laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מבול (שיר)

"מבול" הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני של הזמרת-יוצרת קרן פלס, הנקרא באותו השם. השיר נכתב והולחן על ידי פלס, ויצא בפברואר 2008, כחודשיים לפני צאת האלבום. השיר הגיע למקומות גבוהים במצעדים השבועיים ובמצעדים השנתיים, ביניהם המקום השני במצעדים השבועיים בגלגלצ, רדיו אמצע הדרך וברשת ג', המקום ה-9 במצעד השנתי בגלגלצ והמקום ה-17 במצעד השנתי ברשת ג'. השיר עוסק בביקורות שקיבלה פלס ועל התמודדותה איתן. לסינגל יצא קליפ בבימויו של אביב קוזלוב, שצבר כ-7 מיליון צפיות ביוטיוב. על השיר סיפרה פלס: רוב השירים קורים בלילה כשכולם ישנים. 'מבול' נכתב בצורה אחרת. בדיוק עבדתי בהבימה במופע 'הלהקה'. בהפסקה ישבתי עם ידיד שלי שאמר לי 'די, כל השירים שלך אותו דבר'. הוא אמר לי שאני רק כותבת על אהבה, ודי כבר עם זה. חזרתי הביתה ופשוט הקאתי מתוכי את השיר — קרן פלס, ריאיון לאתר ynet התאכזבתי מהרבה אנשים, ושאלתי את עצמי 'למה את מאשימה את כל העולם? את בית בשביל עצמך'. אני בית בשביל עצמי. הכעס עובר בשיר, אבל זה שיר עם הרבה כוח, בו אני מרימה את עצמי — קרן פלס, ריאיון לאתר וואלה מאז יצא, שרה פלס את השיר במרבית סיבובי ההופעות שלה הכוללים את שני פסנתרים, איך שהשמש תזרח ולבד על הפסנתר. נוסף על כך, ביצעה אותו פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה דוגמת הכוכב הבא והמעגל עם דן שילון. במהלך השנים בוצע השיר פעמים רבות על ידי זמרים שונים, כגון ביצועה של דיאנה גולבי בכוכב נולד. פלס התארחה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים בשנת 2014. באחת המשימות בתוכנית, נדרשו משתתפי המשימה להקליט את השיר ולצלם לו קליפ. מידע על היצירה "מבול" באתר Discogs אקורדי השיר "מבול" באתר Tab4u מבול, בביצוע קרן פלס, סרטון באתר יוטיוב מילות השיר באתר "שירונט" תמר סוקניק, עכבר העיר אונליין, "כל השירים שלך אותו דבר", באתר הארץ, 12 בפברואר 2008 נועה רום, הבת של השכן, באתר ynet, 30 באפריל 2008 שני פישר‏, הסינגל החדש של קרן פלס, באתר וואלה, 11 בפברואר 2008 מצמררת: קרן פלס מופיעה ברבע הגמר של "הכוכב הבא, באתר מאקו, 2 בפברואר 2015 מבול - קרן פלס, בביצוע חברי פרויקט הלהקה 2
פרומצ'נקו

האם התכוונתם ל... אליהו פרומצ'נקו – תעשיין יהודי, ממייסדי עלית אבא פרומצ'נקו – תעשיין ישראלי, מבעלי עלית ומנכ"ל החברה במשך 21 שנה, בנו של אליהו דני פרומצ'נקו – איש עסקים ומוציא לאור ישראלי, נכדו של אליהו רונה פרומצ'נקו – שחקנית וזמרת ישראלית, נינתו של אליהו
איקילילו דואנינה

איקילילו דואנינה (בקומורית: Ikililou Dhoinine; נולד ב-14 באוגוסט 1962) הוא פוליטיקאי שכיהן כנשיא קומורו בשנים 2011–2016. דואנינה נולד בכפר ג'וייזי (Djoièzi) שבאי מוהלי, הקטן מבין שלושת האיים שמרכיבים את קומורו. ב-1986 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מבית הספר הלאומי להשכלה גבוהה שבגראן קומור, ובהמשך למד רוקחות באוניברסיטת גמאל עבד אל נאצר בקונקרי שבגינאה. ב-1994 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה זו. לאחר מכן שב לקומורו, ומונה למנהל ייצור בבית המרקחת הלאומי האוטונומי במורוני. בשנת 2006, עם בחירתו של הנשיא אחמד עבדאללה מוחמד סאמבי, מינה אותו סאמבי לסגנו. במקביל, כיהן עד 2009 כשר הבריאות, הסולידריות והשוויון המגדרי. באותה שנה, ועד ראשית 2010 עבר לתפקיד שר האוצר, תפקיד שגם אותו מילא במקביל לתפקידו כסגן הנשיא. על