laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרח לב הזהב

פֶּרַח לֵב הַזָּהָב הוא סיפור ילדים עברי שהתפרסם לראשונה בשנת 1930 בקובץ "101 מעשיות, אגדות וסיפורי עם", מפרי עטו של סופר הילדים שלמה זלמן אריאל. הסיפור כולל מוטיבים מסיפורי עם שונים ומאגדות הנס כריסטיאן אנדרסן. במרכז הסיפור ילד שאמו נופלת למשכב ואיש אינו יודע כיצד לרפאה. אולם רק רופא זקן מסביר לילד כי הדרך היחידה להצילה היא על ידי מציאת פרח אדום ולו לב זהב הנמצא בהרים הרחוקים. לאחר שהאם תריח אותו, היא תבריא. בגרסאות שונות של הסיפור, הילד הוא הקטן משלושה בנים, כאשר הם נדרשים לצאת למסע אחר הפרח, הגדול אינו יכול כיוון שעליו להישאר ולהאכיל את אמם, האמצעי אינו יכול כיוון שהוא נדרש להישאר ולנקות, וכך נותר הילד הצעיר שיוצא למסע. במסעו אחר פרח לב הזהב הילד מגיע ליער ותועה בדרך ומתחיל לבכות. תחילה שומע אותו עורב, ופונה אליו, הנער מספר לו את סיפורו והעורב מציע לסייע לו תמורת מעט מהאוכל שלקח לדרך. הילד נותן לו את האוכל והעורב מראה לו את הדרך עד שהם מגיעים לקיר גבוה אותו הוא אינו מסוגל לעבור, והוא מתיישב ובוכה. כבשה ששומעת את בכיו פונה אליו, והוא מספר לה את סיפורו, היא מציעה להראות לו היכן ישנו פתח בקיר בתמורה לכובע שלו, והוא נותן לה את הכובע וגם את המעיל והיא מראה לו את הדרך. הילד ממשיך במסע ומגיע לנהר גדול אותו הוא לא יכול לעבור, והוא מתיישב ובוכה. מגיעה אווזה (בחלק מהגרסאות: ברבור) והוא מספר לה את סיפורו, היא מציעה להעבירו לצדו השני של הנהר ובתמורה היא מבקשת שייתן לה את הנעליים שלו. הילד נותן לה את נעליו וגרביו ויחד הם עוברים לצידו השני של הנהר. על שפת הנהר הוא רואה את הפרח וממהר לקטוף אותו ולשוב הביתה. הילד מגיע פצוע, יחף ורעב ומעניק לאמו את הפרח, לאחר שהאם מריחה אותו היא מיד מבריאה. בסוף הסיפור האם מחבקת ומנשקת את הילד וכל פצעיו מתרפאים. הסיפור זכה לגרסאות שונות, בהן משל אוריאל אופק, רפאל ספורטה, תלמה אליגון-רוז, בינה אופק, שלמה זלמן אריאל ויעקב מיטלמן. עפרה ויינגרטן סיפרה עיבוד של חיה שנהב לסיפור "פרח לב הזהב" ב"פרפר נחמד" בפרק "מתגעגעים לדודו". במהלך 1997 צולמה קלטת לילדים על סיפור זה בשילוב של הסברה על עשיית סרט בשם "עושים סרט: פרח לב הזהב", בכיכובה של ענת אלימלך. ורד טוהר, ‏מי המציא את הסיפור 'פרח לב הזהב'? היסטוריית ההתקבלות של סיפור ילדים עברי, ספרות ילדים ונוער 140, דצמבר 2016, עמ' 44–55 ורד טוהר, "מאבקי כוח וזיכרון תרבותי בזירת ספרות הילדים העברית: תיאורי שלושה מקרים", עלי ספר: מחקרים בביבליוגרפיה ובתולדות הספר העברי המודפס והדיגיטלי כ"ט (תש"ף), עמ' 179 – 196. פרח לב הזהב באתר בית צבי מצגת פרח לב הזהב, באתר אורייאנית עושים סרט: פרח לב הזהב - עם ענת אלימלך ז"ל 1997, סרטון בערוץ "Dinostalgic 90'", באתר יוטיוב (אורך: 47:30)
סיפאקה זהובת-כתר

