laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בלינגהאם (וושינגטון)

בלינגהאם (באנגלית: Bellingham) היא עיר במדינת וושינגטון, ארצות הברית, המשמשת כמושב המחוז וטקום, וכן העיר הגדולה ביותר במחוז זה. בעיר מתגוררים 80,885 תושבים על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010. בלינגהאם היא העיר השלוש-עשרה בגודלה בוושינגטון, ונחשבת לעיר הצפונית ביותר בתוך שטח ארצות הברית הרציף (ללא אלסקה) עם יותר מ-50,000 תושבים. העיר ידועה גם בשל השיעור הרב של מבקריה הקנדיים, אשר לעיתים מבקרים בעיר כדי לקנות דלק, כרטיסי טיסה ומוצרים נוספים במחיר זול יותר. פינלנד ואסה, פינלנד (מ־2009) מדיה וקבצים בנושא בלינגהאם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלינגהאם (באנגלית) בלינגהאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יגדיל תורה (אודסה)

יגדיל תורה היה כתב עת תורני, שיצא באודסה בין השנים ה'תרל"ט-ה'תרמ"ה (1879–1885), ותפס מקום בשורה הראשונה של כתבי העת התורניים בני התקופה. עורך כתב העת, שיצא בתחילת דרכו כירחון ובשנותיו האחרונות בקצב איטי יותר, היה הרב משה אלעזר ביילינסון. לאורך תקופת צאתו לאור של כתב העת הופיעו עשר גליונות. כתב העת התורני 'כנסת חכמי ישראל' שהוציא לאור באודסה, הרב אברהם יואל אבלסון בסיוע ביילינסון, נועד להמשיך את הופעתו של 'יגדיל תורה'. בין הכותבים הקבועים בכתב העת היו רבנים ידועי שם, חלקם אף פרסמו בו חיבורים תורניים שלמים פרי עטם. כך פרסם רבי אליהו דוד רבינוביץ' תאומים ממיר (האדר"ת), קונטרס שלם על לשון שכיחה של הרמב"ם בספרו "משנה תורה" שכותב על פסק הלכתי "יראה לי", וגם פסק הלכתי ארוך על שיטת ספר החינוך לפיה אסור לאדם לפרוש מאשתו בשנים עשר החודשים הראשונים שלאחר נישואיהם. רבים מחידושיו של האדר"ת שפורסמו לראשונה ב"יגדיל תורה" שוקעו בספרו "חשבונות של מצווה" שיצא לאור לראשונה מכתב ידו בשנת ה'תשס"ה, בידי מהדירי הספר, בשל עיסוקם בנושאים מקבילים לאלו שהיו בכתב היד. משתתפים נוספים: רבי אלכסנדר משה לפידות, רבי יוסף זכריה שטרן, רבי מאיר ליבוש בן יחיאל מיכל (המלבי"ם), רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, רבי זבולון ליב בריט מפלונגיאן, רבי משה נחמיה כהניו, רבי יעקב יוסף (חריף) בהיותו רב העיירה זאגר חדש, רבי צבי יהודה רבינוביץ' תאומים רבי זאב אברך מחבר "רביד הזהב", רבי יהושע לנג משומיאץ, רבי משה מישל שמואל שפירא מרוגובה ורבי יחזקאל סירקין מקאפוסט. בחלק מגליונות כתב העת פורסמו גם חידושי תורה גנוזים מכתבי יד של רבני הדור הקודם, כמו רבי שלמה קלוגר מברודי. יהודה רובינשטיין, יגדיל תורה (אודיסה), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 104. רשימת מצאי של הגליונות הזמינים במקוון, בפורום אוצר החכמה כדי לבדל בינו לכתבי עת אחרים בשם זה, מובא שם כתב העת בדרך כלל עם ציון מקום ההוצאה לאור, "אודסה". אוצר כתבי־עת תורניים, להלן 'לקריאה נוספת', עמ' 121. מאמר זה פורסם בשנת ה'תרמ"ד, סימן קכ"ג
Sonic 3D Blast

