laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הזמריה

הזִּמְרִיָּה היא מפגש מקהלות בינלאומי המתקיים בישראל אחת לשלוש שנים מאז 1952, עת נוסדה על ידי אהרן צבי פְּרוֹפֶּס. הזמריה מאורגנת על ידי "עמותת הזמיר והנבל מייסודו של א. צ. פרופס". העמותה אחראית על הזמריה ועל תחרות הנבל הבינלאומית. חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל היא כיום יושבת ראש העמותה. היא החליפה את אסתר הרליץ שמונתה כנשיאת כבוד של העמותה. מנכ"ל העמותה הוא יוסי פרוסט. הזמריה הוקמה ביוזמתו של פרופס, איש מחלקת התיירות, אשר הכיר אירועים מקהלתיים מסוג זה בריגה. ב-1935 ייסד פרופס שתי אגודות בשם "זמיר" בוורשה ובתל אביב תחת רעיון של קיום מפגשי מקהלות יהודיות מרחבי העולם. מספר שנים לאחר מכן הציע פרופס לראש הממשלה דוד בן-גוריון לקיים כנס מקהלות יהודיות בישראל. רעיון זה יצא אל הפועל באוגוסט 1952 כאשר ייסד פרופס את "הזמריה". טקס הפתיחה התקיים בהר הרצל בט"ו באב ולאחר מכן התקיימו חגיגות במקומות שונים ובהם קונצרט שנערך באצטדיון רמת גן. בסך הכל השתתפו בזמריה הראשונה למעלה מ-40 אלף איש מאז מתקיימת הזמריה מדי שלוש שנים. לאחר מותו של פרופס החליטה ממשלת ישראל לקרוא לזמריה על שמו. בשל התמעטות המקהלות היהודיות בעולם, הפכה הזמריה פתוחה לכל מקהלה. בשנת 1958 נערכה הזמריה במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל, והוזמנו לראשונה מקהלות מרחבי העולם שאינן רק קהילות יהודיות. בזמריות הראשונות הופיעו המקהלות ברחבי הארץ והתקבצו למפגשים באירועי הפתיחה והסיום בתל אביב ובירושלים. כך לדוגמה ב-1961 הזמריה ה־4 נפתחה בהיכל התרבות בתל אביב, ב-1970 הזמריה ה־7 נפתחה בבנייני האומה בירושלים, בנוכחות יושב ראש הכנסת וראש עיריית ירושלים טדי קולק, וב-1989 זמריה ה־15 נפתחה בתיאטרון ירושלים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 שונה אופייה של הזמריה והיא עברה להיות אירוע שעיקרו סדנאות שירה. בין האנשים שניהלו את הזמריה על פני השנים, נמנה גם המנצח מיכאל שני. בשנת 2020, בשל המגבלות שהוטלו על מופעי תרבות בעקבות התפשטות מחלת נגיף קורונה 2019, התקיימה "זמריה ברשת" במשך 3 ימים באופן מקוון, בהנחיית נועם גיל-אור, וכללה ראיונות שהוקלטו מראש בעכו וקליפי וידאו של עשרות הרכבים ישראליים. כל אירועי הזמרייה הועברו בשידור ביוטיוב וכן בכל ערוצי התקשורת האירופיים ע”י Interkultur גרמניה, הגוף הבינלאומי הגדול ביותר לתחרויות ופסטיבלי מקהלות בינלאומיים באירופה. ביוני 2023 במסגרת "זמריית קודש וחול" ציינה הזמריה 70 שנה להיווסדה וחגגה 75 שנה למדינת ישראל בעכו בסדנאות, בכיתות אומן, בקונצרטים ובמופעים בהשתתפות מנצחים מובילים ומאות זמרי מקהלות מהארץ ומחו"ל. ביולי 2024 תתקיים "זמרית צירופים" במרכז המוזיקה תל אביב יפו. אסתר הרליץ, הזמריה: יובל לזמריה, 1952–2002, תל אביב: אגודת הזמיר, תשס"ב 2002. (חוברת) מדיה וקבצים בנושא הזמריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הזמריה משה גורלי, "הזמריה", דבר, 22 באוגוסט 1952 אורי קיסרי, הזמריה – נעים זמירות ישראל, מעריב, 20 ביולי 1964 יפעת נבו, "תור הזמריה הגיע", מעריב, 6 ביולי 1970 הזמריה הראשונה, יומני כרמל 1952 (התחלה 1:10) אתר הבמה, 11 ביולי 2010. פסטיבל כל־יהודי לזמרה - בשנה הבאה, חרות, 24 בספטמבר 1951 הזמריה נפתחה בטקס בהר הרצל, דבר, 7 באוגוסט 1952 40 אלף ב<<זמריה>>, הארץ, 11 באוגוסט 1952 35 אלף איש בהופעות ה"זמריה-, הארץ, 18 באוגוסט 1958 הזמריה" נפתחה ", קול העם, 27 ביולי 1961 נפתחה הזמריה ה־7, על המשמר, 14 ביולי 1970 אמיר מנדל, אין שמות גדולים, חדשות, 28 ביולי 1989 עתי"ם, ארבעים מקהלות יזמרו בירושלים, חדשות, 22 ביולי 1992 אבי פיינטוך, הזמריה 2020 (פלייליסט הכולל את שלושת ימי השידורים), באתר יוטיוב, ‏31/12/2020 הזמריה, באתר OLD AKKO
