laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארמיית הפאנצר הראשונה (ורמאכט)

ארמיית הפאנצר הראשונה (בגרמנית: Panzerarmee .1) הייתה ארמייה בצבא גרמניה הנאצית. הארמייה שירתה החל מ-16 בנובמבר 1940 לאורך כל שנות המלחמה, עד שפורקה ב-8 במאי 1945. הארמייה הוקמה ראשית בתור קבוצת פאנצר קלייסט (פאנצרגרופה פון קלייסט), כאשר מפקדה הראשון היה אוואלד פון קלייסט. ב-5 במרץ 1940 הוקמה קבוצת הפאנצר קלייסט, על בסיס הקורפוס ה-22 בפיקודו של אוואלד פון קלייסט. קבוצת הפאנצר לחמה במהלך המערכה על צרפת, כשהיא כוללת את הקורפוסים הממונעים ה-14, ה-19 וה-41, וצלחה את נהר המז והגיעה עד לתעלת למאנש. בשלב השני לחמה הארמייה כנגד הצרפתים, כשהיא כוללת את הקורפוסים הממונעים ה-14 וה-16. ב-16 בנובמבר 1940, שונה שמה לקבוצת הפאנצר הראשונה. קבוצת הפאנצר שירתה בחודשיה הראשונים בצרפת הכבושה, עד אשר נשלחה באפריל 1941 להשתתף כחלק מהארמייה השנייה בפלישה ליוגוסלביה, שם זכתה בהצלחות אל מול הארמיות היוגוסלביות החמישית והשישית. במהלך מבצע ברברוסה ביוני 1941, הוצבה קבוצת הפאנצר תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום, ומילאה תפקיד מרכזי בכיבוש אוקראינה על ידי הצבא הגרמני, ובין השאר השתתפה הארמייה בלחימה בקרב ברודי. ב-6 באוקטובר 1941, לאחר קרב קייב, שונה שמה של קבוצת הפאנצר לארמיית הפאנצר הראשונה, תחת פיקודו של פון קלייסט. בינואר 1942, נוצרה 'קבוצת הארמיות קלייסט' אשר כללה את ארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה ה-17, קבוצת הארמיות פורקה במאי של אותה השנה לאחר השתתפותה בלחימה בקרב חרקוב השני. בסוף יולי 1942 סופחה ארמיית הפאנצר הראשונה לקבוצת ארמיות חדשה בשם קבוצת ארמיות A בפיקודו של וילהלם ליסט, ובמסגרת מתקפת הקיץ של הצבא הגרמני בחזית הדרום (מבצע כחול) מילאה תפקיד מרכזי בהתקדמות המהירה של קבוצת הארמיות לעבר אזור הקווקז. בספטמבר 1942, לאחר שנבלמה התקדמות קבוצת הארמיות על ידי ההתנגדות הסובייטית הגוברת ותנאי הקרקע הקשים בהרי הקווקז, היטלר הדיח את ליסט מהפיקוד על קבוצת הארמיות ופיקד עליה באופן ישיר לפרק זמן קצר, עד שהעניק את הפיקוד לקלייסט. בסוף 1942 ותחילת 1943, כתוצאה ממתקפת הנגד המוצלחת של הצבא הסובייטי באזור סטלינגרד ולאחר מכן באזור הדון, נאלצה הארמייה לסגת במהירות מאזור הקווקז יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות A, כדי להימנע מכיתור. בינואר 1943 סופחה הארמייה ל"קבוצת ארמיות דון" תחת פיקודו של אריך פון מאנשטיין, והצליחה להאט את התקדמות הצבא הסובייטי ולמנוע ממנו לסגור את "פירצת רוסטוב" . מאוחר יותר הארמייה עברה לפיקוד קבוצת ארמיות דרום. בשנים 1943–1945 המשיכה ארמיית הפאנצר הראשונה לשרת בחזית המזרחית, וניהלה שורה של קרבות מגננה, חלקם מוצלחים ביותר, נגד ההתקדמות הצבא האדום בחלק הדרומי של זירת הלחימה. אוואלד פון קלייסט (5 באוקטובר 1941 - 21 בנובמבר 1942) אברהרד פון מקנזן (21 בנובמבר 1942 - 29 באוקטובר 1943) האנס הובה (29 באוקטובר 1943 - 21 באפריל 1944) ארהרד ראוס (21 באפריל 1944 - 15 באוגוסט 1944) גוטהרד היינריצי (15 באוגוסט 1944 - 19 במרץ 1944) ולטר נהרינג (19 במרץ 1945 - 8 במאי 1945) ארמיית הפאנצר הראשונה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
זוברובקה