פי החוקה של קומורו, הנשיאות במדינה עוברת ברוטציה בין שלושת האיים, וב-2011 הגיע תורו של האי מוהלי. המפלגה הלאומית לצדק (Parti national de la justice) בחרה בו כמועמדהּ לנשיאות, בתמיכת הנשיא סאמבי. בסיבוב הבחירות המוקדם, שנערך באי מוהלי בלבד, דורג ראשון עם 28.2% מהקולות. בסיבוב השני, שנערך ב-26 בדצמבר 2010 כלל המדינה, בו התמודד מול מוחמד סעיד פאזול, שכיהן כנשיא בין 2002 ל-2007 ומול עבדו ג'אביר. הוא נבחר לנשיא לאחר שזכה ל-61.1% מקולות הבוחרים, והחל לכהן בתפקידו ב-26 במאי 2011. עם בחירתו הבטיח להיאבק בשחיתות. דואנינה כיהן כנשיא עד 26 במאי 2016. הוא הוחלף בתפקיד על ידי אזאלי אסומאני. דואנינה נשוי ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא איקילילו דואנינה בוויקישיתוף
מתושלח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מתושלח – דמות מקראית מספר בראשית מתושלח (עץ) – שמו של עץ אורן בארצות הברית, הנחשב לעץ העתיק בעולם מתושלח (דקל) (אנ') עץ דקל שהונבט מגלעין תמר שנמצא במצדה ונקרא בכינוי חיבה "מתושלח", גדל היום בקיבוץ קטורה. קרן מתושלח – קרן מחקר אמריקאית המקדמת מחקר מדעי שיביא להארכת תוחלת החיים של האדם מתושלח – דמות בדיונית בסדרת רדוול HD 140283 – כוכב הידוע כעתיק ביותר עבור המדע, לכן כינויו הוא מתושלח.
רדומישל על נהר סן

רדומישל על נהר סן (בפולנית: Radomyśl nad Sanem) הוא כפר במחוז סטאלובה וולה שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, על גדת נהר סן, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נוסד במאה ה-16 בידי אציל פולני בשם יעקב שייניאבסקי, ומספר שנים לאחר מכן הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1584 הוענקו ליישוב זכויות לקיים ירידים שנתיים ושווקים שבועיים. בשנת 1935, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1765. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-800 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, גורשו כמה משפחות יהודיות ממנו אל מעבר לנהר סן, שנקבע כגבול עם שטחי הכיבוש הסובייטיים. על היהודים שנותרו ביישוב הוטלו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה. בשנת 1941 רוכזו יהודי היישוב, יחד עם כ-400 פליטים יהודים מקרקוב ומקרשניק, בגטו שהוקם בו, בו מתו רבים מהם מרעב וממגפת טיפוס הבהרות. בסתיו 1942 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא רדומישל על נהר סן בוויקישיתוף רדומישל על נהר סן באתר מרכז מורשת יהדות פולין רדומישל שעל הנהר סָן (פולין) (Radomyśl nad Sanem), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רדומישל על נהר סן", באתר השטעטל הווירטואלי
אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (1722–1758)

אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (גרמנית: August Wilhelm von Preußen;‏ 9 באוגוסט 1722 - 12 ביוני 1758), היה אחיו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, ואביו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. אוגוסט וילהלם נולד בברלין ב-9 באוגוסט 1722 להוריו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה וסופיה דורותיאה מהנובר, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה וסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה. אוגוסט וילהלם היה גנרל בצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במהלך המלחמות השלזיות, והצטיין במיוחד בקרב