laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבסארד

אבסארד (בפרסית: آبسرد) היא עיר בנפת דמאוונד, בפרובינציית טהראן, איראן, המשמשת כמרכז המנהלי של המחוז הכפרי ג'מבורוד. במפקד האוכלוסין הלאומי של 2006, אוכלוסיית העיר הייתה 9,865 נפשות ב-2,438 משקי בית. במפקד הבא, שנערך בשנת 2011, נספרו 9,202 אנשים ב-2,441 משקי בית. מפקד 2016 העריך את אוכלוסיית העיר ב-10,648 אנשים ב-3,110 משקי בית. אבסארד ממוקמת כ-70 קילומטרים מזרחית לעיר טהראן, במחוז טהראן. מרכז העיר נמצא מספר קילומטרים דרומית לכביש פירוזכּוּ (כביש N79). האזור שבין הכביש למרכז העיר פופולרי כבית שני לתושבי טהראן ואחרים. סביבת אבסארד מלאה בווילות נופש של האליטה האיראנית. באזור ישנם שדות ירוקים בזכות השקיה חקלאית בקנה מידה קטן, שמקנים ניגוד בולט לגבעות וההרים הצהבהבים הסובבים את האזור, אשר מתנשאים לגבהים של מעל 3,500 מטרים (הר חאכי, וחגורת הרי זארין בצפון). הטמפרטורה המינימלית והמקסימלית הייתה -24°C בינואר-פברואר ו-37°C ביולי-אוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עמדה על 333 מ"מ, בעוד שבשלושת החודשים הראשונים של השנה (שלב ההתפתחות והפריחה של הצמחים) ירדו 13 ו-130 מ"מ בשנים 2008 ו-2009, בהתאמה. בין המוצרים החקלאיים הרבים הגדלים במטעי האזור ניתן למנות תפוחים, דובדבנים מתוקים וחמוצים, משמשים, אגסים ואגוזי מלך. ערך מורחב – ההתנקשות במוחסן פח'רי-זאדה אחד האירועים הבולטים ביותר שהתרחשו סמוך לעיר אבסארד היה חיסולו של מדען הגרעין האיראני מוחסן פח'רי-זאדה ב-27 בנובמבר 2020. פח'רי-זאדה נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בתוכנית הגרעין של איראן, והיה תחת מעקב של גופי מודיעין בינלאומיים במשך שנים. הוא נהרג במתקפה מתוכננת היטב בזמן שהיה בדרכו לאבסארד, סמוך לטהראן. המתקפה כללה ירי ותקיפה עם כלי נשק מתקדמים, ונחשבת לאחת מהפעולות המורכבות ביותר שבוצעו נגד אנשי מפתח בתוכנית הגרעין האיראנית. חיסולו עורר סערה גדולה באיראן ובעולם, והאשים גורמים זרים בביצועו. מדיה וקבצים בנושא אבסארד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבסארד (בפרסית) "Creation and formation of eight rural districts including villages, farms and places in Damavand County under Tehran province". Islamic Parliament Research Center (בפרסית). Ministry of Interior, Board of Ministers. 18 במאי 1366. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2015. נבדק ב-27 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Census of the Islamic Republic of Iran, 1385 (2006)". AMAR (בפרסית). The Statistical Center of Iran. p. 23. אורכב מ-המקור (Excel) ב-20 בספטמבר 2011. נבדק ב-25 בספטמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Census of the Islamic Republic of Iran, 1390 (2011)". Syracuse University (בפרסית). The Statistical Center of Iran. p. 23. אורכב מ-המקור (Excel) ב-20 בינואר 2023. נבדק ב-19 בדצמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Census of the Islamic Republic of Iran, 1395 (2016)". AMAR (בפרסית). The Statistical Center of Iran. p. 23. אורכב מ-המקור (Excel) ב-12 בדצמבר 2021. נבדק ב-19 בדצמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה)
על טעם ועל ריח אין להתווכח

