laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית יוסף (שכונה)

בית יוסף הייתה שכונה יהודית קטנה בירושלים בין השנים 1887 ל-1929 בערך. לאחר 1929 נטמעה בשכונת אבו תור הערבית. את השכונה הקימו היזמים יוסף נבון (על שמו נקראה) ושלום קונסטרום עם הבנקאי יוהנס פרוטיגר, כחברה עסקית. התכנון המקורי היה להקים 50 בתים ובית כנסת על גבעה מבודדת לצד דרך חברון, באזור שומם יחסית שנקרא "דיר אבו תור", בצד בתי מידות ערביים שהחלו להיבנות באזור במקביל. בכ"ג בתמוז (15 ביולי) תרמ"ז (1887) התפרסמה בעיתון "החבצלת" מודעה על הקמת "בתים ליחידים על הקרקעות אשר מחוץ לעירנו" למסירה מיד עם סיום בנייתם. מחיר כל בית, שכלל "חדר אחד בן שבע על שש אמות", מטבח ("בית תבשיל"), שירותים ("בית כיסא") וחלק יחסי בבור המים ובחצר המשותפת היה 100 פרנק (75 נפוליאונים) בתשלום "עם נשך קטן במשך שנים רבות" (כלומר משכנתא). הבתים קסמו לאוכלוסייה שלא השיגה ידה לרכוש בתים ממערב (בשכונות שנבנו לאורך רחוב יפו) ותוך יומיים מפרסום המודעה נרשמו רוכשים לכל בתי השכונה. אולם, שנת בצורת, קשיים בירוקרטיים וריחוק השכונה מכל מקום ישוב יהודי גרמו לכך שעד ספטמבר 1888 הוקמו רק 27 בתים. השכונה נבנתה בצורת שני טורי בניינים, ללא חצר פנימית (כמקובל בשכונות שהוקמו באותה עת כמו בית דוד ("חצר הרב קוק") למשל). ארבעה מתוכם היו דו-קומתיים וכוסו רעפים. ב-1897 כתב אברהם משה לונץ בלוח ארץ ישראל שבשכונה מתגוררות רק 15 משפחות יהודיות. העצירה בהתפתחות השכונה נבעה בחלקה מהתדרדרות מצבם הכספי של השותפים, ובפרט של פרוטיגר, שפשט את הרגל. נתון זה מחוזק על ידי תביעה שהוגשה לוועדה לנפגעי הרעש שפקד את ירושלים ב-1927 ועל ידי שמואל יוסף עגנון, הכולל את אזכור השכונה במסעות הכלב בלק ברומן "תמול שלשום": לבסוף טפל רגליו לגופו, והתחיל רץ עד שפגע בשכונת אבי השור (=אבו תור). הריח קצת כאן וקצת כאן, ונטל עצמו לשכונת בית יוסף, קטנה שבשכונות ירושלים, שבאותם הימים הייתה מיושבת מישראל, ובה ארבעה עשר בתים ובית כנסת, ובעוונותנו שרבו, מכרום לנוכרים. — ש"י עגנון, תמול שלשום, עמוד 563 עד מאורעות תרפ"ט (קיץ 1929) התדלדל היישוב היהודי בשכונה ולאחר מכן היא נטמעה כליל באבו תור הערבית. בנייני השכונה נמצאים בחלקו המזרחי של הכפר (שהיה בשליטת ממלכת ירדן עד מלחמת ששת הימים), סמוך לקו הגבול עם חלקה המערבי. הטור המערבי מצוי ברחוב עין רוגל מספר 9–23. יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה, עמודים 228 - 229 דורון אורן, השכונה היהודית שעל הר אבו תור, עת־מול 215, פברואר 2011 שער "החבצלת", כ"ג בתמוז תרמ"ז (15 ביולי 1887), באתר "עיתונות יהודית היסטורית". מפת ירושלים משנת 1920 באתר הספרייה הלאומית. ניתן לראות את שכונת בית יוסף בריבוע ב4 מפת ירושלים, 1920 עם סימון השכונה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
בית יוסף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית יוסף – ספר של רבי יוסף קארו רבי יוסף קארו – מגדולי פוסקי ישראל בכל הדורות, מכונה הבית יוסף על שם ספרו. בית יוסף (מושב) – מושב ליד בית שאן בית יוסף (שכונה) – שכונה יהודית לשעבר בירושלים, כיום חלק מאבו טור בית יוסף (בד"ץ) – בד"צ של הרב משה יוסף. ישיבת בית יוסף (בני ברק) – ישיבה בעיר בני ברק. ישיבת בית יוסף גייטסהד – ישיבה בעיר גייטסהד שבאנגליה. יועד בית-יוסף – כדורסלן ישראלי
The Rose, Vol. 2

