laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הבראיזם

הבראיזם (Hebraism) הוא ענף במדעי היהדות, המתמקד בעניין שגילו מלומדים נוצרים במאות ה-16 וה-17, בעיקר מלומדים פרוטסטנטים בגרמניה, איטליה ואנגליה, בתרבות היהודית והשפה העברית ובהשפעות שלה על התרבות והדת הנוצרית, מתוך מגמה לבחון את היסודות האמיתיים והאמיתיים פחות שלהן, כחלק מהמאבק הפנים-נוצרי מימי מרטין לותר ואילך. ההבראיזם של תקופת הרנסאנס עסק בעיקר בהשפעות של המחשבה התלמודית ושל הקבלה על עולם המושגים הנוצרי. לצד החשיבות הנוצרית של העיסוק בשפה העברית, עמדה גם חשיבותה כחלק מן העניין המדעי המחודש בחקר השפות והתרבויות הקלאסיות מן התקופה העתיקה. בכך נקשר חקר העברית עם חקר היוונית והלטינית. עם המעבר (סביב המאה ה-18) מכתיבה מדעית בשפות הקלאסיות אל שפות אירופאיות עכשוויות, דעך בהדרגה העיסוק המדעי המחודש בשפות הקלאסיות, ובכלל זה דעך גם העיסוק בחקר העברית וכתביה. הבראיזם הביא מצד אחד להתחזקות שנאת היהודים, זאת על בסיס היכרות ישירה עם המקורות ובחירה סלקטיבית מתוכם על מנת להציג את היהודים באור שלילי עוד יותר. מצד שני הבראיזם השפיע על תופעה הפוכה של אהדה ליהודים, ומאוחר יותר לציונות, גם זאת על בסיס היכרות ישירה עם הטקסטים העבריים. לא בכדי הבראיזם חיובי כזה רווח בארצות הברית עוד לפני הכרזתה במאה ה-18, ובמקביל בבריטניה. ההבראיזם המאוחר הוא זרם חקר השפה העברית ומדעי היהדות שהתעורר אצל מלומדים פרוטסטנטים בגרמניה בראשית המאה ה-19. זרם זה ייסד את מחקר מדעי היהדות המודרני. ישנם חיבורים תורניים שעברו ההדרה בידי היבראיסטים, והתקבלו בספריות תורניות. ראוי לציין במיוחד את פירות עמלם של אלבארט גראינוף (אנ'), שהוציא לאור מהדורות מדעיות של מדרשים ופירושים על התורה, ואת הינרי יוחנן מאתיוס (אנ'), שהוציא את ספר הגלוי מאת רבי יוסף קמחי, וספרי פירושים על המקרא. פניה עוז-זלצברגר, ‏שורשים יהודיים של הרפובליקה המודרנית, תכלת 13, סתיו תשס"ג, 2002 Philippe Bobichon, La polémique contre les juifs dans les travaux des hébraïsants chrétiens de France in Gilbert Dahan and Annie Noblesse-Rocher (dir.), Les hébraïsants chrétiens en France, au XVIe siècle, Geneva, Droz, 2018, pp. 187-215 online G. Lloyd Jones,‏ The Discovery of Hebrew in Tudor England: A Third Language.‏ הוצאת אוניברסיטת מנצ'סטר, 1983. Stephen G. Burnett‏, (Christian Hebraism in the Reformation Era (1500-1660.‏ הוצאת בריל, 2012. Judith Olszowy-Schlanger, בזה תוכל להבין כל לשון עברי: Hebrew Sources of an Anonymous Hebrew-Latin Grammar from Thirteenth-Century England. הוצאת בריל, 2014. מדיה וקבצים בנושא הבראיזם בוויקישיתוף הבראיזם, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מאמרים בנושא ההיבראיזם הנוצרי, באתר Academia.edu (באנגלית) ביניהם ילקוט המכירי על תרי עשר: ילקוט המכירי על תרי עשר ח"א - יואל צפניה חגי ומלאכי, בעריכת אלבארט גראינוף, באתר היברובוקס, ואת מדרש לקח טוב על מגילות איכה ושיר השירים ראו: הינרי יוחנן מאתיוס (ע), ספר הגלוי, ברלין, 1887/ תרמ"ז ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שואן-דזונג, קיסר סין

