laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ובאני בטיסטה צ'רוטי

ג'ובאני באטיסטה צ'רוטי (באיטלקית: Giovanni Battista Ceruti ‏ 1756–1817) היה בונה כינורות איטלקי. השפעתו על התחום הייתה רבה והוא נחשב לחוליה ישירה אל המסורת המפוארת של בוני כלי הקשת במאה ה-18 בקרמונה. דור לאחר זמנם של אנטוניו סטרדיווארי וגוארנרי, ללא קשר ישיר אל המסורת הדגולה, התחדשה באורח בלתי מוסבר בניית הכינורות בקרמונה, באמצעות לורנצו סטוריוני ושני ממשיכי דרכו, ג'ובאני רוטה וג'ובאני באטיסטה צ'רוטי. צ'רוטי נולד בעיבורי קרמונה והגיע לבניית כינורות רק בגיל 40, אחרי שנים של עבודה כאורג. לדברי פיליפ קאס (Philip Kas), נהנה צ'רוטי מתמיכתו של פטרון אציל, למורת רוחו של הסוחר והאספן הנודע, הרוזן קוזיו די סאלאבואה, שקידם בוני כלי קשת אחרים, בהם גואדניני וריבולטה ממילאנו. לפי רשימות של קוזיו משנת 1804, למד צ'רוטי את אומנות בניית הכינורות מן הרוזן אלסנדרו מאגי, אספן ובונה כינורות חובב. אחרי שסטוריוני עזב את קרמונה בשנת 1802, השיג צ'רוטי עמדת עליונות במסחר בכלי קשת בעיר והעיב כליל על בן תקופתו, קארלו ברגונצי. בנו של צ'רוטי, ג'וזפה ונכדו, אנריקו, המשיכו בדרכו של אבי המשפחה כבוני הכינורות העיקריים בקרמונה עד למות אנריקו בשנת 1883. סגנונו של צ'רטי איננו מעיד על כבוד רב לרבי האמנים שקדמו לו בקרמונה, אף כי עבודתו נקייה וקפדנית מזו של סטוריוני. כמעט כל הכלים שבנה מתוארכים לשנים 1800-15. בשלוש שנות חייו האחרונות עבד צ'רוטי בקונטראדה קולטלאי, רובע בוני הכינורות במסורת של קרמונה. צ'רוטי מת בשנת 1817, ייתכן שבמגפת הטיפוס שפרצה בקרמונה באותה שנה. The Late Cremonese - by Erin Shrader STRINGS magazine Four Centuries of Violin Making - Tim Ingles The Late Cremonese Makers - Dmitry Gindin Vannes, Rene (1985) [1951]. Dictionnaire Universel del Luthiers (vol.3). Bruxelles: Les Amis de la musique. OCLC 53749830. William, Henley (1969). Universal Dictionary of Violin & Bow Makers. Brighton; England: Amati. ISBN 0901424005. Walter Hamma, Meister Italienischer Geigenbaukunst, Wilhelmshaven 1993, ISBN 3-7959-0537-0 http://www.cozio.com/Luthier.aspx?id=30 צ'ארלס בר ודואן רוזנגארד, "ג'ובאני באטיסטה צ'רוטי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין בר ורוזנגארד, שם
המטבח הבלארוסי

המטבח הבלארוסי (בבלארוסית: Беларуская кухня, Biełaruskaja Kuchnia) קרוב באופיו למטבחים של המדינות הקרובות גאוגרפית לבלארוס ובראשם המטבחים הסלאביים והבלטיים. המטבח הבלארוסי מתאפיין בשימוש נרחב בתפוחי אדמה הזמינים לאור האקלים הקר והיבש של בלארוס, כמו גם שימוש במגוון של דגנים ופטריות. מרכיבים נפוצים בסלט הבלארוסי כוללים שילובים של בשר מבושל או עוף, תפוחי אדמה, סלק, גזר, דג מלוח, גבינה החתוכה לקוביות, אפונת ים, תירס, שימורי דגים, "אצבעות סרטן", בצל ופטריות, המתובלים בנדיבות עם מיונז או שמן חמניות. סלט אופייני הוא "בייליה וז'ה", סלט (הקרוי על שמו של יער בשם זה), המשלב בשר עוף מבושל עם פטריות בצל מטוגן ומלפפון חמוץ מעורבב עם מיונז וביצים. מוצרי החלב העיקריים כוללים סוג של גבינה לבנה טרייה (בלארוסית: тварог, tvaroh) ושמנת חמוצה (בלארוסית: смятана, śmiatana), המשמשת בבישול וגם בתור קישוט. חמאה חמוצה ממחוז דסיזנה לשעבר יוצאה לאנגליה עד מלחמת העולם הראשונה. מדיה וקבצים בנושא המטבח הבלארוסי בוויקישיתוף
ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי

ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי (באנגלית: John Jacob Astor IV;‏ 13 ביולי 1864 – 15 באפריל 1912) היה איש עסקים, איל נדל"ן, מלונאי וסופר מדע בדיוני ניו יורקי. בן למשפחת אסטור, מייסד ובעלים משותף של מלון וולדורף-אסטוריה. נהרג בטביעת הטיטאניק. אסטור נולד לוויליאם בקהאוס אסטור הבן (William Backhouse Astor, Jr; ‏1830 – 1892, נכדו של ג'ון ג'ייקוב אסטור הראשון) ולרעייתו, קרוליין ובסטר שרמרהורן-אסטור (Caroline Webster Schermerhorn Astor; ‏1830–1908) באחוזת המשפחה בכפר ריינבק שבמדינת ניו יורק. את השכלתו רכש באוניברסיטת הרווארד. ב-1891 נישא לאווה לוול-וילינג (Ava Lowle Willing; ‏1868–1958), לזוג נולדו שני ילדים. עם מות אביו ירש את הונו ואת זכויות הנדל"ן בשטחים נרחבים של מנהטן בפרט והעיר ניו יורק בכלל. בשנת 1897 הקים את מלון אסטוריה בשדרה החמישית (היכן שניצב כיום בניין אמפייר סטייט), סמוך למלון "וולדורף" שהקים בן-דודו ויליאם וולדורף אסטור ב-1893. מאוחר יותר איחד את פעילות שני בתי המלון לעסק יחיד, בניהול ובעלות משותפת של שני בני הדודים שנקרא מלון וולדורף אסטוריה. בעת מלחמת ארצות הברית–ספרד התגייס לצבא ארצות הברית, הוצב בקובה וקיבל דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף). בין 1896 ו-1898 שירת במטה המושל לוי פ. מורטון. ב-1911, בגיל 47, התגרש אסטור מאשתו, צעד שנחשב שערורייתי והתחתן עם מדלן תלמג'-פורס (Madeleine Talmage Force; ‏1893–1940) בת ה-18, דבר שערורייתי הרבה יותר. על מנת לשכך את חימת הביקורת והרכילות יצאו בני הזוג למסע ארוך באירופה ומצרים. במצרים חברו למרגרט (מולי) בראון (שכונתה לאחר שקיעת הטיטניק "מולי שאינה-יכולה-לטבוע"), אשת חברה ומן הבודדים שלא גינו את נישואיהם. יחד עם בראון עלה הזוג במסגרת מסעו חזרה לארצות הברית למחלקה הראשונה באנייה "טיטניק". עם שקיעתה של האניה הועלתה מדלן אשתו לסירת הצלה. אסטור ביקש מן הקצין הממונה להצטרף אליה בטענה שהיא ב"מצב רגיש" (כלומר בהריון, בנם המשותף, ג'ון ג'ייקוב אסטור השישי נולד ארבעה חודשים לאחר מכן, ב-14 באוגוסט 1912‏), אך נענה בשלילה. גופתו של אסטור אותרה וזוהתה למחרת יום הטביעה. ועדת החקירה לחקר האירועים שגרמו לאסון הטיטניק קיימה את דיוניה במלון וולדורף-אסטוריה. בשנת 1894 פרסם אסטור נובלה בשם "מסע בעולמות אחרים: רומנסה של העתיד" (A Journey in Other Worlds: A Romance of the Future). הנובלה מתארת את העולם בשנת 2088. בנובלה חוזה אסטור רשת טלפונים גלובלית, שימוש באנרגיה סולרית, ומסעות באוויר ובחלל. בין היתר עורך גיבור הנובלה מסע בכוכבים שבתאי וצדק, עולמות ג'ונגל עתירי מחצבים. בשנת 2003 יצאה לאור מהדורה מודרנית של הספר. טיטניק (1997) ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביוגרפיה ב"אנציקלופדיה טיטניקה" (באנגלית) ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) באותה אחוזה נערכה ב-2010 חתונתה של צ'לסי קלינטון, בתו של ביל קלינטון ידיעה בניו יורק טיימס John Jacob Astor, A Journey in Other Worlds: A Romance of the Future, Lincoln, NE, Bison Frontiers of Imagination Series, Bison Books, 2003. ISBN 0803259492
לרמן

