laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תיטמר ממרסבורג

תיטמר (בגרמנית: Thietmar) או דיטמר (Dietmar, ‏Dithmar)‏ (25 ביולי 975 – 1 בדצמבר 1018) היה בישוף העיר מרסבורג (Merseburg) והיסטוריון גרמני בימי השושלת האוטונית. תיטמר היה בנו של זיגפריד, הרוזן מוַולְבֶּק (Walbeck), והיה קרוב של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא התחנך בקוודלינבורג (Quedlinburg) ובמגדבורג, התמנה לראש מנזר ולבק בשנת 1002, ושבע שנים מאוחר יותר לבישוף העיר מרסבורג. הוא נטל חלק מסוים במאורעות הפוליטיים בתקופתו; ב-994 הוא הוחזק כבן ערובה בידיהם של הנורדים, וטעם מטעמה של המלחמה. תיטמר נפטר ב-1 בדצמבר 1018, ונקבר בקתדרלת מרסבורג. בין השנים 1012–1018 חיבר תיטמר כרוניקון בן שמונה כרכים, אשר עוסק בתקופה שבין 908–1018. לשם חיבור התקופה המוקדמת יותר בקורות, נעזר תיטמר בחיבור Res gestae saxonicae sive annalium libri tres של וידוקינד מקורביי (Widukind von Corvey), בחיבור Annales Quedlinburgenses ובמקורות נוספים; החלק המאוחר יותר בכרוניקה הוא פרי ידע אישי שלו. הסגנון הלטיני והסידור הכללי אינם עומדים בסטנדרטים גבוהים, בעיקר – כפי שחושף כתב היד המקורי – מפני שתיטמר המשיך להכניס תיקונים ותוספות לטקסט גם לאחר השלמתו. נוסף על כך, אין הוא מבדיל תמיד בין עיקר וטפל. אף על פי כן, הכרוניקה מהווה מקור מוסמך להיסטוריה של סקסוניה שתחת שלטונם של הקיסרים אוטו השלישי והיינריך השני. אף פרט מידע אינו מושמט, אולם הפרטים העשירים ביותר שניתנים בחיבור מתייחסים לבישופות מרסבורג, ולמלחמות נגד הוונדים ונגד הפולנים. כתב היד המקורי של היצירה הועבר ב-1570 לדרזדן. בעקבות הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה ניזוק כתב היד קשות, ורק מספר דפים נותרו ללא פגע. מהדורת פקסימיליה מלאה יצאה לאור בדרזדן בידי ל' שמידט (L Schmidt) קודם לכן, ב-1905. Thietmari Merseburgensis episcopi Chronicon: Johann Martin Lappenberg, Monumenta Germaniae Historica, Scriptores, vol. III, Hanover, 1889. Wilhelm Wattenbach, Leipzig, 1892. RHoltzmann, MG. SS. rer. Germ. NS. 9; Holtzmann, תרגום לגרמנית מודרנית, 1938. W Trillmich, תרגום לגרמנית מודרנית, Darmstadt, 1957. מדיה וקבצים בנושא תיטמר ממרסבורג בוויקישיתוף תיטמר ממרסבורג(הקישור אינו פעיל) בספרייה הלאומית הגרמנית (בגרמנית) מהדורה דיגיטלית של הכרוניקה, בעריכת Arno Mentzel-Reuters ו-Gerhard Schmitz, מינכן, MGH‏ 2002 (בגרמנית) - הטקסט המלא של הפקסימיליה של דרזדן ושל ההוצאה של הולצמן "דיטמר", באנציקלופדיה הקתולית, ניו יורק: Robert Appleton Company,‏ 1913 (באנגלית) תיטמר ממרסבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Thietmari Merseburgensis episcopi chronicon - notae Germano sermone scripta Latino Vita Operaque by Migne Patorlogia Latina
זרם סילון

