laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נלצ'יק

נלצ'יק (ברוסית: Нальчик; בקברדינית: Налшык, פירוש השם: "פרסה") היא עיר באזור הקווקז, בדרום רוסיה, ובירתה של רפובליקת קברדינו-בלקריה והעיר הגדולה ביותר באזור זה. העיר נמצאת בגובה 512 מטר מעל פני הים ליד מדרונות רכסי הקווקז הגדול, ודרכה זורם נהר נלצ'יק, אחד מיובליו של טרק. שם העיר בא ממיקומה של העיר המקורית בעמק בין שני רכסי קווקז. המיקום המזכיר את הפרסה, אשר הפכה לסמל העיר. אוכלוסיית העיר הגיעה לכ-272,800 תושבים בשנת 2005 ומאז ירדה לכ-265,000 בשנת 2017. ב-1724 נסיך קברדה אסלנבק קייטוקין העתיק את מגוריו למקום זה, שהפך בעקבות זאת למרכז האדמיניסטרטיבי של קברדה. ב-1818 החיילים הרוסים הקימו במקום מבצר, שאוכלס ב-1838. ב-1862 התגוררו במקום 2300 איש. במעמד של עיר מ-1921. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני, שנמשך בין 28 באוקטובר 1942 ל-3 בינואר 1943, העיר נהרסה ברובה. על העיר התנהלו קרבות עקובים מדם. בעיר הוקם גטו קטן ומאות אנשים נהרגו בבורות הירי שהנאצים הכריחו לחפור. חלק מקברי החיילים נמצאים בשטח העיר כיום. בשנת 2003 זכתה נלצ'יק בתחרות העיר הנקיה ביותר ברוסיה. ב-13 באוקטובר 2005 אירעה בעיר מתקפה של חמושים צ'צ'נים נגד כוחות הביטחון הרוסיים. 136 איש נהרגו במתקפה. היהודים מתגוררים בעיר משנות ה-70 של המאה ה-19 בשכונת "קוֹלוֹנקָה" (המושבה "היהודית"). רובם שייכים לעדה של יהודי ההרים. בפלישת הגרמנים לעיר ב-28 באוקטובר 1942 הוקם בעיר גטו ונחפרו בורות ירי. מאות יהודים נהרגו בבורות הירי שהוקמו מסביב לעיר, בתים נהרסו, ובעלי חיים ומזון הוחרמו. בית הספר שהופצץ הפך למשרדי הנאצים וילדי הגטו הוכרחו לנקות יחפים את בית הספר. תושבי העיר שלחו מכתב לברלין שבו כתוב כי הם לא יהודים אלא טטים (כינוי ליהודים בקווקז) בתמורה לשליחת המכתב נערכו לחיילים הנאצים סעודות מהאוכל האחרון של היהודים התשובה הייתה מפתיעה :״כלב לבן וכלב שחור הוא עדיין כלב״ פירוש יהודי כזה ויהודי כזה, הוא עדיין יהודי. ביום הגעת הנאצים לעיר 10 דקות לפני האיסוף למחנה ההשמדה הצבא האדום תקף את הנאצים והיהודים ניצלו,[דרושה הבהרה] שיקום העיר היה ארוך והקהילה היהודית שוקמה במשך שנים רבות. קבוצת הכדורגל המקומית ספרטק נלצ'יק משחקת כיום (2010) בליגת העל הרוסית. אצטדיונה העירוני נקרא אצטדיון ספרטק. ב-28 בספטמבר 2012 בעיר נלצ'יק התקיימו המשחקים הקווקזיים בהם השתתפו כ-2,000 אתלטים מכל הרפובליקות הקווקזיות. העיר מהווה את המרכז התרבותי של הרפובליקה. בשנת 1957 בעיר הוקמה אוניברסיטה. כמו כן, בעיר פועלים מספר מוזיאונים ותיאטראות. בשנת 2015 באזור נלצ'יק נערכו צילומי סרט יחף בשמיים שרובו צולם בתחום הרפובליקה והשתתפו בו שחקנים מקומיים ללא תשלום. מדיה וקבצים בנושא נלצ'יק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נלצ'יק נלצ'יק באתר יהודי ההרים (ברוסית) (הקישור אינו פעיל, 1 בספטמבר 2019) "נלצ'יק", באתר JewishGen (באנגלית) נלצ'יק במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), נלצ'יק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1807–1808), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) נלצ'יק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטיו

האם התכוונתם ל... אכסדרה – שדרת עמודים. סטואה – מבנה טיפוסי לאדריכלות יוון העתיקה בעל אכסדרה בחזיתו. מקור המילה העברית "סטיו". הסטיו המלכותי – מבנה שהיה בהר הבית בתקופת בית המקדש השני. הים הפנימי סטו – גוף מים המפריד בין שלושת האיים המרכזיים של יפן הארייט ביצ'ר סטואו – סופרת אמריקאית, מחברת הספר "אוהל הדוד תום"
ילד הקראטה (סדרת טלוויזיה)

ילד הקראטה (באנגלית: Sidekicks), היא סדרת טלוויזיה אמריקנית שהופקה במקור עבור ערוץ דיסני האמריקאי במשך עונה אחת בין השנים 1986–1987. בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. השוטר ג'ייק ריזו הופך לאפוטרופוס לנכדו של סאבסאן, אמן הקראטה בן ה-10 ארני לי, צאצא יחיד לשושלת מפוארת של אמני אמנויות לחימה המכונים "אבירי האור". לאורך הסדרה ארני נוטה להיקלע לעיתים תכופות למצבים בהם בריונים בבית הספר או ברחובות לוס אנג'לס מאיימים עליו ועל חבריו או במצבים מסוכנים בהם אביו המאמץ נזקק באופן בלתי צפוי לעזרה במסגרת תפקידו כשוטר כאשר פושעים אותם הוא תפס מנסים לברוח או לפגוע בו. באמצעות זריזותו, המומחיות שלו באמנויות לחימה (בעיקר טאקוונדו) הייחודיים ועצותיו החכמות של סבו המנוח, מצליח ארני בכל פעם להיחלץ ממצבים מסוכנים ולהכניע את יריביו. ארני לי (מגולם על ידי ארני רייס הבן) - הדמות הראשית בסדרה. ילד צעיר המתמחה באמנויות לחימה. סמל ג'ייק ריזו (מגולם על ידי גיל ג'רארד) - אביו המאמץ של ארני. שוטר במקצועו. סאבסאן (מגולם על ידי קיי לוק) - סבו המנוח של ארני. מופיע לאורך הסדרה בפלשבקים קצרים. בכל פרק ארני מתמודד עם דילמות שונות להם אין לו פתרונות. ברוב הפעמים, לאחר שימוש במדיטציה הוא מצליח להיזכר בעצה הרלוונטית אשר תחלץ אותו, אותה נתן לו בעבר סביו המנוח. פטרישיה בלייק (מגולמת על ידי ננסי סטאפורד) - חברתו של ריזו. רב-פקד בלאנקס (מגולם על ידי ויני ארגירו) - המפקד של ריזו ומוני. הבלש אר.טי מוני (מגולם על ידי פרנק בונר) - השיתוף של ריזו. "ילד הקראטה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ילד הקראטה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אנטיוכוס השמיני

אנטיוכוס השמיני (אפִּיפָאנֶס או קָאלִינִיקוּס או פִילוֹמֶטוֹר; ? – 96 לפנה"ס) היה מלך בממלכה הסלאוקית בין השנים 125 ל-96 לפנה"ס. אנטיוכוס, שכונה "אנטיוכוס גְרִיפּוּס" ("אף-קרס") היה בנו של דמטריוס השני (ניקטור) והוכתר בילדותו לאחר שאימו, קלאופטרה תאה, הרגה את אחיו הבכור, סלאוקוס החמישי (פילומטור). השליטה בפועל הייתה האם, שהשתמשה בבנה כמקור הלגיטימציה לשלטונה. בשנת 121 לפנה"ס החליטה האם שבנה עשוי להפריע לשלטונה וניסתה להרעילו, בכך שהגישה לו כוס יין כשחזר מצייד באחד הימים. אנטיוכוס חשד בהצעה לא-שגרתית זו, והכריח אותה לשתות את היין, מה שהוביל למותה-שלה. אנטיוכוס נישא לנסיכה המצרית מבית תלמי טריפאינה. בשנת 116 לפנה"ס פרצה מלחמת אזרחים לאחר שובו מגלות של אחיו-למחצה אנטיוכוס התשיעי (שהיה גם בן-דודו; ראו אנטיוכוס השביעי). אשתו של אנטיוכוס התשיעי, קלאופטרה הרביעית, הייתה אחות-למחצה של טריפאינה. קלאופטרה זו נהרגה לבסוף באורח דרמטי, לפקודת טריפאינה, במקדש דפנה שבפאתי אנטיוכיה. בהמשך הרג אנטיוכוס התשיעי את טריפאינה בנקמה על כך. שני האחים חילקו ביניהם את סוריה עד למותו של אנטיוכוס השמיני מידי אחד משריו, הרקלאון, בשנת 96 לפנה"ס. חמישה מבניו היו בהמשך שליטים בממלכה הסלאוקית (חלקם בו-זמנית תוך מלחמה ומחלוקת): סלאוקוס השישי (אפיפאנס), דמטריוס השלישי (איורגטס), אנטיוכוס האחד עשר (אפיפאנס), פיליפוס הראשון (פילדלפוס) ואנטיוכוס השנים עשר (דיוניסוס). למרות חסרונותיו הפוליטיים היה אנטיוכוס השמיני מלך אהוב. פניו המופיעים על מטבעות מתקופתו נראים מכוערים ועצלים (דבר זה היה נפוץ בקרב המלכים הסלאוקים האחרונים), כמו גם סיפורים על משתאות מפוארים שערך, גרמו לדורות הבאים להאמין שהוא ושושלתו היו מנוונים ודקדנטיים -- אולם תדמית זו הייתה מודעת ומכוונת, התייחסות לאידיאל ההלניסטי של "החיים הטובים" (Tryphe). הסלאוקים המאוחרים שאפו להיות מקושרים לאידיאל זה, בניגוד למלחמות האזרחים והסכסוכים שאפיינו את שלטונם במציאות. מדיה וקבצים בנושא אנטיוכוס השמיני בוויקישיתוף
אנטיוכוס התשיעי

