laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לטאה חרמונית

לטאה חרמנית (שם מדעי: Phoenicolacerta kulzeri) הוא מין של לטאת סלעים המצויה בהרי הלבנון, בירדן בסוריה ובישראל. הפרט הראשון של הלטאה התגלה ביער ארזים סמוך לבשארה בלבנון על ידי הסייר הנס קולצר (Kulzer) ונקראה על שמו. על סיווג המין התחוללה מחלוקת במשך שנים. בתחילה סווגה כLacerta danfordi (מין המצוי בדרום טורקיה), לאחר מכן התייחסו אליה כתת-מין של Phoenicolacerta laevis (לטאה זריזה). ב-1999 הוכיחו שמידטלר ובישוף כי מדובר במין ייחודי. הלטאה החרמונית קטנה מעט מהלטאה הזריזה לרוב אורכה עד 20 ס"מ ומשקלה עד 10 גרם בלבד. מהחרטום לאורך העין מתחיל פס שלאורך הגוף מתחיל להישבר לכתמים, על הגוף כתמים שנראים כמו גלים מחוברים והראש קצת כהה יותר בצבע נחושתי מבריק. בניגוד ללטאה הזריזה היא חסרה את מגן הצדע או שמגן זה נראה כמפורר ומפורק לשברים קטנים. בישראל היא מצויה באזור החרמון בלבד. תזונתה מורכבת מחרקים שונים. בשונה מרוב הלטאות החיות בחרמון ומזוחלים רבים, הלטאה החרמונית נמצאת בזמן השלג בחוץ ולא נכנסת לתרדמת חורף. תפוצתו של המין מוגבלת להר חרמון ולאזורים בלבנון, סוריה וירדן, היא שוכנת בגבהים של 1500 מטר ומעלה באזורים סלעיים. מצב השימור העולמי לא מוגדר, בישראל נמצאת בסכנת הכחדה חמורה כאשר גודל האוכלוסייה אינו ידוע. האיומים על שרידות המין בישראל נובעים מפיתוח תיירותי בחרמון, משימוש בבולדוזרים על ידי צה"ל ומאיסוף לא חוקי על ידי חובבי זוחלים וסוחרים בבע"ח. המאמצים הנדרשים לשימור המין כוללים: 1. מניעת המשך פיתוח תיירותי בחרמון. 2. הפחת השימוש בבולדוזרים על ידי צה"ל ותיאום פעילותו עם החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים. 3. הגברת הפיקוח של רשות הטבע והגנים על מבנים כבישים ותשתיות בשטח ההר. 4. מחקר בסיסי על אורח החיים של לטאת החרמון על מנת למצוא גורמי סיכון נוספים במטרה לשפר את מאמצי השימור. 5. בחינת השפעת הרעיה על המין ובית גידולו לקביעת מידת הרעיה הדרושה לשימור המין. 6. מניעת איסוף. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 97-98 אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל בהוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 5. D. Modry, P. Necas, L. Rifai, W. Bischoff, N. Hamidan, Zuhair Amr (2013), Revision of the Levantine “Lacerta” Laevis/Kulzeri complex: 3. The Rock Lizard of Wadi Ramm P.kulzeri khazaliensis ssp. n., Verterbrate Zoology 63(3), pp 307-312. לטאה חרמונית, באתר NCBI (באנגלית) לטאה חרמונית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לטאה חרמונית, באתר GBIF (באנגלית) מצב השימור של לטאת החרמון בספר האדום של החולייתנים בישראל צילום של לטאת החרמון באתר טיולי לטאה חרמונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
משה צינוביץ

משה צינוֹביץ (תרס"ה, 1905 - ח' באלול ה'תשמ"ז, 1 בספטמבר 1987) היה סופר, ביוגרף ועיתונאי ישראלי ממוצא פולני-ליטאי. חוקר תולדות אישים וקהילות ישראל באירופה. נולד בידוובנה הסמוכה ללומז'ה ליוסף צינוביץ ושירקה רייזל בת הרב שמואל קרסנובורסקי. בילדותו המוקדמת הוכר בסביבתו כבעל זיכרון טוב במיוחד ונבחר עבורו מסלול תורני. בטרם היותו בן 13 סיים ונבחן על סדר נשים. למד תקופה קצרה אצל רבי פסח פרוסקין, ועם מעבר הוריו להתגורר בביאליסטוק עבר ללמוד בישיבת