laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זמר לספינה

"זמר לספינה" (נקרא לעיתים גם "שְׁקִיעָה נוּגָה") הוא שירו של המשורר הישראלי חיים חפר. נכתב בשנת 1947, והולחן על ידי המלחין דוד זהבי. נושאי השיר הם חוויותיו של איש הפלי"ם באוניית מעפילים במסגרת תנועת ההעפלה לארץ ישראל, והגעגועים אל האישה האהובה שבמרחקים. השיר ומנגינתו נעשו אהודים ביישוב ובתרבות הישראלית; הוא בוצע בין השאר על ידי טובה פירון ועל ידי הגבעטרון, גידי גוב, עוזי מאירי, אריק סיני, מזי כהן ודודו זכאי. מקובל לנגנו בכלי התקשורת בימי זיכרון, חגים ומועדים, כמו גם בתוכניות שירה ונגינה בימי החול. השיר המחורז כולל שישה בתים. בבית הראשון מתאר הדובר את תחושותיו באמצעות מצבי הטבע, ובהו עצבות - "שְׁקִיעָה נוּגָה", וחוסר וודאות - "הַיָּם אוֹבֵד בָּעֲרָפֶל", בדידות - "וְדוּמִיָּה גְּדוֹלָה"; ולצדם תקווה - "כּוֹכָב רִאשׁוֹן עָלָה". בבית השני מספר הדובר על דמותה של אהובתו העומדת כל העת בדמיונו לנגד עיניו, ומתאר את פניה המחייכות: "וְאַתְּ נִצֶּבֶת מִנֶּגֶד / בְּחִיּוּךְ בְּעֵינַיִם כְּחֻלּוֹת..." - מראה שמחזק את ליבו. הבית השלישי מאזכר את ההקשר ההיסטורי והאקטואלי שבו נמצא הדובר - באוניית מעפילים - "בִּסְפִינָה רְדוּפַת בְּכִי וּשְׁכוֹל", אשר רובם ככולם של נוסעיה הם ניצולי השואה המנסים לעלות לארץ ישראל, למרות הקשיים שמערימה בדרכם ממשלת המנדט. "רב-החובל", בין שזו דרגתו בספינה, ובין שזו דרגתו הנמלצת והמשעשעת כלפי בת זוגו, חותר להגיע באונייה אל חופי הארץ, הן כמופקד על שלומם של נוסעיה והן בשל געגועיו אל בת הזוג, ומילות השיר מתארות יחדיו שני נתיבים אלו, למשל במילים: "הוּא יַגִּיעַ, יַלְדֹּנֶת, אֵלַיִךְ, / וְהַסַּהַר יָאִיר בְּדַרְכּוֹ...". בבית הרביעי פותח המשורר במעין אתנחתא פואטית העשויה תיאורי טבע המשרים שלווה, אולם בשורה האחרונה, חוזרת תחושת השכול, הכאב והאבלות, על המעפילים והאוניות שניזוקו או שטבעו בלב ים במילים: "הַלַּיִל רַד, פִּתְאוֹם גָּוְעוּ הַמֶּרְחַקִּים ... כּוֹכָב בּוֹדֵד נִדְלַק לְפֶתַע בַּשְּׁחָקִים לְזֵכֶר הַסְּפִינוֹת. אולם הדובר מוצא נוחם ועידוד רב בדמותה של האהובה, המהווה מעין תריס או לפחות חוויה חיובית מאזנת, למפגש עם ניצולי השואה, עם המידע על השואה, עם מחנות העקורים ועם גורלם, בבית הרביעי: "אֶשְׁתֶּה, אָחוֹת, לְחַיַּיִךְ – מִכְּבָלִים, מִגִּדְרוֹת הַבַּרְזֶל, עוֹד אֶזְכֹּר חִיּוּכַיִךְ בְּלֵילוֹת עֲטוּפֵי עֲרָפֶל." בבית החמישי ממשיכה שיחת המונולוג של הדובר עם האהובה שבמרחקים, ומפורטת. הדובר מציין את אפשרות מעצרו עם חבריו בידי שלטונות המנדט, שלאחריה יוגלו למחנה מעצר באי רחוק, ייתכן שהכוונה למחנות המעצר בקפריסין, שאליהם נשלחו המעפילים לארץ בידי כוחות הצבא הבריטי על פי המדיניות הבריטית מיוני 1946. כך במילים "וְעֵת הָאִי הַבּוֹדֵד יִכְלָאֵנִי", - אבל, הדובר יודע שדמותה של האהובה תלווה אותו גם במעצר: "כִּסּוּפַי עוֹד יַפְלִיגוּ עִם לֵיל, וְיֹאמְרוּ לָךְ: יַלְדֹּנֶת, הִנֵּנִי, שׁוּב אֵלַיִךְ חָזַר רַב-חוֹבֵל..." "זמר לספינה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "זמר לספינה" והאזנה לו באתר זמרשת ביצועים והקלטות ל"זמר לספינה", באתר הספרייה הלאומית נגה אשד וקהל שרים, "זמר לספינה", באתר youtube זמר לספינה באתר מוזיאון הפלמ"ח
