laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאנארג'ו

קאנארג'ו (באיטלקית: Cannaregio) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה. קאנארג'ו הוא השני בגודלו מבין הרבעים מבחינת שטחו, והגדול ברבעים מבחינת מספר תושביו. שטח הרובע כולל גם את האי סן מיקלה – בית הקברות ההיסטורי של ונציה, הנמצא צפונית לרובע. תעלת קאנארג'ו שימשה לכניסה העיקרית אל העיר ונציה ואל התעלה הגדולה מצפון, מכיוון איטליה, עד המאה ה-19, עת נבנה גשר הרכבת אל העיר. ההתיישבות הראשונה באזור הרובע החלה במאה ה-11. אזור הביצה הרדודה יובש, ונחפרו התעלות שבו ובהן תעלת קאנארג'ו. בשיאה של הרפובליקה של ונציה שימש האזור הסמוך לתעלה למגורי אצילי ונציה ועשיריה, ולאורך התעלה נבנו ארמונות רבים של האצילים. בשנת 1516 הורו שלטונות העיר ליהודי ונציה להתגורר באזור מצומצם בתחום הרובע – הגטו של ונציה. האזור תוחם בשערים שנסגרו מדי לילה, אולם במהלך היום הורשו היהודים לצאת מן הרובע ולעסוק במסחר. בשל הצפיפות הרבה ברובע נבנו בו בניינים גבוהים בני 10 ואף 13 קומות. ההגבלות על מגורי היהודים בוטלו רק לאחר כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797. בשלהי המאה ה-19, ולאחר חיבור העיר לרשת מסילות הברזל, נבנה רחוב רחב בשם "סטרדה נואובה" (Strada Nuova – "הרחוב החדש") כדי שישמש רחובה הראשי של העיר. כיום, למעט אזור הגטו והרחוב הראשי, מרבית שטחי הרובע הם שטחי מגורים שלווים עבור תושבי ונציה, ולא אזורי תיירות ומלונאות. ברובע נמצא פונטה דלה גולייה – גשר המקשר בין הסטרדה נואובה לבין תחנת סנטה לוצ'יה – תחנת הרכבת העיקרית של ונציה. בסמוך נמצא הגטו של ונציה והקזינו של ונציה. כמו כן נמצאות ברובע הכנסיות סנטה מריה דיי מיראקולי, מדונה דל'אורטו, סן קאנצ'אנו, סן ג'רמיה, סנט'אלוויזה, סן ג'ובאני כריזוסטומו די ונציה. בצפון הרובע – מעגן סאקה דלה מיזריקורדיה, ולאורך התעלה הגדולה נבנו הארמונות קא' ד'אורו, פאלאצו ג'וסטי, פאלאצו לאביה וקא' ונדראמין קאלרג'י. מדיה וקבצים בנושא קאנארג'ו בוויקישיתוף תצלומי רובע קאנארג'ו [1]
אבטליון (משורר)

אַבְטַלְיוֹן ב"ר מרדכי דויק (ה'ש"ל, 1570, קושטא – נפטר באדריאנופוליס) היה מגדולי המשוררים בטורקיה במאה ה-17. אבטליון נולד בעיר קושטא בתקופתו של הסולטאן סלים השני. הוא נסע לארץ ישראל וחי כפי הנראה בעיר עזה, שבהּ פגש את רבו, ר' ישראל נג'ארה, ולמד ממנו את שיטתו בהלחנת ניגונים. לאחר מות רבו שב לטורקיה והתיישב בעיר אדרינופוליס, שם הפיץ את השירה העברית החדשה מבית מדרשו של ר' ישראל נג'ארה וייסד את התשתית למקהלת המפטירים שהייתה מופקדת על ביצוע הפיוטים. שמו של אבטליון הלך לפניו כמומחה למוזיקה העות'מאנית האמנותית, והטורקים כינו אותו "קיוג'וק חוג'ה (המורה הקטן) חכם אבטליון". הוא גם עמד בקשרים עם המיסטיקנים המוסלמים, הדרווישים המחוללים מהמסדר המוולווי, שהוקם במאה ה-13 על ידי ג'לאל א-דין רומי בקוניה והתפרסם בדרווישים שחוללו במחולות מסחררים לקול נגינת געגוע ועצב המופקת מן הנאי. מעריכים כי דרכו התוודע רבו, ישראל נג'ארה, למסורת המוזיקלית של כתות מיסטיות אסלאמיות אלה. באותה תקופה לא הרבו משוררי ספרד ליצור ניגונים לשבת, אלא הסתפקו במה שקיבלו מן הדורות הקודמים או בניגונים שלמדו מהערבים, שהפייטנים הסכימו לרשום להם מילים. כך היה עד בואם של ר' ישראל נג׳ארה ותלמידיו, אבטליון דויק, יצחק פריסקו, יצחק רומנו מקושטא, ר' משה פיארו, הרב אריאס, יצחק אמיגו ורבי