laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניסירוס

ניסירוס (ביוונית: Νίσυρος) הוא אי יווני הנמצא בים האגאי ומהווה חלק מקבוצת האיים הדודקאנסיים. בימי קדם קראו לאי בשם פורפיריס. גודל האי הוא 41,6 קילומטרים רבועים ובמרכזו נמצא לוע של הר געש פעיל. ההתפרצות האחרונה התרחשה בשנת 1888. נכון ל-2011, מספר התושבים באי היה 1,008 נפשות. לפי המיתולוגיה היוונית האי נוצר כאשר פוסידון חתך חלק מהאי קוס והטיל אותו בטיטן פוליווטיס, כדי למנוע את הימלטותו. מדיה וקבצים בנושא ניסירוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניסירוס האתר הרשמי של האי בשפה האנגלית (הקישור אינו פעיל, 17 ביולי 2020) ניסירוס, ברשת החברתית פייסבוק ניסירוס, ברשת החברתית אינסטגרם ניסירוס, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוקאידו

הוקאידו (ביפנית: 北海道, ברומאג'י: Hokkaidō) הוא האי הצפוני של יפן. הוקאידו מהווה חבל ארץ אחד ובו מחוז בודד - המחוז הגדול ביפן. האי הוא השני בגודלו ביפן (אחרי הונשו) וה-21 בגודלו בעולם. מצר צוגרו מפריד בין האי להונשו. מתחת למצר עוברת מנהרת סייקן, שאורכה 53.85 ק"מ והיא מנהרת הרכבת השנייה הארוכה ביותר בעולם לאחר מנהרת בסיס הגוטהארד. העיר הגדולה באי היא סאפורו, והיא משמשת גם כבירת המחוז. האי נמצא בקצה הצפוני של יפן, ליד רוסיה, והוא מוקף על ידי האוקיינוס השקט, ים יפן וים אוחוצק. מרכזו של האי כולל מספר רכסי הרים וכן מישורים געשיים. האי פעיל מבחינה סייסמית, ורעידות אדמה פוקדות אותו תדיר. שטחו של האי 83,452.47 קמ"ר, קרוב לשטחה של אוסטריה. אוכלוסייתו מונה 5,702,131 תושבים (נכון ל-2003). ב-25 בספטמבר 2003 פגעה באזור רעידת אדמה קטלנית בעוצמה 8 בסולם ריכטר. קורודאקה, הר בשמורת הטבע דאיסטסוזאן בשלכת העיר והאגם בשמורת הטבע אקאן מבט לכיוון מזרח מהלשון הצפונית של האי, ליד העיר ראוסו. במרחק משתקפים איים השייכים לטריטוריה רוסית גינת פרחים "שיקיסאי נו אוקה" באזור ביאיי אתר האינטרנט הרשמי של הוקאידו הוקאידו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוג קוצני

אוֹג קוֹצָנִי (שם מדעי: Rhus tripartita) הוא שיח קוצני, מין בסוג אוג, ממשפחת האלתיים. גובהו של האוג הקוצני 0.5-3 מטרים. השיח מורכב מענפים מארכים רבים המתפצלים מחלקו התחתון, והמצמיחים ענפי משנה, שעליהם סעיפים קצרים נושאי קוצים. העלים מנוצים, בעלי שלושה עלעלים. מערכת השורשים מפותחת, ומעמיקה חדור לקרקע. הצמח דו ביתי. הפרחים ירקרקים וקטנים, צומחים בתפרחות על ענפים קצרים שבבסיסיהם שושנות עלים. ההאבקה נעשית על ידי הרוח ועל ידי חרקים. הפרי הוא בית גלעין כדורי, פחוס מעט. צבעו אדום בזמן ההבשלה, קוטרו כחצי ס"מ. לאחר ההבשלה נושרים הפירות ונובטים במקום נפילתם. משרעת התפוצה של האוג הקוצני היא מערב אירנו-טורנית, בייחוד הוא נפוץ בארצות מערב צפון אפריקה. בארץ ישראל נפוץ הצמח באזורי הספר במדבר השומרון, מדבר יהודה והנגב. ריכוז גדול נוסף מצוי בארץ בחבל הים-תיכוני, בצפון מערב השומרון. האוג הקוצני צומח בעיקר בין סלעים, טרשים ומצוקים; שורשיו המפותחים חודרים היטב בין הסלעים - שם משופר יחסית משק המים. מחזור חייו ומקצב פעילותו של האוג הקוצני ייחודי ושונה משאר השיחים והעצים באזור תפוצתו. הצמח ירוק רוב השנה, ועליו נושרים בשלכת קיץ קצרה ביולי-אוגוסט. הליבלוב מתחיל כבר בספטמבר, ונמשך עד אפריל. הפריחה, המתחילה מעט אחרי הליבלוב, בספטמבר, מסתיימת בדצמבר, הפירות מבשילים בין ינואר למאי. סבורים כי מחזור חייו השונה של האוג הקוצני מעיד כי הוא שריד מתקופות בהן היה האקלים בארץ ישראל לח יותר. לגבי האוכלוסיות של האוג הקוצני אשר בחבל הים תיכוני, סבורים כי הן צומחות שם בשל פעילות האדם - כריתה, שרפה ורעייה. האוג הקוצני משמש כמו גם בן סוגו אוג הבורסקאים להפקת חומרים לעיבוד עורות, לצבע ולרפואה. בישראל, האוג הקוצני הוא ערך טבע המוגן על פי חוק. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אוג קוצני בוויקישיתוף אוג קוצני, באתר NCBI (באנגלית) אוג קוצני, באתר צמח השדה אוג קוצני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אוג קוצני, באתר GBIF (באנגלית) אוג קוצני, באתר The Plant List (באנגלית) אוג קוצני, באתר IPNI (באנגלית) אוג קוצני באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
צפרדעים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חסרי זנב – סדרה הנכללת בדו-חיים, וכוללת בעיקר צפרדעים וקרפדות צפרדעים (על משפחה) – על־משפחה בסדרת חסרי הזנב צפרדעים (משפחה) – המשפחה בעלת התפוצה הרחבה ביותר בעל־משפחת הצפרדעים צפרדע (סוג) – סוג במשפחת הצפרדעים מכת צפרדע – המכה השנייה בעשר מכות מצרים הצפרדעים – קומדיה מאת אריסטופאנס הצפרדע המשוגעת – מותג שיווקי שהחל כאנימצית מחשב
אטול אוליטי