לרמן (Lerman) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי שפירושו "מלומד". האם התכוונתם ל... אבי לרמן – כדורסלן במסגרת ספורט נכים בילי מוסקונה-לרמן – מגישת טלוויזיה ועיתונאית ישראלית יוגב לרמן – כדורגלן ישראלי יפה לרמן – מומחית ברפואת משפחה ובגריאטריה, מנהלת מחלקות גריאטריה א' וגריאטריה ב', מנהלת המערך הגריאטרי במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי ישראל לרמן – סופר ילדים ישראלי לוגאן לרמן – שחקן קולנוע יהודי אמריקאי ערן לרמן – ראש משרד ישראל והמזרח התיכון, בוועד היהודי-אמריקאי נפתלי מלומד (לרמן) – מורה ומחבר ספרי לימוד ישראלי מלומד
ג'ון ג'ייקוב אסטור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'ון ג'ייקוב אסטור (1848–1763) - אבי השושלת ג'ון ג'ייקוב אסטור השלישי (1890–1822) - מייסד הענף הבריטי של משפחת אסטור קולונל ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי (1912–1864) - איל נדל"ן ומלונאי (מלון וולדורף-אסטוריה), טבע בטיטניק הברון ג'ון ג'ייקוב אסטור החמישי (1971–1886) - איש צבא ובעל עיתונים בריטי ג'ון ג'ייקוב אסטור השישי (1992–1912)
קוצר

האם התכוונתם ל... מלאכת קוצר – אחת מל"ט מלאכות שבת מחסור, למשל - קוצר ראייה, קוצר נשימה הקוצר הקודר – צורת האנשה של המוות קוצרים – סדרה של פרוקי רגליים הקוצרים – ציור מאת פיטר ברויגל האב אישים: אילש קוצר – סופר ועיתונאי ישראלי בשפה ההונגרית אמנדה קוצר – טניסאית דרום אפריקאית אשטון קוצ'ר – שחקן אמריקאי נדיה קוצ'ר – זמרת ושחקנית ישראלית עמוס קוצר – איש צבא ישראלי רפי קוצר – ממקימי ארגון נכי צה"ל קצר
מוריס בליץ

מוריס בליץ (בצרפתית: Maurice Blitz;‏ 28 ביולי 1891 - 2 בפברואר 1975) היה שחקן כדורמים ושופט בינלאומי יהודי בלגי. בעל 2 מדליות כסף מ-2 אולימפיאדות (אנטוורפן 1920 ופריז 1924), בכדורמים. בליץ נולד בפריז, צרפת. הוא האח הבוגר של ז'ראר, גם כן שחיין ושחקן כדורמים ומדליסט אולימפי. הוא אביו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד ואחד התומכים של המועדון. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה בליץ במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5). באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שפט בליץ במשחק הגמר בכדורמים. מוריס בליץ, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מוריס בליץ, באתר olympedia.org
צרות אופקים

צרות אופקים היא תכונת אישיות שמציינת אנשים הנצמדים לדעותיהם או לאמונותיהם ואינם מעוניינים להבין או לשמוע דעות שונות משלהם בנושאים ספציפיים, או באופן כללי. מקור הביטוי הוא תיאור של שדה ראייה מצומצם, ואינו מעיד על הקטנה של היכולת הפיזית לראות את מלוא האופק, אלא מושאל כדי לתאר אדם שמצמצם במודע את תפיסתו האינטלקטואלית. דוגמה המתארת צרות אופקים ניתן למצוא בספרות הסינית: דומה הוא למי שמציץ דרך נקב זעיר מתוך קרון סגור "קולות האדמה", תרגום של כתבי צ'ואנג צ'ו מאת יואל הופמן, ד"ה, "להעמיס הר על גבו של יתוש". ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה לייב שחור

