laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אשמן זנב-נדן זקוף

אשמן זנב-נדן זקוף (שם מדעי: Emballonura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 8 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג הגרמני יעקוב קונרד טמינק ומשמעות שמו המדעי היא ״זנב זקוף/שלוח״. סוג זה קרוב מבחינה גנטית בעיקר לסוגים אשמן זנב-נדן מדומה ואשמן זנב-נדן שנפוצים ביבשת אפריקה. לאשמן זנב הנדן גוף קומפקטי וצר, ראש משולש וחרטום צר ומחודד שפונה כלפי מעלה ומזכיר במקצת מקור ציפור. האוזניים גדולות ומשולשות, והן מקופלות כלפי פנים ופונות אחורנית בקצה. האף זעיר וצינורי והעיניים בולטות. השפתיים מתאפיינות בקפלי עור גדולים. רובו של הזנב מוסתר בכנף הזנב הגדולה והמפותחת; קצה הזנב חשוף וזקוף וממנו מקור שמו של הסוג. אורך הראש והגוף של מיני האשמן 34–67 מ״מ, אורך הזרוע 37–53 מ״מ, אורך הזנב 10–22 מ״מ ומשקלו 14-3.5 גרם. השקע העמוק בין העיניים או שקיקי הכנף שמצויים אצל מספר סוגי אשמנים נעדרים אצל סוג זה. הפרווה של האשמן זנב הנדן קצרה, חלקה ומבריקה. צבעה הכללי חדגוני, ונע בין חום אפרורי, לחום שוקולדי כהה, חום ערמוני, חום אדמדם, אוכרה או חום בהיר. הגחון, החזה והסנטר נוטים להיות חיוורים יותר ונעים בין בז׳ לצהבהב או כתמתם. האוזניים, הכנפיים והזנב צבועים בשחור פחם, שחור מבריק או שחור כחלחל. פנים האוזניים, הזרועות, השוקיים והפנים בצבע סגלגל, בורדו או ורוד. האזור שבין העין לאוזן בהיר ועירום בדרך כלל. מיני האשמן זנב הנדן מצוי בדרום מזרח אסיה, במלנזיה, מיקרונזיה ופולינזיה; טווח התפוצה של הסוג משתרע על חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד), איי הפיליפינים, סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, חלק מאיי מאלוקו, גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה, איי מריאנה, מיקרונזיה, פיג'י, פלאו, טונגה וסמואה. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות, בתה חופית, מטעים ואזורים מעובדים. המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בסדקים, נקיקי סלע, מערות וחללי עצים. הם חיים בקבוצות קטנות של 2–20 פרטים או במושבות של 100–150 פרטים - תלוי במין ובמיקום הגאוגרפי. מלבד עונת הרבייה, רוב האשמנים בסוג חיים בדרך כלל בקבוצות נפרדות. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מחרקים והם משלימים את תזונתם בפירות. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד ונוטים לתור אחר מזון לאורך נחלים או שבילים קבועים בצמחייה. הפולסים שהם מפיקים נמצאים בתדר קבוע של 48–51 קילוהרץ. האשמנים מתרבים פעמיים מדי שנה: בין פברואר למרץ ובין אוקטובר לנובמבר. בכל פעם הנקבה ממליטה צאצא יחיד שמשקלו כרבע ממשקל האם. בתחילה היא נושאת את הגור על גופה ולאחר שהוא הופך לכבד מדי עבורה היא משאירה אותה במקום מוגן כשהיא יוצאת לצוד. הגור נגמל רק בגיל שנה ומגיע לבגרות זמן קצר לאחר מכן. בסוג זה 8 מינים: אשמן זנב-נדן פסיפי (Emballonura semicaudata) אשמן זנב-נדן אוזנן (Emballonura dianae) אשמן זנב-נדן גדול (Emballonura furax) אשמן זנב-נדן זוטר (Emballonura monticola) אשמן זנב-נדן קטן (Emballonura alecto) אשמן זנב-נדן ראפראי (Emballonura raffrayana) אשמן זנב-נדן סרי (Emballonura serii) אשמן זנב-נדן בקארי (Emballonura beccarii) מדיה וקבצים בנושא אשמן זנב-נדן זקוף בוויקישיתוף אשמן זנב-נדן זקוף, באתר ITIS (באנגלית) אשמן זנב-נדן זקוף, באתר NCBI (באנגלית) אשמן זנב-נדן זקוף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן זנב-נדן זקוף, באתר GBIF (באנגלית)