על טעם ועל ריח אין להתווכח זאת הגרסה העברית לביטוי הלטיני הידוע בגרסתו קצרה "De gustibus non est disputandum" שפירושה בעברית "הטעם אינו נושא לוויכוח" ובגרסתו הארוכה "De gustibus et coloribus non est disputandum" שפירושה בעברית "הטעם והצבע אינם נושאים לוויכוח". משמעות הביטוי הוא שהטעם האישי והעדיפויות האישיות הם עניין סובייקטיבי שלא ניתן לדון בהם על בסיס נימוקים אובייקטיביים. מקור הביטוי אינו ידוע; סבורים כי הוא הופיע באירופה בתקופת ימי הביניים או בתקופת הרנסאנס. מורכבות הביטוי נובעת מדו-משמעות המילה "טעם" שמציינת את אחד החושים, או באופן כללי את התחושה "טעים" או "לא טעים", אך גם העדפה תרבותית בתחום המוזיקה, הציור, הלבוש וכדומה, המוגדרת כ"טוּב טעם". בעבודתו "המילון הפילוסופי" (בצרפתית: Dictionnaire philosophique portatif.) שפורסמה בשנת 1764, כותב וולטר בפרק על טעם: "אומרים שאין להתווכח על טעם והדבר נכון מפני שאי אפשר לתקן פגם גופני, כאשר מדובר על הטעם כחוש המתבטא בסלידה או העדפה של מאכל. אין הדבר דומה בנושא האומנות.... בספרו ביקורת כוח השיפוט (בגרמנית Kritik der Urteilskraft), שיצא לאור בשנת 1790, הציג הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט את דעתו על האספקט האובייקטיבי והסובייקטיבי של הטעם בהקשר לאסתטיקה וטבע את הביטוי בעל המשמעות ההפוכה " De gustibus est discutandum, דהינו, הטעם הוא אכן נושא לוויכוח. גישה זאת אומצה מאוחר יותר על ידי פילוסופים רבים אחרים. בכתב העת "כתבים" משנת 1927 הציע המשורר והמתרגם אברהם שלונסקי את הביטוי "על טעם ועל ריח אין להתווכח" כתרגום שאילה לביטוי הרוסי На вкус и цвет товарищей нет שתרגומו המילולי "לטעם ולצבע אין שותפים". משרד החינוך המזכירות הפדגוגית, אגף שפות, הפיקוח על הוראת העברית, דו משמעות תחבירית Du bon goût, par le R. P. Jean-François Thomas, Vexilla Galliae, ‏2023-09-14 (בצרפתית) Hannah Ginsborg, Kant’s Aesthetics and Teleology, Fall 2022, Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2022 על טעם וריח אין להתווכח – חידושו של אברהם שלונסקי, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2018-02-08
מרטין בייטס

מרטין וולטהאם בייטס (באנגלית: Martin Waltham Bates‏; 24 בפברואר 1786 – 1 בינואר 1869) היה עורך דין ופוליטיקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, ולאחר מכן במפלגה הדמוקרטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור. בייטס נולד ב-24 בפברואר 1786 בסולסברי, קונטיקט. הוא התחתן עם מרי היליארד, בתו של צ'ארלס היליארד. הם גרו בדובר, ב"וודבורן", כיום אחוזתו של מושל דלאוור, והיו חברים בכנסייה הפרסביטריאנית. לאחר שעבר לדלאוור, בייטס לימד בבית ספר, ולמד רפואה ומשפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1822, ועסק בכך בדובר בשארית חייו. בייטס כיהן בבית המדינה במושב 1826 והיה חבר בוועידת החוקה של דלאוור משנת 1852. הוא הפך לסנאטור אמריקאי בשנת 1857 כאשר נבחר על ידי העצרת הכללית למלא את המשרה הפנויה שנגרמה על ידי מותו של הסנאטור האמריקני ג'ון מ. קלייטון, אשר מומש לזמן קצר על ידי מינויו של ג'וזף פ. קומיגיז. הוא כיהן רק את שארית הקדנציה, מ-14 בינואר 1857 עד 3 במרץ 1859, כיוון שהובס בניסיונו להיבחר מחדש ב-1858 על ידי וילארד סולסברי האב. בייטס מת ב-1 בינואר 1869 בדובר, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות הפרסביטריאני הישן, בשטח מוזיאון מדינת דלאוור. מרטין בייטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרטין בייטס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
ג'וזף קומיגיז

ג'וזף פרסונס קומיגיז (באנגלית: Joseph Parsons Comegys‏; 29 בדצמבר 1813 - 1 בפברואר 1893) היה שופט, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הוויגית ולאחר מכן במפלגה הדמוקרטית, שכיהן בעצרת הכללית של דלאוור, כסנאטור אמריקאי מדלאוור, ואחר כך כשופט של בית המשפט העליון של דלאוור. קומיגיז נולד ב-29 בדצמבר 1813 ב"שרבורג", במחוז קנט, דלאוור, ליד דובר, והיה בנם של המושל לשעבר קורנליוס פ. קומיגיז ורוהאמה מארים. הוא למד באקדמיה הישנה בדובר, למד משפטים אצל ג'ון מ. קלייטון, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1835 והחל לעסוק בכך בדובר. הוא התחתן עם אחייניתו