אוליטי הוא אטול שנמצא באיי קרוליין שבמערב האוקיינוס השקט. האטול מורכב מ-40 איים קטנים ששטחם הכולל הוא 4.5 קמ"ר, המקיפים לגונה ששטחה 548 קמ"ר (הרביעית בשטחה בעולם). האטול מהווה חלק ממדינת יאפ שבמיקרונזיה. אוכלוסיית אוליטי הייתה 773 תושבים בשנת 2000. ארבעה מתוך איי האטול מיושבים: פאלאלופ, אזור, מוגמוג ופדאראי, כאשר פאלאלופ הוא הנגיש מביניהם מאחר שיש בו מסלול המראה, מלון קטן, תחנת דלק, חנות ובית ספר תיכון. מוגמוג מהווה מושבו של הצ'יף הגבוה של אוליטי אולם לכל אחד מארבעת האיים המיושבים יש צ'יף משלו. ישנן מספר ספינות שקועות מימי מלחמת העולם השנייה בלגונה, שכן בסביבות האי נערכו מספר קרבות במהלך המלחמה. חלק מהספינות נהגו לדלוף דלק אולם הצי האמריקאי ביצע מבצע ניקוי בפברואר 2003. הים בסביבות אוליטי ממשיך להיות מתאים לדיג ולצלילה למרות שמספר טייפונים בשנים האחרונות שחקו חלק מהשוניות. מספר התושבים באוליטי משתנה כל הזמן משום שבני האיים נוהגים לעבוד או ללמוד בחו"ל ואז לחזור. באירועים מיוחדים כמו סיום לימודים, חתונות או לוויות מספר התושבים יכול לעלות במידה רבה. חלק מהאיים כוללים כעת רשת חשמל והכנסת טלפונים סלולריים ונגני וידאו הביאו לאטול המבודד הזה את העולם החיצוני. אוליטי התגלה על ידי יורד הים הפורטוגלי דייגו דה רוצ'ה בשנת 1526. במהלך מלחמת העולם השנייה האטול היה בסיס ימי חשוב לצי האמריקני. בתחילת המלחמה היפנים הקימו באיים תחנות רדיו ומזג אוויר והשתמשו מדי פעם בלגונה כמעגן. משום כך הפציצו נושאות מטוסים אמריקאיות את האיים ב-1944 ולאחר מכן השתמשו בהם כמקום היערכות לתקיפת הפיליפינים, טאיוואן ואוקינאווה. ב-23 בספטמבר 1944, גדוד של הצבא האמריקאי נחת ללא הפרעה באוליטי משום שהיפנים פינו את האטול מספר חודשים קודם לכן. תוך מספר חודשים עגנו בלגונה 617 ספינות שהתכוננו לתקיפה אוקינאווה. היפנים תקפו מפעם לפעם את הספינות במעגן מהאי יאפ שהיה עדיין בשליטתם, ואף הסבו נזקים לאחת מנושאות המטוסים האמריקאיות בהתקפת קמיקזה מיוחדת שיצאה מיפן. מסלול ההמראה בפאלאלופ נבנה במהלך המלחמה והאמריקאים השתמשו בו כבסיס אווירי. באותה תקופה תושבי האי פונו לפדאראי. שאר האיים הפכו לבסיסים שסייעו לספינות בלגונה. מדיה וקבצים בנושא אטול אוליטי בוויקישיתוף אטול אוליטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סחוס הגדילה

