laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חנוך פטישי

חנוך פטישי (17 במרץ 1945 - 30 בנובמבר 2010) היה טייס קרב בצה"ל, סופר ומראשוני יחידת 669 וטייסת 147. נולד בקיבוץ יגור להורים ניצולי שואה. התגייס לצה"ל בשנת 1964 ושירת כטייס קרב פעיל במשך 23 שנים. פטישי התגייס לחיל האוויר בשנת 1964 וביולי 1966 סיים קורס טיס. הוא מילא תפקידים שונים בחיל כמדריך וטייס קרב, השתתף במלחמות ישראל ופיקד על יחידת 669. נלחם במלחמת ששת הימים כטייס "אורגן" והשתתף בגיחות מבצעיות במלחמת ההתשה במסגרת טייסת 107 ("קורנס"). בהמשך עבר לטייסת "העמק" שהפעילה מטוסי ה"עיט" ולחם במסגרתה במלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן עבר לתפקידי הדרכה שונים בקורס טיס, על מטוסי הפוגה והפייפר. במהלך שירותו כמדריך בבית הספר לטיסה הדריך גם את שני אחיו הצעירים, אביהו ואיתמר פטישי, שהיו גם הם לטייסים בחיל. בהמשך הפך למפקד קורס מתקדם בבית הספר לטיסה ולטייס בטייסת העמק שהפעילה את מטוסי ה"עיט" בחיל האוויר. בשנת 1975 מונה למפקד יחידה 669, והחליף את מפקדה הראשון, יורם שחר. היחידה, שהוקמה רק שנה קודם לכן, הייתה אז קטנה מאוד ופטישי גיבש את נוהלי היחידה ופעל למיסודה. לאחר מספר שנים מונה למפקד טייסת 147. בתפקידו האחרון בצה"ל היה ראש מחלקה במה"ד. בשנת 1983 חזר ליגור, הקיבוץ בו נולד, יחד עם אשתו, אותה הכיר במהלך שירותו בחיל האוויר, ועם ארבעת ילדיהם. בשנת 1987 פרש משירות סדיר, בדרגת אלוף-משנה והמשיך לשרת במילואים כטייס וכמדריך בבית הספר לטיסה. בשנים 1990–1995 היה מפקד יחידת מילואים לאיתור נעדרים בחיל האוויר. בשנת 1991 נפטרה במפתיע אשתו, אילנה, וחנוך נשאר בקיבוץ יגור עם ארבעת ילדיו, בקרבת הוריו המבוגרים. בהמשך החזיק במספר תפקידים בקיבוץ יגור ובסביבתו, בהם מנהל פארק הכרמל. בשנת 2005 הוציא את ספרו "מחתרת במדים" העוסק בתושבי ארץ ישראל ששירתו כחיילים בצבא הבריטי. הספר הוא למעשה הרחבה של התזה שהגיש בלימודי התואר השני. כמו כן, לאחר מחקר מקיף, כתב ספר נוסף העוסק באלוף מאיר זורע, אך עקב מותו הפתאומי לא הספיק להוציא אותו. הספר בשם " זרו- האלוף מאיר זורע- מפקד, איש אדמה, הומניסט " יצא בעזרת משפחתו בהוצאת הקיבוץ המאוחד. ספריו מבטאים את משיכתו של פטישי למורשת צה"ל וארץ ישראל. חנוך פטישי נפטר במפתיע בשנת 2010, בגיל 65. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים, שישה נכדים, ושני אחים. בנו יהל היה גם הוא טייס בחיל האוויר וכיהן כמפקד שדה דב. אחיו, אביהו פטישי, הגיע לדרגת סגן-אלוף כטייס בחיל האוויר וממשיך לטוס גם כאזרח, ואיתמר פטישי, פרש מחיל האוויר בדרגת רב-סרן על מנת להשקיע בחברות טכנולוגיות. השלושה היו שלישיית האחים הראשונה ששירתו כולם כטייסים בחיל האוויר. מדיה וקבצים בנושא חנוך פטישי בוויקישיתוף חנוך פטישי, באתר פני יגור חנוך פטישי - ביוגרפיה קלע לילה בתעלת סואץ, מאת חנוך פטישי אל"ם חנוך פטישי באתר מרקיע שחקים אבינעם מיסניקוב, מרקיע שחקים - אל"מ חנוך פטישי ז"ל חנוך פטישי - פני יגור (ארכיון) שי לוי, ‏40 שנה ל-669: סיפורה המרתק של יחידת העילית, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2014 חנוך פטישי - ביוגרפיה (ארכיון) הסופר חנוך פטישי יגאל אייל, מאיר זורע - לוחם ללא חת, באתר הארץ, 13 בפברואר 2014 נדב נוקד, טייסת הפטישים (ארכיון)