של קלייטון, מרגרט א. דאגלס ונולדו לו שלושה ילדים. קומיגיז נבחר כחבר בבית המדינה פעמיים, וכיהן במושב 1843/1844 ו-1849/1850. הוא גם היה חבר בוועדה לתיקון חוקת המדינה ב-1852. ב-19 בנובמבר 1856, הוא מונה לסנאט האמריקני, כדי למלא את המשרה שהתפנתה על ידי מותו של ג'ון מ. קלייטון. הוא לא התמודד שוב, וכיהן עד 14 בינואר 1857, אז נבחר מחליפו. לאחר שנים רבות בעיסוק פרטי הוא מונה לשופט של בית המשפט העליון של המדינה ב-18 במאי 1876, וכיהן עד 26 בינואר 1893, רגע לפני מותו. קומיגיז מת ב-1 בפברואר 1893 בדובר, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות הפרסביטריאני הישן, בשטח מוזיאון מדינת דלאוור. ג'וזף קומיגיז, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'וזף קומיגיז, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
מערות באג

מערות באג (בהינדי: बाघ की गुफाएँ) הן קבוצה של תשעה מונומנטים חצובים בסלע, הממוקמים בין המדרונות הדרומיים של רכס וינדהיה (אנ') בעיר באג (אנ') של מחוז דהאר (אנ') במדינת מאדהיה פרדש במרכז הודו. מונומנטים אלו ממוקמים במרחק של 97 קילומטרים מהעיר דהאר (אנ'). אלה ידועים בציורי קיר של ציירים אמנים של הודו העתיקה. השימוש במילה "מערה" הוא מעט כינוי שגוי, שכן אלו אינן טבעיות, אלא דוגמאות של אדריכלות הודית חצובה בסלע (אנ'). מערות באג, כמו מערות אג'אנטה, נחפרו על ידי אומנים בסלע מאונך מאבן חול של גבעה בגדה הנגדית של נחל עונתי, הבאגאני. מתוך תשע המערות הבודהיסטיות באופיין, רק חמש שרדו. כולן ויהארות או מקומות מנוחה של מנזרים של נזירים בעלי תוכנית מרובעת. חדר קטן, בדרך כלל מאחור, יוצר את הצ'איטיה, אולם התפילה. המשמעותית ביותר מבין חמש המערות הקיימות הללו היא מערה 4, הידועה בכינויה ראנג מאהל (ארמון הצבעים). מערות באג נחצבו במאות ה-5–6 לספירה, בשלבים המאוחרים ביותר של הבודהיזם בהודו, וזמן רב לאחר שנבנו רוב המערות הבודהיסטיות ההודיות, רבות מהן מאז המאה ה-2 או ה-1 לפנה"ס. הסקר הארכאולוגי של הודו שיקם את המקום במשך 17 שנים. הציורים על הקיר והתקרות של הוויהארות של באג, שקטעים מהם נראים עד היום במערה 3 ובמערה 4 (שרידים נראים גם במערות 2, 5 ו-7), בוצעו בטמפרה. מערה 2 היא המערה השמורה ביותר, הידועה גם בשם "מערת פנדאווה" הציורים הללו הם חומריים ולא רוחניים. מאפיינים של ציורים דומים לאלו של מערות אג'אנטה. הבסיס לציורים שהוכן היה טיח בוץ עבה חום-אדמדם, מטויח על הקירות והתקרות. מעל הטיח בוצעה תחול סיד שעליו בוצעו ציורים אלה. כמה מהציורים היפים ביותר היו על קירות האכסדרה של מערה 4. כדי למנוע אובדן נוסף של ערכי האמנות הקלאסית ההודית, רוב הציורים הוסרו בקפידה בשנת 1982 וכיום ניתן לראותם במוזיאון הארכאולוגי גוג'ארי מאהל (אנ'), בגוואליור. פסלוני קיר ציור של בודהיסטווה במערת באג 2. מערת באג 4 פרטים מציור. מערות באג, ציור של בודהיסטווה. כתובת נחושת של המהאראג'ה סובאנדהו, המתעדת את תרומתו לתיקון הוויהארה נמצאה באתר מערה 2. אף על פי שהתאריך של הכתובת איננו, הכתובת שלו בנחושת בבדוואני מתוארכת לשנה (עידן גופטה) 167 (487). אז התיקון של מערה 2 התרחש בסוף המאה ה-5. מבט על המערות הכניסה עמודים חזית המערות פסלים מונומנטליים שלט של הסקר הארכאולוגי Pande, Anuapa (2002). The Buddhist Cave Paintings of Bagh, New Delhi: Aryan Books International, ISBN 81-7305-218-2, sumit vyas מדיה וקבצים בנושא מערות באג בוויקישיתוף "Places to Visit: Official Website of District Administration Dhar". dhar.nic.in. אורכב מ-המקור ב-2010-12-18. Dutt, Sukumar (1988). Buddhist Monks and Monasteries of India: Their History and Their Contribution to Indian Culture (באנגלית). Motilal Banarsidass. p. 162. ISBN 9788120804982. "Bagh Caves: Palace of Colours". "Bagh Caves – rock cut Buddhist temples".
