laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שומו-ל-אל

סומוּ-לַ-אל (גם סומולאל או סומו-ל-אילו) היה מלך אמורי, המלך השני בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך בין השנים 1880–1845 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1781-1817 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה, כ-36 שנה. הוא היה בנו ויורשו של שומו-אבו מייסד השושלת. שומו-ל-אל קבע את העיר בבל כבירתו. הוא כבש את העיר כיש והרס את החומות שלה. הוא נלחם כנגד העיר כאזאלו, ששלטה לפני כן בבבל. הוא בנה את חומות העיר בבל ובנה בה תעלות. הוא בנה גם את חומות של הערים סיפר דילבת וכותה הוא עשה כס מפואר לאל מרדוך, מעוטר בכסף וזהב, ובנה מקדש לאל אדד, אל הסערה במיתולוגיה המסופוטמית. עשה פסל לאלה איננה. את שומו-ל-אל ירש בנו סביום. פירוט האירועים לפי שנים, שנות מלכותו של שומו-ל-אל
לודוויג קוגל

לודוויג קוגל (בגרמנית: Ludwig Kögl, נולד ב-7 במרץ 1966 בפנצברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט בעמדת הקשר. קוגל החל לשחק כדורגל בקבוצות בוגרים בשנת 1983, במינכן 1860, שם שיחק עונה אחת. בשנת 1984 עבר לבאיירן מינכן, שם זכה בחמש אליפויות הבונדסליגה, מתוכן שלוש ברצף בין השנים 1985-1987, ובגביע מקומי אחד. קוגל העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 2-1 לפורטו, כשקוגל כובש את שער היתרון של באיירן מינכן, שלא הספיק. קוגל שיחק בבאיירן מינכן הכל שש עונות, בהן צבר 149 הופעות והבקיע שמונה שערים. בקיץ 1990 חתם קוגל בשטוטגרט, גם שם שיחק שש עונות, והוביל את הקבוצה לאליפות הבונדסליגה בשנת 1992. סך הכל צבר קוגל 139 הופעות וכבש 18 שערים בתקופתו בשטוטגרט. בשנת 1996 עבר קוגל ללוצרן מליגת העל השווייצרית, בה שיחק שלוש עונות, צבר 94 הופעות והבקיע 13 שערים. בשנת 1999 חתם קוגל באונטרהאכינג מליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף להעפלתה לבונדסליגה. אונטרהאכינג שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה, ולמרות ניצחון יוקרתי על באיירן מינכן במהלך העונה, ירדה בחזרה לליגת המשנה, ומיד בתום עונה זו, בקיץ 2001, פרש קוגל ממשחק פעיל בגיל 35. לקוגל שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם הוא לא שיחק בטורניר גדול. לודוויג קוגל, באתר Transfermarkt לודוויג קוגל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לודוויג קוגל, באתר WorldFootball.net לודוויג קוגל, באתר National Football Teams לודוויג קוגל, באתר FootballDatabase.eu
הלמוט וינקלהופר

הלמוט וינקלהופר (בגרמנית: Helmut Winklhofer, נולד ב-27 באוגוסט 1961 בפירסטנצל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבאייר לברקוזן ובבאיירן מינכן בעמדת המגן. וינקלהופר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן בשנת 1981, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני בשנת 1982. באותה שנה עבר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שלוש עונות, צבר 90 הופעות והבקיע חמישה שערים. בשנת 1985 חזר וינקלהופר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה בחמש העונות בהן שיחק שם, ובגביע גרמני נוסף. וינקלהופר פתח בהרכב בגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן 2-1 לפורטו. בשנת 1990 נאלץ וינקלהופר לפרוש מכדורגל כשהוא בן 29 בלבד, בגין פציעות חוזרות, שבגינן מיעט לשחק. וינקלהופר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 1981 באוסטרליה, וסייע לנבחרת לזכות בטורניר לאחר ניצחון 4-0 בגמר על נבחרת קטאר. עם זאת, וינקלהופר מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת. הלמוט וינקלהופר, באתר Transfermarkt הלמוט וינקלהופר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) הלמוט וינקלהופר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנצ'יסק פאנט

