laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חשבון (הנהלת חשבונות)

בהנהלת חשבונות, חשבון (גם כרטיס או כרטסת) הוא דף בספר החשבונות של ישות חשבונאית שבו נרשמות התנועות הכספיות והלא כספיות (הכנסות, הוצאות, נכסים, התחייבויות והון עצמי) של הישות. שינויים בחשבון מבוצעים באמצעות רישום כרונולוגי של פעולות חובה וזכות (חיובים וזיכויים). לכל חשבון במערכת הנהלת החשבונות יש שם ובדרך כלל גם מספר סידורי, כאשר כל תנועה נרשמת תחת החשבון אליו היא משויכת. בהנהלת חשבונות כפולה נרשמת כל תנועה תחת שני חשבונות, תנועת זכות לחשבון הכנסות, התחייבויות או הוני שגדל, או לחשבון הוצאות או רכוש שקטן, ותנועת חובה לחשבון המקביל. ספר חשבונות מורכב מחמישה סוגים: נכסים (למשל, חשבון שקים לגבייה, חשבון לקוחות, חשבון מקרקעין) התחייבויות (למשל חשבון אשראי בנקאי, חשבון ספקים, חשבון הלוואות לזמן ארוך) הון עצמי (למשל חשבון עודפים, חשבון הון מניות) הכנסות (למשל חשבון הכנסות ממתן שירותים) הוצאות (למשל חשבון הוצאות חשמל, חשבון הוצאות טלפון) נהוג לחלק את החשבונות לתת-קבוצות מוגדרות יותר[דרושה הבהרה]. לדוגמה: קבוצת "לקוחות" תכלול את כל ההתחשבנות מול הלקוחות. קבוצת "רכוש קבוע" שתכלול חשבונות המהווים רכוש קבוע (לעומת נכס שוטף כמו מלאי או מזומנים בקופה). קבוצת "אשראי מתאגידים בנקאיים" יכלול חשבון משיכת יתר בבנק, חשבון הלוואה לזמן קצר, חלויות שוטפות של הלוואה לזמן ארוך וכדומה. קבוצת "הוצאות מימון" יכלול את כל החשבונות המהווים הוצאות מימון: חשבון עמלות בבנק, חשבון ריבית רבעונית בבנק, חשבון הוצאות ריבית הלוואה, חשבון ריבית מס הכנסה, חשבון ריבית לצדדים קשורים וכדומה. החלוקה של החשבונות לתת-קבוצות מקלה על העיון ברשימת החשבונות הקיימים ויתרתן באמצעות מאזן בוחן. להלן שמות חשבונות טיפוסיים בעסק המנהל הנהלת חשבונות כפולה: להלן דף חשבון טיפוסי בעסק המנהל הנהלת חשבונות כפולה ממוחשבת: הנהלת חשבונות הנהלת חשבונות כפולה הדף יכול להיות דף מנייר עליו נרשמות התנועות בצורה ידנית או דף ממוחשב שהתנועות בו נרשמות באמצעות תוכנה ייעודית להנהלת חשבונות.
קונצרט קלן

קונצרט קלן הוא הקלטה של קונצרט חי אשר בו ניגן קית' ג'ארט אלתורים חופשיים בפסנתר סולו. הקונצרט נערך בבית האופרה של קלן, גרמניה ב-24 בינואר 1975. ההקלטה, אשר יצאה כתקליט מאוחר יותר באותה שנה, על ידי חברת התקליטים ECM, הפכה לתקליט הסולו הנמכר ביותר בתולדות הג'אז לאחר שנמכרו למעלה מ-3.5 מיליון עותקים (נכון ל-2008). ליצירה שג'ארט אילתר שני פרקים (למעשה שני פרקים והדרן), כאשר הפרק השני חולק לשלושה חלקים (שני חלקים וההדרן) על מנת להתאים את ההקלטה לתקליט אריך נגן: פרק ראשון - 26:15 דקות פרק שני, חלק ראשון - 15 דקות פרק שני, חלק שני - 19:19 דקות פרק שני, חלק שלישי (הדרן) - 7 דקות המוזיקה אולתרה על ידי ג'ארט באותו לילה, בתחילת הפרק הראשון הוא מצטט את הפעמון בבית האופרה של קלן, הקורא לקהל להיכנס אל האולם וממשיך משם למלודיה מאולתרת. ג'ארט לא פרסם מעולם את תווי היצירה באופן רשמי, בטענו שמדובר ביצירה חד פעמית, אך החלק השלישי של הפרק השני (ההדרן) פורסם כ-Memories of Tomorrow במספר ספרי תווים. קטעים מן המוזיקה מופיעים בפסקול סרטו של ניקולס רוג "תזמון גרוע" וסרטו של ננו מורטי Caro diario ("יומנו של ננו מורטי"). מידע על האלבום קונצרט קלן באתר MusicBrainz מידע על האלבום קונצרט קלן באתר AllMusic האלבום קונצרט קלן באתר Discogs האלבום קונצרט קלן באתר ספוטיפיי יפה כמו שקט, בועז כהן keith jarrett :: the koln concert ב"השרת העיוור" A Jazz Night to Remember (באנגלית) A Jazz Night to Remember
טוראניזם

