laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלון יזרעאל

אלון יזרעאל היא להקת מחול ישראלית של רקדנים בוגרים בגילאי 30 ומעלה. שם הלהקה נגזר מעץ אלון ששורשיו נטועים באדמת עמק יזרעאל מזה מאות בשנים. עץ האלון מוזכר בתנ"ך עוד מימי נהלל המקראית כסמל לעוצמה ולחוסן, ובהיותו נטוע בבית המקדש (רד"ק, ישעיה, ו, יג "יש מפרשים בשלכת"), ואומץ על ידי המועצה האזורית עמק יזרעאל. מרבית חברי הלהקה הם תושבי העמק אך יש גם מחיפה והקריות. כוראוגרף הלהקה ומנהלה האמנותי הוא זאב קרן מיום היווסדה. הלהקה נוסדה באביב 1994. בראשית ימיה פעלה במסגרות העירוניות בקריית טבעון ונצרת עילית ובשנת 2008 התאגדה הלהקה לעמותה בשם "אלון יזרעאל עמותה למחול בעמק" וקבעה את מרכז פעילותה במושב נהלל שבעמק יזרעאל. כל הרקדנים בלהקה הם חברים בעמותה. העמותה קבעה כמטרה את טיפוח והעמקת הקשר עם המחול הישראלי בארץ ובעולם ובמסגרת זו הציבה בראש מטרותיה את קידום המחול העממי הישראלי בעמק יזרעאל . בעידוד המועצה האזורית עמק יזרעאל יזמה ויסדה בשנת 2010 את פסטיבל מחול יזרעאלי המתקיים מאז בכל שנה בסמוך לחג השבועות ומארח את מיטב להקות הוותיקים בארץ. "פסטיבל מחול יזרעאלי" משתלב כחלק מאירועי "חלב ודבש" של המועצה האזורית עמק יזרעאל ומושך קהל רב מישובי העמק והצפון. כל חברי הלהקה לוקחים חלק פעיל בתכנון, בארגון, בהפקה והקמת התפאורה לקראת פסטיבל מחול יזרעאלי תוך כדי הכנותיהם להופעות המתוכננות. הלהקה משתתפת מדי שנה בכנסי להקות ראשונים בירושלים מיוזמת " הורה ירושלים", בפסטיבל מחול כרמיאל, בפסטיבל "ארבעת המינים" בגן יבנה במופעים ובאירועים בהזמנת ארגונים פרטיים וממלכתיים, ומייצגת את מדינת ישראל ועמק יזרעאל בפסטיבלים בעולם. הלהקה הוזמנה להופיע ברומניה, תאילנד, סין, בולגריה, סלובניה, צ'כיה ובאירועים בהזמנת הקהילות היהודיות בעולם ברפרטואר הלהקה למעלה מ-60 יצירות מחול בנושאים שונים כמו "מן המקורות", "ארץ ישראל", הווי ותרבות יהודית, לכבוד משוררים כמו חיים נחמן ביאליק, מוזיקאים כמו סשה ארגוב ונחום היימן, כהערכה לאמנים כמו יהורם גאון, יוסי בנאי ורבים נוספים. אתר האינטרנט הרשמי של אלון יזרעאל סרטונים מהופעות להקת המחול אלון יזרעאל
ליודמילה קסטקינה