סחוס הגדילה או הלוח האפיפיזיאלי (TA: Lamina epiphysialis) הוא לוח עשוי סחוס הנמצא בעצמות ארוכות של ילדים או מתבגרים. בסחוס הגדילה נעשית הצמיחה לאורך של העצמות. כאשר סחוסי הגדילה מתגרמים מגיעות העצמות לאורכן הסופי וגובהו של הבוגר נקבע. בעצמות נותר שריד מבני לסחוס הגדילה והוא הקו האפיפיזיאלי. מדיה וקבצים בנושא סחוס הגדילה בוויקישיתוף סחוס הגדילה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרמורק

האם התכוונתם ל... האחים לבית מרמורק: אוסקר מרמורק – ארכיטקט אוסטרי-יהודי ופעיל ציוני ד"ר אלכסנדר מרמורק - רופא ופעיל ציוני רחוב מרמורק – רחוב בתל אביב, על שם אלכסנדר מרמורק כפר מרמורק – מושב מרמורק לשעבר, כיום שכונה גדולה ברחובות, על שם אלכסנדר מרמורק הפועל מרמורק – קבוצת כדורגל רחובותית המשחקת בליגה א' דרום ד"ר איזידור מרמורק (1864–1924) - עורך דין וינאי, מו"ל השבועון הציוני 'די ולט'
ויליאם הולסי

ויליאם פרדריק הולסי הבן (באנגלית: .William Frederick Halsey Jr‏; 30 באוקטובר 1882 – 20 באוגוסט 1959) היה אדמירל צי בצי האמריקאי שפיקד על הצי השלישי לאורך רוב המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט נגד יפן. הולסי נולד ב-30 באוקטובר 1882 באליזבת, ניו ג'רזי, וסיים את בית הספר לקציני ים של ארצות הברית בשנת 1904 עם מספר הישגים בתחום האתלטיקה. את השירות המוקדם שלו הוא העביר בעיקר על ספינות טורפדו ואוניות מערכה. צי ארצות הברית היה בתהליכי התרחבות באותה התקופה, ולכן חסרו לו קצינים רבים לאייש את השורות. הולסי היה בין הקצינים המעטים בצי שעבר ישירות מדרגת סגן משנה (Ensign) לדרגת סרן (captain), מדלג על פני דרגת סגן (Lieutenant Junior Grade). טורפדו וספינות טורפדו הפכו לתחום ההתמחות שלו, והוא פיקד על קבוצת ספינות טורפדו בשייטת הטרפדות הראשונה של הצי האטלנטי במהלך 1912–1913. כמו כן, הוא פיקד על מספר משחתות עד תחילת שנות ה-20. שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה זיכה אותו בצלב הצי. מ-1922 ועד 1925 הולסי שירת בתור נספח הימייה בברלין שבגרמניה. בתחילת שנות ה-30, אלוף-משנה (Colonel) הולסי פיקד על שתי שייטות של משחתות, ולאחר מכן למד במשך מספר שנים במכללת המלחמה של הצי. לאחר סיום לימודיו ולפני שקיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים הראשונה שלו, קיבל הולסי הדרכה בתעופה ימית ולמד להיות טייס ימי. בשנת 1938 קודם לדרגת אדמירל ופיקד על כוחות של נושאות מטוסים במהלך השנים הבאות. אדמירל הולסי היה על סיפון אוניית הדגל שלו, נושאת המטוסים "אנטרפרייז", כששמע על התקיפה היפנית בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941. לאחר ששמע על התקיפה היפנית, הוא השמיע הערה על כך שבסיום המלחמה ידברו יפנית רק בגיהנום. במהלך ששת החודשים הראשונים של המלחמה, כוח נושאות המטוסים שלו השתתף במספר תקיפות כשהמפורסמת מביניהן היא הפשיטה של דוליטל. באותה התקופה הוא זכה לכינוי "הפר", בעקבות האימרה שלו: "הכה חזק, הכה מהר, הכה תדיר". מחלת עור קשה גרמה לו לפספס את קרב מידווי, ודרשה ממנו להעביר את הפיקוד על כוח נושאות המטוסים שלו לאדמירל ריימונד ספרואנס. הולסי נטל בחזרה את הפיקוד על הכוח שלו במהלך סתיו 1942, בשלב קריטי בקרב גוודלקנל. עד סוף 1943 לחם כוח נושאות המטוסים של הולסי בקרבות רבים סביב איי שלמה. במהלך 1944-1945 האדמירל פיקד על מבצעים לכיבוש לוזון, לייטה ופלאו. כמו כן, השתתף בקרב במפרץ לייטה. הולסי היה נוכח על סיפון אוניית המערכה "מיזורי" בעת חתימת הסכם הכניעה של יפן, ב-2 בספטמבר 1945. הולסי קודם לדרגת אדמירל צי בדצמבר 1945, ופרש משירות פעיל במרץ 1947. הולסי מת ב-20 באוגוסט 1959 בפישר'ס איילנד, ניו יורק, ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא ויליאם הולסי בוויקישיתוף ויליאם הולסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם הולסי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סלע אנדרומדה

