laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
70

שנת 70 היא השנה ה-70 במאה ה-1. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 70 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. תחילת המצור על ירושלים על ידי הרומאים בראשות טיטוס 5 באוגוסט – חורבן בית המקדש השני בתום המצור על ירושלים במהלך המרד הגדול הוגלו לרומא גל גדול של שבויים יהודים תחילת בניית הקולוסיאום ברומא 'החרבת בית המקדש בירושלים' של פרנצ'סקו אייץ, מתאר את החורבן והביזה של בית המקדש השני בידי חיילים רומאים. שמן על קנבס, 1867 חורבן ירושלים, ציור משנת 1850 מאת דוד רוברטס הבזיזה של בית המקדש השני בירושלים כפי שהיא מתוארת על הקיר הפנימי של שער טיטוס ברומא הרון מאלכסנדריה, הממציא ההלניסטי (נולד ב-10 לספירה) אלעזר בן שמעון, ממנהיגי המרד הגדול (נולד: 1 לספירה) פינחס בן שמואל מכפר חבתא, הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש. רבן שמעון בן גמליאל הזקן, מראשי השלטון בירושלים ואחד מעשרת הרוגי מלכות. (נולד: 10 לספירה) להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 70‎ נפטרים ב-70‎ מדיה וקבצים בנושא 70 בוויקישיתוף מר שושני, מחברת 1CH78, דף ראשון. אברהם אריה עקביא, הלוח ושמושו בכרונולוגיא, עמוד ס"א. יוסף יצחק איידלר, הלכות קידוש החודש על-פי הרמב"ם, עמוד 383.
כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן

כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית: Christian IV von Pfalz-Zweibrücken‏; 6 בספטמבר 1722 – 5 בנובמבר 1775) היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1735–1775. כריסטיאן נולד ב-6 בספטמבר 1722 בבישוויילר, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתו של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן. בשנת 1735 מת אביו כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, וכריסטיאן ירש את נחלותיו. מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן כעוצרת עד לבגרותו. בין השנים 1737–1739 למדו כריסטיאן ואחיו הצעיר פרידריך מיכאל באוניברסיטת ליידן, ולאחר מכן שהו בחצר המלוכה הצרפתית. בשנת 1740 נטל כריסטיאן את השלטון לידיו, ובשנת 1741 חיתן את אחותו קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט. ב-6 בפברואר 1746 התחתן כריסטיאן בנישואים מורגנטיים עם מריה יוהנה קאמאסה, ובשל כך נשלל מילדיו הזכות לשאת את תאריו, אולם בשנת 1792 קיבלו ילדיו את התואר פרייהר פון צווייבריקן. בשנת 1758 המיר כריסטיאן את דתו לקתולית, בלחץ פטרונו לואי החמישה עשר, מלך צרפת. כריסטיאן היה מופקד על חינוך אחיינו קרל אוגוסט, אולם לאחר מלחמת שבע השנים נשאר קרל אוגוסט באוסטריה. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שלח כריסטיאן כוח בפיקוד בנו כריסטיאן פון צווייבריקן שנלחם לצד הצבא הצרפתי, ואף השתתף בקרב יורקטאון. ב-5 בנובמבר 1775 מת כריסטיאן בהרשוויילר-פטרסהיים, ואחיינו קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן עלה לשלטון במקומו. ב-6 בפברואר 1746 התחתן כריסטיאן בנישואים מורגנטיים עם מריה יוהנה קאמאסה, שממנה היו לו 6 ילדים: כריסטיאן פון צווייבריקן (1752–1817) וילהלם פון צווייבריקן (1754–1807) מריה אנה קרולינה פון צווייבריקן (1756–1806) קרל לודוויג פון צווייבריקן (1759–1763) אליזבת אוגוסטה פרדריקה פון צווייבריקן (1766–1826) יוליוס מקסימיליאן פון צווייבריקן (1771–1773) מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן בוויקישיתוף כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית) כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
