laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרך יצחק שמיר

דרך יצחק שמיר הוא קטע בכביש 1 בין מחלף שער מוריה לבין מחלף יגאל ידין. בעבר כונה הקטע כביש 9 על פי שמו של פרויקט בניית הכביש שנבנה על ידי חברת מוריה. הקטע עובר בתחום השיפוט של העיר ירושלים. קטע הכביש נפתח בשנת 2007. הקטע כולל בניית גשר לפיצול התנועה בכביש 1 באזור מחלף שער מוריה ובניית שתי מנהרות בעמק הארזים. אורכו של הכביש כ-3.6 ק"מ, והוא כולל שני גשרים ומנהרה דו-נתיבית באורך של כ-400 מטר. משך הקמתו ארך כשש שנים ועלותו הסתכמה ב-500 מיליון שקל. קטע הכביש מאפשר לנוסעים מגוש דן לשכונות הצפוניות של ירושלים ולנוסעים לים המלח לעקוף את נתיבי התחבורה העירוניים הצפופים של ירושלים ובכך מקל על גודש התנועה בכניסה המערבית לירושלים, שעד לפתיחת קטע הכביש התאפשרה רק ממחלף גינות סחרוב (צומת עד 2019). תוואי הכביש נקבע לראשונה בתוכנית אב ירושלים 1968, בה סומן כ"כביש 9". חלקו המזרחי של "כביש 9", בין מחלף יגאל ידין למחלף שער מזרח (אז צומת הגבעה הצרפתית), נסלל בשנות ה-80 ונחנך בינואר 1987 (קטע זה קיבל אחר כך את השם "דרך יגאל ידין"). בתחילת 1990 הוחלט להקדים את סלילת חלקו המערבי של הכביש, במטרה לקשר ישירות בין כביש 1 רמות, הגבעה הצרפתית וצפון ירושלים, ולהקל על עומסי התנועה בכניסה לעיר. אך תוכנית לקטע זה אושרה רק בשנת 1999, לאחר שהוחלט לכרות מנהרות בתוואי הכביש מתחת להר מצפה נפתוח. תחילה הוצע שיפעל ככביש אגרה אך הרעיון לא יצא לפועל וסלילת הכביש החלה בסוף שנת 2001 על ידי החברות שפיר הנדסה ורמט. עלות הקמתו הייתה מוערכת אז בכ-380 מיליון שקלים. התוכנית לסלילת הכביש נתקלה בהתנגדות של תושבי שכונת רמות והארגונים הסביבתיים, שהתנגדו למעבר הכביש בעמק הארזים, הנחשב לאחד האזורים הרגישים ביותר מבחינה נופית בירושלים, והדבר הביא לעיכוב בסלילת הכביש. הכביש היה אמור להיפתח בתחילת 2005 אך אילוצי תקציב הביאו להאטת הסלילה. יממה לפני טקס הפתיחה של הכביש, במאי 2007, במעמד ראש הממשלה אהוד אולמרט, נאלצה חברת מוריה להודיע על ביטול הטקס, זאת לאחר שבית המשפט המחוזי בירושלים הוציא צו ארעי האוסר על פתיחת הכביש, בעקבות עתירת החברה להגנת הטבע, אשר טענה כי טרם הושלם השיקום הנופי וכי נתגלו חריגות שונות בביצוע הפרויקט. באוקטובר 2014 ניתן לקטע השם "דרך יצחק שמיר", על שם יצחק שמיר, ראש ממשלת ישראל השביעי. בניית מחלף שער מוריה כניסה למנהרה בכביש כבישי ישראל עתי"ם, כביש המחבר בין רמות לגבעה הצרפתית נפתח בירושלים, חדשות, 7 באוקטובר 1987 אבי פוזן, כניסה חדשה לצפון העיר, כל העיר, 19 בינואר 1990 אפי לנדאו, ‏אושר כביש 9 בכניסה המערבית לירושלים, באתר גלובס, 23 באוגוסט 1999 כביש 9: ניסוי ראשון באגרת גודש, באתר גלובס, 17 באפריל 2000 ענת ציגלמן, החלה סלילת כביש גישה חדש לירושלים, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2001 גל ניסים, ‏בתום המאבק המשפטי: החלו העבודות בכביש מס' 9, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2002 ענת ג'ורג'י, מוריה תאט העבודות בכביש 9 בכניסה לי-ם; פתיחתו תידחה, באתר הארץ, 1 בינואר 2004 אבי בר-אלי, ברגע האחרון: בוטלה פתיחת כביש 9 בירושלים שהיה אמור להיחנך מחר במעמד רה"מ, באתר הארץ, 20 במאי 2007
חך

