laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיאון קנטרברי

האם התכוונתם ל... מוזיאון קנטרברי (קרייסטצ'רץ') – מוזיאון המוקדש להיסטוריה של מחוז קנטרברי בעיר קרייסטצ'רץ', ניו זילנד. בית ביני לאמנות וידע (קנטרברי) – המוזיאון המלכותי והגלריה לאמנות אשר בעיר קנטרברי, מחוז קנט, אנגליה. מוזיאון מורשת קנטרברי – מוזיאון בעיר קנטרברי, מחוז קנט, אנגליה.
טימי סימונס

טימי סימונס (בהולנדית: Timmy Simons; נולד ב-11 בדצמבר 1976) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק כקשר אחורי וכיום מאמן. סימונס היה ידוע בבעיטות הפנדלים שלו כאשר כבש 48 שערים בפנדלים בקריירה והחטיא רק 5. סימונס התחיל את הקריירה שלו במדי קבוצת עיר נעוריו דיסט, ובשנת 1998 עזב לקבוצת הבוגרים של לומל יונייטד. בקיץ 2000 עזב לקלאב ברוז' איתה זכה ב-2 אליפויות בעונות 2002/2003 וב-2004/2005. בקיץ 2005, עזב את קלאב ברוז' לפ.ס.וו. אינדהובן. ולאחר עונה אחת קיבל את סרט הקפטן. בקיץ 2010 עזב לנירנברג במדיה שיחק בכל משחקי הליגה מאז שהגיע למועדון. בשנת 2012 היה סימונס שחקן השדה שקיבל הכי הרבה דקות בבונדסליגה והיה גם השחקן שרץ הכי הרבה קילמוטרים. בקיץ 2013, סימונס חזר לקלאב ברוז'. סימונס השתתף עם נבחרת בלגיה במונדיאל 2002 ועם 93 הופעות הוא ממוקם במקום השלישי בטבלת מלכי ההופעות בנבחרת הבלגית אחרי יאן קולמנס ויאן ורטורנגן. בשנת 2023, השתתף בתוכנית המציאות הפלמית של ערוץ VTM "הזמר במסכה" בתור "אור גדול" והודח שלישי (מקום 12). קלאב ברוז': אליפות בלגיה: 2002/2003, 2004/2005, 2015/2016 הגביע הבלגי: 2001/2002, 2003/2004, 2014/2015 הסופר קאפ הבלגי: 2016 פ.ס.וו. איינדהובן: אליפות הולנד: 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008 אישיים כדורגלן השנה בבלגיה: 2003 נעל הזהב הבלגית: 2002 מדיה וקבצים בנושא טימי סימונס בוויקישיתוף טימי סימונס, באתר Transfermarkt טימי סימונס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) טימי סימונס, באתר Soccerway טימי סימונס, באתר WorldFootball.net טימי סימונס, באתר National Football Teams טימי סימונס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt טימי סימונס, באתר התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית
מגתריום

מגתריום (שם מדעי: Megatherium) הוא סוג שנכחד של עצלן קרקע בגודל של פיל קטן. הוא היה נפוץ במרכז ודרום אמריקה בין תחילת הפליוקן, דרך הפליסטוקן וייתכן שגם בתחילת ההולוקן. שמו של המגתריום (meg-AH-theer-EE-um) נגזר מהמילה היוונית מגה (μέγας) שפירושה ענק, ותריום (θηρίον) - בהמה. בצירוף: בהמה ענקית. טווח זמן משוער: 2 מיליון שנים-10,000 שנה לפני זמננו. זמן ההכחדה המדויק נתון בוויכוח. יש עדויות משכנעות לנוכחות המגתריום באמריקה הדרומית לפני כ-10,500 שנים, ותאריכי פחמן-14 מאתר אחד בארגנטינה הנעים בין 10,600–7,800 שנים לפני זמננו. בשל כך ניתן להעריך שהיצור חי גם בהולוקן הקדום. המגתריום היה יונק יבשה ענק, שהשתייך למגה-פאונה של אמריקה הדרומית. הוא הגיע למשקל של עד 4 טונות, וגובהו היה עד 6 מטרים (מהראש לזנב). הוא העצלן הגדול ביותר הידוע כיום, גדול כפיל אסייתי וגדול אף מכמה מיני ממותות. למגתריום היה שלד חזק, עם חגורת אגן ירכיים גדולה וזנב שרירי ורחב. הגודל העצום שלו