laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריבית הפרה

ריבית הפרה היא ריבית הנגבית על יתרת הקרן בהלוואה אם הלווה לא עמד בתנאיה במהלך תקופת התשלומים, כלומר, הוא לווה בדיפולט. דיפולט הוא מונח מעולם הפיננסיים המתאר מצב שבו אדם או גוף שלווה כסף אינו עומד בתנאי ההלוואה - כלומר הוא החמיץ את מועד התשלום של הריבית או הקרן. למשל כאשר רוכש דירה אינו עומד בתשלומי המשכנתא, או כאשר תאגיד או ממשלה אינם משלמים איגרת חוב כאשר הגיע מועד הפדיון. לרוב, לווה ייחשב כדיפולטיבי, על ידי בנקים וגופים פיננסיים אחרים, לאחר תקופה של 90 יום בה לא עמד בהתחייבויותיו. ריבית ההפרה תהיה לרוב גבוהה בשיעור ניכר מהריבית המקורית, ובכך היא משקפת את השינוי לרעה שנוצר בסיכון האשראי של הלווה. התנאים שהפרתם גוררת החלת ריבית הפרה הם לרוב איחור בתשלומים או אף כשל אשראי של הלווה. עם זאת, בהלוואות מסוימות המלווה והלווה יכולים להחליט מראש על תנאים נוספים שייחשבו כהפרה. בנקים נוהגים להחיל ריבית הפרה כדי להפריד בין תרחישים שונים לסיכון האשראי שגלום בהלוואה. כאשר לווה נמצא במצב של דיפולט, ישנה חשיבות לשאלה האם מדובר בהלוואה כנגד בטוחה או לא. אם מדובר בהלוואה כנגד בטוחה (כזו שיש נכס אשר יכול לשמש כבטוחה למקרה שההלוואה אינה מוחזרת), למלווה נולדת זכות חוקית לתפוס את הבטוחה, למשל דירה במקרה שההלוואה היא משכנתא. במקרה בו ההלוואה היא אינה כנגד בטוחה, למשל בגין חוב לבית החולים לאחר טיפול רפואי, למלווה אמנם קיימת זכות לתבוע את החזר החוב מהלווה, אך זכות זו כרוכה בפרוצדורה ואינה מבטיחה כי כלל הסכום יוחזר למלווה. בשל כך, במקרה של הלוואה שלא כנגד בטוחה, המלווה לרוב ימתין מספר חודשים בתקווה שהלווה יוכל לחזור לעמוד בתשלומים בטרם יכריז עליו כדיפולטיבי. במצב בו המלווה מבין שלא יוכל לגבות את החוב, ירשום המלווה בספריו את החוב כחוב אבוד (כהוצאה). יש להבחין בין המונח "דיפולט" מהמונחים "חדלות פירעון", "היעדר נזילות" ו-"פשיטת רגל": דיפולט: החייב נמצא במצב בו חלף מועד התשלום על חוב. חוסר נזילות: לחייב אין מספיק מזומן (או נכסים נזילים אחרים) לתשלום חובותיו. חדלות פירעון: מונח משפטי שמשמעותו - החייב אינו מסוגל לשלם את חובותיו. פשיטת רגל: מצב משפטי, המביא לכך שבית המשפט או הגוף הרלוונטי מפקחים על ענייני הכספים של מי שחדל פירעון או במחדל. הדיפולט הגדול בהיסטוריה הוא של חברת השירותים הפיננסיים האמריקאית ליהמן ברדרס, לאחר שזו נקלעה לחובות של כ־613 מיליארד דולרים בעקבות משבר הסאבפריים בשנת 2008. הדיפולט הגדול ביותר למדינה ריבונית הוא משבר החוב של יוון, כאשר יוון נקלעה לחוב של 138 מיליארד דולר במרץ 2012. כאשר לווה מגיע למצב דיפולט, עליו לקחת בחשבון את ההשלכות הנובעות מכך, בהן: הורדת דירוג האשראי של הלווה (לרוב, למשך כשבע שנים) פגיעה בסיכוייו של הלווה לקבל הלוואות בעתיד, או לקבל הלוואות בתנאים טובים (למעשה השלכה הנובעת בין היתר מהורדת דירוג האשראי) פעולות גביה שינקוט נגדו המלווה באמצעות הוצאה לפועל, למשל עיקול חשבון בנק או רכב ריבית הפרה, באתר The Free Dictionary עמי גינזבורג, Default, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2010 Explaining changes to the 90 day rule for open banking access | TrueLayer, truelayer.com (באנגלית) Default: What It Means, What Happens When You Default, Examples, Investopedia (באנגלית) Greece could be biggest national default in history, June 29, 2015, Patrick Gillespie, CNN Money By, What Happens If I Default on a Loan?, www.experian.com (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחמד ח'אתמי