הוהנפריידברג. אולם, במהלך מלחמת שבע השנים ספג אוגוסט וילהלם מפלה בקרב קולין, ובשל כך הסתכסך עם אחיו ופרש מהצבא. ב-12 ביוני 1758 מת אוגוסט וילהלם מסרטן המוח. לאחר מות פרידריך השני, מלך פרוסיה ללא ילדים, ירש אותו בנו של אוגוסט וילהלם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. ב-6 בינואר 1742 התחתן אוגוסט וילהלם עם לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל בתם של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים: פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה (1744–1797) היינריך, נסיך פרוסיה (1747–1767) וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז' (1751–1820) אמיל, נסיך פרוסיה (1758–1759) מדיה וקבצים בנושא אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (1722 – 1758) בוויקישיתוף אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אריק אקסל קרלפלט

אריק אקסל קרלפלט (בשוודית: Erik Axel Karlfeldt; ‏20 ביולי 1864 – 8 באפריל 1931) היה משורר שוודי, ששירתו המקומית והמסורתית בסגנונה הייתה פופולרית ביותר. הוא זכה בפרס נובל לספרות לאחר מותו, בשנת 1931, לאחר שב-1918 ויתר על הפרס. קרלפלט נולד למשפחת איכרים בקארלבו שבחבל דלארנה. שמו המקורי היה אריק אקסל אריקסון אך הוא החליף אותו כדי להתרחק מאביו, שנאשם בפלילים. הוא למד באוניברסיטת אופסלה ולימד בבתי ספר שונים, כולל בית הספר בפרבר יורסהולם של סטוקהולם ובבית ספר למבוגרים. בתום לימודיו עבד בספרייה המלכותית של שוודיה במשך חמש שנים. ב-1904 נבחר קרלפלט לאקדמיה השוודית, ובה החזיק בכיסא מספר 11. ב-1905 נבחר למכון נובל של האקדמיה, וב-1907 נבחר לוועדת נובל. ב-1912 הוא נבחר כמזכיר האקדמיה, תפקיד שבו החזיק עד מותו. ב-1917 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאת אוניברסיטת אופסלה. מדיה וקבצים בנושא אריק אקסל קרלפלט בוויקישיתוף אריק אקסל קרלפלט, באתר פרס נובל (באנגלית) אריק אקסל קרלפלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אריק אקסל קרלפלט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אריק אקסל קרלפלט, באתר MusicBrainz (באנגלית) אריק אקסל קרלפלט, באתר Discogs (באנגלית)
ראדז'ייחוב

ראדז'ייחוב (באוקראינית: Раде́хів, רדחיב; בפולנית: Radziechów; ביידיש: ראדעכעוו) היא עיר קטנה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראדז'ייחוב נזכרת לראשונה בשנת 1472, ובשנת 1752 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ועד מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר המלחמה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. יהודים ישבו בעיר מראשיתה, ובסוף המאה ה-18 נבנה בה בית כנסת. בעיר כיהן באדמו"רות רבי נפתלי צבי רובין, משושלת רופשיץ. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום בית ספר עברי וקיבוץ הכשרה. הפעילות הציבורית היהודית בעיר נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בד בבד הגיעו לעיר פליטים יהודים ממערב פולין, שהקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה בו ביום כמה יהודים. בהמשך הובאו לעיר מאות יהודים נוספים מכפרי הסביבה, ועל יהודי היישוב הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, שבמסגרתן נספו רבים מהם. עם הבאת לעיר יהודים נוספים לרבות כ-500 יהודים מחולויוב בקיץ 1942, התגברו בקרב יהודי המקום הרעב והמגפות. ב-15 בספטמבר 1942 בוצעה בעיר אקציה, בה שולחו