אפשר לו לאכול מגבהים לעומת אוכלי עשב אחרים בני זמננו. כדי לאכול הוא היה נעמד על רגליו האחוריות החזקות והשתמש בזנבו כחצובה בצורה זו. המגתריום היה יכול לתמוך במשקלו המאסיבי. המגתריום היה כנראה אומניבור (אוכל כל) והיה מסוגל לאכול לטאות קטנות וחרקים, אך עיקר תזונתו מתבססת על עלים וקליפות עצים אותן הוא תולש בעזרת ציפורניו. כדי להשיג מזון נעזר המגתריום בשימוש בטפרים מעוקלים על הרגליים הקדמיות הארוכות שלו כדי להשיג את הענף עם העלים הבשרניים יותר. עצלן זה, כמו דוב הנמלים המודרני, היה הולך על צידי רגליו כי טפריו מנעו ממנו להניח את כפות רגליו על הקרקע בצורה שטוחה. אף על פי שהתחיל את דרכו כהולך על ארבע רגליים צורת שלדו והניתוח הביוכימי שלו מעידים כי הוא היה יכול ללכת על 2 רגליים. חלק מהמומחים מאמינים שבלסת של המגתריום שכנה לשון עצומה שהוא השתמש בה כדי לאסוף את העליים הבשרניים, בדומה לעצלן המודרני. מומחים אחרים מציעים שחלק ממאפייניו של המגתריום התמזגו ביחד - מה שאומר שקיבולת הלשון שלו מוגבלת ולא ארוכה. עצלן קדום זה הופיע בסדרות פלאווורלד וללכת עם חיות ובמשחק עולם היורה: המשחק. מגתריום מול אדם מדיה וקבצים בנושא מגתריום בוויקישיתוף מגתריום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מגתריום, באתר NCBI (באנגלית) מגתריום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגתריום, באתר GBIF (באנגלית) Barnosky, A. D., & Lindsey, E. L. (2010). Timing of Quaternary megafaunal extinction in South America in relation to human arrival and climate change. Quaternary International, 217(1), 10-29.
מיטל מיכאלי

מיטל מיכאלי (נולדה ב-19 בנובמבר 1985) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית. למדה בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט ברחובות, במגמת תיאטרון. בשנים 2006-2004 עשתה את שירותה בצה"ל בלהקה הצבאית של חיל החינוך. מיכאלי היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בקולנוע ותקשורת. בשנת 1998 שרה מיטל מיכאלי שירים שונים בסרט "נסיך מצרים". באותה השנה, מיכאלי התמודדה בתוכנית "בראבו" ולא זכתה. שנה לאחר מכן, ב-1999, היא ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה "בילבי". בשנת 2012 השתתפה בעונה הראשונה של התוכנית "דה וויס ישראל" והודחה בשלב ההופעות החיות. במהלך הצילומים פגשה את עציון מאיר, והשניים החלו לנגן ולהופיע יחד, בישראל ומחוצה לה, וכתבו אלבום משותף בשם "מילים כמו מים". כותבת גם שירים בעברית ובאנגלית ומלמדת מוזיקה ונגינה. בשנת 1998 דיבבה מיכאלי את אניקה בסרט "בילבי: הסרט". שנה לאחר מכן, ב-1998, מיכאלי דיבבה את קיילי בסרט "החרב הקסומה - המסע לקמלוט". בנוסף, מיכאלי דיבבה את ויטני בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה". באותה השנה היא דיבבה גם את פולי בסדרת הטלוויזיה "פופאי ובנו", ואת בייב החזיר בסרט "בייב בעיר הגדולה". בשנת 1999, מיכאלי דיבבה את הדמות הראשית בילבי בסדרה "בילבי". בשנת 2001 דיבבה מיכאלי את פרידה, ויולט ופאטי בסדרה "סנופי וחברים" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 דיבבה את לין בסרט האנימה "המסע המופלא". את קריירת המשחק שלה התחילה מיטל מיכאלי בשנת 1995 במחזמר "צלילי המוזיקה" בבימויו של מנחם