The Rose, Vol. 2 הוא אלבום המבוסס על השירה של הראפר טופאק שאקור. אלבום זה כולל הקלטות של שירתו של טופאק המבוצעת על ידי אמנים ידועים אחרים, כגון Bone Thugs-n-Harmony, לודאקריס ועוד. שיריו של טופאק מצוטטים ומשמשים השראה בכל שיר באלבום. זה האלבום השני המבוסס על שירתו של טופאק ששוחרר. אלבום השירה הראשון (The Rose That Grew from Concrete) בוצע על ידי אמנים מוזיקליים אחרים. Intro Power of a Smile (על ידי Bone Thugs-n-Harmony) The Eternal Lament (על ידי Celina) Fallen Star (על ידי Talib Kweli) In the Depths of Solitude (על ידי לודאקריס) Movin' On (על ידי Lyfe Jennings) Life Through My Eyes (על ידי 2Pac ו-ממפיס בליק) When Ure Heart Turns Cold (על ידי אאוטלוז) Black Woman (על ידי ג'מאל ג'וסף) Only 4 the Righteous (על ידי Yo-Yo) Where There Is a Will... (על ידי Boot Camp Clik) When Ur Hero Falls (על ידי Impact Kids) And 2morrow (על ידי Shock G) If I Fail (על ידי Dead Prez) Poetry by Amber and Morgan מידע על האלבום The Rose, Vol. 2 באתר MusicBrainz האלבום The Rose, Vol. 2 באתר Discogs
איש הזאב (2010)

איש הזאב (באנגלית: The Wolfman) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'ו ג'ונסטון, המבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1941. בסרט מככבים בניסיו דל טורו, אנתוני הופקינס, אמילי בלאנט והוגו ויבינג. הסרט קיבל ביקורות מעורבות וזכה בפרס אוסקר ובפרס סאטורן בקטגוריית האיפור הטוב ביותר. הסרט יצא בארצות הברית ב-10 בפברואר 2010 ובישראל הסרט יצא ב-1 באפריל 2010. לורנס טלבוט הוא שחקן תיאטרון. יום אחד, נודע לו שאחיו, בן, נחטף. לורנס חוזר לבית משפחתו שבבלקמור. שם הוא פוגש את אביו המתנכר, סר ג'ון. לאחר שהוא רואה את גופת אחיו, לורנס שומע שמועות שהצוענים אחראים למותו של אחיו. באותו לילה הוא הולך לבקר במחנה הצוענים שבו הוא ננשך על ידי איש זאב. מאילך, לורנס הופך לסירוגין לאיש זאב. בניסיו דל טורו – לורנס טלבוט אנתוני הופקינס – סר ג'ון טלבוט אמילי בלאנט – גוון קונליף הוגו ויבינג – פרנסיס אברליין ג'רלדין צ'פלין – הצוענית מאליווה ג'ורדן קולסון – ילד זאב הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 32%. עם זאת, עיתונאית מ"אנטרטיינמנט ויקלי" היללה את משחקו של בניסיו דל טורו בתור לורנס והיא אף השוותה אותו לדמות בסרט המקורי. בנוסף, ריק בייקר ודייב אלסי זכו בפרס אוסקר בקטגוריית האיפור הטוב ביותר. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט זכה להכנסות של כ-31.4 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט השלישי המכניס באותו שבוע אחרי "יום האהבה" ו"פרסי ג'קסון וגנב הברק". נכון ל-2011 הסרט זכה להיכנסגות של כ-61,979,680 מיליון דולר בארצות הברית וכ-77,810,085 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שמסכם את הכנסותיו בכ-139,789,765 מיליון דולר. בנוסף, הסרט זכה להכנסות של למעלה מ-20 מיליון דולר ממכירות מארזי ה-DVD וה-Blu-ray. מדיה וקבצים בנושא איש הזאב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איש הזאב (באנגלית) "איש הזאב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש הזאב", באתר נטפליקס "איש הזאב", באתר AllMovie (באנגלית) "איש הזאב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש הזאב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "איש הזאב", באתר Metacritic (באנגלית) "איש הזאב", באתר אידיבי "איש הזאב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שלום קונסטרום