הרב משה לייב שחור (תרנ"ג, 1893 – כ"ד באלול תשכ"ד, 31 באוגוסט 1964) היה מחבר ספרים תורניים. נולד בירושלים, בנו של זאב וולף שחור, סוחר תרופות ואיש ציבור, ממשפחת הנצי"ב מוולוז'ין. למד בישיבות עץ חיים ותורת חיים. נישא לשרה, בתו של דב ימיני, מוותיקי פתח תקווה. מתלמידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק והרב אברהם יצחק הכהן קוק ותלמיד חבר לרב יעקב משה חרל"פ. עסק בסוגיות כגון המשכן וכליו, גבולות ארץ ישראל, נבואה, קידוש החודש. סירב להתמנות למשרה תורנית. בין היתר היה המנהל של ישיבת המקובלים שער השמים בשנים תרצ"ב-תרצ"ג, ושל ישיבת מרכז הרב בשנים תרצ"ג-תרצ"ו. בשנותיו האחרונות של הרב צבי פסח פרנק העביר שאלות מסובכות[דרושה הבהרה] להכרעתו של הרב שחור. לעת זקנותו התגורר בירושלים ושימש כבורר. נפטר בשנת תשכ"ד 1964 בירושלים. בנו בנימין שחור שימש כחבר הכנסת וסגן שר מטעם תנועת המפד"ל. בן נוסף, יעקב, עבד כדוקטור לביוכימיה במשרד הבריאות. בתו רחל הייתה נשואה לרב אריה הורביץ, ששימש אב"ד בתל אביב ודיין בבית הדין הרבני הגדול. נכדו, ד"ר דב שחור, הוציא מחדש את ספרו "אבני שהם" על התורה. בנו של דב, אורי, נרצח על ידי מחבלים בשנת 1995 בעת טיול בוואדי קלט. נכדו הוא הרב אפרים שחור ששימש כראש ישיבת קריית שמונה. אבני שהם: ביאורים ופירושים, הערות וחידושים ערוכים לפי פרשיות השבוע ועוד, נדפס לראשונה תשכ"ט בגדי כהונה - בירורים ופירושים הערות וחידושים. ירושלים: (בני המחבר), תשל"א כח התשובה - על הלכות תשובה לרמב"ם, נערך על ידי מאיר חובב. ירושלים: נטע בנימין, תשמ"ג. סיפורים ירושלמיים - נ. בן אברהם ישלח ממרום, ירושלים: תשס"ג, קובץ מכתבים ששלח הרב יעקב משה חרל"פ לרב משה לייב שחור. הרב משה לייב שחור, על הארץ ועל פירותיה נפטר ר' משה-לייב שחור, הצופה, 1 בספטמבר 1964, עמ' 1 הרב שלמה יוסף זוין והרב יצחק אריאלי, לדמותו של רמ"ל שחור: שבעה לפטירתו, הצופה, 9 בספטמבר 1964, עמ' 2 משה ליב שחור (1893-1964), דף שער בספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "הרב זאב וולף שחור", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1462 דמות תורנית ללא אצטלה, הצפה, 27/9/64. מתוך הפתיחה לספרו כח התשובה, עמ' י. קיום של תורה וחסד, הצפה, 2/10/64. דף לזכר אורי שחור, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
טרון: המורשת

טרון: המורשת (באנגלית: Tron: Legacy) הוא סרט מדע בדיוני של חברת וולט דיסני משנת 2010. הסרט הוא סרט המשך לסרט טרון משנת 1982. הסרט בוים על ידי ג'וסף קוסינסקי והופק על ידי במאי הסרט המקורי, סטיבן ליסברגר. הסרט בכיכובם של ג'ף ברידג'ס בתפקיד קווין פלין (והתוכנה קלו), ברוס בוקסלייטנר בתפקיד אלן בראדלי (והתוכנה טרון) וגארט הדלנד בתפקיד בנו של פלין, סאם. הסרט עתיר אפקטים בגרפיקה ממוחשבת ומתהדר בעיצובים ויזואליים ייחודיים. הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק. הסרט הוקרן בטכנולוגיית Disney Digital 3-D. סאם, בנו של קווין פלין (גיבור הסרט הקודם), הוא הבעלים של חברת המחשבים ENCOM, אותה ירש לאחר היעלמותו של אביו. בעת ביקורו במתחם ארקייד נטוש של ENCOM, נשאב סאם לעולם עתידני חשוך שנקרא "הרשת". שם הוא נתפס בידי המשטר המקומי ונשלח לשחק עם אסירים אחרים בקרב עד המוות, לעיני קהל. קטע זה מציג במלוא הדרו את הקונספט של טכנולוגיית עולם הרשת: אופנועים שבדהירתם משאירים מאחוריהם שובלי אור שהופכים לקיר מוצק, ומטרת המשחק היא להימנע מהפגיעה הקטלנית בשבלים ויצירת שבלים במסלולו של האויב, על מנת שזה יתנגש בהם. לזירת הקרב פורץ רכב ובו בחורה הקוראת לסאם. סאם מצטרף אליה והם בורחים למקום מחבוא. שם פוגש סאם את אביו, שמספר לו כי עולם זה הוא מעשה ידיו. אך כעת עולם הרשת מונהג בידי קלו העריץ, אשר מעוניין במותם של קווין וסאם. סאם יוצא למאבק במשטר קלו ולוקח את אביו ואת בת בריתם למסע אל עבר פתח היציאה מעולם הרשת. הסרט קיבל ביקורות בינוניות על מחסור בהתפתחות הדמויות ובעומק עלילתי. לעומת זאת הסרט קצר שבחים על האפקטים, העיצוב האומנותי והפסקול. הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק. השירים מסודרים בסדר שלהם בפסקול: overture the grid The son of flynn recognizer armory arena rinzler thr game has changed outlands adagio for tron nocturne end of line derezzed fall solar sailer rectifier disc wars C.L.U arrival flynn lives (TRON:LEGACY (End titles finale באפריל 2015 אולפני דיסני הודיעו כי סרט ההמשך, טרון 3, ייצא לאקרנים בשנת 2017 וייקרא "Tron: Ascension", ובסוף חודש מאי 2015 נודע על ידי אולפני דיסני שבוטלה הפקת סרט ההמשך. מדיה וקבצים בנושא טרון: המורשת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרון: המורשת (באנגלית) טרון: המורשת, ברשת החברתית פייסבוק טרון: המורשת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "טרון: המורשת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טרון: המורשת", באתר נטפליקס "טרון: המורשת", באתר AllMovie (באנגלית) "טרון: המורשת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טרון: המורשת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "טרון: המורשת", באתר Metacritic (באנגלית) "טרון: המורשת", באתר אידיבי "טרון: המורשת", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "טרון: המורשת", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "טרון: המורשת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורון שמיר, טרון: המורשת - יותר גרוע מאווטאר, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2010 מורשת פקמן • מה חשבנו על "טרון: המורשת"? באתר נענע 10 אבנר שביט‏, בחזרה לעתיד: ביקורת הסרט "טרון: המורשת", באתר וואלה, 17 בדצמבר 2010 אסף גלעד, כישלון זוהר ורווחי להחריד, באתר כלכליסט, 30 בדצמבר 2010
ביצה כבושה