מוריץ גרינוולד

הרב ד"ר מוריץ גרינוַולד (מופיע במקורות בעברית גם כמוריס וגם מרדכי גרינוואלד, בגרמנית: Moritz Grünwald;‏ 20 במרץ 1853, אוהרסקה הראדישצ'ה, מוראביה, האימפריה האוסטרית – 10 ביוני 1895, לונדון, הממלכה המאוחדת) היה הרב הראשי לערים: ביילובאר, פיסק (אנ') ומלאדה בולסלאב ובהמשך כיהן כרב הראשי לנסיכות בולגריה. מוריץ גרינוולד נולד באוהרסקה הראדישצ'ה שבמוראביה, אוסטריה. רכש תארים בפילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת וינה ואוניברסיטת לייפציג. ב-1881 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו ומונה לרב הראשי של קהילת ביילובאר שבאזור קרואטיה. בין 1884 ל-1893 כיהן כרב הראשי לערים: פיסק ומלאדה בולסלאב שבאזור בוהמיה. ב-1891 נאלץ הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפרוש מתפקידו לאחר סכסוך מתוקשר עם שר החוץ והדתות דימיטר גרקוב, וב-1893 מונה לתפקיד הרב מוריץ גרינוולד לכהונה בת שלוש שנים. בתקופתו החלה מהפכת החינוך היהודי בבולגריה. הוא עסק רבות בחינוך, כתב את הספר "המדריך למורים היהודיים" והדריך מורים בבתי הספר הקהילתיים. כן עסק במחקר על תולדות היהודים בבולגריה תוך שהוא מסייר ברחבי הנסיכות ובוחן ממצאים ארכאולוגיים ומצבות בבתי עלמין. בתקופתו תוקנו תקנות לכהונת הרב הראשי ובהן נקבע כי על הרב הראשי להיות בוגר סמינר לרבנים ובעל תואר דוקטור, גילו יהיה לפחות 35 שנים והוא כיהן לפחות 5 שנים כרב או כמורה בסמינר לרבנים. עוד נקבע כי הרב יבחר על ידי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה ברוב מיוחס של 75 אחוזים. במהלך כהונתו אירעו מספר תקריות אנטישמיות בבולגריה ובתגובה פרסם הרב מספר מאמרים בעיתונות הבולגרית. לפי מספר מקורות התאכזב הרב גרינוולד מהתככים בתוך יהדות בולגריה שהפריעו לעבודתו ועל כן ביקש לסיים את עבודתו לפני תום כהונתו המתוכננת. ביוני 1895 יצא ללונדון בעקבות משרת רבנות שהוצעה לו שם. במהלך ביקורו חלה ונפטר והוא בן 42 שנים. מותו הפתאומי התקבל בתחושות קשות בבולגריה בשל ההערכה הרבה שרחשו לו ובקרב בני הקהילות בבולגריה הוכרז אבל כללי עם היוודע דבר מותו. מוריץ גרינוולד נקבר בבית העלמין היהודי באדמונטון אשר ברובע אנפילד בלונדון. לאורך שנות פעילותו כתב הרב גרינוולד חיבורים וספרים רבים ובכללם ספר על תולדות יהודי בוהמיה וספר על הרב שלמה אפרים מלונטשיץ. "מוריץ גרינוולד", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית). חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר השחרור מעול העותומנים (1878-1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 71-67. אלברט רומנו, מערכות יהודי בולגריה, בתוך אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים 1967, עמודים 270-249. פרטי הקבורה של מוריץ גרינוולד בבית העלמין היהודי באדמונטון, באתר cemeteryscribes.com, אוחזר ב-7 במאי 2015 (באנגלית).
