השלום הדמוקרטי

השלום הדמוקרטי, היא תאוריה הגורסת שסכסוכים בין מדינות דמוקרטיות פחות נוטים להסלים לכדי מלחמה בהשוואה לסכסוכים בהם אחת מהמדינות אינה דמוקרטית, או לסכסוכים בין שתי מדינות שאינן דמוקרטיות. ראשיתה של התאוריה בהגותו של עמנואל קאנט, שכתב בספרו "לשלום הנצחי" בשנת 1795 אחרי שהגיע למסקנה כי דמוקרטיות יווניות לא נלחמו האחת בשנייה, כי משטר חוקתי רפובליקני הוא אחד התנאים להשגת שלום בר קיימא. התאוריה של קאנט הייתה שלעולם לא יושג רוב של העם אשר יצביע לטובת יציאה למלחמה, להוציא מקרה של הגנה עצמית. להבנתו של קאנט, דמוקרטיות יצאו למלחמה כמעט בכל המקרים כנגד אוליגרכיות, ממלכות או עריצויות והמקרים בהן נלחמו דמוקרטיות האחת כנגד רעותה היו שוליים בהיסטוריה האנושית. מתיו ווייט מונה 22 מקרים בהיסטוריה שבהם לכאורה נלחמו מדינות דמוקרטיות או גורמים בתוך מדינות דמוקרטיות אלה באלה: המלחמות הפנימיות ביוון העתיקה במאות החמישית והרביעית לפנה"ס המלחמות הפוניות במאות השלישית והשנייה לפנה"ס המהפכה האמריקנית בשנים 1775–1783 המלחמות האינדיאניות בארצות הברית בשנים 1776–1890 מלחמות המהפכה הצרפתית בשנים 1793–1799 המלחמה הימית בין צרפת לארצות הברית בשנים 1797–1799 מלחמת 1812 בין ארצות הברית ובריטניה בשנים 1812–1815 המלחמה הצרפתית-רומית בשנת 1849 מלחמת האזרחים בארצות הברית בשנים 1861–1865 מלחמת ארצות הברית–ספרד, בשנת 1898 המלחמה בין בריטניה ובין הבורים בדרום-אפריקה בשנים 1899–1901 מלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 כיבוש אזור הרוהר בגרמניה בידי צרפת בשנת 1923 מלחמת העולם השנייה (במהלך המלחמה, פינלנד לחמה לצד הגרמנים) בשנים 1940–1945 מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה בשנים 1947–1948 מלחמות האזרחים באיראן, שבה תמכה ארצות הברית בשנת 1953 מלחמת הבקלה בין איסלנד ובריטניה בשנים 1958–1961, 1973, ו-1975–1976 מלחמת האזרחים בלבנון (שישראל התערבה בה) בשנים 1978 ו-1982 מלחמת העצמאות של קרואטיה בשנים 1991–1992 מלחמת הגבול בין אקוודור ופרו בשנת 1995 מלחמת קוסובו בשנת 1999 מלחמת הודו-פקיסטן הרביעית בשנת 1999 וויט מציין כי התשובה לשאלה אם אמנם בכלל המקרים הללו מדובר אכן במלחמה, תלויה בהגדרת המושגים "דמוקרטיה" ו"מלחמה", ובנסיבות הספציפיות של המלחמה. האם ראוי למשל לקרוא למלחמת הבקלה (סכסוך הדיג בין איסלנד לבריטניה) "מלחמה" בהתחשב בעובדה שאיש לא נהרג בהן? המסקנה היא שבכל המקרים שהובאו לעיל (שהם המקרים היחידים של אלימות גלויה בין דמוקרטיות), קשה למצוא דוגמה למלחמה בין דמוקרטיות. על פי המודל התרבותי-נורמטיבי, סכסוכים אלימים בין דמוקרטיות יהיו נדירים כיוון שמקבלי ההחלטות במדינות אלו נוטים לפתור קונפליקטים על ידי פשרה והיעדר אלימות תוך כיבוד זכויותיהן של יריבותיהן הפוטנציאליות, ובנוסף תצפנה להתנהגות זהה מצד דמוקרטיות אחרות. לפי מודל זה ההתנהלות הפוליטית הפנימית של המדינה תבוא לידי ביטוי בהתנהגותה בזירה הבינלאומית. על פי המודל המבני-מוסדי, האילוצים שיוצרים מנגנוני האיזונים והבלמים, הצורך בביקורת ולגיטימציה ציבורית מאטים את קצב קבלת ההחלטות המביא לשימוש באלימות. כמו כן, דמוקרטיות מצפות לכך שגם אצל הדמוקרטיות העומדות מולן יתבצעו תהליכים דומים. על כן, גלישה של סכסוך בין שתי דמוקרטיות יציבות לפסים אלימים, אינו סביר. מחקרים מדעיים של הסוגיה החלו להתקיים בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות התפרקות הגוש הקומוניסטי, נוצר בקרב אנשי אקדמיה קונצנזוס רחב של תמיכה בקביעה שדמוקרטיות כמעט שאינן נלחמות זו בזו. חוקר מדע המדינה האמריקאי רודולף ראמל הראה שדמוקרטיות לעיתים נדירות מבצעות מעשי רצח עם מסוגים שונים. הפסיכולוג סטיבן פינקר, בספרו המלאכים הטובים של טבענו על דעיכת האלימות בהיסטוריה, מצטט מחקר כמותי על ידי מדעני המדינה ברוס רוסט וג'ון אוניל בשיטת רגרסיה לוגיסטית רב ממדית, אשר מצא שממשל דמוקרטי בשני הצדדים מקטין לחצי את הסיכוי לעימות ביניהם, בהשוואה לסיכוי הממוצע לשתי מדינות כלשהן, ואפילו ממשל דמוקרטי בצד אחד בלבד מקטין במקצת את הסיכוי לעימות. תיאוריה מעט מבודחת יותר המנסה לקבוע כלל דומה היא תאוריית הקשתות המוזהבות של תומאס ל' פרידמן, הקובעת כי לא יפרוץ עימות צבאי אלים בין שתי מדינות שבשתיהן יש סניפים של רשת מקדונלד'ס יחסים בינלאומיים לשלום הנצחי האשליה הגדולה (ספר) מילון מונחים: השלום הדמוקרטי "האם דמוקרטיות נלחמות זו בזו?", הכנסת-מרכז מחקר ומידע, 31 במרס 2005 Russett, B., & Oneal, J. 2001. Triangulating peace: Democracy, interdependence, and international organizations. New York: Norton.