מוחמד ח'אתמי (בפרסית: محمد خاتمی, תעתיק מדויק: מחמד ח'אתמי; נולד ב-29 בספטמבר 1943) הוא פוליטיקאי איראני, מראשי תנועת הרפורמה במדינה. כיהן כנשיאה החמישי של איראן בשנים 1997–2005. מוחמד ח'אתמי נולד ב-29 בספטמבר 1943 בארדכאן שבאיראן, לאיש דת. למד תאולוגיה (כלאם) באוניברסיטת קום החל מ־1961, קיבל את התואר מוסמך לפילוסופיה מאוניברסיטת אספהאן, למד הוראת מדעים באוניברסיטת טהראן ב־1970 תוך התמחות במחשבה מדינית. בהמשך סיים קורס בהנהגה דתית בקום. היה פעיל בתנועה האסלאמית באיראן והוגלה לאירופה בסוף שנות ה-70. שב לאיראן לאחר המהפכה האסלאמית. בשנת 1999 פרסם ספר של מחשבה מדינית בו תמך בעמדות של מורו ג'וואד טבאטבאי בקשר להתפתחויות בתחום זה במהלך ההיסטוריה של פרס. ב־1980 נבחר לראשונה לפרלמנט. הפך לשר התרבות ב־1982, הודח ב־1986 בשל מדיניות ליברלית מדי ומונה שנית לתפקיד בין השנים 1989–1992. במקביל כיהן במספר תפקידים צבאיים, ביניהם ראש הכוחות המשולבים של צבא איראן וסגן השר הממונה על הצבא במהלך מלחמת איראן–עיראק, וכן שימש כראש המטה לתעמולה. היה ראש הספרייה הלאומית של איראן בשנים 1992–1997. ח'אתמי נבחר לראשונה לנשיא איראן ב־23 במאי 1997 תוך תמיכה בעיקר של הצעירים והנשים, שדרשו רפורמה. למרות ניסיונות השמרנים להכשילו הצליח לזכות ברוב בפרלמנט ב־2000 ובבחירות לנשיאות ב־8 ביוני 2001. בשנת 2005 נאלץ לסיים את כהונתו בשל החוקה האיראנית שאינה מאפשרת לנשיא לכהן ברציפות יותר משתי קדנציות. מחמוד אחמדינז'אד, שזכה בבחירות, החליף את ח'אתמי בתפקיד הנשיא. בפברואר 2009 הודיע ח'אתמי כי יתמודד מול נשיא איראן המכהן מחמוד אחמדינז'אד, בבחירות לנשיאות שייערכו בחודש יוני. ב-16 במרץ פרש מן המירוץ, על מנת לאפשר לחברו ויועצו, ראש הממשלה לשעבר מיר-חוסיין מוסאווי, להתמודד במקומו. מוחמד ח'אתמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוחמד ח'אתמי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מוחמד ח'אתמי (בפרסית) הפתעה בבחירות באיראן: העניים העלו לשלטון את השמרן אחמדינג'אד, באתר הארץ, 26 ביוני 2005 טלי גולדשטין וניר יהב‏, חאתמי הודיע: "אתמודד על נשיאות אירן", באתר וואלה, 8 בפברואר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפריר

האם התכוונתם ל... שפריר – טיל אוויר אוויר שפריר מקושט – סוג של דג השם המקורי של כפר חב"ד אישים: ארז שפריר – שחקן, במאי וכוריאוגרף ישראלי משה שפריר – גאולוג ומרצה ישראלי
בל אייר (חברת תעופה)

בל אייר (באנגלית: Belle Air) הייתה חברת תעופה אלבנית, שהוגדרה כחברת תעופה זולה. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה האם תרזה, שבעיר הבירה טירנה. החברה הפעילה טיסות סדירות ליעדים באיטליה, יוון, גרמניה, צרפת, בלגיה, קוסובו ושווייץ, וכן טיסות שכר לטורקיה ומצרים. החברה נוסדה במאי 2005, ותוך שישה חדשים בלבד, ב-17 בנובמבר 2006, מכרה 100,000 כרטיסי טיסה. החברה גדלה במהירות, בעיקר בהשוואה לחברת התעופה הלאומית של אלבניה, אלבניאן איירליינס. מאוחר יותר, עקב קשיים כלכליים, החברה הפסיקה את פעילותה ב-24 בנובמבר 2013. מדיה וקבצים בנושא בל אייר (חברת תעופה) בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בל אייר
בל אייר