ביאליסטוק, עמו למד אז בחברותא, אריה ליב מאלין; לימים מבחירי ישיבת מיר וראש ישיבת "בית התלמוד" בניו יורק. מביאליסטוק עבר לישיבת לומז'ה, בה למד מפי הרב יחיאל מרדכי גורדון, ואחר כך הגיע לישיבת מיר. בשנת ה'תרפ"ה, 1925, הגיע לעיר וילנה. בשלב זה החל לשלוח ידו בכתיבה, היה עמו מידע רב לתולדות אישים וקהילות שברר מהקדמות ספרים, רשימות תורמים, הסכמות והקדשות זיכרון בספרייה הגדולה של בית הכנסת "אנשי משמר" בביאליסטוק; ובווילנה הרחיב את רישומיו ביושבו שעות רבות בספריית שטראשון שבעיר. חלק ממאמריו החל מתפרסם בשבועון הווילנאי "דאָס וואָרט", ביטאון אגודת ישראל. בשנים 1927–1932 שהה בגרמניה, תחילה בוויסבאדן ואחר כך בישיבתו של הרב יעקב הופמן בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין אצל הרב חיים הלר. בשנת ה'תרצ"ג-1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא החל לפרסם בקביעות מאמרים על קהילות ואישים, בעיקר רבניים, בעיתון הדתי-לאומי "הצופה". במקביל המשיך בסדרת סקירותיו שפורסמו ב"דאָס וואָרט" באירופה. ביחד עם כמה מחבריו הקים "ארגון צעירים ללימודי היהדות" והעביר במפגשיו הרצאות על "הישיבות ואישיהן". עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה" ושימש נוטר במושבות. לאחר קום המדינה הועסק במשרד הדתות כיועץ לענייני חינוך. לאחר פטירת אשתו הראשונה, בתיה שימשילביץ, נישא לרבקה רוקנשטיין (1909–1997), שכיהנה כיועצת משפטית של משרד הסעד. הוא הצטרף לנסיעותיה ברחבי העולם בשם המשרד וניצל את ההזדמנויות לאיסוף חומר למחקריו במוזיאונים, ספריות ומוסדות אחרים. נפטר בתל אביב בח' באלול ה'תשמ"ז, 2 בספטמבר 1987, בגיל 82. נקבר בבית העלמין קריית שאול. ארכיון המחקר שלו, הכולל חומר רב על תחומי העניין בהם עסק, נמצא ברשות אלמנתו עד פטירתה ולאחר מכן נרכש על ידי הספרייה הלאומית. מלבד מאות מאמריו על אישים וקהילות בעיתונות, וכחמש מאות מאמרים על ישיבות ושיטת הלימוד בהן שפרסם ב"הצופה", הספיק להדפיס שני ספרים: עץ חיים (תל אביב תשל"ח) על תולדות ישיבת וולוז'ין, ומיר (תל אביב תשמ"א) על העיירה מיר בבלארוס והישיבה הגדולה בה. עשרות מאמרים וסקירות שלו על רבני עיירות התפרסמו ברבים מספרי הזיכרון לקהילות שחרבו בשואה שנדפסו בעשרות השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. וספרו האחרון "אישים וקהילות" (תל אביב תש"ן) נדפס רק לאחר מותו בידי אלמנתו. ספריו עץ חיים: תולדות ישיבת וולוז'ין, תל אביב: מור, תשל"ב, באתר אוצר החכמה מיר: תולדות ישיבת מיר, תל אביב: מור, תשמ"א, באתר אוצר החכמה אישים וקהילות, תל אביב תש"ן, באתר אוצר החכמה (בראש הספר מאמר לתולדות המחבר, וסקירה על עבודתו מאת הרב משה צבי נריה) משה צינוביץ (1905-1987), דף שער בספרייה הלאומית הסב היה תלמידם של מהרי"ל דיסקין ורבי גרשון תנחום ממינסק. רבקה רוקנשטיין-צינוביץ באתר חברה קדישא ת"א–יפו. משה צינוביץ באתר חברה קדישא ת"א–יפו. ארכיון משה צינוביץ, בספרייה הלאומית
תל פרי