כ-1,400 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, וכעבור שבוע שולחו כ-500 גברים יהודים מהעיר למחנה בקמיונקה סטרומילובה, בו נספו כולם. לאחר סלקציה נותרה בעיר קבוצת יהודים קטנה. לאחר מכן, הביאו הגרמנים לעיר יהודים נוספים רבים, אשר רוכזו באוקטובר 1942 בגטו שהוקם בה. ב-7 באוקטובר 1942 שולחו כ-1,000 מיושבי הגטו לבלז'ץ, וב-1 בדצמבר 1942 הועברו כל יתר יושבי הגטו שבעיר לגטו סוקאל. כ-100 יהודים שהושארו בעיר למיון ואיסוף רכוש המגורשים נרצחו ב-15 במרץ 1943 ביער סמוך. אחר מספר יהודים מהעיר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד ממושך. מדיה וקבצים בנושא ראדז'ייחוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראדז'ייחוב ראדז'ייחוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין רדז'יֶיחוּב (Radziechów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ראדז'ייחוב", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), ראדז'ייחוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 817–818), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רדיחוב (מחוז לביב, אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית https://www.yadvashem.org/yv/he/research/ghettos_encyclopedia/ghetto_details.asp?cid=1016
ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Ernst August, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 20 בנובמבר 1629 – 23 בינואר 1698) היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1679–1698, ומ-1692 היה נסיך בוחר ללא מעמד רשמי. ארנסט אוגוסט נולד ב-20 בנובמבר 1629 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג. ארנסט אוגוסט היה בנו הרביעי של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולכן לא היה סיכוי רב כי האדמות הנרחבות של בית הנובר יגיעו אי פעם לידו, אולם בשנת 1665 מת כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ושני אחיו הנותרים של גאורג נותרו עדיין ללא צאצאים. בשנת 1679 נפטר עוד אחד מאחיו - יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג וארנסט אוגוסט ירש את נסיכות קאלנברג, שבירתה בעיר הנובר. אחיו היחיד שנותר בחיים גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג נישא למאהבתו כדי להפוך את בתו סופיה דורותיאה לחוקית אולם השניים לא ילדו עוד ילדים. תחת החוק הסאלי נאסר על נשים לרשת את אדמותיהם ותאריהם של אביהן, ולכן נותר בנו של ארנסט אוגוסט - גאורג לודוויג היורש היחיד לדוכסות בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1682 החליט בית הנובר לאמץ את זכות הבכורה, לפיה הבן הבכור יורש את כל אדמותיו של אביו ולא חולק אותן עם אחיו הצעירים, כפי שהיה נהוג בדוכסות עד אז. בשנת 1692 קיבל ארנסט אוגוסט מעמד של נסיך בוחר מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כהוקרה על תרומתו של בית הנובר במהלך מלחמת תשע השנים. אולם ארנסט אוגוסט נפטר ב-23 בינואר 1698, לפני שקיבל רשמית את התואר, והוריש את כל תאריו ואדמותיו לבנו גאורג לודוויג. בשנת 1658 התחתן ארנסט אוגוסט עם סופיה, נסיכת פפאלץ, בתם של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואשתו אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד. ממנה היו לו 9 ילדים: גאורג לודוויג (28 במאי 1660 - 11 ביוני 1727). פרידריך אוגוסט (3 באוגוסט 1661 - 31 בדצמבר 1690). בן (פברואר 1664). מקסימיליאן וילהלם (13 בדצמבר 1666 - 16 ביולי 1726). בן (13 בדצמבר 1666). סופיה שרלוטה (30 באוקטובר 1668 - 21 בינואר1705). קרל פיליפ (3 באוקטובר 1669 - 31 בדצמבר 1690). כריסטיאן היינריך (19 בספטמבר 1671 - 31 ביולי 1703). ארנסט אוגוסט (7 בספטמבר 1674 - 14 באוגוסט 1728). מדיה וקבצים בנושא ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המהונג

