laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איזה יום היה לי סמואל

"איזה יום היה לי סמואל" הוא שיר של להקת השמחות שיצא לאור בשנת 2001. את השיר כתב והלחין סולן הלהקה, ישראל ברייט. את העיבוד חיברו כל חברי הלהקה. השיר נכלל באלבום השני של הלהקה "אנשים מספרים" שיצא בשנת 2001. השיר הפך ללהיט רדום כשבשנת 2024 חזר לתודעה לאחר שהופיע באלפי סרטונים באפליקציית טיקטוק. השיר הגיע למקום ה-90 במצעד ההיטליסט של מאקו וזכה בתואר "קאמבק השנה" במצעד העברי השנתי של רשת ג'. סולן הלהקה ישראל ברייט שגם כתב את מרבית שיריה, אסף חומרים שונים שיצרו חברי הלהקה במהלך ההכנות להופעות והנסיעות הממושכות אליהן בכבישי ישראל. בשונה מאלבום הלהקה הראשון השמחות, כתב הפעם ברייט לבדו את כל שירי האלבום, מהם זכו להצלחה הסינגלים "השמן נהיה כריש", "פרצופים" ושיר הנושא. האלבום לא זכה להצלחה רבה כמו האלבום הראשון ולאחריו פורקה באופן לא רשמי הלהקה. הפזמון הוא שיר פופ קצבי, שעוסק ביום שמח שעבר על הדובר בשיר, ובנוי בצורה מחורזת. הדובר מציין שהיה לו "לא יום רגיל, יום עם תרגיל" ו-"לא יום עמוס, יום על הסוס" לאחר שזוגתו הודיעה לו כי השיר החדש שחיבר נכנס לפלייליסט בתחנות הרדיו. קיימת סברה שהשם סמואל מבוסס על שמו של סמאל מלאך המוות ביהדות, זאת בעוקצנות מסוימת כלפיו.[דרוש מקור] בתחילת 2024 השיר "איזה יום היה לי סמואל" חזר לתודעה בישראל דרך אפליקציית טיקטוק. השיר הושמע במסיבת הנובה ב-7 באוקטובר 2023 כמחווה לאחד ממשתתפי המסיבה, עומר ונקרט, שנהג להשמיע את השיר במסיבות שארגן ובעקבותיו הועלו סרטונים רבים מהמסיבה לרשתות חברתיות. לאחר שנודע כי ונקרט נחטף, זכו הסרטונים לחשיפה מוגברת והשיר הפך לסאונד פופולרי. חטופים שחזרו מהשבי סיפרו שונקרט שר להם את השיר בשבי לשיפור מצב הרוח. לאפליקציה הועלו למעלה מ-1,500 סרטונים בחודשים שלאחר המסיבה שזכו לחשיפה של מאות אלפי צפיות. מילים ולחן: ישראל ברייט שירה, פסנתר: ישראל ברייט בס, קול שני, קולות: צחי הר נבו דרבוקה: סמי בדרה תופים: אלעד כהן בונן אקורדיון: ויטלי פודולסקי כינור: סניה קרויטור הפקה מוזיקלית: עובד אפרת ניהול אומנותי: יהודה עדר עיבוד: השמחות (ברייט, בדרה, פודולסקי, כהן-בונן, הר נבו) טכנאי הקלטה: ראובן שפירא הוקלט באולפני "זזה" מסטרינג: טלי כץ עיצוב וצילום: רונן ללנה "איזה יום היה לי סמואל" באתר של אקו"ם מילות השיר "איזה יום היה לי סמואל" באתר שירונט איזה יום היה לי סמואל, סרטון בערוץ "Hasmachot - Topic", באתר יוטיוב (אורך: 03:08) איזה יום היה לי סמואל - השמחות, סרטון בערוץ "Elad Cohen Bonen", באתר יוטיוב (אורך: 03:08) איזה יום היה לי סמואל באתר הספרייה הלאומית גיל משעלי, ‏אחרי 23 שנה: "איזה יום היה לי סמואל" של להקת השמחות הפך ללהיט טיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2024 היטליסט: מצעד המוזיקה של ישראל mako, באתר היטליסט, השבוע ה-22 של שנת 2024, ‏28 במאי 2024 גידי אביבי, בלי שיניים, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2001 102FM רדיו תל אביב, "איזה יום היה לי סמואל" השיר שהפך ללהיט אחרי 23 שנה, עם רחלי סלבין, יום שלישי, 16 באפריל, 2024, באתר 102FM רדיו תל אביב, ‏16 באפריל 2024 גיל משעלי, ‏אחרי 23 שנה: "איזה יום היה לי סמואל" של להקת השמחות הפך ללהיט טיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2024 יפתח כרמלי, ‏השיר של להקת השמחות מ-2001 הפך לוויראלי - בזכות החטוף עומר ונקרט, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2024
צ'ארלי דוב קטן