תל פרי (למפת סוריה מוגדלת)   דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיה תל פרי (למפת סוריה רגילה)   דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיה תל פרי תל פרי (Tell Fray) היה תל עתיק ששכן על הגדה המזרחית של הפרת במחוז א-רקה בצפון סוריה. אתר זה שכן במקום בו משתרע היום אגם אסד והוא נבלע מתחת לפני האגם. שמו של התל מקורו בתעלת מים עתיקה שנקראה פרי או "הפרת הקטן". אתר זה נחפר בשנים 1972–1973 במסגרת משלחת משותפת סורית-איטלקית בהנהלתם של הארכאולוג הסורי עדנאן בוני ופאולו מתיאה (Paolo Matthiae), ארכאולוג איטלקי ופרופסור בספיאנצה - אוניברסיטת רומא שחפר גם באבלה. משלחת החפירות הייתה חלק ממאמץ בינלאומי שנוהל על ידי אונסק"ו לחפור אתרים רבים ככל האפשר באזור שהיה צפוי להיות מוצף באגם שייוצר בעקבות בנייתו של סכר טבקה על נהר הפרת. האתר נעלם מתחת למי האגם בשנת 1974. בחפירות התגלו שכבות ארכאולוגיות שתוארכו למאה ה-14 לפנה"ס לתקופת הברונזה המאוחרת. הממצאים כללו שני מקדשים, אחד המקדשים היה כנראה לאל תשהוב (Teshub), שהיה אל השמיים והסערה במיתולוגיה החורית. בחפירות התגלו גם מספר מבני מגורים. שניים מתוך המבנים שנחפרו היו שייכים לפקידים חשובים. אחד מהם היה כנראה הנציג או המושל של המלך החתי. הפקיד החשוב השני היה אחראי על תחזוקת תעלות המים באזור. באתר נמצאו גם לוחות בכתב יתדות. על פי הלוחות, האתר היה שייך לעיר בפרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Land of Astata), שמרכזה היה בעיר אמר שהייתה בתחום ההשפעה של מלכי כרכמיש. האתר נהרס בשרפה במאה ה-13 לפנה"ס, כנראה על ידי אחד המלכים האשוריים, שלמנאסר הראשון או בנו תוכולתי-נינורתה הראשון, שכבשו את האזור במסגרת מסעות המלחמה שלהם. על פי הלוחות שנמצאו באתר ובאתרים אחרים, הציעו החוקרים ששמו של היישוב במקום היה יחרישה (Yakharisha) או שפרו (Shaparu). ממצאים מהאתר הועברו לתצוגה במוזיאון הלאומי של חלב. On the margin of the Euphrates. Settlement and land use at Tell es-Sweyhat and in the upper Lake Assad region מאמר של Wilkinson, Tony J, מהמכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, 2004 Archeological Reports from the Tabqa Dam Project: Euphrates Valley, Syria מאמר של David Noel Freedman and John M. Lundquist, שנת 1977, באתר JSTOR צילומי ממצאים מתל פרי באתר Gettyimages On the margin of the Euphrates. Settlement and land use at Tell es-Sweyhat and in the upper Lake Assad region, עמ' 9
צינוביץ

צינוביץ הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אישים חיים צינוביץ' – מוזיקאי ישראלי, מוכר בתור "השרוף" משה צינוביץ – סופר ועיתונאי, חוקר יהדות מזרח אירופה פנחס צינוביץ – צייר ישראלי מקומות צינוביץ (עיירה) – עיירת מרחצאות באי אוזדום בגרמניה
מפעיל כטב"ם

מפעיל כטב"ם הוא אדם שמטיס כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) אזרחי או צבאי. מפעיל כטב"ם שולט בכטב"ם מעמדת שליטה ובקרה. לרוב עמדה זו קרקעית ונמצאת בתוך מבנה אך יכולה להיות ניידת ואף מושטת. לעיתים עמדת השליטה נמצאת בתוך קרון או קרוואן הניתן להעמסה על משאית סמי-טריילר ובכך להתנייד. השליטה מתאפשרת הודות לתקשורת אלחוטית בין הכטב"ם לבין עמדת ההפעלה, שלעיתים קרובות נעשית באמצעות תקשורת לוויינית (בעיקר בכטב"מים לטווחים רחוקים וגבהים גבוהים). מפעיל כטב"ם בצה"ל משרת באחת מיחידות/טייסות הכטב"ם של צה"ל: טייסות הכטב"מים (טייסת 161, טייסת 166, טייסת 200 וטייסת 210) בחיל האוויר הישראלי או יחידות ה"זיק" בחיל התותחנים. מפעיל כטב"ם בצה"ל הוא קצין שהוכשר לתפקידו במסגרת בית הספר לכטב"ם השוכן בבסיס חיל האוויר פלמחים. גילי כהן, בניגוד למקבילים בארה"ב, מפעילי המל"טים בישראל לא סובלים מפוסט-טראומה, באתר הארץ, 30 ביוני 2017 סגן דודי, ‏טכנולוגיית העתיד: להיות מפעיל כטב"מ, באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירה (תוכנית טלוויזיה)