סיפאקה זהובת-כתר (שם מדעי: Propithecus tattersalli) היא מין של למור בגודל בינוני מהסוג סיפאקה, החי ביערות נשירים יבשים בצפון האי מדגסקר. הסיפאקה זהובת-הכתר מזוהה, כפי שמשתמע משמה, מפרוותה הזהובה ומה"כתר" הכתום על ראשה. זהו אחד ממיני הסיפאקה הקטנים ביותר. הוא שוקל כ-3.5 ק"ג ואורכו מגיע עד 90 ס"מ. תזונתו כוללת זרעים ועלים. שמו המדעי של הסיפאקה זהובת-הכתר נקרא על שם איאן תאטרסאל, שראה את הלמור לראשונה ב-1974, אך הוא לא תואר בצורה מספקת עד 1998, השנה שבה תואר על ידי אלווין סיימונס, שלקח כמה וכמה פרטים כדי להרבות אותם בשבייה למטרות שימור. כמו מרבית הלמורים (על-משפחה) היא נמצאת בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות, קצב רבייה נמוך וציד. תקופת ההריון של הנקבה היא כשישה חודשים ותקופת ההנקה היא חמישה חודשים. הנקבה מתרבה אחת לשנתיים וזה אחד הדברים שבגללם היא בסכנת הכחדה. הצאצאים נולדים עם מעט שיער ושהם מתבגרים הם מתחילים לרכוב על גבה של האם. מדיה וקבצים בנושא סיפאקה זהובת-כתר בוויקישיתוף סיפאקה זהובת-כתר, באתר ITIS (באנגלית) סיפאקה זהובת-כתר, באתר NCBI (באנגלית) סיפאקה זהובת-כתר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סיפאקה זהובת-כתר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סיפאקה זהובת-כתר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סיפאקה זהובת-כתר, באתר GBIF (באנגלית) סיפאקה זהובת-כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיצרוי

האם התכוונתם ל... אוגוסטוס פיצרוי – ראש ממשלת בריטניה בשנים 1768-1770 ג'ורג' פיצרוי – בן ממזר של המלך צ'ארלס השני; קיבל בשנת 1674 את התואר "דוכס נורת'מברלנד" צ'ארלס אוגוסטוס פיצרוי – קצין בצבא הבריטי ואריסטוקרט רוברט פיצרוי – קפטן ספינת המחקר ביגל, חלוץ בתחום חיזוי מזג האוויר, ממפה ימי ומושל ניו זילנד פיצרוי (ויקטוריה) – פרוור במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה פיץ רוי – הר בדרום פטגוניה, על הגבול בין ארגנטינה וצ'ילה; נקרא על שמו של רוברט פיצרוי
ריצ'רד אדינסל

ריצ'רד סטיוארט אָדינְסֱל (באנגלית: Richard Stewart Addinsell;‏ 13 בינואר 1904 - 14 בנובמבר 1977) היה מלחין בריטי, שעיקר פרסומו בא לו מקונצ'רטו ורשה, שחובר כמוזיקה לסרט "אור ירח מסוכן" מ-1941. (הסרט נודע גם כ"טייסת המתאבדים"). אדינסל נולד בלונדון, הצעיר בשני בניו של ויליאם ארתור אדינסל, רואה חשבון, ואני ביאטריס ריצ'רדס. בשנותיו הראשונות למד בבית ואחר נרשם להרטפורד קולג' באוקספורד ללימודי משפטים, שאותם הפסיק לאחר שנה וחצי, כאשר החל להתעניין במוזיקה. בשנים 1926-1925 למד בקולג' המלכותי למוזיקה ולאחר זאת החל בקריירה של כתיבת שירים למופעי רביו ומוזיקה נלווית להצגות. בשנת 1928 החל שיתוף פעולה פורה עם הסופרת קלמנס דיין (1965-1882). עבודתו עמה נמשכה עד מותה, והתוצאה המרשימה ביותר שלה הייתה הגרסה המשולבת של אליס בארץ הפלאות ואליס בארץ המראות. אדינסל כתב מוזיקה גם למחזה של דֵיְין "אור ירח כסוף" (בו התוודע אל גרטרוד לורנס, שהקליטה את שיר הנושא), ו"המושיעים", מחזור של תסכיתים דתיים לרדיו של דיין. משנת 1936 החל לכתוב מוזיקה לסרטים עלילתיים תיעודיים. ב-1937 כתב מוזיקה לסרט "שרפה מעל אנגליה". הוא זכה לראשונה להצלחה של ממש בסרט "היה שלום, מר צ'יפס" בשנת 1939. משנת 1942 קיים קשר ידידות ושיתוף פעולה פורה עם ג'ויס גרנפל (1979-1910), בשירים שהופיעו לראשונה במופעי רביו בווסט אנד והיו בהמשך לחלק בלתי נפרד ממופעי היחיד שלה על הבמה. ב-1949 חיבר את המוזיקה לסרט "מתחת לחוג הגדי" בבימויו של אלפרד היצ'קוק. ב-1957 הלחין את פסקול הסרט "הנסיך ונערת השעשועים". ב-1961 כתב את המוזיקה לסרט "האביב הרומאי של גב' סטון". קונצ'רטו ורשה של אדינסל העיב עם השמעתו בסרט הבריטי מ-1941 "אור ירח מסוכן" על כל תרומותיו הקודמות לתיאטרון ולקולנוע. היצירה זכתה ליותר מ-100 הקלטות ולמכירות שעלו על חמישה מיליון והייתה לחביבת הקהל ברפרטואר המוזיקה הקלה. מלחינים אחרים הלכו בעקבות אדינסל וכתבו יצירות דומות בסגנון קונצ'רטו לפסנתר, בהן "חלום אולוון" של צ'ארלס ויליאמס ו"אגדת הר הזכוכית" של רוטה. ריצ'רד אדינסל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד אדינסל, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד אדינסל, באתר ספוטיפיי ריצ'רד אדינסל, באתר AllMusic (באנגלית) ריצ'רד אדינסל, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד אדינסל, באתר Discogs (באנגלית) ריצ'רד אדינסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דייוויד אדס, "ריצ'רד אדינסל" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב גרוב
אפיקים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אפיקים – קיבוץ בעמק הירדן. אפיקים – חברת אוטובוסים. אפיקים – תוכנית להעצמה דתית וערכית, ברוח הציונות הדתית, של בתי ספר בחינוך הממלכתי-דתי. אפיקים – כתב עת והוצאת ספרים למורשת יהדות תימן
Syncopy Films

