laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון פנינגטון

ג'ון בראון פנינגטון (באנגלית: John Brown Penington‏; 20 בדצמבר 1825 – 1 ביוני 1902) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית ששימש כתובע הכללי של דלאוור וכיהן שתי קדנציות בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. פנינגטון נולד ב-20 בדצמבר 1825 ליד ניו קאסל, דלאוור, ולמד קורסים אקדמיים בניו קאסל ובניוארק הסמוכה. הוא סיים את לימודיו במכללת ג'פרסון בקנונסבורג, פנסילבניה. הוא עסק בהוראה באינדיאנה במשך כמה שנים, אבל אז חזר לדלאוור. שם למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1857, והחל לעסוק בכך בדובר, דלאוור. תחילה היה חבר בבית הנבחרים של דלאוור ב-1857 ולאחר מכן היה פקיד אותו בית הנבחרים של דלאוור ב-1859, 1863 ו-1871. הוא היה ציר לוועידות הלאומיות הדמוקרטיות הנודעות בצ'ארלסטון ובבולטימור בבחירות 1860. בשנת 1868, הוא מונה לתובע של ארצות הברית במחוז דלאוור על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון וכיהן עד 1872. הוא מונה לתובע הכללי של דלאוור על ידי המושל פונדר ב-1874 וכיהן עד 1879. פנינגטון נבחר כדמוקרטי לקונגרסים ה-50 וה-51, וכיהן מ-4 במרץ 1887 עד 3 במרץ 1891. הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1890 וחזר לעסוק בעריכת דין בדובר. פנינגטון מת ב-1 ביוני 1902 בדובר, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות הפרסביטריאני הישן, בשטח מוזיאון מדינת דלאוור. ג'ון פנינגטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון פנינגטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צ'ארלס לור

צ'ארלס בראון לור (באנגלית: Charles Brown Lore‏; 16 במרץ 1831 – 6 במרץ 1911) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית ושימש כתובע הכללי של דלאוור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. לור נולד בקנטוול ברידג' (כיום אודסה), דלאוור, ב-16 במרץ 1831. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובאקדמיית מידלטאון במידלטאון, דלאוור. הוא סיים את לימודיו בקולג' דיקינסון בקרלייל, פנסילבניה, ביוני 1852, לאחר מכן למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור במחוז ניו קאסל ב-1861. הוא היה פקיד בית הנבחרים של דלאוור ב-1857 ובמהלך מלחמת האזרחים שימש כנציב הגיוס של הצבא הפדרלי למחוז ניו קאסל ב-1862. לור כיהן כתובע הכללי של דלאוור בין השנים 1869 ל-1874 ונבחר כדמוקרטי לקונגרסים ה-48 וה-49, וכיהן בין ה-4 במרץ 1883 ל-3 במרץ 1887. הוא לא הועמד למינוי מחדש, וב-1893 מונה לזקן השופטים של בית המשפט העליון של דלאוור. הוא מונה מחדש ב-1897 לתקופת כהונה של שתים-עשרה שנים אך פרש ב-1909. הוא גם היה חבר בוועדת הקוד בשנים 1909 ו-1910. הוא גם כיהן כנשיא המכונן של מועצת הנאמנים של מכללת דלאוור לסטודנטים צבעוניים דאז מחוץ לדובר (שונה בחקיקה ב-1893 ל-State College for Colored, וכיום היא אוניברסיטת דלאוור סטייט). הוא כיהן כנשיא מועצת המנהלים מתחילת המכללה ב-1891 ועד ל-1909 בערך. לור מת בביתו בווילמינגטון, דלאוור ב-6 במרץ 1911. שרידיו נשרפו והאפר הופקד שם בבית הקברות של הכנסייה המתודיסטית. בית הספר היסודי צ'ארלס ב. לור בווילמינגטון התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1983. צ'ארלס לור, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) צ'ארלס לור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שרון בן-צדוק