פרנצ'יסק פאנט (ברומנית: Francisc Panet;‏ 1907 – 7 בנובמבר 1941) היה מהנדס כימי, קומוניסט יהודי-רומני ולוחם אנטי-נאצי, מנהיג "קבוצת פאנט", שכל חבריה הוצאו להורג ב-1941, ברומניה. פאנט נולד בטרגו מורש, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית אמידה. הוא למד כימיה בברנו, בצ'כוסלובקיה והיה בקשרי ביקורים והתכתבות עם אלברט איינשטיין, שביקש ממנו להמשיך להתכתב גם אחרי שובו לרומניה אחרי הלימודים. פאנט היה חבר במפלגה הקומוניסטית הרומנית מתחילת שנות העשרים של המאה העשרים ונישא ללילי גוטליב (Lili Gottlieb), יהודיה קומוניסטית, בוגרת הפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1941, לאחר שגרמניה הנאצית ובת בריתה, רומניה, פתחו במתקפה נגד ברית המועצות, התבקש פאנט על ידי המפלגה הקומוניסטית לסייע בחבלה במאמץ המלחמתי של גרמניה נאצית ורומניה על ידי הכנת מטעני נפץ, שישמשו נגד מסילות ברזל ויעדים אחרים. פאנט אסף סביבו קבוצה של חמישה קומוניסטים, כולל הוא ורעייתו, ארבעה מתוכם יהודים והחמישית הונגריה. בקבוצה הייתה עוד כימאית, עדה מארינסקו ורופא, אדאלברט קורנהאוזר. בחדר האמבטיה פתח פאנט מעבדה כימית וחבריו רכשו עבורו חומרי גלם והמכשור הדרוש למלאכתו. הם הכינו מטעני נפץ ומסרו אותם לאנשי מחתרת אחרים במפגשים מחוץ לדירת פאנט, אך למרות אמצעי הזהירות השלטונות עלו עליהם וב-31 באוקטובר פשטו על הדירה וכל הקבוצה נעצרה. בעת המעצר נמצאו בדירת פאנט 140 מטענים מוכנים. ב-5 בנובמבר הועברו למשפט בז'ילבה ולאחר משפט שערך שעתיים נידונו למוות על ידי בית דין בראשותו של קולונל אלכסנדרו פטרסקו. בקשות החנינה, שהגישו עורכי הדין, נדחו וב-7 בנובמבר הם נלקחו להוצאה להורג ליער ז'ילבה, שם נקשרו לעצים. פאנט פתח בשירת האינטרנציונל וכיתת יורים הוציאה אותם להורג. לילי פאנט אדאלברט קורנהאוזר עדה מארינסקו אליסבטה נאגי לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, הונצחו חברי הקבוצה בשמות רחובות בערי רומניה השונות. EXCLUSIV Un român ridicat în slăvi de Einstein şi EXECUTAT în România. Povestea unei mari speranţe a ştiinţei mondiale (ברומנית) כתב העת Viața, השנה הראשונה, גיליון 223, 11 בנובמבר 1941, עמוד 6 (ברומנית) Rasplata complicitatii (ברומנית)
אמסלם תיירות ונופש

אמסלם תיירות ונופש בע"מ, המוכרת במותג אמסלם טורס, היא סוכנות נסיעות ישראלית המתמחה בתחום הנסיעות העסקיות. בחברה, שנוסדה בשנת 1983, מועסקים כ-400 עובדים בישראל ומחוצה לה[דרוש מקור] והיא נמצאת בבעלות משותפת של יעקב ואליעזר אמסלם. הסניף המרכזי של החברה נמצא בטבריה וסניפים נוספים נמצאים בתל אביב, כרמיאל, כפר סבא, פתח תקווה, ירושלים מעגן מיכאל ובבני ברק. לחברה חברות בנות תחת המותג ABT (Amsalem Business Travel) וסניפיה ממוקמים בארצות הברית (בחוף המזרחי ובחוף המערבי), מקסיקו, בריטניה, טורקיה, הודו והונג קונג. כולן בעלות רישיונות מקומיים למכירת מוצרי תיירות. החברה כוללת ארבע חטיבות: תיירות עסקית, תיירות פרטית לחו"ל, תיירות פנים: משווקת נופש בישראל וחטיבת תיירות נכנסת. החברה עוסקת גם בארגון אירועים וכנסים. בנוסף, פועלות בחברה מחלקת כנסים ואירועים, מחלקת סידורי קרקע, מחלקת ויזות ודרכונים, מחלקת און ליין וחברות בנות נוספות: מסעות וטיולים גאוגרפיים, אמסלם מדיקל (תיירות רפואית והטסות רפואיות), אמסלם שור (ביטוחים וביטוחי נסיעה), פאנטסתי FUNטסתי (חבילות נופש בחו"ל) וא-קרוז A-Cruise (חופשות שיט). לחברה מרכז הזמנות ותפעול הפועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ומפעיל צוות של סוכני נסיעות המסתייע במחלקות החברה. האתר של אמסלם טורס עירית רוזנבלום, מניו יורק לוואשינגטון דרך טבריה, באתר הארץ, 10 באפריל 2008 מיכל רז-חיימוביץ', ‏אמסלם טורס: הטברייני שמאחורי אחד ממשרדי הנסיעות הוותיקים בישראל לא ממהר להספיד את הסוכנים, באתר גלובס, 13 ביולי 2019
קרוליין הרקר