אנטיוכוס התשיעי אֵוּסֶבֵּס (? – 96 לפנה"ס) היה מלך הממלכה הסלאוקית משנת 114 ועד מותו. היה בנו של אנטיוכוס השביעי (סידטס) ושל קלאופטרה תאה. לאחר מות אביו בפרתיה ושובו של דמטריוס השני (ניקטור) לשלטון, שלחה אותו אימו לגלות בקיזיקוס שעל נהר הבוספורוס (ומכאן כינויו "אנטיוכוס קיזיקנוס"). הוא חזר לסוריה ב-116 לפנה"ס ודרש את הכתר מאחיו-למחצה/בן-דודו אנטיוכוס השמיני. באותה עת הגיעה אליו קלאופטרה הרביעית, בתו של תלמי השמיני, שנאלצה להתגרש מבעלה תלמי התשיעי. היא עברה לקפריסין, שם השתמשה באמצעיה הכספיים לגייס צבא. יחד עם הכוח הצבאי שגייסה, עברה לסוריה והציעה את שירותיה לאנטיוכוס התשיעי, שהיה גם בן דודה. בשנת 114 לפנה"ס נשא אנטיוכוס התשיעי את קלאופטרה הרביעית לאישה (הייתה אשתו הראשונה) ובכך חיזק את כוחו. במסגרת מאבק זה, שהחל בשנת 116 לפנה"ס, רדף אנטיוכוס התשיעי אחר אחיו, שניסה לרצוח אותו, והבריח אותו בשנת 113 לפנה"ס מאנטיוכיה. בשנת 112 לפנה"ס צר אנטיוכוס השמיני על אנטיוכיה וכבש אותה. באותה עת שהתה קלאופטרה הרביעית בעיר. היא נמלטה למקדש דפנה שבפאתי אנטיוכיה כדי לקבל מקלט. טריפאינה החליטה שיש להרוג את אחותה, ועל אף התנגדות בעלה אנטיוכוס השמיני, שביקש מאשתו לשקול את קשר הדם שלהם ואת קדושת המקדש, שלחה חיילים שיהרגו את אחותה במקדש. בהמשך, לאחר שאנטיוכוס התשיעי כבש מחדש את אנטיוכיה, הוא עינה את טריפאינה והרג אותה כנקמה על מעשיה. לאחר מלחמת אזרחים, חילקו האחים ביניהם את הממלכה. אנטיוכוס התשיעי נהרג במהלך קרב עם סלאוקוס השישי (אפיפאנס), בנו של אנטיוכוס השמיני, בשנת 96 לפנה"ס. הוא היה אביו של אנטיוכוס העשירי, שייתכן שנולד מאשתו הראשונה, קלאופטרה הרביעית. מדיה וקבצים בנושא אנטיוכוס התשיעי בוויקישיתוף Encyclopedia of Women in the Ancient World ,p. 50 Joyce E. Salisbury Encyclopedia of Ancient Egypt: Maps, Timeline, Information about the מאת MobileReference, הפרק Cleopatra IV
אפרת שטיגליץ