ליודמילה קסטקינה (ברוסית: Людмила Касаткина; ‏15 במאי 1925 - 22 בפברואר 2012) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסיה וסובייטית. זכתה במספר פרסים והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות (1975). על פעילותה בתחום התיאטרון והקולנוע הוענקו לה מספר עיטורים. ליודמילה קסטקינה נולדה בשנת 1925 בכפר במחוז סמולנסק. תוך זמן קצר המשפחה עברה למוסקבה. היא למדה בלט וכבר בגיל 11 החלה להופיע. לאור פציעה ברגל היא נאלצה לעזוב את המחול. בשנת 1943 היא החלה ללמוד משחק ולאחר סיום הלימודים בשנת 1947 התקבלה לתיאטרון הצבא האדום במוסקבה. בתיאטרון זה היא עבדה עד סוף חייה. בשנת 1950 קסטקינה התחתנה עם הבמאי סרגיי קולוסוב. התפקיד הראשון בקולנוע של השחקנית היה בסרט "מעלפת הטיגריסים" (1954) לצד פאבל קדוצ'ניקוב. על גילום תפקיד זה היא זכתה בפופולריות רבה. בשנת 1964 היא הצטלמה בתפקיד הראשי בסדרת טלוויזיה סובייטית הראשונה. כמו ברוב סרטיה, הבמאי של הסדרה היה בעלה. בשנת 1967 היא הצטלמה בסדרת טלוויזיה נוספת "מבצע טרסט" על פעילות סוכני נ.ק.וו.ד נגד מרגלים. בסרט זה לראשונה קסטקינה שיחקה תפקיד שלילי - היא גילמה טרוריסטית שפועלת נגד השלטון הסובייטי. בשנת 1974 הנהלת התיאטרון בה עבדה קסטקינה התחלפה והבמאי החדש למעשה לא שיתף אותה בהצגות חדשות. למרות זאת היא המשיכה את עבודתה בתיאטרון ולא עזבה אותו. בשנת 1975 קסטקינה זכתה בתואר "שחקנית השנה" בברית המועצות על תפקידה בסרט על אירועי מלחמת העולם השנייה. היא המשיכה להצטלם עד לשנת 2006. ליודמילה קסטקינה נפטרה בשנת 2012, 11 ימים לאחר פטירת בעלה. הזוג הוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא ליודמילה קסטקינה בוויקישיתוף ליודמילה קסטקינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליודמילה קסטקינה, באתר AllMovie (באנגלית) ליודמילה קסטקינה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ליודמילה קסטקינה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פסטיבל התמר

פסטיבל התמר הוא פסטיבל מוזיקה ישראלית ולועזית, המתקיים מדי שנה, החל מ-1999, ברחבי מועצה אזורית תמר, באזור ים המלח. בפסטיבל מתקיימים מופעים של מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים במשך 4 ימים, במהלך חול המועד סוכות. המופעים מתרחשים במספר אתרים מדבריים פתוחים באזור ים המלח: פסגת המצדה, היכל מצדה (למרגלות הר המצדה), הגן הבוטני בעין גדי, ויישובי כיכר סדום. חלק מהמופעים במצדה מתחילים בלילה ונמשכים עד לזריחת השמש. אתר פסטיבל התמר פסטיבל התמר בפייסבוק פסטיבל התמר 2012, באתר עכבר העיר תראו תמונות מ"פסטיבל התמר" בים המלח, באתר ynet, 3 באוקטובר 2012 "יהיה בסדר" בגלי צה"ל על הדרת נשים בפסטיבל התמר, 26 ביולי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלינור גרטי

אלינור גרטי-סביל (באנגלית: Eleanor A. Garatti-Saville;‏ 12 ביוני 1909 – 9 בספטמבר 1998) הייתה שחיינית אמריקאית. פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, זוכת ארבע מדליות אולימפיות, מהן שתיים זהב ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר חופשי. הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות. גרטי נולדה בבלוודיר שבקליפורניה. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה גרטי בשתי מדליות, זהב וכסף, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אדלייד למברט, מרתה נורליוס ואלבינה אוסיפוביץ בשיא עולם חדש של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות, אחרי אלבינה אוסיפוביץ שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:11.0 דקות ולפני ג'ויס קופר מבריטניה (1:13.6 דקות). באליפות ארצות הברית שנערכה בהונולולו שבהאוואי ב-7 באוגוסט 1929 זכתה גרטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:09.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתל לאקי (1:10.0 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שבועות ונשבר על ידי אוסיפוביץ (1:09.4 דקות). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה גרטי בשתי מדליות, זהב וארד, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:38.0 דקות, לפני הולנד (4:47.5 דקות) ובריטניה (4:52.4 דקות) ובכך הייתה לשחיינית אישה הראשונה שמגנה על תוארה במשחה שליחים ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות, אחרי בת ארצה הלן מדיסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:06.8 דקות ווילי דן אודן מהולנד (1:07.8 דקות). בשנת 1998 נפטרה גרטי. בשנת 1992 זכתה גרטי להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי מדיה וקבצים בנושא אלינור גרטי בוויקישיתוף אלינור גרטי, באתר olympedia.org אלינור גרטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלינור גרטי באתר International Swimming Hall Of Fame (באנגלית)
מכתב הרשאה