במטאורולוגיה, זרם סילון הוא זרם אוויר חזק וצר יחסית בשכבות הגבוהות של הטרופוספירה, בגובה 11 קילומטר לערך מגובה פני הים. זרם הסילון נוצר מניגודי טמפרטורה. הזרם מקיף את כדור הארץ כולו והוא מצוי בעיקר בשכבת הטרופופאוזה של האטמוספירה. רוח תחשב כזרם סילון רק אם מהירותה תעלה על 75 קשר (כ-139 קמ"ש). בכל המיספירה, כלומר חצי כדור, שני זרמי סילון. הסילון הסובטרופי והסילון הפולארי, כאשר שני אלה נמצאים בגבול בין אזורי האקלים בעולם וזורמים באופן כללי ממערב למזרח. הסילון הסובטרופי נוצר בשל ההבדלים בטמפרטורה שבין האזור הסובטרופי לבין הטמפרטורה באזור הממוזג, בעוד שהסילון הפולארי נוצר בשל ההבדלים בטמפרטורה שבין האזור הממוזג לבין אזור הקוטב. זרמי הסילון מדרימים ומצפינים בהתאם לתנועת גושי האוויר הגורמים להם. בקיץ בהמיספירה הצפונית, זרמי הסילון חלשים משום שניגודי הטמפרטורה בין האזור הפולארי לבין האזור הממוזג ובין האזור הממוזג לבין האזור הסובטרופקי אינם גדולים כל-כך, וצפוניים מפאת התפשטות האוויר החם צפונה. רוחב הזרם נע בין 100 ל-500 ק"מ והוא נמצא לרוב ברוחב של 200 ק"מ. מדען יפני בשם ואסאבורו אואישי גילה את זרמי הסילון כבר ב-1920. את ממצאיו הוא פרסם באספרנטו ולכן הם לא זכו לתפוצה נרחבת. זרמי הסילון התגלו במלחמת העולם השנייה על ידי טייסים שטסו מארצות הברית לאירופה, בעיקר לאנגליה. אלה שמו לב כאשר טסו לאנגליה שמהירות המטוס גדולה מהמהירות הפוטנציאלית לכאורה שיכול המטוס לטוס בה. במהלך המלחמה ניצלו היפנים את זרם הסילון לתקוף את ארצות הברית בעזרת כדורים פורחים הנושאים חומרי נפץ. נשלחו 9,000 בלונים מסוג זה, אך מלבד ניסיון כושל של זריעת טרור פסיכולוגי, גבה המבצע רק שש נפשות בצורה ישירה. כיום נעשה מחקר בתחום זה כדי להפיק אנרגיה מתחדשת באמצעות טורבינות שיועלו לגובה של זרם הסילון באמצעות עפיפוני ענק או צפלינים ויהיו מחוברים בכבל חשמלי לאדמה. מטאורולוגיה - מונחים מערבולת פולארית מדיה וקבצים בנושא זרם סילון בוויקישיתוף ג'ף מסטרס, ‏זרם הסילון נעשה מוזר, במדור סיינטיפיק אמריקן של מכון דוידסון, 1 באפריל 2015 זרם סילון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלקולם גלדוול, תרגום: גיא הרלינג, כנופיית המפציצים, חבל מודיעין: דביר, 2021
שמרת הזורע

שמרת הזורע היא רשת רהיטים שנוסדה בשנות החמישים כשותפות של המפעלים רהיטי שמרת ורהיטי הזורע, אשר היו שייכים לקיבוץ שמרת ולקיבוץ הזורע, בהתאמה. רהיטי שמרת התמחו, בעיקר, בייצור של רהיטי ארגז, כלומר מערכות קיר, שולחנות אוכל וכדומה. ואילו רהיטי הזורע התמחו, בעיקר, בייצור כיפופי עץ, מערכות ישיבה מרופדות, כורסאות מעוצבות וכדומה. הרהיטים יוצרו במפעלים של רהיטי שמרת ורהיטי הזורע וחלק אחר של רהיטי שמרת הזורע יובא מחו"ל ובעיקר מאיטליה. בסוף שנות ה-90 נרכשה רשת שמרת הזורע מהקיבוצים שמרת והזורע על ידי קבוצת ויסמן אחזקות, אשר מייסדה ליאו ויסמן, היה מחלוצי תעשיית הרהיטים בישראל והקים ב-1932 את מפעל הרהיטים הגדול בארץ[דרוש מקור], בשכונת תל ארזה בירושלים. פעילות החברה שהחלה בבית מלאכה קטן בירושלים, הלכה והתפתחה עם השנים, החל בייצור רהיטים אישי ויוקרתי לקהל הירושלמי, דרך ריהוט ייצוגי לאישי ציבור, מנהיגים ומוסדות שונים ביישוב היהודי בארץ. ברבות השנים הצטרפו לפעילות בניו של ליאו, אריה ונחום ויסמן, זאת תוך כדי ביצוע פרויקטים בתחום הייצור לשוק העסקי והמוסדי לצד פיתוח פעילות קמעונאית לשוק הירושלמי תחת השם "רהיטי ויסמן". כיום, מעל ל-85 שנה מאז הקמתה, עוסקת הקבוצה במספר פעילויות החולשות על שוק הרהיטים בארץ. אתר האינטרנט הרשמי של שמרת הזורע שמרת הזורע, סרטונים בערוץ היוטיוב זהבה דברת, ‏שותפות אסטרטגית לשיווק רהיטים בין קיבוץ שמרת ומשפחת ויסמן, באתר גלובס, 23 בספטמבר 1999 נווית זומר, אחרי שמרת הזורע: ויסמן קונה את משכל, באתר "ידיעות אחרונות", 28 באוגוסט 2016 מיכל גלנטי, ‏הלאונג' לילה במוזיאון עם האחים ויסמן, באתר מעריב אונליין, 23 ביולי 2017 שירות גלובס, שמרת הזורע רוכשת את המותג רהיטי עין חרוד מכונס נכסים, באתר nrg‏, 4 במאי 2014 בן זהבי, הרהיטים של בן גוריון: סיפורה של משפחת ויסמן, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2011 קבוצת ויסמן מקימה מרכז תעשייתי בצפון הארץ, באתר ירושלים נט, 11 בינואר 2018
אריק קרל

