אבולוציה של יונקים

אבולוציה של היונקים היא תהליך התפתחותם של היונקים מתחילת התפתחותם עד ימינו. אבותיהם הקדומים של היונקים הם קבוצת הסינאפסידה ששגשגה בתקופת הקרבון הפנסילבני, לקראת סוף עידן הפלאוזואיקון. הקבוצה נוצרה לפני 318 מיליון שנה לערך כאשר הענף (Clade) של בעלי שפיר עוברי (אמניוטים) יבשתיים (ענף שהתפתח מקבוצה של חולייתנים יבשתיים) התפצל לשניים: השושלת הסינפסידית. ממנה שרדו רק יונקים. השושלת הזאורופסידית. מהזאורפסידים התפתחו הדינוזאורים, הזוחלים והציפורים של ימינו. כל בעלי השפיר העוברי שנכחדו קשורים לדינוזאורים יותר מליונקים. בתור הפרם הסינפסידים כללו את הטורפים הדומיננטיים וחלק מאוכלי העשב הנפוצים. אולם בתקופת הטריאס התחתון שאחריה היו הארכוזאורים (קבוצה של זאורופסידים) לחולייתנים הדומיננטיים. דמויי יונקים הופיעו בתקופה זו; חוש הריח המעולה שלהם ומוחם הגדול הקלו על כניסתם לגומחות ליליות שהיו חשופות פחות לזוחלי הארכוזאוריה הטורפים. ייתכן שאורח החיים הלילי תרם להתפתחות תכונות יונקים כמו הומיאותרמיות וכיסוי שיער. מאוחר יותר במזוזואיקון התפשטו היונקים לגומחות אקולוגיות אחרות. לדוגמה: חלקם הפכו לשוכני מים, חלקם למעופפים וחלקם ניזונו מדינוזאורים צעירים. רוב העדויות מבוססות על מאובנים. במשך שנים רבות מאובנים של יונקים מעידן המזוזואיקון ואחורה היו נדירים מאוד ומקוטעים. מאמצע שנות ה-90 של המאה העשרים התגלו ממצאים רבים וחשובים, במיוחד בסין. שימוש בטכניקות החדשות של פילוגנטיקה מולקולרית הביא למהפכה במחקר והשלמת שלבי התפתחות היונקים ודיוק בהערכת העיתוי של נקודות ההתפצלות של מינים מודרניים. סינפסידים פרימיטיביים נקראו בעבר זוחלים דמויי יונקים או פליקוזאורים, אך שני מונחים אלו נתפסים כיום כמונחים פרפילטיים מיושנים, מכיוון שהם לא היו זוחלים ולא חלק משושלת הזוחלים. המונח המקובל עבורם הוא טרום-יונקים (stem mammals). בלוטות החלב מאפיינות יונקים מודרניים, אולם רק מעט ידוע על האבולוציה של ההנקה כיוון שרקמות רכות אלו אינן נשמרות בדרך כלל במאובנים. רוב המחקרים הנוגעים לאבולוציה של יונקים מתרכזים בחלקים הקשים יותר בגופם של בעלי ארבע רגליים, כגון השיניים. מחקרים חשובים אחרים כוללים את האבולוציה של עצמות האוזן התיכונה, זקיפות תנוחת הגפיים, עצם החך (גג הפה), פרווה, שיער ודם חם. בתקופת הפרם התפתחו משושלת הסינאפסידה שושלת התראפסידה וקבוצת הקיינודונטיים. ובתקופת הטריאס התפתחו מהם דמויי יונקים רבים. בתקופת היורה התפתחו מקבוצת התראפסידה יונקי הביב וכן תת-מחלקת התריה. תת-מחלקה זו התפצלה לקבוצות האאותריה והמטאתריה. בקבוצת המטאתריה היו אבות אבותיהם של החברים בקבוצת יונקי הכיס, ואילו בקבוצת האאותריה היו אבותיהם של השלייניים. יורמאיה, האאותריה המוקדם ביותר הידוע, חי לפני 160 מיליון שנים, בתקופת היורה, ולכן סביר שההתפצלות התרחשה באותה תקופה. בעקבות אירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן (לפני כ-66 מיליון שנים) שחיסל כמחצית מן המינים בכדור הארץ – ובהם הדינוזאורים שאינם עופות וכמה קבוצות יונקים – התפתחו יונקי שליה וחיות כיס לצורות מגוונות חדשות ולגומחות אקולוגיות לאורך תקופות הפלאוגן והנאוגן, ובסופן התבססו כל הסדרות הקיימות כיום. יונקים מאופיינים בבלוטות חלב המייצרות חלב אצל הנקבות. בסיווג מאובנים נדרשים מאפיינים אחרים מכיוון שבלוטות החלב ותכונות אחרות של רקמות רכות אינן משתקפות במאובנים. באיור מס' 1 מוצג אחד המאפיינים הזמינים בפלאונטולוגיה. מאפיין המשותף לכל היונקים החיים, כולל יונקי הביב, אך אינו קיים באף תרפיסד מתקופת הטריאס המוקדם: יונקים (בחלקו העליון של האיור) משתמשים בשתי עצמות השמע לשמיעה, לעומת בעלי שפיר עוברי אחרים (בחלקו התחתון של האיור) המשתמשים בהן לאכילה. אצל בעלי השפיר העוברי המוקדמים ביותר הלסת מורכבת מעצם מפרק הלסת (עצם קטנה בחלק האחורי של הלסת התחתונה (Articular bone)) ומן העצם הרבועה (עצם קטנה בחלק האחורי של הלסת העליונה (Quadrate bone)). כל בעלי ארבע הרגליים שאינם יונקים משתמשים במערכת זו, כולל דו-חיים, צבים, לטאות, נחשים, תנינים, דינוזאורים (כולל הציפורים), איכתיוזאורים, פטרוזאורים ותרפיסידים. לעומת זאת אצל היונקים יש מפרק לסת שונה, המורכב רק מן השיניים (עצם הלסת התחתונה, הנושאת את השיניים) ומעצם גולגולת קטנה בלסת (Squamosal bone). בתקופת היורה עצם ה-Quadrate ועצם ה-Articular התפתחו לעצמות ה-Incus וה - Malleus שבאוזן התיכונה. ליונקים יש גם שני קונדילים עורפיים – (occipital condyle) – אלו הם שני פינים בבסיס הגולגולת שמשתלבים בחוליית הצוואר העליונה, בעוד לבעלי ארבע רגליים אחרים יש קונדיל עורפי יחיד. במאמר משנת 1981 הציעו קנת א' קרמק ושותפיו לקבוע קריטריון הבחנה בין יונקים לסינפסידים מוקדמים יותר לפי הלסת התחתונה, כלומר בעל חיים ייחשב כשייך ליונקים אם קיימת בו עצם Squamosal ומתקיימת התאמה מרחבית בין השיניים העליונות לתחתונות (molar occlusion). הם ציינו שהקריטריון שנבחר הוא רק עניין של נוחות מאחר ש"הלסת התחתונה היא היסוד השלדי הסביר ביותר של יונק מזוזואיקון שיישמר". כיום רוב הפליאונטולוגים מחשיבים בעלי חיים כיונקים אם הם עומדים בקריטריון זה. יתרונו של קריטריון זה הוא בהקלה שהוא מספק בתהליך זיהוי מאובן. להלן טבלת תמצית תהליכי האבולוציה של היונקים תמצית האבולוציה של היונקים הערות: בעידנים ובתקופות המונח "תחתון" פירושו 'קדום יותר' והמונח "עליון" פירושו 'צעיר יותר, קרוב יותר לזמננו'. מאחר שהטבלה מתחילה מעידנים מוקדמים, וככל שמתקדמים בה (יורדים שורות) מתקרבים לזמננו, אזי ניתקל ב"תחתון" (קדום יותר) לפני שניתקל ב"עליון" (מאוחר יותר). כל התאריכים מוערכים ואינם מדויקים. מפעם לפעם מתגלים ממצאים חדשים (גם במאובנים וגם בפילוגנטיקה מולקולרית) ומתבצעים מחקרים מעודכנים המעדכנים חלק מהתאריכים. אילן יוחסין. † מסמל קבוצות שנכחדו איור 2 ערך מורחב – בעלי שפיר עוברי החולייתנים היבשתיים הראשונים היו זוחלים בעלי שפיר עוברי - לביציהם היו ממברנות פנימיות שאפשרו לעובר המתפתח לנשום תוך שמירת הסביבה המימית. מנגנון זה אפשר לבעלי שפיר עוברי להטיל ביצים בסביבה יבשה, בעוד שדו-חיים נדרשים בדרך כלל להטיל את הביצים שלהם במים. אצל חלק מהדו-חיים, כמו הקרפדה הסורינמית הנפוצה, התפתחו מנגנונים אחרים כדי לספק לעובר את הסביבה המימית הנדרשת. בעלי שפיר עוברי ראשונים הופיעו ככל הנראה באמצע תור הקרבון כהתפתחות מדמויי הזוחלים הקדומים. תוך כמה מיליוני שנים, שתי שושלות מרכזיות של בעלי שפיר עוברי נבדלו זה מזה: סינפסידים, מהם התפתחו היונקים, וזאורופסידים, מהם התפתחו הלטאות, נחשים, צבים, תנינים, דינוזאורים וציפורים. המאובנים המוקדמים ביותר הידועים של סינפסידים וזאורופסידים (כגון ארכאותיריס והילונומוס, בהתאמה) מתוארכים לפני כ-320 עד 315 מיליון שנים. קשה לדעת את זמני הופעתם, מכיוון שמאובני חולייתנים מתור הקרבון המאוחר נדירים מאוד, ולכן הופעתם הראשונה של כל אחד מסוגי החיות הללו עשויות להיות מוקדמות במידה ניכרת מהמאובן הראשון. ערך מורחב – סינאפסידה גולגולות סינפסידיות מזוהות על ידי התבנית הייחודית של החורים מאחורי כל עין. חורים אלו סייעו במספר דרכים: הגולגולת הפכה לקלה יותר מבלי לפגוע בקשיחות. שימוש בפחות עצם חסך אנרגיה. כנראה סיפקו נקודות חיבור לשרירי הלסת. נקודות חיבור רחוקות יותר מהלסת אפשרו לשרירים להיות ארוכים יותר ובכך אפשרו ללסת להפעיל כח חזק יותר בתנועות הנדרשות מבלי לחרוג מהטווח האופטימלי של השרירים. בעבר הלא רחוק סברו בטעות לגבי כמה בעלי חיים שהם דינוזאורים, ומכאן שהם חלק משושלת הזוחלים והזאורופסידים, אך הם היו למעשה סינפסידים, כולל הדימיטרודון. לגבי אבות קדמונים וקרובי משפחה של היונקים, פלאונטולוגים משתמשים במונחים המגדירים את הקבוצות הבאות: קבוצה הכוללת את הסינפסידים וכל צאצאיהם, למעט תרפסידים - האב הקדמון של היונקים. הפליקוזאורים כללו את החולייתנים היבשתיים הגדולים ביותר בתור הפרם הקדום, למשל: קוטילורוניצוס שאורכו 6 מ'. דימטרודון אדפוזאורוס. לעיתים מכונים גם פרוטו-יונקים (protomammals) או פרא-יונקים (paramammals). קבוצה זו כוללת את כל הסינפסידים, וכל צאצאיהם, מלבד היונקים עצמם.. כלומר, את כל הפליוזאורים ואת כל התראפסידים שאינם יונקים. בעבר נקראו "זוחלים דמויי יונקים" אולם שימוש בשם זה שגוי כי הסינפסידים הללו לא היו זוחלים ולא חלק משושלת הזוחלים. מונח זה איננו בשימוש בימינו. סדרת התראפסידים היא צאצאית הספינקודונטס (אנ') (Sphenacodontia), שהם סינפסיד פרימיטיבי, בעידן הפרם האמצעי. התראפסידים גברו על קבוצה זו והחליפו אותם כחולייתני היבשה הדומיננטיים. הם נבדלים מהסינפסידים הקודמים במספר מאפיינים של הגולגולת והלסתות, כולל פתחי גולגולת (temporal fenestrae). השושלת התראפסידית עברה שלבים שהובילו לאבולוציה של קיינודונטיים בתור הפרם המאוחר. חלקם החלו להידמות ליונקים מוקדמים: התפתחות חיך משני גרמי. רוב המקורות מפרשים זאת כתנאי מוקדם לאבולוציה של יונקים בעלי קצב חילוף חומרים גבוה, מכיוון שהוא אפשר להם לאכול ולנשום בו זמנית. יש המציינים שחלק מבעלי הדם הקר המודרניים משתמשים בחיך משני בשרני כדי להפריד את הפה מדרכי הנשימה, ושחיך גרמי מספק משטח שעליו הלשון יכולה לתמרן את האוכל, מה שמקל על לעיסה במקום לנשום. הפרשנות של החיך המשני הגרמי כמסייע ללעיסה מרמזת גם על התפתחות של חילוף חומרים מהיר יותר, מכיוון שלעיסה מקטינה את גודל חלקיקי המזון המועברים לקיבה ולכן יכולה להאיץ את העיכול שלהם. אצל יונקים, החיך נוצר על ידי שתי עצמות ספציפיות, אך לתראפסידים שונים היו שילובים אחרים של עצמות שתפקדו כחיך. עצם בסיס השיניים התחתונה התפתחה בהדרגה לעצם הראשית של הלסת התחתונה. התקדמות לקראת תנוחת גפה זקופה. התפתחות זו הגבירה את הסיבולת של בעלי החיים אבל תהליך זה היה לא יציב ואיטי מאוד. איור זה הוא הפשטה של איור מתוך Paleos.com. רק הקבוצות הרלוונטיות ביותר לאבולוציה של היונקים מוצגים באיור. רק הדיצינודנטים, התרוצפלים והקינודונים שרדו לתוך הטריאס. הביארמוסוכוס היא תת-סדרה בסדרת התראפסידה. תת-סדרה זו היא הפרימיטיבית ביותר ובעלת הדמיון לפליקוזאוריה יותר מבין כל התראפסידים. דינוצפאליה היא תת-סידרה נוספת בסדרת התראפסידה. תת-סידרה זו כללה גם טורפים וגם אוכלי עשב. הם היו בעלי חיים גדולים; אנטאוזאורוס לדוגמה אורכו היה עד 6.1 מ. לחלק מהטורפים היו גפיים אחוריות זקורות למחצה, אבל לכל הדינוצפאליה