יהודה רזון, אשר הלחינו ניגונים חדשים, שמהם מושרים עד היום הזה. שיטתם הייתה לקיים קשר אימננטי בין מוטיבים מילוליים ובין ריטואלים מוזיקליים והקשריהם, כלומר קשר עמוק בין תוכן הטקסט הכתוב לבין אופן ביצועו. שירי אבטליון מקובצים בספר "חדשים לבקרים", אשר שרד בהעתקים מועטים בכתב יד. כל כתבי היד של שירת קודש מן המאות ה-16 עד ה-19 מסודרים לפי המקאמים הטורקיים, בתבנית שקבע ר' ישראל נג'ארה בספרו "זמירות ישראל", ועוד יותר ב"שארית ישראל", שלא ראה אור בזמנו אך השפיע רבות על תלמידיו-ממשיכיו. לכל שיר כותרת ובהּ פרטים כגון שם הלחן הטורקי, הערבי או הספרדי שעליו מיוסד הפיוט, שם הסוגה המוזיקלית הטורקית ושם התבנית המקצבית שעליה מושתת השיר. לעיתים נמצאים בכתבי היד העבריים גם שמות המלחינים הטורקיים שחיברו את הלחנים שעליהם מבוססים הפיוטים. שירת "המפטירים" הטורקית, שירת הקודש העברית הספרדית, נכתבה והושרה באימפריה העות'מאנית על ידי תלמידיו וממשיכי דרכו של ר' ישראל נג'ארה, ובראשם רבי אבטליון ב"ר מרדכי דויק. מקהלות המפטירים פעלו החל מהמאה ה-18 בעיר אדרינופוליס ולאחר מכן באיסטנבול. הרפרטואר שהושר בשבתות סודר לפי המקאמים הטורקיים, כאשר המוזיקה וסגנון השירה מתבססים על המוזיקה הטורקית הקלאסית. רבי ישראל נג'ארה, זמירות ישראל, בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, ה'שנ"ט -ה'ש"ס. מתוך המבוא של ש"א רוזאניס, נעים זמירות, סלוניקי: ה'תרפ"ט. נרות שבת - קונטרס ל״ה, שנה שנייה, כרך ב׳ ירושלים(הקישור אינו פעיל) עש"ק מטו"מ הפיוט אל הר בת ציון, באתר הפיוט והתפילה טובה בארי, מבוא לשירי ר' ישראל נג'ארה, באתר התפילה והפיוט. מ"ש גשורי, "נרות שבת" קונטרס ל״ה, שנה שנייה, כרך ב׳ ירושלים עש"ק מטו"מ ה'תש"ד
1831

שנת 1831 היא השנה ה-31 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1831 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 10 במרץ – נוסד לגיון הזרים הצרפתי 19 במרץ – שוד הבנק הראשון בארצות הברית מתרחש בבנק העירוני בניו יורק (לעתיד סיטיבנק) 29 במרץ – התמרדות הבוסנים כנגד הכיבוש העותמאני מתחילה 1 ביוני – ג'יימס קלארק רוס הוא האדם הראשון שמגיע לקוטב הצפוני המגנטי 21 ביולי – הכתרת לאופולד הראשון, מלך הבלגים, המלך הראשון של בלגיה 1 באוגוסט – גשר לונדון נפתח 21 באוגוסט – מרד העבדים של נט טרנר בארצות הברית 24 באוגוסט – צ'ארלס דרווין מתבקש להצטרף למסעה של הספינה ביגל 24 בספטמבר – מתגלה "פסיפס אלכסנדר" 27 בדצמבר – צ'ארלס דרווין מתחיל את מסעו ההיסטורי באוניית הצי המלכותי "ביגל" 3 במרץ – ג'ורג' פולמן, תעשיין ממציא ויזם אמריקאי (נפטר ב-1897) 16 במאי – דניאל מנינג, עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי, מזכיר האוצר ה-37 של ארצות הברית (נפטר ב-1887) 13 ביוני – ג'יימס קלרק מקסוול, פיזיקאי סקוטי (נפטר ב-1879) 24 ביוני – רבקה הרדינג דייוויס, סופרת ועיתונאית אמריקאית, פעילה למען קבוצות שוליים בחברה, כולל שחורים, ילידים, נשים ועניים (נפטרה ב-1910) 28 ביוני – יוזף יואכים, כנר, מנצח ומורה ממוצא יהודי (נפטר ב-1907) 8 ביולי – ג'ון פמברטון, ממציא משקה הקוקה-קולה (נפטר ב-1888) 6 באוקטובר – ריכרד דדקינד, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1916) 19 בנובמבר – ג'יימס גרפילד, נשיא ארצות הברית (נרצח ב-1881) 9 בדצמבר – מוריס הירש, נדבן יהודי (נפטר ב-1896) 27 ביוני – סופי ז'רמן, מתמטיקאית, פיזיקאית ופילוסופית צרפתייה (נולדה ב-1776) 4 ביולי – ג'יימס מונרו, הנשיא החמישי של ארצות הברית (נולד ב-1758) 14 בנובמבר – איגנץ פלייל, מלחין צרפתי יליד אוסטריה (נולד ב-1757) 14 בנובמבר – גאורג וילהלם פרידריך הגל, פילוסוף גרמני (נולד ב-1770) 16 בנובמבר – קרל פון קלאוזביץ, הוגה דעות ואיש צבא פרוסי (נולד ב-1780) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1831 התחילה ביום כ"ח בטבת ה'תקצ"א (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ט"ז בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1831 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1831 במדע‎ ילידי 1831‎ נפטרים ב-1831‎ מדיה וקבצים בנושא 1831 בוויקישיתוף
פראידוליה

פראידוליה (מיוונית: παραειδωλια - מראה שגוי) היא תופעה פסיכולוגית שבה האדם תופס גירוי עמום ומעורפל כלשהו כמוכר ובעל משמעות. הדבר מהווה הטיה קוגניטיבית של המוח, בה האדם מזהה תבניות מוכרות בתמונות ועצמים עמומים; ההטיה היא בעיקר לזיהוי מראה של פנים בגירויים עמומים כאלו. דוגמה ידועה של פראידוליה היא הנטייה לזהות צורות של פנים או דמויות בתווי הקרקע המאפיינים את הירח. ערך מורחב – הפנים במאדים ב-25 ביולי 1976 צולמה תמונה של פני הקרקע בכוכב הלכת מאדים, על ידי החללית ויקינג 1. התמונה צילמה את פני הקרקע באופן בו הם נתפסים כפני אדם, דבר שנבע מתנאי התאורה ואיכות הצילום. כאשר אותו מקום צולם בתאורה ואיכות צילום שונה, לא נראו הפנים. חוקרים שנשלחו על ידי ערוץ ה-BBC ללוך נס, טוענים כי המפלצת מלוך נס היא אגדה שנוצרה ממקרה של פראידוליה: "ההסבר היחיד לאמונה העיקשת בקיומה של המפלצת נסי, היא שאנשים פשוט רואים את מה שהם רוצים לראות. כדי להוכיח את טענתם זו, שתלו אנשי הצוות עצם מרובע מתחת לפני המים והרימו אותו כאשר הגיעה למקום קבוצת תיירים. כשנשאלו התיירים לאחר מכן מה ראו, חלקם סיפרו כי אכן ראו עצם מרובע, אך רבים תיארו ראש של מפלצת". מבחן כתמי הדיו של רורשאך מבחן כתמי הדיו של הולצמן אפופניה הירוגליף המסוק מאבידוס פרוסופגנוזיה - חוסר יכולת לזהות פרצופים תפיסת דימויים דתיים בתופעות טבע שמים וארץ, "יש דברים שרואים מכאן אך לא רואים משם", נח ברוש "הבי.בי.סי: הוכחנו כי המפלצת מלוך נס - אגדה" מתוך "הידען"
שבעת חכמי יוון

שבעת חכמי יוון הוא תואר שניתן על ידי היוונים הקדמונים לשבעה אנשים, בני המאה ה-6 לפנה"ס, בהם פילוסופים, אנשי ממשל ואנשי חוק, שנודעו בחוכמתם. פיטאקוס איש מיטילנה ביאס איש פְּרִיאֶנֶה סולון קלאובולוס איש לינדוס פריאנדרוס כילון איש ספרטה תאלס האזכור הראשון הידוע לתואר זה הוא בדיון בין אפלטון ופרוטגורס, בו סוקרטס אומר: "ישנם כמה, גם בני זמננו וגם בני עבר, שמכירים בכך שהחינוך הספרטני הוא יותר אהבה לחכמה מאשר אהבה להתעמלות גופנית, ויודעים אנחנו שרק אדם שהוא מחונך באופן מושלם מסוגל לנסח אבחנות אלו בצורה מדויקת כל-כך. בין אותם אנשים, תאלס איש מילטוס, פיטאקוס איש מיטילנה, ביאס איש פיראנה, סולון, קלאובולוס איש לינדוס, פריאנדרוס, ונאמר כי השביעי הוא כילון איש ספרטה. הם כולם דבקו והעריצו את החינוך הספרטני והיו בני חינוך זה. יכול כל אדם להעיד שהחכמה שלהם הייתה ניכרת בזכות ההערות שכל אחד מהם נשא כשהם נפגשו והם העניקו את פירות הביכורים של חכמתם לאפולו במקדשו בדלפי, כשהם כתבו את מה שעל פיו של כל אדם: "דע את עצמך", ו"שום דבר לא בהגזמה". מדוע אני מזכיר את המשפט הזה? משום שזה היה הסגנון של הפילוסופיה בקרב זקנינו, סוג של אומץ תמציתי" [דרוש מקור]. האזכור האחרון מופיע בפיסקה בעלת אופי אירוני וקשה לומר אילו היבטים בטקסט, צריך להתייחס אליהם ברצינות. כתבים מאוחרים יותר של הביוגרף דיוגנס לארטיוס מאשרים כי אכן היו שבעה אנשים שקדמו לזמנו של אפלטון, שאותם הוקירו כאנשים חכמים. זאת למרות, שדיוגנס מציין כי הייתה מחלוקת מי יהיו בדיוק אותם שבעה. על פי אפלטון אחד מהשבעה היה מיסון איש חן. כמו כן, מסורת מאוחרת יותר מייחסת לכל אחד מהשבעה פתגם שהוא חיבר, למרות שחוקרים קדומים ומודרניים, הביעו ספק בכך שהפתגמים אכן חוברו על ידי שבעת החכמים. בפרט, לא ידוע מי חיבר את הפתגמים שנחרטו במקדש אפולו בדלפי. מלבד שנקשר שמם בפתגמים אלו, נודעו החכמים בכך שהיו ממציאים והיו ברשותם המצאות פרי ידם [דרוש מקור]. לפי מספר סיפורים בדויים, הייתה חצובה (בגרסאות אחרות: גביע) שניתנה לחכם ביותר. על פי הסיפורים, היא הועברה על ידי שבעת החכמים מאחד לשני, עד אשר אחד מהם (סולון או תאלס, תלוי בגרסה), הקדיש אותה לאפולו שנחשב לחכם מכל [דרוש מקור]. אולם, לפי דיוגנס, לא מדובר בפילוסופים אלא באנשים בעלי ידיעות בחוק וחקיקה. דעה זו מגובה על ידי חוקר מודרני שמציין כי מלבד תאלס, אף אחד מאלו, לא עסק בפילוסופיה [דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא שבעת חכמי יוון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפעל הש"ס העולמי

מפעל הש"ס או בשמו המלא מפעל הש"ס הכללי בהיכלי התורה הוא מיזם שנוסד בשנת ה'תשל"ח על ידי האדמו"ר מצאנז, רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, אשר ראה בלימוד מקיף, ובקיאות בכל הש"ס, בסיס ללימוד נכון וראוי, והדגיש זאת בשיחותיו השונות. במסגרת המיזם נבחנים מדי חודש על שבעים דפי גמרא, רש"י ותוספות, ובכל חודש רביעי נבחנים על שלושת החודשים הקודמים. יחידת הלימוד מורכבת משתי מסכתות שונות, וכשאחת מהן נחשבת לקשה מהרגיל השנייה היא קלה מהאחרות. כמו כן, בחודשי החגים, ניסן ותשרי, נבחר חומר לימודים קל במעט. בתחילה היה מיועד מסלול לימוד זה רק לתלמידים בכולל ש"ס - מסגרת לימודית שנועדה לחזק את מפעל הש"ס ולאפשר סיום ומבחן על כל הש"ס תוך שלוש שנים. בעקבות מחזור הלימוד הראשון שבו התגלו תלמידים שלא עמדו בקצב, נוצרו עוד שני מסלולי לימוד, של עשרים דפים לחודש ושלושים דפים לחודש לפי סדר הש"ס. כמו כן, בשנת ה'תשמ"ג הורחבה הפעילות לערים שונות, ולא רק לחניכי כוללי הש"ס. עם הזמן נוספה גם תוכנית לימודית בהלכה הכוללת לימוד מסיבי של הטור ושו"ע ומפרשיו, ובה שני מסלולים: האחד אורח חיים ויורה דעה, ומסלול שני בו נבחנים על חושן משפט ואבן העזר, כאשר יחידת לימוד חודשית חופפת בכמותה בערך ליחידת לימוד של שלושים דף גמרא. בכל המסלולים, בכל חודש רביעי נבחנים על החומר הנלמד בשלושת החודשים שקדמו לו. המבחנים בכל רמות הלימוד השונות כוללים תמיד עשרים וחמש שאלות וכל מי שעובר בהצטיינות (ציון של לפחות 70%) מקבל מלגה (המלגות כולן ממומנות מתרומות בלבד) המלגות הן חודשיות (לאברכים) או חצי שנתיות (לרווקים) וגובהן מותנה בציון ובמצב האישי של הנבחן. הדרישות כיום על מנת להתקבל למפעל הש"ס עומדות על לימוד בישיבה ואישור של ראש הישיבה שהמועמד מתאים לעמוד במסגרת הלימודים. קבלת אברכים למפעל הש"ס אינה מצריכה אישור של ראש הכולל. מבחני מפעל הש"ס נערכים פעם בחודש (לרוב בראש חודש למעט מקרים של תאריכים בעלי משמעות מיוחדת בישיבות) במקומות הבאים בארץ ישראל: ירושלים, בני ברק, נתניה, אשדוד, עמנואל, חיפה, באר