אריק קרל (נכתב לעיתים גם כ"קארל") (באנגלית: Eric Carle;‏ 25 ביוני 1929 – 23 במאי 2021) היה סופר ילדים ומאייר אמריקאי. בין ספריו הידועים, "הזחל הרעב". אריק קרל נולד בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית ב-25 ביוני 1929, להורים שהיגרו מגרמניה. כשהיה בן 6, הוריו החליטו לחזור לגרמניה, שהייתה תחת השלטון הנאצי, ועברו לשטוטגרט. אביו גויס לצבא הגרמני עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי הסוביטי, ממנו חזר רק אחרי המלחמה כשבר כלי. קרל עצמו גויס כנער בן 15 לחפירת ביצורים לאורך קו זיגפריד. לאחר שסיים אקדמיה לאומנות, חזר לארצות הברית ב-1952, שם התגורר עד פטירתו. שני ספריו הראשונים, "1, 2, 3 לגן חיות" שיצא לאור בשנת 1968 ו"הזחל הרעב" שיצא לאור בשנת 1969 זיכוהו מיד בפרסום עולמי. "הזחל הרעב" נחשב לקלאסיקה מודרנית, תורגם ל-66 שפות (כולל לעברית) ונמכרו מעל חמישים מיליון עותקים ממנו. בסך הכל אייר כשבעים ספרים, כשחלק גדול מהם הוא גם כתב, ובסך הכל נמכרו ברחבי העולם מעל 150 מיליון עותקים של ספריו. בשנת 2003 זכה קרל במדליית לורה אינגלס וילדר, הניתנת עבור תרומה רבת שנים לספרות ילדים בארצות הברית. ב-2019, במלאת 50 שנה לצאת "הזחל הרעב", נקרא מין של עכביש קופצני שהתגלה בהונג קונג על שמו של קרל, Uroballus carlei. אריק קרל נפטר בביתו בנורת'המפטון שבמסצ'וסטס ב-23 במאי 2021, מאי-ספיקת כליות. הזחל הרעב הזיקית המבולבלת העכביש העסוק 1, 2, 3 לגן חיות לאט לאט לאט אמר העצלן ברבור אביר ומלך מכף רגל ועד ראש שלום, שועל אדם! החפושית העצבנית מדוע בחר נח ביונה, מאת יצחק בשביס-זינגר (1974). תרגמה מירה מאיר (הוצאת ספרית פועלים, 1980) מדיה וקבצים בנושא אריק קרל בוויקישיתוף אריק קרל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אריק קרל (1929-2021), דף שער בספרייה הלאומית אתר האינטרנט הרשמי של אריק קרל אריק קרל, ברשת החברתית פייסבוק אריק קרל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריק קרל, ברשת החברתית אינסטגרם אריק קרל, הבלוג הרשמי אריק קרל, ברשת החברתית Goodreads נועה לימונה, "כמו הזחל, ילדים יגדלו ויפרשו כנפיים": פרידה מאריק קרל, יוצר "הזחל הרעב", באתר הארץ, 30 במאי 2021 אריק קרל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Emma Brockes, This one's got legs, The Guardian, March 14, 2009 ב-2018 הפרס שינה את שמו לפרס למורשת ספרות ילדים (Children's Literature Legacy Award). ראה רשימת הזוכים באתר הרשמי Spider named after The Very Hungry Caterpillar author Eric Carle, BBC News, April 18, 2019 Carmel, Julia (2021-05-26). "Eric Carle, Author of 'The Very Hungry Caterpillar,' Dies at 91". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-27.
אצטדיון מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין

אצטדיון מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין (בסינית פשוטה: 天津奥林匹克中心体育场) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בדרום מערב העיר טיינג'ין שבסין. המבנה ממוקם בסמוך למרכז הספורט הבינלאומי ולאולם הספורט של טיינג'ין. האצטדיון מכונה "טיפת הגשם" בשל צורת המבנה. עבודות הקמת האצטדיון החלו באוגוסט 2003 והסתיימו באוגוסט 2007 בעלות של כ-1,500,000,000 יואן. האצטדיון אירח את משחקי גביע פיפ"א לנשים בשנת 2007, וכן את התחרויות המוקדמות בכדורגל במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת סין בשנת 2008. אורכו של המבנה 370 מטרים, רוחבו 250 מטרים וגובהו כ-53 מטרים. במבנה 54,696 מקומות ישיבה לצופים. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין האצטדיון (אורכב 23.08.2008 בארכיון Wayback Machine) באתר World Stadiums
אצטדיון מרכז הספורט האולימפי שן-יאנג