Sonic 3D Blast (ידוע ביפן כ-Sonic 3D, באירופה כ-Sonic 3D: Flickies' Island) הוא משחק וידאו מסדרת המשחקים סוניק הקיפוד, שיצא בשנת 1996 לקונסולת ה-Sega Genesis\Mega Drive ולקונסולת ה-Sega Saturn וב-1997 יצא למחשב האישי. בנוסף לכך בשנת 2002 הושק ל-GameCube אוסף משחקים שנקרא "Sonic Mega Collection" וכולל את המשחק. בשנת 2004 הושק לפלייסטיישן 2, אקסבוקס ו-PC גרסה חדשה חדשה הנקראת "Sonic Mega Collection Plus" הכוללת גם היא את המשחק, שיצא בהמשך לפלטפורמות נוספות. דוקטור רובוטניק מגלה על קיומם של הפליקים (Flickies), ציפורים שגרות באי בודד, ויכולות לעבור דרך טבעות שמובילות למימד אחר. הוא לוקח אותם ומכניס אותם לתוך רובוטים, כדי שיעזרו לו למצוא את יהלומי הכאוס ולהשתמש בכוח שלהם כדי להשתלט על העולם. סוניק הגיע לאי, מצא אותם, וגילה על התוכנית של רובוטניק. זמן קצר לאחר מכן, סוניק הביס את רובוטניק והחזיר את הפליקים דרך טבעת שמובילה לאי שלהם. במשחק ניתן לשחק עם סוניק בלבד אך ישנם עוד דמויות שניתן לראות במשחק ː נאקלס - הוא מסתתר במקומות בשלב, כאשר מגיעים אליו עם מעל ל-60 טבעות מגיעים לשלב מיוחד שצריך לאסוף כמה שיותר טבעות בשביל להשיג את כל יהלומי הכאוס. טיילס - הוא מסתתר במקומות בשלב, כאשר מגיעים אליו עם מעל ל-60 טבעות מגיעים לשלב מיוחד שצריך לאסוף כמה שיותר טבעות בשביל להשיג את כל יהלומי הכאוס. רובוטניק - האויב של סוניק. סוניק נלחם מול ד"ר רובוטניק בשלבי הבוס בכל עולם. פליקים - יש 4 סוגי פליקים כחול, סגול, אדום וירוק. כשמפוצצים רובוט הוא משחרר פליקי שהיה חבוי בו. בכל עולם ישנם שלושה שלבים, 2 מהם רגילים והשלב האחרון בעולם הוא בוס (מלבד הבוס הסופי). Green Grove - עולם טבעי עם דשא ועצים, בעולם זה ניתן להשיג בשלבי בונוס עד בין 2–4 יהלומי כאוס (תלוי באיזה גרסה של המשחק). Rusty Ruin - עולם מקדש רדוף רוחות, בעולם זה ניתן להשיג עד 2 יהלומי כאוס (תלוי באיזה גרסה). Spring Stadium - עולם קרקס, צבעוני ומבולגן, בעולם זה ניתן להשיג עד 2 יהלומי כאוס (תלוי באיזה גרסה). Diamond Dust - עולם קרח, מושלג וחורפי. Volcano Valley - עולם רותח מלא אש ולבה. Gene Gadget - עולם טכנולוגי מלא גאדג'טים. Panic Puppet - בדומה לעולם הקודם טכנולוגי, בעולם זה במקום לפוצץ רובוטים צריך לפוצץ קפסולות. Final Fight - עולם חשוך בו יש מין שטיח סגלגל שקוף שעליו סוניק עומד ונלחם מול רובוטניק. גרסת המגה דרייב - הגרסה הראשונה של המשחק, לעומת הגרסה השנייה, הגרפיקה במשחק פחות טובה ויש הבדל בין שלבי הבונוס, מראה השלבים, מוזיקה ובוסים סופיים. גרסת סגה סטורן/מחשב - לעומת הראשונה, גרסה זו יותר טובה מבחינת איכות, מוזיקה וגרפיקה, ונוצרה כדי לכפות על ביטול המשחק Sonic X-Treme. גרסת הבמאי - שוחררה ב-2017 על ידי ג'ון ברטון, מפתח המשחק לג'נסיס ומייסד חברת Traveller's Tales. שוחררה ל-Steam Workshop ובתור טלאי תוכנה למשחק המקורי. Sonic R מדיה וקבצים בנושא Sonic 3D Blast בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Sonic 3D Blast (ביפנית) האתר הרשמי של סוניק באנגלית Sonic 3D Blast, סרטונים בערוץ היוטיוב Sonic 3D Blast, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ג'ורג' סיגל (אמן)