השרפה במגדל גרנפל

השרפה במגדל גרנפל התרחשה ב-14 ביוני 2017 במגדל מגורים בן 24 קומות, בגובה של כ-67 מטר, של דירות דיור ציבורי בצפון קנזינגטון, מערב לונדון, אנגליה. בשרפה נספו 72 איש. שירותי החירום קיבלו את הדיווח הראשון על השרפה בשעה 00:54, והשרפה נמשכה כ-24 שעות לאחר מכן. בתחילה, מאות כבאים ו-45 כבאיות השתתפו במאמצים להשתלטות על האש, כאשר כבאים רבים המשיכו לנסות להשתלט על כיסי אש בקומות הגבוהות, לאחר שרוב חלקי הבניין כבר כולו באש. תושבי הבניינים הסמוכים פונו בשל חשש כי המגדל עלול לקרוס, אם כי מאוחר יותר נשלל החשש הזה. עם זאת, הקצוות של הבניין נחשבו ללא בטוחים עקב נזק רב, דבר המחייב שהחיפושים באזורים אלו יבוצעו על ידי כלבים, בשל משקלם הקל. בתחילה, היה חשש כי כ-600 אנשים עלולים להיות בבניין בזמן השרפה. 65 דיירים ניצלו על ידי כבאים. 74 איש אישרו כי הם נמצאים בחמישה בתי חולים ברחבי לונדון; 17 מהם היו במצב קריטי. החיפושים נמשכו עד ל-16 ביוני 2017 ונעצרו משיקולי בטיחות, והמחלצים נכנסו שוב לבניין רק למחרת, ב-17 ביוני 2017, והגיעו עד לקומה העליונה ביותר. השרפה החלה עקב קצר חשמלי במקרר. בשל המהירות שבה התפשטה האש עלתה הסברה כי האש התלקחה בשל חיפוי חיצוני שנוסף לבניין לאחרונה. ראש עיריית לונדון, סאדיק ח'אן, מתח ביקורת על הוראות הבטיחות, במיוחד אלו שאמרו לדיירים להישאר בדירותיהם עד שיצילו אותם מהאש. בדיעבד, עצה זו הוכחה כקטלנית לאלה שפעלו על פיה. ב-16 ביוני 2017 ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי הודיעה על ייסוד קרן בשווי 5 מיליון ליש"ט למען קורבנות השרפה. 7 שנים לאחר האירוע, (2024), פורסמו מסקנות התחקיר הציבורי והגיעו למסקנה שהטרגדיה הייתה יכולה להימנע והגורמים לה נעוצים שנים רבות לפני האירוע. התחקיר מאשים את הגורמים הממשלתיים בעשורים של כישלונות, חוסר יושר מצד חברות של חומרי החיפוי והאיטום, הזנחה והתעלמות מצד החברה שניהלה את המבנה ותגובה פגומה של שירות הכבאות של לונדון. פורסמו 4 גורמים לשריפה: קיצוץ בעלויות שיפוץ הבניין תוך התעלמות משיקולי בטיחות. "חוסר יושר שיטתי" של חברות אשר הסתירו את סכנת ההתלקחות של חומרי החיפוי והאיטום. אי מניעת גורמי ממשל להזהיר את הציבור ולהסדיר את השימוש בחומרי החיפוי והאיטום הדליקים, למרות שהוזהרו מפני השימוש בחומרים אלו עוד בשנת 1992. כישלון החברה והוועד המנהל של מבנה Grenfell באחריות הבסיסית שלו לתקינות המבנה ולשמירה על חיי הדיירים שבו תוך התעלמות מתקנות ודרישות כיבוי אש. למרות הגשת הדו"ח, טרם הוצאו כתבי אישום כנגד המעורבים באסון. משטרת המטרופולין של לונדון הודיעה שצפויים כתבי אישום, אך אף אחד מהם לא יוגש לפני 2026. בניין פלאסקו מדיה וקבצים בנושא השרפה במגדל גרנפל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של השרפה במגדל גרנפל (באנגלית) השרפה בלונדון: כ-75 מהדיירים עדיין נעדרים; המלכה ביקרה בזירה, באתר וואלה, 16 ביוני 2017 Ynet, ‏79 הרוגים בשרפה בלונדון. כך נראה כעת המגדל, באתר ynet, 19 ביוני 2017 השרפה בלונדון: "הישארו במקום" הייתה הוראה קטלנית והעצימה את האסון, Twoday, יוני 2018 Bentham, Martin (15 ביוני 2017). "London fire: Grenfell Tower death toll reaches 17 as fire chief says 'no more survivors'". Evening Standard. London. נבדק ב-17 ביוני 2017. {{cite news}}: (עזרה) London Fire Brigade Commissioner at Press Conference 16 June 2017 Metropolitan Police Commissioner at Press Conference 17 June 2017 משטרת לונדון: השרפה במגדל – בגלל קצר במקרר, באתר ynet, 23 ביוני 2017 Megan Specia, ‘Path to Disaster’: 4 Takeaways From the U.K. Grenfell Fire Final Report, the New York Times, ‏Sept. 4, 2024