אדנירם

אֲדֹרָם או אֲדֹנִירָם בֶּן עַבְדָּא. היה שר בממלכת ישראל המאוחדת, בתקופת דוד, שלמה ותחילת תקופת רחבעם. אדנירם היה אחראי על המס בממלכה, כלומר גבית המיסים למלך או על עבודות שונות של העם למלך. בזמן נאום ההכתרה של רחבעם על ממלכת ישראל ("נאום השוטים והעקרבים" שאירע בשכם), שלח רחבעם את אדנירם לגבות מס, כנראה על מנת להביע בכך את שלטונו הנוקשה שהבטיח לעם ישראל. אולם העם רגם את אדנירם באבנים והוא מת. בכך בעצם פרץ המרד, שהוביל בסופו של דבר לפילוג בין ממלכת ישראל וממלכת יהודה. בתנ"ך אין שום התייחסות למוצאו של אדנירם, ועל כן כנראה שהיה ישראלי. אולם חלק מהחוקרים סוברים שהוא היה כנעני, מכיוון שבעמי כנען גביית מיסים הייתה מקובלת, בעוד בתורת ישראל אין אזכור למס, ולכן הגיוני שדוד לקח כנעני כדי שיארגן לו את המס. כחיזוק לדבריהם הם גם מציינים את הדמיון בין השם אדרם לשם האל הכנעני הדד. פירוש נוסף לשמו מסביר ש'אדני' או 'אד' הכוונה ל'אב' ומכאן ששמו מקביל לשמו של אבי האומה הישראלית אברהם. מדיה וקבצים בנושא אדנירם בוויקישיתוף "אדנירם", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספר שמואל ב', פרק כ', פסוק כ"ד ספר מלכים א', פרק ד', פסוק ו' ”אָבִי הִכְבִּיד אֶת עֻלְּכֶם, וַאֲנִי אֹסִיף עַל עֻלְּכֶם; אָבִי יִסַּר אֶתְכֶם בַּשּׁוֹטִים, וַאֲנִי אֲיַסֵּר אֶתְכֶם בָּעַקְרַבִּים” ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוק י"ח אנציקלופדיה מקראית, ערך "אדרם" עמודים 116-117
מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה

מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה הוא מרכז תרבות בתחום המוזיקה הכולל את הספרייה למוזיקה של תל אביב. המרכז נקרא על שם פליציה בלומנטל. המרכז תוכנן על ידי האדריכלית נילי פורטוגלי. ערך מורחב – הספרייה במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה הספרייה נוסדה בשנת 1951 בבית שנקר על ידי משרד החינוך והתרבות ועיריית תל אביב-יפו כספרייה למוזיקה של תל אביב. אוספיה של הספרייה כוללים את הארכיונים של פליציה בלומנטל, אורי טפליץ, ברוניסלב הוברמן, יהויכין סטוצ'בסקי, מנשה רבינא, יצחק אדל, ורדינה שלונסקי ואחרים. עם מותה של פליציה בלומנטל בשנת 1991 נקרא המרכז על שמה. ב-1994 נהרס הבניין הישן, ובמקומו הוקם הבניין הנוכחי. הבניין החדש תוכנן על ידי האדריכלית נילי פורטוגלי. הספרייה נסגרה לשיפוץ ב-1 בספטמבר 2021. המרכז למוזיקה ע"ש פליציה בלומנטל נפתח בשנת 1997 כפרויקט של קרן תל אביב יפו לפיתוח. בשנת 1998 הוקמה עמותה לצידו "על מנת ליזום, לארגן, לנהל ולהפיק אירועי תרבות בתחום המוזיקה, לקיים פעילות חינוכית במטרה להכשיר את דור המוזיקאים הבא, לשתף אמנים וגופים אמנותיים מישראל ואורחים מחו"ל ובעיקר להביא את אהבת המוזיקה אל קהל רחב". אולם הקונצרטים מכיל כ-115 מקומות ישיבה ופעילות מוזיקלית שוטפת נערכת בו. האירועים מופעלים על ידי העמותה ע"ש פ. בלומנטל. בשנת 1999 יסדה העמותה את פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה במוזיאון תל אביב לאמנות. הפסטיבל מתקיים מאז מדי שנה. ב-2016 נפסקו ההופעות באולם הקונצרטים כיוון שהבניין נוהל