קרוליין הרקר (באנגלית: Caroline Harker; נולדה ב-1966) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה. הרקר היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס, ואחותה של השחקנית סוזאנה הרקר. היא מוכרת מתפקידים כמו סיליה במיני סדרה "מידלמארץ'" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט, ובתפקיד השוטרת (ואחר כך סמלת בילוש) הייזל וולאס בסדרת המשטרה " A Touch of Frost" של רשת ITV ששודרה בשנים 1992 ועד 2003. עוד שיחקה הרקר בשנת 2012 בארבעה פרקים באופרת הסבון "קורוניישן סטריט". בעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" בבימויו של דמיאן קרודן גילמה הרקר את דמות ה'אמא', בהצגה שהועלתה בתחנת הרכבת הבינלאומית ווטרלו (אנ'). הרקר נשואה לשחקן אנתוני קאלף. קרוליין הרקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פילמוגרפיה של קרוליין הרקר IMDb database
משה ינוביץ'

משה ינוביץ' (1927 - מרץ 2010) היה פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה המקומית השני של הוד השרון, בשנים 1969–1978. משה ינוביץ' נולד בטקוץ', רומניה. היה בוגר בית-ספר למנהל וכלכלה. פעל במסגרת תנועת "החלוץ". בשנת 1947 עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך קפריסין. הצטרף לגרעין הכשרה בדגניה א', ואחר כך התגייס לצה"ל. עם שחרורו עבר לרמתיים. בשנים 1963-1969 שימש מנהל סניף בנק הפועלים המקומי, ובמקביל כיהן כחבר המועצה המקומית. בשנת 1969 עמד בראש רשימת "המערך" למועצה המקומית, ונבחר לראשות המועצה. בשנת 1974 נבחר לקדנציה נוספת, וכיהן בתפקיד זה עד 1978. בעת כהונתו פונו המעברות האחרונות בעיר, נבנו שכונות מגורים, נבנתה חטיבת הביניים הראשונה בעיר, שנקראה "הראשונים", ונבנה מרכז נוער יישובי. נפטר במרץ 2010. משה ינוביץ', באתר של עיריית הוד השרון ב"צ אופז, הוד השרון - שיפור השירותים המוניציפליים, דבר, 26 באוקטובר 1969 המערך בהוד השרון פועל לקואליציה מקיר אל קיר, מעריב, 11 בנובמבר 1969 משה ינוביץ נבחר בשנית בהוד השרון, מעריב, 18 בפברואר 1974
ויסנס רץ'

ויסנס רץ' אי פלומיר (בקטלאנית: Vicenç Reig i Falomir ;‏ 1866/7 - 18 בדצמבר 1918) היה שוער כדורגל קטלאני ששיחק בברצלונה בין 1900 ל-1903. ב-1908 היה נשיא המועדון, תפקיד אותו מילא במשך 22 ימים, פרק הזמן הקצר ביותר לנשיא בהיסטוריית המועדון. בצעירותו עסק רץ', יליד בוריול שבספרד, בספורט, בעיקר ברכיבת אופניים ובכדוריד בסקי, ענף ספורט שדורש כישרון עם הידיים. בזכות כך הצליח לעשות את המעבר לכדורגל כשוער, ובסתיו 1900, כשהיה בן 33 או 34, הצטרף לברצלונה כשוערה. רץ' עמד בשערה בשתי המהדורות הראשונות של קופה מקאיה, תחרות הכדורגל המסודרת הראשונה בספרד, שהוכרה מאוחר יותר כאליפות קטלוניה. לאחר שהגיעה לגמר ב-1901, זכתה ברצלונה בתואר ב-1902 - היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון. במהדורה זו ניצחה ברצלונה את כל 8 משחקיה, תוך שהיא מבקיעה 60 שערים וסופגת שניים בלבד. בהמשך השנה השתתף עם הקבוצה בגביע המלך דון חואן קרלוס הראשון, שהפך מאוחר יותר לטורניר הגביע הרשמי של ספרד. ב-13 במאי 1902 שיחק רץ' בחצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהיה למעשה הקלאסיקו הראשון בהיסטוריה, והוא היה שותף לניצחון קבוצתו 3-1. בגמר הפסידה ברצלונה לביסקאיה. ב-1903 זכה רץ' עם ברצלונה בתואר נוסף, גביע ברצלונה, שמאוחר יותר הוכר כמהדורה הרביעית של אליפות קטלוניה. בסך הכול, השתתף ב-40 משחקים במדי ברצלונה. ב-1908 היה מועדון הכדורגל ברצלונה בתקופתו הקשה ביותר והיה קרוב לסגירה. מספר שחקנים מובילים עזבו ולא נמצאו להם מחליפים. המועדון לא הצליח לזכות באף תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905. מצבו הכלכלי הידרדר, והיו רק 38 חברי מועדון. בישיבת חברי המועדון ב-11 בנובמבר נבחר רץ' לשמש נשיא המועדון, כמחליף של ז'ולי מריאל. רץ', שראה שהוא לא מצליח לשנות את המצב, כינס ישיבה מיוחדת ב-2 בדצמבר, בה נכחו 20 חברי מועדון בלבד. בישיבה הודיע על התפטרותו, 22 ימים בלבד לאחר שהחל בתפקיד. זהו פרק הזמן הקצר ביותר עבור נשיא ברצלונה בהיסטוריית המועדון. החליפו ז'ואן גאמפר, שעמד לראשונה כנשיא המועדון מאז עזר להקימו כ-10 שנים לפני כן. גאמפר הצליח להרים את המועדון ולהצילו מסגירה. רץ' נשאר במועדון, בצוות של חברי הנהלה שתפקידם היה לבחור את השחקנים שישתתפו בכל משחק. ויסנס הלך לעולמו ב-1918 בברצלונה. קופה מקאיה 1902 גביע ברצלונה 1903 אנטוני קלוזה, Diccionari del Barça ‏ (1999),‏ ISBN 8441201269 מדיה וקבצים בנושא ויסנס רץ' בוויקישיתוף ויסנס רץ' במדור הנשיאים של מועדון הכדורגל ברצלונה Vicente Reig, presidente del FC Barcelona en 1908, recupera su identidad,‏ David Salinas,‏ ספורט, 3 בנובמבר 2016 לעיתים נקרא בשם הספרדי "ויסנטה" (Vicente)
סינבון

