laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המגילה

המגילה הוא מחזמר לפי מגילה לידער ("שירי המגילה") של המשורר היידי איציק מאנגר, שהועלה לראשונה בישראל במועדון החמאם בבימויו של שמואל בונים וזכה להצלחה רבה. בונים ראה לראשונה את מאנגר במועדון לתרבות יהודית בפריז. מאנגר פתח במונולוג ביידיש וביכה את גורל התיאטרון היידי, שחקניו וקהלו. בונים חזר ארצה ושקע בספרי השירה והפרוזה של מאנגר. הוא ניצל את ההזדמנות שמאנגר ביקר בארץ, ולאחר בקשות חוזרות נתן לו את הרשות להמחיז ולביים את "שירי המגילה". בונים בחר להציג את המגילה בנוסח הפורים שפיל. פעם בשנה, בפורים, היו בחורי ישיבה ושוליות של בעלי מלאכה מתחפשים ומשחקים בדרך היתולית מעשיות מהתנ"ך כמו מגילת אסתר, עקידת יצחק, מכירת יוסף ועוד. שחקני פורים אלה היו עוברים מבית לבית, משעשעים את הקהל ומקבלים בתמורה מאכלים ומזומנים. מאנגר העביר את גיבורי מגילת אסתר אל עיירה במזרח אירופה. אל הדמויות במגילה הוסיף את שוליית החייטים פסטריגתא (פאסטריגאָסע) והחייט הזקן פנפתא (פאנפאָסע). הוא התחיל לעבוד על המחזה עם שחקנים יודעי יידיש מהבמה העברית, אבל עד מהרה הגיע למסקנה כי את השחקנים המתאימים יש לחפש בין שחקני יידיש מקוריים. באתו זמן ביקרה בארץ משפחת בורשטיין והופיעה בהצגה "דעם רבנ'ס זונדל" (בנו של הרב). הוא התרשם מהם ושכנע את בעלי החמאם חיים חפר ודן בן אמוץ לחתום עמם חוזים להפקת "המגילה". בהפקה השתתפו שישה שחקנים שגילמו מספר תפקידים: פסח בורשטיין - בתפקיד מרדכי ואחשוורוש ליליאן לוקס (אשתו של פסח) - בתפקיד ושתי וזרש מייק בורשטיין - בתפקיד פסטריגתא ופנפתא פרלה מאגר - בתפקיד אסתר זישא גולד - בתפקיד המן ברונו פינק - בתפקיד הקריין בונים עיבד את השירים למחזה, חיים חפר חיבר קטעי קישור בעברית לקהל שאינו דובר את השפה, ודב זלצר חיבר את המוזיקה. את התפאורה עיצבה אודרי ברגנר. ההצגה הראשונה הועלתה ביוני 1965. בשבועיים הראשונים נחלה ההצגה כישלון. קהל החמאם לא הגיע בגלל היידיש, והקהל שבא בגלל היידיש לא מצא את התיאטרון שהיה רגיל לו. רק לאחר שהוזמנו המבקרים וכתבו ביקורות נלהבות על ההצגה ובראשם חיים גמזו, החל הקהל לנהור להצגה והיא זכתה להצלחה עצומה. היא הוצגה בארץ 250 פעם ואחר כך בארצות הברית, אמריקה הדרומית ודרום אפריקה. ההצגה הועלתה בטלוויזיה הישראלית ובתיאטרון היידישפיל. ב-1976, המחזה הועלה בכיכובם של אברהם מור בתפקיד אחשוורוש, אפרת לביא בתפקיד אסתר המלכה, שלמה וישנסקי בתור ויזתא, ראובן שפר בתור המן, גדי יגיל בתור פסטריגתא ופנפתא, ונירה רבינוביץ' בתור ושתי וזרש. ב-1983 הופק הסרט "המגילה 83" בבימויו של אילן אלדד. עקיבא צימרמן, אחשוורוש ופסטריגתא החייט בשטייטעל, מקור ראשון, מוסף "שבת", 21 במרץ 2011 איציק מאנגר-שירי המגילה המגילה בטלוויזיה וביידישפיל, באתר "עונג שבת" עידית זרטל, בורשטיין נפגש עם מאנגר, דבר, 5 באוגוסט 1965 גרשון אלימור, שירי המגילה של איציק מאנגר-נוסח פורים שפיל, דבר, 30 ביולי 1965 המגילה: האופרה העממית מאת איציק מאנגער 1976, הקלטת וידאו של רשות השידור
ג'יימס צ'דוויק

