laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ונוס אסקווילינו

ונוס אסקווילינו הוא שמו של פסל שיש לבן, בגודל מעט קטן מגודל טבעי, של האלה ונוס. הפסל התגלה על גבעת אסקווילינו ונקרא על שמה. הפסל התגלה בשנת 1874 על גבעת אסקווילינו במקום בו עמדו גני לאמיה, והיה אחד הפסלים שעיטרו את הגנים (יחד עם פסל לאוקון ובניו וזורק הדיסקוס שאף הם התגלו בגנים אלה קודם לכן). הפסל התגלה במהלך עבודות בנייה בגנים, והועבר אל המוזיאון הקפיטוליני בו הוא מוצג כיום. המלומדים סבורים כי הפסל הוא פסל האלה הרומית ונוס, ככל הנראה כאשר היא עולה מן הים (מוטיב ונוס אנאדיומנה). הפסל מתאר בחורה צעירה עירומה - וישנה סברה שמדובר בפסל ממצרים מתקופת בית תלמי או העתק שהוזמן על ידי הקיסר קלאודיוס של גרסה זו - וזאת לאור הסגנון המצרי של הגלימה לצד הדמות, והשיער המתולתל. אם אכן מדובר בהעתק של פסל מצרי, המדובר באלה המצרית איזיס. סברה אחרת אומרת כי מדובר בהעתק של פסל קלאופטרה שהוצב על ידי יוליוס קיסר במקדש ונוס גנטריקס. סגנון הפסל שונה מהסגנון היווני, בעיקר באופן ייצוג השרירים וגודל החזה (הקטן ביחס לפסלים יווניים קדומים יותר). זרועות הפסל נשברו בעת נפילת הפסל מכנו, כאשר הגן הקיסרי נהרס באחת מביזות רומא. הפסל היווה השראה לאמנים רבים, ובין היתרה היווה השראה ליצירה של אלמה טאדמה "דוגמנית האמן" וליצרתו של אדוארד פוינטר "דיאדומנה" - שתי גרסאות בהן הדמות אוספת את שערה בשרוך (האחת, כהכנה לדוגמנותה בפני הצייר, והשנייה כהכנה לפני רחצה). אמנים רבים האמינו כי אכן שתי ידי הפסל המקורי היו מורמות, אולם ישנה סברה לפיה רק יד אחת הייתה מורמת (זה ניתן ללמוד משארית אצבע שנותרה בראש הפסל), ואילו היד השנייה החזיקה את לבושה של הדמות. תצלומים נוספים של הפסל תיאור היצירה והשפעתה על אמנות התקופה הוויקטוריאנית באתר מוזיאון טייט בריטניה
סורת אל-בינה

סורת אל-בַּ֫יִּנַה (ערבית: سورة البينة), היא סורה מספר 98 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במדינה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-טלאק ולפני סורת אל-חשר. חלקה הראשון של הסורה מתאר את "עמי הספר", הם הנוצרים והיהודים המונותאיסטים, ואת הפוליתאיסטים שאימצו את אללה לצד אלוהויות אחרות, כמי שהוצגה להם "הראיה", קרי מוחמד שליח האלוהים והקוראן, אולם חלקם לא האמין בעדות זו ולא המיר את דתו. כל שנצטווה עליהם, גורסת האַ֫יַה החמישית, הוא לעבוד את אללה כאל יחיד, להתפלל לו ולתת צדקה (אלזכאה). חלקה השני של הסורה מלמד כי אלו שיתכחשו לדרישות בסיסיות אלו הם "הרעים שבברואים" ודינם הוא הגהנום, ואילו "המאמינים ועושי הטוב" הם הטובים שבברואים וגמולם יהיה גן העדן לנצח נצחים. מדיה וקבצים בנושא סורת אל-בינה בוויקישיתוף סורת הרְאָיָה או המופת בתרגומים שונים מובא אצל אורי רובין, "נספח א: סדר התגלות פרקי הקוראן", הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 552. כל הציטוטים להלן הם מתרגום זה. סורה 98 (סורת אל-בינה), פסוק 5
סורת אל-קדר