ביצה כבושה או ביצה מוחמצת היא מאכל העשוי מביצה קשה אשר הוחמצה. ביצים קשות אלה מוחמצות בתערובת של חומץ, מלח, תבלינים ולעיתים גם סוכר. הביצים נשמרות בתחמיץ בין מספר ימים למספר חודשים. במדינת פנסילבניה שבארצות הברית נהוג להוסיף לתחמיץ סלק על מנת לתת לביצים צבע סגול. באנגליה נאכלות ביצים אלה כמנה ראשונה או כחטיף בפאבים. כמו כן הביצים נמכרות כמזון מהיר בחנויות פיש אנד צ'יפס. ביצת מאה השנים מדיה וקבצים בנושא ביצה כבושה בוויקישיתוף ביצים מוחמצות, באתר ynet מידע באתר Calorie King
קורנד ביף

קוֹרנְד בּיף (באנגלית: Corned beef) הוא מאכל נפוץ במטבח האמריקאי. מאכל זה מורכב מבשר שעובר כבישה במלח, ולרוב נפרס לפרוסות דקות. הניטרט שבתמלחת משווה לבשר מראה אדום עז גם לאחר שבושל. הביטוי "קורנד ביף" מורכב משתי מילים- המילה Beef משמעותה באנגלית בשר בקר, והמילה קורנד מגיעה מהמילה האמריקאית לגרגירי תבלין שלמים, כמו פלפל שחור, הנקרא באנגלית Pepper corns, וגרגירי מלח גסים, הנקראים לפעמים Salt corns. שני תבלינים אלה בצורתם הגסה נמצאים בתערובת התמלחת שמשמשת לכבישת הבשר. מקורו של המאכל באירלנד, והוא מוזכר בכתובים כבר במסמכים מהמאה ה-12. המאכל הגיע לארצות הברית ולקנדה עם המהגרים האירים, והפך למאכל פופולרי בארצות אלה, המסמל את מטבחן המקומי, כאשר המאכל נאכל בעיקר ביום פטריק הקדוש. מקורו של המנהג לאכול את המאכל ביום זה, בסוף המאה ה-19. תושבי אירלנד נהגו לאכול ביום פטריק הקדוש צלי בשר חזיר. מאחר שבשר זה היה יקר בארצות הברית, ובשל מעמדם הכלכלי הנמוך של המהגרים, הם החליפו את בשר החזיר בבשר בקר, ובישול המאכל הושפע מהמטבח היהודי של המהגרים היהודים ממזרח אירופה אשר גרו בשכנות אליהם בעיר ניו יורק. בארצות הברית נאכל הקורנד ביף בארוחות מזנון ומוגש במעדניות כחלק מכריך רובן, שנחשב לאחד הסמלים הן של המטבח היהודי בארצות הברית והן של העיר ניו יורק. ישנה גם גרסה קצוצה המשומרת בקופסאות שימורים, עליה מבוסס הלוף הישראלי. גרסה זו נקראת בארצות הברית בּוּלי בּיף, אך בממלכה המאוחדת דווקא גרסה זו נקראת קורנד ביף והגרסה השלמה והלא משומרת נקראת בשר מומלח, או Salt beef. מדיה וקבצים בנושא קורנד ביף בוויקישיתוף מקורם של מנהגי יום פטריק הקדוש מקורו של הקורנביף קורנביף כשר באתר נקניק קצבים מתכון באתר אכול ושאטו מתכון באתר מאקו מתכון לקורנביף, מאתר Cooks
פיקלילי