שלאגר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... להיט – כינוי ליצירה פופולרית, בדרך כלל יצירה מוזיקלית שלאגר (סרט) – סרט קולנוע ישראלי שיצא לקולנוע בשנת 1979 מוזיקת שלאגר – סגנון מוזיקה אירופאי במקורו קסאבר שלאגר – כדורגלן אוסטרי
טטיאנה רומאנובה

טטיאנה אלכסייבנה "טניה" רומאנובה (ברוסית: Татьяна Алексеевна "Таня" Романова) היא דמות המופיעה בספר "מרוסיה באהבה" בסדרת ספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג ובסרט בעל אותו השם. את דמותה בסרט מגלמת השחקנית דניאלה ביאנקי, שקולה דובב על ידי ברברה ג'פורד (אנ'). לפי הסרט רומאנובה גויסה לסמרש ונשלחת לפתות את גיבור הספר, ג'יימס בונד. לאחר שהיא סוממה על ידי דונלד גרנט, שנשלח לחסל את בונד, בעת נסיעה ברכבת, מגלה הראשון לאחרון שרומאנובה נשלחה למעשה כדי לגנוב את מכונת ההצפנה המיוחדת שיש בידי בונד. לאחר מאבק ארוך הורג בונד את גרנט ויורד עם רומאנובה באיסטריה. הם מגיעים לבית מלון בוונציה, שם קולונל רוזה קלב, בכירה לשעבר בסמרש שערקה לספקטר, מנסה להרוג את בונד. היא מכוונת לעברו אקדח ומוציאה את רומאנובה מהחדר. רומאנובה מחליטה להישאר נאמנה לבונד ומשתלטת על קלב. בונד יורה בה חוד מורעל ורומאנובה הורגת את קלב בירייה. Michael Coveney, Barbara Jefford obituary, The Guardian, ‏16 בספטמבר 2020
ג'ק פיסק

ג'ק פיסק (באנגלית: Jack Fisk; נולד ב-19 בדצמבר 1945) הוא מפיק טלוויזיה ובמאי אמריקאי. כמעצב הפקה, הוא ידוע בשיתופי הפעולה שלו עם טרנס מאליק, בעיצוב כל שמונת סרטיו הראשונים, כולל "שבילי הזעם" (1973), "ימים ברקיע" (1978), "הקו האדום" (1998) ו"עץ החיים" (2011). פיסק היה מנהל אמנותי בסרט קארי של בריאן דה פלמה ב-1976, שבו שיחקה אשתו, סיסי ספייסק, את התפקיד הראשי. לעיתים קרובות הוא משתף פעולה עם הבמאים טרנס מאליק ודייוויד לינץ' (אותו הוא מכיר מילדות). הוא היה מועמד לפרס האוסקר לבימוי האמנותי הטוב ביותר שלוש פעמים, על "There Will Be Blood" של פול תומאס אנדרסון, על "The Revenant" של אלחנדרו גונזלס איניאריטו ועל "רוצחי פרח הירח" של מרטין סקורסזה. פיסק הופיע בסרט "ראש מחק" של דייוויד לינץ' ב-1977, בתור האיש בכוכב הלכת. פיסק הכיר את אשתו, סיסי ספייסק, בזמן שעבד על סרטו של טרנס מאליק שבילי הזעם, ב-1973, שם גילמה את קאריל אן פוגייט. הם נישאו ב-12 באפריל 1974, ולהם שתי בנות, סקיילר פיסק, שגם היא שחקנים, ומדיסון פיסק. מדיה וקבצים בנושא ג'ק פיסק בוויקישיתוף ג'ק פיסק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ק פיסק, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ק פיסק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "2008 | Oscars.org | Academy of Motion Picture Arts and Sciences". www.oscars.org (באנגלית). נבדק ב-2024-03-04. "88th Academy Awards". Academy of Motion Picture Arts and Sciences. נבדק ב-18 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "2024 | Oscars.org | Academy of Motion Picture Arts and Sciences". www.oscars.org (באנגלית). נבדק ב-2024-03-04.