עונת 1959/1960 בסרייה א'

עונת 1959/1960 בסרייה א' הייתה העונה ה-58 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-20 בספטמבר 1959 והסתיימו ב-5 ביוני 1960. בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. אטאלנטה ופלרמו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה. יובנטוס זכתה באליפות בפעם ה-11 בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע איטליה ובכך עשתה דאבל. בסיום העונה לליגת משנה ירדו פלרמו, אלסנדריה וגנואה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו טורינו, לקו וקטניה. תוך הורדת 18 נקודות בעונה זו ו-10 נקודות נוספות בעונה הקרובה אומר סיבורי,(ארגנטינה ארגנטינה) מיובנטוס כבש 28 שערים וזכה בתואר מלך השערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 1959/1960 בסרייה א' בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf
קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן

קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן (בגרמנית: Karl II. August von Pfalz-Zweibrücken;‏ 29 באוקטובר 1746 - 1 באפריל 1795), היה דוכס פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1775–1795. קרל אוגוסט נולד ב-29 באוקטובר 1746 לפרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ומריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתם של יוזף קרל עמנואל אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך ואליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג. זמן קצר לאחר לידתו עבר אביו לדת הקתולית, וקרל אוגוסט הוטבל כקתולי. בצעירותו שהה קרל אוגוסט בחצר המלוכה האוסטרית, ושם התאהב במריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, והשניים תכננו להתחתן, אולם מריה תרזה חיתנה אותה בשנת 1769 עם פרדיננדו, דוכס פארמה, מה שגרם לנתק בין קרל אוגוסט לבית הבסבורג, וכן לנתק בין מריה אמליה לאמה עד יום מותה. בשנת 1775 מת דודו כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, וקרל אוגוסט ירש את נחלותיו. בנוסף, מכיוון שלדודנו קרל תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ לא היו יורשים, היה קרל אוגוסט עתיד לרשת לאחר מותו של קרל תאודור את שטחי בית ויטלסבאך: פפאלץ-צווייבריקן (הדוכסות שלו), פפאלץ-נויבורג, פפאלץ-זולצבאך, דוכסות יוליך וברג, נסיכות הבוחר מפפאלץ ונסיכות הבוחר מבוואריה. ב-30 בדצמבר 1777 מת מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה ללא יורשים, ובמקומו עלה לשלטון קרל תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ. ב-8 בינואר 1778 חתם קרל תאודור על הסכם עם יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החלפת בוואריה בארצות השפלה האוסטריות, אולם, קרל אוגוסט ומריה אנה סופיה מסקסוניה אלמנתו של מקסימיליאן יוזף התנגדו לכך, בסיוע ממלכת פרוסיה ורוב המדינות הגרמניות הקטנות, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הבווארית. בשנת 1779 נחתם הסכם טשן, שבו קיבלה אוסטריה שטחים מסוימים בבוואריה, אך מלבד זאת לא נעשו שום שינויים טריטוריאליים. בשנת 1784 שוב ניסה קרל תאודור להחליף את שטחיו בארצות השפלה האוסטריות, אך שוב התנגד לכך קרל אוגוסט בתמיכה פרוסית וקרל תאודור נכשל. ב-1 באפריל 1795 מת קרל אוגוסט במנהיים ללא בנים, ואחיו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון במקומו. ב-16 בפברואר 1799 מת קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה, ומקסימיליאן