ראשן

רֹאשָׁן הוא שלב הפגית אצל בעלי חיים דו-חיים כגון צפרדע, סלמנדרה או טריטון. הראשן בוקע מביצה שמטילה הנקבה. בדרך הכלל הראשנים חיים במים בלבד, בקרב מעט ממיני הדו-חיים הראשנים חיים ביבשה. כאשר הוא בוקע מביצתו, הראשן עיוור ואינו יכול לפתוח את פיו, לכן הוא ניזון מהחלמון השמור בגופו במשך כעשרה ימים, משך הזמן שלוקח לו לפתח פה, עיניים, ונחיריים. לאחר מכן הוא מתחיל לפתח את יכולת הנשימה שלו: ריאותיו מתפתחות וזימיו החיצוניים מתנוונים, בעוד הפנימיים מתפתחים ומתחילים לתפקד. חושיהם של הראשנים דומים לדגים, והם ניזונים בתחילת חייהם בעיקר מצמחים. כשהם מתבגרים הם מתחילים לטרוף בעלי חיים אחרים. לרוב, בתחילת חייו הראשן מסוגל לחיות אך ורק במים. הוא נושם בעזרת זימים בלבד ומשתמש בזנבו על מנת להתקדם. לאחר שישה שבועות מעת יציאתו מן הביצה, כאשר ריאותיו וגפיו מפותחים מספיק, הראשן יוצא אל מחוץ למים ומתפקד כדו-חי לכל דבר. ראשן של טריטון ראשן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Tonight (סיפור הפרברים)

"Tonight" (בגרסה העברית, לפי תרגום אהוד מנור: "עכשיו") הוא שיר ידוע מתוך המחזמר "סיפור הפרברים" שהוצג לראשונה בברודוויי בשנת 1957. השיר, שפורסם לראשונה שנה קודם לכן, הוא פרי שיתוף פעולה של ליאונרד ברנשטיין שהלחין את השיר וסטיבן סונדהיים שכתב את המילים. השיר הוא דואט, המבוצע על ידי זוג האוהבים טוני ומריה, כאשר טוני מגיע אל ביתה של מריה, בסצנת ה"מרפסת" הידועה. זמן קצר לאחר שהוא מבצע את השיר "מריה", השיר מופיע במחזמר פעם נוספת, בסצנה החמישית אך בגרסה שונה. סיפור הפרברים, אינו מאופיין באחידות מבחינה מוזיקלית. כך, לקטעים שונים במחזמר, סגנון מוזיקלי שונה. עם זאת, שיר זה נודע בארבעת האינטרוואלים שלו, ומוזיקת רקע אשר מתחילה בסולם פנטטוני המתפתח למפתח מערבי. השיר זכה לפרסום מחודש בשנת 1961 כאשר יצא כסינגל של פורנט וטיצ'ר (Ferrante & Teicher) שהגיע למקום ה-8 בבילבורד הוט 100, ובמקום ה-2 במצעד בילבורד Adult Contemporary. לשיר נפוצו גרסאות כיסוי רבות, כשבין המבצעים השונים ניתן למנות את: אדי פישר, We Five, אדי האריס, שרה ברייטמן, ג'וני מאטיס, אנדי ויליאמס, הצלליות, ננסי וילסון, אנדרה פרווין, בליין אנדרסון, סמי דייוויס ג'וניור. גם שירלי באסי הקליטה את השיר בשנת 1962, והוא הגיע למקום ה-21 במצעד באנגליה, מה שהפך גרסה זו ליחידה שנכנסה למצעד הבריטי. גרסת כיסוי נוספת לשיר נערכה בסדרה המוזיקלית Glee, בפרק "Preggers". על ידי ג'נה אושקוביץ. השיר Tonight מופיע פעם נוספת בסדרה בפרק החמישי בעונה השלישית, אז שרים אותו כדואט, ליאה מישל ודארן כריס. השיר הושמע בתוכניתו של אד סאליבן, המופע של אד סאליבן בביצוע של קרול לורנס ולארי קרט. השיר מופיע כפסקול בסרט המצויר קשה להיות חרק! של וולט דיסני. סיפור הפרברים מידע על היצירה "Tonight" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר מידע כללי על השיר באתר answers.com יציאת חירום המיועדת לשימוש במקרה של שריפות, נפוצה בניו יורק http://www.allmusic.com/artist/ferrante-teicher-p1894/charts-awards/billboard-singles סינגלים של פרנט וטיצ'ר
