laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארהרדט פוסט

ארהרדט פוסט (בגרמנית: Alfred M. Ehrhardt Post);‏ 23 בספטמבר 1881, ברנדנבורג - 1 באוגוסט 1947, ברלין) היה שחמטאי גרמני. בתחילת הקריירה שלו חלק פוסט מקום 3–6 בתחרות הנובר 1902, חלק מקום 7–8 בתחרות קובורג 1904 ומקום 12–13 בתחרות ברמן 1905 (ניצח: ליאו פליישמן). פוסט הגיע למקום השביעי בתחרות אוסטנדה 1906. פוסט הגיע למקום השני בתחרות ברלין 1907, אחרי ריצ'רד טייכמן. בשנת 1910 ניצח פוסט בדו-קרב נגד וילהלם קוהן בתוצאה +3-6=3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1914 חלק מקום 13–14 בתחרות שהופסקה במאנהיים (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1917 חלק מקום 3–4 בתחרות ברלין (ניצחו: פאול יונר וולטר ג'ון). פוסט ניצח בתחרות המבורג 1921, בהקדימו את פרידריך זמיש. פוסט ניצח בתחרות "באד אוינהאוזן" בשנת 1922 בהקדימו את קארל קארלס. בשנת 1923 חלק מקום 2–3 בתחרות פרנקפורט (ניצח: ארנסט גרינפלד). בין השנים 1933–1945 היה פוסט מנהל של התוכנית הנאצית "השח של גרמניה הגדולה" והיה מארגן ראשי של כמה מתחרויות השחמט החזקות ביותר באירופה. שטוטגרט 1939 (אליפות אירופה הראשונה, ניצח: יפים בוגוליובוב), מינכן 1941 (אליפות אירופה השנייה, ניצח: יסטה סטולץ), זלצבורג 1942 (תחרות ששת רבי האמנים, ניצח: אלכסנדר אלכין) [1], מינכן 1942 (אליפות אירופה, ניצח: אלכסנדר אלכין), זלצבורג 1943 ((תחרות ששת רבי האמנים, ניצחו: פאול קרס ואלכסנדר אלכין). ארהרדט פוסט, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ארהרדט פוסט, באתר chessmetrics
ספורטינג חיחון

ריאל ספורטינג דה חיחון (בספרדית: Real Sporting de Gijón) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר חיחון, שבחבל אסטוריאס. המועדון נוסד ב-1 ביוני 1905, והוא משחק כיום בסגונדה דיוויסיון. הוא ידוע בכינוי "רוחיבלאנקוס" בגלל צבעי המדים שלו, רצועות פסים לבנים-אדומים. אצטדיונה הביתי של ספורטינג חיחון הוא אל מולינון, שהוא גם מגרש הכדורגל העתיק ביותר בכל ספרד. הוא מתפקד מאז שנת 1908, והוא ממוקם באתר של טחנת רוח ישנה, ומכאן בא שמו של האצטדיון, שפירושו בספרדית "טחנת הרוח הגדולה". המועדון נוסד בשנת 1905 תחת השם ספורטינג חיחונס, כאשר נשיאה הראשון של הקבוצה היה אנסלמו לופז. המלך אלפונסו השלושה עשר קיבל לידיו את פטרונה של המלוכה הספרדית על המועדון בשנת 1912, ואישר להוסיף לשמו של המועדון את השם "ריאל" (המילה הספרדית למלוכה), ומאז נקראה הקבוצה ריאל ספורטינג קלאב חיחונס. בשנת 1916, שונה שם הקבוצה שוב לשמה הנוכחי היום, ריאל ספורטינג דה חיחון. משנת 1941 עד שנות ה-70, עקב חוק זמני שנחקק בספרד שאסר על שימוש במילים זרות בשמות מועדוני הכדורגל במדינה, שמה הרשמי של הקבוצה שונה לריאל חיחון. בשנת 1944, הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה, ומאז דשדשה בין הליגה הבכירה לליגה השנייה רוב עונותיה, כאשר שיא הישגיה היה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, בהן שהתחרתה על התארים בליגה וגם בגביע המלך הספרדי ונשארה במשך 21 שנים בלה ליגה ברציפות. במהלך אותה התקופה, השתתפה חיחון מספר פעמים בגביע אופ"א, בו הפסידה 4 פעמים