החך (באנגלית: Palate) הוא גג הפה בבני אדם ובבעלי חוליות אחרים, המבדיל בין חלל הפה לחלל האף. אין לבלבל איבר זה עם החניכיים שהם הרקמות הרכות סביב השיניים. החך מחולק לשני אזורים: החלק הקדמי הגרמי, והחלק האחורי הבשרני. החך מעוצבב על ידי ענף הלסת העליונה של עצב המשולש. החך הקשה (באנגלית: Hard palate) הוא החלק הקדמי של החך והוא נראה במבט פשוט לפה פתוח. בניגוד לחך הרך, החך הקשה מורכב מעצמות המחוברות במפרק פיברוטי (או מפרק צמוד). העצמות המרכיבות אותו הן הַזִּיז הַחִכִּי של הלסת העליונה, הנמצאת בקדמת החך הקשה, והחלק האופקי של עצם החך, הנמצאת באחוריו. האינטראקציה בין החך הקשה ללשון הכרחית ליצירת מספר רב של עיצורים בשפות אנושיות. רירית החך הקשה יוצאת דופן. הרירית מחוברת בחוזקה לפריוסטאום שמתחתיה. בניתוח ניתן להסירם כמבנה אחד. אחד המומים המולדים החמורים הקשורים לחך הוא חך שסוע, מצב בו קיים סדק בחך הקשה שיוצר חיבור בין חלל הפה לחלל האף. דבר שיוצר בעיות בהנקת הילוד ובדיבור. כיום מום זה מתוקן בהליך כירורגי בגיל צעיר. החך הרך (באנגלית: Soft palate), הנקרא גם וילון, הוא רקמה רכה המכסה את אחורי גג חלל הפה. הוא נמצא בין החך הקשה לבין הענבל, ונבדל מהחך הקשה הנמצא קדמית ממנו בחלל הפה בכך שבניגוד אליו אין בו עצמות. זהו איבר נייד המצויד בסיבי שריר העטויים קרום רירי. באמצעת החך הרך נמצאת הענבל, המכילה רקמת לימפה על פניה האחורית. הווילון אחראי על סגירת תעלות האף בתהליך הבליעה והוא משמש גם בסיס חיתוך עבור העיצורים הווילוניים. תנועת החך הרך בזמן הנשימה אחראית על צליל הנחירה. מגע בחך הרך מעורר אצל רוב האנשים רפלקס של הקאה. יש לחך הרך חמישה שרירים: מותח שרירים של palatinum וִילוֹנוֹת levator veli palatini Palatoglossus שריר הלוע החכי (Palatopharyngeus muscle) שריר העגלה (musculus uvulae) חך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Anatomy for Anaesthetists, H Ellis et al, Blackwell Publishing 2004, p 4.
מכשיר מדידה

מכשיר מדידה הוא כלי המשמש למדידה של גודל פיזיקלי מסוים, כגון אורך, טמפרטורה, מהירות וכדומה. מכשיר מדידה מסוים נועד למדוד גודל פיזיקלי מסוים, אם כי יש גם מכשירים המשמשים למדידת גדלים אחדים במשולב (רב מודד, למשל). למדידתו של גודל מסוים משמשים מכשירי מדידה שונים, הנבדלים זה מזה באופן פעולתם ובמידת דיוקם. לשגיאת המדידה, הנובעת מחוסר דיוק בפעולתם של מכשירי מדידה, חשיבות בהבנת משמעותה של המדידה. כיול תקופתי של מכשירי מדידה בא להבטיח שדיוקם יעמוד במינימום נדרש (לעיתים נקבעת בחוק דרישת כיול). למכשירי מדידה מסוימים, כגון שעון, המשמש למדידת זמן, ומאזניים, המשמשים למדידת מסה, שימוש נרחב בחיי היומיום, ואחרים משמשים בעיקר מהנדסים ואנשי מדע. לעיתים משמשת הערכה כתחליף למדידה, אם משום שמדידה מדויקת אינה נחוצה, ואם מחמת קוצר הזמן או היעדר מכשיר מדידה זמין. כך, למשל, אדם הרוצה להגיע לאתר מסוים שהוא רואה במרחק, ינסה לאמוד מרחק זה, כדי לדעת כמה זמן יידרש לו כדי לעבור מרחק זה. למכשיר מדידה שני רכיבים עיקריים: מנגנון מדידה, שבאמצעותו מתבצעת המדידה. מכשירי מדידה עוברים שכלול מתמיד, שיעד עיקרי שלו הוא הגברת הדיוק של מנגנון המדידה, כפי שממחישה התפתחותו של השעון, משעון שמש ועד לשעון אטומי. בהתפתחותם של מכשירי המדידה ניכר המעבר משימוש במכשירי מדידה בעלי מנגנון מכני למכשירי מדידה אלקטרוניים. תצוגה, המציגה את תוצאותיה של המדידה. התצוגה היא לעיתים אנלוגית ולעיתים דיגיטלית. למעשה מתקיימים ארבעת הצירופים (את כולם ניתן לראות בדגמים שונים של שעונים, למשל): מנגנון אנלוגי ותצוגה אנלוגית. מנגנון דיגיטלי ותצוגה דיגיטלית. מנגנון אנלוגי ותצוגה