laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב שמחה רפיש

רבי יעקב שמחה רפיש (בכתיב יידי: רעהפיש; ה'תקס"ז, 1807 - כ"ו בניסן ה'תרל"ז, 9 באפריל 1877) היה ראב"ד ורב העיר קמפנו (אנ') בפרוסיה. ממקורביו של רבי עקיבא איגר, ומחבר הספרים "שערי שמחה" ו"משכן העדות". נולד בראביץ' שבפרוסיה לרב משה רפיש. למד מפי רבי אליעזר ליפמן ראוויטשער [=מראביץ'] שהיה דיין בליסא. נישא לבת העיר קמפנו (אנ') הסמוכה לפוזנא ועבר להתגורר בעיר. בגיל צעיר (בסביבות 1827) התמנה כראש בית הדין של קמפנו. לאחר פטירת רב העיר, רבי יוסף שמואל לנדוי (מחבר "משכן שילה" ו"גורן אטד") בשנת ה'תקצ"ו, 1835, מילא את מקומו עד שנת ה'ת"ר, 1840. בפברואר 1840 התמודד מולו בבחירות לרבנות העיר, המלבי"ם, וניצח. הוא שב למשרת הראב"ד ושיתף פעולה עם המלבי"ם בהנהגת הקהילה. בסך הכל כיהן ברבנות בקמפנו במשך חמישים שנה, בישיבה שניהל בעיר העביר שיעורים קבועים ורבים מתלמידיו נסמכו לרבנות. במשרה זו כיהן עד פטירתו בכ"ו בניסן ה'תרל"ז, 9 באפריל 1877. ספרו "משכן העדות" העוסק בענייני עדות זכה להסכמתו של רבה של פוזנא, רבי עקיבא איגר, ושל חתנו רבי משה סופר. הרב רפיש היה אז בן שלושים, אך בחייו נדפסו רק המבוא וההסכמות לצורך גיוס "פרענומעראנטן", והוא לא הצליח להדפיס את ספריו. ספרו "שערי שמחה" נדפס לאחר פטירתו בידי ידידו-תלמידו הרב אברהם בנימין זילברברג מווירשוב וספרו "משכן העדות" נדפס בידי בנו הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג שהיה אף הוא תלמידו של הרב רפיש. מלבד ספריו, נשתמרו תשובות אליו וממנו בספרי רבני זמנו, כמו: שו"ת שואל ומשיב של רבי יוסף שאול נתנזון (תליתאה, ג, אבן העזר קיד), זבד טוב של רבי דב בריש פופרש מברודי, אגודת אזוב מדברי (פיוטרקוב תרל"ט) של רבי מיכאל דב ויינגוט. הרבנים אברהם בנימין זילברברג וחיים יעקב נפתלי זילברברג מווירשוב שעסקו בההדרת ספריו הרב שמשון אורנשטיין רבה של קאליש. הרב דוב בער צאמבער - דיין בברלין ד"ר דוד רוזין, מהדיר פירוש הרשב"ם למקרא ומורה בבית המדרש לרבנים בברסלאו ישראל אברהם גרינבוים, רבי (יעקב) שמחה רעהפיש, בתוך: חכמי פולין, ירושלים תשס"ט עמ' רכד-רכה Daniel Lewin, Rabbi Jacob Simchah Rehfisch and the Jewish community of Kempen (Posen), Montreal, 1962. מדיה וקבצים בנושא יעקב שמחה רפיש בוויקישיתוף בנימין יעקב סאבאטקי, מורה דת בעיר שילרבערג, עמק הבכא (ידיעה על פטירתו), המגיד, 20 ביוני 1877 מרדכי כהן, קול בוכים: נהי ומספד תמרורים על הגאונים המפורסים מאורי הגולה אשר נעדרו... יוסף שאול נאטינזאהן... שמחה רעהפיש... מאיר ליביש מלבים, קראקא תרנ"א, באתר היברובוקס יעקב שמחה בן משה רפיש (1804-1877), דף שער בספרייה הלאומית ספריו שערי שמחה חלקים א-ב, ורשה תרל"ח, באתר היברובוקס שערי שמחה - מהדורא תנינא, בילגורייא תרע"א, באתר היברובוקס משכן העדות, ורשה תרע"ג, באתר היברובוקס תשובה הלכתית בכתב ידו (חלקה לא נדפס) באוסף האדמו"ר מקרלין הרב ברוך מאיר יעקב שוחט (כתב היד זמין לעיון מקוון באתר בית הספרים הלאומי) לפי עדות בנו, שו"ת רבי שלמה איגר ב, כתבים סימן סב. יוסף שמואל לנדא, משכן שילה, ורשה, תרפ"ט, באתר היברובוקס יוסף שמואל לנדא, גורן אטד, ורשה, תקצ"ז, באתר היברובוקס הרב שלמה אברהם רזכטה, בכורי שלמה, א, פיוטרקוב תרנ"ד, אבן העזר סימן ג אות ח.