סלע אנדרומדה או סלעו של נוח הוא סלע הבולט מן הים מול חוף יפו. מקור השם סלע אנדרומדה במיתולוגיה יוונית, בה מסופר כי אנדרומדה הייתה נסיכה אתיופית שאמה, קסיופאה, בתו של איאולוס אל הרוחות, נישאה למייסד העיר קיפיאוס. משהתגאתה אמה ביופייה הרב של בתה, עוררה את כעסו של פוסידון אל הים, שסבר כי בנותיו נאות מאנדרומדה. הוא עורר גלים שאיימו להרוס את העיר, ועל מנת לפייסו, נכבלה אנדרומדה אל סלע לחוף הים, וניתנה כקורבן למפלצת הים. הגיבור פרסאוס התיר אותה מכבליה, והרג את מפלצת הים שרצתה לטרוף את אנדרומדה באמצעות ראשה של המדוזה, שכל מי שראה אותו הפך לאבן. זאב וילנאי בספרו "אגדות ארץ ישראל" מתאר אגדה זו בגרסה אחרת, לפיה בים מול חופי העיר יפו חי דג נורא שהטביע אוניות וקטל מלחים רבים, וחמתו שככה רק אם הקריבו לו מדי שנה את היפה שבבנות יפו. באחת השנים נבחרה אנדרומדה כקורבן השנתי, ונקשרה בכבלי ברזל לסלע על החוף. כשהתקרב הדג לבלוע אותה, הופיע אהובה פרסאוס, רכוב על סוס מכונף, הרג את הדג בקלשון והציל את אנדרומדה. פליניוס הזקן, בן המאה ה-1 לפנה"ס מספר על צלע של הדג, קיטוס שמו, שאורכה 40 רגל והובאה לרומא ועל העיר יפו: "ולפניה נמצא סלע ועליו מראים סימנים שנעשו על ידי שלשלאות שבהן הייתה אנדרומדה כבולה אליו. ביפו רווח הפולחן לאלילה האגדתית הנקראת קיטוס." גם יוסף בן מתתיהו כתב כי ביפו סלעים בולטים מהים ועליהם נראו שרידי כבליה של אנדרומדה. אגדה קדומה מציינת כי יפת בן נח בנה את העיר יפו עוד לפני המבול, ושקברו של נח מצוי תחת הסלע שבתוך הים של יפו. וכך כותב פרופ' נחום סלושץ: "אגדה... שעל פיה נבנתה העיר יפו על ידי שלושת בני-נוח שישבו בה. ועל אחד הסלעים שנמצא במרחק פרסא אחת בתוך הים קבור נח אביהם מתחת לאבן סלע שאליה רתק הענק אנדרומדס של המיתוס היווני...". לורליי חילוץ האוניה אלכסיה מדיה וקבצים בנושא סלע אנדרומדה בוויקישיתוף על סלע אנדרומדה באתר קולקט דובי זכאי, פסק זמן לנשמה, באתר nrg‏, 21 בספטמבר 2007 סלע אנדרומדה באתר החברה לפיתוח יפו העתיקה זאב וילנאי, אגדות ארץ ישראל, כרך ב', עמ' 317 מלחמות היהודים ספר ג' פרק ט, ג' קישור - אתר דעת נחום סלושץ, ימה של יפו, דבר, 23 בפברואר 1938. ראו גם בספרו של צ'ארלס דיקנס, All the Year Round, לונדון 1860, עמ' 534, הכותב: "Jaffa is supposed to derive its name from Japhet...according to tradition it was founded before the flood; the ark was built there; and Noah lies buried in a tomb in the rock"
צריח