דיגיטלית. מנגנון דיגיטלי ותצוגה אנלוגית. התפתחות הידע המדעי הביאה אתה צורך במכשירי מדידה חדשים, למדידתם של גדלים חדשים שנודעו לאדם. דוגמה לכך היא התפתחותה של תורת החשמל, שהביאה ליצירתם של מכשירי מדידה חשמליים אחדים. תוצאת המדידה מוצגת במכשיר המדידה ביחידות המידה המתאימות. לעיתים מוצגת התוצאה בשתי יחידות מידה שונות, כדי לעשות את המכשיר לשימושי לקהל גדול יותר של משתמשים. דוגמה לכך הוא סרגל, המשמש למדידת אורך, ומציג את התוצאה בסנטימטרים ובאינצ'ים גם יחד. לתצוגת תוצאותיהם של מכשירי מדידה רבים משמש לוח בקרה. דוגמה יומיומית ללוח בקרה היא לוח הבקרה של המכונית, המציג לנהג את נתוני מד המהירות, מד סיבובי מנוע, מד הדלק, מד טמפרטורת המים ועוד. היסטוריה של שיטות המדידה כלי מדידה, דף שער בספרייה הלאומית
כפר הנוער ויצו נחלת יהודה

כפר הנוער ויצו נחלת יהודה הוא כפר נוער בראשון לציון לכיתות ז'-י"ב. הכפר מאגד בתוכו שלושה מוסדות - בית ספר לכיתות ז'-י"ב, פנימייה ומשק חקלאי. הוא פועל תחת השגחתם ומימונם של עליית הנוער (משרד החינוך) וויצו שווייץ. כפר הנוער נוסד בשנת 1922 כמשק פועלות. עד לקום המדינה עסק הכפר בהכשרת נשים לקראת השתלבותן בהתיישבות העובדת. לאחר קום המדינה הפך לתיכון חקלאי ועסק בהקניית השכלה חקלאית. במוסד מתחנך נוער ישראלי וככל הפנימיות שינה המוסד את פניו עם כל גל של עלייה, נרתם לקליטת נוער עולה, בהשכלתו ובשילובו במדינת ישראל. נכון ל-2021 לומדים בכפר כ-400 תלמידים, מתוכם כ-200 חניכי פנימייה. כמו כן, בכפר לומדים כ-70 חניכי תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) ממדינות חבר העמים. חניכי הכפר משתתפים בפרויקט למידה ייחודי שבמסגרתו כמות התלמידים בכל כיתה מוגבלת ל-25 תלמידים. הלמידה נעשית במסגרת סח"ח (סביבה חינוכית חדשה) שמשמעותה כיתות ומתקני לימוד חדשים ממוזגים וממוחשבים. רבים מחניכי הכפר לומדים לתעודת בגרות החקלאות, ונעזרים לשם כך במשק החקלאי שבכפר, הכולל לול תרנגולות, פינת חי, ענף גינון ונוי, ומרכז לחקלאות עירונית. בפנימייה חוגים שונים, להקות מחול וזמר המופיעות בארץ ובעולם, חוגי ספורט, בריכה, חדר כושר וחדר מחשבים. מדיה וקבצים בנושא כפר הנוער ויצו נחלת יהודה בוויקישיתוף אתר הבית
ערוגות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ערוגות – מושב ליד העיר קריית מלאכי השייך למועצה אזורית באר טוביה בית אלעזרי – בימיו הראשונים נקרא ערוגות נחל ערוגות – נחל איתן גדול המנקז את מרכז מדבר יהודה ערוגה – תלולית אדמה שבתוכה זורעים זרעים או שותלים בה שתילים
סלופי ג'וז

המונח "סלופי ג'ו" מפנה לכאן. לערך העוסק במאכל, ראו סלופי ג'ו (מאכל). סלופי ג'וז (באנגלית: Sloppy Joe's) הוא בר ברחוב דובל מס' 201 בקי וסט, במדינת פלורידה שבארצות הברית. הבר רשום כאתר היסטורי במרשם האתרים ההיסטוריים של ארצות הברית. לבר יש שני סניפים נוספים, האחד בפורט לודרדייל והשני בטרז'ר איילנד שבפלורידה. הבר נוסד ב-5 בדצמבר 1933 והפך לאחד הברים המפורסמים ביותר ברחוב דובל, בין היתר בזכות נוכחותם של ארנסט המינגוויי והבנה ג'ו בבר. בעת הקמתו, היה הבר ממוקם באתר אחר - ברחוב גרין מספר 428. בעת הקמתו נקרא הבר בשם אחר, ואת השם "סלופי ג'וז" (באנגלית: המקום של ג'ו החלקלק) בחר המינגוויי - על שם מועדון לילה בהוואנה - בו מכרו גלידה ומאכלי ים, אולם בשל החום הרב בקובה נמסה הגלידה. המועדון בהוואנה נקרא על שם בעליו - חוזה (ג'ו) גרסיה ריו, ועל שם הגלידה הנמסה. הבר עבר למיקומו הנוכחי