המצור על רואן

המצור על רואן הוטל על ידי האנגלים בין יולי 1418 לינואר 1419 בזמן מלחמת מאה השנים. בזמן המצור מנתה אוכלוסיית רואן כ-70 אלף תושבים. לפיכך הייתה אחת הערים הגדולות בצרפת, ותפיסתה הייתה מכרעת במערכה על נורמנדי בזמן מלחמת מאה השנים. מאז כיבושה של דוכסות נורמנדיה ב-1204, העיר נשלטה על ידי הטירה של רואן, טירה אדירה שנבנתה על ידי פיליפ השני בשנים 1204-1210. מסביבות שנת 1415, עת נפלה ארפלור, חוזקה רואן ובוצרה בידי הצרפתים והפכה למקום המוגן ביותר בו נתקלו הפולשים האנגלים. כאשר האנגלים הגיעו לרואן, היו מפוזרים מגדלי שמירה ותותחים רבים לאורך חומות העיר. חיל קשתים המצויד בקשת מוצלבת עמד תחת פיקודו של אלן בלנשאר, המשנה לגי לה בוטלייר, מפקד כל הכוחות באזור. גי תמך בבית בורגונדי בזמן מלחמת אזרחים מול בית ארמניאק והיה המפקד הקודם של העיר דייפ. הדיכאון בו שרתה ממלכת צרפת, ובמיוחד נורמנדי, תחת עול המס הביאה את התושבים לשנאה של בית ארמניאק. בשל מחסור בכח אדם בצד האנגלי, לא התאפשרה פריצה מהירה אל העיר, ולכן היא הושמה כולה במצור הדוק. בכישרון רב, האנגלים השתמשו בכל סירותיהם כדי לחסום על אפשרות לקבלת אספקה דרך נהר הסיין. האנגלים התכוונו להרעיב את המגינים. עד דצמבר, תושבי רואן אכלו חתולים, כלבים, בשר סוסים ואף עכברים. הרחובות מלאו באזרחים מורעבים. העיר גרשה 12,000 מתושביה העניים יותר על מנת לחסוך במזון. המלך הנרי החמישי לא הרשה לאף אדם לעבור את קווי המצור, וכך העניים הרעבים נאלצו לחיות בתעלה הגנה שנחפרה ליד חומות העיר. אפילו האנגלים ריחמו על הרעבים ובקריסמס 1418, הרשה המלך לשני כמרים לחלק מזון, אולם בסיום היום הופסק המזון והמגורשים חזרו לרעב ולמוות בשוחה. למרות מספר ניסיונות אמיצים של הכוח הצרפתי לפרוץ החוצה, המצור נמשך עד לינואר 1419. רואן, שאוכלוסייתה הלכה והצטמצמה, החליטה לשאת ולתת על ידי שליחת משלחת בראשות גי לה בוטיילר ושישה חברים נוספים. לאחר שמונה ימים של משא ומתן, שליחי רואן לא יכלו לקבל את התנאים שהוצעו להם, והחליטו לנסות להרוס את העיר ולנטוש אותה על ידי ניסיון הבקעה נואש. כדי לא להישאר עם עיר חרוכה לאחר מצור ארוך ויקר, הסכים הנרי להקל בתנאי הכניעה וכך קיבל את השליטה על העיר. אלן בלנשאר, שהוציא להורג אסירים אנגלים הוצא בעצמו להורג על ידי האנגלים לאחר נפילת העיר. לאחר נפילת העיר, תושבים רבים מאסו בדוכס בורגונדי וביורש העצר והם נשבעו אמונים להנרי. הנרי החמישי הקים את מעונו הצרפתי בבית המפואר של טירת רואן ולאחר מכן בטירת ונסן. זה יהיה מודל לחיקוי על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה משנת 1422, ולאחר מכן על ידי אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, יליד רואן בשנת 1442 (שנשא את התארים מלך אנגליה ומלך צרפת). הנרי המשיך במסע הכיבושים ותפס את כל נורמנדי, פרט למון סן מישל, שעמדה בפרץ במשך 21 שנה עד לתפיסת השטח מחדש בידי הצרפתים. Barker, Juliet R. V. (2010). Conquest : the English kingdom of France in the Hundred Years War, עמוד 22.