בשלב של 32 האחרונות, ופעמיים בשלב של 16 האחרונות. הפעם האחרונה ששיחקה במפעל הייתה בעונת 1991/92. בעקבות עונה לא מוצלחת בשנת 1998, ירד המועדון לליגה השנייה בספרד, בו שיחק במשך 10 שנים רצופות. ב-15 ביוני 2008, הוא הבטיח את שובו לליגה הבכירה לקראת עונת 2008–2009. בעונתה המחודשת בליגה הבכירה הגיעה לרבע גמר הגביע הספרדי והפסידה לקבוצת אתלטיק בילבאו. בעונה זו הצליחה ספורטינג חיחון להינצל מירידה במחזור הסיום והבטיחה לעצמה עונה נוספת בליגה הספרדית הראשונה. בסוף עונת 2011/2012 ירדה לליגה הספרדית השנייה. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה ברציפות מעונת 2012/2013 ועד עונת 2014/15 בה חזרה לליגה הספרדית הראשונה אחרי 3 שנים של היעדרות. היריבה ההיסטורית של המועדון היא קבוצת ריאל אוביידו. כאשר שתי הקבוצות משחקות באותה הליגה, הן משתתפות בדרבי האסטורי. צבעי המועדון, אדום ולבן, נבחרו בגלל צבעי דגל העיר חיחון. משנת 1931 עד 1936, בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה, הכתר בסמלה של הקבוצה הוחלף זמנית בכתר מורל. סגנות האליפות פעם אחת ב-1979 סגנית מחזיקת הגביע פעמיים, ב-1981 וב-1982 מדיה וקבצים בנושא ספורטינג חיחון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספורטינג חיחון (בספרדית) ספורטינג חיחון, ברשת החברתית פייסבוק ספורטינג חיחון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספורטינג חיחון, ברשת החברתית אינסטגרם ספורטינג חיחון, ברשת החברתית טיקטוק ספורטינג חיחון, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל הקבוצה באתר BDFutbol
ריר

ריר (בלועזית: מוקוס, Mucus) הוא נוזל צמיג המופרש על ידי קרום רירי, בגופם של יצורים שונים. לריר המופרש בתוך גופם של בעלי חיים שני תפקידים עיקריים: סיכוך: הריר מסייע למעבר חומרים דרך צינורות בגוף; לדוגמה, המזון עובר ביתר קלות דרך הוושט, בדרכו אל הקיבה, הודות לריר המופרש מהדפנות הפנימיות של הוושט. הגנה: הריר לוכד בתוכו מיקרואורגניזמים וחלקיקים אחרים (עשן ואבק, למשל). בכך הוא מונע מהם (במקרה של חיידקים או נגיפים) מלהגיע ליעדם (תאי הרקמה), להתיישב שם, להתרבות ולהזיק באמצעות שחרור רעלנים. בנוסף, הריסים (שעריות) הנמצאים לעיתים קרובות בדפנות הפנימיות של האיברים מסלקים את הריר על החלקיקים הלכודים בו, ובכך שומרים על ניקיון הרקמה. התהליך שתואר כאן מתרחש בריאות ובמעי, בין השאר. סוג אחר של הגנה מספק הריר המכסה את הדופן הפנימית של הקיבה; כאן מגן הריר על תאי הקיבה מפני עיכול עצמי על ידי חומצת מימן כלורי, החומצה החזקה הנמצאת בקיבה. בנוסף, יצורים רבים מפרישים ריר חיצוני: דו-חיים, כגון צפרדעים וקרפדות, מפרישים ריר על עורם. הדו-חיים, אשר מבחינה אבולוציונית התפתחו מהדגים והיו היצורים הראשונים שיצאו מן המים, מעולם לא הסתגלו באופן מושלם לחיים על-פני היבשה. אחד המאפיינים של זה הוא הצורך התמידי בלחות. הריר המכסה את עורם של הדו-חיים מספק להם את הלחות הנדרשת כשהם נמצאים מחוץ למים. חלזונות, תולעים ויצורים דומים נעים באמצעות התכווצויות של גופם. יצורים אלו מפרישים ריר לשם סיכוך המשטח עליו הם נעים ובכך הקלה על תנועתם. הריר המופרש בתוך גופם של בעלי חיים מורכב ממים, בהם מומסים מלחים