צ'ארלי דוב קטן (באנגלית: Little Charley Bear) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים בהנפשה ממוחשבת שנוצרה על ידי דניאל פיקרינג בקריינות ג'יימס קורדן. פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-CBeebies בשנת 2011. בישראל היא שודרה באותה שנה בערוץ לולי בדיבוב עברי, בו שיר הפתיחה של הסדרה בוצע על ידי אלי לולאי. צ'ארלי הוא דוב צעצוע אפור שאוהב לדמיין, בכל פרק הוא וחבריו יוצאים להרתפקאות במקומות שיש עליהם סגנונות של תוכניות טלוויזיה כגוןː המערב הפרוע, הממלכה, הקוטב הצפוני והג'ונגל ולומדים על דברים רבים. כל הדמויות בתוכנית הם בובות וצעצועים עם טכניקת הנפשה ממוחשבת. צ'ארלי (Charley)ː בובת דוב אפור, הדמות המרכזית בסדרה, אוהב לדמיין. קרלי (Frozo)ː צעצוע אמבטיה פינגווין שחור, מופיע בפרקים הקשורים לחורף, קרח ושלג. בלרינה (Bellarina)ː בובת בלרינה ורודה, אוהבת לרקוד. ארנבון (Nibblit)ː בובת ארנב כחול, אוהב לקפוץ. בובי (Midge)ː בובת דוב אפור, דומה בצורתו החיצונית לצ'ארלי רק יותר קטן. נצנץ (Rivet)ː צעצוע עשוי מתכת רובוט אפור. קרמל (Caramel)ː מיניאטורת פרה לבנה, זוהי הדמות היחידה העומדת על ארבע רגליים. הדיבוב העברי הופק על ידי ענבר שטגר עזרא ובוים על ידי אורלי קטן. הערהː אין לדמויות מדבבים, וקולם הוא אותו הקול מהדיבוב האנגלי. המספר הוא הדמות המדובבת היחידה. "צ'ארלי דוב קטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צ'ארלי דוב קטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צ'ארלי דוב קטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'רלי דב קטן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
פנחס ביליצר

רבי פנחס ביליצר (בכתיב שנהג בזמנו: בילליטצער; נפטר בא' באלול ה'תרע"ג, 1913) היה רב הונגרי, מרא דאתרא ואב בית דין בסרנץ'. נולד בשנת ה'תר"כ בסרנץ' לרבי עמרם ישי ולשפרה, בתו של שמעון היימן מאונגוואר. מגיל 5 עד גיל 18 למד אצל סבו רבי יצחק אייזיק הלוי ביליצר ולאחר מכן נסע ללמוד בישיבת אונגוור אצל רבי חיים צבי מנהיימר (מחבר ספר 'עין הבדולח' ותלמיד החתם סופר) ומהרב שלמה גאנצפריד (מחבר ספר קיצור שולחן ערוך). בשנת ה'תר"מ נישא לרחל לאה, בתו של לוי יצחק אסטרייכר ממונקטש. להם נולדו חמישה בנים וארבע בנות. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרמ"ט מילא את מקומו ברבנות סרנץ'. נפטר א' אלול, ה'תרע"ג בהיותו בגיל 53 בסרנץ'. חתנו רבי מנחם פולק מילא את מקומו ברבנות סרנץ'. בנו, רבי יהונתן בנימין, (חתנו של רבי יהודה קרויס אב"ד לקנבך). בנו, רבי ברוך אב"ד בניו יורק (חתנו של רבי דוד דאנאטה מירושלים). בנו, רבי יצחק אייזיק, (חתנו של רבי עזריאל מענצער מטעמעשוואר). בנו, רבי אפרים, דומ"ץ בעטלאהן, (חתנו של רבי יהודה ל"ש אב"ד ק"ק עטלהאן). בנו, רבי עמרם ישי. ביתו אסתר - חתנו, הרב אשר אנשיל יהודה מילר, אב בית דין ק"ק פעטראזשעני מחבר ספר שמן אשר. בתו, יהודית - חתנו וממלא מקומו ברבנות סרנץ' ר' מנחם סג"ל פאללאק, אב"ד סרנץ' ובסוף ימיו בניו יורק, מחבר ספר 'חלק לוי'. בתו, חיה נישאה לבית משפחת פנדריך. בתו, מרים נישאה לבית משפחת 'שיק'. לאחר פטירתו נדפסו דבר תורתו בידי חתנו, רבי אשר אנשיל מילר בספר גבעת פנחס. בספר מופיעות דרשות על התנ"ך ופרשת השבוע וחידושי הלכה וש"ס. בראש הספר הוסיף רבי אשר אנשיל את תולדות חייו של חמיו. בראשית הספר מופיעים גם מכתבי בני המחבר לרגל הוצאת הספר ובהם הערות תורניות על הנכתב בו. חידושי תורה רבים ממנו נדפסו גם בכתבי עת ובקבצים התורניים. רבי פנחס בילליטצער, גבעת פנחס, באתר היברובוקס הקדמת חתנו המ"ל בהקדמת ספרו 'גבעת פנחס'. תיעוד מקום קבורתו בניו יורק. לתולדותיו ראה עלי זיכרון אדר ב', תשע"ט, עמוד מב ואילך.
יצחק יעקב פוקס