שרון בן-צדוק היא זמרת ויוצרת ישראלית. הייתה חברת להקת טיפקס בשנים 1994–1997 והשתתפה בשניים מאלבומי הלהקה – "החיים שלך בלאפה" ו"כלבים לא נובחים בירוק". בן-צדוק הקליטה קולות רקע לאלבומים "אדם ונחש" של אתניX ו"כשאת נוגעת בי" של בעז שרעבי. ב-2003 הוציאה את אלבומה "Zafa-Funky grooves of Yemen", המשלב בין שירת נשים תימנית לבין עיבודים אלקטרו-אתניים. בסוף שנות ה-90 התגוררה בוואראנסי, למדה והתמחתה בשירה הודית קלאסית. בשנת 2005 נישאה לאייל פארן, נגן סיטאר ומפיק מוזיקלי. לשניים נולד בן. ב־2008 פיתחה שיטה ללימוד פיתוח קול – "יוגה של הקול". שיטה המשלבת בין שיטות מהמזרח והמערב. מתגוררת בפרדס חנה-כרכור. הנני Heartbeat אנא יאבוי אנא Ya Goharat Galbi (אשביעך דודי) Zafa צלילי אהבתי עד אלייך שירת נשים (יחד עם סופי צדקה ורחלה) יומא שרון בן-צדוק, ברשת החברתית פייסבוק שרון בן-צדוק, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) הנני, באתר סאונדקלאוד שרון בן-צדוק ואייל פארן – Heartbeat, סרטון בערוץ "שרון בן-צדוק", באתר יוטיוב (אורך: 06:18) שרון בן- צדוק | אנא יא בוי אנא, סרטון בערוץ "שרון בן-צדוק", באתר יוטיוב (אורך: 06:04) שרון בן- צדוק – Ya Goharat Galbi, סרטון בערוץ "שרון בן-צדוק", באתר יוטיוב (אורך: 03:47) שירת נשים מהמדבר והשומרון, באתר "הבמה" שרון בן צדוק סולו בבית הקונפדרציה, באתר "הבמה" Sharon Ben-Zadok - Interview on the new concert - Melodies of My Love, סרטון בערוץ "שרון בן-צדוק", באתר יוטיוב (אורך: 04:27) אורי מינץ, ‏החיים שלהם בלאפה: חוגגים 30 שנות טיפקס עם 30 השירים הגדולים, באתר מעריב אונליין, 22 ביולי 2022 מפלגת שינוי: מופע חדש של נשים יוצרות מפרדס חנה - כתבה ב"חדשות חדרה". A world of music - כתבה בג'רוזלם פוסט
Roses

האם התכוונתם ל... Roses (שיר של סנט ג'ון) Roses (שיר של הצ'יינסמוקרס) Roses (שיר של בני בלנקו וג'וס וורלד)
יוסף מלמד