1866 בצרפת

שנת 1866 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 879 שנות לאום. קיסר - נפוליאון השלישי. 31 במאי - נפוליאון השלישי מודיע על נסיגת הכוחות הצרפתיים ממקסיקו. 26 ביולי - הצרפתים מפנים את מונטריי. 5 באוגוסט - הצרפתים מפנים את סלטיו. 14 באוקטובר - כוחות צרפתיים נוחתים בגאנגווה איילנד, כחלק מהמערכה הצרפתית נגד קוריאה על הוצאתם להורג של כמרים ישועים צרפתים. זוהי הפעם הראשונה בה נוצר קשר בין קוריאה לכוח מערבי. 29 בינואר - רומן רולן, סופר, מחזאי וחוקר מוזיקה (נפטר ב-1944). 17 במאי - אריק סאטי, פסנתרן ומלחין (נפטר ב-1925). 6 ביולי - שרל מנז'ן, מצביא (נפטר ב-1925). 13 ביולי - לה גולו, רקדנית (נפטרה ב-1929). 4 באוגוסט - מוריס שוץ, (נפטר ב-1955). 7 בספטמבר - טריסטאן ברנאר, מחזאי וסופר צרפתי (נפטר ב-1947). 21 בספטמבר - שארל ניקול, רופא ומיקרוביולוג (נפטר ב-1936). (קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1866) 8 במרץ - סיימון פרנסואה-ברנו, מיסיונר שנהרג בקוריאה (נולד ב-1814). פיליפ בושז, סופר ופוליטיקאי (נולד ב-1796). מדיה וקבצים בנושא 1866 בצרפת בוויקישיתוף
מחוז מית'

מחוז מית׳ (באנגלית: County Meath, באירית: Contae na Mí) הוא מחוז באירלנד. המחוז הוא השני בגודלו בפרובינציית לנסטר, ובירתו היא העיר נאבן. המחוז נקרא על שם הממלכה ההיסטורית מית', שפירוש שמה באירית הוא ״מרכז״. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-194,942 תושבים. המחוז גובל במחוז דבלין מדרום מזרח, במחוז קילדייר מדרום, במחוז וסטמית' ממערב, במחוז קאוואן מצפון מערב, במחוז לאות' מצפון מזרח ובים האירי ממזרח. בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, קטנה אוכלוסיית המחוז בחצי כתוצאה ממוות או מהגירה. בשנת 1851 היו במחוז כ-110,373 תושבים, כ-40 שנה לאחר מכן, ב-1901 היו בו כ-67,497 בלבד. אוכלוסיית המחוז הצליחה להגיע למצבה של לפני הרעב רק בתחילת שנות ה-2000. בעקבות צירופן של פולין וליטא לאיחוד האירופי בשנת 2004, הגיעו למחוז עובדים רבים ממדינות אלו והשתקעו בו. שני אזורי הגיילטאכט (אזורים בהם רוב האוכלוסייה דוברת את השפה האירית) האחרונים בפרובינציית לנסטר נמצאים במחוז מית׳ - ראקארן ובאלי ריב. במחוז כ-2,603 תושבים שמעידים שהם דוברים את השפה האירית מחוץ למערכת החינוך, מתוכם 1,299 דוברים ילידיים המתגוררים בשטחי הגיילטאכט. המחוז נודע באירלנד בכינוי ״המחוז המלכותי״, בעקבות היותו מקום מושבו ההיסטורי של המלך העליון של אירלנד. במחוז גם נמצאת גבעת טארה המפורסמת. בשנת 2003 נמצאה גופה של האיש מקלוניקוון. מדיה וקבצים בנושא מחוז מית' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז מית' מחוז מית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג

סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Sophie Amalie von Braunschweig-Calenberg;‏ 24 במרץ 1628 – 20 בפברואר 1685), הייתה בתו של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק. סופיה אמליה נולדה ב-24 במרץ 1628 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג. בשנת 1640 התארסה סופיה אמליה עם פרדריק, נסיך דנמרק, וב-1 באוקטובר 1643 התחתנו השניים בגליקסבורג. בתחילה התגוררו הזוג בברמן, אולם בעקבות המלחמה בין דנמרק לשוודיה עברו השניים לפלנסבורג. בשנת 1647 מת כריסטיאן, הנסיך-הנבחר של דנמרק, אחיו של פרדריק, ופרדריק נבחר ליורש העצר. בשנת 1648 מת חמיה כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרדריק השלישי, מלך דנמרק. סופיה אמליה אהבה ציד ומופעי תיאטרון, ובזבזה על כך הון עתק, למרות מצבה הכלכלי הקשה של הממלכה. סופיה אמליה דאגה לסלק מחצר המלוכה את אחיותיו למחצה של בעלה, ובשנת 1651 גיסיה קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד גורשו מהממלכה. בעקבות המלחמה הצפונית הקטנה עם שוודיה, וההגנה הנחושה על קופנהגן, הצליחו סופיה אמליה ופרדריק לשנות את השלטון למונרכיה אבסולוטית. בשנת 1663 שלחה סופיה אמליה את גיסתה לאונורה כריסטינה אולפלדט לכלא והחרימה את רכושה, בטענה שקיימה יחסי מין עם משרתיה. בשנת 1670 מת בעלה פרדריק השלישי, מלך דנמרק, ובנה כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בתחילה פעלה סופיה אמליה כיועצת המדינית של בנה, אולם בהמשך איבדה במקצת את מעמדה, בין השאר עקב סכסוך עם כלתה שרלוטה אמליה מהסן-קאסל, ובעקבות כך פרשה לארמון אמליאנבורג, שם התגוררה עד מותה ב-20 בפברואר 1685. ב-1 באוקטובר 1643 התחתנה סופיה אמליה עם פרדריק השלישי, מלך דנמרק, ממנו היו לה 8 ילדים: כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק (1646–1699) אנה סופיה, נסיכת דנמרק (1647–1717), התחתנה עם יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה פרדריקה אמליה, נסיכת דנמרק (1649–1704), התחתנה עם כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ וילהמינה ארנסטינה, נסיכת דנמרק (1650–1706), התחתנה עם קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ פרדריק, נסיך דנמרק (1651–1652) מת בינקותו הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד (1653–1708), התחתן עם אן, מלכת בריטניה אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק (1656–1693), התחתנה עם קרל האחד עשר, מלך שוודיה דורותיאה, נסיכת דנמרק (1657–1658) מתה בינקותה מדיה וקבצים בנושא סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תיווך נדל"ן

תיווך נדל"ן הוא תחום העוסק בהפגשת מוכרים וקונים בעסקאות נדל"ן, תוך גביית עמלה, רק אם העסקה בוצעה (לרוב אחוז מוסכם מראש מתוך סכום העסקה ששולם). בעלי נדל"ן (מבני מגורים וקרקעות, פרטיים או מסחריים) המעוניינים למכור או להשכיר נדל"ן שבבעלותם יכולים לפנות למתווך נדל"ן, שתפקידו לאתר קונים או שוכרים פוטנציאליים על מנת לבצע את עסקת הנדל"ן. משרדי תיווך נדל"ן מחזיקים במאגר נכסים המוצעים למכירה או להשכרה, ובהם עובדים מתווכים, לרוב במעמד של עצמאים. בישראל קיימים משרדי תיווך עצמאים רבים, לצד רשתות שחלקן בינלאומיות, על מנת להביא להצלחת עסקת הנדל"ן משתמשים המתווכים במספר אמצעים כגון פרסום מודעה בשלט על גבי הנכס המוצע, פרסום מודעה באתרי אינטרנט, פרסום בעיתון, קיום "בית פתוח" וצבירת מאגר לקוחות המעוניינים בנדל"ן. לאחר ביצוע פעולת המכירה/השכרה זכאי המתווך לקבל את שכרו הנקרא "עמלת תיווך", מהגורם המוכר ו/או הקונה. בישראל עמלת התיווך אינה קבועה בחוק, אך לרוב נקבעת כאחוז מתוך העסקה המבוצעת. מתווך יהיה אחראי לאחר מכירת או השכרת הנכס להעברת חשבונות של הבעלים החדשים, במוסדות הממשלה בנוסף לחשבונות חשמל מים וגז, המתווך הוא אחראי הבלעדי בכל עסקת מקרקעין לדאוג עבור לקוחותיו בכל מה שיתבקשו במיוחד את העברת החשבונות של הדירה. בישראל על פי חוק על כל אדם שמעוניין לעסוק בתיווך נדל"ן לעבור מבחן רישוי מטעם רשם המתווכים שבמשרד המשפטים, ורק לאחר מעבר המבחן הוא יהיה זכאי למעמד מתווך מורשה. רשם המתווכים הוא יחידה במשרד המשפטים שהוקמה ב-1996, שמתפקידיה העיקריים הם לקיים את