טוראניזם (טורקית Turancılık) הוא רעיון אידאולוגי שקובע כי קיים קשר גזעי, אתני, תרבותי, לשוני והיסטורי בין כל העמים הטוראנים, ומרחיב את רעיון הפאן-טורקיות או טורקיזם (Türkçülük או Türkizm) הטוען באופן דומה לגבי כל העמים הטורקיים הדוברים שפות טורקיות. טוראן הוא שם פרסי עתיק לכל האזורים שממזרח לאיראן. לפי הטוראניזם כל העמים הטורקים: מהאוזבקיים ותושבי חצי האי קרים ועד הבלקן קשורים זה לזה. הטוראניזם אומץ על ידי תנועת הטורקים הצעירים. בשנת 1911 הוקם ארגון "המדורות הטורקיות" על ידי איסמאיל אנוור פאשה. הארגון הילל את ה"טורקי האמיתי" - האיכר הפטריוטי הפועל באזור אנטוליה וקבע כי על כל אזרחי המדינה לחקותו. רעיון הטוראנזים והפאן-טורקיות אומצו גם על ידי גורמים לאומנים טורקיים אחרים, ובראשם על ידי אלפארסלן טירקש וארגונו הזאבים האפורים, וכן על ידי גורמים לאומנים מחוץ לטורקיה, כמו מפלגת יוביק ההונגרית. טוראניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאן טוריאניזם, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלקת סיבוכיות

במדעי המחשב ובתורת הסיבוכיות, מחלקת סיבוכיות היא אוסף בעיות בעלות סיבוכיות משותפת. בדרך כלל מחלקת סיבוכיות מוגדרת באופן הבא: אוסף הבעיות שניתן לפתור על ידי מכונה מופשטת M {\displaystyle \,M} תוך שימוש ב- O ( f ( n ) ) {\displaystyle \,O(f(n))} ממשאב R {\displaystyle \,R} , כאשר n {\displaystyle \,n} הוא גודל הקלט. לדוגמה, המחלקה NP היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור על ידי מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית בסיבוכיות זמן פולינומית, בעוד שהמחלקה PSPACE היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית בסיבוכיות מקום פולינומית. מחלקת סיבוכיות אחת מוכלת במחלקת סיבוכיות אחרת, אם כל הבעיות במחלקה אחת נמצאות גם במחלקה השנייה. כלומר כמות המשאב שמשמשת במחלקה השנייה מספיקה כדי לפתור את כל הבעיות במחלקה הראשונה. דוגמה להכלה טריוויאלית היא הכלה של מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן פולינומי (המחלקה P) במחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן מעריכי (המחלקה EXPTIME). זאת כיוון שכל בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי, ממילא ניתן לפתור גם בזמן מעריכי. באותה צורה, מחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן פולינומי (המחלקה P) מוכלת במחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור במקום פולינומי (המחלקה PSPACE). ההסבר לכך הוא שבהינתן בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי - הפתרון לבעיה לא יכול לצרוך יותר ממקום פולינומי, שכן עצם המעבר על כמות תאי זיכרון סופר-פולינומית כבר צורכת זמן סופר-פולינומי. לכן פתרון בזמן פולינומי צורך לכל היותר מקום פולינומי. הטבלה הבאה מציגה חלק ממחלקות הסיבוכיות. אם מחלקה X חלקית ממש למחלקה Y אזי X מוצגת מתחת ל Y עם קו מלא ביניהן. אם מחלקה X חלקית למחלקה Y, אך לא ידוע אם הן שוות, אזי X מוצגת מתחת ל Y עם קו מקווקו ביניהן. סיבוכיות זמן סיבוכיות מקום NP-קשה בעיה NP-שלמה P=NP Complexity Zoo (אורכב 27.08.2019 בארכיון Wayback Machine) - אינדקס מקיף של מחלקות סיבוכיות (באנגלית)
טימאר