גולן. בשנת 1996 כשחקנית מחליפה של באנה במחזמר "ספר הג'ונגל". ב-1997 שיחקה במחזמר "הלב" בתפקיד ג'ולייטה. ב-1998 הנחתה את הפסטיגל בהשתתפות מיכל ינאי, טל מוסרי, ליאת אחירון, אפרת רייטן,היי פייב ,שרית חדד, ארז בן הרוש, יעל בר זוהר, נמרוד רשף, ואיתם 100 רקדנים מהסטודיו של סיגי ניסן, בתפקיד דינגדינג, בבימויו של משה קפטן. בשנת 2001 השתתפה מיכאלי בסדרה "כל העולם במה" בתור המספרת. בשנת 2007 שיחקה את הדס בסדרת הטלוויזיה "הנפילים". בשנת 2009 שיחקה את קשת ענר בסדרה "ראש גדול". בשנת 2010 שיחקה מיכאלי את עלמה בסדרה "גירושים נפלאים", את עמי מוצ'ניק בסדרה "הקרמבויז" ואת כנרת בסדרה "השועלים". ב-2014 מיכאלי שיחקה את ענבל בסדרה "פלפלים צהובים", ואת גילי בעונות הרביעית והחמישית של הסדרה "גאליס" בערוץ הילדים. מיטל מיכאלי היא לסבית מוצהרת. נשואה לבת זוגה מיכל ואם לבן ובת. מדיה וקבצים בנושא מיטל מיכאלי בוויקישיתוף מיטל מיכאלי, ברשת החברתית אינסטגרם מיטל מיכאלי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיטל מיכאלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליאת רון, ‏"קשה לאבד אמא, ויותר קשה כשאת לא נשואה ואין ילדים", באתר גלובס, 26 במאי 2018 שחר בן-פורת, ‏מגדר זה לא הקול: כשלסבית חילונית פגשה סטרייט דתי, באתר ‏מאקו‏, 16 ביוני 2014 על פי פוסט בעמוד האינסטגרם שלה
אוגוסט 1914

אוגוסט 1914 (באנגלית: August 1914 וגם The Guns of August) הוא ספר היסטוריה זוכה פרס פוליצר אודות החודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה והאירועים שהובילו למלחמה מאת ברברה טוכמן. הספר ראה אור בשנת 1962 בהוצאת מקמילן (Macmillan). הפרקים הראשונים בספר מספקים רקע על המצב ששרר באירופה ערב המלחמה, תוך התייחסות למצב המדיני והצבאי של האימפריה הגרמנית, בריטניה, צרפת והאימפריה הרוסית. בהמשך מתוארים המהלכים העיקריים של המלחמה בחודש הראשון, השלב הדינאמי של המלחמה, לפני שהייתה למלחמת חפירות סטטית. טוכמן מספרת את "הסיפור הגדול", מנקודת מבטם של גנרלים, שרי צבא וראשי המדינות, תוך הסתייעות רבה ביומניהם האישיים. חלק מהתיאורים בספר הם תיאורים רבי פרטים של רגעי הכרעה ומשבר אישיים בצד פירוט של תוכניות המטות השונים וביצועם (ולרוב אי-ביצועם) בשטח. טוכמן שבה ומדגימה בספר את התפיסות השגויות של ההנהגה האירופית המדינית והצבאית (היא שבה לנושא זה גם בספרה המגדל הגאה) ביחס למלחמה. היא מדגישה את הקונספציה של כל ההנהגות לפיה לא תיתכן מלחמה ארוכה מדי, כיוון שעלותה ונזקה הכלכלי יהיו בלתי-נסבלות; את צרות-האופק הפוליטי של הגרמנים שלא תיארו לעצמם שפלישה לבלגיה וחילול הנייטרליות שלה תגרום לזעזוע עולמי כה עמוק; את ההשענות היתרה של הפיקוד הצרפתי על רוח-קרב והתקפיות והזנחתו את ההגנה על גבולה של צרפת עם בלגיה; את הפיצול הפוליטי המשתק של בריטניה ואת הסיאוב של המשטר ברוסיה ואת השימוש בכללים ושיטות לוחמה של המאה ה-19 כגון קרב פרשים בחרבות וכידונים, מדי הקרב הססגוניים של הצרפתים ואמונת ראשי הצבא שהמשק הכלכלי בעורף יספק את כל צורכיהם ללא תמורה. כדברי סוקר הספר מטעם הוצאת מערכות: "מתוך יריעתו הרחבה של הספר נשקפת שרשרת המצבים, הגורמים והמאורעות - סתירות של שאיפות ממשלות, ניגודים של רצונות עמים, ועוד יותר מזה אי-ידיעה ושטחיות תהומית, תערובת של שאננות