סיר ג'יימס צ'דוויק (באנגלית: James Chadwick;‏ 20 באוקטובר 1891 - 24 ביולי 1974) היה פיזיקאי אנגלי, מגלה הנייטרון, חתן פרס נובל לפיזיקה. צ'דוויק נולד בצ'שייר, אנגליה וחונך באוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1914 התחנך אצל הנס גייגר בברלין. בשל אזרחותו הבריטית היה כלוא במחנה מעצר אזרחי בגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם עסק במחקר מדעי חובבני בתנאים בסיסיים. לאחר המלחמה חזר לקיימברידג' ועבד יחד עם ארנסט רתרפורד, מורו, בחקירת פליטת קרינת גמא מחומרים רדיואקטיבים. ב-1932 גילה ממצא חשוב במדעי הגרעין: הוא גילה בגרעין האטום את החלקיק המכונה נייטרון (משום שאין לו מטען חשמלי). בניגוד לגרעיני ההליום (חלקיקי אלפא) שטעונים במטען חיובי ולכן פועלים עליהם כוחות דחייה חזקים בגרעינים של אטומים כבדים, הנייטרון אינו צריך להתגבר על מחסום חשמלי שכזה. לכן הוא מסוגל לחדור אפילו לגרעיני היסודות הכבדים ביותר ולבקע אותם, מה שהפך אותו לכלי חדש במחקר על פירוק אטומים. באופן זה סלל צ'דוויק את הדרך לביקוע אורניום 235 ובהמשך ליצירת פצצת האטום. על תגלית זו הוא קיבל את מדליית יוז ב-1932 ואת פרס נובל בפיזיקה ב-1935. בדיעבד גילה שהאנס פלקנהאגן, מדען גרמני, גילה את הנייטרון באותו הזמן כמוהו, אך חשש לפרסם את תוצאותיו. צ'דוויק הציע לחלוק איתו את פרס נובל, אך פלקנהאגן היה צנוע וסירב לכבוד הזה. ב-1935 הפך צ'דוויק לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לפרויקט מנהטן בארצות הברית, בו פותחו פצצות האטום שהוטלו על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי. קיבל תואר אבירות ב-1945. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס צ'דוויק בוויקישיתוף ג'יימס צ'דוויק, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'יימס צ'דוויק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה איתי נבו, שבוי המלחמה שהשלים את הפאזל האטומי, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 27 בפברואר 2017 ג'יימס צ'דוויק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס צ'דוויק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Sir James Chadwick | WW1 Centenary, www.ww1.manchester.ac.uk ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דן מירקוס

דן מירקוס (נולד ב-18 בינואר 1983) הוא שחקן כדוריד לשעבר. את הקריירה הספורטיבית שלו סיים בקבוצת הכדוריד של בני הרצליה. נחשב לאחד מהפיבוטים הגדולים ששיחקו בנבחרת ישראל. מספר חולצתו של דן מירקוס היה 21. דן מירקוס החל את דרכו בשנת 1993 במועדון הנוער של מכבי תל אביב, וביחד עם חן פומרנץ זכה איתה בדאבל בעונת 2001/2002. בגיל 16, בשנת 1999 הוא עלה לקבוצת הבוגרים, אך בשנת 2003 עבר ליריבתה העירונית, אס"א תל אביב. מירקוס עבר לאס"א תל אביב בשנת 2003, ובעונתו האחרונה בקבוצה, 2011/2012, מונה לקפטן הקבוצה. עם אס"א ת"א זכה בארבעה גביעי מדינה, ביניהם בעונות: 2004/2005, 2007/2008 ו2008/2009. לקראת עונת 2012/2013 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון וזכה עמה באליפות ליגת העל. מירקוס המשיך לשחק בהפועל ראשון לציון למשך עונה נוספת בה לא זכה עם הקבוצה בתארים. לקראת עונת 2014/2015 עבר לשחק בבני הרצליה. מירקוס שיחק בנבחרות הנוער והעתודה של ישראל. בשנת 2001 החל לשחק בנבחרת הלאומית של ישראל. עד 2012 הופיע ב-45 משחקים בינלאומיים וכבש יותר מ-100 שערים. דן מירקוס למד לתואר בכלכלה וניהול במכללה למנהל. עובד כיועץ השקעות בבנק הבינלאומי. הוא נשוי לשירי כהן מירקוס ולהם שתי בנות ובן. מדיה וקבצים בנושא דן מירקוס בוויקישיתוף חומה ומגדל: ריאיון עם דן מירקוס ועידו לביא, באתר nrg מעריב, 18 במרץ 2009
הנהר האדום (דרום ארצות הברית)

