laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדוארד היינה

היינריך אדוארד היינה (16 במרץ 1821, ברלין – 21 באוקטובר 1881, האלה) היה מתמטיקאי גרמני. היינה נודע בשל משפטים שהוכיח בנושא תוצאות פונקציות מיוחדות ואנליזה ממשית. בפרט, הוא כתב מסה חשובה על ההרמוניות הספריות ופונקציות לז'נדר (Handbuch der Kugelfunctionen). הוא חקר את הטור ההיפרגאומטרי הבסיסי, והכניס לשימוש את נוסחת מהלר-היינה. היינריך אדוארד היינה נולד ב-16 במרץ 1821 בברלין. הוא היה בנם השמיני של הבנקאי קרל היינה ושל אשתו הנרייט מרטנס. בתחילה קיבל אדוארד חינוך ביתי, ולאחר מכן למד בגימנסיית פרידריכסוורדשה (Friedrichswerdersche) וגימנסיית קלנישה (Köllnische) בברלין. בשנת 1838, לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ברלין, אבל עבר לאוניברסיטת גטינגן, כדי ללמוד מתמטיקה מקרל פרידריך גאוס וממוריץ שטרן. בשנת 1840, חזר היינה לברלין, שם למד מתמטיקה אצל יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, ונכח גם בהרצאות של יאקוב שטיינר ויוהאן פרנץ אנקה. בשנת 1842, הוענק לו דוקטורט מטעם האוניברסיטה של ברלין, על עבודתו בתחום משוואות דיפרנציאליות, בהנחייתם של אנו דירקסן ומרטין אוהם – עבודה שאותה הקדיש לדיריכלה. לאחר מכן, למד היינה באוניברסיטת קניגסברג, כדי ליטול חלק בסמינר של קרל גוסטב יעקב יעקובי, ובמקביל שמע הרצאות בפיזיקה מתמטית אצל פרנץ ארנסט נוימן. בקניגסברג, התחבר היינה לעמיתיו ללימודים, גוסטב קירכהוף ופיליפ לודוויג פון זיידל. בשנת 1844 היינה קיבל משרת הוראה באוניברסיטת בון, ולאחר תקופת הכשרה (habilitation), החל לשמש כפריבט-דוצנט. הוא המשיך את המחקר שלו במתמטיקה בבון, ובשנת 1848, קודם לדרגת Professor extraordinarius. בשנת 1850, התחתן היינה עם סופי וולף, בתו של סוחר מברלין. לזוג נולדו חמישה ילדים – ארבע בנות ובן אחד. בשנת 1856, היינה עבר לשמש כפרופסור במשרה מלאה באוניברסיטת האלה, שם נשאר למשך שארית חייו, ובין השנים 1864–1865, שימש גם כרקטור האוניברסיטה. ב-1875, הוצעה לו קתדרה למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן, אך הוא החליט לדחות את ההצעה ולהישאר בהאלה. בשנת 1877, לרגל מאה שנה להולדתו של גאוס, הוענקה לו מדליה על שם גאוס על מחקריו. ב-21 באוקטובר 1881, נפטר אדוארד היינה בהאלה. De aequationibus nonnullis differentialibus (Berlin, 1842) Handbuch der Kugelfunctionen (G. Reimer, Berlin, 1861) Handbuch der Kugelfunctionen, Theorie und Anwendungen (Volume 1) (2nd ed., G. Reimer, Berlin, 1878) Handbuch der Kugelfunctionen, Theorie und Anwendungen (Volume 2) (2nd ed., G. Reimer, Berlin, 1881) משפט היינה-בורל משפט קנטור לרציפות במידה שווה (נקרא לפעמים גם: משפט היינה-קנטור) גבול של פונקציה (ובפרט, הגדרת הגבול על פי היינה) זהות השורש ההופכי של היינה מדיה וקבצים בנושא אדוארד היינה בוויקישיתוף אדוארד היינה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אדוארד היינה, באתר MacTutor (באנגלית) אדוארד היינה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Narins, Brigham (2001). World of mathematics. Gale Group. p. 289. ISBN 978-0-7876-5064-3. Goebel, M.; Ka Richter; H. Schlosser. "Heinrich Eduard Heine (1821–1881)". University of Halle. נבדק ב-2011-12-07.
לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן

לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן (בצרפתית: Louis-Philippe d'Orléans; ‏12 במאי 1725 – 18 בנובמבר 1785), היה דוכס אורליאן וסבו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואי פיליפ נולד ב-12 במאי 1725 בארמון ורסאי, ללואי, דוכס אורליאן ולאוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן, בתם של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן וזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, ועם לידתו קיבל את התואר דוכס שארטר. בשנת 1740 התאהב לואי פיליפ בהנרייט, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, אולם אביה סירב לנישואין הללו, משום שהיו מביאים את לואי פיליפ מדי קרוב לכס המלוכה. ב-17 בדצמבר 1743 התחתן לואי פיליפ עם לואיז הנרייט דה בורבון, בתם של לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ולואיז אליזבת דה בורבון, בנישואין שנועדו להביא לפיוס בין בית אורליאן לבית קונטי, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בתחילה היו היחסים ביניהם מעולים, אולם עד מהרה החלה לואיז הנרייט לבגוד בו ולנהל חיים שערורייתיים, מה שגרם לאביו לסרב להכיר בילדיו כילדים חוקיים. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית שירת לואי פיליפ בצבא הצרפתי, ובשנת 1752 מת אביו ולואי פיליפ ירש את התואר דוכס אורליאן. לאחר מות אשתו בשנת 1759 לקח לואי פיליפ את אטינט לה מרקיז, רקדנית לשעבר שאותה הכיר בתיאטרון המלכותי, לפילגש, וממנה היו לו 3 ילדים. בהמשך ניהל לואי פיליפ קשרים רומנטיים עם כמה נשים, ובשנת 1766 התאהב בשרלוט ז'אן ברוד דה לה איי דה ריו. בשנת 1772 קיבל לואי פיליפ אישור מלואי החמישה עשר לשאת אותה לאשה, בתנאי שלא תירש אף פעם את תוארי בית אורליאן, וב-23 באפריל 1773 התחתנו השניים בנישואים מורגנטיים. בשנת 1780 העניק לואי פיליפ את פאלה רויאל לבנו לואי פיליפ, דוכס שארטר כאות לפיוס ביניהם, ובפברואר 1785 מכר את שאטו דה סן-קלו למלכה מארי אנטואנט. ב-18 בנובמבר 1785 מת לואי פיליפ בטירתו בסן-פור, ובנו לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן ירש את תאריו. ב-17 בדצמבר 1743 התחתן לואי פיליפ עם לואיז הנרייט דה בורבון, בתם של לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ולואיז אליזבת דה בורבון, ממנה נולדו לו 3 ילדים: בת מתה (1745). לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן (1747–1793), התחתן עם לואיז מארי אדלייד דה בורבון, דוכסית אורליאן. בתילד ד'אורליאן (1750–1822), התחתנה עם לואי אנרי השני, נסיך קונדה. מפילגשו אטינט לה מרקיז נולדו לו 3 ילדים: לואי סטיבן ד'אורליאן (1759–1825) לואי פיליפ ד'אורליאן (1761–1829) מארי אטינט פרין ד'אווילייה (1761–לא ידוע), התחתנה עם פרנסואה-קונסטנטין, רוזן ברוסאר. מדיה וקבצים בנושא לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן בוויקישיתוף לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דודג' 100 "Kew"

דודג' 100 "Kew" (באנגלית: "Dodge 100 "Kew) היא משאית אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1949–1957 והורכבה במפעלי "דודג'" בלונדון ברובע "Kew" (אנ'). גוף המשאית נבנה על ידי "Briggs Motor Bodies" והיה משותף ל-"Ford Thames ET6" של פורד ול-"Leyland Comet" (אנ') של יצרנית הרכב הבריטית "ליילנד מוטורס" ("Leyland Motors" (אנ')). בהודו יוצר דגם "דודג' 100 "Kew"" על ידי יצרנית הרכב ההודית Premier company (אנ') עד שנת 1980. מנוע דיזל (מתוצרת "Perkins Engines" (אנ')) מנוע בנזין (מנועי קרייזלר מסוג "Chrysler flathead engine" (אנ')) קרייזלר דודג' "דודג' 100 "Kew"" - תמונות מדיה וקבצים בנושא דודג' 100 "Kew" בוויקישיתוף דודג' 100 "Kew", סרטון באתר יוטיוב "דודג' 100 "Kew"" allpar.com/world/kew ייצור משאיות דודג' באנגליה - היסטוריה rustytrucks.tripod.com/id15 "דודג' 100 "Kew"" מנוע "Perkins Engines" flickr.com/photos