האם התכוונתם ל... בל אייר (חברת תעופה) – בעבר חברת תעופה אלבנית בל אייר (לוס אנג'לס) – שכונה אמידה בצד המערבי של לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית בל אייר (מרילנד) – עיר במחוז הרדפורד, מרילנד, ארצות הברית בל אייר (סיישל) – מחוז בסיישל בל אייר (מאוריציוס) – כפר במזרח מאוריציוס שברולט בל אייר – מכונית נוסעים גדולה שיוצרה על ידי חברת שברולט בשנים 1950–1976 בלייר
מלאכת החיים

מלאכת החיים הוא מחזה מאת חנוך לוין. מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה חזרה אל הנושאים הבסיסיים בהם לוין עסק בעבר ב"יעקובי ולידנטל", בהציגו את הגיבורים והגיבורות הלויניים הטיפוסיים ואת האלמנטים המרכיבים את המצוקה האנושית הקטנה שלהם: "הכל יש במלאכת החיים: גם המרד בחיים וגם ההשלמה איתם; גם הילדות התמימה וגם המוות; גם רוע הלב וגם הסנטימנטליות; גם ההצקה וגם הנחמה;" יוֹנָה פּוֹפּוֹךְ לְבִיבָה, אשתו גוּנְקֶל, מכר המחזה עוסק ביונה פופוך אשר מתעורר ליד אשתו לביבה לילה אחד ומחליט שמאס בחייו. הוא הופך את אשתו ממיטתה, מתעמר בה ומאיים לעזוב אותה, מתוך מחשבה שישנם חיים יפים יותר במקום אחר, אך גם הבנה שחיים אלה אינם מיועדים לו. כשחברו גונקל ההיפוכונדר בא לבקר יונה נוכח לדעת שיש אנשים שמצבם גרוע משלו אך ממשיך להתלונן על גורלו המר, תוך היאחזות בזכרונות ילדות נוסטלגיים. בסוף המחזה יונה מת, וקם לתחייה רק על מנת לשיר שיר בו הוא מוותר סופית על חלומותיו הבלתי ניתנים להשגה. המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" ביוני 1989 בבימויו של מיכאל גורביץ', עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת יוני רכטר, ובהשתתפות נסים עזיקרי/מוסקו אלקלעי (יונה), ליא קניג (לביבה) ואליעזר יונג/שמעון לב-ארי (גונקל). 1998 בתיאטרון בית ליסין בבימוי עודד קוטלר, עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת שם טוב לוי, ובהשתתפות יוסי בנאי (יונה), תיקי דיין (לביבה), והוגו ירדן (גונקל). 2012 בתיאטרון בית ליסין בבימוי רוני פינקוביץ' עם תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת יוסי בן-נון, ובהשתתפות ששון גבאי (יונה), לאורה ריבלין (לביבה) ויצחק חזקיה/שמעון מימרן (גונקל). 2022 בתיאטרון הבימה בבימויו של משה קפטן, עם תפאורה של ערן עצמון תלבושות של אורנה סמורגונסקי ומוזיקה של ליאור רונן, ובהשתתפות יגאל נאור (יונה), חנה לסלאו/מיקי קם (לביבה) ודב רייזר (גונקל). חנוך לוין, "מלאכת החיים", בספרו מלאכת החיים ואחרים, עמ' 200-151. מלאכת החיים, הטקסט המלא, באתר חנוך לוין צילום וידאו מלא של ההצגה "מלאכת החיים" בבימויו של מיכאל גורביץ', תיאטרון "הבימה", יוני 1989 תוכנית ההצגה, באתר של מיקי גורביץ' דן לחמן, ביקורת על המחזה בבית ליסין, מגזין אימגו מיכאל הנדלזלץ, "מלאכת החיים": בשלולית הזאת השקעתי את חיי, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2012 מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 143. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלקולם בויד

מלקולם (צ'ארלס) בויד (באנגלית: Malcolm (Charles) Boyd;‏ 24 במאי 1932 - 9 במרץ 2001) היה מוזיקולוג בריטי. בויד נולד בניוקאסל ולמד מוזיקה באוניברסיטת דארהם מ-1950 עד 1953. אחרי תקופת הוראה בבית ספר תיכון, התמנה למרצה בקולג' למוזיקה ודרמה בקארדיף שבוויילס. משנת 1973 עד פרישתו בשנת 1992 כיהן כמרצה בקולג' האוניברסיטאי של קארדיף. מחקריו של בויד התמקדו בתקופת הבארוק, בעיקר במוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך ובמלחינים איטלקים של ראשית המאה ה-18. הוא פרסם מחקרים על חיי באך ויצירותיו (1983) ועל חייו יצירותיו של דומניקו סקרלטי (1986). כמו כן ערך קנטטות של אלסנדרו סקרלטי. רוזמרי ויליאמסון ויון סטרופ, "מלקולם (צ'ארלס) בויד", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין "באך" מאת מלקולם בויד, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד ג'ון וודפורת', כתב-עת למורים למוזיקה, ביקורת על ספרו של מלקולם בויד "באך" בהוצאת אוקספורד 2001 מלקולם בויד, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי

נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי (בספרדית: Aeropuerto Internacional de la Ciudad de México) הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של מקסיקו, שנמצא בעיר הבירה, מקסיקו סיטי. הוא נמל התעופה הציבורי הראשון של מקסיקו. לאורך שנים נקרא נמל התעופה בשם זה, אך בשנת 2006 הוחלט לקרוא לו בשם "נמל התעופה הבינלאומי בניטו חוארס", על שם נשיא מקסיקו לשעבר בניטו חוארס; עם זאת, מפעיל נמל התעופה לא שינה את שמו[דרושה הבהרה]. מנמל התעופה יוצאות טיסות ליותר מ-100 יעדים מסביב לעולם. בשנת 2008 עברו בנמל התעופה 26,210,217 נוסעים. בתנאים רגילים ולאחר סיום עבודות ההרחבה בנמל, יכול נמל התעופה לקבל עד 32 מיליון נוסעים בשנה. נמל התעופה הוא בסיס התפעול המרכזי של חברות התעופה הגדולות במקסיקו, בהן מקסיקנה ואארומקסיקו. ב-20 ביולי 1921 נערכה הנחיתה הראשונה בנמל. ב-1 במרץ 1929 החל הנמל להפעיל טיסות סדירות, אך רק ב-15 במאי 1931 הוא נפתח באופן רשמי. הטיסה הבינלאומית הראשונה הייתה לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, על ידי חברת התעופה מקסיקנה. בעשורים האחרונים, נמל התעופה התקשה לעמוד בעומס הנוסעים, עד שב-15 בנובמבר 2007 נפתח הטרמינל 2 (T2), שמגדיל את יכולתו ב-50 אחוז. הטרמינל הישן מחובר לחדש באמצעות רכבת קלה הקרויה 'אארוטרן', שיוצאת כל 12 דקות. בשנת 2009 היה נמל התעופה העמוס ביותר של אמריקה הלטינית. אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי (בספרדית)
דומניקו גאלו

דומניקו גאלו (באיטלקית: Domenico Gallo;‏ 1730–1768 בקירוב) היה מלחין וכנר איטלקי. גאלו נולד בוונציה. הוא חיבר מוזיקה כנסייתית, סונאטות, סימפוניות ואולי גם קונצ'רטו לכינור. הוא פרסם שני קבצים של שש סונאטות, האחד לשני כינורות וקונטינואו בוונציה והשני לשני חלילים וקונטינואו בלונדון, כנראה ב-1755. שמו מופיע בקבצים של יצירות מאת מלחינים שונים, האחד מ-1758 בפריז והשני מ-1761 באדינבורו באוסף באקזטר, אנגליה, שמור קובץ של 36 טריו סונאטות ודוגמאות למוזיקה הכנסייתית שלו נמצאות בנאפולי ובבולוניה. יצירות משל גאלו יוחסו בטעות לג'ובאני פרגולזי, בהן הסונאטות שעליהן מבוסס הבלט "פולצ'ינלה" של איגור סטרווינסקי. מבקרי מוזיקה, בהם הוקינס וצ'ארלס ברני, הטילו ספק בייחוס הטריו סונאטות לפרגולזי ובהמשך הוכח ייחוסן לגאלו בכתבי יד מן התקופה. טעות הזיהוי גרמה לכך, שכמה עבודות מחקר מודרניות הציגו אותן כדוגמאות מוקדמות לצורת סונאטה, אבל גישה זו למועד כתיבתן מסתמכת על שנת מותו של מחברן המשוער, 1736. אלסנדרו לונגו, שכתב קטלוג של יצירות דומניקו סקרלטי, ערך גם יצירות של דומניקו גאלו. דומניקו גאלו, באתר MusicBrainz (באנגלית) דומניקו גאלו, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה של דומניקו גאלו (באנגלית) צ'ארלס קדוורת', "דומניקו גאלו", גרוב אונליין ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיות (אידוי מים)