פיקלילי (באנגלית: Piccalilli) הוא מאכל נפוץ במטבח הבריטי העשוי מירקות חמוצים קצוצים בצירוף תבלינים. במטבח הבריטי מקובל להכין את הפיקלילי מכרובית, חרדל וכורכום, ונהוג להגישו לצד נקניקים, בשר חזיר, ביצים, קלי או גבינה. לפיקלילי טעם חמוץ מתוק ולרוב לו צבע צהוב בוהק (בשל תבלין הכורכום). בדרום ארצות הברית נהוג לאכול פיקלילי העשוי מעגבניות ירוקות (לא בשלות). צבעו של מאכל זה ירוק. מדיה וקבצים בנושא פיקלילי בוויקישיתוף מתכוני פיקלילי מתכון לפיקלילי באתר ה-BBC פקלילי בדרום ארצות הברית (אורכב 29.12.2010 בארכיון Wayback Machine) מתכון אופייני לפיקלילי של דרום ארצות הברית מתכון אופייני לפיקלילי של דרום ארצות הברית (אורכב 29.12.2010 בארכיון Wayback Machine)
פרפראזדוקיאן

פרפראזדוקיאן (מיוונית: כנגד הציפייה) הוא אמצעי פיגורטיבי שבו החלק הסופי של המשפט נותן מידע מפתיע ולא צפוי, כך שהוא משנה את הבנתו של הקורא על החלק הראשון של המשפט. אמצעי זה גורם לתחושה פרדוקסלית ואירונית, ומשמש לעיתים קרובות בהומור או כדי ליצור אפקט דרמטי. מקור המילה במילים היווניות "παρά" (תעתיק: פרה), שמשמעותה "נגד", ו-"προσδοκία" (תעתיק: פרוסדוקיה), שמשמעותה "צִפִּיָה". שני המונחים שימשו בכתבי מלומדים יווניים מהמאה הראשונה לפני הספירה ומהמאות הראשונה והשנייה לספירה, כשבאו יחדיו, במשמעות "בלתי צפויה, או "בניגוד לצפוי". "אם אוכל להגיד כמה מילים, אז אהיה נואם טוב יותר" - הומר סימפסון "אם אני מבין את הגרף הזה נכון, אהיה מופתע מאוד" - סטיבן קולבר "היה לי ערב פשוט נפלא, אבל זה לא היה הערב" - גראוצ'ו מרקס "הוא מדבר כמו אידיוט, ונראה כמו אידיוט, אבל אל תתנו לזה לבלבל אתכם, הוא באמת אידיוט" - גראוצ'ו מרקס "תמיד תוכל לסמוך על האמריקאים שיעשו את הדבר הנכון, אחרי שהם ניסו כל דבר אחר" - וינסטון צ'רצ'יל "אדם צנוע, שהיו לו הרבה סיבות להיות צנוע" - וינסטון צ'רצ'יל "למעון ראש הממשלה הגיעה מכונית ריקה, וראש הממשלה קלמנט אטלי יצא ממנה." וינסטון צ'רצ'יל "הייתי רוצה לומר שלכבוד ולעונג לי הוא לעמוד מולכם, אך אינני יכול לומר זאת, מפני שמעגלי השקר שלי מקולקלים. אני שונא את כולכם ובז לכם" - מרווין, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה "הוריו של יודוקוליס אמרו לו: 'התעודד, בננו, המצב יכול להיות הרבה יותר גרוע', אז הוא התעודד, והמצב אכן נהיה הרבה יותר גרוע." - מתוך מערכון של להקת כוורת
טורשי

טורשי או טורשו (בפרסית: ترشى, טורקית: turşu, בולגרית: туршия, יוונית: τουρσί) הוא מאכל העשוי ירקות חמוצים המקובל במטבח הים תיכוני (וכן במטבח המזרח-תיכוני, בייחוד במטבח העיראקי ובמטבח הפרסי) ומטבחי הבלקן. מקור שמו של המאכל במילה הטורקית "טורשי" שמשמעה "חמוץ". בבלקן הטורשי מוגש כ"מזה". הטורשי לרוב עשוי מירקות (לרוב כרוב, כרובית, סלרי, גזר, סלק או חציל) המחומצים בשום, פלפל צ'ילי, מלח ותבלינים, וכן בחומץ. במטבח הפרסי, מקובלת המנה סיר טורשי (פרסית: سیرترشی, מילולית: שום מוחמץ), שום מוחמץ ומיושן בחומץ בן-יין ומלח. נהוג שהשום מיושן 7 שנים לפחות אך לא נדיר למצוא גם כאלו המיושנים למעלה משני עשורים. ככל שהשום מתיישן, כך הוא מתרכך ומתכהה, כשסיר טורשי בן למעלה מ-20 שנים מקבל צבע שחור בדומה לשום שחור ומרקם משחתי וטעמו חמוץ, מתקתק ופירותי. בגרסה מקוצרת להכנת המנה, השומים מורתחים בחומץ ומיושנים במשך 40 יום בלבד. המנה מוגשת כמתאבן בארוחות ובפרט בחג הנורוז. מתכון באתר בישולים הדר יפתח-תותיה, מגזין "שף", מטעמי עיראק - מקובה ועד תבית (ויש גם שטרודל), באתר ynet, 26 בפברואר 2006 שום פרסי כבוש באתר קוקלי Torshi Seer (Persian Pickled Garlic) באתר Saffron & Herbs SEER TORSHI SEER באתר 196flavors
אוטו ואלה