סרטי סינקופי הוא שמם של אולפני הפקות סרטי קולנוע מיסודו של הבמאי כריסטופר נולאן ורעייתו, המפיקה אמה תומאס. השם "סינקופי" נובע מהמונח הרפואי להתעלפות, סינקופה. Syncopy Films, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Batman Begins (2005)". Box Office Mojo. ארכיון מ-24 ביוני 2020. נבדק ב-20 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) "The Dark Knight (2008)". Box Office Mojo. ארכיון מ-2 בינואר 2010. נבדק ב-3 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "The Dark Knight Rises (2012)". Box Office Mojo. ארכיון מ-5 באפריל 2017. נבדק ב-3 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "The Prestige (2006)". Box Office Mojo. ארכיון מ-21 ביוני 2009. נבדק ב-3 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Inception (2010)". Box Office Mojo. ארכיון מ-8 באוגוסט 2020. נבדק ב-20 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Interstellar (2014)". Box Office Mojo. ארכיון מ-7 בספטמבר 2020. נבדק ב-20 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Dunkirk (2017)". Box Office Mojo. ארכיון מ-23 בדצמבר 2017. נבדק ב-23 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Tenet (2020)". Box Office Mojo. ארכיון מ-3 בספטמבר 2020. נבדק ב-30 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
סמל הסן

סמל הסן (בגרמנית: Landeswappen Hessens) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית הסן. הסמל נכנס לשימוש ב-1949, עם הקמת המדינה לאחר מלחמת העולם השנייה. הסמל מעוצב ממגן כחול שבו מוטען אריה זקוף, צבוע בעשרה פסים אדומים ולבנים לסירוגין שטפריו זהובים. מעל המגן מוצג כתר זהב מעוטר בפירות כחולים. בדומה לסמל תורינגיה, יורש הסמל את מקורו מסמלו של דוכס תורינגיה מהמאה ה-13, ששלט גם על מחוזות שנמצאים כיום בתחומה של הסן. כמו כן, היו בעברה של המדינה תקופות בהן השתמשו בסמלים בעיצוב זהה או דומה כגון בשנים 1918–1945. על פי חוקת המדינה, מותר רק למוסדותיה הרשמיים להשתמש בסמל, ועל כן עוצב גם סמל לשימוש אזרחי שכולל רק את האריה בצבע אדום או לבן בלבד. הסמל האזרחי באדום סמל דוכס תורינגיה מ-1265 דגל הסן מדיה וקבצים בנושא סמל הסן בוויקישיתוף הסמל באתר המדינה (בגרמנית) סמל הסן באתר סמלי העולם (באנגלית) בעיתון Frankfurter Rundschau (בגרמנית) באתר המדינה
גורדי בהרפתקה מהסרטים