יוזף ירש את כל נחלותיו. בשנת 1806 הפך מקסימיליאן יוזף למלך בוואריה, וצאצאיו שלטו בממלכה עד לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ב-12 בפברואר 1774 התחתן קרל אוגוסט עם אמליה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, ממנה נולד לו בן אחד - קרל אוגוסט פרידריך, אך הוא מת בשנת 1784 בהיותו בן 8. מדיה וקבצים בנושא קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן בוויקישיתוף קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המנטליסט (סדרת טלוויזיה, 2018)

המנטליסט (ברוסית: Менталист; נקרא גם "קורא המחשבות", ברוסית: Тот, кто чита́ет мы́сли) היא סדרת דרמה משטרתית רוסית, משנת 2018 בהפקת חברת ההפקות האוקראינית Star Media עבור ערוץ ICTV האוקראיני והערוץ הראשון ברוסיה. הסדרה עוקבת אחרי דנייל רומאנוב (יחזקאל לזרוב), מדיום לשעבר, המשמש כיועץ למחלקה הפלילית של משטרת רוסיה, תוך שימוש ביכולות תצפית מיוחדות בהם השתמש בעבר כדי "לקרוא" מחשבות כביכול. צילומי הסדרה נמשכו חמישה וחצי חודשים, מספטמבר 2016 ועד ינואר 2017 במוסקבה ובפרבריה ובאודסה. צולמו 16 פרקים, אורך כל אחד מהם 45 דקות. אתר האינטרנט הרשמי של המנטליסט "המנטליסט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הסדרה באתר ערוץ ICTV שודר במקביל בשני הערוצים Первый канал покажет российскую версию «Менталиста» קדימון הסדרה שגיא בן נון, רוסיה‏, מרוסיה באהבה אסורה: יחזקאל לזרוב בדרך לכוכבות ברוסיה  בלי לדעת מילה ברוסית, באתר וואלה, 2 בפברואר 2017
עונת 1960/1961 בסרייה א'

עונת 1960/1961 בסרייה א' הייתה העונה ה-59 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-25 בספטמבר 1960 והסתיימו ב-10 ביוני 1961. בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. טורינו, לקו וקטניה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה. יובנטוס זכתה באליפות בפעם ה-12 בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו לאציו, נאפולי ובארי (לאחר הפסד לקבוצות שזכו במספר נקודות זהה בסוף העונה). במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ונציה, מנטובה ופלרמו. סרג'יו בריגנטי מפדובה כבש 27 שערים וזכה בתואר מלך השערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 1960/1961 בסרייה א' בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf
שמואל ברנד

הרב שמואל ברנד (ט"ו בסיוון ה'תשי"ז, 14 ביוני 1957 - י"ח בסיון ה'תשע"ז, 13 ביוני 2017) היה מגיד שיעור ירושלמי ומחבר ספרים על סוגיות בתלמוד הבבלי. נולד בט"ו בסיוון ה'תשי"ז בירושלים למאטיל ולרב חיים אשר זעליג ברנד מראשי ישיבת איתרי ולשעבר ר"מ בישיבת לוצרן שבשווייץ. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת פוניבז', שבה היה ממקורבי הרב שמואל רוזובסקי. בשנת ה'תשל"ז נשא את מרים בת הרב אליעזר אייכלר, רב בית המדרש של חסידות בויאן בארצות הברית, ולהם חמישה ילדים. לאחר נישואיו מונה כ"משיב" בישיבת קול תורה. ולאחר מכן שימש במשך שלוש שנים כר"מ בישיבת תורת ירושלים - ישיבת המתמידים בירושלים, ולאחר עזיבתו למד בחברותא עם דודו הרב נתן יהודה לייב מינצברג רב קהילת המתמידים. בשני העשורים הבאים למד באופן עצמאי ועם חברותות ולימד "חבורות" לבחורים בביתו ובבתי מדרש סמוכים לישיבות שבהן למדו. חבורות כאלה התקיימו לבחורים סמוך לישיבת חברון, ישיבת קמניץ וישיבת פוניבז'. נפטר לאחר מחלה, בי"ח בסיון ה'תשע"ז, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. הרב ברנד הוא נכדו של הרב אליעזר דוד ברנד, מראשי מערכות אוצר הפוסקים ומפעל הש"ס. אחות אביו היא