ומזימות ועיוורון לגבי משמעות הדברים הנעשים והבלתי-נעשים, אותה שרשרת גורלית אשר הוליכה את אירופה אל שדה-קטל שטרם היה עד כמותו בהיסטוריה להיקף ולזוועת-השמד". הספר היה לרב-מכר מיד עם צאתו לאור ושהה 42 שבועות בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי התרשם עמוקות מהספר והעניק עותקים ממנו למזכירי הקבינט ובכירי הצבא. הנשיא אף ביקש שכל קצין בצבא יקרא את הספר ועותקים ממנו נשלחו לבסיסי הצבא האמריקאי ברחבי העולם. קנדי ציין שתובנותיו מהספר סייעו לו בשעת משבר הטילים בקובה. בפרק הדן בכניסתן של הספינות הגרמניות גייבן וברסלאו בפיקודו של האדמירל וילהלם סושון מן הים התיכון לים השחור מספרת טוכמן על נוסעי ספינת קיטור איטלקית קטנה שעשתה דרכה לקונסטנטינופול שהיו עדים לקרב הימי של הספינות הגרמניות עם ספינות בריטיות ולכניסת הספינות הגרמניות למיצרי הדרדנלים. היא מספרת שעל הספינה האיטלקית היו חתנו ונכדותיו של שגריר ארצות הברית בקונסטנטינופול, הנרי מורגנטאו. למרות שהדבר אינו מוזכר במפורש בספר, אחת הנכדות הייתה טוכמן עצמה, שנסעה עם אביה, מוריס ורטהיים (חתנו של מורגנטאו) בשליחות הקהילה היהודית לירושלים. הספר תורגם על ידי שולמית הראבן וראה אור בשתי הוצאות ובמספר מהדורות: הוצאת מערכות, 397 עמודים, 1964, 1982, 1996 הוצאת דביר, 544 עמודים, 1999 חדש בספרי מערכות - אוגוסט 1914, מערכות 164, ינואר 1965 אוגוסט 1914, באתר OCLC (באנגלית) זוכי פרס פוליצר 1963, הספר זכה בקטגוריית non-fiction חדש בספרי מערכות - אוגוסט 1914, מערכות 164, ינואר 1965, עמ' 29 משבר הטילים בקובה, אתר foreignaffairs.com
שערי פלומבו

שערי פָּלוֹמְבּוֹ או שערי החצר היו שערי הכניסה לרחבת משכן הכנסת במשך כארבעים שנה. השערים פוסלו בשנת 1966 על ידי הפסל דוד פלומבו והוזמנו על ידי דורה גד, מעצבת הפנים של הכנסת, לקראת סוף העבודה על המבנה. בשנת 2007 בוצע שיפוץ מקיף ברחבת הכנסת ושערי פלומבו הוחלפו בשערים חדשים מזכוכית. השערים המקוריים הוצבו לצד השערים החדשים אולם הם כבר לא בשימוש כלל. מסוף הכניסה למשכן הכנסת נקרא ביתן פלומבו על שם הפסל והשערים. לצד השערים במקומם החדש הוצב פסלו של פלומבו הסנה הבוער, שניצב עד שיפוץ הרחבה בכניסה למבנה הכנסת עצמו. שערי פלומבו מורכבים משישה שערים באורך כולל של כשבעה עשר מטרים ובגובה של כשלושה מטרים. כל שער מורכב מצורות מופשטות של ברזל מרותך. פלומבו הקדיש את השערים לזכר השואה. אשתו, אמנית הברזל יונה פלומבו, שעבדה איתו על השערים, הסבירה: ”השערים מבטאים כוחו של עם אשר נלחם והגיע למה שהגיע ועתה הקים לעצמו את בניין הכנסת הראשון שלו.” יונה הוסיפה גם שגם הקוצניות שבשערים היא חלק מאופיו המיוחד של העם הזה. פלומבו עצמו הסביר שהכניסה למשכן הכנסת לא צריכה להיות כמו כניסה לסופרמרקט או לאולם נשפים ”אני מעוניין ליצור בנכנס מעין הרגשה של ביטחון, הרגשה שתהיה שונה מזו שמוענקת לו בכניסה להיכל”. אדריכל בניין הכנסת יוסף קלרווין לא אהב את השערים וטען:”לא נעים לדבר על זה עכשיו. אולי הוא עשה שער יפה מאד, אבל אני לא מבין את הסימבוליקה שלו. לקחתי לשם את האדריכל הראשי של ניו דאלהי. כשראה את השער אמר: 'מה, את זה עשית? זה מזכיר את אושוויץ'”. לעומת קלרווין, מבקרת האמנות מרים טל כתבה: שער הכניסה של פלומבו (...) דומה אמנם בסגנונו לשער "אוהל