laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליעזר ננס

אליעזר (לייזר) ננס (ה' בסיוון ה'תרנ"ז, 5 ביוני 1897 – י"ג באדר ב' ה'תשנ"ז, 22 במרץ 1997) היה חסיד חב"ד, שהתפרסם בשל הספר האוטוביוגרפי "מיינע צוואַנציק יאָר אין סאָוועטישע טורמעס" (מיידיש: עשרים שנותיי בבתי הכלא הסובייטיים; בתרגום העברי: האיש שלא נכנע) או "סובאָטאַ" (שבת ברוסית), אותו פרסם ביידיש תחת שם העט אברהם נעצאַך (צורה יידית של "נצח"), בו תיאר את קורותיו בבתי הכלא ובמחנות העבודה בברית המועצות, בהם שהה כ־20 שנה (1937–1957), יותר מכל אדם אחר שנאסר בשל פעילות יהודית, בשל השתתפותו במחתרת החב"דית. נולד בחרסון אוקראינה למרדכי אריה לייב ננס ולחיה רבקה. הסוהרים הסובייטים כינוהו "סובוטא" (שבת ברוסית), בשל שמירתו במסירות נפש את השבת והלכותיה. בה'תשל"ב פרסם ביידיש את קורות חייו במאסרים והגלויות בספר "מיינע צוואנציק יאר אין סאוועטישע טורמעס" (20 שנותיי בבתי הכלא הסובייטים). הוא חתם על הספר בשם העט "אברהם נעצאך", כדי לא להזיק לבני משפחתו שנותרו בברית המועצות. הספר תורגם לאנגלית תחת השם "My twenty years in soviet prisons". קורות חייו נכתבו גם בקומיקסים וספרי ילדים, כמו "מול משטר האימה" וכן "מול כוחות הרשע" בהוצאת "אורות" החסידית. עלה עם רעייתו לירושלים בשנת תשכ"ו בוגר ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. ייסד את ספריית חב"ד ומכון היכל מנחם בירושלים וניהל את כולל חב"ד בישראל, עם הרב שלמה יוסף זוין. לא היו לו ילדים. הלוייתו התקיימה ביום הפורים (למחרת פטירתו),נטמן בהר הזיתים. בליל ערב יום כיפור שנת תרצ"ו לקחו אותו למאסר ברוסטוב, שם הכניסוהו לארון שבו עמד במשך כל יממת יום כיפור עד שבמוצאי יום כיפור הוציאו אותו לחקירה. לאחר מספר חדשים נשפט לפי סעיף 58 על לימוד התורה עם ילדים ופתיחת "תלמודי תורה" לעשר שנים עבודת פרך בסיביר. גם בשנות מאסרו עמד על זכותו לקיום תורה ומצוות. הסוהרים היו מכנים אותו בשם "סובוטא" על היותו עקשן על שמירת השבת. באחד מחגי הפסח לא קיבל את המצות שאשתו הייתה שולחת מדי שנה. ועקב כך לא אכל מאומה במשך כל ימי החג. דאג להניח תפילין וללמד תורה ליהודים אחרים שגלו לשם. בין פעולותיו הרבות דאג לקבורת ישראל לרב מפולין שנפטר שם. כשהגיע לסוף עשר השנים - נשפט שוב לעשר שנים גלות נוספות, כעונש על כל ענייני הדת בהם התעסק על אף היותו בגלות... ושוב במשך עשר שנים עברו עליו צרות, סכנות מוות, ישיבה בין גנבים פושעים ורוצחים, צינוק, מכות ועבודת פרך. "לפי חשבוני", אמר פעם ר' לייזר, "ביליתי בצינוק קרוב לאלף וחמש מאות שבתות וחגים". בשנת תשס"ה נקרא על שמו רחוב בין שיכון חב"ד לתל ארזה בירושלים. נפתלי צבי גוטליב האיש שלא נכנע ה'תשנ"ז, מכון היכל מנחם, ב-2014 יצא בתרגום לרוסית רייזל פרידמן, איש השבת - סובוטא: פרקי הוד מחייו של רבי אליעזר ננס, תשע"ג, מכון היכל מנחם זלמן רודרמן, מול כוחות הרשע : חיי הגבורה של רבי אליעזר ננס שאפילו עשרים שנות מאסר ועבודת פרך לא הכניעוהו, תשע"ג, כפר חב"ד משה נחמיה לב, איש מסירות הנפש, משפיעים לדורות, כי קרוב, מעיינותיך, גיליון 121 עמוד 4–9. אליעזר ננס (1897-1997), דף שער בספרייה הלאומית ספרו של אליעזר ננס בשלמותו בספרייה הלאומית (ביידיש) צורה יידישאית ל-אברהם נצח אליעזר ננס, האיש שלא נכנע רחוב מעלה הרב ננס באתר עיריית ירושלים; "מעלה הרב ננס" נחנך במעמד מרשים אתר col אלול תשס"ז ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות גרמניה בכדורגל 1949