אפרת שטיגליץ (נולדה ב-22 בפברואר 1961) היא סופרת ועיתונאית ישראלית. שטיגליץ נולדה בתל אביב-יפו למדה במגמה לקולנוע בבית צבי וספרות באוניברסיטת תל אביב. שימשה כתבת בעיתונים "העיר", "לאישה" ובמוסף "הארץ". לימדה בבית הספר "מנשר לאמנות". ספרה הראשון, "סיפור אמריקאי, יצאה לאור בהוצאת עם עובד ב-1993 וכולל שבעה סיפורים קצרים. ספרה השני "רציתי שתשמח בי" (הוצאת ידיעות אחרונות 1998) הוא רומן על בחורה תל אביבית באמצע שנות ה-30 לחייה. ספרה השלישי "הכל בסדר" (מודן, 2010) הוא רומן בו היא מתארת גיבורה בת דמותה, שמחליטה להתגרש ולצאת לדרך חדשה, עד שמחלת הטרשת הנפוצה תוקפת את גופה ומשנה הכל. סיפורה "סיפור מסע לפולין" נכלל באנתולוגיה "געגועים לשינויים" בהוצאת עם עובד ב-2005. סיפורים נוספים התפרסמו ב-2007 וב-2008 בכתב העת "מסמרים" ובכתב העת "קשת החדשה". אפרת שטיגליץ, המשפחה של תנובה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2003 אפרת שטיגליץ, החרמנית מגבעת נפוליאון, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2003 רשימת הפרסומים של אפרת שטיגליץ, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של אפרת שטיגליץ, באתר "סימניה" הבלוג של אפרת: "המעבדה של שטיגליץ" - http://shtigi.blogspot.co.il/ ראיון, "לא היה לי עם מי לדבר", באתר ynet, 27 באוקטובר 2010 אפרת שטיגליץ, אצלה הכל בסדר, באתר ynet, 1 בספטמבר 2010 - פרק מהספר אפרת שטיגליץ, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" * אפרת שטיגליץ, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל ממאמריה: אפרת שטיגליץ, המשפחה של תנובה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2003 אפרת שטיגליץ, החרמנית מגבעת נפוליאון, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2003 אפרת שטיגליץ, בלקסיקון הספרות העברית החדשה פביאנה חפץ, סיפור אמריקאי” / מאת אפרת שטיגליץ / הסדרה הלבנה - הוצאת עם עובד, חדשות, 11 ביוני 1993 ביקורות: טל ניב, "הכל בסדר" מאת אפרת שטיגליץ - חזרה למסלול, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2010 אסתי אדיבי-שושן, כאילו שאני קצת לא בסדר, נוירוטית, היסטרית, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2010 שירי לב-ארי, סיפור מאת יצחק בן-נר בגיליון חדש של "קשת החדשה", באתר הארץ, 24 בדצמבר 2007
Ilities

בהנדסת מערכות, ilities הוא כינוי להיבטים או מאפיינים לא-פונקציונליים של מערכת. באנגלית, רוב המונחים המשמשים לתיאור מאפיינים אלה מסתיימים באותיות 'ility' (ברבים 'ilities') ומכאן מקור הכינוי. בעברית, הסיומות המקבילות הן 'וֹת' ו-'וּת'. ב-'ilities' נכללים המאפיינים וההיבטים הבאים: אמינות בטיחות בדיקוּת התקנתיות זמינות יבילות מדרגיות מודולריות נגישות שימושיות שירותיות תחזוקתיות RAS - אמינות, זמינות, שירותיות. RASUI - אמינות, זמינות, שירותיות, שימושיות והתקנתיות. במערכות בהן הבטיחות היא קריטית למערכת, מקובל הקיצור RAMS - אמינות, זמינות, תחזוקתיות ובטיחות. ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריוס בונדיאה

