על עכברים ואנשים

על עכברים ואנשים (מאנגלית: Of Mice and Men) או בתרגום אחר "של עכברים ואנשים", היא נובלה מאת הסופר האמריקאי ג'ון סטיינבק, שיצאה לאור בשנת 1937. הנובלה מגוללת את סיפורם של לני וג'ורג', שני עובדי חווה הנודדים בזמן השפל הגדול ברחבי קליפורניה שבארצות הברית, בחיפוש אחר עבודה. שמה של הנובלה לקוח משירו של המשורר הסקוטי רוברט ברנס, "לעכברה": ”אַךְ עַכְבְּרֹנֶת, לֹא בָּךְ לְבַדֵּךְ מוּכָח שֶׁכָּל חֲזוֹן עָלוּל לִהְיוֹת עִנְיָן מֻפְרָךְ: הַמְּשֻׁבָּחוֹת בַּתָּכְנִיּוֹת שֶׁל עַכְבָּרִים וַאֲנָשִׁים דַּרְכָּן תָּדִיר כֹּה הֲפַכְפַּךְ, וְאֵין הֵן מוֹתִירוֹת אֶלָּא יָגוֹן וּכְאֵב בִּמְקוֹם הָאֹשֶׁר הַמֻּבְטָח.” הנובלה תורגמה לעברית על ידי טל ניצן, בשנת 2011, בהוצאת הספרייה הקטנה, תחת הכותרת "של עכברים ואנשים". לני הוא בחור גדול וחזק אך רמת התפתחותו השכלית היא כשל ילד. ג'ורג' הוא אדם קטן ממדים בעל תבונה ויכולת הבנה מהירה הדואג ללני. לעומת לני, ג'ורג' הוא דמות עמוקה ורבגונית. ג'ורג' ולני מקווים לחסוך מספיק כסף כדי לקנות חווה משלהם, אך מטרה זו נשארת תמיד מחוץ להישג ידם. חוסר ההבנה של דמויות אחרות את רמתו המנטלית של לני והיעדר השליטה שלו בכוחו הפיזי הרב מובילים לטרגדיה. סטיינבק כתב את הסיפור כמחזה – עם סצינות ארוכות, תיאורים מפורטים של מעשי הדמויות ודיאלוגים ארוכים – ואכן הוא הוצג פעמים רבות על בימת התיאטרון. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. התכונה המייחדת את מערכת היחסים בין ג'ורג' ולני היא יחסי התלות־טפילות המורכבים בין השניים. ג'ורג' הוא ה"מלאך השומר" של לני: הוא מטפל בו ומקריב את חירותו למענו, לטענתו. למרות זאת, באופן תמוה, ג'ורג' אינו מעוניין להיפרד מלני. ג'ורג מקרין חזות קשוחה ונוקשה כלפי לני, אך כשלני מביע את רצונו לעבור לגור במערה בהר (עמ' 22) כדי להקל על ג'ורג', הוא נרתע מן העניין ("הייתי יכול להסתדר כל כך יפה, כל כך בקלות, אם לא הייתי סוחב אותך על הזנב שלי", עמ' 16, דברי ג'ורג' ללני). ג'ורג' אומר אז ללני שהוא סתם התלוצץ בנוגע לעניין. הדבר מעיד על הלבטים הפנימיים הקשים שעימם מתמודד ג'ורג'. יחסיהם של ג'ורג' ולני מעידים בעצם על יחסיו של ג'ורג' בינו לבין עצמו. כלומר, ההיאחזות הדינמית של ג'ורג' בלני – ולאו דווקא התלות בו – משתנה וקובעת את טיב היחסים ביניהם. הסתירות במערכת היחסים בין השניים מעידות על הסתירות הפנימיות באישיותו של ג'ורג'. הקשר הראשוני בין לני וג'ורג' נוצר בעקבות ההבטחה שנתן ג'ורג' לדודתו של לני כי ישמור עליו. עם זאת, הקשר בין השניים לא מסתכם רק בכך. ג'ורג' ולני חולקים כביכול את אותו החלום והדבר קושר אותם במישור התודעתי. לני מאמין בחלום זה – לגדל ארנבים צבעוניים בחווה פרטית – וכל דבר אחר הוא שלב בהגשמת חלומו. בתחילת ה"סיפור", החלום, ג'ורג' אומר