כתב הרשאה (באנגלית: Letters patent; מלטינית: litterae patentes; מילולית: "מכתב גלוי") היא הוראה רשמית הבאה בצורת מסמך רשום וגלוי המונפק על ידי המונרך או נשיא, בדרך כלל המעניק סמכות, בעלות, תוקף, תואר או מעמד לאדם, חברה או איגוד. את כתב ההרשאה, בניגוד לחוק או לתקנה, אין בסמכותו של הפרלמנט להעניק, אלא הוא בידיו של ראש המדינה. במדינת ישראל לא קיים מושג כשכזה והוא נפוץ רק במדינות השייכות לכתר הבריטי או שהיו תחתיו (למשל, ארצות הברית). ערך מורחב – פטנט מכיוון שמכתבי ההרשאה משמשים בין השאר להענקת בעלות על המצאה לממציא, נוצר המונח "פטנט" כדי לתאר בעלות על המצאה. מכתב ההרשאה של הונג קונג מדיה וקבצים בנושא מכתב הרשאה בוויקישיתוף מכתב הרשאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
שמשי-אדד החמישי

שמשי-אדד החמישי היה מלך האימפריה האשורית החדשה בין השנים 824–811 לפנה"ס. הוא נקרא על שם אל הסערה אדד. שמשי-אדד היה בנו ויורשו של המלך שלמנאסר השלישי, בעלה של המלכה שַמוּראמַת (Shammuramat), אביו של אדד-ניררי השלישי שמלך אחריו, וסבו של שלמנאסר הרביעי. שנות שלטונו הראשונות היו רצופות במאבק עם אחיו על כס המלוכה של אשור. אחיו אשור-דנין-פאל הנהיג מרד שהחל כבר בשנת 826 לפנה"ס על הירושה. על פי כתובת של שמשי-אדד, אחיו הצליח להעביר לצידו 27 ערים חשובות כולל העיר נינוה. המרד נמשך עד שנת 820 לפנה"ס. המרד החליש את האימפריה האשורית והשפעתה נמשכה עד הרפורמות של תגלת פלאסר השלישי. בשלב מאוחר יותר של תקופת מלכותו הוא יצא למסע מלחמה לדרום מסופוטמיה וכרת הסכם עם המלך הבבלי מרדוך-זאקיר-שומי הראשון. בשנת 814 לפנה"ס הוא ניצח בקרב של דור-פאפסוקאל כנגד המלך הבבלי מרדוך-באלסו-איקבי וכמה שבטים ארמיים שהתיישבו בבל. A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996 מדיה וקבצים בנושא שמשי-אדד החמישי בוויקישיתוף
La Nave del Olvido