זוברובקה (בפולנית: ‏Zubrowka‏Ⓘ‏) היא וודקה מתוצרת פולין המיוצרת משיפון. המשקה מיוצר מהמאה ה-16. וודקה זו היא בעלת 40% אלכוהול בנפח. הוודקה מתובלת על ידי השריה ב"עשב הביזון" (בלטינית: Hierochloe odorata (אנ'), בפולנית: זוברוב) הנפוץ מאוד בפולין, כמו כן, בכל בקבוק ישנו גבעול זוברוב יחיד. בעקבות זאת, צבעה של הזוברובקה הוא צהבהב והיא בעלת ניחוחות וטעמי וניל, קינמון, קוקוס ושקדים, להבדיל מהגישה הקלאסית כי לוודקה לא אמור להיות צבע, ריח וטעם. על תווית הבקבוק מופיע ציור של ביזון אירופי. השם Zubrowka מגיע מן המילה Zubr בשפות פולנית ובלארוסית (כמו גם אוקראינית ורוסית), שהוא ביזון האירופי, שניזון במיוחד מעשב הביזון. על פי טענת היצרנית, אצילים פולנים השתמשו בגבעולי זוברוב כדי לתבל וודקה עוד מהמאה ה-14. ייצור הוודקה זוברובקה החלה מהמאה ה-16 עוד בימי האיחוד הפולני-ליטאי ובין המאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה זוברובקה המשקה המועדף על האצולה והאיכרים הפולנים כאחד. בשנת 1926, החברה הפולנית בעיר ברסט ליטובסק (כיום ברסט, בלארוס) המציאה דרך לייצור המוני של המשקה, שלאחר מכן לווה הרבה חברות ברחבי העולם. משרדי החברה נמצאים בביאליסטוק שבפולין. כיום מיוצרת הוודקה בבלארוס, פולין ורוסיה. בארצות הברית יש איסור לשימוש בעשב הביזון מפני שהוא מכיל את החומר הכימי קומרין, לכן כדי להרחיב את פלח השוק מייצרת החברה גרסה שונה של זוברובקה תחת המותג ZU כאשר מפרקים את הקומרין בעזרת תהליך כימי מורכב שהומצא במזקקות ארגון פולמו"ס - הארגון ששולט בשוק הוודקה בפולין. הזוברובקה מופיעה רבות בסרט הסיני Suzhou River וגם בסדרת האנימה Najica Blitz Tactics כמו כן בסרט " חוד התער " משנת 1984 בכיכובו של ביל מוריי. מדיה וקבצים בנושא זוברובקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זוברובקה ביקורת על מותג ZU - באנגלית זוברובקה - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטבח פסח

מטבח פסח הוא מטבח נוסף על המטבח הרגיל המשמש רק לימי חג הפסח. מעיקר הדין על פי ההלכה, אין צורך במטבח נפרד או בכלים נפרדים עבור פסח ואפשר להשתמש בפסח במטבח שבו משתמשים כל השנה בחמץ לאחר הכשרתו, ההכשרה כוללת ניקיון יסודי של השיש והכיור משיירי חמץ, ועירוי של מים רותחים (מכלי ראשון) על השיש והכיור. יש הנוהגים אף לצפות את השיש בחומרים שונים כמו נייר אלומיניום ואת הכיור בכלי פלסטיק ייעודי במידותיו של הכיור. באשר לכלי החמץ, את רובם ניתן להכשיר על ידי הגעלה או ליבון, לאחרונה מקובל יותר לייחד לפסח כלים מיוחדים, עקב המצאת הכלים החד-פעמיים, והוזלת מחירי הכלים. מלבד ההחמרה ההילכתית הדבר יותר נח מבחינה פרקטית, כיוון שהגעלת כל כלי המטבח כרוכה במאמץ ועלויות רבות. יש המחמירים ומייחדים "מטבח לפסח". הסיבה להחמרה זו היא חשש שאולי המטבח לא הוכשר כהלכה. מלבד זאת יש חומרא[דרוש מקור] לא להניח כלים של פסח על מקום שנגע בהם חמץ, במיוחד מקום שנגע חמץ חם ולכן הנחת כלי הפסח בארון כלי החמץ כרוכה בציפוי הארונות בניילון או פלסטיק ולכן מעדיפים לא להשתמש בארונות החמץ לכלי הפסח. בדרך כלל משתמשים במטבח פסח רק למאכלי בשר, שהם המאכל העיקרי בחג. עם זאת יש בתים בהם ישנו מטבח מיוחד לפסח בעיקר מטעמי נוחיות (מטבח נפרד מאפשר למשל לבשל במקביל מאכלי חמץ ומאכלים כשרים לפסח). בשאר ימות השנה, המטבח אינו בשימוש, זאת כדי למנוע את כניסת החמץ, והוא נעול באמצעים שונים, המונעים את הגישה אליו, לעיתים נעשה הדבר בפלטות המדמים ארון בגדים רחב, המסווה לגמרי את המטבח המסתתר מאחוריו. מטבח הפסח משמש גם לאחסון כלי הפסח במהלך השנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
VCR