סינבון (באנגלית: Cinnabon) היא רשת אמריקאית של בתי מאפה. 942 סניפיה פועלים ביותר מ-30 ארצות (נכון ל 2021). הם ממוקמים לרוב בקניונים ושדות תעופה. החברה בבעלות פוקוס מותגים. מטה החברה הוא בסנדי ספרינגס, ג'ורג'יה. מוצר הדגל של החברה הוא מאפה בצק שמרים גדול, ממולא קינמון בצורת שבלול. סינבון הייתה שלוחה של רשת Restaurants Unlimited שנוהלה על ידי ריץ' קומן. קומן רצה ליצור את שבלול הקינמון המושלם, עד שלבסוף העסיק את ג'רלין ברוסו כדי להשלים את המתכון האייקוני. סניף סינבון הראשון נפתח ב-4 בדצמבר 1984 בפדרל ווי, וושינגטון. המאפייה הראשונה מכרה בתחילה רק את הסינבון הקלאסי. החנות הזכיינית הראשונה של סינבון נפתחה באוגוסט 1986 בפילדלפיה. ב-1991 נפתחה החנות הראשונה מחוץ לקניונים בדטרויט. לסינבון יש זיכיונות בינלאומיים רבים כמו בפקיסטן, קפריסין, פולין וקנדה. הרשת הייתה הזכיינית הראשונה שפתחה סניף בלוב אחרי הדחת מועמר קדאפי ב-2011. בישראל החברה פעלה דרך אר.או. קיי השקעות בע"מ שקנתה את הזיכיון. הסניף הראשון נפתח באבן גבירול, תל אביב. לאחר מכן הסניפים התרחבו לפארק הקרח באילת, עמק רפאים בירושלים ונמל התעופה בן-גוריון. סניפים נוספים היו קיוסק בקניון רחובות וחנות בקריון שנסגרו בתחילת 2015. בדצמבר 2015 סטטוס הרשת בישראל החל להשתנות. הסניפים באילת ובירושלים נסגרו לחלוטין והסניף בתל אביב שינה את שמו ל'סינמון', אבל כל הסמלים בתוך הסניף עצמו נשארו ללא שינוי; הסניף בתל אביב נסגר באוגוסט 2016. מדיה וקבצים בנושא סינבון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סינבון (באנגלית) סינבון, ברשת החברתית פייסבוק סינבון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סינבון, ברשת החברתית אינסטגרם About Us. focusbrands.com "Cinnabon At-A-Glance." אודות סינבון הסניף ברחובות הסניף בקריון סגירת הסניף בירושלים
ג'וני האנסן (כדורגלן יליד 1943)