שואן דזונג (בסינית: 唐玄宗, ‏8 בספטמבר 685 - 3 במאי 762), הידוע גם כקיסר מינג מטאנג (סינית: 唐明皇 פין-יין: Táng Mínghuáng), נולד בשם לי לונגיי (李隆基), ידוע גם כוו לונגיי (武隆基) בין 690 ו-705, היה הקיסר השביעי של שושלת טאנג בסין ושלט על המדינה בין 712 ל-756. שואן דזונג נולד בשם לי לונגז'י, כבנו של רוידזונג, הקיסר החמישי (והתשיעי) של שושלת טאנג. אימו הייתה וו דזה טיין, ובעוד שאביו היה השליט הרשמי, שלטה אימו בפועל. לאחר שסילקה את בעלה מן השלטון ב-705, נתנה וו דזה טיין את המושכות בידיו של גיסה, ג'ונְגדְזונְג, לו היא נישאה. גם נישואין אלה עלו על שירטון: וו הרעילה ב-710 את בעלה/גיסה לאחר שגילתה כי בגד בה, והעלתה את בנה, שואן דזונג לשלטון שנתיים לאחר מכן. שלטונו שארך 47 שנים היה הארוך בתולדות שושלת טאנג. הספרות ההיסטורית מתארת את המחצית הראשונה של שנות שלטונו כשנים בהן הפגין חריצות וחוכמה. בסיוע יועציו יאו צ'ונג וסונג ג'ינג, הביא את סין של תקופת טאנג לשיא תרבותי ולשיא כוחה; תקופתו גם מסמנת את נפילתה של סין של שושלת טאנג: באחרית ימיו נחשב לשליט חלש, אשר נתון לחלוטין להשפעתה של פילגשו היפה, יאנג גויפיי. הוא הואשם שהתפתה להאמין ללי לינפו, יאנג גוז'נג ואן לושאן - שהגזימו בסכנת הפלישה המונגולית על מנת לחזק את צבאם ולהובילו במרד אן לושאן נגד השושלת. מדיה וקבצים בנושא שואן-דזונג, קיסר סין בוויקישיתוף שואן-דזונג, קיסר סין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שואן-דזונג, קיסר סין, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
רוזוולט (ניו יורק)

האי רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Island), אשר היה ידוע בעבר הרחוק כאי בלאקוול'ס (Blackwell's Island), ובין השנים 1921 ו-1973 כאי הסעד (Welfare Island), הוא אי צר באיסט ריבר שבעיר ניו יורק. הוא שוכן בין האי מנהטן, ממערב לו, לבין הרובע קווינס ממזרח לו. אורכו כשלושה קילומטרים, רוחבו 240 מטרים ושטחו הכולל כשש מאות דונם. האי הוא חלק מן הרובע מנהטן. ביחד עם האי הקטן מיל רוק הוא מהווה את אזור 238 בעיר ניו יורק. לפי הערכות מנהל האוכלוסין באי, האוכלוסייה בו בשנת 2007 עמדה על כ-12,000 נפש. האדמה שייכת לעיר ניו יורק, אך הוחכרה לחברת הפיתוח אמפייר סטייט ל-99 שנים בשנת 1969. רוב רבי הקומות באי הם בניינים מושכרים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 1637 – האי, אשר היה ידוע אז כאי הוג, נרכש לראשונה בידי המושל ההולנדי מהילידים. 1666 – אחרי ההפסד הבריטי, ההולנדי קפטן ג'ון מנינג כובש את האי. 1686 – חותנו של מנינג, רוברט בלאקוול, הופך לבעלים של האי ושמו נהיה שם נרדף לאי כולו. 1796 – נינו של רוברט בלאקוול, יעקב בלאקוול, בונה על האי את בניין בלאקוול, הפריט הארכיטקטוני הראשון על האי. כיום, הבניין הוא הבניין השישי הכי עתיק בעיר ני יורק ומהווה את אחד הסימנים הבודדים לארכיטקטורה של המאה ה-18 בעיר. 1828 – העיר ניו יורק רוכשת את האי בעבור 32,000‏$. 1841 – הקמת בית חולים לחולי נפש במתחם שכולל בניין האוקטגון. 