laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גשר קרים (מוסקבה)

גשר קרים או גשר קרימסקי (ברוסית: Крымский мост) הוא גשר תלוי הממוקם במרכז מוסקבה, בירת רוסיה. אורכו של הגשר, החוצה את נהר מוסקבה כ-1,800 מטרים מהקרמלין, והוא עשוי פלדה. הגשר חוצה את הנהר דרומית מערבית לקרמלין, ובאמצעותו חוצה טבעת הגן את הנהר. הגשר מקשר בין כיכר קרים שבצפון לרחוב קרימסקי ואל שבדרום הנהר. הגשר הושלם ב-1 במאי 1938 כחלק מתוכניתו של יוסיף סטלין לבנות מחדש את מרכז מוסקבה. הגשר תוכנן על ידי האדריכלים וו. פ. קונסטאנטינוב וא. וו. ולאסוב, והוא הגשר התלוי היחיד במוסקבה. הגשר הנוכחי הוא הגשר הרביעי החוצה את הנהר באתר זה. הגשר הראשון היה גשר צף עשוי עץ שנבנה באתר בשנת 1786. לימים הוחלף הגשר בגשר קבוע. קשת שקוטרה 15 מטרים איפשרה מעבר רפסודות מתחת הגשר. גשר הפלדה הראשון נבנה בשנת 1873 על ידי אמאנד סטרובה על פי תכנונו של וו. ק. ספייר. הגשר היה צר ביותר ולרוב עמוס בתנועה. חברות החשמלית של מוסקבה הרשו מעבר חשמלית אחת בכל פעם על הגשר על מנת למנוע פקקי תנועה קשים. בתקופת שלטונו של סטלין הוחלט על בנייה מחדש של כל הגשרים באזור מוסקבה. הגשר משנת 1873 נהרס רק לאחר השלמת בניית הגשר החדש, מאחר שלא ניתן היה לעצור את התנועה העמוסה בטבעת הגנים לזמן רב. אולם לצורך פינוי המקום לגשר החדש הוזז הגשר הישן מרחק של 50 מטרים - הזזה שנערכה בין ה-21 במאי וה-26 במאי 1935. על אף משקלו הרב של הגשר (4,000 טונות) ואורכו (128 מטרים) הצליחו להעביר את הגשר בשלמותו. הגשר המוזז המשיך לפעול עד השלמת הגשר החדש בשנת 1938. הגשר שופץ לאחרונה בשנת 2001. אורכו הכולל של הגשר (לרבות מסלולי הגישה) 668 מטרים. אורכו של הגשר עצמו 262.5 מטרים (כאשר אורך המקטע האמצעי, התלוי, של הגשר 168 מטרים, ואורך שני המקטעים הצדדיים 47.25 מטרים כל אחד). רוחבו של הגשר 38.4 מטרים (6 מסלולי נסיעה ברוחב כולל של 24 מטרים, ושתי מדרכות ברוחב 5 מטרים). הגשר נבנה באמצעות 10,000 טונות של פלדה. הגשר הופיע על שני בולים של ברית המועצות: במרץ 1939, ובדצמבר 1948. מדיה וקבצים בנושא גשר קרים בוויקישיתוף
נחל אבוב

נַחַל אַבּוּב הוא נחל אכזב מיובליו של נחל גורר ושמה של שמורת טבע ברכס זוהר שבדרום מדבר יהודה, כ-5 ק"מ מזרחית לערד. שְׁמוּרַת נַחַל אַבּוּב משתרעת על שטח של 2,000 דונם לכל אורכו של הנחל. בתחום השמורה נובע מעיין עין אבוב שזכה לשמו בשל כך שמימיו נובעים מתוך צינור (אבוב) הנמצא בנקרה קארסטית. עוד שוכנים בשמורה מפל מים בגובה 20 מטרים ומצפה זוהר, הנקודה הגבוהה ביותר ברכס זוהר, שגובהה 626 מטרים מעל פני הים וממנה נוף לעבר דרום ים המלח וממלכת ירדן. בשמורה גדל הצמח הנדיר יחסית יחנוק המלחות. בנוסף צומחים במקום רותם המדבר, בלוטה גלונית, שלהבית קצרת-עלים ועוד. ראש זוהר היא גבעה בגובה של 559 מטרים מעל פני הים וממנה תצפית לעבר ים המלח וירדן. זהו המקום ממנו יצאו בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 מסעות הפלמ"ח ותנועות הנוער למדבר יהודה. במקום שרידי מבנה בטון וגדר ששימשו כתחנת משטרה בריטית בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, וכן לוח זיכרון לפנחס סלע שנרצח באזור בסוף שנת 1950 וגלעד לנופלים בדרכי המדבר. ספי בן-יוסף,טיול רגלי בנחל אבוב, באתר מסע אחר
הטבח בחברון