אליפות גרמניה בכדורגל 1949 הייתה העונה ה-39 של התחרות. זה היה השלב האחרון של עונת 1948/1949 בכדורגל הגרמני. התחרות הסתיימה בניצחון של וו.פ.ר. מנהיים וזאת בפעם הראשונה בתולדות המועדון. התחרות כללה 10 קבוצות שהעפילו מליגות אזוריות: אוברליגה צפון -המבורג, פ.צ. סנט פאולי אוברליגה מערב - בורוסיה דורטמונד, רוט-וייס אסן אוברליגה ברלין - ברלין 92 אוברליגה דרום מערב - פ.צ. קייזרסלאוטרן, וורמטיה וורמס אוברליגה דרום - קיקרז אופנבך, וו.פ.ר. מנהיים, באיירן מינכן המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט. לעומת השנה הקודמת התווסף משחק על המקום השלישי. במידה ולא הייתה הכרעה לאחר תוספת זמן, נערך משחק נוסף. תחילה התקיים השלב המוקדם בו פ.צ. סנט פאולי ניצחה את רוט-וייס אסן ובאיירן מינכן ובכך היא הייתה הקבוצה השמינית שנכללה בתחרות. לאחר הארכה. ב-19 ביוני נערך משחק נוסף בו קיקרז אופנבך ניצחה 2:0 לאחר הארכה. לאחר 90 דקות של המשחק התוצאה הייתה 2:2 לאחר הארכה. ב-3 ביולי נערך משחק נוסף בו בורוסיה דורטמונד ניצחה 4:1 לאחר הארכה. ב-19 ביוני נערך משחק נוסף בו פ.צ. קייזרסלאוטרן ניצחה 4:1 במשחק על המקום השלישי פ.צ. קייזרסלאוטרן ניצחה את קיקרז אופנבך 2:1 לאחר הארכה. מספר כדורגלנים כבשו 4 שערים במהלך התחרות וזכו בתואר מלך השערים: ארנסט לוטקה, וו.פ.ר. מנהיים אלפרד בולר, פ.צ. סנט פאולי נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מאתר weltfussball
אלחנן בן נון

הרב אלחנן בן נון (נולד בי"ח בכסלו תש"י, דצמבר 1949) הוא רב היישוב שילה לשעבר ומחבר ספרים. כיהן כ-15 שנה כראש ישיבת בית אורות. נולד בחיפה לד"ר יחיאל בן נון (פישר) ולד"ר שושנה בן נון (רוזה פירסט), מחנכים וחוקרים בתחומי היהדות והלשון העברית. אחיו, הרב יואל בן נון, הוא ממייסדי ישיבת הר עציון, ומחולל מרכזי של "מהפכת התנ"ך" בישיבות הדתיות לאומיות. למד בישיבת כפר הרא"ה אצל הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן. בשנים תשכ"ח–תשכ"ט למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם שפירא. היה ממקימי ישיבת הר עציון בה למד בשנים תש"ל–תשל"ד אצל הרב יהודה עמיטל והרב אהרון ליכטנשטיין. לאחר מכן התמנה לרב הקיבוץ ראש צורים. בין השנים תש"מ–תש"פ כיהן כרב היישוב שילה, משנת תשנ"ג כיהן כראש ישיבת בית אורות בירושלים עד לפרישתו בשנת תשס"ח. פרסם מאמרים תורנים בכתבי העת תחומין, צוהר, יש"ע ימינו, ועוד. מרצה במכללת אפרתה. נשוי ומתגורר בשילה. היישוב גבעת הראל נקרא על שמו של בנו הראל בן נון, שנרצח, יחד עם שלמה ליבמן, בידי מחבל, בעת שמירה על היישוב יצהר. הררי עז: שיעורים בספר שופטים. 452 עמ'. בהוצאת ספריית בית אל. טיפול בגינת הנוי. ערכו הרב אלחנן בן-נון, הרב שאול רייכנברג. 113 עמ'. לתקופות הימים: שיחות ובירורים בענייני השעה. שיעורים לימים הנוראים. נערך על ידי תלמידי הישיבה. יש תקוה לאחריתך. נפתולי אחוה בתולדות ישראל, [ירושלים]: ישיבת בית אורות, [תשפ"א 2021]. שיעוריו באתר ישיבה שיעוריו בערוץ מאיר מאמריו באתר רמב"יש שיעוריו בערוץ היוטיוב שיעוריו באתר ישיבת בית אורות אלחנן בן יחיאל בן נון (1949-), דף שער בספרייה הלאומית הרב אלחנן בן נון - כתבות ומאמרים, באתר ערוץ 7 יחיאל בן־נון באתר האקדמיה ללשון העברית מחברת "The Tawananna in the Hittite kingdom" (הוצאת וינטר, 1975). גרסה מקוונת באתר גוגל ספרים
גייג'

האם התכוונתם ל... ניקולאס גייג' – סופר ועיתונאי חוקר אמריקני ממוצא יווני. פיניאס גייג' – פועל אמריקני שפציעת הראש שלו השפיעה מאד על מחקר המוח תומאס גייג' (בוטנאי) – בוטנאי אנגלי תומאס גייג' (גנרל) – גנרל בריטי קייג'
בריכת טוטו וינגייט