1973 – האי נקרא על שם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט 1976 – נפתח הרכבל לאי רוזוולט, המחבר את מנהטן מרחוב 63 לאי ומיועד להולכי רגל. 2012 – חנוכת פארק ארבע החירויות בדרום האי. 2012 – זכתה אוניברסיטת קורנל בשיתוף עם הטכניון במכרז להקמת קמפוס טכנולוגי באי, שם הקמפוס, שבנייתו הסתיימה ב-2017 הוא "Cornell NYC Tech". מדיה וקבצים בנושא רוזוולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוזוולט (באנגלית) היסטוריה מפורטת של האי(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 13 בפברואר 2020) מיכאל יעקובסון: קמפוס חדש לטכניון ולאוניברסיטת קורנל על האי רוזוולט, 20 בדצמבר 2011, Xnet. רוזוולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפי US Census 2000, סלע מיל אינו מיושב ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאול יפה

שאול יפה (כ"ח בשבט תרפ"א, 6 במרץ 1921 – ט' בניסן תשל"ז, 23 במרץ 1977) היה מפקד הגדוד החמישי בחטיבת הראל במלחמת העצמאות זמן קצר, וקצין שריון ראשי הראשון. ממייסדי קיבוץ יקום. שאול יפה נולד במושבה יבנאל, בנם השלישי של חיים ומרים (לבית כבשנה) יפה, שעלו מרוסיה ופולין והתיישבו בה. אחיו הגדולים הם אברהם יפה ואורי יפה ואחותו הקטנה חנה יפה תמיר. בשנת 1928 עזבה המשפחה את יבנאל ועברה להרצליה, שם נולדה בתם חנה, ובהמשך לרמת גן ולבסוף לתל אביב. למד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. אחיו הבכור אברהם היה מאנשי השומר הצעיר. בשנת 1941 התגייס לפלמ"ח. בשנת 1943 היה מפקד מחלקה בפלוגה ג' של הפלמ"ח, וחייליו השתתפו בפריצה למחסן הנשק על הר הכרמל – העימות הראשון של הפלמ"ח עם הבריטים. בהמשך פיקד על אחת החסימות בעת פריצת מחנה עתלית. בינואר 1946 הותקף עם אשתו על ידי שלושה שודדים ערבים, נאבק עמם והצליח להניסם. היה סגן מפקד הגדוד הרביעי של הפלמ"ח. בשנת 1947 היה ממייסדי קיבוץ יקום, כחבר בגרעין "השומר הצעיר". בסוף מרץ 1948 מונה למפקד הגדוד החמישי של הפלמ"ח ויועד לעלות עם גדודו לירושלים בשיירת חולדה. כשהותקפה השיירה ניסה בעזרת טרקטור לחלץ את אחד הרכבים מהבוץ ונפצע. לאחר מכן היה סגנו של יצחק שדה בחטיבה 8. באוקטובר 1948 מונה למפקד גדוד 82, הגדוד המשוריין הראשון של צה"ל. במבצע חורב הוביל את הגדוד בכיבוש עוג'ה אל חפיר (ניצנה). בין פברואר ליולי 1950 היה קצין שריון ראשי, ולאחר מכן פרש מצה"ל. בקיבוצו עבד כמכונאי במוסך. כיהן כמזכיר הקיבוץ מספר פעמים, ובנוסף היה רכז החטיבה הצעירה של הקיבוץ הארצי. בספטמבר 1960 נסע כנציג מפ"ם למפגש בין יהודים לערבים בחסות יוגוסלביה. בשנים 1965–1975 ניהל את מפעל הפלסטיק של הקיבוץ, "פלסטיק יקום". משנת 1976 היה רכז מחלקת הביטחון בקיבוץ הארצי, ומילא תפקיד זה עד מותו. היה ממעצבי תורת הביטחון של הקיבוץ הארצי ומפ"ם. שאול יפה נפטר בקיבוץ יקום בשנת 1977, בגיל 56. יגאל וילפנד, מסע בעקבות שאול: שאול יפה 1921–1977, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ז 1987. (ביוגרפיה) מדיה וקבצים בנושא שאול יפה בוויקישיתוף שאול יפה, באתר הפלמ"ח סא"ל שאול יפה באתר "יד לשריון" הפריצה למחסן הנשק בהר הכרמל - תכנון המבצע, אתר מרכז מידע פלמ"ח. התנפלות שודדים ליד כפר סבא, דבר, 22 בינואר 1946. שיירת חולדה, אתר מרכז מידע פלמ"ח. כל אנשי הגדוד, דבר, 23 באוקטובר 1964. מ. מייזלס, דו-קרב מילולי בסמינר השלום, מעריב, 28 בספטמבר 1960.
