laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ינה קרמנדי-פרים

ינה קרמנדי-פרים, (במקור רק פרים, בהונגרית: Körmendi-Frim Jenő;‏ בודפשט, 11 באוקטובר 1886 – וושינגטון די.סי., 14 באוגוסט 1959) היה פסל יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, אמן מדליות. הוא יצר דיוקנאות, לוחיות ופסלים ציבוריים רבים. הוא התגורר בארצות הברית של אמריקה משנת 1939 עם אשתו, הציירת והקרמקאית ארז'י פיירווארי. ינה פרים נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של יעקב פרים (1852–1919) רופא ומורה, ושל אנה גולדרייך. תחילה למד בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב), ולאחר מכן בפריז אצל הפסל ז'וזף ברנר (אנ'). הוא גם לקח חלק בקישוט בניין המטה של המוסד לביטוח לאומי ההונגרי. ב-7 בספטמבר 1922, בבודפשט, נשא לאישה את ארז'בט, בתם של ז'יגמונד פיירווארי ושל אדל שניצר. ב-1939 שהה זמן רב יותר בהולנד, שם ארגן תערוכות בכמה ערים (האג, ארנהם). באותה השנה הוא ואשתו התיישבו בארצות הברית, שם שניהם הפכו לפרופסורים באוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה. לוראנד אטווש אניוש ידליק פרידייש קוראני אלכסנדר שווד אולגה מאטה ינה הובאי ארמין ואמברי יאסברן : לוחמים טורקים-הונגרים (1909); אסטרגום : יאן סובייסקי (1933) בלשגיארמט : אנדרטת גבורה (1937) אליזבת, נסיכת בוואריה-שכונתה סיסי והייתה גם מלכת הונגריה המדונה של אבן דרך 0 מחווה: אנדרטת גבורה (1937) משנת 1906 הציג בתערוכות של הגלריה לאמנות. ב-1910 הציג את יצירותיו בגלריית "בית האמנים", ב-1934 במוזיאון ארנסט וב-1935 בקזינו בליפוטווברוש (רובע 5 של בודפשט). ב-1939 הציג תערוכות במספר ערים בהולנד (האג, ארנהם) ב-1939, הציג תערוכה משותפת במילווקי ביחד עם אשתו, הציירת והקרמיקאית ארז'י פיירווארי. Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) Magyar nagylexikon XI. (Kir–Lem). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 2000. ISBN 963-9257-04-4 (הלקסיקון ההונגרי הגדול ) לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת מדיה וקבצים בנושא ינה קרמנדי-פרים בוויקישיתוף Eugene Kormendi באתר SAAM ינה קרמנדי-פרים באתר Arcanum פסלי ינה קרמנדי-פרים (חלק) ינה קרמנדי-פרים באתר GENi A házasságkötési bejegyzése alapján születési ideje 1886. október 11. "Születési bejegyzése a budai izraelita hitközség születési akv. 102/1886. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-16. "Körmendi-Frim Jakab halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 790/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-16. Pál Tamás, Körmendi Frim Jenő – Köztérkép, www.kozterkep.hu (בהונגרית)
פיגוע הירי בצומת בית הערבה

פיגוע הירי בצומת בית הערבה הוא פיגוע ירי שבוצע ב-27 בפברואר 2023, ו' באדר ה'תשפ"ג, על ידי מחבלים פלסטינים בצומת בית הערבה שליד יריחו, ובו המחבלים פתחו באש לעבר כלי רכב ישראליים בשלוש הזדמנויות. בפיגוע זה נרצח אדם אחד. ביום שני בערב, 27 בפברואר 2023, סמוך לשעה 17:27, פתחו שלושה מחבלים פלסטינים בירי מרכב לעבר כלי רכב ישראלים באזור צומת בית הערבה שעל כביש 90. כתוצאה מהירי נפצע באופן אנוש אילן גנלס, אזרח ישראלי-אמריקאי בן 27. הוא פונה לבית החולים הדסה הר הצופים לקבלת טיפול רפואי, אך לאחר מספר שעות נקבע מותו. בוצע ירי לעבר רכב נוסף, בו נסעה משפחה, ולעבר ג'יפ, אך באירועים אלו לא היו נפגעים. לאחר הירי המשיכו המחבלים בנסיעה לכיוון יריחו, ובשלב מסוים ירדו