הבריכה האולימפית במכון וינגייט (בריכת "טוטו וינגייט") היא בריכת שחייה אולימפית (50 מטר) שהוגדרה כבריכה הלאומית של ישראל. הבריכה נפתחה ב-21 ביולי 2013 במסגרת תחרויות השחייה של המכביה התשע-עשרה. הבריכה החליפה את הבריכה האולימפית "הישנה" הנמצאת בסמוך לה כבריכה המרכזית של איגוד השחייה בישראל ונותרה כבריכת אימונים וחימום בעת תחרויות בבריכה המרכזית ואף צפויה להיבנות מחדש במתכונת משודרגת לאחר בלאי הבריכה הישנה שאף הביא להסרת הגג ממנה. עלות בניית הבריכה תוקצב בשלב התכנון ל-60 מיליון ש"ח, שבהמשך צמח ל-80 מיליון ש"ח. אולם, עלות הבנייה הגיעה לבסוף ל-95 מיליון ש"ח ובנייתה התעכבה מספר פעמים. בנייתה טרם הסתיימה ומספר ליקויים עדיין קיימים בה. הבריכה אינה נגישה לנכים, אין דלתות נפתחות בלחיצת כפתור ולא התוקנה מעלית בשפת הבריכה על מנת ששחיינים נכים יוכלו להיכנס לתוכה. כמו כן טרם הותקן בה מערכת מיזוג אוויר. הבריכה באורך 50 מטר אך בעלת אפשרות להפוך לבריכת 25 מטר באמצעות גשר נייד המונע למרכז הבריכה. המתקן כולל גם שירותים נוספים: לובי, חדרי אדמיניסטרציה וחנות ספורט. הבריכה עומדת בתקנים האולימפיים של פדרציית השחייה הבינלאומית: בריכה באורך של 50 מטרים, רוחב 25 מטר ועומק כ-3 מטרים. הבריכה מארחת באופן קבוע פעמיים בשנה את אליפות ישראל בשחייה, בקיץ ובחורף. בנוסף, הנבחרות ההישגיות של ישראל בשחייה, בהן מתאמנים רוב השחיינים האולימפיים הישראליים, מתאמנות בה. מלבד שחייה מארחת הבריכה אף אימוני ותחרויות שחייה צורנית וכדורמים. כבריכה הלאומית אירחה אף את תחרויות השחייה במכביות ב-2013, 2017 ו-2022. בתחילת דצמבר 2015 נערכה בבריכה זו אליפות אירופה בשחייה 2015 (בריכת 25 מטר) והושגו בה שלושה שיא עולם. שניים של קטינקה הוסו מהונגריה ואחד של גרגוריו פלטריניירי מאיטליה, ושני שיאי אירופה של לאסלו צ'ה מהונגריה. בקיץ 2017 אירחה את אליפות אירופה בשחייה לנוער ומיד אחריה את תחרויות השחייה של המכביה העשרים. הבריכה אף נבחרה לארח את אליפות העולם בשחייה לנוער בספטמבר 2023. הבריכה אף נבחרה לארח תחרויות כדורמים ובהם אליפות העולם בכדורמים נשים עד גיל 18 ב-2021 (שבוטלה בסופו של דבר בשל השפעות הקורונה) ואליפות העולם בכדורמים נשים עד גיל 20 שהתקיימה ב-2022. גם אליפות אירופה בכדורמים (לגברים ולנשים) הייתה אמורה להתקיים בבריכות וינגייט בינואר 2024 לאחר שתחילה יועדה להתקיים באקספו ת"א בבריכה מודולארית זמנית. אלא שבשל מלחמת "חרבות ברזל" הוחלט שיש לבטל את האירוח בישראל וזאת פוצלה לאליפות אירופה לגברים בקרואטיה ואליפות אירופה לנשים בהולנד כדי לאפשר את לו"ז האירועים בענף כמו העפלת הנבחרות המובילות באליפות אירופה לאולימפיאדת פריז 2024 ולאליפות העולם בפברואר 2024. בשלב זה לא התקבלה החלטה על מועמדות ישראלית לאירוח עתידי של אליפות אירופה בענף. בריכת "טוטו וינגייט" נפתחה (אורכב 11.02.2017 בארכיון Wayback Machine), באתר מכון וינגייט אריה ליבנת, ככה לא בונים בריכה - 91 מיליון שקל בלי מזגנים ובלי שחיינים, באתר הארץ, 8 ביולי 2013 אורן אהרוני, רק בישראל: הבריכה האולימפית לא נגישה לנכים, באתר ynet, 10 ביולי 2013 גיא פישקין, כך נתקעה הקמת הבריכה האולימפית בווינגייט, באתר nrg‏, 8 במאי 2012 טל וולק, ‏גמר חשבון: העלות הסופית של בריכת וינגייט - 95 מיליון שקל, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2014
לינט