האם התכוונתם ל... צריח (מבנה) – באדריכלות – תוספת גבוהה המתנשאת מעל המבנה שעליו היא בנויה צריח מחודד (Spire) - תוספת גבוהה ומחודדת על מגדל או מבנה; רווחת במיוחד באדריכלות הגותית, על קתדרלות, כנסיות ומגדלים צריחון (Pinnacle) - אלמנט באדריכלות הגותית צריח (מגדל שמירה) – מגדל מבוצר המתנשא מעל חומה צריח (מסגד) (מינרט) - מבנה אדריכלי הבנוי על גגו של מסגד או בצמוד אליו, ממנו קורא המואזין לתפילה צריח (שחמט) – כלי משחק בשחמט. שם וצורת הכלי נגזרה מהמגדלים המבוצרים של העת העתיקה וימי הביניים צריח (טכנולוגיה צבאית) – תא משוריין עם תותח או מקלע בעל יכולת סיבוב, המותקן על גבי אמצעי לחימה כגון טנק, ספינת מלחמה או רכב קרבי משוריין אחר
שריר הדלתא

שריר הדלתא, דלטואיד (TA: Musculus deltoideus) הוא שריר עבה וחזק העוטף את הכתף ונותן לה את צורתה המעוגלת. שמו ניתן לו על צורתו דמוית המשולש, בדומה לאות היוונית דלתא. הדלתא הוא שריר עיקרי של הזרוע, חיבורו לעצם הזרוע מצד אחד ולעצמות חגורת הכתף בשלושה כיוונים (לפנים, לצד ולאחור) מצד שני מאפשרים לשריר להניע את הזרוע לכיוונים רבים ושונים. לשריר הדלתא שלושה חלקים המכונים לפי מיקומם ביחס לעצם הזרוע: החלק הקדמי, החלק האמצעי והחלק האחורי. תחילתם של כל החלקים בעצמות חגורת הכתף. החלקים השונים מניעים את הזרוע בהתאם לחיבורם. חלק קדמי - מהשליש הצידי של עצם הבריח. כיפוף וסיבוב פנימי של הזרוע. חלק אמצעי - משיא הכתף. הרחקת הזרוע מהגוף. חלק אחורי - מקוץ השכם של עצם השכם. פשיטה וסיבוב חיצוני של הזרוע. מכל מקורות השריר המפורטים, מתכנסים סיבי השריר לחיבור אחד לגבששת הדלתא של עצם הזרוע. שריר הדלתא מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב השחי (Nervus axillaris). אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר הדלתא בוויקישיתוף שריר הדלתא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מעגל היברידי

מעגל היברידי הוא מעגל חשמלי המורכב ממספר רמות שונות של רכיבים; מעגלים מודפסים, מוליכים למחצה, נגדים, קבלים וכו'. לרוב בגדלים מיניאטוריים. מעגל היברידי לרוב מוכמס בתוך אפוקסי. בימים המוקדמים של הטרנזיסטורים, שימש המונח גם לתיאור מעגל שבו מצויים גם שפופרות ריק וגם טרנזיסטורים. הנעה היברידית מדיה וקבצים בנושא מעגל היברידי בוויקישיתוף Technologies היברידים וטכנולוגיה משולבת ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשחקים הפיתיים

המשחקים הפיתיים או המשחקים הדלפיים היו חלק מהמשחקים הפאן-הלניים שנערכו ביוון העתיקה - והם דגם מוקדם של משחקים אולימפיים. המשחקים נערכו החל משנת 582 לפנה"ס אחת לארבע שנים במקדש אפולון בדלפי לכבודו של האל אפולון. המשחקים נערכו מדי שנתיים: שנתיים לפני ושנתיים לאחרי כל אולימפיאדה, ובין המשחקים הנמאיים והמשחקים האיסתמיים, כחלק מהמחזור הארבע שנתי של המשחקים - האולימפיאד. המשחקים החלו במאה ה-6 לפנה"ס. בניגוד למשחקים האולימפיים, המשחקים הפיתיים כללו גם תחרויות של מוזיקה ושירה. תחרויות אלה קדמו לתחרויות הספורט. תחרויות הספורט נוספו למשחקים הפיתיים בשלב מאוחר יותר, בהשפעת המשחקים האחרים. תחרויות הספורט היו זהות לאלה שנערכו במשחקים האולימפיים. תחרות המרכבות (מרכבות הרתומות לארבעה סוסים) נערכה בהיפודרום של העיר, בקרבת חוף הים. מקדש דלפוי (או "פיתו", על שם נחש הפיתון המיתולוגי שאפולו הרגו) שכן בשטח העיר הפוקית קריסה, ולפי האגדה הקים אפולו את המקדש שהתנשא בצורת מדרגה על גבי מורד תלול מתחת לצוקי פרנסוס הזקופים. אזור זה שימש סלע מחלוקת בין תושבי דלפוי וקריסה. הראשונים הזעיקו את ערי הצפון, הקימו ברית דתית כחבר שיפרוש חסותו על המקדש ויהיה מופקד על עריכת המשחקים. אין זה הפעם היחידה שמוקד תחרותי מתמסד כתוצאה ממריבה בין כמה ערים, ובסיומה מתנהלים משחקי ספורט מקודשים המנציחים את השלום ביניהן. המנצחים עוטרו בזר עלי דפנה. מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפיתיים בוויקישיתוף המשחקים הפיתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דומיננטי