מרכבם והציתו אותו. במהלך ההצתה ערכו המחבלים חילופי אש עם שוטרים שהגיעו למקום. המחבלים נמלטו, והשוטרים טענו כי פגעו לפחות באחד מהם. ב-1 במרץ 2023 איתרו השב"כ, צה"ל ומג"ב את המחבלים בבית בעקבת ג'אבר. כוחות של יחידת דובדבן, גדוד לביאי הבקעה וגדוד 636 הפעילו נוהל סיר לחץ ואחרי קרב יריות עצרו שניים מהמחבלים שביצעו את פיגוע, תפסו אקדח והרגו מחבל נוסף שניסה להימלט. גל הטרור בישראל (2023) שלומי הלר, אמיר בוחבוט וינון שלום יתח‏, 14 נרצחים בחודש: נקבע מותו של הצעיר שנורה בפיגוע בבקעה, מצוד אחר המחבל, באתר וואלה, 27 בפברואר 2023 טל לב רם ואלון חכמון, ‏צעיר בן 27 נרצח בפיגוע ירי סמוך לים המלח; מצוד אחר המחבלים, באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2023 אריאל כהנא, אלן נרצח בפיגוע בצפון ים המלח: "אהב את העם היהודי ואת ישראל", באתר ישראל היום, 28 בפברואר 2023 ציוץ של צה"ל, באתר טוויטר, ‏27 בפברואר 2023 כוחות הביטחון תפסו 2 חשודים בביצוע פיגוע הירי בכביש 90, באתר צה"ל, 1 במרץ 2023 אלישע בן קימון, עינב חלבי, אילן גנלס הובא למנוחות: "היה השראה", המחבלים שרצחו אותו נלכדו, באתר ynet, 1 במרץ 2023
Évidemment

"Évidemment" (הגייה בצרפתית: [evidamɑ̃] (להאזנה); בעברית: "מובן מאליו") הוא סינגל מאת הזמרת הקנדית - צרפתייה לה זארה, שיצא לאור ב-19 בפברואר 2023. השיר ייצג את צרפת באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת. ב-13 בינואר 2023, פראנס טלוויזיון הודיעה רשמית כי רשת השידור בחרה באופן פנימי את לה זארה לייצג את צרפת בתחרות האירוויזיון 2023, כאשר השיר יצא רשמית לאור ב-19 בפברואר 2023. לדברי זארה, השיר הוכן עבור תחרות הזמר של האירוויזיון וכי אין מתאים ממנו לייצג את האומה הצרפתית בתחרות. ב-16 בפברואר חשפה את שמו. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שצרפת היא אחת מהגדולות המייסדות, היא העפילה לגמר אוטומטית. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות. צרפת הופיעה כמדינה השישית. סרטון השיר "Évidemment" באתר יוטיוב "La Zarra en interview : "À l'Eurovision, je veux offrir mon âme à la France"". Charts In France (בצרפתית). 13 בינואר 2023. נבדק ב-19 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Abbes, Oranie (16 בפברואר 2023). "France: La Zarra reveals her Eurovision 2023 song is called "Évidemment"". Wiwibloggs (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-19 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "EBU, UA:PBC and BBC agree to host 2023 Eurovision Song Contest in the United Kingdom". Eurovision.tv (הודעה לעיתונות) (באנגלית). EBU. 25 ביולי 2022. ארכיון מ-25 ביולי 2022. נבדק ב-25 ביולי 2022. {{cite press release}}: (עזרה) Eurovision 2023: Running order in the Grand Final
בית הנבחרים של ניו המפשייר

בית הנבחרים של ניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire House of Representatives) הוא הבית התחתון באספה הכללית של ניו המפשייר, בית המחוקקים הדו-ביתי של המדינה. בית הנבחרים מורכב מ-400 חברים המגיעים מ-204 מחוזות בחירה שונים ברחבי ניו המפשייר, שנוצרו מחלוקת מחוזות ניו המפשייר. בממוצע, כל מחוקק מייצג כ-3,300 תושבים, שהוא היחס הקטן ביותר בארצות הברית בין נציג בבית תחתון לאוכלוסייה. בית הנבחרים של ניו המפשייר הוא הבית התחתון הגדול ביותר מבין מדינות ארצות הברית, בפער נרחב. השני בגודלו, בית הנבחרים של פנסילבניה, מונה 203 חברים. מבחינה עולמית, זהו הבית התחתון