לינט מנשה (בטורקית: Linet Menaşi; נולדה ב-5 במרץ 1975) היא זמרת ישראלית המוכרת בשמה הפרטי כשם במה. נולדה בכפר סבא כבת הזקונים ללאה ושמואל, שעלו ב-1973 מטורקיה, וגדלה ביהוד ולה שני אחים גדולים. אביה נפטר מסוכרת כשהייתה בת שש. מגיל חמש החלה להופיע עם אמה לאה, כצמד "לילה ולינט", במועדונים בטיילת של בת ים. זכתה לפרסום והכרה כ"לינט ילדת הפלא". בילדותה למדה ארבע שנים נגינה בפסנתר ושירה. ב-1991 הוציאה את שירה הגדול הראשון בעברית, "אתה לא ראוי לאהבה הזאת". את המילים ללחן טורקי כתבה אחותה סימה. השיר הופץ בקלטות ונמכר בעשרות אלפי עותקים. בתחילת שנות ה-90 יוצגו לינט ואמה על ידי האמרגן הירושלמי ישראל בונדק, אך בהמשך בונדק הגיש נגד השתיים תביעה משפטית, בטענה שהפרו את חוזה הייצוג הבלעדי שחתמו עמו. שני הצדדים הגיעו לבסוף להסכם פשרה והקשר המקצועי עם בונדק נותק בפברואר 1993. לינט הופיעה לצד אמה בקדם-אירוויזיון 1993 עם השיר "אני אנא", שזכה במקום העשירי. בהמשך עזבה עם אמה לאיסטנבול בעקבות הצלחת שירם "אני אנא" בגרסה הטורקית. אמה שימשה כאמרגנית וב-1995 הוציאה את אלבום הבכורה, שנשא את שמה, בטורקיה. בשנת 1999 נהרס ביתה ברעידת האדמה שפקדה את איסטנבול. עקב כך שבה עם אמה לישראל והשתיים התגוררו ביהוד. בישראל פתחה חנות ממתקים, אולם העסק לא הצליח. באותה תקופה הופיעה במועדוני מוזיקה יוונית והשתתפה בטלוויזיה בתוכנית של אלי יצפאן בערוץ 3 של HOT. בשנת 2001 בחרה באמרגן אלי לוי ובהפקתו הוציאה את האלבום "אישה אחרת" בישראל. בשנת 2006 שבה להופיע בטורקיה בעקבות הצעתו של מפיק מקומי. לינט הופיעה יחד עם הזמר היווני אלקוס זאזופולוס בפברואר 2017 בהאנגר 1 בתל אביב. בשנת 2021 הוציאה גרסת כיסוי לשירה של מרגול "חומות חימר"; אותו ביצעה בעברית ובטורקית כחלק מתזמורת ירושלים מזרח ומערב. באותה שנה התמודדה בתוכנית המציאות אקס פקטור לייצוג ישראל באירוויזיון 2022, והודחה בשלב רבע הגמר.. לבדי - 1988 לא נולדתי נסיכה - 1989 שירו איתנו - 1990 כסף הכסף - 1991 פרח החיים, אימא - 1992 את ליבי לכבוש Linet - 1995 Linet'in müzik kutusu -‏ 1997 Ölümsüz Aşk ‏- 1999 אישה אחרת - 2003 Paylaşmak istiyorum ‏- 2009 Kalbimin Sahibi Sen ‏- 2011 Yorum Farkı‏ - 2012 Yorum Farkı II ‏- 2015 Bilir misin? ‏- 2018 לינט, ברשת החברתית אינסטגרם לינט, באתר ספוטיפיי לינט, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) לינט, באתר MusicBrainz (באנגלית) לינט, באתר דיזר לינט, באתר Discogs (באנגלית) לינט, באתר Genius אבי שושן, לא נינט, לינט, באתר ynet, 11 במרץ 2011 אסף נבו, הקול כלול, באתר ישראל היום, 9 בפברואר 2017 סמדר שיר, מרס טורקי, באתר "ידיעות אחרונות", 20 ביוני 2018 דינה חלוץ, לינט: "אני עדיין רוצה לעשות ילד מתוך זוגיות ואהבה. מקווה שזה לא מאוחר", באתר ynet, 6 בדצמבר 2021 עמי פרידמן, הזמרת לינט: "במדינה חיפשו זהות ופתאום את באה עם מוזיקה טורקית. השתיקו אותי המון שנים", באתר ישראל היום, 13 ביולי 2023 לינט, דף שער בספרייה הלאומית הזמרת לינט תופיע בישראל עם הזמר היווני אלקוס זאזופולוס, באתר וואלה, 18 בינואר 2017 הקול כלול לזמרת לינט, באתר www.israelhayom.co.il גאיה חלמיש, ‏"היהודייה לינט": הזמרת הישראלית שכבשה את טורקיה מגיעה להופיע בארץ, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2021 הרשת גועשת על ההדחה במפתיע של לינט באקס פקטור, באתר בלינקר, ‏2022-01-17
ראש ממשלת פולין

