laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון לויטאו

ג'ון לויטאו (באנגלית: John L. Levitow, נולד כג'ון לי לויטאו; 1 בנובמבר 1945 - 8 בנובמבר 2000) היה אחד משני החיילים החוגרים היחידים בחיל האוויר האמריקני שקיבלו את מדליית הכבוד בתקופת מלחמת וייטנאם. לויטאו היה פקח העמסה על מטוס תקיפה מסוג AC-47 "דקוטה". הוא איש צוות האוויר בעל הדרגה הנמוכה ביותר שקיבל את מדליית הכבוד על גבורה יוצאת דופן בזמן מלחמה. לויטאו נולד ב-1 בנובמבר 1945 בהרטפורד קונטיקט למריון ולי לויטאו. הוריו היו ממוצא יהודי. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון חפץ לויטאו להתגייס לחיל הים של ארצות הברית אך לבסוף שינה את דעתו והתגייס לחיל האוויר. בהתחלה הוא נשלח למסלול הכשרה כמהנדס אזרחי אך לבסוף הוכשר בתור פקח העמסה. לאחר שחרורו עבד עבור מדינת קונטיקט והגה תוכניות ליוצאי הצבא עד לפטירתו ב-8 בנובמבר 2000 לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן. הוא נקבר ב-17 בנובמבר בטקס צבאי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. הותיר אחריו בן, בת ונכד. ב 24 בפברואר 1969 התבקש לויטאו להחליף את פקח ההעמסה הרגיל על אחד ממטוסי ה-AC-47. הוא התעסק עם הנורים על סיפון המטוס כאשר לפתע ביצע הטייס פניה חדה כדי לתקוף חיילי וייטקונג שאת רשף היריות שלהם זיהה מחוץ לבסיס לונג בין של הצבא. תפקידו של לויטאו היה להכין את הנורים ולהעביר נור מוכן למטילן, שהיה מתקין לו פתיל, משחרר את הנצרה וזורק אותו מדלת תא המטען. לאחר מספר דקות טיסה נשמע פיצוץ אדיר. המטוס החל לרעוד ונשטף בהבזק אור מסנוור. פגז מרגמה 82 מילימטר פגע בכנף הימנית והתפוצץ. הפיצוץ קרע את גוף המטוס ורסיסי מתכת התפזרו לכל עבר, כל מי שישב באחורי המטוס נפצע, כולל לויטאו שנפגע מ-40 רסיסים בכל גופו. למרות הפציעה נחלץ לויטאו לעזרת המטילן שהיה קרוב באופן מסוכן לדלת תא המטען הפתוחה. בעודו גורר אותו אחורנית למרכז המטוס הבחין לויטאו בנור בוער שנשמט והתגלגל בתוך המטוס ליד ארגזי תחמושת שהכילו 19,000 כדורים. חרף הכאב וההלם הבין לויטאו הפצוע שהוא איש הצוות הקרוב ביותר לנור. הוא זחל לעבר הנור אך לא הצליח להרים אותו, במקום זאת הוא זינק עליו וגרר אותו בגופו לעבר דלת המטען כשהוא אינו יודע אם הנור יתלקח בכל רגע ויביא למותו הוודאי. הוא הצליח לדחוק את הנור מחוץ למטוס בדיוק בשנייה שהנור אכן התלקח. כשהמטוס נחת לבסוף בבסיס התברר היקף הנזק: למטוס היו יותר מ 3,500 חורים בכנפיים ובגוף, אחד מהם באורך של יותר ממטר. הטייס שיחזר מאוחר יותר את מהלך האירועים לפי שובל הדם שהותיר לויטאו על רצפת המטוס. לויטאו אושפז בבית חולים ליותר מחודשיים וחצי אך אחר כך נשלח פעם נוספת לווייטנאם וטס ב-20 משימות נוספות. הוא חזר לארצות הברית כדי לקבל את מדליית הכבוד מידי הנשיא ריצ'רד ניקסון בטקס בבית הלבן ביום הצבא ה 14 במאי 1970. לאחר שקיבל את מדליית הכבוד אמר לו אחד ממפקדי חיל האוויר שמאותו יום האנשים היחידים שהוא מחויב להצדיע להם הם חיילים שעוטרו בעצמם במדליית הכבוד ושדרגתם גבוהה משלו. 4 שנים מאוחר יותר קודם לדרגת סמל והשתחרר מחיל האוויר, לויטאו הקדיש יותר מ-22 שנים לעניינים הקשורים ביוצאי הצבא. ב 22 בינואר 1998 בלונג ביץ', קליפורניה העניקו פיקוד התובלה של חיל האוויר וחברת בואינג למטוס מדגם C-17 גלובמאסטר את השם "הרוח של ג'ון לויטאו." מדיה וקבצים בנושא ג'ון לויטאו בוויקישיתוף ג'ון לויטאו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סטוקהולם (מחוז)