הרביעי בגודלו בעולם דוברי האנגלית: מלפניו ניצבים בית הנבחרים של ארצות הברית המונה 435 חברים, לוק סבהה של הודו המונה 543 חברים, ובית הנבחרים הבריטי המונה 650 חברים. מחוות הבחירה בבית הנבחרים משתנים במספר המושבים על בסיס אוכלוסייתם. המחוזות הפחות מאוכלסים בוחרים רק נציג אחד, לעומת המחוז המאוכלס ביותר, למשל, שמיוצג בידי 11 מחוקקים. במחוזות מרובי נציגים, רשאים הבוחרים להצביע כמה שיותר פעמים פר מספר הנציגים שיש לבחור; לדוגמה, במחוז בן שני חברים, בוחר יכול להצביע פעמיים לשני מועמדים. שיטת בחירה זו בגוש ריבוי מביאה פעמים תכופות לכך שצד אחד זוכה בכל המושבים במחוז. חלק מהיישובים בניו המפשייר שוכנים בו-בזמן במחוזות שונים, במה שמכונה "Floterial district", במטרה להשיג חלוקה שווה יותר לפי אוכלוסייה. שלא כמו בבתי מחוקקים אחרים במדינות ארצות הברית, אין מעבר החוצץ בין שני צדי המתרס בבית, שכן חברי שתי המפלגות יושבים בחמישה בלוקים כמו באודיטוריום. בית הנבחרים של ניו המפשייר מתכנס במשכן האספה הכללית מאז 1819. אולם מליאת בית הנבחרים הוא ההיכל העתיק ביותר בארצות הברית שעדיין נמצא בשימוש חקיקתי מתמשך. חלונות מקושתים גדולים מצפים את הקירות, ועל בימת הנאומים תלויים דיוקנאות של ג'ון הייל, אברהם לינקולן, ג'ורג' וושינגטון, דניאל ובסטר ופרנקלין פירס. מדיה וקבצים בנושא בית הנבחרים של ניו המפשייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הנבחרים של ניו המפשייר (באנגלית) בית הנבחרים של ניו המפשייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית הנבחרים של ניו המפשייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ניו המפשייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים של ניו המפשייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
מנחם מנדל שטרן (רב)

רבי מנחם מנדל שטרן (ה'תקי"ט, 1759 – ט' באדר א' תקצ"ד, 1834) היה רבה של סיגט ומחבר הספר "דרך אמונה" על התורה. נולד בשנת תקי"ט בערך בדראגמירשט שבחבל מרמורש, רומניה לאביו ר' שמואל. ונשא שם האשה צירל בת ר' בנימין ממנוסטריץ', ושם היה תלמידו של רבי יעקב לורברבוים מליסה (מחבר הספר "נתיבות המשפט"). ובשנת 1791 נסע עם רבו לקאלוש שבמזרח גליציה. ונסע כחסיד לרבי משה לייב מסאסוב, ולרבי ישראל מקוז'ניץ, ולרבי מנחם מנדל הגר מקוסוב. בשנת תקס"ב מינה לראש בית דין בסיגט. ובשנת תקע"ט מילא את מקומו של רבי יהודה כהנא הלר, רבה של סיגט, ברבנות העיר. חתנו וממלא מקומו ר’ יוסף ב"ר יצחק שטערן. הנהיג בקהילות מארמארוש, והעמיד רבנים בשתי העיירות הגדולות, מנה את גיסו ר' אייזיק לרב בבורשה, ורבי חנוך זונדל פוגל לרב הראשון בוישוא. בכפרים הקטנים הושיב שוחטים ומלמדים. נפתלי בן-מנחם, מספרות ישראל באונגאריה, ירושלים תשי"ח, עמ’ 87-90. שלמה יעקב גרוס, י' יוסף כהן, (עורכים), ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, תל אביב: בית מארמארוש, תשמ"ג. מצבת קודש, יקותיאל יהודה גרינוואלד, עמ' 24 והלאה. ביוגרפיה של הרב מנחם מנדל שטרן, בלוג תולדות ושורשים בארץ ישראל דרך אמונה, באתר היברובוקס מחבר:מנחם מנדל שטרן בן שמואל, באתר ויקיטקסט הערך "רבי מנחם מנדל שטרן", באתר המכלול Today’s Yahrtzeits & History – 9 Adar I, matzav.com, ‏13 בפברואר 2011 (באנגלית)
מנחם מנדל שטרן

האם התכוונתם ל... מנחם מנדל שטרן (רב) – רבה של סיגט מנדל שטרן – עורך כתב העת "כוכבי יצחק", סופר, משורר, ומתרגם מנחם שטרן
סינמטק