שונים וכן חלבונים הנקראים מוצינים. בנוסף מכיל הריר חומרים אנטיספטיים (נוגדי מיקרואורגניזמים), כגון ליזוזים (האנזים המצוי בדמעות) ונוגדנים. את הריר מפריש סוג מיוחד של תאי אפיתל. בגופם של בעלי חיים, מיקרואורגניזמים פתוגניים (מחוללי מחלות) רבים מצאו דרכים להילחם בריר. רבים מהם מפרישים רעלנים הגורמים להרס התאים המפרישים ריר. חלקם מייצרים אנזים הקרוי מוּצינאז, המפרק את המוצינים שבריר. בזיהומים רבים של דרכי הנשימה מיוצרות כמויות גדולות מהרגיל של ריר, כמנגנון של הגוף ללחימה בפתוגנים. זוהי הסיבה לגודש באף ולנזלת אותם חווים אנשים מצוננים. כשהריר מיוצר באופן כרוני בכמויות גדולות מהרגיל, עלול הדבר לגרום נזק חמור לאיברים השונים. תופעה זו מתרחשת בחולי סיסטיק פיברוזיס. תרופות מסוימות גורמות לפגיעה בתאים מייצרי ריר. אספירין, למשל, פוגע ברירית הקיבה, דבר הגורם לעיתים לכיבי קיבה (אולקוס). ליחה ריר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיתות

המונח "סתת" מפנה לכאן. לערך העוסק ברבה רפורמית, ראו נועה סתת. סיתות - עיבוד שבבים של חומרים קשים מאוד, בעיקר של אבן אבל גם של בטון. בדרך כלל נעשה הסיתות לצרכים אדריכליים, על מנת להקנות לחומר מרקם מסוים, אבל לעיתים, מתבצע הסיתות כדי לשנות את מידות גוש החומר על מנת להביא את הגוש לממדים המבוקשים. ישנם מספר סוגי סיתות אבן המקובלים בישראל והם גם מפורטים בתקן. טוּבּזֶה - אבנים עבות וכרסתניות המסותתות לצורת תבנית בעלת בליטה מעוגלת הבולטת החוצה מפני הקיר. בנייה באבן בעיבוד טובזה מאפיינת את הבנייה הערבית, את הבנייה של הטמפלרים וכן בבניית גדרות. כמו כן נעשה שימוש באבן בעיבוד טובזה לחיפוי מבנים בירושלים בבניה לפני שנות ה-70. תָלטִיש - עיבוד פני האבן בפטיש ובאזמל ליצירת שקעים בצורות המזכירות פסיקים ונקודות. מוּסֵמסָם - קילוף פני האבן באמצעות אזמל מיוחד בעל שלוש או ארבע שיניים, היוצר מרקם של שקעים זהים בקוטר מילימטרים ספורים על כל פני האבן. מוּטבה - מכונה גם "סיתות מוטבע". הטבעת חורים באבן באמצעות פטישים מיוחדים בעלי 16, או 25, או 36 שיניים. מספר השיניים וגודלן קובע האם הסיתות יהיה בסגנון מוטבה עדין או גס. השימוש בסיתות מסוג מוטבה נפוץ בעיקר במשקופי פתחים, במזוזות או באדני חלונות וכן יש שימוש רב לאבנים בסיתות מוטבה בבנייה תעשייתית, כיוון שהן מתאימות לשימוש בתבניות פלדה יותר מאשר אבנים המסותתות בסגנונות אחרים. שָחוּטָה - סירוק פני אבנים רכות באמצעות מסרק ברזל היוצר חירוץ אחיד לאורך פני האבן. תָפגִ'יר - כמו מוסמסם, רק שבמקרה זה מבצע הסתת את העיבוד מכמה כיוונים, כך שנוצרות על פני האבן שורות שקעים בכיוונים שונים, מכונה גם "מוסמסם תפג'יר". גדר בנויה מאבנים בעיבוד טיליאני קיר בית הבנוי באבני טובזה משחק באבני גיר ברמות סיתות שונות (תלטיש בקיר ומוטבה במשקופי החלונות) אבן נסורה מבנה מחופה באבן נסורה אבנים מסותתות בסגנון מוסמסם סימן סתתים ת"י 2378 חלק ראשון, נספח א'
דוכס רות'סיי