טימאר (בטורקית: tımar, המקור פרסי: تيمار) הוא יחידת שטח שהייתה נהוגה באימפריה העות'מאנית. בתקופת הסלג'וקים והעות'מאנים, נקראו בשם זה קרקעות שנמסרו לאדם תמורת תפקיד או שירות מוגדרים, והניבו הכנסה שנתית של 3,000-20,000 אקצ'ה; ובמילים אחרות, אחוזת הפקד שקיבלו אבירי הסולטאן, הסיפאהי, לשם פרנסתם. בעל הטימאר היה לרוב סיפאהי, ואז היה הטימאר השכר על שירותו הצבאי והוא לא היה צריך להעלות מיסים לסולטאן. בעיתות שלום היה שטח הטימאר מעובד על ידי בעליו. הוא היה אחראי לאסוף מסים מהאוכלוסייה שבשטחו. חלק מהמסים הוא היה שומר אצלו וחלק מעביר לשלטון המרכזי באיסטנבול. בעיתות מלחמה היה מגייס בעל הטימאר את הפלאחים המקומיים לקרב. להבדיל מהפאודל האירופאי (בעל הפייף), לא הייתה למחזיק הטימאר סמכות שפיטה על תושבי הנחלה שהופקדה בידיו. סמכות השיפוט הייתה מסורה בידי הקאדי (כנציגו של הסולטאן) ומחזיק הטימאר היה צריך להוציא לפועל את פסיקת הקאדי. זיאמט היה טימאר שניתן בתקופת האימפריה העות'מאנית בין המאות ה-14 וה-16 לפקידים בכירים שלא היו אנשי צבא. מוקאטעה הייתה טימאר שניתן לגובי מס. התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים מנסבדר טימאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהמט פאשא קפרולו

מהמט פאשא קפרולו (בטורקית: Köprülü Mehmed Paşa; ‏1578, אלבניה – 31 באוקטובר 1661, אדירנה) היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן מהמט הרביעי, משנת 1656 ועד מותו ב-1661. משפחת קפרולו הייתה שושלת של וזירים גדולים שפעלה במאה ה-17. בשנים 1654–1655 שימש איפשירי מוסטפא פאשה כווזיר הגדול, אך הוצא להורג על ידי המורדים ובאישור הסולטן. טורהאן חדיג'ה סולטאן, אמו ועוצרתו של מהמט הרביעי, מינתה את מהמט קפרולו לווזיר הגדול כדי שיציל את האימפריה העות'מאנית מהוונציאנים שהעמידו את הצי שלהם במיצרי הדרדנלים. קפרולו ביצע רפורמות שהחזירו לצבא העות'מאני את עוצמתו. הוא פעל להשבת ספר החוקים שחוקק סולימאן המפואר הקאנון-נמה. כמו כן הוא שאף לצנטרליזציה של האימפריה, כלומר לשלטון של מושלים מטעם איסטנבול בפרובינציות. הרפורמות של קפרולו הצליחו, ובשנת 1683 הפכה שוב האימפריה העות'מאנית לכוח מוביל באירופה ואיימה פעם נוספת על וינה. בנו של מהמט קפרולו ויורשו בתפקיד הווזיר הגדול היה פאזל אהמט פאשא קפרולו. מדיה וקבצים בנושא מהמט פאשא קפרולו בוויקישיתוף מהמט פאשא קפרולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון אברקרומבי