מחוז סטוקהולם (בשוודית: Stockholms Län) הוא מחוז במרכז-מזרח שוודיה, אחד מ-21 המחוזות המנהליים המרכיבים את המדינה, נמצא על חלקים משני חבלי ארץ מישוריים: אופלנד בצפון וסדרמנלנד בדרום. עיר-המושב של המחוז היא סטוקהולם, שנמצאת במרכזו, שהיא גם בירתה של שוודיה. הגדרת מחוז סטוקהולם למעשה חופפת את מטרופולין סטוקהולם המורחבת. המחוז תופס את חלקו המזרחי של עמק אגם מלארן, ואת ארכיפלג האיים שלחוף הים הבלטי. הוא גובל במחוז אופסלה בצפון-מערב, במחוז סדרמנלנד בדרום-מערב ובמספר איים של פינלנד במזרח. חמישית מאוכלוסייתה של שוודיה מתגוררת במחוז סטוקהולם, והוא לפיכך המאוכלס ביותר מבין מחוזות המדינה. 26 רשויות אוטונומיות (קומין – Kommun) מרכיבות את המחוז, בכל אחת מהן עיר מרכזית. הרשויות, בחלקן עיריות עם מינהל עצמי מלא, ונקודות ציון חשובות בהיסטוריה ובהווה של סטוקהולם: (מצפון לדרום) המחוז מנוהל בידי גוף פוליטי שנציגיו נבחרים, כמו ביתר המחוזות, על ידי תושבי המחוז, ובאחריותו רוב בתי החולים, שתי מערכות תחבורה ציבורית בסטוקהולם-רבתי, ותאגידים שונים. המחוז שולח 12 נציגים לפרלמנט השוודי, מחציתם מסטוקהולם-העיר והיתר מהרשויות המקיפות אותה. במועצת המחוז יושבים 149 חברים, מכל קשת המפלגות. מדיה וקבצים בנושא מחוז סטוקהולם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטוקהולם סטוקהולם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הילה קלמן

הילה קלמן האוזמן (נולדה ב-1966) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1985. הילה קלמן נולדה וגדלה בחולון. בגיל 19 ובזמן שירותה הצבאי בחיל האוויר זכתה בתחרות מלכות היופי במקום הראשון, ובמסגרת כך השתתפה בתחרות מיס תבל 1985 שנערכה במיאמי שבארצות הברית, שם הגיעה למקום השלישי בתחרות התחפושת הלאומית וזכתה בקבלת מפתח העיר של מיאמי. בסיום שנת הכהונה למדה קלמן קוסמטיקה ובגיל 25 התחתנה. לאחר מספר שנים עזבה קלמן את מקצוע הקוסמטיקה והחלה לעבוד בעמותה לילדים אוטיסטים בירושלים, שם היא מתגוררת. לקלמן ולבעלה שני ילדים. נכון ל-2019 קלמן היא נציגה ויועצת יופי של חברת קוסמטיקה. שנות השמונים-מלכות היופי דפנה ארד, מלכת היופי בישרה לשופטים ההמומים: לא רוצה להיות מיס תבל, באתר Xnet‏, 12 בספטמבר 2019
נילי דרוקר

נילי דרוקר (15 במאי 1968 – 13 באפריל 2017) הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1986. דרוקר נולדה בבאר שבע לוולרי, נהג תובלה, ולעדנה, מורה לאמנות, במשפחה בת שני ילדים. גדלה בשכונה ה' בעיר. למדה בתיכון מקיף ג' במגמת ביולוגיה. בגיל 16 זכתה בתחרות "מיס אלגנס" של מחוז הנגב. במאי 1986 ניגשה לתחרות מלכת היופי, זכתה במקום הראשון, ובכך הייתה למלכת היופי הראשונה של ישראל שהיא מבאר שבע. ביולי 1986 נשלחה להשתתף בתחרות מיס תבל, שנערכה בפנמה, אך לא זכתה במקומות הראשונים. גיוסה נדחה כי חלתה בדלקת קרום המוח, ועל כן החלה לעבוד כדוגמנית. במהלך תצוגת אופנה בה השתתפה בסינרמה, בעל המקום הכיר לגיסו, יצרן האופנה מוריס ששון (זכה בארצות הברית לכינוי "מלך הג'ינס"), את דרוקר, והשניים נפגשו חזרו יחד לניו-יורק והתחתנו אחרי חודש. דרוקר וששון התאהבו באיטליה ונישאו תוך זמן קצר בישראל. דרוקר הייתה אז בת 19 וששון בן 37. הם עברו לגור בניו יורק, שם למדה דרוקר אופנה. לאחר מכן הם עברו להונג קונג. לזוג נולדו שלושה ילדים: אל - מעצבת אופנה, מור - נהרג בגיל 18, גל - דוגמן. לדברי אמה, הרבה ששון בנסיעות עסקיות ודרוקר נותרה בודדה בניו יורק. כשהגיעה עם שלושת הילדים באחד מביקוריה לישראל בסוף שנות ה־90, החליטה להישאר ובעקבות כך רכש ששון דירה בבניין בנווה אביבים. לאחר שהמשפחה חזרה לגור בישראל, ניהלה דרוקר בוטיק אופנה בצפון תל אביב. המשפחה נהגה לבלות בחופשות בהוואי. בנה, מור, אהב לגלוש והחליט ללמוד שם ולהתגורר אצל משפחת אחד מחבריו. הוא הגיע לישראל, כשהוא חולה, בשנת 2007, לחגיגת יום ההולדת ה-18 שלו. בזמן שהותו בארץ הוא נפל מהקומה השישית ונהרג. עקב כך נכנסה נילי לדיכאון. בשנת 2013 התגרשו בני הזוג. דרוקר התאבדה ב-13 באפריל 2017, ונטמנה בבית העלמין קריית שאול. משפחתה תרמה את איבריה, והם הושתלו בחמישה חולים. מדיה וקבצים בנושא נילי דרוקר בוויקישיתוף נילי מלכת היופי, מעריב, 21 במאי 1986 מלכת .