היו גפיים קדמיות רחבות ידיים. במובנים רבים הם היו תארפסידים פרימיטיביים מאוד; למשל, לא היה להם חיך משני ולסתותיהם היו דמויי אלו של הזוחלים. Anomodonts (שיניים חריגות) היא תת-סדרה נוספת בסדרת התראפסידה. הם היו מהמצליחים ביותר מבין התראפסידים אוכלי העשב. אחת האינפרא-סדרות שלה, הדיצינודנטים, שרדה עד סוף תקופת הטריאס. (אינפרא סדרה היא דרגה נמוכה יותר מתת-סדרה בטקסונומיה). אבל הדיצינודנטים היו שונים מיונקים אוכלי עשב מודרניים, שכן שיניהם היחידות היו זוג ניבים בלסת העליונה. הם היו מצוידים במקור כמו של ציפורים או צרטופסים. ה-Theriodonts היא תת-סדרה נוספת בסדרת התראפסידה. להם ולצאצאיהם התפתח מפרק לסת שחיבוריו אפשרו מפתח לוע גדול יותר מאשר לאבותיהם. להתפתחות זו של מפרק הלסת היו השלכות ארוכות טווח כי היא כללה, בין היתר, הקטנה משמעותית של העצם במפרק. הקטנה זו סללה את הדרך להתפתחות מפרק הלסת של היונקים והאוזן התיכונה. מתת סדרה זו התפתחו, בין היתר: משפחת גורגונופסיים (Gorgonopsidae) תת-סדרה קיינודונטיים (Cynodontia) - מצאצאהם התפתחה מחלקת היונקים. תת-סדרה תרוצפלים (אנ') משפחת הגורגונופסיים היו טורפים. מפרק לסת שהתפתח במשפחה זו אפשר התפתחות של "ניבי חרבות". ממשפחה זו לא שרד אף מין את ההכחדה ההמונית בסוף תקופת הפרם. לגורגונופסים היו עדיין כמה מאפיינים פרימיטיביים: העדר חיך משני גרמי (עצמות אחרות מילאו את אותן פונקציות). חיבור גפיים קדמיות מחוברות לשלד מצדדיו. גפיים אחוריות שיכולות לפעול הן בתנוחות שרועות והן בתנוחות זקופות. לתרוצפלים שנראה כי הופיעו בערך באותו זמן עם הגורגונופסים, היו מאפיינים נוספים דמויי יונקים, למשל לעצמות האצבע והבוהן שלהם היה אותו מספר מקטעים כמו אצל יונקים מוקדמים ואותו מספר שיש לפרימטים, כולל בני אדם. הקיינודונטיים היא תת-סידרה שצמחה מתת סדרת ה-Theriodonts (אנ') בשלהי הפרמיאן, וכוללת את אבותיהם של כל היונקים. מאפיינים דמויי יונקים של קיינודונטים כוללים: הפחתה נוספת במספר העצמות בלסת התחתונה. חיך גרמי משני. שיני לחיים עם דפוס מורכב בכתרים. מוח שמילא את החלל האנדוקרניאלי. נמצאו מחילות מרובות חדרים המכילות כ-20 שלדים של Trirachodon (אנ') (שהם קיינודונטיים מעידן הטריאס הקדום). סבורים שהחיות טבעו בשיטפון בזק. המאורות המשותפות הנרחבות מצביעות על כך שחיות אלו היו מסוגלות להתנהגויות חברתיות מורכבות. אבותיהם של הקיינודונטיים, הסינפסידים והתרפסידים הפרימיטיביים, היו בגודל שבין 1.5–2.4 מ', אך גודלם של הקיינודונטיים ירד בהדרגה ל-0.46–1.52 מ' עוד טרם אירוע ההכחדה של פרם-טריאס, כנראה עקב תחרות עם תרפסידים אחרים. לאחר אירוע הכחדה זה, קבוצת ה-Probainognathian (אנ') (המקורבים לקיינודונטיים) עברה שינויים, עקב תחרות חדשה עם ארכיזאורים, שכללו את המרכיבים הבאים: גודלם ירד במהירות ל-10–46 ס"מ. מעבר לחיים בלילה. התפתחות נאדיות בריאות וסרעפת, התפתחות שמאפשרת שטח פנים גדול יותר לנשימה. תאי דם אדומים בעלי גרעין תא. מעי גס הנושא מעי גס אמיתי, לאחר המעי העיוור. עור שעיר המצויד בבלוטות זיעה ומאפשר לווסת את חום הגוף. לב בעל 4 חדרים המאפשר חילוף חומרים גבוה. מוח גדול יותר. גפיים אחוריות זקופות לחלוטין. הגפיים הקדמיות הפכו להיות כאלה רק מאוחר יותר, כאשר התפתחה תת-מחלקת התריה. ייתכן שבלוטות עור מסוימות התפתחו לבלוטות חלב אצל נקבות לצורך מילוי הדרישות המטבוליות של צאצאיהן, שבתקופה זו גדלו פי 10. שינויים רבים התרחשו גם בשלד: עצם הלסת התחזקה והחזיקה שיניים שהתפתחו ליעדים ספציפיים. צמד פתחי האף בגולגולת התמזגו. שינויים אבולוציוניים אלה הובילו ליונקים הראשונים, בגודל כ-10 ס"מ. הם הסתגלו לאורח חיים נברני ואיבדו את הזנב השרירי החזק. זנב זה אפשר לחלק מהדינוזאורים להפוך להולכים על שניים בסיוע הזנב, איבוד הזנב החזק מסביר מדוע יונקים הולכים על שתיים הם כה נדירים. בהכחדה ההמונית בסוף תקופת הפרם, לפני כ-252 מיליון שנה, נכחדו כ-70% מהמינים של בעלי חוליות יבשתיים ומרבית הצמחייה. כתוצאה מכך, מערכות אקולוגיות ושרשרות מזון קרסו. הקמת מערכות אקולוגיות יציבות חדשות ארכה כ-30 מיליון שנה והתרחשה עם היעלמותם של הגורגונופסיים, שהיו טורפים דומיננטיים בתור הפרם המאוחר. המתחרים העיקריים של הקיינודונטיים על הדומיננטיות בגומחות הטורפים היו ארכוזאוריה מקבוצת זאוריה, אבותיהם של התנינים והדינוזאורים. הארכזאורים הפכו במהירות לטורפים דומיננטיים, התפתחות המכונה לעיתים קרובות "ההשתלטות הטריאסית". מספר הסברים אפשריים להשתלטות הארכיזאורים: ניהול משטר המים: תקופת הטריאס הקדום הייתה צחיחה בעיקרה ויכולתם של הארכוזאורים לשרוד בתנאים אלו העניקה להם יתרון מכריע. לכל הארכוזאורים המוכרים אין בלוטות זיעה בעורם והם מסלקים את עודפי החנקן באמצעות משחת חומצת שתן המכילה מעט מים. הקיינודונטיים, לעומת זאת, הפרישו כנראה את רוב הפסולת הזו בתמיסה של שתנן, כפי שעושים היום יונקים. מנגנון זה דורש מים רבים יותר כדי לשמור על שתנן מומס. לתיאוריה זו יש פגם, מכיוון שהיא מרמזת שסינפסידים היו יעילים פחות בשימוש במים, וירידת הסינפסידים קשורה לשינויי אקלים או התפשטות הארכיזאורים. שני טיעונים אלו טרם הוכחו. פגם נוסף בתאוריה הוא העובדה שיונקים השוכנים במדבר התאימו את עצמם באותה הצלחה כפי שעשו הארכארכיזאורים, וכמה קיינודונטיים כמו טרוסידוסינודון (Trucidocynodon (אנ')) היו טורפים גדולים. ההשתלטות הטריאסית הייתה כנראה גורם חיוני באבולוציה של היונקים. שתי קבוצות שהתפתחו מהקיינודונטיים המוקדמים הצליחו בנישות בהן התקיימה תחרות מועטה: ארכוזאורים: הטריטילודונטים (Tritylodont (אנ')), שהיו אוכלי עשב. היונקים, רובם אוכלי חרקים ליליים קטנים, אם כי חלקם, כמו סינוקונדון (Sinoconodon (אנ')) היו טורפים שניזונו מבעלי חוליות, בעוד שאחרים היו אוכלי עשב או אוכלי כל. (לא ברור אם שלוש תת-קבוצות אלו מקבילות או שאחת שייכת לתת קבוצה אחרת.) להשתלטות זו היו מספר תוצאות: המגמה של התראפסידה להתפתחות שיניים עם התמחויות כדי לאפשר החזקת הטרף וריסוק השלד החיצוני של הטרף. אורך הגוף של אבות היונקים ירד מתחת ל-10 ס"מ, ולכן התקדמות בבידוד תרמי וויסות טמפרטורה הפכו נחוצות לחיי לילה. חושי שמיעה וריח חדים הפכו לחיוניים. צורך זה האיץ את התפתחות האוזן התיכונה של יונקים, אם כי הניתוק המוחלט של עצמות האוזן התיכונה מהלסת התרחש באופן עצמאי בקבוצות יונקי-ביב ותריה. הגידול באונות הריח של המוח העלה את משקל המוח באופן מוחלט ובאופן יחסי למשקל הגוף הכולל. רקמת המוח דורשת כמות לא פרופורציונלית של אנרגיה. הצורך בתוספת מזון כדי לתמוך במוח המוגדל הגביר את הצורך בשיפורים בבידוד, ויסות טמפרטורה והאכלה. ככל הנראה כתופעת לוואי של חיי הלילה, יונקים איבדו שניים מארבעת סוגי החלבונים במדוכים הקיימים בעיניהם של בעלי שפיר עוברי המוקדמים ביותר. המדוכים הם קולטני אור ברשתית שבעיניים ואחראים לראיית יום. באופן פרדוקסלי, תהליך זה שיפר את יכולתם להבחין בין צבעים באור עמום. נסיגה זו לתפקיד לילי נקראת צוואר בקבוק לילי (nocturnal bottleneck) (אנ')), וובאמצעותה מוסברות רבות מהתכונות של יונקים. הסינאפסידים שהתפתחו בעידן המזוזואקון, פיתחו בין היתר מפרק לסת מורכב, אולם התפתחות זו נמצאה במצב משומר היטב רק במעט מאובנים, בעיקר בגלל שהם היו קטנים יותר מחולדות: הם חיו בדרך כלל באזורים שבהם מאובנים נשמרים פחות. מישורי שיטפונות מספקים בדרך כלל מאובנים טובים, אך בהם שלטו בעלי חיים בינוניים וגדולים, והיונקים לא יכלו להתחרות בארכיזאורים אלו. העצמות העדינות שלהם נהרסו לרוב לפני תהליך ההתאבנות על ידי אוכלי נבלות, כולל פטריות וחיידקים, או על ידי רמיסתם. קשה יותר לזהות מאובנים קטנים. מאובנים קטנים פגיעים יותר להרס על ידי בליה לפני שהם מתגלים. ב-50 השנים האחרונות, לעומת זאת, מספר היונקים המאובנים מעידן המזוזואיקון גדל מאד. לדוגמה, רק 116 סוגי יונקים כאלו נתגלו עד שנת 1979, אך כ-310 נתגלו עד שנת 2007, עם עלייה באיכות המאובנים. לפחות 18 יונקים מעידן המזוזואיקון מיוצגים על ידי שלדים כמעט שלמים. כמה חוקרים מגבילים את המונח "יונק" לקבוצה אותה הם מכנים "יונקי הכתר", קבוצה המורכבת מהאב הקדמון המשותף האחרון של יונקי הביב, חיות הכיס ושלייניים, יחד עם כל צאצאיו של אותו אב קדמון. כדי להתאים לכמה קבוצות טקסונומיות הנופלות מחוץ לקבוצת "יונקי הכתר", הוגדרה קבוצת דמויי היונקים כמרכיבים את "האב הקדמון המשותף האחרון של ה-Morganucodonta (אנ') ושל היונקים". כלומר, דמויי היונקים היא קבוצה הכוללת בתוכה את קבוצת "יונקי הכתר". יחד עם זאת, מרבית הפליאונטולוגים מגדירים בעלי חיים עם מפרק לסת דנטארי (כפי שהוזכר למעלה) וסוג טוחנות האופייניות ליונקים מודרניים, כיונקים. כאשר אי הבהירות במונח "יונק" עשויה לבלבל, מצוין "יונקי הכתר" ו"דמויי יונקים". [הערה: נדרש לבדוק שוב מאמרים אחרונים בנושא זה] מבוסס על Cynodontia:Dendrogram – Palaeos ) המורגנוקודון הוא סוג (Genus בטקסונומיה, הרמה שמתחת למשפחה ומעל מין) של קיינודונט. הם הופיעו לראשונה בשלהי הטריאס, לפני כ-205 מיליון שנים. הם דוגמה מצוינת למאובני מעבר, מכיוון שיש להם גם מפרקי לסת שיניים-קשקשיים וגם מפרקי לסת. הם גם היו מראשוני דמויי היונקים שמחוץ ליונקי הכתר שהתגלו ונחקרו בצורה יסודית, כי נמצא מספר גדול של מאובנים אלו. Docodonts (אנ') הוא סוג נוסף של קיינודונט. קבוצה זו הייתה בין דמויי-היונקים הנפוצים ביותר בעידן היורה וידועים בשיני הטוחנות המשוכללות שלהם. נראה שחיו בסביבות מימיות למחצה. הקסטרוקאודה אוכלת הדגים, שחיה באמצע היורה לפני כ-164 מיליון שנים, התגלתה לראשונה ב-2004, תוארה ב-2006 ונחקרה בצורה מפורטת. הקסטרוקאודה לא הייתה מקבוצת יונקי הכתר, אבל היא חשובה בחקר האבולוציה של היונקים מכיוון שהממצא הראשון שלה היה שלד כמעט שלם (נדיר בפליאונטולוגיה) והיא שוברת את הסטריאוטיפ של "אוכל לילי קטן": היא הייתה גדולה במידה ניכרת מרוב מאובני היונקים המזוזואיקונים - בערך 43 ס"מ מהאף עד קצה הזנב (שאורכו 13 ס"מ), ומשקלה 500–800 גרם. דוקודונט זה מספק את העדות המוקדמת ביותר לשיער ולפרווה. עד גילוי זה, השיער והפרווה המוקדמים ביותר היו אצל האאומאיה מקבוצת יונקי הכתר מלפני כ-125 מיליון שנים. היו לו התאמות מימיות כולל עצמות זנב פחוסות ושאריות של רקמה רכה בין אצבעות הרגליים האחוריות, מה שמצביע על כך שהן היו קרומיות. עד גילוי זה היונקים מוקדמים ביותר בסביבה מימית היו מעידן האאוקן, כ-110 