אשמן זנב-נדן מדומה

אשמן זנב-נדן מדומה (שם מדעי: Paremballonura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 2 מינים שאנדמיים לאי מדגסקר. הסוג הוקם בשנת 2012 על ידי קבוצת זואולוגים בעקבות ניתוח גנטי מולקולרי וקודם לכן נחשב לחלק מהסוג אשמן זנב-נדן זקוף שחי באזור ההודו-פסיפי. לאשמן הנדן המדומה גוף דק, ראש משולש וחרטום קצר ומחודד שקצהו פונה מעלה. העיניים בולטות, האף קטנטן וצינורי והשפתיים גדולות ומעוגלות. עצם האף בצורת שעון חול. האוזניים גדולות וארוכות בצורה ניכרת מן הסוגים האחרים ומתקפלות מעט פנימה; הצפירים קטנים וצורתם כגרזן. הזנב מוסתר ברובו בכנף הזנב, להוציא את הקצה שבולט החוצה ודומה לנדן. אורך הראש והגוף של מיני האשמן 40–49 מ״מ, אורך הזרוע 35–41 מ״מ, אורך הזנב 15–20 מ״מ ומשקלו 7.1-2.7 גרם. הוא נבדל מהסוגים האחרים בעיקר במורפולוגיה של השיניים והגולגולת. הפרווה של אשמן הנדן המדומה קצרה, צפופה וזיפית. צבעה חדגוני ומשתנה בהתאם למין, ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד דהוי או חום שחרחר, ולעיתים היא עשויה להיות בצבע חום בהיר או כתמתם. הכנפיים שחורות והפנים שדלילות בשיער צבועות בשחור וורוד מלוכלך. האוזניים שחורות בקצה וורודות בבסיס והזרועות והרגליים בצבע בורדו. מיני האשמן המדומה אנדמיים לקו החוף של מדגסקר; מין אחד מאכלס את קו החוף המזרחי והלח ומין אחד את קו החוף המערבי היבש יותר שמתאפיין בתצורות קרסט גדולות. המינים נעדרים ממרכז ודרום האי, ואין ביניהם חפיפה. המחוז הצפוני סאבה הוא המחוז היחיד שבו נוכחים שני המינים. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי לח, יער גדותיים או מחשופי סלע מיוערים ומשתנה בהתאם למין. האשמנים חיים בשפלות עד רכסים הררים בינוניים ברום 900 מטר מעל פני הים. המינים בסוג חיים בקבוצות קטנות של עד 20 פרטים במערות, נקיקי סלע וסדקים. הם יוצאים לפעילות בשקיעה ותרים אחר מזון לאורך הלילה. הם ניזונים בעיקר מעשים ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד. האשמנים המדומים נוטים לחפש מזון תחת חופת היער או על גדות נחלים. המינים בסוג מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בשל טווח התפוצה הרחב, אך שניהם מאוימים מצד בירוא יערות שמתרחש בהיקף נרחב על אדמת מדגסקר והאוכלוסייה שלהם במגמת ירידה. כל אחד מהמינים נוכח במספר אזורים מוגנים. בסוג זה 2 מינים: אשמן זנב-נדן פיטרס (Paremballonura atrata) - מצוי באזור השפלתי והטרופי במזרח. אשמן זנב-נדן מערבי (Paremballonura tiavato) - מצוי באזור הסלעי והיבש במערב. מדיה וקבצים בנושא אשמן זנב-נדן מדומה בוויקישיתוף אשמן זנב-נדן מדומה, באתר ITIS (באנגלית) אשמן זנב-נדן מדומה, באתר GBIF (באנגלית)
אשמן זנב-נדן כהה

אשמן זנב-נדן כהה (שם מדעי: Mosia nigrescens) הוא מין של עטלף קטן במשפחת האשמניים שמצוי באיי מלנזיה וסולאווסי ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ולו 3 תת-מינים. האשמן הכהה קרוב מבחינה גנטית לאשמן זנב-נדן ואשמן זנב-נדן זקוף. לאשמן הכהה גוף דקיק וקומפקטי, ראש קטן ומעוגל ומצח קעור. החרטום קצר ורחב ומזדקף בעדינות כלפי מעלה, האף קטן והעיניים גדולות ובולטות. הנחיריים רחבים ואליפטים ומופרדים זה מזה. האוזניים עגולות, רחבות ופונות מעט אחורנית. השפתיים עבות, ועל השפה התחתונה יש יבלת משולשת. הזנב מכוסה בקרום התעופה האחורי, אך קצהו בולט וחשוף וצורתו כנדן חרב. האשמן הכהה הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 30–45 מ״מ, אורך הזרוע 30–37 מ״מ, אורך הזנב 7–17 מ״מ ומשקלו עד 5.7 