היופי של ישראל, נילי דרוקר, מנסה לראות דרך החור של הבייגל את התואר העולמי הנכסף., חדשות, 11 ביולי 1986 שנות השמונים-מלכות היופי ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏טרגדיה: מלכת היופי לשעבר נילי דרוקר-ששון הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2017 איתי גל, איבריה של מלכת היופי נילי דרוקר נתרמו והצילו חמישה, באתר ynet, 15 באפריל 2017 איתי גל, סמאר קיבלה את לבה של נילי דרוקר ששון: "אסירת תודה", באתר ynet, 15 באפריל 2017 שאול עברון, נילי דרוקר מב״ש (בתמונה) הוכתרה אמש ע״י השבועון "לאשה" כמלכת היופי של ישראל לשנת 1986, חדשות, 21 במאי 1986 עמירם אזולאי, בלי ציפיות, בלי אכזבות, חדשות, 24 ביולי 1986 נסיך הג'ינסים, "העולם הזה", גיליון 2711 מ-16 באוגוסט 1989, עמוד 39 ליאורה הכהן, דרוקר וששון מיהרו, חדשות, 20 באוקטובר 1987 שחר אטואן, המעצבת אל ששון: האבא כונה "מלך הג'ינס", הבת מוכתרת בארה"ב כהבטחה, באתר הארץ, 9 במאי 2014 אורית מרלין-רוזנצוייג, אל ששון, בתה של מלכת היופי נילי דרוקר, ששמה קץ לחייה: "כבר סלחתי לאמא", באתר ynet, 17 בספטמבר 2021 "הנסיך הקטן שלי": המכתב של נילי דרוקר-ששון ז"ל לבנה שנפטר, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2017 רן בוקר, מלכת היופי לשעבר נילי דרוקר-ששון הלכה לעולמה בגיל 48, באתר ynet, 13 באפריל 2017 איבריה של מלכת היופי נילי דרוקר-ששון נתרמו - והצילו חמישה, באתר ynet, 15 באפריל 2017
מלארן

מֶלָארֶן (שוודית: Mälaren) הוא האגם השלישי בגודלו בשוודיה, לאחר האגמים ונרן וּוטרן. שטחו 1,140 קמ"ר, והוא מגיע לעומק של כ-64 מטר. האגם מתנקז ממערב למזרח, אל תוך הים הבלטי, דרך תעלת סדרטליה, סכר המארבי והמצרים נורסטרֶם ורידארפיארדן שבמרכז סטוקהולם. מלארן נמצא במרכז שוודיה, והוא גובל בפרובינציות אופלנד, סדרמנלנד, נארקה וּוסטמנלנד. האיים הגדולים ביותר בו הם סֵלַאֶן, הגדול באיי שוודיה היבשתית (91 קמ"ר), ופארינגסֶה (79 קמ"ר). מספר האיוֹנים ששטחם נופל מ-10 דונם הוא כ-7,800. על גדת רידארפיארדן, שהוא המפרץ המזרחי ביותר של האגם, יושב מרכז העסקים הראשי של העיר סטוקהולם. בקצהו המערבי של האגם, מרחק אווירי של 120 ק"מ מסטוקהולם, שוכנת העיירה שפינג. לאורך האגם כולו מרוכזים ערים וישובים רבים כמו גם מבנים היסטוריים וטירות, כדוגמת טירת גריפסהולם. היישובים הוויקינגיים בִּירְקָה (Birka) והובְגורדן (Hovgården), הממוקמים על האיים בְּיֶרְקֶה (Björkö) ואָדֶלְסֶה (Adelsö) בהתאמה, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1993, וכך גם ארמון דרוטנינגהולם, שעל האי לובֶן. מקורו האטימולוגי של השם "מלארן" הוא מן המילה הנורדית העתיקה mælir, שפירושה חצץ. מקור שמו הקודם של האגם, לוגרין, הוא מן הפועל העתיק löga, שפירושו "להתרחץ", ולעיתים רחוקות הוא מקושר למילה lördag, יום שבת. מלארן נוצר כחלק מתופעות בתר-קרחוניות בתום עידן הקרח עת נסוג משקל הקרחונים מהקרקע בצפון אירופה, ופני הקרקע עלו בהדרגה. בעידן הוויקינגי היה האגם למעשה שלוחה של הים הבלטי אל עומק שוודיה, ועיקר תנועת כלי-השיט נעשתה דרך סדרטליה - ששימשה קשר עם הים. בהמשך נבנו מחסומי-השיט והתעלות של סטוקהולם, שהפכו לערוץ חשוב לתנועת