ראש ממשלת פולין (בפולנית: Prezes Rady Ministrów), המכונה בפולין נשיא מועצת השרים, היא המשרה הפוליטית החשובה ביותר בפוליטיקה של פולין. בפועל, ראש המדינה של פולין הוא נשיא פולין, אם כי בדומה לישראל, לנשיא פולין בעיקר סמכויות טקסיות וסמליות, ואילו ראש ממשלת פולין הוא ראש הרשות המבצעת. בסמכותו של הנשיא למנות את ראש הממשלה ולפטרו, אך בדומה לישראל, בפועל הדבר נעשה על ידי הבית התחתון של הפרלמנט, הסיים, לאחר שמי מראשי המפלגות הצליח להרכיב קואליציה. ראש הממשלה עומד בראש ממשלת פולין. על פי חוקת פולין, נשיא פולין ממנה את ראש הממשלה שירכיב את הממשלה וידאג לניהולה השוטף. שבועיים לאחר מינויו של ראש הממשלה, הוא חייב להגיש תוכנית המתארת את סדר היום של הממשלה בפני הסיים. לאחר שראש הממשלה הציג את קווי היסוד של הממשלה, נערכת הצבעת אמון בממשלה. ראש ממשלת פולין המכהן (נכון לשנת 2023) הוא דונלד טוסק. ראש הממשלה רשאי להכריז על מצב חירום ולהורות למפקד צבא פולין על גיוס חלקי או כללי במקרה של איום ישיר על הביטחון הלאומי של פולין. ראש הממשלה גם שומר לעצמו את הזכות למנות ולפטר את ראשי השירותים המיוחדים, כולל מפקדי המשטרה, משמר הגבול, וראש הסוכנות לביטחון פנים של פולין. במקרה של הפרעה לציבור או פיגוע טרור, ראש הממשלה יכול (באמצעות ניצול סמכויותיו של שר הפנים) להפעיל יחידות חמושות מיוחדות של המשטרה להשליט סדר. המשרד המבצע של ראש הממשלה נקרא הקאנצלרייה. הקאנצלרייה שוכנת בוורשה. הקאנצלרייה פועלת לתאם את מדיניות הממשלה בין ראש הממשלה ושריו ולשמש כצוות התמיכה של ראש הממשלה. כמו כן הקאנצלרייה דואגת לשקיפות פעולות הממשלה ותפעול אתר האינטרנט של ראש הממשלה. מעונו הרשמי של ראש הממשלה הוא מעין פארק וילה. ראש ממשלת פולין בשנים 2011–2014, דונלד טוסק בחר להתגורר בעיר הולדתו בפרובינציית פומרניה, סופוט (פולין). נשיא פולין מדיה וקבצים בנושא ראש ממשלת פולין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת פולין (בפולנית ובאנגלית) ראש ממשלת פולין, ברשת החברתית פייסבוק ראש ממשלת פולין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראש ממשלת פולין, ברשת החברתית אינסטגרם ראש ממשלת פולין, סרטונים בערוץ היוטיוב ראש ממשלת פולין, באתר פליקר
שאפור בח'תיאר

שאפור בח'תיאר (בפרסית: شاپور بختیار;‏ 26 ביוני 1914 – 6 באוגוסט 1991) היה פוליטיקאי איראני, מתנגד למשטר השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. כיהן כראש הממשלה האחרון שמונה על ידיו בזמן המהפכה ב-1979. לאחר החלפת ממשלתו קצרת הימים, יצא לגלות בצרפת, שם נרצח. שאפור בח'תיאר נולד ב-1914 בדרום מערב פרס. סבו מצד אמו היה ראש ממשלה פעמיים תחת שלטון השאה אחמד שאה קג'אר. אמו מתה כשהוא היה בן 7, ואביו הוצא להורג על ידי משטר רזה שאה פהלווי ב-1934. בח'תיאר למד בבית ספר תיכון באספהאן, ואחר כך בבית ספר צרפתי בביירות. עם סיום לימודיו התיכוניים עבר ללמוד באוניברסיטה בצרפת. היה פעיל במלחמת האזרחים הספרדית למען הכוחות הרפובליקניים, התנדב לצבא הצרפתי ובתקופת מלחמת העולם השנייה היה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית. ב-1945 קיבל תואר דוקטור במדעי המדינה מהסורבון. ב-1946 חזר לאיראן, והיה מנהל מחלקת העבודה במחוז אספהאן ואחר כך בח'וזסתאן. ב-1953, בזמן ממשלת מוסאדק, מונה לסגן שר העבודה. אחרי הדחת מוסאדק בהפיכת 1953 היה ממתנגדי משטר השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. הוא היה חבר בחזית הלאומית. הוא וחבריו דגלו בפעולה בלתי אלימה, וקראו לדמוקרטיזציה במסגרת מלוכה חוקתית. למרות מתינותם השאה הוציא את החזית מחוץ לחוק, וכלא רבים מחבריה. בח'תיאר היה כלוא לסירוגין במשך 6 שנים. ב-1977 הוקמה החזית הלאומית מחדש, ובח'תיאר עמד בראש המפלגה הגדולה שבה. בסוף 1978 עמד משטרו של השאה פהלווי בפני התפוררות, ובניסיון לרצות את מתנגדיו הוא מינה ב-4 בינואר 1979 את בח'תיאר לראש הממשלה. בחת'יאר, שחשש מהשתלטות הקומוניסטים או האסלאמיסטים על המדינה, קיבל את התפקיד, למרות שהדבר עלה לו בגירוש