laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרברט הרדן

הרברט הרדן (בגרמנית: Herbert Herden‏; 8 בינואר 1915 – 11 בפברואר 2009) היה שוטר גרמני אשר הוכרז חסיד אומות העולם ב-17 במרץ 2004. בתור שוטר גרמני בפולין הכבושה קיבל לידיו את דירת משפחתה של פליציה ליבר וניצל את שהותו שם כדי לסייע לבני המשפחה. הוא זייף מסמכי זהות ארים ונתן אותם לבני המשפחה. בנוסף, משפחת ליבר השתמשה בסיוע ובמשאבים שנתן לה הרדן כדי לסייע ליהודים אחרים. הרדן ניהל משא ומתן על שחרורו של אחיה איגנץ (יצחק) ליבר, והתארס לפליציה, אבל פליציה עצמה נתפסה ונשלחה למחנה הריכוז אושוויץ. הרדן נשלח למחנה הריכוז דכאו בשנת 1944. אחרי המלחמה הרדן ואיגנץ חיפשו נעדרים, כולל פליציה, אבל פליציה לא נמצאה. איגנץ יידע את יד ושם לגבי פועלו של הרדן ועל סמך הדיווח הוכר הרדן כחסיד אומות העולם. על הרדן באתר יד ושם I survived.org ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרברט הרדן".
ארון מרטון

ארון מרטון (בהונגרית: Márton Áron‏; 28 באוגוסט 1896 – 29 בספטמבר 1980), היה בישוף של הכנסייה הקתולית בטרנסילבניה במהלך מלחמת העולם השנייה ובתקופת המשטר הקומוניסטי ברומניה, וחסיד אומות העולם. מרטון היה בן למשפחת איכרים מקבוצת הסקלרים ההונגרים מטרנסילבניה, אז בממלכת הונגריה (היום ברומניה). הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1915, וגויס לצבא האוסטרו הונגרי. הוא היה מעורב בקרבות מלחמת העולם הראשונה בזירות שונות ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה עבד בתור חקלאי ועובד מתכת במפעל בבראשוב. ב-1920 החל מרטון בלימודי תאולוגיה באלבה יוליה. לאחר מכן הפך לכומר ולאחר מכן - מורה לתאולוגיה ביישובים שונים בטרנסילבניה. משנות השלושים היה בתפקידים שונים בבישופות אלבה יוליה והכומר של אוניברסיטת קלוז'. בשנת 1938 מונה הגמון של אלבה יוליה על ידי האפיפיור פיוס האחד-עשר. מרטון היה אחד האינטלקטואלים הראשונים שקרא בגלוי - כבר ב-1938 - נגד ההכנות למלחמת העולם השנייה. הוא נשאר בדרום טרנסילבניה, אשר נותר חלק מרומניה אחרי תכתיב וינה. בנאום שנשא בכנסיית סנט מיכאל, במהלך ביקור בקלוז'-נאפוקה במאי 1944, גינה את גירוש יהודי רומניה והונגריה (ראו שואת יהודי הונגריה). לאחר מספר ימים כתב מכתבים לממשלה ההונגרית, למשטרה ולרשויות אחרות, בבקשה לאסור על הגירוש. כתגובה, גורש מן העיר. על פעילותו במהלך תקופה זו, הוענק לו ב-1999, לאחר מותו, התואר "חסיד אומות העולם" על ידי יד ושם. בשנת 1945, לאחר מותו של החשמן יוסטיניאן סרדי (אנ'), האפיפיור פיוס השנים עשר ביקש להפוך את מרטון לקרדינל הבא של הונגריה, אבל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית התנגדה לו ויוזף מידסנטי (אנ') נבחר לתפקיד. מרטון נשאר במולדתו טרנסילבניה והמשיך להיות טוען נמרץ למען חופש הדת וזכויות האדם. בפעולותיו אלה הצטייר כאויב המפלגה הקומוניסטית של רומניה וכאויבו של המשטר הדיקטטורי שהוקם בשלהי 1947. הוא נעצר ביוני 1948 ונידון למאסר עולם; חמש שנים מאוחר יותר, עם שינוי האקלים הפוליטי ברומניה, תנאי מאסרו הפכו נסבלים יותר. הוא הועבר לווילה בפרבר של בוקרשט וקיבל בחזרה את ספר התפילה שלו, אבל נאסר עליו ליצור קשר עם העולם החיצון. הוא שוחרר ב-1955. מרטון ביקר באזור הבישופות והתקבל על ידי קהל נלהב. הרשויות הובכו והוא הוגבל למעצר בית. נאסר עליו לעזוב את בניין הבישופות 11 שנה, ורק ב-1967 שוחרר, בעקבות משא ומתן שערך החשמן האוסטרי פרנץ קוניג Franz König בבוקרשט. לאחר מכן נזהר מרטון מהטרדות אפשריות על ידי הרשויות ולווה על ידי קבוצות של סקלרים מתנדבים בכל המסעות שערך בתפקידי כמורה. מדיה וקבצים בנושא ארון מרטון בוויקישיתוף (הונגרית) אתר אינטרנט לזכר ארון מרטון (הונגרית) פסל של ארון מרטון ארון מרטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארון מרטון, באתר יד ושם (באנגלית)
פסואה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פסואה – ליקר צרפתי אפיטסיו פסואה – מנשיאי ברזיל פרננדו פסואה – משורר פורטוגלי
הארמייה ה-68 (ברית המועצות)