המהונג (בקוריאנית: 함흥시) היא העיר השנייה בגודלה בקוריאה הצפונית ובירת מחוז דרום האמגיונג שבמזרח המדינה. המהונג נמצאת על הגדה המזרחית של נהר סונגצ'ון, בשטח מישורי מוקף הרים. בהמהונג שוכן אחד הנמלים הגדולים ביותר בקוריאה הצפונית, והאי מהווה את המרכז העיקרי לסחר של קוריאה הצפונית עם מדינות אחרות. ב-1400 אי-סונג-קה, מייסד שושלת אי, ברח אל המהונג לאחר הפיכה מוצלחת, שביצע בנו, אי-באנג-וון. בזמן השלטון היפני בחצי האי הקוריאני מ-1910 עד 1945, העיר נקראה קנקו. ב-22 בדצמבר 1945, העיר שוחררה מהשלטון היפני על ידי הצבא האדום. 80%-90% מהעיר נהרסו במהלך מלחמת קוריאה. במהלך כל מלחמת קוריאה, העיר הייתה בידי כוחות הצפון, למעט בתקופה שבין 17 באוקטובר עד 17 בדצמבר 1950. בשנים 1955–1962, המהונג עברה שיקום ופיתוח אינטנסיביים, על ידי גרמניה המזרחית. תוכנית הפיתוח והשיקום כללה יצירת תעשיות הקשורות לבנייה, הכשרת עובדי בניין, מהנדסים, מתכנני ערים ואדריכלים. הפרויקט המקורי היה אמור להימשך עד שנת 1964, אך בשל הימצאות של צפון קוריאה ומזרח גרמניה בצדדים מנוגדים בסכסוך הסיני-סובייטי, הפרויקט הסתיים שנתיים מוקדם יותר, בשנת 1962, ללא כל אירועי חניכה או טקסים. בין השנים 1960–1967, המהונג הייתה נפרדת ממחוז דרום חמגיונג, והייתה עיר מנוהלת ישירות (כמו פיונגיאנג), אך בשנת 1967, היא הצטרפה למחוז דרום האמגיונג, והפכה לבירת המחוז. בשנת 1995, קרה בעיר אחד האתגרים המתועדים היחידים לממשלה הצפון קוריאנית - כאשר חיילים מוכי רעב צעדו לכיוון פיונגיאנג כדי למרוד. המרד דוכא, יחידת החיילים פורקה, ולא ידוע מה עלה בגורל החיילים. ברעב בקוריאה הצפונית בשנות ה-90 של המאה העשרים, אנדרו נטסיוס, מנהל USAID, תיאר את המהונג כ"עיר שהרעב השפיע עליה בצורה החמורה ביותר". הוושינגטון פוסט וסוכנות הידיעות רויטרס, דיווחו כי נמצאים קברים טריים רבים על הגבעות שמסביב להמהונג, וכי רבים מילדי המהונג היו ננסיים כתוצאה מתת-תזונה. עריק צפון קוריאני טוען שיותר מ-10% מאוכלוסיית העיר מתו ברעב, וכ-10% נוספים נמלטו מהעיר בחיפוש אחר מזון. אף על פי שבעבר זרים (אזרחי מדינות אחרות), לא הורשו לבקר בהמהונג, כיום זרים יכולים לבקר בהמהונג, בסיורים של סוכנויות הנסיעות הצפון קוריאניות. ישנה סברה כי המהונג, בעלת שיעור גבוה של כימאים ומפעלים כימיים שהקימו היפנים במלחמת העולם השנייה, היא המרכז לייצור מתאמפטמין של קוריאה הצפונית. המהונג היא מרכז חשוב לתעשייה כימית בקוריאה הצפונית. זוהי עיר תעשייתית המשמשת כנמל העיקרי של קוריאה הצפונית לסחר חוץ. התעשייה כוללת בעיקר תעשייה כימית, טקסטיל, מתכות, מכונות, נפט מזוקק ומזון מעובד. המהונג היא מרכז תחבורה חשוב, המחובר לקו הרכבת פיונגרא (אנ'). בעיר שוכן נמל התעופה טוקסאן (אנ'). בהמהונג מספר מוסדות להשכלה גבוהה: אוניברסיטת המהונג לרוקחות אוניברסיטת המהונג לכימיה אוניברסיטת המהונג לרפואה מכללת המהונג לבקרת איכות מכללת המהונג להידרוגרפיה מכללת המהונג לאלקטרוניקה ואוטומציה בהמהונג שוכן התיאטרון הגדול של המהונג, שהוא התיאטרון הגדול ביותר בקוריאה הצפונית. הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא המהונג בוויקישיתוף מידע כללי על המהונג (אנגלית) המהונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ישראל אלטר (חזן)