שאנשים כמוהם הם הבודדים בעולם. אין להם דבר להיאחז בו. אך בניגוד לאנשים אחרים "כמוהם", לג'ורג' וללני ישנה הידידות להיאחז בה. ג'ורג' מרוויח מן היחסים ביניהם: במישור הפיזי השניים פועלים טוב יחדיו, אך מעבר לכך לני הוא צרה צרורה. במישור הרגשי ג'ורג' מרוויח מהידידות ביניהם יחסי אנוש אמיתיים, מערכת יחסים נדירה בקרב "אנשים כמוהם". כשג'ורג' ולני מגיעים לחווה דרי החווה מתפלאים על כך שהשניים נודדים יחדיו משום שבעידן זה של השפל הגדול התפישה הרווחת הייתה ש"כל אדם לעצמו". ניתן לומר כי ג'ורג' אוהב מבחינה מסוימת את חברתו הפשוטה של לני ונהנה מהשליטה המוחלטת במערכת היחסים. לני הוא המרוויח הגדול ממערכת היחסים: מעלתו היחידה היא עוצמתו האדירה ההופכת אותו לפועל מצוין אך רמת התפתחותו השכלית מובילה לתלות שלו בג'ורג', שבלעדיו הוא לא היה מצליח להסתדר בעולם. ג'ורג' דואג לו כהורה ומגן עליו. הדבר היחיד שעלול להפריד בין השניים היא כמיהתו של ג'ורג' לחיות לבד, אך כשהאפשרות הופכת לממשית – ג'ורג' נסוג. על פניו ג'ורג' ולני עשויים להשלים זה את זה בשל תכונותיהם ההפוכות – לני חזק, גדל ממדים, אידיוט; לעומתו ג'ורג' קטן ממדים, חלש, ערמומי ונבון – אך השניים אינם משלימים זה את זה לחלוטין משום שעל אף תבונתו של ג'ורג', הוא אינו מסוגל לגרום ללני להתנהג כפי שהוא היה רוצה. בסופו של דבר, לני הורג את אשתו של קרלי, סצנת הדפוס חוזרת וחלומם מתנפץ לרסיסים. בהקשר של מערכת היחסים, סיום הנובלה אכן בלתי צפוי. היינו מצפים שסצנת הדפוס תחזור על עצמה, שניהם יברחו. אך עצם זה שהסיפור הוא דווקא על החלק הזה בחייהם, החלק שבו החלום קורם עור וגידים, ודאי שהם לא יברחו עוד פעם ויעברו למקום אחר. הפעם, זה היה הכול או כלום, חלום או כליה. הסיום הוא שילוב בין הבלתי צפוי לבין הבלתי נמנע. א. חלומם של ג'ורג' ושל לני קיים בשתי גישות (אצל ג'ורג', בעיקר), המופרדות בממד הזמן, כך שהראשונה מובילה לשנייה על ידי התפתחות אירועים (שהמרכזי בהם הוא הצעת ההשתתפות של קנדי, עמ' 74-75). הגישה הראשונה – ה"חלום" שלב א', היא תאורטית, ג'ורג' כביכול אינו מאמין בה ומספר את סיפורה ללני כשהוא מבקש, כמו סיפור לפני השינה המעודד אותו, (כמו תפילה, בשבילו עצמו). לעומתה הגישה השנייה – "החלום" שלב ב', היא, למעשה, ריאלית. אפילו לג'ורג' קשה לתפוס את השינוי התודעתי הזה (עיניו היו מלאות פליאה.., עמ' 76) - מהריק, מישימון החיים המחזוריים הנוראים האלה – לאוטופיה בת השגה. החלום ושיברו אצל דמויות אחרות: קנדי: חי כבר המון שנים בחווה, ואיתו חי כלבו הזקן, הנכה והמסריח (שפעם היה כלב רועים מן השורה הראשונה). בעת שהפועלים ישבו בחדריהם, קנדי הוכרח, נאנס, על ידי החלטת כל דרי מגורי הפועלים, פה אחד, לשלח את כלבו למוות (ממחיש את עקרון "הברירה הטבעית" שרווחה במרחב החברתי בזמן השפל הכלכלי בארצות הברית.) יתר על