יוסף מלמד (1939 – 12 ביולי 2018) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצת ראש העין. יוסף מלמד נולד בתימן ב־1939, ועלה לארץ ב־1950 במהלך מבצע מרבד הקסמים. מלמד למד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בלוד. מלמד ניהל את בית הספר יסודי התורה בראש העין במשך שבע שנים. באוקטובר 1970 מונה לראש מועצת ראש העין כשהוא מחליף את שלום מנצורה. מלמד נבחר על ידי קואליציה של אגודת ישראל והמערך, והוסכם על והסכם רוטציה על ראשות הרשות. במאי 1972 הודח מראשות מועצת ראש העין ומנצורה שב לראשות המועצה. בפברואר 1974 שב מלמד לתפקיד. בבחירות לכנסת התשיעית ב־1977 הוצב מלמד במקום החמישי ברשימת אגודת ישראל לכנסת. הרשימה קיבלה רק ארבעה מושבים. מלמד טען כי הובטחה לו רוטציה במסגרתה יפנה אחד מחברי הכנסת את מקומו עבורו, אך חבר הכנסת שלמה יעקב גרוס הכחיש. בתקופה זו נחשב מקורב לאנשי צעירי אגודת ישראל ושלמה לורנץ. בבחירות לראשות מועצת ראש העין ב־1978, שהתקיימו ללראשונה בחירות ישירות לראשות המועצה, זכה מלמד ב־2,653 קול (45.5%). לקראת הבחירות לכנסת העשירית ב־1981 קיבל מלמד התחייבות מאגודת ישראל להסכם רוטציה כנציג עדות המזרח, אם הרשימה תקבל ארבעה מושבים. לא נקבע מי יתפטר, מלבד שהנהלת אגודת ישראל התחייבה למנחם פרוש ושלמה לורנץ כי יכהנו כהונה שלמה. שני חברי הכנסת האחרים, אברהם יוסף שפירא ושמואל הלפרט סירבו שניהם להתפטר וטנו כי על האחר לעשות זאת. בבחירות לראשות מועצת ראש העין ב־1983 קיבל מלמד 1,417 קולות (22.38%), והפסיד בסיבוב שני ליגאל יוסף. מלמד נפטר ב־12 ביולי 2018. ב־1979 הגישה משטרת ישראל כתב אישום נגד מלמד בחשד שקבלן מקומי ביצע עבורו עבודות במחיר נמוך בתמורה לעבודות מטעם המועצה. ב־1980 נעצר בחשד לניסיון להפחדת והדחת עדים במשפט זה. התיק נסגר בידי פרליטות מחוז המרכז בינואר 1981. בספטמבר 1985 נעצר בחשד למירמה בהיתר בנייה. בנו, מיכאל מלמד, כיהן כסגן ראש עיריית ראש העין. 'הבלתי רשמיים': הסיפור האמיתי, באתר ערוץ 7, 11 באוקטובר 2018 מרכדי אלקן, יוסף מלמד: "עשו לי טובה", מעריב, 8 בנובמבר 1985 מרדכי אלקן, "זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו - מדיחים ראש מועצה"..., מעריב, 18 באוקטובר 1970 מרדכי אלקן, הסכם להדחת ראש מועצת ראש העין, מעריב, 5 באוקטובר 1970 מרדכי אלקן, "הפיכת חצר" במועצת ראש־העין, מעריב, 17 במאי 1972 יוסף מלמד ראש מועצת ראש העין, מעריב, 15 בפברואר 1974 רשימת המועמדים לכנסת התשיעית, ילקוט הפרסומים 2319, עמ' 1321, כ"א באייר תשל"ז, 5 במאי 1977 אריה דיין, זה באידיש, אבל תירגמו לי, כותרת ראשית, 20 ביולי 1983 יהושע ביצור, מרדכי אלקן ויורם בר, ח"כ גרוס: אין הסכם רוטציה עם ראש מועצת ראש העין, מעריב, 23 באוגוסט 1979 אגו"י – בעד החוק הנורווגי, כל העיר, 22 בדצמבר 1981 הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית ראש־העין, ילקוט הפרסומים 2493, עמ' 492, י"ח בכסלו תשל"ט, 18 בדצמבר 1978 יעקב ריבלין, הנצחה בכביש 6: הרומני שכיהן 20 שנה בכנסת, באתר בחדרי חרדים, 20 באוקטובר 2016 אבי בטלהיים, משבר חדש ב"אגודה": יוסף מלמד תובע מהלפרט לפנות מקומו בכנסת, מעריב, 13 בינואר 1983 הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית ראש־העין, ילקוט הפרסומים 2995, עמ' 760, א' בטבת התשמ"ד, 7 בדצמבר 1983 הלך לעולמו הרב יוסף מלמד, ראש המועצה הרביעי של ראש העין, באתר mynet‏ ראש העין, 12 ביולי 2018 אהרן דולב, ראש העין: כמה עשרות עבריינים אלימים מטילים מוראם על 13 אלף אנשי עמל שוחרי שלווה, מעריב, 22 באוגוסט 1980 שעיה סגל, נסגר תיק החקירה נגד ראש מועצת ראש העין, מעריב, 26 בינואר 1981 איה אורנשטיין, מי שהיה ראש מועצת ראש־העין חשוד במירמה, מעריב, 23 בספטמבר 1985
גשם שיבוא

"גשם שיבוא" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראליים שירי מימון ושמעון בוסקילה. את השיר הוציאה ב-13 בינואר 2010 לאור חברת התקליטים הליקון, כסינגל הראשון מתוך אלבום ההופעה של מימון ובוסקילה, "המופע המשותף". "גשם שיבוא" נכתב על ידי דידי שחר, והולחן על ידי בוסקילה כשיר מקורי מתוך הפרויקט המשותף שלו עם מימון. על הפקתו המוזיקלית היה עמית הראל אחראי. השיר מתאר תחושת מאבק מתמשך ונואש, דרך דימויי מסע מפרך בעל דרך מתעתעת ושמש חזקה. ישנם רגעי תקווה מדומה, כמו המעיין הנעלם. האדם, בכוחותיו האחרונים, פונה לשמיים ומבקש נחמה בדמות גשם, כסמל לתקווה ולחידוש. הפזמון מבטא את הכמיהה לשבירת הצמא הפיזי והנפשי כאחד, והגשם מסמל את ההקלה והישועה המיוחלים. העטיפה מציגה את מימון ובוסקילה יושבים יחד בסביבה אינטימית ומוארת. היא לובשת חולצה לבנה בעלת טקסטורה עדינה, והוא מחזיק גיטרה בידו ומביט בה. האווירה נראית נינוחה וקרובה, כאשר נדמה שהם שקועים בשיחה או בעשייה מוזיקלית משותפת. על השולחן העגול שמלפניהם מונחים מגזין וכוס קפה. הכיתוב בתחתית התמונה מציין את שמותיהם של המבצעים, ואת שם השיר המשותף שלהם, "גשם שיבוא". ב-28 בינואר 2010 הוצג "גשם שיבוא" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-13. ב-11 במרץ עלה למקום השלישי ורשם את שיאו. לבסוף, ב-29 באפריל יצא מהמצעד לאחר 11 שבועות צעידה רצופה. מילות השיר, באתר שירונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 28 בינואר 2010. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 4 בפברואר 2010. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 11 במרץ 2010. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 29 באפריל 2010. פזמונט
אדוארד מרטין