דומיננטי ביטוי לועזי שמשמעו "שולט". (ההפך מ"רציסיבי"). האם התכוונתם ל... בביולוגיה: יחסי דומיננטיות – בגנטיקה, מונח המתאר את האופן בו אללים שונים של אותו גן מתבטאים וקובעים את הפנוטיפ. דומינציה עינית – נטייה של הגוף להעדיף קלט מעין אחת בלבד. במוזיקה: דומיננטה – הדרגה החמישית בסולם. במתמטיקה: יחס הדומיננטיות של סדרות, בקומבינטוריקה. תפקיד החלטה דומיננטי – בתורת ההחלטות, אם תפקוד תפקיד ההחלטה הקודם פחות טוב מזה של הנוכחי, הנוכחי הוא הדומיננטי. דּוֹמִינַנְטִי - שולט
המשחקים האיסתמיים

המשחקים האיסתמיים (ביוונית עתיקה: Ἴσθμια) היו חלק מהמשחקים הפאן-הלניים שנערכו ביוון העתיקה. תחרויות ספורט אלה נערכו בקורינתוס שביוון מדי שנתיים. משחקים אלה נערכו שנה לפני ושנה לאחר מהמשחקים האולימפיים יחד עם המשחקים הנמאיים, ושנה לפני ושנה לאחר המשחקים הפיתיים. המשחקים האיסתמיים נערכו לכבודו של האל פוסידון, ונערכו לראשונה בשנת 580 לפנה"ס על מנת לחגוג את מותו של העריץ קיפסלוס. ייסוד המשחקים יוחס על ידי תושבי קורינתוס לסיזיפוס, ועל ידי אתונה לתסאוס. בשנת 196 לפנה"ס ניצל טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס את המשחקים על מנת להכריז על עצמאותה של יוון משלטון מקדון. לאחר שהעיר קורינתוס נהרסה על ידי הרומים בשנת 146 לפנה"ס עברו המשחקים לעיר סיקיון, בה נערכו המשחקים עד שנת 7 לפנה"ס (או 3 לפנה"ס), עת שהעיר קורינתוס שבה לארח את המשחקים. המנצחים במשחקים אלה קיבלו זר של עלי עץ אורן. המשחקים הופסקו בהוראת הקיסר הרומי תיאודוסיוס הראשון שראה בהם טקס פגאני. מדיה וקבצים בנושא המשחקים האיסתמיים בוויקישיתוף המשחקים האיסתמיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרב טאראנטו