סורת אל-קַדְר (בערבית: سورة القدر), או סורת ליל אלקדר, היא סורה מספר 97 בקוראן. סורה קצרה זו מונה חמישה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת עבס ולפני סורת א-שמס. הסורה משבחת את ליל אלקדר, הנחשב במסורת המוסלמית לזמן שבו החלו פרקי הקוראן לרדת למוחמד וכן לזמן שבו חורץ אללה את גורלם של ברואיו מדי שנה. האַ֫יַה הרביעית גורסת כי "המלאכים והרוח" הם הנושאים את גורלות הברואים שגזר האל, ולרוב, אם כי לא תמיד, מפרשים המוסלמים כי "הרוח" היא ג'בריל (המלאך גבריאל). ליל אלקדר מתרחש בלילה אי-זוגי במהלך עשרת הימים האחרונים של חודש הרמדאן, אולם תאריכו המדויק אינו ידוע. התשבחות שבסורה זו, כמו גם קטעי חדית' שונים, הביאו את המוסלמים להתייחס למועד ליל אלקדר כזמן מתאים במיוחד לתפילה, תחינה והכאה על חטא בפני אללה. בשם אללה הרחמן הרחום 1: אכן, אנו הורדנוהו (את הקוראן) בליל הגורל. 2: והאם נהיר לך מהו ליל הגורל ? 3: ליל הגורל טוב יותר מאלף חודשים 4: המלאכים והרוח (המלאך גבריאל) יורדים בו בהיתר ריבונם, לכל משימה 5: שלום הוא עד עלות השחר. מדיה וקבצים בנושא סורת אל-קדר בוויקישיתוף מובא אצל אורי רובין, "נספח א: סדר התגלות פרקי הקוראן", הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 552. כל הציטוטים להלן הם מתרגום זה. רובין, שם, עמ' 528.
אגרופו של בוצ'יוני

"קווי כוח - אגרופו של בוצ'יוני" (Linee di forza del pugno di Boccioni) הוא פסל מאת האמן הפוטוריסטי ג'אקומו באלה (Giacomo Balla). הפסל נוצר, כנראה, באזור שנת 1914–1915 מקרטון ועץ הצבועים באדום. הפסל נבנה מחדש בסוף ימיו של באלה, בין השנים 1956–1958, ונוצק בברונזה בכמה העתקים בשנת 1968. באלה אף יצר רישום המתאר את הפסל, אותו הפך פיליפו תומאזו מארינטי לסמלה של התנועה הפוטוריסטית. הפסל בנוי מסדרה של צורות מעוגלות הבנויות כקונסטרוקציה, כמעט חסרת עומק. "אגרופו" של האמן הפוטוריסטי אומברטו בוצ'וני מתואר כאן כבמעין אסוציאציה של פטיש המכה בסדן. מן הצד האחד הפסל מדגיש ומאדיר את הכוח ואת האלימות, ומן הצד השני הוא מכיל גם אירוניה כלפי אלימות זו. הפסל(הקישור אינו פעיל) באתר מוזיאון הירשהורן (באנגלית) על פי הקטלוג של העותק במוזיאון הירשהורן הפסל נוצר בין השנים 1916-1917. ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל", הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 107.
הכפר הגלובלי