"La Nave del Olvido" (בעברית: "ספינת השכחה") הידוע גם בשם "Espera" ("חכי"), הוא פזמון בספרדית שנכתב (מילים ולחן) על ידי המלחין הארגנטינאי דינו ראמוס והתפרסם לראשונה בדצמבר 1969 על ידי הזמר המקסיקני חוסה חוסה. הפזמון, שהוא בסגנון בלדה רומנטית, זכה מאז להצלחה רבה במדינות דוברות ספרדית ובוצע במשך השנים על ידי זמרים רבים. גם בישראל זכה השיר לפופולריות ובוצע בתחילה על ידי אריס סאן ב-1971 ולאחר מכן על ידי מספר מבצעים נוספים. הדובר בשיר הוא גבר מאוהב הקורא לאהובתו לחכות מעט ולא לעזוב ולשכוח אותו עכשיו. הוא מבטיח לה שייתן לה את כל שתבקש אם תישאר עמו, אפילו את חייו, ואומר אף כי אם תעזוב אותו - ימות. בפזמון החוזר הוא מבקש: "Espera un poco, un poquito más", "חכי מעט, רק עוד קצת". ככל הנראה, המבצע הראשון של השיר היה חוסה חוסה. "La Nave del Olvido" היה הלהיט הראשון של חוסה חוסה והפך מאז לאחד השירים המזוהים איתו ביותר. זה היה גם שם אלבומו השני שיצא ב-1970, לאחר הצלחת השיר הראשונית. ב-1980 הוציא הזמר הספרדי, חוליו איגלסיאס, גרסה שלו לשיר שיצאה באלבומו "Hey!", אחד מאלבומיו המצליחים ביותר. רישאר אנטוני (אנ') ‏ (1970) ויקי קאר (אנ') לוס פנצ'וס (אנ') כריסטיאן קסטרו (אנ') קונצ'ה בואיקה (אנ') צ'אבלה ורגאס בטי מיסייגו (אנ') ‏ (1991) מרקו אנטוניו סוליס (אנ') תמרה (זמרת) (צר') ‏(2005) לוצ'ו חטיקה (אנ') ‏ 2008 ככל הנראה, המבצע הראשון של השיר בישראל היה אריס סאן שהוציא ב-1971 תקליטון שבו הופיע בצד א' הלהיט היווני "דירלדאדה" (שהתפרסם בישראל על ידי טריפונס) ובצד ב' הופיע "La Nave del Olvido". השיר זכה להצלחה ומאז נודע בישראל בשם "אספרה". בשם זה אף הופיע בתקליט אריך הנגן של אריס סאן ה-1972 "Dam-Dam". עוד ביצעו את השיר בגרסתו הספרדית הצמד סטלוס ואורן חן. ב-1986 התפרסם השיר "רוברטו" בביצועה של מרגלית צנעני באלבום הבכורה שלה, "נערי שובה אלי". המילים ללחנו של ראמוס נכתבו על ידי שלמה כישור והעיבוד המוזיקלי היה של חיים חדד-הדר. ב-2012 התפרסמה גרסתה של הזמרת הישראלית, יסמין לוי, באלבומה הבינלאומי, "Libertad". היא אף ביצעה את השיר בערב מחווה לאריס סאן שערכה עיריית בת ים ביוני 2013. בסרט הישראלי, "רסיסי אהבה", שיצא למסכים ב-2012, מבצעת השחקנית עדנה בליליוס את השיר כחלק מעלילת הסרט. צביקה פיק הוציא גרסה עברית לשיר, למילים של מירית שם אור, בשם "עוד רגע". אייל גולן הוציא גרסה עברית, למילים של רותם כהן, בשם "אתן לך". מידע על הסינגל "La Nave del Olvido" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "La Nave del Olvido" באתר Discogs אספרה, בביצוע אריס סאן, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב עוד מעט (אספרה), בביצוע צביקה פיק, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב אספרה מפוקו, בביצוע סטלוס ואורן חן, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב על פי החוברת המצורפת לאלבומה של יסמין לוי, "Libertad", ‏2012 Dino Ramos José José Biography, באתר "Last.fm Yasmin Levy, באתר "Australian Stage" ‏, 13 בדצמבר 2012 פרטים אודות התקליטון מ-1971, באתר Discogs.com פרטים אודות אריך הנגן "דם-דם" מ-1972, באתר Discogs.com יסמין לוי ויהודנה קיסר במחווה לאריס סאן, באתר ynet, 6 ביוני 2013
גריפ ראשי

גְּרִיפּ רָאשִׁי (באנגלית: Key Grip, בעברית תקנית תַּמְכָן רָאשִׁי) הוא מקצוע בתעשיית הקולנוע הכלל-עולמית. בישראל, נקרא תפקיד זה בעבר חשמלאי ראשי, או טכנאי ראשי, ואילו השימוש בשם הלועזי של מקצוע זה נהוג החל משנות התשעים. הגריפ מופקד על הצד הטכני של כל הסרט, ועובד בכפוף לצלם. תפקידיו הנוספים של הגריפ כוללים: התקנת מצלמה, הפעלתה, תיאום התאורה כך שתתאים לסצנה ופיקוח על יציבות המצלמה כך שתתאים לחזונו של הצלם הראשי, המקיים את חזון הבמאי. הגריפ הראשי נדרש, לעיתים קרובות, לפקח על מידת הבטיחות בסט הצילומים, אף על פי שמדיניות הוליווד החדשה (והלא-רשמית), שנהוגה מאז העשור הראשון של המאה ה-21 מטילה על עוזר הבמאי הראשון לפקח על בטיחות על סט הצילומים. בממלכה המאוחדת הגריפ מהווה חלק ממחלקת הצילום (צלם ראשי, עוזרו, תאורן, עוזרו, גריפ ועוזרו) והעובדים בעבודה זו נדרשים לרוב להוכיח ניסיון קודם כעוזר של גריפ.
שוראקי

האם התכוונתם ל... ד"ר נתן אנדריי שוראקי יעל שוראקי-אלפסי רבי יצחק שוראקי רבי סעדיה שוראקי פרופ’ פייר שורקי (פייר שוראקי) אביטל שורקי זאב שורקי שמואל תמיר שורקי אלי צ'ורקי (אלי שוראקי, אליה שוראקי) שריקי
פיררוקו