קרב טאראנטו (באנגלית: Battle of Taranto) נערך בליל 11–12 בנובמבר 1940 בטאראנטו כחלק מהקרב על הים התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה. בין הצי המלכותי הבריטי והצי המלכותי האיטלקי (Regia Marina). הקרב שהיה כולו אווירי הסתיים בתבוסה איטלקית קשה. תוכנית לתקוף את הצי האיטלקי בטאראנטו הייתה כבר בעת משבר מינכן ב-1938. התוכנית נעורה לחיים שוב ב-ספטמבר 1940 כאשר תת אדמירל לומלי ליסטר הצטרף עם נושאת המטוסים אילוסטריוס לשייטת הים התיכון בפיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם. האדמירליות הבריטית ראתה בריכוז הצי האיטלקי בטאראנטו הזדמנות לשנות את מאזן הכוחות בים התיכון לטובת הצי המלכותי ותכננה את מבצע Judgement - התקפת פתע על נמל טאראנטו. ב-11 בנובמבר 1940 ביצע מטוס ימי ממלטה טיסת סיור מעל טארנטו וגילה שם את הצי האיטלקי בנמל. האיטלקים הבחינו בו והגבירו את השמירה והגנת הנ"מ בטאראנטו. האיטלקים חסרו ציוד מכ"ם ולא היו יכולים להבחין בשייטת בפיקודו של אנדרו קנינגהם שבמרכזה נושאת המטוסים אילוסטריוס בפיקודו של תת-אדמירל לאמלי ליסטר. מפקדת הצי האיטלקי (ה-Supermarina) הייתה יכולה להורות לאוניות לצאת מהנמל ולשאוף להתכתש עם אוניות הבריטים אבל זה היה מנוגד לפילוסופיה שלהם אז. על סיפון אילוסטריוס היו 21 מפציצי טורפדו דו-כנפיים מסוג פיירי סורדפיש. הגל הראשון של 12 מפציצים הגיע לנמל טאראנטו מכיוון דרום-מזרח בשעה PM ‏ 10.58 והפציצו את אוניות הצי בנמל למרות אש הנ"מ הכבדה שנורתה עליהם מתותחי החוף ומאוניות הצי. גל נוסף של 9 מפציצים הגיע למקום כעבור 90 דקות מכיוון צפון-מזרח הטילו את מטענם על הנמל וחזרו לנושאת המטוסים. אוניית המערכה הרוזן קאבור טבעה. אוניות המערכה ליטוריו וקאיו דואיליו נפגעו קשה. הבריטים איבדו שני מטוסים מאש שנורתה עליהם מתותחי האוניות המותקפות. שני אנשי צוות נהרגו ושניים נשבו. כתוצאה מהתקפה זו העבירו האיטלקים את רוב הצי שלהם צפונה, לנמל נאפולי והאוניות שנפגעו, תוקנו. האיטלקים המשיכו להפריע לשיירות הבריטים למלטה וב-27 בנובמבר 1940 הם התכתשו עם הבריטים בקרב כף ספארטיוונטו ליד סרדיניה שנגמר בתיקו. הם המשיכו ללוות בהצלחה שיירות אספקה לצבא האיטלקי בלוב. המטוטלת נעה לטובתם עד לקרב כף מטפן. מקובל לקבוע לגבי הצי המלכותי האיטלקי כי בקרב טאראנטו קיבל מכה ובקרב כף מטפן קיבל נוקאאוט. סופו של אדמירל הצי האיטלקי איניגו קמפיוני היה טרגי. הוא מונה למפקד האיים הדודקאנזים. לאחר פרישת איטליה מהמלחמה הוא סירב לשתף פעולה עם הגרמנים. כאשר נכבש רודוס במערכת הדודקאנז הוא נתפס על ידי הגרמנים והועבר לאיטליה. ממשלת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית של בניטו מוסוליני החליטה לשפוט אותו כבוגד והוא הוצא להורג ביריות בכיכר העיר פארמה ב-24 במאי 1944. הבריטים שינו את צורה תקיפת מפציצי הטורפדו בגלל רדידות המים בנמל. הטייסים אומנו להטיל את הפצצות נמוך יותר. פתרון זה ועוד נלמדו על ידי היפנים שיישמו אותם בהתקפתם על פרל הארבור שנה לאחר מכן. תוצאות הקרב הראו שכוח קטן של מטוסים מסוגל להסב נזקים כבדים לאוניות מערכה. הקרב הראה בפעם הראשונה את כוחה האמיתי של נושאת המטוסים, והוביל רבים להאמין ש"אוניות התותחים הכבדים" יפסיקו להיות הכוח הימי הדומיננטי. מדיה וקבצים בנושא קרב טאראנטו בוויקישיתוף קרב טאראנטו, באתר military history
העץ הנדיב