הכפר הגלובלי הוא מונח שטבע חוקר התקשורת מרשל מקלוהן בשנת 1959 ולאחר מכן בספרו "הגלקסיה של גוטנברג" שיצא לאור בשנת 1962. מקלוהן טבע את המונח כדי להגדיר את האופן בו משפיעה תקשורת ההמונים על תחומי עניינם ועל אופן התייחסותם של בני-אדם זה לזה, בהופכה אנשים רחוקים ומנותקים זה מזה ברחבי העולם שותפים בתחומי העניין והצריכה החדשותית שלהם בזכות כלי תקשורת ההמונים המעבירים בו זמנית או בתוך זמן קצר מידע, חדשות ובידור לציבור רחב ברחבי העולם. לטענת מקלוהן, מצמצום המרחקים שיצרה העברת המידע באמצעות תקשורת ההמונים נגזר צמצומו של כדור הארץ עד כדי כפר גלובלי, בו יש מספר מוגבל של מוקדי עניין, וכל בני הכפר שותפים לעיסוק בהם ולהתמקדות בהם. כשמדברים על כפר גלובלי, הכוונה היא להדגיש את כך שהעולם כולו הפך לסוג של כפר אחד גדול. כפר שתושביו מתגוררים במקומות הרחוקים זה מזה במרחקים רבים, אבל כולם מקבלים את אותו מידע, מנהלים אורח חיים דומה, מקיימים ביניהם קשרים קרובים ומשפיעים אלה על אלה - וכל זאת כאילו הם גרים בכפר אחד גדול. הקשרים וההשפעות ההדדיות באות לידי ביטוי גם במתרחש ביחסים בין מדינות וכלכלתן לדוגמה כאשר נמצא משבר במדינה אחת, הוא משפיע גם על כלכלתן של מדינות אחרות בכל מקום בעולם, כשמתגלה נפט בכמות מסחרית במקום אחד, הדבר משפיע על מחירי הנפט בעולם כולו; וכאשר מתרחש אסון טבע במדינה כלשהי או באזור כלשהו בעולם, עלולות להיות לכך השלכות על הכלכלה, על הטכנולוגיה בעולם כולו. כיום, בני האדם יכולים לתקשר עם כל העולם ממקומות שונים. מקלוהן טבע את המונח שנים לפני התפתחות אמצעי תקשורת ההמונים באופן המאפשר העברה מיידית של אירועים (שידור חי טראנס-אטלנטי ראשון אירע בשנת 1967). בשנים שחלפו התפתחה טכנולוגיית התקשורת האלקטרונית ואפשרה שידורם של אירועים בו-זמנית לכל רחבי תבל, כשאירועים דוגמת שידורי האולימפיאדה וגביע העולם בכדורגל הופכים התרחשויות גלובליות בהן צופים מיליארדי אנשים בו-זמנית. התפתחותה של רשת האינטרנט ואפשרויות הידודיוּת חיזקו את יכולתם של אנשים לא רק לצפות באירועים בו-זמנית ולמקד עניינם בנושאים דומים, כי אם גם להגיב על אירועים, להחליף דעות ולהעביר מידע שאינו נמסר מגוף מרכזי אחד. רבים מקשרים תופעות שונות של גלובליזציה ושל טשטוש גבולות תרבותיים למונח "כפר גלובלי".[דרוש מקור] תופעות כמו אמריקניזציה נחשבות דוגמה לו, בכך שמקור אחד (ארצות הברית) מנחיל את עולם המושגים ואת התרבות שלו לרבים אחרים באמצעות בידור טלוויזיוני וקולנועי. העולם של היום נקרא כפר גלובלי. זאת אומרת תהליכי הגלובליזציה הרבים שמתרחשים בעולמנו יוצרים מעין כפר גלובלי שבו בעצם כל אדם יכול לדעת מה קורה בקצה השני של העולם, להתערב בו ולהתעסק בו. המילים "כפר" ו"גלובל" הן מילים שונות ואולי אפילו הפוכות במשמעותן. המילה "כפר" מסמלת מרחב קטן ואינטימי. לעומת זאת, המילה "גלובל" מסמלת מרחב גדול - כלל עולמי. כשאנו משלבים את שתי המילים הללו אנו מתכוונים לומר שבעולמנו לכל תושב יש אמצעים מתאימים שיכולים לקשר אותו לתושבים אחרים בעולם ולהכיר אותם ממש כמו שמכירים אנשים בכפר. גלובליזציה ממשלה עולמית אמריקניזציה לאומיות מתודולוגית מדיה וקבצים בנושא הכפר הגלובלי בוויקישיתוף דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "כפר גלובלי", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
שיטת ספריית הקונגרס

שיטת המיון של ספריית הקונגרס (באנגלית: Library of Congress Classification; בראשי תיבות: LCC) היא שיטת מיון ספרים בספריות שפותחה בידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית. השיטה נפוצה במרבית הספריות האקדמאיות בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות. מרבית הספריות הלא אקדמיות בארצות הברית עושות שימוש בשיטת דיואי. את השיטה פיתח הרברט פטנאם (Putnam) ב-1897, זמן קצר לפני שהתמנה לספרן ספריית הקונגרס. השיטה תוכננה לשרת את צורכי ספריית הקונגרס, ולהוות תחליף לשיטת המיקום הקבוע שהנהיג תומאס ג'פרסון. היא הושפעה בעיקר משיטת קטר המתפשטת (Cutter Expansive Classification), שפיתח צ'ארלס אמי קטר, העושה שימוש במחלקות מאותיות בלבד, ומשיטת דיואי, העושה שימוש במחלקות ממוספרות בלבד. כאשר עזב פטנאם את משרת הספרן, בשנת 1939, פותחו כל המחלקות, להוציא את המחלקה "K" (חוק) ואת המחלקה "B" (פילוסופיה ודת). השיטה אינה מציעה שיטת מיון גלובלית, אלא שיטה למיון הספרים שנמצאים בספריית הקונגרס של ארצות הברית בפועל. על השיטה נמתחה ביקורת על כך שהיא אינה מבוססת דיה מבחינה תאורטית, ועל כך שהחלטות מיון רבות נבעו מצרכים פרקטיים מיוחדים, ולא מתוך שיקולים של אופן הצגת מגוון הידע האנושי. מחלקות המיון הראשיות הן: LCCN שיטת דיואי שיטת UDC שיטת קטר המתפשטת שיטת המיקום הקבוע מדיה וקבצים בנושא שיטת ספריית הקונגרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיטת ספריית הקונגרס (באנגלית) שיטת ספריית הקונגרס באתר ספריית הקונגרס (באנגלית) שיטת ספריית הקונגרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיון ספריית הקונגרס, דף שער בספרייה הלאומית
סמינר לכמרים