בחינות הרישוי למתווכים, להעניק רישיונות למתווכים ולנהל את פנקס המתווכים בו רשומים כל המתווכים המורשים. בשנת 1996 אושר בכנסת חוק המתווכים במקרקעין, המסדיר את תחום תיווך הנדל"ן. החוק מגדיר בין היתר את התנאים לקבלת רישיון מתווך, בחינת הרישוי, דרישה להזמנת שירותי תיווך בכתב, בלעדיות מתווך, את התנאים בהם זכאי המתווך לדמי תיווך, ותנאים לשלילת רישיון מהמתווך. מדיה וקבצים בנושא תיווך נדל"ן בוויקישיתוף רשם המתווכים, באתר משרד המשפטים חוק המתווכים במקרקעין, תשנ"ו-1996, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט נעמה סיקולר, מוכרים דירה? הכל על בלעדיות בתיווך, באתר ynet, 20 באפריל 2007 אורי חודי, הנדל"ן בפריחה וכולם רוצים להיות מתווכים, באתר כלכליסט, 7 בינואר 2010 אורי חודי, ‏"מכל 10 מתווכים שמתחילים לעבוד, רק שניים שורדים", באתר גלובס, 15 בפברואר 2016
מחוז אופאלי

המונח "אופאלי" מפנה לכאן. לערך העוסק בכפר בהונגריה, ראו אופאי. מחוז אופאלי (באנגלית: County Offaly, באירית: Contae Uíbh Fhailí) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר טולאמור. המחוז נקרא על שם הממלכה ההיסטורית היפלגה, ששכנה בתחומי המחוז בעבר. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-78,003 תושבים. המחוז גובל במחוז ליש מדרום מזרח, במחוז טיפררי מדרום, במחוז גולוויי ממערב, במחוז רוסקומון מצפון מערב, במחוז וסטמית' מצפון ובמחוז קילדייר ממזרח. רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד פגע קשות בתושבים הכפריים של מחוז אופאלי. אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-146,857 תושבים, בתחילת המאה ה-20 התגוררו בו כ-60,187 בלבד, צניחה שהתרחשה כתוצאה ממוות או מהגירה. הירידה במספר התושבים המשיכה עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, אז התגוררו במחוז כ-51,533 תושבים, ועלייה במספר התושבים נרשמה רק עם תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, וזאת בעקבות מודרניזציה של המחוז וקרבתו לבירה דבלין. אולם, עד היום אוכלוסיית המחוז לא הצליחה להתאושש, וכיום היא מהווה בערך כמחצית מהאוכלוסייה שהתגוררה בו לפני כמעט 200 שנה. מדיה וקבצים בנושא מחוז אופאלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז אופאלי מחוז אופאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות העולם בכדורסל נשים 1994

אליפות העולם בכדורסל נשים 1994 היא אליפות העולם בכדורסל נשים ה-12 שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה באוסטרליה בין ה-2 ביוני ל-12 ביוני 1994. ברזיל ניצחה בתחרות בפעם הראשונה בתולדות האליפות. תחילה התקיים השלב המוקדם בשני בתים בו נקבעו העולים לבית העליון (המשך התמודדות על מקומות 1-8) ולבית התחתון (המשך התמודדות על מקומות 9-16). בבתים אלו הקבוצות חולקו ל-2 תת-בתים. זוג הקבוצות החזקות בכל תת-הבית של הבית העליון המשיכו להתמווד על מקומות 1-4 בשיטת פלייאוף. משחק על המקום השלישי נתונים מאתר פיב"א
מחוז וקספורד