סירות וסחורות אל הים וממנו. התרוממות פני הקרקע, שנמשכה אל תוך ימי הביניים (ונמשכת בקצב איטי גם היום), הפכה את גופי המים האלה, עם זאת, לרדודים מדי למעבר אוניות - עד כדי שהן נאלצו לפרוק את מטעניהן ליד הכניסות לנמלים. בהדרגה נהיה המפרץ לאגם, ואתרי הפריקה והטעינה היו לערים. ירידת קרנה של בִּירקָה, יישוב-המסחר החשוב שבלב האגם, שגם נחשב "העיר הראשונה של שוודיה", והיווסדה במקביל של סטוקהולם בצוואר-הבקבוק של רידארפיארדן, התרחשו לא מעט בשל השינויים הטופוגרפיים שחלו באגן עמק מלארן. מדיה וקבצים בנושא מלארן בוויקישיתוף מלארן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משה גושן-גוטשטיין

משה חזקיהו הנרי גושן-גוטשטיין (י"ז באלול תרפ"ה, 6 בספטמבר 1925 - ו' בתשרי תשנ"ב, 14 בספטמבר 1991) היה בלשן וחוקר מקרא ישראלי. חתן פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשמ"ח (1988). גושן-גוטשטיין נולד בברלין שבגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1939. בשנת 1942 החל בלימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד ערבית, בלשנות שמית ומקרא. במהלך לימודיו הוא לימד בירושלים בבתי ספר תיכוניים ובבתי מדרש למורים ולאחר סיום הדוקטורט השתלם באנגליה באוניברסיטת אוקספורד. בשנים 1950–1991 היה גושן-גוטשטיין חבר סגל האוניברסיטה העברית ומשנת 1970 הצטרף גם לסגל אוניברסיטת בר-אילן. מחקריו הוקדשו לבלשנות שמית ופילולוגיה מקראית, תחומים בהם הוא הוזמן להרצות באוניברסיטאות זרות ובהן אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ניו יורק. בשנים 1965–1989 שימש כחבר הנהלה באיגוד העולמי למדעי היהדות. עבודתו של גושן-גוטשטיין הקיפה יריעת תחומים רחבה: חקר מגילות מדבר יהודה, חקר השפה העברית בימי הביניים, פרסומים מילונאיים בערבית ובעברית ומחקרים בעלי שם בתחום המקרא. לצד אלו הוא עמד בראש מפעל המקרא של האוניברסיטה העברית (1955 - 1991) ובראש המכון למילונאות והמכון לתולדות חקר המקרא של אוניברסיטת בר-אילן (1972 - 1991). כן נכתבו על ידו ספרי לימוד בדקדוק עברית ובהוראת הלשון הערבית, מדור "טור הלשון" בעיתון "הארץ" ופינת "פרקי היום בתנ"ך" ברדיו. גושן-גוטשטיין זכה בפרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשמ"ח (1988). בשנת 1991 הלך לעולמו, בן 66 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. במותו הותיר אחריו אישה ד"ר אסתר גושן-גוטשיין, פסיכולוגית קלינית, ושני בנים: ד"ר אלון גושן-גוטשטיין, חוקר מדעי היהדות ופעיל בין דתי, ופרופ' יונתן גושן-גוטשטיין, חוקר ופסיכולוג באוניברסיטת תל אביב. הדקדוק העברי השימושי. שוקן: ירושלים (התש"ך-1960) הלשון העברית והלשונות השמיות. דביר: תל אביב (התשכ"ה-1965) מבוא למילונאות של העברית החדשה. שוקן: ירושלים ותל אביב (התשכ"ט-1969) רימון כשר, "משה גושן-גוטשטיין: מקרא ותרגומיו בעולמו של חוקר ותאולוג", בתוך: דב שוורץ (עורך), אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 39-31. מדיה וקבצים בנושא משה גושן-גוטשטיין בוויקישיתוף רשימת המאמרים של משה גושן-גוטשטיין באתר רמב"י נפתלי קראוס ולע"מ, ידיעה על זכייתו בפרס ישראל, "מעריב", 16 בדצמבר 1987 מידע על גושן-גוטשטיין, משה, 1925-1991 בקטלוג הספרייה הלאומית משה גושן-גוטשטיין (1925-1991), דף שער בספרייה הלאומית המצבה ומקום הקבר של חזקיהו משה גושן - גוטשטיין, באתר "פרויקט גלעד" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרור כהן

האם התכוונתם ל... דרור כהן (שייט) – שייט פראלימפי ישראלי. דרור כהן (סופר) – סופר ישראלי. דרור כהן (כדורסלן) – כדורסלן ישראלי, מאמנה של קבוצת אליצור שומרון.