אדוארד ליווינגסטון מרטין (באנגלית: Edward Livingston Martin‏; 29 במרץ 1837 – 22 בינואר 1897) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מסיפורד, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. מרטין נולד ב-29 במרץ 1837 בסיפורד, דלאוור, ולמד בבתי ספר פרטיים, אקדמיית ניוארק, האקדמיה של בולמאר בווסט צ'סטר, פנסילבניה, ומכללת דלאוור בניוארק. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל ב-1859. מרטין כיהן כפקיד הסנאט של דלאוור בין השנים 1863 ל-1865. הוא היה ציר לוועידות הלאומיות הדמוקרטיות ב-1864, 1872, 1876, 1880 ו-1884. הוא למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1866, התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור באותה שנה ועסק בכך בדובר עד 1867. לאחר מכן חזר לסיפורד ועסק בעיסוקים חקלאיים וגננות, ושימש כמנהל מועצת החקלאות של דלאוור, נשיא האגודה לגננות חצי האי, ומרצה של גראנג' במדינת דלאוור. הוא היה הנציב ליישב את קו הגבול השנוי במחלוקת בין מדינות דלאוור וניו ג'רזי בין 1873 ל-1875. הוא נבחר כדמוקרטי לקונגרסים ה-46 וה-47, וכיהן מ-4 במרץ 1879 ועד 3 במרץ 1883. הוא לא הועמד לבחירה מחדש ב-1882 וחידש את עיסוקי הגננות והחקלאות. הוא פעמיים נכשל בניסיונו להיבחר לסנאט האמריקאי. מרטין מת ב-22 בינואר 1897 בסיפורד, דלאוור ונקבר שם בחצר הכנסייה האפיסקופלית של סנט לוק. אדוארד מרטין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) אדוארד מרטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אודליה זימור

אודליה זימור (נולדה ב-22 באוקטובר 1972) היא עיתונאית וקריינית ישראלית. קריינית חדשות בכאן רשת ב' בתאגיד השידור הישראלי. קריינה חדשות מ-2016 בקול ישראל של רשות השידור עד לסגירתה. לפני כן הגישה תוכניות ברשתות קול ישראל ומבזקי חדשות בערוץ 1. זימור גדלה והתחנכה בערד. בת בכורה לניבה ולשמעון. את שירותה הצבאי עשתה בפיקוד דרום שם הייתה קצינת שלישות ולאחר מכן עברה לאג"ת שבקריה והשתחררה בדרגת סגן. לאחר שחרורה סיימה זימור קורס קריינים ובשנת 1996 התקבלה ל-88FM שם הגישה תוכנית צוהריים אישית במשך 10 שנים. בשנת 1999 התקבלה למחלקת הקריינים של קול ישראל ברשות השידור והחלה להגיש תוכניות ברשתות קול ישראל: רשת ג', קול המוסיקה, מורשת וברשת א' הגישה תוכניות בעריכתה. בשנת 2000 הגישה וערכה מבזקי חדשות בערוץ 1. זימור סיימה לימודי עיתונאות ותקשורת בבית ספר כותרת והמשיכה בלימודי מדיניות ציבורית במכללה האקדמית בית ברל שם סיימה תואר ראשון בתקשורת ובמדיניות ציבורית. בין לבין הופיעה בפרסומות, הגיהה בהוצאת ספרים עם עובד והנחתה טקסים ואירועים. בשנת 2016 התחילה זימור לקריין חדשות ברשת ב' של קול ישראל עד לסגירת רשות השידור, עברה לתאגיד השידור הישראלי כקריינית חדשות בכאן רשת ב' עם תחילת שידוריה ב-15 במאי 2017, ובמשך 4 שנים לאחר מכן גם הייתה סדרנית העבודה של קרייני חדר החדשות. בשנת 2023 נבחרה להנהלת אגודת העיתונאים ירושלים ולוועד העובדים של תאגיד השידור הישראלי. בשנתיים האחרונות נמצאת בעשירייה הראשונה ב"מדד ייצוג הנשים בתקשורת" של העין השביעית . זימור אם לבן ולבת. "מדד ייצוג הנשים: גם לפני המלחמה, התקשורת המשודרת ממשיכה להעדיף גברים". העין השביעית. 2023-12-04. נבדק ב-2024-09-14.
אמיר אשל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמיר אשל – מנכ"ל משרד הביטחון ומפקד חיל האוויר לשעבר. אמיר אשל (קצין שריון) – מפקד חטיבה 600 לשעבר.
בכר בן בנימין