ג'ורג' סיגל (באנגלית: George Segal;‏ 26 בנובמבר 1914, ניו יורק – 9 ביוני 2000, ניו ג'רזי) היה צייר ופסל יהודי אמריקאי. עבודותיו משויכות לזרמי האמנות של הפוֹפ ארט והפיסול הסביבתי. סיגל החל את דרכו כצייר וחדל מכך כשהחל לפסל בתחילת שנות ה-60. הוא נודע בעיקר בפסלים ובמיצבים פיסוליים של דמויות אדם במלוא קומתם, כשהם מוצבים במרחב הציבורי ומערבים בהם את הצופים. סיגל יצר את הפסלים באמצעות עטיפת דוגמנים חיים, רובם בני משפחתו וחבריו, על בגדיהם, בתחבושות ספוגות גבס עד להתקשוּתן. התבניות הוצגו בתחילה כמות שהן, מאוחר יותר צבע כמה מהן ואף יצר באמצעותן פסלי מתכת. לעיתים שילב במיצבים הפיסוליים פרטי רֶדי מֵייד המדגישים מציאות יומיומית. מיעוט הפרטים והצבעים תורם להבעת התוּגה השורה על יצירותיו. בסגנונו ובבחירת נושאי יצירותיו ניכרת חמלה אנושית עמוקה, ובכך ייחודו מיוצרים אחרים בתנועת הפופ ארט. רוב שנותיו חי ויצר במשק התרנגולות שלו בניו ג'רזי. ב-1997 הוענק לו פרס התרבות היפני פרמיום אימפריאלה, וב-1999 – אות האמנויות הלאומי של ארצות-הברית. "נוסעי האוטובוס" (1962); "מסיבת תחפושות" (1965); "המשאית" (1966); "חלון המסעדה" (1967); "הכיסא של פיקאסו" (1973); "עקדת יצחק" (1973); "אברהם ויצחק" – מצבת זיכרון לירי ביום ה-4 במאי 1970 באוניברסיטת קנט, אוהיו (1977); אנדרטת שחרור הלהט"ב (1980); "הנוסעים" (1982); האנדרטה לזכר שואת יהודי אירופה (סן פרנסיסקו) (1983); "אברהם נפרד מישמעאל" (1987); "שעת העומס" (1987); "חציית רחוב" (1993); "התור ללחם", "שיחות ליד האח" ו"בני הזוג מחוות האפּלצ'ים 1936" הם חלק מאנדרטת ההנצחה לנשיא רוזוולט (1999). דקל, ר', "עקדת יצחק ביצירתו של ג'ורג' סיגל ומלחמת וייטנאם", מותר 15, 2006, עמ' 143–146 מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' סיגל בוויקישיתוף מצגת תצלומים מעבודותיו אלה טל, "ג'ורג' סיגל", באתר רשת עמל – עמלנט צוות קרן תל"י (תגבור לימודי יהדות), ג'ורג' סיגל, לקסיקון אמנות של אתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית – מט"ח נעם טופלברג, "'עקדת יצחק', ג'ורג' סיגל"; "'כיכר טיימס בלילה', ג'ורג' סיגל". מפגשים מן הסוג החזותי בעידן המודרני, אתר עמלנט קרן ג'ורג' והלן סיגל (באנגלית) סרט תיעודי על חייו ויצירתו של ג'ורג' סיגל (2001) (באנגלית) ג'ורג' סיגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג׳ורג׳ סיגל (1924-2000), דף שער בספרייה הלאומית
בלינגהאם

האם התכוונתם ל... בלינגהאם (וושינגטון) – עיר במדינת וושינגטון ג'וב בלינגהאם – כדורגלן אנגלי ג'וד בלינגהאם – כדורגלן אנגלי לינדה בלינגהאם – שחקנית וסופרת אנגלייה
הלוחיב

הלוחיב (באוקראינית: Глухів, בפולנית: Głuchów) היא עיר במחוז סומי שבאוקראינה. מתוך מקורות היסטוריים אנו למדים כי העיר הייתה קיימת כבר ב-992. במאה ה-13 הייתה מרכז של נסיכות הלוחיב שהייתה תחת חסותה של אורדת הזהב. ב-1352 מחלת הדבר הכתה בנסיכות וחיסלה כמעט לגמרי את אוכלוסייתה. החל מ-1503 השליטה על העיר החליפה ידיים מספר פעמים בין נסיכות מוסקבה לבין הדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1618 הלוחיב עברה לידיו של האיחוד הפולני-ליטאי. ב-1644 הלוחיב קיבלה זכויות מגדבורג. בשנות החמישים של המאה ה-17 העיר חזרה לשליטתם של הרוסים. ב-1664 העיר שרדה את המצור שהוטל על ידי יאן השני קז'ימייז', מלך פולין. במלחמה הצפונית הגדולה עם מעברו של איוואן מזפה לצדו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה, ציווה פיוטר הגדול להפוך את הלוחיב לבירתם של הקוזאקים, בין 1708–1764 הייתה העיר מקום מושבם של ההטמאנים האוקראינים. ב-1874 בעיר הוקם מכון פדגוגי להכנת מורים. ב-1895 בעיר עברה מסילת רכבת מה שעזר לפיתוחה הכלכלי של העיר. בשנת 1931 בעיר הוקם מכון כלל ארצי לחקר הקנאביס. במכון זה עבר מיקולה הרישקו שפיתוח סוגים חדשים של צמח זה. עד היום מכון זה פועל כמכון לחקר החקלאות האוקראיני. העיר הייתה תחת הכיבוש הגרמני בין 7 בספטמבר 1941 ל-30 באוגוסט 1943. אוכלוסיית הלוחיב לפי שנים: הרכב אוכלוסיית הלוחיב לפי לאום בשנים 1897 ו-1989: מדיה וקבצים בנושא הלוחיב בוויקישיתוף Glukhov היסטוריה של העיר ושל הקהילה היהודית בה (באנגלית) חלוחיב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית תולדות הלוחיב (ברוסית) Полное собрание русских летописей. — Т. 10. VIII. Летописный сборник, именуемый Патриаршею или Никоновскою летописью. / Под ред. А. Ф. Бычкова. — СПб., 1885. — 244 с. — C. 224. מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית מ-1897 (ברוסית) מפקד האוכלוסין של ברית המועצות מ-1989 (ברוסית)
יגדיל תורה (ברלין-קראקא)

