laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנציקלופדיה מטרופוליטנה

האנציקלופדיה מטרופוליטנה (Encyclopaedia Metropolitana) התפרסמה בשלמותה בלונדון בשנת 1845, על גיליון קווארטו (9.5x12 אינץ'), בשלושים כרכים, לאחר שיצאה חלקים חלקים, חמישים ותשעה, במשך השנים 1817 עד 1845 (בסה"כ 22426 עמודים ו-565 לוחות תחריטים). עורכיה התיימרו להציג את המדעים והאמנויות השיטתיים בשלמותם ובסדרם הטבעי, כמתואר במסה הפותחת העוסקת בשיטת ארגון המידע, שכתב המשורר סמואל טיילור קולרידג'. התוכנית הייתה כהצעתו של קולרידג', והייתה בה מידה מספקת של אופי פואטי כדי להיות בלתי-מעשית לחלוטין (Quarterly Review, cxiii, 379). אולם, לוקה ככל שהיה התכנון, המצוינות של רבות מהמסות שכתבו הארכיהגמון ריצ'רד וייטלי, סר ג'ון הרשל, הפרופסורים פיטר ברלאו, ג'ורג' פיקוק, אוגוסטוס דה מורגן ורבים אחרים, אינה מוטלת בספק. היא כתובה ארבעה חלקים, האחרון בסדר אלפביתי בלבד: I. מדעים טהורים, שני כרכים, 1813 עמודים, 16 תחריטים, 28 מסות, כולל דקדוק, משפטים ותאולוגיה. II. מדעים מעורבים וישומיים, שישה כרכים, 5391 עמודים, 437 תחריטים, 42 מסות, כולל אמנויות יפות, אמנויות שימושיות, ידיעת-הטבע (הכרת עולם החי והצומח) ויישומיה, ומדעי הרפואה; III. היסטוריה וביוגרפיות, חמישה כרכים, 4458 עמודים, שבע מפות, כולל 135 מאמרי ביוגרפיות המסודרות כרונולוגית (עד תומאס אקווינס בכרך 3), ומשובצות ב-210 פרקי היסטוריה (עד שנת 1815), בצורה הפילוסופית, המעניינת והטבעית ביותר (אך הביוגרפיות המודרניות היו רבות מדי והתוכנית כשלה; הוכרזה תוכנית חדשה ליצירת שני כרכי ביוגרפיות נוספים, אך היא לא יצאה אל הפועל); IV. שונות ומילונאות, 13 כרכים, 10338 עמודים, 105 תחריטים, כולל גאוגרפיה, מילון של השפה האנגלית והכרת עולם החי והצומח בתחריטים. התחריטים יצאו לאור בשלושה כרכים. כרך האינדקס, אורכו 364 עמודים, הכיל 9000 מאמרים לערך. הוצאה מחודשת, ב-38 כרכים על גיליון קווארטו, הוכרזה בשנת 1849. מתוך המהדורה השנייה שאמורה הייתה לכלול 42 כרכים, על גיליון אוקטבו (6x9 אינץ'), 14744 עמודים, הנכללים במחלקות I. עד III., יצאו לאור בין השנים 1849 ל-1858. מדיה וקבצים בנושא אנציקלופדיה מטרופוליטנה בוויקישיתוף אנציקלופדיה מטרופוליטנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שופכן

השופכן (אנגלית: Ureter) הוא איבר צינורי המוביל את השתן מן הכליות לשלפוחית השתן, וממלא תפקיד מכריע בשמירה על תפקודם התקין של הכליות ועל מאזן הנוזלים בגוף. מקור המילה מלטינית "urina", שתן. תפקידם העיקרי של השופכנים הוא להעביר שתן מהכליות לשלפוחית השתן לצורך הפרשתו מהגוף. באופן פיזיולוגי תקין בגוף האדם ישנם שני שופכנים, אחד לכל כליה. השופכנים יוצאים מאזור אגן הכליה (Pelvis renalis) לאורך הדופן האחורית של הבטן (בסיוע גלים פריסטלטיים של סיבי השריר החלק בדפנות השופכן) ונכנסים לשלפוחית השתן דרך פתחים בחלקה האחורי. באדם בוגר, אורכם הממוצע של השופכנים הוא 20–30 סנטימטרים, וקוטרם נע סביב 3–4 מילימטרים. השופכנים מורכבים משלוש שכבות של רקמה: Mucosa (רירית) - השכבה הפנימית ביותר של השופכן, מורכבת מתאי אפיתל שלפוחית (Urotelium), המצוידים באפיתליום מעבר עמיד המאפשר את מתיחת השופכנים בזמן מעבר השתן. Muscularis - השכבה האמצעית, המורכבת משתי תת-שכבות של סיבי שריר חלק, באופן שבו השכבה הפנימית עשויה משריר טבעתי והחיצונית משריר אורך. שכבה שרירית זו יוצרת גלים פריסטלטיים המניעים את