laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרוסלה (תוכנית טלוויזיה)

קרוסלה היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים, אשר שודרה בין השנים 1977–1980 בערוץ הראשון במשך שתי עונות שידור. הרקע לתוכנית היה גינה ובה קרוסלה. שלושה תקליטים ליוו את התכנית, והמשיכו להימכר שנים רבות לאחר הפסקתה, גם בתקליטורים וב-DVD. כל פרק בתוכניות היווה סיפור עלילה בליווי שירים שנכתבו ברובם בעונה הראשונה על ידי לאה נאור והולחנו ועובדו מוזיקלית על ידי מתי כספי וקובי אושרת. בעונה השנייה השירים נכתבו ברובם על ידי יעל רוזמן והולחנו ועובדו מוזיקלית על ידי יאיר רוזנבלום. התכנית הראשונה שודרה בערב סוכות תשל"ח - 26 בספטמבר 1977. על בימוי השחקנים בעונה הראשונה היה צדי צרפתי. על ההפקה והבימוי לטלוויזיה היו שרה גינור, דליה הורביץ ופנחס הר-זהב. לעונה הראשונה היה פתיח בסגנון ה"סטופ מושן" בהשתתפות משתתפי הסדרה ולשנייה היה פתיח מונפש. הדמויות: חוה הזמרת (חוה אלברשטיין) - הייתה זמרת נודדת עם גיטרה. לא כיכבה בכל הפרקים. הופיעה בעונה הראשונה בלבד. שלמה הדוור (שלמה וישינסקי) - בכל פרק היה בעל מקצוע אחר. גדליה הגנן (אברהם מור) - הגנן היה דמות עצבנית שכעסה בקלות. חנן ענן (חנן גולדבלט) - חנן ענן היה מוכר בלונים בדחני וחסר ביטחון עצמי. באמצעות הבלונים הגיע לעננים, בהם גר. ירדנה הצלמת (ירדנה ארזי) - החליפה בעונה השנייה את חוה אלברשטיין. תחילה חשבה שחנן, שלמה וגדליה הם שלושה גיבורים שעליהם הייתה צריכה לסקר. הילדים שהשתתפו בתוכנית: רינת כהן, אוריאל ברק ורחל יאיר. הילדים הופיעו רק בעונה הראשונה. לדמויות היו משפטים אופייניים: "אתה הורס לי את הגינה ומקלקל לי את המצב-רוח" (גדליה הגנן). "אני לא דואג, אני רק קצת מודאג" (שלמה הדוור). "אני חושב, אם אני לא מתבלבל..." (חנן ענן). בדצמבר 2009 יצא לראשונה למכירה ב-DVD מארז המכיל את כל 18 פרקי התכנית. כמו כן גם התקליטים יצאו מחדש על תקליטורים. קרוסלה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית פרק מתוך הסדרה באתר יוטיוב מילות שיר הפתיחה שכתבה לאה נאור והלחין מתי כספי על התוכנית והשירים - מתוך האתר של לאה נאור יעקב הכהן, תצפית טלויזיה ורדיו - החוזרים, הקלפים, הבולים-קרוסלה, מעריב, 25 בספטמבר 1977(הקישור אינו פעיל, 29.9.2021) מיכאל הנדלזלץ, תוצרת עצמית, דבר השבוע, 17 בפברואר 1978(הקישור אינו פעיל, 29.9.2021) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרקאן

היסמטין טרקאן טֶווטוׂלוּ (בטורקית: Hüsamettin Tarkan Tevetoğlu; נולד ב-17 באוקטובר 1972) הידוע בעיקר בשם הבמה טרקאן, הוא אחד מזמרי הפופ המצליחים ביותר בטורקיה. במהלך הקריירה שלו הקליט טרקאן מספר אלבומים שהגיעו למכירות של "תקליט פלטינה" ומכירות אלבומיו נאמדות בסך הכול בכ-15 מיליון עותקים, מה שזיכה אותו בכינוי "נסיך הפופ הטורקי". טרקאן, יליד אלזיי, גרמניה המערבית, התפרסם גם באירופה ובארצות הברית, במיוחד בשיר "שמרק" ("Şımarık"). השיר זכה למגוון גרסאות כיסוי וחידושים שהמפורסם ביותר הוא הביצוע של הזמרת האוסטרלית הולי וואלנס בגרסה אנגלית כ-"Kiss Kiss", לאחר שסזן אקסו, מלחינת השיר, מכרה את זכויות הלחן לוואלנס. חילוקי הדעות בנוגע לזכויות היוצרים של השיר הביאו לכדי סיום את שיתוף הפעולה הפורה בין טרקאן ואקסו, שהוליד עד כה מספר להיטים נוספים כ-"Şıkıdım". השיר "שמרק" זכה לגרסאות רבות ברחבי העולם, ובהן גם גרסאות עבריות: אחת בשם "נשיקה" אותה שרה רינת בר ושנייה בשם "כל המשמח" של יוסי פיאמנטה. כמו כן חלק מהמנגינה