אצטדיון מרכז הספורט האולימפי שן-יאנג (בסינית: 沈阳奥林匹克体育中心) הוא אצטדיון הממוקם ברובע הונאן של העיר שן-יאנג שבסין. באצטדיון כ-60,000 מושבי צופים, והוא שימש למשחקים המוקדמים בכדורגל במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת סין בשנת 2008. כמו כן האצטדיון משמש את קבוצת שניאנג גינדה. האצטדיון מהווה חלק של מתחם מתקני ספורט, ובסמוך לו ניצב אולם ספורט ובו 10,000 מושבי צופים, בריכת שחיה שסביבה 4,000 מושבי צופים, ומגרש טניס שסביבו 4,000 מושבי צופים. שטחו של האצטדיון 253,700 מ"ר, וצורת המבנה אליפטית. עבודות הקמת האצטדיון החלו ב-1 במרץ 2006 ונמשכו ללא הפסקה בשעות היום והלילה. באוגוסט באותה שנה נבנה מבנה הפלדה של גג האצטדיון, ובנובמבר באותה שנה הושלם המגרש עצמו. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון מרכז הספורט האולימפי שן-יאנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון מרכז הספורט האולימפי שן-יאנג האצטדיון (אורכב 22.08.2008 בארכיון Wayback Machine) באתר World Stadiums
פוגה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פוגה – סוגה מוזיקלית, המתארת צורה או טכניקת הלחנה קונטרפונקטית אייר פוגה – יצרנית מטוסים צרפתית פוגה מגיסטר – מטוס סילון והדגם הידוע ביותר של החברה "אייר פוגה", המשמש לאימונים ואירובטיקה. בחיל האוויר הישראלי כונה המטוס "סנונית", ודגם משופר שלו נקרא "צוקית" בניין: פוגה (בניין) (המכונה גם "מישק") - כינוי למרווחים שבין המרצפות ברצפה או אריחי חיפוי על קיר פוגה – חתיכות (בדרך כלל מפלסטיק) המשמשות ליצירת מרווחים אחידים של מישקים. פוגה (אי) (אנ') – אי קטן בפיליפינים פוגה דיסוציאטיבית (אנ') – תסמונת פסיכיאטרית נדירה שבה חלק מזיכרונו של האדם על אודות זהותו נשכח באופן פתאומי פוג'ה – הטקס והפולחן הבסיסי שעורך המאמין הדתי בהינדואיזם פוג פוגי
קרטר ברקסטון

קרטר ברקסטון (באנגלית: Carter Braxton; ‏16 בספטמבר 1736 – 10 באוקטובר 1797), מנציגי וירג'יניה בחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. ברקסטון נולד במושבת וירג'יניה והתחנך בקולג' של ויליאם ומרי. בגיל 19 הוא נישא לג'ודית רובינסון ונולדו להם שתי בנות, אך רובינסון נפטרה שנתיים לאחר מכן, וברקסטון נסע עם בנותיו לאנגליה. המשפחה שבה לאמריקה בשנת 1760. ברקסטון נישא בשנית וכעבור זמן קצר נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה. בשנת 1774, עם פירוק בית הנבחרים, היה ברקסטון נציג מחוז מגוריו בגוף המבצע שהוקם לאחריו. כעבור שנה, ב-1775, הוא נבחר למלא את מקומו של פייטון רנדולף בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו נמנו עם חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. כהונתו בקונגרס נמשכה בין פברואר לאוגוסט 1776, עת צומצמה משלחת הנציגים של וירג'יניה לחמישה נציגים. ברקסטון חזר לכהן בבית הנבחרים של וירג'יניה ומאוחר יותר שירת ברשות המבצעת במדינה. לברקסטון היו מטעים רבים ולמעלה מ-160 עבדים. חלק נכבד מהונו של ברקסטון הושקע על ידו במימון ותמיכה במהפכה האמריקנית. רבות מהשקעותיו, הן במשלוחי ציוד והן בקרקעות, הושחתו על ידי הצבא הבריטי. בסיום המלחמה נותר ברקסטון בחובות גדולים מהם לא התאושש. נפטר באוקטובר 1797 בביתו שבריצ'מונד בגיל 61. שניים מניניו של ברקסטון החזיקו בתפקידים בממשל האמריקני: אליוט ברקסטון כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית וג'ון סטיבנסון כיהן כמושל קנטקי וכסנאטור. מדיה וקבצים בנושא קרטר ברקסטון בוויקישיתוף קרטר ברקסטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) קרטר ברקסטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טייגטוס