סמינר לכמרים הוא מוסד להשכלה גבוהה המכשיר כהני דת ואנשי כמורה. המושג יכול להתייחס למוסדות כאלה ממסורות דתיות שונות, אך למעשה מתייחס בעיקר למוסדות להכשרת כמרים של הכנסייה הקתולית ושל הכנסיות המזרחיות. נוצרים פרוטסטנטים משתמשים בדרך כלל במושגים אחרים לתאר את המוסדות בהם נחנכים כמרים וכהני דת. ביהדות, קיים לעיתים שימוש במונח "סמינר" לתיאור מדרשות אשר מכשירות נשים דתיות וחרדיות (ר': מדרשה לנשים, רשת בית יעקב). עם זאת, לעיתים קיים שימוש במונח לתיאור מוסד להכשרת רבנים, ובית המדרש לרבנים באמריקה נקרא באנגלית "The Jewish Theological Seminary of America". מקור המונח "סמינר" בהקשר זה נובע מן המונח הלטיני "seminarium", אשר משמעותו מנבטה, מתוך תפיסת הסמינר בתור המקום שבו "זרעי" הכמורה העתידית "צומחים". במסגרת החינוך המוענק למועמד לכמורה בסמינרים, נלמדים יסודות תאולוגיים, פילוסופיים וכן "תאולוגיה כמורתית", כלומר, תורת הנהגת הקהילה והתמיכה בחבריה. סמינר לבנות מדיה וקבצים בנושא סמינר לכמרים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ידידות

המונח "ידיד" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו ידיד (פירושונים). ידידות היא סוג של קשר בין-אישי המתקיים בין שני אנשים או יותר, אשר מחבבים זה את זה ונהנים מחברתו של האחר. יחסי ידידות אינם כוללים רומנטיקה, או גילויי אהבה רומנטיים. בקרב ההמון, ידידות נחשבת כפחותה יחסית למונח "חברות" מבחינת עוצמת הקשר שהיא מבטאת. עם זאת, לעיתים משתמשים במילה כדי לתאר יחסי חברות שאינם רומנטיים. זאת משום שהמילה "חברות" בעברית משמשת גם כתיאור לקשר זוגי בין שני אנשים. קשרי זוגיות ללא מימוש של מיניות מכונים אפלטוניים. ידידות משפחתית היא לרוב ידידות הדוקה יותר, מפאת קשר הדם ומזגם הדומה של בני המשפחה, במיוחד בין הורים לילדיהם. האהבה החוזרת של ילדים להוריהם היא פחותה מאשר האהבה של ההורים לילדיהם. יש המביאים דוגמה מהפסוק המובא בתנ"ך: "כרחם אב על בנים", פסוק המשקף את האהבה של אב לבן הגוברת על זו של בן לאביו. חלק מן היונקים והעופות עשויים לקיים קשרי ידידות זה עם זה. כמו כן, מתקיימים קשרי ידידות בין חיות מחמד לבעליהן. לעיתים, מתקיימים קשרי ידידות בין-מיניים, כגון בין חתול לכלב שגודלו בצוותא. התלמוד הבבלי קובע כי מגדלי דבורים שנוטלים את הדבורים הנולדים, עליהם להשאיר שלושה דורות של דבורים, כדי שידידותם המשפחתית של הדבורים זה לזה תגרום להם להישאר בכוורת ולא לעזוב אותה. היהדות מוצאת בחברות ערך חיובי. חבר טוב מוצג במסכת אבות כדרך ישרה (פרקי אבות ב, ט). הוראה נוספת במסכת אבות, וקנה לך חבר, (מסכת אבות א ו,) מורה על חשיבות חברות. הרמב"ם בפירושו למשנה במסכת אבות מפרט על שלושה סוגים של חברים: חבר תועלת, חבר נחת וחבר מעלה. "חבר התועלת", הוא חבר לתועלת, כמו שותפים, או חברות של מלך וחיילים. כל הצדדים מפיקים תועלת מן החברות. חבר הנחת, הוא חבר שחברות עמו מביאה נוחות ונחת. חבר נוסף הוא אוהב המעלה, חבר כחברות הרב לתלמיד והתלמיד לרב. רעות (ערך) חברויות באינטרנט התבודדות הרב ישראל דנדרוביץ, מבחן הידידות בתוך קובץ עץ חיים (באבוב), גיליון ד, עמודים: רפט–שיא. הרב ישראל דנדרוביץ, עזה כמות אהבה בתוך קובץ עץ חיים (באבוב), גיליון ה, עמודים: רצז-שטו. איתי להט ודן שוחט, כוחה הלא ייאמן של חברות, באתר כלכליסט, 25 במרץ 2010 אלכס וויליאמס, הניו יורק טיימס, למה אנחנו לא מצליחים לרכוש חברים אחרי גיל 30?, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2012 אווה אילוז, חברות היא הרגש הנשגב באמת, באתר הארץ, 10 בפברואר 2016 צח יוקד, אמור לי מי חבריך, ואומר לך מה מצבך הבריאותי, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2021 ידידות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ידידות, דף שער בספרייה הלאומית תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא פרק המוכר פירות. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפור פילדלפיה