ללא רישיון עסק ורישיון מכבי אש. בשנת 2021 עברה עמותת פליציה בלומנטל למשכנה החדש ב"סטודיו אנט" בקריית המלאכה. במקום סטודיו לקונצרטים ומופעים היכול להכיל עד 90 אנשים, חדרי חזרות ומשרדי העמותה.. עיריית תל אביב הכריזה כי מרכז המוזיקה ברחוב ביאליק ייפתח מחדש לקהל בספטמבר 2023 כ"בית לקהילה יוצרת עבור קהילת המוזיקאים של העיר, עם אולם קונצרטים מקצועי, חדר נגינה אישי עם אפשרות הקלטה, גלריה למוזיקאים ואמני סאונד, הרצאות, הסכתים וכיתות אמן". נילי פורטוגלי, תפיסה הוליסטית באדריכלות - "מרכז למוזיקה וספריה ע"ש פליציה בלומנטל", כיכר ביאליק, תל אביב, הוצאת עם עובד, תל אביב 2011 Nili Portugali, A Holistic Approach to Architecture - "The Felicja Blumenthal Music Center and Library", AM OVED Publishers Ltd, Tel-Aviv, 2011 מדיה וקבצים בנושא מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה קטלוג הספרייה למוזיקה ע"ש פליציה בלומנטל אתר פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה מרכז למוזיקה וספריה ע"ש פליציה בלומנטל, באתר עיריית תל אביב טלי חרותי-סובר, "פעם היו פה 250 אירועים בשנה": איך הפך אחד הבניינים היפים בתל אביב לשומם מפעילות?, באתר TheMarker‏, 29 בינואר 2017 על העמותה, באתר עמותת פליציה בלומנטל סטודיו אנט, באתר עמותת פליציה בלומנטל
חיים אריה ארלנגר

הרב חיים אריה ארלנגר (נכתב: ערלאנגער ;כ"א בניסן תרפ"ד, 1924 – ט"ו בכסלו תשמ"ח, 1988) היה מקובל חרדי שווייצרי. נולד בשווייץ, בן שמשון רפאל ארלנגר. סבו אברהם ארלנגר היה מראשי היהדות האורתודוקסית בשווייץ. בצעירותו למד בישיבת לוצרן והיה תלמידו של הרב שטיינמן. כבר בתקופת לימודיו בישיבה נהג בהנהגות של קדושה ופרישות. במשך תקופה נהג לצום במשך כל ימות השבוע. כמו כן, גזר על עצמו תענית דיבור למשך מספר חודשים. בשנות מלחמת העולם השנייה נמנע מלקרוא את עיתוני החדשות כביטוי של שליטה עצמית. בשנת תש"ה שיגר "קוויטל" לאדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, והאדמו"ר התפעל מתוכנו ושמר את ה"קוויטל" למשמרת. בקוויטל כתב בין היתר משאלתו להיות "מרכבה לשכינה". בנו, האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר, שאביו סיפר לו בהתפעלות על ה"קוויטל", שמר את הקוויטל לאחר פטירת אביו, ונהג לקום לכבודו של הרב ארלנגר. בשנת תש"ז נישא ליהודית רתק, בת הרב אברהם יהושע רתק מהונגריה. לאחר נישואיהם השתקעו בלוגאנו. לפרנסתו פתח חנות לממכר בדים, אך את עיקר זמנו הקדיש לתפילות וללימוד תורה, כשחלק נכבד מלימודו מוקדש לתורת הנסתר. כמו כן, מסר שיעורים בתלמוד ובהלכה בפני יהודי העיר. ייחד חדר מיוחד בביתו לכבוד שבת, שהיה סגור במשך ימות השבוע. הוציא לאור ספרי קבלה קדמונים מאת גדולי המקובלים והוסיף להם את פירושיו. לאחר מותו הוציאו בניו את איגרת הרמב"ן עם פירושו "איגרת פתוחה". זכה לקרבה מיוחדת מהאדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים, שאף מסר לו במתנה את מעילו העליון. כונה על ידי ה"סטייפלר" "הבעל-מקובל". האדמו"ר רבי חיים מאיר הגר מויז'ניץ התבטא: "אני חסיד גדול שלו". במוצאי שבת ט"ו בכסלו תשמ"ח כששב מבית הכנסת לביתו נדרס למוות על ידי מכונית חולפת. הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. בנו הוא הדרשן והמקובל הרב סנדר ארלנגר (נפטר י"ח בשבט התש"ף). אחיו הוא הרב אברהם ארלנגר. דודו הוא רופא העיניים הד"ר משה יהושע ארלנגר, שהיה רופא העיניים היהודי הראשון בארץ ישראל. ”תשתדלו להגיד כל מה שאפשר דברי