גרם. הנקבה גדולה בדרך כלל מן הזר. האשמן הכהה נבדל מהסוגים האחרים בעיקר בגופו הדק יותר ובמורפולוגיה שונה של הגולגולת, החרטום ועצם הלשון. הפרווה של האשמן הכהה קצרה וצפופה עם מרקם משי רך. צבעה הכללי חום בהיר או חום אפרורי ובגחון היא נוטה להיות בהירה ונעה בין כתמתם לבז׳ או צהבהב. הכנפיים והאוזניים בצבע חום כהה או שחרחר, הלוע והפנים ורודים והזרועות והשוקיים בצבע בורדו. האשמן המדומה מצוי בעיקר במלנזיה; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית איי שלמה, ארכיפלג ביסמרק, איי וודלרק, גינאה החדשה, איי האדמירליות, איי ביאק, איי ואיגאו, אחדים מאיי מאלוקו (הלמהרה, מורוטאי, אמבון, בורו, סראם, סאלאווטי, ועוד), והאי סולאווסי שמהווה את הקצה המערבי של הטווח. בית הגידול של האשמן הכהה מגוון וכולל יער גשם טרופי, יער ענניםֿ, יער גדותיים, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, מטעי קוקוס וגינות. הוא מצוי בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,600 מטר מעל פני הים. האשמן הכהה פעיל בעיקר בשעות הדמדומים. הוא חי בקבוצות קטנות במערות גיר או תחת עלי דקל, סלעים וגגות בתים. הקבוצות עשויות לכלול זכרים ונקבות לעיתים קרובות, שלא כמו אצל סוגים אחרים שחיים בנפרד רוב הזמן. האשמן ניזון בעיקר מחרקים, אותם הוא מאתר באמצעות איכון-הד בתדר של 40–60 קילוהרץ שכולל שני פולסים: אחד נמוך והשני גבוה יותר. בעוד שמרבית האשמנים ניזונים מחרקים מעופפים, האשמן הכהה ניזון בעיקר מחרקים קרקעיים - בפרט נמליים. האשמן מתרבה פעמיים בשנה ובכל פעם הנקבה ממליטה גור יחיד. האשמן הכהה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול. למרות שאוכלוסיות מקומיות פוחתות עקב בירוא יערות, אין זה עדיין ירידה מספקת עבור הכללה בקטגוריות מאוימות יותר. מלבד אובדן בית גידול, איומים אחרים כוללים פגיעה או הפרעה אנושית במערות המשמשות לרבייה. המין מצוי במספר אזורים מוגנים בגינאה החדשה, וארגון IUCN ממליץ לפעול לשימור מערות שבהם יש אוכלוסיות גדולות של אשמנים. מדיה וקבצים בנושא אשמן זנב-נדן כהה בוויקישיתוף אשמן זנב-נדן כהה, באתר ITIS (באנגלית) אשמן זנב-נדן כהה, באתר NCBI (באנגלית) אשמן זנב-נדן כהה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אשמן זנב-נדן כהה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן זנב-נדן כהה, באתר GBIF (באנגלית) אשמן זנב-נדן כהה באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף עשון

עטלף עשון (שם מדעי: Amorphochilus schnablii) הידוע גם כעטלף חסר-אגודל סלעי, הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי באמריקה הדרומית והנציג היחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא גדול במקצת מהסוג השני במשפחה – עטלף חסר-אגודל. החלק הראשון של שמו המדעי מציין את המבנה המוזר של הלוע, והחלק השני הוא מחווה לאנטומולוג הגרמני יוהאן אנדרס שנאבל. העטלף העשון מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, בראש גדול ועגול ובכנפיים גדולות ורחבות יחסית. הגולגולת מתחלקת בין אזור המוח הגבוה, הרחב והכיפתי, לבין החרטום החרוטי, השטוח והקצר שפונה באלכסון כלפי מעלה. החרטום מכוסה לעיתים קרובות בשיער וגורם לו להראות כחתוך פנים. האוזניים גדולות ורחבות בצורת משפך והן נוטות קדימה; הצפיר שלהן קצר ומשולש. האף עגול ודמוי אף-חזיר, והנחיריים בצורת אליפסה. השפה התחתונה מכוסה ביבלות קטנות בחזית, ועל הסנטר יש שתי בליטות בשרניות משולשות שמוקפות אף הן ביבלות קטנות. אורך הראש והגוף של העטלף העשון 35–49 מ"מ אורך הזרוע 34–38 מ"מ, ואורך