laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boy (סרט, 2009)

Boy (בעברית: ילד) הוא סרט להט"בי-פיליפיני שיצא ב-2009. הסרט בוים על ידי אוארייס סוליטו (אנ'). הסרט, שאורכו 83 דקות, מספר על התאהבות בין משורר צעיר לבין רקדן צעיר. הסרט הוצג בפסטיבלים בין-לאומיים רבים. הסרט נאסר לצפייה בבתי הקולנוע בסינגפור משום שהסרט "מראה את הנורמה של ההומוסקסואליות והרומנטיקה בין גברים". איוס אסין - הילד אריס פנה - אריס מדלין ניקולס - אימו של הילד נוני בואנקמינו - אביו של אריס דנטון רמוטו - מורה הסרט הוקרן לראשונה בעולם באיטליה, בפסטיבל סרטי הומואים ולסביות בטורינו (אפריל 2009). בין היתר, הוא הוקרן גם בפסטיבלים הבאים: פסטיבל Outfest לסרטי הומואים ולסביות בלוס אנג'לס פטיבל הסרטים הבין-לאומי ג'אונג'ו בדרום קוריאה (הקרנת בכורה באסיה) פסטיבל אומנות הסרטים והמדיה imagineNATIVE בטורונטו (הקרנת בכורה בקנדה) Image+Nation במונטריאול פסטיבל Frameline Film (פטיבל סרטי ההומואים והלסביות הבין-לאומי בסן פרנסיסקו) פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסיאטל אתר האינטרנט הרשמי של Boy "Boy", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Boy", באתר AllMovie (באנגלית) "Boy", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Boy", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Gay 'Boy' & Gay Fathers: Torino GLBT Film Festival Awards +Miami Festival – Alt Film Guide (באנגלית) :: Jeonju International Film festival ::, arquivo.pt Boy | Auraeus Solito | Philippines | Frameline33, web.archive.org, ‏2009-06-28 Boy | 2009 Seattle International Film Festival | Auraeus Solito | Philippines < Films, web.archive.org, ‏2009-10-18 Filipino film “Boy' captures hearts in San Francisco, GMA News Online (באנגלית) ‘Boy’ trouble - INQUIRER.net, Philippine News for Filipinos, web.archive.org, ‏2009-03-20 "Torino GLBT Film Festival 2009: Auraeus Solito's BOY". altfg.com. נבדק ב-2008-10-29. "Boy - 2009 Outfest". outfest.org. אורכב מ-המקור ב-2011-07-18. נבדק ב-2008-10-29. "Jeonju International Film Festival: Boy". jiff.or.kr. אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 2009. נבדק ב-2008-10-29. {{cite web}}: (עזרה) "Auraeus Solito on his Boy". fridae.com. נבדק ב-2008-10-29. "Films: Boy". frameline.org. אורכב מ-המקור ב-2009-06-28. נבדק ב-2008-10-29. "2009 Seattle International Film Festival: Boy". siff.net. אורכב מ-המקור ב-2009-10-18. נבדק ב-2008-10-29. ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריה נהיר

אריה נהיר (1887 - 12 בפברואר 1961) היה מראשי מפ"ם, חבר הוועד הלאומי ומאנשי הקיבוץ הארצי. נולד בשם לייב ליכטינגר בטרנוב, גליציה. בעיר הולדתו הקים ב-1906 את הספרייה העברית "תושיה" ואת ההסתדרות הציונית "השחר" לעידוד פעילות ציונית בקרב חניכי בית המדרש. ב-1907 עזב את פולין ועלה לארץ במסגרת העלייה השנייה. לאחר תקופה חזר לבית הוריו וב-1913 עזב בשנית. הוא שהה בברלין וחבר אל קבוצת פעילים ציונים. לאחר שחזר לארץ ישראל, היה חבר בקבוצת בלאו וייס בקרבת זכרון יעקב והתיישב בקיבוץ חפציבה. הוא עסק בפעילות ציבורית מטעם המרכז החקלאי ויצא בשליחויות שונות מטעם ההסתדרות הציונית, קרן קיימת לישראל וקרן היסוד. שימש ציר לקונגרסים ציוניים והיה ממייסדי ומראשי הליגה הסוציאליסטית ומקימי מפלגת השומר הצעיר. לימים היה ממייסדי מפ"ם, חבר מרכז המפלגה ונציגה בוועד הפועל הציוני ובהנהלת אוצר התיישבות היהודים. נבחר לציר אספת הנבחרים