השתן דרך השופכן אל השלפוחית. Adventitia - השכבה החיצונית ביותר, המורכבת מרקמת חיבור סיבית המספקת תמיכה מבנית ומעגנת את השופכן לרקמות שמסביב. להפרעות או פגיעות בשופכנים יכולות להיות השלכות משמעותיות על תפקוד מערכת השתן ועל הבריאות הכללית. כמה מצבים נפוצים הקשורים לשופכנים כוללים: חסימה של השופכנים עקב אבנים בכליות, גידולים או הפרעות מבניות. ריפלוקס שופכנים מתרחש כאשר השתן זורם לאחור משלפוחית השתן אל השופכנים. היצרות של השופכן, לעיתים קרובות עקב צלקות או דלקת. פגיעה עקב טראומה או תהליכים כירורגיים המערבים את הבטן או האגן העלולים לגרום לפציעה בשופכן. תסמונת וריד השחלות ניתן להשתמש במספר בדיקות הדמיה כדי להעריך את מבנה ותפקוד השופכנים: אולטרסאונד: טכניקת הדמיה לא פולשנית המשמשת לצורך זיהוי חריגות כמו אבנים או חסימה בכליות, שופכנים ושלפוחית השתן, Pielogram תוך ורידי (IVP): הליך רדיוגרפי הכולל הזרקת חומר ניגוד לווריד כדי להדגיש את מבני דרכי השתן בתמונות רנטגן. טומוגרפיה ממוחשבת (CT) - אורוגרפיה: סריקת CT בשילוב חומר ניגוד תוך ורידי כדי לספק תמונות תלת־ממדיות מפורטות של דרכי השתן, שימושיות לזיהוי אבנים, גידולים או מומים אחרים בשופכה. ציסטוסקופיה: הליך פולשני הנעשה באמצעות מכשיר רפואי דמוי טלסקופ - הציסטוסקופ - שבעזרתו בודקים את דרכי השתן התחתונות. המכשיר מכיל סיב אופטי ותעלה שמאפשרת הזרמה של נוזל אל תוך שלפוחית השתן. כך ניתן להסתכל ישירות על הדפנות של שלפוחית השתן ושל השופכה ולבדוק אם המראה שלהן תקין. מדיה וקבצים בנושא שופכן בוויקישיתוף שופכן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Donna D. Ignatavicius, Medical-Surgical Nursing, 10th Edition, Elsevier, 2021. (באנגלית) ureter, https://www.dictionary.com/ (באנגלית) Hernan A. Lescay; Jay Jiang; Stephen W. Leslie; Faiz Tuma., Anatomy, Abdomen and Pelvis Ureter, StatPearls, ‏30/01/24 (באנגלית) שופכן, באתר infomed משרד החינוך, אנטומיה-פיזיולוגיה של מערכת השתן Ureteral obstruction, MAYO CLINIC (באנגלית) ענת זיו, ד"ר יהושע גנסין, על אבנים בכליות ובדרכי השתן, באתר רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
מערכות

מערכות הוא בית ההוצאה לאור של צה"ל. הוצאת ספרים זו נוסדה בשנת 1939, לפני קום מדינת ישראל וייסוד צה"ל. ההוצאה שימשה כמרכז ידע לתורת לחימה שיובאה מצבאות זרים וכמרכז מחקרי של ההיסטוריה הצבאית, בעיקר זו של מלחמת העצמאות. בית ההוצאה לאור ישב בקריה בתל אביב עד לתחילת פרויקט פינוי דרום הקריה. כיום יושבת ההוצאה במחנה דיין שבגלילות. מייסד הוצאת "מערכות" הוא אל"ם אלעזר גלילי, שגם פיקד עליה במשך 28 שנים. עם חברי המערכת בשנותיה הראשונות נמנו גרשון ריבלין, אברהם טמיר (לימים אלוף), שלמה גזית (לימים אלוף) ואברהם אילון (לימים תא"ל וראש מחלקת ההיסטוריה של צה"ל). בין מפקדי בית ההוצאה לאור היו אל"ם יעקב זיסקינד, אל"ם הילל בן מאיר, אל"ם אורי דרומי וסא"ל חגי גולן. הוצאת "מערכות" התמקדה בהוצאתם לאור של ספרי הגות צבאית מקורית ומתורגמת, היסטוריה צבאית של ישראל ושל מלחמות העולם. בהוצאה ראו אור עם השנים אלפי כותרים, חלקם הגדול עוסק בענייני צבא וביטחון. ההוצאה מוציאה לאור, מאז הקמתה, גם כתב עת בשם "מערכות", המהווה את ביטאונם הרשמי של קציני צה"ל. במקביל יצאו גם קונטרסים נושאיים כמו "ציקלון" שעסקו בנושאים מתחום תורת הלחימה וההיסטוריה הצבאית ובהם לוחמת גרעין, לוחמה אורבנית ולוחמה בשטח הררי. חלק