הנהר האדום של דרום ארצות הברית (באנגלית: Red River of the South, בספרדית: Río Rojo) הוא נהר המהווה יובל עיקרי של המיסיסיפי בדרום ארצות הברית ולב מערכת הנהרות המרכזית של דרום-מערב המישורים הגדולים. מקור הנהר ביובלים היורדים מהרי הרוקי ומזינים את ה- Prairie Dog Town Fork (שארכו כ-190 ק"מ), שיחד עם יובלים אחרים יוצר את הנהר האדום בצפון-מערב טקסס, משם זורם הנהר לאורך 1,966 ק"מ, כשהוא מהווה את הגבול הטבעי בין טקסס ואוקלהומה וגבול קצר בין טקסס וארקנסו, זורם דרך לואיזיאנה ונשפך למיסיסיפי בחלקו הדרומי, סמוך לשפכו למפרץ מקסיקו. הנהר היווה חלק מגבול ארצות הברית-מקסיקו בין הסכם אדמס-אוניס (1821) להצטרפות טקסס אל הברית (1848). שמו של הנהר מגיע משפות האמריקאים ילידים (אינדיאנים) שכינו אותו "אדום" בשל האדמה האדמדמה באזור אגן הניקוז שלו הצובעת את מי הנהר בשעת שיטפון. במערבו זורם הנהר דרך קניונים עד העיר ויצ'יטה פולס שבטקסס, בהמשך ליד העיר דניסון, נסכר הנהר על ידי סכר דניסון (הוקם ב-1943) היוצר את אגם טקסומה (Lake Texoma). הנהר ממשיך בכיוון כללי מזרחה לפני שהוא פונה פניה חדה דרומה ועובר מארקנסו ללואיזיאנה. העיר שריבפורט היא העיר הגדולה ביותר על גדות הנהר. בחלקו הנמוך ביותר יוצר הנהר ביצות, בשפכו למיסיסיפי. מדיה וקבצים בנושא הנהר האדום בוויקישיתוף הנהר באתר החברה ההיסטורית של טקסס מאגר המידע לשמות גאוגרפיים בארצות הברית
מיכאל ארד

מיכאל (מייקל) סהר ארד (באנגלית: Michael Arad; ‏ נולד ב-21 ביולי 1969) הוא אדריכל ישראלי-אמריקאי. ארד תכנן את האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בניו יורק. ארד נולד בלונדון, בנם של משה ארד ששימש באותה תקופה כדובר השגרירות הישראלית, ורבקה לבית וירצמן. מכיוון שאמו, דור חמישי בארץ ישראל, רצתה שבנה ייוולד בישראל, חכרה השגרירות הישראלית את חדר הלידה בבית החולים במחיר סמלי, כך שיירשם שהתינוק נולד בשטח ריבוני ישראלי. את שמו השני "סהר" קיבל לכבוד הנחיתה הראשונה של בני אדם על הירח במשימת אפולו 11 בסמוך ללידתו. ארד גדל בירושלים, למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ושירת בצה"ל בסיירת גולני. את השכלתו האקדמית רכש בארצות הברית והוא בוגר תואר ראשון בממשל מדארטמות' קולג' ותואר שני באדריכלות מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. את הסטאז' שלו עשה ב-1998 בישראל, במשרד האדריכלים "ספקטור עמישר". ב-1999 עבר לניו יורק ועבד במשרד האדריכלים Kohn Pedersen Fox, ובמשרד Leclere Associate Architects. אחר כך עבד במחלקת השיכון של עיריית ניו יורק והיה שותף לתכנון תחנות משטרה של משטרת העיר ניו יורק ברובע הברונקס ובברוקלין. משנת 2004 הוא שותף במשרד האדריכלים הנדל (Handel). ב-2003 נבחרה עבודתו Reflecting Absence ("השתקפות ההיעדרות"), מבין 5,201 תוכניות של אדריכלים מכל העולם, לאחת משמונה העולות לגמר התחרות לתכנון האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר. חבר השופטים הפציר בארד שניגש לתחרות שלא כחלק מצוות וללא שותפים, לבצע שיפורים בתכנונו, והוא חבר לאדריכל הנוף האמריקני פיטר ווקר לשם ביצוע המלאכה. התכנון הסופי שכלל שתי בריכות שקועות במקום שבו עמדו מגדלי התאומים, רחבה גדולה מרוצפת באבן ושדרת עצי אורן, נבחר כזוכה בינואר 2004. האנדרטה נחנכה ב-2011 במסגרת האירועים לציון עשור לפיגועי הטרור. ארד מתגורר באיסט וילג' שבניו יורק עם אשתו וילדיהם. אסתר זנדברג, ההשתקפות שלא רואים, באתר הארץ, 7 בינואר 2004 איתן עמית, הישראלי שינציח את "התאומים", באתר ynet, 8 בינואר 2004 מיכל דניאל, יש לו אתר, באתר ynet, 4 בפברואר 2004 טלי ליברמן, ‏האדריכל הישראלי שתכנן את אתר ההנצחה בגראונד זירו, באתר ‏מאקו‏, 26 ביוני 2011 חיים הנדוורקר, מפלי הזיכרון במקום שעמדו מגדלי התאומים בניו יורק, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2011 חגית פלג רותם, ‏האדריכל מיכאל ארד: "לא נותר מה לשמר בגראונד זירו", באתר גלובס, 28 באוגוסט 2013 רוני דורי, "ישראל צריכה לחשוב מה זה להיות יהודי", באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2017 גבריאל שטרסמן, מיכאל סהר נולד בלונדון על "אדמה ישראלית", מעריב, 27 ביולי 1969 The Breaking of Michael Arad, אתר nymag.com
מקנזי פוי

