריירה שלו, קולודין שיחק עבור מספר מועדונים רוסים. הוא התחיל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל אולימפיה וולגוגרד, ושיחק בו במשך שנתיים, שבהן הרשים רבות עם 14 שערים ב-66 משחקים. הוא עבר לאוראלאן אליסטה בשנת 2002. הוא ערך 44 הופעות עבור הקבוצה, וכבש שלושה שערים. ב-2004 הוא עזב לקריליה סובטוב סמארה, במדיה ערך 39 הופעות וכבש שני שערים עד תחילת שנת 2005. קולודין עבר לאחד מהמועדונים החשובים ביותר בכדורגל הרוסי, דינמו מוסקבה, ב-2005. בדינמו הוא הגיע לתקופה המוצלחת ביותר בקריירה שלו. הוא כבש 12 שערים עבור הקבוצה, נכון למרץ 2009. הוא ביסס את מעמדו כאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בליגת העל הרוסית: הוא זכה פעם אחת ברשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית כבלם השמאלי הטוב ביותר ברוסיה ב-2006, זכה ברשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית כבלם הימני הטוב ביותר ברוסיה ב-2008, וסיים במקום השני בתואר זה ב-2007. אחרי היורו ועד 2012 רדפו אחריו לא מעט פציעות אשר הפריעו לו להיכנס להרכב הקבוצה. בינואר 2012 הושאל לרוסטוב עד סוף העונה. ערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 במרץ 2012 במשחק חוץ מול קרסנודאר שנגמר 0:1 לזכות הקבוצה היריבה. בקיץ 2013 חתם בוולגה ניז'ני נובגורוד מהליגה הרוסית השנייה. באוקטובר 2017 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. קולודין זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה בשנת 2004. מאז הוא שיחק 19 פעמים במדי הנבחרת הלאומית. בשנותיו הראשונות בנבחרת הוא לא הצליח להגיע עם נבחרתו לאף טורניר גדול (גביע העולם ואליפות אירופה). קולודין זומן על ידי חוס הידינק להשתתף עם נבחרת רוסיה ביורו 2008. הוא היה אחד מהשחקנים הבולטים בנבחרתו, שהעפילה לחצי גמר הטורניר לראשונה בתולדותיה. הוא שיחק בכל שלושת המשחקים של רוסיה בשלב הבתים, נגד ספרד, יוון ושוודיה. במשחק רבע הגמר נגד הולנד הוא קיבל כרטיס אדום, אך מיד לאחר מכן השופט ביטל את הרחקתו. אף על פי כן, הוא נעדר ממשחק חצי הגמר עקב צבירת כרטיסים צהובים. קולודין הוא בלם התקפי, הידוע בשל יכולתו לבעוט בעיטות חזקות ממרחק. הוא גם נחשב למצטיין בבעיטות עונשין, והוא הבועט הקבוע של מצבים אלו בדינמו מוסקבה. למרות הצטיינותו, הוא לא היה מוכר מספיק לאוהדי הכדורגל מחוץ לרוסיה, בשל העובדה שעד ל-2009 הוא מעולם לא שיחק עם דינמו מוסקבה בטורניר אירופי גדול למועדונים, כדוגמת ליגת האלופות וגביע אופ"א. קולודין החל את הקריירה שלו בעמדת החלוץ, אך הוסט לעמדת הקשר, ולאחר מכן הועבר לשחק בעמדת ההגנה והתקבע בה. קבוצתיים מקום שלישי בליגת העל הרוסית - 2004 (קריליה סובטוב), 2008 (דינמו מוסקבה) גמר הגביע הרוסי - 2003/04 (קריליה סובטוב) אליפות אירופה: 2008 (חצי גמר) אישיים הבלם הקדמי הימני הטוב ביותר ברוסיה - 2006, 2008 הבלם הקדמי השמאלי השני ברוסיה - 2007 הבלם הקדמי הימני השלישי ברוסיה - 2009 מדיה וקבצים בנושא דניס קולודין בוויקישיתוף דניס קולודין, באתר Transfermarkt דניס קולודין, באתר Soccerway דניס קולודין, באתר National Football Teams דניס קולודין, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות ופרופיל(הקישור אינו פעיל) באתר התאחדות הכדורגל הרוסית דף השחקן באתר דינמו מוסקבה דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב פרופיל וסטטיסטיקות באתר Soccernet