יזכור" ביד-ושם (...) אך גם שונה ממנו. (...) הצורות האצילות מאונכות או אופקיות, מחודדות במתינות (...) צורות אלו מעוררות אסוציאציות גם עם צמחיה ישראלית – הברוש למשל – וגם עם נשק קדמוני וגם מודרני. בדרך פשוטה ומשכנעת תורגם כאן רעיון הקוממיות ללשון צורות מופשטות איתנות, שמבעדן נראה בניין הכנסת והרחבה שלפניו. מדיה וקבצים בנושא שערי פלומבו בוויקישיתוף יצירות אמנות במשכן הכנסת שערי פלומבו באתר הכנסת תמר אבידר, בשערי הכנסת, מעריב, 28 בינואר 1966 תמר אבידר, בשערי הכנסת, מעריב, 28 בינואר 1966 שילה הטיס-רולף, ‏משכן הכנסת בגבעת רם – תכנון ובנייה, קתדרה 96, יולי 2000, עמ' 159
Girl (אלבום של פארל ויליאמס)

Girl (מעוצב כ-G I R L) הוא אלבום האולפן השני של הזמר והמפיק האמריקאי פארל ויליאמס. האלבום יצא לאור ב-3 במרץ 2014. הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא השיר "Happy", ששימש גם בפסקול הסרט "גנוב על המיניונים". זהו אלבומו הראשון של ויליאמס מזה 8 שנים מאז אלבום הבכורה שלו, "In My Mind" מ-2006. האלבום כולל שיתופי פעולה עם קלי אוסבורן, ג'סטין טימברלייק, טימבלנד, מיילי סיירוס, דאפט פאנק, ג'וג'ו, אלישה קיז, טורי קלי ולאה לאבל. הביקורות על האלבום ממבקרי המוזיקה היו ברובן חיוביות. "Happy" יצא כסינגל הראשון מהאלבום ב-21 בנובמבר 2013. השיר כלול בפסקול הסרט "גנוב על המיניונים". ב-24 בנובמבר 2013, הוציא ויליאמס וידאו קליפ לשיר, שנחשב לקליפ הראשון שארך 24 שעות. בקליפ השתתפו מספר ידוענים כגון מג'יק ג'ונסון, סטיב קארל, ג'ימי קימל, ג'יימי פוקס, סטיב מרטין, ג'אנל מונה, מירנדה קוסגרוב, טיילר, דה קריאייטור ועוד. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, וגם הגיע לראש המצעדים באוסטרליה, צרפת, גרמניה, אירלנד, ניו זילנד ובריטניה. השיר "Marilyn Monroe" יצא ב-10 במרץ 2014 כסינגל השני בבריטניה. "Come Get It Bae" יצא כסינגל השלישי בעולם, והשני בארצות הברית. האלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ב-9 במרץ 2014. האלבום נמכר בשבוע הראשון לאחר צאתו ב-70,000 עותקים, ובכך הפך לאלבום הנמכר ביותר בבריטניה בשבוע הראשון לצאתו, לשנת 2014. בארצות הברית, האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של בילבורד, עם 113,000 עותקים שנמכרו. נכון ל-4 ביוני 2014, האלבום נמכר ב-412,000 עותקים בארצות הברית. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פארל ויליאמס. אתר האינטרנט הרשמי של Girl (באנגלית) מידע על האלבום Girl באתר MusicBrainz מידע על האלבום Girl באתר AllMusic האלבום Girl באתר Discogs גל אוחובסקי, ‏פארל וויליאמס באלבום "GIRL" - הביקורת של גל אוחובסקי, באתר ‏מאקו‏, 4 במרץ 2014 דור בביוף, ביקורת מוזיקה: G I R L, אלבומו השני של פארל ויליאמס הבלתי נמנע, באתר אנשי הספר, 19 במרץ 2014 Reggie Ugwu, Pharrell, 'G I R L': Track-By-Track Review, February 25, 2014, Billboard Critic Reviews of 'GIRL', March 3, 2014, Metacritic "Happy" - קליפ אינטראקטיבי 24/7, 24 בנובמבר 2013, באתר גלי צה"ל Kevin Rutherford, Pharrell Williams Debuts 24-Hour Music Video, November 24, 2013, Billboard Sam Rigby, Pharrell Williams scores first UK No.1 album with G I R L, March 9, 2014, Digital Spy Andres Tarido, Hip Hop Album Sales: Week Ending, March 12, 2014, Hip Hop DX Andres Tarido, Hip Hop Album Sales: Week Ending 06/01/2014, June 4, 2014, Hip Hop DX