מקנזי כריסטין פוי (באנגלית: Mackenzie Christine Foy; נולדה ב-10 בנובמבר 2000) היא שחקנית אמריקאית. פוי התחילה לדגמן בגדי ילדים בגיל שלוש עבור ראלף לורן, גרנט היל וגאס. לאחר מכן דגמנה עבור החברות מאטל, חברת וולט דיסני, תאגיד טארגט, מונליזה, טלבוטס וגאפ. כן הופיעה בפרסומות לבורגר קינג, קול'ס, בלקברי, קומקאסט ופנטאן. הופיעה הופעות אורח במספר תוכניות טלוויזיה, כגון "עד המוות" ("Till Death"), "הוואי חמש-אפס" ו"פלאש פורוורד". תפקידה הראשי הראשון בסדרת הטלוויזיה היה ב-2012 ב-"R.L. Stine's The Haunting Hour". פוי ידועה בעיקר בזכות תפקידה כרנסמי קאלן, בתם של אדוארד קאלן ובלה סוון בסרטים "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2". ב-2013 שיחקה ב"לזמן את הרוע". ב-2014 שיחקה את דמותה הצעירה של מרפ בסרט "בין כוכבים" וב-2015 דיבבה את הילדה הקטנה בסרט "הנסיך הקטן". ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות". מדיה וקבצים בנושא מקנזי פוי בוויקישיתוף מקנזי פוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מקנזי פוי, ברשת החברתית אינסטגרם מקנזי פוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקנזי פוי, באתר AllMovie (באנגלית) מקנזי פוי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מקנזי פוי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מקנזי פוי, באתר Discogs (באנגלית) איליה ברבנר, ‏כל מה שרציתם לדעת על מקינזי פוי, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2010 מיכל ישראלי, פיצחו את הנוסחה: הכירו את נסיכת דיסני החדשה, באתר mako‏, 31 באוקטובר 2018 שרה וילקומלסון, Meet Renesmee! Mackenzie Foy of 'Breaking Dawn -- Part 2', באתר Inside Movies
גייל וילהלם