בשל סכסוך הנוגע שכר הדירה עם המשכירים של השטח ברחוב גרין. לפני המעבר, פנה המינגוויי לבעלים של הבר ויעץ לו לקחת עמו את כל הרכוש שבשטח, לרבות המשתנות בשירותים. הבעלים נתן את אחת המשתנות במתנה להמינגווי "אשר שפך לתוכה את מיטב כספו", והמינגווי הציב את המשתנה בחצר ביתו כשוקת שתייה לחתוליו. הבר אוזכר בסרטו של אורסון ולס "האזרח קיין". מאז שנת 1981, מדי שנה, נערכת בבר תחרות הכפילים של המינגוויי. ב-1 בנובמבר 2006 נרשם הבר במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מדיה וקבצים בנושא סלופי ג'וז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלופי ג'וז תיאור הבר באתר המרשם הלאומי של אתרים היסטוריים סוכן ביטוח זכה בתחרות כפילי המינגוויי, באתר הארץ, 24 ביולי 2007
פורמולה 1 עונת 1988

במסגרת פורמולה 1 של שנת 1988 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הברזילאי איירטון סנה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-הונדה. לפי התקנות של עונה זו, החל מהעונה שאחר כך (עונת 1989), אסור יהיה להשתמש במנועים בעלי מגדש טורבו. בעקבות זאת, החליטו רוב הקבוצות, למעט קבוצת מקלארן-הונדה להשתמש במעונים בלחץ אטמוספירי כבר בעונה זו. התוצאה הייתה שליטה מוחלטת של קבוצת מקלארן-הונדה לאורך כל העונה כאשר נהגיה (סנה ואלן פרוסט) זוכים בכל המרוצים למעט אחד בו פרשו שניהם. יתר על כן, ברוב המרוצים, סיימו שני נהגי הקבוצה בשני המקומות הראשונים. עם זאת, העונה הייתה מתוחה מאוד בשל התחרות הגדולה על האליפות בין שני נהגים אלו. שיטת הניקוד שהייתה עדיין תקפה אז (קרי, נלקחות בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג) גרמה לכך שסנה זכה באליפות למרות שאם היו לוקחים בחשבון את כל הניקוד שנצבר, פרוסט היה מנצח ב-11 נקודות הפרש. בעקבות עונה זו, הפך פרוסט לאחד המצדדים הגדולים בהחלפת שיטת הניקוד (שאכן הוחלפה בתחילת שנות ה-90). בעונה זו נלקחו בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג. † – נהג לא סיים את המרוץ אך דורג לאחר שסיים 90% מאורך המרוץ. הערה: התוצאה בסוגריים מציינת את סך הנקודות שצבר הנהג. התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון. 8 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1988 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
סלופי ג'ו (מאכל)

סלופי ג'ו (באנגלית: Sloppy Joe; מילולית - "ג'ו המרושל") הוא שמו של כריך פופולרי מהמטבח האמריקאי הכולל לחמניית המבורגר ובתוכה בשר טחון (לרוב בשר בקר או בשר חזיר), בצל מטוגן, רוטב עגבניות מתוק או קטשופ ותבלינים. קיימת גרסה צמחונית של הכריך המכילה סויה במקום בשר טחון. גרסה המכילה בשר הודו טחון במקום בקר או חזיר נקראת "סלופי טום" (Sloppy Tom). המאכל נקרא בשם זה בשל העובדה שהבשר הטחון נוטה ליפול אל מחוץ לכריך, דבר היוצר מראה מרושל (באנגלית: "סלופי"). השם "ג'ו" אינו מתייחס לאדם כלשהו, אלא מדובר בסתם שם טיפוסי. מקורו של המאכל אינו ידוע. קיימים מתכונים למאכל שנכתבו החל משנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא סלופי ג'ו בוויקישיתוף
ג'ו ביסרה