הארמייה ה-68 (ברוסית: армия я-68) הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הארמייה ה-68 הוקמה על בסיס מפקדת הארמייה ה-57, ב-1 בפברואר 1943 על בסיס הוראת הסטבקה מיום 30 בינואר. כמפקדה מונה פיודור טולבוחין והיא כללה את דיוויזיית הרובאים ה-37, דיוויזיות המשמר ה-1 ה-5 ה-7 וה-8, הדיוויזיה המוטסת של המשמר ה-10, הדיוויזיות ה-32 וה-33 ובריגדת הרובאים ה-137. הארמייה השתתפה במבצע פוליארנאיה דבידה, ובמסגרת המבצע לחמה בקרב דמיאנסק בניסיון להסיר את המצור על לנינגרד. ההתקפה הסובייטית נהדפה, והארמייה נסוגה מדמיאנסק אל הנהר לובט. ב-13 במרץ הוחלף טולבוחין ביבגני זאורבילי, והארמייה נכללה במסגרת החזית הצפון-מערבית. ב-5 במאי היא הועברה לעתודה, וב-12 ביולי נשלחה לקחת חלק בקרב סמולנסק. במהלך הקרב, הארמייה לחמה לצד כוחות נוספים מחזית קלינין ומהחזית המערבית והביסה את האגף השמאלי של קבוצת ארמיות מרכז. הארמייה שחררה עיירות וכפרים רבים במחוז סמולנסק, וב-25 בספטמבר שחררה את סמולנסק עצמה בשיתוף פעולה עם הארמייה החמישית והארמייה ה-31. הארמייה פורקה ב-5 בנובמבר ויחידותיה הועברו לארמייה החמישית. פיודור טולבוחין (3 בפברואר 1943 - 21 במרץ 1943) יבגני זאורבילי (21 במרץ 1943 - 5 בנובמבר 1943) קרב סמולנסק מבצע פוליארנאיה דבידה קרב דמיאנסק הארמייה ה-68 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
VTB (פירושונים)

האם התכוונתם ל... VTB – בנק רוסי הליגה המאוחדת של VTB
מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים

מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים הייתה רשת של פנימיות שפעלה בקנדה בשנים 1876–1996, ובה למדו והתגוררו ילדי בני העמים הילידיים של אמריקה, המכונים כיום בני "האומות הראשונות", המסטיסים והאינואיטים. הרשת מומנה על ידי המחלקה לענייני אינדיאנים ופיתוח צפוני בממשלה הקנדית ונוהלה על ידי הכנסיות הנוצריות. מערכת זאת נחשבת האחראית לפשעים חמורים, ביניהם החזקת ילדים בתנאים גרועים אשר הובילו למוות של חלקם, חטיפת תינוקות מהוריהם, ועוד. רבים מחשיבים בתי ספר אלו כמנגנון שביצע רצח עם. מטרת רשת הפנימיות הייתה להוציא ילדים מהשפעת משפחותיהם ותרבותם ולהטמיע אותם בתרבות הקנדית המערבית הדומיננטית. במהלך קיומה של הרשת, מ-1876 עד 1996, עברו בה כ-30% מילדי הילידים, כ-150,000 נפש. מקורה של מערכת הפנימיות היה בחוקים שחוקקו לפני האיחוד הקנדי של 1876, אבל מערכת הפנימיות עצמה החלה לפעול בעקבות העברת חוק האינדיאנים (אנ') ב-1876, והיא פעלה עד 1996, כאשר נסגרה הפנימיה האחרונה שהופעלה על ידי הממשל הקנדי הפדרלי. תיקון לחוק האינדיאנים בשנת 1894 קבע שהנוכחות בבתי ספר היא חובה עבור ילדי האומות הראשונות. קהילות רבות של בני האומות הראשונות התגוררו רחוק מבתי ספר, ולכן הדרך היחידה שבה יכלו לציית לחוק הייתה להעביר את בניהן ובנותיהן לפנימיות. המגורים בפנימיות אלה גרמו נזק משמעותי לאוכלוסיות ילדיהם של בני האומות הראשונות, וזאת על ידי הפרדתם ממשפחותיהם, שלילת תרבותם ושפת אבותיהם מהם, ואף חשיפת רבים מהם להתעללות פיזית ומינית. לפחות 6,000 מהם מתו בזמן שהותם בפנימיות, בדרך כלל כתוצאה משהייה ארוכה במבנים רעועים, ללא חימום ובמצב תברואתי לקוי. בחלק מהפנימיות היו בתי קברות צמודים, לקליטת גופותיהם של המתים. כאשר ביקשו אינדיאנים לבקר את ילדיהם, ששהו בפנימיות, הם הורשו להיכנס רק כעבור זמן המתנה, ובתקופת ההמתנה נאלצו לבנות אוהלים לשם מגורים זמניים מחוץ לפנימיות. ב-11 ביוני 2008 הציע ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר התנצלות פומבית מטעם ממשלת קנדה ומנהיגי מפלגות פדרליות אחרות בבית הנבחרים בקנדה. תשעה ימים לפני כן נוסדה ועדת האמת והפיוס (אנ') לבדיקת פנימיות האינדיאנים כדי לחשוף את האמת על בתי הספר. הוועדה אספה הצהרות מניצולי הפנימיות באירועים מקומיים ולאומיים ברחבי קנדה. שבעה אירועים לאומיים התקיימו בין 2008–2013 והנציחו את חוויית התלמידים לשעבר בפנימיות. ב-2015 תמה פעילותה של ועדת האמת והפיוס, הוקם המרכז הלאומי למען האמת והפיוס, והוועדה סיכמה את פעילותה בפרסום דו"ח בן למעלה מ-4,000 עמודים ובו עדויותיהם של ניצולים ומסמכים היסטוריים. בשנת 2021 התגלו 215 קברי ילדים בשטח פנימייה בקולומביה הבריטית ועוד 751 קברי ילדים בססקצ'ואן. מדיה וקבצים בנושא מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים בוויקישיתוף ההיסטוריה האפלה של קנדה: שרידי 215 ילדים נמצאו בבי"ס, באתר ynet, 29 במאי 2021 גרדיאן, לקנדה היה "פתרון סופי לבעיה הילידית": חטיפת ילדים. אלפים מהם מתו תחת השגחתה, באתר הארץ, 11 ביוני 2021 Canada: 751 unmarked graves found at residential school, באתר ה-BBC, ‏24 ביוני 2021 (באנגלית). Ian Mosby,Erin Millions, Canada's Residential Schools Were a Horror, Scientific American (באנגלית) "Residential School History: A Legacy of Shame" (PDF). Wabano Centre for Aboriginal Health. 2000. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-12-03. נבדק ב-28 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) Tasker, John Paul (29 במאי 2015). "Residential schools findings point to 'cultural genocide,' commission chair says". CBC. נבדק ב-1 ביולי 2016. {{cite news}}: (עזרה)
חזית הערבה

חזית הערבה (ברוסית: Степной фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרב קורסק. ב-9 ביולי 1943 הוקמה חזית הערבה על בסיס פיקוד הערבה, בתור עתודה לכוחות הלוחמים בקרב קורסק, ולמפקדה מונה איוואן קונייב. החזית לחמה בקרב קורסק, וכוחותיה הכריעו את קרב פרוחורובקה לטובת הסובייטים. לאחר מכן השתתפה החזית במבצע בלגורוד-חרקוב ובקרב דנייפר, וב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית הערבה לחזית האוקראינית השנייה. איוואן קונייב (9 ביולי 1943 - 20 באוקטובר 1943) החזיתות הסובייטיות במלחמה חזית הערבה
חזית בריאנסק