טַייגֶטוֹס (ביוונית: Ταΰγετος, ביוונית עתיקה נהגה - טַאִיגֶטוֹס) הוא רכס הרים בדרום חצי האי פלופונסוס שבדרום יוון. אורכו של הרכס כ-115 ק"מ מצפון לדרום ורוחבו כ-30 ק"מ. הוא שוכן בין עמק הנהר אֶוּרוֹטַס ממזרח לבין מפרץ מסיניה ונהר פאמיסוס (Πάμισος) ממערב. בצפון הוא משתרע בתחומם של האזורים מסיניה וארקאדיה ובדרום הוא תופס חלק ניכר מאזור לאקוניה, ומהווה את השדרה ההררית של חצי האי מאני. שיאו של הרכס בהר הנביא אליהו (Προφήτης Ηλίας - "פרופיטיס איליאס") המתנשא לגובה 2,407 מטר, שבפסגתו קפלה נוצרית המוקדשת לאליהו הנביא. למרגלות צדו המזרחי של הרכס שוכנת העיר המודרנית של ספרטה שקמה על חורבותיה של ספרטה ההיסטורית. עוד ידוע הרכס בשל האתר הארכאולוגי של מיסטרס השוכן בקצהו המזרחי. עד המאה ה-19 נודע הרכס בשם "פנטאדקטילוס" (Πενταδάκτυλος - "חמש אצבעות"). מדיה וקבצים בנושא טייגטוס בוויקישיתוף אודות טייגטוס אודות הרכס (יוונית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוכחה (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, הוכחה היא סדרה סופית   a 1 , a 2 , a 3 , ⋯ , a n {\displaystyle \ a_{1},a_{2},a_{3},\cdots ,a_{n}} של פסוקים במסגרת שפה מסדר ראשון נתונה, המורכבת מאקסיומות ומגזירות באמצעות כלל היסק (לרוב מודוס פוננס): לכל   1 ≤ i ≤ n {\displaystyle \ 1\leq i\leq n} , ‏   a i {\displaystyle \ a_{i}} היא אקסיומה, או שקיימים   i 1 , … , i k < i {\displaystyle \ i_{1},\ldots ,i_{k}<i} כך ש- a i {\displaystyle a_{i}} נגזר מ- a i 1 , … , a i k {\displaystyle a_{i_{1}},\ldots ,a_{i_{k}}} לפי אחד מכללי ההיסק. בסדרה כזו אפשר לראות "הוכחה של המשפט   a n {\displaystyle \ a_{n}} ", משום שכל טענה היא או אקסיומה, או נובעת מטענות שהוכחו קודם לכן באמצעות כלל הגזירה. הגדרה פורמלית זו מאפשרת לטפל במושג האינטואיטיבי "הוכחה" באופן פורמלי במסגרת תחום הלוגיקה מתמטית. הענף של לוגיקה מתמטית העוסק בהוכחות קרוי תורת ההוכחות. באופן כללי, "הוכחה" היא ארגומנט לוגי, פעמים רבות בעל שלבי הסקה רבים, שממנו ניתן להגיע בוודאות למסקנה מסוימת. למשל, ניתן "להוכיח" שמשפט פיתגורס נכון, או "להוכיח" שאין זה נכון, שכדור הארץ הוא שטוח. ההוכחה יוצאת מתוך נקודות הנחה מסוימות. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באטן גווינט