הבחירה (באנגלית: The Choice) הייתה תוכנית שעשועון-דייטים אמריקאית שהחלה את שידוריה בערוץ פוקס ב-7 ביוני 2012, מיד לאחר הבכורה של התוכנית טייק מי אווט. הפורמט של התוכנית, אשר משתמשת במתכונת האודישן העיוור של The Voice. הפורמט כולל שלושה שלבים של תחרות וכולל ארבעה מתמודדים ידוענים, פנויים פנויות שמתחרים לקביעת 3 דייטים. השלב הראשון הוא "האודישן העיוור", שבו ארבעה מתמודדים מקשיבים לדייטים פוטנציאליים נותנים את הרושם הראשוני שלהם, הכיסאות של הידוענים מסובבים כך, שהם לא רואים את הדייטים. לכל מתחרה, ידוען 30 שניות  כדי להחליט אם הוא או היא מעוניין לצאת עם אותו האדם. כל מתחרה ידוען בוחר שלושה אנשים שיהיו איתו בקבוצה (ידוענים שכבר בחרו את שלושת הדייטים הפוטנציאלים שלהם עדיין צריכים לחכות עד שהמתחרה סיים לתת את הרושם הראשוני שלו כדי לראות אותו). המתמודדים מסובבים את כיסאותיהם כדי לסמן שהם מעוניינים לצאת עם אדם זה; אם שניים או יותר ממתמודדי הידוענים רוצים את אותו האדם (כפי שקורה לעיתים קרובות), למתמודד (הדייט) יש את הבחירה הסופית של עם איזה ידוען הם יהיו מעוניינים ביותר לצאת. השלב השני של התחרות הוא שלב הדייטים המהירים, שבו הידוענים לומדים עוד על שלושת הדייטים הפוטנציאלים. המשתתפים, הגבר והאישה נפגשים ובדרך כלל יש להם 15 שניות לשאול אחד את השני שאלות אישיות. כל 15 שניות מתמודד אחר שואל שאלות, מהמתמודדות שבחר בהן (כל מתמודדת פעם אחת). בסוף הסיבוב, כל ידוען צריך להדיח דייט פוטנציאלי אחד. בשלב השלישי והאחרון 2 המתמודדות האחרות נשאלות כל אחת בנפרד שאלה בודדת, עליה הן צריכות להביע את דעתן. לאחר ששתי המתמודדות ענו על השאלה, כיסא הידוען מסתובב, על מנת להחליט עם מי הוא בוחר לצאת לדייט. המתמודדת שבה הוא בחר תצא איתו לדייט. "הבחירה", באתר Metacritic (באנגלית) Seidman, Robert (2 במאי 2012). "Fox Snarks on 'The Voice;' Announces New Summer Dating Series 'The Choice'". TV by the Numbers. אורכב מ-המקור ב-2015-12-08. נבדק ב-2 במאי 2012. {{cite web}}: (עזרה) The Choice, TVGuide.com The Choice, TVGuide.com
טימופיי דוקשיצר

טימופיי דוקשיצר (Timofei Alexandrowitsch Dokschizer -‏13 בדצמבר 1921, ניז'ין - 16 במרץ 2005, וילנה) היה חצוצרן יהודי רוסי. דוקשיצר נולד ב-13 בדצמבר 1921, באוקראינה. משפחתו עברה למוסקבה בשנת 1923, שם למד במכללה ע"ש גלזונוב אצל איוון וסילבסקי, המשיך ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה וללימודים במכללת גנסין, שם למד אצל מיכאיל טבקוב. בשלב מאוחר יותר, למד בקונסרבטוריון מוסקבה גם ניצוח. בין השנים 1945–1984 היה חצוצרן ראשון בתזמורת תיאטרון הבולשוי והיה לסולן ידוע. מלבד היותו סולן, גם ניצח דוקשיצר על האופרה בבולשוי למשך מספר שנים. כמורה, לימד בגנסין מ-1954 עד 1990 ומשם עבר לליטא. אף על פי שלקה בהתקף לב ב-1989, המשיך עדיין להופיע ולהקליט. במשך שנים רבות דוקשיצר היה מורה למוזיקה ותלמידיו זכו בכ-15 פרסים בתחרויות בינלאומיות. נתן בירמן נמנה עם תלמידיו. נגינתו של טימופיי והביצוע שלו התבטאו במוזיקליות, מרחב דינמי ושירתיות מדהימה. כשניגן הוא "שר" דרך החצוצרה כזמר אופרה. כסולן, נגן תזמורת, מורה מצליח ושופט בתחרויות בינלאומיות, היה טימופיי מבוקש בכל העולם וביקר פעמים רבות בארצות הברית, אירופה המערבית, יפן ובישראל. הרפרטואר שלו מנה יותר מ-100 יצירות, ביניהן עיבודים רבים שלו כרפסודיה בכחול של גרשווין או הקונצ'רטו לפסנתר וחצוצרה של שוסטקוביץ'. בין יצירותיו שפורסמו בציבור, המתודה שלו לחצוצרה (הוצאה לאור בידי Leduc ב-1990), ויצירתו Memoirs (הוצאה לאור בידי ITG ב-1997). אתר האינטרנט הרשמי של טימופיי דוקשיצר טימופיי דוקשיצר, באתר MusicBrainz (באנגלית) טימופיי דוקשיצר, באתר Discogs (באנגלית)