סיפור פילדלפיה (באנגלית: The Philadelphia Story) הוא סרט קולנוע קומי משנת 1940 שהיווה הצלחה אמנותית וקופתית מרשימה. בסרט מככבים קרי גרנט, קתרין הפבורן וג'יימס סטיוארט והוא מבוסס על מחזה באותו שם שרץ בברודוויי (בו שיחקה הפבורן תפקיד זהה). את הסרט ביים ג'ורג' קיוקור. העלילה נסובה סביב כלה לעתיד, אשר תוכניותיה מסתבכות בשל הגעתם של בעלה לשעבר ושל עיתונאי יפה תואר. הסרט נחשב לאחד הסרטים החשובים בקריירה של הפבורן והוא היחיד שבו מופיעים יחד גרנט וסטיוארט, שניים מגדולי הכוכבים ההוליוודיים בשנים אלו. לפי הפילוסוף סטנלי קאבל "סיפור פילדלפיה" מהווה אחת הדוגמאות הבולטות לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואין מחדש" (The Comedy of Remarriage) כפי שעולה בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981. בז'אנר זה, שהיה מאוד פופולרי בהוליווד של שנות ה-30 ושנות ה-40, זוגות מתגרשים, מקיימים פרשיות אהבהבים עם אנשים אחרים, אך בסוף מתחתנים מחדש - אמצעי עלילתי לדון ביחסים מחוץ לנישואין ולעקוף את הצנזורה שהייתה נהוגה באותן שנים בקולנוע האמריקאי. דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "סיפור פילדלפיה", עמ' 41–43 מדיה וקבצים בנושא סיפור פילדלפיה בוויקישיתוף "סיפור פילדלפיה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפור פילדלפיה", באתר נטפליקס "סיפור פילדלפיה", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפור פילדלפיה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סיפור פילדלפיה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סיפור פילדלפיה", באתר אידיבי "סיפור פילדלפיה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סיפור פילדלפיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפובליקות ברית המועצות

