laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מישל וורם

מישל ארמנד וורם (בהולנדית: Michel Armand Vorm; נולד ב-20 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת השוער. וורם החל במועדון הנוער של עיר הולדתו ניווחיין. ב-2004 הוא עבר לשחק באוטרכט מליגת העל ההולנדית. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא לא שיחק כלל ולכן הושאל לקבוצת דן בוס מליגת המשנה בה שיחק 35 משחקים. בתום העונה חזר לאוטרכט בעמדת השוער השלישי אך בעקבות יכולות טובות באימוני טרום העונה הוא עבר לעמדת השוער הראשון ושיחק בליגה 33 מתוך 34 המשחקים בעונתו הראשונה, ומעמדו כשוער ראשון נותר איתן בהמשך. וורם החמיץ משספר משחקים בעונת 2007/2008 בשל פציעות בברכו ובכתפו. וורם עזב את אוטרכט בעונת 2011/12 ועבר לשחק בקבוצת סוונסי סיטי מהפרמייר ליג. בעונתו הראשונה בסוונסי הוא הציג יכולות טובות ושמר על שער נקי ב-13 מתוך 37 משחקי הליגה בהם שיחק. יכולותיו הגבוהות הביאו לו שלושה תארים בקבוצה בתום העונה: שחקן השנה של האוהדים, שחקן השנה של השחקנים והשחקן הזר הטוב ביותר. ב-23 ביולי 2014 חתם וורם בטוטנהאם הוטספר על חוזה לארבע שנים. במהלך עונת 2018/2019 נדחק וורם מעמדת השוער המחליף לטובת פאולו גזאניגה וכתוצאה מכך מיעט לשחק. וורם שוחרר מטוטנהאם לאחר עונת 2018/2019 עם סיום חוזהו, אך ב-14 באוקטובר 2019 הוחתם מחדש עד לסיום העונה בשל פציעתו הקשה של השוער הראשון, הוגו לוריס. וורם שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד ואף היה שותף בזכיית נבחרת הנוער באליפות אירופה עד גיל 21 - 2006. בשנת 2008 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ושיחק לראשונה במשחק ידידות ב-2009, ובמשחק רשמי ב-2010. הוא היה בסגל נבחרת הולנד למונדיאל 2010 כשוער שלישי. במהלך המונדיאל, אשתו ילדה בן והוא חזר להולנד למספר ימים על מנת להיות עם אשתו ובנו. הוא היה בסגל הנבחרת גם לטורנירים יורו 2012 ומונדיאל 2014. ב-26 באוקטובר 2020 הודיע וורם על פרישתו מכדורגל בגיל 37. סוונסי גביע הפוטבול ליג: 2012 הולנד סגנות גביע העולם: 2010 מקום שלישי בגביע העולם: 2014 אליפות אירופה עד גיל 21: 2006 מדיה וקבצים בנושא מישל וורם בוויקישיתוף מישל וורם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מישל וורם, באתר Transfermarkt מישל וורם, באתר Soccerway מישל וורם, באתר BDFutbol מישל וורם, באתר WorldFootball.net מישל וורם, באתר National Football Teams מישל וורם, באתר FootballDatabase.eu מישל וורם, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt לאחר ששוחרר בקיץ: מישל וורם חזר לטוטנהאם, באתר ONE‏, 14 באוקטובר 2019
עיבוד מתכת

עיבוד מתכת (גם: חרשות מתכת) מתייחס לידע האנושי להתאמת מתכת ליצור כלים, צורות ומבנים ממתכת. תחום עיבוד המתכת כולל בתוכו מגוון רחב של טכניקות ותחומים, החל מבניית אוניות ענק וכלה בעיבוד מתכות יקרות לתכשיטים. כך שמונח זה כולל בתוכו קשת רחבה של טכנולוגיות שונות ואמצעים שונים. תחום המטלורגיה נבנה על בסיס הניסיון האנושי שנצבר בעיבוד מתכת לאורך ההיסטוריה וכן על התאוריות המדעיות שהתפתחו לגבי מבנה החומר. לעיבוד המתכת משקל רב בהיסטוריה האנושית, כשידע זה יצר אימפריות וגרם לקריסתן, וכן היווה גורם מכריע בהתהוותן של תרבויות ולהכחדת אחרות. הממצא הארכאולוגי הקדום ביותר המצביע על שימוש ועיבוד מתכת הוא תליון נחושת בעיראק, המתוארך ל-8,700 לפנה"ס. אייזק אסימוב טען כי הזהב, על אף נדירותה, הייתה המתכת הראשונה בשימוש האדם. הסיבה לכך היא, שהזהב בצורתו הטבעית מופיעה כפיסות מתכת, בניגוד למרבית המתכות הנמצאות בטבע כעפרה. פריטי