סיון הר-שפי

סיון הר-שפי (נולדה ב-18 במאי 1978) היא משוררת ישראלית. הר-שפי נולדה בירושלים. בעקבות אביה, הרבתה המשפחה לשנות מקומות מגורים, ובשלב מסוים עברה לגור באפרת. בגיל תיכון למדה בבית ספר פלך בירושלים. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בבית ספר שדה עפרה. בוגרת תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לספרות עברית של האוניברסיטה העברית. עבודת הגמר שלה, בהנחיית פרופ' רות קרטון-בלום, עסקה ב"פולימורפיזם בשירת יונה וולך: היבריד, מטמורפוזה ואלכימיה". כתבה את עבודת הדוקטורט על המלכות בשירת אורי צבי גרינברג במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' תמר וולף מונזון. ריכזה את בית המדרש לנשים "עורי" בירושלים. כיום היא מרצה במכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון, במכון שכטר למדעי היהדות ומנחה סדנאות כתיבה ועורכת את כתב העת "עתר". החלה לפרסם שירים בכתב העת משיב הרוח. פרסמה שישה ספרי שירה. זוכת "פרס הרי הרשון" של האוניברסיטה העברית (תשס"א), פרס אקו"ם (תשס"ג), פרס שרת החינוך (2004), פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (תשע"ב), מלגת בוסתן של הספרייה הלאומית (2018) ופרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית (2019). נשואה למשורר אבישר הר-שפי. גלות הלויתן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005. תהלים ליום רעש, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010. שמש שקהלת לא ידע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014. זרקא, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018. אנחנו שבקרוב נהיה, סיון ואבישר הר שפי, הוצאת משיב הרוח, 2019. מרחוק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023. בלעדינו מתחוללים החיים הדקים, הוצאת מקום לשירה, 2024 סיון הר-שפי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" סיון הר-שפי, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" ארז שוייצר, סיון הר-שפי סגורה כמעיין נובע, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2010 רן יגיל, שפיות: ראיון עם סיון הר שפי, באתר nrg‏, 17 ביולי 2010 אלי הירש, על תהילים ליום רעש, ידיעות אחרונות, 2 ביולי 2010 איתיאל קריספין, בַּפְּסָגוֹת הֵיטַבְתִּי לִשְׁכֹּחַ יוֹרְדֵי גַּיְא וּמִדְבָּר, כתב העת מעלה, גיליון 13, מרץ 2024 מצאתי את השמים בתוכי סיון הר שפי בפרויקט קול אישה של מוסף בית אבי חי סיון הר-שפי באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן מידע על סיון הר-שפי בקטלוג הספרייה הלאומית שירים באתר הארץ | וְאַחֲרֵי כֵן, נזכור (2021) | בין גל שלישי לרביעי (2021) | מפתן (2021) | כֹּה בָּרוּר הַכִּוּוּן (2024) | סיון הר־שפי, "איך נשיר: שירה ופרוזה כשני אופנים של מסירת עדות" באתר "מעלה", ספטמבר 2023 על "קומי" מאת מוריה אשכנזי סיון הר-שפי, דף שער בספרייה הלאומית סיון הר-שפי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערוץ 7, "בשבע 483: עניין אישי", 1 במרץ 2012 בוסתן | חממה לשירה | הספרייה הלאומית, באתר bustan.webflow.io ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החידה של קספר האוזר