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה רפובליקות ברית המועצות (ברוסית: союзные республики) היו היחידות המנהליות הגבוהות ביותר בברית המועצות. למרות שלהלכה לכל רפובליקה הייתה מידה מסוימת של עצמאות במסגרת של פדרציה, למעשה לאורך רוב הזמן השלטון הריכוזי במוסקבה ריכז אצלו את רובן ככולן של סמכויות השלטון. לפיכך, הרפובליקות היו בעיקר כלי לחלוקה מנהלית של ברית המועצות. הן היו בעלות משטר סוציאליסטי, ובכולן למעט הרפובליקה הרוסית, פעלה מפלגה קומוניסטית עצמאית, שהיוותה חלק מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בהתאם לחוקת ברית המועצות, הייתה מבוססת המערכת הפוליטית במדינה על מועצות פועלים (סובייטים), שהיו קיימות לאורך כל ההיררכיה האדמיניסטרטיבית, החל מהרמה המקומית, ועד לסובייט העליון שהיה ממוקם במוסקבה. במקביל למבנה האדמיניסטרטיבי הרגיל, קיימת הייתה בכל רפובליקה היררכיה מפלגתית מקבילה, שאפשרה לפוליטבורו מידה גדולה של שליטה בנעשה ברפובליקה. בעלי תפקיד במבנה האדמיניסטרטיבי הרגיל היו ככלל כפופים למקביליהם במבנה המפלגתי, ומינויים בכל הרמות הן במבנה המפלגתי והן במבנה הרגיל דרשו את אישור המפלגה. הנוהג המקובל ברפובליקות (למעט רוסיה) הכתיב כי ראש הרפובליקה יהיה פקיד מקומי, בעוד ראש המנגנון המפלגתי באותה רפובליקה יהיה נתין אחת הרפובליקות האחרות. לכל רפובליקה הייתה עיר בירה ומערכת משלה של סמלים לאומיים שכללו דגל, סמל, ולמעט רוסיה אף המנון. חולשת סמכויותיהם של הרפובליקות נשארה עד לאמצע שנות השמונים, כשהרפורמות הפוליטיות שבהן נקט מיכאל גורבצ'וב גרמו לשחרור כוחות פוליטיים ריאקציוניים ולהתרופפות נוקשות המשטר, עד שהביאו לבסוף להתמוטטותו. כל הרפובליקות הסובייטיות לשעבר הן כיום מדינות עצמאיות, וכולן למעט שלוש המדינות הבלטיות קשורות בצורה רופפת זו לזו במסגרת חבר המדינות העצמאיות. מספר הרפובליקות לא היה קבוע, והשתנה בהתאם לנסיבות הפוליטיות לאורך ימי קיומה של ברית המועצות. לאחר שבשנותיה הראשונות של ברית המועצות המערכת סבלה מחוסר סדר, עד 1922 אורגנה ברית המועצות סביב ארבע רפובליקות: הרפובליקה הרוסית, הרפובליקה האוקראינית, הרפובליקה הבלארוסית ורפובליקת עבר-הקווקז. בשנים הבאות גדל המספר הזה בהתמדה. בשנת 1924, הפכו אוזבקיסטן וטורקמניסטן לרפובליקות בברית, ובשנת 1929 עשתה זאת טג'יקיסטן. בשנת 1936 הפכו קזחסטן וקירגיזסטן לרפובליקות, ובאותה השנה גם חולקה רפובליקת עבר-הקווקז לשלוש רפובליקות: הרפובליקה הגאורגית, הרפובליקה האזרית והרפובליקה הארמנית. בסוף שנת 1936 מספר הרפובליקות הכולל של ברית המועצות נעמד על אחת עשרה. עקב אירועי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, הצטרפו במזרח אירופה ארבע רפובליקות חדשות: הרפובליקה המולדובית, ושלושת המדינות הבלטיות - ליטא, לטביה ואסטוניה. בשנה זאת נעשה שינוי נוסף, כאשר חבל קרליה שברפובליקה הרוסית הפך לרפובליקה עצמאית. רפובליקה זו התקיימה עד ל-1956, אז אוחדה עם הרפובליקה הרוסית מחדש. החל משנה זו, ועד התפרקות ברית המועצות בראשית שנות ה-90, נשאר מספר הרפובליקות והמבנה הכללי שלהן ללא שינוי. מדיה וקבצים בנושא רפובליקות ברית המועצות בוויקישיתוף
זמן סיבוב עצמי

זמן סיבוב עצמי של גוף אסטרונומי הוא משך הזמן בו הגוף משלים סיבוב שלם סביב ציר הסיבוב שלו. היממה היא זמן הסיבוב העצמי של כדור הארץ. מכיוון שתנועתו של כדור הארץ במרחב מורכבת מסיבוב סביב ציר הסיבוב שלו ומתנועת ההקפה סביב השמש, משך סיבוב שימדד ביחס לשמש אינו זהה למשך סיבוב שימדד ביחס לכוכבים הרחוקים. ניתן להגדיר שתי יממות על פני כדור הארץ: יממה שמשית: נמדדת בין שתי צהירות רצופות של השמש. ממוצע משך יממה שמשית הוא 24 שעות (86,400 שניות), אולם, זמן זה משתנה לאורך השנה בגלל שינוי המרחק בין כדור הארץ והשמש (בהתאם לחוק השני של קפלר) ומעוד סיבות. יממה כוכבית: נמדדת בין שתי צהירות רצופות של כוכב. מכיוון שמרחק אופייני לכוכבים נמדד בשנות אור (לעומת המרחק לשמש שנמדד בדקות אור), מרחק זה אינו מושפע מתנועת כדור הארץ סביב השמש. משך יממה כוכבית הוא 23 שעות, 56 דקות ו-4.091 שניות. ההפרש בן כארבע דקות בין יממה שמשית ליממה כוכבית נובע מכך שמלבד ההקפה סביב עצמו, כדור הארץ מקיף גם את השמש. כיוון הסיבוב העצמי זהה לכיוון הסיבוב סביב השמש ולפיכך ממצב של צהירה שמשית כדי להימצא שוב בצהירה שמשית על כדור הארץ להשלים קצת יותר מסיבוב עצמי (כ-1/365 של סיבוב) הפרש זה מצטבר בשנה שלמה לכמעט 24 שעות (יממה נוספת) ולכן מתבטל. עוד יוצא מכך שבפרק זמן של 365 יום כדור הארץ עושה 366 סיבובים עצמיים (יממות כוכבים במקורב). אין קשר בין הפרש זמן זה ובין הוספת ה-29 בפברואר לשנה מעוברת. סיבוב עצמי של כוכב תהודה מסלולית זמן הקפה יגאל פת-אל - אסטרונומיה - מדריך להכרת השמים, הוצאת קוסמוס (1998). הערך "יממה כוכבית", באתר אסטרופדיה הערך "יממה שמשית", באתר אסטרופדיה
ג'יימס גיום