אלג'רו אלייה

אליירו אלייה (בהולנדית: Eljero Elia; נולד ב-13 בפברואר 1987) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בקבוצת בדן האג בעמדת הקיצוני. אלייה החל את הקריירה שלו בקבוצות נוער בהולנד, ולבסוף הצטרף לקבוצת הנוער של ADO דן האג, אשר בקבוצת הבוגרים שלה ערך את הופעתו הראשונה ב-2004 בעודו בן 17. לאחר 3 עונות בדן האג לא חידש את חוזהו והיה לשחקן מחוזר בהולנד, כאשר מספר מהקבוצות הבכירות בליגה, כולל אייאקס אמסטרדם ופ.ס.וו. איינדהובן, ביקשו להחתימו אצלן. לבסוף בחר אלייה בקבוצה הצנועה יותר טוונטה אנסחדה, בה שיחק שלוש עונות נוספות עד ל-2009. בעונתו האחרונה הרשים אלייה וכבש 9 שערים ב-34 משחקים במדי טוונטה. ב-5 ביולי באותה שנה עבר אלייה מטוונטה לקבוצת המבורג הגרמנית. אלייה חתם עם המבורג על חוזה בן 5 שנים והמבורג נאלצה לשלם לטוונטה 8 מיליון אירו בעבור ההעברה. בעונתו הראשונה בהמבורג שיחק אלייה ב-23 משחקים וכבש 5 שערים. עם סיומה היה אלייה למרכזן של מספר שמועות בדבר קבוצות בכירות מליגות שונות בעולם הרוצות בו, אך זה הכחיש את חלקן וצוטט כי בכוונתו להישאר בהמבורג. באוגוסט 2011 עבר אלייה ליובנטוס האיטלקית. ביולי 2012 עבר אלייה לורדר ברמן הגרמנית. ב-23 בדצמבר 2014 הושאל לסאות'המפטון מהפרמייר ליג. ב-6 באוגוסט 2015 חתם אלייה לשנתיים בפיינורד. בקיץ 2017 חתם אלייה באיסטנבול בשאקשהיר הטורקית. ב-19 באוגוסט 2020 חתם באוטרכט מליגת העל ההולנדית בחוזה לשנתיים. ב-18 בנובמבר 2021 חזר לאחר 14 שנה לקבוצת נעוריו דן האג. מאמני נבחרות הולנד החלו לזמן את אלייה לנבחרות הצעירות מעט לאחר שהחל לשחק בדן האג, והופעתו הראשונה במדים הלאומיים נרשמה כבר ב-2005. משחקו הראשון בנבחרת הבוגרת נערך במסגרת משחק ידידות כנגד נבחרת יפן בכדורגל. אלייה נכנס במחצית השנייה כמחליפו של אריאן רובן ובישל שני שערים. במשחק הבא, הפעם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 כנגד נבחרת סקוטלנד בכדורגל הבקיע אלייה את שער הניצחון של נבחרתו במשחק האחרון בשלב המוקדמות. יובנטוס אליפות איטליה: 2011/2012 פיינורד אליפות הולנד: 2016/2017 הגביע ההולנדי: 2015/2016 איסטנבול בשאקשהיר אליפות טורקיה: 2019/2020 נבחרת הולנד בכדורגל גביע העולם: 2010 (מקום שני) תארים אישיים פרס יוהאן קרויף (הכדורגלן הצעיר של העונה בהולנד): 2008/2009 מדיה וקבצים בנושא אלג'רו אלייה בוויקישיתוף אלג'רו אלייה, באתר Transfermarkt אלג'רו אלייה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אלג'רו אלייה, באתר Soccerway אלג'רו אלייה, באתר BDFutbol אלג'רו אלייה, באתר WorldFootball.net אלג'רו אלייה, באתר National Football Teams אלג'רו אלייה, באתר FootballDatabase.eu דיווח על ההעברה באתר רשת החדשות הבריטית Sky ראו דיווחים לדוגמה באתר סקיי - Elia eyes Hamburg stay, Sky Sports (באנגלית) ו-Reds linked with Elia, Sky Sports (באנגלית) כתבה על המשחק תקציר המשחק באתר פיפ"א
קורט מינצר

קורט מינצר (בגרמנית Kurt Münzer, נולד ב-18 באפריל 1879 בגלייוויץ, כיום גליוויצה בפולין; מת ב-27 באפריל 1944 בציריך) היה סופר יהודי-גרמני. על פי עדותו שלו, הייתה לו "ילדות של זהב": הוא היה בנם של מאייר ("מוריץ") מינצר (1824-1908), סוחר יהודי-דתי, וקלרה לבית לוויזון (1846-1922), בתו של הרב אברהם לוויזון, שקורט היה קשור אליו במיוחד. ב-1887 עברה המשפחה לברלין, שם השלים מינצר את לימודיו התיכוניים ולמד משפטים, פילוסופיה ותולדות האמנות. מ-1904 ואילך הוא המשיך את לימודיו בציריך, בלי להתמקד במקצוע ספציפי, שם הוא גר עם המחזאי קרל פייגל. באותה התקופה מתועדת גם היכרותו של מינצר עם אריך מיהזם וידידו יוהנס נול (שהיה תקופה מסוימת גם בן-זוגו של מיהזם). בעקבות ניסיון סחיטה תחת איום לחשוף גילויים אישיים נגד מגנוס הירשפלד ובנדיקט פרידלנדר ריצה מינצר עונש מאסר. מיד