יגדיל תורה היה כתב עת תורני שראה אור בברלין כשנתון בראשית העשור האחרון של המאה ה-19, ובראשית המאה ה-20 בסדרה חדשה בקראקא. עורך כתב העת היה הרב ישראל חיים אקרמן רבה של ניאמץ ומחבר ספר השו"ת "מי השילוח". כתב העת נדפס בברלין בין השנים ה'תרנ"א–ה'תרנ"ג (1891–1893 בערך), ולאחר הפסקה של שנים ספורות חודשה הדפסתו בשנת ה'תרס"ב (1902) בקראקא בידי אותו עורך. בין הכותבים היו רבנים וחוקרים ידועי שם, בהם: הרב דוד צבי הופמן, הרב זוסמן סופר מחבר "עט סופר", הרב עזריאל הילדסהיימר, הרב יצחק אלחנן ספקטור, הרב שלמה זלמן ברויאר, הרב יהודה לובצקי מפריז, הרב נתן במברגר מווירצבורג, הרב חנוך ארנטרוי ממינכן ויעקב רייפמן. הרב אבא זיונס, יגדיל תורה (ברלין-קראקא), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 104–105.
מוטלה

האם התכוונתם ל... מוטלה (שוודיה) – עיר במחוז אסטרייטלנד בשוודיה מוטלה (בלארוס) – עיירה במחוז ברסט בבלארוס מוטל (פירושונים)
אבניאל

אבניאל הוא שם משפחה יהודי-ישראלי. האם התכוונתם ל... בנימין אבניאל (גטשטיין) - סופר ופוליטיקאי ישראלי מרדכי אבניאל (דיקשטיין) - צייר, פסל ועורך דין ישראלי
קרסנוילסק

קרסנוילסק (באוקראינית: Красноїльськ; ברומנית: Crasna-Ilschi) הוא יישוב במחוז צ'רנוביץ, אוקראינה על גבול רומניה. היישוב מוזכר לראשונה במסמך שנכתב על ידי אלכסנדרו הטוב ב-1431. ב-1696 החלק התחתון של היישוב נקנה על ידי אציל א. אילסקי, ששמו השתמר בשם היישוב. החלק העליון של היישוב נקרא קרסנו פוטנה. בסוף המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20 התקיימה במקום קולוניה גרמנית גדולה. ב-1968 שני היישובים אוחדו לאחד. מדיה וקבצים בנושא קרסנוילסק בוויקישיתוף http://db.ukrcensus.gov.ua/PXWEB2007/ukr/publ_new1/2022/zb_Сhuselnist.pdf ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוב קורקר

רוברט (בוב) פיליפ קורקר (באנגלית: Robert Phillips "Bob" Corker; נולד ב-24 באוגוסט 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. כיהן כסנאטור מטעם מדינת טנסי וכיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית. קורקר נולד בקרוליינה הדרומית וגדל בצ'טנוגה שבטנסי. ב-1974 סיים תואר ראשון בניהול תעשייתי מאוניברסיטת טנסי. הוא עבד במשך ארבע שנים כמפקח באתרי בנייה. לאחר מכן פתח חברה בנייה משלו שהתפתחה במהירות. ב-1994 התמודד ללא הצלחה בבחירות לסנאט של ארצות הברית. בשנים 1995 עד 1996 כיהן כראש אגף כספים ומינהל בממשל של מדינת טנסי. ב-2001 נבחר לראשות עיריית צ'טנוגה, העיר הרביעית בגודלה בטנסי, ברוב של 54%. הוא כיהן בתפקיד עד 2005. בנובמבר 2006 נבחר לסנאט של ארצות הברית לאחר שגבר על יריבו מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 50.71%. ב-2012 זכה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 64.9%. הוא כיהן בסנאט כחבר בוועדת התקציב, חבר בוועדת הבנקאות והשיכון ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות. מינואר 2015 ועד פרישתו כיהן כיו"ר ועדת החוץ של הסנאט. בספטמבר 2017 הודיע קורקר כי לא ירוץ לכהונה נוספת ויפרוש מהסנאט בתום כהונתו. "טיים מגזין" בחר בו ב-2015 לרשימת המנהיגים המשפיעים ביותר בעולם. קרוקר נשוי לאליזבת ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא בוב קורקר בוויקישיתוף בוב קורקר, ברשת החברתית פייסבוק בוב קורקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בוב קורקר, ברשת החברתית אינסטגרם בוב קורקר, סרטונים בערוץ היוטיוב בוב קורקר באתר הסנאט אתר הבחירות של בוב קורקר בוב קורקר ברשימת טיים 100 Whose Side Is Bob Corker On?, אתר פוליטיקו, 17 במרץ 2015 בוב קרוקר באתר עיריית צ'טנוגה בוב קורקר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) בוב קורקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bob Corker, אתר טיים מגזין
נובודניסטרובסק

