laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שבת בקיבוץ

שבת בקיבוץ היא ציור מעשה ידי האמן הישראלי יוחנן סימון משנת 1944 בסגנון ריאליזם סוציאליסטי. היצירה דומה בסיגנונה ליצירות אמנות סובייטיות מאותה תקופה. היצירה מתארת את "השדה הגדול" בקיבוץ גן שמואל בו התגורר האמן. סימון נחשב לאמן חברתי ולציוריו היו מסרים חברתיים סוציאליסטים אידאולוגיים. מטרת הציורים הייתה להציג את חבר הקיבוץ כאידיאל. המסר המרכזי המתואר בציור "שבת בקיבוץ" הוא האידיליה המשפחתית של חברי הקיבוץ. הציור מציג את חברי הקיבוץ כמשפחה אחת של פועלים עובדים. לא ניתן לראות ביצירה את פני האנשים שכן האינדווידואליות שלהם אינה חשובה; החשוב הוא הקשר ביניהם כקולקטיב, והקרבה שלהם לאדמה ולקיבוץ. הציור מציג את חברי הקיבוץ נחים יחד בשבת, ובכך מנסה להציג אידיליה של החברה הקיבוצית כולה, תוך הצגת הרמוניה בין החברים לבין עצמם ובין חברי הקיבוץ לטבע סביבם. יצירה מאוחרת יותר, משנת 1947, מציגה את אותו נושא. בגרסה זו שם סימון דגש דווקא על ההורים בקיבוץ המשחקים עם ילדיהם. ברקע התמונה ניתן לראות סוסים ועגלה. ביצירה זו קומפוזיציה פירמידלית. דמות האב המרכיב את בנו על כתפיו או מרים אותו באוויר הופיע ביצירות נוספות מאוחרות יותר של סימון, ומעלות אסוציאציה של הנפת עומר או קורבן - ובכך מציג סימון את הילדים כתוצרת נוספת של הקיבוץ. שתי היצירות עושות שימוש בצבעים חמים - בעיקר צבעי חום ומעט ירוק, המסמלים את הקרבה לאדמה ולטבע. ברקע שתי היצירות ניתן לראות מבנים האופייניים לקיבוץ, ואת עצי הברושים הצומחים בו. לימים צייר סימון יצירות נוספות באותו נושא ובאותו שם. תיאור היצירה היצירה באתר מוזיאון תל אביב
מומינטרול (קומיקס)

מומינטרול (בשוודית: Mumin או Mumintrollen; בפינית: Muumipeikko) היא רצועת קומיקס שנוצרה על ידי המאיירת הפינית-שוודית טובה ינסון ואחיה לארס ינסון אשר מתמקדת בעלילותיהם של דמויות המומינים. בעקבות פנייה אישית מעורך העיתון אטוס וירטאנן, אשר היה ידיד של ינסון, החלה ינסון לייצר את רצועת הקומיקס "Mumintrollet och jordens undergång" (מומינטרול וסוף העולם). פרויקט זה אשר הופק בין השנים 1947 ל-1948 עבור מדור הילדים של העיתון הפיני-שוודי "Ny tid". באותה העת פורסמו שתי רצועות חדשות מדי שבוע, והרצועות היוו בעיקר עיבוד לספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". בשנת 1952 המו"ל הבריטי של ינסון צ'ארלס סוטון העלה בפני ינסון את ההצעה לצייר רצועת קומיקס של המומינים. סוטון רצה שהקומיקס יכיל סאטירה חברתית ויפנה למבוגרים. ינסון קיבלה את ההצעה בחיוב. סדרת קומיקס זו פורסמה באופן קבוע בעיתונות בין השנים 1954 עד 1975. טובה ינסון איירה וכתבה את כל רצועות הקומיקס בין השנים 1954 - 1957. רצועת הקומיקס היומית הופקה בתחילה באופן בלעדי עבור השוק הבריטי - הקומיקס הופיע לראשונה בשנת 1954 בעיתון הלונדוני הפופולרי "Evening News". בשלב מסוים החל הקומיקס להופיע גם בעיתונים והמגזינים הסקנדינביים. הרצועות נוצרו במקור בשפה האנגלית אך תורגמו גם לשפות אחרות לאורך השנים. בשיא הצלחתו הקומיקס פורסם ב-120 מגזינים ועיתונים - מה שהפך אותו לרצועת הקומיקס הפינית המצליחה ביותר. בין השנים 1957–1959 טובה ינסון הפיקה את רצועת הקומיקס בשיתוף פעולה עם אחיה לארס ינסון אשר בתחילה היה מעורב בכתיבת העלילה של רצועת הקומיקס. לבסוף ויתרה ינסון על