האם התכוונתם ל... טבח חברון (תרפ"ט) – טבח יהודי חברון בשנת 1929 הטבח בחברון (1517) – טבח יהודי חברון בשנת 1517 טבח חברון (1834) – טבח שערכו אנשיו של איברהים פאשה כנגד מורדים מחברון במהלך מרד האיכרים בארץ ישראל. טבח מערת המכפלה – טבח מתפללים מוסלמים במערת המכפלה על ידי ברוך גולדשטיין
צומת גבעתי

צומת גבעתי הוא צומת המחבר בין כביש 35 (אשקלון - קריית גת) לכביש 232 לא הרחק מקיבוץ נגבה, שדה יואב ומצודת יואב. הצומת הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות. בחודשים יוני - יולי 1948 השתלט הצבא המצרי על האזור החיוני לאחר שננטש על ידי צה"ל ללא קרב וחפר בו ארבעה משלטים : גבעה 113, גבעה 100, משלט הצומת הצפוני ומשלט הצומת הדרומי. במהלך מבצע יואב, בין ה-16 באוקטובר ל-17 באוקטובר 1948, תקף גדוד 51 מחטיבת גבעתי (הגדוד הועבר ב-1956 לחטיבת גולני), עליו פיקד יהודה ואלך את המשלטים . בקרב הקשה, אבן דרך בהבקעת הדרך לנגב הנצור, נהרגו 30 מחיילי גבעתי. הצומת נקראת על שם החטיבה וגדוד 51 זכה לשם "גדוד הבוקעים הראשון". קרבות משלטי הצומת, מאתר חטיבת גבעתי. קרבות משלטי הצומת, מאתר חטיבת גבעתי. כיבוש גבעה 113 וגבעה 100, מאתר חטיבת גבעתי. כיבוש משלט הצומת הצפוני, מאתר חטיבת גבעתי. כיבוש משלט הצומת הדרומי, מאתר חטיבת גבעתי. אורי דרומי, אוגדונר ראשון של צה"ל, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2008. ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יער המלאכים

יער המלאכים-שחריה הוא יער נטוע אורנים שננטע על ידי קק"ל והנמצא באחזקתה. שטחו משתרע על 7,000 דונם וחלק ממנו משתרע בשטחם של היישובים חרבת א-ראעי וחרבת כרוע, ששכנו על גבולו המזרחי של כיס פלוג'ה במלחמת העצמאות. היער נמצא בחבל לכיש מזרחית לקריית גת ולמושב שדה משה ולא הרחק מגן לאומי לכיש וגן לאומי בית גוברין - מרשה. קק"ל החלה בנטיעת היער בשנת 1957 והוא נקרא "יער המלאכים-שחריה" לכבוד קהילת יהודי לוס אנג'לס (Angels=מלאכים) אשר תרמה כסף לנטיעתו ועל שמה של המעברה שחריה ששכנה בקרבת מקום. במרכז היער מגדל תצפית מבטון וסביבו פינות פיקניק מסודרות וחניון נופש פעיל. בחורף גדלות ביער פטריות רבות. בתחומי היער זורמים שני נחלים: בדרומו זורם נחל לכיש ובצפונו נחל שחריה. היער באתר קק"ל טלילה ליבשיץ, טיול פריחות חורפי ביער המלאכים-שחריה, באתר הארץ, 24 בינואר 2019 משה גלעד, יער שחריה הוא מקום יפה, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2022
תאופנוס היווני

תאופנוס היווני (ברוסית: Феофан Грек; סביבות 1340–1410) מגדולי הציירים של איקונינות בנסיכות מוסקבה של המאה ה-15, מורה של אנדרי רובליוב. הוא נולד בבירת האימפריה הביזנטית קונסטנטינופול ומכאן מקור השם "היווני". העבודות שלו שלפני הגעתו לרוסיה לא השתמרו. בשנת 1370 הוא הגיע לנובגורוד ובשנת 1378 החל לעבוד על עיטור כנסיית ספאס על רחוב אילין. רוב העבודה נשמרה עד היום. הציורים וסגנונו השפיעו רבות על הציירים האחרים בנובגורוד והשפעתו מורגשת בעיטורים של הכנסיות שנבנו באותה תקופה וגם בעיטור הספרים שבוצע במהלך המאה ה-14. על המשך פעילותו לא ידוע הרבה. ככל הנראה הוא עבד בניז'ני נובגורוד ועבד גם בערים נוספות. לקראת סוף המאה ה-14 הוא הגיע למוסקבה. בשנת 1392 הוא השלים עיטור ספרי דת של אחד מאצילי מוסקבה. לא ברור היקף הפעילות שלו במוסקבה אך לפי העדויות הוא עבד על עיטור של קתדרלת המלאך מיכאל ושל קתדרלת הבשורה ביחד עם אנדרי רובליוב. בעבודות אלו הוא בפעם ראשונה ברוסיה צייר אנשים כולל הגוף המלא. מדיה וקבצים בנושא תאופנוס היווני בוויקישיתוף תיאור העבודות קורות חיים ותאור עבודות (ברוסית) תאופנוס היווני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האנה שטוקבאואר