אוטו ואלה (בגרמנית: Otto Wahle;‏ 4 בנובמבר 1879 - 11 באוגוסט 1963) היה שחיין ומאמן שחייה וכדורמים יהודי אוסטרי-אמריקאי. בעל 3 מדליות אולימפיות. הוא הוביל כמאמן את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית לזכייה במדליית ארד. ואלה נולד בווינה. באולימפיאדת פריז (1900) תחרויות השחייה נערכו בנהר הסיין. ואלה זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-1000 מטר חופשי בתוצאה של 14:43.6 דקות, אחרי ג'ון ארתור ג'רוויס מבריטניה (13:40.2 דקות) ולפני זולטאן הלמיי מהונגריה (15:16.4 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מכשולים בתוצאה של 2:40.0 דקות, אחרי פרדריק ליין מאוסטרליה (2:38.4 דקות) ולפני פיטר קמפ מבריטניה (2:47.4 דקות). בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-200 מטר חופשי כשקבע תוצאה של 2:35.6 דקות ועלה לשלב הגמר מהמקום השני אך לא התייצב למשחה הגמר שנערך לאחר המשחה ל-1000 מטר חופשי. בשנת 1901 הוא היגר לניו יורק. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה ואלה במדליית ארד במשחה ל-440 יארד חופשי בתוצאה של 6:39.0 דקות, אחרי צ'ארלס דניאלס (6:16.2 דקות) ופרנסיס גיילי (6:22.0 דקות) שניהם מארצות הברית. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה למייל והשתתף במשחה ל-880 יארד אך לא סיים את המשחה. ואלה היה המאמן של נבחרת ארצות הברית בשחייה באולימפיאדת סטוקהולם (1912). באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הפסיד ואלה כמאמן נבחרת הכדורמים של ארצות הברית במשחק ההכרעה על מדליית הכסף לנבחרת בלגיה (7-2) וגם במשחק ההכרעה על מדליית הארד לנבחרת שוודיה (5-0). באולימפיאדת פריז (1924) הוביל ואלה את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית לזכייה במדליית ארד לאחר ניצחון במשחק ההכרה על נבחרת שוודיה (2-3). במשחק ההכרעה על מדליית הכסף נבחרתו הפסידה לנבחרת בלגיה (2-1) מדיה וקבצים בנושא אוטו ואלה בוויקישיתוף אוטו ואלה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אוטו ואלה, באתר olympedia.org sports123.com (אורכב 22.01.2020 בארכיון Wayback Machine) משחה זה התקיים רק באולימפיאדה זו. המשחה כלל שלושה מכשולים, במהלך המשחה על השחיינים היה לטפס מעל שני מכשולים (אחד קורה ושני חבל שנימתח בין שתי סירות) ולצלול מתחת למכשול שלישי (חבל שנמתח אף הוא בין שתי סירות).
שילוב (מסלול צבאי)

שילוב הוא מסלול גיוס מיוחד הכולל שירות צבאי מלא של שלוש שנים בצה"ל, ושנתיים לימוד בישיבה, עם אפשרות ללימודי המשך. התלמידים מתחילים בשנת הלימודים הראשונה מיד לאחר בית הספר ובסופה מתגייסים לשנה וחצי. לאחר שנה וחצי חוזרים התלמידים לעוד שנה בישיבה, ולאחריה משלימים עוד שנה וחצי בצבא. בניגוד לשירות במסגרת של ישיבות ההסדר התלמידים אינם משרתים במחלקות נפרדות, ויכולים להתגייס לכל יחידה בצה"ל. ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שנסגרה בתחילת ה'תשס"ט הייתה הישיבה הראשונה שפעלה במסלול זה. כיום ישיבה אחת פועלת במסלול זה, ישיבת מעלה גלבוע, השייכת אף היא לתנועת הקיבוץ הדתי. מסלול השילוב המיוחד נוצר בישיבת מעלה גלבוע, תוך שיתוף פעולה עם ראש אגף כוח האדם בצה"ל. השאיפה מאחוריו הייתה יצירת בית מדרש פעיל יותר, שיותיר רושם רב על תלמידי תיכון שמעוניינים לבדוק את הישיבה לקראת סיום תקופת הלימודים. במסגרת המסלול, התלמידים משרתים בצבא למשך שנתיים בלבד, תוך התחייבות לעסוק ברבנות או בהוראה. למסלול זה מורשים להצטרף רק תלמידים בודדים מכל מחזור, באישור מיוחד של ראשי הישיבה. במסלול תמכו בתחילה ראשי הישיבה גלעד וריינר, ובהמשך הצטרף גם הרב ביגמן, למרות התנגדות בשלבים מוקדמים. בתחילת דרכו, המסלול נתקל בהתנגדות גם מצד תלמידי הישיבה, אולם כיום הוא התקבל לחלוטין בישיבה. ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוהיל חדאד