דִּיּוּת (בלועזית: טרנספירציה, Transpiration) היא אידוי מים משטח גופו של צמח דרך הפיוניות. דיות בצמחים מתבצעת כאשר פיוניות הצמחים נפתחות לשם קיום פוטוסינתזה, המים מתאדים דרכן. עם גורמי האקלים המשפיעים על הדיות נמנים עוצמת קרינה, טמפרטורה, לחות יחסית, עוצמת האור, ריכוז הפחמן הדו-חמצני, פוטנציאל המים בעלה ומהירות הרוח. הדיות מתקיימת בכל הצמחים שיש בהם תאי פיונית. הדיות נמדדת במ"ל למ"ר לשנייה. המכשיר למדידת דיות של עלה בודד נקרא פורומטר. בדיות מתנדפות מולקולות המים דרך הפיוניות לאטמוספירה. איבוד המים אינו תהליך רצוי מבחינת הצמח אלא למעשה מחיר אותו "משלם" הצמח על קליטת הפחמן הדו-חמצני מהאוויר דרך אותן פיוניות. עם זאת, הדיות ניתנת לוויסות, על ידי סגירת או פתיחת הפיוניות שבצמח. אורגניזמים מתמודדים עם דיות מופרזת באמצעים שונים, ראו גורם מגביל. דיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האשה המופלאה שבתוכנו

האשה המופלאה שבתוכנו הוא מחזה מאת חנוך לוין שפורסם ב-1992. המחזה הוא קומדיית חיזורים שמלווה את משחקי החיזור של דמויות שוליים לווייניות קלאסיות. חוטנר אוהב ומעריץ את מאוריציה, אבל היא חושקת בחורחה המאצ'ו. מאוריציה נוסעת למשך חודש עם משרתה פומפץ, ובמקומה באה חברתה מדגסקר עם המשרתת שלה הוצ'קס. בעקבות כך, חוטנר מאוהב במדגסקר, אבל מרגיש מחויבות למאוריציה, והוא נקרע בהיסוסיו. לכך מצטרף המעריץ שלה, לקסנר, שגם הוא נקרע בהיסוסיו. בין חוטנר ולקסנר נוצרת יריבות. לבסוף מדגסקר נוסעת ובמקומה חוזרת מאוריציה. חוטנר מחליף אז פאה ומקטורן, ומאוריציה לפתע חושקת בו, אבל הוא כבר לא רוצה בה. על מצבתי כִּתבוּ: כשראה אוטובוס מתקרב, חייך בהתרפסות – עד כדי כך הבדידות. מאוּרִיצְיָה, נחשקת ביותר, אשת העולם חוּטְנֶר, איש בלי תיק, נספח ומסורב-אהבה למאוריציה פּוּמְפְּץ, בת-לווייתה האנגליה של מאוריציה מָדָגַסְקָר, נחשקת ביותר, אשת העולם לַקְסְנֶר, האיש בלי תיק, נספח ומסורב-אהבה למדגסקר הוֹצְ'קְס, בת-לווייתה הצרפתייה של מדגסקר חוֹרְחֶה, מאהב אלמותי למאוריציה ולמדגסקר סַן-לוּקְסוּסִי, מחזר אחרי מדגסקר דֶה-בּוּרְבּוֹן, מחזר אחדי מדגסקר מחזרים נוספים אחרי מדגסקר המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון החאן ב-7 בפברואר 1994. בימוי: חנוך לוין. עיצוב תפאורה: אבי שכוי. עיצוב תלבושות: רקפת לוי. עיצוב תאורה: אבי יונה בואנו. מוזיקה: פולדי שצמן. שחקנים: יצחק חזקיה - חוטנר, יהודה אלמגור - לקסנר, אורנה כץ - מאוריציה/מדגסקר, פלורנס בלוך - פומפץ/הוצ'קס, אלכסנדר כהן - חורחה/הרננדז, יוסף שילוח - סן-לוקסוסי, יונתן צ'רצ'י - דה-בורבון, אבינעם מור-חיים, שמעון מימרן, אריה צ'רנר, ניר רון - מחזרים. בנוסף, ב-25 ביוני 2008 התארחה בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון גשר הפקה נוספת של ההצגה בעיבוד של הבמאי הרוסי רומן ויקטיוק. ב-14 בנובמבר 2015 הועלתה לראשונה בתיאטרון הקאמרי ובשיתוף עם אנסמבל המאה ה-21 אופרה קאמרית המבוססת על המחזה. האופרה הוצגה במסגרת פסטיבל חנוך לוין. ליברית ומוזיקה: אסנת נצר. בימוי: יוליה פבזנר. עיצוב תפאורה: איתמר וכסלר. עיצוב תאורה: יעקב סליב. ניהול מוזיקלי: דן יוהס. ניצוח על התזמורת: יובל צורן. שחקנים: יעל לויטה - מאוריציה/מדגסקר, נועה פרנקל - פומפץ/הוצ'קס, גיא פלץ - חוטנר, רועי סרוק - לקסנר, גיל ויינברג - חורחה. חנוך לוין, הזונה מאוהיו ואחרים | מחזות 5‏, עריכה: מולי מלצר, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי סימן קריאה, 1996. מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, האשה המופלאה שבתוכנו, הטקסט המלא, באתר חנוך לוין מיכאל הנדלזלץ, "האישה המופלאה שבתוכנו": עושים עניין, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2015 אתר החאן מרב יודילוביץ', "האישה המופלאה שבתוכנו" - הגרסה הרוסית, באתר ynet, 10 ביוני 2008 אתר הקאמרי
בית אהרן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית אהרון – כינוי קיבוצי לכהנים צאצאי אהרן הכהן (על פי תהילים קל"ה) בית אהרן – ספר היסוד של חסידות קרלין בית אהרן (מגיד) - אנציקלופדיה תלמודית-תורנית בית אהרן - ספר השו"ת וסדרת ספרים על התלמוד הבבלי, של רבי אהרן וואלקין בית אהרן - סדרת ספרים בנושאים תורניים של רבי אהרן כהן, ראש ישיבת חברון בית אהרן שלוש – בית שבנה אהרן שלוש, נמצא בשכונת נווה צדק בית הכנסת בית אהרן – בית כנסת ספרדי בשאנגחאי
אדג'קליף