תורה, עבודה או מוסר משמי, שחידשתי או הגדתי בימי חיי, ובמה שהייתי נזהר. אמנם לא תכתבו עלי שום תואר שיהיה חס וחלילה לבושתי ולחרפתי למעלה, אלא רק זאת תגידו, שהייתי משתוקק להיות עבד נאמן לה' ולתורה הקדושה, ובעומק פנימיות יחידתי היה צימאון וגעגועים להתקרב לה' ולהיות צדיק וחסיד וישר, אהוב ונאמן לעשות בזה נחת רוח לבורא.” האבן הזאת מצבה למקום מנוחת חייתנו יחידתנו ידידות מנשמתנו/ אור רוחנו יקר המותה לחסידיו/ חטאנו ידענו יחולל מפשענו/ אבל רב יתעטף העולם פקודת אבינו שמרה רוחנו/ ולא כתבנו תוארים ושבחים/ על מעשיו הכבירים והנפלאים/ ידועים וגלויים לפני בורא העולמים/ יעמדו לזכות לבנים ובני בנים/ לדור דורים נצח נצחים. פתח עיניים ויפה עיניים – פירושים על הספר מאירת עיניים מאת רבנו יצחק דמן עכו חיים למצאיהם – פירוש על הספר שער הרזים מאת רבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה. איגרת פתוחה – פירוש לאיגרת הרמב"ן בצרור החיים – דברי זיכרון והספד על הרב חיים אריה ארלנגר (2 כרכים) הרב ארלנגר שמע על מטרה זו שהיא תכלית היהודי, מרבו הרב שטיינמן. אעלה בתמר-בריסק, עמוד רל.
תומר אבירם

תומר אבירם (נולד ב-19 במאי 1977) הוא במאי, ותסריטאי ישראלי. בוגר המחלקה לקולנוע מכללת בית ברל, המדרשה לאמנות. בשנת 2001 כתב וביים סרט קצר בשם "ההולך על חבל דק", על פי סיפורו מאת חנוך לוין. הסרט היה מועמד לפרס וולג'ין בתחרות הסרט הקצר והשתתף ב-12 פסטיבלים בינלאומיים בהם זכה בפרס התסריט הטוב בפסטיבל הקולנוע בפאריס, ופרס הבמאי המבטיח בפסטיבל הסרטים בליסבון. בין השנים 2003–2005 כתב וביים מערכונים עבור תוכנית הטלוויזיה "אחורי החדשות" עם יאיר ניצני בערוץ 10, ובשנים 2006–2007 ביים וכתב בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". ב-2008 ביים עבור YES את העונה השנייה של סדרת הדרמה "לא הבטחתי לך" בכיכובם של אלי פיניש, גורי אלפי ועלמה זק, ובהמשך אותה שנה שימש כבמאי עריכות של הדרמה היומית "חשופים" בחברת הכבלים הוט. ב-2009 כתב עם אחיו, ארז אבירם, עבור קשת פיילוט לסדרה הקומית "עצור, משטרה" אותו ביים, וב-2010 עבד כבמאי בתוכנית "האח הגדול". ב-2014 שב לישראל לאחר 3 שנים בלוס אנג'לס כדי לכתוב ובהמשך לביים (יחד עם איתן צור) את העונה הראשונה של הסדרה הקומית ״השוטר הטוב״, אותה יצר בשיתוף עם אחיו, ארז. ב-2015 כתב עבור תיאטרון חיפה את המחזה ״שלא תתעורר הילדה״ (יחד עם שי שבתאי), קומדית פשע משפחתית בכיכובם של משה איבגי, אלמה דישי, שלומי קוריאט, אלברט אילוז, יוסוף אבו ורדה, ויוגב יפת. את ההצגה ביים רוני ניניו. ב-2017 ביים והיה שותף לכתיבת "השוטר הטוב" עונה 2. ב-2019 ביים והיה שותף לכתיבת "השוטר הטוב" עונה 3. הסדרה מגוללת את סיפורו של שוטר מורעל ואלים בשם דני קונפינו (יובל סמו) שחוזר לגור עם הוריו המזדקנים (משה איבגי ולאורה ריבלין) לאחר שנבגד על ידי בת-זוגו. את חבריו של סמו לתחנה מגלמים גיא לואל, יגאל עדיקא, אורטל בן שושן ולואי נופי. העונה הראשונה של "השוטר הטוב" עלתה לאוויר בחברת הלווין YES ב-15 באוגוסט 2015 וזכתה להצלחה גדולה. כשנה וחצי לאחר מכן, ב-4 באפריל 2017, עלתה לשידור עונתה השנייה ובמהלכה פרסמה YES כי אושרו צילומי עונה שלישית. במהלך אותה שנה נמכרו זכויות הסדרה לשידור על ידי ענקית המדיה האמריקאית נטפליקס, כמו גם זכויות העיבוד לגרסה דוברת אנגלית. ב-21 בספטמבר 2018 עלתה The Good Cop האמריקאית לשידור. בסדרה כיכבו טוני דנזה (במקור תפקידו של משה איבגי) והזמר-שחקן ג'וש גרובן בתפקידו המקורי