דוכס רות'סיי (באנגלית: Duke of Rothesay) הוא התואר הרשמי של יורש העצר של ממלכת סקוטלנד, בדומה לתואר נסיך ויילס שהוא התואר הרשמי של יורש העצר של המלוכה הבריטית. מאחר שמאז חוקי האיחוד של 1707 אוחדו בית המלוכה של סקוטלנד עם בית המלוכה האנגלי ונוצר בכך בית המלוכה של בריטניה הגדולה, כיום יורש העצר של בריטניה נושא את שני התארים יחד – והוא הן נסיך ויילס והן דוכס רות'סיי. בנוסף, דוכס רות'סיי נושא בתארים רוזן קאריק, בארון רנפרו, לורד האיים והנסיך והנאמן העליון של סקוטלנד. הדוכסות נקראת על שם העיר רות'סיי, באי ביוט שבאזור ארגייל אנד ביוט, אולם אין מדובר באזור גאוגרפי (בניגוד לתואר האנגלי המקביל - דוכס קורנוול הניתן למעשה למי שעומד בראש דוכסות קורנוול). הראשון שנשא בתואר דוכס רות'סיי היה דייוויד סטיוארט, דוכס רות'סיי, בנו של רוברט השלישי, מלך סקוטלנד, בשנת 1398. לאחר מותו, אחיו ג'יימס, לימים המלך ג'יימס הראשון נשא בתואר עת המלכתו, ומאז הפך התואר לתואר הניתן לכל יורשי העצר. בשנת 1494 העביר הפרלמנט הסקוטי חקיקה המקבעת נוהג זה. התואר "רוזן קאריק" מקורו במאה ה-12. בשנת 1306 רוברט דה ברוס, רוזן קאריק, הוכתר כרוברט הראשון ומאז הפכה הרוזנות לחלק מנכסי הכתר הסקוטי, והתואר לחלק מתארי המונרך, אשר ניתן לאחד מבני המונרך, ולרוב לבן הבכור. בשנת 1469 נחקק חוק הקובע כי התואר יינתן לבן הבכור של המונרך. התואר ברון רנפרו ניתן לראשונה ליורש העצר בשנת 1404, וחוק משנת 1469 קיבע נוהג זה. התואר הנאמן העליון של סקוטלנד מקורו במאה ה-12. תואר זה ניתן לראשונה לוולטר פיץ אלן. הנאמן העליון השביעי, רוברט, הוכתר בשנת 1371 כמלך רוברט השני ומאז ניתן התואר ליורשי העצר. החוק משנת 1469 מקבע נוהג זה. התואר "אדון האיים" מקורו בתארם של משפחת מקדונלד, שהיו וסאלים של מלכי סקוטלנד ונורווגיה. המשפחה הייתה משפחת מלוכה ששלטה בהברידים החיצוניים. בשנת 1462 נחתם הסכם בין ג'ון מקדונלד השני, לורד האיים הרביעי לבין המלך אדוארד הרביעי, מלך אנגליה לפיו הוא יקבל עצמאות בתמורה לסיוע לאדוארד הרביעי במלחמתו בסקוטלנד. בשנת 1475 גילה מלך סקוטלנד ג'יימס השלישי את המזימה, וגזל את תואר הווסאל שבגד בו. התואר הושב לו לאחר זמן קצר, אולם נלקח בשנית על ידי המלך ג'יימס הרביעי בעקבות מרידה נוספת שפרצה באיים כנגדו, ובשנת 1540 המלך ג'יימס החמישי העניק את התואר ליורש העצר הסקוטי. בין האיחוד של שנת 1603 ותקופת כהונתו של הנסיך אלברט אדוארד פסק השימוש בתואר "דוכס רות'סיי", ויורש העצר נשא בפועל בתואר "נסיך ויילס" בלבד. המלכה ויקטוריה הורתה שבזמן שהות יורש העצר בסקוטלנד הוא ישא בתואר דוכס רות'סיי ולא בתואר נסיך ויילס. חוק של הפרלמנט הסקוטי משנת 1469 קובע כי התארים האמורים יינתנו לבן הבכור של מלך סקוטלנד. במותו של הבן הבכור, התואר אינו עובר ליורש העצר הבא אחריו - שכן התואר מיועד רק לבן הבכור (ולא לבנות בכורות). כיום, המחזיק בתואר דוכס רות'סיי הוא הנסיך ויליאם מהיותו הבן הבכור של המלך צ'ארלס השלישי. שלט האצולה של דוכסות רות'סיי מורכב מארבעה רבעים - שני רבעים מציגים את סמל הנאמן העליון ושני רבעים מציגים את סמל לורד האיים. במרכז שלט האצולה נמצא הסמל של יורש העצר לכתר סקוטלנד, סמל סקוטלנד שעליו מוטבעת תגית שחורה עם שלושה קצוות. דוכסי רות'סיי, נסיבות קבלת התיאור, ונסיבות סיום נשיאת התואר: מדיה וקבצים בנושא דוכס רות'סיי בוויקישיתוף
מסרו