ג'ון אברקרומבי (באנגלית: John Abercrombie)‏ (16 בדצמבר 1944 – 22 באוגוסט 2017) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי. עניינו של אברקרומבי בגיטרה החל כששמע, בהיותו בן 14, את צ'אק ברי. הוא ניסה לחקות את סגנונו, ולאחר שסיים את לימודיו בתיכון החליט להתעמק בנגינה. אברקרומבי הוא בוגר מחזור 1967 של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. הקלטותיו החשובות הראשונות היו עם להקת הג'אז-רוק "חלומות" (Dreams) ב-1970, יחד עם ג'וני האמונד באורגן חשמלי. לאחר מכן ניגן עם מייקל ורנדי ברקר, גיל אוונס ואחרים. החל מ-1973 הקליט בעיקר בחברת ECM בסולו או יחד עם המתופף ג'ק דז'ונט, הבסיסטים אדי גומז, דייב הולנד ואף בדואו עם הגיטריסט ראלף טאונר. סגנונו קרוב לג'אז חופשי. עוד נודע אברקרומבי כנגן פיוז'ן. בין ההרכבים עמם עבד: "Gateway" עם דז'ונט בתופים ודייב הולנד בבס, דואו עם הגיטריסט ראלף טאונר, טריו עם הבסיסט מרק ג'ונסון והמתופף פיטר ארסקין, טריו עם האורגניסט דן וול והמתופף אדם נוסבאום ורביעייה עם הכנר מרק פלדמן, הבסיסט מרק ג'ונסון והמתופף ג'ואי ברון. בנוסף להופעתיו, היה גם מורה ומרצה מבוקש לגיטרה ולהיסטוריה של הגיטרה בג'אז. ב-22 באוגוסט 2017 נפטר לאחר שסבל מאי-ספיקת לב. מדיה וקבצים בנושא ג'ון אברקרומבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון אברקרומבי (באנגלית) ג'ון אברקרומבי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ון אברקרומבי, באתר ספוטיפיי ג'ון אברקרומבי, באתר Last.fm (באנגלית) ג'ון אברקרומבי, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ון אברקרומבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון אברקרומבי, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון אברקרומבי, באתר Songkick (באנגלית) דיסקוגרפיה (באנגלית) ריאיון (באנגלית) ביוגרפיה (באנגלית) ג'ו לובאנו וג'ון אברקרומבי, לקראת הופעתם בארץ ב-2006 ג'ון אברקרומבי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) RIP, John Abercrombie, באתר Ottawa Citizen, ‏23 באוגוסט 2017 (באנגלית).
הבנק הערבי

הבנק הערבי או ערב בנק (בערבית: البنك العربي - אלבנכ אלערבי, באנגלית Arab Bank) הוא אחד מהמוסדות הפיננסיים הגדולים ביותר במזרח התיכון. משרדיו הראשיים שוכנים בעמאן שבירדן. כיום הוא הבנק הערבי בעל מספר הסניפים הגדול ביותר בעולם. הוא מונה למעלה מ-500 סניפים בכ-30 מדינות. הבנק הוא גוף פיננסי בולט בשווקים של לונדון, ניו יורק, דובאי, ציריך, סינגפור, פרנקפורט, סידני ופריז. מייסד הבנק היה עבד אלחמיד שומאן (ער'), שנולד ב-1890 בכפר בית חנינא הסמוך לירושלים והתעשר בארצות הברית. ב-21 במאי 1930, כשהיה בן 40, רשם את הבנק, יחד עם אחמד חילמי עבד אל-באקי שניהל את הבנק. ב-14 ביולי 1930 נפתח הסניף הראשון בירושלים, ששכן ברחוב יפו. ב-1933 הקים הבנק הערבי חברה בת, "הבנק החקלאי הערבי" שנפתח בתחילת 1934. במהלך מלחמת העולם השנייה פרחו עסקי הבנק. בסוף 1942 עמד הונו העצמי על 105,000 לא"י מניות יסוד, שהיו רובם ככולם בבעלות שומאן. באמצע 1943 הונפקו מניות של הבנק, ועד סוף 1944 נמכרו לציבור בארץ ישראל ומחוצה לה מניות בשווי 400,000 לא"י ועוד הושקעו בבנק קרנות שמורות בשווי 472,000 לא"י. בכך גדל הון הבנק פי 7 והיה לבנק הגדול ביותר בארץ ישראל. למועצת המנהלים צורפו, מעבר לבני משפחת שומאן, נציגי ציבור שכללו את מוסא אל-עלמי. לבנק היו בתחילת 1945 סניפים ביפו, חיפה, שכם, רבת עמון, אירביד, דמשק, ביירות וקהיר. לאחר המלחמה המשיך הבנק להתפתח והונו הגיע למעל 2 מיליון לירות. לאחר נסיגת הבריטיo מארץ ישראל בשנת 1948, איבד הבנק את סניפיו ביפו ובחיפה. הסניפים שאבדו הוקמו מחדש; סניף חיפה הועבר לביירות ואחריו לעמאן, סניף יפו הועבר לשכם ולאחר מכן לרמאללה. כאשר נקלע הסניף בירושלים למהומות האזרחיות, הועברה פעילות הבנק למשרדים בעיר העתיקה בירושלים. יורשו של עבד אל-חמיד שומאן היה בנו, עבד אל-מג'יד שומאן. לאחר מותו של עבד אל-מג'יד ב-5 ביולי 2005 ירש אותו בנו שמכהן גם כיום כנשיא החברה, עבד אל-חמיד שומאן (כשם סבו המייסד). במשך השנים הוגשו מספר תביעות אזרחיות נגד הבנק בטענה שהוא מממן לכאורה ארגוני טרור, אך כל התביעות נדחו. אחת התביעות המפורסמות הייתה זו של קורטני לינדה, אמריקאית שבעלה ג'ון נהרג ממטען צד ברצועת עזה בשנת 2004 בזמן ששימש כאיש ביטחון של דיפלומטים אמריקנים. התביעה התבססה על החוק האמריקני נגד טרור (אנ') ובספטמבר 2014 הרשיע בית משפט מחוזי בברוקלין את הבנק באספקת ציוד לחמאס. חבר המושבעים הורה לבנק לשלם פיצויים ל-297 אזרחי ארצות הברית שנפגעו ב-24 פיגועים של חמאס. אולם ב-9 בפברואר 2018 החליט בית המשפט לערעורים שחבר המושבעים פעל בניגוד להוראות בית המשפט, וביטל את ההרשעה. ב-26 בפברואר 2004 החרימו כוחות צה"ל סכומי כסף ממספר חשבונות שנוהלו בסניף הבנק ברמאללה, בחשד שהם משמשים למימון פיגועי טרור. בספטמבר 2009 הודיע צה"ל שאין לבנק ולעובדיו מעורבות במעשי טרור ובמימונם. מדיה וקבצים בנושא הבנק הערבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבנק הערבי נאסר עבדול שומאן, הארץ, 21 בפברואר 1938 ברוך קימרלינג ויואל שמואל מגדל, פלסטינים: עם בהיווצרותו, עמ' 63. יוזמים ליסד בנק חקלאי, דואר היום, 3 במאי 1933 במושבות הערבים, הארץ, 2 בינואר 1934 מ. אטר, הבנק הערבי ותכניתו, הארץ, 7 בפברואר 1945 הבנקים הערביים, קול העם, 16 באוקטובר 1947 יובל אזולאי, צה"ל: הבנק הערבי לא מעורב במימון מעשי טרור, באתר הארץ, 13 באפריל 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריצה

מריצה היא עגלה בעלת גלגל אחד או שניים המונעת על ידי אדם ומשמשת לנשיאת משאות למרחקים קצרים. לבד מהגלגל, למריצה יש שתי ידיות אחיזה, שתי רגליות ומשטח נשיאת משאות קעור. כאשר אדם מתחיל להניע אותה, הוא מרים את ידיות האחיזה ומנתק את המגע בין הרגליות לבין הקרקע, כך שחלק ממשקל המריצה נתמך על ידי גופו וחלק על ידי הגלגל. המריצה היא מנוף מהסוג השני כיוון שהגלגל הוא נקודת המשען והמשא מועמס בין נקודת הפעלת הכוח (ידית האחיזה) לנקודת המשען. מקובל להשתמש במריצות כדי לשאת עפר בעת עבודת הגינה וכדי לשאת חומרי בניין אבקתיים (חול, מלט וכדומה) וחצץ בתוך אתרי בניה. יש המשערים כי המריצה הייתה ידועה ליוונים כבר במאה הרביעית לפני הספירה אך התיעוד הודאי הראשון של שימוש במריצה הוא מתקופת שושלת האן בסין: ציור קבר שתוארך לסביבות שנת 150 לפני הספירה מראה מריצה בעלת גלגל אחד להעברת משא. מאיר שלו, גינת בר, עם עובד, תשע"ז (2017) - בפרק כלי עבודה (ע"מ' 38) ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דנציגר

דנציגר הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודי אשכנז ומשמעותו היא "תושב דנציג". האם התכוונתם ל... שם משפחתם של אדמור"י חסידות אלכסנדר יורם דנציגר – שופט בית המשפט העליון פליקס דנציגר – רופא, מייסד בית החולים דנציגר יצחק דנציגר – פסל ישראלי ישראל דנציגר – מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה מקיף דנציגר – בית ספר תיכון בקריית שמונה פולה דנציגר – סופרת ילדים אמריקנית
יצחק בן שלמה הישראלי