משמשת בתור הפתיח של התוכנית לונדון את קירשנבאום בערוץ עשר. טרקאן הפיק את תקליטיו הראשונים בחברת איסטנבול פלאק, אך כיום הוא בעל לייבל משל עצמו, HITT Music, אותו ייסד ב-1997. מדיה וקבצים בנושא טרקאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרקאן (בטורקית) טרקאן, ברשת החברתית פייסבוק טרקאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טרקאן, ברשת החברתית אינסטגרם טרקאן, ברשת החברתית VK טרקאן, סרטונים בערוץ היוטיוב טרקאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טרקאן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) טרקאן, באתר ספוטיפיי טרקאן, באתר Last.fm (באנגלית) טרקאן, באתר AllMusic (באנגלית) טרקאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) טרקאן, באתר דיזר טרקאן, באתר Yandex.Music (ברוסית) טרקאן, באתר Discogs (באנגלית) טרקאן, באתר Songkick (באנגלית) טרקאן, באתר בילבורד (באנגלית)
Mac Pro

Mac Pro הוא מחשב שולחני מקצועי מבית אפל, המיועד בעיקר לאנשי מקצוע בתחומים כמו עריכת וידאו, גרפיקה ופיתוח תוכנה. הוא מצויד בחומרה חזקה, עם מעבדי "Xeon" של אינטל מתוצרת אפל. המארז זהה לסדרת מחשבי "Power Mac", אותה הוא החליף. המקבוק פרו השלים את המעבר של אפל למעבדי אינטל, כאשר Power Mac היה המחשב אפל האחרון שצויד במעבדי IBM. הוא הוצג לראשונה בתערוכת "WWDC", ב-7 באוגוסט 2006, יחד עם שרתי ה-Xserve. ב-4 באפריל 2007 הוצגה גרסה משודרגת עם מעבד בעל שמונה ליבות. מעבד: מעבד אינטל Xeon עם 8 ליבות במהירות של 2.66Ghzֿ או 2.93Ghz או שני מעבדי אינטל Xeon במהירות של 2.93Ghz / 2.66Ghz / 2.4Ghz זיכרון: 3GB עד 64GB מסוג DDR3. כרטיס מסך: עד 4 כרטיסי מסך מסוג NVIDIA GeForce GT 120 512MB או כרטיס מסך מסוג ATI Radeon HD 5770 1024MB. דיסק קשיח: עד ארבעה כוננים שגודל כל אחד מהם הוא עד 2TB במהירות 7200 סל"ד. כונן אופטי: עד שני כוננים אופטיים מסוג SuperDrives X18(קורא וצורב CD ו-DVD). מערכת הפעלה: Mac OS X גרסה 10.7 ("ליאון" - Lion). מעבד אינטל Xeon בארכיטקטורת Ivy Bridge (דור שלישי), עד 12 ליבות זיכרון בין 12GB ל 16GB מסוג DDR3 ECC. שני כרטיסים גרפיים מדגם AMD FirePro D300/D500/D700 (בהתאם לדגם שנבחר). ניתן להתקין עד 64GB כונן SSD בגודל 256GB עם אפשרות להרחיב ל1TB. יציאת HDMI, שישה חיבורי Thunderbolt 2, חיבור USB 3. Mac OS 10.9 מאבריקס (Mavericks) מעבד אינטל Xeon-W בארכיטקטורת Cascade Lake, שמגיע עם 8 עד 28 ליבות, תלוי בדגם שנבחר. זיכרון 32GB מסוג DDR4 ECC, ניתן להרחבה עד 768GB או עד 1.5TB בדגם שמגיע עם מעבד 24 ליבות. כרטיס גרפי מדגם AMD Radeon Pro 580X, עם אפשרות להחליפו בשני כרטיסי Radeon Pro W5700X, או בכרטיס אחד או זוג כרטיסי Radeon Pro Vega II. כונן SSD בגודל 256GB עם אפשרות להוסיף כמות של 1TB עד 8TB. חומרת הצפנה Apple T2. macOS 10.15 Catalina למקבוק פרו, כמו לכל מחשב מקינטוש אחר עם מעבד מתוצרת אינטל, יש יכולת להריץ מערכות הפעלה אחרות בעזרת התוכנה Boot Camp שאפל פיתחה. המקבוק פרו מהדור הראשון, לדוגמה, יכול להריץ את מערכות ההפעלה Windows XP ו-Windows Vista. מדיה וקבצים בנושא Mac Pro בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Mac Pro (באנגלית) באתר iDigital, יבואנית אפל בישראל
ממד

האם התכוונתם ל... ממד (מתמטיקה) – מושג הממד במתמטיקה ממד (אלגברה ליניארית) – גודל של בסיס במרחב וקטורי ממד (אלגברה) – ממד של מודול, חוג, חבורה או שדה ממד קרול – ממד של חוג, המחושב לפי אורכן של שרשראות של אידיאלים ראשוניים ממד (פיזיקה) – ממד פיזיקלי, הסופר את דרגות החופש של תנועה במרחב מפלגת מימד – מפלגת מרכז-שמאל דתית לאומית. ממד (כתב עת) תלת-ממד ממ"ד (פירושונים)