באטן גווינט (באנגלית: Button Gwinnett;‏ 3 במרץ 1735 – 19 במאי 1777) היה מנציגי ג'ורג'יה בחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ומושל ג'ורג'יה השמיני (למעשה הוא היה המושל השני מאז קבלת עצמאות ארצות הברית, אך מיספור המושלים הרשמי מתחיל מהתקופה הקולוניאלית). גווינט נולד בגלוסטרשייר שבאנגליה להורים ממוצא ולשי. אביו, סמואל, היה כומר. גווינט הוטבל בשנת 1735, למד בבתי ספר מקומיים ולאחר מכן החל לעבוד כסוחר בעיר בריסטול. בשנת 1755 עבר להתגורר בוולברהאמפטון וכעבור שנתיים נישא. בשנת 1762 היגר גווינט אל אמריקה עם רעייתו. גווינט התיישב תחילה בקרוליינה הדרומית ובשנת 1765 עבר אל סוואנה שבג'ורג'יה. מרכולתו נמכרה על ידו לצורך קניית קרקע באי סנט קתרין וגווינט החל לעבוד בחקלאות. הצלחתו הביאה לצבירת הון ומעמד וב-1769 הוא לאספת הנבחרים של ג'ורג'יה. לאחר מכן הוצע לו לעמוד בראש המיליציה של ג'ורג'יה, אך הוא דחה את התפקיד. באותה עת הוא נבחר לכהן בקונגרס הקונטיננטלי השני. גווינט היה בין התומכים בהכרזת העצמאות של ארצות הברית והיה בין חותמי מסמך ההכרזה. באותה תקופה הוא היה בין המועמדים לתפקיד צבאי בכיר בצבא הקונטיננטלי. בשנת 1777 כיהן גווינט בבית הנבחרים של ג'ורג'יה. הוא ניסח את הנוסח הראשוני של חוקת המדינה וכעבור זמן קצר נבחר ליו"ר בית הנבחרים. בעקבות מותו של מושל ג'ורג'יה ארצ'יבלד בולוק, מונה גווינט לממלא מקומו וכיהן בתפקיד במהלך הפלישה אל מזרח פלורידה, שהייתה נתונה תחת שלטון הבריטים. הפלישה כשלה ובמאי 1777 הפסיד גווינט בבחירות לתפקיד המושל. לאורך שנות פעילותו הפוליטית היה גווינט נתון במאבק מתמשך מול לאכלן מקינטוש. מקינטוש היה, בין היתר, המועמד שנבחר לתפקיד שאליו התמודד גווינט בצבא הקונטיננטלי והוא ששלח את פקודיו אל הפלישה במזרח פלורידה. מקינטוש ביקר רבות את התנהלותו של גווינט בפלישה ובתגובה קרא גווינט לקיום דו-קרב ביניהם. הדו-קרב, שנערך ב-16 במאי 1777, הביא לפציעתם של השניים, וכעבור שלושה ימים נפטר גווינט מפצעיו. חתימת ידו של גווינט מוערכת כחתימה היקרה ביותר עבור אישיות אמריקנית, וזאת לאור היותו דמות שולית קודם לחתימה על הכרזת העצמאות ופטירתו זמן קצר לאחריה. טווח הזמנים הקצר הותיר מסמכים בודדים שנושאים את חתימתו וזו נמכרת בסכום שעולה על 150,000 דולרים. מדיה וקבצים בנושא באטן גווינט בוויקישיתוף באטן גווינט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) באטן גווינט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרפר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דייבי פרפר – כדורגלן הולנדי הנק פרפר – לוטננט אדמירל הולנדי אשר שימש כמפקד הצי המלכותי ההולנדי, ולאחר מכן שימש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד פרפר (חטיף) – חטיף בוטנים דמוי במבה, המבוסס על סדרת הטלוויזיה "פרפר נחמד" פרפר (נהר) – נהר באזור דמשק (מוזכר במלכים ב', ה', י"ב) שחיית פרפר – סגנון שחייה פרפר (ספר) – ספר מאת הסופר אנרי שרייר אפקט הפרפר – ביטוי מתחום תורת הכאוס עניבת פרפר – סוג של עניבה קצרה (נקראת גם "פפיון") דיאגרמת פרפר – חלק מתהליך חישוב של טרנספורם פורייה בדיד צביר הפרפר – צביר פתוח בקבוצת הכוכבים עקרב משפט הפרפר – משפט בגאומטריה אוקלידית משוריין פרפר – רכב קרבי ישראלי בעל הנעה כפולה (4×4) עליו נבנה תא לחימה משוריין סרט על סיפור חייו של אנרי שרייר שכינויו "פרפר": הפרפר (סרט, 1973) – סרט קולנוע מ-1973 בכיכובם של סטיב מקווין ודסטין הופמן הפרפר (סרט, 2017) – סרט קולנוע מ-2017 בכיכובם של צ'ארלי האנם וראמי מאלק פרפר (מטבע סרבי) – מטבע בסרביה בימי שלטונו של סטפאן דושאן בסרביה בימי הביניים פרפר (מונטנגרו) – מטבע במונטנגרו בתחילת המאה ה-20 פרפרים (פירושונים)
דספוטט מוראה

דספוטט מוראה (Δεσποτάτο του Μορέως) או דספוטט מיסטרס (Δεσποτάτο του Μυστρά) הייתה יחידה טריטוריאלית באימפריה הביזנטית, אשר השתרעה בשיאה בראשית המאה ה-15 על כל חצי האי מוראה, הידוע כיום כפלופונסוס ביוון. בדרך כלל, הדספוט שניהל אותה היה בן הקיסר הביזנטי. הדספוטט הוקמה ב-1348 כאשר הקיסר הביזנטי יוחנן השישי קנטקוזנוס שלח את בנו השני, מנואל קנטקוזנוס, לייצב את המצב הפוליטי בפלופונסוס. בירתה של הדספוטט שכנה במיסטרס בצידם המזרחי של הרי טייגטוס, מעל חורבותיה של ספרטה. ב-1383 תפסה השושלת הפלאיאולוגנית את השלטון במוראה, דבר שהביא להתקרבות בינה לבין השלטון המרכזי של האימפריה הביזנטית ולעליית חשיבותה. השנים הראשונות של המאה ה-15 היו שנות שלום בפלופונסוס, ובין הדספוטט לבין הסולטאן העות'מאני מהמט הראשון שררו יחסים טובים. מוראה שמרה על יחסים טובים גם עם הכס הקדוש ועם ונציה. בשנים אלה הייתה מיסטרס למרכז התרבותי של העולם הביזנטי, והיא משכה אליה מדענים, אנשי דת ופילוסופים מהבירה קונסטנטינופול. לאחר שסיפחה את נסיכות אכאיה הפרנקית ב-1430, שלטה מוראה כמעט על כל שטחו של הפלופונסוס, והיא שגשגה למרות שקיעתה של האימפריה הביזנטית. אולם לאחר מותו של מהמט הראשון החלו העות'מאנים פושטים על הפלופונסוס ב-1423, ומיסטרס הותקפה ונבזזה. כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 וסופה של האימפריה הביזנטית, לוו גם בהתקפה על הפלופונסוס ובהתקוממות התושבים האלבנים בחצי האי. כל אלה החלישו את מוראה, וב-31 במאי 1460, נכנעה בירתה מיסטרס למהמט השני ללא קרב. באותה שנה כבשו העות'מאנים את כל הערים הביזנטיות בפלופונסוס, ומוראה ירדה מעל בימת ההיסטוריה. מדיה וקבצים בנושא דספוטט מוראה בוויקישיתוף דספוטט מוראה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דספוטט מוראה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
פפיון