VCR (ראשי תיבות של Video Cassette Recording; הקלטה בקלטת וידאו) היה פורמט לקלטות וידאו ביתיות, שיוצר על ידי חברת פיליפס. פורמט זה היה הראשון ששווק בהצלחה לבתים פרטיים. הפורמט יצא בשנת 1971, וזכה לעדכון בשנת 1976 תחת השם VCR-LP‏ (VCR-Long Play). הוא התבסס על טכנולוגיה אנלוגית של סרטים מגנטיים בני חצי אינץ' (12.7 מ"מ). על קלטות הווידאו בפורמט ה-VCR ניתן היה לבצע הקלטות שארכן 30 דקות, 45 דקות או 60 דקות. מכשירי ההקלטה שתמכו בפורמט זה היו יקרים למדי; מכשיר N1500 עלה 600 לירות שטרלינג באנגליה, נכון לשנת 1971. כאשר יצא פורמט VHS בשנת 1976 הוא זכה לפופולריות גבוהה בהרבה על פני ה-VCR שקדם לו. בסוף שנות השבעים ניסתה חברת פיליפס להוציא פורמט חדש בשם וידאו 2000, אולם גם פורמט זה לא הצליח להתחרות בפורמט VHS. מדיה וקבצים בנושא VCR בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוקן אברהם שלונסקי

"דיוקן אברהם שלונסקי" הוא ציור דיוקן של המשורר אברהם שלונסקי אשר צויר בשנת 1925 על ידי הציירת ציונה תג'ר. תג'ר יצרה את הדיוקן בעת שהותה בפריז ללימודים. הדיוקן משקף את השפעת הקוביזם והאקספרסיוניזם על יצירתה של תג'ר בתקופה זו. שלונסקי מתואר לובש ז'קט כהה ואוחז סיגריה. דמותו, ובייחוד תיאור הראש, עושה שימוש בצורות גאומטריות המבליטות ומעוותות את מתאר הפנים לטובת הבעתיות מודגשת. רקע התיאור מכיל תיאור של מעין בד הדומה לטלית ומשטח עץ, המדגישים את הדמות בעזרת קווים אלכסוניים.
דיוקן אורי צבי גרינברג (תג'ר)

דיוקן אורי צבי גרינברג הוא ציור דיוקנו של המשורר אורי צבי גרינברג, אותו ציירה הציירת ציונה תג'ר ב-1925. תג'ר יצרה את הדיוקן בעת שהותה בפריז ללימודים. גרינברג מתואר יושב על כיסא בחולצה ובעניבה אפורים. הוא מתואר על רקע קיר סגול ווילון צהבהב. על אף השפה הגאומטרית שבה משתמשת תג'ר לשם תיאור נפחיות הדמות, הרי שהשימוש הנועז שלה בצבעים מעצים את האקספרסיביות של הדמות. ניתן להשוות דיוקן זה אל דיוקן נוסף של גרינברג אשר צויר באותה שנה על ידי ראובן רובין. בדיוקן של רובין מתואר גרינברג על רקע נוף ארצישראלי האופייני לציורי תל אביב מן התקופה. לצידו של גרינברג מתואר רימון חצוי, המשמש מעין אלמנט סמלי המקשר בין דמותו של גרינברג אל הנוף הפראי של ארץ ישראל. תג'ר לעומתו, מתארת את גרינברג בתוך חדר סגור, ומתמקדת באקספרסיביות של הדמות.
סקאיי

וודקה סקאיי היא וודקה שמיוצרת על ידי חברת SKYY Spirits LLC. החברה נמצאת בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה בארצות הברית. וודקה זו היא בעלת 40% אלכוהול בנפח. ישנה גירסאה נוספת לוודקה סקאיי עם 45% אלכוהול אשר תואמת לקוקטיילי מרטיני. וודקה זו מיוצרת החל משנת 1992. היוצר שלה מוריס קנבר טוען כי וודקה סקאיי היא כמעט מושלמת בעקבות שיטת הזיקוק הייחודית שלה. לוודקה סקאיי יש בקבוק בצבע כחול קובלט עם תוית פלסטיק. בלו סקאיי הוא משקה לתת המיוצר על ידי קבוצת קמפארי והוא זמין בארצות כמו מקסיקו, אוסטרליה וברזיל. הייצור של וודקה סקאיי מתרחש במזקקות בסן חוזה שבקליפורניה. האתנול מיוצר בעיר אטשיסון שבקנזס. הביקבוק של וודקה סקאיי נעשה בעיר לורנסברג שבקנטקי. וודקה סקאיי מגיעה בכמה טעמים שונים: סקאיי סקאיי דובדבן סקאיי הדרים סקאיי זנגביל סקאיי ענבים סקאיי פסיפלורה סקאיי אננס סקאיי פטל סקאיי וניל מדיה וקבצים בנושא סקאיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקאיי סקאיי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקאיי, ברשת החברתית אינסטגרם סקיי - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית)
הארמייה ה-11 (ורמאכט)