גייל וילהלם (אנגלית: Gale Wilhelm;‏ 6 באפריל 1908 – 11 ביולי 1991) הייתה סופרת אמריקנית שנודעה בעיקר בשני ספריה שעסקו בנושאים לסביים שנכתבו בשנות ה-30: גם אנחנו נסחפים (באנגלית: We Too Are Drifting), ולפיד לוולהאלה (באנגלית: Torchlight to Valhalla). וילהלם נולדה ביוג'ין, אורגון לאתל גייל ברואר ווילסון פריס וילהלם בשנת 1908. היא הייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם, והתחנכה באורגון, איידהו, ווושינגטון. המשפחה עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כאשר וילהלם הייתה בשנות העשרה שלה. וילהלם הופיעה לראשונה בספרות האמריקאית כאשר פרסמה כמה סיפורים קצרים בשנים 1934 ו-1935. בעזרתו של סוכן ספרותי, פרסמה וילהלם את גם אנחנו נסחפים בשנת 1935, בהוצאת ראנדום האוס, וזכתה לביקורת חיוביות רבות. בשנת 1938, פרסמה הוצאת הספרים ראנדום האוס את לפיד לוולהאלה, רומן נוסף העוסק בלסביות שבו הדמות המרכזית, צעירה לסבית, מחוזרת על ידי בחור צעיר, מקסים ויפה, אך היא מבינה כי אושרה האמיתי נמצא יחד עם נערה צעירה אחרת. וילהלם כתבה שלושה רומנים נוספים, הביאו הביתה את הכלה בשנת 1940, זמן הביניים בשנת 1942, ולעולם אל תרפה ממני בשנת 1945, כשבכולם הנושא המרכזי הוא הטרוסקסואליות. הרומן לעולם אל תרפה ממני כלל בעטיפתו האחורית שבחים מידידה של וילהלם קרל סנדברג. וילהלם פרסמה סיפורים במגזין קלוריס ובמגזין הספרות של אוניברסיטת ייל בתחילת שנות ה-40, אך לא פרסמה דבר מאז שנת 1943. למרות זאת, שני ספריה של וילהלם העוסקים בנושא הלסבי פורסמו שוב פעמים רבות בשנות ה-40, ה-50, וה-60. לספר לפיד לוולהאלה ניתן שם חדש, המעבר המוזר, עם עטיפה שונה בשנת 1953. בשנת 1975, הודפס מחדש הספר לפיד לוולהאלה בידי הוצאה לאור ארנו פרס כחלק מהומוסקסואליות: ההיסטוריה הספרותית של החברה ההומו-לסבית. וילהלם התגוררה עם אלן הופ בסן פרנסיסקו החל משנת 1938 ועד למותה של הופ בסוף שנות ה-40. ברברה גרייר ניסתה במשך כמה שנים לאתר את וילהלם. בשנת 1984 יצאה מהדורה נוספת של הספר גם אנחנו נסחפים בהוצאת Naiad Press עם הקדמה מאת גרייר בה היא מתארת את חייה של וילהלם ובה היא מפצירה לקבלת עזרה מכל אדם היודע דבר על מקום המצאה של וילהלם.בזמן שהוצאת הספרים הוציאה את המהדורה המחודשת של הספר לפיד לוולהאלה בשנת 1985, היא הכילה הקדמה מאת וילהלם עצמה, אליה הגיעה גרייר לאחר שקיבלה מידע ממקור אנונימי. גרייר העריכה כי וילהלם הפסיקה לכתוב לפני הגיעה לגיל 40 כיוון "שהעולם לא נתן לה לכתוב את הספרים שרצתה". וילהלם התגוררה עם קתלין הובנר החל משנת 1953 ועד למותה בשנת 1991 ממחלה הסרטן. גם אנחנו נסחפים, 1934 אין מכתב עבור המת, 1936 לפיד לוולהאלה, 1938 (יצא לאור גם בשנות ה-50 כמעבר המוזר) הביאו הביתה את הכלה, 1940 בין הזמנים, 1942 לעולם אל תרפה ממני, 1945 מדיה וקבצים בנושא גייל וילהלם בוויקישיתוף גייל וילהלם, ברשת החברתית Goodreads ברברה גרייר, "הקדמה", גם אנחנו נסחפים, Naiad Press‏, 1984 גייל וילהלם, "הקדמה", לפיד לוולהאלה, Naiad Press‏, 1985 טי קורייר, "גייל וילהלם" אינצקלופדיית ההיסטוריה של הלסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'דרים באמריקה, צ'ארלס סקריבנר ובניו, 2004
שבדרון

שְבַדְרוֹן (שוואדרון; בגרמנית: Schwadron) הוא שם משפחה שפירושו "אסקדרון" (יחידת פרשים). האם התכוונתם ל... שלום מרדכי שבדרון (המהרש"ם מברז'אן) – רב ופוסק מפורסם בגליציה בנו יצחק שבדרון - פרשן ופוסק הלכה בנו שלום מרדכי (הכהן) שבדרון (מכונה "ר' שׁוֹלֶם", "המגיד הירושלמי") – דרשן ירושלמי ידוע אברהם שרון (שבדרון) – הוגה דעות, מוזיקאי, מלומד ופובליציסט ישראלי, מייסד אוסף האוטוגרפים (כתבי יד מקוריים וחתומים) והפורטרטים בספרייה הלאומית; בן אחיו של שלום מרדכי שבדרון
יוסי חממה אורגינל