ממד (פיזיקה)

בפיזיקה, ממד של מערכת משקף דרגת חופש של תנועה במרחב. מספר הממדים של מרחב הוא מספר הקואורדינטות המינימלי שצריך כדי לתאר אותו, ומספר הכיוונים הבלתי-תלויים בהם אפשר לנוע (למשל, כיוונים ניצבים הם לרוב בלתי תלויים). העולם כפי שאנו מכירים אותו הוא בעל שלושה ממדים מרחביים. לקו ישר יש ממד אחד כיוון שיש לו רק דרגת חופש אחת. למישור יש שני ממדים. לפי תורת היחסות, ליקום ארבעה ממדים: שלושת הממדים המוכרים (אורך, רוחב ועומק), וממד הזמן. לארבעת הממדים הללו ניתן השם "מרחב-זמן". את הנקודות במרחב-זמן, הנקראות "מאורעות", אפשר לתאר כרביעייה סדורה, ולה הקואורדינטות (t, x, y, z). ישנן תאוריות נוספות, שאינן נתמכות בניסויים, שגורסות שביקום שלנו ישנם יותר מארבעה ממדים. בניסוחים המוקדמים של תורת המיתרים גרסו שהיקום מורכב מ-10 ממדים. מאוחר יותר, לאחר ששופרו המשוואות, הגיעו למסקנה שהיקום מורכב מ-11 ממדים – מתוכם 10 ממדים הם מרחביים, וממד זמן אחד, ואולם ישנן תורות אחרות שלפיהן מספרים אחרים של ממדים. לפי תורות אלו הממדים הנוספים (נוסף על ארבעת הממדים המוכרים) הם, ככל הנראה, קומפקטיים ומזעריים, ולכן איננו מבחינים בהם ביום יום. לפי פיתוחים בתורת העל-מיתר ותורת M הדרך היחידה שלנו לחזות בממדים הנוספים היא באמצעות כוח הכובד. זאת מכיוון שהגרביטון, החלקיק הנשא של הכבידה, הוא היחיד המסוגל "לגלוש" לממדים הנוספים, בעוד החלקיקים הנשאים של שאר הכוחות, או חלקיקי החומר אינם מסוגלים לעשות זאת, והם "כבולים" לארבעת ממדי המרחב בו אנו קיימים. ישנן תקוות שניתן יהיה לחזות בממדים הנוספים, ואולם עד כה עדיין לא נמצאו עדויות נסיוניות לקיומם של ממדים נוספים. מודל שהציעו נימה ארקני-חאמד, סאבאס דימופולוס וגאורגי (גיה) דבלי מתאר אפשרות לבנות את חוקי הפיזיקה בעולם עם חמישה ממדים שבהם הממד החמישי אינו ממוזער, אך מתנהג באופן שונה משאר הממדים, ובו רק חלקיקים מסוימים יכולים לנוע. גם מודל זה זכה למחקרים תאורטיים רבים אך לא אושש בניסויים עד כה. ממד (מתמטיקה) ממד (אלגברה) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממסר פחת

ממסר פחת, מפסק דלף, מפסק פחת או מפסק מגן הוא מפסק המנתק אוטומטית את הזנת החשמל, במקרה של הופעת זרם זליגה. מטרתו של המפסק להגן מפני התחשמלות. ממסר פחת יכול להגן על מכשיר בודד, על מעגל בודד, על מספר מעגלים או אף על מתקן חשמלי במלואו כגון מתקן חשמל דירתי. ישנם ממסרי פחת המיועדים לזרם חילופין, חד או תלת-פאזיים וכאלו המיועדים לזרם ישר. ממסר פחת כשלעצמו לא יכול להגן על המערכת, והוא רק משפר את ההגנה אותה מקבלת המערכת על ידי הארקה. עקרון הפעולה של המכשיר מתבסס על מדידת ההפרש בין הזרם המגיע לממסר הפחת לבין הזרם החוזר ממנו. כאשר קיים הפרש בין הזרמים, כלומר הזרם החוזר נמוך יותר, משמעות הדבר היא זליגת הזרם דרך מקום אחר, שמקורה עלול להיות בהתחשמלות אדם, ואז ממסר הפחת מנתק את הזרם, בהתאם לרמת הרגישות שלו שנמדדת במיליאמפר. במכשיר ביתי רגיל הרגישות עומדת על 30 מיליאמפר. ממסר הפחת אינו מקטין את הזרם העובר דרך האדם המתחשמל (ה"קורבן"), אלא רק מגביל את משך הזמן לכדי 300 מילישניות. ממסר הפחת, בגרסתו הפשוטה ביותר בנוי מטבעת פריט (Ferrite) דרכה מלופפים שלושה סלילים. הזרם עובר דרך הסליל הראשון והשני כך שהם יוצרים שטפים מגנטיים מנוגדים - במצב הרגיל בו הזרם