מחוז וקספורד (באנגלית: County Wexford, באירית: Contae Loch Garman) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר וקספורד, על שמה הוא נקרא. המחוז הוקם על אדמות הממלכה האירית העתיקה היקינסלה. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-149,605 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית. 62% מתושבי המחוז מתגוררים באזורים כפריים ורק כ-38% מתגוררים בערים ובעיירות. המחוז גובל במחוז ויקלו מצפון, במחוז קרלו מצפון מערב, במחוז קילקני ממערב ובים האירי ממזרח ומדרום. אזור וקספורד היה מהאזורים הראשונים באירלנד שקיבלו עליהם את הנצרות, בתחילת המאה ה-5 לספירה. וקספורד הייתה האתר ההיסטורי אליו פלשו הנורמנים בשנת 1169, בהזמנתו של דרמוט מק'מורו, מלך היקינסלה ומלך לנסטר, מהלך שהיה לתחילת כיבושה של אירלנד על ידי ממלכת אנגליה. מחוז וקספורד היה משמעותי ביותר במהלך המרד האירי של 1798 נגד השלטונות הבריטיים, כאשר המורדים נחלו הצלחות משמעותיות בתחומו. גם במרידת חג הפסחא התבצעו הפגנות ומרידות בתחומי המחוז במקביל לאלו שהתרחשו בדבלין. מטוסים גרמנים הפציצו את העיירה קמפייל שבמחוז במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1963 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי במחוז והגיע לעיר אבותיו דונגסטאון. מדיה וקבצים בנושא מחוז וקספורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז וקספורד מחוז וקספורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום השמאליים הבין-לאומי

יום השמאליים הבין-לאומי הוא יום מודעות המצוין כל שנה ב-13 באוגוסט. הוא נחגג לראשונה ב-13 באוגוסט 1976. כפי שמעיד שמו של היום, נוהגים לחגוג אותו מדי שנה כדי להעלות את המודעות הציבורית ליתרונות ולחסרונות שבהיותך שמאלי. הוא מפנה את תשומת הלב לאי-הנוחות הנגרמת לאנשים שידם הדומיננטית היא השמאלית בעולם שהוא ימני בעיקרו. הוא חוגג את הייחודיות שלהם ואת ההבדלים בין שמאליים (שבעה עד עשרה אחוזים מהאוכלוסייה) לבין רוב אוכלוסיית העולם. מאות מיליוני שמאליים בחברה בת-ימינו צריכים להסתגל לשימוש בכלים ובחפצים שתוכננו עבור ימניים. ישנו גם צד נוסף ליום זה, והוא הגדלת המודעות לצרכים המיוחדים של ילדים שמאליים. בין השאר, שמאליים נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח סכיזופרניה. מדיה וקבצים בנושא יום השמאליים הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום השמאליים הבין-לאומי (באנגלית) O'Brian, Bill (13 באוגוסט 2006). "For One Minority, a Bias That's Just So Not Right". The Washington Post. נבדק ב-5 במרץ 2014. {{cite news}}: (עזרה) חדשות 2, ‏מזל טוב: יום השמאליים הבינלאומי, באתר ‏מאקו‏, 13 באוגוסט 2012 צפו: למה באמת מציינים היום את יום השמאליים?, באתר "סרוגים", 13 באוגוסט 2017 הילה קובו‏, השמאל המקופח, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2013 "International Lefthanders Day". Cute Calendar. נבדק ב-13 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "August 13 – Left Hander's Day #LeftHandersDay". Left-Handed Portal. History of Left-Hander's Day. אורכב מ-המקור ב-2018-08-11. נבדק ב-5 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Left-Hander's Day". Punchbowl. נבדק ב-5 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Left-handed people more likely to have psychotic disorders such as schizophrenia: Yale Study". Yale. אורכב מ-המקור ב-2017-06-23. נבדק ב-13 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה)
דוד טלשיר