שגילם סמו. הסדרה צולמה בניו יורק וכללה 10 פרקים באורך חמישים דקות. ב-2019 העלתה נטפליקס את "השוטר הטוב" הישראלית עם דיבוב לשלל שפות וכיום היא זמינה ב-190 מדינות ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא תומר אבירם בוויקישיתוף תומר אבירם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית תומר אבירם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תומר אבירם, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי תומר אבירם, באתר קוטלר ייצוג אמנים עינב שיף, בלוז לכחול מדים, באתר "ידיעות אחרונות", 7 באפריל 2017 ניב הדס, אל תקשיבו למבקרים ותנו צ'אנס ל"השוטר הטוב", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2015 איתי שטרן, "השוטר הטוב": סאטירה על המשטרה הישראלית, או סתם קומדיה?, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2015 אילן לוקאץ', ‏פרודיה ללא גבולות: "השוטר הטוב" חוזרת למסך, באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2017 איתי שטרן, נטפליקס תפיק גרסה אמריקאית לסדרה "השוטר הטוב", באתר הארץ, 20 ביוני 2017 ניב הדס, מה הקשר בין "השוטר הטוב" ו"כבודו" לפרשת אלוביץ'?, באתר הארץ, 6 ביולי 2017 רן בוקר, כך נראית הגרסה האמריקנית של "השוטר הטוב", באתר ynet, 30 ביולי 2018
האיחוד הדמוקרטי והסוציאליסטי של הרזיסטאנס

האיחוד הדמוקרטי והסוציאליסטי של הרזיסטאנס (בצרפתית - "Union démocratique et socialiste de la Résistance" ובראשי תיבות - UDSR) הייתה מפלגת מרכז-שמאל צרפתית שפעלה בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית בין 1947 ל-1958 והייתה מבין מייסדות האינטרנציונל הליברלי בשנת 1947. המפלגה נוסדה ב-1945 בידי אנשי הרזיסטאנס הלא קומוניסטים, ששאפו לאחד את כל חברי הרזיסטאנס שאינם קומוניסטים למסגרת אחת. יזמה זו כשלה שכן עלייתם וארגונם מחדש של גופים מפלגתיים אחרים, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית והמפלגות הגוליסטיות, משכו חברים רבים ברזיסטאנס. המפלגה התגבשה לבסוף כמפלגת מרכז-שמאל קטנה בעלת נטיות ליברליות, בהנהגת איש צרפת החופשית, רנה פלוון. בתחילת ימי הרפובליקה הרביעית שלטה ברפובליקה ברית בין הסוציאליסטים, הקומוניסטים, והמפלגה הרפובליקנית הפופולרית בעלת הנטיות הקתוליות (MRP). ה-UDSR הייתה באופוזיציה למפלגות אלו, ורק לאחר שברית זו נשברה, עם עזיבת הקומוניסטים את ממשלתו של פול רמדיה נטלה המפלגה חלק בברית המפלגות שכונתה "הכוח השלישי" והתיימרה לייצג את הכוח ברפובליקה הרביעית שאינו קומוניסט או אינו גוליסט. במשטר הרעוע של הרפובליקה השלישית, ובהינתן ההרכב הקואליציוני בשנות החמישים הראשונות ניתן כוח רב למפלגות מרכז קטנות מסוג זה, ואכן, רנה פלוון זכה בתפקיד ראש ממשלת צרפת פעמיים בשנים 1950–1951. מנהיגותו של פלוון החזיקה מעמד עד 1953 ואז החליף אותו פרנסואה מיטראן בראשות המפלגה, והוביל קו שמאלי יותר מפלוון שנחשב לשמרן. ב-1956 השתתפה המפלגה בקואליציה הרחבה "החזית הרפובליקנית" שהקים פייר מנדס פראנס, שזכתה בבחירות. שנתיים לאחר מכן התפלגה המפלגה, כאשר מיטראן התנגד לשובו של דה גול לעמדת השלטון במהלך משבר מאי 1958, ופלוון והשמרנים תמכו בדה גול. המפלגה שרדה עד שנת 1964 ואז התאחדה עם המפלגה החדשה שהקים מיטראן "ועד המוסדות הרפובליקנים" (CIR) שבסופו של דבר התאחדה עם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. ד"ר ש.י. בלוך, ארצות אירופה המערבית אחרי מלחמת העולם השנייה, תולדות המאה ה-20, הוצאת יזרעאל, 1963, כרך ב', עמ' 103