לאחר עלייתם של הנאצים לשלטון ב-1933 היגר מינצר לשווייץ, שם התגורר בעיקר בברן. כבר ברומן הראשון שלו, "אמנותו של האמן" (1905), הצליח מינצר למצוא לו מו"ל. בשמונה-עשרה השנים הבאות הופיעו יותר מעשרים רומנים, נובלות, מחזות וסיפורים קצרים, שחלקם הודפסו בתפוצה רחבה למדי ורובם עסקו בנושאים הומוסקסואליים. מינצר קידם את פניה של מלחמת העולם הראשונה באסופת שירים פטריוטית ("מעשים וזֵרים, שירים לעת מלחמה", 1914). הרומן "יהודי על הצלב" (1928) חזה מראש את רדיפת היהודים תחת השלטון הנאצי. הצלחתו הגדולה ביותר היה הרומן "אני רעב" (1929) שפורסם בשם העט "גיאורג פינק" ועסק בחברותם של בן עניים יהודי למחצה וחברו לספסל הלימודים, בנו של מנהל בית הספר. אחרי "אני רעב" הוא לא נהנה עוד מהצלחות ספרותיות משמעותיות. Das verlorene Lied, Vier Einakter, Berlin (Harmonie-GmbH) o. J. 1907 Der Weg nach Zion, Roman (1910) Taten und Kränze. Lieder zum Kriege, Berlin (Axel Juncker) 1914 Der weiße Knabe. Die Geschichte einer seltsamen Liebe, Hannover/Berlin (Paul Steegemann) 1921 Dichter und Bürger, Schwedt (Beccards) 1922 Das kalte Herz, München (Rösl & Cie.) 1922 Mamuschka. Der Roman meiner Mutter, Freiburg im Breisgau (Walter Heinrich) 1923 Jude ans Kreuz, Roman (Wien & Leipzig 1928: R. Löwit) Mich hungert (als „Georg Fink“), Berlin (Bruno Cassirer) 1929 גיאורג פינק, אני רעב, הוצאת זמורה-ביתן, מגרמנית: צבי ארד (תשמ"ד) גיאורג פינק, אני רעב, הוצאת שטיבל, תל אביב-ברלין, מגרמנית: י' פישמן (תרצ"א) קורט מינצר (1879-1944), דף שער בספרייה הלאומית קורט מינצר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורט מינצר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רונלד ראלדס

רונלד ראלדס בלקאסר (בספרדית: Ronald Raldes Balcázar; נולד ב-20 באפריל 1981 בסנטה קרוס דה לה סיירה) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוריינטה פטרולרו ובנבחרת בוליביה. ראלדס החל את הקריירה בקבוצת קלוב דסטרוירס בשנת 1998. לאחר שנתיים במועדון, חתם בקבוצת אוריינטה פטרולרו, עימה זכה באליפות ליגת העל הבוליביאנית בשנת 2001. לאחר כמה עונות מרשימות מאוד בליגה הבוליביאנית ובנבחרת, הוחתם ראלדס על ידי המועדון הארגנטינאי רוסאריו סנטראל בשנת 2003. בשנת 2008, לאחר חמש עונות בארגנטינה, הכריז ראלדס שיעזוב את המועדון ברגע שתסתיים עונת הקלאוסורה, באמצע חודש יוני. זמן קצר לאחר הודעתו, חתם במועדון הסעודי אל-הילאל. ב-20 במרץ 2009, לאחר תקופה קצרה ביותר בערב הסעודית, חתם ראלדס בשורות המועדון המקסיקני קרוס אסול. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במקסיקו ב-22 באפריל 2009, במשחק נגד אטלנטה, במשחק הראשון מבין שניים של גמר ליגת האלופות של CONCACAF. אחרי שתי הופעות ליגה בלבד בקרוס אסול, רונלד החליט לוותר על חוזהו במקסיקו על מנת לחתום במועדון הישראלי מכבי תל אביב בספטמבר 2009, ובמדיה שיחק עונה אחת. ב-10 במאי 2010 חזר ראלדס לארגנטינה, וחתם בקבוצת קולון דה סנטה פה. ב-9 בינואר 2014 חזר לקבוצה הבוליביאנית אוריינט פטרולרו, במדיה שיחק שלוש שנים נוספות. בפברואר 2017 חתם בקבוצת בוליבר. ראלדס משחק במדי נבחרת בוליביה משנת 2001. הוא היה שותף לסגל נבחרתו במהלך טורניר הקופה אמריקה בשנת 2007 ובשנת 2011. בשנת 2015 פרש ראלדס מהנבחרת ביחד עם מרסלו מורנו בגין חילוקי דעות עם המאמן חוליו ססאר בלדביאסו. בשנת 2016, לאחר שבלדביאסו הוחלף בגיירמו אנחל אויוס, חזרו ואלדס ומורנו לנבחרת. מדיה וקבצים בנושא רונלד ראלדס בוויקישיתוף רונלד ראלדס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל רונלד ראלדס, באתר Transfermarkt רונלד ראלדס, באתר Soccerway רונלד ראלדס, באתר National Football Teams רונלד ראלדס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרמורט ניאזוב