תוכנית אורנים

תוכנית אורנים הייתה תוכנית מגירה צבאית של צה"ל. התוכנית כללה כניסת צה"ל ללבנון, סילוק מפקדות אש"ף וצבא סוריה מתוכה, והשלטת שלטון נוצרי במדינה, ועל פיה התבצעה הכניסה הצבאית ללבנון בתחילת מבצע שלום הגליל. ראשיתה של התוכנית היה בתקופת כהונתו של עזר ויצמן כשר הביטחון. היא הוצגה בפניו כבר באוגוסט 1979, ובהמשך הוצגה בפני שר הביטחון אריאל שרון, ב-30 באוקטובר 1981. יעדיה המדיניים של התוכנית היו: כניסת צה"ל ללבנון, כיתור וכיבוש ביירות, כדי ליצור "סדר חדש" בלבנון. חבירה לפלאנגות וסיוע לבשיר ג'ומאייל בשליטה על לבנון. גירוש צבא סוריה מאזור הבקאע ועד לבעלבכ. גירוש אש"ף לממלכת ירדן, ובכך לגרום לה להיות המדינה הפלסטינית שממזרח לנהר הירדן. התוכנית נדחתה על ידי הממשלה. לאחר דחיית תוכנית "אורנים גדול" הוצגה בפני הממשלה תוכנית "אורנים קטן" שעיקרה היה להרחיק את אש״ף ואת הארטילריה שלו מישובי הצפון ולחסל את תשתיתו בדרום לבנון עד לנהר האוואלי, ("קו 40 הקילומטר"). מתוכנית זו נגזרו היעדים הצבאיים, שכללו שלושה מהלכים עיקריים: בגזרה המערבית - תנועה על ציר החוף והתייצבות שתי אוגדות מול ביירות תוך 96 שעות. בגזרה המזרחית - תנועת כוח על-עוצבתי בצירי הבקאע, שישמיד את הצבא הסורי תוך 96 שעות. בגזרה המרכזית - מהלך אוגף עמוק שיציב אוגדה משוריינת על כביש ביירות - דמשק תוך 48 שעות, לשתי מטרות: לחבור לכוחות המכתרים את ביירות בגזרה המערבית. לאגוף וללפות בתנועת מלקחיים את הצבא הסורי מעורפו בצפון הבקאע. שמעון גולן, שלג בלבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, מודן הוצאה לאור, 2017 זאב שיף, אהוד יערי, מלחמת שולל, הוצאת שוקן, 1984 דן נאור, אורנים בארזים, ביקורת ספרים באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון, 22 באפריל 2018 אור הלר, תוכנית מבצע של"ג נחשפת: "לפגוע במחבלים, לחבור לנוצרים, להשמיד את הצבא הסורי בלבנון", באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 11 ביוני 2015 אמיר אורן, הדו"ח שצה"ל העדיף לגנוז: ההונאה של שרון, בגין ורפול במלחמת לבנון, באתר הארץ, 4 במאי 2014 ראובן ארליך, הדרך למלחמת לבנון הראשונה באתר המרכז למורשת המודיעין, 80 ביולי 2012 ישראל בן-דור, ‏משכתבים את ההיסטוריה, מערכות 445, 2012 שמואל המאירי, איך הגענו לשם, באתר nrg‏, 18 באפריל 2002 יצחק דנון, ‏ביהמ"ש: "הוכח שבגין והממשלה נתנו לשרון מנדט למבצע מוגבל בלבד", באתר גלובס, 5 בנובמבר 1997 מיכאל בר-זוהר, קיצור תולדות ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2018, עמוד 186 עמנואל ולד, קללת הכלים השבורים, הוצאת שוקן, 1987, עמוד 27
יחסי הממלכה המאוחדת – לטביה

יחסי הממלכה המאוחדת–לטביה הם יחסי החוץ בין בריטניה לבין לטביה. בריטניה מעולם לא הכירה דה-יורה בסיפוח לטביה לברית המועצות אשר התרחש בשנת 1940. בריטניה הכירה בעצמאותה המחודשת של לטביה ב-27 באוגוסט 1991, ובאוקטובר אותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. בריטניה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה, ואילו לטביה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט, ברמינגהאם, קארדיף, אדינבורו, גלאזגו, גרנזי, ליברפול וניוקאסל. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – לטביה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
לואי, דוכס אורליאן (1703–1752)