שלום קונסטרום (בכתיב יידי: קאנסטארום; נודע גם כשלום בלעכער; תר"ו, 1846 – ט' באב תרנ"ד, 11 באוגוסט 1894) היה יזם ואיש נדל"ן ירושלמי. יחד עם יוסף נבון והבנקאי יוהנס פרוטיגר היה שותף בהקמת השכונה בית יוסף וכן בהקמת השכונות מחנה יהודה, סוכת שלום ונווה שלום בנחלאות. קונסטרום נולד במינסק והגיע לירושלים בגיל 12 עם הוריו. בנעוריו למד את מקצוע הפחחות והיה לאומן מומחה, לפיכך קיבל את הכינוי "שלום בלעכער" (פחח, ביידיש). הוא קלט בנקל שפות וידע להתנהל בערבית, ספניולית, גרמנית, צרפתית ואנגלית בנוסף ליידיש. עברית, שידע כלשון קודש, כמעט ולא דיבר. עקב ידיעותיו בשפות ויכולת ניהול המשא ומתן שלו, סייע לבנקאי פרוטיגר בתיווך עסקאות נדל"ן. הוא סייע גם ליוסף נבון במשא ומתן מול השלטון העות'מאני לקבלת הזיכיון לסלילת מסילת הרכבת יפו–ירושלים. קונסטרום צבר רווחים מעמלות התיווך ובנה בית בשכונת נחלת שבעה. ב-1887 רכש מגרש ליד משכנות ויזם את הקמת שכונת "סוכת שלום" לה קרא על שמו. באותה שנה חבר לפרוטיגר ונבון להקמת חברת בית יוסף להקמת שכונה יהודית בשם זה ליד אבו טור וחברת "מחנה יהודה" להקמת השכונה בשם זה. כל אלו היו יוזמות עסקיות שסימנו עידן חדש ביציאה מהחומות, עידן הקמת שכונות למטרות רווח. קונסטרום עבר לגור בבית מרווח במחנה יהודה והקים בית פרטי נוסף עבור משפחתו בשולי מאה שערים. כמו כן רכש עם פרוטיגר קרקע בשכונת נווה שלום שליד יפו, עליה בנו השניים מספר חנויות. בביתו במחנה יהודה ניהלו רעייתו שרה ובתו רבקה בית תמחוי בימי שני וחמישי. בשנת 1892 התגורר בביתם רוברט סקוט מונקריף, נציג החברה הלונדונית לעזרת היהודים הנרדפים (The Society for Relief of Persecuted Jews), שפעל בארץ ישראל לצד הקונסוליה האנגלית לסיוע ליהודים העניים. קונסטרום סייע למונקריף ליצור רשת עזרה בסיועם של הבנקאי חיים ולירו ורבה של עדת האשכנזים שמואל סלנט. ב-1894, מעט לפני מותו, קיבל קונסטרום מאת הקונסול האנגלי מדליית זהב מאת "החברה לעזרת היהודים הנרדפים", אותה קיבל בהיותו מאושפז בבית החולים הצרפתי בביירות. בתו, רבקה, נישאה ב-1896 לאריה לייב גיסין מראשון לציון.. אשתו, שרה, נפטרה בהיותה בת 80 בראשון לציון בכ"ג בתמוז תרפ"ט (31 ביולי 1929). דוד יודילביץ, רוברט סקוט ועוזריו בארץ, בתוך: אלתר דרויאנוב (עורך), מימים ראשונים ב' (1935), עמודים 111 - 114 יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר", עמוד 229 יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר", עמוד 237 רבקה גיסין באלבום משפחות ראשון לציון
רודיקה מאתייסקו

רודיקה מאתייֶסקו (ברומנית: Rodica Mateescu, שמה בלידה Rodica Petrescu ‏ נולדה ב-13 במרץ 1971) היא אתלטית עבר רומנייה, סגנית אלופת העולם (אתונה 1997) וארבע פעמים (1994-1996, 1998) אלופת רומניה בקפיצה משולשת. מאתייסקו נולדה בבוקרשט. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1994 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.42 מטר. באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.82 מטר. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מאתייסקו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.21 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.65 מטר, 1 ס"מ פחות ממדליית ארד. באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון באותה שנה זכתה מאתייסקו במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.16 מטר, אחרי שרקה קשפרקובה מצ'כיה (15.20 מטר) ולפני אולנה גובורובה מאוקראינה (14.67 מטר). בתחרות ה"גראן פרי פיינל" שנערכה בפוקואוקה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת. באליפות אירופה שהתקיימה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בתוצאה שלך 14.46 מטר, 4 ס"מ פחות ממדליית ארד. מאתייסקו נשואה משנת 1995 למוּגוּר מאתייסקו (Mugur Mateescu), אתלט שהתחרה בריצת 400 מטר משוכות. ריצת 100 מטר משוכות: 14.21 שניות (1989) קפיצה לרוחק: 6.35 מטר (1996) קפיצה משולשת: 15.16 מטר (1997) קפיצה לרוחק: 6.36 מטר (1996) קפיצה משולשת: 14.91 מטר (1997) רודיקה מאתייסקו, באתר olympedia.org רודיקה מאתייסקו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית רודיקה מאתייסקו, באתר Track and Field (נשים)
Pac's Life

Pac's Life הוא אלבום האולפן השביעי (והשישי ללא מעורבותו) שיצא לאחר מותו של הראפר טופאק שאקור, לציון יום השנה העשירי למותו. הוא יצא לאור בשנת 2006 על ידי חברות התקליטים אמארו בידור ואינטרסקופ רקורדס. למרות הציפיות הרבות מהאלבום, הוא לא הגיע למעמד אלבום זהב. באלבום מופיעים זמרים אורחים רבים כמו T.I. ואשנטי, שמופיעים בסינגל Pac's life. מגוון רחב של אמנים תרמו לאלבום, בהם סנופ דוג, לודאקריס, קמיליונר ויאנג באק. באלבום הופיע יאקי קדאפי, שהיה חבר בהרכב אאוטלוז והיה חבר טוב של שאקור. באלבום הופיע גם ג'מאל וולארד, אשר התפרסם בזכות תיאורו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. בסרט הביוגרפי עליו, Notorious. הסינגל Pac's Life צולם בטופאק אמארו שאקור מרכז לאמנויות. האלבום הגיע ב-2006 למקום התשיעי במצעד הבילבורד 200, כשמעל 159,000 יחידות נמכרו בשבוע הראשון לצאתו. מאז, האלבום מכר מעל 400,000 עותקים, אך נכשל בניסיונו להגיע למעמד זהב למרות ניסיונות הקידום הרבים שלו ושבוע האירועים שלפני צאתו. Untouchable (רמיקס) Pac's life Dumpin' Playa Cardz Right (גרסת הנקבה) What'z Next? Sleep International Don't Sleep Soon As I Get Home Playa Cardz Right (גרסת הזכר) Don't Stop Pac's Life (רמיקס) Untouchable Dear Mama (רמיקס, בונוס בבריטניה) Scared Straight (בונוס ביפן) מידע על האלבום Pac's Life באתר MusicBrainz מידע על האלבום Pac's Life באתר AllMusic האלבום Pac's Life באתר Discogs האלבום Pac's Life באתר ספוטיפיי
TIFF

האם התכוונתם ל... TIFF (פורמט קבצים) – פורמט קבצים גרפיים פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו – Toronto International Film Festival.
המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה

המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה נוסדה בתל אביב ב-1945 על ידי פרופ' ליאו קסטנברג ועמנואל עמירן פוגצ'וב. המדרשה נועדה להכשיר מורים למוזיקה בבתי ספר יסודיים. המדרשה פעלה כמוסד עצמאי עד 2013. משנת 1945 נוהלה על ידי קסטנברג. בשנים 1954–1966 נוהלה על ידי הרצל שמואלי. בשנים 1966–1986 נוהלה על ידי עובדיה טוביה. במשך שנים פעלה המדרשה בשעות אחר הצהריים בבית הספר "הכרמל" בתל אביב. לתקופה, הוחלף שמה ל"בית הספר לחינוך מוזיקלי" ומאז 2013 נקראת המדרשה למורי מוזיקה בשם "הפקולטה לחינוך מוזיקלי" והיא מהווה חלק ממכללת לוינסקי לחינוך. אתר האינטרנט הרשמי של המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה הרשמה, המדרשה למחנכים למוסיקה, מעריב, 20 ביוני 1952 משה גורלי, רשימות מוזיקליות: מדרשה למחנכים למוזיקה, דבר, 5 בספטמבר 1952 יהודית כהן, "לאו קסטנברג וחזון החינוך המוזיקלי בישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטה התקשורת הממשלתית

