laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מידלמארץ' (סדרת טלוויזיה)

מידלמארץ' (באנגלית: Middlemarch) הוא עיבוד טלוויזיוני משנת 1994 לרומן באותו שם שיצא לאור ב-1871 מאת הסופרת האנגלייה ג'ורג' אליוט. הסדרה שהופקה על ידי ה-BBC כוללת 7 פרקים, וזהו העיבוד השני של הרומן שנעשה לטלוויזיה. את הסדרה ביים אנתוני פייג ואת התסריט כתב אנדרו דייוויס. בתפקידים הראשיים מופיעים ג'ולייט אוברי, רופוס סוול, דאגלס הודג' ופטריק מאלהייד. דורותיאה ברוק (ג'ולייט אוברי) מעוניינת להגשים את עצמה תוך כדי שיתוף בחייו האינטלקטואליים של בעלה, הכומר אדוארד קאזובון (פטריק מאלהייד), שגילו כפול מגילה. הנישואים מתגלים כלא מספקים לגבי שניהם, והם מסתיימים במותו הבלתי צפוי של קאזובון. פגישתה של דורותיאה עם ויל לאדיסלו (רופוס סוול) מובילה לסיבוכים נוספים. פירוט העלילה ראו בערך "מידלמארץ'". ג'ולייט אוברי - דורותיאה ברוק פטריק מאלהייד - הכומר אדוארד קזובון רופוס סוול - ויל לדיסלו דאגלס הודג' - ד"ר טרשיוס לידגייט רוברט הארדי - ארתור ברוק קרוליין הארקר - סיליה ברוק ג'וליאן וודהאם - סר ג'יימס צ'טאם אליזבת ספריגס - גברת קדוואלאדר ג'ונתן פירת' - פרד וינסי טרווין מק'דואל - רוזמונד וינסי רייצ'ל פאוור - מרי גארת' פיטר ג'פרי - מר בולסטרוד רוזמרי מרטין - גברת בולסטרוד פם פריס - גברת דולופ קלייב ראסל - קיילב גארת' ז'קלין טונג - גברת וינסי סיימון צ'נדלר - מר פרברת'ר אמילי ווף - משרתת של לידגייט פרס באפט"א לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר (ג'ולייט אוברי), האיפור הטוב ביותר, המוזיקה המקורית הטובה ביותר פרס Broadcasting Press Guild - השחקנית הטובה ביותר (ג'ולייט אוברי) Writers' Guild of Great Britain - סדרת הדרמה הטובה ביותר פרס מועדון הטלוויזיה והרדיו - תוכנית ה-BBC של השנה "מידלמארץ'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מידלמארץ'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסדרה "מידלמארץ'" באתר BBC
הנרי פילדינג