הרפתקאות פיטר הארנב

הרפתקאות פיטר הארנב (באנגלית: Peter Rabbit, בתרגום חופשי: פיטר הארנב) היא סדרת טלוויזיה בריטית המשודרת בישראל בערוץ הופ! משנת 2014. הסדרה מבוססת על דמויות מספריה של הסופרת ביאטריקס פוטר, המפורסם ביניהן הוא "פיטר הארנב". פיטר הארנב רוצה לגדול ולהיות כמו אביו המנוח, בעזרת יומנו של אביו וחבריו, הוא נחוש להרפתקאות חדשות ומהנות ולהישמר מחיות שרוצות לטרוף אותו ואת חבריו ולהתגנב לגינה של הגנן העצבני מר מקרגור. פיטר - ארנב צעיר, הדמות הראשית בסדרה, בעזרת יומנו של אביו המנוח וחבריו הוא נקלע להרפתקאות וסכנות. בנג'מין - ארנב צעיר, בן דודו של פיטר. לילי - ארנבת צעירה ולבנה, חברתם של בנג'מין ופיטר. נאטקין - סנאי חסר זנב המשתייך לשבט הסנאים וגר סמוך לבית העץ, חבר של הארנבים. גברת ארנב - ארנבת בוגרת, אימו החד הורית של פיטר שלא מרשה לו ולחבריו לצאת מהבית. קוטן - ארנבת צעירה, אחותו של פיטר. פלופסי ומופסי - שתי ארנבות תאומות, אחיותיו של פיטר. מר באונסר - אביו של בנג'מין, מדען, שממציא המצאות שעוזרות לארנבים להיחלץ מצרות. פליקס - סנאי המשתייך לשבט הסנאים וגר סמוך לבית העץ, יד ימינו של נאטקין. גברת פדלדק - אווזה, ידידה של הארנבים. גברת טיגי וינקל - קיפודה כובסת, ידידה של גברת ארנב חוטם - חדף, בעל ביטחון מופרז ביחס לגודלו וכוחותיו, הקנאי לפרחי שן הארי שבשטחו. קוטן נוהגת להתייחס אליו כאל חיית המחמד שלה, למורת רוחו. מר טוד - שועל מצוי, רוצה לטרוף את הארנבים וחבריהם. טומי ברוק - גירית מצויה (בגרסה העברית "סמור"), רודף אחר הארנבים כאשר הם מעירים אותו. מר מקרגור - גנן עצבני, אשר רודף אחר הארנבים כאשר הם פורצים לגינה שלו ולא מראים את הפרצוף שלו אף פעם. ינשוף בראון - ינשוף, אשר רוצה לטרוף את הארנבים ואת נאטקין. סמי שפם - עכברוש, אשר מעוניין בעיקר בגנבת עוגות. אתר האינטרנט הרשמי של הרפתקאות פיטר הארנב (באנגלית) "הרפתקאות פיטר הארנב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרפתקאות פיטר הארנב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרפתקאות פיטר הארנב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הרפתקאות פיטר הארנב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דראפט ה-NBA 2009

דראפט ה-NBA‏ 2009 הוא הדראפט שקדם לעונת המשחקים 2009/2010 ב-NBA. טקס הדראפט התקיים במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס, ב-25 ביוני 2009. במקום ה-23 בדראפט נבחר עומרי כספי, שהפך בכך לישראלי הראשון שנבחר בסיבוב הראשון בדראפט ומשחק ב-NBA. דראפט זה נחשב לאחד מהטובים בהיסטוריה עקב ריבוי הכוכבים שנבחרו בדראפט וריבוי השחקנים שלא נבחרו וגויסו לאחר מכן לNBA, רבים טוענים שזה אכן הדראפט הטוב ביותר ויש הטוענים שהדראפט הטוב ביותר הוא של שנת 2003 בו נבחרו שחקנים כמו לברון ג׳יימס, דווין וויד וכרמלו אנתוני. לקראת הדראפט הייתה סקרמנטו קינגס הקבוצה בעלת הסיכויים הגבוהים ביותר לזכות בבחירה הראשונה, אך בהגרלת הלוטרי הקדימו אותה לוס אנג'לס קליפרס, ממפיס גריזליס ואוקלהומה סיטי ת'אנדר שזכו בשלוש הבחירות הראשונות, בהתאמה. הקליפרס ניצלו את הבחירה הראשונה בדראפט כדי לבחור את הפאוור פורוורד בלייק גריפין מאוניברסיטת אוקלהומה. עם זאת, הוא החמיץ את כל עונת 2009/2010 