זנו מריוס בונדיאה (ברומנית: Zeno Marius Bundea; מבטאים "בוּנְדְיָה". נולד ב-4 באוקטובר 1977) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. בונדיאה החל את הקריירה שלו בקבוצה הבוגרת של פ.צ. ביהור הרומנית בעונת 1993/1994. בקבוצה זו המשיך בונדיאה שנתיים וחצי, עד שעבר במהלך עונת 1995/1996 לקבוצת ראפיד בוקרשט. באמצע עונת 1999/2000 עבר לקבוצת קיקרז אופנבך הגרמנית אך בתום אותה העונה חזר לראפיד בוקרשט. את עונת 2000/2001 החל בקבוצת ראפיד בוקרשט ובמהלך העונה עבר לקבוצת בקאו. בעונת 2001/2002 עבר בונדיאה לקבוצה הגרמנית מנהיים, בה שיחק עונה אחת. את עונת 2002/2003 החל בונדיאה בקבוצת זניט סנקט פטרבורג הרוסית ובמהלך העונה חזר לרומניה, לקבוצת אוניברסיטטה קראיובה. באוניברסיטטה קראיובה המשיך עד סוף עונת 2004/2005. את עונת 2005/2006 שיחק בונדיאה בקבוצת נאציונל בוקרשט. בעונת 2006/2007 הגיע בונדיאה לישראל וחתם בקבוצת מכבי נתניה, אך במהלך עונת 2007/2008 חזר לרומניה וחתם בקבוצת אוניברסיטטה קלוז'. לאחר מכן חזר לקבוצת נעוריו, פ.צ. ביהור, ולאחר מכן שיחק גם ב ACU אראד. בשנת 2011 חתם בקבוצת לוצ'אפרול אוראדיה, ובקיץ 2013 פרש ממשחק פעיל. בשנת 2003 רשם בונדיאה הופעה אחת בנבחרת רומניה. מריוס בונדיאה, באתר Transfermarkt מריוס בונדיאה, באתר Soccerway מריוס בונדיאה, באתר National Football Teams מריוס בונדיאה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוטוטום

רוטוטם או רוטוטום (באנגלית: Rototom) הוא תוף חסר-מעטפת, לו רק ראש ומסגרת אבץ או אלומיניום. בניגוד לתופי "טם" אחרים (כמו טמטמים), לרוטוטמים יש גובה צליל מדויק, ויש הכותבים להם תפקידים כמו לכלים הרמוניים. את הרוטוטמים ניתן לכוון בקלות על ידי סיבוב ראש התוף. מכיוון שהראש מסתובב על חוט, הסיבוב מגביר או מוריד את הראש ביחס לקצה התוף, ולכן מגדיל או מקטין את המתח בראש. שני מתופפים שהשתמשו ברוטוטמים בתחילת דרכם היו ביל ברופורד וטרי בוזיו. בן בבן, המתופף של Electric Light Orchestra השתמש ברוטוטמים, בעיקר באלבומים Discovery ו-Secret Messages. הרוטוטמים הומצאו על ידי חברת REMO. ניק מייסון מלהקת פינק פלויד השתמש בהם בפתיחה של השיר Time באלבומם The Dark Side of the Moon של 1973. מאסטר ג'יימס הולאנד, מתופף לשעבר בתזמורת הפילהרמונית של לונדון, ממליץ מאוד על השימוש ברוטוטמים בספרו Percussions, חלק מאנציקלופדיה מוזיקלית שפורסמה על ידי יהודי מנוחין. הולאנד המליץ עליהם כתחליף לתופי הטימפני, כיוון שיש להם צליל דומה והם יותר שקטים וזולים (ולכן מתאימים לתלמידי טימפני, שלא רוצים להשקיע בקניית טימפני). רוג'ר טיילור מקווין משתמש בהם בגרסת הכיסוי של "Let There Be Drums" ב-Return of the Champions. מדיה וקבצים בנושא רוטוטום בוויקישיתוף
GAU-7

הפורד-פילקו GAU-7/A הייתה תוכנית כושלת, שיזם חיל האוויר האמריקני בשלהי שנות השישים לפיתוח תותח חדש עבור ה-F-15 איגל שיחליף את ה-M61 וולקן. ה-GAU-7/A היה תותח גאטלינג בקליבר 25 מ"מ שעשה שימוש בפגזים חסרי תרמיל. הוא יועד להיות בעל טווח ארוך יותר ועוצמת פגיעה רבה יותר מהוולקן, בעוד שהפגזים חסרי התרמיל נועדו להפחית את בעיות האחסון או הפליטה של התרמילים המשומשים, שתיהן היוו בעיות משמעותיות עבור מטוסי קרב. חרף ההוצאה הכספית הרבה, המיזם והתחמושת שלו התגלו ככישלון, והוא בוטל ב-1974. על-כן תותח ה-M61A1 וולקן שימש גם את ה-F-15, כפי ששימש את מרבית מטוסי הקרב האמריקניים מאז 1956. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריאל (אנציקלופדיה)

"אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל" היא אנציקלופדיה שחיבר פרופסור זאב וילנאי, המקיפה את כל הידע הגאוגרפי על ארץ ישראל, החל מן התקופה הקדומה ועד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, שבהן הושלמה כתיבתה. באנציקלופדיה מובאים ומבוארים, לעיתים בתוספת – מפות, ציורים, תמונות, איורים ותרשימים שונים, שמות כל המקומות הנזכרים בספרות העברית וכן שמות מקומות מתעודות עתיקות של עמי כנען ומצרים. יתר על-כן אפשר למצוא באנציקלופדיה שמות חפצים, דרכים, תארים, אישים וממלכות ששמם נקשר בתולדות הארץ. לכל שם מקום מצורף מידע בסיסי רב: שמו הערבי תעתיק לועזי קווי אורך וקווי רוחב של המקום קרבה לכביש בהתאם לסוג היישוב: יישוב יהודי – צורתו המשקית יישוב ערבי – פירוט מוצאם ודתם של היושבים מניין התושבים במקומות אלו לאורך הדורות אזכורים של המקום בספרות חז"ל וכן אצל נוסעים ועולי רגל גובה מעל פני הים השתייכות מנהלתית בשלטון המקומי חמש שנים עברו בין פרסום הכרך הראשון לבין פרסום הכרך הבא אחריו. במהלך שנים אלו התחוללה מלחמת ששת הימים ואתרים רבים שווילנאי כתב עליהם בכרך הראשון היו כעת תחת שלטון ישראלי. מסיבה זאת ניתן לעיתים למצוא שבערך מסוים מציין וילנאי שהמקום נתון תחת שלטון ממלכת ירדן למרות שהדבר איננו נכון עוד. כמו כן במשך הזמן הזה הוחלפה הוצאת הספרים מהוצאת "ספריית השדה" להוצאת "עם עובד". עם ההעברה התחדשה יציאת הכרכים בקצב של כאחד לשנה. עם תום פרסום שמונת כרכי האנציקלופדיה, יצא לאור כרך מילואים שהכיל השלמות לערכים שכבר פורסמו, ערכים חדשים רבים אשר התאימו לשינויים בישראל וכמו כן, ברוח חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים תוספות רבות הנוגעות לקשרים בין ארץ ישראל ויושביה לבין ארץ מצרים (ארץ הנילוס השכנה). הכרכים ושנת פרסומם: כרך א', אותיות – א–ב, (ספריית השדה: תש"ל / 1969). כרך ב', אותיות – ג–ז, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ה / 1974). כרך ג', אותיות – ח–י, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ו / 1975). כרך ד', ערכים – ירושלים-לטינית, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ז / 1976). כרך ה', ערכים – לטרון-נבי לימון, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ח / 1977). כרך ו', ערכים – נבי מוסא-עסאפנה, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ח / 1978). כרך ז', ערכים – עסיא-קשתא, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשל"ט / 1979). כרך ח', ראבוד-תשבה, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשמ"א / 1980). כרך ט' – תוספות (עם עובד – תרבות וחינוך: תשמ"ב / 1982). כרך י' – חוקרים-תיירים בארץ-ישראל, יהודים – נוצרים – מוסלמים, (עם עובד – תרבות וחינוך: תשמ"ה/ 1985).
מבצע תרנגול

האם התכוונתם ל... מבצע תרנגול שלא יצא – מבצע שתוכנן על ידי ההגנה לפברואר 1946 במטרה לפוצץ רכבת בריטית ממצרים לארץ ועליה שבויים גרמנים לעבודות במחנות צבא בריטיות. מבצע תרנגול (1956) – מבצע של חיל האוויר הישראלי שנערך בליל ה-28 באוקטובר 1956, שנועד להפיל מטוס איליושין Il-14 מצרי, שבו היו אמורים לטוס רמטכ"ל צבא מצרים וקצינים בכירים נוספים מבצע תרנגול 169 – מבצע של צה"ל שנערך ב-24 באוקטובר 1969, שנועד לפוצץ את גשר הכביש סוהג שעל הנילוס באמצעות מטען מיוחד שפותח בחיל ההנדסה מבצע תרנגול 5 ב – מבצע של סיירת מטכ"ל שנערך ב-24 באוקטובר 1969, שנועד לקחת בשבי קצינים מצרים בכירים, על-מנת להביא לשחרורם של הישראלים השבויים במצרים. מבצע תרנגול 25 – מבצע של צה"ל שנערך ב-28-27 באוקטובר 1969 שבו כוח קרקעי ושלושה ג'יפים שהונחתו בין ראס-ע'ארב לראס זעפרנה במצרים על ידי שלושה מסוקי סופר פרלון הניח מוקשים ומטעני צד שגרמו להשמדת ג'יפ מצרי שבו ארבעה חיילים מבצע תרנגול 53 – מבצע של צה"ל שנערך בלילה שבין 26 ו-27 בדצמבר 1969, ובו השתלטו כוחות צה"ל על תחנת מכ"ם מצרית מסוג P-12 בראס ע'אריב, והביאו את המתקן לישראל
יוסיף איסר