הזנב עד 30 מ"מ; משקלו 3–5 גרם והוא גדול במעט מהעטלף חסר האגודל. הבדל נוסף ביניהם, הוא שהאחרון נוטה להיות כהה יותר ופניו חסרות יבלות. כפי שאופייני לבני המשפחה, אגודלי העטלף העשון אינם נוכחים על קרומי הכנף ומוחלפים בכפתור או גדם שעליו טפר זעיר לא פונקציונלי (עשוי גם להיעדר). הזנב דקיק וארוך ומכוסה כולו בקרום התעופה האחורי שמפותח, רחב ומעוגל. העטלף העשון בעל פרווה עבה, ארוכה וחדגונית. צבעה הכללי נע בין אפור עשן לאפור כהה, צפחה או בהיר, ולעיתים גם חום אפרורי, חום קפה כהה או חום ערמוני. אזור הצוואר והראש שזור בשיער צהוב ובז׳ ונוטה לקבל גוון זהוב, בעוד שהגחון והחזה עשויים להיות בצבע לבנבן, אפרפר או בז'. הכנפיים בצבע שחור פיח, חום כהה או ערמוני. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד. האוזניים כהות בקצוות ובהירות בחלקן הפנימי. העטלף העשון מצוי בקו החוף המערבי של אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלו משתרע על המורדות המערביים של הרי האנדים מול קו החוף: החל מדרום-מערב אקוודור (כולל האי פונה), לאורך מערב פרו עד לצפון-מערב צ'ילה. בית הגידול שלו מורכב מיערות, שטחים מעובדים, אזורים כפריים ועירוניים וגם אזור אלטיפלאנו הצחיח למחצה והשוליים של מדבר אטקמה. המין מצוי לרוב באזורים נמוכים לאורך קו החוף והעמקים מול האנדים, אך מופיע גם על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. שיא הגובה המתועד הוא מהעיר קיימרקה בפרו (2,750 מטר). העטלף העשון חי בבדידות, בקבוצות קטנות של עד 5 פרטים, או במושבות גדולות עד 300 פרטים. הוא מוצא מקלט במהלך היום במערות, נקיקי סלעים, מבנים נטושים ותחת גשרונים ויוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה. התזונה שלו מורכבת בעיקר ממיני פרפראים, אותם הוא מחפש סמוך לאדמה ומאתר באמצעות איכון-הד. הנקבה ממליטה גור יחיד בסמיכות לעונת הגשמים. העטלף העשון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בגלל ירידה משמעותית במספריו שמוערכת בסביבות 30% מאז תחילת המאה ה-21 וגם עקב התכווצות בטווח התפוצה וירידה בהיקף ובאיכות בית גידולו. האיום העיקרי על המין הוא השמדת מקלטים ומערות עקב התרחבות חקלאות, התיישבות אנושית או הצתת מדורות, וציד לבשר או לשימוש בטקסי כישוף. ארגון השימור IUCN ממליץ לבצע פעולות לשימור מערות עם אוכלוסיות גדולות ולהעלות את המודעות המקומית למצבו של המין ולחשיבותו במערכת האקולוגית באמצעות סדנאות שימור. מדיה וקבצים בנושא עטלף עשון בוויקישיתוף עטלף עשון, באתר ITIS (באנגלית) עטלף עשון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף עשון, באתר GBIF (באנגלית) עטלף עשון באתר הרשימה האדומה של IUCN
אשף כלבי

אשף כלבי (שם מדעי: Cynomops) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשפיים ובו 8 מינים שחיים בדרום אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1920 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ומשמעות שמו המדעי ״עטלף כלב״. האשף הכלבי קרוב חיצונית וגנטית לאשף מולוסוס, ולעיתים נחשב כתת-סוג שלו. לאשף הכלבי גוף גוצי שמנמן, צוואר עבה, ראש קצר ומעוגל, גולגולת חזקה ומסיבית וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום מקוצר ולווייתני ומתמזג לחלוטין עם הגולגולת. הפנים רחבות וכלביות, העיניים בולטות, והלוע שטוח. האף רחב עם נחיריים עגולים גדולים, השפתיים חלקות ללא קפלי עור האופיינים לאשפיים, והשפה התחתונה קצרה בצורה משמעותית מן העליונה. אוזני האשף קצרות, רחבות ומקופלות והן מחוברות לפנים; באזור הבסיס, יש להן קמט עור עגול