מטה התקשורת הממשלתי ‏(באנגלית: Government Communications Headquarters, הידוע בראשי התיבות: GCHQ) הוא סוכנות ביון בריטית האחראית לספק מודיעין ואבטחת מידע לממשלת בריטניה ולכוחות החמושים שלה באמצעות מודיעין אותות בדומה ל-NSA האמריקאי וליחידה 8200 הישראלית. הארגון הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה, ומצוי תחת אחריותו של מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. GCHQ היא אחת משלוש סוכנויות המודיעין הלאומי של בריטניה. היא פועלת בשיתוף עם שירות הביטחון (הידוע בשם ה-MI5) ועם המודיעין של שירות הביון (הידוע בשם MI6), בהגנה על האינטרסים הלאומיים של בריטניה. פעולות הסוכנות הן במסגרת החוק, ונעשות בכפוף לחקיקה המגדירה את תפקידי הארגון ופעולותיו, למניעתו או גילויו של פשע חמור, וכן בנושאי רווחה כלכלית. מטה ה-GCHQ נמצא בעיר צ'לטנהם שבמחוז גלוסטרשייר באנגליה. בנוסף למטה פועלים עוד שני מרכזים, קטנים יותר, בקורנוול וביורקשייר. רוב המועסקים בארגון, 5,500 במספר, עובדים בצ'לטנהם. מנהל ה-GCHQ מדווח ישירות למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. השותפים העיקריים לעבודת הארגון הם משרד הביטחון, המשרד לענייני חבר העמים הבריטי ורשויות אכיפת החוק, וכן מגוון רחב של מחלקות ממשלתיות אחרות. במהלך מלחמת העולם הראשונה היו הצבא הבריטי והצי הימי נפרדים מסוכנויות המודיעין, MI1b ו-NID25 (שהיה ידוע בתחילה כ"חדר 40"). בשנת 1919 המליץ הקבינט של ועדת השירות החשאי בראשות לורד קרזון כי בעתות שלום יש להקים סוכנות לפענוח קודים וסודות מיוחדים, משימה שהוטלה אז על מנהל מודיעין הצי הימי, יו סינקלייר (Sinclair). סינקלייר מיזג צוותים שונים מ-NID25 ומ-MI1b לתוך הארגון החדש, שכלל בתחילה כ-25–30 קצינים וכן מספר דומה של אנשי הצוות הפקידותי, והשם שניתן לארגון: "בית הספר הממשלתי לקודים וצפנים" (Government Code and Cypher School), או בשמו המקוצר GC&CS. עד מלחמת העולם השנייה היה ה-GC&CS ארגון קטן יחסית, ואולם בשנת 1920 הוא זכה להצלחה גדולה כשהצליח לפענח את הקודים והצפנים של האיחוד הסובייטי, לימים ברית המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה התמקדה עבודת ה-GC&CS במידה רבה בפענוח האניגמה, מכונת ההצפנה הגרמנית. בשנת 1945 הורחב ארגון ה-GC&CS בצורה משמעותית, כלקח מן המאמץ המלחמתי, וב-1946 שונה השם לשמו דהיום: "מטה התקשורת הממשלתי" (Government Communications Headquarters - GCHQ). הסוכנות הוא בין הלקוחות העיקריים של מערכת Skynet. הסוכנות מפעלה תוכנות ריגול שונות. בהתאם למידע שפורסם על ידי אדוארד סנודן קיימת רמת תאום גבוהה ושיתוף פעולה של הארגון עם ארגונים מקבילים בארצות הברית. בנוסף לכך היא אחראית על אבטחת מידע ואבטחת תקשורות במשרדים ממשלתיים. לצורך כך שולבה תוכנה של Aquilia שבמהך נרכשה על ידי Egress Software. מדיה וקבצים בנושא מטה התקשורת הממשלתית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מטה התקשורת הממשלתית מטה התקשורת הממשלתית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מטה התקשורת הממשלתית, ברשת החברתית אינסטגרם מטה התקשורת הממשלתית, ברשת החברתית LinkedIn Intelligence and Security Committee of Parliament "Annual Report 2016–2017", page 84. House of Commons (20.12.2017) GCHQ – Welcome to GCHQ, ממשלת בריטניה.