ועידת קהיר

האם התכוונתם ל... ועידת קהיר (1921) – ועידה לטיפול בבעיות המזרח התיכון בשטחים שנשלטו על ידי בריטניה לאחר מלחמת העולם הראשונה ועידת קהיר (1943) – ועידה של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה הסכם קהיר
ריינר אוהלהאוזר

ריינר אוהלהאוזר (בגרמנית: Rainer Ohlhauser, נולד ב-6 בינואר 1941 בדילסברג שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת החלוץ. אוהלהאוזר החל את קריירת הבוגרים שלו בס.ו. זנדהאוזן בגיל 17, בשנת 1958. בשנת 1961 עבר לבאיירן מינכן בה שיחק תשע עונות, בהן שיחק 286 משחקים, הבקיע 186 שערים, והיה אחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה בשנות ה-60. ב-21 באוגוסט 1965, בעונת הבכורה של באיירן מינכן בבונדסליגה, הבקיע אוהלהאוזר את השער הראשון של הקבוצה אי פעם בבונדסליגה, בניצחון 2-0 על איינטרכט פרנקפורט באצטדיון גרונוואלדר. הישגו הגדול ביותר של אוהלהאוזר עם באיירן מינכן היה הזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על גלאזגו ריינג'רס. בנוסף, זכה אוהלהאוזר עם באיירן מינכן בשלושה גביעים מקומיים, ובאליפות אחת בבונדסליגה בשנת 1969. בקיץ 1970 עזב אוהלהאוזר את באיירן מינכן וחתם בגראסהופרס ציריך, שם שיחק חמש עונות עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1975. למרות הצלחתו במדי באיירן מינכן, לאוהלהאוזר הופעה אחת בלבד במדי נבחרת מערב גרמניה, בשנת 1968. בין השנים 1975-1976 אימן אוהלהאוזר את וינטרטור מליגת העל השווייצרית. בין השנים 1982-1983 התנסה שוב באימון בליגה השווייצרית, הפעם בפ.צ. בזל. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה: 1968/69 גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966/67 הגביע הגרמני (3): 1965/66, 1966/67, 1968/69 ריינר אוהלהאוזר, באתר Transfermarkt ריינר אוהלהאוזר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ריינר אוהלהאוזר, באתר WorldFootball.net ריינר אוהלהאוזר, באתר National Football Teams ריינר אוהלהאוזר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורבונד

אורבונד היא חברה ישראלית פרטית העוסקת בייצור ואספקה של חומרי גלם לבנייה בגבס. החברה מצויה בבעלות Knauf (אנ'), קונצרן מוביל בתחום הגבס בעולם. בנוסף לייצור לוחות גבס עוסקת החברה בייבוא אביזרים והתקנים נלווים לבנייה בגבס. החברה מעסיקה למעלה ממאה עובדים, והמפעל הגדול שלה משתרע על כ-58 דונם באזור התעשייה אלון תבור. חברת אורבונד נוסדה ב-1991 על ידי אריסון השקעות, חברת השקעות שהקים תד אריסון. אריסון החזיק באותה עת בחברה בארצות הברית, National Gypsum, שגם עסקה בייצור מוצרי גבס. חמש שנים מאוחר יותר נרכשה החברה על ידי קונצרן Knauf. בשנת 2001 תבע יבואן לוחות הגבס שמואל נוביק את חברת אריסון השקעות, בטענה כי פעלה לחסל את עסקיו שהקימה את אורבונד ומכרה את מוצריה תחילה במחירי הפסד, במטרה לדחוק אותו מהשוק. בשנת 