פיררוקו או ארפאימה ענק (שם מדעי: Arapaima gigas) הוא מין הדג הגדול ביותר באמאזונאס ואחד הגדולים ביותר בין כל דגי המים המתוקים בעולם. משמש כדג המאכל העיקרי בחבל הטרופי של ברזיל. אורך גופו של הפיררוקו 2–3 מטרים ומשקלו 150–200 ק"ג. ראשו הירקרק משוטח וחסר קשקשים. מפתח הפה רחב וקשתי כלפי מעלה, כשהלסת התחתונה בולטת מהעליונה. גופו הארוך צר ומכוסה קשקשים גדולים, וצבעו ירוק ובעל גוון אדמדם. סנפירי הגב והשת ממוקמים בחלק האחורי של הגוף וסנפירי החזה בצדו התחתון של הגוף. סנפיר הזנב מעוגל. הפיררוקו שוכן במים רדודים או על קרקעית הנהר כמעט מבלי לנוע. עולה אל פני המים, כדי לשאוף אוויר חופשי. שלפוחית השחייה, פועלת כריאת עזר ומאפשרת לו קיבולת נשימה גדולה. זהו טורף רעבתני הניזון מתולעים, סרטנים, צפרדעים, רכיכות, צמחים ואף מדגים מתים. את טרפו הוא מחזיק בין שיניו ומועך אותו. בהיות לו שיניים בעצם הלשון ובעצם החך מאפשרות לו לסתותיו לנשוך נשיכה כפולה. עונת הרבייה חלה בחודשי אפריל-מאי. הקן ממוקם במים צלולים, עומקו כ-15 ס"מ ורוחבו כ-50 ס"מ. הנקבה מטילה כ-180 אלף ביצים והזכר מפרה אותן מיד ואחר משגיח עליהן. הדגיגים בוקעים כעבור חמישה ימים וגדלים במהירות, אך מגיעים לבגרות מינית רק בהיותם בני חמש שנים. את הפיררוקו צדים באמצעות חיצים או צלצלים. הילידים האינדיאנים נוהגים לבתר אותו ולייבש את הנתחים בשמש או לעשנם כדי לשמר את בשרו. התושבים המקומיים נוהגים לטגנו זמן קצר לאחר שלייתו מן המים. הנתחים מוגשים חסרי עצמות ונחשבים למעדן מלכים. משום הציד הרב ישנם אזורים בסביבת מקומות מיושבים בהם נעלמה אוכלוסיית הפיררוקו לחלוטין, ועתה נעשים מאמצים לשמרו באמצעים שונים. הארפאימה היא המקור לסירנה הפרואנית. מדיה וקבצים בנושא פיררוקו בוויקישיתוף פיררוקו, באתר ITIS (באנגלית) פיררוקו, באתר NCBI (באנגלית) פיררוקו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פיררוקו, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פיררוקו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פיררוקו, באתר FishBase (באנגלית) פיררוקו, באתר GBIF (באנגלית) פיררוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיררוקו באתר הרשימה האדומה של IUCN
קניסטל

קָנִיסְטֶל שגם ידוע בתור ספוטה כתומה (שם מדעי: Pouteria campechiana) הוא עץ ירוק עד שמקורו בדרום מקסיקו ובאמריקה המרכזית. העץ מגודל בשל פירותיו גם במדינות אחרות, כברזיל, טאיוואן ווייטנאם. עץ הקניסטל גדל עד לגובה של עשרה מטרים. הוא מניב פרי צהבהב-כתמתם ואכיל, המכונה גם ספוטה צהובה, ואורכו עשוי להגיע עד שבעה סנטימטרים. בשר הקניסטל מתוק ומרקמו מושווה לעיתים למרקם חלמון ביצה מבושל, ולכן מכונה הפרי לעיתים בשם "חלמונית". הפרי משויך לאותה משפחה כמו ספוטה ממית (mamey sapote) ופרי האביו (abiu). פרי הקניסטל מבשיל בעודו על העץ. צבעו של פרי שהבשיל לחלוטין צהוב עז, ובסופו של התהליך, הוא מתרכך ונושר. באופן מפתיע, מזיקים וציפורים אינם נוגעים בבשר הפרי, ככל הנראה בשל עפיצותו, שמצטמצמת באופן ניכר בפירות בשלים מאוד, אך עדיין ניתנת לזיהוי על הלשון. לעיתים, פירות בשלים שנקטפו מן העץ בעודם קשים אינם מצליחים להתרכך ולאבד מעפיצותם, וליצור את המרקם שמזכיר חלמון ביצה. הסיבה הזאת, נוסף על העובדה שפירות קלימקטריים נרקבים מהר יחסית בטמפרטורת החדר, תרמה ככל הנראה לחוסר-חשיבותו הכלכלית של הקניסטל, פרי שטעמו מתחבב על רבים, וגם קל לעיבוד. בדומה לפרי הלוקומה (lúcuma), קניסטל אכיל כמו שהוא. כאשר בשר הפרי מעורבב בחלב, נוצר מילקשייק קטיפתי או קינוח מתקתק וריחני דמוי-רפרפת. מדיה וקבצים בנושא קניסטל בוויקישיתוף קניסטל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קניסטל, באתר ITIS (באנגלית) קניסטל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קניסטל, באתר Tropicos (באנגלית) קניסטל, באתר GBIF (באנגלית) קניסטל, באתר The Plant List (באנגלית) קניסטל, באתר IPNI (באנגלית) קניסטל באתר הרשימה האדומה של IUCN "Pouteria campechiana". Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. אורכב מ-המקור ב-2009-05-14. נבדק ב-2009-01-29. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולידור רקורדס