לאה, אשת הרב שלמה פישר. חלק מחידושיו נדפסו בספריו "ביאורי עדות" ו"ביאורי מרובה", וחידושי תורה משלו נמסרו בישיבות גם על ידי חבריו הקרובים, בהם: הרב חיים מן ההר, ראש הישיבה הגדולה רמות, והרב דוד מילר, מראשי ישיבת חיי משה ור"מ בישיבת פוניבז'. שיעוריו על מסכת בבא קמא יצאו לאור בה'תשפ"ד בספר ביאורי רבי שמואל. ביאורי עדות ביאורי מרובה י. שוורץ, הגאון רבי שמואל ברנד זצ"ל, הפלס, כ' בסיוון ה'תשע"ז, עמ' 2 כתבה על פטירתו, באתר בחדרי חרדים רבי שמואל ברנד איננו, אשכול על דמותו בפורום אוצר החכמה שמואל בן חיים ברנד (1957-2017), דף שער בספרייה הלאומית רבי שמואל ברנד, ביאורי רבי שמואל - בבא קמא, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רנאטה מלורן

רנאטה מלורן (בגרמנית: Renata von Lothringen; ‏20 באפריל 1544 - 22 במאי 1602), הייתה אמו של מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה. רנאטה נולדה ב-20 באפריל 1544 בננסי, לפרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה. בשנת 1558 הועלתה הצעה לחתן אותה עם וילם הראשון, נסיך אורנז', אולם ההצעה נפלה בעקבות התנגדותו של פליפה השני, מלך ספרד. לעומת זאת אמה דחתה הצעות לחתנה עם פרנסואה, דוכס גיז או עם חואן מאוסטריה. בשנת 1561 הועלתה הצעה לחתנה עם פרדריק השני, מלך דנמרק, אולם פרוץ מלחמת שבע השנים הצפונית בשנת 1563 גרמה לביטול ההצעה. בשנת 1565 רצתה אמה לחתן אותה עם אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, ויחד עמו לכבוש את דנמרק, אולם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התנגד לנישואים הללו, בשל ההשפעה ההרסנית שהייתה יכולה להיות על מאזן הכוחות בין המדינות הגרמניות, מכיוון שנסיכות הבוחר מסקסוניה הייתה בברית עם ממלכת דנמרק. לבסוף, ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם, נסיך הכתר של בוואריה, בטקס גדול ומפואר במינכן שנמשך 18 ימים. למרות מעמדה כדוכסית, נהגה רנאטה לטפל בחולים ובנזקקים, ואף נתמכה בכך על ידי בעלה. בשנת 1579 מת חמיה אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ובעלה וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1597 התפטר בעלה וילהלם החמישי משלטונו, ובנה מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. ב-22 במאי 1602 מתה רנאטה במינכן, ונקברה בכנסיית מיכאל הקדוש. ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, ממנו היו לה 10 ילדים: כריסטוף (1570) כריסטינה (1571–1580) מקסימיליאן (1573–1651) מריה אנה (1574–1616) פיליפ וילהלם (1576–1598) פרדיננד (1577–1650) אלאונורה מגדלנה (1578–1579) קרל (1580–1587) אלברכט (1584–1666) מגדלנה (1587–1628) מדיה וקבצים בנושא רנאטה מלורן בוויקישיתוף
איתמר אורלב

איתמר אורלב (נולד ב-1975) הוא סופר, מחזאי ועורך ספרותי ישראלי. אורלב הוא יליד ירושלים, ולמד בבית הספר הניסויי בעיר. בנו של הסופר אורי אורלב. עוסק בכתיבה מגיל צעיר, ופרסם סיפורים קצרים בכתבי העת 'מאזנים', 'מסמרים' ו'מטעם'. זכה במקום ראשון בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין. בוגר המחזור הראשון מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2001 בהצטיינות, ושל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. עובד כעורך ספרות וכ"סופר צללים". ערך וכתב למעלה מ-30 ספרים. הרומן הראשון שלו 'בנדיט' בהוצאת עם עובד, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים. זהו סיפור מסע שראשיתו בפולין שאחרי מלחמת העולם השנייה, המספר על קשר סבוך בין אב לבנו מנקודת מבטו של הבן. בשנת 2016 אורלב הצטרף לסוכנות הספרים של אנדרו נורנברג היושבת