שווה בין הסלילים, השטפים המגנטיים יבטלו זה את זה ולא ייווצר זרם בסליל השלישי, אך כאשר נוצר זרם גדול יותר באחד מהם (כתוצאה מזליגה במעגל) נוצר זרם בסליל השלישי אשר מפעיל התקן אלקטרומכני המשחרר את קפיץ הפחת וגורם לניתוק המעגל החשמלי. קיימים בשוק דגמים שונים של ממסרי פחת. להלן רשימה חלקית: דגם AC: דגם זה רגיש לזרמי תקלה סינוסואידלים. אסור לשימוש במתקנים ביתיים. דגם A: רגיש גם לזרמי תקלה ישרים וגם לזרמים שיש בהם גלים עליונים. דגם S/SI (schneider-electric)/APR(ABB): דגם משוכלל רגיש לזרמי תקלה סינוסואידלים, אך חסין בפני ניתוקים לא רצויים, הנובעים מזליגת זרם רגעית ולא מסוכנת בתדרים גבוהים. דגם B: יחודו של דגם זה שבנוסף זרמי תקלה ישרים ולגל פועם הוא רגיש גם לזרם ישר. מדיה וקבצים בנושא ממסר פחת בוויקישיתוף
ا

המונח "אליף" מפנה לכאן. לערך העוסק באליף, כינוי מיושן לתלמיד כיתה ט', ראו אליפים. האות אליף (בערבית: ألف; בתעתיק מדויק: אָלִף) היא האות הראשונה באלפבית הערבי. לאות זו יש תפקידים אחדים בשיטת הכתיבה הערבית המודרנית. אליף בלא שום תוספת, ا, משמשת כאם קריאה המאריכה את תנועת הפתחה. ישנה צורה נוספת של אליף הנקראת אליף מקצורה (אליף מוגבלת או מקוצרת), שנראית כמו יא חסרת נקודות, ﻯ, ויכולה להופיע רק בסוף מילה. אין הבדל בהגיית הצורות. אליף יכולה לשמש גם כ"כיסא" להמזה, أ או إ, ואז היא מייצגת את העיצור /ʔ/ (כמו אל"ף עיצורית). בעבר, לפני שהומצאה ההמזה, אליף שמייצגת עיצור נכתבה באופן זהה לאליף שמשמשת כאם קריאה – שתיהן נכתבו כאליף ללא שום תוספת. הדבר יצר בלבול, שנפתר עם המצאת ההמזה, שבהתווספותה לאליף מבהירה שהאליף מייצגת עיצור. ההמזה יכולה להופיע מעל לאליף או מתחתיה; כאשר האליף מנוקדת בכסרה, ההמזה מופיעה מתחתיה (إِ), ואילו כאשר האליף מנוקדת בפתחה, בדמה או בסוכון, ההמזה מופיעה מעליה (أَ, أُ או أْ). אם במילה מופיעה אליף עיצורית (עם המזה) המנוקדת בפתחה ארוכה, כך שאמורות להיות שתי אליפים ברצף, מופיעה במקומן אליף אחת עם מעיין טילדה לראשה, ﺁ, הנקראת אליף מדּה, והיא מייצגת /ʔaː/. כך, למשל במילה القرآن (אלקֻראַאן – הקוראן), שאמורה הייתה להיכתב *القرأان. עוד סימן דיאקריטי היכול להופיע על אליף הוא הַמְזַתֻ אלְוַצְל הנראה כעין צאד הנכתבת מעל האליף, ٱ, ובהתווספותה האליף שותקת. אליף ואצלה מופיעה בעיקר במילים המתחילות באליף כשמתווספות להן מיליות יחס. בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין אך לא משמאל, כשאר אותיות "דוד' ארז". פעמים רבות אליף משמשת בערבית, כמו בארמית, בתפקיד אותו ממלאת בעברית האות ה"א: כך, למשל, היא משמשת כמילית שאילה: "أَتَكْتُبُ بِٱلْعَرَبِيَّةؚ؟" שתרגומו: "התכתוב בערבית?", ניתן להשתמש גם במילית هَلْ. גם הבניין הרביעי בערבית: "أفعل" מקביל בעיקרון לבניין העברי הפעיל. (בארמית, לדוגמה, הקדמה היא אקדמה והמצאה היא אמצאה). האות אליף התפתחה מהאלף הפיניקית ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים: אלפבית עברי – א אלפבית לטיני – A,a אלפבית יווני – A,α אלפבית סורי – ܐ מדיה וקבצים בנושא ا בוויקישיתוף
פסטו