חזית בריאנסק (ברוסית: Брянский Фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. החזית הוקמה ב-14 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה אנדריי יריומנקו. החזית נועדה לכסות את הפער שנוצר בין החזית המרכזית לחזית העתודה, והמטה שלה היה בעיר בריאנסק. היא כללה את הארמיות ה-50 וה-13. ב-22 ביולי חידשו שלוש החזיתות, יחד עם החזית המערבית את המתקפה במחוז סמולנסק, שהחלה בצורה מוגבלת כבר ב-16 באוגוסט במטרה ליצור לחץ על קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. ב-26 באוגוסט הורה הסטבקה על פירוק חזית המרכז, והארמיות שלה, ה-13 וה-21, הועברו אל חזית בריאנסק. לאחר כישלון קרב סמולנסק, פתחו הגרמנים במבצע טייפון והצליחו לכתר את חזית בריאנסק. ב-23 באוקטובר, לאחר קרבות קשים, הצליחו חיילי החזית לפרוץ את הכיתור, אולם מרביתם נהרגו בניסיון. המעטים ששרדו נמלטו לכיוון מוסקבה. יריומנקו עצמו נפצע קשה, וב-10 בנובמבר הוכרז רשמית על פירוק החזית. ב-24 בדצמבר 1941 הוקמה החזית מחדש, וכמפקדה מונה יעקב צ'רביצ'נקו. החזית הורכבה מהארמיות ה-3, ה-13, ה-40 וה-48, מארמיית הטנקים החמישית וארמיית האוויר ה-2. החזית השתתפה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה, במבצע וורונז'-וורושילובגרד ומבצע מקרה כחול. ב-12 במרץ 1943 פורקה החזית בשנית ועל בסיסה הוקמה בשנית חזית העתודה. ב-28 במרץ של אותה שנה הוקמה החזית פעם שלישית על בסיס חזית אוריול וכמפקדה מונה מקס רייטר. החזית השתתפה במבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. היא פורקה ב-10 באוקטובר של אותה שנה ועל בסיסה הוקמה החזית הבלטית. אנדריי יריומנקו (14 באוגוסט 1941 - 13 באוקטובר 1941) גאורגי זכרוב (13 באוקטובר 1941 - 10 בנובמבר 1941) יעקב צ'רביצ'נקו (24 בדצמבר 1941 - 2 באפריל 1942) פיליפ גוליקוב (2 באפריל 1942 - תחילת יולי 1942) ניקאנדר צ'יביסוב (יולי 1942) קונסטנטין רוקוסובסקי (יולי 1942 - ספטמבר 1942) מקס רייטר (ספטמבר 1942 - 12 במרץ 1943) מקס רייטר (28 במרץ 1943 - יוני 1943) מרקיאן פופוב (יוני 1943 - 10 באוקטובר 1943) חזית בריאנסק (ברוסית) מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
סגנון בישול

מאפיינים בולטים של מטבחים שונים סגנון בישול (או מטבחים) מאופיין על פי כלל המרכיבים של בישול, כולל מוצרי היסוד, טכניקות בישול, כלים וכיוצא בזה. סגנון בישול בדרך כלל מקושר לתרבות מסוימת או לאזור גאוגרפי, וכולל מגוון מנות ומאכלים המזוהים איתו. המאכלים המאפיינים סגנון בישול מסוים מושפעים ממספר גורמים: החשוב בהם הוא הזמינות של החומרים, אך גם תנאי סביבה (אקלים חם/קר, יבש/לח), חוקי דת ומסורות, ואף מרכיבים תרבותיים כגון סדר יום מקובל. המיקום הגאוגרפי של האזור קובע במידה רבה את המזונות הזמינים. למשל, קרבה או ריחוק ממקווי מים (ימים, אגמים או נהרות) משפיעה על הזמינות של דגים ושאר מאכלי ים. מוצרי היסוד של המטבחים השונים היו תלויים בגידולים החקלאיים שהיו זמינים באותו האזור כגון אורז במזרח אסיה, חיטה באגן הים התיכון ומסופוטמיה, תירס באמריקה ועוד. בנוסף, משפיע האקלים על שימור המזון, שהיה גורם חשוב מאוד בהתפתחות המטבחים. לדוגמה, באזורים קרים היה הכרח בשימור מזונות לצריכה בחורף (בו הם חסרים) שנעשה בטכניקות של עישון, המלחה, וכבישה. באזורים חמים, לעומת זאת, נפוצה יותר טכניקה של ייבוש מזון. אקלים לח מאוד, למשל, לא מאפשר כלל שימוש במלח ומאלץ את המטבחים להשתמש בתחליפים. עם התפתחות הסחר והקשר בין היבשות השונות, הושפעו המטבחים ממוצרי יסוד חדשים שהופצו ומטכניקות שנלמדו. גילוי אמריקה חשף את העולם הישן למגוון רחב של מוצרים שהשתלבו במטבחים הקיימים, כגון תירס, תפוחי אדמה, עגבניות, פלפלים, קקאו ועוד. חוקי דת ומסורות השפיעו רבות על המטבחים: חוקי כשרות אסלאמיים ויהודיים, מועדי התרחשות של חגים משפיעים על החומרים הזמינים לאותה עונה ולכן על מאכלי החג המסורתיים. מאכל לאומי מאכלות אסורים קולינריה תרבות אוכל מדיה וקבצים בנושא סגנון בישול בוויקישיתוף סגנון בישול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חזית וורונז'