ספרמורט אטאייביץ' ניאזוב (בטורקמנית: Saparmyrat Ataýewiç Nyýazow;‏ 19 בפברואר 1940 – 21 בדצמבר 2006) היה מדינאי טורקמני, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו. ניאזוב התייתם בגיל צעיר וגדל בבית יתומים סובייטי. אביו נהרג כשלחם בגרמנים במלחמת העולם השנייה, ומרבית בני משפחתו נספו ברעידת אדמה גדולה שהרסה את העיר אשגבאט בשנת 1948. הצטרף למפלגה הקומוניסטית ועלה במעמדו עד שלבסוף נהיה לראש המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית (מאוחר יותר נודעה כמפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן). לאחר התפרקות ברית המועצות והכרזת עצמאות טורקמניסטן בשנת 1991, הפך ניאזוב לנשיא הראשון של המדינה. ב-22 באוקטובר 1993 הכריז ניאזוב על עצמו כטורקמנבאשי, כלומר "מנהיג הטורקמנים", בסגנון מוסטפא כמאל אטאטורק, "אב כל הטורקים". ניאזוב נחשב למנהיג דיקטטור ועריץ, ועודד פולחן אישיות סביב דמותו. בהאמינו כי לטורקמניסטן אין זהות לאומית אמיתית ניסה לייסד תרבות וזהות לאומית חדשות שהתרכזו סביב דמותו. הוא שינה את שמה של העיר קראסנובודסק בים הכספי ושל מספר ערים נוספות ל"טורקמנבאשי", כפי שקרא לעצמו, והביא לשינוי שמם של בתי ספר, שדות תעופה, ואפילו מטאוריטים לשמו ולשמם של בני משפחתו הקרובה. פניו הופיעו על כל השטרות וחלק ממטבעות המדינה, המאנאט, ודיוקנאות גדולים של הנשיא נתלו בכל רחבי המדינה, במיוחד בבניינים ציבוריים ושדרות. פסלים שלו ושל משפחתו פזורים בכל רחבי טורקמניסטן. הפסלים כוללים אחד שנמצא במדבר קאראקום, ופסל מצופה זהב בראש הבניין הגבוה ביותר באשגאבאט, קשת הנייטרליות, שמסתובב כך שפניו יהיו תמיד לכיוון השמש. ניאזוב יזם את בנייתו של ארמון אדיר באשגאבאט כדי להנציח את שלטונו. כמו כן, בשמו של ניאזוב פורסמו מספר ספרים, ובראשם רוחנמה - "מדריך רוחני לעם הטורקמני", ובו "היסטוריה" של העם הטורקמני, בחלקה מיתולוגית ועל פי פרשנות של ניאזוב וסיפורו האישי. לימוד הספר היה לאחד המקצועות העיקריים בכל מוסדות החינוך במדינה, עובדים הוכרחו להשתתף בקורסים על הספר, ואנשי דת במסגדים הונחו להתייחס לספר באותה קדושה כמו שהם מתייחסים לספר הקוראן. הספר תורגם לשפות רבות במימון חברות מסחריות זרות אשר ביצעו עבודות לפיתוח ובנייה במדינה; עניין זה היה נושא סרט התעודה "צלו של הספר הקדוש" ("Shadow of the Holy Book") של הבמאי הפיני ארטו הלונן (Arto Halonen). כשנשאל אודות פולחן האישיות סביב דמותו ענה ניאזוב: "אישית אני מתנגד להצגת תמונות ופסלים שלי ברחובות - אבל זה מה שהעם רוצה." ב-21 בדצמבר 2006 נפטר ניאזוב מאי ספיקת לב. לממלא מקומו מונה גוּרְבָּנְגוּלִי מְיָאליכְגוּלִיֶיבִיץ' בֶרְדִימוּחָמֶדוֹב, ובפברואר 2007 הוא נבחר לנשיא בבחירות כלליות. עם בחירתו שיבח ברדימוחמדוב את קודמו והודיע כי ימשיך את דרכו הפוליטית, אך בפועל החל בצמצום הדרגתי של פולחן האישיות של ניאזוב והחל לפתוח את המדינה כלפי חוץ. ספרמורט ניאזוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספרמורט ניאזוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ספרמורט ניאזוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ספרמורט ניאזוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) ספרמורט ניאזוב (טורקמנבאשי), הדיקטטור שהחליף את חודשי השנה, סרטון באתר יוטיוב AP, טורקמניסטן: ינואר הוא שוב ינואר, ויום שבת שבת, באתר ynet, 24 באפריל 2008
ספורה

האם התכוונתם ל... סְפּוֹ֫רָה (Spora) – השם בלטינית מודרנית לנבג, מנגנון רבייה ביולוגי סְפּוֹר (משחק) (Spore, "נבג" באנגלית) – משחק מחשב מבית היוצר של הסימס סֵפוֹרָה (חברה) (Sephora) – חברת קוסמטיקה צרפתית שילוב בין שתי מילים ביוונית: "סֵ֫פוֹס" שפירושה יופי או יָפָה, ו-"סֵפְּפוֹ֫רָה" (Σεπφώρα) - צִפּוֹרה, אשת משה רבנו.