סמויד

הסָמוֹיֵד (Samoyed) הוא גזע של כלב הבית השייך לקבוצת כלבי השפיץ. שמו לקוח משם השבט "סמוייד", שמוצאו בטונדרה, המשתרעת לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני מהים הלבן במערב ועד להרי סיביר במזרח. הכלב שימש לשמירה על עדרי איילים, הובלתם, גרירת מזחלות ושמירה מפני חיות טורפות. בעליהם התנהגו אליהם כאל בני בית, וחלקו איתם את מזונם וביתם, גורם שהשפיע מאוחר יותר על האופי הידידותי של הסמוייד, אך גם קיימים שבטים בסיביר שהיו מוציאים אותם למסעות ארוכים, כשמזונם היחיד היו חבריהם למסע שמתו מחולשה או מחלה. גופו של הסמוייד מוצק, וגבו שרירי, הראש משולש והזנב ארוך ומסתלסל. הוא בעל פרווה מלאה וכפולה. צבעה של הפרווה, הוא ברוב המקרים לבן, אך ייתכנו גם צבעים קרמיים; למרות זאת קובע תקן הגזע כי הוא צריך להיות לבן. גובהו של הזכר מגיע ל-57 ס"מ וגובהה של הנקבה מגיע ל-53 ס"מ. משקלו הממוצע כ-25 ק"ג ותוחלת החיים הממוצעת - כ-14 שנים. הסמוייד הוא כלב חברותי מאוד, גם כלפי כלבים אחרים, ומתאים במיוחד עבור ילדים קטנים. הוא חכם, מסור לבעליו, נמרץ עד גיל מתקדם, בעל ביטחון עצמי רב, מסתגל בקלות, אך עם זאת גם עצמאי ומאוד עקשן. בגלל תכונות אופי אלו, הסמוייד לא תמיד יתאים ככלב שמירה (בגלל החברותיות הרבה שלו, גם כלפי זרים) ובגלל עקשנותו זקוק לחינוך ואילוף קפדניים בשנותיו הראשונות. כינויו של הגזע הוא "סם המחייך" או ״סמיילי״ בגלל מיקום העיניים ביחס לפה וצורת המשיכה של הפה לאחור שנראים כמו הבעת חיוך, התואמת לאופיו החברותי. נדיר מאוד למצוא סמוייד תוקפני. לסמוייד יצא שם של כלב לא אינטליגנטי בגלל האילוף הקשה שלו וחוסר היכולת שלו לקלוט תרגילים חדשים וכדומה, אך למעשה הסמוייד הוא כלב חכם במיוחד. הקושי באילוף נובע מעקשנותו ומהביטחון העצמי הרב שלו. דגש חשוב נוסף בגידול הסמוייד כחיית מחמד, הוא הצורך בתשומת לב רבה ופעילות. הסמוייד הוא כלב פעיל ונמרץ מאוד, והוא צריך להוציא אנרגיה לעיתים קרובות. מקורו של הסמוייד הוא בארצות צפוניות וקרות, כך שהוא רגיל למזג אוויר קר וטמפרטורה נמוכה. לכן, בימים ובאזורים חמים, יש צורך לדאוג לו לאזור נעים ולהניחו בפנים הבית הממוזג. אסור לספר או לגלח סמויידים, ולרוב צריך לדלל את הפרווה התחתונה בידי מומחה כדי שיוכלו להחליף פרווה וכדי שיהיה להם חם פחות. כמו כן, לפעמים צריך לגלח את אזור פי הטבעת שלהם בגלל הפרשות שנוטות להצטבר באזור כשהפרווה צפופה. טיפול לא נכון בחום הקיץ עלול להוביל לבעיות עור. בגלל המגוון הגנטי המצומצם של הסמוייד הוא עלול לסבול ממספר מחלות, ביניהן בעיות עיניים ובעיות אגן גנטיות, אליהן יש לשים לב ולעקוב אחר מצבו הבריאותי. כמו כן, החזקת סמוייד בסביבה חמה מדי עשויה, כאמור, לגרום לבעיות עור, בעוד הזנחה כללית וטיפול לקוי עלולים להביא אף לבעיות של סוכרת. הגזע הגיע לישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20. רוב הגזעים שהגיעו לארץ התבססו על כלבים מבתי גידול מקנדה ומארצות הברית. בשנת 1994 נרשמו בארץ כ-700 כלבי סמוייד. כלב הסמוייד הוא הסמל של החוג הישראלי לכלבי שפיץ ושל אגודת כלבי השפיץ הישראלית. מדיה וקבצים בנושא סמויד בוויקישיתוף סמויד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מחצבות חפציבה