יוסי חממה אורגינל (בעבר קליית יוסי בע"מ) היא חברה ישראלית המשווקת פיצוחים ופירות יבשים. את החברה הקימו האחים יוסי ועובד חממה. חברת חממה סחר, העוסקת במסחר בפיצוחים, מנוהלת על ידי פלג אחר של משפחת חממה. לחברה מפעל קלייה בפארק התעשייה קריית גת, שבו מועסקים כמה עשרות עובדים. חנות המפעל מצויה בשוק לוינסקי, ברחוב מטלון בתל אביב. החנות הראשונה הוקמה ב-1979. החברה התעסקה גם בייצוא מוצרים לחו"ל, למשל לקנדה, ארצות הברית, בלגיה ודרום אפריקה. בספטמבר 2005, כשלושים שנה לאחר שנוסדה, רכשה "תנובה" 50% ממניותיה עבור כ-18 מיליון שקל. בעת הרכישה, הסתכמו הכנסות קליית יוסי בכ-70 מיליון שקל בשנה, והיא הייתה אחת משתי החברות המובילות בשוק הפיצוחים, לצד קליית גת עמה החזיקה בכ-51% מהשוק. ההערכות בתנובה היו כי לאחר הרכישה הכנסות החברה יגיעו למחזור שנתי של 170 מיליון שקל בשנה. לאחר הרכישה נעשה הניהול בחברה על ידי גורם חיצוני מטעם תנובה, שנותרה מעורבת בנעשה בה. בשנת 2011 החזיקה קליית יוסי בנתח של 11.5% משוק הפיצוחים הארוזים, ובנתח של 4.7% משוק הפירות היבשים. מכירותיה לצרכן ברשתות השיווק הסתכמו בשנה זו ב-22 מיליון ש"ח. בינואר 2012 פורסם כי קבוצת תנובה החליטה למכור את מניותיה בחברת ששון תעשיות פירות יבשים, שדרכה החזיקה בשליטה בחברה. בפיצוחיות רבות בישראל מופיע בשילוט הלוגו של קליית יוסי. בשנת 2018 עברה החברה מיתוג מחדש ושינתה את שמה ל"יוסי חממה אורגינל". אתר האינטרנט הרשמי של יוסי חממה אורגינל אבי שאולי, ‏החברה ציבורית, העסק משפחתי: סודות הגרעין של חממה סחר, באתר גלובס, 16 ביוני 2010 אילנית חיות, ‏מממשת בהפסד: תנובה תמכור החזקות בקליית יוסי, באתר גלובס, 10 בינואר 2012 שרית סרדס-טרוטינו, סודות הגרעין: הפיצוחים הכי טובים בארץ, באתר ynet, 12 ביוני 2008 גבי קסלר, המנצחים והמפסידים של השבוע, באתר ynet, 30 בספטמבר 2005 נווית זומר, תנובה רכשה את קליית יוסי ב-17 מיליון שקל, באתר ynet, 26 בספטמבר 2005 נווית זומר, תנובה רוכשת את מפעל קליית-יוסי מקרית-גת, באתר ynet, 28 באוגוסט 2005 יוסי חממה אורגינל, באתר ארכיון האינטרנט
אפרים גרינבלט

הרב אפרים גרינבלט (תרצ"ב, 1932 - ב' בשבט תשע"ד, 3 בינואר 2014) היה פוסק הלכה בארצות הברית, ובסוף ימיו בירושלים. מפורסם בשל תשובותיו הרבות. מתלמידיו המובהקים של הרב משה פיינשטיין. נולד בירושלים לרב אברהם ברוך ועליזה לבית בירנשטוק, כבן בכור למשפחה בת אחד עשר ילדים. הרב נטע צבי גרינבלט שכיהן כרב בארצות הברית היה דודו. המשפחה התגוררה בשכונת כרם. למד בישיבת קלצק ברחובות אצל הרב שך והושפע ממנו רבות. בצעירותו היה פעיל בלח"י וכונה "נחשון", בתחילת דרכו ישב בקישלה לאחר שהסליק נשק בהמשך ברח מהכלא ושימש כאחראי טלפוני במחנה של הלח"י "יואב". התגייס לצה"ל אך לא חוייל בשל בעיות בריאותיות, בהמשך היגר לארצות הברית, במצוות סבו הרב יצחק גרינבלט, כדי לכהן ברבנות ולפרנס את משפחתו. במקביל למד בישיבת תפארת ירושלים בניו יורק אצל הרב משה פיינשטיין והיה לתלמידו המובהק. בשנת תשי"ב (1952) נשלח על ידי הרב פיינשטיין להיות רב בממפיס כדי לחזק שם את היהדות. הוא שימש שם קרוב ל-60 שנה כרב המקום, אב בית דין, ראש ישיבה, ראש כולל, מחנך, שוחט ומוהל. ספרו העיקרי הוא שו"ת רבבות אפרים (על פי הפסוק: "והם רבבות אפרים", דברים ל"ג), בן תשעה כרכים ובו אלפי תשובות לשאלות מכל העולם. ספרים נוספים מפרי עטו: רבבות אפרים על התורה (שני כרכים, הערות על המקרא), רבבות ויובלות (שני כרכים, בשיתוף עם הרב יובל נוף, אב"ד בממפיס) על הלכות דעות ונושאים נוספים. כמו כן מאות ממאמריו פזורים בביטאונים וקבצים תורניים שונים. אשתו, מרים, נספתה בתאונת דרכים בשנת תשס"ב (2002). בשנותיו האחרונות עלה לישראל, והתגורר אצל בתו בשכונת הר נוף בירושלים. גיסו היה הרב שלמה ברוודה. ספר רבבות אפרים: ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק א', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק א', מהדורה ב', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ב', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ג', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ד', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ה', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ו', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ז', באתר היברובוקס ר' אפרים גרינבלט, שו"ת רבבות אפרים, חלק ח', באתר היברובוקס ספר רבבות אפרים, המאור, רכו [כז, ו], תמוז־אב תשל"ה, עמ' 32–33, באתר אוצר החכמה הרב אלחנן פרינץ, 'זיכרון ומעשים ממו"ר הגאון רבי אפרים גרינבלט', בתוך: המאור תנח [סז, ד], ניסן־אייר תשע"ד, עמ' קלד-קלז אפרים בן אברהם ברוך גרינבלט (1932-2014), דף שער בספרייה הלאומית הרב שלמה אבינר, ‏הספד לרב הגאון אפרים גרינבלט מירושלים זצ"ל, באתר "סרוגים", 6 בינואר 2014 גרינבלט אפרים – "נחשון" – העמותה להנצחת מורשת לח״י
סויוז 14