הנרי פילדינג (באנגלית: Henry Fielding;‏ 22 באפריל 1707 – 8 באוקטובר 1754) היה סופר ומחזאי בריטי. ספרו הידוע ביותר הוא "קורות טום ג'ונס". פילדינג נולד ליד גלאסטונברי בסאמרסט, והתחנך באיטון קולג'. אחותו הצעירה, שרה, הייתה אף היא סופרת מצליחה. לאחר קשר רומנטי עם אישה צעירה, שהסתיימה בכך שפילדינג הסתבך עם החוק, הוא עבר ללונדון, ובה החל בקריירה הספרותית שלו. ב-1728 נסע פילדינג לליידן ללמוד. כאשר חזר, הוא החל לכתוב לתיאטרון, וכמה מעבודותיו ביקרו את הממשלה בראשות רוברט וולפול. חוק רישוי התיאטרון של 1737 היה תוצאה ישירה של מחזותיו של פילדינג, והוא אולץ לפרוש מהתיאטרון ולפנות לקריירה במשפטים. עם זאת, פילדינג המשיך לכתוב. הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה "שאמלה", פרודיה על רומן המכתבים המלודרמטי של סמיואל ריצ'רדסון, "פמלה". לאחר מכן הוא פרסם את "ג'וזף אנדרוז" (1742), ספר העוסק לכאורה באחיה של פמלה, ג'וזף. ספרו הידוע ביותר, "קורות טום ג'ונס" (1749), הוא רומן פיקרסקי מורכב בקפדנות המתאר כיצד אסופי עולה לגדולה. אשתו הראשונה, שרלוט, שבהסתמך על דמותה הוא בנה את דמות הגיבורה ב"טום ג'ונס" (סופיה), מתה ב-1744. שלוש שנים לאחר מכן נישא פילדינג למשרתת לשעבר שלה, מארי, בהתעלם מדעת הקהל. הוא נעשה לשופט שלום במקביל לקריירה ספרותית מצליחה. הוא ייסד את כוח המשטרה הראשון בלונדון, ה-Bow Street Runners ב-1750. בהמשך הידרדרה בריאותו. הוא יצא את בריטניה בחיפוש אחר מרפא ומת בליסבון ב-1754. (רשימה בלתי מלאה) The Tragedy of Tragedies; or, The Life and Death of Tom Thumb (מחזה, 1731) An Apology for the Life of Mrs. Shamela Andrews (רומאן, 1741) The Life of Jonathan Wild the Great (רומאן, 1743), טיפול בראש כנופיית הגנבים, ג'ונתן ויילד. קורות טום ג'ונס (רומאן, 1749) הנרי פילדינג, הרפתקאות ג'וזף אנדרוז; תורגם מאנגלית בידי אסתר כספי, תל אביב: עם עובד, תשכ"ה. (מהדורה ב' מחודשת: תל אביב: דביר ('מבחר תרגום'), תשנ"ט 1999) (Joseph Andrews) הנרי פילדינג, קורות טום ג'ונס; תרגמה מאנגלית והוסיפה הערות: אסתר כספי; הקדים מבוא: א. א. מנדילוב; תשעה ציורים מאת ויליאם הוגארת, 2 כרכים, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשכ"ז. (התרגום זיכה אותה בפרס טשרניחובסקי לתרגום ספרות יפה לשנת תשכ"ט–1969) (The History of Tom Jones, a Foundling) הנרי פילדינג, מסע מן העולם הזה אל הבא – פרק ראשון (מאנגלית: אלינוער ברגר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ז', 2016. (A Journey from this World to the Next) מדיה וקבצים בנושא הנרי פילדינג בוויקישיתוף כתבי הנרי פילדינג בפרויקט גוטנברג (באנגלית) גיטה אבינור, "ממזר ממשפחה טובה", הפורטת על הפסנתר הכחול: מאמרים בבקורת הספרות, מפעל סופרי חיפה, 1974. הנרי פילדינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנרי פילדינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרי פילדינג (1707-1754), דף שער בספרייה הלאומית הנרי פילדינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנרי פילדינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנרי פילדינג, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סיף – ענף ספורט שהתפתח מתוך טכניקת קרב סיף (כוכב) – כוכב בקבוצת אוריון סיף (קומיקס) – דמות קומיקס של גיבורת-על סיף (מיתולוגיה) – אשתו של האל תור חרב – מילה נרדפת לסיף אישים: מגי סיף – שחקנית אמריקאית לינדה סאיף – מיקרוביולוגית אמריקאית קני סייף – כדורגלן ישראלי-דרוזי זיף
פרס הרברנד

פרס הרברנד עבור תרומה ייחודית לחשיבה אוטומטית (באנגלית: Herbrand Award) הוא פרס המוענק על ידי ‏Conference on Automated Deduction ‏(.CADE inc). הפרס ניתן לאדם או קבוצה עבור תרומה חשובה להוכחת משפט אוטומטיות. הפרס נקרא על שם המדען הצרפתי ז'אק הרברנד ומוענק בכנס CADE או IJCAR. גובה הפרס המוענק הוא כאלף דולרים אמריקנים. הפרס מוענק לאחר הצבעה של נאמני CADE וזוכי העבר. 1992: לארי ווס 1994: וודי בלדסו 1996: ג'ון אלן רובינסון 1997: וו ונג'ון 1998: ג'רארד היוט 1999: רוברט אס. בוייר וג'יי. סטרות'ר מור 2000: ויליאם מקיואן 2001: דונלד לאבלנד 2002: מארק סטיקל 2003: פיטר אנדרוס 2004: הארלד גנזינגר 2005: מרטין דייוויס 2006: וולפגנג ביבל 2007: אלאן באנדי 2008: אדמונד קלארק 2009: דיפאק קאפור 2010: דייוויד פלאיסטד 2011: נחום דרשוביץ 2012: מלווין פיטינג 2013: גרג נלסון 2014: רוברט קונסטבל 2015: אנדריי וורונקוב 2016: זהר מנה וריצ'רד וולדינגר 2017: לורנס פאולסון 2018: ברונו בוכברגר 2019: ניקולאי ביורנר ולאונרדו דה מורה 2020: פרנץ באדר 2021: טוביאס ניפקאו 2022: נטראג'אן שנקר אתר האינטרנט הרשמי של פרס הרברנד דף הזוכים באתר CADE
גביע אוקיאניה לאומות 2016