שבע, צפת, קריית ספר, חצור הגלילית ובית שמש. מלבד המבחן החודשי במסלול 70 דף הנערך בקריית צאנז נתניה בלבד. כדי לשוות לו מעמד של ארגון כלל חרדי ולא פרטי של חסידות צאנז, הקים האדמו"ר ועדה של ראשי ישיבות מהשורה הראשונה, רובם מהמגזר הליטאי ומיעוטם מהמגזר החסידי, הנקראת "נשיאות מפעל הש"ס" בראשותו עומד היום בנו, האדמו"ר מצאנז הרב צבי אלימלך הלברשטאם. אחת לשנה מתכנסים הרבנים חברי הנשיאות לישיבה רשמית ופורמלית, הנערכת בכל שנה במעונו של חבר אחר מבין חברי הנשיאות, בה נישאים דברי ברכה ובה מוכרז החומר הנלמד במהלך השנה הבאה לפי סדר הקבוע וידוע מראש. ושננתם פרטי המוסד באינדקס עולם התורה פורטל הדף היומי ההספקים החודשיים באתר 'עיון הדף' בנימין קלוגר, מא' עד ת"ק - תיאור ופירוט רשמים ורישומים לאורך תקופת 449 המבחנים של מבחני מפעל הש"ס העולמי
יואן גורקוף

יואן מיגל גורקוף (בצרפתית: Yoann Miguel Gourcuff; נולד ב-11 ביולי 1986 בקומונת פלואמור שבברטאן) הוא כדורגלן צרפתי ששיחק לאחרונה בעמדת הקשר ההתקפי בדיז'ון ובנבחרת צרפת. גורקוף נולד בפלואמור שבאזור ברטאן, והחל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לוריאן, בה אימן אביו באותה תקופה. בשנת 2001 הוא עבר לקבוצת הנוער של סטאד רן, וכעבור שנתיים צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. בעונת 2003/2004 הוא השתתף ב-9 משחקים בלבד, בהם הבקיע שבעה שערים, אך בעונות שלאחר מכן זכה להצלחה רבה יותר. בעונת 2005/2006 הוא הבקיע 15 שערים, והוביל את ראן למקום השביעי בליגת העל הצרפתית ולהעפלה לגביע האינטרטוטו. בקיץ 2006 עבר גורקוף למועדון הצמרת מילאן מהסרייה א', וחתם על חוזה שתוקפו עד סוף עונת 2010/2011. הוא הבקיע שער כבר במשחק הבכורה שלו, מול א.א.ק. אתונה במסגרת ליגת האלופות, אך התקשה להשתלב במילאן בהמשך, והנהלת הקבוצה החליטה להשאילו בקיץ 2008 למועדון הצרפתי בורדו על מנת שיצבור ניסיון. הוא היה לשחקן הרכב קבוע בבורדו כבר בתחילת דרכו, וכבש שער בכורה בליגה בניצחון 2 - 1 על קאן. בתחילת העונה הוא הוביל את בורדו לזכייה השנייה בתולדותיה בסופר קאפ הצרפתי, לאחר ניצחון על אולימפיק ליון. הוא אף הבקיע שער בניצחון 4 - 0 על ואן בגמר גביע הליגה הצרפתי. הוא סיים את העונה עם 12 שערי ליגה, והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות צרפת. הוא נבחר בסיום העונה לשחקן השנה בליגה הצרפתית. בקיץ 2009 נרכש גורקוף ממילאן על ידי בורדו, תמורת כ-15 מיליון אירו. ב-24 באוגוסט 2010 נרכש גורקוף מבורדו על ידי אולימפיק ליון, תמורת כ-22 מיליון אירו. ב-16 בספטמבר 2015 חתם לעונה אחת בסטאד רן. ב-22 ביולי 2018 חתם לעונה אחת בדיז'ון. גורקוף צבר הופעות רבות עבור נבחרות צרפת הצעירות, והיה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2005. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הבוגרת במשחק מול נבחרת שוודיה ב-20 באוגוסט 2008. ב-11 באוקטובר 2008 הוא הבקיע את שערו הראשון, במשחק מול נבחרת רומניה. במונדיאל 2010 הורחק בכרטיס אדום במהלך משחק שלב הבתים מול דרום אפריקה. מדיה וקבצים בנושא יואן גורקוף בוויקישיתוף יואן גורקוף, באתר Transfermarkt יואן גורקוף, באתר Soccerway יואן גורקוף, באתר BDFutbol יואן גורקוף, באתר WorldFootball.net יואן גורקוף, באתר National Football Teams יואן גורקוף, באתר FootballDatabase.eu יואן גורקוף, באתר ESPN סטטיסטיקות באתר Soccernet‏
מייקל (הצגה)