אהרן סולובייצ'יק

הרב אהרן סולובייצ'יק (באנגלית: Aaron Soloveichik;‏ 1 במאי 1917 – 4 באוקטובר 2001, ט' באייר ה'תרע"ז – י"ז בתשרי ה'תשס"ב) היה רב וראש ישיבה אורתודוקסי אמריקאי. נולד בעיירה חסלביץ' (אנ') שברוסיה. היה צעיר בניו של הרב משה סולובייצ'יק, אז רב העיירה. מצד אימו היה נכדו של רבי אליהו פיינשטיין. אחיו הבכור הוא הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. משפחתו עברה לפולין בשנת 1920 לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1930 הם היגרו לארצות הברית. אהרן למד בישיבה קולג' של ישיבה יוניברסיטי וקיבל שם הסמכה לרבנות. המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק אותם סיים בשנת 1946. במשך עשרים השנים הבאות לימד בישיבות בניו יורק. משרתו הראשונה כרב הייתה במתיבתא תפארת ירושלים שבראשה עמד הרב משה פיינשטיין. כעבור זמן קצר הוא התמנה על ידי הרב יצחק הוטנר לתפקיד מגיד השיעור היומי בישיבת רבינו חיים ברלין. משרתו האחרונה בניו יורק הייתה בישיבה יוניברסיטי, שם העביר שיעור שבועי בהשקפה יהודית וכן שיעור תלמוד. בתקופה זו היה לרב הראשון שזכה בתואר מרצה השנה של ישיבה יוניברסיטי. בשנת 1966 עבר לשיקגו ועמד בראש הקולג' העברי התאולוגי בסקוקי. לאחר חילוקי דעות עם הנהלת המוסד, עזב את התפקיד בשנת 1974, הקים את ישיבת בריסק שיקגו ועמד בראשה. הישיבה המשיכה את דרכה של שיטת בריסק האירופאית, כפי שהובן על ידי אביו הרב משה. בשנת 1984 עבר שבץ מוחי שהשאיר אותו משותק חלקית והוא נזקק לכיסא גלגלים. למרות מצבו הוא המשיך בתפקידו בישיבת בריסק ואף טס כל שבוע לניו יורק להעביר שיעור תלמוד בישיבה יוניברסיטי במקום אחיו, הרב יוסף דב, שכבר לא יכול להעביר את השיעור מפאת חוליו. אשתו, אלה, בתו של הרב משה שורין, הרב דריטובה בליטא, ואחר כך רב בית כנסת בניו יורק, הייתה סופרת ומורה. יחדיו הם גידלו שישה ילדים, כולם רבנים או נשואות לרבנים: משה בשיקגו, אליהו בניו יורק, יוסף וחיים בישראל, רחל לאה מרקוס בטורונטו וטובה סגל בבוסטון. הרב אהרן נקבר לצד אשתו ונכדו, ישראל יוסף סולובייצ'יק, בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. בין כתביו נמנים Logic of the Heart, Logic of the Mind ,The Warmth and the Light. בעברית יצאו חידושיו על הרמב"ם בשם "פרח מטה אהרן" בעריכת תלמידו דוד אפלבום. עד היום יצאו שני כרכים, על הספרים מדע ואהבה, ירושלים תשנ"ז-תשנ"ט. כמו כן יצא ספר חידושים שלו בהלכות אבלות, לזכר נכדו שנפטר בגיל צעיר ממחלת הסרטן, בשם "עוד ישראל יוסף בני חי". אחד מהרעיונות עליהם כתב הוא שלנשים עליונות רוחנית על פני גברים. התנגד למלחמת וייטנאם. התנגד להסכם אוסלו ובתקופות מסוימות היה חתום על הכרוזים של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל נגד מסירת שטחים. הרב אהרן הלוי סולובייצ'יק באתר ישיבה יוניברסיטי (כולל קישורים למידע נוסף) (באנגלית) סרטון ביוגרפי עליו ועל רעייתו (באנגלית) כרטיס נפטר באתר הר הזיתים אהרן בן משה סולוביצ'יק (1917-2001), דף שער בספרייה הלאומית רוב המקורות מציינים שנולד ב-1917, אולם באנציקלופדיה יודאיקה כתוב שנולד ב-1918. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גליה גולן