סינמטק (מצרפתית: Cinémathèque) הוא מכון ארכיוני שמשמר סרטי קולנוע. לעיתים קרובות הסינמטק מקיים פעילויות תרבות הקשורות לסרטי קולנוע כגון הקרנות, הרצאות ופסטיבלי קולנוע. מקור המונח המקורי הצרפתי "Cinémathèque" בשילוב המילים "Cinéma" - קולנוע בצרפתית, והמילה היוונית thêkê ,θηκη - ארגז או תיבה, במקביל למילה הצרפתית (לטינית) bibliothèque - ספרייה (מיוונית bibliothêkê). הסינמטק הראשון בעולם הוקם בשנות ה-30 של המאה העשרים בצרפת, ונועד לשמר סרטים ישנים בעלי ערך תרבותי. לאחר מלחמת העולם השנייה, בה נפגע האוסף בצורה קשה, החלה ממשלת צרפת לתמוך בסינמטק מתוך הכרה בחשיבותו התרבותית. בסינמטק הוקם חדר הקרנה קטן, וגויס צוות עובדים קבוע. הסינמטק שימש בית למיטב יוצרי הסרטים בצרפת, ובהם יוצרי הגל החדש הצרפתי. כיום, הסינמטק הצרפתי הוא ארכיון הסרטים הגדול בעולם ומרכז תרבות צרפתי חשוב. בשנת 1934 הוקם סינמטק בבריטניה. נוסף לשימור סרטים נדירים, בסינמטקים מוקרנים סרטים נדירים, נערכות הקרנות במחיר מוזל, והם משמשים גם כבמה ליוצרים חדשים. ערך מורחב – סינמטקים בישראל בישראל מספר סינמטקים, שהראשון שבהם, סינמטק תל אביב נפתח בשנת 1973. אתר הסינמטק הצרפתי (בצרפתית) (באנגלית) אורי קליין, למה הסינמטקים בישראל כל כך גרועים, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2017 בית עקד סרטים, על המשמר, 12 בינואר 1951
מלחמת ציריך הישנה

מלחמת ציריך העתיקה (בגרמנית: Alter Zürichkrieg), 1440–1446, הייתה סכסוך בין קנטון ציריך לבין שבעת הקנטונים האחרים של הקונפדרציה השווייצרית הישנה על הירושה של הרוזן מטוגנבורג. בשנת 1436 מת פרידריך השביעי, רוזן טוגנבורג, ולא הותיר אחריו לא יורש ולא צוואה. קנטון ציריך, בראשות הבורגומאסטר רודולף שטוסי, תבע את אדמות טוגנבורג; הקנטונים של שוויץ וגלרוס הגישו תביעות נגד, בגיבוי שאר הקנטונים. בשנת 1438 כבשה ציריך את האזור השנוי במחלוקת וניתקה את אספקת התבואה לשווייץ ולגלרוס. ב-1440 גירשו שאר הקנטונים את ציריך מהקונפדרציה והכריזו מלחמה. ציריך נקמה על ידי כריתת ברית עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג. כוחות ציריך הובסו בקרב על סנט יקוב אן דר סיהל ב-22 ביולי 1443 והוטל מצור על ציריך. פרידריך פנה אל שארל השביעי, מלך צרפת בבקשה לתקוף את הקונפדרציות והאחרונים שלח כוח של כ-30,000 שכירי חרב של ארמניאק בפיקודו של הדופין דרך בזל כדי להקל על העיר. בקרב על סנט יקוב אן דר בירס ליד בזל ב-26 באוגוסט 1444 הובס כוח חוסם של כ-1,600 חברי קונפדרציה שווייצריים, אך הוא הנחיל אבדות כה כבדות לצרפתים (2,000 הרוגים), עד שהדופין החליט לסגת. הקונפדרציה והדופין סיכמו שלום באוקטובר 1444, וצבא השכירים שלו נסוג מהמלחמה כליל. במאי 1444, הקונפדרציה הטילה מצור על גריפנזה וכבשה את העיירה לאחר ארבעה שבועות, ב-27 במאי, תוך עריפת ראשים של כל 64 המגינים מלבד שניים למחרת, כולל מנהיגם, Wildhans von Breitenlandenberg, במה שכונה רצח גריפנזי. אפילו בתקופה זו של מלחמה, הוצאה להורג המונית כזו נחשבה לרוב מעשה אכזרי ולא צודק. עד 1446, שני הצדדים היו מותשים, ושלום ראשוני נחתם. הקונפדרציה לא הצליחה לכבוש אף אחת מערי ציריך מלבד גריפנזה; ראפרסוויל וציריך עצמה עמדו בהתקפות. ב-1450 עשו הצדדים שלום מוחלט וציריך התקבלה שוב לקונפדרציה, אך נאלצה לפרק את בריתה עם ההבסבורגים. משמעות המלחמה היא שהיא הראתה שהקונפדרציה גדלה לברית פוליטית כל כך קרובה שהיא לא סבלה עוד נטיות בדלניות של חבר אחד. מדיה וקבצים בנושא מלחמת ציריך הישנה בוויקישיתוף Clifford J. Rogers (2010). The Oxford Encyclopedia of Medieval Warfare and Military Technology, Volume 1. Oxford University Press. p. 327. ISBN 9780195334036.