פסטו (באיטלקית: pesto) הוא רוטב במטבח האיטלקי, המוכן באופן מסורתי מריחן (בזיליקום), צנוברים, שום, שמן זית וגבינת פרמזן או פקורינו כתושים בעלי ומכתש. הפסטו משמש כרוטב לפסטה, כממרח, תיבול למרק ועוד. מקור הפסטו הוא חבל ליגוריה שבאיטליה. קיימות עדויות למאכל דמוי פסטו כבר בתקופת הרומאים, אם כי ייתכן שמקור הפסטו כפי שמוכר היום בתקופה מאוחרת יותר (סביבות 1600). מקור השם הוא בשורש האיטלקי pestâ שמשמעותו לכתוש. בנוסף לגרסה הקלאסית של הפסטו (שרכיביה כאמור הם בזיליקום, צנוברים, שום, שמן זית וגבינה קשה) המכונה 'פסטו אלה ג'נובֶזֶה', קיימות גרסאות רבות אחרות של פסטו. ניתן, לדוגמה, להשתמש בעשבי תיבול אחרים (פטרוזיליה, כוסברה, נענע וכיוצא בזה) במקום או בתוספת לבזיליקום. ניתן גם להחליף את הצנוברים באגוזים מסוג אחר, כגון אגוזי קשיו ואפשר להחליף או לוותר על הגבינה. כאשר הפסטו משמש כרוטב, מקובל לפעמים לעדן את מרקמו ולהעשירו על ידי הוספתו לשמנת מתוקה. גרסאות ידועות כוללות: פיסטו (pistou) - מקור הגרסה בחבל פרובאנס שבצרפת. כוללת בזיליקום, שמן זית ושום בלבד. משמשת בעיקר לתיבול מרק. פסטו אלה סיצ'יליאנה - כוללת גם עגבניות מיובשות. במטבח המודרני הפסטו נטחן בדרך כלל במעבד מזון ולא נכתש ידנית. כמו כן ניתן להשיג פסטו מוכן במרכולים. ברבים ממוצרי הפסטו התעשייתי, מוחלפים חלק מהמרכיבים ברכיבים זולים יותר (לדוגמה אגוזי מלך במקום צנוברים, שמן צמחי השונה משמן זית וכדומה) ונוספים חומרים משמרים. בישראל מושמטת לעיתים הגבינה מסיבות כשרות. פסטו היא מילה איטלקית שמובנה בעברית ממרח, או ליתר דיוק כותש או כתישה. מקובל ליחס את הפסטו לצמח הבזיליקום, אך יש גם ממרח שום, ממרח פטרוזיליה ועוד. כיום כולם יקראו פסטו שכן כולם נעשים בכתישה. פסטו טבעוני נעשה ללא תוספת של גבינה והיתרון שלו שהוא נשמר לתקופה ממושכת בקירור ללא חומרים משמרים. מידת השימור של הפסטו נקבעת לפי כמות שמן הזית ומידת הייבוש של עלי הריחן. אם הממרח כולל כמות גבוהה של מים, אם העלים טריים או אם הוא מכיל מעט שמן זית ביחס למים, הוא יחזיק לזמן קצר יותר. פסטו - אוכל - ynet / פיליס גלזר, באתר ynet הסבר על פסטו וקרוב ל-200 מתכונים (באנגלית) מתכוני פסטו עם ערכים תזונתיים (בעברית) מתכון לפסטו טבעוני ללא תוספת גבינה שנשמר לאורך זמן
באדור ג'ובאווה

בּאַדוּר ג'וֹבּאווָה (בגאורגית: ბაადურ ჯობავა‏; נולד ב-26 בנובמבר 1983) הוא שחמטאי גאורגי בדרגת רב-אמן. ג'ובאווה הפך לרב-אמן בשנת 2003. ההישג הגדול הראשון שלו הוא זכייה בטורניר בדובאי בשנת 2003. באולימפיאדת השחמט ה-36 בשנת 2004 הוא זכה במדליית זהב (8.5 נקודות מ-10). הוא השתתף ב-7 אולימפיאדות וב-2004 הוא זכה במדליית זהב אישית. זכה באליפות גאורגיה בשנים 2003 ו-2007. נכון לאפריל 2018, מדורג במקום הראשון בגאורגיה ו-76 בעולם לפי מד כושר. בין השנים 2000 ל-2022 השתתף באדור ג'ובאווה ב-10 אולימפיאדות שחמט: גביע העולם בשחמט 2017 מדיה וקבצים בנושא באדור ג'ובאווה בוויקישיתוף באדור ג'ובאווה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) באדור ג'ובאווה, באתר פיד"ה (באנגלית) ביוגרפיה באתר www.coruschess.com, (באנגלית) Jobava, Baadur - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) http://chess-results.com/tnr368908.aspx?lan=1&art=20&fed=GEO1&flag=30 http://chess-results.com/tnr653631.aspx?lan=1&art=20&fed=GEO1&flag=30 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנאט

המונח "סנטור" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו סנטור (פירושונים). סנאט הוא גוף פוליטי מייצג, מקור המילה במילה הלטינית senex, שפירושה "אדם זקן", וממנה המילה Senatus. המילה הלטינית "סנאטור" (Senator), שנמצאת בשימוש ברוב שפות העולם, מקורה במבנה חברתי פשוט וקדום, בו ניתן כוח ההכרעה לזקני השבט. הסנאט הראשון היה ברומא העתיקה. בדמוקרטיות מודרניות בעלות מערכת שלטון פרלמנטרית דו-ביתית (בי-קאמרלית) כולל הפרלמנט שני בתים: בית תחתון (הנקרא לעיתים קרובות "בית הנבחרים" או "האספה הלאומית"), שלו חוקים אלקטוראליים (קביעת גיל מינימום לבחירה ולזכות להיבחר, קולגיום וכו'); ובמקביל, או מעליו, בית עליון (לעיתים קרובות נקרא "סנאט") ובו פחות נציגים מאשר בבית התחתון. לדוגמה, בסנאט האמריקני, לכל מדינה ממדינות ארצות הברית יש שני נציגים בלבד, ללא קשר לגודלה, בעוד שבבית הנבחרים מספר הנציגים הוא יחסי לגודל אוכלוסייתה של המדינה. במערכת פדרלית הסנאט משמש לרוב כגורם מאזן המעניק השפעה לאזורים וקבוצות שהיו חסרי השפעה במערכת ייצוגית רגילה. בארצות הברית, לכל מדינה יש סנאט ובית נבחרים משלה, הנקרא "בית מחוקקים". בין המדינות האחרות שבהן יש סנאט ניתן למנות את איטליה, אוסטרליה, ארגנטינה, קנדה, צרפת, אירלנד, הפיליפינים ופולין. במדינות אחרות, נהוגים שמות אחרים ל"בית העליון" כגון מועצת הפדרציה ברוסיה, בית הלורדים בבריטניה והבונדסראט בגרמניה. לעיתים הסנאט משמש כזרוע המבצעת של הממשלה או של בית המשפט העליון, כדוגמת הסנאט של פינלנד עד 1919, או הסנאט הרוסי בשנים 1711–1917. סנאט באוניברסיטאות הוא הגוף האקדמי העליון, ובאופן רשמי הוא מופקד על התוויית תוכניות הפיתוח האקדמיות, ועל הפעילות האקדמית השוטפת. בנוסף הוא אחראי על קביעת סטנדרטים אקדמיים ועל שמירת רמתה של הפעילות האקדמית של האוניברסיטה. הסנאט נפגש אחת לחודש בשנת הלימודים האקדמית (בין אוקטובר לינואר ובין מרץ ליוני) חברי הסנאט באוניברסיטה הם: הרקטור (בתפקיד היו"ר), נשיא האוניברסיטה, כל הדקאנים וכן פרופסורים מן המניין המייצגים את כל הפקולטות. לרוב יהיה מדובר בראשי חוגים. וכן נציגים של הפרופסורים החברים ושל המרצים הבכירים. אחרים כגון יו"ר אגודת הסטודנטים, ראשי הסגל המנהלתי, ודובר האוניברסיטה משמשים כמשקיפים (כלומר בעלי זכות השתתפות אבל ללא זכות הצבעה). מדיה וקבצים בנושא סנאט בוויקישיתוף עוז אלמוג, כל שקרי האקדמיה, 2020 סנאט של אוניברסיטת בר-אילן סנאט של אוניברסיטת תל אביב
אגריפה פוסטומוס

מרקוס ויפסניוס אגריפה פוסטומוס (בלטינית: Marcus Vipsanius Agrippa Postumus;‏ 12 לפנה"ס – 14 לספירה) הידוע גם כאגריפה פוסטומוס היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית. אגריפה נולד בשנת 12 לפנה"ס, לאימו יוליה שהייתה בתו של הקיסר אוגוסטוס ולאביו מרקוס ויפסניוס אגריפה, מפקד הצבא הבכיר ביותר של הקיסר וחברו הקרוב. מספר חודשים לפני לידתו נפטר אביו. הוא היה גם דודו של הקיסר קליגולה מצד אימו, בן דוד מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס, ודוד רבא של הקיסר נירון. אגריפה נקרא על שם אביו המת ולאחר לידתו נלקח להתחנך בביתו של אוגוסטוס ותחת הדרכתו. אולם בניגוד לאחיו הבכורים, גאיוס ולוקיוס, לא אומץ אגריפה על ידי אוגוסטוס. ייתכן, שהסיבה לאי אימוצו הייתה בכך שאוגוסטוס לא ראה באגריפה יורש. עם זאת, בעקבות מותו של לוקיוס בשנת 2 ושל גאיוס בשנת 4, אימץ אוגוסטוס מחוסר ברירה את אגריפה וטיבריוס כבניו. אימוץ זה הפך את אגריפה לאויבו של טיבריוס ואימו ליוויה מכיוון שהדבר איים על מעמדו של טיבריוס כיורשו של אוגוסטוס. למרות זאת וככל הנראה, לאימוצו על ידי אוגוסטוס לא הייתה שום כוונה פוליטית והדבר נעשה מסיבות אישיות של אוגוסטוס. ההיסטוריונים של העת העתיקה מתארים את דמותו של אגריפה באופן שלילי כטיפוס גס רוח, טיפש, חסר צניעות והולל הנתון להתפרצויות זעם אלימות. ככל הנראה הוא היה פחות מוכשר מאחיו הבכורים וזו אחת הסיבות שאוגוסטוס, שחשק תמיד שצאצא שלו ירש אותו, לא הועיד אותו להיות יורשו. ידוע כי אוגוסטוס התעלם