מייקל היא הצגה ישראלית שנכתבה ומבוצעת על ידי "אנסמבל מייקל". היא הועלתה לראשונה בשנת 2007 כעבודת הסיום של אבי דנגור בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. ההצגה, המוגדרת על ידי יוצריה "קומדיה טראגית לחמישה משתתפים ומזרן", נולדה בתהליך ממושך של אימפרוביזציות וניסיונות תיאטרליים. עלילת ההצגה מתארת את טקס הזיכרון השנתי שעורכת משפחת ברוש לבנם מייקל. במהלך הטקס מנסים בני המשפחה, דובי, רבקה ויסמין ברוש, יחד עם המלווה המוזיקלי פלג ושאר אורחי הטקס, לקיים אירוע מכובד שיציג את המשפחה באור תקני ונורמטיבי. אלא שבמהלך הערב מאמצי ההדחקה נכשלים והטקס מאבד שליטה. "אנסמבל מייקל" כולל את הבמאי איתי ויזר, השחקנים היוצרים אבי דנגור, הילה גולדנברג, מיטל רז, נטליה פאוסט ונדב הולנדר, המפיקה יעל בר און והתאורנית קרן דמבינסקי. המוזיקה המקורית נכתבה על ידי נדב הולנדר. בתהליך העבודה השתתפו גם נועה מלמד ועדילי ליברמן. בשנת 2012 הצטרף הקומיקאי והשחקן אסי כהן לאנסמבל ומאז התארחו בהצגותיו אמנים נוספים כגון ליאת הר לב, תום יער, מוני מושונוב ועלמה זק. בנוסף לפרס ראש עיריית ירושלים, זכתה ההצגה בתמיכת מפעל הפיס לשנת 2009 ובשלושה פרסי "קיפוד הזהב" בקטגוריות הצגת השנה, במאי השנה ומבצע השנה. ההצגה הוצגה בהצלחה בביאנלה לאמנות בהרצליה ובפסטיבל א-ז'אנר בתל אביב. בחודש מאי 2009 הצטרפה לרפרטואר ההצגות של תיאטרון תמונע, ובמאי 2010 זכתה בשלושה פרסים בטקס פרסי הפרינג' הישראלי קיפוד הזהב, ביניהם פרס ההצגה הטובה ביותר לשנת 2009. כיום (2020), ההצגה ממשיכה לרוץ מפעם לפעם בתיאטרון צוותא. ב-2018 ההצגה עובדה לסדרת הטלוויזיה "מייקל" שעלתה ב-8 בספטמבר 2018 בערוץ yes Comedy. ב-2021 עלתה העונה השנייה של הסדרה. בנוסף, במקביל לחייהן על הבמה, מנהלות הדמויות שגרה עצמאית חוץ-תיאטרלית. כך למשל, נוהגים חברי האנסמבל להסתובב ברחובות תל אביב כבני משפחת ברוש. בנוסף, מנהלת המשפחה דף פייסבוק פעיל, ומעלה אליו סרטונים הומוריסטיים מההווי המשפחתי. בשנת 2024 כיכב הקאסט בתור משפחת ברוש בתוכנית "סיפורים מהכורסה" בכאן 11. מייקל, ברשת החברתית פייסבוק גדעון אוקו, ‏מהמחתרת למרכז הבמה: סיפור ההצלחה של "מייקל", באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2011 טלי כוכבי, הערב המצחיק הכי עצוב שיש, ולהפך, ביקורת באתר רשימות חנה הרציג, כמה נעים לזכור את יקירנו ששוב אינו עמנו כאן, ביקורת בבלוג "מחשבות על תרבות לשון וספרות", 21 באוגוסט 2011 מיכל בעדני בן שישו, כשההיגיון היחיד הוא חוסר היגיון, ביקורת בעכבר העיר צבי גורן, חינגה פראית של נונסנס, באתר "הבמה", 23 באוגוסט 2009 נתי אורנן, מייקל: טקס יום הזיכרון האלטרנטיבי, באתר הארץ, 13 ביוני 2009 יונית נעמן, זוכרים את מייקל בפסטיבל א-ז'אנר, באתר nrg‏, 4 בספטמבר 2008 הבלוג של משפחת ברוש דף הבית של ההצגה באתר תמונע נועה הרשקוביץ‏, ביסלי, נרות נשמה ופיגור אנושי הופכים את ההצגה "מייקל" ללהיט מוצדק, באתר וואלה, 3 ביולי 2014 איתי שטרן, יוצרי הסדרה "מייקל" מחרבים את מוסד טקסי הזיכרון כבר 11 שנה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2018 חנן ברנדס, ‏עוד מעט נהפוך לקאלט, בעיתון מקור ראשון, 31 באוקטובר 2018 חגית גינזבורג, מי שלא התאהב בטירוף של "מייקל" לא הבין כלום על החיים, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2021 רועי אבן, ‏"מייקל" אחראים לחמש הדקות המצחיקות של השבוע. כל שבוע, באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2024 עמית סלונים‏, אל תקרא לי רבקה, באתר וואלה, 3 בנובמבר 2022 נדב מנוחין‏, בין צחוק למועקה: "מייקל" לא תעשה לכם חיים קלים, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2018