ג'וני האנסן (בדנית: Johnny Hansen, נולד ב-14 בנובמבר 1943 בויילה שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן הימני. האנסן החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון ויילה בולדקלוב מעיר הולדתו ויילה בשנת 1962, שם שיחק שש עונות, צבר 150 הופעות וכבש שער אחד. בשנת 1967 זכה בתואר הכדורגלן הדני של השנה לאור הצטיינותו בוויילה בולדקלוב, ששיחקה אז בליגת העל הדנית. בשנת 1968 עבר האנסן לנירנברג מליגת הבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות, צבר 55 הופעות וכבש חמישה שערים. בעונתו השנייה בנירנברג, ירדה הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה, אך כישרונו ויציבותו בהגנה לא נעלמו מהמועדונים הגדולים, ואכן, האנסן חתם בקיץ 1970 בבאיירן מינכן. האנסן שיחק בבאיירן מינכן במשך שש עונות, בהן זכה בתארים רבים ומשמעותיים. האנסן, בצוותא עם שחקנים כפרנץ רוט, פרנץ בקנבאואר, גרד מילר ואולי הנס, זכו שלוש פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות, בין השנים 1974-1976, כאשר האנסן שיחק בזכייה הראשונה והשלישית, אך בשנת 1975 היה חולה וצפה במשחק מביתו. בנוסף, זכה האנסן בשש עונותיו בבאיירן מינכן בשלוש אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד, ופתח בהרכב במשחק הגביע הביניבשתי בשנת 1976, בו זכתה באיירן מינכן לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו. ביוני 1972 הביסה באיירן מינכן את שאלקה 04 בתוצאה 5-1, במשחק הראשון שנערך אי פעם באצטדיון האולימפי במינכן, שהוקם לקראת אולימפיאדת מינכן, ושימש את הקבוצה עד לחניכתו של האליאנץ ארנה בשנת 2005. האנסן כבש את השער הראשון במשחק, שהיה גם השער הראשון שנכבש באצטדיון זה. בקיץ 1976 עזב האנסן את באיירן מינכן עם רזומה עשיר בתארים, ולאחר 164 משחקי בונדסליגה בהם כבש שבעה שערים. בשנת 1976 חזר האנסן לויילה בולדקלוב, שם שיחק שתי עונות נוספות, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1978. בתקופה זו שיחק 64 משחקים וכבש שלושה שערים, זכה בגביע בשנת 1977 ובאליפות דנמרק בשנת 1978, ומיד אחר כך פרש מכדורגל. האנסן שיחק במשך 13 שנים בנבחרת דנמרק, החל משנת 1965 עד לפרישתו ממשחק פעיל ב-1978, צבר 45 הופעות והבקיע שלושה שערים. עם זאת, במשך תקופה ארוכה נבחרת דנמרק הייתה מוגבלת לשחקנים חובבים בלבד, ועם חתימתו של האנסן בנירנברג, מועדון מקצועני, הוא היה מנוע מלשחק בנבחרת. חוק זה בוטל בשנת 1971, וכך נסללה דרכו של האנסן בחזרה לנבחרת. ג'וני האנסן, באתר Transfermarkt ג'וני האנסן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ג'וני האנסן, באתר BDFutbol ג'וני האנסן, באתר WorldFootball.net ג'וני האנסן, באתר National Football Teams ג'וני האנסן, באתר FootballDatabase.eu
CNET

CNET הוא אתר מדיה אמריקאי המפרסם סקירות, חדשות, מאמרים, בלוגים, פודקאסטים ווידאו בנושאי טכנולוגיה. האתר נוסד ב-1994 על ידי האלסי מינור ושלבי בוני. במקור CNET הפיק תוכן לשידור בטלוויזיה וברדיו בנוסף לאתר האינטרנט שלו, וכיום הוא משתמש בניו מדיה להפצה באמצעות שידורי טלוויזיה באינטרנט, פודקאסט ובלוג. ל-CNET יש גם גרסאות מותאמות אישית לאזורים ולשפות שונות. האזורים כוללים את בריטניה, אוסטרליה, סין, יפן, צרפת, גרמניה, קוריאה וספרד. על פי אתרים לניתוח תנועת גולשים, אלכסה ו-SimilarWeb, האתר מדורג כנקרא ביותר מבין אתרי חדשות הטכנולוגיה ברשת האינטרנט, עם מעל 200 מיליון גולשים בחודש, ובין 200 האתרים הגדולים ביותר בעולם בשנת 2015. ב-1994 CNET הפיקו 4 תוכניות פיילוט לטלוויזיה בנושא מחשבים, טכנולוגיה ואינטרנט. התוכנית הראשונה, CNET Central נוצרה ושודרה לראשונה ברשת USA. בהמשך שודרה ברשת האחות של USA, בערוץ ה-Sci-Fi ביחד עם The Web, ו-The New Edge. בהמשך הוקם בשנת 1996 TV.com. ראיין סיקרסט היה המנחה של התוכנית The New Edge. בנוסף CNET הפיקו תוכנית טכנולוגיה נוספת שנקראה News.com אשר שודרה ב-CNBC בתחילת 1999.  בין השנים 2001–2003 הפעילה CNET את CNET רדיו. לאחר שלא הצליחו למשוך מספיק מאזינים, הופסקה הפעילות בינואר 2003 בשל הפסדים כספיים. CNET ביצעו מספר רכישות על להרחיב את שליטתם במספר אתרים, אזורים ושווקים. ביולי 1999 נרכשה חברת GDT השווייצרית, בהמשך שונה שמה ל-CNET Channel. בינואר 2000, באותו הזמן שבו CNET הפכו ל-CNET Networks, הם רכשו את אתר השוואת המחירים mySimon תמורת 736 מיליון דולר. באוקטובר 2000 רכשו את ZDNet תמורת כ-1.6 מיליארד דולר. באפריל 2001 רכשו את TechRepublic אשר מספקת תוכן IT מקצועי מגרטנר תמורת 23 מיליון דולר. במאי 2008 הוכרז כי CBS Corporation ירכשו את CNET תמורת 1.8 מיליארד דולר. ביוני 2008 הרכישה הושלמה. כיום CBS הם הבעלים של סיומות אינטרנט משניות רבות שנוצרו במקור על ידי CNET כולל Download.com, TV.com, chat.com, computers.com, help.com, shopper.com, radio.com, com.oom, ו-cnet.com. מדיה וקבצים בנושא CNET בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של CNET (באנגלית) CNET, ברשת החברתית פייסבוק CNET, ברשת החברתית אקס (טוויטר) CNET, ברשת החברתית אינסטגרם CNET, סרטונים בערוץ היוטיוב "Top 50 sites in the world for News And Media > Technology News". similarweb.com. נבדק ב-28 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Cnet.com Analytics". similarweb.com. נבדק ב-28 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה) Cnet.com Traffic, Demographics and Competitors - Alexa, web.archive.org, ‏2016-10-09
אלכסנדר גולדשטיין