כידון קסום

כידון קסום (באנגלית: AccuLAR-160) היא רקטה ארטילרית מונחית מתוצרת תעש מערכות ויורשתה אלביט מערכות יבשה. הרקטה היא בעלת פולסרים (מערכת ניהוג ותיקון סטייה) ומונחית באמצעות מערכת GPS. לרקטה טווח מקסימלי של כ-40 קילומטר ודיוק פגיעה גבוה במיוחד (הסטייה מהמטרה (CEP) היא עד 10 מטר). קוטרה החיצוני של הרקטה הוא 160 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה). כידון קסום היא רקטה מתקנת מסלול, שמתקנת את מעופה לפי קואורדינטות שהוזנו בעת הירי, אך אינה נחשבת לטיל מאחר שהיא אינה כוללת ראש ביות אקטיבי, המאפשר לעקוב אחרי מטרה נעה ולפי זה לעדכן את מסלולה. בשנים 2010 ו-2011 התקיימו ניסויים מוצלחים של המערכת, ובהם פגעו הרקטות במטרות בדיוק של מטרים ספורים. בשנת 2012 פורסם כי צה"ל מקים גדוד בחיל התותחנים, שיצויד בנשק זה. מטרת הגדוד היא לתת מענה ארטילרי לכוחות היבשה בטווחים ארוכים וכן לסייע בפגיעה במטרות טרור נקודתיות, משימה שנפלה עד כה בעיקר על כתפי חיל האוויר. במהלך השנים 2014–2016 נקלטה בצה"ל ה"רומח", גרסה של "כידון קסום" המותאמת לירי ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים. מדיה וקבצים בנושא כידון קסום בוויקישיתוף ניר קוסטי, פיתוח חדש של תעש: רקטה ארטילרית עם ג'י–פי–אס, "במחנה", 13 במאי 2010 חשיפה: סרטון ניסוי "כידון קסום", באתר Israel Defense‏, 19 במאי 2011 גילי כהן, צה"ל מקים גדוד שיתמחה בירי רקטות לעבר ריכוזי אוכלוסין , באתר הארץ, 3 באפריל 2012
ענת רפאלי

ענת רפאלי (נולדה ב-31 ביולי 1954) היא חוקרת ישראלית בתחום ההתנהגות הארגונית, פרופסור אמריטה בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בטכניון במסגרת המסלול לפסיכולוגיה ארגונית. פרופסור רפאלי הקימה ומשך עשר שנים ניהלה את בית הספר הבינלאומי של הטכניון. פרופסור רפאלי עמיתת מחקר בארגונים מקצועיים כגון Academy of Management והאגודה המרכזית למדעי הפסיכולוגיה (APS). היא פעילה ככותבת ושופטת מאמרים לכתבי עת מקצועיים מרכזיים לתחום ההתנהגות הארגונית כגון Academy of Management Journal Academy of Management Review Journal of Organizational Behavior Organizational Science נולדה בחיפה לשמואל אביטל, פרופסור להוראת המתמטיקה, וברכה אביטל. בילתה חלק מילדותה בטורונטו, רוב לימודיה למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה והייתה פעילה מאוד בגדוד שדה-יואב של השומר הצעיר. שירתה בצה"ל כמוכ"מת ביחידת יב"א 528 (הצפרא) של חיל האוויר. סיימה תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ומתמטיקה. את הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת מדינת אוהיו בשנת 1985 בפסיכולוגיה ארגונית. את פוסט-הדוקטורט עשתה במחלקה לתעשייה וניהול באוניברסיטת סטנפורד משם עברה להיות חברת סגל בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים. תרומותיה של רפאלי בתחום הרחב של התנהגות ארגונית עוסקות במגוון רחב של נושאים. היא ביצעה מספר מחקרים מרכזיים אשר ערערו את השימוש בגרפולוגיה בתהליכי מיון עובדים, וסדרה של עבודות אשר בחנו את השימוש במודעות דרושים על ידי ארגונים, בהן ערערה על הכדאיות הכלכלית של שימוש במודעות דרושים אולם הציגה תועלות אחרות של מודעות אלה. בנוסף עסקה רפאלי בבחינת מעגלי איכות והשפעתם לחיוב על תחושות של עובדים. תרומתה המרכזית של רפאלי היא בהגדרת הנושא של רגשות ובעיקר של עבודת רגשות כמרכיב משמעותי בתהליכים ארגוניים. היא פיתחה את נושא הניהול של עבודת הרגשות כתחום עיסוק מרכזי בהתנהגות ארגונית, תוך זיהוי מנגנונים של מיון, הדרכה ותגמול לעובדים אשר מביעים רגשות הנדרשים על ידי עבודתם. כמו כן חקרה את חשיבות הלבוש במקומות עבודה בכלל, ובמערכות שירות בפרט, כחלק מניתוח רחב יותר של