ישראל אלטר (באנגלית: Israel Alter‏; 1901, לבוב, אוקראינה – 16 בנובמבר 1979, ניו יורק, ארצות הברית) היה חזן ומלחין הנחשב לאחד מגדולי "תור הזהב" של החזנות האשכנזית. אלטר נולד בלבוב, (כיום אוקראינה) עיר בה חיו וגדלו חזנים ידועי שם באותה העת כדוגמת זיידל רובנר ויעקב קוסביצקי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עקר אלטר עם משפחתו לווינה, לאחר המלחמה נשאר בעיר ללמוד מוזיקה וחזנות מפי מורו רבי יהודה לייב מילר. בשנת 1921, בהיותו בן 20, נישא לאחייניתו חנה סובול ולהם נולדו בן ובת. באותה העת שימש כחזן בבית הכנסת 'בריגיטנאואר' בווינה. בתקופת מגוריו בעיר, הלחין את לחנו המפורסם "עקביא בן מהללאל" בזמן שהשתתף ב"כנסייה הגדולה הראשונה של אגודת ישראל" שנערכה בווינה בקיץ תרפ"ג 1923. בגיל 24 עבר לעיר הנובר בגרמניה ושם כיהן כחזן בבתי הכנסת. בשנת 1935 עקר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, שם כיהן בבית הכנסת "יונייטד היברו קונגרגיישן". בדיעבד הסתבר שההגירה לדרום אפריקה הצילה את חייו וחיי משפחתו הקרובה, שאר המשפחה המורחבת שנשארה באירופה הושמדה בשואה. הוא כיהן במשרה זו עד 1960 אז פרש ועבר לגור בסמיכות לבתו קלרה בניו יורק שם הצטרף לסגל פקולטה למוזיקה "סקול אוף סקרד מיוזיק". אלטר נודע באינטרפטציה המיוחדת ובהקשר שבין הלחן למילים. הוא נהג להקדיש שעות, לבדו או עם עמיתיו כמו לייב גלאנץ, ללימוד מעמיק של קטע תפילה בטרם ילחין אותו. הוא התאפיין בהלחנת יצירות, שאף נכנסו במשך הימים לקאנון של המוזיקה הליטורגית יהודית, בהקדשה או לזיכרון לקרוביו או לאנשים שהעריך, את היצירה 'מודים דרבנן' הקדיש לאחיו, ר' שמואל ששימש ברבנות וכתב את סדרת הספרים 'ליקוטי בתר ליקוטי', לאחיו ששימש כחזן בבית הכנסת ע"ש הט"ז בלבוב, יהושע הי"ד, הלחין את היצירה 'הבט משמים' והיצירה 'הערב נא' הוקדשה על ידו לאחיו משה אלחנן שהיה אב בית דין בלבוב, וכן שימש כראש ישיבת בעלז בעיר. בהיותו מורה לחזנות בארצות הברית הקדיש את עיתותיו במשך 10 שנים מ-1961 עד 1971 לרישום והסדרת ה'נוסח' שהוא הבסיס לתפילה ומהווה את עמוד השדרה המוזיקלי שעליו 'מונחים' לחנים וקישוטים מוזיקליים. ה'נוסח' שהוא רשם, לשבת, חגים, סליחות וימים נוראים היה על פי הנוסח של החזן אליהו שלייפר. מנעד קולו של אלטר היה בתחום ה'בריטון' אך הוא השתמש רבות במנעד הקול העליון כטנור, רבים מאמינים כי בכך איבד קולו ואת האיכויות המיוחדות שלו והוא פרש לגמלאות מוקדם יחסית לחבריו ובני דורו. הוא נודע בשיתוף פעולה והלחנות משותפות יחד עם החזן משה גנטשוף. מבין נכדיו, שמואל אביגדור פלמן משמש כחזן בהרצליה. מבין יצירותיו הרבות מושמעות יצירות בקונצרטים לחזנות, ובתפילות בכל רחבי העולם. משה גנטשוף משה קוסוביצקי חזנות מדיה וקבצים בנושא ישראל אלטר בוויקישיתוף ישראל אלטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ישראל אלטר, דף שער בספרייה הלאומית ישראל אלטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ישראל אלטר ISRAEL ALTER ביוטיוב The Art Of Cantor Israel Alter
ראדזימין