מוריס ז'נדרון

מוריס ז'נדרון (בצרפתית: Maurice Gendron ‏ 26 בדצמבר 1920, סמוך לניס – 20 באוגוסט 1990) היה צ'לן ומורה צרפתי. הוא נחשב על דעת רבים כאחד מגדולי הצ'לנים הצרפתים במאה ה-20 מוריס ז'נדרון החל את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון של ניס בגיל 12 וכעבור חמש שנים יצא לפריז, שם למד בקונסרבטואר אצל ז'ראר הקינג וזכה בפרס ראשון. ז'נדרון הקליט את רוב הקונצ'רטי ברפרטואר הסטנדרטי, עם מנצחים כמו ברנרד הייטינק, ריימונד לפארד ופאבלו קזאלס, עם תזמורות כמו האופרה של וינה, התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. כן הקליט את רפרטואר הסונאטות לצ'לו ופסנתר. בין שותפיו לנגינה היו הפסנתרנים פיליפ אנטרמון וז'אן פראנסה. במשך 25 שנים היה ז'נדרון חבר בשלישיית פסנתר נודעת עם יהודי וחפציבה מנוחין. הקלטה מפורסמת שלו היא לסוויטות לצ'לו סולו של יוהאן סבסטיאן באך. ז'נדרון לימד בבית הספר יהודי מנוחין ובקונסרבטואר של פריז. בין תלמידיו קולין קאר וז'קלין די פרה. בשנת 1954 פתח כיתת אמן בבית הספר הגבוה למוויקה בזארבריקן. בשנת 1957 בא לישראל להגיש כיתת אמן לצ'לנים צעירים בסמינר הקיץ למוזיקה קאמרית שנפתח אותה שנה בבית דניאל בזכרון יעקב, זאת בהמשך לשני ביקורים קודמים בשנים 1951 ו-1953. ז'נדרון היה הצ'לן המודרני הראשון שניגן את הקונצ'רטו בסי במול של בוקריני בצורתו המקורית, במקום בגרסה של פרידריך גריצמאכר. הוא היה הראשון לנגן במערב את הקונצ'רטו לצ'לו של פרוקופייב, עם הפילהרמונית של לונדון בניצוח וולטר זוסקינד, וכתוצאה מכך קיבל זכויות בלעדיות לביצוע היצירה למשך שלוש שנים. מוריס ז'נדרון ניגן עם רבים מכוכבי המוזיקה של תקופתו, בהם בנג'מין בריטן ורודולף סרקין. הסטרדיוואריוס שלו, הנודע כיום צ'לו "ז'נדרון לשעבר", נמצא עכשיו בשימושה, בהשאלה, של הצ'לנית הגרמניה מריה קליגל. במקביל לקריירה שלו כצ'לן, הן כסולן והן בהרכבים קאמריים, פיתח קריירה נוספת כמנצח, בעיקר עם התזמורת הזאר הקאמרית ועם הסימפונייטה של בורנמות'. בשנת 1975 נפגעה הקריירה שלו עקב תאונת דרכים, אך הוא חזר לנגן בהצלחה בשנת 1984. את גישתו לנגינה בצ'לו סיכם ז'נדרון בספר "אמנות הצ'לו" ( "L'Art du Violoncelle"), שנכתב עם ולטר גרימר ויצא לאור בשנת 1999 בהוצאת שוט [ED 9176; ISMN M-001-12682-3] מוריס ז'נדרון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוריס ז'נדרון, באתר AllMusic (באנגלית) מוריס ז'נדרון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוריס ז'נדרון, באתר Discogs (באנגלית) ר. עזריה, "בזכרון יעקב התגלה, עילוי' מוזיקלי", מעריב, 26 ביולי 1957 נואל גודווין, "מוריס ז'נדרון" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גודווין, שם גודווין, שם גודווין, שם גודווין, שם
רב חייא בר אשי

רב חייא בר אשי היה אמורא בדור השני והשלישי לאמוראי בבל. בצעירותו למד אצל רב, ושימשו. במסגרת שימושו את רב, הוא למד הרבה הלכות, אותם מסר לדורות הבאים. הוא סיפר למשל, שהוא היה רוחץ את מלבושיו של רב, שהיו עשויים עור, בשבת. מכאן למדו חז"ל, כי אין איסור כיבוס בכלי עור בשבת. כן סיפר, שכאשר הקים את רב משנתו, הוא היה רוחץ את ידיו, מברך ברכת התורה, ורק לאחר מכן מסר את שיעורו הקבוע, ומכאן שיש לברך ברכת התורה גם על תלמוד ולא רק על תנ"ך. בהמשך, סיפר רב חייא, הוא היה מניח תפילין, וקורא קריאת שמע, ומכאן למדו כי על אדם להניח תפילין לפני קריאת שמע, גם אם כבר הגיע זמן קריאת שמע. רוב אמרותיו של רב חייא הם בשם רבו רב, ולעיתים נדירות בשם שמואל לעיתים מובאים בתלמוד גם פסקיו הוא, לעיתים אף חלוק עם רבו רב. היה חברו של רב הונא ודן עמו על פסקיו של רבם המשותף - רב. היה גם תלמידו של זעירי, ויש הסוברים שעבר בנהר ביום כיפור כדי להקביל פניו. לאחר פטירתו של זעירי רבו, נשא רב חייא את אלמנת רבו. אודות מצוות עונג שבת: במה מענגו? רב חייא בר אשי אמר רב: אפילו דבר מועט ולכבוד שבת עשאו – הרי זה עונג. — תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד ב' מסר בשם רב, שמי שמזמן, נוטל מים אחרונים באחרונה, לאחר כל הסועדים אמר רב חייא בר אשי בשם רב חסדא: 'היוצא ליהרג - משקים אותו קורט של לבונה בכוס של יין, כדי שתיטרף דעתו, שנאמר תְּנוּ שֵׁכָר לְאוֹבֵד וְיַיִן לְמָרֵי נָפֶשׁ'; ושנויה ברייתא: נשים יקרות שבירושלים היו מתנדבות ומביאות אותן (את היין והלבונה). (מאמר זה נאמר ככל הנראה על ידי רב חייא בר אשי השני). הרב אהרן הימן, "רב חייא בר אשי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט הראשון, השני היה בזמן סוף האמוראים תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף צ"ד, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"ד, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ז, עמוד ב'. למשל תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף נ"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ע"ז, עמוד ב'. פירוש רב ניסים גאון למסכת שבת דף קט, עמוד א. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ו, עמוד ב'. במסגרת "ברור לו מיתה יפה" (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מ"ה, עמוד א'), להקלת המיתה ולצינון הסבל. ספר משלי, פרק ל"א, פסוק ו'. ראו מאמרו של היימן.