עקב פציעה וניתוח בברכו. האשים ת'אביט מאוניברסיטת קונטיקט נבחר במקום השני בדראפט על ידי ממפיס, ובכך הפך לשחקן הטנזני הראשון שמשחק ב-NBA. ג'יימס הארדן מאוניברסיטת המדינה של אריזונה נבחר במקום השלישי על ידי הת'אנדר, ובכך הפך לבחירה הראשונה בדראפט של המועדון מאז המעבר מסיאטל לאוקלהומה סיטי. סקרמנטו, שזכתה בבחירה הרביעית, ניצלה אותה כדי לבחור את טייריק אוונס, שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה. בבחירה השביעית בחרה גולדן סטייט ווריורס את סטפן קרי, שבעונות 2014/2015 ו-2015/2016 זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה והוביל את הווריורס לארבע אליפויות NBA בשנים 2015–2022. שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט 2009 כוללים את ריקי רוביו (בחירה חמישית), דמאר דרוזן (9), ברנדון ג'נינגס (10), ג'רלד הנדרסון (12), ג'רו הולידיי (17), טיי לוסון (18), ג'ף טיג (19), דארן קוליסון (21), טאג' גיבסון (26), דמארה קארול (27), פטריק בוורלי (42), דני גרין (46) ופאטי מילס (55). בסך הכול שיחקו ב-NBA‏ 50 מתוך 60 הנבחרים, ומלבדם שיחקו בליגה 23 מועמדים שלא נבחרו בדראפט 2009, ביניהם הקלע וסלי מת'יוז והרכז הישראלי גל מקל. השחקנים שלהלן לא נבחרו בדראפט 2009, אך שיחקו ב-NBA: ארצות הברית ג'ף אדריאן ארצות הברית/ניגריה ג'וש אקוניון ארצות הברית אנטוניו אנדרסון אוסטרליה ארון ביינס ארצות הברית דיונטה כריסמס ארצות הברית מרכוס קאזין איטליה לואיג'י דטומה ארצות הברית ג'סטין דנטמון ארצות הברית שיין אדוארדס ברזיל ויטור פבראני ארצות הברית אלונזו ג'י ארצות הברית טרל האריס ארצות הברית סדריק ג'קסון אוקראינה סלאבה קראבצוב ארצות הברית מרכוס לנדרי ארצות הברית וסלי מת'יוז ארצות הברית ג'רל מקניל ישראל גל מקל ארצות הברית ג'רמי פארגו ארצות הברית גארט סילר ארצות הברית גארט טמפל ארצות הברית לוק זלר סיכום דראפט 2009, באתר הרשמי של ה-NBA ישי רז‏, סקרמנטו בחרה את כספי במקום ה-23 בדראפט, באתר וואלה, 26 ביוני 2009 רשימת הנבחרים בדראפט, באתר basketball-reference.com
בונפיד

האם התכוונתם ל... שלמה בונפיד – מאחרוני המשוררים העבריים שפעלו בספרד הנוצרית דוד בונפיד – מחכמי יהדות ספרד הראשונים במאה ה-13 ראובן בונפיל – היסטוריון של עם ישראל דוד בונפיל
נול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נול – מכונה לאריגה Knol (נול) - שירות מאמרים מבוסס רשת של גוגל Null – ערך מיוחד המציין חוסר מידע אישים: אניטה נול – שחיינית אמריקאית ארקי נול – אתלט עבר ופוליטיקאי אסטוני ג'ון נול ותומס נול - יוצרי אדובי פוטושופ ז'ואאו ז'ילברטו נול – סופר ברזילאי לון נול – ראש ממשלת קמבודיה נוול נולה נולי
טרוחיו (מדינה)

טרוחיו (בספרדית: Trujillo) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מערב ונצואלה, גובלת בסוליה בצפון, בלרה בצפון-מזרח, בפורטוגסה במזרח, בברינס ובמרידה בדרום, במובלעת של סוליה בדרום-מערב ובאגם מרקאיבו במערב. המדינה משתרעת על שטח של 7,400 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 686,367 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא טרוחיו והעיר הגדולה ביותר בה היא ולרה. הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. ההתיישבות הראשונה שהוקמה בו הייתה העיר טרוחיו, בסביבות אמצע המאה ה-16. בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור נכלל בשטחי פרובינציית מרקאיבו. כעבור שנה, ב-1831, נוצרה פרובינציית טרוחיו בשטחי המדינה של היום. ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת טרוחיו. ב-1881 טרוחיו אוחדה עם מרידה וטאצ'ירה למדינת לוס אנדס, אך המדינה פורקה ב-1899 בחזרה למרכיבותיה. כלכלת טרוחיו מסתמכת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול קפה, קנה סוכר, תירס, תפוחי אדמה, בננות ויוקה, גידול מקנה, דיג וכרייה. מדיה וקבצים בנושא טרוחיו בוויקישיתוף טרוחיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת טרוחיו, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
ארמדיל שש-החגורות

ארמדיל שש-החגורות או ארמדיל שש הקשתות (שם מדעי: Euphractus sexcinctus), הידוע גם כארמדיל צהוב הוא מין של ארמדיל, שחי בדרום אמריקה בארגנטינה, בוליביה, ברזיל, אורוגוואי, פרגוואי ואוכלוסייה מבודדות בסורינאם. הגוף של ארמדיל שש-החגורות הוא צהוב או לעיתים אדום-כתום בהיר. זהו מין יחיד בסוג ארמדיל שש-חגורות. ארמדיל שש החגורות הוא חיה יבשתית מתבודדת שחיה ביערות גשם, מישורי דשא, ובעיקר שטחים פתוחים כמו סוואנת סראדו. הוא אוכל כל, וניזון גם מחרקים, חסרי חוליות קטנים ובעלי חיים קטנים אחרים וגם ממגוון של צמחים. הוא ישן בדרך כלל במחילות תת-קרקעיות. בניגוד לרוב סוגי הארמדילים הוא פעיל יום ולא פעיל לילה. מדיה וקבצים בנושא ארמדיל שש-החגורות בוויקישיתוף ארמדיל שש-החגורות, באתר ITIS (באנגלית) ארמדיל שש-החגורות, באתר NCBI (באנגלית) ארמדיל שש-החגורות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארמדיל שש-החגורות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארמדיל שש-החגורות, באתר GBIF (באנגלית) ארמדיל שש-החגורות באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוצאת אינדיבוק

אינדיבוק היא חנות מקוונת למכירת ספרים דיגיטליים (ספרים אלקטרוניים), לקריאה מיידית דרך מכשירים ניידים, מכירת ספרים מודפסים במשלוח, וכן הוצאה לאור של ספרים. אינדיבוק נוסדה בשנת 2012 על ידי המשורר והסופר רון דהן, ויזם האינטרנט ניר גרינהויז, במטרה ליצור חנות ספרים עצמאית ברשת שתתן דגש על תמלוגים גבוהים ליוצרים. החנות מציעה ספרים בפורמטים המאפשרים שימוש ברוב מכשירי הקריאה, מחשבים, טאבלטים וטלפונים סלולריים חכמים ורכישה של כותרים מודפסים. בשנת 2015 רכשה חברת פרובוק (בבעלות איתן זינגר) 50% מהחברה לפי שווי של מיליון שקל. מאז שנת 2021, אינדיבוק נמצאת בבעלות פרטית של שני יזמים, תומר טרבס ומאור דוידוביץ'. בתחום הדיגיטלי מדובר בחנות השנייה בגודלה בשוק הישראלי (שנייה אחרי עברית (קורא ספרים אלקטרוני)). בשנת 2013 מונה העורך והמבקר ארז שוייצר לשמש כעורך הראשי של "הוצאת אינדיבוק". בהוצאה ראו אור בין היתר ספריהם של אלכס אפשטיין, ערן שגיא סשיצקי, נגה אלבלך ותרגומיו של יהונתן דיין לספרי הרמן מלוויל. בשנת 2023 ראה אור בהוצאה, לראשונה בשפה העברית, ספרה של קתרינה מאורה "לנצח אחרי הכל". במחצית שנת 2019 מכרו ניר גרינהויז ורון דהן את החזקותיהם בחברה. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת אינדיבוק אמיתי זיו, רוצים להוציא ספר? דלגו ישר לאינטרנט, באתר TheMarker‏, 20 במאי 2013 אמיתי זיו, פרובוק רוכשת 50% מאתר אינדיבוק, באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2013 אתר "נובלה ספרים" המרכז את החנויות המקוונות, בין החנויות - אינדיבוק. אמיתי זיו, פרובוק רוכשת 50% מאתר אינדיבוק, באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2013 לנצח אחרי הכול - קתרינה מאורה - אינדיבוק, באתר indiebook.co.il