פולידור רקורדס (באנגלית: Polydor Records) היא חברת תקליטים בבעלות חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. חברת פולידור הייתה בתחילתה מותג עצמאי של חברת דויטשה גרמופון. החברה הוקמה בשנת 1924 ונמכרה לדקה בשנות השלושים אך נעשתה פופולרית רק בשנת 1946 כאשר הפכה למותג של המוזיקה הקלאסית. בשנת 1949 נמכרו הזכויות ל-"His Master's Voice" נמכרו לחברת EMI[דרושה הבהרה]. בתחילת שנות השישים הוחתמו אומנים לא מוכרים, טוני שרידן והביטלס שהפכו למפורסמים לאחר מכן. בשנת 1969 נפתחה שלוחה של החברה בארצות הברית. המשרד האמריקאי לא זכה להצלחה רבה בתחילתו והתפרסם רק לאחר חתימתו של ג'יימס בראון על חוזה בשנת 1971. בשנת 1972 שיתפה חברת פולידור פעולה עם חברת "Phonogram Records" שבשליטת חברת פיליפס ויחד יצרו את המותג "PolyGram". בתחילת שנות השבעים החתימה החברה אומנים כמו גלוריה גיינור והבי ג'יז. לעומת זאת החברה חוותה קשיים לאחר שרוב תשומת הלב הייתה סביב חברת מרקורי רקורדס השייכת גם היא ליוניברסל. בתחילת שנות השמונים החתימה החברה אומנים כמו איאן דורי וביל פיורי. קשיי החברה גדלו והיא התמזגה לתאגיד "PolyGram Label Group" ששלט על חברת פולידור בנוסף לאיילנד רקורדס, לונדון רקורדס, אטלס רקורדס וורב רקורדס. בשנת 1994 הוקם משרד של פולידור בנאשוויל, טנסי, המשרד נסגר בשנת 1996. בתחילת שנות השבעים משרד פולידור בממלכה המאוחדת היווה את מקור ההכנסה העיקרי עם החתמתם של ואמנים כמו הג'אם והמי. ב-2006 השיקה פולידור את המותג "Fascination Records" שאחראי על מוזיקת פופ בעיקר. האומנים המרכזיים של המותג הם Girls Aloud וסופי אליס בקסטור. מאוחר יותר נוצרה להקת הבנות הסאטרדייז דרך חברת פולידור. מספר אומנים שחתומים בחברת הוליווד רקורדס עברו למותג החדש של פולידור כדוגמת האחים ג'ונאס, מיילי סיירוס, דמי לובאטו ו-Selena Gomez & The Scene. בין האומנים החתומים בחברה נמנים: טייק ד'את, Girls Aloud, N-Dubz, הסאטרדייז, דאפי, שריל קול, La Roux, ניקולה רוברטס, סופי אליס בקסטור, קייזר צ'יפס, בויזון, ג'יימס מוריסון, S Club, אסמי דנטס, רייצ'ל סטיבנס, לואוסון, אלפאביט, אלי גולדינג, איאן בראון, ברייט אייז, קייט נאש, כריסטינה שטירמר, ו־Snow Patrol. פולידור מהווה שלוחה בריטית למותגים החתומים באמריקה עם חברת "Interscope-Geffen-A&M" כדוגמת אמינם, The All-American Rejects, קווינס אוף דה סטון אייג', לימפ ביזקיט, טימבלנד, Yeah Yeah Yeahs, וויזר, בלאק אייד פיז, מרילין מנסון, הפוסיקט דולז, ג'נט ג'קסון, סנופ דוג, 50 סנט, מרי ג'יי בלייג', באסטה ריימס, גוון סטפאני, ד"ר דרה, ליידי גאגא, שריל קרואו, פרגי, אסתר דין, לנה דל ריי ונלי פורטדו. מדיה וקבצים בנושא פולידור רקורדס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פולידור רקורדס (באנגלית) פולידור רקורדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
עוזי מחניימי

