שגריר ישראל באומות המאוחדות

החל מהצטרפותה של ישראל לאו"ם בשנת 1949, שולחת מדינת ישראל שגריר מטעמה לייצגה באו"ם. מאז ועד היום השתתפה ישראל במגוון רחב של פעילויות במסגרת האו"ם ותרמה את חלקה לארגוני האו"ם הדנים בבריאות, עבודה, מזון, חקלאות, חינוך ומדע. בנוסף, לישראל תפקיד פעיל בעבודת הארגונים הלא-ממשלתיים הפועלים בחסות האו"ם ודנים בסוגיות שונות ומגוונות. על השגריר להבטיח כי עמדת ישראל תישמע ברבים, עליו למנוע קבלת החלטות שמגנות את ישראל, ובעיקר עליו לעשות עבודה דיפלומטית רבה על מנת להסביר את פעולותיה של ישראל, בעיקר אל מול תגובות ודרישות נציגי מדינות ערב. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא כי הערך אינו קוהרנטי. "זהו רגע היסטורי לעם היהודי בכל אתר ואתר ולמדינת ישראל", כך אמר שר החוץ משה שרת ב-11 במאי 1949 כאשר ישראל התקבלה כחברה ה-59 בארגון האומות המאוחדות. עם חלוקת האו"ם לקבוצות אזוריות ב-1961 לא התקבלה ישראל לאף אחת מהן. מצב זה השתנה באפריל 2000 כאשר ישראל הוכנסה לקבוצה האזורית המערבית על בסיס זמני עד שתוכל להצטרף לקבוצה האסיאתית. מאותו הזמן, היה ביכולתה של ישראל להצביע ולהיבחר לגופים מרכזיים באומות המאוחדות. ב-2005 נבחרה ישראל לסגנית יושב ראש העצרת הכללית ה-60 של האו"ם. ניתן לחלק את תולדות ישראל והאו"ם לשלוש תקופות: הראשונה, בה החליט האו"ם ב-29.11.47 על הקמתן של שתי מדינות - מדינת ישראל ומדינה ערבית - בשטחי ארץ-ישראל המנדטורית ממערב לירדן; השנייה, תקופת הקיטוב בין ארצות הברית לברית המועצות (והתייצבותה לצד מדינות ערב) ויצירת רוב לצד הערבים כאשר האו"ם נתפס כעוין ישראל; השלישית, הייתה תקופת מפנה. בעקבות סיום המלחמה הקרה וההתקדמות לשלום במזרח התיכון, על-פי מדיניותה של ישראל וגישת משלחת ישראל לאו"ם, התחולל שינוי מהותי במערכת היחסים עם המדינות החברות באו"ם ובמערכת קשרי העבודה בינה לבין מזכירות האו"ם, מוסדותיו וסוכנויותיו. לפתיחות חדשה זו הייתה השפעה חיובית על יחסי הכלכלה, המדע והסחר של ישראל ועל מעמדה הביטחוני והבינלאומי. בשנת 1955 טבע ראש הממשלה דוד בן-גוריון את המונח "אום שמום" כתשובה לקביעתו של משה שרת, שהאו"ם לא ייראה בעין יפה את ההחלטה של ישראל לגרש את המצרים מרצועת עזה בעקבות פיגועי הפדאיון. משמעות הביטוי הייתה כי אין חשיבות למה שהאו"ם אומר או עושה. ערך מורחב – יחסי האו"ם–ישראל להחלטות מסוימות של האו"ם נודעה חשיבות גדולה לישראל. בין ההחלטות הנוגעות לישראל, ניתן למנות את יש את החלטת מועצת הביטחון 242 מנובמבר 1967 והחלטה 338 מאוקטובר 1973. החלטות אלו קובעות מסגרת מוסכמות ליישוב הסכסוך הערבי-ישראלי. במשך שנים רבות האו"ם פעל להביא לידי הפסקת פעולות האיבה בין ישראל והמדינות הערביות השכנות לה על ידי מינוי מתווכים, מתן חסות להפסקת אש והסכמי שביתת נשק והצבת כוחות או"ם בין המדינות האויבות. נטיית האו"ם לקבל את עמדת הערבים בעניינים הנוגעים לסכסוך הישראלי-ערבי באה לידי ביטויה הקיצוני בהחלטה 3379 שקיבלה העצרת הכללית ב-1975, ובה נקבע שהציונות היא תנועה גזענית. החלטה זו הייתה חלק מניסיון של הגוש הערבי והמדינות הבלתי-מזדהות להביא לסילוקה של ישראל מן האו“ם. ב-1991 בוטלה ההחלטה, אך האו"ם איבד בעיני ישראלים רבים את סמכותו כגורם בינלאומי נטול משוא פנים. גם בעיני המדינות הערביות, בימת או"ם מתאימה יותר לתעמולה ולהסברה מאשר להשגת תוצאות ממשיות. תפקידיו העיקריים של השגריר כוללים: ייצוג מדינתו שמירה על האינטרסים שלה ועל אזרחיה הנמצאים מחוץ לישראל במסגרת המותר לפי כללי המשפט הבינלאומי ניהול משא ומתן לימוד תנאי החיים המדיניים, החברתיים, הכלכליים והתרבותיים במדינת שירותו, עמידה על הלכי הרוח השוררים בה