בֶּכֶר הוא דמות מקראית, בנו השני של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל. לבכר היו תשעה אחים: בלע, אשבל, גרא, נעמן, אחי, ראש, מפים, חפים וארד. בכר לא מופיע ברשימת משפחות שבט בנימין במפקד בני ישראל בערבות מואב. לפי רש"י היה זה משום שמשפחתו בטלה: "לזרח" - הוא צוחר ל' צוהר אבל משפחת אוהד בטלה וכן חמש משבט בנימין שהרי בעשרה בנים ירד למצרים וכאן לא מנה אלא חמשה וכן אצבון לגד הרי שבע משפחות ומצאתי בגמ' ירושלמית שכשמת אהרן נסתלקו ענני כבוד ובאו הכנענים להלחם בישראל ונתנו לב לחזור למצרים וחזרו לאחוריהם ח' מסעות מהר ההר למוסרה שנא' (דברים י) ובני ישראל נסעו מבארות בני יעקן מוסרה שם מת אהרן והלא בהר ההר מת וממוסרה עד הר ההר שמונה מסעות יש למפרע אלא שחזרו לאחוריהם ורדפו בני לוי אחריהם להחזירם והרגו מהם שבע משפחות ומבני לוי נפלו ארבע משפחות — רש"י, במדבר, פרק כ"ו, פסוק י"ג על פי המדרש, בכר נקרא על שם יוסף, שהיה בכור לאימו. ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק כ"א רש"י, ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק ל' תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב'
יריעת הצלה

יריעת הצלה היא סוג של ציוד חילוץ אשר שימש בעבר כבאים על מנת להציל אנשים שנלכדו בבניינים בוערים. יריעת ההצלה הומצאה ב-1887 על ידי המורה האמריקני תומאס פ. בראודר והיא הפכה פופולריות במיוחד בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כשיטה לתפוס אנשים שלא הייתה להם דרך אפשרות אחרת מלבד לקפוץ מהקומות העליונות של בניינים בוערים. יריעות ההצלה היו עשויות מבד עמיד אותו היה ניתן לפתוח במהירות רבה יחסית, ומספר רב של כבאים היו עומדים במעגל, בקרבת החלונות של המבנה ממנו האנשים הולכים לקפוץ, והם היו אוחזים בקצוות של יריעת ההצלה אשר הייתה עגולה, והם היו מוודאים שיריעת ההצלה מתוחה על מנת לשבור את הנפילה של האנשים שקופצים אליה ובאופן זה להפחית משמעותית את הסיכון שאותם האנשים יפצעו או ימותו. יריעות ההצלה היו הכי יעילות כאשר האנשים שקפצו אליהם עשו זאת מבניינים בני שש קומות או פחות, אף על פי שהיו לאורך השנים מקרים בהם אנשים שקפצו אל יריעות ההצלה מגובה רב יותר הצליחו לשרוד את הנפילה. אף על פי שיריעות ההצלה הצילו לאורך השנים אנשים רבים, יעילותן הייתה מוגבלת – במיוחד כאשר אנשים קפצו מגובה רב מדי, או כאשר אנשים פספסו את יריעת ההצלה או התנגשו במכשולים שונים בדרך למטה. לעיתים רבות יריעות ההצלה אף נקרעו כאשר יותר מדי אנשים קפצו בבת אחת עליהן. במקרים אחרים הכבאים עצמם נפצעו או נהרגו מהנפילות. בשל כך הן הוחלפו בהדרגה לאורך השנים בשיטות חילוץ מתקדמות יותר כמו שימוש בסולמות ארוכים במיוחד שהותקנו על משאיות כיבוי, כריות אוויר מתנפחות, ואפילו מנופים שימשו לצורך חילוץ אנשים מבניינים רבי קומות. בנוסף, שיפורים בתקנות הבנייה לאורך השנים הובילו לכך שבמרבית המבנים המודרניים נוספו נתיבי מילוט נוספים, ומערכת כיבוי שריפות אשר הפחיתו את הצורך בשימוש בציוד חילוץ חירום מלכתחילה. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 צוותי הכבאים הפסיקו לגמרי להשתמש ביריעות הצלה. כיום ניתן לראות יריעות הצלה במוזיאוני כיבוי אש שונים ברחבי העולם. כבאים בברלין במהלך אימון עם יריעת הצלה, תצלום מ-1930 ציור של שימוש ביריעת הצלה במהלך שריפה בתיאטרון בווינה ב-8 בדצמבר 1881 ילד בן ארבע ממזרח גרמניה נזרק על ידי אביו ליריעת הצלה אותה החזיקו אנשים שגרו מעבר לגבול בתחומי מערב גרמניה. האב מתכונן לקפוץ אל יריעת ההצלה בעצמו לאחר מכן. תצלום מ-7 באוקטובר 1961 כבאים באמסטרדם במהלך אימון עם יריעת הצלה, תצלום מ-1910 יריעת הצלה אשר מוצגת במוזיאון הכבאים של מחוז נאפה אשר במדינת קליפורניה מדיה וקבצים בנושא יריעת הצלה בוויקישיתוף Cecil Adams, Can Firefighters Really Use Nets to Save Lives?, Washington City Paper, ‏2011-07-08 (באנגלית אמריקאית) firemuseum, RESCUE EQUIPMENT, Canadian Fire Fighters Museum (ב־Canadian English)
אשבל בן בנימין