סויוז 14 (ברוסית: Союз 14, "ברית 14") היא חללית סויוז שהמריאה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. זו הייתה המשימה הראשונה שהתחברה לתחנת חלל סאליוט 3. לא היו ביקורים נוספים בתחנת חלל זו. פאבל פופוביץ' - מפקד יורי ארטיוכין - מהנדס טיסה בוריס וולינוב - מפקד ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה "סויוז 14" שוגרה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. ב-5 ביולי 1974 החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 3 ששוגרה ב-25 ביוני. התקרבות בוצע במשטר אוטומטי, ב-100 מ' אחרונים השליטה עברה לצוות החללית שהשלים את תהליך העגינה. הפעילות התרכזה בתחום השימושים הצבאיים בחלל. הסובייטים דיווחו על מחקרים בתחום הבריאות, מערכות אספקת חשמל ובדיקות מערכת חדשה לטיהור מים. דגש היה על פעילות פיזית בזמן שהות בחלל. ב-19 ביולי חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור קזחסטן. בעקבות פעילות פיזית שבוצע בזמן שהות בחלל, קוסמונאוטים יצאו מתא הנחיתה באופן עצמאי. נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל סויוז־14 התחברה עם תחנת החלל, דבר, 7 ביולי 1974
סויוז 15

סויוז 15 (ברוסית: Союз 15, "ברית 15") היא חללית סויוז שהמריאה ב-26 באוגוסט 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. מטרת הטיסה הייתה עגינה בתחנת חלל סאליוט 3. המטרה לא הושגה. גנאדי סרפנוב - מפקד לב דיומין - מהנדס טיסה בוריס וולינוב - מפקד ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה "סויוז 15" שוגרה ב-26 באוגוסט 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. מטרת הטיסה הייתה להתחבר לתחנת החלל סאליוט 3 ולבצע סדרה של ניסויים במשך של כחודש. לאחר שלושה ניסיונות להתחבר לתחנת החלל התברר שתקלה במערכת עגינה אוטומטית אינה מאפשרת לבצע את החיבור. צוות החללית קיבל פקודה לחזור לכדור הארץ. הנחיתה עברה בהצלחה באזור המתוכנן בשטח קזחסטן. שלטונות ברית המועצות הכריזו שמטרת הטיסה הייתה ביצוע תמרונים שונים בקרבת תחנת חלל ובדיקת מערכת עגינה חדשה עבור חללית פרוגרס העתידית. בעקבות הממצאים הוחלט שיש צורך ששדרוג משמעותי של מערכת עגינה. לא היה ניתן להשלים את המשימה לפני שתחנת חלל "סאליוט 3" תפסיק לפעול. פיתוח מערכת עגינה חדשה הושלם בשנת 1976. נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל
זמר זמר לך