פרסלי ספרואנס

פרסלי ספרואנס (באנגלית: Presley Spruance‏; 11 בספטמבר 1785 – 13 בפברואר 1863) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי מסמירנה, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית ומאוחר יותר במפלגה הוויגית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור. ספרואנס נולד ב-11 בספטמבר 1785 במחוז קנט, דלאוור. הוא עסק בייצור ובמסחר בסמירנה, דלאוור, שם היה חבר בבית המדינה במושבים של 1823 ו-1839/1840. בין השנים האלו הוא נבחר לסנאט של המדינה למושבים מ-1826 עד 1831, ושוב בשנים 1835/1836 ו-1837/1838, וחזר למושבים בשנים 1841/1842 ו-1843/1844 ולבסוף ב-1847, ומספר פעמים כיהן כיושב ראש. הוא נבחר כוויגי לסנאט של ארצות הברית וכיהן כהונה אחת מ-4 במרץ 1847 עד 3 במרץ 1853. לאחר כהונתו הוא חזר לעיסוקיו העסקיים. ספרואנס מת ב-13 בפברואר 1863 בסמירנה ונקבר שם בבית הקברות הפרסביטריאני. הבית שבנה בסמירנה הוא נכס תורם ברובע ההיסטורי של סמירנה. פרסלי ספרואנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרסלי ספרואנס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
מאזן עדוי

מאזן עדוי (בערבית: مازن عدوي; נולד ב-10 באפריל 1964) הוא ראש המועצה המקומית טורעאן. נולד למחמוד וצדיקה וגדל בכפר טורעאן. למד בבית ספר יסודי ובתיכון בכפר. משנת 1983 ניהל את תחנת הדלק של אביו בצומת גולני. במקביל עסק במכירת תוספי דלק ופריטים שונים לרכבים. בנוסף הקים וניהל את מסעדת אל מוכתר בצומת גולני. בשנים 1983—1989 שימש גזבר וחבר הנהלה בקבוצת הכדורגל מכבי בני טורעאן. בבחירות לרשויות המקומיות ב-1998 התמודד לראשות המועצה מול נאג'י נאסר וניצח עם 68.12% לעומת 31.88% לנאסר. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד לראשות המועצה מול עימאד דחלה וניצח עם 52.10% לעומת 47.90% לדחלה. כיהן בתפקיד אוקטובר 2007 אז משרד הפנים החליט על פיזור המועצה והוא הועבר מתפקידו. בשנים 2007—2018 חזר לנהל את עסקיו בתחנת הדלק והמסעדה בצומת גולני. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה מול מוחמד דחלה, מחמוד נאסר עימאד דחלה וניצח עם 47.10% לעומת 39.34% לעימאד דחלה. בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה ונבחר כמועמד יחיד עם 68.61% מהקולות. משמש כחבר הוועדה מחוזית לתכנון ובנייה. סגן יו"ר מליאת אשכול כנרת ועמקים וגזבר הוועד הארצי לראשי הרשויות המקומיות הערביות. הוא בוגר לימודי תעודה במנהל עסקים ולימודי חוץ ולימודי תעודה בחוג ללשון עברית מאוניברסיטת חיפה. הוא נשוי לסינא ואב לחמישה. מתגורר בטורעאן. מדיה וקבצים בנושא מאזן עדוי בוויקישיתוף מאזן עדוי, ברשת החברתית פייסבוק "דלק" חברת הדלק הישראלית בע"מ נ' עדוי ואח', באתר psakdin הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 4707, עמ' 1034 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 5242, עמ' 632 פיזור מועצות נבחרות ומינוי ועדות קרואות בשלטו המקומי, באתר ספריית הפרסומים הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 8000, עמ' 3091 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12188, התשפ"ד, 13 במרץ 2024, עמ' 4989 للمرة الثانية – مازن غنايم رئيسا للجنة القُطرية بعد فوزه على د.سمير محاميد, rwaq