גורדי בהרפתקה מהסרטים הוא משחק מחשב מאת חברת קומפדיה ובהפצת הד ארצי שפותח ב־1998. המשחק מתרחש באולפן אנימציה לסרטים, בו מר דונקי המנהל, מתרגז על מייקי הצייר ומאיץ בו לגמור את הסרט המצויר או שיפוטר מעבודתו, לרוע המזל מייקי נרדם בגלל שלא ישן כמה לילות, ולעזרתו נחלצים גורדי וגברת כפפה, שנחלצים לעזרתו, כי אם הוא יפסיק לצייר אז גורדי יעלם והכפפה תושלח לפח. על השחקנים ללקט חפצים שונים ולפתור פאזלים עד ליצירת הסרט המושלם. את מרבית החפצים הנחוצים להשלים את קטעי הסרט אוספים על ידי הקלקה על חפצים שונים בסביבת המשחק, שאת חלקם מקבלים לאחר שפותרים חידות שונות. המשחק מתנהל באולפן האנימציה, בסטודיו, בחדר האביזרים, בחדר התלבושות, חדר המוזיקה חדר המנהל, ובמסדרונות. על השחקן להשלים את הסרט, המלווה בשבעה קטעי אנימציה. עלילת המשחק מתבססת על אגדת העם "החתול במגפיים". את תפקיד הראשי, איתייקו החתול, גילם כוכב הילדים איתי שגב. בעריכת הסרט ניתן לשנות מוזיקה, לשנות משפטים של דמויות, להקליט משפטים באמצעות מיקרופון ולשלבם במשחק. אחרי ששבעת קטעי האנימציה הושלמו, גורדי מספר על קטע שמיני ואחרון, המסיים את הסרטון המצויר. לאחר שהמשימה הושלמה מר דונקי מברך את מייקי על השלמת הסרט, והקרנתו מתחילה. חגי שחור, vgames, ביקורת משחק: גורדי בהרפתקה מהסרטים, באתר ynet, 10 באוגוסט 2007 נוסטלגיה - קומפדיה - ביקורת על גורדי בהרפתקה מהסרטים וחשיבה המצאתית, סרטון בערוץ "GameGems", באתר יוטיוב (אורך: 04:37) גיימפלי מלא - גורדי בהרפתקה מהסרטים - YouTube, באתר www.youtube.com
קבוצות הבחירה של המחנות העולים

קבוצות הבחירה של המחנות העולים הוא שמה של תנועת הבוגרים של תנועת הנוער המחנות העולים. בעבר הייתה קבוצות הבחירה תנועת נוער נפרדת שדגלה בחלוציות, סוציאליזם וציונות. פעילותה ההיסטורית היא היום חלק מפעילות תנועת הנוער המחנות העולים. המושג "קבוצות הבחירה" מתייחס כיום לכלל הבוגרים של תנועת המחנות העולים וקבוצות הבחירה ההיסטורית. חברי "קבוצות הבחירה של המחנות העולים" חיים בקבוצות שיתופיות במגדל העמק, בנוף הגליל, בבת ים, בראשון לציון, בקיבוץ נערן ובאילת. החברים בקבוצות השיתופיות עובדים בעיקר בחינוך, בין השאר במיזמים חינוכים וחברתיים של תנועת הבוגרים ובתנועת הנוער המחנות העולים. תחילתה של התנועה בחטיבת בני הקיבוצים של הנוער העובד והלומד בתק"ם בשנת 1986. קבוצות הבחירה היו קבוצות של בני נוער מקיבוצי התק"ם שנפגשו אחת לחודש לסוף שבוע של פעילות מודרכת, ובחופשים למפגשים ארוכים יותר שחלקם משותפים לכלל התנועה. השם "קבוצות הבחירה" נבע מכך שההשתתפות בפעילותן הייתה מתוך בחירה, ולא מתוך חובה, כפי שהייתה כלל הפעילות בחטיבת בני התק"ם. בגלל צורת הפעילות ראתה עצמה תנועת קבוצות הבחירה תנועת נוער "אמיתית" שתכניה לא נקבעים מראש על ידי אנשים מבוגרים. הקבוצות הרבו לעסוק בנושאי החברה הישראלית והתנועה הקיבוצית וביצעו פרויקטים מעשיים שונים על פי בחירתן. חלק מהקבוצות המשיכו יחד לשנת שירות, לגרעיני נח"ל ולחיים משותפים אחרי הצבא. בשנת 1998 החלה להתגבש תנועת בוגרים לקבוצות הבחירה על בסיס חברי תנועה שבתום שירותם הצבאי לקחו אחריות על ריכוז פעילותה, והחלו לחיות ביחד חיי שיתוף בערים מגדל העמק ונצרת עילית. לאחר פירוק חטיבת בני הקיבוצים, ב"ועידת יגור" בשנת 1989, הוחלט על צירוף בני התק"ם למחוזות וקיני הנוער העובד והלומד. למרות שמדריכי הקבוצות היו מעתה משויכים לנוע"ל נשארו קבוצות הבחירה נבדלות מפעילות קיני הנוע"ל בגלל האופי השונה של הפעילות ואוכלוסיית היעד שלהן. עם השנים החלה התנועה לפנות גם לבני נוער שאינם בני קיבוצים ובמקביל עברה להתמקד בעיקר באזור הצפון, שם הייתה לה מראש אחיזה חזקה יותר עקב ריבוי הקיבוצים. פעילות התנועה נעשתה מקבילה יותר ויותר לפעילות השכבות הבוגרות של הנוע"ל באזור הצפון, ופנתה פעמים רבות לאותם החניכים. בשנת 2000 התנתקה תנועת קבוצת הבחירה מהנוע"ל, בין השאר עקב מחלוקות ארוכות על אזורי הפעילות של הקבוצות. תנועת קבוצות הבחירה פעלה כשנה כתנועה נפרדת, ובשנת 2001 נכנסה לתהליך איחוד עם תנועת המחנות העולים, וזאת, היות ששתי התנועות חלקו מטרות משותפות כלפי החברה הישראלית, קשיים ארגוניים בפעולה כתנועה נפרדת, וכן בעקבות קשרים אישיים בין בוגרי קבוצות הבחירה ובוגרי המחנות העולים. התנועות הכריזו על איחודן ב-26 במרץ, שנת 2005. בתהליך ההסמלה המחודשת שעברו התנועות עם איחודן הוחלט כי השם "קבוצות הבחירה" ישמש מעתה והלאה כשם כולל לתנועת הבוגרים של שתי התנועות. כיום פעילות קבוצות הבחירה מוטמעת ומשולבת בתוך פעילות תנועת הנוער המחנות העולים. הפעילות פונה לבני נוער מכתה ט' ומעלה וכוללת פעילות חינוכית ערכית, גיבוש גרעינים לשנת־שירות ולנח"ל, ופעילות משימתית־חברתית. בשנת 2007 הכריזו בוגרי התנועה על הקמת קיבוץ עירוני, שנקרא באופן בלתי רשמי "נעמה", לפי ראשי התיבות של הערים נצרת עילית ומגדל העמק. בשנת 2012 נרשמו חברי הקיבוץ העירוני אצל רשם האגודות כקיבוץ משעול. נכון לאוגוסט 2012 מונה קיבוץ משעול כ-80 חברים ו-40 ילדים החיים ב-8 קבוצות. המחנות העולים תנועת בוגרים קיבוץ עירוני קיבוץ משעול קיבוץ נערן
אולגה גרושין