הזהב הקדומים ביותר הידועים כיום, נמצאו בבולגריה בנקרופוליס ליד וארנה, ומתאורכים לשנת 4450 לפנה"ס. בין אבני הדרך שהובילו לשיטות עיבוד המתכת המודרניות: עבודה עם סגסוגות פיתוח כבשנים ויציקת מתכת (תקופת הברונזה, תקופת הברזל) לאורך ימי הביניים, ניסיונות הנפל להפוך מתכות שונות לזהב (תחום הידוע היום בשם אלכימיה) לא צלחו. גילוי מתכות נוספות שלא היו ידועות קודם לכן סתרו תאוריות כגון ארבעת היסודות (אשר רבים בהם אייזק ניוטון האמינו בנכונותן) והפכו את התחום שהייתה מעורבת בו בין היתר מיסטיקה, למסע מדעי לגילוי מסתרי החומר. גיבוש השיטה המדעית בתקופת הרנסאנס הובילה למהפכה מדעית. עם גילוי החמצן והצעת התאוריה של יסודות ותרכובות על ידי אנטואן לבואזיה, נוסד מדע הכימיה. ביסוס הידע הכימי אפשר את שכלול תהליכי ההיתוך (הבסיס למטלורגיה-קביעת תכונות הסגסוגת) ויכולת ליצור פלדה ולעבוד עם מתכות שונות. כלי הפצירה המתכתית, אפשר יכולת הסרת מתכת עדינה וזהו הבסיס לעיבוד שבבי, שהוא עיבוד מתכת על ידי הסרת חומר. אם בעבר המכונות שהאדם בנה התבססו על גלגלי עץ (כגון טחנת מים), יכולת יצירת שיניים ותהליכי הקשיית מתכת אפשרו יצירת גלגלי שיניים מתכתיים ויצירת מנגנונים מכניים ממתכת. עם יצירת המשחזת הסיבובית נוצר הבסיס למכונות עיבוד שבבי כגון כרסומת ומחרטה. מיכון-המהפכה התעשייתית, שהגורם המרכזי להתרחשותה הוא המצאת מנוע הקיטור, תרמה להפיכת תהליכי העבודה מתהליכים ידניים בעיקרם לשימוש במכונות. המהפכה התעשייתית השנייה, שכללה פיתוח מנוע הבעירה הפנימית והדיזל והתפתחות ההידראוליקה והפנאומטיקה ושכלול שיטות ריתוך, הובילו למיכון תחום עיבוד המתכת וליצירת שיטות ייצור חדשות שאיפשרו לייצר חלקים מורכבים יותר, חזקים יותר בפחות זמן. המצאת ה-CNC וכניסת המחשוב לתחום ושיפור דיוק המכונות. חוזק חומרים חוק הוק ייצור בהזרקת מתכת עיבוד שבבי נפח מסגר צורף עיבוד מתכת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עבודות מתכת, דף שער בספרייה הלאומית
טראנס הקס

טראנס הקס (באנגלית: Trans Hex) הוא תאגיד יהלומים הפועל בדרום אפריקה ובאנגולה. תאגיד טראנס הקס נוסד בשנת 1962. מניותיו נסחרות בבורסה של נמיביה ובבורסה לניירות ערך ביוהנסבורג. הוא פועל בשלל תחומים הקשורים לכריית יהלומים ומסחר בהם, כגון: איתור מרבצי סלעים עם היתכנות גבוהה להפקת יהלומים, כרייה של אבנים בקרקע ובים, ושיווק יהלומים ברחבי העולם. התאגיד מפיק כ-200,000 קרט יהלומים איכותיים בשנה ונחשב לתאגיד רווחי מאוד. בין השאר פעיל התאגיד בכריית יהלומים אלובלים בנהר אורנג' לאורך 50 ק"מ. והיהלומים המופקים באזור כרייה זה הם באיכות גבוהה ובהיקף גדול (למשל, ב-2006 נמצא באורנג' יהלום במשקל 96 קרט, שנמכר ב-2.5 מיליון דולר). כמו כן, מפעיל התאגיד את מפעל ראונינג סוידהק (Reuning Suidhek), מכרה בלודריף (Bloeddrif) ואת המיזם החברתי גאריפ (Gariep). חברת טראנס הקס (Trans Hex) הגיעה להסכם עם איגוד הכורים הלאומי של דרום אפריקה, לשינוי מערכת המשמרות בפעילויות הפקת היהלומים בפרויקט Lower Orange River, הכולל את מכרות היהלומים בייקן (Baken) ובלודריף (Bloeddrif). במסגרת ההסכם, שנכנס לתוקפו בסוף פברואר 2016, הסכימו בסך הכל 125 עובדים (כ-22% מכוח העבודה) לחבילות קיצוצים מרצון. רוב המתנדבים להסכם הקיצוצים הם עובדים בוגרים יותר, מהוותיקים בחברה. השינוי עולה בקנה אחד עם האסטרטגיה של טראנס הקס לניהול אחראי של נכסי LOR המתיישנים, בשנים האחרונות לפעילויות בנכס, באמצעות אופטימיזציה של היקפי הכרייה והטיפולים, לצד צמצום הוצאות ושיפורים לרוחב הפעילות. מטרת החברה היא להאריך ככל הניתן את חיי המכרה ברי-הקיימא של כל פעילות, ולנהל