רבי יצחק בן שלמה הישראלי (בערבית: اسحاق بن سليمان الاسرائيلى; היה רופא, פילוסוף ופרשן מקרא יהודי בתקופת הגאונים. נפטר בסביבות שנת 950. יליד מצרים. שימש כרופא בחצרות השליטים באיפריקיה ובמצרים. שמו התפרסם לתהילה, ורבים, יהודים וערבים למדו ממנו את חכמת הרפואה, בהם דונש בן תמים, ואבו געפאר אבן אל ג'זאר. כתביו התפרסמו באירופה לאחר שתורגמו מערבית ללטינית על ידי קונסטנטינוס האפריקאי. חיבר שמונה ספרים בערבית בנושא רפואה, שתורגמו בימי הביניים לעברית, ספרדית ולטינית ושימשו ספרי יסוד ללימודי רפואה באוניברסיטאות אירופה במשך תקופה ארוכה. התפרסם גם בזכות חיבוריו בפילוסופיה. חיבר את "ספר ההגדרות" ו"ספר היסודות", ופרסם פירוש לספר יצירה. חיבר בערבית גם ספרים בתורת ההגיון, בפיזיקה ועוד. הוא היה מהראשונים בפילוסופיה היהודית שבהגותם ניסו לפשר בין תורת אריסטו והנאופלאטוניזם לבין אמונת האחדות הישראלית. הישראלי עמד גם בקשרים עם גדולי בני דורו כגון ר' סעדיה גאון ששאל ממנו שאלות. באיגרת שכתב הרמב"ם, בה הוא מונה את קודמיו בפילוסופיה, הוא מתייחס אל הישראלי בזלזול, כאל רופא בלבד. החוקר אליקים כרמולי, הסיק כי "יצחק" אותו מתקיף אברהם אבן עזרא בחריפות בהקדמה לפירושו לתורה, הוא יצחק בן שלמה הישראלי. ראב"ע גם מביא דברי ובשם "היצחקי" ולועג לדבריו. מצד שני, הישראלי זכה לשבחים מפי פרשני מקרא אחרים בני זמנו ואחריו. הוא כתב כמה ספרים הנמצאים בשלמותם רק בעברית אחד מהם הוא אלאעתמאר והוא ספר על הרפואות הנפרדות. הישראלי הגדיר את הפילוסופיה כהתקרבות לאלוהים. הוא הדגיש את אמונתו בבריאת העולם יש מאין. לדידו סיבת העולם היא חכמתו וטובו של הבורא שרצו להתגלות בעולם. העצמות העליונה היא השכל וממנה השתלשלות של שכל- טבע- נפש, עד העולם הגשמי. הוא החזיק בתורת היסודות של אריסטו וסבר שהנפש היא סובסטנציה שאינה תלויה בגוף. תכלית האדם הוא הכרת האמת. ומעשים טובים שבעבורם יבוא על שכרו. הגמול הוא התחברות הנפש האלוהית עם הנפש העליונה עד "האור האלוהי". החיזיון הנבואי בחלום הוא הופעת השכל לצורות דמות ממוצעת בין גשמיות לרוחניות כדי שיוכל הדמיון לקבלם. בדברי הנביאים באה האמונה בטהרתה למשכילים, ובעיטוף חושני להמונים. אליעזר שביד, תולדות הפילוסופיה היהודית מרס״ג עד רמב״ם, הוצאת אקדמון, 1967, עמ' 53 - 60. אליעזר שביד 'הפילוסופים הגדולים שלנו' אליעזר דודוביץ': 'מקור חיים' והמסורת הפילוסופית היהודית: משנתו הפילוסופית של ר' שלמה אבן גבירול לאור הגותם של ר' סעדיה גאון ור' יצחק הישראלי - בחינה השוואתית, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר-שבע 2019. מדיה וקבצים בנושא יצחק בן שלמה הישראלי בוויקישיתוף ספר היסודות באתר HebrewBooks. יצחק בן שלמה הישראלי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" יצחק בן שלמה הישראלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתב יד, ספר היסודות, פרמה, מאה 14, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית יצחק בן שלמה הישראלי, דף שער בספרייה הלאומית התגלה לראשונה לפני כ-50 שנה בלנינגרד זהות המחבר שנויה במחלוקת בין החוקרים. יש המזהים את המחבר עם דונש בן תמים (קרובו ותלמידו של הישראלי) ויש שכתבו שהוא רבי יעקב בן נסים מקירואן. פירוש אבוסהל דונש בן תמים לספר היצירה עמ' יז, השוו לדברי רבי יעקב בן ניסים אליעזר שביד, הפילוסופים הגדולים שלנו תל אביב 2007, עמ' 53-58 ציון 46 בראשית לו, לא: "הכי קרא שמו יצחק כל השומע יצחק לו". שם לב: "היצחקי המהביל". הושע א, א: "וזה המוכה בסנוירים".
1834