אַשְׁבֵּל הוא דמות מקראית, בנו השלישי של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל. לאשבל היו תשעה אחים: בלע, בכר, גרא, נעמן, אחי, ראש, מפים, חפים וארד. למשפחתו של אשבל קראו משפחת האשבלי. על פי המדרש, אשבל נקרא על שם יוסף, ששבאו אל. ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק כ"א ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ל"ח רש"י, ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק ל' תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב'
גרא בן בנימין

גֵּרָא הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל. לבכר היו תשעה אחים: בלע, בכר, אשבל, נעמן, אחי, ראש, מפים, חפים וארד. גרא לא מופיע ברשימת משפחות שבט בנימין במפקד בני ישראל בערבות מואב. לפי רש"י היה זה משום שמשפחתו בטלה: "לזרח" - הוא צוחר ל' צוהר אבל משפחת אוהד בטלה וכן חמש משבט בנימין שהרי בעשרה בנים ירד למצרים וכאן לא מנה אלא חמשה וכן אצבון לגד הרי שבע משפחות ומצאתי בגמ' ירושלמית שכשמת אהרן נסתלקו ענני כבוד ובאו הכנענים להלחם בישראל ונתנו לב לחזור למצרים וחזרו לאחוריהם ח' מסעות מהר ההר למוסרה שנא' (דברים י) ובני ישראל נסעו מבארות בני יעקן מוסרה שם מת אהרן והלא בהר ההר מת וממוסרה עד הר ההר שמונה מסעות יש למפרע אלא שחזרו לאחוריהם ורדפו בני לוי אחריהם להחזירם והרגו מהם שבע משפחות ומבני לוי נפלו ארבע משפחות — רש"י, במדבר, פרק כ"ו, פסוק י"ג על פי המדרש, גרא נקרא על שם יוסף, שנתגייר באכסניא. השם גרא מופיע שוב בשבט בנימין מספר דורות לאחר מכן בשם אביו של השופט השני אהוד בן גרא. כן חוזר ומפיע שם זה בשבט בנימין בתקופת דוד במלך בדמות של שמעי בן גרא. השם גרא מוזכר בחרסי שומרון (מס' 30). על פי הידוע מהשפה הפיניקית הוא יכול לשמש כקיצור של שמות תיאופוריים. יש הסוברים שהשם גרא הוא קיצור של שם תיאופורי, שמשמעותו גר האלהות. ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק כ"א רש"י, ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק ל' תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב' אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ב: ב - זתר, עמ' 549, מוסד ביאליק, ירושלים תשי"ד, 1954.
ג'יימס ויליאמס (פוליטיקאי מדלאוור)