במקביל את הסיכונים הקיימים במכרות אלוביאליים, שמוצו ברובם. אתר האינטרנט הרשמי של טראנס הקס עלייה של 12.5% ברווחי חברת היהלומים טרנס הקס ברבעון הראשון, 1.6.10, באתר israelidiamond דרום אפריקה: גם עובדי טרנס הקס פתחו בשביתה, 23.7.13, באתר israelidiamond טראנס הקס מתכננת לכרות 218 אלף קרט בשנה ממכרה נמקווהלנד, 25.11.13, באתר israelidiamond חיים אבן-זוהר, כריית יהלומים בעולם, מדיניות ואסטרטגיה במרכזי הגלם, (עורכת: שירה עמי), מכון היהלומים הישראלי IDI, 2007, עמ' 166-165. THE ISRAELI DIAMOND INDUSTRY, קיצוצים מרצון לחמישית מכוח האדם בפרויקט LOR של טרנס הקס, ‏28-2-2016
עידן ויצמן

עידן ויצמן (נולד ב-20 באפריל 1985) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בשמשון כפר קאסם. ויצמן החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי חיפה ובשנת 2000 עבר לנווה יוסף. בשנת 2004 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי עירוני קריית אתא בליגה הארצית. בסיום העונה עבר להפועל עכו מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים. לקראת עונת 2007/2008 עבר ויצמן לשחק במ.כ. נצרת עילית מהליגה הלאומית, ובמהלך העונה ועבר להכח עמידר רמת גן מאותה הליגה. עם הכח עמידר רמת גן עלה לליגת העל לאחר שהקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית. ויצמן שיחק עם הקבוצה בליגת העל בעונת 2008/2009 ובסיומה עבר למועדון ספורט אשדוד בה שיחק בעונת 2009/2010. את עונת 2010/2011 החל בהפועל חיפה אולם במהלכה עבר לבני סכנין, במדיה שיחק שנתיים וחצי. בקיץ 2013 חתם ויצמן בקבוצת סימורק זאקאטאלה מהליגה האזרית הראשונה. ויצמן שיחק שנתיים במדי הקבוצה, ובתום עונת 2014/2015 סיים את חוזהו במועדון. ב-1 באוקטובר 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. בתחילת עונת 2016 חתם בעירוני טבריה מליגה א' צפון. בקיץ 2018 חתם בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א'. ב-14 ביולי 2019 ויצמן חתם בהפועל מגדל העמק. בדצמבר 2020 עבר לשחק בעירוני טבריה. בחודש מרץ 2021 מונה למאמנה הזמני של הקבוצה. כיום הוא מאמן בנהלל יזרעל מדיה וקבצים בנושא עידן ויצמן בוויקישיתוף עידן ויצמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עידן ויצמן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עידן ויצמן, באתר Transfermarkt עידן ויצמן, באתר Soccerway עידן ויצמן, באתר FootballDatabase.eu לירן ביטון, עידן ויצמן חתם במגדל העמק, באתר גולר, 14 ביולי 2019 יוסי בן חמו, "בעירוני טבריה הבטיחו וקיימו!", 4 בדצמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פביאן ג'ונסון

פביאן מרקו ג'ונסון (באנגלית: Fabian Marco Johnson; נולד ב-11 בדצמבר 1987) הוא כדורגלן אמריקאי, המשחק בעמדת המגן הימני בנבחרת ארצות הברית. ג'ונסון נולד במינכן שבגרמניה, לאב אמריקאי שעבד כשחקן כדורסל בגרמניה, ולאם אמריקאית-גרמנית. הוא החל את הקריירה בשנת 2001, עם קבוצת Sportfreunde München. בקיץ 2006 הועבר ג'ונסון לקבוצת מינכן 1860, וכבר ביולי 2006 הוא החל לשחק בקבוצה כשחקן הרכב. הוא הופיע בכמעט 90 הופעות טרם שהועבר לוולפסבורג ב-14 ביולי 2009. הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחקה נגד פרייבורג, שהסתיים בתוצאה 2-2. ב-2011 הועבר לשחק בשורות הופנהיים. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-26 בספטמבר 2012, בניצחון 3-0 על שטוטגרט, ניצחונה הראשון של הקבוצה לעונה זו. ב-24 בפברואר 2014, אושר כי ג'ונסון יצטרף לבורוסיה מנשנגלדבך בהעברה חופשית בסיום עונת 2013/2014. בקיץ 2020, שוחרר מהמועדון. ג'ונסון שיחק בין השנים 2003-2009 בנבחרות הצעירות של גרמניה, ואף השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. ב-25 באוגוסט 2011, ג'ונסון זומן לנבחרת ארצות הברית, על ידי מאמנה יורגן קלינסמן, לקראת משחקיה נגד קוסטה ריקה ובלגיה. עם זאת, הוא לא השתתף עקב כך שטרם קיבל אישור מפיפ"א להעברת נבחרתו הלאומית מגרמניה לארצות הברית. לכן, הופעותיו הראשונות במסגרת הבינלאומית היו ב-11 וב-15 בנובמבר 2011 בהתאמה - בהפסד 1-0 נגד צרפת, ובניצחון 3-2 נגד סלובניה. כמו כן השתתף ג'ונסון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, במשחק נגד גואטמלה. ג'ונסון השאיר חותם ב-25 ביוני 2012, כאשר בהפסד 4-1 נגד ברזיל בישל את שערה היחיד של נבחרתו. את שערו הראשון בנבחרת הלאומית הבקיע ב-1 ביוני 2014, במשחק נגד טורקיה. ג'ונסון השתתף גם במסגרת מונדיאל 2014. מדיה וקבצים בנושא פביאן ג'ונסון בוויקישיתוף פביאן ג'ונסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פביאן ג'ונסון, באתר Transfermarkt פביאן ג'ונסון, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פביאן ג'ונסון, באתר Soccerway פביאן ג'ונסון, באתר WorldFootball.net פביאן ג'ונסון, באתר National Football Teams פביאן ג'ונסון, באתר FootballDatabase.eu
פאלקנזה

פאלקנזה (בגרמנית: Falkensee) היא עיר במחוז האבלנד שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה. זוהי העיר הגדולה ביותר במחוז מבחינת מספר תושביה והיא שוכנת על גבולה המערבי של ברלין. פאלקנזה נוסדה ב-1923 על ידי מיזוגן של הערים פאלקנהאגן (Falkenhagen) וסגפלד (Seegefeld) ושם העיר החדשה שולב משמות שתי הערים הללו. במהלך מלחמת העולם השנייה פעל במקום מחנה משנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן. בזמני השיא הכיל המחנה 2500 אסירים שהועסקו בעבודת כפייה. פאלקנזה גובלת בברלין המערבית ובין השנים 1961-1990 הפרידה בין שתי הערים חומת ברלין. כעיר לוויין השוכנת בצמוד לברלין, צמחה פאלקנזה עם ברלין עצמה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטמצמה אוכלוסיית פאלקנזה עקב הניתוק הטריטוריאלי שנכפה עליה מברלין המזרחית. מאז נפילת חומת ברלין, חזרה אוכלוסייתה של העיר לצמוח והיא ממשיכה לגדול. לפאלקנזה יש תחנת רכבת השוכנת על קו הרכבת ברלין-המבורג. רכבות מקומיות ורכבות אזוריות-מהירות עוצרות בתחנה בשניים מרציפיה. שתי רכבות מקומיות, המקשרות את ברלין לעיר נאוון (Nauen), עוצרות בפאלקנזה. בסמיכות לתחנת הרכבת ממוקם מסוף אוטובוסים מרכזי ובו סככה גדולה לאופניים. מדיה וקבצים בנושא פאלקנזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאלקנזה (בגרמנית)
מאיר בר אוריין

מאיר בר אוריין (גלרנטר) (17 ביולי 1929 - פברואר 2013) היה סגן ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. בר אוריין נולד בווינה בירת אוסטריה, בנם של מיצי ויוסף בר אוריין. בגיל 4 עלה לארץ ישראל וגדל בכפר הנוער בן שמן. ב-1946 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת דגניה א'. שירת בגדוד השלישי בחטיבת יפתח ובמלחמת העצמאות לחם בקרבות על צפת, לטרון והנגב. בתפקידו האחרון היה סגן מפקד פלוגה במשלט הגופרית ליד קיבוץ בארי, נפצע והשתחרר מהשירות. הוא היה חבר קיבוץ עמיעד וריכז את ענף הפלחה במשק. באמצע שנות החמישים עזב את הקיבוץ והצטרף לשב"כ, הוא שירת כראש חוליה בתחום מודיעין מסכל. לאחר שנה עבר למוסד, שירת ביחידה מבצעית מחוץ לישראל, לאחר מכן היה ממקימי אגף "תבל", האגף שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים. שירת כסגן מפקד ומפקד מטה המוסד באירופה. ב-1984 מונה לראש אגף