הרב יצחק יעקב פוקס הוא רב, פוסק הלכה ומחבר ספרים. נולד בירושלים לרב שלמה ולרבקה. למד בישיבת קול תורה אצל רבו הרב שלמה זלמן אוירבך. למד גם בישיבת חברון כנסת ישראל ובכולל נווה יהושע וכולל אור ההלכה אצל הרב אליהו קולדיצקי. נישא לרעייתו אסתר בת הרב יהודה צבי גליק. שיטת הפסיקה שלו היא ליקוט של דברי הפוסקים ובראשם של רבי שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל הלוי ואזנר וכן מספרי שו"ת של אחרוני זמננו. במקרה של מחלוקת הוא בדרך כלל ממליץ להחמיר אך מציין גם את הדעות המקילות. המחבר אינו מצטט מפוסקים בני הציונות הדתית. הסכמות לספריו קיבל מרבותיו הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל הלוי ואזנר, הרב יוסף שלום אלישיב ומהרבנים הרב יצחק יעקב וייס (גאב"ד העדה החרדית), הרב בן ציון אבא שאול, הרב חיים פנחס שיינברג והרב משה הלברשטם. התפילה בציבור - דיני והלכות תפילה בציבור (ה'תשל"ח) תפילה כהלכתה - אוסף דינים והנהגות בענייני התפילות השונות לימות החול ולזמנים ומועדים שונים. כולל פירוט ההלכות והמנהגים לעדות ישראל השונות. (ה'תשמ"ט) הליכות בת ישראל - אוסף דינים והנהגות בענייני הליכות בת ישראל השונות כגון, חיובים הלכתיים שונים, ענייני צניעות, מצוות חינוך, שבת, והפרשת חלה. הכשרות - אוסף דינים והנהגות בענייני כשרות המטבח, הכלים והמאכלים. הספר מתייחס גם למצוות התלויות בארץ ולדיני השמיטה. (ה'תשס"ב) הליכות בין אדם לחברו - דינים והנהגות בענייני המצוות והחיובים שבין אדם לחברו. הליכות תינוקות וקטנים כדת משה וישראל - הליכות והנהגות שידוכים ונישואים (ה'תשפ"ד). מאמריו של הרב יצחק יעקב פוקס לקריאה באתר דרשו הקדמה לספרו תפילה כהלכתה. הרב דניאל כץ, סקירה באתר ארץ חמדה. ההסכמות נדפסו בפתח הספרים.
מנזר סנטה מריה לה ריאל דה לאס הולגאס

מנזר סנטה מריה לה ריאל דה לאס הולגאס (בספרדית: Monasterio de Santa María la Real de Las Huelgas) הוא מנזר ציסטרציאני הממוקם כ-1.5 ק"מ מערבית לעיר בורגוס בספרד. מבחינה היסטורית היה המנזר מקום חתונות רבות של משפחות מלוכה, הן זרות והן ספרדיות, כולל זו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה לעתיד ואלינור מקסטיליה בשנת 1254. מגדל השמירה של המנזר הוא גם מקום הולדתו של פדרו הראשון, מלך קסטיליה. אתר האינטרנט הרשמי של מנזר סנטה מריה לה ריאל דה לאס הולגאס מדיה וקבצים בנושא מנזר סנטה מריה לה ריאל דה לאס הולגאס בוויקישיתוף A Great and Terrible King: Edward I and the Forging of Britain, by Marc Morris, New York: Pegasus Books, 2015 [2009], p. 20.
עבדוליי סיסה