המסתורין של קספר האוזר (במקור הגרמני: Jeder für sich und Gott gegen alle כל אדם לנפשו ואלוהים נגד כולם) הוא סרט דרמה אותו ביים הבמאי הגרמני ורנר הרצוג בשנת 1974. הסרט מספר את סיפורו האמיתי של איש המסתורין קספר האוזר (בגילומו של ברונו שליינסטין), המבוסס על תמלילי מכתביו. הסרט עוקב אחר קספר האוזר, שחי את 17 השנים הראשונות של חייו כבול במרתף קטן עם סוס צעצוע, ללא כל מגע אנושי למעט אדם לבוש מעיל שחור וכובע, שהאכיל אותו מדי יום. יום אחד בשנת 1828, אותו אדם הוציא את האוזר מתאו ולימד אותו מספר משפטים ואיך ללכת, ואז עזב אותו לבדו ברחוב בעיר נירנברג. האוזר הופך מושא לסקרנות רבה בקרב אנשי העיר ובהמשך אף מוצג בקרקס המקומי בטרם נלקח תחת חסותו של מר דאומר, שהשקיע בחינוכו. האוזר למד לקרוא ולכתוב ופיתח גישות מקובלות על היגיון ודת, אך בעיקר נמשך למוזיקה. האוזר משך את תשומת לבם של אנשי האקדמיה, אנשי הדת ואנשי האצולה, אך בשיא פריחתו, הותקף פיזית על ידי אותו אדם שהחזיק בו במשך 17 שנים. האוזר נפגע בראשו אך הצליח להתאושש. לאחר מכן, באופן מסתורי, הוא נדקר בשנית, הפעם באזור החזה, פגיעה שהביאה למותו. רגע לפני מותו מתואר האוזר בסרט כשהוא מוטל במיטה ומתאר את חזיונותיו על ברברים נוודים במדבר סהרה. בנתיחה שלאחר המוות נתגלה כי להאוזר כבד ומוח קטן גדולים מהמקובל. הסרט עוקב אחר סיפורו האמיתי של קספר האוזר, על פי מכתביו שנמצאו עם גופתו ובעקבות פרטים שנתגלו לגבי כליאתו ושחרורו לחופשי. האוזר היה בן 17 כשנתגלה לראשונה בנירנברג, אך גולם בסרט על ידי ברונו שליינסטין, שהיה בן 41 בעת הצילומים. ורנר הרצוג גילה את השחקן הראשי, ברונו שליינסטין, במסגרת סרט תיעודי על נגני רחוב. הרצוג הוקסם ממנו והציע לו לשחק בשניים מסרטיו: "המסתורין של קספר האוזר" ו-"סטרושק" (אנ'), וזאת למרות שלא הייתה לו הכשרה כשחקן. סקירת חייו של שליינסטין מעלה מספר קווי דמיון לחייו של קספר האוזר, ואישיותו באה לידי ביטוי לעיתים קרובות גם על סט הצילומים. בפרשנותו של הרצוג בגרסת ה-DVD של הסרט, הוא מספר כי שליינסטין נותר לבוש בתלבושת התפקיד למשך כל הצילומים, וכי הרצוג ביקר אותו פעם בחדר המלון שלו ומצא אותו ישן על הרצפה ליד הדלת, לבוש באותם בגדים. הסרט צולם בעיר דינקלסבוהל (Dinkelsbühl) ובעיר הסמוכה הסלברג (Hesselberg) בגרמניה. מספר יצירות מוזיקה קלאסיות שולבו בסרט, בהם יצירותיהם של יוהאן פכלבל, אורלנדו לאסוס, תומאזו אלבינוני וכן של וולפגנג אמדאוס מוצרט. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 1975 וזכה בשלושה פרסים, בהם הפרס הגדול של חבר השופטים. הסרט זכה בשלושה מפרסי הקולנוע הגרמני בשנת 1975, בהם הסרט הגרמני הטוב ביותר. למרות זאת הוא לא היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר במסגרת טקס פרסי האוסקר ה-48. ברונו שליינסטין בתפקיד קספר האוזר וולטר לדנגסט בתפקיד מר דאומר בריג'יט מירה בתפקיד המשרתת ריינהרד הוף בתפקיד החוואי הרברט פריטש בתפקיד ראש העיר פלוריאן פריק בתפקיד גברת פלוריאן וילי סמלרוג בתפקיד מנהל הקרקס מיכאל קרוצ'ר בתפקיד לורט סטנהופ הנס מוסאוס בתפקיד איש לא ידוע "החידה של קספר האוזר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החידה של קספר האוזר", באתר AllMovie (באנגלית) "החידה של קספר האוזר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החידה של קספר האוזר", באתר אידיבי "החידה של קספר האוזר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מיסה

סעודת האדון או המיסה (מלטינית: Missa) היא אחד הסקרמנטים של הנצרות המערבית. טקס זה מקיימים בכנסייה הקתולית ובכנסיות פרוטסטנטיות שונות (בהן כנסיות לותרניות ואנגליקניות), והוא נועד לשחזר את הסעודה האחרונה ולהטמיע את מות ישו ואת קומו מן המתים בלבם של המתפללים ולאחדם כקהילה אחת סביבו. טקס זה מזוהה עם מנהג האוכריסטיה, בו המאמינים אוכלים לחם ושותים יין המייצגים את דמו וגופו של ישו, כפי שציווה ישו על שליחיו בסעודה האחרונה. השם מיסה מגיע מהביטוי Ite, missa est (בלטינית: לכו, זהו סילוק). למונח