האנה שטוקבאואר (בגרמנית: Hannah Stockbauer נולדה ב-7 בינואר 1982) היא שחיינית גרמניה, אלופת עולם בעלת 7 מדליות מתוכן 5 זהב בשתי אליפויות עולם בשחייה ובעלת מדליית ארד אולימפית. האנה שטוקבאואר נולדה בנירנברג. באולימפיאדת סידני (2000) סיימה שטוקבאואר במקום החמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:30.11 דקות, אחרי המנצחת ברוק בנט מארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש (8:19.67 דקות) ובמקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.38 דקות, אחרי המנצחת בנט (4:05.80 דקות). באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה בשנת 2001 זכתה שטוקבאואר ב-4 מדליות, מתוכן 2 זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.66 דקות, לפני דיאנה מונז מארצות הברית (8:28.84 דקות) וקייטלין סנדנו אף היא מארצות הברית (8:31.45 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 16:01.02 דקות, לפני פלאביה ריגאמונטי משווייץ (16:05.99 דקות) ומונז (16:07.05 דקות). בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:01.35 דקות, אחרי המנצחת מבריטניה (7:58.69 דקות) ויפן (8:02.97 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.36 דקות, אחרי יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (4:07.30 דקות) וקלאודיה פול מקוסטה ריקה (4:09.15 דקות). באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה שטוקבאואר ב-3 מדליות זהב במשחי החתירה הארוכים וניבחרה לשחיינית המצטיינת של התחרות. במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.75 דקות, לפני אווה ריסטוב מהונגריה (4:07.24 דקות) ומונז (4:07.67 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי לאחר שהגנה על תוארה בשיא תחרות חדש של 8:23.66 דקות, לפני מונז (8:24.19 דקות) ורבקה קוק מבריטניה (8:28.45 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי שוב לאחר שהגנה על תוארה בשיא תחרות חדש נוסף של 16:00.18 דקות, לפני היילי פירסול מארצות הברית (16:09.64 דקות) ויאנה הנקה בת ארצה (16:10.13 דקות). באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה שטוקבאואר במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.35 דקות (5 מאיות השנייה בלבד לפני אוסטרליה שסיימה במקום הרביעי), היא שחתה אחרונה בתוצאה של 1:59.22 דקות. המנצחת בתחרות הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (7:53.42 דקות) וסין (7:55.97 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.46 דקות ובמקום ה-14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:38.17 דקות. באוקטובר 2005 פרשה שטוקבאואר משחייה תחרותית. בשנת 2003 זכתה שטוקבאואר בתואר שחיינית השנה בעולם. שטוקבאואר זכתה בתואר ספורטאית השנה בגרמניה בשנים 2001 ו-2003. האנה שטוקבאואר, באתר olympedia.org האנה שטוקבאואר, באתר Swimrankings sports123.com (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) Germany's Hannah Stockbauer, Five-Time World Champion, Retires, Swimming World News, ‏2005-10-10 (באנגלית אמריקאית)
הטבעה

האם התכוונתם ל... הטבעה (כדורסל) – בכדורסל: הכנסה ישירה של הכדור לטבעת הסל באמצעות יד אחת או שתי ידיים מטבעה – מקום בו מייצרים מטבעות הטבעה – הוספת מטען או סמל לדגל החתמה – באתולוגיה ובפסיכולוגיה: תהליך שבו צאצא נקשר להוריו והם אליו טיבוע עופות – סימון עופות לחקר נדידת עופות הטבעה דנטלית – חותם תשלילי של המשנן ליצירת דגם טביעה
טמילים