התנועה הרפובליקנית העממית

התנועה הרפובליקאית העממית (בצרפתית: Mouvement Républicain Populaire; בראשי תיבות: MRP) הייתה מפלגה נוצרית דמוקרטית בצרפת, שעיקר פעילותה בימי הרפובליקה הצרפתית הרביעית. התנועה הייתה אחד הכוחות החזקים ב"ברית שלוש המפלגות" שייסדה את הרפובליקה, לצד המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית והמפלגה הקומוניסטית של צרפת. לאחר פרישת הקומוניסטים מהממשלה, ב-1947 התגבשו מסביב לתנועה מפלגות "הכוח השלישי" שייצגו את כל מי שאינו גוליסט ואינו קומוניסט. התנועה הייתה מפלגה מרכזית בקואליציה ברוב תקופת הרפובליקה הרביעית, ובמסגרתה פעלו אישים מרכזיים כז'ורז' בידו, רובר שומאן ופייר פלימלן. בתקופת הרפובליקה הצרפתית החמישית, תחת שלטון דה גול, נסוגה הפופולריות של המפלגה, והיא התפרקה ב-1967. מדיה וקבצים בנושא התנועה הרפובליקנית העממית בוויקישיתוף התנועה הרפובליקנית העממית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ד"ר ש.י. בלוך, ארצות אירופה המערבית אחרי מלחמת העולם השנייה, תולדות המאה ה-20, הוצאת יזרעאל, 1963, כרך ב', עמ' 103 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה הרדיקלית (צרפת)

המפלגה הרדיקלית (בצרפתית - Parti radical) היא מפלגת מרכז ליברלית בצרפת. המפלגה, שנוסדה ב-1901 הייתה מפלגת השלטון במהלך חלק ניכר מתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית, והיא כיום המפלגה הפוליטית הוותיקה ביותר בצרפת. אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הרדיקלית המפלגה הרדיקלית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר המפלגה topic/Radical-Party-political-party-France המפלגה הרדיקלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלי יופה

אלי יופה (9 ביוני 1934 – 2010) היה פרופסור להיסטוריה של הצבא הסיני באוניברסיטה העברית בירושלים. ממייסדי תחום לימודי מזרח אסיה בישראל וחבר החוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית מיום הקמתו. יופה נולד בשאנגחאי למשפחה יהודית וחי בה עד עלייתו לישראל בסוף שנות ה-40, כשהיה בן 15. למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו לתואר השני סיים באוניברסיטת הונג קונג, שם שהה בסוף שנות ה-50, ואת הדוקטורט השלים באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בהנחייתו של ההיסטוריון והסינולוג ג'ון ק. פיירבנק (אנ'). יופה היה נשוי למיכל, ואב לשתי בנות. הוא התגורר בשכונת קריית שמואל בירושלים. נפטר בשנת 2010, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ חורשים. מחקריו של יופה התמקדו בצבא סין. את ראשית צעדיו בתחום עשה בעבודת דוקטורט פורצת דרך אשר התמקדה ביחסי צבא-מפלגה בסין. העבודה, שהתפרסמה כספר "Party and army: professionalism and political control in the Chinese officer corps, 1949–1964", הפכה לקלאסיקה בכל הקשור להתפתחות צבא סין וקשריו עם הדרג הפוליטי. מאז כתב יופה מאמרים רבים על הקשר בין הצבא והמפלגה הקומוניסטית. אלי יופה, הצבא הסיני ממאו ועד ימינו, מוסד ביאליק, ירושלים, 2011 Ellis Joffe, Party and Army: Professionalism and Political Control in the Chinese Officer Corps, 1949–1964, Cambridge: East Asian Research Center, Harvard University, 1965 Ellis Joffe, The Chinese Army After Mao, London: Weidenfeld and Nicolson, 1987 דף לזכרו(הקישור אינו פעיל) באתר אוניברסיטת חיפה אייל בירנברג וחגי גלבוע, פרופ' אלי יופה, מומחה לצבא סין מהאוניברסיטה העברית: "הסינים מתכוננים לעימות עם ארצות הברית, כנראה בעשור הבא", בטאון חיל האוויר 138, 2001 In Memoriam, Ellis Joffe, מאת הרלן ג'נקס (באנגלית), התפרסם בכתב העת "The China Quarterly", גיליון 202, יוני 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Internet Broadway Database