מהספרים של הוצאת "מערכות" יצאו לאור בשיתוף פעולה עם משרד הביטחון – ההוצאה לאור, שהוקמה בשנת 1958. בנוסף לכתב העת הכלל צה"לי "מערכות", יצאו לאור כתבי עת חיליים: "מערכות ים", "מערכות הפלס", "מערכות שריון", "מערכות חימוש" ו"קשר ואלקטרוניקה". בעקבות שינויים מפליגים בפעילות משרד הביטחון – ההוצאה לאור בסוף שנת 2008 הוחלט על שיתוף פעולה עם הוצאה אזרחית. כיום מנוהלת הדפסת והפצת ספרי "מערכות" באמצעות הוצאת "מודן". הוצאת מערכות הוציאה לאור במשך השנים מספר סדרות ספרים העוסקים בהגות צבאית, היסטוריה של הלוחמה וביטחון לאומי. בין הסדרות ניתן למנות את: סדרת מרקם – בימת מערכות לליבון סוגיות ביטחון לאומי מרכז כובד – בימת מערכות לעיונים צבאיים סדרת קלע – היסטוריה של המלחמה, פרשיות ריגול ומודיעין סדרת מלחמת העולם השנייה – אסופת ספרים ומחקרים על מלחמת העולם השנייה אתר האינטרנט הרשמי של מערכות ד"ר ישראל בן-דור, ‏70 שנות "מערכות", מערכות 428-427, אוקטובר 2009, עמ' 90-99 הספרים של מערכות, באתר "סימניה" נולד במחתרת גדל בצה"ל, דבר, 18 במאי 1956 משה דור, 40 שנות צבאיות עברית, מעריב, 30 בנובמבר 1979 קטלוג ספרי מערכות, באתר צה"ל
פסאודומורפיזם

בגאולוגיה, פסאודומורפיזם (Pseudomorphism) או דמיון בצורה הוא מצב שבו תרכובת מינרלים עוברת תהליך שבו המינרל העיקרי בתרכובת מוחלף על ידי מינרל אחר, אבל הצורה החיצונית של התרכובת וממדיה נשארים ללא שינוי. מקור המילה מיוונית: Ψευδο (פסאודו) – שקרי המתחזה להיות אמיתי, Μορφή (מורפה) – צורה, כלומר "צורה מזויפת". לתרכובת מסוג זה נוהגים לקרוא פסאודומורף. קיימים שלושה סוגים של פסאודומורפים: פארארמורף (מכונה גם אלומורף) הוא מינרל שחל בו שינוי ברמה המולקולרית בלבד. למינרל החדש יש אותו הרכב כימי, אבל מבנה מרחבי שונה. למרות השוני במבנה הפנימי צורת הפאראמורף זהה לצורת המינרל שהחליף. תופעה זו מתרחשת למשל כשארגוניט מוחלף על ידי קלציט. פסאודומורף מסתנן – הוא פסאודומורף שבו מינרל אחד או סוג חומר אחד מוחלף על ידי אחר. צורתו של המינרל המקורי נשמרת, אבל הצבע, הקשיות, ותכונות נוספות משתנים לאלו של המינרל המחליף. דוגמה מרהיבה לתהליך זה (המכונה החלפה) היא החלפת עץ בסיליקה (קוורץ או אופאל) כך שנוצר עץ מאובן שבו ההחלפה יכולה להיות כה מושלמת עד שאפילו המבנה התאי של עץ נשמר. דוגמה למינרל אחד המחליף מינרל אחר הוא החלפה של גבישים תאומים של ארגוניט על ידי נחושת, כפי שאירע בקוֹרוֹקוֹקוֹ (Corococo) שבבוליביה. סוג מיוחד של פסאודומורפיזם מסתנן או מחליף הוא שינוי, שבו מתרחשת רק החלפה חלקית. דבר זה קורה בדרך כלל כאשר מינרל בעל הרכב מסוים משתנה כתוצאה מתגובה כימית למינרל אחר בעל מבנה דומה תוך שמירת המבנה הגבישי המקורי. דוגמה לכך היא גלנה, סולפיד העופרת, העוברת שינוי לאנגלסיט, סולפט העופרת. הפסאודומורף הנוצר יכול להכיל ליבה של גלנה שלא עברה שינוי עטופה באנגלסיט ששמר על המבנה הקובייתי של הגלנה. פסאודומורף מצופה נוצר כאשר מינרל עובר ציפוי על ידי מינרל אחר והמינרל הכלוא נמס. המינרל העוטף נותר שלם, ושומר על צורת המינרל או החומר המקוריים. לחלופין, ייתכן שמינרל אחר ימלא את החלל (הגלופה) שקודם לכן היו בו מינרל או חומר אחר כלשהם. פסאודומורפים הם תופעה נפוצה בפלאונטולוגיה. מאובנים נוצרים לעיתים קרובות על ידי החלפה פסאודומורפית של שאריות החומר האורגני על ידי מינרלים. דוגמאות כוללות עץ מאובן וקונכיות של חלזונות שעברו תהליך של פיריטיזציה. הטרמינולוגיה לפסאודומורף היא מחליף אחרי מוחלף, כמו ב"ברוקיט אחרי רוטיל". * Cornelis S. Hurlbut, Dana's Manual of Mineralogy, Eighteenth Edition, (1971, John Wiley & Sons, Inc.) ISBN 0-471-42225-8 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליווינגסטון

האם התכוונתם ל... מקומות: ליווינגסטון (אי) – אי באנטארקטיקה ליווינגסטון (גואטמלה) – עיר בגואטמלה ליווינגסטון (זמביה) – עיר בזמביה ליווינגסטון (סקוטלנד) – עיר בסקוטלנד ליווינגסטון (מחוז בחירה לפרלמנט של הממלכה המאוחדת) (אנ') ליווינגסטון (מחוז בחירה לפרלמנט הסקוטי) (אנ') ליווינגסטון (ניו ג'רזי) – עיירה (טאונשיפ (אנ')) במחוז אסקס במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית ליווינגסטון (מונטנה) – עיר במונטנה (אנ') מפלי ליווינגסטון – מפלים בנהר קונגו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו אישים ששם משפחתם ליווינגסטון: אדוארד ליווינגסטון – ראש עיריית ניו יורק, סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית ג'יי ליווינגסטון – מלחין ופזמונאי אמריקאי דייוויד ליווינגסטון – מגלה ארצות ומיסיונר סקוטי הנרי ברוקהוסט ליווינגסטון – שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית בראשית המאה ה-19 קווין ליווינגסטון – רוכב אופניים אמריקאי קן ליווינגסטון – ראש עיריית לונדון בין השנים 2008-2000 רוברט ליווינגסטון – שר החוץ הראשון של ארצות הברית רון ליווינגסטון – שחקן אמריקאי שון ליווינגסטון – כדורסלן אמריקאי שונות: ג'ונתן ליווינגסטון השחף – ספר מאת ריצ'רד באך ליווינגסטון (חברת תעופה) – חברת תעופה איטלקית
קרק

קְרְק (בקרואטית: Krk; באיטלקית: Veglia; בלטינית: Curicta) הוא האי השני בגודלו בקרואטיה והמאוכלס באייה. כפי שהסתבר במדידות שנערכו לאחרונה, שטחו של האי הוא 405.22 קמ"ר, ועל כן האי צרס (Cres) ששטחו 405.70 קמ"ר גדול ממנו, אולם בפרסומים הרשמיים האי עדיין מופיע במקום הראשון. האי ממוקם במפרץ קוורנר בצפון הים האדריאטי, בין האי צרס ממערב לבין חופי קרואטיה ממזרח, אליה הוא מחובר מאז 1980 בגשר. סביב לקרק כעשרים איים קטנים השייכים לו. אדמת האי עשויה גיר והנוף הוא קרסטי ועשיר במערות ובולענים (דולינות). הנקודה הגבוהה באי שנופו גבעי, היא בהר אובזובו (Obzovo) שבדרומו (588 מטר). חופו של האי מחורץ ואורכו כמעט 220 ק"מ, ואילו האקלים ים תיכוני. אוכלוסיית האי מנתה 16,402 תושבים בשנת 2001, מהם 5,491 בעיר הראשית הקרויה גם היא קרק. מקור שמו של האי בקרואטית (Krk) בשמו הלטיני (Curicta), ואילו שורשיו של השם האיטלקי (Veglia) בימי הביניים, בשיבוש המילה "Vecla" שמשמעותה "עיר ישנה". האי היה מאוכלס מאז המאה ה-10 לפנה"ס על ידי שבטים אילירים, ומאוחר יותר על ידי הרומאים. בחודש ספטמבר בשנת 49 לפנה"ס נערך קרב ימי מול חופי קרק בין צבאות גנאיוס פומפיוס מגנוס ליוליוס קיסר, שהסתיים בתבוסתו של האחרון. עם שקיעתה של האימפריה הרומית, עבר האי לשליטת האימפריה הביזנטית, ולאחר מכן נשלט על ידי ונציה והמלכים הקרואטים-הונגרים. החל במאה ה-4 שלטה באי השפה הדלמטית, שפה רומאנית שדעכה ומתה לאחר כאלף שנים. הניב המקומי, וליה (בדלמטית Viklasun), היה אחד משני הניבים המתועדים של השפה. באי, אשר נחשב למוקד של התרבות הקרואטית, רווח השימוש באלפבית הגלגוליטי הסלאבי העתיק החל במאה ה-11, ובו נכתב לוח בשקה בשנת 1100 לערך. ב-1358 העניקה ונציה מידה מסוימת של עצמאות לדוכסים מקרק ששלטו באי, אך ב-1480 הוחזרה השליטה הישירה בו לוונציה. במאה ה-19 צורף האי לאימפריה