האם התכוונתם ל... אלכסנדר גולדשטיין (סופר) – סופר, מסאי, חוקר ספרות ועיתונאי יהודי-סובייטי. אלכסנדר גולדשטיין (פעיל ציוני) – פעיל ציוני
בוליבר (מחוז בקולומביה)

בוליבר (בספרדית: Bolívar) הוא מחוז בקולומביה. הוא נקרא לפי שמה של אחת מתשע המדינות המקוריות שהרכיבו בזמנו את ארצות הברית של קולומביה. מחוז בוליבר ממוקם בצפון קולומביה, ומשתרע מכיוון צפון לדרום: מאזור העיר קרטחנה שבחוף הים הקריבי, ליד שפך הנהר מגדלנה, דרומה לאורך הנהר עד לגבול עם מחוז אנטיוקיה. במערב הוא גובל במחוזות סוקרה וקורדובה, בדרום-מערב במחוז אנטיוקיה, בדרום מזרח במחוז סנטנדר, במזרח במחוזות ססאר ומגדלנה ובצפון-מזרח (לרוב באמצעות תעלת דיגה) במחוז אטלאנטיקו. בירת המחוז היא קרטחנה. ערים חשובות אחרות בו הן אל כרמן דה בוליבר, מגנגה, סנטה קרוס דה מומפוס וטורבקו. דגל מחוז בוליבר דומה לדגל ליטא. אתר האינטרנט הרשמי של בוליבר (בספרדית) מדיה וקבצים בנושא בוליבר בוויקישיתוף אתר ממשל המחוז בוליבר בוליבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קולומביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממלכה (סדרת טלוויזיה, 2014)