דוד טַלְשִׁיר (תש"ה, 1944 – ז' בטבת תשע"ז, 5 בינואר 2017) היה פרופסור בחוגים ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. דוד טלשיר נולד במעלה החמישה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון העברית, למקרא ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת תשמ"א הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "שמות בעלי החיים בתרגום הארמי של השומרונים". בשנים תשל"ב–תשנ"א לימד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים תשנ"א–תשנ"ז עבד במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית. משנת תשנ"ד לימד במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית בשנת תשנ"ט ולחבר מלא בשנת תשס"ה. היה חבר המערכת של לשוננו לעם, וכן היה חבר בוועדות המינוח האלה: הוועדה לשמות צמחי ארץ ישראל, הוועדה לזואולוגיה, הוועדה לגאוגרפיה אנושית והוועדה למונחי בלשנות. תחומי המחקר העיקריים שלו היו לשון המקרא (בעיקר העברית המקראית המאוחרת), לשון מגילות מדבר יהודה, לשון חז"ל, העברית בתקופת התחייה, הארמית לרבדיה ולניביה ומילונאות שמית. נודע גם כחוקר של לשון הריאליה: שמות בעלי חיים, צמחים, אנשים, מקומות וחפצים. דוד טלשיר היה נשוי לצפורה טלשיר (נפטרה ב-3 באוקטובר 2016), פרופסור במחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם ארבעה ילדים, ובהם גייל טלשיר. הובא למנוחות לצד אשתו ציפורה בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה . שמות חיים: בעלי חיים מקומות ואנשים, ירושלים תשע"ב. "מעמדה של העברית המקראית המאוחרת – בין לשון המקרא ללשון חכמים", מחקרים בלשון ב-ג (תשמ"ז), עמ' 161–172. "לשון חכמים באספקלריה של שמות פרטיים", מחקרים בלשון ה–ו (תשנ"ב), עמ' 225–244. "העברית בימי הבית השני – בית גידולה וגלגוליה", מחקרי תלמוד ב (תשנ"ג), עמ' 285–301. "הצב, החרדון והקרפדה", לשוננו סה (תשס"ג), עמ' 351–373. "חספין – גלגוליו של שם מקום", קול ליעקב – אסופת מאמרים לכבוד פרופ' יעקב בן-טולילה, בעריכת דניאל סיון ופבלו-יצחק הלוי-קירטצ'וק, באר שבע תשס"ג, עמ' 191–201. "על משמעי אנ"ס בארמית ובעברית", מגילות 3 (2005), עמ' 205–229. "על ידיד שהוא חבר", מחקרים בלשון יג (2011), עמ' 39–50. דוד טלשיר, באתר ResearchGate דוד טלשיר, באתר Academia.edu מידע על דוד טלשיר בקטלוג הספרייה הלאומית דוד טלשיר באתר האקדמיה ללשון העברית פרופ' משה בר-אשר, "דוד טלשיר תמ"ך", אקדם 58, עמ' 4–5
הירוקי אראי

הירוקי אראי (ביפנית: 荒井 広宙; נולד ב-18 במאי 1988) הוא הלך יפני. באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו, דרום קוריאה הגיע אראי למקום התשיעי בתוצאה של 3:48:40 שעות. באליפות העולם באתלטיקה 2013 שנערכה במוסקבה, רוסיה הגיע אראי למקום ה-11 עם תוצאה של 3:45:56 שעות. באליפות העולם באתלטיקה 2015 שנערכה בבייג'ינג, סין הגיע אראי למקום הרביעי עם תוצאה של 3:43:44 שעות בהפרש של שלוש דקות ו-12 שניות מהמקום הראשון בו זכה מטיי טוט הסלובקי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים אראי שלישי עם תוצאה של 3:41:24 שעות אך נפסל עקב טענה שנגע באיון דונפיי שסיים רביעי 14 שניות לאחר אראי. מספר דקות לאחר מכן, היפנים ערערו על ההחלטה וזכו בערעור. כתוצאה מכך השיג אראי את המקום השלישי ואת מדליית הארד באולימפיאדה. באליפות העולם באתלטיקה 2017 שנערכה בלונדון, בריטניה הגיע אראי למקום השני עם תוצאה של 3:41:17, אחרי שיאן העולם יוהאן דיניז מצרפת שהשיג את התוצאה 3:33:12 שעות ולפני בן ארצו קאי קוביאשי שהשיג את התוצאה 3:41:19 שעות. אראי משרת כסגן משנה בכוחות ההגנה של יפן. מדיה וקבצים בנושא הירוקי אראי בוויקישיתוף הירוקי אראי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הירוקי אראי, באתר olympedia.org הירוקי אראי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק

אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק (בדנית: Ulrikke Eleonore af Danmark; ‏11 בספטמבר 1656 – 26 ביולי 1693), הייתה בתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק ואשתו של קרל האחד עשר, מלך שוודיה. אולריקה אלאונורה נולדה ב-11 בספטמבר 1656 בקופנהגן, לפרדריק השלישי, מלך דנמרק ולסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, בתם של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט. בשנת 1675 התארסה אולריקה אלאונורה עם קרל האחד עשר, מלך שוודיה, בניסיון להחליק איבה ארוכת שנים, אך מלחמת סקונה פרצה עד מהרה. במהלך המלחמה, רכשה אולריקה אלאונורה מוניטין של נאמנות לשוודיה, על ידי כך שגילתה חיבה כלפיה שבויי המלחמה השוודים. היא משכנה את תכשיטיה, כולל גם את טבעת האירוסין שלה, כדי לדאוג להם. מעלותיה האישיות ומעשי הצדקה שלה בכל תקופת כהונתה כמלכה, גרמו לעם השוודי לחבב אותה וכך הם התגברו על הקשיים שנבעו ממוצאה הדני. בדיוני המשא ומתן לשלום בין שוודיה לדנמרק שהתקיימו בשנת 1679, היו הנישואין בין קרל לבינה חלק מסדר היום והם אושרו ב-26 בספטמבר 1679, וב-6 במאי 1680 נערך טקס הנישואים שהיה קצר וצנוע. קרל ואולריקה אלאונורה היו שונים זה מזה. קרל אהב לבלות את זמנו הפנוי בציד וברכיבה, בעוד שאולריקה נהנתה מקריאה ומאמנות. היא תיזכר בעיקר בשל פעילות הצדקה שלה. פעילותה גם הייתה מוגבלת עקב מצב בריאותה הרופף ועקב הריונותיה הרבים. קרל היה מלך מאוד פעיל ועסוק וכאשר הוא נעדר כדי לפקח על חייליו או כדי לבלות, הייתה אולריקה אלאונורה לעיתים קרובות בודדה ועצובה. הנישואין עצמם נחשבו כמוצלחים, והמלך והמלכה חיבבו זה את זה. כמלכה, הייתה אולריקה אלאונורה מעורבת מעט מאוד בחיים הפוליטיים, ודמותה של חמותה הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ הטילה עליה צל כבד. במהלך התהליך לביטולם של תוארי האצולה, ניסתה אולריקה אלאונורה לדבר בשמם של אלה שרכושם הופקע על ידי הכתר, אך המלך אמר לה שהסיבה שהוא נשא אותה לאישה היא לא רצונו לשמוע את עצותיה הפוליטיות. תחת זאת, היא סייעה לאלה שרכושם הופקע על ידי מתן פיצוי כספי בסתר מתקציבה האישי. אף על פי כן, אמונו האישי של קרל בה גבר בה עם הזמן, ובשנת 1690 נקב קרל בשמה כעוצרת לעתיד, במקרה שבנו יירש את כסאו לפני הגיעו לגיל הבגרות, אך לבסוף מתה אולריקה אלאונורה ארבע שנים לפני קרל. בעת מותה היא תמכה כספית בכ-17,000 אנשים, ונאמר שעל ערש דווי התוודה קרל באוזני אמו, שמאז מותה של אולריקה אלאונורה הוא לא היה מאושר כלל. אולריקה אולאונורה האם הייתה אישה חולנית והריונותיה הרבים שברו אותה בסופו של דבר. בשנת 1693, התדרדר מצב בריאותה, וקרל הקדיש סוף סוף את זמנו לטיפול בה. ב-26 ביולי אותה שנה מתה אולריקה אלאונורה בארמון קרלברג, סולנה, ומותה השפיע קשות על קרל, והוא מעולם לא התאושש מכך. ב-6 במאי 1680 התחתנה אולריקה אלאונורה עם קרל האחד עשר, מלך שוודיה, ממנו נולדו לה 7 ילדים: הדוויג סופיה משוודיה (1681–1708), התחתנה עם פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ קרל השנים עשר, מלך שוודיה (1682–1718) גוסטב, נסיך שוודיה (1683–1685) אולריק, נסיך שוודיה (1684–1685) פרדריק, נסיך שוודיה (1685) קרל גוסטב, נסיך שוודיה (1686–1687) אולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה (1688–1741), התחתנה עם פרדריק הראשון, מלך שוודיה מדיה וקבצים בנושא אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק בוויקישיתוף אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אשר אנשל יונגרייז