רצועת הקומיקס היומית כיוון שהעבודה האינטנסיבית על רצועות הקומיקס לא הותירו לה זמן לצייר ולכתוב ספרים. בעקבות כך אחיה לארס לקח את העסק לידיו והמשיך ביצירת רצועות הקומיקס של המומינים משנת 1959 עד 1975, תוך שימור הסגנון והאווירה. הקומיקס "מומניטרול" פורסם בעיתונים בפעם האחרונה ב-16 באפריל 1975. החל מאוקטובר 2006, המוציא לאור הקנדי "Drawn and Quarterly" מוציא לשווקים סדרת ספרים אשר מאגדת את רצועות הקומיקס שהופיעו ב–"The Evening News". "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.1" אוגדן הסיפורים 1-4 (פורסם בשנת 2006) "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.2" אוגדן הסיפורים 5-9 (פורסם בשנת 2007) "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.3" אוגדן הסיפורים 10-13 (פורסם בשנת 2008) "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.4" אוגדן הסיפורים 16-19 (פורסם בשנת 2009) "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.5" אוגדן הסיפורים 16-19 (פורסם בשנת 2010)
דומניקו ג'רוזלימיטנו

דומניקו ג'רוזלימיטנו (באיטלקית: Domenico Gerosolimitano, מילולית: דומניקו הירושלמי, שמו האיטלקי של היהודי המומר שמואל ויוואס; 1553 או 1555–1621), היה רופא וצנזור על ספרים עבריים, מחברו של המדריך לצנזור "ספר הזיקוק" ורב ומלומד יהודי לשעבר. נולד בארץ ישראל בשם שמואל ויוואס (משפחת רבנים נכבדה שמקורה בקורפו). למד תלמוד וקבלה בעיר צפת וכיהן כרב וכדיין. בגיל 24 נסע לקהיר שם עבד כרופא והפך לרופא מפורסם ששמעו הגיע עד לחצר הסולטאן, שהזמין אותו לקושטא על מנת לשמש כרופא בחצר המלכות. במשך 16 שנים עבד כרופא בחצר הסולטאן ואז עבר לאיטליה. ב-6 באוגוסט 1593 המיר את דתו לנצרות, לדבריו עשה זאת ממניעים דתיים. הוא החל לשמש כמורה לעברית והתקבל לעבודה כצנזור. על פי עדותו צנזר ג'רוזלימיטנו עצמו למעלה מ-20,000 עותקים של ספרי דפוס וכתבי יד עבריים. כיוון שהצנזור חתם באותם ימים על עבודתו ניתן למצוא עדות לפעילותו בכתבי יד וספרים עבריים רבים ששרדו מתקופה זו עד ימינו. במקביל לעבודת הצנזורה חיבר מדריך בעברית למצנזר (שנקרא בעברית "מזקק", מן המילה הלטינית expurgatio, זיקוק) - ספר הזיקוק. הוא שירת גם את הקרדינל פדריקו בורומאו כמלקט ספרים עבריים לספרייה האמברוזיאנית ובמסגרת זו נסע לקורפו בה אסף כתבי יד עתיקים ויקרי המציאות עבור אוסף הספרים העבריים של הספרייה. בניגוד למלקטים אחרים, לא הפך עם שובו לדוקטור בקולג' הספרייה (אחראי על אוסף), אלא המשיך לעבוד כצנזור עד מותו ב-1621. כאמור, חיבורו החשוב ביותר בתחום הצנזורה הוא ספר הזיקוק, חיבור מקיף שנועד לשמש כמדריך למצנזר. הספר מכיל כללים עקרוניים למצנזר ודיון בתוכנם של 426 ספרים עבריים, כיצד הם פוגעים באמונה הנוצרית וכיצד יש לתקנם, כך שיתאימו לדרישות הכנסייה. הספר היה מיועד עבור מצנזרים יהודים מומרים, שאמונתם נוצרית אך שפתם עברית והשפעתו ניכרת גם (ואף במידה גדולה יותר) בקרב הצנזורה הפנימית. בין הכללים למצנזר הנכללים בספר: כל שבח שמשבח אומה ישראלית אשר ימשך ממנו החרפה לנו ויובן בזמן הזה - ימחק כל העניין כולו... כל מקום שמגנין דין מדיני אמונתנו או תורתנו או מנהג ממנהגנו או נימוס או שמגנין מלך או שר כהן מהכהנים הקדושים של אומתנו - ימחק כל העניין לגמרי... כל מקום שמזכיר שם אדום או רומי או איטליה לחרפה - ימחק... כל מקום שאומר