גביע אוקיאניה לאומות 2016 נערך בחודש מאי ויוני 2016 בפפואה גינאה החדשה, היה הטורניר ה-10 של גביע אוקיאניה לאומות בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה, הגוף המנהל של הכדורגל באוקיאניה. התחרות התקיימה באצטדיון סר ג'ון גויס בפורט מורסבי. נבחרת ניו זילנד, אשר ניצחה בתחרות, השתתפה בגביע הקונפדרציות 2017 ושלוש הקבוצות הראשונות בכל בית השתתפו בסיבוב המוקדמות השלישי להעפלה למונדיאל 2018. הגמר
וילם לודייזן

וילם לודייזן (בהולנדית: Willem Johannes Lodeizen;‏ 1909 – 1977) היה פעיל המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם. דרך פעילותו במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההולנדית (אנ') באמסטרדם הכיר לודייזן יהודים רבים שפעלו במסגרות סוציאליסטיות כמותו או אהדו את הרעיון הסוציאליסטי. בשנות השלושים היה לודייזן אנטי פשיסט נלהב. לאחר כיבוש הולנד בידי הגרמנים במאי 1940 הצטרף לודייזן למספר תנועות מקומיות במסגרת המחתרת האנטי נאצית בהולנד. הוא ארגן קרן לתמיכה ביהודים שאיבדו את מקומות עבודתם וכן לתמיכה בקרבנות שנפגעו על ידי הנאצים לאחר השביתה של פברואר 1941 (אנ'). לודייזן ארגן מקום מסתור למספר יהודים וליווה אותם באופן אישי למקומות מסתור, תוך סיכון עצמי. רק חלק מהיהודים שהסתיר וילם שרדו בשואה. בנובמבר 1943 נעצר לודייזן בעקבות הלשנה. הוא נשלח למחנה הריכוז פיכט ובמאי 1944 גורש לדכאו. באפריל 1945 שוחרר על ידי בעלות הברית. לאחר המלחמה התגורר לודייזן בפוטן (אנ') היה פעיל בעמותה בשם : "1940-1945" (stichting 1940-45) אשר מטרותיה היו לספק צרכים בסיסיים וכספיים למשפחות, לקבוצות וליחידים שתרמו לשחרור ולהתנגדות לכיבוש. באותה תקופה לודייזן עבד למען קרבנות מלחמה ואוכלוסיות במצוקה. יוליאנה, מלכת הולנד, העניקה לווילם לודייזן את עיטור צלב ההתנגדות ההולנדי (אנ') על פועלו בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1982 העניק לו יד ושם את אות חסיד אומות העולם. יאן ואלטייה דה-רו סיפורו של וילם לודייזן, באתר יד ושם (באנגלית). כתבה בעיתון הולנדי אודות לודייזן ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דל דיילי

דל ל. דיילי (באנגלית: Dell L. Dailey) הוא לוטננט גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית שפיקד בין היתר על פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. לאחר שחרורו שימש כמתאם הלוחמה בטרור במחלקת המדינה. דיילי נולד וגדל בעיירה פלאנדרו, דרום דקוטה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1971, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא והשלים קורס סיירים, הסמכה כצנחן והכשרה כטייס מסוקים. כקצין צעיר שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75 אולם את עיקר שירותו עשה כטייס וכמפקד ברגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160. דיילי לחם במלחמת המפרץ כמפקד החטיבה האווירית למבצעים מיוחדים 160, תוך שהוא מתעקש אישית לפקד על מבצעי עומק שביצעה החטיבה. בהמשך שימש דיילי בשורת תפקידי מטה ופיקוד בפיקוד המבצעים המיוחדים עד אשר בשנת 2001 מונה למפקד מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, ופיקד עליו בין היתר במבצע אנקונדה. בשנת 2007 פרש מן השירות הצבאי ושימש כמתאם הלוחמה בטרור במחלקת המדינה עד לשנת 2009. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007. מדיה וקבצים בנושא דל דיילי בוויקישיתוף רויטרס, בכיר בארה"ב: בן-לאדן וסגנו הפכו ללא יעילים, באתר ynet, 7 בינואר 2009. הניו יורק טיימס, לרדוף אחרי הרוח במדבר, באתר הארץ, 14 באפריל 2009. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 58. גל פרל פינקל וסא"ל ירון,מבצע "קרנף": מה כדאי לחטיבת הקומנדו ללמוד מרגימנט הריינג'רס של צבא היבשה האמריקני, מערכות 488, יולי 2020, עמוד 42. איי.פי, בכירים אמריקנים: אל קאעידה קורס, באתר nana10‏, 16 בספטמבר 2008.
ריימונד תומאס