עוזי מחניימי (נולד ב-כסלו תשי״ג 1952) הוא עיתונאי ישראלי המתגורר בלונדון. עוזי מחניימי הוא בן לאחת המשפחות הציוניות הוותיקות בישראל. נצר לחלוצי עמק יזרעאל. הוא בנו של תת-אלוף גדעון מחניימי יליד קיבוץ עין חרוד ורעיה (לבית שניידר) ילידת קיבוץ גבעת ברנר. אביו היה מפקד בפלמ״ח, מראשוני הצנחנים, וממקימי חיל המודיעין בצה״ל. בהמשך היה יועץ לענייני ״מלחמה בטרור״ של ראשי הממשלה מנחם בגין ויצחק רבין.  סבו שלום מחניימי היה איש ״העלייה השניה״ וממקימי ״הקואופרציה״ מרחביה, היישוב הראשון בעמק יזרעאל. סבא רבא מצד אביו, חיים בר מחניימי היה עסקן ונדבן ציוני ותיק ומראשוני המושב בלפוריה. בני משפחתו הם מראשוני הקיבוצים עין חרוד, תל יוסף, בית קשת, גבעת ברנר, והמושבים מרחביה, בלפוריה וכפר ברוך. משפחת סבתו, חנה לבית אילגובסקי הייתה מבעלי עיתון ״הבוקר״, מבוני שכונת ״קריית מאיר״ בתל אביב, ומהתורמים העיקריים לארגון האצ״ל. מצד אמו נצר ל-יהודה יום-טוב ליפמן הלוי נצר ליום טוב ליפמן הלוי שנודע בכינוי ״התוספות יום-טוב״, מגדולי חכמי אשכנז במאה ה-17. מחניימי גדל בשיכון הצנחנים ברמת גן ולמד בתיכון בליך. בשירותו הצבאי עוזי מחניימי היה רב-סרן ביחידה מבצעית של חיל המודיעין. השתתף במלחמת ״יום הכיפורים״ כסייר אוויר, במלחמת ההתשה בגולן ב-1973-1974, והיה בראש כח קטן של גדוד 13 של חטיבת ״גולני״ יחד עם המג״ד ברוך שפיגל שהגיע ראשון לפאתי ביירות בירת לבנון במלחמת לבנון 1982. לאחר המלחמה ובעת לווית אביו התפרסם בסירובו ללחוץ את ידו של אריאל שרון בו ראה אחראי למלחמת לבנון והשלכותיה. עם שחרורו פנה לקריירה עיתונאית. בתחילה, בשנת 1984, ככתב לענייני המזרח התיכון בעיתון הקיבוץ הארצי ״על המשמר״ בו שימש גם ככתב העיתון בלונדון. בהמשך הוזמן ב-1987 על ידי עורך ״ידיעות אחרונות״ דב יודקובסקי לשמש כפרשן לענייני ערבים של העיתון. בתפקיד זה היה העיתונאי הישראלי הראשון שהגיע כאזרח ישראלי לראיין את יאסר ערפאת בתוניס. ב-1992 הוזמן על ידי אדם ברוך לכתוב לעיתונים ״שישי״ ו״גלובס״. באותה תקופה כתב גם עבור האקונומיסט הבריטי וכתב העת שלו ״פורין ריפורט״. ב-1996 הוזמן על ידי עורך ה-״סאנדיי-טיימס״ הלונדוני ג׳ון וידרוו לשמש ככתב ופרשן לענייני המזרח התיכון. במשך 18 שנה היה הכתב היחיד נושא תפקיד בעיתון שאינו מהעולם דובר האנגלית. בשנתו הראשונה ב״סאנדי-טיימס״ התגורר בעמאן, והיה העיתונאי הישראלי היחיד אי פעם שהתגורר בארץ ערבית וגם התקבל כתושב בממלכה. בעיתון זה פרסם ״סקופים״ רבים שזכו לתהודה ארצית ועולמית. ביניהם חשיפתה של סוכנת ה״מוסד״ שריל בנטוב שסייעה בחטיפת טכנאי הגרעין מרדכי ואנונו, וכבר בשנת 2000 פרסם את עובדת קיומם של טילי שיוט גרעיניים בצוללות חיל הים הישראלי. בשנת 1994 כתב ספר אוטוביוגרפי פורץ דרך: Best of Enemies יחד עם בסאם אבו שריף, לשעבר אחד מראשי ארגון ״החזית העממית לשחרור פלסטין״. הספר שיצא לאור לראשונה באנגליה וארצות הברית בהוצאה היוקרתית Little Brown תורגם והופץ בלמעלה מעשר שפות. היה זה שתוף הפעולה הראשון בתחום הספרותי בין ישראלי לפלסטיני בחתירה למען שלום. בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בלימודי המזרח התיכון. נשוי לאילנה לבית קרשיץ. אב לשתי בנות וסב לארבעה נכדים.  מתגורר לסירוגין בתל אביב ולונדון. עוזי מחניימי ובסאם אבו שריף, Best Of Enemies, בהוצאת ליטל בראון, 1994 עוזי מחניימי מספר על השקרים של המזה"ת, באתר nrg מעריב, 3 במאי 2013 כתבה על הספר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונתן גרופר