אדג'קליף (באנגלית: Edgecliff, פירוש מילולי קצה צוק) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית וולהרה (Municipality of Woollahra). אדג'קליף ממוקם כ-4 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל ממזרח בדאבל ביי, מצפון בדרלינג פוינט, ממערב בראשקטרס ביי ומדרום בפדינגטון. הדרך הראשית החוצה אותו ממערב למזרח היא דרך סאות' הד החדשה ורחוב אושן חוצה אותו מצפון לדרום. הפרוור קרוי על שם קצה צוק בולט עליו הוא ממוקם. בפרוור תחנת רכבת באותו שם, המובילה לבונדיי ג'נקשן ממרכז העסקים הראשי של סידני. אדג'קליף היה אתר מחצבה מבוסס בתחילת ההתיישבות האירופאית בסידני, וסיפק חומרי בנייה לפרוורים סביבו. במאה ה-19 החלו נבנים בו בתי מגורים: ב-1842 הוקם מעון דאוור, ב-1864 בית פיונה וב-1870 הגלנרוק, כולם בתי אחוזה בני שתי קומות מאבן חול מקומית. בסוף המאה ה-19 הוקם בפרוור קו חשמלית, שקרונותיו נעו במסילה משוקעת, אוחזים בכבל המתח רק במהלך הנסיעה ומנתקים את המגע על מנת לעצור. קו החשמלית הגיע עד צומת דרך סאות' הד החדשה ורחוב אושן. הקו הופסק בשנת 1905, וקו הרכבת שהחליף אותו החל לפעול רק בשנות השבעים. באדג'קליף שני מרכזים מסחריים בולטים, שניהם על דרך סאות' הד החדשה: מרכז אדג'קליף ואיסטפוינט אדג'קליף, המצויים בקרבת תחנת הרכבת ותחנת שילוח האוטובוסים. בפרבר בית ספר אחד, בית הספר היסודי לנערות אשאם, שנמנה עם החינוך העצמאי ואינו בעל השתייכות דתית. מדיה וקבצים בנושא אדג'קליף בוויקישיתוף אדג'קליף באתר "Dictionary of Sydney" אדג'קליף באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine)
ריפת

רִיפַת הוא דמות מקראית, בנו של גומר ונכדו של יפת. יוסף בן מתתיהו מזהה אותו כאבי הפפלגונים.על פי מספר תאולוגים נוצרים, צאצאיו של ריפת חיו למרגלות ההרים הריפאנים, הקרויים על שמו ומזוהים עם הרי אורל. לפי מסורת חז"ל ממלכתו של ריפת היא ממלכת חדייב מסורות שונות קושרות בין ריפת למוצאם של עמים קלטיים. על־פי ספר יוסיפון, צאצאי ריפת הם הברטונים: ”ריפת הם בריטנוס היושבים בארץ ברטניא על נהר לירא; ושופכים נהר שיגנא ולירא בים אוקיינוס, הוא הים הגדול“. דוד פלוסר כותב ש”סיבת הזיהוי של ריפת עם אנשי Bretagne אינה נהירה“. מסורת אירית טוענת כי ריפת הוא האב הקדמון של הקלטים, ושושלתו ניתנת לאיתור על ידי שם המשפחה רדפת (Redpath), רִידפת (Ridpath) או רֶיְדפת (Reidpath). תאוריה זו מפורטת בספריו של התאולוג הגרמני-פרוטסטנטי אוגוסט וילהלם קנובל (אנ'). ספר בראשית, פרק י', פסוק ג' ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ז' יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים א, ו (באנגלית) ספר יוסיפון, א – לוח העמים, מהדורת פלוסר, עמ׳ 3-4 (וראו גם בפרק ב, עמ׳ 17). מאוחר יותר הובאו הדברים בספר הישר: ”ובני ריפת הם ברטונים היושבים בארץ ברטניה על נהר לידה (!) השופך את מימיו בים הגדול גיחון הוא אוקיָנוס“ (ספר הישר, פרשת נח <ונציה שפ״ה, כא ע״ב>). דוד פלוסר, ספר יוסיפון, עמ׳ 3, הערה לשורה 10. עם זאת, ניתן לשער שסיבת הזיהוי היא בשל הדמיון בין השם היווני הקדום של בריטניה Πρεττανική = Prettanikē (הנובע אולי משמו הקדום של האי בפרוטו־בריטונית Pritanī). וראה את חילופי הגרסאות (כרך ב, עמ׳ 255): ריפפתניא, ריפתניא, בריפתניא. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתחי בנסלמה