ריימונד א. תומאס השלישי (באנגלית: Raymond A. Thomas III) הוא גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית שפיקד על פיקוד המבצעים המיוחדים. תומאס החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1980, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. תומאס שירת כמפקד מחלקה ברגימנט הריינג'רס ה-75 ופיקד עליה במבצע זעם דחוף, במהלכו הוצנח גדודו במטרה לתפוס שטחי מפתח ובהם שדה התעופה ריו-אטו. כמפקד פלוגה בריינג'רס צנח תומאס בראש אנשיו במבצע מטרה צודקת, במטרה לכבוש שטחי מפתח חיוניים. בהמשך עבר את מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, שימש כמפקד צוות, כקצין מבצעים וכמפקד פלגה בכוח דלתא ולחם במלחמת המפרץ. במלחמת אפגניסטן שימש כמפקד גדוד הריינג'רס ה-3. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד דיוויזיית השריון ה-1 בעיראק. לאחר מכן שימש כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים וכאחראי המבצעים המיוחדים של נאט"ו וארצות הברית באפגניסטן. בתפקידו הבא הושאל ל-CIA ושימש כמנהל שותף לסוגיות צבאיות. לאחר מכן מונה בשנת 2014 כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במרץ 2016 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים ושירת בתפקיד עד פרישתו מהצבא במרץ 2019. מדיה וקבצים בנושא ריימונד תומאס בוויקישיתוף רויטרס וד-פ-א, שר ההגנה של ארה"ב: סבור שמנהיג דאעש עדיין חי, באתר הארץ, 22 ביולי 2017. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 60. ריצ'רד אופל ג'וניור וגרהאם באולי, ניו יורק טיימס, ארה"ב מאטה את אימוני כוחות הביטחון האפגניים, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2012.
ישראל בויום

ישראל בויום (נולד בשנת 1970) הוא מנטליסט ואמן חושים ישראלי. בויום, נולד בבאר שבע, בן למאיר ולזיווה לבית דוד, משפחת קוסמים בת ארבעה ילדים. מגיל צעיר מאוד התלווה לאביו הקוסם, מאיר, בהופעותיו. בהיותו בן חמש הפתיע את אביו כשהציג בפניו כמה להטוטים. בעיתונות התפרסם כקוסם הצעיר ביותר בארץ[דרוש מקור]. הוא שירת בצה"ל כקוסם הראשון בתולדותיו, כמנחה וכאקורדיוניסט בשירה בציבור. בסיום השירות עבר להתגורר באילת ועבד כקוסם ברשת המלונות "ישרוטל" והופיע ברחבי העיר. משנת 1995 ועד 2006 היה בויום בעל טור קבוע בעיתון "פנאי פלוס", בתחום הקסמים, חידות היגיון ומשחקי חשיבה. הוא השתתף בהפקה ובכתיבה של התוכנית "פוקר פייס" והיה בעל חברה "לצאת מהקופסה". בויום שהחל כקוסם התפתח לכיוון של מנטליסט, משלב בהופעותיו קריאת מחשבות, אינטואיציה ושיטות פסיכולוגיות וטכניקות של מנטליזם, קריאה קרה, תורת הפנים, שפת גוף ועוד. הוא מופיע ברחבי הארץ ובעולם וכן בתוכניות טלוויזיה ובאירועים בתחום המנטליזם בלבד. בשנים האחרונות הוא מופיע רבות ברומניה. החופשה המושלמת בויום משמש כמנטור ומלווה אישי לחברות, לאנשי עסקים ולאנשים פרטיים. זה סוד הקסם, 1999, לימוד קסמים לילדים קסמים ומדע, 2006, לימוד קסמים לבני נוער אתר האינטרנט הרשמי של ישראל בויום ישראל בויום, ברשת החברתית פייסבוק ישראל בויום, סרטונים בערוץ היוטיוב מירב קריסטל, שובר שתיקה, באתר ynet, 7 בינואר 2007 הקוסם בויום ז"ל / מאת ישראל זיסק, באתר תפוז, 11 בפברואר 2008 , אנרגיה משותפת על משקפיים, YouTube , החופשה המושלמת עונה 3 פרק 5: מסע בין ספרים, YouTube , ישראל בויום במופע בתוכנית טלוויזיה ברומניה, YouTube, (באנגלית), (ברומנית)
גזוז (אלבום)