דגל הצי הגרמני

דגל הצי הגרמני (בגרמנית: Dienstflagge der Seestreitkräfte der Bundeswehr, בתרגום לעברית: דגל השירות של הצי הגרמני) הוא דגלה הצבאי הימי של גרמניה. עיצובו הנוכחי של הדגל הוא עיצוב טריקולור שחור-אדום-זהב (כצבעי דגל גרמניה), בעל זנב סנונית ומושחת במגן הפדרלי (גרסה מוקטנת של סמל גרמניה). הדגל הוכר לראשונה בשנת 1956 בצו של הממשלה הפדרלית והוכנס לשימוש בצי הגרמני. דגל הצי הגרמני, כדגל המדיני הגרמני, עושה שימוש במגן הפדרלי שכן הבונדסוור (הכוחות המזוינים הגרמניים) מהווים רשות פדרלית, והשימוש במגן הפדרלי על ידי ישות שאינה פדרלית אסור. ראשיתו של דגל לאומי ימי לגרמניה היה בימי האספה הלאומית של פרנקפורט (1848), טריקולור בצבעי שחור-אדום-זהב ובקנטון שובץ הסמל הגרמני - עיט דו ראשי שחור על רקע זהב. דגל זה היה בשימוש הרייכספלוטה בין השנים 1848 - 1852. עם הקמתה של הקונפדרציה הצפון-גרמנית בשנת 1866, עוצב דגל המלחמה של הרייך בעבור צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית וממשיכו, הצי הקיסרי הגרמני. דגל זה, אשר צבעיו היו בצבעיה של פרוסיה (שחור ולבן) עוצב בצורת דגל צלב נורדי שחור על רקע לבן. במרכז הצלב שובץ העיט הפרוסי השחור ובקנטון הדגל דגל האימפריה הגרמנית (טריקולור שחור-לבן-אדום) מושחת בצלב הברזל. הדגל שימש כדגלה הלאומי הימי של גרמניה עד תבוסתה במלחמת העולם הראשונה (1918) ופיזורו של הצי הגרמני במסגרת חוזה ורסאי. כדגלה הימי של רפובליקת ויימאר הניף הצי דגל טריקולור בצבעי הדגל הקיסרי הישן מושחת בצלב הברזל ובקנטון שובץ דגל הרפובליקה - טריקולור שחור-אדום-זהב. דגל זה היווה פשרה בין השמרנים אשר רצו בשימורם של הצבעים הקיסריים, לבין הרפובליקנים אשר רצו בדגל החדש. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, הושמט הדגל מהקנטון ונותר טריקולור שחור-לבן-אדום כדגל המלחמה של הרייך. דגל זה נשאר בתפקידו עד שנת 1935 אז נזנח הטריקולור השחור-לבן-אדום ואיתו הדגל המושחת. הדגל החדש עוצב ככל הנראה בידיו של אדולף היטלר, מנהיגה של גרמניה הנאצית, עיצובו דמה לעיצוב דגל המלחמה של האימפריה - דגל צלב נורדי שחור על דגל אדום ממוסגר בלבן. במרכזו של הצלב שובץ צלב קרס שחור ובקנטון צלב ברזל קטן. דגל זה נותר בשימוש עד תבוסתה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה וביטולם של הסמלים הנאצים במסגרת הדה-נאציפיקציה של גרמניה. פיצולה של גרמניה לשתי מדינות המזרחית והמערבית יצר למעשה שני צבאות לאומיים. דגלו של הפולקסמרינה (צי גרמניה המזרחית) היה דגל אדום, במרכזו הופיעו שלושה פסים אופקיים בצבעי הדגל הלאומי וסמל צבא גרמניה המזרחית. דגלו של הבונדסמרינה (צי גרמניה המערבית) היה טריקולור בצבעי הדגל הגרמני, מושחת במגן הפדרלי ובעל זנב סנונית. דגל זה משמש כיום את הצי הגרמני. מדיה וקבצים בנושא דגל הצי הגרמני בוויקישיתוף דגל הצי הגרמני, באתר דגלי העולם (באנגלית) הממשלה הפדרלית של גרמניה - הוראות נשיא גרמניה על דגל השירות של הצי (25 במאי 1956) (בגרמנית) הממשלה הפדרלית של גרמניה - שימוש בלתי הולם בדגל השירות של הרשויות הפדרליות, סעיף 124 (24 במאי 1968) (בגרמנית)
אופרטור סיבוב