סו קלי

סו וייסנברגר קלי (באנגלית: Sue Weisenbarger Kelly; נולדה ב-26 בספטמבר 1936) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־19 של מדינת ניו יורק מ-1995 ועד לינואר 2006. סו קלי נולדה בלימה שבאוהיו, ב-26 בספטמבר 1936. היא גדלה על ברכי הנצרות הפרסביטריאנית והשלימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת דניסון ב-1958. בנוסף, היא בעלת תואר שני משרה לורנס קולג'. במרוצת השנים הייתה בעלת עסק קטן, עורכת דין פרטית, פרקליטה לענייני אונס, ומחנכת. מעורבותה הראשונית בפוליטיקה של ארצות הברית הייתה כשעבדה כיועצת ומנהלת קמפיין עבור חבר הקונגרס המילטון פיש הרביעי, שייצג בבית הנבחרים האמריקאי את אזור ביתה של קלי בעמק ההדסון בניו יורק. כאשר המילטון פיש הרביעי החליט שלא להיבחר מחדש ב-1994, קלי התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית וניצחה את ג'וזף דיוגווארדי, גאי פריזי ופול בוקה. קלי ניצחה את בנו של פיש, המילטון פיש החמישי, שהתמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית, ואת מועמד המפלגה השמרנית ג'וזף דיוגווארדי, שהובס על ידה בפריימריז הרפובליקני אך המשיך בקמפיין במפלגה השמרנית. היא נבחרה מחדש בהפרש של 7% ב-1996 ובשנים שלאחר מכן נהנתה מאחוזי תמיכה גבוהים במערכות הבחירות בהן התמודדה. בשנת 2004, נבחרה קלי מחדש עם 67% מקולות הבוחרים. לזכות קלי נרשם דפוס הצבעה חברתי מתון וכלכלי שמרני. סקר משנת 2006 בעניין כוח ויעילות הקונגרס שנערך על ידי "Knowlegis" הראה כי קלי נמנתה בין 100 המחוקקים החזקים ביותר בבית הנבחרים האמריקאי. הסקר גם קבע כי קלי היא חברת הקונגרס השנייה בעוצמתה במשלחת ניו יורק לבית הנבחרים, שנייה רק לתומאס ריינולדס, שהיה יו"ר הוועדה הקונגרסיאלית הרפובליקנית לאומית. ב-7 בנובמבר 2006 הובסה קלי בבחירות בידי יריבה הדמוקרטי ג'ון הול (אנ') בפער של פחות מ-4,700 קולות. ב-16 בנובמבר, תשעה ימים אחר כך, הודתה בהפסדה להול. מדינת ניו יורק אישרה את תוצאות הבחירות רק ב-15 בדצמבר 2006. בתחילת מערכת הבחירות נחשבו סיכוייו של הול לנצח כקלושים, אך הוא זכה למומנטום בעקבות מעורבותה של קלי בפרשת מארק פולי, חבר קונגרס רפובליקני שהואשם בשליחת הודעות מיניות לנערים שעבדו בבית הנבחרים במסגרת תוכנית שקלי הייתה ממנהליה. כמו כן, לאחר שמיאנה להתראיין לרשת חדשות מקומית ולהתייצב בעימות בחירות, יוצגה קלי בידי כיסא ריק והוצגה כמנותקת ויהירה. מדיה וקבצים בנושא סו קלי בוויקישיתוף סו קלי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) סו קלי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סו קלי".
