laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגזרת נייר יהודית

מגזרת נייר יהודית היא סוג של אמנות יהודית עממית, מסורתית מסוג מגזרת נייר שהייתה נפוצה בקהילות יהודיות באירופה, בצפון אפריקה וברחבי העולם. לפי חוקרת מגזרות הנייר ד"ר גיזה פרנקל ידוע על מגזרת נייר יהודית שנוצרה ב-1345 בספרד על ידי רבי יצחק בן ארדותיאל. עם השמדת הקהילות היהודיות באירופה ובצפון אפריקה בשואה, נכחדה שם גם אמנות מגזרת הנייר היהודית. היהודים שהיגרו לאמריקה שימרו את הגחלת. המגזרת שמשה בעיקר להידור מצווה והיו בה סמלים יהודיים, פסוקים מהמקורות תפילות וברכות. המגזרת היהודית הושפעה מאמנות עממית מקומית. אמנות המגזרת הגיעה לשיא פריחתה בקהילות היהודיות של מזרח אירופה במאות ה-19 וה-20. סגנונן של המגזרות בתקופה זו מכונה, בשל עושרן הרב, "הבארוק היהודי". המגזרת היהודית היא לרוב סימטרית, עשירה בדגמים וסמלים יהודיים ובקטעי קליגרפיה עם פסוקים מהמקורות, שצמחייה וצורות גאומטריות מחברות ביניהם. כללי היצירה הם שכל מרכיבי המגזרת מחוברים זה לזה ואף אחד מהם אינו מסתיר את משנהו. כך מסמלות היצירות באופן מטפורי את האחדות הקיימת בעם ישראל ואת הסובלנות ההדדית בין בניו. אף כי מדובר באמנות יהודית עממית שנוצרה מחומר פשוט וזול, הרי שבזכות סמלי המלכות המרובים המופיעים בה (בהשראת הקבלה והזוהר ובהשראת סמלי שלטון מקומיים), ניגודי הצבעים והמורכבות הצורנית, יוצרות המגזרות רושם של עושר ופאר. המגזרות הללו, שנקנו מידי רוכלים או שהתקבלו כשי מעניים שלא יכלו להרשות לעצמם לקנות מתנות, נתלו על קירות של בתים פרטיים ובתי כנסת. זמינותו של הנייר אפשרה ליהודים מכל שכבות העם להדר במצווה ולשלב את כישוריהם האמנותיים ואת אמונתם הדתית באמצעותה. את המגזרת יצרו בעיקר גברים, רבים מהם בחורי ישיבה, שעסקו באמנות זו בשעות הפנאי. למרות החשיבות האמנותית המיוחסת לה, המגזרת נועדה למטרה דתית-טקסית או למטרה אישית, קמע למשל. מגזרות "מזרח" ו"שיוויתי" קבעו את כיוון התפילה, מגזרת "אושפיזין" קישטה את הסוכה, מגזרת "דגל לשמחת תורה" נישאה בידי ילדים בשמחת תורה, מגזרת "משנכנס אדר" נתלו על קירות בית הכנסת במשך חודש אדר, מגזרת "שבועות'ל" או "רויזעלע" קישטו את הבית בשבועות, ומגזרת "שיר המעלות'ל" שימשו כקמע שהגן על היולדת ותינוקה מפני לילית. כמו כן היו מגזרת לכתובה, לימי זיכרון (יום השנה) ועוד. אמנות יהודית פרנקל, גיזה, מגזרות נייר: אמנות יהודית עממית, מודן, 1996. ג'וזף ויהודית שאדור, Jewish Paper Cuts: A History and Guide, הוצאת גפן, 1994. נאמן יעקב, מגזרות נייר יהודיות, הוצאת ד"ר יצחק נאמן, 1981. שפירא נעמי, מסורת עם ישראל במגזרות נייר, מתן הוצאת ספרים, 2018. שפירא נעמי, חברים מקשיבים לקולך, מתן, הוצאת ספרים, 2010. מדיה וקבצים בנושא מגזרת נייר יהודית בוויקישיתוף משכן לאמנות, עין-חרוד - מגזרות נייר, אמנות יהודית שנעלמה אסף פלר - מגזרות נייר מסורתיות
M18

M18 (מ-Messier 18, או NGC 6613) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-4,900 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-20 כוכבים. הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-3 ביוני 1764 ותואר על ידיו כ"צביר של כוכבים קטנים, מעט מתחת ל-M17, מוקף בערפול קל". מסיה ציין כי הצביר פחות בולט מ-M16 ונראה בטלסקופ קטן כערפילית, אך באמצעות טלסקופ טוב ניתן להבחין שזהו צביר כוכבים. לצביר דרגת בהירות 7.5 וניתן לזהותו באמצעות משקפת כמעלה מדרום לערפילית אומגה באמצע הקו המחבר בינה ובין M24, או כ-4 מעלות מצפון לכוכב μ (מו) בקשת. בטלסקופ חובבים ניתן להבחין בכוכבי