לואי, דוכס אורליאן (בצרפתית: Louis d'Orléans; ‏4 באוגוסט 1703 – 4 בפברואר 1752) היה דוכס אורליאן ואחד מהנסיכים הבכירים בבית המלוכה הצרפתי, וסבא רבא של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואי נולד ב-4 באוגוסט 1703 בארמון ורסאי, לפיליפ השני, דוכס אורליאן ולפרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומאדאם דה מונטספן, ועם לידתו קיבל את התואר דוכס שארטר. לואי התחנך על ידי אמו וסבתו אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, בהנחייתו של ניקולה-איבר מונגו, בנו הבלתי חוקי של ז'אן-בפטיסט קולבר דה-פואנג, בן דודו של ז'אן-בפטיסט קולבר. לואי היה ביחסים קרובים עם אחותו לואיז אליזבת ד'אורליאן, אשתו של לואיס הראשון, מלך ספרד, אולם היה מסוכסך עם אחותו שארלוט אגלא ד'אורליאן, אשתו של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה. בשנת 1715 מת סבו לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ואביו הפך לעוצר הממלכה, בשם לואי החמישה עשר, מלך צרפת. בשנת 1721 הוא מונה בהשפעת אביו לקולונל-גנרל של חיל הרגלים, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1730. בשנת 1723 מת אביו פיליפ השני, דוכס אורליאן, ולואי ירש את התואר דוכס אורליאן, והפך לראשון בסדר הירושה לכתר הצרפתי, עד ללידת לואי פרדיננד, דופן צרפת בשנת 1729. בשנת 1721 הציעו ללואי את אחת מבנותיו של פיוטר הראשון, קיסר רוסיה; אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה או אחותה יליזבטה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל. לאחר מכן הציעו לו את אליזבת אלכסנדרין דה בורבון, בתם של לואי השלישי, נסיך קונדה ולואי-פרנסואז דה בורבון, אולם אף הצעה זו לא יצאה אל הפועל. בשנת 1723 הציעו ללואי את הנסיכה הגרמנית אוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן, בתם של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן וזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, ונדונייתה נקבעה על סך 80,000 ליברות, ואכן ב-18 ביוני 1724 התחתנו השניים ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1725 שימש לואי כשליחו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, על מנת לבצע את הנישואין בינו למריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. בשנת 1726 מתה אשתו אוגוסטה, ימים ספורים לאחר לידת בתם לואיז מארי ד'אורליאן, ולאחר מותה סירב לואי לשאת אשה אחרת, על אף שדודתו אליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי הציעה לו את בנותיה אליזבת תרז, נסיכת לורן ואן שארלוט, נסיכת לורן. בשנת 1730 הביא הקרדינל פלירי לפיטוריו מתפקיד הקולונל-גנרל של חיל הרגלים, ובעקבות כך הפך לואי ליותר דתי, והשקיע את רוב זמנו בענייני דת. בשנת 1740 התאהב בנו לואי פיליפ, דוכס שארטר בהנרייט, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, אולם אביה סירב לנישואין הללו, משום שהיו מביאים את לואי פיליפ מדי קרוב לכס המלוכה. בשנת 1743 התחתן לואי פיליפ עם לואיז הנרייט דה בורבון, בתם של לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ולואיז אליזבת דה בורבון, בנישואין שנועדו להביא לפיוס בין בית אורליאן לבית קונטי. בתחילה היו היחסים ביניהם מעולים, אולם עד מהרה החלה לואיז הנרייט לבגוד בו ולנהל חיים שערורייתיים, מה שגרם ללואי לסרב להכיר בילדיו כילדים חוקיים. ב-4 בפברואר 1752 מת לואי במנזר סן-ז'נבייב, ובנו לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ירש את תאריו. ב-18 ביוני 1724 התחתן לואי עם אוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן, בתם של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן וזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, ממנה נולדו לו שני ילדים: לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן (1725–1785), התחתן עם לואיז הנרייט דה בורבון. לואיז מארי ד'אורליאן (1726–1728). מדיה וקבצים בנושא לואי, דוכס אורליאן בוויקישיתוף לואי, דוכס אורליאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לואי, דוכס אורליאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לואיז הנרייט דה בורבון