והיה חבר הוועד הלאומי. בשנים 1936–1953 התגורר בירושלים ועבד בסוכנות היהודית וחברת ניר שבבעלות הסוכנות. שימש נציג מפ"ם במועצת פועלי ירושלים. בתקופת המצור על העיר היה חבר במועצת המושל הצבאי. ב-1953 עבר להתגורר בקיבוץ אילון עד פטירתו ב-1961. היה נשוי ואב לשני ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ . "אריה נהיר (לייב ליכטינגר)" - מפלגת הפועלים המאוחדת, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר וקיבוץ אילון, 1962 - 72 עמודים אילון (קבוץ), אריה נהיר (לייב ליכטינגר)., מפלגת הפועלים המאוחדת, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר וקיבוץ אילון, 1962. (בiw) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיקשה סאבולצ'י

מִיקְשָׁה סַאבּוֹלְצִ'י (במקור ויינשטיין, בהונגרית: Szabolcsi Miksa, נירטורה, הונגריה, 27 באוגוסט 1857 – בַּאלַטוֹנְפוּרֶד, 17 ביוני 1915) היה עיתונאי, ועורך עיתון הונגרי-יהודי, אחד מיוצרי העיתונות היהודית בהונגריה. אביהם של בנצה סאבולצ'י (1973-1897) היסטוריון של המוזיקה והאומנות, ושל לאיוש סאבולצ'י (1889-1943 ) סופר ועורך עיתון. תחילה למד לרבנות, אבל נמשך יותר לכתיבה עיתונאית. בסיום לימודיו, הפך למורה פרטי בבית משפחה יהודית עשירה בעיירה היידושאמשון. שם כתב כמה מאמרים לעיתון עברי ותרגם טקסטים עבריים להונגרית. בתחילת משפט עלילת טִיסַאֶסְלַר, כתבותיו שפורסמו על בעיתון "המפקח של דברצן" משכו את תשומת לבם של כמה עיתונים בבודפשט בירת הונגריה. הוא הפך לכתב מקומי שלהם ושלח דיווחים מפורטים במהלך כל המשפט. במאמריו הגן בלהט ובמאמרים נלהבים על היהודים בני דתו נגד האשמה של עלילת הדם, עד כדי שהעמיד בסכנה גם את חייו. חלק מן העיתונות האירופית התעדכנה על המקרה ועל מהלך המשפט על סמך מאמריו שפורסמו בפסטר לויד, עיתון שהופיע בבודפשט בשפה הגרמנית. בשנת 1884 ערך את היומון העברי היהודי "Jüdische Pester Zeitung", שהודפס באותיות עבריות ובשנת 1886 רכש כתב עת יהודי ושבועון חברתי בשם "שוויון", שאותו ערך עד מותו. בשבועון שלו הביע את דעתו, כי אין להתייחס ליהדות כאל גזע, אלא כאל זרם דתי בהונגריה, אך בה בעת ניסה להפיץ את הרוח ההונגרית בחיי הדת של היהדות ההונגרית. סאבולצ'י עמד מאחורי ייסוד וארגון האגודה הספרותית היהודית-הונגרית שקמה עקב מאמציו הרבים. לאחר מותו בנו לאיוש סאבולצ'י לקח לידיו והמשיך את עריכת השבועון. מיקשה סאבולצ'י ערך וכתב חלקית את הספר בן שישה הכרכים בשם "תולדות היהודים" (1908-1909) שיצא לאור בהונגרית בשם "ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים" או בשמו המקורי דברי ימי ישראל, העיבוד להונגרית של ספרו המפורסם של היינריך (צבי) גרץ. מיקשה סאבולצ'י הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. היינריך גרץ, דברי ימי ישראל עריכה בהונגרית. Heinrich Graetz: A zsidók egyetemes története I–VI. Szerk. Szabolcsi Miksa. Budapest: Phönix Irodalmi Részvénytársaság. 1906–1908 יוז'ף סינייאי: חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים. Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XIII. (Steiner–Télfy). Budapest: Hornyánszky. 1909 ינו פינטר: תולדות הספרות ההונגריתPintér Jenő: A magyar irodalom története: tudományos rendszerezés Budapest, 1930–1941; 7. kötet: Bevezetés / Hírlapok, folyóiratok c. alfejezet (CD-ROM: Arcanum Kiadó) הלקסיקון היהודי-הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929 A zsidók egyetemes története (הו') – עיבוד להונגרית בשישה כרכים על ידי סאבולצ'י לסדרת הספרים של היינריך (צבי) גרץ דברי ימי ישראל.
גרף שרייר

בתורת החבורות הקומבינטורית, גרף שרייר (נקרא גם גרף הקוסטים של שרייר) הוא גרף מכוון ומסומן המאפשר, בהינתן חבורה G {\displaystyle G} (פעמים רבות זאת תהיה חבורה חופשית) ותת חבורה H {\displaystyle H} ללמוד על התכונות של H {\displaystyle H} . הגרף הוא הכללה של גרף קיילי. הגרף נקרא על שמו של אוטו שרייר. תהי G {\displaystyle G} חבורה הנוצרת על ידי יוצרים g 1 , … , g n {\displaystyle g_{1},\dots ,g_{n}} . בהינתן תת-חבורה H {\displaystyle H} , נגדיר את הגרף להיות הגרף הבא: הקודקודים שלו יהיו המחלקות הימניות של H {\displaystyle H} . מהקודקוד H g {\displaystyle Hg} , עבור כל יוצר g i {\displaystyle g_{i}} של G {\displaystyle G} , יוצאת קשת המסומנת ב- g i {\displaystyle g_{i}} אל הקודקוד H g ⋅ g i {\displaystyle Hg\cdot g_{i}} . השורש של הגרף הוא המחלקה H {\displaystyle H} . הגרף הוא רגולרי: מכל קודקוד יוצאת בדיוק קשת אחת עם כל סימן ונכנסת בדיוק קשת אחת מכל סימן. כל הילוך על הגרף, לאורך הקשתות e 1 , … , e n {\displaystyle e_{1},\dots ,e_{n}} מקביל להכפלה באיבר המתקבל מהכפלת הסימנים על הקשתות (כאשר הליכה בכיוון ההפוך היא הכפלה בהופכי). כאשר לוקחים H = { e } {\displaystyle H=\{e\}} (החבורה הטריוויאלית) מתקבל גרף קיילי של החבורה G {\displaystyle G} ביחס ליוצרים הללו. יותר מכך, אם H {\displaystyle H} נורמלית אז הגרף הוא גרף קיילי של המנה G / H {\displaystyle G/H} . כל הילוך על הגרף מהשורש לקודקוד אחר מתאים למילה בחבורה G / H {\displaystyle G/H} . אם נקח עץ פורש של הגרף, נקבל דרך הצגה יחידה לכל איבר בעזרת היוצרים. נניח ש- G {\displaystyle G} החבורה החופשית. אז אפשר לראות שלאחר הסרת עץ פורש, לכל סדרת קשתות קיים הילוך יחיד שהולך דרכן בסדר ובכיוונים המתאימים (וזאת כיוון שיש רק דרך אחת לעבור מאחת לשנייה בעזרת קשתות מהעץ הפורש). זוהי הוכחה למשפט נילסן-שרייר, כיוון ש- H {\displaystyle H} היא החבורה החופשית הנוצרת על ידי הקשתות שנותרו. יתרה מכך, מספרן הוא דרגת החבורה. מכאן אפשר לראות את דרגת החבורה H {\displaystyle H} ב- G {\displaystyle G} כאשר [ G : H ] {\displaystyle [G:H]} סופי: בגרף היו תחילה r k ( G ) ⋅ [ G : H ] {\displaystyle rk(G)\cdot [G:H]} קשתות (מספר הקודקודים כפול מספר הקשתות היוצאות מכל אחד) והורדנו [ G : H ] {\displaystyle [G:H]} מהן. מכאן שנשארנו עם r k ( G ) ⋅ [ G : H ] − ( [ G : H ] − 1 ) {\displaystyle rk(G)\cdot [G:H]-([G:H]-1)} קשתות, ולכן r k ( H ) = r k ( G ) ⋅ [ G : H ] − ( [ G : H ] − 1 ) + 1 {\displaystyle rk(H)=rk(G)\cdot [G:H]-([G:H]-1)+1} . בהינתן גרף שרייר, אפשר לבנות ממנו את "גרף הליבה" - איחוד כל המסלולים הסגורים מהשורש לעצמו שאינם כוללים "פניית פרסה" (מעבר על קשת ומיד מעבר נוסף בכיוון השני). אינטואיטיבית, גרף הליבה הוא הגרף שנותר לאחר שמסירים את העצים. קיים אלגוריתם לבניית גרף הליבה של תת-חבורה, בהינתן יוצרים שלה (שמוצגים כמכפלת יוצרים של החבורה המקורית). האלגוריתם נקרא Stalling Foldings. מגרף הליבה ניתן בקלות לשחזר את הגרף המקורי, ולמעשה קיימת התאמה חחע"ל בין תתי חבורות של החבורה החופשית לגרפים שעשויים להיות גרפי ליבה (מכל קודקוד יוצאת לכל היותר קשת אחת מכל סימן ונכנסת לכל היותר קשת אחת מכל סימן, קשיר ואין קודקודים מדרגה 1). בעזרת גרף הליבה אפשר למצוא בסיס לתת החבורה ולפתור את בעיית המילה. בנוסף, אם H , K {\displaystyle H,K} שתי תתי חבורות של G {\displaystyle G} , אז יש מורפיזם מגרף הליבה של H {\displaystyle H} לזה של K {\displaystyle K} אם ורק אם K {\displaystyle K} היא תת-חבורה של H {\displaystyle H} .
תחנת הרכבת שיקגו יוניון

תחנת הרכבת שיקגו יוניון (באנגלית: Chicago Union Station) היא תחנת רכבת גדולה במרכז העיר שיקגו. התחנה שייכת לחברת אמטרק- חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. מהתחנה יוצאות רכבות אל כל רחבי ארצות הברית, והיא תחנת המוצא של קו הרכבת קליפורניה זפר אשר מגיע עד לאוקלנד שבצפון קליפורניה. תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1925, והחליפה את התחנה הקודמת שנבנתה בשנת 1881. התחנה היא מסוף הרכבות הבינעירוני היחיד בשיקגו, והוא הטרמינל הראשי של העיר לרכבות נוסעים. התחנה נמצאת בצד המערבי של נהר שיקגו בין רחוב וסט אדמס לבין שדרות וסט ג'קסון, בקרבת מקום ל"שיקגו לופ". כולל מסלולי הגישה והאחסון, התחנה נמצאת בתשעה מבנים המחוברים ביניהם - בעיקר מתחת לאדמה, מתחת לרחובות גורדי שחקים. התחנה משמשת כ"תחנת הדגל" של אמטראק במערב התיכון של ארצות הברית, והיא גם מסוף עבור שישה קווים של הרכבת העילית של שיקגו. התחנה הנוכחית היא השנייה בשם זה שנבנתה בשיקגו, ותחנת הרכבת השלישית שנבנתה באותו האתר. הצורך בתחנה אחת ריכוזית וגדולה היה נושא פוליטי חשוב בשיקגו של המאה התשע עשרה, כאשר חברות רכבות מתחרות שונות בנו סדרה של תחנות סופיות. תחנות רבות והמסילות המקשרות אליהם הקיפו את רובע העסקים המרכזי של העיר ומנעו בעצם את הרחבתה. גם התחנות השונות גרמו לנסיעה קשה עבור מטיילים, שרבים מהם נאלצו לבצע החלפות מייגעות, ארוכות ולא נעימות מתחנה אחת לאחרת דרך הלולאה. ב -25 בדצמבר 1858, נבנתה התחנה שהפכה בסופו של דבר לתחנה המאוחדת של היום. התחנה נבנתה על הגדה המערבית של נהר שיקגו. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת שיקגו יוניון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת שיקגו יוניון Mayer, Harold M. (בינואר 1945). "The Railway Terminal Problem of Central Chicago". Economic Geography. 21 (1): 62–76. doi:10.2307/141384. {{cite journal}}: (עזרה)
שער הזהב של קייב

שער הזהב של קייב (באוקראינית: Золоті ворота) היה השער הראשי בחומת העיר קייב במאה ה-11, בעת שהייתה בירת ממלכת רוס של קייב. המבנה והביצורים נהרסו עד המאה ה-18. בשנת 1982 הקימו שלטונות ברית המועצות את השער במתכונתו המודרנית, ללא כל רמז לאופן בו נראה השער בעבר הרחוק. המבנה כולל סניף של מוזיאון סופיה ותחתיו מצויה תחנת הרכבת התחתית תחנת המטרו שער הזהב, אחת מתחנות המטרו המפוארות בעולם. חומות העיר קייב ושלושת השערים המרכזיים בה הוקמו בתקופת שלטונו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב. שער הזהב, הדרומי בשערי העיר והחשוב שבהם, הוקם בשנים 1017–1024 (שנת 6545 לפי הלוח הביזנטי), סמוך להקמתה של קתדרלת סופיה הקדושה, אך נקרא "השער הדרומי" או "השער הגדול של קייב". רק לאחר הקמת כנסייה זהובת-כיפה בסמוך, שנצפתה למרחוק, החל להקרא "שער הזהב". כמו רוב המבנים המפוארים בעיר, נפגע השער בעת הכיבוש המונגולי של העיר ב-1240. השער המשיך להיות אתר מרכזי למשך 500 שנה ודמה ככל הנראה לקשת ניצחון. ב-1648 ערך דרכו בוגדן חמלניצקי מצעד ניצחון ("טריומף"), כאשר נכנס לעיר באופן טקסי לאחר ניצחונותיו. אולם מצבו של השער התערער עם השנים ובמהלך המאה ה-18 הוא התמוטט. ב-1832 הורה מטרופוליט קייב על ביצוע חפירה ארכאולוגית באתר. חקירה נוספת באתר התבצעה ב-1970 ובאתר נפתח מוזיאון על תולדותיו ותולדות קייב העתיקה וביצוריה. ב-1982 הוקם במקום המונומנט הניצב בו כיום. המונומנט החדש עורר זעם ציבורי, כיוון שלא נבנה כשחזור של השער המקורי וללא מחקר כיצד בדיוק נראה, אלא כשחזור דמיוני. ב-1989 הוקמה בסמוך תחנת המטרו, שנקראה על שם השער. הכיכר העירונית סמוך לשער עשירה ביצירות פיסול של צמחים וחיות, בעיקר חתולים. מדיה וקבצים בנושא שער הזהב של קייב בוויקישיתוף ערך מן האנציקלופדיה של אוקראינה מידע מאתר kiev.info שם שישמש מאוחר יותר את האדריכל ויקטור הרטמן לסקיצה שערך לשם הקמת שער לזכר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, שער שלא הוקם מעולם אך הונצח ביצירתו של מודסט מוסורגסקי "תמונות בתערוכה"
לוקה זידאן

לוקה זינדין זידאן (בצרפתית: Luca Zinedine Zidane; נולד ב-13 במאי 1998) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת השוער בגרנדה. הוא בנו של מאמן הכדורגל ושחקן העבר זינדין זידאן. לוקה נולד במרסיי שבצרפת לאם ספרדייה ולאב צרפתי-אלג'יריי. הוא בנו של המאמן ושחקן העבר זינדין זידאן. אחיו אנזו שיחק בריאל מדריד, ושני אחיו האחרים, תאו ואליאז, הם כדורגלנים אשר משחקים במועדוני הנוער של ריאל מדריד. לוקה הצטרף לשורות ריאל מדריד בשנת 2004 בעמדת השוער. הוא בילה את כל שנות הנוער שלו בריאל מדריד, ב-2016 הצטרף לקבוצת המילואים, ריאל מדריד קסטיליה, ומ-2018 נכלל גם בסגל הקבוצה הבוגרת. ב-2016 הפך אביו של לוקה, זינדין זידאן, למאמן ריאל מדריד ובכך הפך גם למאמן בנו. במהלך עונת 2017/2018 של ליגת האלופות שימש לוקה כשוער השלישי של הקבוצה וערך את הופעתו הראשונה במדי ריאל מדריד ב-19 במאי 2018, במשחק במסגרת הליגה אשר נגמר בתוצאה 2-2 אל מול ויאריאל. והיה שותף לזכייה של ריאל מדריד בגביע ה-13 בתולדותיה. ב-9 ביולי 2019, לאחר הגעת שוער שלישי חדש לריאל מדריד, הושאל לעונה אחת לראסינג סנטנדר מהליגה הספרדית השנייה. זידאן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית השנייה, ב-17 באוגוסט 2019, במהלך הפסד הליגה של סנטנדר למאלגה 0-1 ולאורך כל העונה היה לשוער הראשון של ראסינג סנטנדר. ב-5 באוקטובר 2020 חתם זידאן בראיו ואיקאנו לשנתיים. ב-1 בספטמבר 2022 חתם לשנתיים באייבר. ב-5 ביולי 2024 חתם לשלוש שנים בגרנדה. לוקה החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת צרפת כבר בקבוצת הנערים של הנבחרת, וב-2015 זומן לאליפות אירופה עד גיל 17. בנוסף לכך הוא זומן לאליפות העולם שנערכה באותה השנה. ריאל מדריד ליגת האלופות: 2017/2018 נבחרת צרפת עד גיל 17 אליפות אירופה: 2015 מדיה וקבצים בנושא לוקה זידאן בוויקישיתוף לוקה זידאן, באתר Transfermarkt לוקה זידאן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לוקה זידאן, באתר Soccerway לוקה זידאן, באתר BDFutbol לוקה זידאן, באתר WorldFootball.net לוקה זידאן, באתר FootballDatabase.eu לוקה זידאן, באתר ESPN "Zidane's lasting legacy". BBC Sport. Retrieved 20 April 2013."Zidane is greatest football player" (Archive). Fox Sports. Retrieved 20 April 2013. "דמבלה וסאנה יכולים להחליף את רובן וריברי", באתר ONE‏, 9 ביולי 2019
טוביאס מאייר

טוביאס מאייר (בגרמנית: Tobias Mayer‏; 17 בפברואר 1723 - 20 בפברואר 1762) היה אסטרונום גרמני שהתפרסם בתקופתו בזכות מחקריו על תנועת הירח וטבלאות נתוני המיקומים הירחיים המדויקות שחישב על בסיס מחקרים אלה. בטרם הייתה למכשיר הכרונומטר תפוצה רחבה, הטבלאות הירחיות של מאייר הן שהפכו את תהליך הניווט האסטרונומי בים למעשי (בעזרת שיטת המרחק הירחי), ולפיכך הייתה להן השפעה מרחיקה לכת על יכולת ההתמצאות של ימאים באוקיינוס. שימש כמנהל מצפה הכוכבים של אוניברסיטת גטינגן החל מ-1754, שם עבד עד מותו. עבודתו האסטרונומית החשובה הראשונה כללה חקירה מעמיקה של הליברציה של הירח (Kosmographische Nachrichten, נירנברג, 1750), ואת תיאורו המפורט של הירח המלא (שפורסם ב-1775), אשר נותר לא משופר במשך חצי מאה. אולם תהילתו נשענת בראש ובראשונה על הטבלאות הירחיות שלו, שאותן פרסם ב-1752. ב-1755 הוא הגיש לממשלה הבריטית קובץ מתוקן של טבלאות כאלה, שאותן ג'יימס ברדלי השווה עם תוצאות תצפיות שנערכו בגריניץ'. ברדלי מצא שהטבלאות של מאייר מדויקות מספיק כדי לקבוע את מיקום הירח עד כדי 5 שניות קשת, ובעקבות כך לקבוע גם את קו האורך בים בדיוק של עד כדי חצי מעלה. לקט משופר של טבלאות כאלו פורסם מאוחר יותר בלונדון (1770), כמו גם התאוריה (Theoria lunae juxta systema Newtonianum, משנת 1767) שעליה מבוססות הטבלאות. נספחו למהדורה הלונדונית של הטבלאות הירחיות והשמשיות גם שני חיבורים קצרים, האחד על קביעת קו האורך באמצעות שיטת המרחק הירחי, יחד עם תיאור של מכשיר reflecting circle (שהומצא על ידי מאייר ב-1752), והשני על נוסחה חדשה של שבירה אטמוספירית, אשר יישמה תיקון מדויק להפליא לטמפרטורה בשכבות האטמוספירה השונות. מאייר הותיר אחריו כמות ראויה לציון של כתבים, שחלקם נערכו על ידי גאורג כריסטוף ליכטנברג ופורסמו בכרך אחד (Opera inedita, גטינגן, 1775). כרך זה מכיל שיטה אמינה וקלה לשימוש לחישוב מועדים של ליקויי מאורות, חיבור על צבעים, שבו מזוהים שלושת הצבעים הראשוניים, קטלוג של 998 כוכבים, כמו גם מסה, הראשונה בעלת חשיבות מדעית כלשהי, על התנועה העצמית של שמונים כוכבים, אותה הגיש לחברה המלכותית בגטינגן ב-1760. שאר הכתבים כוללים מאמרים על שבירה אטמוספירית (מ-1755), על ההפרעות שגורמת הכבידה של צדק וכדור הארץ למסלולו של מאדים (1756) ועל מגנטיות ארצית (1760 ו-1762). במאמרו האחרון מאייר שאף להסביר את הפעולה המגנטית של כדור הארץ באמצעות שינוי קל של ההשערה של אוילר, ועשה את הניסיון המשמעותי הראשון לבסס תאוריה מתמטית של פעולה מגנטית. גבעות מאייר בארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה נקראות על שמו של מאייר. מדיה וקבצים בנושא טוביאס מאייר בוויקישיתוף טוביאס מאייר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה טוביאס מאייר, באתר MacTutor (באנגלית) גבעות מאייר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
גביע ווינר בכדורסל 2007/2008

גביע ווינר בכדורסל לעונת 2007/2008 היא התחרות השנייה להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל. מכבי תל אביב זכתה בגביע ווינר הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל ירושלים. מכבי תל אביב זכתה בתואר גביע הווינר הראשון בתולדות המועדון. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, - עמוד 483 המידע באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי
לנתיבות ישראל (ספר)

לנתיבות ישראל הוא קורפוס מאמרי הגות ומחשבה בנושאים שונים אותם כתב הרב צבי יהודה הכהן קוק המאוגדים בשני כרכים. את המאמרים ליקט הרב בעצמו, ולכן הספר נחשב למפתח בהכרת והבנת תורת הרב צבי יהודה[דרוש מקור]. בכסלו ה'תשכ"ז (1967) הדפיס הרב צבי יהודה קובץ מאמרים שכתב במהלך חייו בהוצאת מנורה. אביו, הרב אברהם יצחק קוק, הורה לו שנים לפני כן לפרסם את מאמריו בקובץ אחד. הוא בחר לקרוא לקובץ "לנתיבות ישראל". לאחר כ-12 שנים הוציא הרצי"ה בשנת ה'תשל"ט את חלק ב' של הספר. הספרים נדפסו שנית במהדורה המקורית בשנת ה'תשנ"ז בירושלים, בחלוקה מחדש ל-3 כרכים, כאשר הכרך השני חולק לשניים. בשנת ה'תשס"ב, 20 שנה לאחר פטירת הרצי"ה, יצאו הספרים במהדורה חדשה בהוצאת "מאבני המקום" שע"י ישיבת בית אל בראשות הרב זלמן ברוך מלמד, מתלמידי הרצי"ה. ההוצאה, בראשות הראל כהן, עברה מחדש על המאמרים גם במקום פרסומם המקורי, ותיקנה שגיאות על פי כתבי יד והתייעצות עם מכירי תורת הרצי"ה. בנוסף המאמרים נוקדו ומוספרו לפי סדר פרסומם. הכרך הראשון מכיל את עיקרי תורתו האמונית של הרצי"ה ונערכו על ידו לפי סדר כתיבתם הכרונולוגי. בכרך זה 54 מאמרים העוסקים בעיקר בנושאי ארץ ישראל, הגאולה, ומהותו של הדור. כרך זה יצא באחרית ימיו של הרצי"ה והוא שונה מהכרך הראשון. בכרך הראשון הרצי"ה ביצע עבודת עריכה אחידה ויסודית בעוד שהכרך השני היה מסודר פחות. רבים מהפערים בין הכרכים נערכו מחדש בהוצאה המחודשת של מאבני המקום. הכרך השני לא נערך לפי סדר כרונולוגי של כתיבת המאמרים, אלא מחולק ל-4 שערים לפי נושאים: אישים, בירורי הלכה, מאמרים, בהלכות ציבור, סך הכל 115 מאמרים. שיעורים בספר באתר ישיבה שיעורים בספר באתר ערוץ מאיר המהדורה הראשונה של הספר באתר אוצר החכמה מתוך הקדמת הרב צבי יהודה לספר הקדמת העורך, לנתיבות ישראל ב', עמ' 17, הוצאת מאבני המקום
יחסי אינדונזיה–הוותיקן

יחסי אינדונזיה–הוותיקן מתנהלים כחלק מהדיאלוג הבין-דתי העולמי, זאת על רקע העובדה כי אינדונזיה היא המדינה המוסלמית הגדולה ביותר בעולם. הנצרות הקתולית נחשבת לאחת משש הדתות שאושרו באינדונזיה. יחסים בין שתי המדינות התקיימו מאז תקופת מג'פהיט. בין השנים 1318–1330 ביקר הנזיר הפרנציסקני מתיוס במספר מקומות באינדונזיה של ימינו: סומטרה, ג'אווה ובורנאו. הוא נשלח מטעם האפיפיור, וביומנו תיאר את הארמון המרשים של מלך ג'אווה ואת המלחמה נגד האימפריה של חאן בסין. מתיוס ביקר גם בבית המשפט של מג'פהיט בטרואולן. בתקופה השלטון הקולוניאליסטי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, היה בחלקים מסוימים באינדונזיה, לדוגמה פלורס, רוב קתולי. לעומתם, רוב המתיישבים האירופאים היו פרוטסטנטים; אך הדבר לא מנע התפשטות של הנצרות הקתולית באינדונזיה במהלך המאה ה-19. בשנת 1947 ייסד הוותיקן משלחת באינדונזיה באישור ממשלת הולנד. ב-16 במרץ 1950 הכיר הכס הקדוש בעצמאות המדינה ושלח נציג רשמי. מאז עצמאות אינדונזיה נערכו שני ביקורים של האפיפיורים באינדונזיה; הראשון התקיים בדצמבר 1970 על ידי פאולוס השישי והשני על ידי יוחנן פאולוס השני באוקטובר 1989. ההסכמים הלטראניים יחסי הוותיקן–ישראל שגרירות אינדונזיה לקריית הוותיקן רשתות פולחן וכוח מלכותיות במג'פהיט, באתר persee, ‏1996 Karel Steenbrink, Catholics in Independent Indonesia: 1945-2010, BRILL, 2015-03-27. (באנגלית) קלייד הברמן, האפיפיור מבקר באינדונזיה על קרקע עדינה, באתר ניו יורק טיימס, ‏10 באוקטובר 1989
היה היה - ממציאים

היה היה - ממציאים (בצרפתית: Il était une fois... les Découvreurs) היא סדרת אנימציה צרפתית לכל המשפחה, המציגה את הממציאים הגדולים בהיסטוריה. הסדרה לוקחת חלק בזיכיון "היה היה", והיא הסדרה החמישית שנמצאת בו לאחר "היה היה – האמריקות". הסדרה בוימה על ידי אלבר בארייה, ונוצרה בסטודיו פרוסידיס. הסדרה שודרה לראשונה בצרפת בערוץ קאנאל פלוס ב-5 בספטמבר 1994. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 1995 בערוץ הילדים. לסדרה נוצרה עונה אחת ו-26 פרקים באורך 26 דקות. שפת המקור של הסדרה היא צרפתית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן אנגלית ועברית). בעקבות אובדן הפרקים בדיבוב העברי, כמה מפרקי הסדרה דובבו מחדש עם מדבבים חדשים אשר שודרו בשנת 2004 בלוגי. בכל פרק בסדרה, מאסטרו הקשיש מספר לילדיו על הממציאים הגדולים בהיסטוריה, ביניהם ארכימדס, אייזק ניוטון, גלילאו גליליי ולואי פסטר. בשנת 1995, במאית הדיבוב בעברית הייתה הדס מוזס, ומפיקת הדיבוב הייתה נטע בן צבי. בשנת 2004, במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא. הסינים ארכימדס והיוונים הרון מאלכסנדריה מדידת הזמן אנריקה הספן והקרטוגרפיה גוטנברג והדפוס לאונרדו דה וינצ'י רופאים גלילאו אייזק ניוטון ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון אנטואן לבואזיה וכימיה ג'ורג' סטיבנסון מייקל פאראדיי וחשמל צ'ארלס דרווין ואבולוציה גרגור מנדל ואפונה לואי פסטר ומיקרואורגניזם תומאס אדיסון ומדע שימושי גוליילמו מרקוני וגלי קול הנרי פורד וההרפתקה של המכונית תעופה מארי קירי אלברט איינשטיין קונראד לורנץ, אבא של האווזים ניל ארמסטרונג, הירח והמרחב מחר? מישל לגראן הלחין את השירים כמו בשאר הסדרות בזיכיון, לפי המילים שכתב אלבר בארייה, במאי הסדרה. לגראן שימש השראה לדמותו של הפסנתרן שהופיע פעמים רבות בפרק 19. היה היה אתר האינטרנט הרשמי של היה היה - ממציאים "היה היה - ממציאים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היה היה - ממציאים", באתר נטפליקס "היה היה - ממציאים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) היה היה - הממציאים (1995), במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית היה היה - הממציאים (2004), במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
גדי דנציג

גדי דנציג (7 בפברואר 1944 – 16 במאי 1989) היה צלם קולנוע ישראלי. נולד בקיבוץ שריד לסיומקה ורחל. בצבא שירת ביחידת בני המשקים של הנח"ל. בתחילה היה עוזר צלם והתקדם לתפקיד צלם ראשי. הוא צילם סרטים ישראליים עלילתיים ודוקומנטריים, וכן סרטים זרים. ב־16 במאי 1989, בעת צילומי הסרט "מחץ הדלתא 2 - הקשר הקולומביאני" בפיליפינים ותוך כדי צילומים אוויריים, נהרג דנציג בהתרסקות מסוק יחד עם חמישה אנשים נוספים. צילם חודש לפני מותו את הפרק "הבובה" בסדרת המתח והמסתורין של מיקי בהגן, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת". היה זה סרט הטלוויזיה האחרון שצילם בישראל, טרם מותו. פרק זה בסדרה הוקדש לזכרו. סרט נוסף שהוקדש לזכרו הוא הסרט "דרך הנשר" שביים אורי ברבש בשנת 1990, מספר חודשים לאחר מותו. נטמן בבית העלמין בקיבוץ שריד, הותיר את אשתו רותי, שתי בנות ובן. על שמו "פרס עדשת הזהב" של איגוד העובדים בקולנוע ובטלוויזיה. צלם: מחץ הדלתא 2 (הקשר הקולומביאני) (1990) סיפורים לשעת לילה מאוחרת (1987-1989) שדות ירוקים (1989) ילדי סטלין (1987) תל אביב - ברלין (1987) הקרב על הוועד (1986) סוף שבוע מטורף (1986) האינסטלטור (1986) כל אהבותי (1986) "פלאש" (1986) השיגעון הגדול (1986) חסמבה ושודדי הסוסים (1985) אירית עירית (1985) ילדי המדרגות (1984) הפנימייה (1983) יומן [תיעודי] (1983) האיש שבא לקחת (1981) סיפור אינטימי (1981) חייך, אכלת אותה (1980) מעגלים של שישבת (1980) כוכב השחר (1980) רובה חוליות (1979) שרגא קטן (1978) כמו חלום (1978) המשכנע בע"מ (1973) עוזר צלם: סרט וארוחת בוקר (1977) מיכאל שלי (1975) יהלומים (1975) צ'רלי וחצי (1974) קוראים לי שמיל (1973) פלוך (1972) סלומוניקו (1972) לאן נעלם דניאל וקס (1972) בדואים בסיני [תיעודי] (1972) חסמבה ונערי ההפקר (1971) מלכת הכביש (1971) מרגו שלי (1969) גדי דנציג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גדי דנציג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גדי דנציג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גדי דנציג, באתר ספר הקולנוע הישראלי גדי דנציג, באתר קיבוץ שריד אזכרה לגדי דנציג, באתר יוטיוב דרישת שלום מגדי דנציג, באתר יוטיוב מידע על גדי דנציג בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.