מחצבות חפציבה היו מחצבות לרגלי הר הגלבוע שסיפקו חומרי גלם לחברת אבן וסיד. מדובר בשני אתרי חציבה, אחד שסיפק שיש בין השנים 1942–1952, והשנייה, מחצבת סוגי סלע שונים שנחנכה ב-1950 על ידי גבריאל רפפורט ("גברוש"), איש בית אלפא, שעדיין פועלת בחלקה. המחצבה הוכרה כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך. בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נפסק ייבוא השיש מאיטליה, שהפכה למדינת אויב. במקביל, סיור של אנשי "אבן וסיד" גילה בגלבוע מחשוף שיש אמיתי. הצוות, בראשות זאב פל, יצא להשתלמות באיטליה לחציבת שיש והביא עמו מכונת חיתוך המבוססת על כבל פלדה בעובי 4 מ"מ הנע על מערכת גלגלות 24 שעות ביממה וחותך את הסלע תוך חיכוך מוגבר הנוצר על ידי שפיכה מתמדת של חול רטוב על מקום הניסור. הנתחים הוסעו על גבי קרוניות, שנעו על גבי מסילה. בנוסף הוקמו במקום מבני-שירות כמגדל מים, מתקן להובלת חול ומתקן לאספקת חשמל. המחצבה פעלה עד שנת 1952, בה הפכה לבלתי-כלכלית עם חידוש הייבוא מאיטליה. המחצבה ננטשה ובאתרה נותר רק קידוח-מים המספק עד היום שפע מים מליחים לבריכות דגים באזור. יוסי חצור ויעקב מימרן תיארו מבחינה גאולוגית את תופעת הופעת השיש במקום: במחצבת חפציבה נחשף מחדר מגמתי שגילו כ-10 מיליון שנה לפני ההווה. המחדר התמיר את סלעי הדולומיט אליהם הוא חדר והתקבל סלע מטמורפי המכונה "שיש חפציבה". אירוע ההתמרה התרחש ככל הנראה בעומק קבורה של כ- 1000 מטר תחת פני השטח. סלעי המחדר וכן סלעי השיש נחשפים לאורך מישור ההעתקה של הגלבוע. משמעות הדבר, שהתרוממות הגלבוע לאורך מישור ההעתק, מאוחרת ל-10 מיליון שנה. — יוסי חצור ויעקב מימרן לאחר שמחצבות השיש הפסיקו לתפקד וננטשו, לקחה על עצמה הקרן לשיקום מחצבות את פעילות השיקום הנופי. אתר למבקרים נפתח לציבור במרץ 2009 והוא מיוחד לתצוגה גאולוגית. בכך היו המחצבות לגן גאולוגי ומצפורים לנוף עמק יזרעאל (אחד מהם, "מצפה גברוש" על שם גבריאל רפפורט). האתר הוא המקום היחיד בארץ בו נחשפו שכבות שיש אמיתי. במסגרת שיקום האתר נחנכה עמדת הכבל שהניעה את המכונות לחיתוך השיש – ששוחזרה ביוזמת המועצה לשימור אתרים. מחצבת בית אלפא בצוק הגלבוע, מעל בית אלפא מספקת מגוון מוצרים לבנייה במשך שנים, בהם חול, אבן גיר קשה גרוסה לגדלים שונים, בזלת ועוד. המחצבה נוסדה כפתרון להרחבת ענפי משק בית אלפא מיד לאחר מלחמת העצמאות, ביוזמת גבריאל רפפורט והתרחבה גם אל אזורי גן השלושה ורמת יששכר. יוסי חצור ויעקב מימרן, שברים, גלישות, ופעילות מגמטית למרגלות הגלבוע החברה הגיאולוגית הישראלית נסים זמיר, מחצבת השיש היחידה תשמש כמצפור, ניסים זמיר מחצבות בית אלפא, דף הבית מדריך לאתרי מורשת – אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 51