אולגה גרושין (ברוסית: Ольга Грушина; באנגלית: Olga Grushin; נולדה ב-1971) היא סופרת רוסיה-אמריקאית. גרושין נולדה במוסקבה וגדלה עד גיל 10 בפראג, צ'כוסלובקיה. אביה, בוריס גרושין, היה סוציולוג סובייטי בולט. היא למדה עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה ותולדות האומנות במוזיאון פושקין. וב-1989 קיבלה מלגת לימודים לאוניברסיטת אמורי בג'ורג'יה, ארצות הברית, אותה סיימה בהצטיינות ב-1993. היא התאזרחה בארצות הברית בשנת 2002, אבל שמרה גם על אזרחותה הרוסית. גרושין עבדה כמתרגמת סימולטנית עבור נשיא ארצות-הברית לשעבר ג'ימי קרטר, כמלצרית בבר ג'אז, כמתרגמת בבנק העולמי, כאנליסטית מחקר במשרד עורכי דין, וכעורכת במכון מחקר הקשור לאוניברסיטת הרווארד. את ספריה היא כותבת באנגלית. חיי החלום של סוחאנוב, הוצאת מטר, 2008 (יצא לאור בארצות הברית ב-2006). התור, הוצאת מטר, 2013 (יצא לאור בארצות הברית ב-2010). איימן סיכסק, אמנות לעם, באתר הארץ, 7 ביולי 2008
גרדיאנט הידרולוגי

גרדיאנט הידרולוגי הוא הגְּרַדִיאֶנְט של מי תהום בתת-הקרקע כאשר מודדים בין שתי נקודות ייחוס. H1-H2\L- כאשר H הוא הגובה בין מפלס מי תהום עד למפלס 0 אנרגיה הידראולית, ו-L הוא המרחק בין H1 ל-H2. לפי הגרדיאנט, כוח הכבידה וחדירות הסלע ניתן לחשב את מהירות הזרימה. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איך שהשמש תזרח

איך שהשמש תזרח הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת קרן פלס. האלבום יצא לאור ב-1 ביולי 2013, על ידי חברת התקליטים הד ארצי. מן האלבום יצאו לאור הסינגלים "לייק וואנקה", "כלום לא טעים", "השעות המתות" "גם אני" ו"רק שתבואי". כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קרן פלס.  הפקה מוזיקלית ותכנותים-דני "פילוני" קרק תופים - קרן טפרברג בס - מיכאל פרוסט גיטרות - עמית יצחק, אודי שמחון גיטרה קלאסית - דני "פילוני" קרק כינור - תומר מוקד צ'לו - מאיה בלזיצמן קלידים ופסנתר - עמרי בר פסנתר - קרן פלס כלי הקשה - גדי סרי, דני "פילוני" קרק אקורדיון - ויטלי פודולסקי קרן פלס רוצה "מישהו אחר" באתר נענע 10, 2 ביולי 2013 גל אוחובסקי, ‏קרן פלס מאוחרת, באתר ‏מאקו‏, 2 ביולי 2013
ריצ'רד גרנוויל