שנת 1834 היא השנה ה-34 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1834 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 19 במאי – פרץ מרד הפלאחים בארץ ישראל נגד מוחמד עלי 1 בדצמבר – העבדות מבוטלת במושבת הכף בהתאם לפקודת ביטול העבדות של שנת 1833 8 בפברואר – דמיטרי מנדלייב, כימאי רוסי, ממציא הטבלה המחזורית (נפטר ב-1907) 16 בפברואר – ארנסט הקל, ביולוג, חוקר טבע, פילוסוף, רופא, פרופסור ואמן גרמני ידוע (נפטר ב-1919) 17 במרץ – גוטליב דיימלר, יצרן מנועים ומממציאי האופנוע (נפטר ב-1900) 19 ביולי – אדגר דגה, צייר אימפרסיוניסטי צרפתי (נפטר ב-1917) 2 באוגוסט – פרדריק אוגוסט ברתולדי, פסל צרפתי, אשר יצר את פסל החירות בניו יורק (נפטר ב-1904) 31 באוגוסט – אמילקארה פונקיילי, מלחין איטלקי (נפטר ב-1886) 20 במאי – המרקיז דה לה פאייט, איש צבא ופוליטיקאי צרפתי (נולד ב-1757) 25 ביולי – סמואל טיילור קולרידג', משורר אנגלי (נולד ב-1772) 26 ביולי – ג'ונתן ג'נינגס, מושל אינדיאנה הראשון (נולד ב-1784) 10 באוקטובר – תומאס סיי, אנטומולוג, קונכולוג והרפטולוג אמריקאי (נולד ב-1787) 23 בדצמבר – תומאס מלתוס, כומר אנגלי, דמוגרף וכלכלן פוליטי (נולד ב-1766) 25 בדצמבר – דוד פרידלנדר, איש תנועת ההשכלה, ממנהיגי הקהילה היהודית בברלין (נולד ב-1750) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1834 התחילה ביום ג' בשבט ה'תקצ"ד (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-כ' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1834 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1834 במדע‎ ילידי 1834‎ נפטרים ב-1834‎ מדיה וקבצים בנושא 1834 בוויקישיתוף
1710 בספרות

ערך מורחב – 1710 ראו גם: 1709 בספרות 1710 1711 בספרות שנים בספרות ספרות קולי קיבר נהיה למנהל התיאטרון דרורי ליין "סמלה" על ידי ויליאם קונגריב "המחקר באשר לחוק ידיעת האדם" על ידי הפילוסוף ג'ורג' ברקלי Théodicée על ידי גוטפריד לייבניץ 26 באפריל – תומאס ריד, סופר פילוסוף סקוטי 28 באפריל – תומאס בטרטון, שחקן 14 בדצמבר – הנרי אולדריץ', תאולוג ופילוסוף 7 ביוני – לואיז דה לוואלייר מדיה וקבצים בנושא 1710 בספרות בוויקישיתוף
קסטלו (רובע)

קסטלו (באיטלקית: Castello) הוא הגדול מבין ששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה. הרובע החל להתפתח במאה ה-13 לאחר הקמת המספנות הימיות של צי רפובליקת ונציה באי איזולה ג'מיני (אף שהייתה התיישבות קטנה באי סן פייטרו די קסטלו – על שמו קרויי הרובע, כבר החל מהמאה השמינית). עם השנים גדלו המספנות והפכו למתחם הארסנאלה החוצה את הרובע – מתחם שהיה הבסיס הימי הגדול ביותר באירופה עד המאה ה-15. בצפון הרובע נבנו מנזרים רבים. לאחר כיבוש העיר ונציה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797, הוקמו בתחומי הרובע גנים נרחבים – כיום גני הביאנלה, וכן יובש הים והוקם האי סנט'אלנה. ברובע ממוקם הסקולה די סן מרקו והסקולה של סן ג'ורג'ו דגלי סקבוני וכן הכנסיות סנטי ג'ובאני אי פאולו, כנסיית לה פייטה וכנסיית סן זכריה, בה קבור על פי המסורת הנוצרית זכריה הקדוש. מדיה וקבצים בנושא קסטלו בוויקישיתוף
קסטלו

האם התכוונתם ל... אתרים קסטלו – אחד מרובעי העיר ונציה שבאיטליה סן פייטרו די קסטלו – אי ברובע קסטלו של העיר ונציה. צ'יטה די קסטלו – עיירה באומבריה שבאיטליה אישים סבסטיאנו קאסטלו – תאולוג צרפתי ג'ובאני באטיסטה קסטלו – צייר איטלקי דריו קסטלו – מלחין איטלקי אומברטו קסטלו ברנקו – מנהיג צבאי ופוליטיקאי ברזילאי אחר קסטלי (ביחיד קסטלו) - תשע היחידות האדמיניסטרטיביות המרכיבות את סן מרינו קסטלו כחולה – גבינה דנית קסטל קוסטלו
חייל הבדיל