כן, מותו של הכלב הוא רמז מטרים למותו של לני, על ידי אותו אקדח, ועל פי אותו עקרון. (עמ' 62-63) כשקנדי שומע את שיחתם של לני וג'ורג' בקשר לחווה הנערצת, משהו בתוכו נדלק. הוא מוכן לתרום את כל כספו; מוכן לעבוד בניקיון כלים ומכירת ביצים – מוכן לעשות הכול, כדי להגיע למימוש הקנייה של החווה הקטנה. קרוקס: "הכושי של החווה". שמו קרוקס עשוי להיות קשור לגבו הסדוק. לפני ביקורו של לני אותו בחדרו, קרוקס נראה כדמות מרוחקת מאוד, חסרת עניין. קרוקס, כשחורים רבים באמריקה באותה תקופה חי חיי עבדות, אשר הכילו עלבונות חוזרים ונשנים וזלזול ('גם לקרוקס היה ארגז תפוחים ובו כל-מיני בקבוקוני תרופות, הן בשבילו והן בשביל הסוסים.' עמוד 83) מצד ה"סמכות הלבנה". החלום ושיברו אצל קרוקס הוא מוקדם הרבה יותר. הוא גדל בבית בקליפורניה שבו לאביו הייתה חוות תרנגולות ('"אני נולדתי ממש כאן בקליפורניה. לאבא שלי הייתה חוות תרנגולות, בערך של עשרה אקרים. הילדים הלבנים היו באים לשחק אצלנו, ולפעמים אני הלכתי לשחק אצלם, וכמה מהם היו די נחמדים. אבא שלי לא אהב את זה, ורק אחרי הרבה זמן הבנתי למה"' עמוד 88). החלום ושיברו אצל קרוקס קיים בטקסט הסמוי. ילדותו הייתה החלום, ולפי מעמדו היום, ניתן להסיק כי השבר בא במהלך חייו, כשבר בגבו. אשתו של קרלי (אינה נזכרת בשמה): אצלה החלום ושברו נמצאים בטקסט הגלוי, בניגוד לקרוקס. בנוסף, אצלה החלום הוא סוריאליסטי ומנותק מהמציאות. הוא נובע מהאופי שלה ולא ממה שבאמת קרה, או קרוב לוודאי באמת קרה. לפני שפגשה את קרלי, היא טוענת, הוצע לה תפקיד של שחקנית בסרטים הוליוודיים, והובטח לה בנוסף על ידי אותו אדם שישלח לה מכתב שיסדיר הכול, עקב התנגדותה של אמה לכך. היא בטוחה כי אימה ראתה את המכתב והחביאה אותו מפניה. שבר החלום, כמו אצל קרוקס, הוא ההווה של הסיפור. דמותם של קרלי וסלים בהקשר זה של החלום ושיברו: דמותו של קרלי בהקשר היא כמובן מעליו מבחינה סוציו-אקונומית הוא מרוצה ממעמדו. דמותו לא עוברת שינוי גדול, ולרוב הוא נראה מתרוצץ בחווה אחרי אשתו, שעליה הוא רוצה לשלוט ולא יכול. קרלי חש חוסר ביטחון תמידי, אולי מכיוון שאין לו סקס-אפיל כלפי אשתו. חשוב לו להראות בלעדיות עליה, מתבטא בכפפת הוזיל שהוא לובש לידו. אצל קרלי החלום ושיברו באים לידי ביטוי חופף שלא כמו אצל שאר הדמויות חיו הנוכחיים הם גם החלום וגם שברו, מה שהופך אותו לדמות פרדוקסלית. סלים הוא הגבר האולטימטיבי. נערץ בקרב חבריו. סלים מייצג, בניגוד לקרלי, את אי-הקיום של החלום ושיברו. את חוקי הטבע. סלים הוא זכר אלפא על פי עקרון הברירה הטבעית, אפשר לומר, ומשליט סדר ומשפט הוגן ואינטואיטיבי. סלים מייצג את ה"קבלה" וההתמודדות עם תחלואי העולם והאופי הטורפני בצורת השלמה. בניגוד לרוב הדמויות, הנאמנות למודל החלום ושברו (שתי מציאויות נפרדות), סלים מתעלם מהן וחי רק בהווה, מיום ליום. הדעה הרואה