ג'וֹ אמרסון בִּיסרַה בסטוס (בספרדית: Joe Émerson Bizera Bastos; נולד ב-17 במאי 1980) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם. בשנת 1999 החל ביסרה את קריירת המשחק שלו באורוגוואי בקבוצת פניארול מעיר הבירה מונטווידאו, שם שיחק עד 2005, עת עבר לשחק בקליארי האיטלקית. בינואר 2008 הגיע לראשונה לישראל, והושאל למכבי תל אביב עד לתום העונה. בעונת 2008/2009 עבר לשחק בפאוק סלוניקי היוונית, ולאחר מכן שיחק גם באלבסטה הספרדית. בקיץ 2010 חזר לישראל, ושיחק עונה אחת במכבי פתח תקווה, ולאחר מכן חזר לאורוגוואי. בשנת 2012 עבר לקבוצת ליברטד מפרגוואי, ובינואר 2013 עבר לקבוצת אטלנטה ממקסיקו. באוגוסט 2013 חזר לאורוגוואי, וחתם בקבוצה בה החל את הקריירה, פניארול, ממנה שוחרר בקיץ 2015. לאחר מכן שיחק בווייה טרסה ובליברפול מונטווידאו, ובסוף שנת 2016 פרש ממשחק פעיל. לביסרה 24 הופעות בנבחרת אורוגוואי ושער אחד. הוא נכלל בהרכב הנבחרת בטורנירי הקופה אמריקה ב-2001 וב-2004, וכן היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2002. בשנת 2004 פרש מהנבחרת. ג'ו ביסרה, באתר Transfermarkt ג'ו ביסרה, באתר Soccerway ג'ו ביסרה, באתר National Football Teams ג'ו ביסרה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא אורוגוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וג

וג (למפת אתיופיה מוגדלת)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי וג (למפת אתיופיה רגילה)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי וג וג (בגעז: ዌግ) הוא אזור היסטורי בצפון אתיופיה השוכן בין תיגראי ללסתה. סקוטה היא העיר העיקרית במחוז המשמשת כמרכז מסחרי ואזורי חשוב. לפנים ישבו במחוז האגאו ובמסורת האתיופית נחשב לחלק מהשטחים שקיבל אדל. מראשיתו היה המחוז למקום בו הייתה התנגדות לממלכת אקסום וכן למולדתה של שושלת זאגווה ששלטה באתיופיה בתקופת החושך. במאה ה-13 תושבי המחוז היו ברובם נוצרים. כאשר השושלת הסולומונית תפסה את כס הקיסרות האתיופית בשנת 1270 ניתנו וג וסביבותיה כחלק מהסדר החדש לשושלת זאגווה המודחת אשר קיבלה גם את התואר וגשום (מושל וג). במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז וואלו. כיום, שטחי וג כלולים במחוז וג המרה שבמדינת אמהרה. James Arthur Quirin, Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 23
בית ארנסט המינגוויי

בית ארנסט המינגוויי (באנגלית: Ernest Hemingway House) הוא מוזיאון, המצוי ברחוב וייטהד 907 בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. המוזיאון ממוקם בביתו של הסופר והעיתונאי האמריקאי ארנסט המינגוויי, ונמצא למול מגדלור קי וסט. ב-24 בנובמבר 1968 הוכרז המבנה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית. המינגוויי סיפר לחבריו שקנה את המבנה בסמוך למגדלור על מנת שיוכל למצוא את דרכו בשובו מהברים של רחוב דובל הסמוך. בין השנים 1931–1939 התגורר ארנסט המינגוויי בבית זה עם רעייתו, פאולינה. בחדר עבודתו, הממוקם בעליית הגג של מבנה המחסן בחצר הבית, כתב המינגוויי את "הקץ לנשק", "שלגי קילימנג'רו" ו"חיי האושר הקצרים של פרנסיס מקומבר". גשר אשר חיבר את עליית הגג עם חדר השינה של המינגוויי אינו קיים כיום. המבנה, הממוקם בגובה של חמישה מטרים מעל פני הים (המבנה השני בגובהו באי), נבנה על ידי בונה ספינות ומחלץ הספינות הטבועות אסא טיפט (Asa Tift) בשנת 1851. המבנה נבנה בסגנון קולוניאלי דרומי, מאבן שנחצבה בקרבת מקום (בשונה ממרבית מבני האי, הבנויים עץ). בשל יציבותו הרבה של המבנה שרד המבנה את סופות ההוריקן הרבות הפוקדות את האי. המבנה היה אחד המבנים הראשונים באי שהותקנו בו מים זורמים ושירותים פנימיים, והיה המבנה הראשון באי שהותקנה בו אמבטיה עם מים זורמים (מתוך מיכלי איסוף מי גשם שהותקנו על גג הבית). כמו כן, המבנה