חזית וורונז' (ברוסית: Воронежский фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרב קורסק. ב-9 ביולי 1942 הוקמה חזית וורונז', על בסיס חזית בריאנסק, ולמפקדה מונה פיליפ גוליקוב. החזית לחמה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, שם ספגה אבדות כבדות, ובדצמבר 1942 השתתפה במבצע סטורן קטן. לאחר מכן לחמו כוחות החזית בקרבות באזור קורסק וחרקוב, והשתתפו בקרב חרקוב השלישי. החזית השתתפה בקרב קורסק, ולחמה נגד כוחות קבוצת ארמיות דרום הגרמנית. לאחר מכן השתתפה החזית במבצע בלגורוד-חרקוב ובקרב דנייפר, ואף שחררה את קייב, וב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית וורונז' לחזית האוקראינית הראשונה. פיליפ גוליקוב (9 ביולי 1942 - 14 ביולי 1942) ניקולאי ואטוטין (14 ביולי 1942 - 22 באוקטובר 1942) פיליפ גוליקוב (22 באוקטובר 1942 - 28 במרץ 1943) ניקולאי ואטוטין (28 במרץ 1943 - 20 באוקטובר 1943) החזיתות הסובייטיות במלחמה חזית וורונז'
שיר אדמה

אנסמבל שיר אדמה הוא הרכב מוזיקלי אקוסטי המתמחה בשירי ארץ ישראל. ההרכב פעיל מאז 2008. ההרכב מתייחד במופעי מוזיקה ותוכן המשלבים בין ישראליות ליהדות, באמצעות חיבורים מקוריים בין טקסטים מהזמר העברי לטקסטים מהמסורת היהודית. דוגמה לחיבור מסוג זה הוא המופע "שרים מדרשיר", המחבר בין שירי ארץ ישראל לפרשות השבוע. המופע התבסס על הגותו של חנן פורת, ועל הטור מדרשיר שכתב בעלון השבת מעט מן האור. השירים שמנגן ההרכב שייכים לרפרטואר הארץ-ישראלי הקלאסי, ומשלב בהם נגיעות של ג'אז, מוזיקה אתנית ורוק, תוך שמירה על המסגרת הכללית של הביצועים המקוריים. אדם צחי נולד ב-1980. זמר, גיטריסט ומלחין. למד שירה בשיטת בל קנטו. דוקטור לקולנוע מאוניברסיטת תל אביב, ומרצה במכללת הרצוג. נעם גולדשטיין נולד ב-1981. נגן חליל צד וסקסופון. בעל תואר ראשון מהאקדמיה למוזיקה בירושלים. למד הלחנה אצל רפי קדישזון. בעל תואר שני בפסיכולוגיה קלינית. יוני שרון נולד ב-1986. נגן כלי הקשה. למד דף, דרבוקה וריק אצל אמן כלי ההקשה זוהר פרסקו, למד בוראן וכפות אצל אייב דורון, ולמד מוזיקה אצל יאיר דלאל ופרץ אליהו. בשנת 2015 הוציא ההרכב אלבום קאבר לשירי ארץ ישראל, המבוסס על המופע "שרים מדרשיר". בשנת 2016 החל ההרכב להקליט פרויקט חידוש שירי מחתרות. עד כה חודשו השירים חיילים אלמונים, שיר בית"ר ועיר שלום של זאב ז'בוטינסקי. האתר הרשמי של האנסמבל יצחק טסלר, תופעה: הדוסים שמנערים את להיטי המחתרות, באתר ynet, 12 ביוני 2016 קוביס, חיילים אלמונים בביצוע מחודש, באתר ערוץ 7
אנה ברנדה קונטררס