מאגריפה בסדר הירושה ונמנע מלתת לו תפקידים חשובים, לדוגמה בשנת 7 לספירה כאשר נשלחה תגבורת צבאית לטיבריוס שעסק בדיכוי המרד הפאנוני, לא היה אגריפה בן ה-19 חלק מן המשלחת הצבאית. דברים אלה הגבירו את תסכולו ואכזבתו של אגריפה שכן חש שאוגוסטוס מונע ממנו את מקומו הראוי בסדר הירושה. לא ידוע הסיבה הוודאית לכך, אך אגריפה הוגלה על ידי אוגוסטוס לסורנטום בשנת 7 לספירה, התנהגותו האלימה בגלות הביאה למעברו לאי פלנסיה שם הושם תחת משמר צבאי. גלותו הפכה לקבועה על ידי סנאטוס קונסולטום. כשהיה ברור שאוגוסטוס עומד למות ושטיבריוס ירש אותו כקיסר, הוכנה קנוניה ברומא. עיקריה של הקנוניה היו מניעת הגלות על ידי חילוצם של אגריפה בן ה-28 ואימו יוליה, שאף היא הייתה בגלות בשל ניאופיה, אחרי מותו של אוגוסטוס, הבאתם ללגיונות הרומאים שחנו בגרמניה והכרזה על אגריפה כיורשו של אוגוסטוס והקיסר החדש. הקושרים גם הפיצו את שמו של אגריפה כמועמד אפשרי לרשת את אוגוסטוס והם ככל הנראה היו המקור לשמועה שטקיטוס מדווח עליה שכביכול לפני מותו אוגוסטוס ביקר את אגריפה במקום גלותו והתכוון לבטל את הגלייתו ולהחזירו לרומא. אולם הקנוניה נתגלתה ואגריפה הוצא להורג לפני שהקושרים יכלו לחלצו, לא ברור על פי פקודתו של מי התבצעה ההוצאה להורג אולם ככל הנראה זה היה מעשה ידיו של אוגוסטוס, אחד ממשרתיו או ליוויה ולפי תגובתו המופתעת של טיבריוס כשהודיעו לו על ההוצאה להורג הוא לא היה מעורב בכך. Albert Earl Pappano, Agrippa Postumus, Classical Philology, Vol. 36, No. 1. (Jan, 1941), pp. 30–45 מדיה וקבצים בנושא אגריפה פוסטומוס בוויקישיתוף
יהודי גלותי

יהודי גלותי הוא מושג שמקורו באנטיתזה שהציגה הציונות ליהדות של הגלות, בעיקר באירופה במסגרת התפיסה של שלילת הגלות. היהודי הגלותי מתואר כיהודי פסיבי, חלש, העוסק ב"עסקי אוויר" (ביידיש: "לופט גשעפט" (Luftgeschäft), כלומר עיסוקים שאין בהם עבודה ממשית או יושר, אלא תיווך או פנקסנות, כעריכת דין וניהול חשבונות, וסובל מנחת ידם של הגויים מבלי להגיב. הציונות ביקשה ליצור אנטיתזה לדימוי זה ולבנות בארץ ישראל יהודי חדש: אקטיבי, חזק, העוסק בעבודת האדמה ומגן על עצמו מפני התקפות הגויים. שימוש בביטוי זה מופיע בראשית ימי הציונות במאמרו של יוסף ויתקין, "כיבוש הקרקע וכיבוש העבודה" שפורסם בשנת 1908: והאיכרים, השקועים ביותר ב"חיי שעה", שכחו את "חיי העולם" – את עתידות בנינם ועתידות בניהם... הפועל הנכרי נוח להם מכמה טעמים: הוא בריא ומסוגל לעבודה, יותר זול ופחות תובעני; לפעמים ישמש לאיכרינו לא רק כפועל, אלא גם כמורה בעבודות רבות שהם עוד טירונים בהן, ויחד עם זה הוא כמעט תמיד משרת נכנע, משרת, שאפשר לנצל אותו באין מפריע, ושמקבל באהבה מיד בעליו את התגלוּת כוחו ואדנותו... והכנעה כזו מצד הפועל היא, עלינו להודות, חביבה מאוד על יהודי גלותי, שהוא בעצמו היה כל ימיו בבחינת "ונפשי כעפר לכּל תהיה. הצגת האנטיתזה שביסוד הביטוי מופיעה בתיאור שנתן המו"ל לספרו של ישראל זמיר, "אבי, יצחק בשביס-זינגר": במשך 20 שנה, מאז היות הילד ישראל בן חמש, לא התראה איתו אביו, הסופר וחתן פרס נובל לספרות, יצחק בשביס-זינגר. כאשר חזרו השניים ונפגשו בניו יורק, בשנת 1955, עמדו זה מול זה זרים ושונים. האב, יהודי גלותי, מיסטיקן המאמין בשדים, ברוחות ובהשגחה העליונה, והבן, חבר קיבוץ סוציאליסט ומטריאליסט, הבז לאמונותיו הטפלות של אביו. יהדות השרירים השפעת השואה על גיבוש הזהות הישראלית שלילת הגולה אליעזר שביד, "שלילת הגולה" כיסוד האתוס הציוני, חיפה: חמו"ל, תש"ם. אחד העם, "שלילת הגלות", השילוח כרך כ' חוב' ה' (סיון תרס"ט) יוסף גולדנברג, השתקפותה של שלילת הגולה בזמר העברי, קתדרה, גיליון 111, ניסן תשס"ד (2004), עמ' 129–148, באתר "זמרשת" יובל דרור, מ"שלילת הגלות" ל"טיפוח התודעה היהודית", פנים – הקרן לקידום מקצועי, גיליון 24, קיץ 2003, באתר הסתדרות המורים