טמילים (Tamil או Tamils או Tamilians בטמילית: தமிழர்) הם עם אסייתי שמקורו בדרום הודו ובצפון מזרח סרי לנקה. הטמילים מונים כ-75 מיליון איש, מהם למעלה מ-60 מיליון בהודו, 3 מיליון בסרי לנקה, וכמיליון במלזיה. כ-87% מן הטמילים מחזיקים בדת ההינדואיסטית. כ-5% הם נוצרים (בעיקר קתולים) וכ-6% הם מוסלמים סונים. מיעוט זניח משתייך לדת הג'אינית. הטמילים בסרי לנקה מתחלקים לבני האוכלוסייה הטמילית הוותיקה ולצאצאים של עובדים בכפייה במטעי תה שהובאו לאי מטאמיל נאדו במאות ה-19 וה-20 על ידי הבריטים. הגורמים המאחדים את העם הטמילי, שמעולם לא חי תחת שלטון אחד, הם מורשת תרבותית והיסטורית עתיקת יומין, וכן השפה הטמילית. היחסים בין הבריטים לטמילים היו יחסים טובים, והבריטים הכירו במיעוט הטמילי ובנו לו מוסדות חינוך. בניגוד למדינת טמיל נאדו, שהיא מדינת לאום לעם הטאמילי, קיימת פזורה נרחבת של בני הלאום, בעיקר בסרי לנקה. בשנת 1948 זכתה סרי לנקה לעצמאות מהממלכה המאוחדת והפכה לדמוקרטיה סוציאליסטית. הטמילים הם מיעוט של כ-20% באוכלוסיית המדינה לעומת הרוב (כ-74%) הסינהלי. בראש הממשלה עמד אדם המשתייך לרוב הסינהלי בסרי לנקה. מדיניות הממשלה קיפחה את הטמילים, דבר שבא לידי ביטוי בבחירת השפה הסינהלית לשפה הרשמית במדינה, הגבלת מספר הטמילים בשירות הציבורי ובכניסה לאוניברסיטאות. מדיניות הזאת יצרה ניכור בין המיעוט הטמילי לרוב הסינהלי והובילה למאבק הטמילים בממשלה. מאבק זה היה מאבק להכרה בשפתם ודתם של המיעוט הטמילי. בנוסף, מאבקם של המיעוט הטמילי עבר ממאבק למען אוטונומיה במסגרת המדינה תחת השלטון הסינהלי למאבק בדרישה להגדרה עצמית במסגרת מדינה נפרדת. המחלוקות בין המיעוט ההינדי לבין הרוב הסינהלי בנושא זה הובילו בתחילת שנות השמונים למלחמת אזרחים במדינה דמוקרטית זו. במרכז המאבק היה הארגון הטמילי "טיגריסי השחרור של טאמיל אילם" שהוקם בשנת 1976. המאבק התאפיין בריבוי התנקשויות פוליטיות ופיגועי התאבדות. ב-17 במאי 2009 הוכנע ארגון הטיגריסים הטמילים על ידי ממשלת סרי לנקה והודיע על הנחת נשקו. במרץ 2010 הודיעה מפלגת הטיגריסים הטמילים כי הסכימה לוותר על עצמאות כללית, ולקבל שלטון עצמאי אזורי בצפון-מזרח המדינה. מדיה וקבצים בנושא טמילים בוויקישיתוף טמילים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טמילים (עם הודי), דף שער בספרייה הלאומית סרי לנקה: הטמילים הסכימו לשלטון פדרלי, באתר nrg, אתר nrg ערך זה הוא קצרמר בנושא קבוצות אתניות ובנושא אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתדרלת פואטייה

קתדרלת פואטייה המוקדשת לסן פייר (בצרפתית: Cathédrale Saint Pierre de Poitiers) היא קתדרלה קתולית בפואטייה, צרפת. בנייתה החלה ב-1162 על ידי הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור מאקוויטניה. הקתדרלה נבנתה על חורבות בזיליקה רומית, והושלמה ברובה עד סוף המאה ה-12. עבודות על החזית נמשכו גם למאה ה-13 והמאה ה-14. הקתדרלה נחנכה רק ב-1379. הקתדרלה היא המונומנט הגדול ביותר מימי הביניים בעיר פואטייה. הקתדרלה בנויה בשילוב סגנונות בין אדריכלות רומנסקית לאדריכלות גותית מוקדמת, כאשר הסגנון האחרון הוא השולט. היא מורכבת מספינה ראשית בת שלושה אגפים, כמעט שוויי גובה (כנסיית אולם) ורוחב. הספינות מנמיכות את גובהן בחלקן המערבי, דבר המגביר את הפרספקטיבה. אורכה הוא 94 מטר, וגובה האבן הראשה בקמרון המצלב הוא 27 מטר. לקתדרלה אין אפסיס והופעתן של חזיתות המבנה כבדה. החזית המערבית רחבה יחסית לגובהה, כוללת שני מגדלים שלא הושלמו בגובה 32 ו-33.5 מטר וכן חלון רוזטה בסגנון גותי קורן מהמאה ה-14. רוב חלונות בית המקהלה ובית הרוחב משמרים את זכוכית הצבעונין מהמאות ה-12 וה-13. חלון הוויטראז' המזרחי הוא העתיק ביותר ומכיל את דמויותיהם של הנרי השני ואלינור (שכנראה גם תרמו את החלון) לצד צליבת ישו וסיפורי המרטיריות של פטרוס (סן פייר) ופאולוס. ספסלי המקהלה, שגולפו בשנים 1235–1257 הם מבין העתיקים בצרפת. החזית המערבית של הקתדרלה ויטראז' המתאר את צליבת ישו הקתדרלה ממערב מדיה וקבצים בנושא קתדרלת פואטייה בוויקישיתוף מידע ותמונות, באתר Sacred-Destinations מידע ותמונות, באתר Structurae.de תמונה של חוץ הקתדרלה תמונה של פנים הקתדרלה ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרוטן

הקָרוֹטֵנִים הם קרוטנואידים שאינם כוללים חמצן. הקרוטנים כוללים, בין השאר את אלפא-קרוטן, בטא-קרוטן, גאמא-קרוטן, דלתא-קרוטן וליקופן. השם קרוטן בא מהשם הלטיני של הגזר קרוטה carota. הקרוטנים משמשים גם כצבע מאכל בעל מספר E‏ E160a, ונהוג להוסיף אותו כתוסף מזון למוצרי מזון תעשייתיים. הקרוטנים הם פחמימנים בלתי רוויים הכוללים 40 אטומי פחמן, ומספרים שונים של מימן המחוברים אליהם במערכת מצומדת, ואין בהם אטומים אחרים (נוסחתם: C40Hx). לחלקם יש טבעות פחמימנים באחד או שני קצותיהם. לקרוטנים מבנה של טטרהטרפנים. הקרוטנים נותנים לצמחים צבע אדום, כתום ולעיתים צהוב והם מצויים בפירות ובירקות שונים כמו גזר, עגבנייה, תפוז, מנגו ושסק. בגוף האדם, קרוטנים נספגים בתריסריון בלבד. מדיה וקבצים בנושא קרוטן בוויקישיתוף קרוטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אסטור

האם התכוונתם ל... אסטר – תרכובת אורגנית משפחת אסטור – משפחת הון ניו יורקית ג'ון ג'ייקוב אסטור (1848–1763) - אבי השושלת קולונל ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי (1912–1864) - איל נדל"ן ומלונאי (מלון וולדורף-אסטוריה), טבע בטיטניק אסטור (אי) – אי באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה
טובל ושרץ בידו

טוֹבֵל וְשֶׁרֶץ בְּיָדוֹ הוא ביטוי הלכתי, המצוי במקורות חז"ל, המתאר אדם שמבקש לעשות תשובה, ולתקן את דרכיו - אך באותו הזמן ממשיך לעשות מעשה פסול. חז"ל השתמשו בביטוי כדי להדגיש שהאדם צריך לעזוב את חטאיו לפני שהוא מקבל עליו תשובה ודרכי תיקון. בימינו מקובל ביטוי זה לתיאור אדם שמתאמץ במעשי טהרה וצדיקות, אבל לא נפטר לפני כן מהרגליו הרעים והמגונים או שתוך כדי קיום מעשה הטהרה או המצווה הוא עובר עברה בדרגה גבוהה יותר. לדוגמה קיום מצווה או מנהג שולי תוך כדי העלבת חברו בבחינת מצווה הבאה בעבירה. משמעותו ההלכתית של הביטוי היא שאדם הנוגע באחד משמונת השרצים המוזכרים בתורה נחשב טמא, וכדי להיטהר עליו לטבול במקווה. ואולם אדם הטובל במקווה בעודו מחזיק במקור לטומאתו, ודאי שלא ייטהר. חז"ל המשילו את האחיזה בשרץ לאחיזה בחטא, ואת התשובה לטבילה במקווה. הביטוי מופיע לראשונה בתוספתא בהקשר של דיני תענית ותשובה, שבהם אין מועיל הצום והתפילה אם אין האדם גם מתכוון באמת לכך שברצונו בעזיבת החטא: אם יהא שרץ בידו של אדם, אפילו טובל בשילוח ובכל מי בראשית אינו טהור לעולם. השליך שרץ מידו, עלתה לו טבילה בארבעים סאה, וכן הוא אומר (ספר משלי, פרק כ"ח, פסוק י"ג) 'ומודה ועוזב ירוחם'... — תוספתא, מסכת תענית א, ח מקור מאוחר יותר שבו מובא הביטוי הוא בתלמוד הבבלי, שם הוא מובא בהקשר דומה: אמר רב אדא בר אהבה: אדם שיש בידו עבירה ומתוודה ואינו חוזר בה, למה הוא דומה? לאדם שתופס שרץ בידו, שאפילו טובל בכל מימות שבעולם - לא עלתה לו טבילה. זרקו מידו, כיון שטבל בארבעים סאה, מיד עלתה לו טבילה, שנאמר "ומודה ועוזב ירוחם" — תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ט"ז, עמוד א' רש"י הסתמך על המדרש והשתמש בביטוי, כפי שהוא מוכר היום: ומדרש רבותינו נשא לבבינו באמת להקב"ה כאדם הרוחץ בנקיון כפיו שמשליך מידיו כל טינוף כי מודה ועוזב ירוחם והמודה ואינו עוזב כטובל ושרץ בידו — רש"י למגילת איכה, פרק ג', פסוק מ"א פרקליטו של הקפטן הלאומי, משה סיני, דרש ש"הפועל תל אביב" תשחרר אותו בלא תמורה, בטענה: "אם הפועל תל אביב תקבל תמורה זה יהיה כמו "טובל ושרץ בידו", שכן, הפועל תל אביב הפרה הסכם". תחת הכותרת: "טובל ושרץ בידו" מתלונן קורא בפני מערכת מעריב על אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, שהיא כביכול נלחמת נגד הפקעות מחירים בעוד שהיא עצמה העלתה מחירים בחוג לריקודי עם. בעיתון דבר, 1981, מופיע מאמר תחת הכותרת: "טובל ושרץ בידו" המאשים את ראש הממשלה, מנחם בגין בכך, שהוא מכנה את הקיבוצים מיליונרים ומתמקד בבריכות השחייה שלהם. האם אין הוא יודע, תוהה העיתון, שמאותן בריכות שחייה יוצאים טייסי הקרב וחיילי הקומנדו שהוא שולח להילחם במחבלים? מצווה הבאה בעבירה עבירה לשמה טובל ושרץ בידו, אתר מילון השפה העברית טובל ושרץ בידו, אנציקלופדיית דעת מאיר ריפמן, סיני - ההחלטה הסופית היום ב־‭14.00 ‬, מעריב, 31 באוגוסט 1989 צ'יק שרעבי, מכתבים, מעריב, 16 במרץ 1989 טובל ושרץ בידו, דבר, 2 באוקטובר 1981
אנדריי ירמולנקו