בנימין כהן

האם התכוונתם ל... בנימין כהן (איש ציבור) – ראש מועצת מטה יהודה ויושב ראש מרכז המועצות האזוריות בעבר. בנימין כהן (היסטוריון) – היסטוריון ופרופסור באוניברסיטת תל אביב בעבר. בנימין כהן (שופט) בנימין כהן, באתר הרשות השופטת
חומט רפואי

חומט רפואי (שם מדעי: Scincus scincus) הוא מין חומט מדרום-מערב אסיה וצפון אפריקה. בעבר נחשב בשרו המיובש של החומט כתרופה למחלות שונות ומאז נותר שמו חומט רפואי או "חומט הרוקחים". מעצם היותו חומט הוא מוכשר בהתחפרות, ובדומה למינים מדבריים אחדים הוא נוהג "לשחות" דרך החול. אורכו מגיע לכ-20 ס"מ, וצבעו צהבהב או בגוון החול עם פסי רוחב כהים על הגב. הראש קטן, החרטום שטוח ומזכיר בצורתו יתד רחבה. הלסת העליונה ארוכה מן התחתונה וחופה עליה. הצוואר עבה כרוחב הגוף. הזנב קצר, אורכו כשליש מן האורך הכללי הוא פחוס בצדדים. הרגליים מפותחות היטב ולהן 5 אצבעות בעלות טפרים חדים ובצידיהן קשקשים משוננים. הוא ניזון מחרקים ופרוקי רגליים אחרים כגון עקרבים, ולעיתים גם מן הצומח. הנקבה משריצה ולדות חיים. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 123-125 מדריך הזוחלים בישראל לילדים ונוער: יונה זילברמן, אבי ארבל. מדיה וקבצים בנושא חומט רפואי בוויקישיתוף חומט רפואי, באתר ITIS (באנגלית) חומט רפואי, באתר NCBI (באנגלית) חומט רפואי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חומט רפואי, באתר GBIF (באנגלית) חומט רפואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. חומט רפואי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנדריי פילאבסקי

אנדריי בוריסוביץ' פילאבסקי (באוקראינית: Андрій Борисович Пилявський; נולד ב-4 בדצמבר 1988 בקייב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בזוריה לוהנסק. פילאבסקי התחיל את הקריירה שלו במועדון שכונתי בקייב. בשנת 2002 עבר למחלקת הנוער של שחטאר דונצק, אך לא זכה להגיע לקבוצה הבוגרת, ובגיל 17 עבר לארסנל קייב. עם הגעתו, הוא נשלח לשחק בקבוצת המילואים שממנה הגיע לקבוצה הראשונה, אבל אחרי כמה שבועות נפצע והושבת לחצי שנה. בסוף תקופת ההחלמה שוחרר מהמועדון. לאחר שלא זכה לדקות משחק גם בנאפקום ברובארי, עבר בשנת 2010 לניווה ויניצה איתה העפיל לליגה השנייה. בדצמבר 2010 הגיע פילאבסקי לישראל וחתם במכבי חיפה. עד מהרה השתלב במועדון ובעונתו הראשונה זכה עם המועדון באליפות והגיע לגמר גביע המדינה. ב-27 ביולי 2011 נפצע פילאבסקי במשחק נגד מריבור במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, ולאחר מכן הושאל לבית"ר ירושלים. כאשר חזר מהפציעה מצא את מקומו בהרכב ועזר לקבוצה להישאר בליגה. בעונת 2012/2013 חזר למכבי חיפה, וב-17 במרץ 2013 כבש את שערו הראשון בליגת העל, שער הניצחון (0-1) בדקה ה-95 מול בני יהודה תל אביב. ב-17 במאי 2014 שוחרר ממכבי חיפה, וחתם בזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית. ב-10 בפברואר 2016 עבר למועדון הרוסי רובין. ב-28 ביולי 2016 הושאל לוורסקלה פולטבה. בפברואר 2017 הושאל לזוריה לוהנסק. בפברואר 2014 זומן פילאבסקי לראשונה לסגל נבחרת אוקראינה וב-18 בנובמבר 