מסרו היא עיר הבירה של לסוטו, השוכנת על הגבול עם דרום אפריקה. בעיר מתגוררים 180,000 תושבים (2004), והיא העיר הגדולה במדינה. אוכלוסיית מסרו מהווה כמעט 10% מכלל אוכלוסיית לסוטו. כיום כ-80% מאוכלוסיית העיר נוצרית וכ-20% משתייכים לאמונות קדומות. העיר ממוקמת על נהר הקלדון, במחוז מסרו, והיא גם בירת המחוז. עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצור נרות ושטיחים. פירוש השם בשפת המקומיים הוא "מקום אבן החול האדומה". מסרו נוסדה ב-1869 על ידי הבריטים כמחנה משטרתי קטן. העיר הייתה עיר מסחר קטנה כאשר ראש שבט הבסוטו, ציף מושואשו הראשון הפך את העיר לעיר הבירה בשנת 1869. העיר הייתה בירת הפרוטקטורט הבריטי בסוטולנד בין השנים 1869 ל-1871, עת עברה הסמכות המנהלית על המדינה אל מושבת הכף, ובין השנים 1884, כאשר בסוטו שוב הפכה למושבה נפרדת, ל-1966, כאשר בסוטולנד זכתה בעצמאותה ושינתה את שמה ללסוטו. בתחילת המאה העשרים, מסרו היה יישוב קטן שהורכב ממספר קטן של מבני מנהלה קולוניאליים, חנות מסחר וכמה כפרים נפרדים. לימים היישוב צמח לעיירת שוק סואנת. לשכת המסחר הוקמה בשנת 1890 ושני עיתונים, מוחצ'ונונו ("השביט") ובסוטולנד ניוז, הוקמו בשנת 1911 ו -1927, בהתאמה. עד שנת 1933 היו לעיירה פנסי רחוב, ונבנתה מערכת אספקת מים משופרת בשנת 1949. בנוסף, מבנה המעמדות של בירה קולוניאלית זו נעשה מורכב יותר. זה כלל כעת פקידים קולוניאליים בריטים, סוחרים ואנשי מקצוע אירופאים, אנשי מקצוע באפריקה, גם פקידים ומתורגמנים בשחור לבן, וכיתת שירות קטנה של עובדים ביתיים ועוזרי חנויות. לפני עצמאות המדינה העיר סבלה מצמיחה איטית מאוד, דבר שהשתנה מאוד לאחר העצמאות. שטח העיר גדל מ-20 קמ"ר ל-138 קמ"ר. לסוטו קיבלה את עצמאותה בשנת 1966 ומסרו הפכה לבירה. לאחר העצמאות, האוכלוסייה החלה לגדול בהתמדה כשאנשים עברו ברחבי הארץ והעיר בחיפוש אחר עבודה בשכר. מסרו הוא המרכז העירוני היחיד של לסוטו ואוכלוסייתה גדלה מכ- 20,000 בשנת 1966 ליותר מ -200,000 בסוף המאה העשרים. בשנת 1998 התרחשו מהומות רבות בעיר, שהובילו להרס רב, שתיקונו עמד על כ-350 מיליון דולר. בעיר ממוקמת האוניברסיטה הלאומית של לסוטו. בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי מושושאו הראשון. במערב העיר ישנו מעבר גבול לדרום אפריקה. ספרד סאוטה, ספרד ארצות הברית אוסטין, טקסס, ארצות הברית (מ־1978) מסרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Derrick Brooms, Maseru, Lesotho (1869- ), BLACKPAST, ‏10-10-2014
קום (עיר)

קֹם (בפרסית: ‏قم‏Ⓘ‏) היא עיר במרכז-מערב איראן ובירת המחוז הקרוי על שמה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2016 התגוררו בקום כ-1.2 מיליון בני אדם והיא העיר השביעית בגודלה במדינה. קום נחשבת לעיר קדושה עבור האסלאם השיעי. בעיר נמצא מקדש פאטמה מעצומה, אחותו של האימאם השיעי השמיני עלי א-רידא. בעיר מספר המדרסות (בתי מדרש אסלאמיים) הגדול ביותר באיראן, שמשתוות במספרן אולי רק לאלו שבנג'ף (עיראק). מאמינים מרחבי העולם השיעי מגיעים לעיר קום שהתיירות הפכה לאחד מענפי הכלכלה המרכזיים בה. קום שומרת על אופי שמרני דתי ונחשבת לעיר הדתית ביותר באיראן. רבים מאנשי הדת האיראנים מקבלים את הכשרתם הדתית בעיר. בפברואר 2020, סוחר מהעיר קום, שנהג לטוס בקביעות לסין, נדבק שם בנגיף קורונה מזן "SARS-CoV-2", ובשובו לעירו גרם