מהחזית הלאומית. ב-16 בינואר עזב השאה את איראן ויצא לגלות. בח'תיאר הורה על שחרור כל האסירים הפוליטיים, ביטל את הצנזורה על העיתונים, מיתן את השלטון הצבאי, הורה על פיזור הסאוואכ וקרא לאופוזיציה לאפשר לו לארגן בחירות חופשיות תוך שלושה חודשים. בח'תיאר לא הצליח לזכות בתמיכה משמעותית. רק מיעוט קטן באוכלוסייה תמך בו - נאמני השאה ותומכי הדמוקרטיה. ב-1 בפברואר התיר בחת'יאר את שובו של האייתוללה ח'ומייני מהגלות. ח'ומייני כינה את בח'תיאר בוגד ומשתף פעולה עם השאה וסירב לשתף עמו פעולה. ב-4 בפברואר מינה ח'ומייני ממשלה משלו בראשות מהדי באזרגאן. ב-11 בפברואר הגיע שיא המהפכה כאשר כוחות הצבא הודיעו על נייטרליות, ואיפשרו לנאמני ח'ומייני להשתלט על המדינה ולהפיל את ממשלת בח'תיאר. המשטר החדש גזר דין מוות על משפחת השאה ועל שורה של פקידי ממשלה, בהם גם בח'תיאר. באפריל 1979 נמלט בח'תיאר מהמדינה והגיע לפריז, שם קיבל מקלט מדיני. מפריז הנהיג את תנועת ההתנגדות הלאומית (NAMIR) כנגד משטרו של חומייני. עמד בראש ניסיון לביצוע הפיכה באיראן נגד המשטר האיסלאמי החדש, אולם ניסיון זה נכשל כשהשלטונות באיראן חשפו אותו ב-9–10 ביולי 1980. זמן קצר אחר כך, ב-18 ביולי, נעשה ניסיון התנקשות בחייו. חוליה של חמישה מתנקשים ניסתה לפגוע בו בביתו בפרברי פריז, אולם במקום זאת, הרגה שוטר ושכן. בח'תיאר נרצח באוגוסט 1991 כאשר שלושה מתנקשים דקרו אותו ואת מזכירו למוות בביתו. למרות השמירה המשטרתית עליו, גופותיהם נמצאו רק אחרי 36 שעות. שניים מהרוצחים הצליחו להימלט לאיראן. השלישי נתפס בשווייץ, הוסגר לצרפת ונשפט למאסר עולם. הוא קיבל חנינה ושוחרר ב-2010, והתקבל באיראן כגיבור. תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן מדיה וקבצים בנושא שאפור בח'תיאר בוויקישיתוף שאפור בח'תיאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שאפור בח'תיאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דודי כהן, רוצח ר"מ איראן לשעבר התקבל כגיבור בטהרן, באתר ynet, 19 במאי 2010
Knack

knack (נאק) הוא משחק פלטפורמה שפותח על ידי "SCE Japan Studio" ויצא לאור על ידי Sony Computer Entertainment עבור קונסולת המשחקים פלייסטישן 4. המשחק הופץ החל מנובמבר 2013, וביפן בפברואר 2014. החלה מלחמה של האנושות נגד זן חדש המכונה "גובלינים". ד"ר ורגס חקר שרידים עתיקים מציוויליזציה אובדת במשך שנים רבות, יש למצוא דרך לקשור אותם יחד ולתת להם תודעה. התוצאה היא Knack, יצור בעל כוחות מסתוריים. הוא יכול לשלב יותר שרידים לתוך גופו כפי שהוא מוצא אותם, מה שמאפשר לו להפוך מיצור גבוה תלת רגל למכונת הריסה ענקית. ד"ר ורגס סבור כי Knack יהיה נכס שלא יסולא בפז במלחמה נגד הגובלינים, עד שמתברר כי סכנה גדולה אף יותר היא שמציבה אלמנטים של הקהילה האנושית. אתר האינטרנט הרשמי של Knack
קרלו מריה ג'וליני

קרלו מריה ג'וליני (באיטלקית: Carlo Maria Giulini‏; 9 במאי 1914 - 14 ביוני 2005) היה מנצח איטלקי. ג'וליני' נולד בבארלטה שבאיטליה ולמד נגינה בויולה וניצוח באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. ג'וליני עבד ברדיו מילאנו משנת 1946 והשיב שם לחיים כמה אופרות נשכחות, ביניהן יצירות מאת אלסנדרו סקרלטי. ארטורו טוסקניני שמע הפקה של Il Mondo della Luna מאת היידן ובעקבות זאת המליץ למנות את ג'וליני להנהלה המוזיקלית של לה סקאלה, שם נשאר מ-1953 עד 1956. בשנת 1958 ניצח על הפקה עתירת שבחים של דון קרלוס מאת ורדי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בלונדון, אבל משנת 1967 הפנה עורף לאופרה והתרכז בעיקר במוזיקה תזמורתית. הוא ניצח