מיליון שנים מאוחר יותר. הגפיים הקדמיות החזקות של קסטרוקודה מותאמות לחפירה עם דמיון לברווזן (מסדרת יונקי הביב) שגם שוחה וחופר. שיניו מותאמות לאכילת דגים: לשתי הטוחנות הראשונות היו חודים בשורה ישרה, מה שהפך אותן למתאימות יותר לאחיזה ולחיתוך מאשר לטחינה; והטוחנות הללו מעוקלות לאחור, כדי לעזור לתפוס טרף חלקלק. עץ המשפחה שלמעלה מציג את ההדרוקודיום כ"דוד" של יונקי הכתר. צורת היונקים הזו, שתוארכה לפני כ-195 מיליון שנים בשנות היורה המוקדמת, מציגה כמה מאפיינים חשובים: מפרק הלסת מורכב רק מעצמות הקשקש והשיניים, והלסת מכילה עצמות לא קטנות יותר בחלק האחורי של השיניים, בניגוד לתראפסידה. בתרפסידים ובצורות יונקים מוקדמות, ייתכן שעור התוף נמתח מעל שקע בחלקה האחורי של הלסת התחתונה. אבל להדרוקודיום לא היה שקע כזה, מה שמרמז שהאוזן שלו הייתה חלק מהגולגולת, כפי שהיא אצל יונקי הכתר. מכאן שהמפרק וה-Quadrate bone (אנ') לשעבר נדדו לאוזן התיכונה והפכו ל-malleus (אנ') ו-incus (אנ'). מצד שני, לשיניים יש "מפרץ" בחלק האחורי שחסר ליונקים. זה מצביע על כך שעצם השיניים של הדרוקודיום שמרה על אותה צורה שהייתה לה אילו המפרק והעצם המרובעת היו נשארים חלק ממפרק הלסת, ולכן ייתכן שהדרוקודיום או אב קדמון קרוב מאוד אליו היו הראשונים עם אוזן תיכונה מלאה כפי שיש יונקים. מפרקי הלסת של תרפיסידים ודמויי-יונקים מוקדמים יותר היו באחורי הגולגולת, בין השאר משום שהאוזן הייתה בקצה האחורי של הלסת ומשום שהאוזן הייתה צמודה למוח. מבנה זה הגביל את גודל המוח, מכיוון שהוא אילץ את שרירי הלסת להקיף אותו. אצל הדרוקודיום המוח והלסתות כבר לא היו קשורים זה לזה על ידי הצורך לתמוך באוזן ומפרק הלסת שלו היה קדמי יותר. אצל צאצאיו, המוח היה חופשי להתרחב מבלי להיות מוגבל על ידי הלסת והלסת הייתה חופשית להשתנות מבלי להיות מוגבלת על ידי הצורך להחזיק את האוזן ליד המוח. כך התאפשר ליונקים לפתח מוחות גדולים ולהתאים את הלסתות והשיניים להתמחות אך ורק באכילה. יונקי הכתר (ראה הגדרה למעלה), הנקראים לפעמים יונקים אמיתיים, הם הקבוצה הכוללת את היונקים הקיימים וקרוביהם עד לאב הקדמון המשותף האחרון שלהם. מכיוון שלקבוצה זו יש חברים חיים, ניתן ליישם ניתוח DNA בניסיון להסביר את האבולוציה של תכונות שאינן מופיעות במאובנים. מאמץ זה כרוך לעיתים קרובות בפילוגנטיקה מולקולרית (אנ'), טכניקה שהפכה פופולרית מאז אמצע שנות ה-80. Cladogram after Z.-X Luo. († סימון לקבוצה שנכחדה) . לאמניוטים מוקדמים היו ארבעה אופסינים (חלבונים מורכבים המהווים קולטני-אור, פוטורצפטורים) במדוכים של הרשתית שלהם שאפשרו ראיית צבעים: אחד רגיש לאדום, אחד לירוק, ושניים התואמים לגוונים שונים של כחול. האופסין הירוק לא עבר בירושה ליונקי כתר, לפיכך היו ליונקי-הכתר המוקדמים שלושה אופסינים חרוטיים, אדום ושניים כחולים. כל צאצאיהם בדורות הבאים איבדו את אחד האופסינים הרגישים לכחול, אך לא תמיד אותו אחד: יונקי הביב שומרים על אופסין רגיש לכחול אחד, בעוד שיונקי הכיס ושליינים (Placentalia) שומרים על השני (למעט לווייתנאים, שבהמשך איבדו גם את האופסין הכחול השני). כמה מהשליינים ויונקי הכיס, כולל פרימטים גבוהים יותר, פיתחו לאחר מכן אופסינים רגישים לירוק; כמו יונקי הכתר המוקדמים, לכן, הראייה שלהם היא טריכרומטית (אנ'). אוסטרלוספנידה היא קבוצה שהוגדרה על מנת לכלול את ה-Ausktribosphenidae ואת יונקי הביב. (ראה באילן יוחסין). Asfaltomylos (אנ') (באמצע עד סוף עידן היורה, מפטגוניה) הוגדר כאוסטרלוספנידה בסיסי (בעל חיים שיש לו תכונות משותפות הן עם Ausktribosphenidae והן עם יונקי הביב; חסרה תכונות המיוחדות ל-Ausktribosphenidae או יונקי הביב; חסרה גם תכונות שנעדרות ב-Ausktribosphenidae וביונקי-הביב) וכנראה שהאוסטרלוספנידים היו נפוצים ברחבי גונדוואנלנד (יבשת העל הישנה של חצי הכדור הדרומי). Ausktribosphenidae (אנ') הוא שם קבוצה שניתן לכמה ממצאים המעלים תהיות: נראה שיש לקבוצה סוג של שיניים טוחנות, שקיים רק בשליינים ובחיות כיס. המאובנים מגיעים ממרבצים מעידן אמצע הקרטיקון באוסטרליה - אבל אוסטרליה הייתה קשורה רק לאנטארקטיקה, והשליינים מקורם בחצי הכדור הצפוני והוגבלו אליה עד שהסחף היבשתי יצר קשרי יבשה מצפון אמריקה לדרום אמריקה, מאסיה לאפריקה ומאסיה להודו (מפת הקרטיקון המאוחרת כאן מראה כיצד היבשות הדרומיות מופרדות). מיוצגים רק על ידי שיניים ושברי לסת, כך שלא ניתן לקבל תמונה מלאה של הקבוצה. מחקר עדכני של טיינולופוס, שחיה לפני כ-121-112.5 מיליון שנים, מצביע על כך שהיא הייתה חיית-כיס מתקדמת ומפותחת. מכך ניתן להסיק שחיות הכיס הפרימיטיביות יותר הופיעו בוודאי מוקדם יותר, אך נושא זה שנוי במחלוקת (ראה הסעיף הבא). המחקר גם הצביע על כך שכמה אוסטרלוספנידים לכאורה היו גם חיות כיס מתקדמות (למשל סטרופודון) וכי אוסטרלוספנידים אחרים לכאורה (למשל אוסטרבוספנידים (אנ'), בישופים, אמבונדרו (אנ'), אספלטומילוס (אנ')) קשורים קרוב יותר ואולי חברים ביונקים התריאנים (קבוצה הכוללת חיות כיס ושליינים, ראה להלן). יונקי הביב היא סדרה שקיימת עד ימינו. טיינולופוס, מאוסטרליה, הוא יונק הביב המוקדם ביותר הידוע. מחקר משנת 2007 שפורסם ב-2008, מצביע על כך שזה לא היה יונק ביב פרימיטיבי, אלא ברווזן (platypus) מן המניין, ולכן שושלת הברווזן והקיפודניים (Echida) התפצלו מוקדם יותר. אולם, מחקר עדכני יותר (2009) העלה כי למרות שטיינולופוס היה סוג של ברווזן, הוא היה גם יונק ביב בסיסי והקדים את התפשטות של יונקי ביב מודרניים. אורח החיים המימי למחצה של יונקי הביב מנע מהם להתחרות בחיות הכיס שהיגרו לאוסטרליה לפני מיליוני שנים ולהתפשט, מכיוון שהצעירים חייבים להישאר צמודים לאמותיהם ויטבעו אם אמותיהם יעמיקו למים (אם כי ישנם יוצאי דופן כמו אופוסום המים ואופוסום הלוטרה; עם זאת, שניהם חיים בדרום אמריקה ולכן אינם באים במגע עם יונקי הביב). עדויות גנטיות קבעו כי הקיפודניים התפצלו משושלת הברווזן רק לפני 19–48 מיליון שנים, כאשר עשו את המעבר שלהם מאורח חיים חצי מימי ליבשתי. ליונקי הביב כמה תכונות שכנראה עברו בתורשה מהאבות הקדמונים של הקיינודונטיים: כמו לטאות וציפורים, הם משתמשים באותו פתח כדי להטיל שתן, לעשות צרכים ולהתרבות ("מונוטרמה" פירושו "חור אחד"). הם מטילים ביצים עוריות ולא מסויידות, כמו אלה של לטאות, צבים ותנינים. בניגוד ליונקים אחרים, ליונקי הביב הנקבות אין פטמות והן מאכילות את גוריהן על ידי "הזעת" חלב מבלוטות על בטנן. תכונות אלו אינן נראות במאובנים, והמאפיינים העיקריים מנקודת מבטם של פליאונטולוגים הם: עצם לסת תחתונה דקה שבה זיז הווי של הלסת התחתונה קטן או לא קיים. הפתח החיצוני של האוזן נמצא בבסיס האחורי של הלסת. עצם הצוואר (אנ') (אנ') קטנה או לא קיימת. עצם ה-pectoral girdle (אנ') פרימיטיבית עם אלמנטים גחוניים (אנ') חזקים. הערה: ליונקים תריה אין עצם interclavicle גפיים קדמיות שרועות או חצי שרועות. מולטיטוברקולטה נקראים לעיתים קרובות "המכרסמים של המזוזואיקון", אך זוהי דוגמה לאבולוציה מתכנסת ולא אומר שהם קשורים בקשר הדוק למכרסמים. הם שרדו למשך כ-120 מיליון שנה - היסטורית המאובנים הארוכה ביותר של שושלת יונקים כלשהי - אך לבסוף התחרות מול המכרסמים הכריעה אותם, ונכחדו במהלך האוליגוקן המוקדם. (כלומר חיו בחלון הזמן מלפני כ-160 מיליון שנה עד לפני כ-40 מיליון שנה). כמה חוקרים קראו תיגר על הפילוגניה המיוצגת על ידי הקלדוגרמה לעיל. הם מחריגים את המולטיטוברקולטה מקבוצת יונקי הכתר, וגורסים כי מולטיטוברקולטה קרובים יותר ליונקים קיימים מאשר אפילו Morganucodontidae. מולטיטוברקולטה דומים ליונקי הכתר בכך שמפרקי הלסת שלהם מורכבים רק מעצמות לסת תחתונה ועצם הקשקש (squamosal bone (אנ')) בלבד - בעוד שהעצמות הריבועיות (Quadrate bone) ועצם המפרק ((אנ') Articular bone (אנ')) הן חלק מהאוזן התיכונה; שיניהם מתמחות ומובחנות, עם חזית סגורה, ובעלות חודי שיניים דמויי יונקים; יש להם עצם לחי (אנ'); ומבנה האגן הצר מעיד שהם הולידו צעירים זעירים חסרי אונים, כמו חיות כיס מודרניות. מצד שני, הם שונים מיונקים מודרניים: לשיניים הטוחנות שלהם יש שתי שורות מקבילות של גבשושיות, שלא כמו הטוחנות ביונקי הכתר המוקדמים בעלי שלש שורות. פעולת הלעיסה שונה בכך שיונקי הכתר לועסים בפעולת טחינה מצד לצד, בעוד שלסתותיהם של מולטיטוברקולטה לא היו מסוגלות לנוע מצד לצד, במקום זאת, הם לעסו באמצעות הזזת השיניים התחתונות לאחור כנגד העליונות כשהלסת נסגרת. החלק הקדמי של עצם קשת הלחי (הזיגומטית) מורכב ברובו מה - maxilla (עצם הלסת העליונה) במקום עצם ה-jugal. (עצם קטנה בחריץ קטן). עצם ה-squamosal (אנ') אינו חלק מקופסית המוח (Braincase). החוטם אינו דומה לזה של יונקי הכתר; הוא דומה יותר לזה של הפליקוזאור, כמו דימטרודון. תריה היא תת-מחלקה גדולה במחלקת היונקים הכוללת את רוב היונקים, לבד מהקדם-יונקים. התריה התפצלה מיונקי הכתר באמע היורה והתפצלה לשתי תת-קבוצות נפרדות: מטאתריה (ממנה התפתחו יונקי הכיס) אותריה (ממנה התפתחו יונקי השליה ודומיהם) הנקבה מגדלת עובר בבטנה. ביונקי הכיס העובר הזעיר, לאחר שנולד, עובר לכיס בבטן של אמו ושם ממשיך להתפתח. אצל יונקי השליה נולד עובר צאצא מפותח. בשתי הקבוצות הצאצא יונק חלב אם. תכונות נפוצות כוללות: ללא עצם ה-interclavicle (אנ'). עצמות coracoid (אנ') אינן קיימות או התמזגו עם השכמות ליצירת בליטת coracoid processes (אנ'). סוג של מפרק קרסול crurotarsal (אנ') שבו: המפרק העיקרי הוא בין עצם השוקה לעצם האסטרגלוס (אנ'). לעצם הcalcaneum (אנ') אין מגע עם עצם השוקה אלא יוצר עקב שאליו השרירים יכולים להיצמד. (הסוג הידוע הנוסף של קרסול קרוקודילי נראה אצל תנינים ועובד אחרת - רוב הכיפוף בקרסול הוא בין עצם השוק לאסטרגלוס). טוחנות עם שלש שורות של גבשושיות. המטאתריה היא קבוצה השייכת לתת-מחלקת התריה, היא כוללת את כל חיות הכיס הקיימות היום (וגם בכיוון ההפוך - כל חיות הכיס החיות היום שייכות לקבוצה זו - כלומר זו שייכות דו כיוונית). מספר קבוצות מאובנים, כמו אסיאתריום הקרטיקון המונגולי (אנ'), עשויים להיות חיות כיס או חברים בקבוצה (ות) מטאטריות אחרות. ביונקי הכיס העוברים מתפתחים לתקופת היריון קצרה ברחם האם, כשהם ניזונים משק החלמון בדומה לעוברים בביצים, ולאחר מכן נולדים ומשלימים את שאר התפתחותם בתוך כיס חיצוני הנוצר בעור הבטן של האם, שבו נמצאות הפטמות. (בניגוד ליונקי השליה שבה הנקבה היא בעלת שליה מפותחת, דרכה