אנדריי מיקולייביץ' ירמולנקו (באוקראינית: Андрій Миколайович Ярмоленко; נולד ב-23 באוקטובר 1989 בלנינגרד, ברית המועצות) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקיצוני השמאלי והחלוץ בדינמו קייב ובנבחרת אוקראינה. ירמולנקו נולד בלנינגרד שבברית המועצות וגדל בצ'רניהיב, אוקראינה. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דסנה צ'רניהיב. הוא גדל במחלקת הנוער של דסנה וב-2006 קוּדם לקבוצה הבוגרת שלה, ששיחקה בליגות נמוכות באוקראינה. לאחר שסקואטים מהמועדון האוקראיני הבכיר דינמו קייב הבחינו בו, עבר ירמולנקו לדינמו בחורף 2007. עם הצטרפותו לדינמו קייב שיחק ירמולנקו בתחילה במסגרת מועדון המשנה. ירמולנקו הועבר לקבוצה הבוגרת של דינמו קייב בסיום עונת 2007/2008, אז ערך הופעה בודדת בליגת העל האוקראינית בכדורגל במהלכה כבש גם שער בכורה. בעונת 2008/2009 קיבל ירמולנקו הזדמנויות רבות יותר בקבוצה - הוא ערך 10 הופעות במסגרת ליגת העל האוקראינית והיה שותף לזכיית קבוצתו באליפות הליגה וכן היה מלך השערים של טורניר הגביע האוקראיני, עם 5 שערים במסגרתו. בעונת 2009/2010 הפך ירמולנקו לשחקן קבע בקבוצה הבוגרת של דינמו. הוא זכה עם הקבוצה בסופר קאפ האוקראיני ובהמשך היה לשחקן קבוע בהרכב, הן במסגרת הליגה האוקראינית והן בליגת האלופות. בשנת 2011 שוב זכה עם הקבוצה בסופר קאפ. ב־28 באוגוסט 2017 חתם ירמולנקו במועדון הגרמני בורוסיה דורטמונד תמורת 25 מיליון אירו. ב-11 ביולי 2018 חתם ירמולנקו בוסטהאם מהפרמייר ליג. ב-13 ביולי 2022 חתם באל עין. בעונת 2023 חזר לדינמו קייב. בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק ירמולנקו מאז ספטמבר 2009, עת כבש שער כבר במשחק הבכורה שלו, מול אנדורה. ירמולנקו הבקיע שני שערים לזכות נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2010, ובמהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2014 כבש חמישה שערים. ירמולנקו נכלל בסגל של נבחרת אוקראינה ליורו 2012, יורו 2016 ויורו 2020. בשלוש אליפויות אלו נטל חלק בכל משחקי הנבחרת. במהלך יורו 2020 הבקיע שני שערים. במהלך הקריירה שלו בנבחרת ירמולנקו לקח חלק ב-116 משחקים והבקיע 46 שערים (נכון ל-2023), מה שמציב אותו במקום השני הן ברשימת מלכי השערים והן ברשימת שיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים. נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024. דינמו קייב אליפות אוקראינה: 2008/2009, 2014/2015 סופר קאפ: 2007, 2009, 2011 הגביע האוקראיני: 2013/2014, 2014/2015 תארים אישיים כדורגלן השנה באוקראינה - 2011, 2014 מלך השערים של ליגת העל האוקראינית - 2017. אנדריי ירמולנקו, ברשת החברתית אינסטגרם אנדריי ירמולנקו, באתר Transfermarkt אנדריי ירמולנקו, באתר Soccerway אנדריי ירמולנקו, באתר BDFutbol אנדריי ירמולנקו, באתר WorldFootball.net אנדריי ירמולנקו, באתר National Football Teams אנדריי ירמולנקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר ffu.org.ua פרופיל וסטטיסטיקות באתר Soccernet Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)
גרמניה שנת אפס