לשרשרת הדבקה שהובילה להתפשטות המגפה בכל רחבי הרפובליקה. העיר שוכנת מזרחית למדבר המלח הגדול דאשת-א-כאוְיר כ-127 ק"מ דרום-מערבית לבירה טהראן והיא שוכנת על גדותיו של הנהר רוד-א-קום בגובה 928 מטרים מעל פני הים. מדרום-מזרח לקום נמצאת העיר העתיקה כאשאן. ישירות מדרום לקום נמצאות העיירות דליג'אן, מַחַלאת, נַראק, כַּהַכּ, וג'אסב. בתחום המקיף את קום ממזרח נמצאות הערים תַפְרֵש, סאוֵה, ג'עפריה ואַשְתִיַאן. בארגון התרבות הלאומי של איראן מופיעים 195 אתרים בעלי משמעות תרבותית היסטורית בקום. העיר נחשבת לעיר קדושה עבור השיעים המוסלמים ויש בה מבני דת רבים, ביניהם מקדש פאטמה מעצומה ומסגדים רבים. בקום נמצא גם המרכז הגדול ביותר של סוכנות החלל האיראנית, וכן מרכז שיגור גדול של טילי שֶהאב-3. לא הרחק מן העיר קום, בפורדו, נמצא מתקן פורדו להעשרה גרעינית, הפועל במסגרת תוכנית הגרעין האיראנית. בקום שוכנת חווזה עלמיה מפורסמת, והיא אחד ממרכזי הלימוד השיעיים החשובים. החווזה המודרנית הוקמה על ידי האייתוללה הגדול עבד אל-כרים חאירי יזדי בשנת 1922. לבנון בעלבכ, לבנון טורקיה קוניה, טורקיה עיראק כרבלא, עיראק עיראק נג'ף, עיראק ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד פקיסטן קראצ'י, פקיסטן אתר האינטרנט הרשמי של קום (בפרסית) יוסף פאר, יוצאים לטיול באיראן? אלו המקומות ששווה לעבור בהם, באתר כיכר השבת, ‏10.07.13 לא רק גרעין - ביקור בעיר קום באיראן, יונתן גונן, חדשות 13, ינואר 2011 קום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיראן ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל נוחות

דגל נוחות הוא השתייכותו הלאומית של כלי שיט, דהיינו המדינה בה רשום כלי השיט, השונה מן ההשתייכות הלאומית של בעליו. המונח דגל נוחות נמצא בשימוש מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ומקורו בדגל שמניף כלי שיט לצורך זיהוי המדינה שבה הוא רשום. מדינת הרישום היא הקובעת את המסגרת החוקית לתפעול כלי השיט והיא הרלוונטית באותם מקרים שבהם האונייה מובאת לדין. בתחילת המאה ה-21 למעלה ממחצית אוניות ציי הסוחר בעולם (על פי מדדי מעמס) רשומות בהסדרים של דגלי נוחות, אשר לעיתים כינוים הוא "רישום פתוח" (אנגלית: open registries). הסיבות המסורתיות לבחירת דגל נוחות כוללות מציאת מקלט מס לאונייה, דרגות שכר זולות יותר לבעל האונייה, ותקנות פחות תובעניות באשר לתפעול האונייה. אחת הדוגמאות הבולטות המביאות לרישום אונייה בדגל נוחות היא העובדה שממשלת ארצות הברית מטילה מכס בשיעור 50% על תיקונים המבוצעים מחוץ לנמלי ארצות הברית, באוניות המניפות דגל אמריקאי. עליית הגלובליזציה שינתה את מפת הסחר העולמי והביאה לשינויים אף בבעלות ובהפעלת אוניות סוחר. חברות הספנות המסורתיות, אשר היו לעיתים קרובות בבעלות משפחתית, נעלמו מן העולם. את מקומן תפסו תאגידי ספנות רב-לאומיים, אשר אף צוותיהן רב-לאומיים. במציאות זו דגל הנוחות אינו מסיר לעיתים את זהותה הלאומית "המקורית" של האונייה, כיוון שזו לא הייתה קיימת מלכתחילה. מתנגדי תופעת דגלי הנוחות טוענים כי דגלי נוחות מאפשרים לבעלי אוניות להפעיל אוניות ממדינות רישום שאינן אוכפות בהקפדה תקנות בטיחות, תנאים סוציאליים מינימליים לאנשי צוות, או מתירות למלחים