כלל את בריכת השחייה הראשונה שבאי - שנבנתה על ידי פאולינה. בעוד שהמבנה עלה כ-8,000 דולר אמריקאי (וניתן להמינגוויי ואשתו כמתנת חתונה), הוציאה פאולינה על הבריכה 20,000 דולרים, בעת שהמינגוויי נסע לספרד להשתתף במלחמת האזרחים. כאשר המינגוויי שב וראה את הבריכה אמר לפאולינה: "את בזבזת את כל כספי, יכולת לבזבז באותה מידה את הסנט האחרון שלי- הוציא מכיסו מטבע סנט וזרק על הרצפה. פאולינה הטביעה את הסנט על הרצפה בסמוך לבריכה, ונהגה להראות אותו לאורחיה בתור "הסנט האחרון של המינגוויי". כבר בשנת 1935 הפך המבנה לאתר תיירות - משרד התיירות של פלורידה ציין את מיקומו במדריך של העיר, והמינגוויי ביקש מחברו טובי ברוס להקים חומת אבן סביב המבנה. סביב המבנה, בגן רחב הידיים, שתל המינגוויי צמחים טרופיים רבים שהביא מקובה. כמו כן המינגוויי הציב בחצר המבנה שוקת לחתוליו ששימשה קודם לכן כמשתנה בבר האהוב עליו, סלופי ג'וז. לאחר מותו של המינגוויי נמכר הבית שהוא ריק מרהיטים. עם הקמת המוזיאון הושבו חלק מהרהיטים אל הבית. חזית הבית חצר הבית חצר הבית מדיה וקבצים בנושא בית ארנסט המינגוויי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית ארנסט המינגוויי (באנגלית) אתרים בעלי חשיבות במחוז מונרו - מאתר מורשת פלורידה בית ארנסט המינגוויי, הבריכה
דמוגרפיה של הולנד

אוכלוסיית הולנד מתרכזת באזור קטן. הדמוגרפיה של הולנד מתאפיינת כיום בעליית תוחלת החיים (גבר 80.5 שנים ואישה 83.6 שנים), ירידה בשיעורי הילודה ועלייה באחוזי ההגירה. צפיפות האוכלוסין בהולנד גבוהה, בהולנד חיים כ-17,418,465 איש ב-41,526 קמ"ר. צפיפות של 421 איש לקמ"ר. כפתרון לבעיית הצפיפות, נוהגת הולנד לייבש שטחים ממימיה הטריטוריאליים ולהופכם ליבשה. למרות העובדה שהולנד היא מדינה צפופה, אין בה עיר אחת שיש בה יותר ממיליון איש. ארבע ערים גדולות הן: (אמסטרדם, רוטרדם, האג ואוטרכט) שהם חלק מהמטרופולין רנסטאד שמונה כ-7 מיליון איש. כמו בשאר מדינות אירופה, אוכלוסיית הולנד מתבגרת ושיעורי הלידה הולכים ופוחתים. תוחלת החיים גדלה בזכות התפתחות הרפואה והולנד קלטה הגירה. למרות התפתחויות אלו ובנוסף לריבוי הטבעי הקטן שלאחר מלחמת העולם השנייה הייתה עלייה קטנה ביותר במספר התושבים בהולנד: הריבוי הטבעי ב-2020 היה הקטן ביותר מאז שהחלו למדוד ב-1900. בעיות הדמוגרפיה האלו יחד עם השלכות מדיניות של הביטוח הלאומי גרמו לבעיה: מספר האנשים בגילאי העבודה הולך ופוחת. בנוסף לכך גרמה מדיניות הפנסיה לבעיה אחרת: בעוד שמספר האנשים העובדים למען גיל הפנסיה ילך ויפחת יהיו יותר אנשים שיקבלו את הפנסיות. כיום מנסים לפתור את הבעיה באמצעות רפורמות במדיניות הפנסיה. ב-2020 היו בהולנד 154,839 לידות ו-151,736 מיתות. שיעור הפריון הוא 1.66 צאצאים לאישה. ב-2007, 20% מאוכלוסיית הולנד היו אזרחים להורים לא ממוצא הולנדי. מהגרים להולנד מארצות רבות, אולם ההגירה היא בעיקרה שלילית: ב-2005 121,000 איש עזבו את הולנד לעומת 94,000 שנכנסו אליה. מתוך 100,000 המהגרים שבאו להולנד 66,000 מהם באו מאירופה, מאמריקה, מיפן ומאוקיאנה ו34,000 ממדינות אחרות (בעיקר ממדינות מתפתחות). מתוך 132,000 איש שעזבו את הולנד ב-2006 94,000 עזבו לשאר ארצות אירופה, אמריקה, יפן ואוקיאנה ו37,000 לארצות אחרות. מספר גדול של מהגרים באו להולנד ממערב אירופה ובעיקר מגרמניה ומבלגיה. היו ארבעה גלי הגירה להולנד מארצות לא-מערביות: בשנות ה-40 מאינדונזיה שרק נוסדה ומאיי מאלוקו. בשנות ה-60 וה-70 ממרוקו ומטורקיה. מהגרים