Internet Broadway Database (ידוע גם בראשי התיבות IBDB; בתרגום חופשי לעברית: מאגר המידע האינטרנטי של ברודוויי) הוא אתר אינטרנט המכיל בסיס נתונים מקוון של ההפקות של תיאטראות ברודוויי והשחקנים שבו. הוא מופעל על ידי מחלקת המחקר של "ליגת ברודוויי", איגוד הסחר של קהילת התיאטרון המסחרי בצפון אמריקה. האתר מספק תיעוד של הפקות מראשית התיאטרון בניו יורק במאה ה-18 ועד היום. התיעוד הוא על אנשים רלוונטיים שקשורים לנושא, כמו גם עובדות מעניינות וסטטיסטיקות של הפקות. בסיס הנתונים הראשוני נהגה בשנת 1995 על ידי קרן האוזר, ראש מחלקת המחקר של הליגה לתיאטרון והפקה אמריקאית (שנקראת כיום "ליגת ברודוויי"). Internet Movie Database - ‏IMDb מדיה וקבצים בנושא Internet Broadway Database בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Internet Broadway Database האתר של "ליגת ברודוויי"
הידקי יוקאווה

הידקי יוקאווה (ביפנית: 湯川 秀樹;‏ 23 בינואר 1907 – 8 בספטמבר 1981) היה פיזיקאי יפני חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1949 על ניבוי קיום מזונים, והראשון ממדינה זו שזכה בפרס נובל. יוקאווה נולד בטוקיו וגדל בקיוטו. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קיוטו ב-1929, נשאר יוקאווה בפקולטה ושימש מרצה למשך ארבע שנים. באוניברסיטה החל לפתח עניין בפיזיקה תאורטית, ובעיקר בנושא חלקיקי יסוד. הוא נשא לאישה את סומי ב-1932, ונולדו להם שני ילדים, הרומי וטאקאַָקי. הוא התמנה לעוזר פרופסור באוניברסיטת אוסקה ב-1933, בגיל 26. ב-1935 פרסם יוקאווה את התאוריה שלו לגבי המזון, שהסבירה את היחס בין פרוטונים לנייטרונים, ובכך הייתה לו השפעה רבה על הרחבת המחקר בנושא חלקיקים יסודיים. הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת קיוטו ב-1940, וב-1943 קיבל את עיטור מסדר התרבות מטעם ממשלת יפן. ב-1949 התמנה יוקאווה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, ובאותה שנה קיבל את פרס נובל לפיזיקה, לאחר שב-1947 התגלו בניסוי שערך ססיל פאוול פאיונים שאת קיומם צפה יוקאווה ב-1935. יוקאווה אף חקר את תאוריית לכידת אלקטרונים. יוקאווה התמנה ליושב ראש מכון יוקאווה לפיזיקה תאורטית ב-1953, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהסורבון, חברות לשם כבוד בחברה המלכותית של אדינבורו ובאקדמיה ההודית למדעים. ב-1955 הוא הצטרף לעשרה מדענים אחרים וחתם על מניפסט ראסל-איינשטיין, שקרא לפירוק נשק גרעיני. הידקי יוקאווה, באתר פרס נובל (באנגלית) הידקי יוקאווה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה YUKAWA STORY הידקי יוקאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הידקי יוקאווה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ון פוליטו