על הפילהרמונית של וינה, על התזמורת הסימפונית של שיקגו ועל תזמורת פילהרמוניה. משנת 1978 עד 1984 היה מנצח ראשי בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. בשנת 1982 חזר לאופרה וניצח על "פלסטף" של ורדי (בהפקה מעוררת מחלוקת). בין הקלטותיו האגדיות "דון קרלוס" של ורדי, רקויאם של פורה, הסימפוניות השמינית והתשיעית של ברוקנר, הסימפוניה השישית (הפתטית) של צ'ייקובסקי, הסימפוניה ה-שמינית והתשיעית של שוברט, הסימפוניות הראשונה והתשיעית והשיר על הארץ של מאהלר והסימפוניות השביעית והתשיעית של דבוז'אק, אם להזכיר חלק קטן מהן. הקלטותיו משנת 1959 עם תזמורת ומקהלת פילהרמוניה, של האופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני מאת מוצרט, כמו גם ההקלטה משנת 1955 של לה טרוויאטה מאת ורדי, עם מריה קאלאס, נמנות עם המעולים ביותר בביצועי האופרה המוקלטים. ג'וליני מת בברשה, איטליה ב-2005. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא קרלו מריה ג'וליני בוויקישיתוף קרלו מריה ג'וליני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרלו מריה ג'וליני, באתר ספוטיפיי קרלו מריה ג'וליני, באתר AllMusic (באנגלית) קרלו מריה ג'וליני, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרלו מריה ג'וליני, באתר Discogs (באנגלית) הקלטות ברשת קרלו מריה ג'וליני בחזרות עם תזמורת שטוטגרט, לקראת בצוע של התשיעית של ברוקנר, ב-you tube. קרלו מריה ג'וליני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרלו מריה ג'וליני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חיים פיק

פרופסור חיים הרמן פיק (24 בינואר 1879, אוסטז'שוב, מחוז פוזנן, פולין - 8 ביולי 1952, נתניה) היה בוגר בית המדרש לרבנים בברלין, ואוניברסיטת פרידריך וילהלם, פרופסור למדעי המזרח, חוקר לשונות שמיות ואשורולוג, ספרן ראשי במחלקה השמית בספריית מדינת פרוסיה, ממנהיגי תנועת המזרחי בגרמניה ובארץ, ראש מחלקת העלייה של ההסתדרות הציונית, חבר הוועדה המדינית של הסוכנות היהודית המורחבת, ממקימי ופעיל באגודת "עזריאל" לעזרה לרבנים פליטי השואה. חיים הרמן פיק נולד באוסטז'שוב, מחוז פוזנן שבפולין (באותם ימים בפרוסיה, ונקראה שילדברג), בכ"ב בטבת ה'תרל"ט לאברהם יהודה ולמינה בת יהודה ליב טאורוגר. קיבל חינוך יהודי מסורתי ולאחר מכן למד בגימנסיה. נסע להלברשטאדט, שם הושפע מן הרבנים אביעזרי זליג אוירבך, יוסף נובל אביו של הרב צבי נחמיה נובל והרב שלמה כהן מזבורוב. בשנת 1923 קנו פרופסור חיים פיק והרב יהודה לייב פישמן מימון אדמות בין מוצא עילית לירושלים בסמוך לעינות תלם. במקום היה ישוב יהודי בשם בבית טלמא שהוקם ב 1906 וננטש ב 1911. שמונה משפחות יהודיות התיישבו במקום, שיפצו את בית החרושת והניחו אבן פינה לבית ספר חקלאי לבנות דתיות. ליישוב המתחדש ניתן השם עמק הארזים, ככל הנראה על שם הברושים הגדולים שצומחים בערוץ הנחל ודומים במראם לעצי ארז. בזמן מאורעות תרפ"ט (1929) היו תושבי היישוב תחת איום ונמלטו אל היישוב היהודי הקרוב, מוצא ומשננטשה מוצא, מחשש לחיי התושבים, פונו תושבי היישוב לירושלים. על שמו רחוב פיק בשכונת קריית משה בירושלים. הוא קבור בבית הקברות סהנדריה בירושלים. בנו הוא ד"ר פנחס וולטר פיק שהיה נשוי לחנה פיק גוסלר. בין נכדיו פרופ' חיים פיק - חוקר מח. גיסו הוא השופט מרדכי לבנון (היה נשוי לאחותו שולמית). דוד תדהר (עורך), "פרופ' חיים (הרמן) פיק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1710 בירושלים הונצחו אב ובנו ברחוב אחד חיים פיק באתר GRAVEZ פרופ' חיים פיק, באתר www.mta.ac.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בורמזית