מתאפשר חילוף חומרים עם העובר). המטאטריאן הקדום ביותר הידוע הוא סינודלפיס, שנמצא בפצלי קרטיקון מוקדם בן 125 מיליון שנה במחוז ליאונינג בצפון-מזרח סין. המאובן כמעט שלם וכולל ביצי פרווה וטביעות של רקמות רכות. דידלפימורפיה (אופוסומים נפוצים של חצי הכדור המערבי) הופיעו לראשונה בסוף הקרטיקון ועדיין יש להם נציגים חיים, כנראה בגלל שהם לרוב שוכני עצים ואוכלי כל. מחקר לאורך הקרטיקון המוקדם של אנגולה מראה את קיומם של יונקים בגודל דביבון לפני 118 מיליון שנים. התכונה הידועה ביותר של חיות כיס היא שיטת הרבייה שלהם: האם מפתחת ברחמה מעין שק חלמון המעביר חומרי הזנה לעובר. עוברים של Bandicoot (אנ'), קואלות וומבטים יוצרים בנוסף איברים דמויי שליה המחברים אותם לדופן הרחם. אם כי האיברים דמויי השליה קטנים יותר מאשר ביונקים ולא בטוח שהם מעבירים חומרי מזון מהאם לעובר. ההריון הוא קצר מאוד, בדרך כלל ארבעה עד חמישה שבועות. העובר נולד בשלב מוקדם מאוד של התפתחות, ואורכו בדרך כלל פחות מ-5 ס"מ בלידה. אחת התיאוריות היא שהריון קצר נחוץ כדי להפחית את הסיכון שמערכת החיסון של האם תתקוף את העובר. חיית הכיס שרק נולדה משתמשת בגפיים הקדמיות שלה (עם ידיים חזקות יחסית) כדי לטפס לפטמה, שנמצאת בדרך כלל בכיס בבטנה של האם. האם מאכילה את התינוק על ידי כיווץ שרירים מעל בלוטות החלב שלה, מכיוון שהתינוק חלש מכדי לינוק. הצורך של חיית הכיס שזה עתה נולד להשתמש בגפיים הקדמיות שלו בטיפוס אל הפטמה נחשב בעבר כמגביל של האבולוציה המטתריאנית, שכן ההנחה הייתה שהגפה הקדמית לא יכולה להתמחות, לדוגמה כנפיים, טלפיים או סנפירים. למרות שחלק מיונקי הכיס נראות מאוד דומות לשלניינים מסוימים (זאב טסמני, "marsupial tiger" או "marsupial wolf" הן דוגמאות טובות), לשלדים של יונקי הכיס יש כמה תכונות שמבדילות אותם משליות: לחלקם, כולל הזאב טסמני, יש ארבע טוחנות; ואילו לאף שליין ידוע אין יותר משלוש. לכולם יש זוג palatal fenestrae, פתחים דמויי חלון בתחתית הגולגולת (בנוסף לפתחי הנחיריים הקטנים יותר). ליונקי הכיס יש גם זוג עצמות כיס "epipubic bones (אנ')", התומכות בכיס אצל נקבות. אבל אלה אינם ייחודיים ליונקי הכיס, מכיוון שהם נמצאו במאובנים של מולטיטוברקולטה, יונקי הביב (מונוטרמים) ואפילו אותרנים - כך שהם כנראה תכונה נפוצה אצל אבותיהם, אך נעלמה בשלב מסוים לאחר שאבותיהם של השליינים החיים כיום התרחק מזה של חונקי הכיס. יש חוקרים שחושבים שהתפקיד המקורי של עצמות אלו היה לסייע בתנועה על ידי תמיכה בחלק מהשרירים המניעים את הירך קדימה. זמן הופעתם של האאותרים הקדומים ביותר היה שנוי במחלוקת. מצד אחד, מאובנים שהתגלו לאחרונה של יורמאיה תוארכו ללפני 160 מיליון שנה וסווגו כאותריים. מאובנים של אאומאיה מלפני 125 מיליון שנים בקרטיקון הקדום סווגו גם הם כאאותריים. מחקר עדכני, לעומת זאת, סיווג את האאומאיה כפרה-אאותריאני ודיווח כי הדגימות האותריות המוקדמות ביותר הגיעו מ-Maelestes (אנ'), שתוארכו לפני 91 מיליון שנה. מחקר זה גם דיווח שהאותריאנים לא השתנו באופן משמעותי עד לאחר ההכחדה הקטסטרופלית של קטריקון-פלאוגן, לפני כ-66 מיליון שנים. נמצא כי לאאומאיה יש כמה תכונות הדומות יותר לאלו של חיות כיס ומטתריאנים מוקדמים יותר: העצמות האגן העיליות-Epipubic (אנ') הנמשכות קדימה מהאגן, שאינן נמצאות באף שליין מודרני, אך נמצאות בכל היונקים המוקדמים האחרים, כולל דמויי-יונקים, אאותרנים שאינם שליינים, חיות כיס ויונקי-ביב - כמו גם בקיינודונטיים תראפסידה שהם הקרובים ביותר ליונקים. תפקידן של עצמות אלו להקשיח את הגוף בזמן תנועה. התקשחות זו תהיה מזיקה בשליינים בהריון, שבטנן צריכה להתרחב. אגן תחתון צר, המעיד על כך שהצעירים היו קטנים מאוד בלידה ולכן ההריון היה קצר, כמו בחיות הכיס המודרניות. מצביע על כך שהשליה הייתה התפתחות מאוחרת יותר. חמש חותכות בכל צד של הלסת העליונה. מספר זה אופייני למטאתריאנים, והמספר המרבי בשלינים מודרניים הוא שלוש, למעט homodonts (אנ'), כגון ארמדיל. אבל אצל האאומיה היחס בין הטוחנות לקדם - טוחנות אופייני לאאאותריה, כולל שליינים, ולא טיפוסי ביונקי כיס. אפשר אם כך למקם כנראה את האאומאיה בשורש "עץ המשפחה" של ענף האאותריה עם מינים נוספים. חוקרים אחרים משייכים אותו לקבוצה הקרובה ביותר לתריה - Tribosphenida. לאאומיה יש גם Meckelian groove (אנ'), תכונה פרימיטיבית של הלסת התחתונה שאינה מצויה ביונקי השליה המודרניים. מסקנות אלו אלו תואמות להערכות פילוגנטיות מולקולריות כי קבוצת השליינים התפתחה לפני כ-110 מיליון שנים, 15 מיליון שנים לאחר האאומיה שנמצאה. לאאומיה יש גם תכונות רבות המצביעות על היותו מטפס, כולל מספר תכונות של כפות הרגליים והבהונות; נקודות חיבור מפותחות לשרירים המשמשים ברובם בטיפוס; וזנב ארוך פי שניים משאר עמוד השדרה. השליינים ידועים בעיקר בשיטת ההתרבות שלהן: העובר מחובר לרחם באמצעות שליה שדרכה האם מספקת מזון וחמצן ומפנה חומרי פסולת. ההריון ארוך יחסית והצעירים מפותחים למדי בלידה. במינים מסוימים (במיוחד אוכלי עשב החיים במישורים) הצעירים יכולים ללכת ואף לרוץ תוך דקות מהלידה. הועלתה הערכה שהאבולוציה של רביית השליה התאפשרה על ידי רטרו-וירוסים ש: להפוך את החיבור בין השליה לרחם לסינסטיום, כלומר שכבה דקה של תאים עם קרום חיצוני משותף. שכבה כזו מאפשרת מעבר של חמצן, חומרים מזינים ומוצרי פסולת, אך מונעת מעבר של דם ותאים אחרים שיגרמו למערכת החיסון של האם לתקוף את העובר. להפחית את האגרסיביות של המערכת החיסונית של האם, תהליך שמסייע לעובר אך הופך את האם לפגיעה יותר לזיהומים. מנקודת מבטו של פליאונטולוג, החור מאובנים, האותריאנים נבדלים בעיקר על ידי מאפיינים שונים של שיניהם, קרסוליים וכפות רגליים. באופן כללי, רוב המינים של דמויי-היונקים אכן תפסו את הנישה של אוכלי חרקים ליליים קטנים, אך ממצאים אחרונים, בעיקר בסין, מראים שחלק מהמינים ובעיקר יונקי הכתר היו גדולים יותר וכי היה מגוון גדול יותר של אורחות חיים ממה שחשבו בעבר. לדוגמה: אדלתריום הוא אוכל עשב גפיים זקוף בגודל גדול ממדגסקר מעידן הקרטיקון. קסטורוקאודה, מקבוצת Docodonta שחי באמצע היורה כ-164 מיליון שנים, אורכו היה בערך 42.5 ס"מ, ומשקלו 500–800 גרם, זנבו היה דמוי זנב בונה שהותאם לשחייה, גפיים מותאמות לשחייה ולחפירה ושיניים שהותאמו לאכילת דגים. חבר נוסף בקבוצה זו, Haldanodon (אנ'), היו גם מאפיינים לחיים בסביבה מימית למחצה, ואכן נטיות מימיות היו כנראה נפוצות בקרב דוקודונטים בהתבסס על שכיחותם בסביבות ביצות. האוטריקונודונים Liaoconodon (אנ') and Yanoconodon (אנ') חיו כנראה במים מתוקים. לא היו להם את הזנב החזק של קסטורוקאודה אך היו בעלי גפיים דמויי משוט; חבר נוסף באוטריקונודונים, ה-Astroconodon (אנ') הוערך גם הוא כמימי למחצה בעבר, אם כי הראיות לגביו פחות משכנעות. מולטיטוברקולטה הם אלותריאנים ששרדו למעלה מ-125 מיליון שנה (מאמצע היורה, לפני כ-160 מיליון שנים, ועד לסוף האיאוקן, לפני כ-35 מיליון שנים) נקראים לעיתים קרובות "המכרסמים של המזוזואיקון". כפי שצוין לעיל, ייתכן שהם ילדו יילודים חיים זעירים במקום להטיל ביצים. Fruitafossor, מתקופת היורה המאוחרת לפני כ-150 מיליון שנה, היה בערך בגודל של טמיאס ושיניו, גפיו הקדמיות והגב מעידים על כך שנהג לחדור לקינהם של חרקים החיים בלהקות כדי לטרוף אותם (כנראה טרמיטים, שכן נמלים טרם הופיעו). וולטיקותריום (אנ'), מהקרטיקון הקדום לפני כ-125 מיליון שנים, הוא היונק הגולש הקדום ביותר הידוע, היה לו קרום גלישה שנמתח בין איבריו, כמו זה של סנאי מעופף מודרני. עובדה זו גם מצביעה על כך שהוא היה פעיל בעיקר במהלך היום. ה-Argentoconodon (אנ') הקשור לאותה קבוצה, מראה גם התאמות דומות העשויות לרמז גם על תנועה אווירית. רפנומאמוס (Repenomamus), השייך לשבט ה-אאוטריקונודונטים (אנ') מהקרטיקון הקדום, לפני 130 מיליון שנה, היה טורף חסון דמוי גירית שלעיתים טרף דינוזאורים צעירים. שני מינים זוהו, הראשון, אורכן מעל 1 מ' ומשקלו כ-12–14 ק"ג, השני אורכו פחות מחצי מטר ומשקלו 4–6 ק"ג. Schowalteria (אנ') התקיים בעידן הקרטיקון המאוחר, גודלו בערך כמו ה-R. giganticus, עם התמחות באכילת עשב כפי שאצל הפרסתנים המודרניים. Zhelestidae היא שושלת של אוכלי עשב אותריאנים מסוף הקרטיקון המאוחר, שנחשב בטעות כפרסתנים. באופן דומה, ה-mesungulatids הם גם יונקים אוכלי עשב בגודל גדול מתקופת הקרטיקון המאוחרת. Deltatheroidans (אנ') היו מתריאנים שהתמחו כטורפים, וצורתם דומה ל-Oxlestes ו-Khudulestes, הם היו כנראה היונקים המזוזואיקונים הגדולים ביותר, אם כי מעמדם כ-deltatheroidans מוטל בספק. מחקר על דמויי-יונקים מעידן המזוזואיקון מצביע על כך שהם היו גורם עיקרי בהגבלת גודל היונקים, יותר מאשר תחרות מצד דינוזאורים. כיום מתנהלים ויכוחים ערים בין פליאונטולוגים מסורתיים לבין פילוגנטיקים מולקולריים (Molecular phylogenetics) על האופן והמועד שבו התפתחו קבוצות היונקים, במיוחד השלייניים. בדרך כלל, הפליאונטולוגים המסורתיים מתארכים את הופעתה של קבוצה מסוימת על פי המאובן הקדום ביותר הידוע שעל פי תכונותיו הוא הוא כנראה חבר באותה קבוצה, בעוד שהפילוגנטיקאים המולקולריים מציעים שכל שושלת התפצלה מוקדם יותר כך שהקדומים ביותר בכל קבוצה היו דומים מאוד מבחינה אנטומית לחברים המוקדמים של קבוצות אחרות ונבדלו רק בגנטיקה שלהם. ויכוחים אלה משתרעים על ההגדרה והיחסים בין הקבוצות העיקריות של השליינים. פילוגנטיקה מולקולרית משתמשת במאפיינים של גנים של אורגניזמים כדי לגבש עצי משפחה, בדיוק כפי שעושים פליאונטולוגים על סמך תכונות של מאובנים - אם הגנים של שני אורגניזמים דומים יותר זה לזה מאשר לאלו של אורגניזם שלישי, אזי שני האורגניזמים קשורים זה לזה בקשר הדוק יותר מאשר לשלישי. פילוגנטיקאים מולקולריים הציעו אילן יוחסין שדומה לזה של הפליאונטולוגים אבל עם הבדלים ראויים לציון. בדומה לפליאונטולוגים, גם לפילוגנטיקים מולקולריים יש דעות שונות לגבי פרטים שונים, להלן אילן יוחסין טיפוסי לפי פילוגנטיקה מולקולרית: שימו לב שהדיאגרמה המוצגת כאן משמיטה קבוצות נכחדות, מכיוון שלא ניתן לחלץ DNA ממאובנים. (הערה: מאז נכתבו מחקרים אלו, הצליחו חוקרים לחלץ קטעי DNA המאפשרים להסיק מסקנות בנושא, בנוסף, נרשמו הצלחות מחילוץ מידע תורשתי שלא מה-DNA ועל כך בהמשך) להלן ההבדלים המשמעותיים ביותר בין עץ משפחה זה לעץ המשפחה הרווח בין הפליאונטולוגים: החלוקה ברמה העליונה היא בין אטלנטוגנטה (Atlantogenata כלומר " born round the Atlantic ocean") ובוראואאותריה (Boreoeutheria כלומר "יונקי-שליה אמיתיים מהצפון"), במקום בין דלשינאים (Xenarthra) לבין כל השאר. עם זאת, מחקרים של טרנספוזון תומכים בחלוקה לשלושה ענפים ברמה העליונה בין דלשינאים, אפרותריה (Afrotheria כלומר "שמקורם מאפריקה") ובוראואאותריה והענף של האטלנטוגנטה אינו זוכה לאחרונה לתמיכה משמעותית בפילוגנטיקה מולקולרית מבוססת מרחק. אפרותריה מכילה מספר קבוצות הקשורות קשר רחוק לפי גרסת הפליאונטולוגים: חדפי פיל (Macroscelidea), שנבובאים (Tubulidentata),. החברים היחידים באפרותריה שהפליאונטולוגים יראו כקשורים קרובים הם שפנאים (Hyraxes-Hyracoidea), פילאים (Proboscidea) ותחשאים. אוכלי חרקים מחולקים לשלוש קבוצות: האחת היא חלק מהאפרותריה והשתיים האחרות הן תת-קבוצות נפרדות בתוך הבוראואאותריה. העטלפים קרובים יותר לטורפים (Carnivora) ולמפריטי פרסה (odd-toed ungulates, Perissodactyla) מאשר לפרימטים (Primates) ולגלשנאיים (Dermoptera). מפריטי פרסה קרובים יותר לטורפים ולעטלפים מאשר למכפילי פרסה (Artiodactyla). לאחד את קבוצות האפרוטריה יש הצדקה גאולוגית. כל קבוצות האפרוטריה ששרדו מקורם באפריקה. אפילו הפיל ההודי, התפצל משושלת אפריקה בערך 7.6 לפני מיליון שנים. עם התפצלות פנגאה, אפריקה ודרום אמריקה נפרדו משאר היבשות לפני פחות מ-150 מיליון שנים, ואחת מהשנייה לפני 80–100 מיליון שנים. לכן, לא מפתיע שהאותריים המוקדמים שהיגרו לאפריקה ודרום אמריקה היו מבודדים שם והתפתחו להתאמה לגומחות האקולוגיות הזמינות. עם זאת, הצעות אלו שנויות במחלוקת. פליאונטולוגים מתעקשים באופן טבעי שעדויות מאובנים חייבות לקבל עדיפות על פני מסקנות מדגימות של ה-DNA של בעלי חיים מודרניים. באופן מפתיע יותר, עצי המשפחה החדשים הללו זכו לביקורת, לפעמים קשה, על ידי פילוגנטיקאים מולקולריים אחרים: קצב המוטציות של ה-DNA המיטוכונדריאלי ביונקים משתנה מאזור לאזור - חלקים מסוימים כמעט ואינם משתנים וחלקם משתנים במהירות רבה ואף מראים שוני גדול בין פרטים באותו מין. ה-DNA המיטוכונדריאלי של יונקים עובר מוטציות כל כך מהר שהוא גורם לבעיה הנקראת "רוויה", שבה רעש אקראי מטביע כל מידע שעשוי להיות קיים. אם חתיכה מסוימת של DNA מיטוכונדריאלי עובר מוטציה אקראית כל כמה מיליוני שנים, היא תשתנה מספר פעמים במהלך 60 עד 75 מיליון השנים מאז התפצלו הקבוצות העיקריות של יונקי השליה. מחקרים עדכניים בפילוגנטיקה מולקולרית מצביעים על כך שרוב סדרות השליינים התפצלו בסוף עידן הקרטיקון, (לפני כ-85–100 מיליון שנה), אך משפחות שליינים מודרניות הופיעו לראשונה מאוחר יותר, בתקופת האיאוקן המאוחר ובתקופת המיוקן המוקדם של התקופה הקנוזואית (כלומר לפני כ-30–50 מל"ש). לעומת זאת, אנליזות המתבססות על מאובנים, מגבילים את השליינים לתקופה שלאחר תחילת הקנוזואיקון (70 מל"ש). אתרי מאובנים רבים מהקרטיקון (70–160 מל"ש) מכילים לטאות, סלמנדרות, ציפורים ויונקים שמורים היטב, אך לא את הצורות המודרניות של יונקים. ייתכן שהם פשוט לא היו קיימים, ושהשעון המולקולרי פועל במהירות במהלך קרינות אבולוציוניות גדולות. מצד שני, יש עדויות מאובנים משנת 85 לפני מיליון שנים של יונקים בעלי פרסות שעשויים להיות אבות קדמונים של הפרסתנים המודרניים. מאובנים מוקדמים ביותר של רוב הקבוצות המודרניות מתוארכים לפליאוקן,(65-70 מל"ש) מעטים מתוארכים מאוחר יותר ומעטים מאוד מהקרטיקון, (לפני הכחדת הדינוזאורים). אבל כמה פליאונטולוגים, שהושפעו ממחקרים פילוגנטיים מולקולריים, השתמשו בשיטות סטטיסטיות כדי לבצע אקסטרפולציה לאחור ממאובנים של חברי קבוצות מודרניות והגיעו למסקנה שהפרימטים הופיעו בסוף הקרטיקון (70–80 מל"ש). עם זאת, מחקרים סטטיסטיים של תיעוד המאובנים מאשרים שיונקים היו מוגבלים בגודלם ובגיוון ממש עד סוף תקופת הקרטיקון, וגדלו במהירות בגודלם ובמגוון במהלך הפליאוקן המוקדם. הדרוקודיום, שמאובניו מתוארכים לימי היורה הקדום, מספק את העדות הברורה הראשונה למפרקי הלסת והאוזן התיכונה של יונקים, שבהם מפרק הלסת נוצר על ידי עצמות הלסת התחתונה ועצם הקשקש (Squamosal bone), בעוד שעצם המפרק (Articular bone) ועצם המרובע (Quadrate bone) עוברים לאוזן התיכונה, שם הם ידועים בשם סדן (incus) ופטיש (malleus). הוצע כי תפקידה המקורי של ההנקה היה לשמור על לחות הביצים. חלק ניכר מהטיעון מבוסס על יונקי ביב (יונקים מטילים ביצים monotremes): בעוד שביצה של בעלי שפיר עוברי מסוגלת בדרך כלל להתפתח הרחק מהמים, רוב ביצי הזוחלים זקוקות ללחות. ליונקי ביב אין פטמות, אבל הם מפרישים חלב מכתם שעיר על בטנם. במהלך הדגירה, ביצי מונוטרם מכוסות בחומר דביק שמקורו אינו ידוע. לפני הטלת הביצים, לקליפותיהן שלוש שכבות בלבד. לאחר ההטלה מופיעה שכבה רביעית עם מרכיבים שונים מאלו של השלושה המקוריים. החומר הדביק והשכבה הרביעית עשויים להיות מיוצרים על ידי בלוטות החלב. תהליך זה עשוי להסביר מדוע הכתמים שמהם מפרישים יונקי הביב חלב הם שעירים. קל יותר לפזר לחות וחומרים אחרים על הביצה מאזור רחב ושעיר מאשר מפטמה קטנה וחשופה. חוקרים גילו שחלבוני קזאין הופיעו כבר באב הקדמון של היונקים שהיה נפוץ לפני 200–310 מיליון שנים. עדיין לא ברור אם הפרשות של חומר לשמירת לחות הביצים הפכה להנקה בפועל בתרפסידים. האבולוציה של מערכת העיכול השפיעה על התפתחות היונקים. עם הופעת היונקים, מערכת העיכול השתנתה במגוון דרכים בהתאם לתזונה של בעל החיים. לדוגמה, לחתולים ולרוב הטורפים יש מעי גס פשוט, בעוד שלסוס בתור אוכל עשב יש מעי בעל נפח גדול. מאפיין קדום של מעלי גירה הוא הקיבה מרובת-החדרים (בדרך כלל ארבעה תאים), שהתפתחה לפני כ-50 מיליון שנה. יחד עם המורפולוגיה של המעי, חומציות הקיבה הוצעה כגורם מפתח המעצב את המגוון וההרכב של קהילות מיקרוביאליות המצויות במעי החולייתנים. השוואת חומציות הקיבה בין קבוצות טרופיות ביונקים וציפורים מראה שלאוכלי נבלות וטורפים יש חומציות קיבה גבוהה משמעותית בהשוואה לאוכלי עשב או טורפים הניזונים מטרף מרוחק פילוגנטית כמו חרקים או דגים. למרות היעדר מאובן של המעי, ניתן להסיק אבולוציה מיקרוביאלית של המעי מיחסי הגומלין של בעלי חיים קיימים, חיידקים ומזון סביר. יונקים הם מטא-גנומיים בכך שהם מורכבים לא רק מהגנים שלהם, אלא גם מאלו של כל החיידקים הקשורים אליהם. המיקרוביוטה של המעיים התפתחה יחד עם התפתחות מיני יונקים עצמם. התבדלות הסתגלותית בין מיני יונקים מעוצבת בחלקה על ידי שינויים במיקרוביוטה של המעי. ייתכן שעכבר הבית התפתח לא רק עם חיידקים ייחודיים המאכלסים את מעיו אלא גם בתגובה להם. העדות הברורה הראשונה לשיער או פרווה היא במאובנים של קסטרוקאודה ו-Megaconus, מלפני 164 מיליון שנים באמצע תור היורה. לשני יונקים אלו יש פרווה כפולה של שיער, עם שער וגם פרווה תחתית, ולכן ניתן להניח שגם האב הקדמון המשותף האחרון שלהם היה כזה. חיה זו בוודאי הייתה מתקופת הטריאס מכיוון שהיא הייתה אב קדמון של ה-Tikitherium מתקופת הטריאס. מגילוי שאריות שיער ב-Coprolites מעידן הפרם, נראה שמקור שיער היונקים קדום יותר בקו הסינפסידי וקרוב לתרפסידים פלאוזואיים. בידוד הוא הדרך ה"זולה" ביותר לשמור על טמפרטורת גוף קבועה למדי, מבלי לצרוך אנרגיה כדי לייצר יותר חום גוף. לכן, קיום שיער או פרווה הוא עדות טובה להומיאותרמיה, אבל לא עדות כה חזקה לקצב חילוף חומרים גבוה. דם חם הוא מונח מורכב ומעורפל, מכיוון שהוא מתייחס לחלק מהמרכיבים הבאים או לכולם: אנדותרמיה, היכולת לייצר חום פנימי ללא מנגנוני התנהגויות כמו פעילות שרירית. הומיאותרמיה, בקרה על טמפרטורת גוף קבועה למדי. לרוב האנזימים יש טמפרטורת פעולה אופטימלית; היעילות יורדת במהירות מחוץ לטווח זה. אורגניזם הומיאותרמי נדרש רק לאנזימים שמתפקדים היטב בטווח קטן של טמפרטורות. טכימטבוליזם, שמירה על קצב חילוף חומרים גבוה, במיוחד בזמן מנוחה. קשה לדעת הרבה על המנגנונים הפנימיים של יצורים שנכחדו, ולכן רוב הדיון מתמקד בהומיאותרמיה ובטכימטבוליזם. עם זאת, נראה שאנדותרמיה התפתחה לראשונה בסינפסידים שאינם יונקים כגון דיצינודונטים, בעלי פרופורציות גוף הקשורות לשימור חום, עצמות מועשרות בכלי דם ותעלות המאפשרות זרימה דרכם (Haversian canals), ואולי שיער. ייתכן שהאנדותרמיה התפתחה עד לתקופת האופיאקודון. ליונקי הביב המודרניים יש טמפרטורת גוף נמוכה בהשוואה ליונקי כיס ושליינים, בסביבות 32°C. מנגנון ה-Phylogenetic bracketing מצביע על כך שטמפרטורת הגוף של יונקי הכתר לא הייתה נמוכה מזו של יונקי ביב קיימים. סרעפת שרירית עוזרת ליונקים לנשום, במיוחד בזמן פעילות מאומצת. כדי שהסרעפת תעבוד, אסור שהצלעות יגבילו את הבטן, כך שניתן לפצות על התרחבות בית החזה על ידי הפחתת נפח הבטן ולהפך. ידוע של- Caseid (אנ') מהפליקוזרורים הייתה סרעפת, מה שמצביע על מקור מוקדם בסינפסידים. נראה כי פעלה ביעילות נמוכה וכנראה דרשו תמיכה מקבוצות שרירים אחרות ותנועת גפיים. לצינודונים המתקדמים יש כלובי צלעות דמויי יונקים, עם צלעות מותניות מופחתות מאוד. זה מצביע על כך שלבעלי חיים אלה היו דיאפרגמות מפותחות יותר, היו מסוגלים לפעילות מאומצת לתקופות ארוכות למדי ולכן היו בעלי קצב חילוף חומרים גבוה. מצד שני, ייתכן שכלובי הצלעות דמויי היונק התפתחו כדי להגביר את הזריזות. עם זאת, התנועה של התראפסידים המתקדמים התבססה על הגפיים האחוריות שמספקות את כל הדחף בעוד שהגפיים הקדמיות רק ניהלו את החיה, במילים אחרות תראפסידים מתקדמים לא היו זריזים כמו היונקים המודרניים או הדינוזאורים המוקדמים. כלומר הרעיון שהתפקיד העיקרי של כלובי הצלעות הדומים לאלו של היונקים היה להגביר את הזריזות מוטל בספק. ליונקים המוח הגדול ביותר ביחס לגודל הגוף, בהשוואה לקבוצות חיות אחרות. ממצאים אחרונים מצביעים על כך שהאזור הראשון במוח שהתרחב היה זה המעורב בריח. מדענים סרקו את הגולגולות של מיני יונקים מוקדמים מלפני 190–200 מיליון שנה והשוו את צורות מארז המוח למינים מוקדמים יותר שלפני היונקים; הם גילו שאזור המוח המעורב בחוש הריח היה הראשון שהוגדל. ייתכן ששינוי זה אפשר ליונקים המוקדמים הללו לצוד חרקים בלילה כאשר הדינוזאורים לא היו פעילים. לאחר הכחדת הדינוזאורים לפני 66 מיליון שנה, היונקים החלו לגדול כי נישות חדשות נעשו זמינות, אך מוחם פיגר מאחורי גופם בעשרת מיליון השנים הראשונות. יחסית לגודל הגוף, המוח של יונק פליאוקן היה קטן יחסית לזה של יונקים מזוזואיקונים. רק בתקופת האיאוקן החל גודל מוחות היונקים להדביק גודל את גופם, במיוחד באזורים הקשורים לחושיהם. דבר אינו הגיוני בביולוגיה אלא לאורה של האבולוציה היסטוריה אבולוציונית של החיים אבולוציה של פרסות אבולוציה של מכפילי פרסה אבולוציה של מפריטי פרסה יורמאיה בעלי ניבי חרב דמויי יונקים בעלי שפיר עוברי "Amniota – Palaeos". 