האוסטרו-הונגרית ובשנת 1919 הייתה קרק לחלק מיוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי הצבא האיטלקי ב-1941, וב-1943 עבר לשליטת גרמניה הנאצית. עם תום המלחמה חזר האי קרק לשליטת יוגוסלביה, ועם פירוקה בשנת 1991 היה לחלק מקרואטיה. קרק הוא יעד תיירותי פופולרי, ובחודשי הקיץ פוקדים את האי תיירים רבים מגרמניה, אוסטריה, איטליה ומזרח אירופה. האי מחובר ליבשה בגשר שהוקם בשנת 1980 ושאורכו 1,430 מטר. גשר זה היה גשר אגרה עד שנת 2020. בקצהו הצפוני של האי שוכן שדה תעופה בינלאומי המשרת גם את הערים רייקה ואופטיה. האי וסביבתו הם יעד פופולרי גם בקרב ישראלים, וקו שכר מופעל בין תל אביב לקרק על ידי ארקיע, סאן דור וישראייר. בנוסף לכך יש באי בית זיקוק ושתי מספנות, ותושבי האי עוסקים גם בדיג ובחקלאות. חוף בשקה בדרום קרק העיר קרק הגשר בין קרק ליבשה שדה התעופה בקרק לוח בשקה מדיה וקבצים בנושא קרק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרק אתר התיירות הרשמי של האי קרק אתר שדה התעופה של רייקה על האי קרק צילום אוויר של קרק באתר Google maps קרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Krk Bridge tolls set to be abolished, Croatia Week, ‏2020-05-19 (באנגלית)
1383

שנת 1383 היא השנה ה-83 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. תחילת כהונת אמדאו ה-7 מבית סבויה 4 בספטמבר – אמדאו השמיני, דוכס סבויה (נפטר ב-1451) 1 במרץ – אמדאו השישי, רוזן סבויה (נולד ב-1334) 22 באוקטובר – פרננדו הראשון, מלך פורטוגל (נולד ב-1345) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1383‎ נפטרים ב-1383‎ מדיה וקבצים בנושא 1383 בוויקישיתוף
ליווינגסטון (גואטמלה)

ליווינגסטון (Lívingston) היא עיירה בגואטמלה, השוכנת בסמוך לשפך נהר דולסה לים הקריבי. אוכלוסייתה של העיירה מונה כ-16,000 תושבים, רובם בני הגאריפונה, שמוצאם בבני תערובת של עבדים שחורים נמלטים ושל אינדיאנים משבט קאריב. הבריטים גירשו את בני הגאריפונה מסנט וינסנט בשלהי המאה ה-18, והם התפזרו לאורך החוף הקריבי של מרכז אמריקה. בין תושבי העיירה נמנים גם גואטמלים בני המאיה וגואטמלים ממוצא ספרדי. העיר קרויה על שם השופט והפוליטיקאי האמריקאי אדוארד ליווינגסטון, שכתב את הכללים שהיוו את הבסיס לחוקי הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה במאה ה-19. בהיעדר כבישים, הדרך היחידה להגיע לליווינגסטון היא באמצעות שיט. סירות מנוע קטנות משייטות בין ליווינגסטון לבין העיירה ריו דולסה שבמעלה הנהר. קווי שיט סדירים מקשרים דרך הים בין ליווינגסטון לבין עיר הנמל פוארטו באריוס, וקווים סדירים פחות מקשרים בינה לבין ערים בבליז ובהונדורס השכנות. מדיה וקבצים בנושא ליווינגסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליווינגסטון
אי השדים

אי השדים (בצרפתית: Île du Diable) הוא אי סלעי קטן באוקיינוס האטלנטי הנמצא 11 ק"מ צפונית לגיאנה הצרפתית בקבוצת איי הישועה. שטחו 140 דונם וגובהו 40 מטרים מעל פני הים. אי זה, ששימש כחלק ממושבת עונשין צרפתית אשר שכנה באיים עד לשנת 1946, מוכר בעיקר בשל הכלא המבודד שבו. הוא נפתח לראשונה על ידי הקיסר נפוליאון השלישי, והפך לאחד מבתי הכלא המפורסמים בהיסטוריה. אי השדים, כחלק מאיי הישועה, שימש את צרפת משנת 1852 ועד לשנת 1946, והכיל מגוון אסירים, החל מאסירים פוליטיים וכלה בגנבים ורוצחים. למעלה מ־80,000 אסירים נשלחו למקום שהתאפיין בתנאי מחיה קשים ושרץ מחלות, עם שיעורי תמותה של עד 75%. לבד