סרגון בולוס

סרגון בולוס (בערבית: سركون بولص, תעתיק מדויק: סרכון בולץ; ולעיתים גם: سرگون پولص; באשורית: ܣܪܓܢ ܦܘܠܘܨ;‏ 1944 – 22 באוקטובר 2007) היה משורר, מתרגם ומחבר סיפורים קצרים עיראקי ממוצא אשורי שחי את רוב שנותיו בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. נחשב אחד מגדולי השירה הערבית המודרנית. בולוס נולד למשפחה נוצרית-אשורית בעיר אל-חבאניה שבעיראק, על גדות נהר הפרת, כ-60 ק"מ ממערב לבגדאד. כרבים מהאשורים תושבי המקום, אביו היה מועסק בשירות הכוחות הבריטיים שהיו מוצבים במקום, וילדיו למדו כבר מגיל ילדות את השפה האנגלית על בוריה. בזיכרונותיו סיפר בולוס שבמקרים הספורים שבהם היה מלווה את אביו לעבודה הוא היה מהופנט מן הנשים האנגליות בבתיהן האריסטוקרטיים, "שותות את התה שלהן, עירומות למחצה בין הפרחים והמדשאות המטופחות". במקום אחר כתב "עבורי היה מדובר - כך אני חושב עכשיו - במבט אל גן עדן [...] כמובן שלא הייתי מודע בזמנו שהם [האנגלים] כובשים את המדינה, הייתי צעיר מדי לכך". בשנת 1956 עבר בולוס עם משפחתו לעיר כירכוכ שאוכלוסייתה הייתה רב דתית ורב לשונית וחיו בה בכפיפה אחת טורקמנים, ערבים, כורדים, אשורים וארמנים. העקירה מעיר הולדתו אמנם נצרבה בזכרונו של בולוס, אך עד מהרה הוא מצא את מקומו בכירכוכ שבשל תעשיית הנפט שלה הייתה בה נוכחות בריטית משמעותית. בולוס השתלב בעיר בקלות בזכות שליטתו בערבית, באשורית ובאנגלית עד שהעיר הפכה לו למולדת שנייה וכפי שהעיד בזכרונותיו, "זה [החיים בכירכוכ] הותיר בי רושם רב, כאילו ההיסטוריה פשוט נמצאת מולך ומביטה בך בכל רגע". האהבה לעיר וההתפעמות ממנה עלו ברבים משיריו העוסקים בה, בנופיה ובמגוון התרבותי הגדול שלה. בשנת 1967 עזב בולוס את עיראק ועבר לביירות, בה עבד כעיתונאי וכמתרגם. שנה לאחר מכן היגר לארצות הברית והתיישב בסן פרנסיסקו. הוא למד ספרות השוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ופיסול במכללת סקייליין. בולוס החל לכתוב שירים וסיפורים קצרים כשהיה בן 12 ופרסם כמה מהם בעיתונים ובכתבי עת עיראקיים שונים. בכירכוכ, עיר הנפט הרב-לשונית, התאפשרה לו גישה לספרות אנגלית ולצד כתיבת יצירותיו, הוא גם תרגם שירה אמריקאית ובריטית לערבית ופרסם מתרגומיו בעיראק. עד מהרה התחבר בולוס לחבורת משוררים ויוצרים בני גילו בכירכוכ שנודעה לימים כ"חבורת כירכוכ", מן החבורות הספרותיות המשפיעות ביותר על השירה המודרנית בעיראק ובעולם הערבי שבין חבריה היו פאדל אל-עזאווי, סלאח פאיק, מואייד א-ראווי ואחרים. יחד איתם ובהשפעתם נחשף בולוס לכתיבתם של משוררים וסופרים עולמיים רבים כגון ג'יימס ג'ויס, הנרי מילר, אלן גינסברג, ג'ק קרואק, שרווד אנדרסון, צ'סלב מילוש ופרנץ קפקא. בולוס הפך מוכר בעולם הערבי כולו כאשר שיריו פורסמו בשנות ה-60 בכתב העת "שִׁער" ("שירה") של המשוררים יוסף אל-ח'אל ואדוניס, שראה אור בביירות. בשנים אלה טיפח בולוס את יחסיו עם המשוררים הערבים בביירות ולבסוף, בשנת 1967 עזב בולוס את עיראק וצעד ברגל מבגדאד בדרך מדברית ארוכה לביירות שבה פגש לראשונה את המשוררים שעמם שמר על קשר משך שנים ארוכות. בולוס ראה בביירות רק מקפצה שממנה יהגר לארצות הברית ובהתערבות של כמה מעמיתיו המשוררים, הצליח לזכות באשרת מהגר ועזב בשנת 1968 את ביירות, בדרכו לביתו החדש בעיר סן פרנסיסקו, שבה חי במשך כמעט ארבעה עשורים. בימיו האחרונים עבר להתגורר בברלין וחי אצל חברו הוותיק מימי חבורת כירכוכ, מואייד א-ראווי עד למותו, ב-22 באוקטובר 2007. בולוס מוכר בעולם הערבי כאחד מן המשוררים פורצי הדרך בכתיבת שירה ערבית מודרנית וחופשית מחרוז ומשקל. הוא ייחס את ההשראה שקיבל בשירתו למשורר העיראקי בדר שאכּר א-סייאב, ששינה לחלוטין את הגישה בכתיבת השירה הערבית למבנים המסורתיים, למשקל ולחריזה, ולצידו גם למשוררים אמריקאים ובריטים שונים. עד כה תורגמו שני אוספי שירה של בולוס לעברית: הראשון, נושא הפנס בליל הזאבים (תרגם: ששון סומך; הוצאת קשב לשירה, 2012) והשני, גוֹלֶה מארץ שני הנהרות (תרגם: אהוד הורביץ; קשב לשירה, 2019). שירים שונים של בולוס פורסמו משך השנים בתרגומים נוספים בכתבי-עת ועיתונים שונים בעברית. מדיה וקבצים בנושא סרגון בולוס בוויקישיתוף סרכון בולוס (1941-2007), דף שער בספרייה הלאומית Boulos, Sargon, Knife Sharpener: Selected Poems, Banipal Publishing, 2009. (באנגלית) Sargon Boulus talks about his life in poetry, Banipal, Published in Banipal No. 1, February 1998 (באנגלית) אלי הירש, סרגון בולוס, נושא הפנס בליל הזאבים, באתר אלי הירש קורא שירה, פורסם במקור במדור הספרות של ידיעות אחרונות, מוסף 7 לילות, ‏6 ביולי 2012 סרגון בולוס, אֵם אשור יורדת בלילה אל הבאר, באתר כתב העת "מטעם", (מערבית: גיא רון-גלבֹע) התפרסם לראשונה במטעם 4, ע"ע 9-10 (ארכיון) סרגון בולוס, האם גם היום תשב לכתוב שיר?, באתר כתב העת "מטעם", (מערבית: גיא רון-גלבע) התפרסם לראשונה במטעם 5, ע"ע 26-29 (ארכיון)