עבדוליי סיסה (בצרפתית: Abdoulaye Cissé; נולד ב-13 בפברואר 1996 בקונאקרי שבגינאה) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת הפועל חדרה מליגת העל הישראלית ובנבחרת גינאה. סיסה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת פלו סטאר מליגת העל הגינאית. בשנת 2014 חתם באנז'ה מליגת המשנה הצרפתית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בהמשך שיחק בקבוצות מרטיג ושילטיגיים במסגרת הליגות הנמוכות בצרפת. ב-3 באוגוסט 2020 חתם סיסה בנובי פאזאר מליגת העל הסרבית. הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים. לאחר מכן שיחק בקוג'אליספור, מנמנספור וטוזלספור במסגרת ליגת המשנה הטורקית. ב-26 ביולי 2023 חזר לנובי פאזאר, וערך 30 הופעות ליגה נוספות במועדון במהלך עונת 2023/2024, בהן הבקיע שער אחד. ב-28 במאי 2024 חתם סיסה בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית. ב-28 ביולי 2013 ערך סיסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בניצחון 1-0 על נבחרת מאלי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2014. הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2015, וערך שלוש הופעות בטורניר. ב-6 ביוני 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת צ'אד במשחק ידידות. מדיה וקבצים בנושא עבדוליי סיסה בוויקישיתוף עבדוליי סיסה, באתר Transfermarkt עבדוליי סיסה, באתר Soccerway עבדוליי סיסה, באתר National Football Teams עבדוליי סיסה, באתר FootballDatabase.eu Абдулај Сисе годину дана у Новом Пазару, Politika Online יגאל גולדשטיין, ‏הפועל חדרה החתימה קשר מהליגה הסרבית, באתר ערוץ הספורט, 28 במאי 2024 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עבדוליי סיסה".
אגום השני

אגום השני (גם: אגום קקרימה) היה השליט ה-8 או ה-9 ברשימת המלכים הכשית, הוא עלה לשלטון לאחר ששמשו-דיתנה הודח ובבל הובסה בידי המלך החיתי מורסיליס הראשון בשנת 1595 לפנה"ס (לפי הכרונולוגיה האמצעית). הוא הקים את השושלת הכשית ששלטה בבבל עד 1155 לפנה"ס (השושלת הבבלית השלישית). המידע שקיים לגבי אגום השני מגיע דרך כתובת אגום-קקרים, טקסט אכדי שנכתב בכתב היתדות הנאו-אשורי, אך בשורות קצרות מאוד ובחיקוי של סגנון עתיק יותר. הכתובת נמצאה בשני עותקים שונים, ומתארת את החזרת הפסל של מרדוך, שנגנב על ידי החתים במהלך כיבוש בבל, והצבתו במקדש אסגילה ששופץ. בכתובת, אגום מציג את עצמו כשליט הלגיטימי וה"רועה" האכפתי של הכשים ושל האכדים כאחד. הוא טוען לשליטה על פדן ואלמן וגם על הגותים, "עם טיפש" – קבוצות הממוקמות באזורים שונים של הרי זגרוס. הכתובת פותחת בהקדמה, בשם המלך, אילן יוחסין, כינויים וכן הלאה. היא מדגישה את היותו צאצא של אבי (רטאש) "הגיבור העז". הכתובת מפרטת באריכות על שובם של מרדוך ובת זוגו סרפניטו, מפרטת את תרומותיו הנדיבות הרבות של אגום למקדש, ומתארת את טיהור הבית עצמו על ידי קסם נחשים ובניית שדים מגנים לפתח הדלת. מקורו הכתובת לא ברור. היא נמצאה על שני לוחות, אחד מהם מכסה 8 עמודים ויותר מ-350 שורות, וכולל פרטים אזוטריים רבים הנוגעים למקדש ולטקסיו. האחד נמצא בספריית אשורבניפל, ומתיימר להיות עותק של כתובת שנעשתה בעת העתיקה; ואילו השני נמצא במקום אחר בקויוונג'יק, נינוה העתיקה. יש שמפקפקים במקוריותו וטוענים שזהו מאמר תעמולה בדוי ומאוחר יותר לפולחן מרדוך, המדגיש פטורים מסוימים ממס שניתנו לשיקום הפסלים. כתוֹבות מלכותיות מהתקופה הכשית כתוּבות בדרך כלל בשומרית. אלה הסבורים שהוא אותנטי מצביעים על האיקונוגרפיה של השדים המתוארים על דלת הצ'לה (אנ'), המייצגים את אויביו המובסים של מרדוך, האלים של ערים שנכבשו על ידי בבל, כמו אשנונה, דבר שמתאים לתאולוגיה הבבלית התיכונה.
סטיב בלום