הארמייה ה-11 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה. הארמייה ה-11 הוקמה בשנת 1940 כהכנה למבצע ברברוסה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-22 ביוני 1941. הארמייה ה-11 הייתה חלק מקבוצת ארמיות הדרום בעזרתם גרמניה הנאצית הוציאה לפועל את מבצע ברברוסה ופלשה לברית המועצות. לאחר מותו של מפקדה הראשון, אויגן פון שוברט, בתאונה, אריך פון מאנשטיין מונה למפקדה ונותר בראשה עד לפירוק הארמייה. באוקטובר 1941 השתלטה הארמייה, בסיוע כוחות רומניים, על מרבית שטחו של חצי האי קרים והטילה מצור על נמל סבסטופול. ניסיון סובייטי לכבוש מחדש את קרים באמצעות הנחתת כוחות חזקים בחצי האי קרץ נכשל, ומרבית הכוחות הסובייטיים שהונחתו בקרץ הושמדו במתקפת נגד גרמנית מוצלחת במאי 1942. הכוחות המגינים על נמל סבסטופול הצליחו להדוף 2 מתקפות גדולות של כוחות הציר בחורף 1941/1942, אך המתקפה השלישית הצליחה להבקיע את מעגל הביצורים, שהגן על הנמל, ולכבוש את סבסטופול בראשית יולי 1942. כ-90 אלף חיילים ומלחים סובייטיים נפלו בשבי במהלך כיבוש העיר. לאחר נפילת סבסטופול הועברה הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, אך בעקבות כיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד, כתוצאה ממתקפת נגד סובייטית (מבצע אורנוס), החליט הפיקוד הגרמני ב-21 בנובמבר 1942 למנות את אריך פון מאנשטיין למפקד קבוצת ארמיות חדשה, בשם קבוצת ארמיות דון, שהוקמה במטרה לחלץ את הכוחות המכותרים ב"כיס סטלינגרד", ומטה הארמייה הועבר דרומה, ושימש כבסיס ליצירת המפקדה של קבוצת הארמיות. הארמייה ה-11 הוקמה מחדש בסוף 1944, כארמיית שריון. ידועה גם בשם ארמיית הפאנצר אס אס ה-11. מצבתה הייתה חסרה וגודלה לא עלה על סדר הכוחות של קורפוס אחד. במרץ 1945 עברה הארמייה ארגון מחדש, והופעלה בלחימה בחזית המערבית באזור הרי הרץ, שם הושמדה ב-21 באפריל 1945. אויגן פון שוברט (5 באוקטובר 1940 - 12 בספטמבר 1941) אריך פון מנשטיין (12 בספטמבר 1941 - 21 בנובמבר 1942) פליקס שטיינר (26 בנובמבר 1944 - 5 במרץ 1945) אוטו היצפלד (2 באפריל 1945 -8 באפריל 1945) ולטר לוכט (8 באפריל 1945 - 21 באפריל 1945)
מוזיאון הזכוכית (טקומה)

מוזיאון הזכוכית (באנגלית: Museum of Glass; ראשי תיבות: MOG) הוא מוזיאון המוקדש לאמנות הזכוכית וממוקם בטקומה שבמדינת וושינגטון. המוזיאון מתמקד באמנות עכשווית של זכוכית. המוזיאון הוקם בטקומה בשל היותה עירו של אמן הזכוכית הנודע דייל צ'יהולי ונועד לספק סביבה דינמית ללמידה אודות אמנות הזכוכית, באמצעות חוויות, תערוכות ואוספי אמנות בתחום זה. המוזיאון עוצב על ידי האדריכל הקנדי ארתור אריקסון, ונפתח ביולי 2002. הוא הוקם סמוך לאוניברסיטת וושינגטון-טקומה, על נתיב המים תי-פוס (Thea Foss), והוא מחובר אל העיר באמצעות גשר מקורֶה מזכוכית, המקושט באלפי יצירות זכוכית של צ'יהולי. המוזיאון כולל מבנה בצורת קונוס בגובה 27 מטר, בו מוצגים יצירות ניפוח זכוכית מגוונות, ובו מתארחות תערוכות מתחלפות של אמני זכוכית ידועים. כן כולל המוזיאון סדנה לעבודה בזכוכית, המזמינה אמני זכוכית ידועים וחדשים מכל העולם לעבוד בה וליצור בזכוכית במשך מספר ימים, כאשר המבקרים במוזיאון יכולים לצפות בהם במהלך עבודתם. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הזכוכית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הזכוכית (באנגלית) מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון הזכוכית, סרטונים בערוץ היוטיוב
מוזיאון הזכוכית (קורנינג)