בורמזית (בבורמזית: မြန်မာဘာသာ) היא השפה הרשמית במיאנמר. לפי ההערכות נכון ל-2007 בעולם היו כ-33 מיליון דוברי בורמזית כשפת אם, ובסביבות 10 מיליון דוברי בורמזית כשפה שנייה. האלפבית הבורמזי מורכב מ-33 עיצורים ו-12 תנועות, ונכתב משמאל לימין. על אף שבאופן מסורתי לא נהוג לכתוב את השפה עם רווחים בין המילים, כיום מרבית דוברי השפה נוהגים להוסיף רווח בסוף כל משפט על מנת להקל על קריאת הטקסט. מרבית תושבי מיאנמר משתמשים בשפה הבורזמית גם לכתיבה וקריאה, בזכות הנזירים ברפובליקה המעניקים לנוער שם השכלה. לשומע מהצד השפה נשמעת כמתנגדת כהברה אחת, והכתב מורכב מאותיות מיוחדות הדומות לאלו שבתאילנד והודו. בורמזית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Burmese at Ethnologue (15th ed., 2005) ד"ר אורית הירשפלד קורן, הארץ המלכותית המוזהבת (Shwe Pyi-Daw), באתר http://dr.orit.tripod.com/, ‏ינואר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות גרמניה בכדורגל 1950

אליפות גרמניה בכדורגל 1950 הייתה העונה ה-40 של התחרות. זה היה השלב האחרון של עונת 1949/1950 בכדורגל הגרמני. התחרות הסתיימה בניצחון של שטוטגרט וזאת בפעם הראשונה בתולדות המועדון. התחרות כללה 16 קבוצות שהעפילו מליגות אזוריות: אוברליגה צפון -המבורג, פ.צ. סנט פאולי, אוסנבריק אוברליגה מערב - בורוסיה דורטמונד, פרויסן דלברוק, רוט-וייס אסן, הורסט אמשר אוברליגה ברלין - טניס בורוסיה ברלין, אוברשנוויידה ברלין אוברליגה דרום מערב - פ.צ. קייזרסלאוטרן, רויטלינגן 05, פ.צ. נוינדורף אוברליגה דרום - גרויטר פירט, שטוטגרט, קיקרז אופנבך, וו.פ.ר. מנהיים תחילה היה מתוכנן שגם שלוש קבוצות מגרמניה המזרחית ישתתפו בתחרות. כאשר התברר שפקידי הנהלות הליגות לא יכולים להגיע להסכמות במקומן הוכנסו קבוצות מהמערב. אוברשנוויידה ברלין לא קיבלה אישור לנסיעה למערב. אמנם כדורגלנים התארגנו באופן עצמאי והגיעו למשחק. בהמשך הם חזרו לברלין המערבית והקימו שם קבוצה חדשה. המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט. במידה ולא הייתה הכרעה לאחר תוספת זמן, נערך משחק נוסף. לאחר הערכה. ב-18 ביוני נערך משחק נוסף בו קיקרז אופנבך ניצחה 0:3 לאחר הערכה. ב-29 במאי נערך משחק נוסף בו פ.צ. קייזרסלאוטרן ניצחה 2:3 לאחר הארכה לאחר הארכה הרברט וויקוויאק המבורג כבש 5 שערים במהלך התחרות וזכה בתואר מלך השערים נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מאתר weltfussball
Timebelle

Timebelle הוא הרכב מוזיקלי משווייץ המורכב ממירונה, סמאנול ועמנואל, וחברים שפרשו: רדי, כיסטוף וסאנדור. ההרכב ייצג את שווייץ באירוויזיון 2017 עם השיר "Apollo". ההרכב ניסה לייצג את שווייץ באירוויזיון 2015 עם השיר "Singing About Love", אך הגיע למקום השני בקדם השווייצרי. מטה ההרכב נמצא בברן. חברי הלהקה הכירו כשהיו ביחד באוניברסיטת ברן. כשסיימו את הלימודים הם התחילו את הקריירה המוזיקלית יחד והוציאו סינגל ראשון בשם "Desperado". ב־5 בפברואר 2017 השתתף ההרכב בקדם השווייצרי לאירוויזיון 2017 (Entscheidungsshow) ושם זכה לייצג את המדינה בקייב בחודש מאי אותה שנה. השיר הופיע בחצי הגמר השני שנערך ב-11 במאי, אך לא העפיל לגמר. מדיה וקבצים בנושא Timebelle בוויקישיתוף Timebelle, ברשת החברתית פייסבוק Timebelle, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Timebelle, ברשת החברתית אינסטגרם Timebelle, באתר ספוטיפיי Timebelle, באתר MusicBrainz (באנגלית) Timebelle, באתר דיזר Timebelle, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.