גזוז הוא אלבום הבכורה של להקת "גזוז". עם שני יוצאי להקת "כוורת", דני סנדרסון וגידי גוב, האלבום נשמע כהמשך ישיר של הקו המוזיקלי של הלהקה. את כל שירי האלבום כתב, הלחין ועיבד סנדרסון, ורובם הפכו ללהיטים גדולים. האלבום היה להצלחה גדולה, ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים. אף על פי שמעולם לא יצא על גבי תקליטור, כל שירי האלבום מופיעים באוסף של הלהקה "20 הלהיטים", שיצא ב־1990. באוקטובר 1978 יצא הסינגל "תשע בכיכר", שבשיאו הגיע למקום השלישי במצעד השבועי של רשת ג' ולמקום ה-12 במצעד הפזמונים התשל"ט (1979) של התחנה. שלושה חודשים לאחר מכן יצא "היא לא תדע" שהגיע בשיאו למקום ה-8 במצעדים השבועיים ברשת ג'. אחריו יצא "אמא ודני" שהגיע גם הוא בשיאו למקום ה-8 במצעדים השבועיים ברשת ג'. הסינגל האחרון שיצא היה "לכבוד הקיץ" שצעד בראש המצעד של רשת ג' במשך שבועיים ולאחר מכן הגיע למקום ה-23 במצעד הפזמונים התשל"ט של התחנה. בעקבות הצלחת האלבום, נבחרה גזוז ללהקת השנה של המצעד. מידע על האלבום גזוז באתר MusicBrainz יואב קוטנר, תקליטים חדשים: להקת גזוז (הד ארצי), מעריב, 17 במאי 1979 האלבום באתר במומה
גלגול שני

גלגול שני הוא אלבומה השני של להקת "גזוז" אשר בדומה לאלבום הראשון של הלהקה, אף הוא יצא בשנת 1979. כמו באלבום הקודם, דני סנדרסון היה מי שכתב והלחין את כל השירים, פרט לקטעים האינסטרומנטליים "מנגו א לה רמפה", "אלופי הדמקה" ו"נוסטלגיה". האלבום נחשב לפחות מצליח מקודמו, והשירים המוכרים ביותר בו הם "רוני", "מילים יפות", "אה או" ו"רק עם אופנוע". האלבום מעולם לא יצא על גבי תקליטור, ורק חלק משיריו צורפו לאוסף "20 הלהיטים" של גזוז. זמן קצר אחרי הוצאתו התפרקה הלהקה. כמו כן, שני שירים מתקליט זה מעולם לא ראו אור על גבי תקליטור והם הנעימה האינסטרומנטלית "מנגו א לה רמפה" והגרסה המקורית של השיר "היא התיישבה ליד פסנתר" (באלבומי האוסף הבאים של הלהקה מופיעה גרסה שהוקלטה מחדש). מהאלבום יצאו השירים הללו לרדיו: "רוני" שהגיע למקום 3 במצעד השבועי ברשת ג', "אה או" שהגיע לראש המצעד השבועי של רשת ג' למשך 3 שבועות, ומאוחר יותר הגיע למקום ה-19 במצעד השנתי של תש"ם (1980) של התחנה, ו"רק עם אופנוע" שהגיע גם הוא בשיאו למקום ה-3 במצעד השבועי ברשת ג'. הלהקה הגיעה גם למקום השני בתואר "להקת השנה" במצעד השנתי. מידע על האלבום גלגול שני באתר MusicBrainz יואב קוטנר, תקליטים חדשים: גזוז, גלגול שני (הד ארצי), מעריב, 13 בדצמבר 1979 גלגול שני - התקליט המלא באתר הספרייה הלאומית
איילת ריפס

איילת ריפס (נולדה ב-12 במרץ 1978) היא מפיקה, תסריטאית, ובמאית ישראלית. חברת ועד העמותה של התיאטרון הארצי לילדים ונוער. ב-2009 הפיקה את המחזמר "ר' הרש'ל" בהשתתפות חנן לדרמן, והשתתפה בהפקת המחזמר "הרשל'ה 2 - כשהרשל'ה פגש את טופל'ה" שכתב וביים מנחם גולן והפיק אלי מנדל. ב-2010 הפיקה את המחזמר "מוטל בן פייסי החזן" שעיבד מנחם גולן וביימה אורית אוליאל. בתפקידים הראשיים שיחקו חנן לדרמן ואברי ארבל. ב-2011 כתבה את המחזמר "מוטי חלומותי" שביים קלוד דדיה. המחזמר היה מעין עיבוד של "מוטל בן פייסי החזן" ושיחקו בו נתי רביץ, חנן לדרמן, גיל קפטן ואברי ארבל. ב-2012 השתתפה (לצד תיאטרון תאיר) בהפקת המחזמר "מערת החכמולוגים" שכתבו יוני זיכהולץ ושי להב וביים קלוד דדיה. במחזמר שיחקו בין השאר אסי צובל, אבישי שטרית, אביתר לזר, לירן קנטרוביץ', פז פרל, אברי ארבל ורועי אדרי. ב-2013 הפיקה וניהלה אמנותית את המחזמר "שומר הסיפורים" שכתב שולי רנד וביימה שירה קצנלנבוגן. במחזמר שיחקו אסי צובל, אבישי שטרית ואברהם סלקטר, והשתתפו בו גם ישי לפידות ולהקת "בובה מעיישס". להצגה זו ייעץ אומנותית משה קפטן. באותה שנה הפיקה וניהלה אומנותית את ההצגה "כמעט שבת" שכתבה נוגה אלגום וביים קלוד דדיה. בהצגה השתתפו שירה קצנלנבוגן, גלי הראל, ליאת צדוק, בת אל דלומי ושרה אגמון. ב-2014 הפיקה וניהלה אמנותית את המחזמר "שבט אחים" שכתב אסף אשתר וביים ירון כפכפי. במחזמר שיחקו אסי צובל, אבישי שטרית, גל בן ארצי ויאיר מוסל. ב-2015 הפיקה וניהלה אומנותית את המחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב וביים אורי אומנותי. במחזמר השתתפו יעקב כהן, עודד מנשה, אסי צובל, אבישי שטרית ומתן צור. ב-2016 הפיקה וניהלה אומנותית את המחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. במחזמר השתתפו שולי רנד, אלי יצפאן, אסי צובל, אבישי שטרית, ואמיר שמחוני. האתר של ריפס הפקות אתר המחזמר יוסל'ה קמצן קדוש יובל בן עמי, כשר אבל מבריח, באתר ישראל היום, 16 בדצמבר 2009 מופע חנוכה עם חנן לדרמן, בערוץ "אורות – טלוויזיה יהודית", 1 בדצמבר 2010 עפרה לקס, על הניסים ועל הכרטיסים, באתר ערוץ 7, 8 בדצמבר 2011 יונתן ריגר, ‏מתחזקים על הבמה: יעקב כהן ועודד מנשה במחזמר למגזר הדתי, באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2015 צדיק בא לעיר: "ר' הרשל" – הצגה מוזיקלית לחנוכה לכל המשפחה, באתר "חסידיניוז", 6 בדצמבר 2009 יובל בן עמי, כשר אבל מבריח, באתר ישראל היום, 16 בדצמבר 2009 מוטי חלומותי, סרטון באתר יוטיוב מערת החוכמולוגים, סרטון באתר יוטיוב שומר הסיפורים, סרטון באתר יוטיוב כמעט שבת, סרטון באתר יוטיוב שבט אחים, סרטון באתר יוטיוב
רוברט נלר

רוברט ב. נלר (באנגלית: Robert B. Neller ; נולד ב-9 בפברואר 1953) הוא גנרל אמריקאי בדימוס שכיהן כמפקד ה-37 של חיל הנחתים של ארצות הברית. נלר נולד בבסיס הצבאי קאמפ פולק שבלואיזיאנה וגדל באיסט לאנסינג שבמישיגן. הוא בנם של דודי ורוברט. אביו שירת בצבא ארצות הברית. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת וירג'יניה התגייס בשנת 1975 לחיל הנחתים למסלול קצונה ישיר. במסגרת מסלול זה עבר נלר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. נלר שימש כמפקד מחלקה בגדוד השלישי שברגימנט הנחתים הרביעי של דיוויזיית הנחתים השלישית. שימש מפקד פלוגה בגדוד הראשון של דיוויזיית הנחתים הראשונה. בשנים 1988–1990 שימש מפקד כוח מאבטחים של הנחתים בפנמה והשתתף במבצע מטרה צודקת. ביולי 1991 מונה למפקד גדוד החי"ר המשוריין ה-3 של דיוויזיית הנחתים הראשונה, השתתף במבצע "השבת תקווה" בסומליה. ביוני 1993 מונה לסגן מפקד רגימנט הנחתים השביעי. לאחר מספר תפקידי מטה מונה ביוני 1998 למפקד רגימנט הנחתים השישי בדיוויזיית הנחתים השנייה ולאחר מכן מילא תפקידים במטה הדיוויזיה. ביולי 2002 מונה לראש מחלקת מבצעים במטה חיל הנחתים. ביוני 2007 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית. באוגוסט 2009 מונה לנשיא אוניברסיטת חיל הנחתים. בינואר 2011 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף מבצעים במטות המשולבים. ביולי 2014 למפקד פיקוד כוחות הנחתים ומפקד כוחות הנחתים בגזרת האוקיינוס האטלנטי ואירופה. בספטמבר 2015 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד חיל הנחתים. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2019. נלר נשוי לדרסי ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא רוברט נלר בוויקישיתוף רוברט נלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תצהיר וקורות חיים באתר לשכת הפרסום הממשלתית של ארצות הברית אביתר בן-צדף, גנרל רוברט נילר - המפקד הבא של המארינס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 ביולי 2015. אביתר בן-צדף, המארינס החליפו רשמית את הנשק האישי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בנובמבר 2015. East Lansing native set to become top U.S. Marine, דטרויט פרי פרס, 25 ביולי 2015
חיים דוד סרצ'יק

חיים דוד סרצ'יק (נולד בט"ו בכסלו ה'תשי"ג, 1953 ביוהנסבורג) הוא מוזיקאי ישראלי. נולד ביוהנסבורג למשפחה חילונית. כבר בגיל 17 התחיל לחבר שירי מסעות ואחרים ברוח אותה תקופה – שנות ה-60 וה-70. הוא שירת בצבא דרום אפריקה ועסק בצילום. בשלב מסוים החל לחפש משמעות רוחנית לחייו. קצת לפני מלחמת יום הכיפורים הוא עלה לישראל והתנדב כחצי שנה בקיבוץ רמת הכובש. לאחר מכן טס לאמסטרדם, עסק ביוגה והסתובב בבגדים לבנים ותרבוש. ערב אחד נקלע סרצ'יק להופעה של הרב שלמה קרליבך והחל להתחבר אליו. הוא מצא חוברת נגינה בגיטרה שכללה כמה שירים של קרליבך, ולמד אותם. לאחר שנה וחצי, הוא עבר לאשראם באנגליה. באחד הערבים הזמין אותו חבר להופעה של קרליבך, ובסיום ההופעה ניגש אליו חיים דוד להתייעץ, האם כדאי לו להיות מורה ליוגה בקנדה. הרב לא חשב כלל על כיוון כזה, והזמין אותו למחרת לביקור אצלו במלון. לאחר שניגן בפניו כמה שירים הזמין אותו הרב קרליבך להופיע איתו באותו ערב, והציע לו לעלות לישראל וללמוד בישיבת התפוצות, בה לימד קרליבך באותה עת, וסרצ'יק החל ללמוד שם בשנת תשל"ה. הוא עלה לארץ לבדו, ואת השנים הבאות השקיע בלימוד. במשך השנים הוא המשיך לכתוב שירים רבים, אך עדיין לא באופן מקצועי. הופיע עם קרליבך, וגם באופן עצמאי. לאחר פטירתו של קרליבך פרץ יותר לתודעה, בעיקר בעקבות הופעותיו באירועי הסיום של צעדת הריקודגלים ברחבת הכותל המערבי ביום ירושלים. סרצ'יק נשוי לפאני ולהם 6 ילדים, ומתגוררים ברובע היהודי בירושלים. חיים דוד סרצ'יק, באתר MusicBrainz (באנגלית) חיים דוד סרצ'יק, באתר Discogs (באנגלית) חיים דוד סרצ'יק, דף שער בספרייה הלאומית חגית רוטנברג, מהאשראם דרך קרליבך לירושלים - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 14 באוגוסט 2003 עדי (דוד) אהרון, הרב קרליבך ואני, באתר "ברסלב ישראל", 7 במרץ 2009 חיים דוד סרצ'יק, כוחו של הרב קרליבך בקירוב רחוקים, באתר "ישיבה" ישראל חבר, חיים דוד סרצ'יק באלבום חדש • להאזנה, באתר בחדרי חרדים, 2 באוגוסט 2009 עפרה לקס, דמותרבות - חיים דוד סרסיק(הקישור אינו פעיל), בעיתון "בשבע", 27 באוגוסט 2009 אמציה האיתן, בשורות טובות, באתר ערוץ 7, 17 בספטמבר 2009
דייוויד פרידוביץ'

דייוויד פ. פרידוביץ' (באנגלית: David P. Fridovich) הוא לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית הוא בדימוס, אשר שימש כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. פרידוביץ' השלים תואר שני בממשל מטעם אוניברסיטת טוליין ולאחר מכן, בשנת 1976, התגייס לצבא ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. פרידוביץ' שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה ברגימנט החי"ר הקל ה-172. בשנת 1984 עבר את מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. לאחר מכן שימש כמפקד פלגה וכמפקד גדוד בכוחות המיוחדים. בהמשך שימש כמפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. לאחר מכן מונה למנהל המבצעים בפיקוד המבצעים המיוחדים. בתפקידו האחרון שימש כסגנו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. הוא פרש לגמלאות בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא דייוויד פרידוביץ' בוויקישיתוף רועי קייס ורועי סמיוני, "אם בן לאדן היה נכנע, הוא היה נשאר בחיים", באתר ynet, 5 במאי 2015 אמיר אורן‏, מי יפריע להכריע, באתר וואלה, 20 ביולי 2009.
אדם ומלואו