בלונדון והוא הסופר הישראלי הראשון והיחיד שסוכנות זו מייצגת. מאז 'בנדיט' יצא לאור בצרפתית, ספרדית, קטלאנית, סינית ואיטלקית. הרומן זכה להצלחה גדולה בצרפת והיה מועמד, בין השאר, לפרס פמינה ולפרסים נוספים והיה אחד מעשרת הרומנים הנבחרים של שנת 2018 במוסף הספרותי של העיתון Le Figaro. בשנת 2020 גרסת ספר הכיס שלו זכתה בפרס "הרומן הטוב של השנה" של Points. ספר הילדים שכתב, "העצלן הבטלן", יצא לאור בהוצאת עם עובד (2020) באיוריו של המאייר דייוויד הול. "בנדיט" זוכה פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2015 ופרס POINT לרומן הנבחר של 2020. מועמד לפרס פמינה בצרפת 2018 (עם עובד, תל אביב, תשע"ה 2015) "לחזור אל החיים" (ספר עיון; סופר; מודן, הוצאת משרד הביטחון) "עיוורון" (מחזה; מחזאי; פסטיבל "פותחים במה 9", תיאטרון בית-לסין) פרסום סיפורים קצרים, במהלך השנים, בכתבי העת הספרותיים: מאזנים, מטעם ומסמרים השאלון עם איתמר אורלב, קורא בספרים, 2.7.2015 · דף בוגר בסם שפיגל איתמר אורלב, דף שער בספרייה הלאומית איתמר אורלב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אתר האינטרנט הרשמי של איתמר אורלב מדיה וקבצים בנושא איתמר אורלב בוויקישיתוף ראיונות יהודית רותם, מדוע הספר הזה מחץ את לבי גם בקריאה שנייה ושלישית, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2015 סלח לי אבי כי כתבתי, ריאיון עם אורי ואיתמר אורלב, ישראל היום, עדי רובינשטיין, 29.5.2015 · איתמר אורלב, "הסיפור האמיתי הוא על החיים", באתר ynet, 15 באפריל 2007
אמיל בן שמעון

אמיל בן-שמעון (נולד ב-18 בפברואר 1976) הוא במאי ותסריטאי ישראלי לקולנוע וטלוויזיה. נולד ביפו. למד בסדנת בימוי שחקנים של רות דייכס. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול תסריטאות- המחזור הראשון, 2001. עם תום לימודיו בסם שפיגל החל דרכו כתסריטאי. אחר כך פתח בקריירה משולבת של תסריטאי ובמאי לקולנוע ולטלוויזיה והחל לביים סרטים: "עד מדינה" (2005), "ישמח חתני" (2016), "מרוסקים: גולסטאר הסרט" (2024) וסדרות טלוויזיה: "מעורב ירושלמי" (2004), "קטמנדו" (2012), "פלאשבק" (2016), "סוסי פרא" (2016),"התחנה" (2019) זיגי (2020) סרט הטלוויזיה שכתב וביים "עד מדינה", זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסרט הטוב ביותר לשנת 2005. בן שמעון ביים את הסרט "ישמח חתני" (באנגלית: The Women's Balcony) שהיה לאחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנת 2016, והביא 350,000 צופים לבתי הקולנוע בישראל. הסרט היה מועמד ל-5 פרסי אופיר בקטגוריות שחקן, שחקנית המשנה, עיצוב תלבושות, איפור, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים טורונטו וזכה להפצה בינלאומית. "מרוסקים: גולסטאר הסרט" (סרט עלילתי באורך מלא; בימוי, 2024) מיוחדת (סדרת טלוויזיה) (בימוי, עונה 2, 2024) "זיגי" (סדרה עלילתית, בימוי, 2020) "התחנה" (סדרה עלילתית, בימוי, 2019) "ישמח חתני" (סרט עלילתי באורך מלא; בימוי, 2016) "פלאשבק" (סדרה עלילתית; בימוי,2016) "סוסי פרא" (סדרה עלילתית; תסריט ובימוי,2016) "קטמנדו" (סדרה עלילתית; תסריט ובימוי,2012) "חיי כלב" (סדרת טלוויזיה, תסריט 2005) "עד מדינה" (סרט טלוויזיה באורך מלא; תסריט ובימוי, 2005) "מעורב ירושלמי" (סדרה עלילתית; תסריט,2004) "זהו זה!" (תוכנית בידור, כתיבת מערכונים, 1998) מתן יניב, ‏"התעלמות מתרבות הריאליטי זה לטמון את הראש בחול, אי אפשר לנצח אותה", באתר ‏מאקו‏, 24 ביולי 2024 אפרת וכטל, על הסט של "ישמח חתני": ברוך שעשני אישה, באתר ynet, 18 באוקטובר 2016 גואל פינטו, הצד היפה של הפושעים, באתר הארץ, 27 בינואר 2005 תרבות ובידור, צפו: עינת שרוף ואורנה בנאי בתפקיד קולנועי דרמטי ראשון, באתר nana10‏, 30 ביוני 2016 אמיל בן שמעון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמיל בן שמעון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמיל בן שמעון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יעל שוב, ישמח חתני היא קומדיה עממית מוצלחת ומשמחת, באתר Time Out ישראל, ‏29 בספטמבר 2016 (ארכיון) https://deadline.com/2021/04/losing-alice-lihi-kornowski-1234744817/ The Women's Balcony,' 'Moonlight' and more critics' picks, Los Angeles Times March 2, 2017 http://www.latimes.com/entertainment/movies/la-et-mn-womens-balcony-review-20170302-story.html Review: Religion Tests Gender Politics in ‘The Women’s Balcony’, The New York Times, may 25 ,2017 Film Review: ‘The Women’s Balcony’,Variety, October 26, 2016 https://www.bostonglobe.com/arts/movies/2017/07/05/religion-and-rights-clash-israeli-film-the-women-balcony/bvu2FpgPtNDnGjTYJW8UOI/story.html דלית גבירצמן, ישמח חתני: ריאיון עם התסריטאית שלומית נחמה, באתר "בעניינים", ‏13 בינואר 2017 אבנר שביט‏, "מי שמחזיר את השד העדתי - הוא פושע": ריאיון עם יגאל נאור לקראת "ישמח חתני", באתר וואלה, 22 בספטמבר 2016 דף בוגר באתר בית הספר סם שפיגל
גל גרינשפן

גל גרינשפן (נולד ב-20 באפריל 1981) הוא מפיק ויזם קולנוע ישראלי, מייסד ובעלים של חברת ההפקות "Green Productions" בישראל וחברת "Sweetshop&Green" באוסטרליה וניו זילנד. נולד וגדל בתל אביב-יפו. שירת בצה"ל כמפיק ועורך סרטוני הסברה, תדמית ואירועים. הפיק קליפים למוזיקה ישראלית, בין השאר לרונה קינן ולאחינועם ניני. בוגר המחזור הראשון של מגמת הפקה יוזמת בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2008. במהלך לימודיו בבית הספר הפיק חמישה סרטי גמר, ביניהם הסרט "פתח תקווה" בבימוי תום שובל שזיכה אותו בפרס ההפקה מטעם בית הספר סם שפיגל לשנת 2007. גרינשפן ושובל ממשיכים, מאז סיום לימודיהם, לשתף פעולה בסרטים קצרים ובסרטים העלילתיים "הנוער" (2013) ו"הסירו דאגה מליבכם" (2022). עם תום לימודיו הקים ב-2009 יחד עם רועי קורלנד את חברת ההפקות גרין פרודקשנס, שהפיקה מאז סרטי עלילה ארוכים, ביניהם: "סינמה סבאיא" (2021) זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים וזוכה פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022, "פיגומים" (2017): הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הקולנוע בקאן, 2017, זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים ובפרס השחקן הטוב ביותר שהוענק לאשר לקס. פיגומים היה מועמד ל-8 פרסי אופיר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-28, וזכה לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר, עמי סמולרצ'יק. הסרט "לב שקט מאוד" (2016) של איתן ענר זכה בפרס הראשון בפסטיבל טאלין ושחקנית הסרט, אניה בוקשטיין זכתה בו לפרס השחקנית הטובה ביותר. "הנוער" (2013) של תום שובל - זכה בפרס חג'ג' לסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים ואיתן ודוד קוניו, שחקני הסרט, זכו בפרס לשחקנים הטובים ביותר. כמו כן זכה הסרט בפרס הראשון בפסטיבל טאיפיי. גרין פרודקשנס יוזמת גם פרויקטים קולנועיים ייחודיים: פרויקט 48 שעות, פרויקט בינלאומי בו מופקים סרטים קצרים ב-48 שעות, סדנה לקולנוע Jerusalem Film Workshop עבור יוצרי קולנוע מתחילים מחו"ל, פרויקט "מנה ראשונה" להקרנת סרטים קצרים בסינמטקים ועוד. "הסירו דאגה מליבכם" (סרט עלילתי, במאי: תום שובל, 2022) "סינמה