יונתן גרופר (נולד ב-13 ביוני 1980) הוא מרצה, יוצר ואנימטור בוגר "בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים" שזכה בפסטיבל האירופאי Anca 2008 על סרט האנימציה הקצר "סופר גרופר" ובמענק מטעם "המיזם לקולנוע וטלוויזיה ברשות לפיתוח ירושלים" על פרויקט "ארון הקודש" שכתב עם מיכל קופר-קרן ויוסי גוון. עם סיום לימודיו בבצלאל עבד בחברות פוסט-פרודקשן ואנימציה שונות. מ-2011 מנהל את מחלקת הפוסט-פרודקשן בחברת "TROSS" המתמחה במימון המונים. בשנת 2014 החל ללמד פוסט-פרודקשן ואנימציה במכללת "ג'אמפקט". משנת 2016 מרצה לסטוריטלינג בבצלאל ובהמשך החל להרצות גם ב"מכללת שנקר" וב-"HIT". יונתן גרופר החל להופיע כסטנדאפיסט בשנת 2004. התפרסם לראשונה במופע ההתרמה "יומטוב" ולאחר מכן השתתף וכתב בתוכניות "עובר כל גבול" בYES, "פרויקט ביפ" ו"אין מה לראות" ב"קשת 12", "מצב כפית" בערוץ "YES Comedy", "הצחוקייה" בערוץ "ניקלודיאון", "המועדון" עם שחר חסון ב"רשת 13" ותפקידי אורח בסדרות שונות. מדיה וקבצים בנושא יונתן גרופר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יונתן גרופר יונתן גרופר, ברשת החברתית פייסבוק יונתן גרופר, ברשת החברתית LinkedIn יונתן גרופר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יונתן גרופר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת המרצים במכללת בצלאל, באתר בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
אל תוך מלתעות המוות

"אל תוך מלתעות המוות" (באנגלית: Into the Jaws of Death) הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי צלם משמר החופים האמריקני רוברט פ. סרג'נט בעת הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. בתצלום נראים חיילי דיוויזיית הרגלים הראשונה נוחתים מנחתת LCVP בחוף אומהה, בשעה 7:40 בבוקר הפלישה לנורמנדי. כותרת הצילום, "אל תוך מלתעות המוות", מתייחסת לשורה מתוך שירו של אלפרד טניסון "הסתערות הבריגדה הקלה". הצילום הפך לאייקון, ונעשה בו שימוש באמנות ובקולנוע, למשל בסרט האמריקאי "להציל את טוראי ריאן" (1998). הצילום הופיע על כריכת התרגום האנגלי לספר "איליאדה" (1998) של סטנלי לומברדו, כסמל לאוניברסליות של המלחמה. מדיה וקבצים בנושא אל תוך מלתעות המוות בוויקישיתוף The Jaws of Death, U. S. Coast Guard Greatest Generation D-day Landing. Famous Picture Collection website. May 5, 2013.
דלגאדו

האם התכוונתם ל... אגוסטין דלגאדו – כדורגלן אקוודורי אנטוניו דלגאדו – פוליטיקאי אמריקאי מרסלו דלגאדו – כדורגלן ארגנטינאי
גרייבס

האם התכוונתם ל... מייקל גרייבס – אדריכל אמריקאי פיטר גרייבס – שחקן אמריקאי רוברט גרייבס – מלומד אנגלי רופרט גרייבס – שחקן בריטי אחר: מחלת גרייבס – הפרעה אוטו-אימונית גרייב