ראדזימין (בפולנית: Radzymin) היא עיירה במחוז וולומין שבפרובינציית מזוביה בפולין, צפונית מזרחית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראדזימין הוקמה בידי האציל הפולני ראדזימינסקי במאה ה-15, וזמן לא רב לאחר הקמתה הוענקו לה זכויות עיר. עד סוף המאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות, ובאמצע המאה ה-17 נפגעה קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. שריפות גדולות שפרצו בעיירה בשנים 1696 ו-1742 בלמו גם הן את התפתחותה. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. מתחילת המאה ה-19 קמו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים. באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, נערך בסמוך לעיירה קרב גדול. יהודים ישבו בעיירה מראשיתה, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בתקופה הפרוסית גדל מספר יהודי העיירה, ובשנת 1897 מנו כ-60% מתושביה. במהלך המאה ה-19 החלה לפעול בעיירה שושלת האדמו"רים של חסידות ראדזימין. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. בזמן האדמו"ר רבי יעקב מראדזימין כיהן הרב נפתלי הרצקא לוואזער (ליבזר) כמורה צדק בעיירה. ביתו נישאה לרב חשוב בשם רבי משה מלמד חסיד של רבי ישראל מסטלין (בנו של רב שמשון מלמד רבה של טרנובקה) ששימש תקופה קצרה כשוחט וחזן בעיירה. הוא נפטר בשנת 1912 עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה ובשוד רכושם, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה, והוצאה להורג של 14 מנכבדיה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו נצטוו לענוד סרט זרוע, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. בתחילת 1941 הובאו לגטו שבעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה וממערב פולין, והצפיפות והרעב בו גברו, תוך התפשטות מגפות קטלניות. בנובמבר 1941 גודר הגטו. באביב 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים מטלושץ' ועיירות נוספות בסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-2,800 איש. ב-2 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים, וניסו לרכז את יהודיו. במהלך האקציה התנגדו לגרמנים יהודים רבים, ואלו נרצחו במקום. בעת זו הצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה כ-200 יהודים. כ-70 יהודים שולחו למחנה עבודה ליד ורשה, בו חלקם הגדול נרצחו כעבור זמן מה. למחרת, 3 באוקטובר 1942, שולחו אחרוני היהודים מהגטו שבעיירה בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחר היהודים שנמלטו ליערות הסביבה ערכו הגרמנים מצוד, בסיוע פולנים מקומיים, ורק בודדים מתוכם הצליחו לשרוד. מדיה וקבצים בנושא ראדזימין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראדזימין ספר יזכור לקהילת רדזימין, בספריית העיר ניו יורק ראדזימין באתר מרכז מורשת יהדות פולין רדזימין (Radzymin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ראדזימין", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל פישמן ומרטין דין, ראדזימין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 423–425), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רדזימין (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
בית לבן

בית לבן היה יישוב יהודי בארץ ישראל בתקופת בית שני, ממנו הועלו לבית המקדש מנחות של יין. היישוב נזכר פעם אחת במשנה: ”ומניין היו מביאין את היין, קרוחיין וחטוליין אלפא ליין, שנייה להן בית רימה ובית לבן בהר וכפר סגנה בבקעה”. היישוב מזוהה כיום עם הכפר הערבי א-לובן אל-ע'רבי שבהר אפרים, מערבית לבית אריה. חיזוק לזיהוי, פרט לשימור השם, הוא קרבתו של כפר זה לכפר בית רימא, המשמר לפי הסברה את שמה של בית רימה הקדומה. משנה, מסכת מנחות, פרק ח', משנה ו'. י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 357. בית רימה באתר "דעת". ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית רימה