אמיליה סייקס

אמיליה סטרונג סייקס (באנגלית: Emilia Strong Sykes; נולדה ב-4 בינואר 1986) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת אוהיו. טרם שירותה בקונגרס של ארצות הברית, ייצגה סייקס את מחוז הבחירה ה-34 בבית הנבחרים של אוהיו בין השנים 2015–2022. סייקס היא חברת המפלגה הדמוקרטית. סייקס נולדה באקרון, והיא בתם של חברי בית הנבחרים של אוהיו לשעבר ורנון וברברה סייקס. אביה ורנון ייצג את מחוז הבחירה ה-34 בבית הנבחרים המדינתי בשנים 2000-1983, ובעקבות הגבלת כהונה החליפה אותו רעייתו שכיהנה בשנים 2001–2006. ורנון שב לאחר מכן לייצג את המחוז בשנים 2007–2014, עד אשר החליפה אותו בתם. כך, במשך 40 שנה רצופות, ייצגה משפחת סייקס את אותו מחוז בחירה. לסייקס תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת המדינה קנט. לאחר מכן השלימה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת פלורידה, ותואר שני נוסף מהמכללה לבריאות הציבור ומקצועות הבריאות של האוניברסיטה. בראשית דרכה הציבורית שימשה סייקס כיועצת מנהלית במשרד הפיסקלי של מחוז סאמיט. בשנת 2013 הכריזה על התמודדותה אל בית הנבחרים של אוהיו כדי להחליף את אביה בתפקיד. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ניצחה את חבר מועצת מחוז סאמיט פרנק קומונאל, וביום בחירות 2014 גברה על מועמדת המפלגה הרפובליקנית סינתיה בלייק ביחס של 72%-28%. בשנת 2015 הגישה סייקס לצג עמיתתה לבית הנבחרים המדינתי גרטה ג'ונסון הצעת חוק שביקשה לפטור מוצרי היגיינה נשית ממס מכירה. בשנת 2019 נבחרה סייקס למנהיגת הסיעה הדמוקרטית ולפיכך למנהיגת המיעוט בבית הנבחרים. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 הביעה סייקס את תמיכתה בסגן נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן. באותה שנה זכתה בפרס הכוכבת העולה ע"ש גבריאל גיפורדס מאת רשימת אמילי. בינואר 2022 הודיעה סייקס כי תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-13 של אוהיו. נציג המחוז המכהן, טים ראיין, פרש מהקונגרס כדי להתמודד לסנאט של ארצות הברית אך לבסוף הפסיד לג'יי. די. ואנס. בבחירות הכלליות נבחרה לבית הנבחרים עם 52.7% מקולות הבוחרים, והחלה את כהונתה בראשית ינואר 2023. בקונגרס ה-118 היא חברה בוועדת התחבורה והתשתית. מדיה וקבצים בנושא אמיליה סייקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמיליה סייקס בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) אמיליה סייקס, ברשת החברתית פייסבוק אמיליה סייקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמיליה סייקס, ברשת החברתית אינסטגרם אמיליה סייקס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) For the Ohio House: Emilia Sykes and Greta Johnson, באתר Akron Beacon Journal‏, 27 בספטמבר 2014 (באנגלית) ג'וליה קר סמית', Rep. Emilia Sykes joins competitive US House race in Ohio, באתר AP‏, 18 בינואר 2022 (באנגלית) Emilia Sykes to seek the Ohio House seat her family long has held, באתר Akron Beacon Journal‏, 16 בספטמבר 2013 (באנגלית) ג'ושוע לים, Is 'Tampon Tax' discriminatory to women?, באתר WCPO‏, 31 במרץ 2016 (באנגלית) אמילי מילס, Emilia Sykes wins national award for dedication to women, families, באתר Akron Beacon Journal‏, 2 ביולי 2020 (באנגלית)