אנה ברנדה קונטררס פרז (בספרדית: Ana Brenda Contreras Pérez; נולדה ב-24 בדצמבר 1986), המוכרת בשם הבמה אנה בְּרֵקוֹ (Ana Breco), היא שחקנית, דוגמנית ואשת עסקים אמריקאית-מקסיקנית. היא שיחקה את דמותה של קריסטל ג׳נינגס בסדרה "שושלת". אנה ברנדה קונטררס נולדה במקאלן, טקסס שבארצות הברית. בגיל 15, בשנת 2002, היא עברה למקסיקו כדי להשתתף בתוכנית הריאליטי "כוכבי הפופ". היא עלתה לגמר, והייתה חברה בהרכב 'טדליטה' (tedlita), איתם הוציאה את אלבומה הראשון. היא החלה ללמוד משחק בשנת 2003 במרכז אמנויות לחינוך של Televisia. בשנת 2005 גילמה את דמותה של חואניטה בסדרה "Amor de barerra" ("אהבה של אמת"), ובשנת 2006 שיחקה בסדרה "Duelo de pasion" ("דו-קרב של תשוקות") בתפקיד קלאודיה. בשנים 2008–2009 שיחקה בסדרה "Joro que te amo" ("נשבע שאני אוהב אותך") בתפקיד הדמות הראשית ויולטה מדריגל. ב-2009 שיחקה בסדרה "Mujeres asesinas" ("נשים רוצחות") בתפקיד מרסלה גארידו. באותה שנה שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בטלנובלה "כישוף" בתפקיד של האנטוגוניסטית מאורה אלברן. בשנים 2010–2011 שיחקה בסדרה "Tereza" בתפקיד אורורה אלקאזאר, לצד סבסטיאן רולי ואנג'ליק בוייר, ובשנים 2011–2012 שיחקה בטלנובלה "Podia no que amar" ("יכולתי לא לאהוב") בתפקיד הראשי, אנה פאולה קרמולה. בשנת 2013 שיחקה בטלנובלה "Corazon Indomable" ("לב פראי") בתפקיד הראשי וגילמה את דמותה של מריקרוס אוליברס/מריה אלחנדרה מנדוסה לצד דניאל ארנס. בשנת 2015 שיחקה בסדרה "Impordonable" ("בלתי נסלח") בתפקיד ראשי וגילמה את דמותה של ורוניקה פראדו קסטלו. בשנים 2016–2017 שיחקה בסדרה הספרדית "שד כחול" לצד איוון סנצ'ז. בשנת 2018 החלה לככב בטלנובלה "באהבה אין חוקים" בתפקיד אלחנדרה פונסה, לצד דוד ספדה. ב-2019 עלתה העונה השנייה לשידור. בשנת 2024 כיכבה לצדו של פרננדו קולונגה בטלנובלה "El Conde: Amor y honor" מבית רשת טלמונדו האמריקאית. אנה הייתה נשואה למטאדור המקסיקני אלחנדרו אמאיה (אנ') בשנים 2013–2014. משנת 2016 מנהלת מערכת יחסים עם השחקן איוון סאנצ'ס ששיחק לצידה בסדרה "Impordonable". מדיה וקבצים בנושא אנה ברנדה קונטררס בוויקישיתוף אנה ברנדה קונטררס, ברשת החברתית פייסבוק אנה ברנדה קונטררס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה ברנדה קונטררס, ברשת החברתית אינסטגרם אנה ברנדה קונטררס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנה ברנדה קונטררס, באתר AllMovie (באנגלית) "Corazón Indomable - Personajes". About Espanol. 29 de julio de 2017
החזית הבלטית השנייה

החזית הבלטית השנייה (ברוסית: 2-й Прибалтийский фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש לטביה. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הבלטית לחזית הבלטית השנייה, ולמפקדה מונה מרקיאן פופוב. החזית השתתפה במבצע לנינגרד-נובגורוד, ולאחר מכן לחמה במבצע סטאראיה רוסה-נובורז'ב. בקיץ 1944 לחמה החזית במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, ולאחר מכן מילאו כוחותיה חלק חשוב במצור על קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית. ב-1 באפריל 1945 פורקה החזית, ויחידותיה הועברו לחזית לנינגרד. מרקיאן פופוב (20 באוקטובר 1943 – אפריל 1944) אנדריי יריומנקו (אפריל 1944 – 26 במרץ 1945) לאוניד גובורוב (26 במרץ 1945 – 1 באפריל 1945) החזית הבלטית השנייה שהוקמה על בסיס החזית הצפון-מערבית
הבחירות לנשיאות גרמניה 2017

מערכת הבחירות השש עשרה לנשיאות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה נערכה ב-12 בפברואר 2017, ובה נבחר פרנק-ואלטר שטיינמאייר לנשיא המדינה. הנשיא נבחר על ידי ועידה שהורכבה מחברי הבונדסטאג וממספר זהה של אלקטורים משש עשרה מדינות גרמניה. הוועידה כללה 1,260 בעלי זכות הצבעה. ב-14 בנובמבר 2016 בחרו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ו-CDU/CSU בשר החוץ שטיינמאייר כמועמדן לנשיאות. שטיינמאייר נבחר עם 73.89% מקולות חברי הוועידה. בהצבעה השתתפו 1,253 מבעלי זכות ההצבעה. שטיינמאייר החל את כהונתו כנשיא ב-19 במרץ 2017 והחליף את הנשיא יואכים גאוק, שהשלים כהונה בת חמש שנים בתפקיד. "Bundespräsidentenwahl durch die 16. Bundesversammlung". 12 בפברואר 2017. נבדק ב-13 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Election of the Federal President. Office of the Federal President. 12 February 2017. Retrieved 13 February 2017.
דיר עמאר