נובודניסטרובסק (באוקראינית: Новодністровськ) היא עיר במחוז צ'רנוביץ, אוקראינה. ב-6 באפריל 1973 הוחלט על ידי משרד האנרגיה של ברית המועצות להקים תחנת כוח חדשה על נהר דניסטר. תחילת בנייתה של תחנת כוח חדשה גרמה גם לבנייתה של עיר חדשה. ב-25 בפברואר 1975 הוחלט לקרוא ליישוב החדש בשם נובודניסטרובסק. ב-1982 לנובודניסטרובסק הוענק מעמד של עיר. הרכב אוכלוסיית נובודניסטרובסק לפי לאום בשנת 2001: מדיה וקבצים בנושא נובודניסטרובסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נובודניסטרובסק Дністрянський М. С. Етнополітична географія України. Львів: Літопис, 2006. С.477 (באוקראינית)
עזוז (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עזוז – יישוב קהילתי בגבול הנגב וסיני גדוד "עזוז" – גדוד הצמ"פ ("צוות, מחלקה, פלוגה" - אימון מתקדם) של לוחמי חטיבה 188 אישים איציק עזוז – כדורגלן ישראלי שרי עזוז – במאית, עורכת ותסריטאית ישראלית
OB West

אוברבפסלהאבר ווסט (בגרמנית: Oberbefehlshaber West, בקיצור - OB West), או מפקד עליון במערב, היה מפקדת צבא היבשה של גרמניה הנאצית שהייתה אחראית לחזית המערבית במלחמת העולם השנייה. היא הייתה כפופה באופן ישיר ל-OKW, ולמפקדיה לא הייתה שליטה מוחלטת על כל היחידות ועל האסטרטגיה במערב. המפקדה הוקמה לאחר הניצחון על צרפת, ב-1940, ועם השנים הוחלפו ראשיה מספר פעמים על ידי היטלר בעקבות כישלונותיו של הוורמאכט. פילדמרשל גרד פון רונדשטט היה מפקד המפקדה לאורך התקופה הארוכה והמשמעותית ביותר, בין היתר בעת הפלישה לנורמנדי והקרב על הבליטה. 10 באוקטובר 1940 - 1 באפריל 1941: פילדמרשל גרד פון רונדשטט 1 במאי 1941 - 15 במרץ 1942: פילדמרשל ארווין פון ויצלבן 15 במרץ 1942 - 2 ביולי 1944: פילדמרשל גרד פון רונדשטט 2 ביולי 1944 - 16 באוגוסט 1944: פילדמרשל גינתר פון קלוגה 16 באוגוסט 1944 - 3 בספטמבר 1944: פילדמרשל ולטר מודל 3 בספטמבר 1944 - 11 במרץ 1945: פילדמרשל גרד פון רונדשטט 11 במרץ 1945 - 22 באפריל 1945: פילדמרשל אלברט קסלרינג
ברית המועצות במשחקים הפאראלימפיים

ברית המועצות שלחה רק שתי משלחות אל המשחקים הפאראלימפיים, שתיהן בשנת 1988, אל משחקי החורף באינסברוק ואל משחקי הקיץ בסיאול. האתלטים הסובייטים זכו ב-21 מדליות זהב, 20 מדליות כסף ו-15 מדליות ארד במשחקים באינסברוק וכן 2 מדליות ארד במשחקים בסיאול. ואדים קלמיקוב (אנ') זכה עבור ברית המועצות ב-4 מדליות זהב ב-Track and field. במשחקי החורף זכתה ברית המועצות רק בתחום הסקי למרחקים. המידע באתר המשחקים הפאראלימפיים
מודל שכבתי

מודל שכבתי הוא שיטה המשמשת בהנדסה לפירוק בעיה מורכבת למספר רבדים או שכבות. בכל רובד נפתרת תת-בעיה ספציפית, ואוסף כל הפתרונות מהווה את פתרונה של הבעיה המורכבת. למודל שכבתי יש מספר יתרונות, ביניהם: ניתן להאיץ את הפיתוח, משום שהרבדים אינם תלויים זה בזה וניתן לפתור את תתי הבעיות במקביל. לעיתים קרובות, מודל שכבתי מאפשר להבין בצורה פשוטה את הקשרים בין חלקי הבעיה. מודל שכבתי מאפשר התמקצעות של העובדים בחלק קטן מהבעיה וחוסך את הצורך ללמוד מידע רב שלעיתים אינו רלוונטי. מודל ה-OSI מודל ה-TCP/IP חלוקת התוכנה ליישום מחשב ולמערכת הפעלה, אשר גם היא מחולקת למנהל התקנים וליבה
דליה קרפל