גדול ובולט. השיניים חזקות וחדות, והניבים והחותכות העליונות ארוכים במיוחד. הזנב ארוך יחסית וגמיש; כמעט מחצית ממנו יוצאת מתוך כנף הזנב. אורך הראש והגוף של מיני האשף הכלבי 50–78 מ״מ, אורך הזרוע 29–49 מ״מ ואורך זנבו 22–34 מ״מ; משקלם עד 29 גרם. הזכרים גדולים מן הנקבות. הפרווה של האשף הכלבי קצרה, צפופה וקטיפתית. צבעה הכללי צבעוני בדרך כלל, ונע בין אדמוני לערמון, חום שוקולד כהה, כתום מבריק, זהוב או אוכרה; לעיתים קרובות יש שילוב בין הצבעים הנזכרים, כשהכתפיים, העורף, הצוואר והחלק האחורי נוטים להתכהות, הצלעות בצבע בהיר עז והגחון והחזה בצבע צהבהב קרם, אפרפר או לבנבן. הפנים, האוזניים, הכנפיים, הרגליים והזנב בצבע שחור מבריק. השפתה התחתונה ורודה. האשף הכלבי מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה שלו משתרע על דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, מזרח אקוודור, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, צפון ומזרח פרו, בוליביה, ברזיל, פרגוואי וצפון ארגנטינה. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער גדותיים, יער עננים וסוואנה טרופית. האשף הכלבי פעיל בלילה וחי בקבוצות של עד 75 פרטים. הוא מבלה את שעות היום בשינה במערות, חללי עצים ועל כפות דקלים, ומעדיף אתרי לינה חמים ולחים. הוא מחפש את מזונו בשטח פתוח ומאתר אותו באמצעות איכון הד. הוא ניזון בעיקר מחרקים בעלי קליפה קשה, שאותה הוא מפצח עם שיניו החזקות. האשפית ממליטה גור יחיד מדי שנה. מעבר לכך, אין מידע רב על האקולוגיה והביולוגיה של הסוג. בסוג זה יש 8 מינים מוסכמים, וייתכן שבעתיד יוגדרו מינים נוספים. אשף כלבי קינמון (Cynomops abrasus) אשף כלבי גרינהל (Cynomops greenhalli) אשף כלבי מקסיקני (Cynomops mexicanus) אשף כלבי חום (Cynomops paranus) אשף כלבי דרומי (Cynomops planirostris) אשף כלבי מילר (Cynomops milleri) אשף כלבי פרימן (Cynomops freemani) אשף כלבי וואוראני (Cynomops tonkigui) מדיה וקבצים בנושא אשף כלבי בוויקישיתוף אשף כלבי, באתר ITIS (באנגלית) אשף כלבי, באתר NCBI (באנגלית) אשף כלבי, באתר GBIF (באנגלית)
אשף מולוסוס מדומה

אשף מולוסוס מדומה (שם מדעי: Molossops) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשפיים ובו 2 מינים שחיים באמריקה הדרומית. הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס ושמו המדעי מציין את דמיונו לסוג אשף מולוסוס, על אף שהקרבה הפילוגנטית והחיצונית בין השניים מועטת. בעבר הסוג כלל 2 מינים נוספים שקיבלו מאוחר יותר מעמד של טקסונים מונוטיפים: אשף קבררה ואשף מאטו גרוסו. בטקסונומיות מסוימות, הסוג עדיין מופיע ככזה המכיל 3 או 4 מינים. אשף מולוסוס מדומה בעל גוף גוצי שמנמן, גולגולת חרוטית, מצח שטוח ומשופע ופנים רחבות וכלביות. כנפיו צרות וארוכות ומתרחבות בקצה. האוזניים משולשות וקצרות יחסית, אך ארוכות בהרבה משל אשף מולוסוס ואינן מתחברות במצח; בנוסף, אין להן עיטור עור גדול בבסיס. העיניים קטנות, החוטם ארוך ושטוח, האף גדול ובעל נחיריים עגולים שמוקפים בבליטות. השפתיים עבות, הלוע קצר, גמיש ומחודד והלסתות והשיניים חזקות. האצבעות דקיקות עם טפרים קטנים חדים. הזנב ארוך ועבה, וכנף הזנב משולשת. אורך הראש והגוף של אשפי מולוסוס 40–68 מ״מ, אורך הזרוע 27–40 מ״מ ואורך זנבו 19–37 מ״מ; משקלם 4–9 גרם כאשר הנקבות קטנות מן הזכרים. מבחינה פילוגנטית, הוא קרוב במיוחד לאשף הכלבי ואשף קבררה ולאחר מכן לאשף מאטו גרוסו ולסוג אשף מדומה. מבחינה חיצונית, ניתן למצוא קווי דמיון רבים בינו לבין מינים ממשפחת הנשפוניים. הפרווה של אשף המולוסוס המדומה