סטיב בלום (באנגלית: Steve Blum; נולד ב-29 באפריל 1960) הוא שחקן ומדבב אמריקאי ממוצא יהודי. בלום נולד באפריל 1960, למשפחה יהודית בסנטה מוניקה, קליפורניה. בילדותו סבל מעודף משקל. כשהיה בן 12, עבד בלום בחנות הספרים של סבו בהוליווד, שם היה ממיין ומקטלג כותרים. הוא החל לעבוד בחברה Empire International Pictures בחדר הדואר עקב הקול העמוק שלו. הוא החל לדבב במשרה מלאה אף שהוצע לו גם להיות מנהל שיווק. הוא החל לדבב במספר סדרות ביניהם מ:קאובוי ביבופ, מלחמת הכוכבים: המורדים, סמוראי צ'מפלו, נארוטו ואת דמותו של וולברין במספר הפקות של מארוול. ב-5 ביוני 2012 הוענק לו שיא גינס על היותו המדבב הפורה ביותר במשחקי ווידאו, עם 261 הופעות לזכותו, נכון ל-10 במאי 2012. בלום נשוי למדבבת מרי אליזבת מקגלין משנת 2017 ויש לו שלושה בנים מזוגיות קודמת. מדיה וקבצים בנושא סטיב בלום בוויקישיתוף סטיב בלום, ברשת החברתית פייסבוק סטיב בלום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיב בלום, ברשת החברתית אינסטגרם סטיב בלום, ברשת החברתית טיקטוק סטיב בלום, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיב בלום, באתר AllMovie (באנגלית) סטיב בלום, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סטיב בלום, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סטיב בלום, באתר דיזר
שימוע (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שימוע – הליך המבוצע טרם קבלת החלטה משמעותית בעניינו של אדם שימוע ציבורי – דיון פומבי בנושא בעל עניין לציבור שימוע בקונגרס – שימוע ציבורי שנערך בקונגרס של ארצות הברית
ריכרד פון מיזס

ריכרד אדלר פון מיזס (בגרמנית: Richard von Mises;‏ 19 באפריל 1883, למברג – 14 ביולי 1953, בוסטון), מדען יהודי-אוסטרי אשר עסק במכניקת הזורמים, אווירודינמיקה, אווירונאוטיקה, סטטיסטיקה, תורת ההסתברות. הוא תיאר את עבודתו בפשטות במילותיו שלו, זמן קצר לפני מותו כ"אנליזה מעשית, משוואות אינטגרליות ודיפרנציאליות, מכניקה, הידרודינמיקה ואווירודינמיקה, גאומטריה מבנית, חשבון הסתברותי, סטטיסטיקה ופילוסופיה". פון מיזס היה חבר של החוג הווינאי ביחד עם פיליפ פרנק, האנס האן ואוטו נוירת. הוא שימש פרופסור בשטרסבורג, ברנו, דרזדן וברלין. עם עליית הנאצים לשלטון עבר לטורקיה ובשנת 1944 החל לעבוד כפרופסור באוניברסיטת הרווארד. אח של לודוויג פון מיזס. פון מיזס פיתח קריטריון כשל לחומרים משיכים המתבסס על אנרגיית שינוי נפח ועל אנרגיית עיוות. כשל יתרחש אם σ V M 2 > 2 σ y 2 {\displaystyle \sigma _{VM}^{2}>2\sigma _{y}^{2}} , כאשר   σ y {\displaystyle \ \sigma _{y}} הוא מאמץ הכניעה של החומר ו- σ V M 2 = ( σ 1 − σ 2 ) 2 + ( σ 2 − σ 3 ) 2 + ( σ 3 − σ 1 ) 2 {\displaystyle \sigma _{VM}^{2}=(\sigma _{1}-\sigma _{2})^{2}+(\sigma _{2}-\sigma _{3})^{2}+(\sigma _{3}-\sigma _{1})^{2}} , והמאמצים הם מאמצים ראשיים. בהצבה ישירה נקבל: 1 2 [ ( σ 1 − σ 2 ) 2 + ( σ 2 − σ 3 ) 2 + ( σ 3 − σ 1 ) 2 ] ≤   σ y 2 {\displaystyle {\frac {1}{2}}{\Big [}(\sigma _{1}-\sigma _{2})^{2}+(\sigma _{2}-\sigma _{3})^{2}+(\sigma _{3}-\sigma _{1})^{2}{\Big ]}\leq \ \sigma _{y}^{2}} . במקרה של מאמצים דו-ממדיים (   σ 3 = 0 {\displaystyle \ \sigma _{3}=0} ), קריטריון פון-מיזס מקבל את הצורה: σ 1 2 − σ 1 σ 2 + σ 2 2 ≤   σ y 2 {\displaystyle \sigma _{1}^{2}-\sigma _{1}\sigma _{2}+\sigma _{2}^{2}\leq \ \sigma _{y}^{2}} . ריכרד פון מיזס נולד בלמברג שבממלכת אוסטרו-הונגריה (כיום לבוב שבגליציה, אוקראינה), בן אמצעי בין שלושה ילדים של משפחה יהודית. אביו היה ארתור פון מיזס, מהנדס רכבות ופקיד ציבור ואמו הייתה אדלה לבית לנדאו. לשושלת משפחת מיזס, שתחילת דרכה בחיי המסחר בלמברג במאה ה-18, ולנציגיה – פישל (לימים מאיר ירחמיאל), אברהם אוסקר ובנו ארתור – היה מעמד מכובד בין יהודי העיר. אבי סבו של פון מיזס, מאיר ירחמיאל מיזס, זכה בשנת 1881 לקבל תואר אצולה "אֵדלֶר" מידי הקיסר פרנץ יוזף ולפיכך שונה שם המשפחה ל"פון מיזס". אחיו של פון מיזס, לודוויג פון מיזס, היה כלכלן ופילוסוף אוסטרי-אמריקאי בולט. אחיו השני, קרל, מת בגיל 11 ממחלת השנית. מדיה וקבצים בנושא ריכרד פון מיזס בוויקישיתוף ריכרד פון מיזס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ריכרד פון מיזס, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה (בצ'כית) ריכרד פון מיזס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריכרד פון מיזס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בוריס יופה (פיזיקאי)