גליה גולן (גילד) (נולדה ב-19 ביולי 1938) היא חוקרת מדע המדינה ופעילת שמאל פמיניסטית; משמשת פרופסור במרכז הבינתחומי הרצליה ופרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים. גולן נולדה בסינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית במשפחה יהודית לא-דתית, וגדלה בסינסינטי, מיאמי ביץ', שיקגו, בוסטון וניו יורק. היא למדה באוניברסיטת ברנדייס ובאוניברסיטת סורבון, ובשנות ה-60 התגייסה ל-CIA בארצות הברית ושימשה אחראית במחלקה לסובייטולוגיה ומזרח אירופה בארגון. לאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבלה תואר דוקטור במדע המדינה בשנת 1970 (על המחקר "דה-סטליניזציה בצ'כוסלובקיה") בהנחייתם של ניסן אורן ומיכאל קונפינו. בירושלים כיהנה גולן כיו"ר המחלקה למדע המדינה, כיו"ר הקתדרה של מרכז לייפר ללימודי האישה, וכפרופסור ללימודי רוסיה ומזרח אסיה. כמו כן שימשה יועצת לצה"ל ולמשרד החוץ. גולן מכהנת כפרופסור בבית הספר לאודר לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה וכעמיתה בינלאומית ב"מרכז לאתיקה משפט וענייני ציבור" באוניברסיטת ברנדייס. בפעילותה החברתית והפוליטית, היא חברת חבר המנהלים של "שלום עכשיו", מרצ, "בת שלום" ונציבות הנשים הבינלאומית. בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצבה במקום ה-99 הסמלי ברשימת מרצ. היא מתמחה בגלובליזציה, משברים בינלאומיים ועניינים פוליטיים עכשוויים. היא פרסמה שמונה ספרים, העוסקים בין השאר בברית המועצות, מזרח אירופה, המזרח התיכון, ויחסי ישראל-פלסטינים. נישאה לדייוויד גילד ולהם ארבעה ילדים. זוכת פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית למדע המדינה כלת פרס אליס שלוי לנשים במנהיגות כלת הפרס לאקטיביזם מטעם קרן גלייטסמן מדיה וקבצים בנושא גליה גולן בוויקישיתוף דף הבית של פרופ' גליה גולן, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה גליה גולן, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה גליה גולן באתר כנס הרצליה החמישי גליה גולן באתר WorldCat Identities תמר אבידר, "אוהל המלחמה" של הנשים, מעריב, 26 ביולי 1985 רשימת הפרסומים של גליה גולן, בקטלוג הספרייה הלאומית ממאמריה: ברית המועצות ומשבר סואץ-סיני, באתר עמלנט, מדינה בצמיחה - ישראל בשנים 1948–1970. גליה גולן, דף שער בספרייה הלאומית "An Interview with Galia Golan," in: Melanie Kaye/Kantrowitz & Irena Klepfisz (eds.), The Tribe of Dina: A Jewish Women's Anthology, Montpelier: Sister Wisdom Books, 1986, p. 219. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויאצ'סלב מלאפייב

ויאצ'סלב אלכסנדרוביץ' מלאפייב (ברוסית: Вячеслав Александрович Малафеев, נולד ב-4 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק כשוער בזניט סנקט פטרבורג במשך 17 שנים ובנבחרת רוסיה. התחיל לשחק כדורגל בגיל 9 כשלמד בבית הספר לכדורגל "סמנה". ב-1997 סיים את לימודיו בבית הספר ולאחר מכן החל לשחק בקבוצת המחליפים של זניט סנקט פטרבורג. ב-7 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים מול אלניה ולדיקווקז. לאחר פרישתו ממשחק משנת 2017 עד 2020 שימש כסגן המנהל הספורטיבי במועדון זניט, אך לאחר מכן עבר לעולם העסקים לנהל את חברת הנדל"ן שלו. ב-1999 שיחק מלאפייב משחק בודד בנבחרת רוסיה הצעירה (עד גיל 21) והחל משנת 2003 הוא משחק בנבחרת הבוגרים. במדי הנבחרת הוא שיחק ביורו 2004 שנערך בפורטוגל ואף ביורו 2008 שנערך באוסטריה ובשווייץ, בו הוא שימש כשוער המשנה לאיגור אקינפייב, הקמפיין האחרונה שהשתתף עם הנבחרת הוא יורו 2012 שנערך באוקראינה ופולין, לאחר אותו יורו הודיע כי הוא