2014 השתתף במשחק ידידות נגד נבחרת ליטא. אליפות ישראל: 2010/2011 מדיה וקבצים בנושא אנדריי פילאבסקי בוויקישיתוף אנדריי פילאבסקי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אנדריי פילאבסקי, באתר Transfermarkt אנדריי פילאבסקי, באתר Soccerway אנדריי פילאבסקי, באתר WorldFootball.net אנדריי פילאבסקי, באתר National Football Teams אנדריי פילאבסקי, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר כדורגל אוקראיני (אוקראינית \ רוסית)
טרקלין שאגאל

טרקלין שאגאל הוא הטרקלין במשכן הכנסת בו מתקיימים אירועים ממלכתיים וקבלות פנים. הטרקלין נמצא בצדו המערבי של בניין משכן הכנסת, סמוך לאולם המליאה. הגישה אל הטרקלין נעשית דרך מבואת הכנסת בקומת הכניסה, ומחלונותיו נשקף נופה של ירושלים לכיוון דרום ומערב. הטרקלין זכה לשמו שכן עוצב בידי האמן מארק שאגאל, שיצר גם את יצירות האמנות שבו. יושב ראש הכנסת קדיש לוז פנה בשנת 1960 אל האמן מארק שאגאל, ושאלו אם יהיה מעוניין לעטר את טרקלין משכן הכנסת המתוכנן בגבעת רם. התוכנית המקורית עסקה בחלונות ויטראז', בדומה לחלונות שאגאל שעיצב האמן בבית הכנסת של בית החולים הדסה עין כרם, או בציורי קיר. לבסוף התקבלה הצעתו של שאגאל לעטר את הטרקלין בגובלנים. שאגאל הציע את נושאי הגובלנים ובחר את ציפוי תקרת הטרקלין, העשויה בדמות 100,000 קוביות עץ, והובטח לו שעיצוב הטרקלין ייעשה בהסכמתו המלאה. שאגאל אף קבע ב-1964 שרצפת הטרקלין תרוצף באבן ולא בשטיח מקיר לקיר, כפי שנעשה באולם המליאה ובמבואות, והוא זה שהציע לשלב בה את שנים עשר הפסיפסים המייצגים את שבטי ישראל, ואשר בהם שולבו מוטיבים מבתי כנסת בארץ ישראל מהתקופה הביזנטית. לבסוף, בשנת 1965, החליט שאגאל על הוספת פסיפס הקיר בטרקלין. בשנת 2006 נשלחו הגובלנים לניקוי ושימור בבית מלאכה בפריז שבו יוצרו, בעלות של כ-100,000 ש"ח. לאחר חזרת השטיחים לארץ ותלייתם על הקיר, נראה בבירור שהם מקומטים. לאחר בדיקה התברר שפעולת הניקוי לא גרמה לקמטים אלא חשפה את תהליך הקימוט הטבעי של הבד, שנגרם, בין היתר, משיטת התלייה בשנת 2012. לאחר התלבטות והתייעצות עם מומחים, החליטו בכנסת לשנות את שיטת התלייה של הגובלנים, והדבר פתר את בעיית הקימוט. ערכם של הגובלנים הוערך בשנת 2006 בסכום של 24 מיליון ש"ח. חתונתם של מרים ושלדון אדלסון נערכה ב–1991, באולם שאגאל בכנסת. את החתונה סייע לארגן סגן שר החוץ דאז, בנימין נתניהו, שהיה חבר קרוב של בני הזוג. האירוע עורר ביקורת בשל השימוש במשכן הכנסת לצורך חגיגת נישואים, דבר שלא נעשה לפני או אחרי חתונה זו. בטרקלין שנים עשר פסיפסי רצפה, מעשה ידיו של מארק שאגאל, שנעשו בהשראת ביקור שערך בצפת, ואין בהם סמלים דתיים, שכן הם נועדו לרצפת האולם. עוד מוצג בכניסה לאולם עותק מדויק של מגילת העצמאות. עיקר תשומת הלב מופנית לשלושה גובלנים גדולים, מעשה ידיו של שאגאל, אשר הוכנו מחוטי צמר ב-144 גוונים, והמתארים את עברו של העם היהודי (בתווך, על הגובלן הגדול ביותר), את ההווה (משמאל), ואת עתידו (מימין). הגובלן המוקדש לעבר מדגיש את דמויותיהם של דוד המלך ושל משה במעמד הר סיני, ובתווך נראה המון בני ישראל. גובלן ההווה מתאר את ירושלים בשנות ה-60 של המאה ה-20, והעיר עצמה נראית בתוך בועה, שכן הייתה נתונה לשליטה ירדנית. הגובלן המוקדש לעתיד הוא מעורפל יותר, ובמרכזו