זה שתי משמעויות: זהו הביטוי שבו שילחו את מי שלא שייך לקהילה מהמקום, על מנת לקיים את הטקס בנוכחות אנשים השייכים לקהילה בלבד אלו המילים האחרונות בטקס המיסה, בהן הכומר משחרר את הקהל לפנות לעיסוקיו המיסה כוללת תפילות, קריאה בכתבי הקודש ודרשה. בחלק המרכזי של המיסה, שנקרא אוכריסטיה, בוצע הכומר למתפללים לחם וחוזר על דבריו של ישו בסעודה האחרונה: "קחו, אכלו, זהו בשרי". בכך מדמה הכומר את שבירת גופו של ישו על הצלב. כמו כן, הוא מוזג להם יין וקורא "זהו גביע דמי, דם הברית החדשה, הנשפך למחילת חטאים". במהלך הטקס המאמינים מדמים באופן דוגמתי בלבד שהלחם והיין הופכים לדמו ולגופו של ישו (טרנסובסטנציאציה), ועל ידי אכילתם עובר חסדו של ישו למאמינים, בשרו הופך לבשרם ודמו נמהל בדמם. טקס המיסה מבוסס על דברי ישו לתלמידיו בסעודה האחרונה כפי שהם מופיעים ברוב כתבי הבשורה. "אכלו את הלחם כי זה בשרי, שתו את היין כי זהו דמי, דם הברית החדשה והניצחית הנשפך בעד רבים לסליחת חטאים" — מתי כ"ו 26 "וַיְהִי בְאָכְלָם וַיִּקַּח יֵשׁוּעַ לֶחֶם וַיְבָרֶךְ וַיִּבְצַע וַיִּתֵּן לָהֶם וַיֹּאמַר קְחוּ אִכְלוּ זֶה הוּא גּוּפִי׃ וַיִּקַּח אֶת־הַכּוֹס וַיְבָרֶךְ וַיִּתֵּן לָהֶם וַיִּשְׁתּוּ מִמֶּנָּה כֻּלָּם׃ וַיֹּאמֶר לָהֶם זֶה דָמִי דַּם־הַבְּרִית הַחֲדָשָׁה הַנִּשְׁפָּךְ בְּעַד רַבִּים׃" — מרקוס יד 22-24 "ויקח את-הכוס ויברך ויאמר קחו אתה וחלקו: כי-אמר אני לכם שתה לא אשתה מעתה מפרי הגפן עד כי-תבוא מלכות האלהים: ויקח את-הלחם ויברך ויבצע ויתן להם ויאמר זה גופי הנתן בעדכם זאת עשו לזכרי: וכן גם-את-הכוס אחר הסעודה לאמר זו הכוס היא הברית החדשה בדמי הנשפך בעדכם: — לוקס כב 17-20 טקס זה התפתח מנוהגם של נוצרים בכנסייה הקדומה לקיים סעודות לכל חברי הקהילה. בשל הרדיפות נגד נוצרים (אנ') הפכה הסעודה הגדולה לסעודה סמלית, וגם לאחר התנצרותה של האימפריה הרומית לא שונה הנוהג. טקס דומה המקוים בכנסייה האורתודוקסית ובכנסיות האוריינטליות קרוי בשם הליטורגיה הקדושה ובקיצור ליטורגיה. מיסה (מוזיקה) תפילת המיסה מיסה אדומה אביעד קליינברג, הנצרות מראשיתה ועד הרפורמציה, הוצאת משרד הביטחון, 1995. מדיה וקבצים בנושא מיסה בוויקישיתוף מסה, דף שער בספרייה הלאומית מיסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אביעד קליינברג, מבנה הכנסייה והסקרמנטים, מתוך הנצרות : מראשיתה ועד הרפורמציה בעריכת אביטל רגב ותרצה יובל (ישראל: משרד הביטחון, 1995)
רקטת קונגריב

רקטת קונגריב (באנגלית: Congreve rocket) הייתה סוג של ארטילריה רקטית בריטית שתכנן ופיתח סר ויליאם קונגריב ב-1804. הרקטה פותחה בבית הנשק המלכותי בעקבות הניסיון שצברו הבריטים במלחמת אנגלו-מייסור השנייה, השלישית והרביעית בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין ממלכת מַייסוּר שבהודו. לאחר המלחמות נשלחו אל אנגליה רקטות מייסור (אנ') אחדות, וב-1801 החל ויליאם קונגריב חוקר ומפתח רקטות שכמותן במעבדות בית הנשק המלכותי בווּלִיץ'. תצוגת הירי הראשונה של הרקטה, שהונעה בדלק מוצק, נערכה בווליץ' ב-1805. הבריטים השתמשו ברקטות קונגריב בהצלחה לא מבוטלת בים וביבשה במלחמות הנפוליאוניות ובמלחמת 1812. השימוש בהן פסק באמצע המאה ה-19. מדיה וקבצים בנושא רקטת קונגריב בוויקישיתוף רקטת קונגריב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשף

רֶשֶף (בפיניקית: 𐤓𐤔𐤐, באוגריתית: 𐎗𐎌𐎔) הוא אל אמורי וכנעני הנזכר בכתובות פיניקיות וארמיות, בכתבים אכדיים ומצריים ובכתבי אוגרית. שמו פירושו אש, ניצוץ, שלהבת. רשף, שאחד מכינויו בכתבים האוגריים הוא "רשף בעל החץ", נחשב בקרב הכנענים כאלוהי הדבר. במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי רים-סין הראשון או עמורפיא (חמורבי), מובא רשף (באמורית בתעתיק אכדי: ra-sa-pu-um, שחזור: rašap(um)‏) בטור המלים האמוריות כמקביל לנרגל, אל השאול, בטור המלים האכדיות; הקבלה זאת קיימת גם בטקסט מאבלה, בו מופיע רשף כ־ra-sa-ap. בכתובות פיניקיות מאדיל שבקפריסין הוא מזוהה עם אפולון היווני. אפולו ונרגל ידועים כמביאי מגפת הדבר, ונוסף על כך אפולו מתואר במיתולוגיה היוונית כאל היורה חצי דבר, כפי שמתואר רשף בשירה האוגריתית. העיר העתיקה אפולוניה שבשרון קיבלה את שמה מצורה הלניסטית לשם הכנעני אַרְשוּף (כיום ארסוף), על־שם רשף. בימי פרעה חרמחב, לאחר מסע הניצחון שלו מגבל לכרכמיש, קצין האורוות סן־נפר העיד בכתובת הקדשה שנתן מנחות: למלך, לפתח "מדרום לחומתו" אדון החיים ושתי הארצות (מצרים העליונה והתחתונה), לעשתרת גבירת השמים, לענת בתו של פתח אדון האמת, לרשף אדון השמים, ולקדש גבירת כוכבי השמים; אלי הלבנט, עשתרת, ענת ורשף, מחזיקים ביכולות צבאיות, ובו־בזמן היו אלי כנען הנלחמים בצד המצרים, ושילובם של האלים – במיוחד עשתרת אלת הסוסים – נועדו להבטיח את השלטון הצבאי המצרי בכנען. בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לרשף מוקדש הקטע השישי מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא "בבת", הנזכר גם במקום אחר כמקום המשויך לרשף. בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכר רשף, הפעם יחד עם ירח. רשף מוזכר בכתובות פיניקיות, בנוסף לאלה שמאדיל (בהן הוא מוכל באפיתט "רשף מכל", המקביל ל־Ἀπόλλονι Ἀμύϰλοι ביוונית), גם בכתובת אזתוד, בכתובת מכתי שהוקדשה ל"רשף חץ" על ידי "בדא כהן רשף חץ", ובכתובת מאיבשם המקדישה מקדש ל"ארשף מלקרת"; וכן כרכיב תאופורי בשמות פרטיים בכתובות מאבידוס. רשף מוזכר גם בכתובות ארמיות, כגון כתובת פסל הדד (אנ'). הצמד דבר/רשף מופיע במקרא בתקבולת: ”לְפָנָיו, יֵלֶךְ דָּבֶר; וְיֵצֵא רֶשֶׁף, לְרַגְלָיו” (חבקוק, ג', ה') (ופעם נוספת בשיכול אותיות: ”"וַיַּסְגֵּר לַבָּרָד [לדבר] בְּעִירָם; וּמִקְנֵיהֶם, לָרְשָׁפִים” (תהילים, ע"ח, מ"ח)). מדיה וקבצים בנושא רשף בוויקישיתוף רשף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רשף (אל כנעני), דף שער בספרייה הלאומית Izak Cornelius, Reschef, WiBiLex (בגרמנית) Andrew George, Manfred Krebernik, Two Remarkable Vocabularies: Amorite-Akkadian Bilinguals!, Revue d'assyriologie et d'archéologie orientale 116, 2022, עמ' 115, 118 doi: 10.3917/assy.116.0113 למשל KAI 39 (הכתובת הדו־לשונית מאידליון) Rüdiger Schmitt, Astarte, Mistress of Horses, Lady of the Chariot: The Warrior Aspect of Astarte, Die Welt des Orients 43, 2013, עמ' 221 צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 682-690 – לוח UT 607 צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 699, 703 – לוח UT 608 KAI 72 KAI 49 KAI 214
אצ'י שטרו

אצ'י שטרו (באנגלית: Ernst Etchie Stroh‏; נולד ב-31 ביולי 1949) הוא בסיסט ישראלי לשעבר ומפיק סרטים הוליוודי בהווה. ארנסט (אצ'י) שטרו נולד בנוינקירכן שבאוסטריה. הוא עלה לישראל ושירת בלהקת חיל הים לצד שלמה ארצי. השתתף בתוכניות "וביום השלישי" (1968) ו"רפסודה בכחול" (1969). לאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית סוציולוגיה ויחסים בינלאומיים וסיים לימודיו ב-1975. ב-1973 הוקמה "גברת תפוח", להקת הליווי של שלמה ארצי, עם שטרו בתפקיד הבסיסט. בשנים 1982-1978 ליווה את שלמה ארצי במסע הופעות אינטימי ברחבי ישראל. ההופעה שעלתה באולמות קטנים רצה כ-500 פעם. בספטמבר 1982 הוקלטה