חייל הבדיל היא אגדת ילדים שנכתבה על ידי הנס כריסטיאן אנדרסן. הסיפור יצא לאור כחלק מקובץ אגדות שפורסם לקראת חג המולד בשנת 1838. האגדה מספרת על נדודיו של חייל הבדיל הקטן וקטוע הרגל מתחילת דרכו על שולחן מתנות יום ההולדת דרך החלון ממנו נפל לחצר ועד לשובו בבטנו של הדג ופגישתו עם רקדנית הנייר אהובת ליבו. חייל הבדיל הוכיח אומץ לב ורגישות אף על פי שהוא צעצוע בעוד שלצעצועים אין לב, וזהו מוסר ההשכל בסיפור. ביום הולדתו, מקבל ילד 25 חיילי צעצוע עשויים בדיל. לאחד החיילים יש רגל קצרה, כיוון שהמתכת לא הספיקה לייצר רגל מלאה. אותו חייל, לאחר שהוצב על השולחן, מגלה בלרינה יפה עשויה נייר, הניצבת אף היא על רגל אחת כיוון שרגלה האחרת מצויה באוויר. החייל מתאהב בה. צעצוע נוסף בחדר, ג'ק בקופסה, מאוהב אף הוא ברקדנית, ומזהיר את החייל לבל יתקרב אליה, אך החייל מתעלם ממנו. למחרת החייל נופל מהחלון אל הרחוב. שני ילדים מוצאים אותו ומניחים אותו על סירת נייר ששטה בביוב. הוא שט על גבה עד אשר הוא פוגש בעכברוש. הסירה נסחפת עד אשר היא נבלעת על ידי דג. הדג נתפס ובטנו נפתחת, החייל מתגלה ושב אל השולחן, שם הוא פוגש שוב ברקדנית. הילד משליך את החייל לתוך האח הבוערת ללא הסבר, והרוח סוחפת את הבלרינה איתו. כשהמשרתת מנקה את האח, היא מוצאת כי החייל נמס לכדי לב עשוי בדיל, והחרוז הנוצץ שקישט את רקדנית הנייר שהפך שחור כפחם. האגדה עובדה על ידי ג'ורג' בלנשין למופע בלט לצלילי מוזיקה מאת ז'ורז' ביזה. כמו כן, היא הומחזה באחד הפרקים בתוכנית הילדים "פלאי קלעים" ששודרה בערוץ הראשון וכן בסדרת האנימציה הדנית אגדות אנדרסן ששודרה בישראל בשנת 2005. עלילת סדרת ילדים "טירת הצעצועים" מבוססת על האגדה. האגדה גם שימשה השראה לקליפ הווידאו של השיר "Instant Crush" של להקת Daft Punk. חייל הבדיל - מאת הנס כריסטיאן אנדרסן (אנגלית) על היופי ועל הזוועה, מבוא לכתב העת אורות, גיליון 4: אנדרסן, טל ניצן מדיה וקבצים בנושא חייל הבדיל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטה קרוצ'ה (רובע)

סנטה קרוצ'ה (באיטלקית: Santa Croce) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה. הרובע ממוקם בחלקה המערבי של ונציה, וכולל שני חלקים. חלקו המזרחי של הרובע נבנה בימי הביניים, מדרום לתעלה הגדולה. חלקו המערבי של הרובע כולל בעיקר אזורים שיובשו מהים במהלך ראשית המאה ה-20, ובו ממוקם הנמל של ונציה, וכן את האי טרונקטו אשר קושר לאיטליה בגשר החירות בשנת 1933, ובו ממוקמים מגרשי החנייה של העיר. במערב הרובע נמצאת פיאצלה רומא (הכיכר הקטנה רומא), בה תחנת האוטובוסים המרכזים של העיר ונציה. מרבית האתרים החשובים נמצאים במערב הרובע, ובהם הכנסיות סן ניקולו דה טולנטינו וסן ג'אקומו דל'אוריו וכן הפונדקו דיי טורקי. מדיה וקבצים בנושא סנטה קרוצ'ה בוויקישיתוף
1709 בספרות

ערך מורחב – 1709 ראו גם: 1708 בספרות 1709 1710 בספרות שנים בספרות ספרות "אמנות הבישול" על ידי ריצ'רד סטילי 18 בספטמבר – סמיואל ג'ונסון תאריך לא ידוע – ג'ון קללנד 30 ביוני – אדוארד ללויד, חוקר טבע 8 בדצמבר – תומאס קורנייל מדיה וקבצים בנושא 1709 בספרות בוויקישיתוף