ויקטור גולדשמידט

ויקטור מוריץ גולדשמידט (בגרמנית: Victor Moritz Goldschmidt;‏ 27 בינואר 1888, ציריך, שווייץ – 20 במרץ 1947, אוסלו, נורווגיה) היה מינרלוג נורווגי–יהודי, אשר ביחד עם ולדימיר ורנדסקי נחשב לאבי הגאוכימיה המודרנית. גולדשמידט פיתח את סיווג גולדשמידט. ויקטור גולדשמידט נולד בציריך. אביו היינריך גולדשמידט (בגרמנית: Heinrich Goldschmidt;‏ 1857–1937) היה כימאי נודע יליד פראג ואמו, אמילי לבית כהן (בגרמנית: Amelie Koehne; ‏ 1864–1929) הייתה בת למשפחת סוחרי עצים. ב-1893 עברה המשפחה לאמסטרדם, ב-1896 להיידלברג וב-1901 לאוסלו בעקבות עבודתו האקדמית של האב. ב-1901, כאשר הוא בן 13 החל ויקטור גולדשמידט את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת אוסלו, ב-1911 רכש דוקטורט בהנחייתו של הגאולוג ולדמר כריסטופר ברגר (אנ'), וב-1912 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת אוסלו במינרלוגיה ובפטרוגראפיה. ב-1914 נבחר לפרופסור מן המניין באוניברסיטת סטוקהולם, ובהמשך הקימה אוניברסיטת אוסלו עבורו את המכון המינרלוגי ומינתה אותו לפרופסור מן המניין, וזאת בכדי לעודד אותו להישאר בסגל האקדמי שם. ב-1929 מונה לראש הפקולטה למינרלוגיה באוניברסיטת גטינגן, תפקיד ממנו התפטר ב-1935 לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. בהמשך הקריירה פיתח גולדשמידט את סיווג גולדשמידט ואת גורם הסבילות של גולדשמיט (אנ'). ב-1932, היה לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה והכניעה אותה תוך כחודשיים. עם הכיבוש החלה רדיפת יהודי נורווגיה וב-26 באוקטובר 1942 נעצר גולדשמידט על ידי שלטונות הכיבוש הגרמני, ונכלא במחנה הריכוז ברג (אנ') אשר שכן באזור וסטפול. מצבו הבריאותי של גולדשמידט הדרדר והוא הובהל לבית חולים הסמוך לאוסלו. ב-8 בנובמבר שוחרר ממעצרו, וב-25 בנובמבר נעצר בשנית. גולדשמידט יועד לגירוש בטרנספורט למחנה ההשמדה אושוויץ, אך הצליח לשכנע את מפקד המשטרה בסיוע עמיתיו באוניברסיטה, בדבר חשיבות כישוריו המדעיים לנורווגיה. מפקד המשטרה שחרר אותו ותוך זמן קצר עלה בידי גולדשמידט להימלט לשוודיה. במרץ 1943 הועבר לאנגליה על ידי המודיעין הבריטי, ובהמשך עבר לאברדין ועסק במחקר, לצד סיוע למאמץ המלחמתי בבחינת התקדמות המחקר הגרמני בתחום המים הכבדים. ב-1946, לאחר תום מלחמת העולם השנייה שב לאוסלו ושם הלך לעולמו ב-1947 מסיבוכים שנגרמו לאחר שנותח ברגלו, והוא בן 59. מדיה וקבצים בנושא ויקטור גולדשמידט בוויקישיתוף Brian Mason, Victor Moritz Goldschmidt: Father of Modern Geochemistry, Geochemical Society, 1992, (באנגלית) ויקטור גולדשמידט, באתר royalsocietypublishing (באנגלית). ויקטור גולדשמידט, באתר הלקסיקון הביוגרפי הנורווגי (בנורווגית). גולדשמידט בבריטניה, באתר החברה הגאולוגית הבריטית (באנגלית).