פתחי בנסלמה (Fethi Benslama; נולד ב-31 באוגוסט 1951 בתוניסיה) הוא פסיכולוג ופסיכואנליטיקאי צרפתי ממוצא תוניסאי, המכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ודיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת פריז VII. בנסלמה ייסד את המגזין Intersignes ושימש עורכו בין השנים 1990 ל-2003. הוא מחזיק במרפאה פרטית לילדים במחוז סן-סן-דני בפריז. כתב מספר ספרים העוסקים בנושאים של אסלאם, פסיכולוגיה ותרבות אירופאית. Psychoanalysis and the Challenge of Islam, University Of Minnesota Press, Minneapolis, 2009 Déclaration d’insoumission, à l’usage des musulmans et de ceux qui ne le sont pas, Flammarion 2005. L’islam à l’épreuve de la psychanalyse, Aubier, 2002. Poche Flammarion (2004). Translated into several languages. La virilité en Islam (with N. Tazi) éd. de l’Aube, 2004 Une fiction troublante, éd. de l'Aube, 1994 ראיון(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיל אנידג'אר

גיל אנידג'אר (Gil Anidjar; נולד בצרפת ב-1964) הוא פרופסור חבר במחלקה ללימודי דתות ובמחלקה למזרח התיכון באוניברסיטת קולומביה. אנידג'אר למד אצל ז'אק דרידה. הוא סיים דוקטורט בספרות השוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 2010 ל-2011 משמש כחוקר אורח במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. Semites: race, religion, literature, Stanford University Press, 2008 The Jew, the Arab:a history of the enemy, Stanford University Press, 2003 "Our place in al-Andalus": Kabbalah, philosophy, literature in Arab Jewish letters, Stanford University Press, 2002 Jacques Derrida: Acts of Religion, Routledge, 2001 (editor) דף אישי באתר אוניברסיטת קולומביה Muslims in Auschwitz ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עם לוחם

עם לוחם הייתה יוזמה קצרת ימים של אליהו לנקין ואליהו מצדי במחצית השנייה של 1943 להקמת גוף על תנועתי שיפעל באופן אלים כלפי שלטון המנדט, בניגוד לגישת ההבלגה ושיתוף הפעולה של ההגנה ומוסדות היישוב. אליהו לנקין פרש מהאצ"ל לאחר הפילוג ב-1940. אליהו מצדי (רביד) היה פעיל בלח"י ופרש. השניים שוחחו על התסיסה בקרב הנוער הדורש לפעול ושאפו להקים חזית מאוחדת לכל הנוער. הם פנו ליעקב מרידור, מפקד האצ"ל, שהבטיח לשתף פעולה, והחלו במשא-ומתן עם חוגים אקטיביסטים ביישוב, בראשם התנועה הרוויזיוניסטית. דרך חבר משותף שלחם איתו בצבא הבריטי, הגיעו לחברי פלוגה ו' הירושלמית של הפלמ"ח, שהייתה קבוצה תוססת ושאפה לפעילות, לעיתים על דעת עצמה, עוד בעבר. בקיץ תש"ג, 1943, התקיימה פגישה בין כמה חברי הגנה ואצ"ל, בה דובר על הצורך באיחוד במיוחד בקרב הנוער. אנשי האצ"ל אמרו, כי יהיו מוכנים להילחם תחת פקודתו של בן-גוריון, אם הוא יוביל למלחמה. סוכם, כי "הדרך היחידה לכפות על היישוב אחדות היא על ידי ביצוע כמה פעולות בעלות ערך הפגנתי", ושיוכרז קבל עם ועדה שפעולות אלה נעשו על ידי גוף שבו מאוחדים הן אנשי האצ"ל והן אנשי ההגנה. הגוף החדש נקרא בשם "עם לוחם", בראשו עמד יוסף אידלברג ובין מייסדיו נמנה יגאל הורביץ. נקבע מטה משותף ובו שני חברי אצ"ל ושני חברי הגנה. מספר חברי ההגנה והפלמ"ח שהיו קשורים עם הגוף הזה היה קטן יחסית, ואנשי הלח"י סירבו להצטרף ליוזמה. הארגון גיבש קו מדיניות והפיצה בחוברת שנשאה את שם הארגון ב-1 בנובמבר 1943. מטה הארגון גיבש את תוכנית הפעולה הראשונה שלו: חטיפת הנציב העליון, מק-מייקל. חברי פלוגה ו' של הפלמ"ח נסוגו בהם ברגע האחרון, וכך גם מפקד האצ"ל בירושלים והפעולה לא יצאה אל הפועל. מרגע היוודע הדבר לראשי ההגנה, הוציא ראש המטה הארצי (רמ"א) של ההגנה פקודה בה הודיע, כי יש לראות ב"עם לוחם" "שלוחה של האצ"ל הרוויזיוניסטי אשר פשט את הרגל אחרי שנים של פרישות והתבדלות... ועתה הריהו מנסה להציל את קיומו על ידי הופעה בשם מזויף, על ידי גנבת דעתו של הנוער העברי בסיסמאות שוא, בסיסמאות האיחוד מעל לראשי המוסדות והארגונים הקיימים, ובסיסמת הטרור נגד השלטון, ללא יפוי-כוח מאת הגורמים המוסמכים, ללא תלות בהם וללא ביקורת מצדם". ניתנה הוראה לכל חברי ההגנה בעם לוחם לנתק את קשריהם עמו תוך שלושה ימים ולהודיע על כך למפקדיהם. יהודה לפידות, עם לוחם עם לוחם, באתר הפלמ"ח שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, תל אביב, משרד הביטחון, 1988, עמ' 276-279.
המוזיאון לתולדות האמנות (וינה)