המינהל וסגן לתפקידים מיוחדים של ראש המוסד ושירת בתפקיד עד פרישתו מהשירות ב-1991. לאחר פרישתו כיהן במגוון תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר עמותת קשת אילון מ-1996 עד 2011 (על שמו נקרא אולם הקונצרטים בקיבוץ אילון), דירקטור בחברת אשדר בשנים 2007 עד 2012, חבר בוועדה לבדיקת מינויים של דירקטורים בחברות ממשלתיות, חבר בוועדה לחלוקת כספי עיזבונות המדינה, דירקטור וחבר בוועדת ביקורת בחברת ירושלים שוקי הון, וחבר בוועדה למניות בנק דיסקונט. בר אוריין היה בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מבית הספר למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר שני מאוניברסיטת חיפה. היה נשוי לירדנה, אב לבת בשם דליה, וסב לשלושה נכדים. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ גבעת השלושה. מאיר בר אוריין, באתר הפלמ"ח קשת של צלילים
זרצ'ה

זָרֶצֶ'ה (בפולנית: Zarzecze, זָאזֶ'צֶ'ה; ברוסית: Заречье, זָרֶצֶ'ה; בבלארוסית: Зарэчча, זָרֶצָ'ה), המכונה בליטאית אוּז'וּפּיס (Užupis; מילולית: "מעבר לנהר") היא שכונה בווילנה, בירת ליטא. השכונה, ששמה (הן בשפות הסלאביות והן בליטאית) פירושו "מעבר לנהר", נקראת כך מאחר שהיא שוכנת מעבר לנהר וילניה, המפריד בינה למרכז העיר. היא מהווה חלק מהעיר העתיקה של וילנה, שהוכרזה ב-1994 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשל האווירה הבוהמיינית המאפיינת את המקום, השכונה היוותה גורם משיכה לאמנים, והיו שהשוו אותה לעיר החופשית כריסטיאניה בקופנהגן, ולרובע האמנים מונמארטר בפריז. ב-1997 הוכרזה השכונה כרפובליקה עצמאית. והיא משמשת כמדינה לכאורה בהסכמה לא-רשמית של השלטונות הליטאיים, הרואים בכך גימיק תיירותי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במאה ה-15 נבנה גשר מעל נהר הויליניה שחיבר את האזור עם העיר וילנה וכתוצאה מכך החל להתפתח במקום פרבר שוקק. כבר במאה ה-16 היה ידוע הרובע כאזור שתושביו יהודים. במהלך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 היה רובע אוז'יפיס מאוכלס בעיקר באוכלוסייה יהודית. היהודים שהתגוררו ברובע השתייכו בחלקם לתנועת ההשכלה הליברלית ובחלקם לזרמים ביהדות אשר דגלו באורח חיים תורני. במחצית השנייה של המאה ה-19 עברו להתגורר ברובע בורגנים ואנשי צבא מהאוכלוסייה הכללית. בנוסף לבתי הכנסת ולכנסיות ברובע שכן גם מכון מדעי למחקר אונקולוגי בניהולו של הפרופסור קזימיר פלצ'ר. בתקופת השואה שימש חלק מהשכונה כחלק מגטו וילנה. לאחר המלחמה השלטון הסובייטי הקים אזור תעשייה מסיבי בסמוך לרובע, הרס את בית הקברות היהודי שהיה במקום, גילח את כנסיית הגואל שניצבה שם מאז המאה ה-19 והזניח את בתי הרובע. כתוצאה מכך בעשורים שלאחר המלחמה ועד עצמאות ליטא הרובע שקע והפך לסלאמס מאוכלס בעיקר באנשים משולי החברה כגון מכורים לסמים ואלכוהוליסטים. לאחר עצמאות ליטא ב-1990 החלו אומנים צעירים בשנות העשרים המוקדמות לחייהם לזלוג לתוך הרובע בין השאר בשל מקומו האטרקטיבי בקרבת מרכז עיר הבירה של הרפובליקה הליטאית העצמאית ובעיקר בגלל שניתן היה למצוא בו בתים נטושים למחצה שניתן היה לעבור לתוכם בלי לשלם שכירות לאיש. במהלך שנות ה-90 הרובע החל להשתקם, בתים רבים בו עברו שיפוץ והתבצע מיתוג של האזור כרובע אומנים. בהמשך הציבו האומנים שלט ברוכים הבאים בכניסה לרובע שאחת מהשפות בו היא יידיש כתזכורת ומחווה לעבר של הרובע. במהלך שנות ה-2000 הציבו האומנים פסל של המלאך גבריאל בנקודה שבה ניצבה בעבר כנסיית הגואל. ב־1997 הכריזו אנשי השכונה על עצמם כעל רפובליקה אוטונומית, שלא בהסכמה רשמית של השלטונות ליטא. הם הכריזו על כינון חוקה, ובה 41 עקרונות, שאפשר