מחילה (שיר)

"מחילה" הוא שיר שכתבה וביצעה הזמרת והמוזיקאית הישראלית יסמין מועלם. מועלם הלחינה את השיר במשותף עם ישי סוויסה. השיר יצא לאור כסינגל ב־25 ביולי 2021 באמצעות חברת התקליטים "תקליטי יהלום". בעוד שבהכנת אלבום הבכורה שלה, "אריה", מועלם עבדה על הכתיבה בתום יום עבודה כמלצרית, העבודה הפעם נעשתה כשהיא מתרכזת במוזיקה בלבד. מועלם הסבירה שהמחילה בשיר מכוונת לעצמה, שאדם הוא לא מושלם ושהתיקון העצמי הוא מסע בלתי נגמר, ושאף על פי שיש כישלונות, אדם לא צריך להלקות את עצמו וצריך לדעת גם לסלוח לעצמו. בהקשר לכך סיפרה גם על תחושת אשמה, אף על פי שלא עשתה רע לאף אחד – תחושה שאין לה מקום לדבריה. עוד הוסיפה שההצלחה שחוותה בעקבות אלבום הבכורה לא פתרה לה סוגיות שהיו לה עם עצמה. השיר לווה בווידאו קליפ בבימוי אלון דניאל. בקליפ מופיעים הזמרת ומשפחתה לצד שחקנים נוספים. אקורדי השיר "מחילה" באתר Tab4u סרטון השיר "מחילה" באתר יוטיוב מילות השיר "מחילה" באתר שירונט נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־27 בפברואר 2023 יסמין מועלם / מחילה, באתר הליקון ארומה מיוזיק, 25 ביולי 2021, בדיקה אחרונה ב־27 בפברואר 2023 ממי יסמין מועלם ביקשה מחילה?, באתר רדיו דרום, 28 ביולי 2021 המצעד השבועי של מדיה פורסט, שירים מובילים – רדיו – ישראלי, 2021, שבוע 38, באתר מדיה פורסט מיקום שיא במצעד השבועי של גלגלצ (3), באתר גלי צה"ל המצעד הישראלי השנתי תשפ"ב, באתר גלי צה"ל, 22 בספטמבר 2022
Channel Orange

Channel Orange (מסוגנן כ-Channel ORANGE) הוא אלבום האולפן הראשון של זמר ה-R&B האמריקאי פרנק אושן. האלבום יצא לאור ב-10 ביולי 2012 באמצעות חברת התקליטים דאף ג'אם. לאחר שפרסם את המיקסטייפ Nostalgia, Ultra בשנה הקודמת, החל אושן לכתוב שירים חדשים עם המפיק המוזיקלי מלאי, שסייע לו בהקלטת השירים באולפני EastWest שבהוליווד. במקום להסתמך על דגימות כפי שעשה במיקסטייפ שלו, החליט אושן לגשת לסאונד ולמבנה השיר בצורה שונה באלבום החדש. מבין המפיקים שהיו שותפים לעבודה על האלבום נמנו אומאס קית' ופארל ויליאמס. בהקלטות התארחו הראפרים וחברי ההרכב "Odd Future" ארל סווטשירט וטיילר, דה קריאייטור, הזמר-יוצר אנדרה 3000 והגיטריסט ג'ון מאייר. האלבום, שתואר כלא שגרתי מבחינה מוזיקלית, בנוי מסגנונות שונים כדוגמת אלקטרו-פאנק, פופ-סול, ג'אז-פאנק ופסיכדלי, לצד סאונדים שאינם מוזיקליים כדוגמת דיאלוג מסרט ורעש סביבתי שמשמשים כרצועות הביניים. מבחינה ווקאלית, אושן משתמש בפלואו חופשי, וכן פלסט וטנור המתחלפים לאורך האלבום. התוכן המילולי של האלבום עוסק בנושאים כגון אהבה נכזבת, דקדנס, מעמד חברתי וסמים באמצעות שימוש בדימויים ונרטיבים סוריאליסטיים המתארים דמויות אפלות. הוא בחר את השם Channel Orange כרפרנס לתופעה הנוירולוגית סינסתזיה, שבאמצעותה קישר את הקיץ שבו התאהב לראשונה לצבע הכתום. כשבוע לפני התאריך שהוכרז בפומבי, הוציא אושן את האלבום בצורה דיגיטלית, על מנת למנוע את דליפתו לאינטרנט. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים, בהם הסינגל המצליח ביותר של אושן במצעדי המוזיקה, "Thinkin Bout You", שהגיע למקום ה-32 בבילבורד הוט 100. האלבום עצמו דורג לראשונה במקום השני בבילבורד 200 האמריקאי, עם מכירות של כ-131,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. עוד דווח כי עד לספטמבר 2014 נמכרו כ-621,000 עותקים של האלבום בארצות הברית. ביולי 2012 יצא אושן לסיבוב הופעות לקידום האלבום. מבחינה ביקורתית, היה Channel Orange לאלבום שזכה לביקורות הטובות ביותר בשנת 2012, ודורג בראשי מצעדי מבקרים רבים, בהם "Pazz & Jop" האמריקאי והסקר הבריטי של HMV. בטקס פרסי הגראמי לשנת 2013, זכה Channel Orange בקטגוריית אלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר, ואף היה מועמד לקטגוריית אלבום השנה. לאורך השנים נכנס האלבום לרשימות מקצועיות רבות המדרגות את האלבומים הטובים ביותר משנות ה-10' וכן מכל הזמנים. מידע על האלבום Channel Orange באתר MusicBrainz מידע על האלבום Channel Orange באתר AllMusic האלבום Channel Orange באתר Discogs פרנק אושן, ג'ונתן איקפזו, מלאי, אומאס קית', פארל ויליאמס, שי טיילור, טיילר, דה קריאייטור Billboard 200 Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
מיכאל נעמן

מיכאל נעמן (נולד ב-3 באפריל 1930) הוא מהנדס ותעשיין ישראלי, שירת במערך הטכני של חיל האוויר הישראלי והקים את חטיבת האלקטרוניקה בתעשייה האווירית לישראל. מיכאל נעמן נולד בפולין, בן לאברהם מרדכי ולמלכה ויינפלד. בזמן מלחמת העולם השנייה הוגלתה משפחתו לסיביר. בתום המלחמה למד כנער טכנאות רדיו במחנה עקורים בגרמניה. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בעיצומה של מלחמת העצמאות. התגורר עם הוריו בחיפה, עבד כטכנאי רדיו והשלים את לימודיו בבית ספר ערב. אחרי שירותו הצבאי בחיל הקשר סיים לימודי הנדסת חשמל בטכניון והתגייס לחיל האוויר. מיכאל הוא השביעי מבין שמונה ילדים. אחאיו הם ליבר ויינפלד, יחזקאל ויינפלד, דבורה ויינמן לבית ויינפלד, משה ויינפלד, שרה מלצר לבית ויינפלד, נפתלי הרצל ויינפלד ושמעון ויינפלד. מיכאל נשא לאישה את עליה לבית שחורי, מורה, מחנכת ויועצת חינוכית, ולהם ארבעה ילדים ותשעה נכדים. מיכאל נעמן התגייס לשירות כמהנדס אלקטרוניקה בחיל האוויר בשנת 1956. עמד בראש צוות האלקטרוניקה במשלחת הישראלית לפיתוח המיראז' 5 (1965). הקים את מחלקת מערכות שבמחלקת ציוד (בהמשך להק ציוד) וניהל אותה. כמפקד הראשון של מצ"ד 8, היה אחראי על קליטת המערכות האלקטרוניות הראשונות בחיל האוויר, בכללן פיתוח מערך טילי ההוק ומערכות מוטסות רבות. בהמשך הוביל ופיקד על צוות אִפיוּן מטוס העתיד "חדיש", פרויקט שהגדיר את דרישות חיל האוויר למטוס המותאם לצרכים הספציפיים של מדינת ישראל לסוף האלף השני. עבודת הצוות נקטעה בעקבות מלחמת יום הכיפורים, אך שימשה בהמשך כבסיס להגדרות העבודה המקורית על מטוס ה"לביא". במהלך מלחמת יום הכיפורים, במסגרת "הרכבת האווירית" שדרכה סיפקה ארצות הברית מערכות נשק לצה"ל ("מבצע ניקל גראס"), היה נעמן אחראי על הגדרת הצרכים ועל הטמעת הציוד החדש תוך כדי לחימה. אחרי מלחמת יום הכיפורים התמנה מיכאל נעמן, כקצין בדרגת אלוף-משנה, לתפקיד סגן ראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית (בשנים 1974–1978), והיה אחראי על תהליך ההצטיידות של צה"ל לאחר המלחמה. בשנת 1978, לאחר פרישתו מצה"ל, התמנה לסמנכ"ל בתעשייה האווירית לישראל והקים את חטיבת האלקטרוניקה שאיחדה חמישה מפעלים (אלתא, מבת, מלמ, תממ ומגל), איחוד שהביא להגברת היעילות ושיתוף הפעולה בין המפעלים השונים. בשנת 1982 הוקמה מִנהלת מטוס הלביא, ומיכאל נעמן מונה לעמוד בראשהּ. בשנת 1983 פרש מיכאל נעמן מתפקידו בפרויקט הלביא, וזאת במחאה על השינויים בייעוד ובעלויות הייצור של המטוס לפי דרישת שר הביטחון החדש, משה ארנס. נעמן עבר לעסקים פרטיים, הקים את חברת "מטטרון" (Metatron Ltd) ועסק בפיתוח מערכות אלקטרוניות שונות עבור חיל האוויר הישראלי, במימון כספי הסיוע של ארצות הברית לישראל. בשנת 1990 רכש את חברת "עתיר" שפיתחה מערכות מטאורולוגיות לשוק הצבאי והאזרחי. המערכות זכו בתחרות מול חברת וייסלה (Vaisala) הפינית, חברה שהשתתפה שנים רבות בחרם על ישראל והייתה המובילה בעולם בתחום מערכות המטאורולוגיה. המערכת של "עתיר" נרכשה על ידי השירותים המטאורולוגיים של ישראל ושל הודו וכן עבור צבאות בלגיה, יוון ודנמרק. בין השנים 2000 ל-2015 כיהן במועצת המנהלים של מח"א (מפעלי חמצן ואַרגוֹן) ובמקביל ניהל פרויקט בנייה. בשנים האחרונות הוא עוסק בכתיבת זכרונותיו. יואש צידון מזכיר אותו בספרו ביום בליל בערפל (הוצאת מעריב, 1995, עמ' 274) כ"אחד הגאונים הצעירים" נועם אופיר, "אריה של נייר", בטאון חיל האוויר, גיליון 120 (221), 1998 מבצע "מנוף" משלחת הרכש בניו יורק (מש"ן) במקור "מפעל בית" תעשיות מכשירים מדויקים MAGAL Security Systems עמוס חדד, "מיכאל נעמן ינהל תוכנית מטוס הלביא בתעשייה האווירית", הארץ, 11 במאי 1982, עמ' 11 על "עתיר"
יוסף שגל

יוסף שגל (נולד ב-25 במרץ 1949 בבאקו, בירת אזרבייג'ן) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו וכשגריר ישראל בבלארוס. לפני כן היה עיתונאי ומגיש טלוויזיה. שגל קיבל תואר ראשון בהיסטוריה מהמכון להוראה של אזרבייג'ן על שם לנין. עד עלייתו הוא עבד ככתב, ולאחר מכן כעורך במספר עיתונים באזרבייג'ן. עלה לישראל בשנת 1990. בישראל כתב במספר עיתונים ברוסית והגיש תוכנית טלוויזיה בערוץ ישראל פלוס. שגל נבחר לכנסת ה-17 מטעם מפלגת ישראל ביתנו והיה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ובוועדה לפניות הציבור. במהלך כהונתו יזם שגל תיקון לחוק הסדרת מקומות רחצה, הקובע כי לא ייגבו דמי כניסה לחוף רחצה מילד עד גיל 13, ודמי הכניסה המרביים לנער בין גיל 13 ל-17 יעמדו על סך של 10 שקלים חדשים. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ במקום לא ריאלי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת ה-18, והודיע על פרישתו מהרשימה ומהפוליטיקה. באוגוסט 2009 הוצג על ידי שר החוץ, אביגדור ליברמן, כמועמדו לשגריר ישראל בבלארוס ולאחר אישור ועדת מינויים המינוי אושר על ידי הממשלה ב-9 באוקטובר 2011. עתירה שהוגשה לבג"ץ נגד המינוי - נדחתה. הוא שימש בתפקיד עד ספטמבר 2015. שגל גר בירושלים, נשוי ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא יוסף שגל בוויקישיתוף יוסף שגל, באתר הכנסת יוסף שגל, באתר כנסת פתוחה טל שלו‏, שגריר ישראל בבלארוס: בעל מפעל דגים וכוכב תקשורת, באתר וואלה, 26 בפברואר 2012 אישור מינוי שגריר בבלארוס, החלטה מספר 3753 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2011, באתר של משרד ראש הממשלה בג"ץ 7402/11 התנועה למען איכות השלטון נ' ראש ממשלת ישראל ואח', פסק דין מ-4 בינואר 2012