דֵיר עַמַּ֫אר (בערבית: دير عمار) הוא כפר פלסטיני ומחנה פליטים בשומרון, הממוקם כ-12 ק"מ צפונית-מערבית לרמאללה. יחד עם הכפרים ביתילו וג'מאלא מהווה דיר עמאר חלק מהמועצה המקומית אל-איתיחאד (מועצה מקומית) המשתייכת לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 81 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 316 תושבים, כולם מוסלמים. לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1949 הוקם ליד הכפר מחנה פליטים. על-פי מפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2007 במחנה הפליטים התגוררו 311 משפחות והוא מנה כ-1,834 תושבים. ליד הכפר שוכנת שמורת נבי ע'ית ובה נמצא מקאם לזכר השייח נבי ע'ית ("נביא גשם הנדבות"), המבנה אינו קבר ואין בו מצבת קבורה. השמורה ממוקמת על גבעה בגובה כ-580 מטר ובה גדלה חורשת אורנים אשר בולטת מאוד בנוף האזור. העצים הסמוכים למבנה הם עתיקים, והעצים סביבם ניטעו לפני עשרות שנים. לצד המבנה נמצאת במת סלע קדומה, וכן בור מים הרוס ומערה בצד המזרחי של הגבעה. לפי מסורת מקומית נבי ע'ית היה אחראי ל"פתיחת ארובות השמיים" ובשנות בצורת היו מתפללים אליו תושבי האזור[דרוש מקור]. יש המזהים את הגבעה כמקומו של "תומר דבורה" המקראית. כל אזור השמורה נכלל כיום בשטח B באחריות הרשות הפלסטינית, וככל הידוע אינו מנוהל כיום כשמורת טבע. הטיול בשמורה אסור לישראלים, ומחייב אישור של כוחות הביטחון. השמורה אושרה בתאריך 10/12/1987, אולם לא הוכרזה עד היום מסיבות מדיניות. מדיה וקבצים בנושא דיר עמאר בוויקישיתוף Welcome To Dayr 'Ammar - אתר פלסטיני באנגלית על הכפר. Mills, Census of Palestine, 1931, page 48 תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2007, אתר הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (בערבית) (באנגלית) מתוך אתר iNature.info טבע ונופים בישראל, ‏2020
רינה (רוזה) יונוביץ