הרמת משקולות במשחקים האולימפיים

תחרויות הרמת משקולות נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896). הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת אנטוורפן (1920) הרמת משקולות היא ענף קבוע במשחקים. תחרויות הרמת משקולות לנשים נוספו למשחקים האולימפיים רק באולימפיאדת סידני (2000). באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו שני מקצים של הרמת משקולות, האחד של הרמה ביד אחת והשני של הרמה בשתי ידיים. בניגוד למקובל כיום, התחרויות לא סווגו בהתאם למשקלם של המשתתפים. גם באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו שני מקצים, האחד של הרמה בשתי ידיים, והשני של הרמת משקוליות. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) החלו תחרויות הרמת המשקולות להיערך במתכונת המקובלת כיום, של חלוקת המשתתפים לפי קטגוריות משקל. באותם משחקים, סווגו המשתתפים לחמש קטגוריות משקל: משקל נוצה (עד 60 ק"ג), משקל קל (60 עד 67.5 ק"ג), משקל בינוני (67.5 עד 75 ק"ג), משקל קל-כבד (75 עד 82.5 ק"ג) ומשקל כבד (82.5 ק"ג ומעלה). באולימפיאדת לונדון (1948), נוספה קטגוריה נוספת, משקל תרנגול, בה התחרו מרימי משקולות שמשקלם עד 56 ק"ג, וקטגוריית משקל נוצה הצטמצמה למרימי משקולות שמשקלם 56 עד 60 ק"ג. באולימפיאדת הלסינקי (1952) נוספה קטגוריית משקל שביעית, בינוני-כבד (82.5 ק"ג עד 90 ק"ג), ובקטגוריית המשקל הכבד התחרו מי שמשקלם 90 ק"ג ומעלה. באולימפיאדת מינכן (1972) נוספו שתי קטגוריות משקל נוספות: קטגוריית משקל זבוב (עד 52 ק"ג) וקטגוריית משקל סופר-כבד (110 ק"ג ומעלה). בהתאם לכך, הצטצמצו קטגוריות המשקל תרנגול וכבד. מספר התחרויות עלה בכך לתשע. שינוי נוסף נעשה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אז פוצלה קטגוריית המשקל הכבד לשניים: במשקל כבד נותרו מרימי המשקולות שמשקלם 100 עד 110 ק"ג, ואלו שמשקלם בין 90 ל-100 ק"ג התחרו בקטגוריית משקל עשירית: משקל כבד ראשון. באולימפיאדת אטלנטה (1996) נותרו עשר הקטגוריות על כנן, אך סיווגן השתנה. באותם משחקים חולקו המשקלים כך: זבוב (עד 54 ק"ג), תרנגול (54 עד 59 ק"ג), נוצה (59 עד 64 ק"ג), קל (64 עד 70 ק"ג), בינוני (70 עד 76 ק"ג), קל-כבד (76 עד 83 ק"ג), בינוני-כבד (83 עד 91 ק"ג), כבד ראשון (91 עד 99 ק"ג), כבד (99 עד 108 ק"ג) וסופר כבד (108 ק"ג ומעלה). מאז אולימפיאדת סידני (2000), הצטמצם מספר קטגוריות המשקל ל-8: תרנגול (עד 56 ק"ג), נוצה (56 עד 62 ק"ג), קל (62 עד 69 ק"ג), בינוני (69 עד 77 ק"ג), קל-כבד (77 עד 85 ק"ג), בינוני-כבד (85 עד 94 ק"ג), כבד (94 עד 105 ק"ג) וסופר כבד (105 ק"ג ומעלה). נשים החלו אף הן להתחרות בהרמת משקולות במשחקים אלו, והן מסווגות לשבע קטגוריות משקל: עד 48 ק"ג, 48 עד 53 ק"ג, 53 עד 58 ק"ג, 58 עד 63 ק"ג, 63 עד 69 