ממלכה (באנגלית: Kingdom) הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה שעלתה לשידור ב-8 באוקטובר 2014 ברשת Audience Network. יוצר הסדרה הוא ביירון בלסקו ומכבבים בה פרנק גרילו, ג'ונתן טאקר, ניק ג'ונאס, קיילי סנצ'ז, מאט לוריה וג'ואנה גוינג. העלילה מתרכזת במשפחה שמנהלת חדר כושר לקרבות מגע אשר מצבו הכלכלי לא הכי טוב והתקווה העיקרית מונחת על כתפיו של אחד הבנים מהמשפחה. ב-17 באוקטובר 2014, חודשה הסדרה ל-20 פרקים נוספים, 10 פרקים שמתוכננים לעלות לשידור בסתיו 2015, ו-10 פרקים ב-2016. ב-7 ביולי 2016 חודשה הסדרה לעונה שלישית שעלתה לאוויר ב-31 במאי 2017, ועוד לפני זה ב-1 באפריל 2017 פורסם כי העונה השלישית תהיה העונה האחרונה. אלביי קולינה (פרנק גרילו) מנהל חדר כושר לאמנויות לחימה משולבות שנקרא Navy St. Gym בלוס אנג'לס, עם בת זוגו ליסה (קייל סנצ'ז). הוא עוזר לאנשים להתאמן ומאמן לוחמים יחד עם בניו, נייט (ניק ג'ונאס) וג'יי (ג'ונתן טאקר). לג'יי יש בעיית סמים ואלכוהול, אך הוא נגמל ממנה כדי להתחיל להילחם שוב. ראיין וילר (מאט לאוריה) היה בעבר לוחם גדול עד שנשלח לכלא לאחר מספר טעויות בחיים שלו. לאחר שחרורו של ראיין מהכלא, אלביי רוצה שיחזור להתאמן והוא רוצה להיות זה שיאמן אותו, דבר שיביא פרסום טוב לחדר כושר. ליסה, שבעבר הייתה מאורסת לראיין, מתנגדת תחילה לדבר, אך בסופו של דבר מקבלת את זה למען החדר הכושר. אשתו המנוכרת של אלביי, כריסטינה (ג'ואנה גוינג), היא נרקומנית וזונה, עם קשר סדיר עם אלביי ובניה. אלביי קולינה (פרנק גרילו): אביהם של ג'יי ונייט, בעליו של חדר הכושר Navy St. Gym ומאמן MMA. ליסה פרינס (קיילי סנצ'ז): ארוסתו לשעבר של ראיין וחברתו של אלביי, היא מנהלת את הצד העסקי של חדר הכושר וגם מנהלת את ג'יי כלוחם. ראיין וילר (מאט לוריה): אסיר לשעבר שמתחיל להתאמן כדי לחזור להיות שוב לוחם אחרי ששוחר מהכלא, היה בעבר מאורס לליסה ועדיין מאוהב בה. ג'יי קולינה (ג'ונתן טאקר): הבן הכור של אלביי וכריסטינה ואחיו הגדול של נייט. נתפס בתור המפשל במשפחה על ידי אביו. מתחיל להילחם שוב כשליסה מתחילה לנהל אותו. ג'יי הוא האח הנועז והמגונה של המשפחה. נייט קולינה (ניק ג'ונאס): הבן הצעיר של אלביי וכריסטינה ואחיו הקטן של ג'יי. לוחם במגמת עלייה שהושב בספסל האחורי אחרי שנתקף. נייט הוא האח הביישן והשקט שמסתיר את היותו הומו. כריסטינה קולינה (ג'ואנה גוינג): אשתו המנוכרת של אלביי ואמם של ג'יי ונייט. היא נרקומנית וזונה, דבר שמשפיע שלילית על ג'יי. רון פרינס (ברוס דוויסון): עונה 2-1: אביה של ליסה. לאורה מלווין (ג'סיקה זור) עונה 2: צלמת מקצועית שמפתחת רומן עם ג'יי אחרי שמצלמת אותו. אלישה מנדז (נטלי מרטינז) עונה 2: הלקוחה החדשה של ליסה. הסדרה עלתה לשידור באוסטרליה ב-7 באפריל 2015 בערוץ FX ונצפתה על ידי 16,000 צופים. הסדרה משודרת בקנדה בערוץ Bravo Canada. העונה הראשונה עלתה לשידור יומיים אחרי השידור בארצות הברית. העונה השנייה עלתה לשידור בקנדה ב-11 בנובמבר 2015. בשוודיה, משודרת הסדרה בערוץ TV12. הסדרה משודרת בארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי, פרו, אקוודור, קולומביה, ונצואלה ופוארטו ריקו ב-OnDirecTV, ערוץ טלוויזיה של חברת ההפקה DirecTV. ב-3 במאי 2015, עלתה הסדרה לשידור בניו זילנד בערוץ SKY Movies Action. אתר האינטרנט הרשמי של ממלכה (באנגלית) "ממלכה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ממלכה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ממלכה", באתר Metacritic (באנגלית) "ממלכה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דני קורן (שופט כדורגל)