להתאגד. האונייה Belen Quezada הייתה האונייה הזרה הראשונה אשר זכתה לרישום פנמי בשנת 1919. מספר אוניות בבעלות אמריקאית באו בעקבותיה בשנת 1922. רישום האוניות הזרות בפנמה הלך וגדל בתקופת 15 השנה הבאות, הרבה בזכות אוניות אירופיות אשר בעליהן בחרו ברישום זה. בסוף שנות ה-40 הביעו מספר בעלי אוניות חוסר שביעות רצון מן הרישום הפנמי והחל חיפוש אחר דגל נוחות חליפי, אשר יתחרה בדגל הפנמי. בשנת 1948 נוסד רישום אוניות זרות בליבריה, זאת בעזרת אנשי עסקים אמריקאים. סטברוס ניארכוס, איל ספנות יווני נודע במחצית השנייה של המאה ה-20, רשם את האונייה הזרה הראשונה בליבריה, בשנת 1949. בעלי אוניות רבים באו בעקבותיו, והרישום הליברי גדל באיטיות עד שהחל מתחרה ברישום הפנמי. רישום אוניות זרות מהווה מקור הכנסה למדינה. כך בשנת 2008 הביא רישום אוניות להכנסה של 19 מיליון דולר לליבריה, בה רשומות נכון לשנה זו כ-2,600 אוניות בבעלות זרה. נכון לשנת 2022, שלוש המדינות שבהן המספר הגדול ביותר של אוניות ברישום זר הן פנמה (עם 9,595 אניות), ליבריה (עם 4,295 אניות), ואיי מרשל (4,313 אניות). מבין שלוש אלה, אוניות ברישום של ליבריה ואיי בהאמה נמצאו כאוניות שבטיחותן מעל הממוצע על פי בדיקות ארגוני בטיחות ימית בינלאומיים[דרוש מקור]. דוד פרי, העיקר הנוחות, 'בין גלים' 171-170 יוני 1987, עמ' 49 Top 10 Largest Flag States in the Shipping Industry, Marine Insight, ‏6/4/2022
שמואל פקטור

שמואל פקטור (בגרמנית: Samuel ("S. D.") Factor (Faktor);‏ 22 בספטמבר 1883, לודז' – 11 בינואר 1949, שיקגו) היה שחמטאי יהודי-פולני-אמריקאי. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה פקטור אחד משחקני השחמט החזקים בלודז'. בשנת 1916 הפסיד דו-קרב להירשביין +2 -4 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1917 הגיע למקום השלישי באליפות לודז', לאחר גרז סלווה ותיאודור רגדינסקי. באותה שנה הוא הפסיד למשה הירשביין עם תוצאה (+2=4-4). בשנת 1918 הגיע למקום השני, לאחר תיאודור רגדינסקי ובשנת 1919 ניצח באליפות מועדון השחמט של לודז'. לאחר מכן היגר, בתחילה להולנד ולאחר מכן לארצות הברית. בסוף שנת 1919 סיים פקטור בתיקו מיני דו-קרב עם ריכרד רטי +1 -1 בעיר רוטרדם. במרץ 1920 חלק מקום 2–3 עם אברהם שפייר, אחרי עקיבא רובינשטיין בתחרות רוטרדם. ביולי 1921 חלק פקטור מקום 5–7 בתחרות אטלנטיק סיטי (הקונגרס האמריקאי השמיני). בתחרות ניצח דוד ינובסקי. בחודש אוקטובר 1921 סיים פקטור במקום השני, אחרי אדוארד לסקר בתחרות קליבלנד. בחודש אוגוסט 1922 ניצח פקטור בתחרות לואיסביל (אליפות איגוד השחמט המערבי) ובאותה שנה ניצח באליפות שיקגו. בשנת 1928 השתתף פקטור בנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת האג. במסגרת זו זכה במדליית כסף קבוצתית OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad, The Hague 1928, United States, www.olimpbase.org. פקטור שיחק בלוח השלישי וצבר 6.5/11 (59.1%) 4+ 5= 2-. בשנת 1930 חלק פקטור מקום ראשון-שני עם נורמן וויטקר בתחרות שיקגו (אליפות איגוד השחמט המערבי). בחודש אוגוסט 1932 חלק מקום 7–10 בתחרות פסדנה (ניצח: אלכסנדר אלכין). פקטור מת בשנת 1949 לאחר מחלה קצרה. Samuel Faktor vs Richard