דליה קַרְפֶּל (נולדה ב-1950) היא במאית קולנוע ישראלית, תסריטאית ועיתונאית. דליה קרפל גדלה בתל אביב, השלישית מבין ארבע אחיות. אמה הייתה גננת, ואביה היה איש התעשייה הצבאית. סיימה את תיכון סמינר הקיבוצים ברמת אביב, ושרתה כמורה חיילת בדרום הארץ. לאחר שירותה הצבאי, השלימה לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. קרפל החלה את עבודתה העיתונאית בשנות השמונים הראשונות ככתבת לענייני תרבות בגלי צה"ל ובכתבות תרבות בערוץ 1. בד בבד, כתבה בעיתונות הכתובה. היא החלה בעבודתה בעיתונים "מוניטין" ו"העיר". בתחילת שנות התשעים עברה לעיתון "הארץ", בו היא פרסמה כתבות ביוגרפיות וכתבות דיוקן בתחומי התרבות והספרות, הציור והאמנות הפלסטית. היא נתנה מכוחה גם לכתבות היסטוריות, שהעלו למחזור החיים הציבוריים דמויות נשכחות מהעבר הקרוב. במקביל לעיסוקה כעיתונאית עסקה בכתיבת תסריטים לסרטים דוקומנטריים, וביימה סרטים דוקומנטריים עטורי פרסים. בשנת 2017 פרשה מעיתון "הארץ". לימדה בבית הספר "כותרת". קרפל ביימה והפיקה כמה סרטים דוקומנטריים שזכו להצלחה בישראל ובחו"ל. ביניהם: החלוץ האלמוני (1982) - הסרט עוסק באתוס החלוציות הישראלית, ובאיקונוגרפיות שהוליד. רפי 93' (1993) - הסרט עוסק בדיוקנו של האמן וגיבור התרבות הישראלי רפי לביא. אמיל חביבי - נשארתי בחיפה (1997) - דיוקנו של הסופר ואיש הציבור, חתן פרס ישראל אמיל חביבי, ערבי ישראלי מחיפה. הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין, וזכה בפרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בפסטיבל ירושלים, וכן זכה בציון לשבח בפסטיבל 'אמיין' בצרפת (Festival international du film d'Amiens). להולה (2001) - הסרט עוסק בדיוקנו של יוצר הסרטים והסופר הסלובקי לאופולד אריה להולה שהיה מחלוצי תעשיית הסרטים בישראל של שנות החמישים. היומנים של יוסף נחמני (2005) - הסרט חושף את יומניו של יוסף נחמני, סוכן קרקעות של הקק"ל שרכש אדמות בגליל בשנות ה-40. דליה קרפל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דליה קרפל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים מאמרי דליה קרפל, באתר "הארץ" דף הסרט "אמיל חביבי - נשארתי בחיפה" באתר מכון "ארסנל" לאמנות הקולנוע והווידאו. יונתן כיתאין, ‏קיצוצים במוסף "הארץ": מספר העמודים יקטן, כותבים יעזבו, באתר גלובס, 8 במרץ 2017 דנה גילרמן, אין חדש תחת השמש, באתר הארץ, 8 באפריל 2001 ערב לזכר אמיל חביבי, באתר הארץ, 7 ביוני 2001 אורי קליין, דיוקנאות של תודעה, באתר הארץ, 15 ביולי 2001 אורי קליין, ירה ובכה, באתר הארץ, 15 בינואר 2007
וו נגויין גיאפ