מוזיאון הזכוכית (באנגלית: Corning Museum of Glass) הוא מוזיאון המוקדש לזכוכית וממוקם בקורנינג שבמדינת ניו יורק. המוזיאון מציג פנים שונות של התחום, כגון אמנות בזכוכית, היסטוריה, תרבות, עיצוב, מדע וטכנולוגיה. הוא נחשב למוזיאון המקיף ביותר בתחום הזכוכית, הכולל 45 אלף מוצגי זכוכית, לאורך 3,500 שנות היסטוריה של ייצור זכוכית. הוא מאפשר למידה בתחום זה, והמבקרים בו יכולים להתנסות בעצמם בסדנאות ייצור זכוכית. במוזיאון מבקרים כ-300 אלף איש מדי שנה. המוזיאון נוסד ב-1950 על ידי חברת ייצור הזכוכית הידועה "קורנינג" (מפתחת המותג פיירקס); עם זאת, החברה לא השתמשה במוזיאון כחלון ראווה למוצריה, אלא יסדה אותו כדי לאפשר למידה ושימור של אמנות, היסטוריה וטכנולוגיה של זכוכית. ב-1951 נפתח לציבור מבנה המוזיאון, בניין נמוך קומה בעל קירות זכוכית, שכלל תחילה אלפיים מוצגי זכוכית וכן ספרים ומסמכים העוסקים בנושא בספריית המוזיאון. לאורך השנים רכשה הספרייה ספרים רבים בנושא, חלקם נדירים. ב-1972 נפגע המוזיאון, התלכלכו מוצגיו וכ-500 מוצגים (מתוך 13 אלף) נהרסו כליל בהצפות הקשות שפקדו את האזור במהלך ההוריקן "אגנס"; עובדי המוזיאון עסקו במשך יותר מחודש בשחזור מוצגי הזכוכית וייבוש דף אחר דף בספרי הספרייה. ב-1978 הוקם מבנה חדש למוזיאון, מוגבה מעט מעל פני הקרקע (למניעת פגיעות דומות כפי שהיה בהצפות ההוריקן), שחובר אל המבנה הישן באמצעות רמפה; המבנה נפתח לציבור ב-1980. בשנות ה-90 שופץ המוזיאון - ב-1996 נפתח מבנה סדנת הזכוכית "הסטודיו", וב-2001 הושלם השיפוץ לאחר הקמת תוספות למבנה הישן, מרכז מבקרים, גלריית פסלים, במה להופעות של עבודה בזכוכית חמה, חנות גדולה למוצרי זכוכית ועוד, וקישוט כלל המבנים באלמנטים מזכוכית. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הזכוכית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הזכוכית (באנגלית) מוזיאון הזכוכית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
הבעיה השביעית של הילברט

הבעיה השביעית מבין עשרים ושלוש הבעיות שהציג דויד הילברט בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים של שנת 1900 עוסקת במספרים טרנסצנדנטיים. הבעיה מורכבת משתי שאלות: במשולש שווה-שוקיים, אם היחס בין זווית הבסיס לזווית הראש הוא מספר אלגברי אי-רציונלי, האם היחס בין הבסיס לשוק הוא תמיד מספר טרנסצנדנטי? האם המספר α β {\displaystyle \alpha ^{\beta }} , כאשר α {\displaystyle \alpha } אלגברי (שונה מאחד ואפס) ו- β {\displaystyle \beta } אלגברי אי-רציונלי, כדוגמת 2 2 {\displaystyle 2^{\sqrt {2}}} או e π = ( − 1 ) − i {\displaystyle e^{\pi }=(-1)^{-i}} , הוא תמיד מספר טרנסצנדנטי? הילברט מציין שחקר השאלות הללו בפתח המאה ה-20 מתבקש בעקבות ההישגים של שארל הרמיט (שהוכיח את הטרנסצנדנטיות של e) ושל פרדיננד לינדמן (שהוכיח את משפט לינדמן ואת הטרנסצנדנטיות של פאי) בסוף המאה ה-19. הוא מנבא שההוכחה לטענות תהיה קשה מאוד ודרך לפתרון הבעיה יביא לפיתוחן של שיטות חדשות לחלוטין בחקר המספרים האי-רציונליים והמספרים הטרנסצנדנטיים. הבעיה נפתרה על ידי אלכסנדר גלפונד ב-1934, ובאופן בלתי תלוי על ידי תאודור שניידר ב-1935. התשובה החיובית לבעיה נקראת על שמם משפט גלפונד-שניידר. פתרון חיובי של השאלה השנייה פותר לחיוב גם את שאלה הראשונה. הילברט ציין כי השאלה הראשונה היא למעשה ניסוח גאומטרי לשאלה, האם e i π x {\displaystyle e^{i\pi x}} מספר טרנסצנדנטי כאשר x מספר אלגברי אי-רציונלי. זאת בשל הקשר ההדוק בין הפונקציות הטריגונומטריות לפונקציית האקספוננט המתבטא בנוסחת אוילר. לפי זהות אוילר e i π x = ( − 1 ) x {\displaystyle e^{i\pi x}=(-1)^{x}} , לכן זהו מקרה פרטי של השאלה השנייה. הניסוח המקורי של הילברט בתרגום לאנגלית
סברא