Réti, Rotterdam 1919, Dutch Defence, A85, 1-0 Samuel Factor vs Samuel Reshevsky, Detroit 1924, 25th WCA, Queen’s Gambit Declined, Semi-Slav, D46, 1-0 Samuel Factor vs Karl Gilg (CSR), The Hague 1928, 2nd Olympiad, Queen's Gambit Declined, Orthodox Defense, Classical, D68, 1-0 Nietsche vs Samuel Factor, Chicago 1942, King's Gambit Accepted, Bishop's Gambit, Lopez Variation, C33, 0-1 שמואל פקטור, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קניין אגב

קניין אגב הוא אחת הדרכים לקניית מיטלטלין על פי ההלכה. קניין זה מתבצע כאשר מקנים קרקע, באחת מאופני ההקנאה של קרקע (כסף, שטר או חזקה), ומקנים לקונה גם מיטלטלים – אגב הקניין של הקרקע, ומכאן שמו קניין אגב. קנין אגב נלמד מהפסוק ”וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם מַתָּנוֹת רַבּוֹת לְכֶסֶף וּלְזָהָב וּלְמִגְדָּנוֹת עִם עָרֵי מְצֻרוֹת בִּיהוּדָה” (דברי הימים ב', כ"א, ג'). הראשונים נחלקו האם הפסוק הוא באמת המקור לדין (ולכן הוא מחייב מדאורייתא), או שהוא רק "אסמכתא" (הוכחה שנהגו כך גם בזמן התנ"ך), ולכן רמת החיוב בו היא מדרבנן. לדעת הרשב"א והרא"ש קניין אגב הוא מדרבנן, אך לדעת הריטב"א מקור קניין אגב הוא מהתורה. בסוגיית הגמרא, נידונה השאלה האם יש צורך שהמיטלטלים הנקנים עם הקרקע יהיו צבורים בתוכה, דהיינו שיהיו על גבה. להלכה נפסק בגמרא שקניין אגב יועיל גם כאשר המטלטלים נמצאים במקום אחר. הנוסח הטוב ביותר לומר בקניין אגב הוא "קנה המטלטלים אגב הקרקע". אם אמר "קנה המטלטלים עם הקרקע" נחלקו הראשונים אם מועיל הקניין. ביסוד המחלוקת עומד הדין שצורת קניין אגב הוא שבאמצעות הקניין שעושה בקרקע (כסף, שטר או חזקה) נקנית הקרקע ואגב הקרקע נקנים המטלטלים, אך מעשה הקניין עצמו, אינו יכול להקנות את המטלטלים. לכן לדעת רש"י כשאמר "עם" משמע שרוצה שהמטלטלים יקנו באמצעות מעשה הקניין כמו הקרקע וזה לא מועיל, אבל לדעת המאירי גם המילה "עם" יכולה להתפרש כמו "אגב" ולכן הקניין חל. הרמב"ם פסק שרק כאשר המיטלטלים לא צבורים בקרקע יש צורך לומר במפורש שהם ייקנו אגבה, אולם אם הם צבורים אין הכרח בכך. הראב"ד בהשגותיו חלק על דבריו וטען שבכל מקרה יש צורך באמירת "אגב". הערך "אגב" באנציקלופדיה התלמודית, כרך א' אושרי ורהפטיג, "קניין אגב", מישרים א (תשס"ב), עמ' 125–145, באתר ספריית אסיף. ארז אדלר, "קניין אגב - אחד או שניים", מדברה (תשפ"ג), עמ' 103–114. הערך "אגב", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה קניין אגב, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" הרב אודי שוורץ, קידושין דף כו – קניין אגב, בבית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ו, עמוד א' על תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ב, עמוד א' על תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ז, עמוד ב' פירוש רש"י לתלמוד על תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ז, עמוד ב' מאירי על תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ז, עמוד ב' משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות מכירה, פרק ג', הלכות ח'–ט' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.