ריצ'רד גרנוויל (באנגלית: Richard Grenville;‏ 15 ביוני 1542 – 10 בספטמבר 1591) היה ספן אנגלי, רב חובל ומגלה ארצות, השריף של קורנוול בשנים 1576–1577, השריף של קורק וחבר הפרלמנט מטעם קורנוול. גרנוויל נטל חלק בנסיונותיהם הראשונים של האנגלים להתיישב בעולם החדש, והשתתף גם בלחימה נגד הארמדה הספרדית. הוא מת ב-1591 בקרב פלורס בעודו נלחם נגד אוניות ספרדיות רבות פי כמה ללא כל סיכוי לנצח. גרנוויל היה סבו של סר ריצ'רד גרנוויל, מי שנתפרסם במלחמת האזרחים האנגלית. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד גרנוויל בוויקישיתוף ריצ'רד גרנוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריצ'רד גרנוויל, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב פלודן

קרב פלודן היה עימות צבאי מזוין בין ממלכת אנגליה לממלכת סקוטלנד. הוא ניטש ליד הכפר ברנקסטון במחוז נורת'מברלנד בצפון אנגליה ב-9 בספטמבר 1513 בין צבא פלישה סקוטי בפיקודו של המלך ג'יימס הרביעי לבין צבא אנגלי בפיקודו של תומאס הווארד, רוזן סארי. הקרב, שהסתיים בניצחונם של האנגלים, היה הגדול ביותר שניטש בין שתי הממלכות. ג'יימס הרביעי נהרג בקרב, והוא המונרך האחרון באיים הבריטיים שמת תוך כדי לחימה. פלודן (Flodden), דרומית לברנקסטון, הוא המקום בו חנה הצבא הסקוטי. מדיה וקבצים בנושא קרב פלודן בוויקישיתוף קרב פלודן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Paterson, p. 147 Elliot, p. 117 Elliot, p. 118 ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוויל

האם התכוונתם ל... אן נוויל – רעייתו של ריצ'רד השלישי גארי נוויל – כדורגלן אנגלי ססילי נוויל – אמו של ריצ'רד השלישי פיל נוויל – כדורגלן אנגלי, אחיו של גרי נוויל (אנ') – מתאבק מקצועי
קלוד ד'אנבו

קלוד ד'אנבו (בצרפתית: Claude d'Annebault;‏ 1495 – 2 בנובמבר 1552) היה קצין צבא צרפתי; מרשל של צרפת (1538–1552), אדמירל צרפת (1543–1552) ומושל פיימונטה ב-1541. הוא עמד בראש הפלישה הצרפתית לאי וייט ב-1545. כמו כן שימש מושל נורמנדי, והיה דמות רבת-השפעה בתקופת מלכותו של פרנסואה הראשון. מדיה וקבצים בנושא קלוד ד'אנבו בוויקישיתוף Rodger, N. A. M. (1998). The Safeguard of the Sea: A Naval History of Britain, 660-1649. W. W. Norton & Company. p. 183. Regan, Geoffrey (2000). The Brassey's Book of Naval Blunders. Brassey's Naval Annual. p. 120. Sessions, William A. (1999). Henry Howard, the Poet Earl of Surrey: A Life. Oxford University Press. p. 332. Knecht, Robert Jean (1994). Renaissance Warrior and Patron: The Reign of Francis I. Cambridge University Press. p. 485. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחידת עילית (סרט, 2007)