הצביר עצמם, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 8.5. קוטרו של הצביר כ-17 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-4,900 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-9 דקות קשת. הצביר דליל למדי ומכיל מעט כוכבים יחסית לצבירים אחרים. רוב כוכבי הצביר הם כוכבים צעירים וחמים מסוג ספקטרלי B, אך יש בו גם כמה כוכבים מסוג ספקטרלי A ו-F, כולם כוכבי הסדרה הראשית. גילו של הצביר מוערך בכ-30 מיליון שנים. מדיה וקבצים בנושא M18 בוויקישיתוף M18 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M18, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Lindoff, U The open clusters NGC 6613 and NGC 6716
אנדרטת אורגון לשואה

אנדרטת אורגון לשואה (באנגלית: Oregon Holocaust Memorial) היא אנדרטה לזכר היהודים שנרצחו בשואת יהודי אירופה ויתר קרבנות המשטר הנאצי, הניצבת בעיר פורטלנד, במדינת אורגון שבארצות הברית. היא נחנכה בשנת 2004. האנדרטה ניצבת באתר מוקף צמחייה בתחומיו של פארק וושינגטון בעיר פורטלנד. היא מורכבת משתי כיכרות, ששביל מחבר ביניהן. הכיכר האחת מעוצבת ככיכר של עיר, ובה ספסל ישיבה ופנס רחוב מעוצבים. היא מסמלת את כיכרות הערים שברבות מהן נאספו יהודי הקהילה המקומית לצורך שילוחם משם לגטאות ולמחנות הריכוז וההשמדה. השביל המוביל מן הכיכר בנוי מאבני ריצוף, בדומה לריצוף של רחוב בעיר אירופית, שבו צעדו המגורשים, או בדומה למצע של פסי רכבת, אשר נשאו את רכבות הגירוש. בנקודות שונות בכיכר ועל גבי השביל מונחים העתקים יצוקי ארד של חפצים דוגמת אלו שהשאירו המגורשים אחריהם או שנשמטו מידיהם במהלך האיסוף והגירוש – דב-צעצוע, בובה, ספרון, נעל של ילד, משקפיים, מזוודה ריקה, חנוכייה, כינור. הם מסמלים את מהלך החיים של הקרבנות שנקטע על ידי הגירוש אל המוות. השביל מוביל אל הכיכר האחרת, בה ניצב קיר זיכרון מעוגל הבנוי מאבנים אפורות. בין אבני הקיר שובצו לוחות עשויים ארד, שעליהם נכתבו משפטים מהתנסויותיהם וחוויותיהם של ניצולי שואה במהלך ימי הרדיפות, הגירוש וההשמדה. בקצהו השמאלי של הקיר ניצבים שני לוחות זיכרון משיש שחור, המעוצבים כספר פתוח. הטקסט החרות עליהם מתאר את התפתחות משטר האלימות הנאצי והרציחות ההמוניות של היהודים ובני קבוצות נוספות משנת 1933 ועד 1945. בקצהו הימני של הקיר, מתחת לסלע השקוע בקרקע, נטמנו אפר ועפר שהובאו מששת מחנות ההשמדה העיקריים באירופה – חלמנו, טרבלינקה, סוביבור, בלז'ץ, מיידנק, אושוויץ-בירקנאו. כתובת על גבי לוח שיש שחור הניצב בצד הסלע מציינת את ההטמנה. על גבי חלקו האחורי של הקיר, המצופה גם הוא בשיש שחור, נחרתו שמות של יהודים שנרצחו בשואה וכן שמות של קרוביהם, ששרדו, הגיעו לארצות הברית והשתקעו במדינת אורגון ובדרום-מזרח מדינת וושינגטון. האנדרטה הוקמה ביזמתם של ניצולי שואה שהתגוררו באזור אורגון, והקימו במהלך שנות התשעים את מרכז אורגון למידע על השואה (Oregon Holocaust Resource Center). תכנון האנדרטה הוא פרי מלאכתה של קבוצה בת שבעה משתתפים, ובהם אמנים, אדריכלי נוף, טיפוגרף והיסטוריון. האנדרטה נחנכה בטקס שהתקיים ב-29 באוגוסט 2004. השטח להקמת האנדרטה נתרם על ידי עיריית פורטלנד. המימון להקמת האנדרטה נאסף ממקורות פרטיים, וכך גם הכספים המשמשים לאחזקתה. אחזקת האנדרטה נעשית על ידי מרכז אורגון למידע על השואה. סרטון על האנדרטה באתר YouTube. תאריך כניסה: 10 במאי 2010. אתר מרכז אורגון למידע על השואה. (אורכב 07.05.2010 בארכיון Wayback Machine) תאריך כניסה: 10 במאי 2010. אתר עיריית פורטלנד. תאריך כניסה: 10 במאי 2010. אנדרטת ניו אינגלנד לשואה אנדרטת השואה (סן פרנסיסקו) אנדרטת השואה במיאמי ביץ' שחרור (אנדרטה) נעליים על הדנובה מדיה וקבצים בנושא אנדרטת אורגון לשואה בוויקישיתוף סרטון המתאר את האנדרטה באתר YouTube האנדרטה באתר עיריית פורטלנד תמונות של האנדרטה באתר Flickr אתר מרכז אורגון למידע על השואה (אורכב 01.06.2010 בארכיון Wayback Machine) ראו כאן