ק"ג, 69 עד 75 ק"ג ו-75 ק"ג ומעלה. התחרויות נערכות בסיבוב אחד, הכולל שני חלקים. החלק הראשון כולל הרמת משקולות בשיטת הנפה, והחלק השני בשיטת דחיקה. בכל שיטה נערכים שלושה סיבובים, והתוצאה הטובה ביותר שהשיג מרים משקולות בכל שיטה היא זו שנחשבת עבורו. מרים משקולות שנפסל בכל שלושת הניסיונות שלו בשיטת הנפה, לא מתחרה בשיטת דחיקה. סכום התוצאות הטובות ביותר של כל מתחרה בשתי השיטות מהווה את התוצאה הסופית שלו, ובהתאם לכך נקבע דירוגו. לאורך השנים זכו מרימי משקולות מ-64 מדינות במדליות במשחקים האולימפיים. המשלחת הישראלית כללה מרימי משקולות שבע פעמים, בהן נטלו חלק 12 ספורטאים, כולם גברים. את הישג השיא רשם אדוארד וייץ, שסיים במקום החמישי באולימפיאדת מונטריאול (1976). מדיה וקבצים בנושא הרמת משקולות במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא הרמת משקולות אולימפית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרמת משקולות במשחקים האולימפיים
כילוניס (בת לאונידס)

כילוניס (ביוונית: Χιλονίς; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה נסיכה ספרטנית, בתו של לאונידס השני, אשתו של קלאומברוטוס השני, ואחותו של קלאומנס השלישי. היא הייתה בתו של לאונידס השני מהשושלת האגידית, ושל אשה פרסית. היא נישאה לקלאומברוטוס השני, וילדה לו שני ילדים. אולם אביה התנגד לרפורמות שניסה ליישם אגיס הרביעי, ובן בריתו של אגיס ליסנדרוס ארגן את גירושו של לאונידס שנמלט לטגאה, מרחק יום מספרטה. קלאומברוטוס הוכתר כמלך במקום לאונידס, אולם כילוניס בחרה להתלוות לאביה במקום למלוך לצד בעלה. אולם כאשר אגיס יצא למסע מלחמה נגד האיטולים, ניצל זאת לאונידס כדי לתפוס את השלטון בספרטה. הוא רצה להוציא להורג את קלאומברוטוס, אולם כילוניס התחננה בפניו שלא יעשה זאת. במקום זאת קלאומברוטוס יצא לגלות, כשכילוניס ושני ילדיו מלווים אותו. היו לה שני אחים, קלאומנס השלישי, ואאוקלידס. שניהם שימשו כמלכי ספרטה. אחד מנכדיה אגסיפוליס השלישי היה אחרון המלכים בשושלת האגידית. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). Paul Cartledge and Antony Spawforth, Hellenistic and Roman Sparta, Routledge, second ed, 2002. Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu Pausanias. Description of Greece. Translated by Jones, W. H. S. and Omerod, H. A. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1918. Digitized copy in: Theoi. Smith, William "Dictionary of Greek and Roman Antiquities edited",Little, Brown Co, 1870 Sarah B. Pomeroy, Spartan Women, Oxford University Press, 2002 Sarah B. Pomeroy Spartan Women p. 87 פלוטארכוס, "חיי אגיס", 12. פלוטארכוס "חיי אגיס", 16 - 18
אראוס השני

אראוס השני, (ביוונית: Αρεύς Β;‏ 262 לפנה"ס - 254 לפנה"ס) היה מלך ספרטה באופן רשמי למשך 8 שנים. הוא היה בנו של אקרוטאטוס השני, אביו נהרג במלחמה נגד אריסטודמוס ממגלופוליס בשנת 262 לפנה"ס עוד לפני שנולד. על כן כאשר נולד מונה לאונידס השני בן קלאונימוס לעוצר, והוא זה שניהל את ענייני העיר בפועל. אראוס מת בגיל 8 ממחלה (שנת 254 לפנה"ס), ולאונידס ירש את הכתר באופן רשמי. פלוטרכוס, "חיי אגיס", 3. פאוסניאס, "תיאורה של יוון", ספר שלישי, 6, 6.