מהאפשרות להשתמש בספינות, הדרך היחידה להימלט מהכלא הייתה דרך ג'ונגל בלתי עביר כמעט, ולכן רק מעטים הצליחו להימלט. הזוועות והתנאים הקשים בהם הוחזקו האסירים במקום הגיעו לתודעת הציבור בשנת 1895 עם פרסום מאסרו של אלפרד דרייפוס אשר נשלח למאסר באי השדים. בשנת 1938 הפסיקה צרפת לשלוח אסירים למקום, ובשנת 1946 נסגר הכלא. רוב האסירים נשלחו חזרה לצרפת, אך חלקם העדיפו להישאר בגיאנה הצרפתית. מספר סרטים וספרים נכתבו על אי השדים. המפורסם שבהם הוא הספר "פרפר", מאת אנרי שרייר, אסיר לשעבר באי השדים, המספר על החיים וניסיונות הבריחה שלו מהמקום. בשנת 1973 צולם גם סרט בשם זה, בכיכובם של סטיב מקווין ודסטין הופמן, וב-2017 יצאה לאקרנים גרסה מחודשת, בכיכובם של צ'ארלי האנם וראמי מאלק. ב-1953 נסגרה סופית מערכת הכליאה באי והאסירים שוחררו. ב-1965 הועברה האחריות על האי ואיים נוספים לבסיס החלל האירופי קורו. האיים נמצאים במסלול שיגור הטילים המשוגרים מזרחה, והם מפונים בכל פעם שמתבצע שיגור. בשגרה הם משמשים מקום למכשירי מדידה רבים שקשורים לשיגורים. סוכנות החלל האירופית והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל, יחד עם סוכנויות נוספות, שיקמה מבנים המשמשים אנדרטאות היסטוריות. בימינו מבקרים באיים מדי שנה כ-50 אלף איש. מדיה וקבצים בנושא אי השדים בוויקישיתוף דרייפוס בבית הסוהר - "באי השדים" אי השדים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Devils Island, French Guiana, Holland America Line Edwin McDowell, ‏ESCAPE TO DEVIL'S ISLAND, New York Times, December 11 1983
עז מתעלפת

עז מתעלפת (באנגלית: Fainting goat) הוא כינוי לזן של עז הבית. עיזים מזן זה סובלות מהתקפים קצרים של שיתוק וקישיון-שרירים בעת התרגשות. ההתקפים עלולים לגרום להתמוטטות החיה על צדה כאשר רגליה מורמות אל על, באופן המזכיר התעלפות (על אף שאיננו כזה). ההתקפים מתרחשים בתגובה לכל אירוע מרגש דיו, כדוגמת רעש חזק, תנועה פתאומית, הגשת מזון, ועוד. עיזים מתעלפות מבוגרות לומדות לייצב את עצמן גם במהלך ההתקפים, אינן נופלות בקלות, ואפילו מסוגלות לקפץ כאשר רגליהן קשיחות. אף על פי שההתקפים עצמם אינם גורמים לכאב, הם עלולים לגרום לעיזים חוסר נוחות, או להוביל לפגיעה משנית כתוצאה מהנפילה. מקור התקפי השיתוק הוא מחלה תורשתית בשם "מיוטוניה קונגניטה" (הקיימת גם בבני אדם), אשר נובעת ממוטציה בגן המקודד לתעלת יונים בשרירים משורטטים. העיזים משמשות כחיית מודל לחקר המחלה, ואף סוקרו כ"מוטציית החודש" במגזין המדעי הנחשב Nature. מוצא הזן הוא בחווה במרשל בטנסי, במאה ה-19. לאחר שהתברר כי תכונת "ההתעלפות" של העיזים עוברת בתורשה, הן הורבעו והפכו לזן מבוקש. העיזים המתעלפות קטנות יותר מעז ממוצעת, בעלות עיניים גדולות, ופרוותן עשויה להיות בצבעים ואורכים מגוונים. העיזים נחשבות ל"עזי בשר" (שאינן מתאימות לייצור חלב), אולם מכיוון שהן נדירות ומשעשעות למדי, נהוג להחזיקן כחיות מחמד, ולא כצאן למאכל. בשנת 1989 נוסדה "האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות" על ידי מספר מגדלי עיזים מתעלפות, מתוך מטרה לשמר את הזן הנדיר. האגודה מתעדת את אילנות היוחסין של עיזים מתעלפות ברחבי העולם, עוקבת אחר מצבן, ומקיימת טורנירים ואירועים נוספים להגברת המודעות לייחודן של העיזים. האגודה מסווגת את העיזים על פי חומרת השיתוק שממנו הן סובלות – עז הסובלת מהתקפי שיתוק תדירים הגורמים לנפילתה נחשבת ל"עז מתעלפת פרימיום", בעוד עז הסובלת מהתקפי שיתוק חמורים פחות נחשבת ל"עז מתעלפת רגילה". קרפדה מתפוצצת החפת לווייתנים מדיה וקבצים בנושא עז מתעלפת בוויקישיתוף אתר האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות סרטון חדשותי המתעד את החיה, כתבה באתר יוטיוב (באנגלית)
