הרכס המזרח-פסיפי

הרכס המזרח-פסיפי הוא רכס מרכז-אוקייני, גבול פתיחה בין לוחות טקטוניים המתנשא לאורך קרקעית האוקיינוס השקט. הוא מפריד בין הלוח הפסיפי ממערב לבין (מצפון לדרום) הלוח הצפון-אמריקאי, לוח ריביירה (אנ'), לוח קוקוס, לוח נסקה והלוח האנטארקטי. הוא משתרע דרומה ממפרץ קליפורניה באגן ימת סלטון בדרום קליפורניה לנקודה קרוב ל-W‏130°-S‏55°, שם הוא מצטרך לרכס הפסיפי-אנטארקטי (אנ') שכיוונו מערב-דרום-מערב בכיוון אנטארקטיקה, סמוך לניו זילנד (אם כי יש המתייחסים לרכס הפסיפי-אנטארקטי כחלק הדרומי של הרכס המזרח-פסיפי). חלק ניכר מהרכס נמצא במרחק של כ-3,200 קילומטרים מחופי אמריקה הדרומית ומתנשא לגובה של כ-1,800–2,700 מטרים מעל קרקעית הים שסביבו. הקרום הימי מתרחק מהרכס המזרח-פסיפי לשני הצדדים. ליד אי הפסחא השיעור הוא מעל 150 מילימטרים בשנה, הקצב המהיר ביותר בעולם. עם זאת, בקצה הצפוני הוא איטי בהרבה רק כ-60 מילימטרים בשנה. בצד המזרחי של הרכס המזרח-פסיפי מתנגשים הלוחות הטקטוניים קוקוס ונסקה, הנעים מזרחה, בלוח הדרום-אמריקאי הנע מערבה ובלוח הצפון-אמריקאי ועוברים הפחתה תחתיהם. רצועת הרי הגעש לאורך הרי האנדים וקשת הרי הגעש דרך אמריקה המרכזית ומקסיקו הם התוצאות הישירות של התנגשות זו. צפונית-מזרחית לחצי האי באחה קליפורניה, המכונה לפעמים "אזור הבקע מפרץ קליפורניה"". באזור זה, קרום אוקיאני שזה עתה נוצר מתערבב בקרום יבשתי שנבקע שמקורו בלוח הצפון-אמריקאי. ליד אי הפסחא, פוגש הרכס המזרח-פסיפי את רכס צ'ילה (אנ') במיקרו-לוחות של אי הפסחא וחואן פרננדס, פונה מזרחה ושם הוא עובר הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי בתהום פרו-צ'ילה (אנ') לאורך חופי דרום צ'ילה. הרחבה הדרומית של הרכס המזרח-פסיפי (המכונה הרכס הפסיפי-אנטארקטי (אנ')) מתמזגת עם הרכס ההודי הדרום-מזרחי (אנ') בצומת המשולש מקווארי (אנ') מדרום לניו זילנד. לחלקים מהרכס המזרח-פסיפי השקט יש התפשטות אלכסונית, כלומר התפשטות קרקעית הים שאינה ניצבת לקטע הרכס הקרוב ביותר. לאורך הרכס המזרח-פסיפי התגלו נביעות הידרותרמיות המכונות מעשנות שחורות לראשונה על ידי פרויקט RISE בשנת 1979, ומאז נחקרו בהרחבה. מעשנות אלו יוצרות מרבצי עפרות סולפידיים מסיביים ממקור געשי (Volcanogenic massive sulfide ore deposit) על קרקעית האוקיינוס. יצורים ייחודיים רבים של מים עמוקים נמצאו סמוך לנביעות הידרותרמיות, המתקיימים במערכת אקולוגית כימוסינתטית ולא כזו המשתמשת בפוטוסינתזה. החלק הדרומי של הרכס המזרח-פסיפי הוא אחד החלקים המתפשטים במהירות ביותר במערכת רכס מרכז-אוקייני של כדור הארץ. מדיה וקבצים בנושא הרכס המזרח-פסיפי בוויקישיתוף East Pacific Rise 2004 – מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה (באנגלית) Columbia University Researchers Find Key to the Formation of New Seafloor Spreading Centers – אוניברסיטת קולומביה (באנגלית) הרכס המזרח-פסיפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Understanding plate motions", USGS. Britannica Zhang, Tuo; Gordon, Richard G.; Wang, Chengzu (2018). "Oblique seafloor spreading across intermediate and superfast spreading centers". Earth and Planetary Science Letters. 495: 146–156. Bibcode:2018E&PSL.495..146Z. doi:10.1016/j.epsl.2018.05.001. Spiess, F. N.; Macdonald, K. C.; Atwater, T.; Ballard, R.; Carranza, A.; Cordoba, D.; Cox, C.; Garcia, V. M. D.; Francheteau, J. (1980-03-28). "East Pacific Rise: Hot Springs and Geophysical Experiments". Science (באנגלית). 207 (4438): 1421–1433. Bibcode:1980Sci...207.1421S. doi:10.1126/science.207.4438.1421. ISSN 0036-8075. PMID 17779602. Haymon, Rachel M.; Kastner, Miriam (1981). "Hot spring deposits on the East Pacific Rise at 21°N: preliminary description of mineralogy and genesis". Earth and Planetary Science Letters (באנגלית). 53 (3): 363–381. doi:10.1016/0012-821X(81)90041-8. Herzig, P. M.; Petersen, S.; Hannington, M. D. (2000). "Polymetallic Massive Sulphide Deposits at the Modern Seafloor and their Resource Potential" (PDF). ISA Technical Study: No. 2. International Seabed Authority. p. 8. Corliss, John B.; Dymond, Jack; Gordon, Louis I.; Edmond, John M.; von Herzen, Richard P.; Ballard, Robert D.; Green, Kenneth; Williams, David; Bainbridge, Arnold (1979-03-16). "Submarine Thermal Springs on the Galápagos Rift". Science (באנגלית). 203 (4385): 1073–1083. Bibcode:1979Sci...203.1073C. doi:10.1126/science.203.4385.1073. ISSN 0036-8075. PMID 17776033.