ודיווח על כך לשולחיו טיפוח יחסים עם חוגים בעלי השפעה במדינת שירותו במגמה להביא להגברת האהדה למדינתו, לאוכלוסייתה, לערכיה ולמדיניותה ולהביא להבטחת תמיכתם הפעילה של חוגים אלו באינטרסים של מדינתו. התכונות הדרושות לשגריר מקצועי כדי למצות את מיטב הכישורים שיאפשרו לו לשרת בנאמנות את מדינתו: אמינות מוחלטת – דיווח אמין ומדויק הוא לב פעולת השירות הדיפלומטי דייקנות קור רוח – היכולת להתגבר על רגשות איבה אישית, דעות קדומות. עליו לדעת לשלוט ברגשותיו וביצריו נאמנות – מוחלטת לממשלה אותה מייצג השגריר היא תנאי לקיום שירות דיפלומטי תקין. לעיתים תכופות מתנהלים מאבקים בין כותלי בניין האו"ם באשר להחלטות הנוגעות לפעילות ביטחונית של ישראל אל מול אויביה. השגרירים מבצעים עבודה דיפלומטית רבה ומאומצת כדי שלא תהיה הודעת גינוי על פעולות ישראל או לחלופין להבעת תמיכה בעמדות ישראל והטלת סנקציות על המדינות העוינות. ישראל משקיעה מאמצים רבים להעלאת המודעות לנושא היהודי באו"ם. בשנת 2005 הצליח השגריר דן גילרמן להביא לכינוס מיוחד של העצרת הכללית לרגל יום ה-60 לשחרור מחנות הריכוז הנאציים באירופה ולשם אימוץ החלטה חדשה של העצרת הכללית על יום זיכרון שואה שנתי. המונח "עובדי משרד החוץ המקצועיים" מכוון לעובדים שנכנסו למשרד החוץ בגיל צעיר, בין אם דרך קורס הצוערים של משרד החוץ הייחודי של משרד החוץ או בדרכים אחרות, החלו לעבוד בו מן הדרגים הנמוכים, ובמהלך השנים עבדו במגוון רחב של תפקידים בישראל ומחוצה לה. עבור אנשים אלו שירות החוץ הוא מקצוע ואורח חיים. מאז כינונו של משרד החוץ קיים נוהג ששר החוץ יכול למנות עד 11 אנשים לתפקידים במשרד החוץ על דעתו בלבד ומבלי להתחשב בוועדת המינויים של המשרד. סוג זה של מינויים נקרא "מינויים מן החוץ" או, בלשון המקובלת, "מינויים פוליטיים". נוהג זה קיים גם במדינות אחרות בעולם. נראה כי לתפקידים הבכירים בשירות החוץ כגון שגריר ישראל באו"ם ושגריר ישראל בארצות הברית, מדלגים על התהליך הרגיל ובוחרים מועמדים מבחוץ שהוצעו על ידי שר החוץ וראש הממשלה. הדעות חלוקות לגבי שיטת המינויים הפוליטיים, שיש המבקרים בטענה שהם גורמים לתרעומת ולירידה ברוח הצוות בקרב אנשי הסגל המקצועי וכי הם אינם מוצלחים מבחינה עניינית עקב העדר ניסיון דיפלומטי. מנגד יש הטוענים כי השגרירים חייבים להיות מקורבים לראשי השלטון (ראש הממשלה ושר החוץ), בעלי גישה ישירה, ונהנים מאמונם האישי. לא תמיד ניתן למצוא אנשים כאלו בפקידות המקצועית, ולכן יש לחפשם בפוליטיקה או בחוגים אחרים, אף על פי שלא עברו את מסלול ההכשרה הדיפלומטי המקצועי. חוק שירות המדינה (מינויים) מסדיר את סוגיית המינויים בשירות המדינה. מאז קום המדינה כיהנו מטעם ישראל 19 שגרירים: אדם ר. (2003) "שליחות 1948-1959" בתוך: אבא אבן מדינאי ודיפלומט. ירושלים: משרד החוץ. יגר מ. (2005) "הערות על שירות החוץ של ישראל" בתוך: נייר עמדה מס' 160 (עמ' 19–23, 53-58). מרכז אריאל למחקרי מדיניות. יגר מ., גוברין י., עודד א. (2002) "משרד החוץ 50 השנים הראשונות". ירושלים: כתר הוצאה לאור. יעקבי ג. (1997) "סיפורו של שגריר ישראל לאו"ם" בתוך: יומן ניו יורק. ת"א: ידיעות אחרונות וספרי חמד. יעקבי ג. (1998) "ישראל, היהודים והעולם:פריצת דרך" בתוך: אישים ומעשים בישראל: ספר היובל. כפר סבא: מקסם. מדיה וקבצים בנושא שגריר ישראל באומות המאוחדות בוויקישיתוף שגריר ישראל באו"ם, באתר משרד החוץ אתר שגרירות ישראל באו"ם (באנגלית) זיו מאור, האו"ם - קוים לדמותו, מתוך אתר אומדיה ברק רביד, שר החוץ מינה את השגריר בקולומביה, מירון ראובן, לשגריר זמני באו"ם, באתר הארץ, 16 ביולי 2010 רוני סופר, מירון ראובן מונה למ"מ שגריר ישראל באו"ם, באתר ynet, 16 ביולי 2010