משפט משקה

משפט משקה (Maschke) הוא אבן הפינה של תורת ההצגות של חבורות סופיות. את המשפט הוכיח המתמטיקאי הגרמני היינריך משקה ב-1898. המשפט קובע שאם G {\displaystyle G} חבורה סופית ו- k {\displaystyle k} שדה שהמאפיין שלו אינו מחלק את סדר החבורה, אז אלגברת החבורה   k [ G ] {\displaystyle \ k[G]} פשוטה למחצה. פירושו של דבר הוא שכל מודול מעל אלגברת החבורה מתפרק לסכום ישר של מודולים אי-פריקים, ובמלים אחרות, כל הצגה של החבורה מתפרקת לסכום ישר של הצגות אי-פריקות. עובדה זו הופכת את ההצגות האי-פריקות להצגות היחידות שיש צורך ללמוד, משום שדרכן אפשר לפענח כל הצגה אחרת. ככל אלגברה פשוטה למחצה ממימד סופי, כאשר המאפיין אינו מחלק את סדר החבורה, אלגברת החבורה עצמה מתפרקת לסכום ישר של חוגים פשוטים ארטיניים, שהם לפי משפט ודרברן אלגברות מטריצות מעל אלגברות חילוק. בפרט, אלגברת החבורה מעל שדה המספרים המרוכבים (או כל שדה סגור אלגברית אחר) היא סכום ישר של אלגברות מטריצות מעל שדה הבסיס עצמו, ומן הפירוק הזה אפשר לקרוא ישירות את ממדי ההצגות האי-פריקות. משפט משקה נכון גם כאשר הפעולה באלגברת החבורה איננה טריוויאלית. אלגברת החבורה בעלת הכפל המעוות F σ [ G ] {\displaystyle F^{\sigma }[G]} היא האלגברה בעלת המבנה של אלגברת החבורה, פרט לכפל הנתון על ידי r g ⋅ r h = c g , h r g h {\displaystyle r_{g}\cdot r_{h}=c_{g,h}r_{gh}} , עבור 2-קו-ציקלוסים c g , h ∈ F × {\displaystyle c_{g,h}\in F^{\times }} המקיימים c g , h c g h , i = c h , i c g , h i {\displaystyle c_{g,h}c_{gh,i}=c_{h,i}c_{g,hi}} . כעת, משפט משקה המוכלל קובע כי כאשר | G | {\displaystyle |G|} הפיך ב- F {\displaystyle F} , האלגברה F σ [ G ] {\displaystyle F^{\sigma }[G]} היא פשוטה למחצה. אם המאפיין של השדה מחלק את סדר החבורה אז אלגברת החבורה לעולם אינה פשוטה למחצה, ובמקרה זה, המכונה "המקרה המודולרי", תורת ההצגות אכן מסובכת בהרבה. לדוגמה, באלגברת החבורה של חבורה ציקלית מסדר ראשוני p {\displaystyle p} מעל שדה ממאפיין p {\displaystyle p} , יש איבר נילפוטנטי מסדר p {\displaystyle p} :   k [ C p ] = k [ x | x p = 1 ] ≅ k [ t | t p = 0 ] {\displaystyle \ k[C_{p}]=k[x|x^{p}=1]\cong k[t|t^{p}=0]} על ידי ההצבה   t = x − 1 {\displaystyle \ t=x-1} . משפט משקה, באתר MathWorld (באנגלית)
ניפ/טאק

ניפ/טאק (באנגלית: Nip/Tuck) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב, שנוצרה על ידי ראיין מרפי ושודרה ברשת FX בארצות הברית. הסדרה עלתה לראשונה בשידור ב-2003, והעונה השישית והאחרונה עלתה לשידור ב-14 באוקטובר 2009. פרק הסיום, שהיה גם הפרק ה-100, שודר ב-3 במרץ 2010. עלילת הסדרה מתרחשת במרפאה לכירורגיה פלסטית בדרום פלורידה בשם "מקנמרה / טרוי" ומתמקדת במייסדיה שון מקנמרה (מגולם על ידי דילן וולש) וכריסטיאן טרוי (מגולם על ידי ג'וליאן מקמהון). כל פרק בדרך כלל עוסק בהליכים קוסמטיים של חולה אחד או יותר, וכן חייהם האישיים והמקצועיים של השחקנים הראשיים. שון מקנמרה (מגולם על ידי דילן וולש) - מנתח פלסטי המתקרב לגיל העמידה אשר מנסה להתמודד ולהשלים עם הבחירות שהוא עשה בחייו. מקנמרה מנהל מרפאה לכירורגיה פלסטית בשם "מקנמרה / טרוי" יחד עם חברו