הופעה כזאת לאלבום כפול בשם "שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא" (1983). שלמה ארצי לא היה מרוצה מהתוצאה וכעבור זמן קצר נאספו עותקי האלבום מן החנויות. מאז נחשב האלבום כפריט אספנים. כעבור 30 שנה, ב-3 בדצמבר 2013, יצא האלבום במסגרת מארז דיסקים הכולל את טרילוגיית האלבומים גבר הולך לאיבוד, דרכים וחצות. שטרו היה מנכ"ל חברת התקליטים הד ארצי עד 1985. ב-1987 עבר שטרו ללוס אנג'לס. ב-1992 הקים יחד עם רעייתו יעל את חברת ההפקות "Moonstone Entertainment". תחילה עסק בהפצת סרטי פעולה דלי תקציב, וב-1996 עבר להפקת והפצת סרטי איכות. כיום, יעל משמשת כנשיאת החברה. עד היום (2012) הפיק 22 סרטי קולנוע, ביניהם של הבמאים: אלן רודולף, רוברט אלטמן, מייק פיגיס ושמעון דותן. ב-2006 היה שטרו אורח פסטיבל הקולנוע ה-23 בירושלים. (2019) Running with the Devil The Other Side of the Wind (2018) Hangman (2017) Ray Meets Helen (2017) (2017) Vengeance: A Love Story - נקמה סיפור אהבה Falcon Rising (2014) (2011) Shahar hadash - The Howling: Reborn House of Boys (2009) Making of 'Diamond Dogs' (2008) Wu ji (2005) Checking Out: Mike Figgis & Hotel (2005) He ni zai yi qi (2002) Hotel (2001 Hidden Agenda (2001) Couse of Death (2001) (Wilder (2000 Dancing at the Blue Iguana (2000) The List (2000) Stranger Than Fiction (2000) - מעבר לכל דמיון The Intern (2000) - המתמחה Miss Julie (1999) - נשארים לחג Kimberly (1999) Thick as Thieves (1999) Cookie's Fortune (1999) When Justice Fails (1999) Digging to China (1997) - כוח הלב (1997) Ha-Ahava Menatzahut - The Only Thrill - האהבה מנצחת (1997) Ha-Ahava Sh'Ahrai - Afterglow - האהבה שאחרי Laws of Deception (1997) Coyote Run (1996) Blackout (1996) שטרו נשוי ליעל ולהם שני ילדים: אילון ושחר. אצ'י שטרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אצ'י שטרו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אצ'י שטרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אתר חברת ההפקות של שטרו מונסטון אנטרטיינמנט Yael Stroh | Producer, Actress, Additional Crew, IMDb (באנגלית) Ernst Etchie Stroh | Producer, Actor, Executive, IMDb (באנגלית)
סיכול ריגול

סיכול ריגול (מכונה גם ריגול נגדי או מודיעין מסכל, באנגלית: Counterintelligence) היא פעולה שנוקטת מדינה, אשר מטרתה לסכל ריגול של מדינה זרה בשטחה. הריגול הנגדי מתבטא בדרכים שונות, ובהן: שמירה קפדנית על מתקנים סודיים וחומר מודיעיני סודי של אותה מדינה, לכידת מרגלים והאזנות לגורמים החשודים בפעילות ריגול (בין היתר דיפלומטים זרים) ומעקבים אחריהם. למרבית המדינות יש ארגון המופקד, בין השאר, על ריגול נגדי; במדינת ישראל, תפקידו של שירות הביטחון הכללי, בין היתר, הוא לסכל ריגול. בין הארגונים המפורסמים בעולם ניתן למנות את ה־FBI וה-NSA (ארצות הברית), המנהל הראשי השני של הפ.ס.ב. (רוסיה), ה־MI5 (בריטניה) ועוד. מדיה וקבצים בנושא סיכול ריגול בוויקישיתוף topic/counterespionage סיכול ריגול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Executive Order 12333. (1981, December 4). United States Intelligence Activities, Section 3.4(a). EO provisions found in 46 FR 59941, 3 CFR, 1981 Comp., p.1 Simandan, D., 2018. Iterative lagged asymmetric responses in strategic management and long-range planning. Time & Society, OnlineFirst, https://doi.org/10.1177/0961463X17752652 . ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.