אלו היו מהגרי עבודה ולכן והצפי מהם היה שישובו לארצות מוצאם, רבים אכן עשו כן אך מעטים נותרו בהולנד והקימו משפחות בשנות ה-80 וה-90. בשנות ה-70 וה-80 מסורינאם ומהאנטילים ההולנדיים. לתושבי מדינות אלו היה עדיין דרכון הולנדי והם חשבו שעתידם יהיה טוב יותר בהולנד. בשנות ה-90 מחפשי מקלט מדיני. בשנות ה-50 היגרו 560,000 איש מהולנד למדינות אחרות בעיקר לארצות הברית, דרום אפריקה, ניו זילנד, אוסטרליה וקנדה. ב-2005 היגרו 121,000 איש מהולנד. ישנה הגירה שלילית לעבר שכנותיה של הולנד: בלגיה, גרמניה, ובריטניה. לפי סקר שנערך בהולנד ב-2006 25% מהאוכלוסייה נוצרים, 3% מאמינים בדת אחרת (יהדות, אסלאם, הינדואיזם ועוד) ו26% מאמינים בישות כלשהי (אגנוסטים ועוד), 26% חסרי דת הומניסטים ו-18% חסרי דת ולא הומניסטים. לעומת זאת, ב-2016, 50.1% הגדירו עצמם כחסרי דת, 43.8% נוצרים, 4.9% מוסלמים ו-1.2% דתות אחרות. השפה העיקרית בהולנד היא הולנדית בעת שפריזית מוכרת כשפה רשמית במחוז פריזלנד. מספר ניבים של סקסונית תחתית מדוברים בצפון ובמזרח המדינה. ניבים אלו מוכרים כשפה אזורית לפי הצ'רטר האירופאי למיעוטים. במחוז לימבור מדוברת גם לימבורגית. מדיה וקבצים בנושא דמוגרפיה של הולנד בוויקישיתוף
יצחק זקסנברג

יצחק זקסנברג (1880 – 28 ביולי 1953) היה תעשיין וממציא ישראלי ממוצא פולני. בצעירותו שימש מורה ומנהל בבית ספר "אורט" בוורשה, שם נודע כחרש ברזל, אמן, צייר ויוצק. בבית היציקה שלו בפולין, יצר בין השאר פסלים, פעמונים ופריטים נוספים. בשנת 1924, בימי העלייה הרביעית, עלה זקסנברג לארץ ישראל עם משפחתו מפולין, ועם עלייתו פתח, בסיוע הסוכנות היהודית, בית יציקה ברחוב סלמה ביפו. בארץ ישראל הייתה באותה העת תנופת בנייה, ובהיעדר תעשייה מקומית מרבית חומרי הגלם יובאו מחוץ לארץ. זקסנברג ניסה לייצר ברזים וחלקים למשאבות מים להשקיית פרדסים וחלקי מתכת לבנייה כדי להחליף את חומרי הייבוא בתוצרת עברית. בשנת 1929, החלו "המאורעות" ביפו ובתל אביב. בית החרושת של זקסנברג נרתם לעשייה הביטחונית, ובהסוואה של ייצור ברזים וחלקי חרושת לבנייה, עסק בייצור חלקים לכלי נשק, למוקשים, ובשלב מאוחר יותר בשריון כלי הרכב לפריצת הדרך לירושלים. בד בבד עם ייצור הנשק המציא זקסנברג את מסחטת ההדרים העברית הראשונה, שנודעה מאז גם כ"מסחטת זקנסברג". תהליך ההמצאה הארוך כלל ייצור דגמים רבים, ובסופו נרשם פטנט על המוצר בשנת 1931. תוך זמן קצר, התברר כי מסחטת ההדרים של זקסנברג בולטת בטיבה ובעלת תכונות מובחרות, ומאז נודעה כהמצאה ישראלית בולטת בתחום המכניקה. לאחר מותו המשיכה משפחתו בייצור ובשיווק המסחטה שהמציא. זקסנברג גם נודע בממטרות שלו. בשנת 1936 זקסנברג היה פעיל בהתאחדות הממציאים, התארגנות קצרת מועד של בעלי הפטנטים בארץ ישראל. מדיה וקבצים בנושא יצחק זקסנברג בוויקישיתוף אתר מסחטות זקסנברג מסחטות זקסנברג באתר מזון יצחק זקסנברג, דבר, 30 ביולי 1953 בי"ח זקסנברג, דבר, 11 בינואר 1932 פטנט ארצישראלי שקדם לאמריקאי, דבר, 12 בדצמבר 1939 מיצלי, מעריב, 7 בפברואר 1960 יצחק זקסנברג, דבר, 7 בספטמבר 1953 בהתאחדות הממציאים, דואר היום, 26 בפברואר 1936
טלי סוואלס