ג'יימס ויליאמס (באנגלית: James Williams‏; 4 באוגוסט 1825 – 12 באפריל 1899) היה חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מסמירנה, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. ויליאמס נולד ב-4 באוגוסט 1825 בפילדלפיה, פנסילבניה, היה בנם של ג'ון ואסתר ויליאמס. אביו היה סוחר עצים, והשכלתו המוקדמת הייתה בשיעורים פרטיים. תחילה הוא הפך לחניך נגר, והתכוון להיות אדריכל. בשנת 1848 אביו קנה אחוזה גדולה במחוז קנט, דלאוור, וויליאמס הצעיר עבר לקנטון כדי להתחיל בחקלאות ולנהל את הנכס. ויליאמס נעשה פעיל פוליטית במפלגה הדמוקרטית, ונבחר לבית הנבחרים של דלאוור, כיהן בשנים 1857/1858, 1863/1864 ו-1883/1884. לאחר מכן כיהן בסנאט של המדינה מ-1891/1892, והיה יושב ראש הסנאט ל-1869/1870. בשנת 1872 הוא היה ציר בוועידה הלאומית של המפלגה אשר מינה את הוראס גרילי למועמד לנשיא ארצות הברית. ויליאמס נבחר פעמיים כחבר היחיד של דלאוור בבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בשתי קדנציות מ-1875 עד 1879, בקונגרסים ה-44 וה-45 תחת נשיאי ארצות הברית יוליסס ס. גרנט ורתרפורד הייז. הוא נשאר חקלאי לאורך כל שירותו הציבורי. לאחר שחזר לחיים הפרטיים התרחב לייצור דשנים, והגדיל את אחזקותיו בחוות בדלאוור ובמרילנד. ב-1891 עבר לסמירנה, דלאוור, אך המשיך בחקלאות עד סוף חייו. ויליאמס חי בשקט, מת ב-12 באפריל 1899 בסמירנה, דלאוור, ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של פטרוס הקדוש. ג'יימס ויליאמס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'יימס ויליאמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גולם (מחשב)

גולם היה השם שניתן לשלושה מחשבים שנבנו במכון ויצמן למדע ושימשו את צורכי המחקר במכון ובמרכזי מחקר ישראליים אחרים. בתחילת 1960 החלה המחלקה למתמטיקה שימושית, שבראשה עמד חיים לייב פקריס, בתכנון מחשב חדש, שיחליף את מחשב "ויצק" שהחל לפעול בשנת 1955. תחילה כונה המחשב "ויצק 2", אולם בעצתו של חוקר הקבלה, פרופ' גרשם שלום, ניתן לו השם "גולם", שהובן כמתייחס אל הגולם מפראג. לראש פרויקט הגולם מונה שמואל רוכמן, שהגיע למטרה זו מארצות הברית. לצדו של רוכמן עמדו בראש הפרויקט צבי ריזל, מראשי פרויקט "ויצק", מירון מלמן, מהנדס שעלה מארצות הברית, וירוחם גינת, כמפקח טכני. "גולם א" החל לפעול ב־29 בדצמבר 1963. הצלחתו הביאה להחלטה לבנות מחשב נוסף, זהה, שהחל לפעול ב־1966. תכנונו של הגולם התבסס על זה של המחשב "איליאק 2" שנבנה באוניברסיטת אילינוי, תוך הכנסת שיפורים אחדים, ובפרט הקטנת נפח המחשב וצריכת האנרגיה שלו פי עשרה. ל"גולם א" היה גודל מילה גדול במיוחד של 75 סיביות. החומרה ביצעה חישובים בשיטת "נקודה צפה", שבה סיבית אחת לסימן, 10 סיביות למעריך ו־64 סיביות למנטיסה. התאפשר גם חישוב במילה כפולה, שבה 128 סיביות למנטיסה. גודל הזיכרון הגיע ל־32K מילים (לעומת 4K מילים ב"ויצק"). מהירות החישוב של "גולם א" הייתה גדולה פי מאה מזו של קודמו, "ויצק". בשנת 1967 החל תכנונו של "גולם ב", והוא החל לפעול בשנת 1974, והחליף את מחשבי "גולם א" שקדמו לו. "גולם ב" סיים את פעולתו בשנת 1983. ל"גולם ב" היה גודל מילה של 64 סיביות (פחות משל "גולם א", אך אף זו מילה גדולה יחסית). גודל הזיכרון הגיע ל־128K מילים. כקודמיו שימש גם "גולם ב" לעיבודים מדעיים, בהתאם לצורכי המחקר של המחלקה למתמטיקה שימושית ומחלקות אחרות. "ויצק" נבנה בתקופה שבה מחשבים טרם היוו מוצר תעשייתי נפוץ, ובנייה עצמית של מחשב הייתה הדרך העיקרית להשגתו. הגולם נבנה מאוחר יותר, ולמעשה כבר בשנת 1963, זמן מה לפני הפעלתו של "גולם א", נרכש למכון ויצמן מחשב CDC 1604 - המחשב הראשון מתוצרת קונטרול דאטה שנמכר מחוץ לארצות הברית. הגולם היה זול במידה ניכרת מהחלופות שניתנו לרכישה, ותכנונו ובנייתו היוו פעילות מחקרית בפני עצמה. לשלושת מפתחיו של "גולם א", שמואל רוכמן, צבי ריזל ומירון מלמן הוענק פרס רוטשילד. בנימוקי הפרס נאמר, בין השאר, "שלושת המדענים קיבלו במשותף את הפרס בהנדסה על התכנון המתוחכם של המחשב האלקטרוני במכון ויצמן, אשר עורר את קנאתם של מוסדות מחקר גדולים בעולם". "גולם ב" סיים את תקופת בניית המחשבים במכון, ולמעשה כבר במקביל לו, ואף במקביל ל"גולם א" פעלו במכון מחשבים שנרכשו מיצרנים מסחריים, כגון יבמ ודיגיטל. דרכו של המכון בבניית מחשבים לשימוש עצמי הייתה ייחודית לו בישראל, אם כי הייתה מקובלת באותה עת גם באוניברסיטאות מובילות בעולם. היסטוריה של המחשוב שלמה יחיא, הגולם, מעשה חושב, אוקטובר 1988 א. פלג, ברחובות מתכוננים להצגת 'גולם ב', מעריב, 30 בדצמבר 1963 מחשב אלקטרוני "גלם" הופעל במכון ויצמן, דבר, 30 בדצמבר 1963
ג'יימס לופלנד