ג'יימס גיום (James Guillaume;‏ 16 בפברואר 1844 - 20 בנובמבר 1916) היה אנרכיסט בריטי. גיום נולד בלונדון, והחל לגלות עניין באנרכיזם כאשר היה סטודנט בציריך, ומאוחר יותר כעובד דפוס בניוכטל. הוא היה דמות מובילה בפדרציית יורה של האינטרנציונל הראשון, הפלג האנרכיסטי של האינטרנציונל. מאוחר יותר, חבר למיכאיל באקונין, סולק יחד איתו מהאינטרנציונל בקונגרס האג, ומילא תפקיד פעיל בייסוד האינטרנציונל האנרכיסטי סיינט אימייר. גיום ידוע בעיקר בשל יצירתו, בת ארבעת הכרכים, המכונה "האינטרנציונל: מסמכים ומזכרות", שמתעדת את העמדה האנרכיסטית באינטרנציונל הראשון. גיום כתב גם את הביוגרפיה של מיכאיל באקונין וערך כתבים רבים שלו. כמו כן, גיום מילא תפקיד חשוב בהמרתו של פיוטר קרופוטקין לאנרכיזם. במאמרו משנת 1876, "רעיונות על ארגון חברתי", גיום פרס את רעיונותיו לגבי ארגון חברתי בחברה פוסט-מהפכנית, והביע את העמדה האנרכיסטית הקולקטיביסטית אותה חלק עם באקונין ואנטי-סמכותניים אחרים שהיו מעורבים באינטרנציונל הראשון. הוא כתב ש"כל פריט המיוצר על ידי עבודה קולקטיבית יהיה שייך לקהילה, וכל חבר יקבל תשלום על עבודתו, אם בצורה של מצרכים (קיום, אספקה, ביגוד וכו') ואם בצורה של כסף." לדעתו, רק מאוחר יותר יהיה אפשר להתקדם למערכת קומוניסטית בה החלוקה תהיה על בסיס צורך: "כאשר, הודות להתקדמות של התעשייה המדעית והחקלאות, הייצור יעלה על הצריכה, וזה יושג מספר שנים לאחר המהפכה, לא יהיה יותר צורך לנדב בקמצנות את חלקו של כל עובד בסחורה. כל אחד ייקח את מה שהוא צריך מהמלאי החברתי העשיר של מצרכים, ללא חשש מהתרוקנות, והרגש המוסרי שיהיה מפותח יותר בקרב עובדים חופשיים ושווים ימנע, או יפחית בצורה משמעותית, ניצול ובזבוז". מדיה וקבצים בנושא ג'יימס גיום בוויקישיתוף כתביו של ג'יימס גיום ג'יימס גיום במוסד הבינלאומי להיסטוריה חברתית Michael Bakunin: A Biographical Sketch, James Guillaume 1876 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפתח שוודי

מפתח שוודי הוא כלי מתכוונן להידוק ופתיחה של ברגים ואומים בגדלים שונים. הכלי מורכב מידית ושן קבועה אחת, השן השנייה מחוברת לגלגל שיניים הניתן לעלרוד ובאמצעות כך לקבוע את המרחב שבין השיניים בהתאם לאלמנט אותו רוצים לתפוס. שמו העברי של הכלי הוא "מפתח מתכוונן" או "מפתח מתכוונן נטוי" או "מפתח ברגים", אך בשימוש היום-יומי נהוג לכנות אותו: "מפתח שוודי". יתרונו וחסרונו טמונים במנגנון המתכוונן - מצד אחד, מפתח אחד מתאים לפתיחה של ברגים בגדלים שונים ומן הצד השני, המנגנון עמיד פחות ממפתח ברגים סטנדרטי, שרוחבו קבוע, ולכן אינו מתאים לברגים הסגורים בצורה חזקה במיוחד. כמו כן, בגלל האפיצות של המנגנון המכני, שימוש במפתח שוודי נוטה לשחוק ו"לעגל" את ראשי הברגים או האומים יותר ממפתח בעל מִפְתַח קבוע. שמו ומוצאו של הכלי שונים בשפות שונות, כמו תרנגול ההודו. כך לדוגמה בעברית ובדנית הוא נקרא "מפתח שוודי" לפעמים מבולבל עם שווייצרי, בספרדית, בפורטוגזית ובגרמנית "מפתח אנגלי" ובצ'כית "מפתח צרפתי". השם "מפתח שוודי" מתייחס לחברה השוודית Bahco אשר מייצרת מפתחות מסוג זה כבר מהמאה ה-19. Bahco Adjustable Wrenches ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיגפריד מלוקסמבורג