אבי אביטל

אָבִי אֲבִיטַל (נולד ב-19 באוקטובר 1978 בבאר שבע) הוא מלחין ונגן מנדולינה ישראלי. אביטל למד בקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן למד בקונסרבטוריון צ'זרה פוליני בפדובה שבאיטליה. שירת בצבא כמוזיקאי מצטיין. זכה בפרס על שם דוריס ומורי ארקין בתחרויות האביב 2007 ובפרס שר התרבות לשנת 2008. אביטל היה חבר ברביעיית המנדולינות קרמן. אביטל השתתף במספר פסטיבלים בינלאומיים, בהם פסטיבל לוצרן בשווייץ, פסטיבל רוונה באיטליה ופסטיבל "Dei Due Mondi” בספולטו, וניגן כסולן עם הרכבים שונים. בשנת 2011 היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הסולן הטוב ביותר בביצוע עם תזמורת" על ביצועו ליצירה "קונצ'רטו למנדולינה" של המלחין אבנר דורמן. הוא הקליט כ-10 תקליטורים בלייבלים שונים. מדיה וקבצים בנושא אבי אביטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבי אביטל אבי אביטל, ברשת החברתית פייסבוק אבי אביטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אבי אביטל, ברשת החברתית אינסטגרם אבי אביטל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אבי אביטל, באתר ספוטיפיי אבי אביטל, באתר MusicBrainz (באנגלית) אבי אביטל, באתר דיזר אבי אביטל, באתר Discogs (באנגלית) אבי אביטל, באתר "הבמה" מרב יודילוביץ', אבי אביטל הוחתם בדויטשה גרמופון, באתר ynet, 17 בנובמבר 2011 נעם בן זאב, אבי אביטל מותח את מיתרי המנדולינה, באתר הארץ, 18 במאי 2015 מידע על אבי אביטל בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם בן יצחק מנרבונה

רבי אברהם ב"ר יצחק אב בית דין מנרבונה (מכונה הראב"ד השני; הראב"י; הר"א אב"ד; ר' אברהם בר יצחק מנפלייר. ד'תתמ"ה 1085 - ד'תתקי"ט 1158 היה רב מקובל, אב בית דין של העיר נרבּונה, ובעל ישיבה, מחכמי יהדות פרובנס שבתקופת הראשונים, אשר לו מיוחס "ספר האשכול". ר' אברהם אב בית דין, המכונה "הראב"ד השני", נולד לר' יצחק מנרבונה ולמד מפי רבי יצחק בן מרון הלוי. נחשב גם לאחד מגדולי תלמידיו של ר' משה הדרשן מנרבונה, אם כי ככל הנראה לא למד מפיו ממש אלא מפי תלמידיו. תקופה מסוימת שהה בברצלונה שם שמש את רבי יהודה הברצלוני. נחשב למקובל והיה חותנו של הראב"ד (השלישי). בספר האמונות, דף ל"ז מתועד שזכה הרב לגילוי אליהו. לצידו בבית הדין כיהנו רבי טודרוס בן משה ורבי משולם בן נתן. פירוש לתלמוד- למסכתות יבמות, כתובות, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, שבועות ומכות. החיבור אבד ברובו. מפירושו למסכת בבא בתרא השתמרו חלקים נכבדים בשני כתבי יד לא שלמים. מיתר המסכתות השתמרו בידינו רק מובאות בכתבי הראשונים. ספר האשכול - הספר עוסק בהרחבה בדברי הגאונים ובייחוד בספר הלכות גדולות, על פי השערת שלום אלבק, הוא בעיקרו ליקוט מתוך ספר העתים לרבי יהודה הברצלוני. הספר שימש כמקור פסיקה לכל יהדות פרובנס. שאלות ותשובות ראב"י אב"ד - יצא לאור על ידי הרב יוסף קאפח. ליקוטי ספר הדין - שמחה אסף הדפיס מכתבי יד ליקוטים מספר הדין של ר' יהודה הברצלוני ועל סמך מספר ראיות הוא טען שעורך הליקוט הוא ר' אברהם