בחלום ובשברו את הנושא המרכזי בנובלה: רוב הדמויות חיות בשתי מציאויות שונות לחלוטין. האחת, אפורה, יומיומית, מלאת תחלואים חונקים ואבק. לעומתה השנייה, החלום, האוטופיסטית, הרצויה. קנדי, ג'ורג' ולני הם בעלי חלום של רכישת החווה, ושברו של החלום הוא מות אשתו של קרלי על ידי לני. הם היחידים שחלומם מתנפץ במסגרת הנובלה. אשתו של קרלי וקרוקס (שתי הדמויות הבודדות ביותר) חלומן התנפץ בעבר, והיום הן חיות את השבר. האופי הטורפני של הקיום האנושי מתבטא בנושא זה של החלום ושיברו. כמו כלבו של קנדי, כאשר יש בו צורך הוא נשאר בחיים, אך כשהופך לנטל יש להורגו. החיים האלה המתבססים על יכולות נטו, ניתן לראות בו ביקורת כנגד השיטה הקפיטליסטית האמריקאית, מה גם שהסיפור נכתב על רקע השפל הגדול, אחת מההתנפצויות הראשונות של החלום הכלכלי האמריקאי. א. במישור הריאלי: בנובלה מופיעים לעיתים תכופות בעלי חיים. בפעם הראשונה (עמוד 13) מופיע אזכור לארנבים, כשלני אומר שאת המה הוא זוכר אך את דרכם הוא אינו. בפעם השנייה (עמוד 15) זהו העכבר המת. בנוסף לאלה, מופיע כלבו של קנדי, אשר מומת. לאחר מכן נזכרים גורי הכלבים אשר לני מורשה לקחת מהם אחד, אשר אותו הוא הורג באותו יום בו הוא הורג את אשתו של קרלי. ב. כמוטיב: כל עלילת הנובלה שזורה תיאורים של בעלי חיים, בעיקר של ארנבים ושל עכברים. לגבי הארנבים, הם עומדים בראש מעייניו של לני, הם החלום, והם מה שלני לעולם לא ישיג. הם מוזכרים לאורך הנובלה רק בצורה היפותטית. בנוסף, מוטיב הארנבים עשוי לייצג את הפרדוקסליות שטמונה בלני: אנו יודעים שגם אם ישיג את כל הארנבים האלה, וילטף אותם כל היום, הם ימותו, מכיוון שבאופן מוחלט, כל מה שלני מלטף מת במהלך הסיפור. הבחנה זאת עשויה לשמש אותנו להבאת המוטיב האלגורי לפני השטח, אשר גורס כי החלום אינו יכול להתקיים ללא שברו. לגבי העכברים, אלה אנלוגיים לחיי האדם (נרמז לנו מהכותרת – 'על עכברים ואנשים'). העכברים, כמו בני האדם, סובלים מהאקראיות ומהטורפנות של העולם. לעכברים יש משמעות עצומה לגבי לני. הם מייצגים בשבילו נוחות, חום ונועם. לני הוא אדם ענק שרואה את הנחמה ביצורים קטנים. בנוסף לכך, לני הוא פגיע כמוהם. לבסוף הוא מת – עקב תמימותו, עקב קוטנו המנטלי, המשול לקוטנם הפיסי של העכברים (שבגללו הם מתים). ג. בלשון הציורית: בראש ובראשונה בשיר הנושא של השיר, אם אפשר לקרוא לו כך. הדובר פונה לעכברונת, מה שיכול להעיד על בדידותו של הדובר, הלא מדוע שלא יפנה לאדם? בנוסף, תוכניותיהם של עכברים ושל אנשים נזכרות יחד, כשברור כי הן שונות בתכלית, האחת קיימת והיא נושא הסיפור והשנייה מטפורית. בנוסף לכך לני מתואר רבות כחיה, לדוגמה: "...