האם התכוונתם ל... אשר אנשל יונגרייז (מנוחת אשר) (1806–1873) - רבה של טשנגר (אנ'), מחבר "מנוחת אשר" אשר אנשל יונגרייז (ג'נג'ש) (1875–1942) – נכדו של מחבר "מנוחת אשר", בן בנו הרב משה נתן יונגרייז. רבה של ג'נג'ש (דינדיאש) ומחבר "שמור וזכור" אשר אנשל יונגרייז (טשנגר, הנכד) (?–1944) – נכדו של מחבר "מנוחת אשר", בן בנו הרב אברהם יונגרייז. ראש ישיבה וממלא מקום אביו וסבו ברבנות טשנגר, נספה בשואה אשר אנשל יונגרייז (פהרגיארמט) (1874–1934) – נכדו של מחבר "מנוחת אשר", בן חתנו ואחיינו הרב שמואל דוד יונגרייז. רבן של פאביאנהאזה ופעהערדיארמאט (Fehérgyarmat) אשר אנשל יונגרייז (מזוקבשד) (?–1944) – רב במעזאקוושד, בן הרב פאלק יונגרייז. נספה בשואה אשר אנשל יונגרייז (קוזינץ) (?–1944) – אב"ד קאזינץ, מחבר ספר "שפתי אשר". נספה בשואה, בכ"ב בסיון ה'תש"ד
אשר גרוניס (רב)

הרב אשר גרוניס (ה'תרל"ג, 1873 – י' באב ה'תרצ"ז, 18 ביולי 1937) היה רב פולני שכיהן ברבנות בפולין ובאנגליה אליה היגר בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20. נולד לרב זאב גרוניס בפיוטרקוב שבפולין. משפחתו הייתה משפחת רבנים מיוחסת, אביו היה מצאצאי הרב זאב וולף הכהן מלאסק, ואמו הייתה אחותו של הרב יצחק מאיר אלתר-רוטנברג, שהתפרסם כאדמו"ר מגור, מחבר "חידושי הרי"ם". בצעירותו למד בבתי מדרש בסביבת מקום מגוריו ובא בקשרים עם כמה רבנים גדולים, הוא נסמך לרבנות בידי בית הדין של קאליש בהיותו בן שמונה עשרה, ובמקביל התכונן בזמן קצר לבחינות החובה בלימודי החול ועמד בהן בהצלחה. התארס בגיל שש עשרה עם חנה בילה, נכדת הרב הירש ביזונסקי מקונין, ונישא לה בהגיעו לגיל שמונה עשרה. לאחר תקופת התמחות בבית הדין של סב אשתו, התמנה בשנת ה'תרס"ג, 1903, כרבה של וילצ'ין הסמוכה לקונין (ולגבול גרמניה). הוא החזיק במשרתו זו במשך תשע עשרה שנים עד שנת ה'תרפ"א, 1920. בתקופה זו פרסם מחידושיו בירחון הרבני "שערי תורה" בעריכת הרב יצחק פייגנבוים ראב"ד ורשה. בהגיעם לווילצ'ין היו לבני הזוג גרוניס שלושה בנים, ובשנות מגוריהם בעיר נולדו להם עוד ארבעה בנים ובת אחת. במקביל לפעילותו כרב ומורה הוראה, היה הרב גרוניס מעביר מדי בוקר עם שחר, שיעור בגפ"ת לקבוצת תלמידים. בשנת ה'תר"ף, 1920, התמנה כרב בקארדיף בירת ויילס. הוא היה הרב הראשון בעיר זו וטרח רבות בהנחת התשתית לקיום חיים יהודיים בעיר. הוא יזם הקמת מוסדות חינוך ודחף הקמת מערכת כשרות בסיסית. הוא נפטר בצום תשעה באב נדחה, י' באב ה'תרצ"ז, 18 ביולי 1937. אשתו חנה בילה בת נתן נטע, נפטרה ב-10 במרץ 1943, ג' באדר ב' ה'תש"ג בקארדיף. בין ילדיו אריה ליב גרוניס - בנו הבכור, ד"ר לרפואה. כתב את ההקדמה לספרו של אביו. הוא נפטר בכ"ט באייר ה'תש"ה, 12 במאי 1945. אברהם גרוניס - שירת בצבא הבריטי במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ונהרג בקרב מול צבא יפן הקיסרי, ב' בכסלו ה'תש"ג נשיא בית המשפט העליון, השופט אשר גרוניס, הוא נכדו הקרוי על שמו. אשר הנכד הוא בנו של הבן יונה גרוניס (1899–1961). פרי אשר: תשובות וחידושים בהלכה ואגדה, שני חלקים, תל אביב תש"ו, באתר היברובוקס אשר גרוניס (1873-1933), דף שער בספרייה הלאומית ארכיון אשר גרוניס, בספרייה הלאומית במפעל הביבליוגרפיה העברית נרשם בשל טעות בתאריך העברי: י' באב ה'תרצ"ג, 2 באוגוסט 1933. התאריך כאן מתוקן לפי המובא בספרו שהודפס בתל אביב בידי בניו, להלן "קישורים חיצוניים". מובאות מדברי היועמ"ש וינשטיין בטקס פרישת נשיא ביהמ"ש העליון אשר גרוניס, באתר משרד המשפטים.