בית רימה (גם: בית רמה) היה יישוב יהודי בארץ ישראל בתקופת בית שני, ממנו הועלו לבית המקדש מנחות של יין. היישוב נזכר במשנה: ”ומניין היו מביאין את היין, קרוחיין וחטוליין אלפא ליין, שנייה להן בית רימה ובית לבן בהר וכפר סגנה בבקעה”. כמו כן, נזכר היישוב בחיבור אבות דרבי נתן: ”מעשה באדם אחד מבית רמה שהיה נוהג בעצמו מדת חסידות. שלח אליו רבן יוחנן בן זכאי תלמיד אחד לבודקו, הלך ומצאו שנטל שמן ונתנו על גבי כירים ונטלו מעל הכירים ונתנו לתוך של גריסין. אמר לו מה אתה עושה, אמר לו כהן גדול אני ותרומה בטהרה אני אוכל”. היישוב הקדום מזוהה כיום עם הכפר הערבי בית רימא שבהר אפרים, כ-3 ק"מ מזרחית לבית אריה. חיזוק לזיהוי זה, פרט לשימור השם, הוא קרבתו של כפר זה לכפר א-לובן, המשמר לפי הסברה את שמה של בית לבן הקדומה. משנה, מסכת מנחות, פרק ח', משנה ו'. אבות דרבי נתן, נו"א, סוף פי"ב. בית רימה באתר "דעת". י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 357. ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר יהודית

כפר יהודית היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור. כפר יהודית נזכר בשורה האחרונה בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן דותן, מזחרו, איקבין, יצת, ציר, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, שפירין, עננין ובלעם עלייתה. הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת יהודא, דרומית מזרחית לכפר יאציד (המזוהה עם "יצת" המנויה בכתובת רחוב בסמיכות לכפר יהודית). אהרן דמסקי, העיירות המותרות שבתחום סבאסטי לפי הכתובת שברצפת הפסיפס של רחוב, קדמוניות, יא, תשל"ח, עמ' 2–3. י' זוסמן, כתובת מבית הכנסת של רחוב בעמק בית שאן, קדמוניות, ח, תשל"ו, עמ' 123–128.
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי

ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי היא ספרייה דיגיטלית ושער לנתונים ומחקרים של הארגון. היא כוללת גרסאות דיגיטליות של ספרים, מאמרים וסטטיסטיקות. הגישה חופשית לכל משתמש בעל גישה לאינטרנט. שירותים נוספים ניתנים בתשלום כאשר מרבית המנויים הם אוניברסיטאות, מוסדות מחקר, עסקים, סוכנויות ממשלתיות וגופי ציבור. החל מיוני 2010 הספרייה מחליפה את SourceOECD. הספרייה מכילה תכנים שנמסרו על ידי הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), סוכנות האנרגיה הבינלאומית, הסוכנות לאנרגיה אטומית, המרכז לפיתוח של ה OECD, פיז"ה (התוכנית הבינלאומית להערכת תלמידים) ופורום התחבורה הבינלאומי. הארגון מפרסם בין 300 ל-500 ספרים בשנה, רובם באנגלית וצרפתית. נגישים כל הכותרים ומאגרי הנתונים שפורסמו משנת 1998. ניתן לסנן מידע לפי נושאים ומדינות (למשל מאמרים העוסקים בישראל בנושא פיז"ה). התכנים נמסרים בפורמטים שונים: ‏ EPUB ,PDF, WEB, XLS, DATA . הספרייה מופיעה ברשימת המאגרים של נתוני מחקר ‏ - the Registry of Research Data Repositories במסגרת מדע פתוח (Open Science). אתר האינטרנט הרשמי של ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ערך על הספרייה באתר מועצת הספריות האוניברסיטאיות של אונטאריו דף הספרייה במאגר ערך זה הוא קצרמר בנושא ספריות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.