שהקב"ה מצטער על אבדן של ישראל - יימחק לגמרי... — ספר הזיקוק עמוד 287 פריבור גילה, "ספר הזיקוק" של דומיניקו ירושלמי (1555–1621) והשפעתו על הדפוס העברי (דוקטורט), תקציר בעברית. פריבור גילה, "ספר הזיקוק" כמקור ביבליוגרפי, עלי ספר 23, 2013 עמודים 63-80 דומיניקו (1555-1621), ירושלמי, דף שער בספרייה הלאומית "דומיניקו זה העיד על עצמו, שזיקק 13991 ספרי דפוס ו-2663. כתבי יד ברומא; 1761 ספרי דפוס בויאדנה; 1062 באוסטיליה, ריווירה וגווירנולו; 912 ספרי דפוס בלה וולטה, קסטיליונה, קסטילגורפרידו וקאניטו; ו-1114 כתבי-יד במקומות הנ"ל" - א. מ. הברמן, ‏הצנזורה בספרים עבריים, באתר "דעת", בתוך: מחניים ק"ו, תשכ"ו, עמ' נו
Thiomargarita namibiensis

Thiomargarita namibiensis הוא נקד גראם שלילי מחטיבת הפרוטאובקטריה. החיידק התגלה בשנת 1999 במשקעי האוקיינוס של המדף היבשתי בנמיביה ומכאן שמו. זהו החיידק הגדול ביותר שהתגלה אי פעם. בדרך כלל ברוחב של 0.1 מ"מ עד 0.3 מ"מ, אך יכול להגיע עד לרוחב של 0.75 מ"מ. החיידק גדול וניתן להבחין בו בעין ללא צורך במכשיר כלשהו. מקור שמה ביוונית (Thio הוא גופרית) ובלטינית וספרדית (Margarita היא מרגלית). השם מתייחס לשרשראות החיידק שנראה כמו מחרוזת פנינים דקה, בשל גרגרי גופרית מיקרוסקופיים בחיידק. השם Namibiensis מציין שמקורו בחופי נמיביה. זהו המין היחידי המוכר בסוג Thiomargarita. המין התגלה על ידי היידה נ. שולץ (Heide N. Schulz), בקרקעית הים של ואלוויס ביי בנמיביה. בשנת 2005, התגלה חיידק דומה במפרץ מקסיקו, שבניגוד לחיידק הנמיבי, המופיע בשרשראות, מופיע בבודדים או בצמדים. לפני גילוי זה החיידק הגדול ביותר הידוע היה Epulopiscium fishelsoni. הגודל של החיידק הוא בדרך כלל חיסרון עבורו. החיידק משיג את המזון שלו בתהליכי דיפוזיה פשוטים דרך קרום התא שלו. בחיידק גדול מתקבל יחס קטן יותר בין שטח קרום התא לנפח התא כך ששיעור ספיגת התזונה יהיה ברמת הסף ולכן חיידקים גדולים עלולים לגווע ברעב בקלות. ב-Thiomargarita namibiensis התא החיידקי מאוד דק וממוקם בעצם בהיקף ובמרכזו נמצאת חלולית ענקית. Thiomargarita namibiensis, באתר ITIS (באנגלית) Thiomargarita namibiensis, באתר NCBI (באנגלית) Thiomargarita namibiensis, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Thiomargarita namibiensis, באתר GBIF (באנגלית)
איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים

איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים הוא ארגון מרקסיסטי שהוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה בסתיו 1895, על ידי ולדימיר אוליאנוב (לנין), יולי מרטוב, גלב קרז'יז'אנובסקי ואחרים. הארגון איחד עשרים חוגים מהפכניים שעסקו בפעילות מרקסיסטית עיונית, והונהג בעיקר בידי לנין ומרטוב. מטרת הקמתו הייתה יצירת תסיסה בקרב הפועלים בסנקט פטרבורג, ושוגרו עלונים לבתי החרושת במטרה להחדיר בהם את האידאולוגיה הסוציאליסטית. בדצמבר 1895 נעצרו על ידי האוכרנה שישה מחברי הארגון, ובהם לנין. בזמן שהמתין בכלא המשיך לנין להדריך את פעילותו של הארגון באמצעות תכתובות. ב-1896 נעצרו גם מרטוב ומספר חברים נוספים. אף על פי כן, הארגון הצליח להביא לשביתה של פועלי טקסטיל במאי 1896, שהתפשטה למפעלים נוספים ברחבי רוסיה ונמשכה שלושה שבועות. הייתה זו השביתה הגדולה ביותר בתולדות רוסיה עד אז. לאחר הגלייתו של לנין, הפך הזרם האקונומיסטי לדומיננטי בארגון. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 התפשט "איחוד המאבק", שפעילותו הייתה בלתי-חוקית, לאזורים נוספים באימפריה הרוסית, לפינלנד ולסטוקהולם. בין היתר סייע ילמאר ברנטין, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, לארגן את התחבורה לארצות אלו. בסתיו 1900 התמזג הארגון לתוך "ארגון הפועלים של סנקט פטרבורג". מידע על הארגון באתר Marxists.org