2003 אשורה הרחבת את הייצור של החברה, בהשקעה של 10 מיליון דולר, והוקם בו נוסף לייצור אלמנטים מתקדמים לתעשיית הבנייה, בהם לוחות גבס ואביזרי בידוד.. בינואר 2011 ועל רקע כניסת חברת טמבור לשוק מוצרי הגבס נערכה בדיקה מטעם הרשות להגבלים עסקיים שהכריזה על החברה כמונופול. בינואר 2014 נקנסה החברה ב 750 אלף ש"ח בתמורה לביטול כתב אישום כנגדה בטענה להיותה צד בהסדר כובל במסגרת פשרה בהנחיית הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה. הפשרה הושגה לאור הודעתו של מנכ"ל החברה דאז, מר. צבי אנגל, ששהה בבלגיה, כי אין בכוונתו להתייצב להליכים שניהלה הרשות להגבלים עסקיים כנגד החברה. בדצמבר 2018 הושלם חיבור מפעלי החברה לרשת הארצית להולכת גז טבעי. בינואר 2022 אושרה הקמה של מערכת לייצר חשמל מאנרגיה סולארית במפעל, כולל מתקן לאגירת אנרגיה. אורבונד מייצרת מגוון של מוצרי גבס לרבות לוחות וקירות גבס, אריחי תקרה מגבס, אריחים אקוסטיים ופרופילי גבס, כולם מוצרים המשמשים לבנייה במבני מגורים, משרדים ומבני תעשייה. לכמה ממוצרי החברה אישור "תו ירוק" מטעם מכון התקנים הישראלי המעיד על פגיעה סביבתית נמוכה. בנוסף מייצרת החברה מגוון מוצרי גימור לבנייה כגון טיח גבס, תערובות מרק (שפכטל) ודבק בטוני. אתר האינטרנט הרשמי של אורבונד לוחות גבס הם פתרון הבנייה המהיר, הכלכלי והירוק ביותר, באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2022 שי פאוזנר, חברת אורבונד השיקה מפעל חדש באלון תבור, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2009 נווית זומר, אושרה השקעה של 13.5 מיליון דולר לטד הריסון, חדשות, 19 בספטמבר 1991 מאת אורנה רביב, ‏תדמור אישר מכירת P מאורבונד של אריסון לקונצרן KNAUF הגרמני, באתר גלובס, 19 באוקטובר 1998 אלי דניאל, אריסון השקעות ושלמה נחמה מכחישים את הטענות שהועלו כנגדם בתביעתו של שמואל נוביק, באתר TheMarker‏, 23 בספטמבר 2001 יצחק דנון, ‏יבואן לשעבר של לוחות גבס: נחמה ובכירי אריסון השקעות חיסלו את עסקי תוך ביצוע עבירות, באתר גלובס, 23 במאי 2001 הדס מנור, ‏חברת קנאוף-גרמניה למוצרי בנייה תשקיע 10 מיליון דולר בהקמת מפעל בצפון הארץ, באתר גלובס, 15 במאי 2003 אורה קורן, רשות ההגבלים הכריזה על אורבונד כמונופול בשוק לוחות הגבס, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2011 אלה לוי-וינריב, ‏פשרה בפרשת קרטל הגבס: אורבונד תשלם קנס - והאישום יבוטל, באתר גלובס, 2 בינואר 2014 אורה קורן, חברת סופר אנג'י השלימה חיבור שישה מפעלים לגז באלון תבור, באתר TheMarker‏, 10 בדצמבר 2018 יורם גביזון, סופרגז תקים מערכת מיקרו גריד עבור המפעל של אורבונד באלון תבור, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2022 יובל ניסני, יותר מהיר, עולה פחות: פיתוחי גבס חדשניים לצרכים משתנים, באתר TheMarker‏, 21 בינואר 2021
מסיבת גן

מסיבת גן היא תוכנית טלוויזיה לילדים ששודרה בערוץ הראשון מ-1989 ועד 1995, בהנחיית ירון לונדון שהנחה את התוכנית מ-1989 עד 1993, ומ-1994- 1995 בהנחיית רבקה מיכאלי. בתוכנית שוחחו לונדון ומיכאלי עם ילדים על נושאים שונים, לצד שירים בביצוע הילדים וקטעי משחק מתאימים לנושא התוכנית. לתוכנית הופקו 100 פרקים. שיר הפתיחה, "מסיבת גן", נכתב על ידי רוני ערן, הולחן על ידי גילה חסיד והושר על ידי חסיד, דודו זר ורינה שסקין. כל קטעי השירה בתוכנית הולחנו על ידי גילה חסיד, שלמה גרוניך ואריאל זילבר. יוצר התוכנית, שאף שימש כמפיק ועורך בפועל הוא מיכאל כהן אלורו. התוכנית הייתה ייחודית בהשוואה לתוכניות אחרות המיועדות לגיל הרך בישראל, בכך שהיא צולמה מול קהל חי. בתחילת כל תוכנית היה מערכון עם השחקן הקבוע או האורחים, לאחריו היו המנחים מגיעים ומזמינים את שלושת הילדים המשתתפים ומשוחחים עמם. נוסח הזמנת הילדים הקבוע של ירון לונדון, "אני רוצה להזמין לכאן את שלושת בני-שיחי", הפך למשפט קליט, ובאחת התוכניות קרא המנחה מכתב מילדה ששאלה "מדוע בכל תוכנית ירון מזמין את שלושת הנסיכים". בסוף כל תוכנית הילדים המשתתפים קיבלו מדליות מצוות התוכנית, אלא אם כן הדיון עוד לא נגמר וצריך להמשיך אותו במסיבה הבאה. קובי אסף - שיחק את קלומזו בפרקים הראשונים של התוכנית. לאחר מספר פרקים הודיע לירון שהוא עוזב, וג'וליאן שישב בקהל התנדב להחליפו. נטע אורן - הפעילה את רגינה, בובה אשר הופיעה בעונה הראשונה של התוכנית, ב-1989 ג'וליאן שגרן – החליף את קלומזו ושיחק בשנים 1989–1991 ובשנים 1994- 1995 את הילד השובב שאוהב לעשות הכול ברוח ילדות, והיה גם מחלק המדליות. מיקי קם – החליפה את שגרן בשנת 1992 בתפקיד האתנחתא הקומית, ושיחקה את התאומות איה ויויו. דורי בן זאב – החליף את שגרן בשנת 1992 כמחלק המדליות, ואף כאתנחתא הקומית בחלק מהפרקים. בובוש – החליף את מיקי קם ודורי בן זאב בשנת 1993 בתפקיד הגנן ומחלק המדליות. דני שגב – שיחק בתפקידי אורח בשנים 1989–1991 ובתפקיד קבוע ביחד עם שגרן בשנים 1994- 1995. יוסף המספר – הנחה פינה קבועה בין השנים 1989–1991 בה סיפר סיפורי עמים מכל העולם. "מסיבת גן", באתר אידיבי "מסיבת גן", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הזום המלא עם כוכבי מסיבת גן: ירון לונדון, ג'וליאן שגרן, יוסף המספר, מיכאל כהן־אלורו, באתר יוטיוב
יוטונג

יוטונג (בסינית: 宇通客車, באנגלית: Zhengzhou Yutong Group Co.) הוא קונצרן סיני, המייצר אוטובוסים וכלי צמ"ה, וכן עוסק בהחזקת תיקי השקעות. החברה הוקמה בשנת 1963 כסדנה לתיקון אוטובוסים, בשם Zhengzhou Bus Repair Factory. בשנת 1993 שונה שמה ל-Zhengzhou Yutong Bus Co, ובשנת 1997 נרשמה בבורסת שנגחאי. בשנת 2002 נחתם חוזה לשיתוף פעולה עסקי עם היצרן הגרמני MAN, בעזרתו הצליחו ביוטונג לעמוד בתקנים בינלאומיים, ובאותה השנה נמכרו למעלה מ-10,000 כלי רכב. ב-2003 הוקמה מחלקת הציוד הכבד של החברה, העוסקת בייצור ומכירת ציוד מכני הנדסי, כגון מכבשי עפר, מערבלי בטון, מנופים ועוד. בשנת 2005 הקימה יחד עם חברת coachbuilder Guðmundur Tyrfingsson האיסלנדית את Yutong Eurobus, וכך נכנסה לראשונה לשוק האירופי. מטה החברה בצפון אירופה שוכן בעיירה סלפוס. בשנת 2008 פותח האוטובוס העירוני הראשון, ובאותה השנה הורחב כושר הייצור של החברה ל-105 אוטובוסים ביום. בשנת 2012 מכרה יוטונג 47,474 אוטובוסים, ועקפה במכירות את קינג לונג הסינית ואת דיימלר AG הגרמנית. החברה מייצאת כיום לעשרות מדינות ברחבי העולם. ב-2012 החלה צ'יינה מוטורס לייבא את אוטובוסי יוטונג לישראל. בין החברות המפעילות את האוטובוסים של המותג נמנות אגד, אגד תעבורה, אפיקים ועוד. אוטובוס מתוצרת יוטונג בטאיפיי, טאיוואן אוטובוס מתוצרת יוטונג בקרקוב, פולין יוטונג בשירות אגד הסעים מדיה וקבצים בנושא יוטונג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוטונג יוטונג, ברשת החברתית פייסבוק יוטונג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוטונג, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר המחלקה לציוד כבד של יוטונג ייצוא, באתר החברה דניאל שמיל, לפני הרכבת לאילת: אוטובוס סיני ראשון הגיע לישראל, באתר TheMarker‏, 31 בינואר 2012 דובי בן-גדליהו, ‏לראשונה בישראל: אוטובוסים זולים שמיוצרים סין, באתר גלובס, 31 בינואר 2012 דובי בן-גדליהו, ‏יבואנית האוטובוסים הסיניים צ'יינה מוטורס תתרחב לתחום המשאיות בישראל, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2013