בוריס יופה (ברוסית: Борис Лазаревич Иоффе‏; ( 6 ביולי 1926, מוסקבה - 18 ביוני 2022, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה גרעינית. בוריס יופה נולד בשנת 1926 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה רופא. בשנת 1949 יופה סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. החל משנת 1947 הוא למד אצל לב לנדאו. בשנת 1950 יופה החל לעבוד במכון לפיזיקה של אקדמיה של ברית המועצות למדעים. הוא היה פעיל בפרויקט בניית פצצה גרעינית סובייטית. בשנת 1954 יופה סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1960 פוסט-דוקטורט. בשנת 1977 הוא קיבל תואר פרופסור במכון בו עבד. בשנת 1990 הוא נבחר כחבר בהתכתבות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 2011 ו-2016 הוא היה מועמד למעמד "חבר" אך לא נבחר. יופה פעל בתחום פיזיקת חלקיקים, פיזיקה של אנרגיות גבוהות ותאוריה לבניית כורים גרעינים. בשנת 1956 בשיתוף עם לב אוקון הוא פרסם מאמר על התנהגות חלקיקים. יופה ביצע חישובים לבדיקת תפקוד של מספר כורים גרעיניים שהותקנו בתחנות כוח. הוא כתב מספר מאמרים ביחד עם איסאק פומרנצ'וק. על פעילותו הוענקו לו פעמיים עיטור אות הכבוד. בשנת 2007 הוא קיבל פרס על שם תאם ובשנת 2009 פרס על שם פומרנצ'וק. יופה היה חובב טיפוס הרים. הוא עלה על מספר רב של פסגות בגובה מעל ל-6,000 מ'. יופה כתב מאמר מפורט על היסטוריית פיתוח פצצה גרעינית בברית המועצות. ביוגרפיה (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית)
לב אוקון

לב אוקון (ברוסית: Лев Борисович Окунь‏;7 ביולי 1929, מחוז קלוגה-23 בנובמבר 2015, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה גרעינית. לב אוקון נולד בשנת 1929 בעיירה סוחיניצ'י שבמחוז קלוגה למשפחה יהודית. בשנת 1953 אוקון סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני. בשנת 1954 אוקון החל לעבוד במכון לפיזיקה של אקדמיה של ברית המועצות למדעים. בשנת 1956 אוקון סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1961 פוסט-דוקטורט. בשנת 1977 הוא קיבל תואר פרופסור במכון בו עבד. אוקון היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה וכיהן בתפקיד פרופסור החל משנת 1967. בשנת 1990 הוא נבחר כחבר של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 2013 כמחאה לשינויים הצפויים בתפקוד האקדמיה הוא עזב אותה. אוקון פעל בתחום פיזיקת חלקיקים. בשנת 1953 הוא פרסם את עבודתו הראשונה שבוצע בהדרכת ארקדי מגדל. בשנת 1956 הוא פרסם עבודה על קווארקים (ביחד עם יעקב זלדוביץ'). בשנת 1962 בכנס של CERN הוא לראשונה השתמש במונח הדרון. על פעילותו הוענק לאוקון עיטור אות הכבוד. בשנת 1988 הוא קיבל "מדליית מאטאוצ'י" של האקדמיה האיטלקית. בשנת 2002 הוא קיבל מדליית זהב של לנדאו ובשנת 2008 פרס על שם פומרנצ'וק. אוקון כתב ספר מדע פופולרי על חלקיקים. ביוגרפיה (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית)
רף