יוסיף איסר (Iosif Iser בשמו בלידה "יוסיף איזידור רובינזון" Iosif Isidor Rubinsohn ‏; 21 במאי 1881 – 25 באפריל 1958), צייר, קריקטוריסט וגרפיקאי יהודי-רומני, חבר באקדמיה הרומנית. איסר נולד בבוקרשט ולמד במינכן שבגרמניה (אצל אנטון אז'בה ויוהאן הרטריך) ובפריז שבצרפת. בתחילה הוא הושפע מהזרם האקספרסיוניסטי וצייר בקווים עבים, בזוויות חדות ובצבעים בהם התבלטו צבעי האדמה. לאחר סיום לימודיו עבד איסר עבור העיתונות הסוציאליסטית בכתבי העת "פקלה" (Facla, הלפיד) ואדברול (Adevărul, האמת) שם פרסם כמות גדולה של קריקטורות שעסקו במאבק בין המעמדות תוך הפניית חצים חדים כלפי הבורגנות ובית המלוכה. בשנת 1907 יצא לפריז להמשיך את לימודיו באקדמיה רנסון. שם הצטרף לציירי האוונגרד והכיר את קונסטנטין ברנקושי ואנדרה דרן. בשנת 1909 חזר לבוקרשט, שם הכין את התערוכה הראשונה שלו בארמון ה"אתנאום הרומני". בשנים 1921-1934 התגורר בפריז. בתקופה מאוחרת יותר הציור של איסר הנציח מצבים מהחיים כשנושאיו לקוחים מחבל דוברוג'ה והטטרים שחיו שם. לאחר נסיעה לספרד ולארצות המזרח, סיגל לעצמו נטייה אקזוטית. הקומפוזיציה שלו מצאה את שיווי המשקל והפכה למומנומנטלית. הוא המשיך לטפח את נושא הטטרים ביצירותיו הידועות "טאטארית בכחול" ו"משפחת טאטארים". בהמשך הכין סדרת ציורים על ליצנים. לאחר מלחמת העולם השנייה חזר לנושאים סוציאליסטיים, בעיקר דיוקנאות של פועלים. בשנת 1955 נבחר לאקדמיה הרומנית ובשנת 1958 נפטר בבוקרשט. מהציורים הסאטיריים: 1911 "יישום החוקה" 1912 "10 במאי, ארגמן ודם" 1912 "חולירע" 1912 "שביתה" 1913 "קרול הראשון - 1907" תקופת הבגרות האומנותית: 1913 "טאטארית ממג'ידיה" 1918 "נוף של דוברוג'ה" 1936 "משפחת טאטארים" 1936 "טאטארית" 1945 "פילגש בהרמון בצבעי אפור וכחול" "ליצן ורקדנית" "עירום" "טולדו" "אוטופורטרט" (דיוקן עצמי) בתקופה הסוציאליסטית: "דיוקן הפועל לזרסקו" "מאיקה בוקוראה טווה" "איכרות טווות" מדיה וקבצים בנושא יוסיף איסר בוויקישיתוף מאמר על יצירות של איסר באוספים פרטיים (ברומנית) אנציקלופדיה יודאיקה (ברומנית) קיצור תולדותיו (באנגלית)
בואש מפוספס