ג'יימס ראש לופלנד (באנגלית: James Rush Lofland‏; 2 בנובמבר 1823 – 10 בפברואר 1894) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממילפורד, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית ושימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. לופלנד נולד ב-2 בנובמבר 1823 במילפורד, דלאוור, קיבל חינוך קלאסי וסיים את לימודיו במכללת דלאוור בניוארק ב-1845. הוא למד משפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1848, והחל את עיסוקו במילפורד. ב-1849 הוא היה מזכיר הסנאט של דלאוור והיה חבר בוועידה החוקתית של המדינה ב-1853. הוא היה מזכיר המדינה של דלאוור מ-1855 עד 1859, ומנהל שכר בצבא ארצות הברית מ-1863 עד 1867. במהלך הבחירות לנשיאות 1872 הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית. לופלנד נבחר כרפובליקני לקונגרס ה-43, וכיהן מ-4 במרץ 1873 עד 3 במרץ 1875. הוא נכשל בניסיון לבחירה מחדש ב-1874 לקונגרס ה-44, וחזר לעסוק במשפטים. לופלנד מת ב-10 בפברואר 1894 במילפורד, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות של אוד-פלוז. ג'יימס לופלנד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'יימס לופלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מיופלוסוס

מיופלוסוס (שם מדעי: Mioplosus) הוא סוג של דג קדום ממחלקת מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר התקיים באאוקן שלפני 48 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר למדע בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1977 ונכלל בו מין יחיד – Mioplosus labracoides. ממצאי המאובנים שלו התגלו בתצורות נהר גרין (אנ') שבוויומינג. ממצאים נוספים התגלו בלאגרשטטות ברחבי אירופה, אסיה ובניו זילנד ולפי הממצאים הדג התקיים במים מתוקים או מים מליחים. מעריכים שדג זה היה קשור למשפחת הפרקתיים, ביניהם דגי הפרקה וכן הסוג הטורף Sander, אשר כנראה היה קרובו הרחוק. בדומה לרוב הפרקתיים הוא היה בעל שני סנפירי גב זקורים, כאשר הקדמי קוצני והאחורי רך יותר והוא היה בעל זנב רחב עם אונות פרוקות. הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך של מעל 50 ס"מ, אם כי לרוב רק לאורך 40 ס"מ ומטה. לא כל החוקרים מסכימים על שיוכם למשפחת הפרקתיים ומעריכים שהם קרובים יותר למשפחות: פרקות ממוזגות, לברקיים או לטסיים. הדג היה בעל לסתות חזקות ושיניים חדות והוא היה טורף דגים רעב שהתגלה עם דגים קטנים יותר בגרונו כאשר במקרים מסוימים בליעה של דגים גדולים מדיי הסתיימה במותו. המאובנים שלו התגלו כפרטים בודדים, מה שמעלה את הסיכוי שגם בחייהם חיו בבדידות. מדיה וקבצים בנושא מיופלוסוס בוויקישיתוף מיופלוסוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מיופלוסוס, באתר GBIF (באנגלית) Sepkoski, Jack (2002). "A compendium of fossil marine animal genera". Bulletins of American Paleontology. 364: 560. Archived from the original on 2011-07-23. Retrieved 2009-02-27.