משרד הביטחון – ההוצאה לאור

משרד הביטחון – ההוצאה לאור הייתה הוצאת ספרים, אשר פעלה במסגרת משרד הביטחון בין השנים 1958 ל-2009. בשנת 1959 הוקם גוף שאחראי על פרסומים של מערכת הביטחון בעידודו של ראש הממשלה ושר הביטחון דאז - דוד בן-גוריון. לצד מכתבים רשמיים של משרדים ממשלתיים, פרסמה ההוצאה גם ביטאונים ועיתונים כמו מערכות, בטאון חיל האוויר ובמחנה. שלוש שנים מאוחר יותר, הציע הסופר ד"ר מרדכי נאור להפוך את הגוף להוצאת ספרים. כמה שבועות מאוחר יותר נולד הספר הראשון של ההוצאה - כאן השריונים שכתב נאור. במשך השנים היא הוציאה לאור ספרים במגוון תחומים, ובהם היסטוריה של עם ישראל, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, היישוב היהודי בארץ ישראל לדורותיו, תולדות הציונות, סוגיות ביטחון והגנה, טבע ונוף בארץ ישראל, יהדות ופילוסופיה יהודית, המזרח התיכון, שאלת הסכסוך הישראלי-ערבי ועוד. ספרים שהוציאה באותה התקופה כללי את מסיפורי ארץ אהבתי, החי והצומח של ארץ ישראל, מי שחלם, ספר המופת-אנשי מופת ומעש בישראל, זה היה סודי ביותר, אקח אותך לשם ועוד. בשנת 1962 נוסדה במסגרת ההוצאה ספריית תרמיל, שפרסמה ספרות מופת בספרי כיס. ספרי הסדרה זכו להצלחה רבה. בשנת 1993 נסגרה הסדרה לאחר שחלה ירידה במכירות. סדרה בולטת נוספת היא סדרת אוניברסיטה משודרת, שבמסגרתה יצאו לאור, מאז שנת 1977, 320 ספרים המבוססים על הרצאות שניתנו בסדרה זו במסגרת "גלי צה"ל". ההוצאה לאור של משרד הביטחון סיפקה שירותי הפצה גם לפרסומים של משרדי ממשלה אחרים, ובפרט היא הפיצה את "רשומות". בסוף שנות ה-90 נפתחה החנות הראשית של ההוצאה לאור ברחוב הארבעה בתל אביב ונסגרה כעבור כמה שנים. במהלך 50 שנות פעילותה יצאו לאור בהוצאה כאלפיים כותרים. באוגוסט 2005 התקבלה החלטת ממשלה, מספר 4135, 50 שנה אחרי שנוסדה, החליטה הממשלה לסגור את ההוצאה לאור, משום שבפעולתה הצטבר במשך השנים גירעון של 18.6 מיליון שקל. ב-31 בדצמבר 2008 נסגרה ההוצאה לאור של משרד הביטחון. מלאי הספרים שלה הועבר למחסן בצריפין, ונפסקה הפקתם של ספרים שהיו בעיצומו של תהליך הוצאה לאור. באוקטובר 2010 זכתה מודן הוצאה לאור במכרז לרכישת הנותר מהוצאת משרד הביטחון, וכן להפקת ספרים עבור משרד הביטחון והפצתם. משרד הביטחון – ההוצאה לאור צמרת פרנט, ההוצאה לאור של משרד הביטחון נסגרת, באתר כלכליסט, 14 בדצמבר 2009 אביבה לורי, 50 שנה לאחר הקמתה, יורדת ההוצאה לאור של משרד הביטחון מהמדפים, באתר הארץ, 16 בינואר 2009 יואב שטרן, ספק רב בנחיצות הוצאת הספרים במשרד הביטחון, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2005
בית המדרש לרבנים באמריקה

בית המדרש לרבנים באמריקה (באנגלית: הסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה – The Jewish Theological Seminary of America, בקיצור: JTS) הוא המרכז האקדמי והרוחני העליון של הזרם היהודי הקונסרבטיבי. המוסד משמש גם כסמינר להכשרת רבנים מטעם היהדות הקונסרבטיבית. המוסד שוכן במנהטן, ניו יורק זה למעלה ממאה שנה, מאז הוקם מחדש בידי שניאור זלמן שכטר חוקר הגניזה הקהירית. המוסד קיבל את שמו מן בית המדרש לרבנים של ברסלאו, מורשת יהדות אירופה של המאה התשע עשרה. כיום משתייך המוסד לאוניברסיטת קולומביה. ספריית הסמינר היא אחת הספריות למדעי היהדות הגדולות והחשובות בעולם, והיא מכילה כתבי יד נדירים וחשובים. כמה ממורי ובוגרי בית המדרש זכו בפרס ישראל: שאול ליברמן זכה בקטגוריה של מדעי הרוח (1971), והפרס בקטגוריה של חקר התלמוד הוענק לחיים זלמן דימיטרובסקי (1994), אברהם גולדברג (2000), דוד הלבני (2008) ושמא פרידמן (2014). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ב-1885 התכנסו רבני הרפורמים וניסחו את מצע פיטסבורג הרדיקלי, שקבע בין השאר כי יהודים אינם מהווים עם אלא בני דת בלבד, וכי דת זו יש לתקן כך שתתאים עצמה לערכי העולם המודרני. כתגובה התארגנו שבתאי מוראיס, הרב חנוך יהודה קאהוט שהגיע זמן קצר קודם לכן מאירופה, הנרי פררה מנדס, כורש אדלר ואחרים, להקמת מוסד להכשרת רבנים שיקדם תפיסת עולם יהודית מתונה יותר מזו שהוצגה בבית המדרש הרפורמי, ההיברו יוניון קולג'. ב-2 בינואר 1887 נחנך "בית המדרש לרבנים באמריקה", שחרת על דגלו נאמנות למסורת על פי 'האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית' שעם הזמן הוכרה בכינוי 'קונסרבטיבית'. בתקופה זו יחסי הגומלין בין מה שלימים הוכר בכינוי 'הזרמים ביהדות' היו כאלו שבין קונסרבטיבים, רפורמים וגישה מודרניסטית של האורתודוקסיה לא היה נתק מוחלט. ניתן לסכם את היחסים בין הזרמים באופן הבא: הקונסרבטיבים היו שמרנים ביחס לרפורמים, אך רפורמים ביחס לאורתודוקסים. בהתאם הכיל 'בית המדרש לרבנים' מורים בעלי השקפה מסורתית גמורה, כמו גם בעלי תפיסה פוזיטיבית-היסטורית ואפילו רפורמים מובהקים. מצד שני ארגון הרבנים האורתודוקסי OU הוקם בתקופה זו על ידי רבנים מ'בית המדרש לרבנים'. ב-1897 נפטר מוראיס, וב-1902 החליפו בתפקיד ראש בית המדרש שניאור זלמן שכטר. עם כניסתו של שכטר למוסד קיבל בית המדרש צביון קונסרבטיבי. שבתאי מוראיס, 1886–1897 שניאור זלמן שכטר, 1902–1915 כורש אדלר, 1915–1940 לואי פינקלסטיין, 1940–1972 גרשון דוד כהן, 1972–1986 יצחק שורש, 1986–2006 ארנולד אייזן, 2006–2020 שולי רובין שוורץ, 2020 ואילך. רשימת אנשי סגל בית המדרש לרבנים באמריקה שיש עליהם ערך בוויקיפדיה. אתר האינטרנט הרשמי של בית המדרש לרבנים באמריקה (באנגלית) בית המדרש לרבנים באמריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יאיר אטינגר, היצרן המוביל לחתני פרס ישראל בחקר התלמוד, באתר הארץ, 5 במאי 2014 בית המדרש לרבנים באמריקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בית המדרש לרבנים באמריקה (ניו יורק), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוח בשקה

לוח בשקה (קרואטית Bašćanska ploča) הוא לוח משנת 1100 לערך, עליו חרוטה כתובת בשפה הקרואטית, הלוח נחשב לאחת העדויות הכתובות המוקדמות בשפה זו. הלוח התגלה בשנת 1851 בריצוף כנסית לוצ'יה הקדושה (Sveta Lucija) ביורנדבור (Jurandvor) שליד בשקה (Baška), באי קרק, קרואטיה; ומכאן שמו. מאז 1934 שמור הלוח באקדמיה הקרואטית למדע ואומנות בזגרב. הכתובת על הלוח עוסקת בחלקת אדמה שתרם המלך זבונימיר למנזר בנדיקטיני וכתובה באלפבית הגלגוליטי הסלאבי העתיק. חשיבותה של הכתובת בעובדה שהיא מאזכרת לראשונה את השם "קרואטיה" בשפה הקרואטית, וכן את שם התואר הנגזר ממנו. הכתובת אינה כתובה ברובד הלשוני הקרואטי שרווח כשפת יום יום בעת כתיבתה, והיא אינה הכתובת הקרואטית העתיקה ביותר הידועה. למרות זאת, זכתה כתובת זו לכינויים "היהלום של השפה הקרואטית" ו"תעודת הלידה של השפה הקרואטית הכתובה". אלפבית גלגוליטי קרק מדיה וקבצים בנושא לוח בשקה בוויקישיתוף