היום הלאומי של וייטנאם

היום הלאומי של וייטנאם (בווייטנאמית: Ngày Quốc Khánh) נחוג בווייטנאם ב-2 בספטמבר, בתאריך זה בשנת 1945 הוכרזה עצמאות וייטנאם מידי הצרפתים. עד למלחמת העולם השנייה הייתה וייטנאם, יחד עם קמבודיה ולאוס, חלק מקולוניה צרפתית שנקראה הודו-סין. במהלך המלחמה נכבשה הודו-סין על ידי האימפריה היפנית. כשזו הובסה חזרה השליטה בהודו-סין לצרפת, אלא שהפעם המציאות הייתה שונה. בזמן הכיבוש היפני התארגנה מחתרת קומוניסטית, "וייט מין" בראשות הו צ'י מין, שהכריז עם סיום המלחמה על הקמת רפובליקת וייטנאם ובירתה האנוי שבצפון הארץ. הקיסר ה-13 והאחרון של שושלת נגויין, באו דאי (Bảo Đại) ויתר ב-1945 בטקס שנערך בהואה בארמון נו מון על תפקידו כשליט. ב-2 בספטמבר הכריז הו צ'י מין על הקמת "הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם". מאז 2007 נעשו שינויים בתאריכי החגים המסורתיים שנקבעו ב-1945, אולם ה-2 בספטמבר נותר כחג העצמאות של וייטנאם. ערך זה הוא קצרמר בנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות צרפת בטניס 1933

אליפות צרפת 1933 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-25 במאי והסתיימו ב-5 ביוני. זו הייתה האליפות ה-38 מאז ייסודה. מרגרט סקריבן מבריטניה וג'ק קרופורד מאוסטרליה זכו בתחרויות היחידים וביחד זכו בתחרות הזוגות המעורבים. בתחרות זו השתתפו 81 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: אנרי קושה (צרפת צרפת), מנצח תחרויות 1926, 1928, 1930 ו-1932. הפסיד בגמר. ג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה), ניצח בתחרות פרד פרי (בריטניה בריטניה), הודח ברבע גמר דניאל פרן (גרמניה גרמניה), הודח בסיבוב הרביעי ג'ורג'ו דה סטפני (ממלכת איטליה ממלכת איטליה), הודח בסיבוב הרביעי ג'ירו סאטו (יפן יפן), הודח בחצי גמר פרנק שילדס (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי רודריך מנצל (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודח ברבע גמר ויוויאן מקגרת' (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב השני כריסטיאן בוסי (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר קולין רובינס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בסיבוב הרביעי ריוסוקה נונוי (יפן יפן), הודח בסיבוב השלישי הארי לי (בריטניה בריטניה), הודח בחצי גמר פרדריק טימר (הולנד הולנד), הודח בסיבוב השני פטריק יוז (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב השלישי ורנון קירבי (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בסיבוב השני בגמר התחרות נפגשו אנרי קושה (צרפת צרפת) (מנצח תחרות 1932) וג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה). ג'ק קרופורד ניצח ב-3 מערכות. באותה השנה הוא ניצח גם באליפות וימבלדון, אליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד בגמר. בתחרות הנשים השתתפו 54 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג: לולט פאיו (שווייץ שווייץ), הודחה בסיבוב השלישי הלן ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בחצי גמר סימון מאתיה (צרפת צרפת), הפסידה במשחק הגמר הילדה קראווינקל גרמניה גרמניה, הודחה בסיבוב השני מרי הילי (בריטניה בריטניה), הודחה ברבע גמר איילין ויטינסגטול (בנט) (בריטניה בריטניה), הודחה ברבע גמר ז'וזאן סיגאר (בלגיה בלגיה), הודחה בסיבוב השני אידה אדמוף (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השני מנצחת תחרות 1932 הלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרגרט סקריבן (בריטניה בריטניה) שלא הייתה מדורגת ניצחה את סימון מאתיה (צרפת צרפת) ב-3 מערכות ובכך זכתה בתחרות. בתחרות השתתפו מספר זוגות. במשחק הגמר פטריק יוז ופרד פרי (בריטניה בריטניה) נפגשו עם אדריאן קוויסט וויוויאן מקגרת' (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו ב-4 מערכות. בתחרות השתתפו 24 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1932 הלן וילס לא השתתפה השנה. במשחק הגמר סימון מאתיה (צרפת צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית) שיחקו נגד סילבי יאנג וקולט רוזמבר (צרפת צרפת) וניצחו בשתי מערכות. בתחרות השתתפו 39 זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1932 בטי נות'ל ופרד פרי (בריטניה בריטניה) נפגשו עם מרגרט סקריבן (בריטניה בריטניה) וג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה) והפסידו ב-2 מערכות. תחרות נשים תחרות גברים האתר הרשמי של אליפות צרפת הפתוחה נתונים נוספים על האליפות