18 במאי 2005. אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2010. נבדק ב-23 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Waggoner B (2 בפברואר 1997). "Introduction to the Synapsida". University of California Museum of Paleontology. נבדק ב-28 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה) Hu, Y.; Meng, J.; Wang, Y.; Li, C. (13 בינואר 2005). "Large Mesozoic mammals fed on young dinosaurs". Nature. 433 (7022): 149–152. Bibcode:2005Natur.433..149H. doi:10.1038/nature03102. PMID 15650737. נבדק ב-27 בפברואר 2021. {{cite journal}}: (עזרה) ROUGIER, GUILLERMO W.; MARTINELLI, AGUSTÍN G.; FORASIEPI, ANALÍA M.; NOVACEK, MICHAEL J. (2007). "New Jurassic Mammals from Patagonia, Argentina: A Reappraisal of Australosphenidan Morphology and Interrelationships". American Museum Novitates (3566): 1. doi:10.1206/0003-0082(2007)507[1:NJMFPA]2.0.CO;2. Mammalia: Overview – Palaeos (אורכב 15.06.2008 בארכיון Wayback Machine) Cowen R (2000). History of Life. Oxford: Blackwell Science. p. 432. ISBN 978-0-7266-0287-0. K. A. Kermack; Frances Mussett; H. W. RIgney (בינואר 1981). "The skull of Morganucodon". Zoological Journal of the Linnean Society. 71 (1): 148. doi:10.1111/j.1096-3642.1981.tb01127.x. {{cite journal}}: (עזרה) Kemp TS (2005). The Origin and Evolution of Mammals. Oxford University Press. p. 3. ISBN 978-0-19-850760-4. Carroll R.L. (1991): The origin of reptiles. In: Schultze H.-P., Trueb L., (ed) Origins of the higher groups of tetrapods — controversy and consensus. Ithaca: Cornell University Press, pp 331–353. "Synapsida: Varanopseidae – Palaeos". נבדק ב-15 באוקטובר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "The Stem-Mammals—a Brief Primer". Angielczyk, Kenneth D. (2009). "Dimetrodon is Not a Dinosaur: Using Tree Thinking to Understand the Ancient Relatives of Mammals and their Evolution". Evolution: Education and Outreach. 2 (2): 257–271. doi:10.1007/s12052-009-0117-4. Geggel, L. (2016). "Meet the Ancient Reptile that Gave Rise to Mammals". Scientific American (באנגלית). "Therapsida". Palaeos. אורכב מ-המקור ב-2007-04-15. Kermack DM, Kermack KA (1984). The evolution of mammalian characters. Croom Helm. ISBN 978-0709915348. Bennett, Albert F.; Ruben, John A. (1986). "The Metabolic and Thermoregulatory Status of Therapsids" (PDF). In Hotton, Nicholas; MacLean, Paul D.; Roth, Jan J.; Roth, E. Carol (eds.). The Ecology and biology of mammal-like reptiles. Smithsonian Institution Press. pp. 207–218. CiteSeerX 10.1.1.694.3599. ISBN 978-0-87474-524-5. OCLC 775982686. "Therapsida: Biarmosuchia". Palaeos. נבדק ב-16 באוקטובר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Therapsida: Dinocephalia". Palaeos. "Ammodontia". Palaeos. נבדק ב-16 באוקטובר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Sciencedirect "Theriodontia – Paleos". נבדק ב-2013-10-15. "Cynodontia Overview". Palaeos. Groenewald, Gideon H.; Welman, Johann; Maceachern, James A. (1 באפריל 2001). "Vertebrate Burrow Complexes from the Early Triassic Cynognathus Zone (Driekoppen Formation, Beaufort Group) of the Karoo Basin, South Africa". PALAIOS. 16 (2): 148–160. Bibcode:2001Palai..16..148G. doi:10.1669/0883-1351(2001)016<0148:VBCFTE>2.0.CO;2. {{cite journal}}: (עזרה) "New paper explains why predatory dinosaurs walked on two feet while mammals stayed on all fours". 3 במרץ 2017. ארכיון מ-2022-02-02. נבדק ב-2022-02-02. {{cite web}}: (עזרה) "Olenekian Age of the Triassic – Palaeos". אורכב מ-המקור ב-2007-04-16. נבדק ב-2007-04-18. Benton MJ (2004). Vertebrate Palaeontology (3rd ed.). Oxford: Blackwell Science. ISBN 978-0-632-05637-8. Campbell JW (1979). Prosser CL (ed.). Comparative Animal Physiology (3rd ed.). W. B. Sauders. pp. 279–316. Darren Naish, Episode 38: A Not Too Shabby Podcarts (אורכב 27.01.2016 בארכיון Wayback Machine) Oliveira TV, Soares MB, Schultz CL (2010). "Trucidocynodon riograndensis gen. nov. et sp. nov. (Eucynodontia), a new cynodont from the Brazilian Upper Triassic (Santa Maria Formation)". Zootaxa. 2382: 1–71. doi:10.11646/zootaxa.2382.1.1. Kielan-Jaworowska, Cifelli & Luo 2004, p. 5. Ruben, John A.; Jones, Terry D. (באוגוסט 2000). "Selective Factors Associated with the Origin of Fur and Feathers". American Zoologist. 40 (4): 585–596. doi:10.1093/icb/40.4.585. {{cite journal}}: (עזרה) Rowe TB, Macrini TE, Luo ZX (במאי 2011). "Fossil evidence on origin of the mammalian brain". Science. 332 (6032): 955–7. Bibcode:2011Sci...332..955R. doi:10.1126/science.1203117. PMID 21596988. {{cite journal}}: (עזרה) Raichle ME, Gusnard DA (באוגוסט 2002). "Appraising the brain's energy budget". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 99 (16): 10237–9. Bibcode:2002PNAS...9910237R. doi:10.1073/pnas.172399499. PMC 124895. PMID 12149485. {{cite journal}}: (עזרה) Khamsi, Roxanne (13 בספטמבר 2006). "Brain power". New Scientist. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2009. {{cite journal}}: (עזרה) Vorobyev, M. (2006). "Evolution of colour vision: The story of lost visual pigments". Perception. 35. אורכב מ-המקור ב-2014-10-06. נבדק ב-2012-01-26. Gerkema MP, Davies WI, Foster RG, Menaker M, Hut RA (באוגוסט 2013). "The nocturnal bottleneck and the evolution of activity patterns in mammals". Proceedings. Biological Sciences. 280 (1765): 20130508. doi:10.1098/rspb.2013.0508. PMC 3712437. PMID 23825205. {{cite journal}}: (עזרה) Luo, Zhe-Xi (בדצמבר 2007). "Transformation and diversification in early mammal evolution". Nature. 450 (7172): 1011–1019. Bibcode:2007Natur.450.1011L. doi:10.1038/nature06277. PMID 18075580. {{cite journal}}: (עזרה) "Morganucodontids & Docodonts – Palaeos". אורכב מ-המקור ב-2007-04-16. Ji Q, Luo ZX, Yuan CX, Tabrum AR (בפברואר 2006). "A swimming mammaliaform from the Middle Jurassic and ecomorphological diversification of early mammals" (PDF). Science. 311 (5764): 1123–7. Bibcode:2006Sci...311.1123J. doi:10.1126/science.1123026. PMID 16497926. {{cite journal}}: (עזרה) See also the news item at "Jurassic "Beaver" Found; Rewrites History of Mammals". Luo ZX, Crompton AW, Sun AL (במאי 2001). "A new mammaliaform from the early Jurassic and evolution of mammalian characteristics" (PDF). Science. 292 (5521): 1535–40. Bibcode:2001Sci...292.1535L. doi:10.1126/science.1058476. PMID 11375489. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-08-20. {{cite journal}}: (עזרה) Jacobs, Gerald H. (12 באוקטובר 2009). "Evolution of colour vision in mammals". Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences. 364 (1531): 2957–2967. doi:10.1098/rstb.2009.0039. PMC 2781854. PMID 19720656. {{cite journal}}: (עזרה) Bailes, Helena J; Davies, Wayne L; Trezise, Ann EO; Collin, Shaun P (2007). "Visual pigments in a living fossil, the Australian lungfish Neoceratodus forsteri". BMC Evolutionary Biology. 7 (1): 200. doi:10.1186/1471-2148-7-200. PMC 2194722. PMID 17961206. Collin, Shaun P. (2010). "Evolution and Ecology of Retinal Photoreception in Early Vertebrates". Brain, Behavior and Evolution. 75 (3): 174–185. doi:10.1159/000314904. PMID 20733293. Dulai, Kanwaljit S.; Dornum, Miranda von; Mollon, John D.; Hunt, David M. (1 ביולי 1999). "The Evolution of Trichromatic Color Vision by Opsin Gene Duplication in New World and Old World Primates". Genome Research. 9 (7): 629–638. doi:10.1101/gr.9.7.629. PMID 10413401. {{cite journal}}: (עזרה) Arrese, Catherine A.; Hart, Nathan S.; Thomas, Nicole; Beazley, Lyn D.; Shand, Julia (באפריל 2002). "Trichromacy in Australian Marsupials". Current Biology. 12 (8): 657–660. doi:10.1016/s0960-9822(02)00772-8. PMID 11967153. {{cite journal}}: (עזרה) Rauhut OW, Martin T, Ortiz-Jaureguizar E, Puerta P (במרץ 2002). "A Jurassic mammal from South America". Nature. 416 (6877): 165–8. Bibcode:2002Natur.416..165R. doi:10.1038/416165a. PMID 11894091. {{cite journal}}: (עזרה) "Mammalia – Palaeos". אורכב מ-המקור ב-2007-04-12. Jacobs LL, Winkler DA, Murry PA (ביולי 1989). "Modern mammal origins: evolutionary grades in the Early Cretaceous of North America". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 86 (13): 4992–5. Bibcode:1989PNAS...86.4992J. doi:10.1073/pnas.86.13.4992. JSTOR 34031. PMC 297542. PMID 2740336. {{cite journal}}: (עזרה) Rowe T, Rich TH, Vickers-Rich P, Springer M, Woodburne MO (בינואר 2008). "The oldest platypus and its bearing on divergence timing of the platypus and echidna clades". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 105 (4): 1238–42. Bibcode:2008PNAS..105.1238R. doi:10.1073/pnas.0706385105. PMC 2234122. PMID 18216270. {{cite journal}}: (עזרה) Phillips MJ, Bennett TH, Lee MS (באוקטובר 2009). "Molecules, morphology, and ecology indicate a recent, amphibious ancestry for echidnas". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 106 (40): 17089–94. Bibcode:2009PNAS..10617089P. doi:10.1073/pnas.0904649106. PMC 2761324. PMID 19805098. {{cite journal}}: (עזרה) "Appendicular Skeleton". Butler, P. M. (2000). "Review of the early allotherian mammals" (PDF). Acta Palaeontologica Polonica. 45 (4): 317–342. White, A. T. (21 במאי 2005). "Mammaliaformes—Palaeos". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2010. נבדק ב-20 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Kielan-Jaworowska, Cifelli & Luo 2004, p. 299. "Mammalia: Spalacotheroidea & Cladotheria – Palaeos". "Metatheria – Palaeos". אורכב מ-המקור ב-2007-06-08. נבדק ב-2007-04-19. Szalay FS, Trofimov BA (1996). "The Mongolian Late Cretaceous Asiatherium, and the early phylogeny and paleobiogeography of Metatheria". Journal of Vertebrate Paleontology. 16 (3): 474–509. Bibcode:1996JVPal..16..474S. doi:10.1080/02724634.1996.10011335. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2001. {{cite journal}}: (עזרה) "Oldest Marsupial Fossil Found in China". National Geographic News. 2003-12-15. "Didelphimorphia – Palaeos". נבדק ב-2013-10-15. Mateus, Octávio; Marzola, Marco; Schulp, Anne S.; Jacobs, Louis L.; Polcyn, Michael J.; Pervov, Vladimir; Gonçalves, António Olímpio; Morais, Maria Luisa (באפריל 2017). "Angolan ichnosite in a diamond mine shows the presence of a large terrestrial mammaliamorph, a crocodylomorph, and sauropod dinosaurs in the Early Cretaceous of Africa". Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology. 471: 220–232. Bibcode:2017PPP...471..220M. doi:10.1016/j.palaeo.2016.12.049. {{cite journal}}: (עזרה) "Family Peramelidae (bandicoots and echymiperas)". "Species is as species does... Part II". 2005-12-12. "Marsupials". אורכב מ-המקור ב-5 באפריל 2003. {{cite web}}: (עזרה) Novacek, Michael J.; Rougier, Guillermo W.; Wible, John R.; McKenna, Malcolm C.; Dashzeveg, Demberelyin; Horovitz, Inés (באוקטובר 1997). "Epipubic bones in eutherian mammals from the Late Cretaceous of Mongolia". Nature. 389 (6650): 483–486. Bibcode:1997Natur.389..483N. doi:10.1038/39020. PMID 9333234. {{cite journal}}: (עזרה) White, Thomas D. (באוגוסט 1989). "An analysis of epipubic bone function in mammals using scaling theory". Journal of Theoretical Biology. 139 (3): 343–357. Bibcode:1989JThBi.139..343W. doi:10.1016/s0022-5193(89)80213-9. PMID 2615378. {{cite journal}}: (עזרה) Luo ZX, Yuan CX, Meng QJ, Ji Q (באוגוסט 2011). "A Jurassic eutherian mammal and divergence of marsupials and placentals" (PDF). Nature. 476 (7361): 442–5. Bibcode:2011Natur.476..442L. doi:10.1038/nature10291. PMID 21866158. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-05-10. נבדק ב-2012-04-25. {{cite journal}}: (עזרה) "Eomaia scansoria: discovery of oldest known placental mammal". O'Leary MA, Bloch JI, Flynn JJ, Gaudin TJ, Giallombardo A, Giannini NP, et al. (בפברואר 2013). "The placental mammal ancestor and the post-K-Pg radiation of placentals". Science. 339 (6120): 662–7. Bibcode:2013Sci...339..662O. doi:10.1126/science.1229237. PMID 23393258. {{cite journal}}: (עזרה) Reilly SM, White TD (בינואר 2003). "Hypaxial motor patterns and the function of epipubic bones in primitive mammals". Science. 299 (5605): 400–2. Bibcode:2003Sci...299..400R. doi:10.1126/science.1074905. PMID 12532019. {{cite journal}}: (עזרה) Novacek MJ, Rougier GW, Wible JR, McKenna MC, Dashzeveg D, Horovitz I (באוקטובר 1997). "Epipubic bones in eutherian mammals from the late Cretaceous of Mongolia". Nature. 389 (6650): 483–6. Bibcode:1997Natur.389..483N. doi:10.1038/39020. PMID 9333234. {{cite journal}}: (עזרה) Qiang Ji, Zhe-Xi Luo, Chong-Xi Yuan, John R. Wible, Jian-Ping Zhang, Justin A. Georgi, The earliest known eutherian mammal, Nature 416, 2002-04, עמ' 816–822 doi: 10.1038/416816a "Why we don't lay eggs". New Scientist. 1999. Villarreal, Luis P. (בינואר 2016). "Viruses and the placenta: the essential virus first view" (PDF). APMIS. 124 (1–2): 20–30. doi:10.1111/apm.12485. PMID 26818259. {{cite journal}}: (עזרה) "Eutheria – Palaeos". אורכב מ-המקור ב-2010-09-11. נבדק ב-2007-04-19. Ji Q, Luo ZX, Yuan CX, Wible JR, Zhang JP, Georgi JA (באפריל 2002). "The earliest known eutherian mammal". Nature. 416 (6883): 816–22. Bibcode:2002Natur.416..816J. doi:10.1038/416816a. PMID 11976675. {{cite journal}}: (עזרה) Krause, David W.; Hoffmann, Simone; Hu, Yaoming; Wible, John R.; Rougier, Guillermo W.; Kirk, E. Christopher; Groenke, Joseph R.; Rogers, Raymond R.; Rossie, James B.; Schultz, Julia A.; Evans, Alistair R. (29 באפריל 2020). "Skeleton of a Cretaceous mammal from Madagascar reflects long-term insularity". Nature. 581 (7809): 421–427. Bibcode:2020Natur.581..421K. doi:10.1038/s41586-020-2234-8. PMID 32461642. {{cite journal}}: (עזרה) Foster, John R.; Lucas, Spencer G., eds. (2006). Paleontology and Geology of the Upper Jurassic Morrison Formation: Bulletin 36. New Mexico Museum of Natural History and Science. OCLC 785821219. Chen, Meng; Wilson, Gregory P. (24 בפברואר 2015). "A multivariate approach to infer locomotor modes in Mesozoic mammals". Paleobiology. 41 (2): 280–312. Bibcode:2015Pbio...41..280C. doi:10.1017/pab.2014.14. {{cite journal}}: (עזרה) Luo ZX, Wible JR (באפריל 2005). "A Late Jurassic digging mammal and early mammalian diversification". Science. 308 (5718): 103–7. Bibcode:2005Sci...308..103L. doi:10.1126/science.1108875. PMID 15802602. {{cite journal}}: (עזרה) Meng J, Hu Y, Wang Y, Wang X, Li C (בדצמבר 2006). "A Mesozoic gliding mammal from northeastern China" (PDF). Nature. 444 (7121): 889–93. Bibcode:2006Natur.444..889M. doi:10.1038/nature05234. PMID 17167478. {{cite journal}}: (עזרה) Gaetano LC, Rougier GW (2011). "New materials of Argentoconodon fariasorum (Mammaliaformes, Triconodontidae) from the Jurassic of Argentina and its bearing on triconodont phylogeny". Journal of Vertebrate Paleontology. 31 (4): 829–843. Bibcode:2011JVPal..31..829G. doi:10.1080/02724634.2011.589877. Li, Jinling; Wang, Yuan; Wang, Yuanqing; Li, Chuankui (במאי 2001). "A new family of primitive mammal from the Mesozoic of western Liaoning, China". Chinese Science Bulletin. 46 (9): 782–785. Bibcode:2001ChSBu..46..782L. doi:10.1007/BF03187223. {{cite journal}}: (עזרה) Hu, Yaoming; Meng, Jin; Wang, Yuanqing; Li, Chuankui (13 בינואר 2005). "Large Mesozoic mammals fed on young dinosaurs" (PDF). Nature. 433 (7022): 149–152. Bibcode:2005Natur.433..149H. doi:10.1038/nature03102. PMID 15650737. {{cite journal}}: (עזרה) Benton, Michael J.; Shishkin, Mikhail A.; Unwin, David M.; Kurochkin, Evgenii N. (2003). The Age of Dinosaurs in Russia and Mongolia. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-54582-2. Muizon, Christian; Lange-Badré, Brigitte (29 במרץ 2007). "Carnivorous dental adaptations in tribosphenic mammals and phylogenetic reconstruction". Lethaia. 30 (4): 353–366. doi:10.1111/j.1502-3931.1997.tb00481.x. {{cite journal}}: (עזרה) Kielan-Jaworowska, Cifelli & Luo 2004, "Metatherians", pp. 425–262. Brocklehurst, Neil; Panciroli, Elsa; Benevento, Gemma Louise; Benson, Roger B.J. (ביולי 2021). "Mammaliaform extinctions as a driver of the morphological radiation of Cenozoic mammals". Current Biology. 31 (13): 2955–2963.e4. doi:10.1016/j.cub.2021.04.044. PMID 34004143. {{cite journal}}: (עזרה) Murphy WJ, Eizirik E, O'Brien SJ, Madsen O, Scally M, Douady CJ, et al. (בדצמבר 2001). "Resolution of the early placental mammal radiation using Bayesian phylogenetics". Science. 294 (5550): 2348–51. Bibcode:2001Sci...294.2348M. doi:10.1126/science.1067179. PMID 11743200. {{cite journal}}: (עזרה) Kriegs JO, Churakov G, Kiefmann M, Jordan U, Brosius J, Schmitz J (באפריל 2006). "Retroposed elements as archives for the evolutionary history of placental mammals". PLOS Biology. 4 (4): e91. doi:10.1371/journal.pbio.0040091. PMC 1395351. PMID 16515367. {{cite journal}}: (עזרה) (pdf version) Nishihara H, Maruyama S, Okada N (במרץ 2009). "Retroposon analysis and recent geological data suggest near-simultaneous divergence of the three superorders of mammals". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 106 (13): 5235–40. Bibcode:2009PNAS..106.5235N. doi:10.1073/pnas.0809297106. PMC 2655268. PMID 19286970. {{cite journal}}: (עזרה) Churakov G, Kriegs JO, Baertsch R, Zemann A, Brosius J, Schmitz J (במאי 2009). "Mosaic retroposon insertion patterns in placental mammals". Genome Research. 19 (5): 868–75. doi:10.1101/gr.090647.108. PMC 2675975. PMID 19261842. {{cite journal}}: (עזרה) Meredith RW, Janečka JE, Gatesy J, Ryder OA, Fisher CA, Teeling EC, et al. (באוקטובר 2011). "Impacts of the Cretaceous Terrestrial Revolution and KPg extinction on mammal diversification". Science. 