פורש מהנבחרת כדי לבלות בזמן איכות בחיק משפחתו, אך הוא מוכן להיקרא במקרי חירום. במאי 2016 פרש גם ממשחק פעיל בזניט סנקט פטרבורג ועבר הסבה לעולם העסקים. לאחר פרישתו מכדורגל התמקד בהשקעות בתחום העסקים והוא בעלים של סוכנות נדל"ן. במרץ 2013 הקים את סוכנות הנדל"ן "M16 נכסים" (אתר רשמי) ובשנת 2014 עסקה גם בנכסי עלית. בשנת 2016 הקים את קבוצת ההשקעות „M16-Group“ ובה 6 חברות בת: סוכנות נדל"ן ומחלקת נכסי עלית, חברה לעיצוב פנים, מועדון הסקי "ליובוגורייה", חברת אבטחה וחברה לייעוץ וסיוע משפטי. בנובמבר 2017 חזר לקבוצת זניט סנקט פטרבורג, הפעם כסגן המנהל הספורטיבי. בתפקיד זה שימש עד מאי 2020. ב-1 ביוני 2020 דווח על צירופו לצוות ההנהלה של מועדון הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג. מלאפייב אלמן, ואב לשלושה. הוא נישא פעמיים. אשתו הראשונה מרינה (בזבורודובה) מלאפייבה (ילידת 1974) הייתה בוגרת האקדמיה לתעופה אזרחית. הם נישאו בנובמבר 2001, ולאחר הנישואין היא ניהלה את מרכז ההפקות "מלאפייבה" (Малафеева продакшн). היא נספתה בתאונת דרכים במרץ 2011. בדצמבר 2012 נישא ליקטרינה קומיאקובה (ילידת 1988), בוגרת האוניברסיטה לתרבות ואמנות. ילדיו מנישואיו הראשונים הם קסניה (ילידת 2003) ומקסים (יליד 2006), המשחק בעמדת השוער בבית הספר לכדורגל של מועדון זניט. מנישואיו השניים יש לו בן אחד, אלכס (יליד 2013). אחיו הבוגר סרגיי הוא שופט כדורגל. בינואר 2021 אושפז בבית החולים בעקבות נזק משמעותי לריאותיו, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה. זכייה באליפות רוסיה: 2007, 2010, 2012, 2015 זכייה בגביע הרוסי: 1999, 2010, 2016 זכייה בסופר קאפ הרוסי: 2008, 2011, 2015 זכייה בגביע הפרמייר ליג הרוסי: 2003 זכייה בגביע אופ"א: 2008 זכייה בסופר קאפ האירופי: 2008 שוער השנה של הליגה הרוסית: 2003, 2007 מדיה וקבצים בנושא ויאצ'סלב מלאפייב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויאצ'סלב מלאפייב (ברוסית) ויאצ'סלב מלאפייב, ברשת החברתית פייסבוק ויאצ'סלב מלאפייב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויאצ'סלב מלאפייב, ברשת החברתית אינסטגרם ויאצ'סלב מלאפייב, ברשת החברתית VK ויאצ'סלב מלאפייב, באתר Transfermarkt ויאצ'סלב מלאפייב, באתר Soccerway ויאצ'סלב מלאפייב, באתר WorldFootball.net ויאצ'סלב מלאפייב, באתר National Football Teams ויאצ'סלב מלאפייב, באתר FootballDatabase.eu Малафеев объявил об уходе из «Зенита»: «Пришло время идти дальше» Малафеев в «Динамо»? «Ловите инсайд» – о будущем экс менеджера «Зенита»
Street Legal

Street Legal הוא אלבום רוק של הזמר והמוזיקאי האמריקאי בוב דילן, אשר יצא ב-1978. סטריט ליגל הוא האלבום האחרון של דילן מהתקופה הטרום-נוצרית שלו, וסימנים ראשונים לתמורה שעמדה להתרחש אצלו נראים בשיריו, כגון השיר "סנור (עלילות של כוח יאנקי)" האפוקליפטי. מבחינה מוזיקלית, סטריט ליגל הוא חריג בעבודתו של דילן בכך שהוא אלבום שכלל תזמורת מלאה, כולל כלי נשיפה וזמרות רקע. האלבום, וסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, ספג ביקורת בשל הסגנון ה"לאס-וגאסי" שלו. השירים הם ברובם בעלי צליל מלא יותר מאלבומיו הקלאסיים של דילן, ולכן האלבום נחשב לעיתים לאלבום הראשון לאחר "התקופה הקלאסית" של דילן, שהסתיימה עם "Desire" ב-1976, ועם סיום סיבוב ההופעות של ה-Rolling Thunder Revue. סיבוב ההופעות