טורטה קפרזה

טורטה קפרזה, טורט קפרזה, טורט קפרי או עוגת שוקולד קפרי (באיטלקית: Torta caprese - "עוגה בסגנון קפרי") היא מאפה קינוח מסורתי מהמטבח האיטלקי המכיל שוקולד ושקדים. מקורה של עוגה זו באי קפרי, והיא נקראת על שם האי. העוגה מכילה חמאה מרוככת שעורבבה עם סוכר וחלמונים. לאחר שהתערובת מתקררת מוסיפים לה שקדים טחונים ושוקולד שהומס על אמבט מרים. העדר קמח במרכיבי המתכון גורם שהמאפה יהיה פריך בחלקו החיצוני, אך רך ולח בחלקו הפנימי. המאפה מוגש כשהוא מעוטר באבקת סוכר. נהוג לשתות לצדו ליקר סטרגה. מקורו של המאפה אינו ברור וישנן מספר אגדות אורבניות הקשורות להמצאתו - אחת מהן מספרת שהמאפה נאפה עבור תיירים שביקרו בקפרי, והאופה מיהר ושכח להוסיף קמח. לפי גרסה אחרת הטורט הומצא על ידי שני נכדיו של הצייר האוסטרי אוגוסט ובר בעת ביקורם באי. גרסה דומה של עוגה זו מגיעה מהעיר פרארה שבאיטליה -עוגת שוקולד ללא קמח. אף שמקור העוגה אינו ברור, ידוע כי העוגה הפכה פופולרית בקרב תיירים שביקרו באי בשנות ה-20 או בשנות ה-30 של המאה ה-20. עוגת יום הולדת טורטה סטבלי זאכרטורטה מדיה וקבצים בנושא טורטה קפרזה בוויקישיתוף מתכון לטורט קפרזה באתר "מתכונים" מאכלי האי קפרי (באיטלקית) ההיסטוריה של המאכלים המסורתיים של האי קפרי (באיטלקית) היסטוריה של הטורט (באיטלקית)
רשת מכללות עתיד

עתיד רשת מכללות טכנולוגיות בע"מ היא רשת מכללות להכשרה טכנולוגית בפריסה ארצית, המציעה לימודי הנדסאים וטכנאים מוסמכים במסלולי מה"ט ולימודי תעודה בפיקוח האגף להכשרה מקצועית של משרד העבודה. הרשת מפעילה ארבע מכללות ללימודי הנדסאות וחמש מכללות להכשרות מקצועיות. עתיד רשת מכללות טכנולוגיות הוקמה כרשת מכללות פרטית בשנת 1990. מייסדיה, דוד נבות ורינה פורת, וביוני 2022 הרשת הועברה לבעלות ההסתדרות הלאומית. מנכ"ל רשת המכללות הוא אייל קרמר. עתיד רשת מכללות טכנולוגיות מחזיקה בבעלותה את עתיד - רשת חינוך ובתי ספר. בסוף שנות ה-90 החזיקה חברת "לידן", בבעלות איש העסקים עזרא הראל וחברת "משיק", ב-51% ממניות הרשת, ובשנת 2000, מכרה אותן לרשת ג'ון ברייס. ביוני 2022 פורסם כי ההסתדרות הלאומית רכשה את רשת המכללות עתיד. הרשת מציעה מגוון רחב מאוד של מסלולי לימוד להנדסאים וטכנאים מוסמכים בתחומי חשמל, בקרה ואוטומציה, אלקטרוניקה, הנדסה אזרחית, תוכנה, הנדסאי מכונות, רכב, תעשייה וניהול, אדריכלות, מכשור רפואי, טלוויזיה וקולנוע ומסלולים נוספים. הרשת מציעה בנוסף מגוון רחב מאוד של קורסים ללימודי תעודה בתחומי חשמל ואלקטרוניקה, קירור ומיזוג אוויר, תעשייה ומתכת, רכב ותחבורה חכמה, מחשבים וסייבר, מינהל וחשבונאות ועוד. חמש המכללות להנדסאים נמצאות בפריסה ארצית: עתיד מעלות, עתיד ירכא, עתיד חיפה, עתיד תל אביב ועתיד באר-שבע. בנוסף, מפעילה הרשת גם תוכניות עבור משרדי ממשלה שונים, הכוללים הכשרה מקצועית לאסירים לקראת שחרור והפעלת סדנאות פסיכו חינוכיות לתוכניות בשירות המבחן למבוגרים. מאז 2008 מפעילה רשת עתיד, עבור האגף להשתלמויות והדרכה לעובדי הוראה במשרד החינוך, את המינהלת להשתלמויות עובדי הוראה. המינהלת מפעילה מערך מנהלי להכרה בהשתלמויות לצורכי גמול, ומתחזקת מאגרי מידע על מבצעי ההשתלמויות. רשת המכללות מונה כיום (2024) כתשע מכללות ברחבי ישראל. מדי שנה לומדים ברשת למעלה מ-10,000 סטודנטים. ההנהלה ומטה הרשת ממוקמת בטירת כרמל. מרכז הקריירה של עתיד רשת מכללות טכנולוגיות מלווה את הסטודנט מהיום הראשון של לימודיו ואף לאחר שהשתלב בעבודה בתחום הלימודים. תחומי פעילות של המרכז לקריירה: ייעוץ קריירה אישי לפני הרשמה ללימודים וסיוע בבחירת מסלול הלימודים והקריירה המתאימים למועמד. שילוב הסטודנטים במגוון פרויקטים אצל מעסיקים כבר במהלך הלימודים, דבר המאפשר צבירת ניסיון ולמידה משמעותית. סיורים מקצועיים והרצאות אורח של מעסיקים בתחום. ליווי אישי בכתיבת קורות חיים, הכנה לראיונות עבודה והכנה למבחני מיון. ירידי תעסוקה עם מגוון מעסיקים מתחומים שונים רלוונטיים לתחומי הלימוד. ליווי בפיתוח קריירה גם לאחר השתלבות במקום העבודה וכן הכשרות המשך להתקדמות בסולם הקריירה. אתר האינטרנט הרשמי של עתיד רשת מכללות טכנולוגיות עתיד רשת מכללות טכנולוגיות, ברשת החברתית פייסבוק עתיד רשת מכללות טכנולוגיות, באתר מכללות מיכל רוה, ‏ג'ון ברייס רכשה מעזרא הראל 51% ממניות רשת עתיד ב-4 מיליון שקל, באתר גלובס, 9 בפברואר 2000. גולן חזני, ההסתדרות הלאומית רוכשת את רשת המכללות עתיד, באתר כלכליסט, 21 ביוני 2022 אתר האגף להשתלמויות והדרכה לעובדי הוראה
אילם (אתר מקראי)

אֵילִם (לעיתים בכתיב מלא: אילים), הוא אתר מקראי אשר שימש כאתר החנייה השני במסלול נדודיהם של בני ישראל במדבר. אילם הוזכר לאחר פרשת המחסור במים שלושה ימים, ואירוע המים המרים שנהפכו למתוקים מכוחו של נס. מסכת אירועים זו זכתה לפרשנות ספרותית והלכתית רבה במרוצת הדורות. אילם תואר כנווה מדבר נוח לחנייה, בהיותו מוצל על ידי עצי דקל, ועשיר במזון זמין, כגון תמרים, בספר שמות: ”וַיַּסַּע מֹשֶׁה אֶת יִשְׂרָאֵל מִיַּם סוּף וַיֵּצְאוּ אֶל מִדְבַּר שׁוּר וַיֵּלְכוּ שְׁלֹשֶׁת יָמִים בַּמִּדְבָּר וְלֹא מָצְאוּ מָיִם: וַיָּבֹאוּ מָרָתָה וְלֹא יָכְלוּ לִשְׁתֹּת מַיִם מִמָּרָה כִּי מָרִים הֵם עַל כֵּן קָרָא שְׁמָהּ מָרָה: וַיִּלֹּנוּ הָעָם עַל מֹשֶׁה לֵּאמֹר מַה נִּשְׁתֶּה: וַיִּצְעַק אֶל ה' וַיּוֹרֵהוּ ה' עֵץ וַיַּשְׁלֵךְ אֶל הַמַּיִם וַיִּמְתְּקוּ הַמָּיִם שָׁם שָׂם לוֹ חֹק וּמִשְׁפָּט וְשָׁם נִסָּהוּ: וַיֹּאמֶר אִם שָׁמוֹעַ תִּשְׁמַע לְקוֹל ה' אֱלֹהֶיךָ וְהַיָּשָׁר בְּעֵינָיו תַּעֲשֶׂה וְהַאֲזַנְתָּ לְמִצְותָיו וְשָׁמַרְתָּ כָּל חֻקָּיו כָּל הַמַּחֲלָה אֲשֶׁר שַׂמְתִּי בְמִצְרַיִם לֹא אָשִׂים עָלֶיךָ כִּי אֲנִי ה' רֹפְאֶךָ: וַיָּבֹאוּ אֵילִמָה וְשָׁם שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה עֵינֹת מַיִם וְשִׁבְעִים תְּמָרִים וַיַּחֲנוּ שָׁם עַל הַמָּיִם” ולאחר החנייה באילם נסעו בני ישראל אל מדבר סין אליו הגיעו בט"ו באייר: ”וַיִּסְעוּ מֵאֵילִם וַיָּבֹאוּ כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֶל מִדְבַּר סִין אֲשֶׁר בֵּין אֵילִם וּבֵין סִינָי בַּחֲמִשָּׁה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי לְצֵאתָם מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם” מתוך ההקשר ניתן להבין כי את השם "אילם"/"אילים" פירשו בני ישראל כנראה במשמעות עצים כמו אלה, אלון וכדומה. בורי שיער, שהכתיב הקדום "אלם" התכוון לאלוהי המעיינות. בימי הביניים היו אשר זיהו את אילם בא-טור. לפי מסורת קהילת יהודי תאפילאלת, עירם היא אילם המקראית. בעת החדשה הוצע לזהותה בכמה אתרים שונים: ואדי א-טאיבה בסמוך להר סיני. אל עריש. ואדי ערנדל שבו מים וצמחייה רבה. עיון מוסה הערך: אילם, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 42. ספר שמות, פרק ט"ו, פסוקים כ"ב–כ"ז. ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק א'. שמואל אפרים ליונשטם, אנציקלופדיה מקראית : אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - א : אב - אתרים, ירושלים: מוסד ביאליק, 1950, עמ' 267
הספרייה האמברוזיאנית

הספרייה האמברוזיאנית (באיטלקית: Biblioteca Ambrosiana, מילולית: הספרייה על שם אמברוזיוס הקדוש, פטרון העיר מילאנו) היא ספרייה היסטורית במילאנו. הספרייה נפתחה ב-8 בדצמבר (יום הקדוש אמברוזיוס) 1609 והייתה הספרייה הציבורית השנייה בעולם (לאחר הספרייה הבודליינית באוקספורד) שהייתה פתוחה לציבור המלומדים (ולא במסגרת מנזר או חצר מלכות). הספרייה הוקמה ביוזמתו של הקרדינל הישועי פדריקו בורומאו. לפתיחת הספרייה קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. בין השליחים המלקטים היו הצנזור המומר, דומניקו ג'רוזלימיטנו, שנשלח לאסוף כתבי יד עבריים בקורפו; אנטוניו סאלאמציו (Antonio Salamazio) שנשלח ליוון, קושטא וארץ ישראל; אנטוניו גיגי (Antonio Giggi) שאסף כתבי יד בערבית ובפרסית; ופטרו פאוליני בוסקה (Petri Pauli Boschae), שהיה הספרן הראשון של הספרייה. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים. מדפי הספרים כיסו את הקירות, עיצוב יוצא דופן בתקופה בה כוסו קירות הספריות בפרסקאות והספרים עצמם היו טמונים במדפים נסתרים. עם פתיחתה היו בספרייה 30,000 ספרים ו-15,000 כתבי יד ובקולג' שלה כיהנו תשעה דוקטורים. הספרייה הגדילה את אוספיה באופן קבוע והתפרשה גם לתחום הרישום. כך נרכש האוסף Codex Atlanticus, המכיל למעלה מ-1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י. כיום כולל אוסף הרישומים מעל 12,000 רישומים מאת אמנים אירופאים מן המאה ה-14 ועד המאה ה-19. הספרייה הפכה למקום מפורסם לעלייה לרגל של מלומדים. ב-15 באוקטובר 1816 ביקר בה המשורר האנגלי לורד ביירון. הוא קרא באולם הקריאה בספרייה את חליפת המכתבים בין לוקרציה בורג'ה ופייטרו במבו והגדיר אותם כ"מכתבי האהבה היפים ביותר בעולם". ב-12 בספטמבר 1840 ביקרה בספרייה ידידתו, מרי שלי. הפרגמנט המורטורי או "הקאנון המורטורי" - הרשימה העתיקה ביותר הידועה של ספרי הברית החדשה הקודקס האטלנטי - 1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י תנ"ך פשיטתא שלם בסורית מתוארך למאה השישית או מאה השביעית לספירה. כתב היד כולל בנוסף לתנ"ך את הספרים החיצוניים חכמת שלמה, איגרת ירמיהו, ספר ברוך, בל והדרקון, שושנה, יהודית, בן סירא, ספרי המקבים, ברוך הסורי, חזון עזרא, ותרגום הספר השישי ממלחמות היהודים קודקס אמברוזיוס 837 ו-435 - קטעי מסות על "אודות הנפש" לאריסטו, ביוונית עתיקה מן המאה ה-13 196 כתבי יד בעברית בהם: תנ"ך מאויר מהמאה ה-13, עותק מהמאה ה-15 של "הכוזרי" ליהודה הלוי וכתב יד של רש"י. סלסלת פירות של קאראווג'ו דיוקנו של מוזיקאי של לאונרדו דה וינצ'י אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה האמברוזיאנית (באיטלקית ובאנגלית) ערך באנציקלופדיה הקתולית Pietro Bembo A Renaissance Courtier Who Had His Cake and Ate It Too
חמשת המונומנטים

חמשת המונומנטים הם חמשת מרוצי האופניים החד-יומיים הנחשבים כיוקרתיים ביותר בעונת המרוצים של אופני הכביש. מרוצים חד-יומיים רבים נחשבים כ"קלאסיים" בזכות ההיסטוריה הארוכה שלהם ובזכות תווי הדרך שמנסה לשמור גם הוא על מסורתיות, אך עם התפתחות ושינויים קטנים במסלול לאורך השנים. אורך המסלול של רוב המרוצים הקלאסיים הוא כ-200 קילומטרים. חמשת המונומנטים הם המרוצים הקלאסיים הנחשבים ביותר. את מעמדם המיוחד קנו הודות למרחק הגדול יותר של המסלול, כ-250 קילומטר, להיסטוריה הוותיקה שלהם, שמתחילה אצל כולם לפני מלחמת העולם הראשונה, ובעיקר הודות לכוכבים הגדולים של עולם מרוצי האופניים שנאספים להתחרות בהם בכל שנה ובכך מגבירים עוד יותר את יוקרתם. חמשת המרוצים הם: איטליה מילאנו – סן רמו – המונומנט הראשון של העונה, מתקיים לרוב במרץ ולכן מכונה "לה פרימאוורה" (האביב). אורך המרוץ הוא למעלה מ-290 קילומטרים ועם החלק הנייטרלי הוא אף עובר את ה-300, דבר שמציב את המרוץ כמרוץ החד-יומי הארוך ביותר. מתאים בעיקר למאיצים או לפנצ'רים (אנ'). בלגיה רונדה ון פלנדרן – מתקיים באפריל בפלנדריה, בולט בקטעי המסלול המרוצפים הקצרים והתלולים שבמסלולו. צרפת פריז–רובה – מתקיים בחודש אפריל בצפון-מזרח צרפת. כמו הרונדה ון פלנדרן, גם המרוץ הזה בולט במקטעים המרוצפים שבו שמהווים חלק משמעותי מסך כל המסלול. המרוץ מסתיים עם שתי הקפות בוולודרום של העיר רובה. נחשב על ידי רבים כמרוץ החד יומי החשוב והפופולרי ביותר בשנה. בלגיה לייז'–בסטון–לייז' – מתקיים בחודש אפריל בוואלוניה. מתאפיין בעליות וגבעות רבות באורך בינוני עם שיפועים חדים. נחשב למרוץ קלאסי לפנצ'רים. איטליה ג'ירו די לומברדיה – המונומנט האחרון של העונה, שבאופן מסורתי נחשב גם לאקורד הסיום של עונת האופניים. הוא מתקיים בסתיו, בחודש אוקטובר. What Are Cycling's Monument Races? (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שדה צבי

שְׂדֵה צְבִי הוא יישוב חקלאי בצפון הנגב ליד העיר רהט, המהווה חלק ממועצה אזורית מרחבים. הוקם בשנת 1953, וכונה בתחילה "שובל 5". בהמשך ניתן לו שם הקבע, על שם צבי הירשפלד שעזר בהקמת החווה החקלאית רוחמה. היישוב הוקם על ידי עולים ממרוקו וקבוצת משפחות מירושלים, ואליהן הצטרפו עם הזמן, עוד תושבים. בספטמבר 1954 הגיעו למושב 13 משפחות, ישירות מהאנייה שהביאה אותם ממרוקו. רחוב במושב בית הכנסת אוהל יעקב שכונה חדשה במושב החווה ההולנדית בשדה צבי מדיה וקבצים בנושא שדה צבי בוויקישיתוף שדה צבי, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור שדה צבי, באתר מועצה אזורית מרחבים אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 שמות חדשים לישובים בנגב, זמנים, 13 במאי 1954 העולים שהגיעו מצפון אפריקה הועברו ישר מהאנייה להתיישבות, הצופה, 13 בספטמבר 1954 ה. בן עדי, ביקור אצל עולי מן האנייה להתיישבות, מעריב, 19 בספטמבר 1954 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מולדה

האם התכוונתם ל... מולדה (אתר מקראי) – עיר בנגב יהודה בתקופת המקרא בית יולדות מולדה – בית יולדות שפעל בעבר בחיפה מולדה (כדורגל) – קבוצת כדורגל מהעיר מולדה בנורווגיה מולדה (יישוב) – יישוב בדואי במועצה אזורית אל קסום בישראל מולדה (נהר) – נהר Mulde(גר') בגרמניה מולדה (עיר) – העיר Molde(אנ') בנורווגיה
נווה זוהר

נְוֵה זוֹהַר הוא יישוב קהילתי חילוני לחופי ים המלח, השייך למועצה אזורית תמר, אשר מהווה את היישוב הנמוך בעולם והיישוב הרשמי הקטן ביותר בישראל.[דרושה הבהרה] היישוב שוכן מדרום לאזור המלונות של ים המלח שבעין בוקק, ופחות מקילומטר צפונית לו נמצא מלון לאונרדו קלאב (הדרומי שבמלונות ים המלח). שמו של היישוב ניתן לו על שם נחל זוהר שנשפך אל ים המלח בקרבתו ועל שם מצד זוהר הסמוך אליו ממערב. מהיישוב נוף מזרחה אל עבר דרום מזרח ים המלח ואזור העיר המקראית צוער. היישוב תוכנן בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי האדריכל שמואל מסטצ'קין, בוגר בית הספר באוהאוס בגרמניה, וקם בשנת 1964 כיישוב עובדים עבור עובדי מפעלי ים המלח. בסמוך לו הוקם מוזיאון בית היוצר, אף הוא בתכנונו של מסטצ'קין. בניין המועצה האזורית תמר נמצא ביישוב, ולצדו שוכן בית הספר היסודי האזורי תמר על שם יואב גבעתי. בשנת 2019 החלה להיבנות שכונה חדשה ביישוב בת מעל 150 יחידות דיור מה שאמור לגרום ליישוב לאבד את תואר היישוב הקטן בישראל. סמוך ליישוב הוקם מנחת אזרחי לתעופה קלה, הוא שימש להטסת עובדים למפעלי ים המלח. חברת ארקיע אף הפעילה לזמן מה טיסות סדירות למנחת משדה תימן בבאר שבע, באמצעות מטוס איילנדר בן תשעה מושבים. בשנת 1989 חברה תעופה בשם "כנרי", הפעילה טיסות סדירות למנחת משדה דב עם מטוס טרילנדר בן 18 מושבים, בשיתוף בתי המלון שלחוף ים המלח. המנחת הוצף בעקבות הגבהה של בריכות האידוי של מפעלי ים המלח ויצא משימוש בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. נחל זוהר מצד זוהר מדיה וקבצים בנושא נווה זוהר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נווה זוהר נווה זוהר, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור עדי כהן, "שילמנו 300 אלף שקל ובנינו בית ושלושה צימרים. בינתיים אנחנו גרים פה כי התאהבנו", באתר TheMarker‏, 7 במאי 2021 נווה זוהר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. קו טיסות מבאר־שבע לאילת יופעל מחר, דבר, 25 באוגוסט 1974 נווית זומר, תמיר שפר, מעשה סדום לארקיע, חדשות, 18 באפריל 1989 נווית, קו לוהט לים המלח, חדשות, 7 בפברואר 1989
בית המרכבות

בֵּית הַמַּרְכָּבוֹת היה יישוב מקראי בנחלת שבט שמעון ביהודה, בין חצר סוסה לבין צקלג. הוא הוזכר בספר יהושע: ”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַשֵּׁנִי לְשִׁמְעוֹן לְמַטֵּה בְנֵי שִׁמְעוֹן לְמִשְׁפְּחוֹתָם וַיְהִי נַחֲלָתָם בְּתוֹךְ נַחֲלַת בְּנֵי יְהוּדָה: ... וְצִקְלַג וּבֵית הַמַּרְכָּבוֹת וַחֲצַר סוּסָה:” ייתכן כי נעזב מיושביו לפני תקופת מלכותו של דוד המלך, וזאת על פי הנאמר בספר דברי הימים: ” וּבְבֵית מַרְכָּבוֹת וּבַחֲצַר סוּסִים וּבְבֵית בִּרְאִי וּבְשַׁעֲרָיִם אֵלֶּה עָרֵיהֶם עַד מְלֹךְ דָּוִיד:” בעת החדשה הוצע לזהותה בתל אבו הֻרֵירֶה, או בתל אל-מַרְכֵּב. הערך: בית המרכבות, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 154. ישראל הורוביץ, בית המרכבות, ארץ ישראל ושכנותיה, עמ' 146, באתר היברובוקס ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים א'–ה'. ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק ל"א. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.