334 (6055): 521–4. Bibcode:2011Sci...334..521M. doi:10.1126/science.1211028. PMID 21940861. {{cite journal}}: (עזרה) "Scientists map elephant evolution". BBC News. 2007-07-24. נבדק ב-2008-08-11. "Historical perspective (the Dynamic Earth, USGS)". ארכיון מ-2018-07-27. נבדק ב-2007-06-24. "Cretaceous map". ארכיון מ-2007-04-10. נבדק ב-2007-04-18. Insectivora Overview – Palaeos (אורכב 15.07.2007 בארכיון Wayback Machine) Springer MS, Douzery E (באוקטובר 1996). "Secondary structure and patterns of evolution among mammalian mitochondrial 12S rRNA molecules". Journal of Molecular Evolution. 43 (4): 357–73. Bibcode:1996JMolE..43..357S. doi:10.1007/BF02339010. PMID 8798341. {{cite journal}}: (עזרה) Springer MS, Hollar LJ, Burk A (בנובמבר 1995). "Compensatory substitutions and the evolution of the mitochondrial 12S rRNA gene in mammals". Molecular Biology and Evolution. 12 (6): 1138–50. doi:10.1093/oxfordjournals.molbev.a040288. PMID 8524047. {{cite journal}}: (עזרה) Li WH (1997). Molecular Evolution. Sinauer Associates. ISBN 978-0-87893-266-5. Bininda-Emonds, Olaf R. P.; Cardillo, Marcel; Jones, Kate E.; MacPhee, Ross D. E.; Beck, Robin M. D.; Grenyer, Richard; Price, Samantha A.; Vos, Rutger A.; Gittleman, John L.; Purvis, Andy (29 במרץ 2007). "The delayed rise of present-day mammals". Nature. 446 (7135): 507–512. Bibcode:2007Natur.446..507B. doi:10.1038/nature05634. PMID 17392779. {{cite journal}}: (עזרה) Tarver, James E.; dos Reis, Mario; Mirarab, Siavash; Moran, Raymond J.; Parker, Sean; O’Reilly, Joseph E.; King, Benjamin L.; O’Connell, Mary J.; Asher, Robert J.; Warnow, Tandy; Peterson, Kevin J. (בפברואר 2016). "The Interrelationships of Placental Mammals and the Limits of Phylogenetic Inference". Genome Biology and Evolution. 8 (2): 330–344. doi:10.1093/gbe/evv261. PMC 4779606. PMID 26733575. {{cite journal}}: (עזרה) Wible, J. R.; Rougier, G. W.; Novacek, M. J.; Asher, R. J. (ביוני 2007). "Cretaceous eutherians and Laurasian origin for placental mammals near the K/T boundary". Nature. 447 (7147): 1003–1006. Bibcode:2007Natur.447.1003W. doi:10.1038/nature05854. PMID 17581585. {{cite journal}}: (עזרה) Benton, Michael J. (1999). "Early origins of modern birds and mammals: molecules vs. morphology". BioEssays. 21 (12): 1043–1051. doi:10.1002/(SICI)1521-1878(199912)22:1<1043::AID-BIES8>3.0.CO;2-B. PMID 10580989. Archibald, J. D. (24 במאי 1996). "Fossil Evidence for a Late Cretaceous Origin of 'Hoofed' Mammals". Science. 272 (5265): 1150–1153. Bibcode:1996Sci...272.1150A. doi:10.1126/science.272.5265.1150. PMID 8662448. {{cite journal}}: (עזרה) Martin, Robert D.; Soligo, Christophe; Tavaré, Simon (2007). "Primate Origins: Implications of a Cretaceous Ancestry". Folia Primatologica. 78 (5–6): 277–296. doi:10.1159/000105145. PMID 17855783. Soligo, C.; Will, O. A.; Tavaré, S.; Marshall, C. R.; Martin, R. D. (2007). "New Light on the Dates of Primate Origins and Divergence". In Ravosa, Matthew J.; Dagosto, Marian (eds.). PRIMATE ORIGINS: Adaptations and Evolution. pp. 29–49. CiteSeerX 10.1.1.552.2941. doi:10.1007/978-0-387-33507-0_2. ISBN 978-0-387-30335-2. Alroy, John (1 במרץ 1999). "The Fossil Record of North American Mammals: Evidence for a Paleocene Evolutionary Radiation". Systematic Biology. 48 (1): 107–118. doi:10.1080/106351599260472. PMID 12078635. {{cite journal}}: (עזרה) Archibald, J. David; Deutschman, Douglas H. (1 ביוני 2001). "Quantitative Analysis of the Timing of the Origin and Diversification of Extant Placental Orders". Journal of Mammalian Evolution. 8 (2): 107–124. doi:10.1023/A:1011317930838. {{cite journal}}: (עזרה) Oftedal OT (ביולי 2002). "The mammary gland and its origin during synapsid evolution" (PDF). Journal of Mammary Gland Biology and Neoplasia. 7 (3): 225–52. doi:10.1023/A:1022896515287. PMID 12751889. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-12-03. נבדק ב-2012-06-26. {{cite journal}}: (עזרה) Oftedal OT (ביולי 2002). "The origin of lactation as a water source for parchment-shelled eggs" (PDF). Journal of Mammary Gland Biology and Neoplasia. 7 (3): 253–66. doi:10.1023/A:1022848632125. PMID 12751890. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-06-05. נבדק ב-2012-06-26. {{cite journal}}: (עזרה) Lactating on Eggs (אורכב 14.04.2009 בארכיון Wayback Machine) Borders R, Robertson WO (ביוני 1993). "Washington's pesticide panel: process and product". Veterinary and Human Toxicology. 35 (3): 258–9. PMID 8351802. {{cite journal}}: (עזרה) "Evolutionary Trends In The Mammalian Digestive System". campus.murraystate.edu. נבדק ב-2019-09-30. Hackmann TJ, Spain JN (באפריל 2010). "Invited review: ruminant ecology and evolution: perspectives useful to ruminant livestock research and production". Journal of Dairy Science. 93 (4): 1320–34. doi:10.3168/jds.2009-2071. PMID 20338409. {{cite journal}}: (עזרה) Beasley DE, Koltz AM, Lambert JE, Fierer N, Dunn RR (2015-07-29). "The Evolution of Stomach Acidity and Its Relevance to the Human Microbiome". PLOS ONE. 10 (7): e0134116. Bibcode:2015PLoSO..1034116B. doi:10.1371/journal.pone.0134116. PMC 4519257. PMID 26222383. Hume ID, Warner AC (1980). "Evolution of microbial digestion in mammals". In Ruckebusch Y, Thivend P (eds.). Digestive Physiology and Metabolism in Ruminants. Digestive Physiology and Metabolism in Ruminants: Proceedings of the 5th International Symposium on Ruminant Physiology, held at Clermont — Ferrand, on 3rd–7th September, 1979 (באנגלית). Springer Netherlands. pp. 665–684. doi:10.1007/978-94-011-8067-2_32. ISBN 9789401180672. Moeller AH, Suzuki TA, Phifer-Rixey M, Nachman MW (באוקטובר 2018). "Transmission modes of the mammalian gut microbiota". Science. 362 (6413): 453–457. Bibcode:2018Sci...362..453M. doi:10.1126/science.aat7164. PMID 30361372. {{cite journal}}: (עזרה) Moeller AH, Gomes-Neto JC, Mantz S, Kittana H, Segura Munoz RR, Schmaltz RJ, et al. (ביולי 2019). "Experimental Evidence for Adaptation to Species-Specific Gut Microbiota in House Mice". mSphere. 4 (4): e00387–19. doi:10.1128/mSphere.00387-19. PMC 6620377. PMID 31292233. {{cite journal}}: (עזרה) Sharpton TJ (2018-04-24). "Role of the Gut Microbiome in Vertebrate Evolution". mSystems. 3 (2): e00174–17. doi:10.1128/mSystems.00174-17. PMC 5881020. PMID 29629413. "Study suggests gut bacteria helped shape mammalian evolution". phys.org (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-09-30. Bajdek, Piotr; Qvarnström, Martin; Owocki, Krzysztof; Sulej, Tomasz; Sennikov, Andrey G.; Golubev, Valeriy K.; Niedźwiedzki, Grzegorz (באוקטובר 2016). "Microbiota and food residues including possible evidence of pre-mammalian hair in Upper Permian coprolites from Russia". Lethaia. 49 (4): 455–477. doi:10.1111/let.12156. {{cite journal}}: (עזרה) Schmidt-Nielsen K (1975). Animal physiology: Adaptation and environment. Cambridge: Cambridge University Press. p. 699. ISBN 978-0-521-38196-3. Withers PC (1992). Comparative Animal Physiology. Fort Worth: Saunders College. p. 949. ISBN 978-0-03-012847-9. Bakker, Robert T. (1975). "Experimental and Fossil Evidence for the Evolution of Tetrapod Bioenergetics". Perspectives of Biophysical Ecology. Ecological Studies. Vol. 12. pp. 365–399. doi:10.1007/978-3-642-87810-7_21. ISBN 978-3-642-87812-1. Botha-Brink, Jennifer; Angielczyk, Kenneth D. (26 ביולי 2010). "Do extraordinarily high growth rates in Permo-Triassic dicynodonts (Therapsida, Anomodontia) explain their success before and after the end-Permian extinction?". Zoological Journal of the Linnean Society. 160 (2): 341–365. doi:10.1111/j.1096-3642.2009.00601.x. {{cite journal}}: (עזרה) "Ancestry of mammalian 'warm-bloodedness' revealed". www.sciencedaily.com. Society of Vertebrate Paleontology. 29 באוקטובר 2015. נבדק ב-29 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Paul GS (1988). Predatory Dinosaurs of the World. New York: Simon and Schuster. p. 464. ISBN 978-0-671-61946-6. Lambertz, Markus; Shelton, Christen D.; Spindler, Frederik; Perry, Steven F. (בדצמבר 2016). "A caseian point for the evolution of a diaphragm homologue among the earliest synapsids: Early synapsid origin of a diaphragm homologue". Annals of the New York Academy of Sciences. 1385 (1): 3–20. Bibcode:2016NYASA1385....3L. doi:10.1111/nyas.13264. PMID 27859325. {{cite journal}}: (עזרה) Brink AS (1955). "A study on the skeleton of Diademodon". Palaeontologia Africana. 3: 3–39. Kemp TS (1982). Mammal-like reptiles and the origin of mammals. London: Academic Press. p. 363. ISBN 978-0-12-404120-2. Bennett, Albert F.; Ruben, John A. (1986). "The Metabolic and Thermoregulatory Status of Therapsids" (PDF). In Hotton, Nicholas; MacLean, Paul D.; Roth, Jan J.; Roth, E. Carol (eds.). The Ecology and biology of mammal-like reptiles. Smithsonian Institution Press. pp. 207–218. CiteSeerX 10.1.1.694.3599. ISBN 978-0-87474-524-5. OCLC 775982686. Victoria Gill (20 במאי 2011). "Mammals' large brains evolved for smell". BBC News. נבדק ב-22 במאי 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Mammals' bodies outpaced their brains right after the dinosaurs died". 31 במרץ 2022. ארכיון מ-2022-09-09. נבדק ב-2022-09-17. {{cite web}}: (עזרה)