לואיז הנרייט דה בורבון (בצרפתית: Louise Henriette de Bourbon; ‏20 ביוני 1726 - 9 בפברואר 1759), הייתה אשתו של לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן וסבתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואיז הנרייט נולדה ב-20 ביוני 1726 בפריז, ללואי ארמנד השני, נסיך קונטי וללואיז אליזבת דה בורבון, בתם של לואי, נסיך קונדה ולואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון. בשנת 1727 מת אביה, שהיה אדם גס והתעלל רבות באמה, ואחיה לואי פרנסואה, נסיך קונטי ירש את תאריו. ב-17 בדצמבר 1743 התחתנה לואיז הנרייט עם לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, בנישואין שנועדו להביא לפיוס בין בית אורליאן לבית קונטי, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בתחילה היו היחסים ביניהם מעולים, אולם עד מהרה החלה לואיז הנרייט לבגוד בבעלה ולנהל חיים שערורייתיים, מה שגרם לחמותה לסרב להכיר בילדיה כילדים חוקיים. ב-9 בפברואר 1759 מתה לואיז הנרייט בפאלה רויאל כשהיא מוקפת בבעלה ובילדיה, ומותה השפיע קשות על בעלה. ב-17 בדצמבר 1743 התחתנה לואיז הנרייט עם לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ממנו נולדו לה 3 ילדים: בת מתה (1745). לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן (1747–1793), התחתן עם לואיז מארי אדלייד דה בורבון, דוכסית אורליאן. בתילד ד'אורליאן (1750–1822), התחתנה עם לואי אנרי השני, נסיך קונדה. מדיה וקבצים בנושא לואיז הנרייט דה בורבון בוויקישיתוף
חזיר אנטולי

חזיר אנטולי (שם מדעי: Sus scrofa libycus) הוא תת-מין של חזיר בר האנדמי לעבר הקווקז, טורקיה, ארץ ישראל ויוגוסלביה. כמו כן, ישנה השערה[דרוש מקור] שהחזיר האנטולי עשוי להיות אחד האבות של החזירים של היום. חזיר זה הוא אוכל-כול. מדיה וקבצים בנושא חזיר אנטולי בוויקישיתוף חזיר אנטולי, באתר ITIS (באנגלית) חזיר אנטולי, באתר GBIF (באנגלית) חזיר אנטולי, באנציקלופדיה של החיים צפריר רינת, כמו חזיר בר, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2011 עזרא חדד, טבע הדברים, הצצה לעולמם המופלא של חזירי הבר בישראל, באתר ynet, 4 בפברואר 2017 יואב איתיאל‏, חזירות לשמה: דיירי הקבע הגדולים (מאוד) של חיפה, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלוס סלסדו

קרלוס יואל סלסדו הרננדס (בספרדית: Carlos Joel Salcedo Hernández, נולד ב-29 בספטמבר 1993 בגוודלחרה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בטיגרס ובנבחרת מקסיקו בעמדת הבלם. סלסדו החל את קריירת המועדונים כנער בגוודלחרה המקסיקנית, ולאחר מכן שיחק טיגרס המקסיקנית ובריאל סולט לייק האמריקאית. באוגוסט 2012 החל סלסדו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של ריאל סולט לייק, וקיבל חוזה של שחקן בית. במאי 2013 ערך סלסדו את הבכורה בקבוצה הבוגרת של ריאל סולט לייק, כשנכנס כמחליף בניצחון 2-0 על ונקובר וייטקאפס. עד לסוף 2013 הפך סלסדו לשחקן הרכב קבוע בריאל סולט לייק וערך 12 הופעות ליגה. בינואר 2015 חתם סלסדו בקבוצת נעוריו גוודלחרה, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-1 על אוניברסידד נסיונל. במרץ 2015 הבקיע סלסדו את שער הבכורה שלו בגוודלחרה, בניצחון 3-0 על מונטריי. סלסדו זכה עם גוודלחרה בגביע המקסיקני (אפרטורה) לשנת 2015 ובסופר קאפ המקסיקני