גרמניה שנת אפס (באיטלקית: Germania, anno zero) הוא סרטו של רוברטו רוסליני משנת 1948 שחתם את "טרילוגיית המלחמה" המפורסמת שלו (שני הסרטים האחרים היו פאיזה ורומא עיר פרזות). עלילת הסרט גרמניה שנת אפס מתרחשת בגרמניה שאחרי מלחמת העולם השנייה בניגוד לשאר סרטיו ולסרטי הנאו-ריאליזם האיטלקי שמתרחשים באיטליה. פרט לכך הסרט מהווה סרט נאו-ריאליזם קלאסי ורוסליני משתמש בו בשחקנים מקומיים, לא מקצועיים, מונולוגים פשוטים, תאורה טבעית ואת התפאורה עצמה מהוות חורבות ברלין שאחרי המלחמה. האתרים שבהם צולם הסרט דרמטיים ביותר ומציגים לצופה את ההפצצות הכבדות שספגה העיר ואת המאבק האנושי להמשיך ולהתקיים לאחר נפילתו של הרייך השלישי. סצנת הסיום של הסרט נחשבת לאחד מרגעי השיא של הנאו-ריאליזם האיטלקי. עמוס גיתאי ציין סצנה זו כאחת מסצינות האלימות שהותירו בו את החותם המשמעותי ביותר. גיבור העלילה הוא ילד בן 12, אדמונד קלר, הגר עם אביו החולה, אחיו ואחותו בדירה בבניין מופצץ יחד עם חמש משפחות נוספות. אחותו, אווה, מואשמת על לא עוול בכפה במכירת גופה לחיילי כוחות הברית החונים בברלין. אחיו, קרל-היינץ, מסרב להירשם במשטרה המקומית בשל החשש שיוענש על חברותו בכוח הנאצי שלחם בכוחות הברית עד לסוף המר. בעוד משפחתו מוטרדת בבעיות אלו, אדמונד נותר לבדו במאבק להישרדות, כשמשפחתו תלויה בהכנסתו בשל סירובו של קרל-היינץ להירשם במשטרה ולצאת לעבוד. אדמונד מתחיל לסחור בשוק השחור שמתפתח בברלין לאחר המלחמה אך מרומה בידי אדם מבוגר ועל ידי קבוצת נערים. קבוצת נערים זו חושפת אותו לעולם של רמאויות, גנבה ומין מזדמן. מורו לשעבר של אדמונד, מר הנינג, הוא נאצי מסוכן הסוחר גם הוא בשוק השחור בחפצים של הנאצים. מר הנינג משבח את אדמונד על הצטרפותו לנוער ההיטלראי ומנסה להתקרב לאדמונד ולנצלו מינית. במסגרת הטפתו לאדמונד על הערכים הנאצים, מר הנינג מוסיף חטא על פשע ומספר לאדמונד שאביו אינו ראוי לחיות משום חולשתו. אדמונד לוקח את דבריו של הנינג ברצינות תוך אמונה בעתיד הטוב שמבטיחה לו התעמולה, ומרעיל את אביו כדי לשחרר את המשפחה מעול הטיפול בו. כשאדמונד מספר על כך למר הנינג, הלה מתכחש לכך מכל וכל ומותיר את אדמונד בנקיפות מצפון בלתי נסבלות. בעוד אדמונד מסתובב בעיר על רקע ההריסות, בולטת הכנסייה כמבנה שהוא ככל המבנים, חסר רלוונטיות או משיכה במצב הנוכחי של התושבים. הסרט מסתיים בקפיצתו של אדמונד מראשו של מגדל חרב אל מותו בסצנה קשה ובלתי נשכחת בקולנוע הנאו-ריאליסטי. שם הסרט, "גרמניה שנת אפס", בא לציין את תחילתה של גרמניה מחדש, משנת האפס. המונח הפך למטבע לשון בקולנוע המרמז על חברה הקמה מתוך הרס וחורבן, תחושה של סוף יחד עם התחלה חדשה. ז'אן-לוק גודאר ביים סרט תיעודי בשנת 1991 בשם "גרמניה תשע אפס" כפרפרזה על סרטו של רוסליני, כאשר בצרפתית המילה "תשע" פירושה גם "חדש". גם בישראל, הבמאי יוסף פיצ'חדזה הוציא את סרטו "שנת אפס" תוך שימוש במטבע לשון זה. "גרמניה שנת אפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גרמניה שנת אפס", באתר AllMovie (באנגלית) "גרמניה שנת אפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גרמניה שנת אפס", באתר אידיבי "גרמניה שנת אפס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלקלה דה אנארס