גורנו-אלטאיסק

גורנו-אלטאיסק (ברוסית: Го́рно-Алта́йск, באלטאית: Туулу Алтай) היא עיר הבירה של רפובליקת אלטאי שבדרום סיביר בפדרציה הרוסית. שטחה 95.5 קמ"ר, ומתגוררים בה 63,845 איש (נכון לשנת 2019). העיר הוקמה בשנת 1824 בשם אולאלה (Улала). ביוני 1922 הוקם המחוז האוטונומי גורנו-אלטאי, ואוללה הפכה לבירתו. בפברואר 1928 קיבלה מעמד של עיר, וביוני 1932 שונה שמה לאווירוט-טורה (Ойрот-Тура). שמה הנוכחי של העיר ניתן לה בינואר 1948. את העיר משרת נמל התעופה של גורנו-אלטאיסק. הכביש המהיר M52 מקשר את העיר לנובוסיבירסק בצפון ולגבול המונגולי בדרום. תחנת הרכבת הקרובה לעיר נמצאת בעיר ביסק שבמחוז אלטאי, כ-96 קילומטרים מערבית לעיר. בעיר הוקמה ב-1949 האוניברסיטה הלאומית גורנו-אלטאיסק. מדיה וקבצים בנושא גורנו-אלטאיסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גורנו-אלטאיסק (הקישור אינו פעיל, 1 באוקטובר 2019) גורנו-אלטאיסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ראול נורדלינג

ראול נורדלינג (בשוודית: Raoul Nordling; ‏11 בנובמבר 1882 - 1 באוקטובר 1962) היה איש עסקים ודיפלומט שוודי. הוא נולד בפריז ובילה שם את מרבית חייו. אביו של נורדלינג, קרל גוסטב נורדלינג (Carl Gustav Nordling), הגיע לפריז משוודיה בסוף שנות השבעים של המאה התשע עשרה, והקים מפעל לעיסת נייר בשם "גוסטב נורדלינג". נורדלינג למד בבית הספר התיכון ז'אנסון-דה-סאי (lycée Janson-de-Sailly), ולאחר מכן הצטרף למפעל של אביו, שלבסוף עמד בראשו. הוא התמנה לסגן הקונסול (vice-consul) בפריז ב־1905 בגיל 24 בשנת 1917, התמנה לקונסול, וב-1926, לאחר מות אביו, מונה לקונסול הכללי של שוודיה (consul-general). למרות היותו שוודי במוצאו, חש עצמו נורדלינג מעל הכל כ"אזרח פריז". הוא דיבר צרפתית הרבה יותר משדיבר שוודית, עד כדי כך שהיה צריך ללמוד את שפת הלאום שלו כאשר יצא לשוודיה כבחור צעיר להשלים את שירותו הצבאי. במשך חייו היווה נורדלינג דמות מפתח ביחסים שבין צרפת לשוודיה, אולם הוא זכור בעיקר בזכות מאמציו לתווך בין הכוחות הצרפתיים לבין הנאצים בתקופת הכיבוש והשחרור של פריז בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא מילא תפקיד מפתח גם בהבטחת הגישה של הצלב האדום לשבויי המלחמה, ובזמן המרד הצרפתי ב-19-24 באוגוסט 1944 הוא ניהל משא ומתן עם הגנרל הגרמני דיטריך פון קולטיץ כדי לנסות לצמצם את שפיכות הדמים ואת הנזק לעיר. בזכות תרומתו הגדולה לאירועים אלו זכה נורדלינג בצלב המלחמה הצרפתי, וכן להנצחה גם ברובע האחד עשר של פריז. שחרור פריז מדיה וקבצים בנושא ראול נורדלינג בוויקישיתוף תמונתו של נורדלינג על יד שער הניצחון, שנות ה-50. כתבה על "השוודי שהציל את פריז" מהגרמנים, 10 במאי 1958. (באנגלית) מאמר על חייו של נורדלינג. (בשוודית) כתבה מה"וול סטריט ג'ורנל" על הסרט "דיפלומטיה" שמספר על הצלחתו להניא את הגנרל קולטיץ מלהשמיד את פריז. (באנגלית) כתבה מ-10 במאי ,1958