סברא היא הגדרה לנימוק לוגי הלכתי המצויה בשני אופנים: תיאור של היגיון פשוט בעל תוקף אקסיומטי כזה שאינו נצרך לאזכור מפורש בתורה או על פי דרשה, קיומה של סברא כזו נקבע על פי הגיון פשוט של חכמי התלמוד וכוחה תקף בכל הנושאים והיבטים ההלכתיים כדין דאורייתא. דוגמה למקרה כזה הוא הכלל שלא יהא חוטא נשכר. טעם או נימוק המבקש להציע נטייה על פי הכרעה בשכל, מבלי להיות מוכח. כוחה של הסברא בהלכה גדול כל כך, עד שכאשר ישנו פסוק מסוים המבהיר הלכה מסוימת שניתן להבין אותה מסברא שואלים חכמי התלמוד "למה לי קרא, סברא הוא" (=למה לנו פסוק? הרי סברא היא), כך למשל שואלת הגמרא על חכם שרצה לומר כי דין המוציא מחבירו עליו הראיה נלמד מהפסוק ”מי בעל דברים יגש אליהם”, למה צריכים אנו פסוק? הרי סברא היא שמי שרוצה להוציא מחבירו ולא טוב לו המצב הנוכחי הוא זה שצריך לחפש ראיות לדבריו, כמו שהחולה הוא זה שהולך לרופא ומוכיח לו שהוא חולה ורק אז יטפל בו הרופא ולא אם יבוא לרופא, כשאין לו סיבה הגיונית לחשוש שמא הוא חולה. יש שטענו שדין שנלמד מסברא ייחשב כדין דאורייתא, אך יש שטענו שהוא עדיין ייחשב דרבנן וכן משמע מלשון הראשונים. גם הדינים הנלמדים מסברא, מתחלקים לשניים: ישנם כאלו שאין צורך לכל פסוק כדי להוכיח אותם כמו חיוב החזרת הלוואה כספית (שנלמדת מסברת ממוני גבך), וישנם כאלו שיש צורך לפסוק כדי לדעת אותם כמו דיני מזיק וניזק, אך גם הם מתקבלים על הדעת. הרמב"ם כותב במשנה תורה, כי עלינו לקרב את התורה ככל האפשר לדרך הסברא, אך חלילה מלתלות אותה בסברא, ולקיים אותה רק כאשר מבינים את סברותיהם או בהתאם למסתבר. בדומה כותב הרמב"ם: שאיפת ההמון.... יותר חביב עליהם וערב לסכלותם לעשות את התורה והשכל שני קצוות הסותרים זה את זה, ומבארים כל דבר נגד המושכל וטוענים בו שהוא נס... בין במה שסופר ממה שכבר עבר, ובין במה שרואים במצב הנוכחי ובין במה שנאמר שהוא יארע בעתיד. ואנחנו שואפים לאחד בין התורה והמושכל... זולתי מה שנאמר בו בפירוש שהוא נס — רמב"ם, איגרת תחיית המתים) משה אביגדור עמיאל, מידות לחקר ההלכה (חלק א', חלק ב', חלק ג'), ירושלים תרצ"ט - תל אביב תש"ה. (באתר היברובוקס) תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף מ"ו, עמוד ב' ועל פי הסבר רבינו יהונתן בשיטה מקובצת שם פני יהושע תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ה, עמוד א' ד"ה "בגמרא אלא סברא" צל"ח תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ה, עמוד א' ד"ה "ודע דבמסקנא דשמעתין". תוספות בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף נ"ו, עמוד א' ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונורה מירבו