האם התכוונתם ל... פפיון (ציפור) – סוג של ציפור שיר פפיון ארוך רגליים – הציפור הנודדת הגדולה ביותר מבין הציפורים השייכות למשפחת הפפיון פפיון (כלב) – כלב לוויה זעיר שהיה מצוי בבתיהם של בני אצולה עניבת פפיון – סוג של עניבה (נקראת גם "עניבת פרפר") פפיון (נברסקה) – עיר במדינת נברסקה בארצות הברית
ויזל

ויזל (Wiesel) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ופירושו סמור. האם התכוונתם ל... אישים: אלי ויזל – אינטלקטואל וסופר יהודי הראל ויזל – איש עסקים ישראלי טורסטן ויזל – ביולוג אמריקני נוגה ויזל – שחיינית ישראלית עוזי ויזל – צ'לן ישראלי עמי ויזל – אחד מחברי Red Band שביט ויזל – מלכת היופי של ישראל בשנת 2010 ערן ויזל – פרופסור, חוקר מקרא, משורר, וסופר ישראלי. אחרים: ויילד ויזל – מטוס לדיכוי הגנה אווירית פוקס-ויזל – חברת אופנה ישראלית וייזל ויזלטיר
סטיבן הוקר

סטיבן "סטיב" לזלי הוקר, מדליה (OAM) (באנגלית: Steven "Steve" Leslie Hooker, OAM; נולד ב-16 ביולי 1982) הוא אתלט אוסטרלי המתמחה בקפיצה במוט. הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף העולם (ברלין 2009). בעל שיא אישי של 6.06 מטר באולם ו-6.00 מטר באצטדיון. הוקר נולד במלבורן להורים ספורטאים, אביו היה אלוף אוסטרליה בריצה ל-800 מטר ואמו אריקה הייתה קופצת לרוחק שייצגה את אוסטרליה באולימפיאדת מינכן (1972). בנעוריו הצטיין הוקר בענפי האתלטיקה והפוטבול האוסטרלי, מגיל 17 החל להתמקד בקפיצה במוט בשל הסיכוי להגיע למשחקים האולימפיים, בשנת 2000 השתתף באליפות העולם לנוער באתלטיקה וסיים רביעי, בתוצאה של 5.20 מטר. באולימפיאדת אתונה (2004) ייצג את אוסטרליה אך לא העפיל לגמר וסיים במקום ה-15 בלבד. את הפריצה הגדולה שלו עשה הוקר בשנת 2006: הוא זכה במקום הראשון במשחקי חבר העמים הבריטי עם תוצאה של 5.80 מטרים, ניצח בשתי תחרויות גרנד פרי, ובתחרות הגולדן ליג בברלין בה קבע שיא אישי של 5.96 מטרים. בינואר 2008 הצטרף הוקר למועדון היוקרתי של קופצים במוט שעברו את רף ששת המטרים, תוצאה אותה קבע בתחרות בפרת', עיר מגוריו. באולימפיאדת בייג'ינג זכה הוקר במדליית הזהב כשניצח בתחרות הקפיצה במוט, הוא גם שבר את השיא האולימפי והעמיד אותו על 5.96 מטר. בסבב תחרויות באולם סגור בו השתתף בתחילת 2009 עבר הוקר גובה של 6.01 מטר בניו יורק, גובה של 6.06 מטר בבוסטון ו-6.00 מטר בפריז. למרות פציעה ברגלו, השתתף הוקר באליפות העולם באתלטיקה 2009, הוא קפץ שתי קפיצות בלבד בגמר, נפסל בקפיצה הראשונה ל-5.85 מטר אך עבר בניסיון הראשון 5.90 מטר, מה שהספיק לו לזכייה במדליית הזהב. במרץ 2010 זכה הוקר במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בדוחא, עם שיא אליפות של 6.01 מטר. באותה שנה זכה פעם נוספת במשחקי חבר העמים. באולימפיאדת לונדון (2012) עלה לגמר אך כשל בו בכל קפיצותיו. בינואר 2014 פרש מספורט תחרותי. הוקר נישא ב-2012 לאתלטית הרוסיה קתרינה קוסטטסקיה והם הורים לבן. מדיה וקבצים בנושא סטיבן הוקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיבן הוקר (באנגלית) סטיבן הוקר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי סטיבן הוקר, באתר olympedia.org סטיבן הוקר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית סטיבן הוקר, באתר ליגת היהלום סטיבן הוקר, באתר Track and Field (גברים)
גיום השני וילארדואן