המוזיאון לתולדות האמנות (בגרמנית: Kunsthistorisches Museum) הוא אחד המוזיאונים החשובים והמוכרים בעולם לתולדות האמנות. המוזיאון ממוקם בסמוך לרובע המוזיאונים בווינה. הוא כולל יצירות אמנות מהעת העתיקה עד המאה השמונה עשרה. האוסף העצום של המוזיאון מקורו באוסף המלכותי של הקיסרות ההבסבורגית. בניין המוזיאון הוקם בסמוך לארמון המלוכה במרכזה של העיר וינה. חזית המבנה היא בסגנון נאו-רנסאנס, והוא בעל כיפה מתומנת בגובה 60 מטרים. בניית המוזיאון החלה בשנת 1872 והסתיימה בשנת 1891, עם פתיחתו לקהל. המוזיאון כולל חמישה אגפים: אגף המזרח הקרוב ומצרים העתיקה; אגף עתיקות יוון ורומי; אגף פיסול וכלים אמנותיים; אגף מטבעות; והאגף המרכזי של הציורים, בו יצירות חשובות מימי הביניים ועד המאה ה-18. באגף זה האוסף הגדול ביותר בעולם של יצירות פיטר ברויגל האב וכן יצירות של אמנים נוספים כגון פטר פאול רובנס, רמברנדט ואחרים. אמנות הציור, יוהנס ורמיר (1665-1667) ציידים בשלג, פיטר ברויגל האב (1565) שובו של העדר פיטר ברויגל האב (1565) חתונה כפרית, פיטר ברויגל האב (1567) מגדל בבל, פיטר ברויגל האב (1563) משחקי ילדים, פיטר ברויגל האב (1560) שודד הקן, פיטר ברויגל האב (1568) מלחיית צ'ליני, בנוונוטו צ'ליני כתרו של אישטוואן בוצ'קאי הילד הצוחק של דזידריו דה סטיניאנו בתוך המוזיאון אמנות הציור, יוהנס ורמיר חתונה כפרית, פיטר ברויגל האב משחקי ילדים, פיטר ברויגל האב "דיוקן של קוסטנצה רנגוני", פרמיג'יניו "הכנסיה הדומניקנית בווינה", ברנרדו בלוטו "נוף עם ציפורים", רולנט סייברי פסלים בסגנון קלאסי עתיק ספינקס מרובה ראשים הילד הצוחק אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון לתולדות האמנות המוזיאון לתולדות האמנות, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון לתולדות האמנות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון לתולדות האמנות, ברשת החברתית אינסטגרם המוזיאון לתולדות האמנות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וידאו: סיור במוזיאון לתולדות האמנות רשמי ביקור במוזיאון, מאת אלון קליבנוב דרור בורשטיין, את התערוכה של פיטר ברויגל חייבים לראות, אבל גם אי אפשר, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2018