זֶמֶר זֶמֶר לָךְ הוא שיר עברי שחיבר המשורר אברהם בן-זאב, אז חבר קיבוץ עין שמר, בשנות הארבעים. הלחן העממי חובר אל המילים, לפי עדות המשורר: "מנוער עולה מבולגריה. הם שרו את השיר הזה ורקדו לפיו הורה הם שרו זאת עם מילים כלשהן - "חבריה, בואו ונרקוד...". המשורר ביטא בשיר את ערכי מפעל ההתיישבות הציונית, תנועת העבודה והחלוציות; הוא מהלל את הזמר והשירה, הריקוד והמחול, שהיו שכיחים אצל חלוצים וחלוצות בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומעלה על נס את אהבת ארץ ישראל ואת העבודה החקלאית, שיסודה בחריש ובזריעה ונטיעה, בשורות ארוכות, "תלמים". השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון. הבית הראשון מתחיל במילים: "זֶמֶר זֶמֶר לָךְ", אשר מוקדש לארץ ישראל, למולדת הרוחנית, ל"מכורה". הבית השני מתחיל במילים: "הוֹרָה הוֹרָה לָךְ", שמו של ריקוד המוקדש למולדת אף היא. הבית השלישי מתחיל במילים: "תֶּלֶם תֶּלֶם לָךְ" שאזכורם גם הוא מוקדש למולדת. הפזמון מדגיש את אווירת השירה, הריקוד הקצבי, והתקווה לבניין חיים חדשים: "הֲרָרַיִךְ הֵמָּה יִשְׂמָחוּ עֵת מְחוֹל הַהוֹרָה יִסְעַר אֶלֶף פְּרָחִים לְפֶתַע יִפְרָחוּ יְכַסּוּ אֶת עֵין הַמִּדְבָּר". "זמר זמר לך" נעשה אהוד מאוד וזכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, בין השאר, על ידי אהובה צדוק, הגבעטרון, דורית ראובני, עפרה חזה, וגאולה גיל. מקובל לנגנו בהרכבים תזמורתיים בחגיגות ובטקסים ממלכתיים וצבאיים בימי מועד וזיכרון. מקור הלחן אינו ידוע. יש אומרים שמקורו מחסידות בויאן, ויש אומרים שמקורו מעולים מבולגריה או מטורקיה. "זמר זמר לך" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "זמר זמר לך" והאזנה לו באתר זמרשת מבחר ביצועים של "זמר זמר לך", באתר הספרייה הלאומית אברהם בן-זאב בראיון, באתרה של ציפי פליישר. זמר זמר לך, באתר lifemusic. זמר זמר לך, באתר אוצר הזמר העברי. ראו בדף השיר בזמרשת.
הימים חולפים

הַיָּמִים חוֹלְפִים הוא שיר עם גרמני קצר, שלחנו עממי. תורגם לעברית במשקל שירי ובחריזה על ידי המשורר יעקב כהן. ובה נהגה בחלקו הראשון בהגיה מלעילית. המקור הגרמני ”Himmel und Erde müssen vergehen, aber die Musici bleiben bestehen” הנוסח העברי בשורה הראשונה מתאר הנוסח המתורגם לעברית של השיר את אירועי הזמן, הארעי, החולף והזורם: ”הַיָּמִים חוֹלְפִים ...” ובשורה השנייה הוא מכריז על הקבוע, השריר והקיים בתודעה ובתרבות, שהיא מרכז מהותו של האדם ואותה מייצגת בשיר המוזיקה והמנגינה: ”אֲבָל הַמַּנְגִּינָה לְעוֹלָם נִשְׁאֶרֶת” השיר נעשה אהוד ביישוב במיוחד בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ונהגו לשיר אותו לרוב במקהלה או בקאנון. בתוכנית "קשת וענן" השיר מנוגן ביצירה של אסף (ניקו ניתאי) "גלגל הזמן", כמו כן כמה מתווי השיר מנוגנים כשקשת וענן מתעוררים או שבים למצבם הקודם. "הימים חולפים" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "הימים חולפים" והאזנה לו באתר זמרשת נגה אשד וקהל שרים, הימים חולפים, באתר youtube הימים חולפים, ביידיש, באתר youtube ראו: ‏himmel und erde müssen vergehn,, באתר youtube.
מבצע שטריימל

מבצע שטריימל הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי שיצא לאור בשנת 1984 בבימויו של בני שוילי. הסרט מספר את סיפורו של אריק לנדאו (טוביה טבי) לוחם יהודי בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שמגייס את שני חבריו קורט (הנרי פייר) וזיגי (יעקב בן-סירא) שחזרו בתשובה לבצע צניחה בשטח גרמני ולהוציא מאחת המפקדות הגרמניות מסמכים על מערך הפצצות של הצבא הנאצי, הם מתגלים על ידי הנאצים ונלקחים לחקירה במפקדה בה נמצאים גם המסמכים המבוקשים, הם זוכים לסיוע מכומר מקומי ויחד איתו משתלטים על הגנרל הגרמני שולץ (יהודה אפרוני) ולאחר קרבות ירי הם מחלצים את המסמכים רגע לפני שהם מוברחים על ידי סגנו של המפקד הנאצי האנס, הסרט מסתיים כאשר הם משתלטים על שדה תעופה מקומי ומאלצים טייס גרמני שיטיס אותם לבריטניה. "מבצע שטריימל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מבצע שטריימל", באתר AllMovie (באנגלית) "מבצע שטריימל", באתר ספר הקולנוע הישראלי "מבצע שטריימל", באתר אידיבי "מבצע שטריימל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מבצע שטריימל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "מבצע שטריימל" - הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים הסרט המלא לצפייה ישירה באתר וואלה VOD שמוליק דובדבני, הגבורה שלא היתה, באתר ynet, 12 באפריל 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.