יחידת עילית (בפורטוגזית: Tropa de Elite) הוא סרט קולנוע ברזילאי בבימויו של ג'וזה פדיליה ובכיכובו של ואגנר מורה. זהו מותחן פשע המגולל את אופי הפעילות בריו דה ז'ניירו של הגדוד למבצעים מיוחדים של המשטרה הצבאית של ברזיל. הסרט מבוסס על ספר באותו השם מאת הסוציולוג לואיז אדוארדו וקציני היחידה לשעבר, אנדרה בטיסטה ורודריגו פימנטל. הסרט זכה להצלחה מסחרית רבה והפך לתופעה תרבותית בברזיל, כששיר הנושא שלו הפך למפורסם מאוד. הסרט זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ב-2008. סרט ההמשך שלו "יחידת עילית 2" יצא באוקטובר 2010. בשנת 1997, לפני ביקור האפיפיור בריו דה ז'ניירו, קפטן נסקימנטו מהגדוד המשטרתי למבצעים מיוחדים (BOPE) מונה לחסל את הסיכונים של סוחרי הסמים בשכונת עוני מסוכנת ליד המקום שבו האפיפיור מתכוון להתאכסן. קפטן נסקימנטו מנסה למצוא אדם שיחליף אותו מפני שאשתו בהריון והוא מתכוון להתפטר מהפיקוד ולאמן מגויסים חדשים. בינתיים, שני החברים האידיאליסטים נטו ומטיאס מצטרפים לחייל המשטרה הצבאית בכוונה להיות אנשי משטרה הגונים ולהילחם בפשע. אולם, הם רואים רק שחיתות, אנשים חסרי כושר וביורוקרטיה מטופשת במשטרה הצבאית. בעקבות תקרית רצינית, הם מחליטים להצטרף ל-BOPE. החיים של קפטן נסקימטו, נטו ומטיאס משתלבים בין החודשים, בהתחלה בתקופת האימונים הקשים ואחר כך בפעולות נגד סוחרי סמים. נסקימנטו מאמין שנטו יכול להיות המחליף שלו, אבל ההתייחסות האימפולסיבית שלו מסכנת את ההחלטה. אחר כך, מטיאס הנבון נראה כבחירה הנכונה, אבל זה האחרון צריך להוכיח שיש לו לב. אתר האינטרנט הרשמי של יחידת עילית "יחידת עילית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יחידת עילית", באתר נטפליקס "יחידת עילית", באתר AllMovie (באנגלית) "יחידת עילית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יחידת עילית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יחידת עילית", באתר Metacritic (באנגלית) "יחידת עילית", באתר אידיבי "יחידת עילית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אנטונוב A-40

אנטונוב A-40 "קריליאטי טאנק" ("טנק מכונף" ברוסית) היה ניסיון סובייטי לבנות טנק בעל כנפיים המסוגל לדאות אל שדה הקרב לאחר שנגרר לגובה באמצעות מטוס תובלה. אב טיפוס של הטנק המכונף נבנה ב-1942, אך נמצא כבלתי כשיר לשימוש בקרב. בעוד צבאות אחרים (ובפרט הלופטוואפה) התמקדו בתובלת טנקים קלים בדאוני ענק (כמסרשמיט "גיגאנט"), הסובייטים ביצעו ניסיונות בהצמדת טנקים ושריוניות T-27 לגחונם של מפציצים כבדים והנחתתם בשדות תעופה. בשנות השלושים שוכללו ניסיונות אלו לכדי ניסיונות הצנחה או הטלה לתוך מים של כלי שריון. במהלך כיבוש בסרביה ב-1940, ישנן עדויות כי טנקים קלים הוטלו ממפציצי טופולב TB-3 שטסו בגובה נמוך ביותר, תוך גלגולם בהילוך סרק עד לעצירה. הבעיה הגדולה ביותר בהטלה מהאוויר של שריון היא הצורך להצניח את הצוות בנפרד, שכן אלו לא יעמדו בנפילה ללא פגיעות קשות. עד אשר הצוות יגיע לכלים שהוטלו, אלו יכולים להתפס על ידי האויב. כמו כן, הצוות מבזבז זמן רב ומסתכן בהגעה אל הכלי. פתרון אפשרי לבעיה זו הוא הדאון, המאפשר נחיתה רכה יחסית של הכלי וצוותו וממזער את הסיכון למטוס הגורר, שיכול לשחרר את הדאון רחוק יחסית משדה הקרב. בשל סיבות אלו, הזמין חיל האוויר הסובייטי מאנטונוב תכנון לדאון המסוגל להנחית טנק. אנטונוב היה שאפתן יותר, והוסיף מסגרת ניתקת לטנק הקל T-60, העשויה מעץ ובד המהווים צמד כנפיים וזנב כפול. התכנון שלו אפשר לטנק לדאות לשדה הקרב, לנתק את הכנפיים והזנב הזולים לייצור ולהיות מוכן תוך דקות מספר. ישנם מקורות המדווחים כי טיסת ניסוי אחת הושלמה בהצלחה, אך לשם דאייתו באוויר דרש הטנק המכונף מהירות גרירה של 160 קמ"ש, שהייתה גבוהה מדי וגרמה לזניחת הפרויקט. ברית המועצות המשיכה לפתח שיטות יעילות לפריסה של שריון מהאוויר, ובשנות השבעים הדגימה הצנחה מוצלחת של נגמ"ש BMP-1 על צוותו. מדיה וקבצים בנושא אנטונוב A-40 בוויקישיתוף
Armikrog