רינה (רוזה) יונוביץ (1894 – 26 ביולי 1940) הייתה מהבקטריולוגיות הראשונות בארץ ישראל, מייסדת ומנהלת המעבדה הבקטריולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב). יונוביץ נולדה באודסה, לאיתמר גולדברג שהיה תעשיין, ובת-שבע לבית סובול. היא למדה בגימנסיה באודסה, ובבית ספר לרפואה באודסה, אותו סיימה בשנת 1916. עבדה כרופאה במוסקבה ובפטרוגראד, והתמחתה בטיפול במחלות זיהומיות, ובבקטריולוגיה. ב-1920 נישאה לד"ר יהודה יונוביץ בעיר יאלטה, בקרים, ועלתה עמו לארץ ישראל. היא התיישבה בירושלים ועבדה עד במעבדה הבקטריולוגית של בית-החולים "הדסה" בירושלים תחת הדרכתו של פרופ' ישראל יעקב קליגלר. בהמשך הייתה למנהלת המעבדה. בשנת 1929 עברה לתל אביב, שם ייסדה וניהלה את המעבדה הבקטריולוגית של בית החולים הדסה. היא גם פרסמה מאמרים לציבור בעיתונות. נדבקה במחלת טיפוס, מחולים שהיו בטיפוליה, ונפטרה בתל אביב, כ' תמוז, ה'ת"ש, (26 ביולי 1940). נקברה בירושלים. אחותה מרים, שנישאה למאיר ויניק אשר ייסד את תחנת הניסיונות לחקלאות לחקירת הקרקע במקוה ישראל, תפקדה כעוזרתו הראשית בתחנת הניסיונות, הייתה בין העוזרות הראשונות במכון לביוכימיה של האוניברסיטה העברית, והראשונה בארץ בחקירה מיקרוביולוגית של הקרקע. אחותה מרים, שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, והוריה עלו לארץ ישראל בשנת 1923. יונוביץ התמסרה בייחוד לשכלול עירויי-דם, ארגנה את תורמי הדם לפי קבוצות-הדם שלהם, מחולקים בכרטיסיות לפי הקבוצות, והודות לכך נתאפשר להציל חיי אדם על ידי עירוי-דם בלי אובדן זמן בבדיקות נוספות. הרבתה לעזור למגן דוד אדום בפעולות הצלת חיים ובזמני מהומות הייתה עובדת יומם ולילה להצלת חיי פצועים. חקרה את קבוצות הדם של השומרונים וב-1932 השתתפה במשלחת מדעית מרומא ב"חקירת חיי השומרונים" ולדו"ח המקיף של הפרופ' ג'יני, מנהל המשלחת, עיבדה את הפרק על קבוצות הדם של השומרונים. כן פרסמה בירחון צרפתי על חקירותיה בנושא זה. ב- 1937 השתתפה כנציגת מד"א ו"הדסה" בכינוס בינלאומי לעירוי-דם בפריז והרצתה בו. חקרה את שאלות התנועה העונתית של מחלות מידבקות בארץ ואת מסקנותיה מסרה במאמרים ובהרצאות. חקרה את קבוצות הדם האופייניות לעמים ולגזעים שונים והגיעה למסקנה, כי ליהודים אין בדמם תכונה גזעית משותפת, אלא שייכים לקבוצות שונות לפי ארצות המוצא, ובזה סתרה מבחינה מדעית את התאוריה הנאצית. מאידך קבעה שיהודי ארץ ישראל הם לפי דמם יותר "אסיאתיים" מאשר ערביי הארץ. יונוביץ פרסמה מאמרים מקצועיים בעיתונות המקצועית בצרפתית והשתתפה בכינוסים מדעיים בינלאומיים. השקיעה הרבה מרץ ועבודה במלחמה במחלות מידבקות בארץ (טיפואיד, כולרה, בילהרציה, מלריה, מחלות מעיים וכו'), שיתפה פעולה עם העירייה, מוסדות החינוך, מחנכים ורופאי בתי-הספר וניהלה פעולת הסברה רחבה בצבור להשתמרות מהמחלות ולמלחמה בהן. נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 233. "ידיעות הדסה" 7, 1940, עמוד 101. לזכרה של ד"ר רינה יונוביץ, הארץ, 25 באוגוסט 1940 ציון לרופאה מדעית, הַבֹּקֶר, 25 באוגוסט 1940 בקורי הפרופ' בילינג בארץ, הארץ, 17 בדצמבר 1928 ד"ר רינה יודוביץ ז"ל, ידיעות עיריית תל אביב, 15 ביולי 1940 ד"ר ר' יונוביץ, הבילהרציה - מקורה ודרכי המלחמה בה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בספטמבר 1940 ד"ר רינה יונוביץ ז"ל, הארץ, 28 ביולי 1940 דוד תדהר (עורך), "מאיר ויניק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1467 דוד תדהר (עורך), "ד"ר רזה (רנה) יונוביץ-גולדברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1667
החזית הבלטית השלישית

החזית הבלטית השלישית (ברוסית: 3-й Прибалтийский фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש אסטוניה ולטביה. ב-18 באפריל 1944 פוצלו חלק מיחידות חזית לנינגרד להקמת חזית חדשה בשם החזית הבלטית השלישית, ולמפקדה מונה איוואן מסלניקוב. החזית השתתפה בקיץ 1944 במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, ולאחר מכן מילאו כוחותיה חלק חשוב במצור על קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית. ב-16 באוקטובר 1944 פורקה החזית, ויחידותיה פוזרו בין היחידות השונות. איוואן מסלניקוב (18 באפריל 1944 – 16 באוקטובר 1944) החזית הבלטית השלישית(הקישור אינו פעיל)
חזית קורסק

חזית קורסק (ברוסית: Курский фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. החזית הוקמה ב-23 במרץ 1943 בעקבות הוראת הסטבקה מ-19 במרץ. כמפקדה הראשון מונה מקס רייטר, והיא נועדה לרכז תחתיה את כל הארמיות הסובייטיות בגזרה המערבית של מבלט קורסק. היא הוקמה על בסיס חזית העתודה וכללה את הארמיות ה-38 ה-60 וארמיית האוויר ה-15. כנראה תוכנן להכפיף תחתיה גם את הארמייה ה-63 או ה-66, אולם היא לא האריכה ימים. כבר ב-24 במרץ הגיעה הוראה חדשה מהסטבקה לפרק את חזית קורסק. ב-27 במרץ פורקה החזית, הארמייה ה-60 הועברה להחזית המרכזית, הארמייה ה-38 לחזית וורונז', וארמיית האוויר ה-15 מוזגה לתוך חזית אוריול החדשה. חזית קורסק (אורכב 17.11.2016 בארכיון Wayback Machine) (ברוסית) מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים