laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלום ואנו

שלום ואנו (15 באפריל 1938 - 1 בינואר 2018) היה כדורגלן ישראלי, סוכן ביטוח, עסקן כדורגל וספורט, שדר ופרשן ב"שירים ושערים" וכתב "חדשות הספורט" שנים רבות. שחקנה של מכבי חיפה בשנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. יקיר העיר חיפה. בשנותיו האחרונות שימש כגזבר אגודת מכבי חיפה. ואנו נולד בשכונת פלורנטין בתל אביב הקרויה על שם סבו שלמה פלורנטין מקים השכונה. ואנו הגיע למכבי חיפה בשנת 1956 מקבוצת גדנ"ע יהודה. באותן השנים גדנ"ע יהודה סיפקה מספר רב של שחקנים לליגה הבכירה והייתה מעלה באופן קבוע בין 4–5 שחקנים לליגה הבכירה. ואנו היה שחקן קבוע בנבחרת הצעירה של ישראל. אלי פוקס, מאמנה של מכבי חיפה באותן שנים, חזה בשני משחקים והתרשם מסגנון משחקו האיכותי של ואנו, והציע לו לעבור לחיפה. בשנת 1958 נתקל ואנו בגדעון טיש בדקה העשירית, כאשר שיחק נגד הפועל תל אביב ונפצע בראשו. באותה תקופה, בכל העולם, לא היו חילופים בכדורגל וכך אם שחקן היה נפצע ולא היה יכול להמשיך במשחק, הייתה קבוצתו משחקת עם שחקן פחות. ואנו הגיע מחוסר הכרה לבית החולים וכאשר התעורר ביקש לדעת את תוצאת המשחק והדקה. כאשר גילה כי מדובר במחצית בלבד, ביקש שיחבשו את ראשו ודרש לחזור למגרש כדי להמשיך המשחק. צילום מאוחר יותר גילה כי התיקול היה כה חזק עד כדי שלפני התפרים שלפו שן של טיש מראשו של ואנו. בשנת 1962 זכה בגביע המדינה עם קבוצת מכבי חיפה והיה למצטיין במשחק הראשון מבין השניים בגמר. לאחר פרישתו שימש כמאמן הנערים של קבוצת מכבי תל אביב ולאחר מכן כמאמן הנוער. הקבוצה אותה אימן הוציאה תשעה שחקנים לשורות הבוגרים ביניהם אורי סלימאן, ירון עוז, עזרא עוזרי ועוד. שימש כחבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל כמו גם נציגה של מכבי חיפה בהתאחדות. היה חבר הנהלת מחלקת הכדורגל של מכבי חיפה. כמו כן, היה מבכירי סוכני הביטוח בארץ ומילא תפקידים בכירים ביניהם יו"ר הסניף החיפאי של לשכת סוכני הביטוח עד שנבחר להיות וכיהן במשך 9 שנים כיו"ר המועצה הארצית של סוכני הביטוח בישראל. בשנת 2005, קיבל את תואר "יקיר חיפה". להחלטת השופטים לא הייתה כמעט נגיעה בקריירה הספורטיבית של ואנו, אלא היא התייחסה לרוח ההתנדבותית שגילה במשך עשרות השנים. זכה גם לתואר "יקיר מכבי ישראל". שימש במשך 25 שנים כאחד השדרנים הבולטים בשירים ושערים והיה כתב העיתון חדשות הספורט. שלום ואנו, באתר מכבי חיפה אבינעם פורת, שחקן העבר שלום ואנו הלך לעולמו בגיל 79, באתר ynet, 1 בינואר 2018 מקבלי עיטור יקיר מכבי ישראל
דניאל זיידמן

דניאל זיידמן (נולד ב-28 במרץ 1960) הוא רופא ישראלי המתמחה ברפואת נשים ופריון. זיידמן הוא בוגר בית הספר לרפואה על שם "הדסה" בירושלים והתמחה ברפואת נשים ופריון באגף הנשים והיולדות במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר. הוא עבר השתלמות בת שנתיים בכירורגיה של הפריון מטעם "החברה האמריקאית לפריון", המרכז הרפואי של אוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. זיידמן פרסם למעלה ממאתיים וחמישים מאמרים בנושא פריון, הפריה חוץ-גופית, כירורגיה אנדוסקופית מתקדמת ומיילדות. נישא לאורית, ולהם נולדו בת, בן שנפטר בגיל שנה וארבעה חודשים ובן שנרצח בטבח בפסטיבל נובה ליד רעים. מתגורר בתל אביב. רופא בכיר ביחידה להפריה חוץ-גופית, אגף הנשים והיולדות במרכז הרפואי שיבא, תל-השומר. חבר בצוות הניהול של היחידה להפריה חוץ-גופית בבית-חולים "אסותא" בתל אביב. פרופסור חבר ומרכז הקורס "רביית האדם" בפקולטה לרפואה על שם סאקלר, באוניברסיטת תל אביב. יו"ר החברה הישראלית לאמצעי מניעה ובריאות מינית. חבר בוועדת הבחינות להתמחות במילדות וגינקולוגיה. עורך עיתון האיגוד הישראלי למיילדות וגיניקולוגיה. המדריך המלא לפריון, הוצאת שוקן. 1000 שאלות ותשובות על היריון, לידה והתינוק, הוצאת יבנה. אמצעי מניעה: המדריך השלם, הוצאת ידיעות אחרונות. אנדוסקופייה כירורגית גינקולוגית, הוצאת דיונון. מדריך הרווארד לבריאות האישה, הוצאת שוקן. רפואת נשים: אבחון וטיפול בבעיות שכיחות, הוצאת פרולוג. דניאל זיידמן, דף שער בספרייה הלאומית מידע על דניאל זיידמן בקטלוג הספרייה הלאומית לזכרם, באתר בית ספר עירוני ד', ‏17 באוגוסט 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלים השני

סלים השני (בטורקית עות'מאנית: سليم ثانى; בטורקית: II. Selim; ‏28 במאי 1524 − 12 בדצמבר 1574) היה הסולטאן האחד-עשר של האימפריה העות'מאנית ושלט בה מ-1566 ועד מותו ב-1574. הוא היה בנו של סולימאן הראשון ואשתו החוקית הורם סולטאן. בשנותיו האחרונות של אביו, באמצעות תככים בתמיכת חונכו האישי, לאלה מוסטפא פאשה, סלים הרחיק את אחיו ויריבו, שהזאדה באיזיט, המועדף על הסולטאן, והשיג את הוצאתו להורג באימפריה הספווית (איראן) יחד עם ארבעת ילדיו. סלים השני לא גילה עניין בשלטון והתמסר לחיי הוללות, אורגיות ומסיבות שיכר, שהעניקו לו את הכינוי "השיכור" (Sarhoş). כונה גם "הצהוב" (Sarı) בשל שיערו הבלונדיני. הוא הותיר את מלאכת השליטה לשריו, ובמיוחד לסוקולו מהמט פאשה (Sokollu Mehmed Paşa)(אנ') הסרבי, אשר הצליח לכרות ב-1568 הסכם עם מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפיו מסר האחרון את השלטון במולדובה ובוולאכיה לעות'מאנים ושילם להם מס שנתי. מאידך ספגו העות'מאנים תבוסה מידי האימפריה הרוסית במלחמת רוסיה-טורקיה, 1568-1570. המצור ששמו על אסטרחן נהדף והצי העות'מאני הושמד ב-1570 בסערה. גם בחזיתות האחרות של האימפריה התפלגו הישגי העות'מאנים במידת הצלחתם. קפריסין נכבשה ב-1571, אך הצי העות'מאני ספג מפלה קשה בקרב לפנטו ביוון ב-7 באוקטובר 1571. הוא שוקם בתוך חצי שנה בלבד והשליטה הטורקית בים התיכון נשמרה. ב-1574 שוב כבשו העות'מאנים את תוניסיה מידי הספרדים ששלטו בה במשך שנתיים בלבד. סלים השני, ששלט באימפריה משך 8 שנים בלבד, נבדל בכל מובן מאביו, סולימאן המפואר, ויש הרואים בימיו את סיום תקופת עלייתה של האימפריה העות'מאנית, גם אם נכונו לה יותר ממאה שנים נוספות של שגשוג יחסי. בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולם שחזאדה סלים על ידי השחקן הטורקי אנגין אוזטורק. מדיה וקבצים בנושא סלים השני בוויקישיתוף סלים השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בוגוד

בוגוד (בלטינית: Bogud; ביוונית: Βογούας; ‏ ? - 31 לפנה"ס), מלך מאוריטניה מטעמה של הרפובליקה הרומית. לעיתים נקרא גם בוגוס (Bogus). בוגוד היה בנו של בוקכוס (Bocchus), מלך מאוריטניה ששלט בחסות הרומאים. לאחר מות אביו הוא עלה למלוכה בשותפות עם אחיו בוקכוס השני, כשבפועל הממלכה הייתה מחולקת לשני חלקים שבכל אחד מהם אחד האחים שלט. עם פרוץ מלחמת האזרחים ברומא בין יוליוס קיסר לפומפיוס צידדו בוגוד ואחיו בקיסר. בשעה שקיסר נלחם כנגד פומפיוס ביוון בשנת 48 לפנה"ס הגיש בוגוד סיוע למושלה של היספניה בייטיקה קווינטוס קסיוס לונגינוס בדיכוי מרד שבפרץ בחיל המצב הרומאי שהיה מוצב בפרובינקיה. בוגוד המשיך בתמיכתו בקיסר לאורך מלחמת האזרחים. הוא הדף ניסיון של גנאיוס פומפיוס ויובה הראשון מלך נומידיה לפלוש לממלכתו, ולאחר תבוסת כוחות פומפיוס באפריקה הוא הצטרף לקיסר בהיספניה ונלחם כנגד בניו של פומפיוס בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס, שבמהלכו הצטיין בשדה והיה מהגורמים שהטו את כף המאזניים לטובתו של קיסר. לאחר רצח קיסר באידו של מרץ 44 לפנה"ס צידד בוגוד במרקוס אנטוניוס, דבר שהביא לקרע עם אחיו שהפך לחסידו של אוקטביוס. בשעה שבוגוד שהה בהיספניה בשנת 38 לפנה"ס פרץ נגדו מרד ביוזמת אחיו והוא איבד את חלקו בממלכה לבוקכוס, שהפך למלך על כל מאוריטניה לאחר שאוקטביוס נתן את אישורו להפיכת החצר. בוגוד הצטרף לאנטוניוס במלחמתו באוקטביוס ביוון, הוא הגן על העיר מטוני שבפלופונסוס, אולם הובס על ידי כוחותיו של אוקטביוס בפיקודו של מרקוס ויפסניוס אגריפס. בוגוד נפטר בשנת 31 לפנה"ס. s.v. "Bogud" in: Smith, W. (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867. Digitized copy in: Perseus. מדיה וקבצים בנושא בוגוד בוויקישיתוף
שרלוק הולמס - דמויות משנה

בסדרת הספרים על הבלש שרלוק הולמס, מאת ארתור קונאן דויל, ישנן דמויות רבות. אולם, ישנן מספר דמויות שהופיעו יותר מפעם אחת או שהייתה אליהן התייחסות יוצאת דופן מהולמס או מדוקטור ווטסון. להלן רשימה של חלק מהדמויות הללו: גברת האדסון היא אישה המשכירה להולמס ולווטסון את דירתם שברחוב בייקר 221 ב'. בסיפורים ניתן עליה מידע מועט ביותר אך מודגש כי היא חשה דאגה רבה מאוד לדייר המפורסם שלה. דוגמה לכך ניתן למצוא בסיפור "פרשת הבלש הגוסס" כאשר היא מזעיקה את ווטסון כדי שיטפל בהולמס החולה. דוגמה נוספת היא בסיפור "תעלומת הבית הריק" שם מתברר כי גברת האדסון התרגשה מאוד כאשר הולמס "קם לתחייה" וכן שהיא סייעה לו בתוכניתו ללכוד את קולונל סבסטיאן מורן. קבוצה של נערי רחוב שסייעו להולמס מפעם לפעם בחקירותיו. מנהיג הקבוצה נקרא ויגינס (אין לו שם פרטי והופעתו הראשונה היא בסיפור חקירה בשני). עבור שירותיהם הולמס נהג לשלם להם שילינג אחד ליום (בנוסף להוצאות), ופרס של גינאה אחת (שווה ערך לפאונד ושילינג אחד) לנער שימצא עבורו רמז חשוב. על הנערים נכתבה סדרת ספרים לילדים (לא על ידי ארתור קונן דויל), בה הם הדמויות המרכזיות. בלש בדיוני העובד בסקוטלנד יארד. הוא מופיע בשלושה סיפורים: האיש מעוות השפה, הרפתקת הכדכוד הכחול ופרשת אגודלו של המהנדס. קונאן דויל תיאר אותו כך: "פקיד גבוה ומוצק... כובע מחודד וחליפת פראק". באיוריו של סידני פאג'ט ניתן לראות כי לברדסטריד יש זקן מלא. אלו הם הפרטים היחידים שידועים על בראדסטריט מהקאנון. בראדסטריט הופיע בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה של חברת גראנאדה: האיש מעוות השפה, תוכניותיו של ברוס פארטינגטון (שם החליף את המפקח לסטרייד), והופעה קצרה בפרק הרפתקת אבן המזארין. בלש בדיוני העובד גם כן בסקוטלנד יארד שהופיע במספר רומנים וסיפורים קצרים. הופעתו הראשונה היא בסיפור חקירה בשני; לאחר מכן הוא הופיע בתעלומה במעון ויסטריה, בהרפתקת החוג האדום, ובמתורגמן היווני. הולמס מכתיר אותו בתואר "הבלש החכם ביותר בסקוטלנד יארד", אולם כאשר משווים זאת ליחסו הכללי של הולמס לבלשי היארד, אין מדובר במחמאה כה גדולה. באחד הסיפורים ווטסון מציין לשבח את התנהגותו הרגועה והמחושבת. יריבו בלוחמה בפשע הוא המפקח לסטרייד. בלש בדיוני נוסף העובד בסקוטלנד יארד. הוא משתדל ללמוד את שיטותיו של הולמס, ומנסה לישם אותן בחקירות שהוא מנהל. אולם, הולמס מאוד ביקורתי כלפי ניסיונותיו של הופקינס. הופקינס מעביר מספר מקרים להולמס, כולל הרצח באחוזת אביי, תעלומת מצבטי הזהב והרפתקת פיטר השחור. הופקינס הוא שוטר צעיר בדרגת מפקח ולהולמס יש תקוות גדולות באשר לעתידו. מאריון פרינס, במאמר שכותרתו היא "שרלוק והבן", טוענת שסטנלי הופקינס (ראשי תיבות באנגלית: SH) הוא הבן של שרלוק הולמס (ראשי תיבות זהים). בלש בדיוני המשתייך למשטרת סארי ומופיע בסיפור התעלומה במעון ויסטריה. סיפור זה מתחלק לשני חלקים הנקראים (i) החוויה הייחודית של מר ג'ון סקוט אקלס, (ii) הנמר מסאן פדרו. ביינס הוא הבלש היחיד במדים שמצליח להתקרב להולמס מבחינה כישורי חקירה. בסיפור זה מתברר כי למרות ששני הבלשים חקרו בכיוונים שונים, בסופו של דבר שניהם עלו על עקבותיו של הפושע האמיתי. ביינס נקט בשיטה דומה להולמס ועצר את האדם הלא נכון כאשר הוא מזין את העיתונות במידע לא מדויק על מנת להעניק לפושע האמיתי תחושת ביטחון שגויה. הולמס בירך את ביינס, ואמר לו כי הוא מאמין שיהיו לו הזדמנויות רבות נוספות בסקוטלנד יארד. שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר : הזלינדאים המופלאים - חקירה מס' 1, טרייסי מק ומייקל סיטרין, תל אביב: מטר, 2011 The Annotated Sherlock Holmes, William S. Baring-Gould, Vol II, p 296
מהמט השלישי

סולטאן מהמט השלישי (טורקית III. Mehmet; טורקית עות'מאנית محمد ثالث, ‏ 26 במאי 1566 – 21 בדצמבר 1603) היה הסולטאן השלושה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה לאחר אביו מוראט השלישי, מ-16 בינואר 1595 ועד מותו בשנת 1603. בדומה למעשיו של אביו, למהמט השלישי היו 19 אחים בנים ומתוכם רצח 18 מאחיו, אחד מהם הוברח על ידי ספייה סולטאן ובמקום אחיו החי הכניסו ילד אחר לארון קבורה וכל זאת בלי שמהמט בכלל יודע על כך וזאת על מנת להבטיח את שליטתו באימפריה. בתקופתו רוכז עיקר הכוח השלטוני בידי אמו הוולידה סולטאן ספייה סולטאן (Safiye Sultan). האירוע החשוב בתקופת מלכותו הקצרה היה מלחמתו נגד האוסטרים עליה פיקד באופן אישי, תוך שהוא מביס את יריביו בקרב אגר בהונגריה ב-1596 וכובש את העיר. הוא המשיך וניצח את צבאות אוסטריה וטרנסילבניה בקרב מזקרסטש (Battle of Keresztes) שנמשך יומיים, החל מ-24 באוקטובר 1596. למרות הישגים אלה לא התאפיינה תקופת שלטונו באירועים מיוחדים, והוא מת בגיל 37 בשל בריאות לקויה כתוצאה מהרגלי שתייה ואכילה מופרזים. לאחר מותו עלה לשלטון בנו אהמט הראשון. בספרו הדמיוני לנוער של הסופר הרב מאיר להמן השושנה מסלוניקי, מוצג מהמט השלישי כסולטאן שמחזר אחרי היהודיה אסתר חירייא הפליטה הספרדית שהתיישבה ביוון שהייתה באימפריה העותמאנית, ובעקבות זאת אויביו מתכננים לנקום בו על ההתאהבות ביהודייה, לבסוף בעזרת אסתר וארוסה היהודי הגרמני שלמה הוא מצליח להחלץ מהם, ועד סוף ימיו נמצא בדיכאון בשל אסתר חירייא וזה מילותיו האחרונות . מדיה וקבצים בנושא מהמט השלישי בוויקישיתוף מהמט השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהמט השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צעירי עמי

צעירי עמי היא תנועת נוער יהודית-ציונית בצ'ילה, שנוסדה בשנת 1979. התנועה פועלת בחסות בית הספר העברי על שם חיים ויצמן בבירה סנטיאגו. התנועה פועלת בימי שבת בין כותלי בית הספר, לפעילות התנועה מגיעים מדי שבת כ-500 חניכים מגילאי הגן ועד גיל 22. התנועה מקיימת קשר עם תנועת הנוער הציוני. יהדות ציונות צופיות השפה העברית קורס ההדרכה נמשך שנתיים וכל חניכי התנועה בכיתות ט' וי' משתתפים בקורס. לאחר סיום קורס ההדרכה, נשארים בתנועה 5 שנים שבמהלכן הם משמשים בתפקידים שונים: מדריכי קבוצות, ראשי שכבות, חברי וועדות, ראשי וועדות (הנהגת התנועה). ועדת הדרכה ועדת קורס הדרכה ועדת גזברות ועדת חוץ ושיווק ועדת תרבות ועדת חינוך בתחילת כל שנה (חודש מרץ), נבחרת הנהגה חדשה בתהליך בחירות מסודר ששותפים בו כל המדריכים וההנהגה שמסיימת את כהונתה. ההנהגה מורכבת מעשרה חברים: ראש תנועה סגן ראש תנועה ראש קורס הדרכה מרכז הדרכה (מדריכים) ראש חוץ ושיווק ראש חינוך גיזבר ראש ועדת תרבות שני מזכירים שליח - שליח הסוכנות היהודית שמסייע לתנועה בכל התחומים. האתר הרשמי של התנועה
אהמט הראשון

אהמט הראשון (טורקית I. Ahmet; טורקית עות'מאנית احمد اول, ‏ 18 באפריל 1590 – 22 בנובמבר 1617) היה הסולטאן הארבעה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-1603 ועד יום מותו. אהמט הראשון נולד ב-18 באפריל 1590 למהמט השלישי ולהאנדאן סולטאן. בשנת 1603 מת אביו, ואהמט עלה לשלטון בגיל 13 בלבד ובניגוד לקודמיו חס על חיי אחיו. שנות שלטונו הראשונות התאפיינו בתבוסה בקרבות בהונגריה, דבר שהביא לביטול תשלומי המס האוסטרים שנהגו מאז 1568, ומול הפרסים, להם איבד את השליטה בגאורגיה ואזרבייג'ן. אהמט הראשון נודע בכישוריו בסייף וברכיבה, בכתיבת שירה ובהיותו דובר מספר שפות. הוא היה מוסלמי אדוק והוציא חלק ניכר מעושרו למטרות דתיות. בין היתר השיב את האיסור על צריכת אלכוהול וניסה לכפות השתתפות בתפילות יום שישי ומתן צדקה לעניים. הוא מת מטיפוס הבהרות ב-22 בנובמבר 1617, ונקבר במאוזוליאום סמוך למסגד הכחול באיסטנבול, אשר נבנה בהוראתו ונקרא על שמו - "סולטאנאהמט" (Sultanahmet Camii). במאוזוליאום קבורה גם אשתו קסם סולטאן. במקומו עלה לשלטון אחיו מוסטפא הראשון, ואחרי כן שלושה מבניו של אהמט הראשון - עות'מאן השני, מוראט הרביעי, ואבראהים הראשון. מדיה וקבצים בנושא אהמט הראשון בוויקישיתוף biography/Ahmed-Ottoman-prince אהמט הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עות'מאן השני

עות'מאן השני (בטורקית II. Osman; בטורקית עות'מאנית عثمان ثاني, ‏3 בנובמבר 1604 – 20 במאי 1622) או "עות'מאן הצעיר" (Genç Osman) היה הסולטאן השישה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה כ-4 שנים, מ-26 בפברואר 1618 ועד יום מותו. עות'מאן השני נולד בארמון טופקאפי, כבנו של הסולטאן אהמט הראשון ואשתו הראשונה, מהפירוז (אנ'), האם דאגה לחינוכו ולכן חוץ מהטורקית בה התחנך הוא שלט בשפות רבות כולל ערבית, פרסית, יוונית, לטינית, איטלקית ואף בשפת הסימנים הטורקית. עם מותו של האב עלה לשלטון אחיו של אהמט הראשון ודודו של עות'מאן השני – מוסטפא הראשון. מוסטפא הראשון סבל מהפרעה נפשית כלשהי ולכן, לאחר ששלט על האימפריה באופן רשמי במשך כשלושה חודשים, הוא הודח ועות'מאן השני מונה תחתיו ב-1618, בגיל 14 בלבד. למרות גילו הצעיר הוא הוכיח את עצמו כמנהיג מוכשר וחתם על הסכם סרב (אנ'), הסכם שלום עם הספווים ובכך השיג שקט בגבולה המזרחי של האימפריה. מאידך, כחלק ממלחמות המגנאטים המולדביות (אנ') הוא הוביל את צבאו בפלישה לפולין, ספג מפלה ניצחת בקרב חוטין (אנ') בשנת 1621 וחזר לקונסטנטינופול בבושת פנים, והאשים את היניצ'רים בהפסד בקרב. עות'מאן השני היה הסולטאן הראשון שהכיר בנזק להתקדמות האימפריה לו גרם חיל היניצ'רים וסגר את בתי הקפה של חיילי הכוח בו נהגו להפגש ולתכנן את מזימותיהם. בנוסף הוא החל לתכנן את הקמתו של כוח צבאי חדש, נאמן, שיהיה מבוסס בעיקר על טורקים ומוסלמים. כתוצאה מכך היניצ'רים השתלטו על הארמון, כלאו את הסולטאן במבצר ידיקולו (אנ') והוציאו אותו להורג לאחר מאבק קצר. לגבי אופן מותו יש שתי גרסאות – לפי גרסה אחת הוכה במכת גרזן ולאחר מכן חנקו אותו הקמים עליו במיתר קשת; ולפי הגרסה האחרת מחצו את אשכיו ואז חנקו אותו בחבל. עות'מאן השני הקדים את זמנו וחיסול חיל היניצ'רים הצליח רק לאחר יותר ממאתיים שנה. משפחתו לפי הידוע, היה נשוי לשלוש נשים, נולדו לו שלושה ילדים אולם כולם מתו כילדים. עות'מאן השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוראט הרביעי

מוראט הרביעי (בטורקית IV. Murat; בטורקית עות'מאנית مراد رابع, ‏ 27 ביולי 1612 – 8 בפברואר 1640) היה הסולטאן השבעה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-8 בספטמבר 1623 ועד יום מותו. הוא נחשב לסולטאן אכזר וחזק, שהשיב את סמכות המדינה לאחר מספר סולטאנים חלשים, חולים או ששלטו תקופות קצרות. מוראט הרביעי היה בנו של הסולטאן אהמט הראשון והוולידה סולטאן היווניה קסם סולטאן (Kösem Sultan). הוא הומלך בגיל 11 בלבד בדרכי תככים ולאחר שדודו החולה מוסטפא הראשון הודח בפעם השנייה. בשנות שלטונו המוקדמות שלטה הוולידה סולטאן באימפריה באמצעותו. שנים אלה התאפיינו באנרכיה - הספווים פלשו לתחומי האימפריה במזרח, התקוממויות התרחשו בצפון אסיה הקטנה ובשנת 1631 התקיפו היניצ'רים את הארמון והרגו מספר אנשים ובהם הווזיר הגדול. כדי להימנע מגורלו של אחיו עות'מאן השני, שהוצא להורג באכזריות בידי היניצ'רים, החליט מוראט הרביעי לבסס את שלטונו, ורצח שלושה מאחיו. מנגד הוא נלחם בשחיתות, הנהיג בקרה על הוצאות השלטון ואסר על צריכת אלכוהול, טבק וקפה באיסטנבול - העונש למפרי החוק היה מוות, כל זאת אף על פי שעל פי ממצאים שונים היה אלכוהוליסט בעצמו. הוא נהג להסתובב ברחובות העיר במסווה כדי לבחון את אכיפת הוראותיו, והרג במקום חיילים שתפס בהפירם את החוק. הוא נודע בממדיו הגופניים הגדולים, בכוחו הפיזי הרב ובכישרונו בהיאבקות ובלוחמת מגע. מוראט הרביעי כבש חזרה את אזרבייג'ן ואת ירוואן מידי הספווים ב-1635, את טבריז ואת בגדאד ב-1638. שנה לאחר מכן נחתם הסכם קסר-אה שירין (אנ') עם הספווים, ובו הוסדר קו הגבול בין שתי האימפריות. מוראט הרביעי היה הסולטאן היחיד מאז סולימאן הראשון שהראה יכולת פוליטית וצבאית, והוא גם היה אחרון הסולטאנים אשר לקחו חלק במערכה לצד כוחותיהם. לאחר מסעו למסופוטמיה, שבמהלכו גם דיכא את כל ההתקוממויות ברחבי אנטוליה, הוא שב לאיסטנבול ומת ב-1640 משחמת הכבד בטרם מלאו לו 28. על ערש דווי הורה להוציא את אחיו איברהים להורג, ייתכן משום שסבר כי הוא לוקה בנפשו, או כדי שאפשר יהיה להכריז על בנו של מוראט כיורשו, אך ההוראה לא בוצעה ואיברהים היה לסולטאן איברהים הראשון. מוראט הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוראט ה-4, (1612-1640), סולטן האימפריה העות'מאנית, דף שער בספרייה הלאומית Balkan Worlds (עמ' 56-57)
אורנה רב-הון

אורנה רב-הון (נולדה ב-2 במאי 1946) היא משוררת עברית. החלה לפרסם בשנות ה-80. ספרה הראשון, "כעוף החול", יצא בשנת 1980 בהוצאת דביר. הספר השני, "נגיעות של כוכבים", אשר יצא בהוצאת ספרית מעריב, מכיל בעיקר שירי אהבה. הספר השלישי יצא בניו יורק בהוצאת CCC, הוצאה המפרסמת משוררים מתורגמים מכל רחבי העולם, ואורנה רב-הון זכתה לפתוח סדרה של שירה עברית מתורגמת לאנגלית. הספר יצא בהוצאה דו לשונית ועורר הדים גם בארץ וגם ברחבי העולם. ספרה הרביעי "ברוכה אני שעשיתי עצמי אישה" יצא בהוצאת ביתן בשנת 2000. בשנה זו חל במשוררת מהפך רוחני גדול, שכלל הצטרפות לדרך רוחנית הקרויה "סידהה יוגה", כלומר היוגה של הקדושים. בהמשך החלה ללמוד גם קבלה ובכללם ספר הזוהר וכתבי האר"י. באותו זמן נפתח עבורה ערוץ פרסום חדש, העיתון האלקטרוני "חדשות מחלקה ראשונה", News First Class, ובו החלה לפרסם כל שבוע שיר או כמה שירים בהשראת הזוהר של פרשת אותו שבוע. אורנה רב-הון נבחרה פעמים רבות לוועד המרכזי של אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל ושימשה בתפקידים רבים ומגוונים באגודה: יו"ר ועדת קשרי חוץ, גזברית, עורכת מפיקה ומגישת אירועים מיוחדים באגודה, ביניהם "שישיר", סדרת מפגשים עם משוררים בבוקר יום שישי, ו"זוהר, שירה ופרשת השבוע", סדרת מפגשים מיוחדת במינה. בשנת 2007 נבחרה שוב לתפקיד חברת ועד והיא משמשת כיום גם כיו"ר הוועדה למיזמים מיוחדים של אגודת הסופרים. בתוקף תפקידה זה ארגנה לאחרונה שתי תערוכות של שירים התלויים על קירות בית הסופר. התערוכה הראשונה הייתה בנושא "שירי אהבה" וטקס הפתיחה שלה התקיים בט"ו באב, והתערוכה השנייה בנושא "שירי ארץ אהבתי" נפתחה בט"ו בשבט. לאחרונה התפטרה אורנה רב-הון מתפקידה כחברת ועד אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל על רקע חילוקי דעות בנוגע לניהול האגודה. ההתפטרות פורסמה באמצעי התקשורת ועוררה הדים רבים. לפני שהחלה לעסוק בקבלה הייתה אורנה רב-הון פעילה פוליטית נמרצת במפלגת מרצ ושמשה במספר תפקידים מרכזיים, ביניהם נציגת מרצ בהסתדרות ובנעמת וחברת צוות ההסברה של המפלגה. אורנה רב-הון, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל אורנה רב-הון, דף שער בספרייה הלאומית אורנה רב-הון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילוליסאט

אילוליסאט (בגרינלנדית: Ilulissat - "הקרחונים"; בדנית: Jakobshavn) היא העיירה השלישית בגודלה בגרינלנד וב-2013 התגוררו בה 4,541 תושבים. העיירה משמשת גם כעיר הראשה בעירייה הנושאת את שמה (Ilulissat Kommune) ומשתרעת על שטח של 47,000 קמ"ר. בתחומי העירייה התגוררו במועד הנ"ל 5,005 איש. העיר שוכנת כ-200 ק"מ מצפון לחוג הארקטי סמוך מצפון למקום בו פוגש פיורד אילוליסאט את מפרץ דיסקו. הפיורד הוכרז בשנת 2004 כאתר מורשת עולמית, ונכון לשנת 2007 הוא היחיד הנושא בתואר זה באי. התיישבות אינואיטים התקיימה באזור משך 4,000 השנים האחרונות לפחות, והיישוב הנטוש סרמרמיוט (Sermermiut) כשני ק"מ מדרום לאילוליסאט, היה בעבר אחד הגדולים בגרינלנד, וב-1727 התגוררו בו 250 איש. העיירה המודרנית נוסדה בשנת 1741 על ידי הסוחר יקוב סוורין שהקים בה תחנת מסחר, ואשר נקראה יאקובסהאון ("נמל יעקב"). בזכות הפיורד הסמוך העיירה היא אחד היעדים התיירותיים הפופולריים באי ועיקר פרנסתה על התיירות וכן על הדייג. שדה התעופה של העיירה שוכן סמוך לחוף כארבעה ק"מ מצפון לה. אורכו של פיורד הקרח אילוליסאט הוא 56 ק"מ, מכיפת הקרח של גרינלנד ועד למפרץ דיסקו. בקצהו המזרחי שוכן קרחון יאקובסהאון (Jakobshavn Isbræ) שהוא הקרחון השופע ביותר בחצי הכדור הצפוני ומנקז 6.5% מכיפת הקרח של האי. הקרחון זרם במהירות של 12.6 ק"מ בשנת 2003 והפיק קרח במשקל של כ-20 מיליארד טון. ישנם גושי קרח כה גדולים הנתקעים בפתחו של הפיורד עד שהגאות גבוהה מספיק כדי לשאת אותם משם או עד שהם קטנים כתוצאה משבירה והינמסות. גושי הקרח הפורצים אל מפרץ דיסקו, שטים תחילה צפונה וכשהם מגיעים אל מפרץ באפין הם פונים דרומה לעבר האוקיינוס האטלנטי. גושים אלה עשויים להגיע עד לקו האורך 40 צפון. מחקרים שנערכו בפיורד הקרח ובקרחון גילו כי מהירות זרימתו עשויה להשתנות באופן קיצוני מעת לעת וכי הוא מגיב במהירות לשינוי באקלים. במהלך 1985 התקדם הקרחון מרחק של 6.7 ק"מ בלבד. לאחר מכן האט את מהירותו ל-5.7 ק"מ בשנה בין 1992 ל-1997, ומאז האיץ את מהירותו עד שהגיע למהירות של 12.6 ק"מ בשנת 2003. ההאצה במהירות התרחשה במקביל לצמצום בנפח הקרחון שעומד מאז 1997 על קצב של כ-15 מטר הנגרעים מגובהו מדי שנה. חוקרי נאס"א מייחסים את ההאצה בהתקדמות הקרחון בשנים האחרונות לתופעת ההתחממות העולמית. האתר הרשמי של המועצה המקומית אילוליסאט לשכת התיירות אילוליסאט באתר world66 מחקר של נאס"א אודות הקרחון סרט המראה את מפגש הקרחון עם הים (מאתר העירייה) אילוליסאט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Greenland in Figures 2013 (PDF). Statistics Greenland. ISBN 978-87-986787-7-9. ISSN 1602-5709. נבדק ב-5 בספטמבר 2013. {{cite book}}: (עזרה) אתר נאס"א
משמרת יהויריב

משמרת יהויריב היא המשמרת הראשונה מבין 24 משמרות כהונה מתקופת בית ראשון הנזכרות בתנ"ך בספר דברי הימים א', פרק כ"ד, פסוק ז'. על פי התלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ז, עמוד ב', בתחילת ימי שיבת ציון לא נכללה משמרת זו בין ארבע משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני, ושמהן ייסדו עשרים וארבע משמרות חדשות, במקום המשמרות המקוריות. נקבע אז שאפילו אם מאוחר יותר תעלה משמרת יהויריב, היא תהיה טפלה למשמרות שעלו בראשונה. אמנם בספר נחמיה, פרק י"א, פסוק י', נזכר השם יהויריב "מן הכהנים ידעיה בן יויריב יכין", אך כנראה זהו שמו הפרטי של כהן ואינו קשור למשמרת. בלוח השנה במגילות קומראן משמרת יהויריב משרתת ביום הכיפורים בשנה הראשונה במחזור ששת השנים. על פי התוספתא, מסכת תענית, פרק ד', הלכה ט', חרבו בית המקדש הראשון ובית המקדש השני בזמן שמשמרת יהויריב שירתה במקדש, ורבי יוסי אומר שהדבר מלמד על מעשיהם הרעים של בני משמרת זו. בתלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק ד', הלכה ה', מובאים דברי רבי לוי, האומר שמשמרת יהויריב כונתה "מירון מסרביי", ורבי ברכיה אומר ששם המשמרת מרמז על מרי של בני המשמרת כלפי ה'. לא ברור לאיזו תקופה מכוונים דברי ביקורת אלה כלפי המשמרת. בקינה איכה ישבה חבצלת השרון של רבי אלעזר הקליר מכונים בני משמרת זו בשם "מסרבי מירון": "איכה ישבה חבצלת השרון, ודמם רון מפי נושאי ארון, ונעו ממשמרותם כוהנים בני אהרון, כנמסר הבית במסרבי מירון". מירון הייתה מקום מושבם של בני המשמרת לאחר חורבן בית שני. בעקבות מקום המגורים החדש של המשמרת, מכונה רמה שלמרגלות מרום הגליל בשם "רמת יהויריב". בספר מקבים נכתב שמתתיהו הכהן היה ממשמרת זו. הירונימוס כותב כי בכתב היד היווני ממנו תרגם את ספר מקבים היה הספר מכונה "סרבת סרבניאל". הירונימוס לא הבין את משמעותו של הביטוי, ולכן כינה את הספר "ספר המקבים", אך כפי הנראה הוא טעה בפיענוחו והשם המקורי היה "ספר בית סרבני אל", כפי שהוא בכתב יד מהמאה ה-11 "ספר הסרבנות של המקבים", והדבר כרוך כפי הנראה בכינוי "מסרבי מירון" שניתן למשמרת יהויריב. יוסף בן מתתיהו מעיד על עצמו שמשתייך למשמרת זו: "משפחתי איננה ממוצא כהנים פשוטים, אלא מהמשמר הראשון של עשרים וארבעת משמרות הכהנים – החשוב אצלנו מאד, ומן המשפחה המיוחסת ביותר אשר במשמר הזה. מצד אמי הנני מגזע מלכים; כי היא ממשפחת החשמונאים". מסורת בידי יהודי תימן כי בני משפחת מגארי-הכהן הם צאצאי יהויריב. משמעות השם מג'ארי היא 'בעל ריב'. יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף, א, 2 (תרגום מנחם שטיין). יעקב ספיר, אבן ספיר, חדרי תימן, דף פ"ז. [1]