סוגיית סמלים וארטיפקטים בסביבת העבודה. מחקריה של רפאלי תרמו רבות לקידום ניהול שירות לקוחות, בעבודות שבחנו את התנהלות בעבודה של קופאיות או של עובדי חנויות נוחיות כגון רשת AM:PM. בתחום חקר מערכות שירות רפאלי עסקה גם בנושא ניהול תורים והפסיכולוגיה של ההמתנה בתור; כן חקרה הבעות והשפעות של כעס של לקוחות כלפי עובדים. רפאלי פעילה בעמותות שונות. הייתה חברת הוועד המנהל של העמותה להעצמה כלכלית לנשים, שמפתחת תוכניות של "עסק משלך": תוכניות המסייעות לקידום העצמה כלכלית לנשים בעלות קשיי הכנסה על ידי קורסי הדרכה, הלוואות זעירות, ותמיכה שוטפת. וכן של מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בחיפה והצפון. כמו כן הקימה יחד עם אחיה, יהוא, את קרן ברכה ושמואל אביטל (על שם הוריהם). הקרן מעניקה תמיכה לעידוד מצוינות בהוראת המתמטיקה ותמיכה לנשים מוחלשות המעוניינות ללמוד לימודים אקדמיים במדע כלשהו. ענת רפאלי נשואה לפרופסור שיזף רפאלי ואם לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ענת רפאלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ענת רפאלי (באנגלית) ענת רפאלי, באתר גוגל סקולר עמוד הבית של ענת רפאלי באתר הטכניון אתר הבית של התוכנית לפסיכולוגיה ארגונית של הטכניון אתר הבית של קשרי חוץ אקדמיים של הטכניון אותם מנהלת פרופסור ענת רפאלי אתר הבית של עמותת העצמה כלכלית לנשים - עסק משלך ניהול רגשות בארגונים - הרצאותיהן של ענת רפאלי ויעל בודואן, באתר הערוץ האקדמי
הלופ

אזור "הלוּפּ" או לחלופין אזור "הלולאה" (באנגלית: The Chicago Loop) הוא אחד מ-77 תתי-האזורים של העיר שיקגו. אזור זה מכיל את מרכז העסקים הראשי וההיסטורי של שיקגו, והוא המחוז העסקי השני בגודלו בארצות הברית לאחר המחוז העסקי של העיר ניו יורק. אזור זה גובל מצפון וממערב בנהר שיקגו, ממזרח בימת מישיגן ומדרום בכביש רוזוולט. הוא מכיל גורדי שחקים רבים (בעבר, עד פירוקו - בניין ביטוח הבית הנחשב גורד השחקים הראשון בעולם) בהם מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) אשר נחשב בעבר גורד השחקים הגבוה ביותר באמריקה (כיום השני לאחר מגדל החירות), וגורד השחקים הגבוה ביותר בעולם עד 1998. כמו כן מכיל אזור "הלולאה" חנויות רבות, קניונים ולמעשה כל החברות הבולטות באזור המערב התיכון מחזיקות בתחומי הלולאה את משרדיהן הראשיים. המקור ההיסטורי להגדרה של אזור "הלולאה" מבוסס על מסילת רכבת חשמלית שהוקמה בשנת 1882 והקיפה לראשונה את אזור זה מכל צדדיו. בשנת 1897 הוחלפה הרכבת החשמלית ברכבת עילית (המכונה באנגלית: 'The 'L - קיצור של Elevated train), אשר פועלת עד היום באותו התוואי שבו פעלה הרכבת החשמלית וחולפת על גבי מערכת של גשרים הבנויים מעל לרחובות העיר. 16,388 אנשים חיו בשטח הלולאה בשנת 2000, על פי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2000. מזרקת בקינגהאם בניין בורסת הנגזרות של שיקגו מרכז התרבות של שיקגו (Chicago Cultural Center) בית האופרה סיוויק (Civic Opera House) – מעונה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו קמפוס אוניברסיטת דה פאול (DePaul University) גראנט פארק בניין מקורמיק בית פאלמר – מלון היסטורי מפורסם שהוקם בשנת 1875 קמפוס אוניברסיטת רוזוולט המרכז הסימפוני (Symphony Center) – מעונה של התזמורת הסימפונית של שיקגו מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) – הבניין הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1974 עד 1998 תיאטרון שיקגו - התיאטרון שימש בעבר כאולם הקולנוע העיקרי של העיר, כיום מוצגים בו בעיקר מחזות, מופעי קסמים, מופעים קומיים וקונצרטים מוזיקליים. Chicago Loop Alliance מפה רשמית של אזור "הלופ" הלופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)