של 1978, שכלל הופעות באירופה וביפן, הכיל גרסאות שונות באופן קיצוני לשיריו המוכרים של דילן, ותועד בהופעה חיה "Live at Budokan". ההקלטה המקורית של האלבום נחשבת לגרועה באיכותה, ורמיקס של האלבום מ-1999 שימש לכל הגרסאות העתידיות. רבים משירי האלבום, כגון "פוני חדש", משלבים דיון ביחסים מורכבים בין המספר לאישה, ונושאים אפוקליפטיים או דתיים. יש אומרים שמותו של אלביס פרסלי זמן קצר לפני הקלטת האלבום השפיע על המוזיקה שבו. דילן סיפר שלאחר מותו של אלביס, כל חייו חלפו לפניו, והוא לא דיבר עם איש במשך שבוע. על אף שהאלבום לא זכה להצלחה, חלק משיריו זכו לעדנה עם השנים. "סניור" הופיע באוסף של דילן משנת 1985 "biograph". השיר "חילופי המשמר" ("The Changing of the Guards"), מדיטציה מיסטית על הקרבות שלפני אחרית הימים, נחשב לאחד משיריו המוצלחים ביותר של דילן, וזכה למספר גרסאות כיסוי, על ידי, בין השאר, פטי סמית' ופרנק בלאק. כל השירים נכתבו על ידי בוב דילן. "Changing of the Guards" – ‏ 7:04 "New Pony" – ‏ 4:28 "No Time to Think" – ‏ 8:19 "Baby, Stop Crying" – ‏ 5:19 "Is Your Love in Vain?" – ‏ 4:30 "Señor (Tales of Yankee Power)" – ‏ 5:42 "True Love Tends to Forget" – ‏ 4:14 "We Better Talk This Over" – ‏ 4:04 "Where Are You Tonight? (Journey Through Dark Heat)" – ‏ 6:16 מידע על האלבום Street Legal באתר MusicBrainz מידע על האלבום Street Legal באתר AllMusic האלבום Street Legal באתר Discogs האלבום Street Legal באתר ספוטיפיי
שרון וכסלר

שרון וכסלר (נולדה ב-17 בינואר 1970) היא חזאית ואשת תקשורת ישראלית. וכסלר נולדה וגדלה בירושלים. אביה הוא פרופ' מנחם רון וכסלר, מומחה לכירורגיה פלסטית במרכז הרפואי הדסה. דודה היה עוזי וכסלר. וכסלר למדה בבית הספר התיכון בויאר. היא בעלת תואר שני בחינוך מן האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2016 החלה ללמוד לימודי אוצרות באוניברסיטת תל אביב. משנת 1993 עד סגירת רשות השידור הגישה וכסלר את תחזית מזג האוויר במהדורת מבט של הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית. בשנים 2003–2008 שימשה חזאית בתוכניתו של רפי רשף "נכון להבוקר", ששודרה בגלי צה"ל, ואף השתתפה בפינה יומית עם הכתב מנחם הורוביץ. וכסלר אף נמנתה למשך כמה חודשים עם צוות מגישי התוכנית הלילית "כל היום", ששודרה ברשת ב' של קול ישראל. ב-2008 השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", ששודרה אז בערוץ 2, וסיימה במקום הרביעי. מאז עליית תאגיד השידור הישראלי "כאן" לאוויר במאי 2017, היא מגישה את תחזית מזג האוויר במהדורות המרכזיות. נוסף על כך הגישה עם אורי לוי את התוכנית "מבט לאחור", ומאז פסק שידורה היא מגישה עם לוי את התוכנית "שרון ואורי". מפעם לפעם היא משמשת גם מגישה מחליפה ב"חדשות הלילה". בנובמבר 2021 החלה להגיש את תוכנית הרדיו "כאן בסביבה" בכאן ב', גם כן לצידו של אורי לוי. וכסלר מתגוררת בהר אדר, נשואה לעורך הדין ינון סרטל, ולזוג חמישה ילדים. מדיה וקבצים בנושא שרון וכסלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרון וכסלר שרון וכסלר, ברשת החברתית פייסבוק שרון וכסלר, ברשת החברתית אינסטגרם שרון וכסלר, סרטונים בערוץ היוטיוב לי-אור אברבך, שרון וכסלר בתנועה, באתר nrg‏, 29 במאי 2008 אורית זימר, רפי רשף יעשה קידוש, מקור ראשון. תקציר הכתבה מתוך nrg יהדות, 21 באפריל 2005 התפרסם כפרקליטו של מוריס טלנסקי