דני קורן (קורנסקו) (נולד ב-10 בפברואר 1957) הוא שופט כדורגל ישראלי לשעבר המכהן כיושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד השופטים. קורן הצטרף לאיגוד השופטים ב-1979 לאחר שסיים קורס שופטים והתקדם בליגות השונות עד שב-1988 שובץ לראשונה כשופט מן המניין בליגה הלאומית, הליגה הבכירה ושימש לסירוגין שופט ראשי וקוון. קורן עמד מספר פעמים במוקד אירועים חריגים: במשחק שנערך בעונת 1993/1994 באצטדיון קריית אליעזר בין מכבי חיפה למכבי תל אביב ובו שימש קוון הושלך לעברו מאחד היציעים תפוז שפגע בצווארו. מספר שנים לאחר מכן עמד במרכזה של מחלוקת במשחק האליפות בין הפועל חיפה למכבי תל אביב כשהקהל המקומי פרץ למגרש כדי להתחיל בחגיגות האליפות אך קורן התעקש להמשיך את המשחק ולסיימו במועד החוקי אף על פי שהמגרש היה תחום באוהדים. בשנת 1996 קיבל תג שיפוט בינלאומי ושנתיים לאחר מכן עלה לדרג B באופ"א. עד סוף הקריירה שפט שלל משחקים במסגרות שונות כשהבולטות שבהן מוקדמות המונדיאל, מוקדמות ליגת האלופות, רבע גמר גביע המחזיקות ושמינית גמר גביע אופ"א. בשנותיו האחרונות כשופט פעיל נחשב קורן לבכיר שופטי הכדורגל בישראל ולכן מונה לשפוט משחקים רגישים בעלי פוטנציאל נפיץ ומשחקים מכריעים בשתי הליגות הבכירות. כמו כן, שפט מספר משחקי גמר גביע המדינה. משחק הגמר של עונת 2003/2004 של טורניר גביע המדינה, בין בני סכנין להפועל חיפה היה משחקו האחרון בקריירת השיפוט ולפני שריקת הפתיחה נערך לכבודו טקס פרידה. במהלך הקריירה נמנע קורן מלשפוט את מכבי פתח תקווה בשל העובדה כי הוא מתגורר בעיר פתח תקווה ובשל אהדתו לקבוצה. לאחר פרישתו ב-2004 מונה תחילה למשבץ שופטים בליגות הנמוכות ובהמשך ליושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד השופטים האחראי על שיבוץ שופטים בליגות הבכירות, קביעת הקריטריון לשיבוץ שופטים לפי אופיו של המשחק ומסלול הפיתוח של השופטים הבכירים. במסגרת תפקידו הוא משמש גם כמבקר שופטים. מדיה וקבצים בנושא דני קורן בוויקישיתוף דנה בהט, ‏רשמית: דני קורן יו"ר הוועדה, מאיר לוי המשבץ, באתר ONE‏, 25 ביולי 2012
ציונה פסל

ציונה פסל (נולדה ב-4 במרץ 1942) היא עורכת דין ופעילה חברתית בתחום קידום מעמד האישה. בשנים 1984–1989 כיהנה כסגנית ראש עיריית הרצליה. פסל נולדה בתל אביב ב-4 במרץ 1942 למשפחת מייסטרובסקי. הוריה היו חלוצים שעלו ארצה בשנת 1935 מווילנה ונקלטו על ידי בני מרשק בקיבוץ גבעת השלושה, הם היו ממקימי בית החרושת לנעלים בקיבוץ. בשנת 1938 עברו לתל אביב. ציונה למדה בבת הספר היסודי הדתי שורשים שבתל אביב ולאחר מכן בבית הספר התיכון עירוני ה'. הייתה חניכה ומדריכה בתנועת "המחנות העולים" ומדריכה ב"מכבי הצעיר". בין השנים 1959–1961 שרתה בצה"ל ביחידת מצ"ח. למדה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה לתואר ראשון ושני בסוציולוגיה ובמדעי המדינה. בשנת 1974 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמכה כעורכת דין. את ההתמחות עשתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, אצל השופט מקס צ'רנובילסקי. ב-1978 החלה להרצות במסגרת ויצו ובאותה שנה הקימה בהתנדבות את הלשכה המשפטית של ויצו בהרצליה ובישובים נוספים. נמנתה עם נושאות הדגל בפעילות של קידום נשים וצמצום הפערים בויצ"ו. בשנת 1979 נבחרה כיו"ר דור ההמשך של ויצו בהרצליה ובשנת 1982 נבחרה כיו"ר ויצו הרצליה. במסגרת פעילותה אימץ הסניף את ילדי האסירות בבית סוהר נווה תרצה והיא סייעה בהקמת המקלט לנשים מוכות בניהולה של רות רזניק (לימים כלת פרס ישראל על פועלה זה). ב-1983 נבחרה לחברת מועצה יחידה במועצה העירונית של הרצליה. הצטרפה, כסיעת יחיד, בלתי מפלגתית, למועצת העיר בראשותו של אלי לנדאו. ב-1984 מונתה לסגנית ראש העיר בפועל והקימה את הוועדה הראשונה בארץ לקידום מעמד האישה במסגרתה שיתפה פעולה עם שדולת הנשים. במסגרת תפקידיה הציבוריים כסגנית ראש עיר שמשה: ראש אגף החינוך, התרבות והרווחה בעיריית הרצליה יו"ר חברת מוסדות חינוך (שיקום שכונות ומתנ"סים) יו"ר ועדת חינוך יו"ר הוועדה לקידום האישה יו"ר האגודה לתרבות הדיור יו"ר הוועדה לשירותים קהילתיים וחברתיים. בתום הקדנציה בעירייה פנתה לתחום העסקי והתמחתה בניהול ארגוני. מוסמכת המרכז לניהול בשיתוף של ד"ר יצחק אדיג'ס. ובין השנים 1991–1993 שימשה כמנכ"ל אדיג'ס ישראל בע"מ. כיום, פעילה כמתנדבת מטעם משרד הביטחון למשפחות שכולות. נשואה לוויליאם פסל, ולהם שני ילדים. "גיבורה מקומית", דבר, 13-2-1983 מאיר אהרוני (עורך), מי ומי בשרון: ספר האישים והמעש, 1989.