לראותם כהיתוליים, כמו: "לאדם ישנה הזכות, לא לדעת לעיתים האם יש לו חובות" "לכל אדם יש זכות לאהוב" "לכל אדם יש זכות שלא לאהוב איש" "לכלב ישנה הזכות להיות כלב" לאדם יש זכות לחגוג את יום הולדתו, או שלא" המסמך המפרט את עקרונות החוקה מוצג לראווה במקום מרכזי במגוון שפות, ובהן יידיש ועברית. ה"רפובליקה" הנהיגה חגים לאומיים ואף יום עצמאות משלה (באחד באפריל), ופעם בשנה מתקיימת ביקורת דרכונים, כאקט שלטוני. מדיה וקבצים בנושא זרצ'ה בוויקישיתוף עותק של חוקת הרפובליקה העצמאית של אוז'ופיס (באנגלית) סיור ברפובליקת האמנים בווילנה, וידאו, באתר הגארדיאן הבריטי ערך זה הוא קצרמר בנושא ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יפרוק המדבר

יפרוק המדבר (שם מדעי: Anabasis articulata) הוא מין צמח בסוג יפרוק ממשפחת הסלקיים. היפרוק הוא בן שיח חסר עלים הגדל בצפיפות וקוטרו 25 - 40 מ"מ. גבעולי היפרוק בנויים פרקים פרקים וצבעם ירוק. ענפי היפרוק עבים, קוטרם 3 - 5 מ"מ. ענפי הצמיחה הבשרניים מתחילים את צמיחתם באביב, מתארכים, מסתעפים בקיץ ונושאים על הסעיפים פרחים בחודשים ספטמבר ואוקטובר. יחידות התפוצה המכונפות נפוצות בחודשים נובמבר ודצמבר עם גשמי החורף. צבען של הכנפיים בטרם הבשילו נע מקרם-לבן עד ארגמן ושונה משיח לשיח. תכונה זו קבועה לכל פרט באוכלוסייה. שפע הגוונים של הפרטים באוכלוסיות השונות הגדלות בתחום האופטימום גבוה מהמגוון בתחום המינימום[דרושה הבהרה]. לאחר הפצת הפירות, מתייבשים הענפים שנשאו אותם ונושרים. הזרעים נובטים בקלות בגשמים הראשונים. אם אין תנאים מתאימים לנביטה הם מאבדים את חיוניותם תוך שבועות אחדים. בשנים שחונות עשוי היפרוק לא לפרוח כלל, ואז השרת חלקי ענפיו אינה קשורה במקצב הצמיחה השנתי אלא בבצורת. היפרוק נפוץ בין היתר בנגב הצפוני, אך יכול לגדול בסוגי קרקעות שונים. היפרוק גדל בדרגשי גיר, בנגב ברמת עבדת, הר חתירה, הר שגיא ובסיני בג'בל יעלק וברמת א-תיה. היפרוק גדל בקירטון קשה במדבר יהודה ובחול ניאוגני במישור רותם, מישור ימין ואזור עמק ירוחם-דימונה. היפרוק גדל בחול מיוצב וחול על לס או על מישורי חצץ בין רביבים לתעלת סואץ ועל סרוזיום לסי בין שדה בוקר לירוחם. מאפר היפרוק ניתן להפיק סבון חסר ריח על ידי ערבוב במים. ברפואה העממית הכינו מגבעולי היפרוק משרה לטיפול במחלות עור, דרכי הנשימה, דרכי השתן ומפרקים. מדיה וקבצים בנושא יפרוק המדבר בוויקישיתוף יפרוק המדבר, באתר NCBI (באנגלית) יפרוק המדבר, באתר צמח השדה יפרוק המדבר, באתר צמחיית ישראל וסביבתה יפרוק המדבר, באתר Tropicos (באנגלית) יפרוק המדבר, באתר GBIF (באנגלית) יפרוק המדבר, באתר The Plant List (באנגלית) יפרוק המדבר, באתר IPNI (באנגלית) יפרוק המדבר - אגדות ומידע מפורט מתוך האתר טיולים בארץ מגדיר צמחים
ברוך בר-לב

ברוך (בורקה) בר-לב (ברלוביץ') (14 באוקטובר 1924 – 22 ביוני 2007) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, פיקד על חטיבה 14, ראש מטה פיקוד המרכז במלחמת ששת הימים ונספח צה"ל ומשרד הביטחון באוגנדה. בר-לב נולד בליטא, עלה בגיל 10 לארץ ישראל וגדל בבאר טוביה. הצטרף לארגון ההגנה ולמשטרת היישובים העבריים ופיקד על המשמר הנע בבית אשל. במלחמת העצמאות השתתף בפעולת פיצוץ מתחם בית החרושת לקרח ביאזור והיה מפקד קורס מ"כים ולחם בקרב עמק הירדן. לטענתו היה הוא זה שעצר את הטנק בכניסה לקיבוץ דגניה א' באמצעות בקבוק מולוטוב. לאחר הקמת חטיבה 8 מונה למפקד פלוגת החרמ"ש של גדוד 82 שכללה 11 זחל"מים וחמש שריוניות וייט. הוא לחם עם הפלוגה במבצע דני לכיבוש רמלה ולוד, קרב עיראק אל-מנשייה, וקרב משטרת עיראק סווידאן, במהלכו נפצע מקליע ברגלו. לאחר שהחלים, הוא חזר ליחידתו והשתתף במבצע חורב בכיבוש עוג'ה אל-חפיר. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 82 ופיקד על בית הספר לשריון. ב-1955 מונה לסגן מפקד חטיבת השריון במילואים הראשונה בצה"ל, חטיבה 27, לחם עם החטיבה במלחמת סיני ונפצע. ב-1959 מונה למפקד חטיבה 14, שבתקופתו עברה הסבה מחטיבת חיל רגלים לחטיבה ממוכנת. במלחמת ששת הימים שירת כראש מטה פיקוד המרכז. ב-1968 נשלח לאוגנדה כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון, הוא ליווה את הארגון מחדש של צבא אוגנדה בראשות אידי אמין עד שזה תפס את השלטון בהפיכה צבאית ב-1971. לאחר חטיפת טיסה 139 של חברת אייר פראנס לאנטבה, נקרא בר-לב לשוחח עם אמין וללחוץ עליו להביא לשחרור החטופים. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 עזב את ישראל ועבר להתגורר בלוס אנג'לס. אסף ענברי, הטנק, הוצאת ידיעות ספרים, 2018. מדיה וקבצים בנושא ברוך בר-לב בוויקישיתוף אורי דרומי, הטנקיסט שדיבר על לבו של אידי אמין, באתר הארץ, 31 ביולי 2007 אתר "Billiongraves" מרדכי בר־און ופנחס גינוסר, ראיונות עם אלוף (מיל') ישראל טל, עיונים בתקומת ישראל 10, 2000, עמ' 15–86, בעמ' 28–30 מסדנת טנקים חטיבתית לבית מלאכה בסיסי לתיקון טנקים, אתר עמותת חיל החימוש
מצר קרוזנשטרן

מצר קרוזנשטרן (ברוסית: Пролив Крузенштерна) הוא מצר ים ברוסיה המפריד בין האיים הקוריליים הצפוניים ראיקוקה (Райкоке) וסלעי לובושקי (Скалы Ловушки) ומחבר בין ים אוחוצק לאוקיינוס השקט. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 50 ק"מ. עומקו המרבי – 1,764 מ' ואורכו כ-15 ק"מ. קרוי על שם מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני בלטי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן. מצר פריס סלעי לובושקי ממוקמים כ-20 ק"מ מדרום-מערב לאי שיאשקוטן (Шиашкотан). ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ההרים הלבנים (אריזונה)

ההרים הלבנים (באנגלית: White Mountains) הם רכס הרים ואזור הררי בארצות הברית, בחלק המזרחי של מדינת אריזונה בגבולה עם ניו מקסיקו. ההרים הלבנים הם המשך של אזור המעבר של אריזונה-שולי מגיון. ההרים הלבנים הם חלק מרמת קולורדו שבצפון אריזונה ומאומת נאוואחו. ההרים הלבנים גם כוללים את חלק משולי הרמה של יוטה, של צפון-מערב ניו מקסיקו ושל דרום-מערב קולורדו. ההרים הלבנים גובלים בשולי מגיון במערב; בהרי סן פרנסיסקו בדרום-מזרח; במדבר הצבוע, באומת נאוואחו ובפארק הלאומי פטריפייד פורסט בצפון; ובשמורת האינדיאנים של פורט אפאצ'י בדרום-מערב. הפסגה הגבוהה ביותר של ההרים הלבנים היא הר בולדי (Mount Baldy) המתנשא לגובה של 3,475 מטרים מעל פני הים. הגשמים בהרים הלבנים מתנקזים לדרום באמצעות מספר יובלים של נהר סולט, ולצפון באמצעות נהר קולורדו הקטן. בהרים הלבנים ישנם גם מספר אגמים קטנים. מדיה וקבצים בנושא ההרים הלבנים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוהאבי (מחוז)

מחוז מוהאבי (אנגלית: Mohave County) הוא מחוז בפינה הצפון-מערבית של אריזונה, ארצות הברית. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נמנו במחוז מוהאבי קצת יותר מ-200 אלף נפש. קינגמן היא בירת המחוז, ולייק האווסו סיטי העיר הגדולה ביותר בו. מדיה וקבצים בנושא מוהאבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוהאבי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנאו שליד ברלין