לשנת 2016. באוגוסט 2016 הושאל סלסדו לפיורנטינה האיטלקית, עם אופציית רכישה בתום תקופת ההשאלה. בספטמבר 2016 ערך סלסדו את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה, בתיקו 0-0 מול פאוק סלוניקי במסגרת הליגה האירופית. את הופעת הבכורה בסרייה א' ערך סלסדו מספר ימים מאוחר יותר, בתיקו 0-0 מול מילאן. בקיץ 2017, בתום תקופת ההשאלה לפיורנטינה, חזר סלסדו לגוודלחרה לאחר שלא מומשה עליו אופציית הרכישה. סלסדו מיד הושאל שוב, הפעם לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה עם אופציית רכישה. הופעת הבכורה של סלסדו הייתה בניצחון 1-0 על בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת הבונדסליגה בספטמבר 2017. סלסדו, בעונת הבכורה שלו בפרנקפורט, היה שותף לעונה טובה מאוד, שהסתיימה בזכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר 3-1 על באיירן מינכן, במשחק בו סלסדו שיחק היטב 90 דקות. ב-14 במאי 2018 הודיעה איינטרכט פרנקפורט על רכישתו של סלסדו מגוודלחרה והחתמתו על חוזה לארבע עונות. סלסדו פתח את עונת 2018/19 בפרנקפורט, אך איבד את מקומו בהרכב, ובפגרת החורף של העונה חזר למקסיקו כאשר חתם בטיגרס. באפריל 2015 ערך סלסדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית. ביוני 2015 לקח סלסדו חלק בטורניר הקופה אמריקה 2015, בו הודחה מקסיקו בשלב הבתים, כשסלסדו עורך הופעה אחת כמחליף. בספטמבר 2015 זומן סלסדו על ידי מאמן הנבחרת עד גיל 23 ראול גוטיירס להשתתף בטורניר הקדם אולימפי של CONCACAF. סלסדו ומקסיקו זכו בטורניר זה והבטיחו את מקומם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). סלסדו השתתף גם באולימפיאדה עצמה, אך מקסיקו לא צלחה את שלב הבתים. בשנת 2017 נטל סלסדו חלק בגביע הקונפדרציות 2017, בו פתח בשני משחקים, ונפצע במשחק השני, בו הוחלף בשלב מוקדם, ולא המשיך לשחק בטורניר, אותו סיימה מקסיקו במקום הרביעי. במאי 2018 זומן סלסדו לסגל של מקסיקו למונדיאל 2018. סלסדו היה שותף להפתעה במשחק הראשון של שלב הבתים, בו ניצחה מקסיקו 1-0 את גרמניה, ובהמשך פתח גם במשחק הניצחון 2-1 על דרום קוריאה ובמשחק ההפסד 3-0 לנבחרת שוודיה. סלסדו הציג יכולת טובה מאוד בשלב הבתים, ופתח גם במשחק שמינית הגמר, בו הפסידה מקסיקו 2-0 לנבחרת ברזיל, והודחה מהמונדיאל. עם גוודלחרה: הגביע המקסיקני (אפרטורה): 2015 הסופר קאפ המקסיקני: 2016 עם איינטרכט פרנקפורט: הגביע הגרמני: 2017/18 מדיה וקבצים בנושא קרלוס סלסדו בוויקישיתוף קרלוס סלסדו, ברשת החברתית פייסבוק קרלוס סלסדו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרלוס סלסדו, ברשת החברתית אינסטגרם קרלוס סלסדו, באתר Transfermarkt קרלוס סלסדו, באתר Soccerway קרלוס סלסדו, באתר WorldFootball.net קרלוס סלסדו, באתר National Football Teams קרלוס סלסדו, באתר FootballDatabase.eu
מלון לאונרדו קלאב ים המלח

מלון לאונרדו קלאב ים המלח הוא בית מלון המבוסס על שיטת הכל כלול השוכן על שפת ים המלח בחמי זוהר. לאונרדו קלאב מנוהל על ידי מלונות לאונרדו שבבעלות רשת מלונות פתאל. צורת המבנה מדורגת. עבודות לבניית המלון החלו בראשית 1981. המלון נבנה על ידי חברת הבניה מתתיהו ליפשיץ בשותפות עם חברות מלונות ים סוף. המלון נפתח בתחילת 1989 בשם מלון סונסטה. מנכ"ל המלון הראשון היה דוד פתאל. בחודשיו הראשונים הפסיד המלון כסף רב. בשנת 1990 היה למלון תפוסה של 67%. בשנת 1994 נרכש המלון על ידי חברת ליפשיר ועבר להקרא נירוונה ים המלח. התפוסה במלון הייתה 76% בשנת 1996. באוקטובר 1997 הונח אבן פינה לאגף חדש של המלון בן 220 חדרים, שיתווספו על האגף הישן שכלל 207 חדרים וביחד כלל המלון 388 חדרים. בשנת 2001 עבר המלון לניהול רשת פתאל. בשנת 2005 רכשה רשת פתאל את המלון, שנקרא אז מג'יק