בואש מפוספס (שם מדעי: Mephitis mephitis), מין יונק אוכל-כול ממשפחת הבואשיים. מין זה נפוץ ברוב צפון אמריקה, כולל בצפון מקסיקו, בדרום קנדה ובארצות הברית. זהו המין הגדול במשפחת הבואשיים. כמו כל הבואשיים, הבואש המפוספס יכול להפריש נוזל מצחין כדי להרתיע בעלי חיים אחרים. צבע גופו של הבואש המפוספס שחור, עם פס לבן לאורך כל אחד מצדדי מגופו; שני הפסים מתחברים יחדיו לאזור לבן רחב באזור העורף. במצחו פס לבן צר. גודלו בערך כגודל חתול ביתי, הוא שוקל בין 2.7 ל-6.3 ק"ג ואורך גופו (ללא הזנב) בין 33 ל-46 ס"מ. זנבו העבה מגיע לאורך של 18 עד 25 ס"מ ולפעמים קצהו לבן. נוכחותו של בואש מפוספס מתגלה לעיתים קרובות תחילה על פי ריחו. בדומה לכלל הבואשיים, לבואש המפוספס בלוטות ריח מפותחות בפי הטבעת, המסוגלות לפלוט ריח צחנה חזק כאשר הוא חש מאוים מפני בעל חיים אחר. הבואש המפוספס פעיל בעיקר בלילה. הוא מתחיל לתור אחר מזון זמן קצר לאחר שקיעת החמה, וניזון מעכברים, ביצים, נבלות, חרקים, זחלים וגרגרים. עם הזריחה, הולך הבואש המפוספס למאורה, שעשויה להיות באדמה, תחת בניין או תחת סלע. בעוד שהזכר דר לבדו במאורה, מספר נקבות עשויות לחיות יחדיו. במהלך הסתיו אוגרים הבואשים שומן עודף שישמש אותם במשך תקופת החורף, בה הם פחות פעילים, אף שאינם נכנסים לתרדמת חורף. במהלך החורף עשויים הם להישאר במאורותיהם תחת האדמה זמן רב שיכול להגיע אף ל-100 ימים ברצף. משך התקופה שבה הם פחות פעילים משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי - התקופה קצרה יותר בדרום, וארוכה יותר בצפון. הבואש המפוספס מועיל כצרכן מכרסמים וחרקים, ורק לעיתים נדירות ניזון מעופות משק. הרבייה נעשית בפברואר או מרץ, ובתחילת מאי, לאחר היריון בן 63 יום, נולדים חמישה או שישה גורים. הגורים נולדים עיוורים וחרשים, ואת עינייהם פוקחים רק בגיל שלושה שבועות. במהלך שמונת עד עשרת השבועות הראשונים לחייהם מניקה האם את גוריה. הזכרים לא משתתפים בטיפול בגורים. תוחלת חייהם של הבואשים המפוספסים בטבע יכולה להגיע לעד שנתיים-שלוש, אולם ברוב המקרים הם לא שורדים את החורף הראשון. בשבי מסוגלים הבואשים לחיות עד 15 שנה. מדיה וקבצים בנושא בואש מפוספס בוויקישיתוף בואש מפוספס, באתר ITIS (באנגלית) בואש מפוספס, באתר NCBI (באנגלית) בואש מפוספס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בואש מפוספס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בואש מפוספס, באתר GBIF (באנגלית) Markku Savela - Mephitis North American Mammals: Mephitis mephitis בואש מפוספס באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'רג' שפירו

גֶ'רג' שפירו (בהונגרית: Spiró György; נולד ב־4 באפריל 1946) הוא סופר, מחזאי ומתרגם יהודי-הונגרי. שפירו נולד בשנת 1946 בבודפשט. הוא היה עורך בהוצאת ספרים, מנהל תיאטרון ומרצה באוניברסיטת בודפשט, בה הוא מלמד ספרות עד היום. שפירו חיבר מחזות, ספרי פרוזה, מאמרים, ביקורות ומסות. בשנת 2005 פרסם את ספרו "שבי", העוסק בילד יהודי שגדל ברומא. רומן זה הוכתר כיצירת מופת על ידי מבקרי הספרות בהונגריה ומחוצה לה. ב-1987 ראה אור ספרו "חלמתי לךָ" (Álmodtam neked), שמורכב מכשלושים סיפורים אוטוביוגרפיים קצרים. מאז הוסיף שפירו לכתוב עשרות סיפורים בסדרה זו. שפירו זכה בפרסים רבים בארצו, וב־2006 זכה בפרס קושוט (Kossuth, על שם לאיוש קושוט', הפרס הממלכתי החשוב ביותר של הונגריה. מדיה וקבצים בנושא ג'רג' שפירו בוויקישיתוף ג'רג' שפירו, ברשת החברתית Goodreads ג'רג' שפירו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הדסה וולמן, ילדות שבה כל רופא נראה כמו מנגלה, באתר הארץ, 18 בפברואר 2013 שמואל פאוסט, אני אופוזיציונר רוחני, מקור ראשון, מוסף "שבת", 22 בפברואר 2013, 22 בפברואר 2013 רונן דורפמן, הדיוקן שאיש לא מצא, באתר ישראל היום, 19 באפריל 2013 משה גלעד, טיול לילה בבודפשט עם הסופר ההונגרי ג'ורג' שפירו, באתר הארץ, 15 ביוני 2013 ב-2013 ראה אור בעברית הספר "חלמתי לךָ" בתרגומו של דוד טרבאי. הספר התפרסם בסדרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד. הגרסה העברית של הספר אינה זהה לגרסה ההונגרית שהופיעה ב-1987, אלא כוללת 37 סיפורים מתוך מכלול הסיפורים האוטוביוגרפיים הקצרים של שפירו. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.