סוּהיל חדאד (בערבית: سهيل حداد; נולד ב-28 במרץ 1951 ביפו) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" במחזור י"ג (1975). משמש (2011) כסגן יו"ר אגודת העיתונאים. בשנת 1982 החל לעבוד כמפיק של תוכניות בשפה הערבית בטלוויזיה החינוכית. בשנת 1986 השתתף בסרט "אוונטי פופולו", של הבמאי רפי בוקאי. בסרט גילם את רסאן חמאדה, חייל מצרי. בשנת 2011 הפיק את הסרט התיעודי "דומא", בבימוי אשתו, עביר זייבק חדאד. 2018- "שרוכים" - במאי: יעקב גולדווסר 2016 - "לא פה, לא שם" - במאית: מיסלון חמוד 2014- "לתמונת אמא" - במאי: גיא נמש 2012- "מים" - במאי: מוחמד בכרי 2010- "התפרצות X" - במאי: איתן צור 1997- "שביל החלב" - במאי: עלי נסאר. זכייה בפרס ולנסיה לשחקן הטוב ביותר. מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר 1994- "רצח בים המלח" - במאי: יוסי גודארד 1992- "גמר גביע" - במאי: ערן ריקליס 1986- "אוונטי פופולו" - במאי: רפי בוקאי 1984- "המתופפת הקטנה" במאי: ג'ורג' רוי היל שחקן בתיאטרון הערבי אל-מידאן "השיבה לחיפה"- מאת בעז גאון, התיאטרון הקאמרי "להיות ערבי בישראל", הוצג בתיאטרונטו ב-2001, על חייו של פאוזי אל אסמר. "מסיה איברהים ופרחי הקוראן"- מונודרמה. פרס מסרחיד בעכו לשחקן המצטיין. "הסוחר מוונציה", בתפקיד שיילוק, בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, תל אביב 2017. "עיניים מדברות" - מונודרמה מאת מיכאל מוריס-רייך. פרס מסרחיד בעכו לשחקן המצטיין. גרסה עברית בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ת"א (2019). "נוף" מאת הרולד פינטר, עם ענת הרפזי, בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, בבימויו של אברהם עוז (2019). השתתף בתפקיד אורח בסדרה "קרובים קרובים", בתפקיד אנטואן השתתף בתפקיד אורח בסדרה "עבודה ערבית" השתתף בפרק "ארץ התפוזים העצובים" בתחרות הבמאי הערבי השתתף בסדרות "אלראיד" ו"כן לציפור" השתתף בסדרה "מונא" בתפקיד אבו נאג׳י, אביה של מונא מדיה וקבצים בנושא סוהיל חדאד בוויקישיתוף סוהיל חדאד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוהיל חדאד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סוהיל חדאד, באתר ספר הקולנוע הישראלי סוהיל חדאד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חברי הנהלת אגודת העיתונאים הסרט "דומא" בפסטיבל דוקאביב שביל החלב באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה טקס פרסי אופיר לשנת 1997, באתר IMDb תיאטרון J בוושינגטון DC, ארצות הברית באתר הקאמרי פיטר מרקס, הזדמנות תיאטרלית לפיוס, באתר העוקץ השחקן סוהיל חדאד בהצגת יחיד שזכתה בפרס ההצגה הטובה בפסטיבל מסרחיד מרב יודילוביץ', ערבי משחק יהודי שהופך למוסלמי, באתר ynet, 11 במרץ 2004 ארץ התפוזים העצובים באתר mako אלראיד באתר TVO כן לציפור באתר TVO
בצל כבוש

בצל כבוש הוא מאכל פופולרי במטבח הבריטי. מאכל זה הוא בצל פרוס או בצל פנינה המוחמץ בתמיסה של חומץ ומלח ולעיתים בתוספת תבלינים נוספים. במטבח האנגלי נהוג להגיש את הבצל לצד פיש אנד צ'יפס, בתוך כריך גבינה, או בקוקטייל גיבסון (סוג של קוקטייל מרטיני בו מוחלף הזית בבצל פנינה כבוש). במטבח הקנטונזי ובייחוד בהונג קונג מוגשים בצלי פנינה כבושים כמתאבנים. מתכון, באתר מטעמים מתכון באתר "חמוצים"