הטוב, כריסטיאן טרוי, אשר מתגלה בהמשך כאביו הביולוגי האמיתי של מאט, בנו של שון. כמו כן מקנמרה התגרש מג'וליה מקנמרה לאחר 17 שנות נישואים. לשון וג'וליה שני ילדים - מאט מקנמרה ואנני מקנמרה. כריסטיאן טרוי (מגולם על ידי ג'וליאן מקמהון) - מנתח פלסטי אנוכי, נהנתן ורודף נשים המתקרב לגיל העמידה, כריסטיאן הוא חברו הטוב ביותר של שון מקנמרה ושותפו העסקי. כריסטיאן הוא אביו הביולוגי של מאט מקנמרה. ג'וליה מקנמרה (מגולמת על ידי ג'ואלי ריצ'רדסון) - אשתו של שון מקנמרה במשך 17 שנים. אמם של מאט מקנמרה ואנני מקנמרה. נשרה מבית הספר לרפואה על מנת לגדל את מאט ואנני. ג'וליה הפכה מרירה מאוד בשל כך - גורם זה הוביל בסופו של דבר לגירושים הראשונים שלה משון. אף על פי כן, לאחר פרידה קצרה הזוג התחתן בשנית. ניהלה רומן קצר עם כריסטיאן אשר הוביל בהמשך ללידתו של מאט. מנהלת ספא בו שוהים מטופלים לאחר שעברו ניתוחים. מאט מקנמרה (מגולם על ידי ג'ון הנסלי) - בנה המתבגר הבעייתי של ג'וליה. כריסטיאן הוא אביו הביולוגי. ליז קרוז (מגולמת על ידי רומא מאפייה) - ד"ר ליז קרוז היא רופאה מרדימה ראשית במרפאת "מקנמרה / טרוי". הייתה נשואה בעבר לכריסטיאן במשך תקופה קצרה. קימבר הנרי (מגולמת על ידי קלי קרלסון) - חברה של כריסטיאן. דוגמנית, שחקנית פורנו, מכורה לסמים ומפיקת סרטים פורנוגרפיים. ג'ינה רוסו (מגולמת על ידי ג'סלין גילסיג) - אישה מרירה באמצע שנות השלושים לחייה המכורה למין. נשאית של נגיף ה-HIV. מנהלת את ספא ההתאוששות יחד עם ג'וליה מקנמרה. מנהלת מערכת יחסים עם כריסטיאן. קוונטין קוסטה (מגולם על ידי ברונו קמפוס) - מנתח פלסטי ביסקסואל מורכב מאטלנטה. בתחילה סייע בתחילה לכריסטיאן לבצע מספר ניתוחים מורכבים. עבד בהמשך במשך תקופה קצרה בתור מנתח במרפאת "מקנמרה / טרוי". התפטר לבסוף מהמרפאה בשל סכסוכים חוזרים ונשנים עם כריסטיאן ושון. גרייס סנטיאגו (מגולמת על ידי ואלרי קרוז) - פסיכולוגית במרפאת "מקנמרה / טרוי". אווה מור (מגולמת על ידי פמקה ינסן) - מדריכת אימון אישי אשר עובדת עם ג'וליה המאהבת של מאט. בהמשך מתגלה כי היא טרנסקסואלית אשר נמלטה מארצות הברית לצרפת לאחר שבנה התאבד. אתר האינטרנט הרשמי של ניפ/טאק "ניפ/טאק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניפ/טאק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ניפ/טאק", באתר Metacritic (באנגלית) "ניפ/טאק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טבח דאמור

טבח דאמור (בערבית: مجزرة الدامور) הוא טבח שערכו אנשי אש"ף ב־20 בינואר 1976 בנוצרים מרונים תושבי העיירה דאמור שבלבנון השוכנת על הכביש הראשי מביירות לדרום לבנון. בטבח נרצחו בין 200 ל־600 נוצרים, רובם המוחלט לא חמושים. טבח זה היה חלק מסדרת מעשי טבח שערכו הנוצרים והפלסטינים בלבנון זה בזה, החל בטבח שבוצע על ידי הנוצרים בשכונת כרנתינא בביירות, דרך טבח זה, הטבח הנגדי במחנה הפליטים תל א-זעתר, ולבסוף טבח סברה ושתילה. לטבח זה הייתה השפעה רבה על התנהגות הנוצרים במלחמת האזרחים בלבנון. הטבח אירע לאחר שהנוצרים הסתכסכו עם סוריה (אותה הזמינו ללבנון), ולאחר טבח זה פנתה המנהיגות הנוצרית לכיוון ישראל, דבר שהביא בסופו של דבר למלחמת לבנון הראשונה. לאחר הטבח התבסס אש"ף במקום עד מלחמת לבנון הראשונה. מדיה וקבצים בנושא טבח דאמור בוויקישיתוף טבח דאמור בהקשר הסכסוך הישראלי ערבי (סרטון יוטיוב באנגלית) שנת 1975. המורביטון (כלומר לוחמי המבצר) והכוחות המאוחדים, מסלקים את כוחות הפלנגות הפורשים מדאמור סרטון מנקודת המבט הפלסטינית על העוולות לכאורה שעשו הנוצרים להם, ועל "סילוקם מן העיר" (סרטון יוטיוב, בשפה הערבית) מצגת שקופיות עם הסברים על רקע תמונות של רצח המשפחות, אונס נשים ורצח ילדים וזקנים וכן הרס הבתים, שתועדו בידי הרוצחים (סרטון יוטיוב, כתוביות באנגלית) על מלחמת האזרחים בלבנון כולל טבח ופינוי שכונת העוני המוסלמית של ביירות, ובעקבותיו הנקמה בטבח דאמור. (סרטון יוטיוב, באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורת' בונדיי

נורת' בונדיי (באנגלית: North Bondi, תרגום ישיר צפון בונדיי) הוא פרוור בסידני, השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי. נורת' בונדיי ממוקם ב-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מדרומו בפרוורים בונדיי ביץ', ממזרח ברוז ביי, ומצפון בדובר הייטס. בצדו המזרחי גובל הפרוור באוקיינוס, וכולל מספר חופים, הידוע שבהם הוא צוק בן באקלר. נורת' בונדיי כולל את גבולו הצפוני של המפרצון המהווה את חוף בונדיי ביץ', וניתן לראות את הבתים של נורת' בונדיי מהחוף. הרחוב הראשי החוצה את הפרוור ממערב למזרח הוא דרך בלייר. בתחילת המאה ה-20 פעלו באזור קווי חשמליות שונים, שהוחלפו באוטובוסים מאוחר יותר. כמו רוב הפרוורים המזרחיים, אין בפרוור תחנות רכבת. בשנת 1809 ניתנה לוויליאם רוברטס אחוזה רחבת ידיים (820 אלף מ"ר) שהתפרשה על פני כל אזור בונדיי, בין השאר נורת' בונדיי. בשנת 1892 הוקמה בפרוור סוללת התותחים ע"ש בן באקלר, שנועדה להגן על חופה המזרחי של סידני מספינות עוינות המתקרבות לאזור בונדיי. בשנות החמישים פינה הצבא את המחנה שהוקם בבן באקלר, וזה הפך לאתר בנייה שנסגר בשנות התשעים. כיום מצויה המקום שמורת טבע. באזור נורת' בונדיי מקבץ בניינים בסגנון האדריכלי אר דקו, המשמשים לבתי מגורים וכמרכזים מסחריים. הפרוור תומך בין השאר בתרבות גלישה, עם מוסדות כגון שירותי ההצלה של בונדיי וחנויות גלשנים וציוד נלווה. בפרוור נמצא גם מסלול הגולף של בונדיי, ממזרח לדרך מילטרי. מסלול הגולף כולל אזור פסלים המקושט בתבליטים בעלי דוגמאות אבוריג'יניות. מדיה וקבצים בנושא נורת' בונדיי בוויקישיתוף נורת' בונדיי באתר "Dictionary of Sydney"
ערכאות

האם התכוונתם ל... בית משפט בתי המשפט בישראל משפט עברי – המשפט לפי מסורת ישראל ערכאות של גויים – כינוי תלמודי והלכתי לבתי דין של גויים או לבתי דין שדנים בהם שלא לפי דין התורה
לואלבה (נהר)

נהר לואלבה (Lualaba) הוא אחד ממקורותיו הראשיים של נהר הקונגו. נהר זה הוא בעל כמות המים הגדולה ביותר הנשפכת אל הקונגו בעוד שהנהר הארוך ביותר הנשפך אל הקונגו הוא נהר צ'מבשי. אורכו של הלואלבה כ-1,800 קילומטרים. הוא זורם החל מאזור מוסופי באזור לובומבאשי במחוז קטנגה. הנהר כולו זורם בשטח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הנהר מתחיל בגובה 1,400 מטר מעל פני הים וזורם לכיוון צפון לקיסנגני - המקום בו נהר הקונגו מתחיל את זרימתו. מקור הנהר ברמת קטנגה, משם הוא יורד לרמת מניקה. ירידתו של הנהר לאבוס קמלונדו מפיקה חשמל באמצעות מעבר המים בסכר נזילו הסמוך למפלי נזילו. בבוקמה הנהר ניתן לניווט לאורך 640 קילומטרים בעקבות רשת של ביצות ואגמים הכוללות את אגם אופמבה ואגם קיסלה, אך עם ירידת המים מתחת לקונגולה לא ניתן לנווט עוד בנהר. מנקודה זו ואילך יורד הנהר בנקיק צר לפורטס ד'אנפר. בין קסונגו לקיבומבו ניתן לנווט שוב בנהר במשך כ-100 קילומטרים, עד התחזקותו של הזרם בקינדו-פורט-אמפיין. סופו של הנהר במפלי בויומה המחולקים לשבעה יובלים לאורך רצועה בת 100 קילומטרים בין אובונדו וקיסנגני. הנהר מסמן את גבולותיו הצפוניים והמערביים של הפארק הלאומי אופמבה. בעבר נחשב הנהר להיות אחד ממקורות הנילוס, עד שמגלה הארצות הנרי מורטון סטנלי ערך מסע במורד הנהר עד לשפכו באוקיינוס האטלנטי. המושל הצרפתי הקולוניאלי פייר סבורנאן דה ברזה חקר גם הוא את הנהר. הנהרות המזינים את הנהר הם הלואה, היולינדי, הלואמה, הלוקוגה, הלופירה, הלובודי והלובואה. שתי הערים המרכזיות על הנהר הן קונגולו וקבלו. מדיה וקבצים בנושא לואלבה בוויקישיתוף לואלבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאט באלו

קאט באלו (Cat Ballou) הוא מערבון קומי-מוזיקלי משנת 1965 בכיכובם של ג'יין פונדה ולי מרווין (שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט זה). הסרט מגולל את סיפורה של מורה תמימה הנרתמת להגנה על חוותו של אביה ואשר הופכת לפורעת חוק, תוך שהיא מסתייעת באקדוחן שיכור וקבוצת גברים לא-יוצלחים אחרים. הסרט מלווה בזוג זמרים-נגנים (נט קינג קול וסטאבי קיי) המלווים את הסיפור ומעשירים אותו בתובנות כעין מקהלה יוונית. בשנת 1894, לאחר שסיימה את הכשרתה להיות מורה, קתרין "קאט" באלו (ג'יין פונדה) חוזרת אל עיירת הולדתה וולף סיטי בוויומינג, בדרכה אל החווה של אביה, פרנקי (ג'ון מארלי). במהלך נסיעת הרכבת בחזרה, היא פוגשת בקליי בון (מיכאל קלן (אנ')), גנב בקר נמלט, ודודו ג'ד (דוויין היקמן (אנ')), כומר שיכור, המתאהבים בה ממבט ראשון. עם הגיעה לעיירה היא מגלה שהנהגתה המושחתת מנסה להשתלט על החווה באמצעות איומים על אביה מצד רוצח שכיר בשם טים סטרון (לי מרווין), שנשכר על ידי חברת הפיתוח של וולף סיטי בבעלותו של סר הארי פרסביל (רג'ינלד דני (אנ')). קאט מבקשת את עזרתם של שני חבריה למסע ואינדיאני בשם ג'קסון שני-דובים (טום נרדיני (אנ')), והולכת לגייס את מי שנודע בעבר כאקדוחן הטוב ביותר במערב, קיד שלין (לי מרווין), המתגלה כשיכור כלוט. סטרון רוצח את פרנקי תוך הסכמה שבשתיקה מצד הנהגת העיירה. קאט מחליטה לנקום, ויחד עם חבורת הגברים בהנהגתה, היא מחליטה להשתלט על רכבת ולשדוד ממנה את הכסף המיועד למשכורות עובדי חברת הפיתוח של וולף סיטי. במהלך מסע הנקמה מתפכח שלין, חוזר לכושרו והורג את סטרון, לא לפני שהוא מתאהב ללא תקווה בקאט. קאט מתעמתת עם סר הארי והורגת אותו בשוגג. היא נשפטת ומועלית לגרדום. לאחר שטבעת החנק כבר מונחת על צווארה, ג'ד חותך את החבל וכל החבורה נמלטת מהעיירה. לי מרווין זכה עבור תפקיד קומי לא שגרתי בעבורו בפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס באפט"א ובפרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשחקן הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר לעריכה, לשיר הטוב ביותר (עבור "הבלדה על קאט באלו") ולתסריט מעובד. ברשימת מכון הסרטים האמריקאי (AFI) של 100 הקומדיות הטובות ביותר נמצא הסרט במקום ה-50, ברשימת המערבונים הוא נמצא במקום ה-10. מדיה וקבצים בנושא קאט באלו בוויקישיתוף "קאט באלו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קאט באלו", באתר נטפליקס "קאט באלו", באתר AllMovie (באנגלית) "קאט באלו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קאט באלו", באתר Metacritic (באנגלית) "קאט באלו", באתר אידיבי "קאט באלו", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "קאט באלו", באתר Prime Video (באנגלית) "קאט באלו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרופיל ברשימת 10 המערבונים הטובים ביותר (באנגלית) הרשימה הרשימה
יונג קי

יונג קי (באנגלית: Yung Kee; בסינית: 鏞記, שמה המלא הוא香港鏞記酒家) היא מסעדה סינית הממוקמת ברחוב וולינגטון בסנטרל, הונג קונג. היא מפורסמת במיוחד בשל תבשיל האווז הצלוי שלה (燒鵝). יונג קי נוסדה בתחילה כדאי פאי דונג (Dai pai dong, דוכן פתוח לממכר אוכל שהיה פופולרי בהונג קונג) ומכרה סיו מיי (siu mei, בשר צלוי על שיפודים) ברחוב Kwong Yuen West, ליד טרמינל המעבורת של הונג קונג ומקאו, לפני שהיא נוסדה כמסעדה בידי קאם שוי פאי (Kam Shui Fai) ‏(甘穗煇) ב-1942. ב-1942 חכר מר קאם את המבנה ברח' וינג לוק 32 (Wing Lok) בשאונג ואן (Sheung Wan) עבור 4,000 דולר הונג קונגי. במהלך מלחמת העולם השנייה, נהרס המבנה בהתקפת אוויר יפנית. ב-1944, עברה המסעדה לרח' פוטינגר 32 (Pottinger). כשעסקיו של קאם שגשגו, עברה המסעדה למעונה הנוכחי ברחוב וולינגטון ב-1964, ואחרי שנרכשו ארבעה בניינים נוספים, הרוב נבנו מחדש ב-1978 ומרכיבים את הבניין בה שוכנת היום מסעדת יונג קי. המסעדה משתרעת כיום על שש קומות, מתוכן שתי קומות מוקדשות לחדרים פרטיים ואחמ"ים. קאם הלך לעולמו בתחילת שנות האלפיים וכיום ממשיכים שלושת בניו לנהל את המסעדה. השף הנוכחי הוא צ'וי ואי-צ'ור (Choi Wai-Chor), הוא דוגל במטבח מסורתי ומתנגד לשינוי. ב-1968 בחר המגזין פורצ'ן במסעדת יונג קי כאחת מ-15 המסעדות הטובות בעולם, היא הייתה המסעדה הסינית היחידה ברשימה. המסעדה מדורגת במקום העשירי ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2010/2009, בשנת 2009/2008 הייתה המסעדה מדורגת במקום ה-8 במדריך מילה. המסעדה היא בעלת כוכב במדריך המסעדות מישלן. בתחילת כל ארוחה מוגשת לסועדים ביצת מאה השנים בלוויית זנגביל מוחמץ. תפריט המסעדה מכיל מאות מאכלים סיניים שונים ובצידי מיני אלכוהול, מערביים וסיניים. יונג קי ידועה במיוחד בשל מאכל האווז הצלוי שהיא מגישה, כיום היא ידועה מאוד בגואנגדונג, הונג קונג ומקאו ובקרב תיירים זרים. אחרי שהם טועמים את האווז, הם נוהגים לעיתים תכופות לקחת איתם את התבשיל בטיסה הביתה על מנת לחלוק עם משפחה וחברים, וכך נוצר הכינוי :"האווז הצלוי הטס" (飛天燒鵝). למעלה מ-200 אווזים טסים ממטבח המסעדה מדי יום. המייסד מר קאם, נקרא אף הוא "מר אווז צלוי". The Miele Guide: Your Guide to Asia's Finest Restaurants 2009/2010, Ate Media Pte., Singapore, Pp. 10, 11, 30-31, 57, 61. אתר האינטרנט הרשמי של יונג קי ההיסטוריה של מסעדת יונג קי, באתר המסעדה יונג קי במקום ה-10 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2010/2009 יונג קי במקום ה-10 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2009/2008
מלון רואנדה

מלון רואנדה (באנגלית: Hotel Rwanda) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2004 ומספר את סיפור הצלתם של בני טוטסי רבים בידי פול רוזסבגינה (דון צ'ידל), מנהל מלון ברואנדה, בזמן רצח העם שהתרחש במדינה בשנת 1994. סרט זה אף זכה לכינוי "רשימת שינדלר האפריקאי", וזאת בזכות פעילותו הבלתי נגמרת של פול משבט ההוטו להציל את בני משפחתו ועוד יותר מ-1,000 בני שבט הטוטסי שמצאו מחסה במלון מילי-קולינס בניהולו. הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר, ומכון הקולנוע האמריקאי אף בחר בו לאחד מ-100 הסרטים מעוררי ההשראה ביותר של כל הזמנים. ערך מורחב – רצח העם ברואנדה מאז ומתמיד ובעיקר מאז תקופת שלטון הקולוניאליזם הבלגי ברואנדה, נתחלקה המדינה בין רוב בני שבט הוטו למיעוט שבט הטוטסי. המתיחות בין הצדדים התלהטה ועם רצח הנשיא ז'ובנל הביארימנה לאחר חתימת הסכם השלום בין הצדדים, החלו פרעות וכוחות הוטו טבחו ללא רחם בבני שבט הטוטסי. לאחר מאה ימים של רצח המוני, תוך התעלמות מוחלטת מצד מעצמות כמו ארצות הברית, צרפת ובלגיה וכיסוי תקשורתי מורחב, התבררה התמונה הקשה. בזמן שיחות השלום בין ההנהגה ההוטית ברואנדה למורדים הטוטסים מעבר לגבולות, מנהל פול רוזסבגינה מלון בלגי שקט. פול הוא משבט ההוטו, אך אשתו טטיאנה (סופי אוקונדו) משבט הטוטסי. נישואים אלה הם מקור לסכסוך בלתי פתור גם לדעת אחד מספקי המלון, שהוא אף אחד ממנהיגי האינטרהמאווה, מליציית הוטו רצחנית. עם החרפת המצב הפוליטי במדינה, כאשר פול ומשפחתו צופים בשכנים וידידים נרצחים ללא רחם, נאלץ פול לשמור על קשרים טובים עם בעלי השפעה מקרב הרוצחים וכן גורמים מחוץ לרואנדה כמו כוחות האו"ם, עיתונאים וסוכנים זרים, עליהם הוא סומך כי יעזרו בשעת צרה. אולם ההתערבות החיצונית פועלת בעיקר לטובתם של שוכני המלון שאינם רואנדים, ואילו שאר הפליטים, בהם ילדים רבים מבתי יתומים נזנחים על ידי כל הגורמים החיצונים. פול נאלץ לפעול במניפולציות ושוחד של המליציות הרצחניות וקציני צבא רואנדה על מנת לשמור על חיי בני משפחתו והפליטים במלון. כוחות האו"ם באזור, בראשות קולונל אוליבר הקנדי (ניק נולטה) אינם יכולים להושיע, הן משום חוסר בכוח אדם, והן משום שנאסר עליהם להתערב באופן פיזי במצב. כאשר כוחות אלה מצליחים כבר להימלט מהמלון, מלווים באישורי יציאה, הם נתקלים במארב של המליציות הרצחניות ונאלצים לחזור. במאמץ אחרון, פול משכנע קצין בכיר בצבא רואנדה לעזור לפליטים להימלט, אחרת לא יעיד לטובתו לאחר המלחמה. משפחתו של פול והפליטים עוזבים בשיירה מוגנת של האו"ם אל מעבר לקווי המורדים הטוטסים וחייהם ניצלים. מדיה וקבצים בנושא מלון רואנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון רואנדה (באנגלית) "מלון רואנדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלון רואנדה", באתר נטפליקס "מלון רואנדה", באתר AllMovie (באנגלית) "מלון רואנדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלון רואנדה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מלון רואנדה", באתר Metacritic (באנגלית) "מלון רואנדה", באתר אידיבי "מלון רואנדה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מלון רואנדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר עמותת רוזסבגינה-מלון רואנדה (באנגלית)
רוחו של ורמיר מדלפט היכולה לשמש כשולחן

רוחו של ורמיר מדלפט היכולה לשמש כשולחן (באנגלית: "The Ghost of Vermeer of Delft Which Can Be Used As a Table") הוא ציור משנת 1934 של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה מתייחסת לצייר ההולנדי יוהנס ורמיר וליצירתו הידועה "אמנות הציור", בה מוצג האמן מגבו. בדומה לכך, מוצגת במרכז היצירה דאלי דמות אדם בתנוחת כריעה עם גבו לצופה. השיער הארוך, הכובע והלבוש המפוספס בשחור ולבן מרמזים כי זו דמותו של ורמיר כפי שהיא מופיעה בציורו הוא. אולם דמותו של ורמיר ביצירה זו היא דו-ממדית, מוצלת ושחורה וחסרת עומק, ובכך מרמז דאלי שמדובר ברוח ולא באדם חי. רגל ימין של הדמות הכורעת ניצבת בזווית ישרה וירכהּ מוארכת באופן לא פרופורציונלי לשאר מידות הגוף, ויוצרת מעין שולחן שעליו מונחים בקבוק יין וכוס. ידהּ הימנית של הדמות נתמכת בקב. היצירה מוצגת במוזיאון סלבדור דאלי בסיינט פיטרסברג שבמדינת פלורידה בארצות הברית, בהשאלה מאוסף E. ו-A. Reynolds Morse. דאלי צייר את היצירה בשמן על לוח בגודל 24 על 18 ס"מ. The Ghost of Vermeer of Delft Which Can Be Used as a Table The Ghost of Vermeer of Delft Which Can Be Used As a Table by Salvador Dali, www.dalipaintings.com (באנגלית) "The Ghost of Vermeer of Delft Which Can Be Used As a Table, 1934", Most famous paintings (באנגלית)
טוטסי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טוטסי – משלוש הקבוצות האתניות בבורונדי ורואנדה טוטסי (סרט) – סרט קולנוע בכיכובו של דסטין הופמן טוטסי רול – ממתק אמריקאי