האם התכוונתם ל... איתן רף – כלכלן ישראלי גידי רף – במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי יואכים רף – מלחין גרמני-שווייצרי רף רף – שם העט של המשורר יעקב רבינוביץ' רפה ריף
משה פרלמן (מזרחן)

משה פרלמן (1905–2001, באנגלית: Moshe Perlmann) היה פרופסור יהודי-אמריקאי לערבית ומזרחן, שתרגם, ערך וחקר חיבורים מהעולם המוסלמי. נולד באודסה ב-1905 ובשנת 1924 גורש מרוסיה בשל פעילות סוציאליסטית, ועלה לארץ ישראל. ב-1940 היגר לארצות הברית, שם נשא את אשתו אידה ברנר. נפטר ב-7 בספטמבר 2001. בין 1924–1937 למד ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן באוניברסיטת לונדון, שם קיבל תואר דוקטור להיסטוריה אסלאמית. ב-1961 מונה לפרופסור לערבית באוניברסיטת קליפורניה, בלוס אנג'לס. תחום העניין העיקרי שלו היה פולמוס איסלאמי-יהודי-נוצרי, והוא תרם למחקר מהדורות ביקורתיות ותרגומים של שלושה טקסטים ערביים משמעותיים. הראשון שבהם הוא "אפחאם אל-יהוד" (=השתקת היהודים) של היהודי שהתאסלם מהמאה ה-12, סמואל אל-מגרבי. השני הוא החיבור על שלושת הדתות האברהמיות, מאת הפילוסוף היהודי מהמאה ה-13, אבן כמונה. הטקסט השלישי הוא חיבור הלכתי של אחמד אל-דמנהורי, איש דת אסלאמי מהמאה ה-18, שטען על פי מקורות אסלאמיים כי יש להרוס את כל הכנסיות הנוצריות של קהיר. פרלמן תרגם גם את הכרך הרביעי בהיסטוריה של אל-טברי, "הממלכות העתיקות", ופרסם שורת מאמרים וסקירות בתחומי ערבית, אסלאם ומדעי היהדות. מספר ממאמריו עוסקים גם בספרות תקופתית רוסית-יהודית. כמה ממכתביו שמורים בספרייה הלאומית בירושלים. רשימת מאמרים של משה פרלמן באתר הספרייה הלאומית admin2021, Moshe Perlmann, 1905-2001 – AAJR (באנגלית) Perlmann, Moshe | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com Samau'al Al-Maghibi, Ifham Al-Yahud, Silencing The Jews, New York 1963 משה פרלמן | פריט NNL_ARCHIVE_AL990040929800205171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
רייצ'ל ריבס