אונורה-גבריאל ריקטי, הרוזן ממירבו (בצרפתית - Honoré Gabriel Riqueti, comte de Mirabeau; ‏9 במרץ 1749 - 2 באפריל 1791) היה מדינאי צרפתי בתקופת המהפכה הצרפתית. מירבו היה גם סופר, דיפלומט, בונה חופשי ועיתונאי. הוא נודע בכושר נאומו וביכולתו הפוליטית. במהלך המהפכה הצרפתית נמנה עם המהפכנים המתונים המעדיפים מונרכיה קונסטיטוציונית על פי המודל של הממלכה המאוחדת. הוא ניהל מגעים כושלים עם בית המלוכה שנועדו לשמור על מוסד המלוכה. מותו ממחלת לב נחשב לאחת מנקודות המפנה במהפכה הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא אונורה מירבו בוויקישיתוף אונורה מירבו, ברשת החברתית Goodreads אונורה מירבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אונורה מירבו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורגן

האם התכוונתם ל... קורגן – רוגם, תל קבורה, בעיקר במזרח אירופה ובמרכז אסיה מחוז קורגן – מחוז ברוסיה קורגן (עיר) – בירת מחוז קורגן
יקוב פבלוב

יקוב פבלוב (ברוסית: Я́ков Федо́тович Па́влов;‏ 4 באוקטובר 1917 – 29 בספטמבר 1981) היה מפקד מחלקה בצבא הסובייטי, שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות, אות ההצטיינות הגבוה ביותר בברית המועצות, על כך שעמד בראש כוח קטן שהצליח להחזיק במשך תקופה ממושכת בבית בתוך העיר סטלינגרד (שקיבל לאחר מעשה את השם בית פבלוב) מול התקפות חוזרות ונשנות במהלך קרב סטלינגרד. פבלוב נולד ב-1917 בכפר קטן ברוסיה למשפחת איכרים, ובשנת 1938 גויס לצבא האדום. הוא שובץ בדיוויזיית המשמר ה-13, עבר הכשרה כלוחם חיל רגלים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא השתתף בקרבות נגד הצבא הנאצי, בין היתר במסגרת החזית הדרום-מערבית ובמסגרת חזית סטלינגרד. ב-27 בספטמבר 1942, במהלך המתקפה הגרמנית הראשונה על סטלינגרד, כבשו פבלוב ומחלקתו בניין מגורים בעל ארבע קומות במרכז העיר מידי הגרמנים. הבניין שלט על כיכר וממנו נסלל כביש ישר ורחב עד לשפת נהר הוולגה. המיקום של הבניין הפך אותו לנקודת מפתח וניתן היה לעקוב ממנו אחר הנעשה בשטח שנכבש על ידי הגרמנים ממערב, מצפון ומדרום לו. הגרמנים ערכו ניסיונות חוזרים ונישנים לכבוש מחדש את הבניין, אך הכוח הסובייטי המגן הצליח להחזיק מעמד, וחודשיים אחר-כך, מתקפת-נגד הצליחה להעביר את כל הסביבה לשליטה סובייטית. מאוחר יותר נטען, שהגרמנים איבדו יותר חיילים בלחימה על הבניין מאשר בכיבוש פריס ב-1940. לאחר תום קרב סטלינגרד קיבל הבניין את השם בית פבלוב (ברוסית: Дом Павлова) התעמולה הסובייטית הפכה את ההגנה עליו לסמל ולמופת לגבורת חיילי הצבא האדום, ופבלוב עצמו קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות, וכמו כן עוטר בעיטור לנין, בעיטור מהפכת אוקטובר ובעיטור הדגל האדום, לצד עיטורים נוספים. בפועל, מאחורי הגנת הבניין עמד קצין (סרן אפאנאסייב), אך התעמולה הסובייטית הציגה את סמל פבלוב כמפקד הכוח במקום. הוא גם היה היחיד שהוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות. יתר הלוחמים קיבלו מדליה עבור השתתפות בקרב סטלינגרד יחד עם 700 אלף אחרים. בתום המלחמה הצטרף למפלגה הקומוניסטית, והיה נציגה של רוסיה בנשיאות הסובייט העליון במשך שלוש קדנציות. פבלוב נפטר ב-29 בספטמבר 1981, והובא למנוחות בנובגורוד. מדיה וקבצים בנושא יקוב פבלוב בוויקישיתוף יקוב פבלוב – ביוגרפיה (ברוסית) יקוב פבלוב, באתר Discogs (באנגלית) אנטוני ביוור, "סטלינגרד", תל אביב: הוצאת יבנה, 2000, עמוד 165. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עלות שיתוף פעולה