ג'ון פוליטו (באנגלית: Jon Polito; ‏29 בדצמבר 1950 - 1 בספטמבר 2016) היה שחקן קולנוע אמריקאי. התפרסם בסרטים של האחים כהן: "צומת מילר" "ברטון פינק" ו"האיש שלא היה שם". פוליטו נולד וגר בפילדלפיה. החל את דרכו כשחקן טלוויזיה בסדרות הפשע "הכרוניקה של הגנגסטר" התפקיד בוס הפשע טומי לוצ'יס, "אוהרה", שם שיחק לצד כוכב הקולנוע היפני פט מוריטה ו-"סיפור פשע" בתפקיד בוס הפשע של שיקגו פיל ברטולי. התפרסם בקולנוע בשנת 1986 בה השתתף בפנטזיה "איש הנצח". בשנת 1990 התפרסם בזכות הופעתיו בסרט הפשע המוערך של האחים כהן" "צומת מילר" בתפקיד המאפיונר האיטלקי ג'וני קספר ולצידו של מרלון ברנדו בקומדיית הפשע "צעדי הראשונים במאפיה". ב-1991 שיחק בהופעתו השנייה עבור האחים כהן בתפקיד לו בריז יד ימינו של מנכ"ל חברת ההפקות ג'ק ליפניק (מייקל לרנר) במותחן הקומי "ברטון פינק". בנוסף שיחק בסרט גיבורי העל התקופתי "הרפתקאות רוקטיר" בשנים 1993-1994 שיחק בשתי העונות הראשון של הסדרה רצח מאדום לשחור בתפקיד הבלש האיטלקי-אמריקאי סטיב קרוסטי, ובסרט הטלוויזיה ששודר לאחר ירידת הסדרה. בשנת 1994 שיחק בסרט גיבורי העל הקומי "בלנק מן- גיבור בתחתונים" בתפקיד המאפיונר מייקל מינלי. ובסרט הפעולה "העורב". ב-1995 הופיע בקומדיה "יושבים במארב". בשנת 1998 השתתף בקומדיית הקאלט של האחים כהן "ביג לבובסקי" בתפקיד החוקר הפרטי דה פינו הנשכר על ידי הורייה של באני ליבובסקי (טארה ריד). ב-1999 השתתף בקומדיה המשפחתית המצליחה "סטיוארט ליטל" בתור הבלש שרמן. בשנת 2001 שיחק בדרמה "האיש שלא היה שם" בתפקיד קרייטון טוליבר, לקוח של ה ספר אד קריין (בילי בוב תורנטון). ב-2006 שיחק בקומדיית הפשע "שום כלום" בתפקיד הסוכן היימס. ב-2011 דיבב בעיבוד האנימציה לקומיקס "באטמן: שנה ראשונה" את מפכ"ל המשטרה גיליאן לואב. פוליטו נפטר ב-1 בספטמבר 2016 כתוצאה ממחלת הסרטן. מלחמות הגנגסטר (1981) אש עם אש (1986) איש הנצח (1986) איש ביתי (1988) שני אחים (2004) צעדי הראשונים במאפיה (1990) צומת מילר (1990) ברטון פינק (1991) הרפתקאות רוקטיר (1991) חצירים באמריקה (1992) בלנק מן- גיבור בתחתונים (1994) הקפיצה הגדולה (1994) העורב (1994) יושבים במארב (1995) המסע המופלא הביתה 2 (1996) ארץ בשום מקום (1998) ביג לבובסקי (1998) ריקוד של מלאך (1999) סטיוארט ליטל (1999) פסיכולוגית בגרוש (2001) האיש שלא היה שם (2001) החייט מפנמה (2001) נשים נגד גברים (2002) - סרט טלוויזיה מסיכה שחורה 2 (2002) הבלש המזמר (2003) הצילום האחרון (2004) ירח דבש (2005) תוכנית משפחתית (2005) גיבורי הדגל (2006) שום כלום (2006) אגדה ש'מגדה (2007) אמריקן גנגסטר (2007) Cougar Club‏ (2007) האחים מרקוני (2008) רוק מונסטר (2008) החדר של בארט (2008) מנעול 13 (2009) Super Capers‏ (2009) שמש הבוקר (2011) מרד הנפילים: חלק א' (2011) באטמן: שנה ראשונה (2011) יחידת גנגסטרים (2013) עיניים גדולות (2014) המאסטרו (2018) רצח מאדום לשחור (1993-1994) הרואה ואינו נראה (2000) הכרוניקה (2002-2001) Push, Nevada‏ (2002) ג'ון פוליטו, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ון פוליטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון פוליטו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ון פוליטו, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון פוליטו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון פוליטו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון פוליטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון פוליטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המצור על מלטה

האם התכוונתם ל... המצור הגדול על מלטה – המצור הטורקי על האי בשנת 1565 המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה – המצור של מדינות הציר על האי בימי מלחמת העולם השנייה