אב"ד. שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אברהם ב"ר יצחק אב-בית-דין", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 7, באתר היברובוקס "אברהם בן יצחק אב בית־דין מנרבוני", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמוד 97, באתר היברובוקס אברהם בן יצחק (1085-1158), מנרבונה, דף שער בספרייה הלאומית רבי אברהם בר יצחק אב־בית־דין, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" כתביו ועליהם ספר האשכול, ירושלים, ה'תרצ"ה, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית – ישראל שלם יהלום, פרשנות התלמוד של ר' אברהם בן יצחק אב בית דין: סקירה מחודשת,עלי ספר כ' (ה'תשס"ט), עמ' 29–55. שמחה עמנואל, ספר התשובות של ר' אברהם אב בית דין נרבונה ותשובה חדשה על החזקת שפחה, נטועים, כב (תשפ"א), עמ' 87-57 (לפי חנוך אלבק ולפי פרויקט השו"ת). שלום וחנוך אלבק, מבוא לספר האשכול, פרק א' ר' אברהם זכותא בספר יוחסין, מאמר חמישי, לכאורה מונה אותו כתלמיד ר' משה הדרשן, אך הוא עצמו כותב שר' נתן מרומי שנפטר בשנת 1110 היה תלמידו של ר' משה הדרשן, בזמן שהראב"ד נולד בשנה זו, ור' משה הדרשן נפטר ככל הנראה במחצית המאה ה-11. שלם יהלום, בין גירונה לנרבונה: אבני בניין ליצירת הרמב"ן, ישראל: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל והמזרח, תשע"ג, עמ' 36-45 שלום וחנוך אלבק, מבוא לספר האשכול, פרק ד'
גבעת ההגנה

גבעת ההגנה היא פסגה בהר הכרמל בתחומו של פארק הכרמל בגובה של 528 מטר מעל פני הים (הפסגה השנייה בגובהה על רכס הכרמל) משתרעת על פני 17 דונם. נקראת על שם ארגון ההגנה, שאנשיו התאמנו במקום. הגבעה נמצאת מצידו הצפוני של כביש 672 בקטע הכביש שבין אוניברסיטת חיפה ועספיא ליד האנטנה של משרד התקשורת. בצפון הגבעה, במקום בו יש תצפית על נוף עמק זבולון מפרץ חיפה והגליל, אנדרטה הבנויה מגוש אבן בזלת. על האנדרטה בצידו הרחב מופיע סמל ההגנה, במרכזו משושה מבעדו יש תצפית על הנוף. בצידו המערבי של גוש הבזלת בחלקו העליון חרות פסוק ” וְגַנּוֹתִי עַל-הָעִיר הַזֹּאת לְהוֹשִׁיעָהּ” (ישעיהו לז, לה), בחלקו התחתון חרות ”ההגנה מרחב חיפה תשל"א 1971 שנת היובל לכינונה”. את האנדרטה עיצב והקים הפסל מרדכי כפרי. האנדרטה נחנכה ב-28 במרץ 1972 לציון חמישים שנה להקמת ארגון ההגנה. הטקס התקיים במעמד ראש הממשלה דאז גולדה מאיר. הגבעה נמצאת על גבול שמורת הטבע הר הכרמל - נשר. הגבעה בנויה מסלע קירטון. הגבעה מכוסה בעצי אורן ירושלים, בין העצים מוצבים שולחנות מעץ לרווחת המטיילים. מהגבעה לכוון מערב יש תצפית על מחצבת בית החרושת נשר למלט שנפתחה באזור בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים ונקראה "מחצבת ח'רייבה". מחצבה זו נטושה היום. על מורדות הגבעה לכוון המחצבה צומחים פרחים ממשפחת הסחלביים כגון דבורנית דינסמור, דבורנית נאה, סחלב פרפרני ועוד. מדיה וקבצים בנושא גבעת ההגנה בוויקישיתוף אנדרטה להגנה הוקמה בכרמל, דבר, 22 במרץ 1972 אנדרטת ההגנה 1972 "גבעת ההגנה" מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001 עמ' 61