עלות שיתוף פעולה הוא מושג המורכב משתי מילים, עלות שהוא מושג כלכלי במהותו ושיתוף פעולה שהוא מושג מהקהילות חברתיות. קליי שירקי עושה שימוש במושג הכלכלי להבהיר מה קורה לארגונים, כאשר עלות התקשורת יורדת באופן דרמטי לנוכח התשתיות הדיגיטליות הזמינות ומהפכת התקשורת באינטרנט. אפשר לשתף, לשוחח ולהתארגן בכל מקום גאוגרפי ללא מגבלה של זמן, עלות וללא צורך בשיטה הארגונית המסורתית. מקובל בכלכלה כשארגון לא יכול לעמוד בעלויות העסקה עדיף להעביר לארגון שעלויותיו זולות יותר. אפשר להשליך את התאוריה הכלכלית הזאת למה שקורה היום בעולם התקשורת. קליי שירקי, בספרו "כל אחד יכול: ארגונים ללא ארגונים", מסביר שאפשרי לתכנן מערכות שמתאמות את התפוקה של הקבוצה כתוצר לוואי של המערכת מבלי להתייחס למודלים המוסדיים. החלפת תכנון בתיאום זה ההיבט הכלכלי של מערכות שיתוף פעולה. הארגונים המסורתיים עומדים מול מהפכת תקשורת שמשפיעה על פעילותם. פליקר וויקיפדיה מדגימים את מה שטכנולוגיה מתקדמת יכולה לעשות לשיתוף פעולה. במקום תכנון יש תיאום. המשימה מגיעה לפרטים ולא הפריטים למשימה, פליקר הוא אתר שיתוף שבעזרת טכנולוגיית התיוג, מאפשר לארגן תמונות בכל נושא. התמונות נאגרות ברשת בתהליך איטי לאורך זמן, לכן אפשר לארגן אותם לפי קטגוריות מתי שרוצים. אין צורך לשכור עובדים מקצוענים שיתייגו את התמונות. המפרסמים עצמם עושים זאת. בפליקר וויקיפדיה המשתמשים הם גם יצרנים וגם צרכנים. המשתמשים הופכים ליצרנים שעובדים בהתנדבות, מתוך עניין ורצון אישי לתרום. כל אחד יכול להתנדב ולשתף, כמו בלוגים, סרטי וידאו באתר יוטיוב וכן הלאה. אין משמעות לזמן, התרומה של המתנדבים מורידה את הצורך בתכנון - הכל קיים וצריך רק לארגן ולתאם. החופש ליצור מביא ליזמות וחדשנות בכל רגע. החדשנות איננה עוד עניין למקצוענים בלבד אלא לחובבנים נלהבים, המשתמשים בכלים חדשניים ויוצרים מוצרים שחברות מסחריות אינן יכולות לייצר. גם תפישת העולם משתנה, עולם שבו יש שקיפות, עבודה שיתופית וחברתית יותר. מצד אחד מודל התאגיד הישן והמסורתי שבו אנשים מיוחדים כגון מתכנתים, דוקטורים ועיתונאים, עובדים תחת ארגון היררכי שדואג לכל העלויות של יצירת התפוקה או המידע שנוצר לפי לוח זמנים מתוכנן ועובר תחת ביקורת הארגון עד לשחרור המידע. עבור צרכנים שמשלמים כסף, שאין באפשרותם להגיב ולשתף. המידע נדחף לציבור פסיבי. מצד שני קמים בכל מקום חובבנים שרוצים ליצור ולשתף, להיות כותבים ומוציאים לאור, ציבור שמנהל דו-שיח ולוקח חלק בזרימת הידע. אמצעי התקשורת המקצועיים מסורתיים עומדים מול השינוי בעולם האינטרנט. הרבה מוסדות עדיין בהכחשה למצב החדש, קשה לארגונים להשתחרר מהעקרונות של השוק הכלכלי שדוגל בארגונים חזקים ששולטים בשוק לפי התפישה של רולנד קהאוס בספרו "הטבע של הפירמות" שדוגלת בארגונים גדולים שיכולים להפוך לבעלי מונופול ולא דוגלים בשוק תחרותי. הלחץ שיופעל על המונופולים האלו מצד היצרנים החדשים בשוק שגם יוצרים וגם צורכים, יגרום לארגונים להתאים את העסק למציאות החדשה. הפתרון יכול להיות נתינת חלק מהעבודה ללקוחות וכך להוריד עלויות. ישנם חברות שמשתמשות בתשתית האינטרנט למכירת מוצרים ולקניית מוצרים על ידי הלקוחות עצמם. למשל איביי שיצרה פלטפורמה המאפשרת ללקוחות להיות גם צרכנים וגם מוכרים. הלקוחות גם עושים את עבודת הפרסום על ידי נתינת משוב על המוצרים. גם ויקיפדיה יכולה לתת שיעור בביזנס למוסדות הקלאסיים שבה הצרכנים הם גם יצרנים. קליי שירקי ב-TED הספר: "כל אחד יכול: התארגנות ללא ארגונים"