קצרה וצפופה עם צווארון עבה וארוך סביב העורף והצוואר. צבעה הכללי נע בין אדמדם לחום שוקולד, חום קינמון, אוכרה, זהוב, צהוב או כתום, כשאזור הראש והצוואר נוטה להיות כהה יותר. הגחון והחזה חיוורים בדרך כלל ונעים בין צהבהב ללבנבן. הפנים, הכנפיים והאוזניים שחרחרות בעוד שהלוע, השוקיים, הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד. אשף מולוסוס מדומה מצוי באמריקה הדרומית. מלבד ארגנטינה, שני המינים נוכחים בכל המדינות הבאות: ברזיל, פרגוואי, בוליביה, פרו, אקוודור, קולומביה, וונצואלה, סורינאם, גיאנה וגינאה הצרפתית. התפוצה הגאוגרפית של הסוג משתרעת מהיער האטלנטי לעבר ביצות הפנטנל, ערבות הפמפס, ומשם לאורך המורדות הצפוניים של הרי האנדים, אגן האמזונאס הסראדו והקטינגה. בית הגידול כולל סוואנה טרופית או דוקרנית, יער נשיר יבש, יער גשם טרופי, יער מנגרובים ובתה. אשפי מולוסוס הם יונקים חברותיים שחיים בקבוצות קטנות של 3–15 פרטים. הם פעילים בשעות הדמדומים והלילה וניזונים מחרקים שאותם הם מאתרים באמצעות איכון-הד. האשף משתמש בשני סוגי קריאות הד: סוג אחד לשטח פתוח וסוג אחד לשטח סבוך מרובה עצמים. התזונה שלו כוללת עשים, חיפושיות, זבובים, פשפשאים וחגבאים. יש לו יכולת טיסה מהירה והוא מחפש מזון בעיקר בשטחים פתוחים. את שעות היום האשפים מבלים בעיקר בחללי עצים, גזעים, עלווה צפופה, חורים באדמה, נקיקי סלעים ומבנים נטושים. לסוג זה אין עונת רבייה קבועה, והאשפית יכולה להיכנס להיריון מספר פעמים בשנה כשבכל פעם היא ממליטה צאצא יחיד. התנשמת הלבנה היא הטורפת העיקרית של הסוג. בסוג זה 2 מינים: אשף מולוסוס אדמוני (Molossops neglectus) אשף מולוסוס גמדי (Molossops temminckii) מדיה וקבצים בנושא אשף מולוסוס מדומה בוויקישיתוף אשף מולוסוס מדומה, באתר ITIS (באנגלית) אשף מולוסוס מדומה, באתר NCBI (באנגלית) אשף מולוסוס מדומה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשף מולוסוס מדומה, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף בלנפורד

עטלף בלנפורד (שם מדעי: Sphaerias blanfordi) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1891 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ונחשב עד 1906 כמין בסוג כלב-מעופף. הוא קרוי על שם הגאולוג הבריטי ויליאם תומאס בלנפורד. עטלף בלנפורד בעל גוף קטן וכבד, גולגולת מקושתת עם קודקוד מוגבה וחרטום צר. הלוע קצר יחסית עם נחיריים גדולים ובולטים שמופרדים בחריץ עמוק. העיניים גדולות והאוזניים ארוכות ועגולות. הוא נבדל מהכלב המעופף בעיקר במורפולוגיה של השיניים. אורך הראש והגוף של עטלף בלנפורד 75–95 מ״מ, אורך הזרוע 51–61 מ״מ ואורך האוזן 11–12 מ״מ; משקלו עד 39 גרם ומוטת הכנפיים בסביבות 41 ס״מ. אין לו זנב. קרום התעופה האחורי קצר ומכוסה בשיער צפוף. הפרווה של עטלף בלנפורד ארוכה וצפופה ומשתרעת עד לשוקיים. צבעה הכללי אפור כהה או חום אפרורי כשהגחון נוטה להיות אפרפר בהיר יותר והראש והעורף עם גוון ערמוני. לזכרים יש כתמי שיער צהובים או כתומים בצידי הצוואר שנובעים מהפרשות של בלוטות ריח. האוזניים חומות ומסומנות בלבן בקצה וסביב העיניים יש כתמים שחורים. הרגליים והכנפיים שחרחרות או חומות כהות, השוקיים, הזרועות, פנים האוזניים והחוטם ורודים. הטפרים לבנים. עטלף בלנפורד מצוי בדרום אסיה; הוא מופיע בצפון ומזרח הודו, מזרח ומערב נפאל, בהוטן, צפון ומזרח בורמה, צפון ומרכז וייטנאם, צפון תאילנד, דרום סין העממית וכנראה גם בצפון לאוס. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי, יער מונסונים ויער ירוק-עד לח והוא מצוי בשפלות או ברכסים הרריים גבוהים ברום 2,710-308 מטר מעל פני הים. הצמחייה הדומיננטית באזור המחיה שלו כוללת מחטניים, אלוניים, דקלאים, בננה ובמבוק. אין מידע על אורח החיים של עטלף בלנפורד; הוא פעיל ככל הנראה בלילה ולן ביום במערות או בצמרות עצים בקבוצות קטנות של 2–5 פרטים. הוא ניזון כנראה מפירות ומחפש את מזונו בגובה נמוך סמוך לקרקעית היער. עטלף בלנפורד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, ומכיוון שלא סביר שהוא יחווה ירידה משמעותית בטווח הקרוב. אין איומים משמעותיים על המין, אך ציד אינטנסיבי ואובדן בית גידול באמצעות כריתת יערות עשויים לגרום לירידות מקומיות. עטלף בלנפורד מצוי במספר גדול של אזורים מוגנים ברחבי דרום אסיה. מדיה וקבצים בנושא עטלף בלנפורד בוויקישיתוף עטלף בלנפורד, באתר ITIS (באנגלית) עטלף בלנפורד, באתר NCBI (באנגלית) עטלף בלנפורד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף בלנפורד, באתר GBIF (באנגלית) עטלף בלנפורד באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף דייאק

עטלף דייאק (שם מדעי: Dyacopterus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1912 על ידי הזואולוג הדני קנוד אנדרסן, והוא קרוי על שם הדייאקים - עמים אינדונזים ילידי האי בורנאו. הסוג קרוב מבחינה חיצונית לכלב המעופף. לעטלף הדייאק גולגולת רחבה יחסית, גוף קטן וחרטום קצר וריבועי. עיניו ואפו גדולים ונחיריו מעט צינוריים. לחייו נפוחות, ועל שפתיו העליונות שורת יבלות קטנות. אוזניו צרות ואליפסיות וזנבו בינוני. יש לו סך הכול 28 שיניים, כאשר הניבים ארוכים ומחודדים והטוחנות מסיביות ומרובעות. כנף הזנב צרה ומסתכמת ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים. אורך הראש והגוף של עטלף דייאק 106–144 מ״מ, אורך הזרוע 74–96 מ״מ ואורך הזנב 16–29 מ״מ; המשקל נע בין 70 ל-148 גרם. אצל חלק מהמינים הזכרים גדולים מן הנקבות, ויש להם ציציות שיער בולטות סביב הצוואר. הפרווה של עטלף דייאק קצרה ודלילה. צבעה הכללי חום אפרורי או חום בהיר בגב, בכתף ובצלעות, וצהבהב, בז׳ או אפרפר בגחון ובחזה. הראש כהה יותר בצבעו ולעיתים יש פס שחור על המצח. לזכרים יש כתם מוזהב או אדמוני סביב הצוואר. הכנפיים חומות-שחרחרות, הזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו. עטלפי דייאק מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את דרום תאילנד, מלזיה, אינדונזיה והפיליפינים. האיים העיקריים שבהם הסוג נוכח הם סומטרה, בורנאו, לוזון ומינדנאו. בית הגידול של המינים בסוג מורכב בעיקר מיער גשם טרופי לח ויער ביצתי, והם נוטים לבלות את זמנם בחופה הגבוהה של היער. המינים בסוג פעילים בלילה וישנים בקבוצות קטנות במערות גיר או חללי עצים. התזונה שלהם מורכבת מפירות (בפרט תאנים), והשיניים הגדולות והחזקות שלהם מאפשרות אכילת פירות קשים. הם גם עשויים לאכול עלים מסוימים ולנשוך פירות במטרה לסחוט מתוכם את המיץ. הרבייה היא מונוגמית ככל הנראה. הנקבה ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון של מספר חודשים, ושני בני הזוג משתתפים בהנקת הגורים. המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות מואץ וציד לבשר. בסוג זה 3 מינים: עטלף דייאק מצוי (Dyacopterus spadiceus) - מצוי בחצי האי המלאי, בסומטרה ובבורנאו. עטלף דייאק ברוק (Dyacopterus brooksi) - אנדמי לסומטרה. עטלף דייאק ריקארד (Dyacopterus rickarti) - אנדמי לאיי הפיליפינים. מדיה וקבצים בנושא עטלף דייאק בוויקישיתוף עטלף דייאק, באתר ITIS (באנגלית) עטלף דייאק, באתר NCBI (באנגלית) עטלף דייאק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף דייאק, באתר GBIF (באנגלית)