אריסטוטליס "טלי" סוואלס (באנגלית: Aristotelis “Telly” Savalas;‏ 21 בינואר 1922 – 22 בינואר 1994) היה שחקן וזמר אמריקאי ממוצא יווני בעל קריירה בת ארבעה עשורים. נולד בניו יורק למשפחה בת חמישה ילדים. אמו, קריסטינה, הייתה אמנית ילידת יוון ואביו, ניק, היה בעל מסעדה יוונית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1940 ועבד בתור מציל. הוא סיים לימודי אנגלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1948. ב־1962 שיחק בתור כירורג בסרט "הרופאים הצעירים" וב-1964 בסרט ההמשך "המתמחים החדשים". ב-1965 שיחק ב"ג'ינגיס חאן" לצידו של עומר שריף. סוואלס זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס האוסקר לשחקן משנה ב-1963 עבור משחקו בסרט "איש הציפורים מאלקטרז" ("Birdman of Alcatraz"). ב-1962 שיחק במותחן "פסגת הפחד" לצדו של גרגורי פק. ב־1963 הופיע בסרט "בלש בעל כרחו" לצידו של דני קיי. הופיע גם ב-"12 הנועזים", "הנועזים בעורף האויב", ולצדו של ברט לנקסטר בסרטים "הפראים הצעירים" ו-"The Scalphunters". ב-1969 הופיע במערבון "זהב מק'קנה". תפקידיו המוכרים ביותר היו בסדרת הבילוש "קוג'אק" משנות השבעים וכן בסרט "בשרות הוד מלכותה" משנת 1969, בתפקיד ארנסט סטאברו בלופלד, הרשע הידוע לשמצה מסדרת סרטי ג'יימס בונד. מדיה וקבצים בנושא טלי סוואלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טלי סוואלס טלי סוואלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טלי סוואלס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טלי סוואלס, באתר AllMovie (באנגלית) טלי סוואלס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טלי סוואלס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טלי סוואלס, באתר ספוטיפיי טלי סוואלס, באתר Last.fm (באנגלית) טלי סוואלס, באתר AllMusic (באנגלית) טלי סוואלס, באתר MusicBrainz (באנגלית) טלי סוואלס, באתר Discogs (באנגלית) טלי סוואלס, באתר Songkick (באנגלית) טלי סוואלס, באתר Genius טלי סוואלס, באתר SecondHandSongs טלי סוואלס, באתר בילבורד (באנגלית) טלי סוואלס, באתר TV.com טלי סוואלס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיין

אמיין (בצרפתית: Amiens) היא עיר בצפון צרפת, 120 ק"מ צפונית לפריז ו-100 ק"מ דרומית-מערבית לליל, עיר הבירה של מחוז סום והייתה בירת חבל פיקרדי עד שנת 2015. העיר ידועה בעיקר בזכות קתדרלת אמיין – הקתדרלה הגותית הגדולה בצרפת, ואחת החשובות שבהן. בעיר זו נחתמה חוזה אמיין (אנ') ב-27 במרץ 1802. החוזה הביא לסיום הקרבות שנערכו במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה וסימן את סיומן של מלחמות המהפכה הצרפתית (לאחר תקופת שלום קצרה פרצו המלחמות הנפוליאוניות). אמיין היא עיר הולדתו של נשיא צרפת עמנואל מקרון. ההתיישבות הראשונה הידועה במקום נקראה Samarobriva ("Somme bridge"), נקודת היישוב המרכזית של שבט אמביאני (Ambiani), אחד מהשבטים הגאלים. העיר הייתה יעד ללחימה הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה, וסבלה עקב כך מהרס רב. קרב אמיין בשנת 1918 היה שלב הפתיחה של מתקפת 100 הימים, אשר הובילה בסיומה ליום שביתת הנשק עם גרמניה שהביאה לסיום המלחמה. במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר קשות על ידי חיל האוויר הבריטי (RAF). לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה העיר מחדש. יוון נאפפליו, יוון אורוגוואי מינס, אורוגוואי קתדרלת אמיין אתר האינטרנט הרשמי של אמיין (בצרפתית) אמיין, ברשת החברתית פייסבוק אמיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמיין, ברשת החברתית אינסטגרם אמיין, ברשת החברתית LinkedIn אמיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמיין (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.