אופרטור סיבוב הוא מונח באלגברה ליניארית, המהווה סוג של העתקה ליניארית. הוא מייצג את התחושה האינטואיטבית של סיבוב של וקטור במרחב וקטורי כלשהו. סיבוב שכזה אינו משנה את גודל הווקטור, רק את כיוונו. באלגברה ליניארית, אנחנו דנים במרחבים אוקלידיים, ובמרחבים אלו, מושג המרחק מציית למשפט פיתגורס. לפיכך, מרחק בין וקטור כלשהו לראשית (הנקרא גם נורמה), הוא שורש ריבועי של סכום רכיבי הווקטור בריבוע. כלומר, עבור וקטור: X = ( x 1 x 2 . x n ) {\displaystyle X=\left({\begin{matrix}x_{1}\\x_{2}\\.\\x_{n}\end{matrix}}\right)} המרחק מהראשית הוא: ( x 1 2 + . . . + x n 2 ) {\displaystyle {\sqrt {(}}x_{1}^{2}+...+x_{n}^{2})} , אשר ניתן לכתוב גם כ- ( X T X ) {\displaystyle {\sqrt {(}}X^{T}X)} . כלומר, מכפלת וקטור השורה עם וקטור העמודה המתאים לו. לאור, כל הנאמר לעיל, מכיוון שאופרטור סיבוב לא משנה מרחק בין שני וקטורים. כמו כן, כל העתקה ליניארית ניתן לייצג על ידי מטריצה. נניח כי A היא מטריצה שמבצעת סיבוב ונסיק: y = A x {\displaystyle y=Ax} ו- y 0 = A x 0 {\displaystyle y_{0}=Ax_{0}} . כאשר x ו-x0 הם וקטורים כלשהם. y ו-y0 הם המכפלה של הווקטורים במטריצה A. כלומר, התמונות של הווקטורים תחת ההעתקה הליניארית שמסובבת. לכן, ההעתקה אמורה לקיים, ‖ x − x 0 ‖ = ‖ y − y 0 ‖ = y T y = ( A x ) T ( A x ) = x A T A x = ‖ x − x 0 ‖ {\displaystyle \|x-x_{0}\|=\|y-y_{0}\|=y^{T}y=(Ax)^{T}(Ax)=xA^{T}Ax=\|x-x_{0}\|} . זה קורה אם ורק אם A A T = I {\displaystyle AA^{T}=I} . כלומר, אם ורק אם A היא מטריצה אורתונורמלית (הפיכה על ידי המשוחלפת שלה). יש לשים לב, כי ישנן העתקות ליניאריות אורתוגונליות שאינן סיבובים - למשל, שיקוף (או שיקוף ואחריו סיבוב או שיקוף ברכיב אחר). הדרך להבדיל בין שיקוף לסיבוב היא ללכסן את המטריצה ולראות אם ישנם איברים שליליים על האלכסון. אם ישנם, הרי שמדובר בשיקוף. אם כולם חיוביים, מדובר בסיבוב. לא ייתכן כי יהיה איבר 0 על האלכסון כי הרי הרכבה של שתי הרכבות היא הרכבה, ולכן יכולנו לסובב כל וקטור כך שרכיב שלו יהיה בדיוק על אחד מהצירים הסטנדרטיים (כלומר, במישור למשל, ניתן לסובב וקטור (קטע) עד אשר כולו על ציר ה-x) ואז ניתן להשתמש במטריצה שלנו (שיש לה איבר על האלכסון) ולאפס את אותו ערך המתאים לה. מה שיגרור, מסקנה שגויה, שלכל וקטור, וקטור ה-0 הוא סיבוב שלו, מה שאינו נכון. הרכבה של שני שיקופים אינה בהכרח סיבוב, מאחר שייתכן כי שיקוף אחד משקף לפי ציר כלשהו ושיקוף שני לפי ציר אחר. למשל, העתקת היחידה,   I {\displaystyle \ I} , מסובבת כל וקטור בזווית של 0 מעלות, לפי כל ציר. ההעתקה   I − {\displaystyle \ I-} משקפת בכל רכיב. במישור, סיבוב של וקטור בזווית θ {\displaystyle \theta } , ניתן לייצג כ- ( cos ⁡ θ − sin ⁡ θ sin ⁡ θ cos ⁡ θ ) {\displaystyle \left({\begin{matrix}\cos \theta &-\sin \theta \\\sin \theta &\cos \theta \end{matrix}}\right)} בבסיס הסטנדרטי.
נאנסן

האם התכוונתם ל... פריטיוף ננסן – חוקר הקוטב הצפוני ומדינאי נורווגי, זוכה פרס נובל לשלום דרכון ננסן – מסמך שהונפק על ידי נציבות הפליטים של חבר הלאומים לבני אדם שאיבדו את נתינותם, על מנת לאפשר להם לחצות גבולות ננסן - כינויו של "אוקיינוס הקרח האירואסיאתי", חלקו המזרחי של אוקיינוס הקרח הצפוני נאנסן (זן) – אחד ממורי הזן בודהיזם המופיע בכתביו של אושו אייגיל נאנסן – פעיל זכויות אדם, הדליק את הלפיד האולימפי באולימפיאדת החורף באוסלו (1952)