אלקלה דה אנארס (בספרדית: Alcalá de Henares) היא עיר בקהילה האוטונומית מדריד שבספרד, במרחק של כ-30 ק"מ מן העיר מדריד. אוכלוסיית העיר מונה 199,184 תושבים (נכון ל-2023). האוניברסיטה והרובע ההיסטורי של העיר הם אתר מורשת עולמית מאז 1998. היא גם עיר הולדתם של אישים רבים, כמו מיגל דה סרוואנטס (מחבר הרומן דון קישוט), ומנואל אסאניה. בדרך כלל, נקראת העיר פשוט "אלקלה", והתוספת "דה אנארס" (על שם נהר אנארס שעל גדותיו היא שוכנת) היא כדי להבדילה מערים רבות אחרות עם אותו שם. העיר יושבה לפחות מאז התקופה הכלקוליתית. הרומאים כבשו את האזור במאה ה-1 לפנה"ס ובנו עיר בשם קומפלוטום (Complutum), שהייתה לעיר הרומאית הראשונה באזור מדריד. עם גידולה ל-10,000 תושבים, קיבלה מעמד של עירייה ומונה לה שלטון עצמאי. לאחר פירוק האימפריה הרומית, ועליית שלטון הויזיגותים, ירד מעמדה של העיר וזאת למרות שהפכה מרכז עלייה לרגל לשרידיהם של יוסטוס ופסטור- שני נערים נוצרים שנהרגו במאה ה-4 לספירה ליד העיר על ידי הקיסר הרומאי דיוקלטיאנוס במלחמתו בנוצרים. בשנת 711 הכניעו המורים את הויזיגותים, הרסו את העיר ובנו אותה מחדש תחת השם "אל-קלעה" (מבצר בערבית) על גבעה סמוכה. היום גבעה זו נקראת Alcalá la Vieja, או אלקלה הישנה. עם כיבוש העיר על ידי המוסלמים החלה ירידה חדה במעמדה של העיר. ב-3 במאי 1118 העיר נכבשה מחדש על ידי הנוצרים מטולדו וצורפה לממלכת קסטיליה. שליטיה החדשים של העיר העדיפו את האתר המקורי וזנחו את המצודה הערבית. תחת השלטון הנוצרי, העיר כללה בתוכה רובע מוסלמי ורובע יהודי. עד סוף תקופת הכיבוש שימשה העיר כעיר הארחה למלכי קסטיליה במסעם דרומה. בשנות ה-80 של המאה ה-15 ניהל קולומבוס בעיר את פגישתו הראשונה עם מלכי ספרד, פרדיננד ואיזבל. העיר נפגעה קשה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית. מרכז העיר ההיסטורי, שבו נמצא הרובע ההיסטורי, נשאר ביסודו ימי-ביניימי, עם הרבה רחובות עקלקלים וריצוף אבנים, ובניינים היסטוריים, והוא מאופיין בבניינים נמוכים בסגנון תור הזהב של ספרד. נבנתה בשנים 1497-1514, ומכילה בתוכה את שרידיהם של יוסטוס ופסטור. הקתדרלה עמדה במקום בו עמדה כנסייה קטנה שנבנתה עוד בשנת 414 אך נהרסה על ידי המורים. הקתדרלה, שהוכרזה כמבנה לאומי עוד בשנת 1904, נהרסה ונשרפה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית. אוניברסיטת אלקלה נוסדה בשם "אוניברסיטת קומפלוטנסה" (ע"ש שמה המקורי של אלקלה) על ידי הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס בשנת 1499 בהסתמכו על אוניברסיטה שהוקמה עוד בשנת 1293 על ידי המלך סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה. בשנת 1836 עברה האוניברסיטה למדריד מסיבות כלכליות, וב-1977 נפתחה אוניברסיטה חדשה בבניינים הישנים המקוריים שברובע ההיסטורי של אלקלה. האקלים במקום הוא אקלים ים תיכוני יבשתי, עם חורף קר ויבש וקיץ חם ויבש, כאשר מרבית הגשמים יורדים בעונות המעבר. הטמפרטורה יכולה לנוע מתחת לאפס בדצמבר ועד 40 מעלות ביולי אוגוסט. רומניה אלבה יוליה, רומניה שער אלקלה - אנדרטה על שם העיר רחוב אלקלה - רחוב על שם העיר מדיה וקבצים בנושא אלקלה דה אנארס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלקלה דה אנארס (בספרדית) אתר התיירות של אלקלה דה אנארס אלקלה דה אנארס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלקלה דה אנארס (ספרד), דף שער בספרייה הלאומית