וייטנאם זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא ווֹ. על פי הנוהג המקומי, יש להתייחס לאדם זה בשמו הפרטי, גיאפ. ווֹ נְגוּייֶן גִיאַפּ (בווייטנאמית: Võ Nguyên Giáp;‏ 25 באוגוסט 1911 – 4 באוקטובר 2013) היה מהפכן, גנרל ופוליטיקאי וייטנאמי, שפיקד על צבא צפון וייטנאם במלחמת הודו-סין הראשונה ובמלחמת וייטנאם. בעקבות הניצחון במלחמות אלו הפך גיאפ לגיבור לאומי. גיאפ נולד וגדל בכפר לוק טואי. הוא למד באוניברסיטת האנוי ובשנת 1938 הוסמך כעורך דין וכבעל תואר ראשון בכלכלה פוליטית. לאחר מכן עבד כעורך דין וכמורה להיסטוריה. בשנת 1940 התגייס לוייט מין, ארגון שחרור מהפכני שהקים הו צ'י מין בשנת 1941 כדי ללחום להשגת עצמאות וייטנאם מן השלטון הצרפתי ולהתנגד לכיבוש היפני של וייטנאם. גיאפ שימש בארגון במספר תפקידי מטה ופיקוד ולחם במלחמת העולם השנייה כנגד הצבא היפני בווייטנאם. בשנת 1946 מונה למפקד הוייט מין ולקח חלק בלחימה כנגד השלטון הצרפתי ששב לשלוט בווייטנאם לאחר המלחמה. בשנת 1951 מונה למפקד הכוחות הווייטנאמים שלחמו כנגד הצבא הצרפתי במלחמת הודו סין ובכלל זה בקרב דיין ביין פו. לאחר מכן פיקד גיאפ על כוחות צבא צפון וייטנאם במלחמת וייטנאם והוביל אותם בין היתר במתקפת הטט ובמצור על קה סאן. בראיון שהעניק למגזין "ג'ורג'" בשנת 1998, הביע הגנרל ויליאם וסטמורלנד, מפקד כוחות הצבא האמריקני שלחמו בווייטנאם, זלזול מוחלט בכישוריו הפיקודיים של גיאפ: "למרות שגיאפ קיבל אימון מקצועי בלוחמה זעירה, הוא התעקש לנהל מתקפות גדולות שבהן איבד לוחמים רבים. הוא בעצמו הודה בתחילת 1969 שאיבד כחצי מיליון חיילים. עם זלזול כזה בחיי אדם אפשר, אמנם, להפוך ליריב קשה, אבל לא לגאון צבאי. מפקד אמריקני שהיה מאבד לוחמים בצורה כזאת, לא היה נשאר בתפקיד יותר מכמה שבועות." מדיה וקבצים בנושא וו נגויין גיאפ בוויקישיתוף אורי דרומי, בוקר טוב, וייטנאם, באתר הארץ, 5 במאי 2004. רויטרס‏, וייטנאם: הגנרל האגדי "נפוליאון האדום" מת בגיל 102, באתר וואלה, 5 באוקטובר 2013. אליקים העצני, איך אומרים ניצחון בווייאטנאמית - דעות, באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2008 הגנרל הווייטנאמי וו נגויין גיאפ הלך לעולמו בן 102, רשת ב, ‏ 4 באוקטובר 2013. ג’וזף גרגורי, ניו יורק טיימס, הלך לעולמו הגנרל הוייטנאמי שהביס שתי אימפריות, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2013. AP, נפרדים מהגנרל שניצח את ארה"ב: "אהוב", באתר ynet, 13 באוקטובר 2013. סגן אלוף גדעון שרב וד"ר טל טובי, הקרבות בפיקודו של גיאפ (פודקאסט), המלט"ק, 12 באפריל 2020 וו נגויין גיאפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וו ייאן ז'יאפ (1911-2013), דף שער בספרייה הלאומית וו נגויין גיאפ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וו נגויין גיאפ, באתר MusicBrainz (באנגלית) האנוי מתגרה בסין, אבל בלי להגזים, באתר גלובס, 8 במרץ 2010. כלכליסט, הקליעה המדויקת של וִיוֵק ראנאדיבֶה, באתר כלכליסט, 13 בפברואר 2014. אורי דרומי, בוקר טוב, וייטנאם, באתר הארץ, 5 במאי 2004. טל טובי, ניצחו בקרב - הפסידו במלחמה, מערכות 431, יוני 2010, עמודים 40-47. ג’וזף גרגורי, ניו יורק טיימס, הלך לעולמו הגנרל הוייטנאמי שהביס שתי אימפריות, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2013.
מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן

מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן, או PJAK (ראשי תיבות בכורדית של: Partiya Jiyana Azad a Kurdistanê, پارتی ژیانی ئازادی کوردستان) הוא שמו של ארגון כורדי פוליטי-מיליטנטי אשר מאז 2004 מנהל מאבק מזוין כנגד המשטר האיראני כדי לאפשר הגדרה עצמית כורדית עבור הכורדים של איראן. ישנם המגדירים את PJAK כפלג של ה-PKK. על פי הניו יורק טיימס לארגון הנהגה משותפת ולוגיסטית עם ארגון ה-PKK בטורקיה. ונאמנות למנהיגה עבדוללה אג'לאן. שני הארגונים חברים ב"קבוצת קהילות כורדיסטן" (Koma Civakên Kurdistanê או KCK), איגוד על של קבוצות פוליטיות כורדיות באיראן, עיראק, טורקיה, וסוריה. חברי הזרוע הצבאית של PJAK, ה-YRK, מונים על פי ההערכות כ-3,000 לוחמים. הקבוצה נחשבת ארגון טרור בעיני איראן, טורקיה וארצות הברית. על פי אתר הארגון נפתח אפיק פוליטי דיפלומטי חדש במפלגה, כאשר בהודעה מדצמבר 2016 מצהיר הארגון על תמיכה בהקמת קונגרס לאומי שיורכב מנציגי ארבעת הארגונים הכורדים הדומיננטיים. בדלנות כורדית באיראן מדיה וקבצים בנושא מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן קרלוס זורוטוזה, נמלטות ליער מאימת מל"טים וקנאיות לפרטיותן: ביקור במחנה כורדי בגבול איראן־עיראק, באתר הארץ, 19 בפברואר 2019
דוד יצחק שפירא