העץ הנדיב (באנגלית: The Giving Tree) הוא ספר ילדים, ספרו המפורסם ביותר של המשורר והמאייר האמריקאי-יהודי, שֶל סילברסטיין. הספר המקורי יצא לאור בשנת 1964 ותורגם ליותר מ-30 שפות. גרסתו העברית של הספר הוצאה על ידי "אדם" הוצאה לאור, בירושלים, בשנת 1980, בתרגומו של יהודה מלצר. עלילת הספר נסבה אודות אהבתו הגדולה של עץ כלפי ילד ונכונותו של העץ להעניק ללא תנאי. העץ פונה אל חברו כ"ילד" גם כאשר הילד גדל, מתבגר ומזדקן. כאשר הילד היה קטן, הוא שיחק עם העלים של העץ, טיפס על הגזע, התנדנד על הענפים ואכל את פרותיו של העץ. כשהילד היה מתעייף, הוא היה נרדם בצלו של העץ. אך כשהילד גדל, הוא חדל לבקר את העץ לתקופה ארוכה. כשהוא חוזר כנער מתבגר, מזמין אותו העץ שוב לאכול מתפוחיו ולהתנדנד על ענפיו; אך הילד רוצה כסף כדי לקנות דברים וליהנות. העץ מציע לו למכור את תפוחיו בעיר, וכך להרוויח כסף. הילד קוטף את תפוחיו של העץ כדי למכרם. אחרי תקופה ארוכה נוספת חוזר הילד כאדם מבוגר; הוא עסוק מדי מכדי לטפס על העץ ולשחק בענפיו, ורצונו הוא לבנות בית לעצמו כדי שיוכל להקים משפחה. העץ מציע שייקח את ענפיו כדי לבנות מהם בית, וכך עושה הילד. הילד חוזר אל העץ פעם נוספת כגבר בגיל העמידה, עצוב ומריר; הוא מבקש לעצמו סירה כדי לשוט בה למקום אחר. העץ מציע שיכרות את גזעו כדי לבנות ממנו סירה, וכך עושה הילד. מהעץ נותר רק גדם. כמו מפגשים קודמים ביניהם כשהעץ נתן מעצמו לילד, גם מפגש זה מסתיים במילים "והעץ היה מאושר". הילד מגיע אל העץ בפעם האחרונה כאדם זקן מאוד. העץ אומר לו בעצב שלא נותר לו דבר לתת, כי כעת הוא רק גדם; אך הילד לא מבקש לעצמו דבר מלבד מקום לשבת ולנוח - ואת זה הגדם יכול לתת. גם מפגש זה, והסיפור כולו, מסתיים במילים "והעץ היה מאושר". מערכת היחסים הנרקמת בין העץ המעניק לבין הילד הפכה סמל לאהבה ללא תנאי. בגרסתו האנגלית המקורית של הספר, ההתייחסות אל העץ היא בלשון נקבה (she, her וכו'), כלומר, הזכר (ילד, נער, גבר) הוא הלוקח והמקבל, והאישה היא המעניקה הנותנת והמקריבה עד לכליונה. עובדה זו עוררה תרעומת בקרב פמיניסטיות שראו בו ספר מאצ'ואיסטי, המאפיין את המנטאליות הגברית כלקיחה ואת זו הנשית כנתינה. "העץ הפולני" הוא פרודיה בעברית שכתב דניאל גולדשטיין על בסיס עלילת הספר "העץ הנדיב". בפרודיה נוהג העץ בסטריאוטיפיות המיוחסת בתרבות הישראלית לנשים פולניות: הוא מגלה דאגה לילד ומבקש ממנו להתלבש ולנעול את נעליו, מפציר בו לאכול כי הוא "נראה עייף" וקובל כי אינו מבקרו. בספר המקורי מסתיים כל מפגש ב"העץ היה מאושר", אך בפרודיה העץ נותר מריר; רק בסוף הסיפור, למרבה האירוניה, העץ מאושר. תפנית פארודית בעלילה מופיע בספר "העץ שקבע גבולות בריאים". מרית בן ישראל, העץ הנדיב, מה אומרים האיורים? הקראת "העץ הנדיב" בקולו של של סילברסטיין (באנגלית) העץ הנדיב, באתר "דףדף" אנה הולמס, רבקה גלצ'ן, הניו יורק טיימס, "העץ הנדיב": נפלא או זוועה?, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2014 העץ הפולני, דניאל גולדשטיין. הניו יורק טיימס, הגיע הזמן שנדבר על הספר "העץ הנדיב", באתר הארץ, 23 באוקטובר 2019 יעל אינגל, האם העץ הנדיב היה סתם חסר עמוד שדרה?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 14.5.2023 Ellen Handler Spitz, “Classic Children's Book.” American Heritage 50, no. 3 (May/June 1999): 46 Topher Payne, The Tree Who Set Healthy Boundaries, a parody alternate ending for Shel Silverstein's The Giving Tree נטע הלפרין, סוף אלטרנטיבי ל"העץ הנדיב" מציע לכם להיות הורים קצת פחות נדיבים, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2021
פסואו (נהר)

נהר הפּסוֹאוּ (בגאורגית: ფსოუ, ברוסית: Псоу, באבחזית: Ҧсоу) הוא נהר הזורם בחלקם המערבי של הרי קווקז. במדינות רוסיה, אבחזיה (גאורגיה). מקור הנהר הוא מהר אגפסתה, המתנשא לגובה 3,257 מטר מעל פני הים, וזורם לאורך המדרון הדרומי של הרי הקווקז. חלק מתוואי הנהר זורם בקו הגבול שבין אבחזיה (שנמצאת בצפון-מערב גאורגיה) ומחוז קרסנודאר שברוסיה. הנהר זורם בסופו של דבר לים השחור. אורכו של הנהר מגיע ל-57 ק"מ, ואגן הניקוז שלו הוא 420 קמ"ר לערך. עמק פסואו גובל ברכס גגרה של אבחזיה ממזרח. מדיה וקבצים בנושא פסואו (נהר) בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.