Armikrog הוא משחק הרפתקה שיצא בשנת 2015. המשחק פותח על ידי היוצרים של The Neverhood דאג טנפל, אד סקופילד ומייק דיז בעזרת אתר Kickstarter. המשחק מורכב מסצנות הבנויות באנימצית סטופ מושן שחוברו למשחק הרפתקה שלם. המשחק זכה לכינוי "היורש הרוחני של The Neverhood", שכן יוצריו הם אותם היוצרים והם הבטיחו משחק הרפתקאה בסדר גודל כמו The Neverhood. Armikrog מספר את סיפור הרפתקאותיו של חוקר חלל בשם טומינאוט (Tommynaut) והכלב העיוור שלו בשם ביק-ביק (Beak-Beak) שיצאו למשימת הצלת כוכב אייקסן (Ixen) בעזרת גבישי P-tonioum שנמצאים בכוכב Spiro 5, לאחר ששני חוקרי חלל בשם ווגנאוט (Vognaut) ונמנאוט (Numnaut) נעלמו כשניסו לבצע את משימתם לפני כן. החללית מתנגשת באסטרואיד והם מתרסקים בכוכב המסתורי Spiro 5 ונתקעים במבצר Armikrog. שם הם מגלים כי תושבי המקום אינם, ושמלך ומלכת הכוכב השאירו רמזים לפתרון התעלומה. אתר האינטרנט הרשמי של Armikrog
סמל סקסוניה-אנהלט

סמל סקסוניה-אנהלט (בגרמנית: Wappen Sachsen-Anhalts) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית סקסוניה-אנהלט. הסמל נכנס לשימוש ב-29 בינואר 1991 הסמל מעוצב ממגן מחולק לשני חלקים. החלק העליון הוא שחור שעליו חמישה פסי זהב ועליהם מוטען כתר ירוק שפרוש מהפינה השמאלית העליונה לפינה הימנית התחתונה (מנקודת מבטו של הצופה). עיצוב זה נלקח ממגינו של בית אסקניה ששלט באזור ואף החזיק במשרת הנסיך הבוחר עד 1422. על חמשת הפסים העליונים, מצד ימין, מוטען עיט שחור עם רגלי זהב ולשון אדומה בשדה לבן שמציג את הקשר לפרוסיה. החלק התחתון הוא לבן בעל גבול שחור, ובו מוצג דוב שחור פוסע על גבי חומה אדומה ובה שער פתוח. חלק זה מייצג את המדינה החופשית של אנהלט שהתקיימה בשנים 1945–1918 ובסמלה הוצג מוטיב זה. סמל המדינה החופשית של אנהלט סמל המדינה בשנים 1948-1952 דגל סקסוניה-אנהלט מדיה וקבצים בנושא סמל סקסוניה-אנהלט בוויקישיתוף הסמל באתר המדינה (בגרמנית)
הגדה האנגלית

הגדה האנגלית או המזח האנגלי (ברוסית: Англи́йская на́бережная - אנליסקיה נברז'ניה) הוא רחוב על גדת נהר הנבה במרכז סנקט פטרבורג שברוסיה. הגדה האנגלית ממוקמת בין התעלה האדמירלית החדשה לבין כיכר הדצמבריסטים, בסמוך לגדת האדמירליות. בניית הבתים לאורך גדת נהר הנבה באזור התעלה האנגלית החלה בשנת 1763. הגדה קיבלה את שמה בשל מיקומה של השגרירות האנגלית ששכנה ברחוב זה עד שנת 1918, וכן בשל כנסייה אנגליקנית (במספר 48) שנבנתה בשנים 1814–1815 על ידי האדריכל ג'אקומו קוורנג'י. השגרירות הבריטית עברה מאתר זה בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917 ועם העברת הבירה למוסקבה. כיום ההו רחוב יוקרתי. מבני האצולה הולאמו בעקבות המהפיכה, ולאחר פירוק ברית המועצות הפכו בעיקר למבני משרדים. בניין הסנאט והסינוד הממוקם בגדה משמש את בית המשפט החוקתי של רוסיה. מדי שנה, ב-22 ביוני נערך משט "מפרשי הארגמן" - מסורת שהחלה לאחר תום מלחמת העולם השנייה במסגרת נחגג סיום שנת הלימודים בהפלגת פריגטה (ספינת מפרש תלת תרנית) עם מפרשי ארגמן, בהשראת הרומן "מפרשי הארגמן" מאת אלכסנדר גרין. האונייה מפליגה לאורך הגדה האנגלית, גדת האדמירליות וארמון החורף. הפלגה זו נערכת מדי שנה כחלק מפסטיבל הלילות הלבנים. מדיה וקבצים בנושא הגדה האנגלית בוויקישיתוף