הרב דוד יצחק שפירא (נולד תש"ח) הוא ראש ישיבת באר יעקב וחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי. נולד בתל אביב, לרב משה שמואל שפירא ולציפורה בת הרב אהרן ווינשטיין, ראש ישיבת בית יוסף בתל אביב (חתנו של הרב דוד יצחק מגן שעל שמו נקרא). בילדותו עקרו לבני ברק שם למד בתלמוד תורה תשב"ר ולאחר מכן בישיבת פוניבז' לצעירים אצל הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. אחר כך למד אצל אביו ואצל המשגיח הרב שלמה וולבה בישיבת באר יעקב. במשך שנה למד בישיבת בריסק אצל הרב יוסף דב סולובייצ'יק. תקופה מסוימת למד בישיבת פוניבז' אצל ידידו הקרוב של אביו מישיבת לומז'ה, הרב שמואל רוזובסקי. בשנת תשל"ג נישא לרחל לאה (נפטרה בסיוון התשפ"ד, יוני 2024), בת הרב משה מאיר פראג ראש כולל שומרי החומות (חתן הרב חיים יהודה לייב אוירבך) והחל ללמד בישיבת באר יעקב. עם פטירת אביו בחודש אייר תשס"ו מונה תחתיו לראשות הישיבה וכחבר בנשיאות מפעל הש"ס העולמי. בנו בכורו הרב שמעון, חתנו של הרב יוסף מאיר ברונפלד מבני ברק - עומד לימינו בישיבת באר יעקב. בנו, הרב אריה שפירא, ראש ישיבת שערי שמועות בבית חלקיה, חתנו של הרב ברוך דב ליכטשטיין ראש ישיבת קמניץ בירושלים. בנו, הרב אהרן, חתנו של הרב דוד דבליצקי בן הרב שריה דבליצקי מבני ברק חתנו, הרב אליעזר דומב, ראש כולל זיכרון משה מאיר במודיעין עילית חתנו, הרב יהודה קסטנר, משמש כר"מ שיעור ב' בישיבת באר יעקב בנו, הרב חיים יהודה משמש כחוזר על שיעוריו בזמן קיץ לבני הקיבוץ בנו, הרב אברהם ישעיהו מחשובי האברכים בכולל שע"י ישיבת שערי שמועות הרב דוד יצחק שפירא קובע מזוזה בישיבת באר יעקב, באתר בחדרי חרדים הרב דוד יצחק שפירא אצל מרן הגראי"ל שטיינמן באתר JDN
הקורדילרה הארקטית

הקורדילרה הארקטית (באנגלית: Arctic Cordillera), היא שרשרת של רכסי הרים (קורדילרה), הבנויה מרצף נמשך של רכסי הרים היוצר את צפון החוף הארקטי של קנדה. מדרום לצפון, רצף זה של רכסי הרים חופפים ומקבילים מתחיל בהרי טורנגת שבצפון חצי האי לברדור, ממשיך מעבר למצר הדסון בהרי באפין שבאי באפין. משם הוא ממשיך בארכיפלג הארקטי הקנדי באיים ביילוט, דבון, אקסל הייברג, באת'רסט וואנייר ונגמר באי אלסמיר, שם הפסגה הגבוהה בקורדילרה - פסגת ברבאו. הרי טורנגת הר אסגרד הרי באפין הר ת'ור פסגת ברבאו מדיה וקבצים בנושא הקורדילרה הארקטית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון גודפרי

ג'ון הנרי גודפרי (באנגלית: John Henry Godfrey; ‏ 10 ביולי 1888 - 29 באוגוסט 1970) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי אשר שימש כראש המודיעין הימי של הצי הבריטי ואישיותו היוותה השראה לדמותו של "M", ראש השירות החשאי הבריטי בספרי ג'יימס בונד. גודפרי הצטרף לצי המלכותי הבריטי כצוער במספר ספינות קרב והתמחה במערכות ניווט. במלחמת העולם הראשונה השתתף בקרב גליפולי. גודפרי שירת במספר תפקידי מטה ופיקוד בצי הבריטי ובמלחמת העולם השנייה שירת כראש המודיעין הימי של הצי הבריטי. במסגרת תפקידו היה מעורב במספר מבצעי ביון והונאה ובהם מבצע קציצה. לאחר מכן פיקד על הצי המלכותי ההודי. אישיותו של גודפרי היוותה השראה לדמותו של "M", ראש השירות החשאי הבריטי בספרי ג'יימס בונד שכתב איאן פלמינג, אשר שירת כעוזרו של גודפרי במהלך המלחמה. בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תל אביב: עם עובד, 2010. מדיה וקבצים בנושא ג'ון גודפרי בוויקישיתוף שאול אדר, הגיבור המת של פרשיית הריגול המצליחה ביותר של מלחמת העולם השנייה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2010. אלי אשד, האמת על ג'יימס בונד סקירה מקיפה על פלמינג ויצירתו ותרגומיהם לעברית. בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תל אביב: עם עובד, 2010, עמודים 18-19.