גיום השני וילארדואן (בצרפתית: Guillaume II de Villehardouin; ‏?-1 במאי 1278) היה הנסיך האחרון מבית וילארדואן, אשר שלט בנסיכות אכאיה בדרומו של חצי האי פלופונסוס ביוון. עוד הוא ידוע בכך שייסד את המצודה במיסטרס, שהייתה לימים לעיר החשובה ביותר בפלופונסוס ואחת הערים החשובות באימפריה הביזנטית. גיום השני היה בנו של נסיך אכאיה ז'ופרואה הראשון וילארדואן, אך תאריך לידתו אינו ידוע. ב-1236 הוא ניצב לצידה של האימפריה הלטינית במאבקה כנגד האימפריה של ניקאה, ובתמורה לכך זכה בשטחים ונציאניים בים האגאי. הוא עלה לכס השלטון עם מות אחיו הבכור ב-1246. הוא השתלט על חלקים ניכרים מהפלופונסוס, אשר נודע אותה עת בשם מוראה וב-1249 הוא כבש את עיר הנמל החשובה מונמבסיה. באותה שנה הוא נילווה אל לואי התשיעי, מלך צרפת ונטל חלק במסע הצלב השביעי לקפריסין. הנסיכות הגיעה לשיאה בתקופתו, ודוכסות אתונה והאי אובויה היו למדינות וסאליות שלה. בעקבות סכסוכים עם שתי ישויות אלה ב-1255, פרצה מלחמה בינן לאכאיה, וזו הסתיימה בניצחונה של האחרונה ובאישוש הדומיננטיות של אכאיה בדרום יוון. ב-1259 כרת ברית עם דספוטט אפירוס כנגד ניקאה, ויצא לקרב פלגוניה כנגדה. הקרב הסתיים בהפסדו של גיום השני והוא נפל בשבי. הוא נותר בשבי עד שנת 1262 ותמורת חירותו והמשך קיומה של הנסיכות, הוא הוכרח לוותר על דרום-מזרחו של הפלופונסוס ועל שלושה ממאחזיו החשובים, ובהם גם מיסטרס ומונמבסיה, אותם מסר לאימפריה הביזנטית שקמה בינתיים מחדש. הוא איבד את עוצמתו, ונסיכות אכאיה הייתה למדינה וסאלית של ממלכת סיציליה במסגרת הסכם ויטרבו מ-1267. גיום השני נודע גם כמשורר וכטרובדור. הוא מת ב-1278. מדיה וקבצים בנושא גיום השני וילארדואן בוויקישיתוף
מנואל קנטקוזנוס

מנואל קַנְטַקוּזֶנוֹס (ביוונית: Μανουήλ Καντακουζηνός; ‏סביב 1326 - 10 באפריל 1380), בן למשפחת האצילים היוונית ביזנטית קנטקוזנוס, היה שליט (דספוט) דספוטט מוראה בפלופונסוס מ-25 באוקטובר 1349 עד מותו. הוא היה בנו השני של הקיסר הביזנטי יוחנן השישי קנטקוזנוס, ובראשית דרכו שימש כמושל וריה (Βέροια) בצפון יוון וכמושל קונסטנטינופול. ב-1348 מינה אותו אביו למושל מוראה והוא היה הדספוט הראשון של הישות האוטונומית של מוראה, שהתקיימה משך למעלה ממאה שנים. מנואל ביסס את שלטונו במוראה והכריע את התנגדות האצולה המקומית. בירתו שכנה בעיר מיסטרס ברכס הטייגטוס בדרומו של חצי האי. הוא שמר על יחסים טובים עם נסיכות אכאיה הלטינית ועשה עימה יד אחת במאבקו בסולטאן מורט הראשון בשנות ה-60 של המאה ה-14. הוא עודד את בואם של אלבנים אשר יישבו את האזורים הדלילים באוכלוסייה בפלופונסוס, וניצל אותם ככוח צבאי וככוח עבודה. הוא נשא לאישה את בתו של קונסטנטין הרביעי, מלך קיליקיה הארמנית, אך לא העמיד יורש זכר. במותו בשנת 1380, ירש אותו אחיו הבכור, מתאוס קנטקוזנוס, ומנואל נקבר במיסטרס. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.