רייצ'ל ריבס (באנגלית: Rachel Reeves; נולדה ב-13 בפברואר 1979) היא פוליטיקאית בריטית חברת מפלגת הלייבור, המכהנת כשרת האוצר בקבינט של קיר סטארמר וכנציגת מחוז לידס מערב בבית הנבחרים הבריטי. ריבס גדלה ברובע לואישהאם של לונדון. היא סיימה תואר ראשון בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד ותואר שני בכלכלה מבית הספר לכלכלה של לונדון. עבדה בבנק אנגליה ובחברת HBOS. בבחירות הכלליות ב-2005 התמודדה מטעם מפלגת הלייבור למושב בית הנבחרים של מחוז ברומלי וצ'יזלהרסט אך הפסידה למועמד המפלגה השמרנית. בבחירות 2010 ניצחה בהתמודדות למושב מחוז לידס מערב ומאז נבחרה לכהונות המשך גם בבחירות 2015, 2017, ו-2019. בשנים 2017–2020 כיהנה כיושבת ראש ועדת העסקים והמסחר בפרלמנט. בתקופתו של אד מיליבנד כמנהיג מפלגת הלייבור כיהנה כממשלת הצללים שלו כשרת העבודה והפנסיה וכמזכירה הראשונה במשרד האוצר. ריבס תמכה באנדי בורנהאם ולאחר מכן באואן סמית' בהתמודדותם מול ג'רמי קורבין לתפקיד מנהיג מפלגת הלייבור. לאחר בחירתו של קיר סטארמר כמנהיג המפלגה, מונתה באפריל 2020 כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר בממשלת הצללים ובמאי 2021 לשרת האוצר בקבינט הצללים. בתפקיד זה קידמה את הצעת המדיניות ל"כלכלה בטוחה" ("Securonomics") שאומצה על ידי מפלגת הלייבור כתוכנית הכלכלית. על פי מדיניות זו על בריטניה לקדם ולהעדיף ביטחון כלכלי באמצעות הבטחת שרשראות אספקה ובניית כושר ייצור באזורים שבהם בריטניה מסתמכת יתר על המידה על מדינות אחרות, במיוחד לא ידידותיות, וזאת על פני מדיניות של פתיחות בינלאומית לסחר. ריבס חברה בשדולת ידידי ישראל במפלגת הלייבור, היא הייתה ממבקריו של קורבין בנושא האנטישמיות הגואה במפלגת הלייבור בתקופת כהונתו כמנהיג המפלגה. ב-5 ביולי 2024, לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בהבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, מונתה ריבס לשרת האוצר בקבינט של סטארמר. היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. ריבס נשואה ואם לשניים. אחותה הצעירה אלי ריבס וגיסה ג'ון קרייר, חברים אף הם בבית הנבחרים הבריטי מטעם מפלגת הלייבור. אתר האינטרנט הרשמי של רייצ'ל ריבס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא רייצ'ל ריבס בוויקישיתוף רייצ'ל ריבס, ברשת החברתית פייסבוק רייצ'ל ריבס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רייצ'ל ריבס באתר הפרלמנט הבריטי Corbyn 'won't be Labour candidate at election,' says Reeves despite local party’s protests in north London, ‏Yahoo!, ‏17 במאי 2024
שארל אודינו

לוטננט-גנרל שארל ניקולא ויקטור אודינו, הדוכס השני דה רג'ו (בצרפתית: Nicolas-Charles-Victor Oudinot;‏ 3 בנובמבר 1791 – 7 ביוני 1863), בנם הבכור של המרשל של נפוליאון הראשון, ניקולא אודינו ושרלוט דרלין, וגם הוא טיפח קריירה צבאית. אודינו נולד ב-3 בנובמבר 1791 בבר-לה-דוק, ושירת במהלך מסעותיו המאוחרים של נפוליאון, 1809–1814, והועלה לדרגת קומנדנט ב-1814 על התנהגות אמיצה. בניגוד לאביו הוא היה בחיל הפרשים, ולאחר פרישתו בשנים הראשונות של הרסטורציה החזיק בפיקוד על בית הספר לפרשים בסומיר (1822–1830) והיה המפקח הכללי של הפרשים (1836–1848). אודינו ידוע בעיקר כמפקד המשלחת הצרפתית שצרה וכבשה את רומא ב-1849, ריסקה את הרפובליקה הרומית המהפכנית קצרת-הימים וביססה מחדש את כוחו הזמני של האפיפיור פיוס התשיעי, תחת חסות הנשק הצרפתי. הדיווח הקצר שלו שפורסם מציג את המבט הצרפתי על האירועים. לאחר ההפיכה של לואי נפוליאון ב-2 בדצמבר 1851, כאשר לקח חלק בולט בהתנגדות לטובת הרפובליקה השנייה, הוא פרש מהחיים הצבאיים והפוליטיים, למרות שנשאר בפריז. לצד הזיכרונות הקצר של פעולותיו באיטליה ב-1849, הוא כתב כמה יצירות בעלות עניין מיוחד יותר, על דרגות ומסדרים צבאיים, השימוש בחיילים בבניית עבודות ציבוריות ופרשים ודיור ראוי: Aperçu historique sur la dignité de marechal de France (1833);‏ Considérations sur les ordres militaires de Saint Louis, &c. (1833)‏; "De L'Italie et de ses Forces Militaires" (1835)‏; L'Emploi des tropes aux grands travaux d'utilité publique (1839)‏; De la Cavalerie et du casernement des tropes à cheval (1840)‏; Des Remontes de l'armée (1840). הוא מת בבר-לה-דוק ב-7 ביוני 1863. בסרטו של לואיג'י מגני בשם העם הריבוני (1990), את אודינו מגלם ג'יאני גארקו. מדיה וקבצים בנושא שארל אודינו בוויקישיתוף