נירוונה, מידי ליפשיר. מבט על המלון מכיוון הים תוכניות־חומש לפיתוח התשתית לתיירות באיזור ים־המלח בהשקעה של 89 מיליון שקל, דבר, 12 בפברואר 1981 מתתיהו ליפשיץ הפסידה עוד 5.6 מיליון ש"ח, מעריב, 18 באוקטובר 1989 מלון סונסטה ים המלח ייפתח בחודש הבא - עם בונוסים, מעריב, 21 בדצמבר 1988 מי אתה דוד פתאל, באתר גלובס, 13 בינואר 2013 חברת מתתיהו ליפשיץ הפסידה בתשעה חודשים 6.56 מיליון ש"ח, מעריב, 21 בדצמבר 1989 הפסד של 3.2 מיליון ש"ח למלונות ים סוף, מעריב, 18 בספטמבר 1990 שי שלו, ‏אין נירוונה לעודד רונן: ליפשיר במו"מ למכירת המלון בהפסד של 25 מ' ש', באתר גלובס, 1 בספטמבר 2004 אביבה קרול, ‏מלון נירוונה ים המלח מוכר יחידות "טיים שרינג" בניגוד לכאורה לתנאי עידוד השקעות בתיירות, באתר גלובס, 8 באוקטובר 1997 שי שלו, ‏לעודד רונן אין נירוונה בליפשיר, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2001 דוד חיון, ‏מלונות פתאל רוכשת אחד המלונות בארץ, מג`יק נירוונה בים המלח, מידי עודד רונן, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2004
לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר

לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר (בצרפתית: Louis-Jean-Marie de Bourbon, duc de Penthièvre; ‏16 בנובמבר 1725 - 4 במרץ 1793), היה סבו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואי ז'אן מארי נולד ב-16 בנובמבר 1725 בטירת רמבויה, ללואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו הבלתי-חוקי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולמארי ויקטואר דה נואיי, בתם של אן ז'ול דה נואיי ומארי פרנסואז דה בורנונוויל. בשנת 1737 מת אביו, ולואי ז'אן מארי ירש את תאריו, שכללו אף את התארים אדמירל צרפת, מרשל צרפת ומושל ברטאן. בשנת 1740 הוא קיבל דרגת לוטננט גנרל בצבא הצרפתי, ובמהלך מלחמת הירושה האוסטרית הוא נלחם תחת פיקודו של דודו אדריאן מוריס דה נואיי. בצעירותו הועלתה הצעה לחתנו עם לואיז הנרייט דה בורבון, אולם אמה העדיפה לחתנה עם לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן. בשנת 1744 התחתן לואי ז'אן מארי עם מריה תרזה פליסיטס ד'אסטה, בתם של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ושארלוט אגליי ד'אורליאן, ממנה נולדו לו 7 ילדים. בשנת 1754 מתה אשתו, מה שהיווה בשבילו מכה קשה, והוא לא התחתן שוב לאחר מכן. לאחר מכן התגורר לואי ז'אן מארי בטירותיו והתרחק מחצר המלוכה בארמון ורסאי, והשקיע את מירב זמנו בפילנתרופיה. לאחר המהפכה הצרפתית הוא העניק מקלט לסופר והמשורר ז'אן-פייר קלארי דה פלוריאן, שהיה קודם לכן עוזרו. בשנת 1791 הוא עבר להתגורר בוורנון, ובשל פעולות הצדקה שלו לא נפגע מהרדיקלים המהפכניים. בספטמבר 1792 נרצחה כלתו מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל באכזריות, ובינואר 1793 הוצא להורג דודנו לואי השישה עשר, מלך צרפת. ב-4 במרץ 1793 מת לואי ז'ן מארי, ולאחר מותו פרצו מהפכנים רדיקליים לביתו, והשחיתו רבות מהיצירות שהיו מוחזקות בו. בשנת 1744 התחתן לואי ז'אן מארי עם מריה תרזה פליסיטס ד'אסטה, בתם של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ושארלוט אגליי ד'אורליאן, ממנה נולדו לו 7 ילדים: לואי מארי, דוכס רמבוילט (1746–1749). לואי אלכסנדר, נסיך למבל (1747–1768), התחתן עם מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל. ז'אן מארי, דוכס שאטווילן (1748–1755). וינסנט, רוזן גנגאן (1750–1752). מארי לואיז דה בורבון (1751–1753). לואיז מארי אדלייד דה בורבון, דוכסית אורליאן (1753–1821), התחתנה עם לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן. לואי מארי פליטה דה בורבון (1754). מדיה וקבצים בנושא לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר בוויקישיתוף לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה

מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה (באיטלקית: Maria Teresa Felicita d'Este; ‏6 באוקטובר 1726 - 30 באפריל 1754), הייתה סבתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. מריה תרזה פליצ'יטה נולדה ב-6 באוקטובר 1726 במודנה, לפרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולשארלוט אגליי ד'אורליאן, בתם של פיליפ השני, דוכס אורליאן ופרנסואז מארי דה בורבון. בשנת 1744 התחתנה מריה תרזה עם לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, ממנו נולדו לה 7 ילדים. ב-30 באפריל 1754 מתה מריה תרזה פליצ'יטה בטירת רמבויה, מה שהיווה בשביל בעלה מכה קשה, והוא לא התחתן שוב לאחר מכן. במהלך המהפכה הצרפתית נרצחה כלתה מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל באכזריות, וחתנה לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן הוצא להורג בגיליוטינה. בשנת 1744 התחתנה מריה תרזה פליצ'יטה עם לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, ממנו נולדו לה 7 ילדים: לואי מארי, דוכס רמבויה (1746–1749). לואי אלכסנדר, נסיך למבל (1747–1768), התחתן עם מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל. ז'אן מארי, דוכס שאטווילן (1748–1755). וינסנט, רוזן גנגאן (1750–1752). מארי לואיז דה בורבון (1751–1753). לואיז מארי אדלייד דה בורבון, דוכסית אורליאן (1753–1821), התחתנה עם לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן. לואי מארי פליטה דה בורבון (1754). מדיה וקבצים בנושא מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה בוויקישיתוף
דייוויד רוברטס

דייוויד רוברטס (באנגלית: David Roberts;‏ 24 באוקטובר 1796 – 25 בנובמבר 1864), צייר וטייל סקוטי, ממובילי האוריינטליזם האנגלי. רוברטס נולד ליד אדינבורו. הוא לא זכה להכשרה פורמלית באמנות, והחל את הקריירה שלו כצייר תפאורות. ב-1830 בעקבות הצלחתו, הפך לאמן במשרה מלאה. הוא הרבה בנסיעות, וביקר בספרד ובמרוקו ב-1833, בבלגיה, צרפת, ובאיטליה. הוא אף היה אחד האמנים הבריטיים הראשונים שנסעו למזרח התיכון, שם שהה 11 חודשים בשנים 1838-1839. את מסעו הוא החל באוגוסט 1838 כשהוא יורד בנמל אלכסנדריה שבמצרים. לאחר ששהה בה כחצי שנה, יצא ב-7 בפברואר 1839 אל ארץ ישראל בשיירה בת 21 גמלים ומלווה ב-15 שומרי ראש ערביים. הוא עצר בדרכו בסיני, שהה בה ארבעה ימים, ובתום מסע בן מעל חודש הגיע אל חברון, והמשיך משם אל שאר חלקי הארץ, ומשם אל סוריה ולבנון. במהלך המסע צייר רוברטס כמעט כל מה שנקרה על דרכו, ובסופו החזיק באמתחתו 272 רישומים. רישומיו עובדו לליתוגרפיות צבעוניות בידי לואי האג וראו אור במשך השנים 1842–1849 בכרכי "ארץ הקודש, סוריה, אדום, ערב, מצרים ונוּבּּּיה" (The Holy Land, Syria, Idumea, Arabia, Egypt, and Nubia). הרישומים שימשו בסיס לרבים מציורי השמן שלו. ציוריו של רוברטס זכו להצלחה רבה, וב-1841 נבחר לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות. הריסות העיר ההלניסטית חמון, 1927 הדפס אבן צבעוני, חיפה מבט לעבר הכרמל, צויר ב־24 באפריל 1839. על ההר בורג' א-סלאם ולמרגלותיו חיפה החדשה קבר יוסף בשכם, 1839 תיאור המצור וחורבן ירושלים בימי המרד הגדול מפרץ אילת ואי האלמוגים, 1839 תיאור יציאת מצרים האתר הארכאולוגי מדינת האבו במצרים (1838) מקדש איזיס באי פילה במצרים, 1838 מדיה וקבצים בנושא דייוויד רוברטס בוויקישיתוף דייוויד רוברטס באתר ספריית הקונגרס דייוויד רוברטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דוד רוברטס (1796-1864), דף שער בספרייה הלאומית דייוויד רוברטס, באתר Discogs (באנגלית)