זיגפריד או זיגפרואה (נולד בין 922 ל-928 - נפטר באוקטובר 998) נחשב בעיני רבים לרוזן הראשון של לוקסמבורג. למעשה, הוא היה רוזן במוזל ובארדנים. זיגפריד היה גם היועץ של המנזרים מקסימין מטריר ואכטרנך. זיגפריד נולד בין 922 ל-928, והיה בנו של אביר הקודש ויגריך מלותרינגיה וקונגונד מצרפת, בתה של ארמנטרוד מצרפת, בתו של לואי השני, מלך צרפת. כמו כן, הוא מייסדו של בית לוקסמבורג, שהסתעף מבית ארדן-ורדן. זיגפריד ירש את נחלותיו של אביו בלורן העילית, ובשנת 958 ניסה להרחיב את שטחיו לעבר אזור בודו ליד המנזר הבנדיקטיני של סטאבלוט, אולם נכשל בכך. מכיוון שנכשל זיגפריד בנסיונותיו להתרחב לעבר המז, ועקב חששו להתרחב לעבר המוזל כדי לא להתעמת עם הערים טריר ומץ, הוא הפנה את מבטו לעבר עמק האלזט. במרכז נחלתו בנה זיגפריד בשנת 963 את מבצר לוקסמבורג, ובתוך זמן קצר הוקמה עיר מסביב למבצר. אף על פי שהשתמש בתואר רוזן, התואר "רוזן לוקסמבורג" ניתן רק 150 שנים לאחר מכן לווילהלם הראשון, רוזן לוקסמבורג. זיגפריד תמך באוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מותו בשנת 983 סייע לקיסרית האלמנה תאופאנו ולבנה אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד לותר, מלך צרפת. בשנת 998 מת זיגפריד, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך הראשון, רוזן לוקסמבורג. בשנת 950 בקירוב התחתן זיגפריד עם הדוויג מנורדגאו (937–992), בתו של אברהארד הרביעי, רוזן נורדגאו. ילדי הזוג היו: היינריך החמישי, דוכס בוואריה זיגפריד פרידריך מלוקסמבורג, התחתן עם ארמנטרודה מגלייברג דיטריך השני, הבישוף ממץ אדלברון, הקנון של טריר פולואנר, רוזן מוזל. התחתן עם לוליטל גיסלברט (נפטר ב-1004), רוזן במוזל קוניגונדה מלוקסמבורג, התחתנה עם היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אווה, התחתנה עם ז'ראר, רוזן מץ ארמנטרודה, הפכה לנזירה לוטיגרדה, התחתנה עם ארנולף, רוזן הולנד בת נוספת ששמה לא ידוע בן נוסף ששמו לא ידוע Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700 by Frederick Lewis Weis, Lines: 100A-20, 100B-21, 143-19, 143-20 מדיה וקבצים בנושא זיגפריד מלוקסמבורג בוויקישיתוף
אגברט, הארכיבישוף מטריר

אגברט (950 – 9 בדצמבר 993) היה הארכיבישוף מטריר משנת 977 ועד מותו. אגברט היה בנו של דירק השני, רוזן ארצות השפלה. לאחר שלמד במנזר אגמונד ובחצרו של ברונו הראשון, הוא הפך לקאנצלר של אוטו השני בשנת 976. בשנה שלאחר מכן אגברט מונה לראש הארכידיוקסיה של טריר. בשנת 984 הוא הצטרף לקנוניה של היינריך השני, דוכס בוואריה, שזמן להדיח את אוטו, אך שנה לאחר מכן העביר את נאמנותו לאוטו פעם נוספת. אגברט היה ידוע כפטרון של המדעים והאמנויות. אגברט היה זה שהזמין ממנזר רייכנבאו כרך מאויר של ספר תהילים (כרך זה היה ידוע בכינוי הקודקס האגברטי). עם זאת, החל ממינויו לארכיבישוף החלה טריר להתמודד מול רייכנאו על תפקיד המרכז האמנותי בעולם האוטוניאני. Reuter, Timothy. Germany in the Early Middle Ages 800–1056. New York: Longman, 1991. Head, Thomas. "Art and Artifice in Ottonian Trier." Gesta, Vol. 36, No. 1. (1997), pp 65–82. מדיה וקבצים בנושא אגברט, הארכיבישוף מטריר בוויקישיתוף אגברט מטריר באנציקלופדיה הקתולית ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.