אדם ומלואו הייתה תוכנית טלוויזיה בת 20 פרקים ששודרה בערוץ 33 בשנים 2003–2004, במסגרתה הסתובב המגיש ברחבי ישראל, פגש אנשים והביא סיפורים על סביבת מגוריהם, זיכרונות ילדותם, וחייהם. את התוכנית הגיש בהתחלה עוזי חיטמן, שהספיק להגיש 11 פרקים. לאחר מותו הפתאומי של חיטמן החליף אותו חנן גולדבלט עד מעצרו, אז הופסקה הפקת התוכנית. אדם ומלואו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורן פרסיקו, ‏גולדבלט בשטח, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נומאד

נומאד (ביוונית - נווד) הוא סרט אפי היסטורי קזחי משנת 2005, המתאר את עלייתו של אבלאי ח'אן(אנ') על רקע התקופה. הסרט הוגש כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-2007. בסוף מאה ה-17 ותחילת מאה ה-18, אויביהם של הקזחים היו אנשי שבט ג'ונגאר(אנ') ממונגוליה. הקזחים לא הצליחו להתאחד מול פלישתם של הג'ונגארים, חלקם ברחו ולכן התקופה נקראת "מנוסת הרגליים המדממות". הייתה בקרב העם תקווה כי צאצא של ג'ינגיס חאן יקום ויאחד את כל שבטי הקזחים ויגרש את אויביהם מאדמתם. אוראז, אחד ממנהיגי השבטים יצא ב-1710 לחפש את הילד המובטח, שנולד לאחד השולטאנים הקזחים. גם מנהיג חאנות ג'ונגאר(אנ') גלדן, שמע כי הילד נולד וכוח צבאי נשלח להורגו. במהלך הקרב הצליח אוראז להציל את התינוק, הוא גידל אותו, אסף נערים מכל ערבות קזחסטן ואימן את כולם להיות לוחמים, וכן הנחיל להם את הרעיון שאדם אחד או שבט אחד משול לזרד בודד שניתן לשבור בקלות, אבל כאשר מתאגדים - אי אפשר לשבור את הזרדים. אחרי כעשור, צבאם של הג'ונגארים שנלחצו מדרום על ידי שושלת צ'ינג כחלק ממלחמת ג'ונגאר-צ'ינג(אנ'), פלש פעם נוספת לקזחסטן. בכינוס השולטאנים שהיו מנהיגי השבטים עלה הצורך העמידה אחידה ובבעלי ברית. אולם הרצון לחופש של כל אחד מהשולטאנים גבר והם לא הצליחו להגיע להסכמה. הכוחות הג'ונגארים הגיעו וצרו על העיר והוחלט שההתמודדות תהיה קרב של אדם אחד מכל צד. אם הג'ונגארים ינצחו - העיר תיכנע ותפתח את שעריה ואם הם יפסידו הג'ונגארים יעזבו את המקום. את הג'ונגארים יצג שאריש ואת הקזחים מנצור שניצח בקרב ובזכות זאת קיבל את השם אבלאי. הג'ונגארים כיבדו את ההסכם ונסוגו. הג'ונגארים שבו את גוהאר, נערה שמנצור היה מאוהב בה, מנצור/אבלאי יצא לשחרר את גוהאד, נשבה אף הוא, עמד במבחנים ונמלט יחד עם גוהאר. אחרי חצי שנה פלשו הג'ונגארים פעם נוספת והפעם מצוידים בתותחים, ורק עמידת כל הקזחים ביחד הייתה יכולה להציל אותם. ואכן, לוחמי השולטאנים האחרים הגיעו לעזור בקרב שהוכרע לטובת הקזחים. קרב זה נחשב כאירוע המכונן של העם הקזחי ולאירוע שתרם לשקיעת החנאת הג'ונגארית. ג'יי הרננדז בתפקיד יראלי קונו בקר בתפקיד מנצור ג'ייסון סקוט לי בתפקיד אוראז מארק דקסקוס בתפקיד שאריש (המנהיג הג'ונגארי) דילנאז אחמדייבה בתפקיד הוצ'ה, בתו של גלדן. "נומאד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נומאד", באתר נטפליקס "נומאד", באתר AllMovie (באנגלית) "נומאד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נומאד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נומאד", באתר Metacritic (באנגלית) "נומאד", באתר אידיבי "נומאד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)