דם כחול

דם כחול הוא ביטוי המתאר בני אצולה. מקורות הביטוי באירופה של ימי הביניים או אף קודם, עת הייתה נהוגה חלוקה מעמדית. הביטוי שימש ככינוי למעמד הגבוה - שוורידיהם השטחיים (הקרובים לעור) נראו כחולים בשל גוון עורם הבהיר והלא שזוף - להבדיל מאיכרים שהיו רוב האוכלוסייה ושעבדו במשך שעות בשמש ועל כן עורם היה שזוף יחסית, ופחות איפשר להבחין במראה הוורידים. בספרד נעשה שימוש בביטוי Sangre azul לתיאור משפחת המלוכה הספרדית והאצולה הבכירה, שייחסו את מוצאם לעם הוויזיגותי, להבדיל מהמוּרים (כינוי נפוץ באירופה הנוצרית למוסלמים, ובפרט למוסלמים תושבי צפון אפריקה וספרד המוסלמית). באנגלית מתועד שימוש ראשון בכינוי בשנת 1811. ההיסטוריון הבריטי רוברט לייסי תיאר כך את השתלשלות המושג של דם כחול: ”הביטוי החל להתגלגל לעולם בספרד, שם התפתחה התפיסה שדם מלכותי הוא לא אדום אלא כחול. האצולה הספרדית החלה להתגבש במאה התשיעית בדרך צבאית קלאסית, על ידי כיבוש אדמות בידי לוחמים רכובים על סוס. מגמת הכיבוש נמשכה במשך כחמש מאות שנה, כשהאצילים משתלטים על אדמות מידי מחזיקיהן המוּרים, ובשדה הקרב נהגו להניף אל על את חרבם כשהם מציגים לראווה את הוורידים הכחולים הנחשפים מתחת לעורם הבהיר - כהוכחה לכך ששושלתם לא טומאה על ידי האויב כהה-העור.” (Robert Lacey, Aristocrats. Little, Brown and Company, 1983, p. 67) "The annual register. v.51 1809". HathiTrust (באנגלית). p. 813. נבדק ב-2020-09-15. The nobility of Valencia..are, by themselves, divided into three classes, blue blood, red blood, and yellow blood. Blue blood is confined to families who have been made grandees.
מחכים לברברים

מחכים לברברים היא נובלה מאת הסופר הדרום אפריקאי, ג'ון מקסוול קוטזי זוכה פרס נובל לספרות לשנת 2003. הנובלה פורסמה בשנת 1980 והיא נחשבת לאחד הספרים הטובים של קוטזי. היא נבחרה על ידי הוצאת ספרי פינגווין להכלל ב"ספרים הגדולים של המאה ה-20". המלחין האמריקאי פיליפ גלאס כתב אופרה באותו שם, המבוססת על הספר, שהוצגה לראשונה ארפורט, גרמניה בספטמבר 2005. שמה של הנובלה לקוח משיר של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס. הסיפור מתרחש ביישוב השוכן בפאתי ממלכה ששמה אינו ידוע. שופט היישוב הוא המספר והדמות העיקרית. חייו השלווים למדי בספַר מתערערים עם בואו ליישוב של כוח מיוחד של הממלכה בפיקודו של קולונל ג'ול המרושע. ישנן שמועות לפיהן הברברים מתכננים מתקפה על הממלכה. מסיבה זו קולונל ג'ול ואנשים מקיימים משלחת לחבל הארץ מעבר לגבולות הממלכה. הם אוסרים כמה "ברברים", מביאים אותם ליישוב, מענים אותם, הורגים כמה מהם, והולכים לעיר הבירה כדי להכין תוכנית מתקפה גדולה יותר כנגד הברברים. בינתיים, מתחילים להתרקם יחסים בין השופט לבין "נערה ברברית" אשר הושארה מאחור על ידי החיילים המענים, כשהפכו אותה לנכה ועיוורת. בסופו של דבר, השופט מחליט לקחת אותה בחזרה אל אנשיה שלה. לאחר מסע הרה סכנות באדמות השוממות, הוא חוזר לכפרו. זמן קצר לאחר מכן, כוחות הממלכה חוזרים ומתחילות צרותיו של השופט עצמו. הספר יצא לאור בעברית בשנת 1984 בהוצאת עם עובד, בתרגומו של יהושע קנז. ערך מורחב – מחכים לברברים (סרט) מחכים לברברים, באתר OCLC (באנגלית)