והוא הלך בכבדות וגרר מעט את רגליו, כפי שדוב גורר את כפותיו." (עמוד 11). תיאורו זה של לני כדוב ההולך בכבדות וגורר את רגליו מדגיש את האיטיות והכובד המנטלי שלו. דוגמה נוספת היא בדבריו של קרוקס ללני: "הם ייקחו אותך לבית משוגעים. יקשרו אותך ברצועה, כמו כלב." (עמוד 89). אמירה זו מבטאת את חוסר-האונים של לני ללא ג'ורג', כמו כלב ללא בעליו. הספר הוצא בהוצאות רבות בשפת המקור ותורגם לשפות רבות. במשך שנים רבות הוא היה חלק מתוכנית הלימודים בבתי ספר רבים בארצות הברית. הוא הוצא מתוכנית הלימודים של מספר בתי ספר בארצות הברית בשנים 1993 ו-1994 עקב "שפתו המלוכלכת, חוסר מוסריותו, יחסו לאדם עם מוגבלות שכלית וסיומו האלים", אך נשאר כספר חובה לקריאה ברבים אחרים. הספר עובד למחזות והוצג במקומות שונים בעולם. בין השאר פול ניומן ביים אותו ב-2008 בתיאטרון בקונטיקט, והשחקן ג'יימס פרנקו כיכב בהפקה שלו בברודוויי ב-2013. הספר עובד עד כה לשלושה סרטים: הראשון יצא כבר בשנת 1939, השני היה סרט טלוויזיה שיצא בשנת 1981 והסרט השלישי בכיכובם של ג'ון מלקוביץ' כלני וגארי סיניז כג'ורג' יצא בשנת 1992. באלבומה העשירי של להקת מגאדת', The System Has Failed מופיע שיר בעל שם הספר המספר על חיים מבוזבזים. ב-1991 יצא לאור 'על עכברים ואנשים' כמחזה בתרגומם של אהוד מנור ודן בן אמוץ בהוצאת המרכז הישראלי לדרמה ליד בית צבי. ב-2011 ראה אור הספר 'של עכברים ואנשים' בעברית, בתרגומה של טל ניצן, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת הספרייה הקטנה. המחזה הועלה בעברית ב-1990, על ידי תיאטרון הבימה בבימויה של נולה צ'לטון, וב-2000 בתיאטרון בית ליסין, בכיכובו של משה איבגי בתפקיד ג'ורג'. מדיה וקבצים בנושא על עכברים ואנשים בוויקישיתוף יותם שווימר, העכברים שלפני הזעם, באתר ynet, 26 באפריל 2011 מרט פרחומובסקי‏, אללה עכבר: "של עכברים ואנשים" קלאסי ורלוונטי מתמיד, באתר וואלה, 4 במאי 2011 על עכברים ואנשים, באתר OCLC (באנגלית) על עכברים ואנשים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Banned and/or Challenged Books from the Radcliffe Publishing Course Top 100 Novels of the 20th Century". American Library Association. 2007. נבדק ב-2007-10-08. רויטרס, פול ניומן יביים את "על עכברים ואנשים" בתיאטרון בקונטיקט, באתר הארץ, 18 בפברואר 2008 איתמר זהר, ג'יימס פרנקו ישחק ב"על עכברים ואנשים" בברודוויי, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2013 אירי ריקין, "של עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטיינבק | שיר הרעות, באתר הארץ, 7 ביוני 2011 ביקורות: שוש אביגל, בכורה / בגלל יוסי פולק - "על עכברים ואנשים" ב"הבימה", חדשות, 17 באוגוסט 1990 חיים נגיד, אקטואליה מאמריקה, מעריב, 15 ביוני 1990 על עכברים ואנשים - הצגת בכורה - 9.06.1990, באתר הבימה נילי ברקן, ‏המוות הזה לא שובר לנו את הלב, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2000 על עכברים ואנשים - הצגה ראשונה 12.07.2000, באתר בית לסין