סבאיא" (סרט עלילתי, במאית: אורית פוקס רותם, 2021) Voice over‏ (2018) "פיגומים" (סרט עלילתי, במאי: מתן יאיר, 2017) "עיר מקלט" (סרט עלילתי, במאי: עמיקם קובנר, 2016) "לב שקט מאוד" (סרט עלילתי, במאי: איתן ענר, 2016) "הצדקה" (סרט קצר, במאי: תום שובל, 2016) "רויטל היא חייזר" (סרט קצר, במאית: גן דה-לנגה, 2016) "שבע דקות" (סרט קצר, במאי: אסף מכנס, 2016) "סוסי נייר" (סרט קצר, במאי: מיכאל רוזנוב, 2015) "מסווג חריג (סרט עלילתי, במאי: בועז ארמוני, 2014) "הנוער" (סרט עלילתי, במאי: תום שובל, 2013 ) "אנשים כתומים" (סרט עלילתי, במאית: חנה אזולאי-הספרי, 2013) "חופש גדול" (סרט קצר, במאים: טל גרניט ושרון מימון, 2012) "אני אשתה את דמעותיי" (סרט קצר, במאי: תום שובל, 2011) "אף פעם לא מאוחר מדי" (סרט עלילתי, במאי: עדו פלוק, 2011) "לאן שאת נוסעת" (סרט קצר, במאי: רוני ששון אנג'ל 201) "להרוג דבורה" (סרט קצר, במאים: טל גרניט ושרון מימון, 2009) אתר האינטרנט הרשמי של גרינפרודקשנס גל גרינשפן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גל גרינשפן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דף בוגר באתר בית הס טלי קיים‏, אימה בקופות בתי הקולנוע: ריאיון עם גל גרינשפן, מפיק "מסווג חריג", באתר וואלה, 14 באוקטובר 2015 צאלה קוטלר, ‏גל גרינשפן ורועי קורלנד / חברת ההפקות Greenproductions, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2013
קרל השלישי, דוכס לורן

קרל השלישי, דוכס לורן (בגרמנית: Karl III. von Lothringen; ‏18 בפברואר 1543 - 14 במאי 1608), היה דוכס לורן בין השנים 1545–1608. קרל נולד ב-18 בפברואר 1543 בננסי, לפרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה. בשנת 1545 מת אביו פרנץ הראשון, דוכס לורן, וקרל עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו כריסטינה מדנמרק כעוצרת עד לבגרותו. אמנם בנחלותיו של קרל בוודמון, שלט דודו ניקולא, דוכס מרקר עד לשנת 1559. בשנת 1547 מתה סבתו פיליפה מחלרה, וקרל ירש ממנה את דוכסות חלרה. בשנת 1552 כבש הצבא הצרפתי את שלושת הבישופויות - מץ, טול וורדן, ואילו קרל נלקח לבית המלוכה הצרפתי בפריז, שם התחתן ב-22 בינואר 1559 עם קלוד דה ולואה, נסיכת צרפת, בתם של אנרי השני, מלך צרפת וקטרינה דה מדיצ'י. כמתנה לחתונתו קיבל קרל בחזרה את שטחי דוכסות לורן, ובאוקטובר 1559 חזר לננסי. במהלך מלחמות הדת בצרפת תמך בתחילה קרל באנרי הראשון, דוכס גיז, אולם בשנת 1584 העביר את תמיכתו לאנרי השלישי, מלך צרפת. בעקבות תמיכתו בקתולים הרסו כוחותיו של אנרי מנווארה שטחים מהדוכסות, ורק בשנת 1594 השלים עמו קרל, לאחר שבנו היינריך השני, דוכס לורן התחתן עם אחותו של אנרי - קתרין דה בורבון. ב-14 במאי 1608 מת קרל בננסי, ובנו היינריך השני, דוכס לורן עלה לשלטון במקומו. ב-22 בינואר 1559 התחתן קרל עם קלוד דה ולואה, נסיכת צרפת, בתם של אנרי השני, מלך צרפת וקטרינה דה מדיצ'י, ממנה נולדו לו 9 ילדים: היינריך השני, דוכס לורן (1563–1624) כריסטינה מלורן (1565–1637), התחתנה עם פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה קרל מלורן, בישוף מץ ושטרסבורג (1567–1607) אנטוניה מלורן (1568–1610), התחתנה עם יוהאן וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג אנה מלורן (1569–1576) פרנץ השני, דוכס לורן (1572–1632) קתרינה מלורן (1573–1648) אליזבת מלורן (1574–1635), התחתנה עם מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה קלאודיה מלורן (1575–1576) מדיה וקבצים בנושא קרל השלישי, דוכס לורן בוויקישיתוף קרל השלישי, דוכס לורן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)