אידולון

אידולון או עטלף דקלים (שם מדעי: Eidolon) הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 מינים שחיים בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה. הסוג הוקם בשנת 1815 על ידי הזואולוג האמריקני-צרפתי קונסטנטין סמואל רפינסק ומשמעות שמו המדעי היא ״רוח רפאים״. הסיווג של עטלף הדקלים בתוך משפחת עטלפי הפירות אינו ברור; הדעות חלוקות האם לסווגו בתת-משפחת השועלים המעופפים (Pteropodinae), בתת-משפחת עטלפים רוסטיים (Rousettinae) או בכלל בתת-משפחה עצמאית - אידולונים (Eidolinae). האידולון מתאפיין בגוף דק ומוארך, בראש גדול חרוטי ובלוע ומחודד. האוזניים גדולות ורחבות עם קצה מעוגל. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים מופרדים בחריץ עמוק. בין המאפיינים של הסוג המבדילים אותו מהשועלים המעופפים ניתן למנות עצם עורפית מעוגלת ולא ישרה, עצם חותכת מופרדת מהחרטום, העדר שיער נוקשה בצוואר, לחיים נפוחות ושיניים קצרות יחסית עם נוסחה שונה (5 טוחנות בלסת העליונה ו-6 טוחנות בתחתונה). כמו כן, יש לו זנב קצרצר בניגוד לרוב השועלים המעופפים נטולי הזנב. אורך הראש והגוף של עטלפי הדקלים 14–22 ס״מ, אורך הזרוע 117–134 מ״מ ואורך הזנב 10–22 מ״מ; מוטת הכנפיים 72–95 ס״מ ומשקלם 230–350 גרם. הזכרים כבדים במקצת מן הנקבות. קרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים. הפרווה של האידולון קצרה ודלילה. צבעה הכללי נע בין צהוב עז לצהבהב חיוור, אוכרה, זית, חאקי או בז, כשאזור הגב חום אפרורי וסביב הצוואר יש סינר כתום או זהוב. הפנים, הכנפיים, הרגליים והזנב בצבע שחור מפוחם או חום כהה והזרועות, האמות והכתפיים לבנבנות-כסופות. בבסיס האוזניים יש צמד כתמים לבנים והאישונים אדמדמים. האוזניים כתמתמות או שחורות. האידולון נפוץ באפריקה ובחצי האי ערב. בין המדינות שבהם הם מצויים ניתן למנות את תימן, סעודיה, אתיופיה, סודאן, כל מדינות אפריקה שמדרום לסהרה (להוציא סומליה, בוצוואנה ונמיביה) ומדגסקר. בית הגידול שלהם מגוון למדי וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, סוואנה מישורית צחיחה למחצה, סוואנה טרופית, סוואנת-שיחים דוקרנית, בתה ואפילו אזורים עירוניים. האידולון פעיל בעיקר בלילה, אך מגיח מדי פעם גם בשעות היום. את רוב שעות היום החמות הם מבלים במנוחה בנקיקי סלעים, מערות או עצים גבוהים - בפרט תחת כפות דקלים שהעניקו להם את שמם. המינים בסוג חברותיים, ומין אחד אף חי במגה-מושבות של מאות אלפי פרטים ומבצע אחת לשנה נדידה ענקית ברחבי אפריקה בה משתתפים רבבות פרטים. התזונה של עטלפי הדקלים מורכבת מפירות, צוף, פרחים, עלים וקליפות עצים. הרגלי התזונה שלהם, הופכים אותם למאביקי פרחים ולמפיצי זרעים בולטים באפריקה שמדרום לסהרה. עונת הרבייה של העטלפים מתרחשת בין אפריל ליוני, אך לאחר מכן העובר אינו מתפתח אלא נכנס לדיאפאוזה עד אוקטובר, וההמלטות מתרחשות בין פברואר למרץ. עיכוב ההתפתחות מתרחש במהלך העונה היבשה ומאפשר לנקבות להמליט כאשר המזון שופע. עטלפי הדקלים מאוימים מצד אובדן בית גידול וציד לבשר. מין אחד מסווג כקרוב לסיכון (NT) ומין אחד פגיע (VU). בסוג זה 2 מינים: אידולון מצוי (Eidolon helvum) - מצוי ברחבי אפריקה ובחצי האי ערב. אידולון מדגסקרי (Eidolon dupreanum) - אנדמי למדגסקר. מדיה וקבצים בנושא אידולון בוויקישיתוף אידולון, באתר ITIS (באנגלית) אידולון, באתר NCBI (באנגלית) אידולון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אידולון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אידולון, באתר GBIF (באנגלית)