מתוארת נבואת ישעיהו. בטרקלין שוכן גם פסיפס קיר, אף הוא מעשה ידיו של שאגאל, המראה את המנורה לצד מלאך המושיט יד לעבר דמויות שנים עשר שבטי ישראל, ומזמינם לעלות לארץ. בתחתית הפסיפס נראה הכותל המערבי. בנוסף, מוצגת בטרקלין גם אמנת ירושלים. צידו הימני של הגובלן, המציג את עתידו של עם ישראל וחזון אחרית הימים המקטע המרכזי של הגובלן בטרקלין, המציג את משה במעמד הר סיני צידו השמאלי של הגובלן, המציג את עברו של עם ישראל מדיה וקבצים בנושא טרקלין שאגאל בוויקישיתוף הטרקלין בדף יצירות האמנות במשכן הכנסת בתוך אתר הכנסת. שילה הטיס-רולף, ‏משכן הכנסת בגבעת רם – תכנון ובנייה, קתדרה 96, יולי 2000, עמ' 153-155 הטרקלין רונן ליבוביץ, מבצע שאגאל יצא לדרך, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בספטמבר 2006 אריק בנדר, במהלך הפגרה: הכנסת תעבור "מתיחת פנים", באתר nrg‏, 28 במרץ 2012
מנחם מנדל שרשבסקי

הרב מנחם מנדל שרשבסקי (תר"ז, 1847 – ח' באדר א' תרפ"ט, פברואר 1929) היה רבה של העיירה קוסובה (אז באימפריה הרוסית, כיום בבלארוס) במשך ארבעים ושלוש שנה. נולד בסלונים, שם התגורר אביו הרב קלמן קלונימוס שרשבסקי. נישא למרים, בתו הבכורה של רב העיירה קוסובה הרב שמואל סלונימסקי. לאחר פטירת רעייתו בדמי ימיה נישא לאחותה ביילא רבקה. אחיו של הרב שרשבסקי, רבי אהרון זליג (שהיה מכונה ר' זליג רייצה'ס) היה גם הוא תלמיד חכם מפורסם. בשנת תרמ"ג (1882) בערך נפטר הרב סלונימסקי. הרב שרשבסקי התמנה לרשת את מקומו בערך בשנת תרמ"ד. בתו חיה אסתר נשאה לרב יעקב וולנסקי. תקופה קצרה לאחר שנשאו עלה הזוג לירושלים. בשנת תרפ"ז, לאחר פטירת רעייתו, עלה הרב שרשבסקי לירושלים והתגורר בשכונת מאה שערים בבית אחיו האמור, שכבר הלך לעולמו. תחתיו התמנה ברבנות בקוסובה חתנו האחר, הרב מאיר לייקין, שנספה בשואה עם יתר בני העיירה בי"א באב תש"ב. כדרכו בחו"ל נמנע גם בירושלים מלעסוק בענייני ציבור והעדיף לשקוד על התורה כשהוא עטור בטלית ותפילין. הקפיד שלא יצלמוהו ולכן כמעט לא השתמרו ממנו תמונות. הרב שרשבסקי נפטר בח' באדר א' תרפ"ט, ונקבר על פי צוואתו בטליתו המצויצת שבה למד את הש"ס עשרים ושש פעמים כפי שהזכיר בהספדו הרב קוק. בלוויה השתתף קהל גדול והספידוהו גם הרב שמואל רפפורט, הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק יעקב וכטפויגל. נטמן בהר הזיתים בסמוך לקברו של הרב שלמה אלישיב. חצי שנה לאחר מכן, נרצח נכדו, הרב ישראל שלמה זלמן בן גרשון ולנסקי, ששימש כמזכיר ישיבת חברון, במאורעות תרפ"ט בחברון. הרב נתן פריד מבאי ביתו של ההחזון איש היה נינו. על פי דוד תדהר (עורך), "מנחם מנדל שרשבסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2328 נוסח המצבה המופיעה בתמונה קונטרס אהל שרה, לעילוי נשמת שרה אילוויצקי (בתו של הרב שרשבסקי), פתח תקווה תשכ"ט, עמ' 5 תפארת שיבה, לכבודו של הרב חיים מיכל מיכלין, עמ' 85, אהל שרה עמ' 6 קונטרס אהל שרה, עמ' 7. לייקין,Leikin,מאיר, "רבנים שנספו בשואה". אהל שרה עמ' 7. בניגוד למנהג המקובל, ראו גשר החיים ח"ב פרק י"ד אות ג'. קול ישראל (עיתון), אדר תרפ"ט, גיליון 333 שערי ציון חלק ג' דף הנצחה עבור זלמן בן גרשון ונסקי באתר נפגעי פעולות האיבה של המוסד לביטוח לאומי "ספר זיכרון לקדושי ישיבת חברון כנסת ישראל" (קדושי תרפ"ט), ירושלים תר"צ, (עמ' 31)