הרפתקאות בהזארד

הרפתקאות בהזארד (באנגלית: The Dukes of Hazzard) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג קומדיית פעולה ששודרה ברשת CBS מ-26 בינואר 1979 ועד 8 בפברואר 1985. הסדרה כללה בסך הכל 7 עונות ו-147 פרקים. הסדרה הייתה פופולרית במיוחד בשל מרדפי המכוניות והפעלולים יוצאי הדופן שנכללו בכל פרק. הסדרה היוותה את הבסיס לסרט הקולנוע "הדיוק'ס קורעים את הזארד"(אנ') שיצא לאקרנים ב-2005. עלילת הסדרה, אשר מתרחשת במחוז האזרד הבדיוני אשר במדינת ג'ורג'יה, מתמקדת בהרפתקאותיהם של משפחת דיוק, ובמיוחד בבני הדודים בו (מגולם על ידי ג'ון שניידר) ולוק (מגולם על ידי טום וופאט), אשר גרים בחווה משפחתית יחד עם עם דודם ג'סי (מגולם על ידי דנבר פייל) ובת דודתם המקסימה דייזי דיוק (מגולמת על ידי קת'רין באך). על אף שבני המשפחה עסקו בעבר בייצור לא חוקי של אלכוהול, במועד תחילת הסדרה הם כבר לא עוסקים בכך יותר. אם זאת בני המשפחה נשפטו בעבר על כך וקיבלו מאסר על-תנאי בגין פעילות זו. האנטגוניסט העיקרי של הסדרה הוא נציב המחוז המושחת ג'פרסון דייוויס "בוס" הוג (מגולם על ידי סורל בוק) אשר מנסה כל העת להערים על בני משפחת דיוק על מנת שיצליח להכניס אותם לכלא. הוג מקפיד להיעזר בשריף רוסקו קולטריין (מגולם על ידי ג'יימס בסט). לאורך הסדרה בני משפחת דיוק, אשר נוהגים במכונית דודג' צ'ארג'ר אותה הם מכנים "הגנרל לי", נאלצים פעמים רבות להתחמק מהשריף במרדפי מכוניות מרובים, ולסכל את מזימותיו הערמומיות של הוג. כל פרק בסדרה כלל מרדפי מכוניות כאשר המכונית של משפחת דיוק ביצעה בדרך כלל תמרונים יוצאי דופן וקפיצות באוויר בעודם מתחמקים ממצבים מסוכנים שונים. בו דיוק (מגולם על ידי ג'ון שניידר) - בחור בלונדיני ואימפולסיבי אשר מתמחה בנהיגה. לוק דיוק (מגולם על ידי טום וופאט) - חייל מארינס לשעבר אשר הוגה לעיתים רבות תוכניות כיצד להרים על נציב המחוז המושחת הוג והשריף. דייזי דיוק (מגולמת על ידי קת'רין באך) - בת דודתם היפה של בו ולוק אשר עובדת כמלצרית בבר מקומי בבעלותו של הוג. דייזי מרבה להשתמש בקסמה על מנת לחלץ את בו ולוק מצרות. נהגה ללבוש מכנסי ג'ינס קצרים שזכו בעקבות כך לכינוי "דייזי דיוקס". הדוד ג'סי דיוק (מגולם על ידי דנבר פייל) - הפטריארך של משפחת דיוק. הדוד ג'סי הוא זה שגידל את בו, לוק ודייזי. עסק בעבר בייצור לא חוקי של אלכוהול. הוא מסוכסך במשך שנים רבים עם הוג. ג'פרסון דייוויס הוג (מגולם על ידי סורל בוק) - האנטגוניסט הראשי בסדרה. הוג הוא נציב המחוז החמדן והמושחת. הוג מנסה לגבש כל הזמן תוכניות כיצד הוא ירוויח כסף רב ויסבך את בני משפחת דיוק - לעיתים קרובות בעזרתו של השריף רוסקו. השריף רוסקו קולטריין (מגולם על ידי ג'יימס בסט) - השריף הנאמן של אשר מסייע להוג. לעיתים רבות הוא מנסה לעצור את בני משפחת דיוק. קוטר דבנפורט (מגולם על ידי בן ג'ונס) - חברם הקרוב של בני משפחת דיוק אשר הינו מכונאי מומחה. מסייע לעיתים רבות לתקן את המכונית של בני משפחת דיוק. הסדרה נוצרה על ידי גי ולדרון, אשר ביסס את התוכנית על סרטו "Moonrunners" משנת 1975, שגם עסק בבייצור לא חוקי של אלכוהול ובתרבות של דרום ארצות הברית. הסדרה צולמה בעיקר על בקליפורניה, אם כי כמה מהפרקים המוקדמים של הסדרה צולמו בקובינגטון שבג'ורג'יה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה בעיקר בזכות פעלולי המכוניות הרבים בסדרה, ובשל כך, לאורך השנים נעשה שימוש במספר רב של מכוניות בצילומי הסדרה בשל הנזק הרב שנגרם למכוניות במהלך הצילומים. מדיה וקבצים בנושא הרפתקאות בהזארד בוויקישיתוף "הרפתקאות בהזארד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרפתקאות בהזארד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרפתקאות בהזארד", באתר Metacritic (באנגלית) "הרפתקאות בהזארד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)