בֶּרנַאוּ שליד ברלין (בגרמנית: Bernau bei Berlin, ברנאו בַּיי ברלין, או בקיצור: ברנאו, Bernau) היא עיר במחוז ברנים שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה, כ-10 ק"מ מצפון-מזרח לברלין. בחפירות ארכאולוגיות נחשפו ממצאים מהתקופה המזוליתית שמעידים שהאזור היה מיושב מאז שנת 8800 לפני הספירה לערך. העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1232, אך נסיבות הקמתה לא ידועות. על פי אגדה התיר אלברט הראשון, המרגרייב של ברנדנבורג, להקים את העיר ב-1140 בזכות הבירה הטובה שהוגשה לו במקום. אכן ידוע על ייצור הבירה מהמים של נהר פנקה (Panke). לפיכך, נאסר בחוק לזהם את מי הנהר ולהזרים אליהם שפכים בימים לפני שיוצרה הבירה. ברנאו חוותה תקופת צמיחה מהירה בשנים שלפני מלחמת שלושים השנים. את החלקים של חומת המגן עם השערים והחפיר שהגנו על העיר ניתן לראות עד ימינו. ביצורים אלה סייעו לברנאו להגן על עצמה בהצלחה מפני תקיפת ההוסיטים ב-1432. בעקבות הדבר והמלחמה הפכה ברנאו לעיר ענייה ועגומה. פרידריך הראשון, מלך פרוסיה יישב בעיר ב-1699 25 משפחות של הוגנוטים בעלי מלאכה, חקלאים, סוחרים ומדענים. ב-1842 חוברה העיר לרשת הרכבות. אחד מקווי הרכבת החשמלית הפרברית הראשונות בעולם הופעל כאן ב-1924. הרכבת המהירה של ברלין (S-Bahn Berlin), קישרה את ברנאו עם תחנת (Berlin Nordbahnhof). בשנת 1930 פתחה קונפדרציית ארגוני הסחר הגרמניים במקום את בית הספר שלה. בתקופת השלטון הנאצי נבנה בעיר מפעל לייצור מדים עבור הוורמאכט. בשנת 1943 הוקם בעיר מחנה משנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן, בו הוחזקו כ-300 אסירים ועובדי כפייה. ב-20 באפריל 1945 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום. קונרד וולף (לימים במאי קולנוע נודע במזרח גרמניה) מונה למושל הצבאי של העיר. בתוך השטח של מפעל לייצור מדים הוקם בסיס של הצבא האדום. הבסיס פעל בכל תקופת גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה התפנו החיילים הסובייטים מהעיר. מחוץ לעיר היה אזור מגורים שבו גרו מנהיגי גרמניה המזרחית בבידוד מהאוכלוסייה. המוזיאון להיסטוריה מקומית מפעיל שני אתרים. אחד מהם בשער העיר ובו בית הכלא לשעבר. זהו אחד משלושת השערים ההיסטוריים של העיר שהיו חלק מהחומה. כיום מוצגים שם שריונים ואביזרי עינויים מימי הביניים. כנסיית מריאן הקדושה מהתקופה הגותית המאוחרת, בולטת מעל קו הרקיע של העיר. הספינה של הכנסייה נבנתה במאה ה-15. חלקים גדולים של חומת המגן ושל החפיר הממולא במים מימי הביניים השתמרו. לחומות נוספו נקודות תצפית. עד לשנות השישים של המאה ה-20, כלל מרכז העיר המוקף בחומות בתים קטנים וישנים הבנויים מקורות עץ. רובם היו במצב שימור גרוע עקב חוסר היכולת התקציבית של ממשלת גרמניה המזרחית לתחזק אותם. הוחלט להפוך את ברנאו לעיר לדוגמה שהבנייה בה היא בסגנון אדריכלות סוציאליסטית. כמעט כל הבתים הישנים נהרסו בשנות השישים והשבעים ובמקומם נבנו מבני בטון גדולים. הבתים החדשים נבנו בלא יותר מארבע קומות כדי שלא יבלטו מעל האדריכלות ההיסטורית של העיר. בעיר נמצא גם קומפלקס של ארגון פדרציית האיגודים המקצועיים של גרמניה (אנ') הבנוי בסגנון הבאוהאוס. הבניין הוכרז כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו הכולל מבני באוהאוס נוספים בוויימאר ובדסאו. צרפת שאמפיני-סיר-מארן (אנ'), צרפת גרמניה מקנהיים (אנ'), גרמניה פולין סקווייז'ינה (אנ'), פולין מדיה וקבצים בנושא ברנאו שליד ברלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברנאו שליד ברלין (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של ברנאו שליד ברלין (בגרמנית) ברנאו שליד ברלין, ברשת החברתית פייסבוק ברנאו שליד ברלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברנאו שליד ברלין, ברשת החברתית אינסטגרם ברנאו שליד ברלין, סרטונים בערוץ היוטיוב