laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרחצאות אגריפה

מרחצאות אגריפה (בלטינית: Thermae Agrippae) הוא שמו של מבנה מרחצאות שנבנה באזור שדה מרס בעיר רומא על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה. מבנה זה היה הראשון מבין מבני המרחצאות הגדולים שניבנו ברומא העתיקה. המרחצאות הוקמו כחלק ממתחם מבנים הכוללים את מבנה הפנתאון הסמוך (לא המבנה הקיים היום) וכללו מרחצאות חמים וקרים. הקמת האקווה וירגו על ידי מרקוס אגריפה בשנת 19 לפנה"ס אפשרה אספקת מים קבועה למרחצאות. הקיסר אוגוסטוס בנה בריכה מועטרת גדולה בחזית המבנה, שמימיהו סופקו באמצעות האמת המים. המרחצאות עוטרו בפסלים רבים, שהידוע בהם היה העתק של הפסל "המגרד" של הפסל היווני ליסיפוס. קירות החדר החם עוטרו בפרסקאות. אגריפה (שנפטר בשנת 12 לפנה"ס) הוריש בצוואתו את המרחצאות לאזרחי רומא. בשריפה שאירעה בשנת 80 ניזוקו המרחצאות, ושוקמו על ידי הקיסר טיטוס או הקיסר דומיטיאנוס. בתקופת שלטונו של הקיסר הדריאנוס הורחבו המרחצאות, וסדרה של אולמות קישרו בינו לבין הפנתאון. עם נפילתה של האימפריה הרומית והרס אמת המים, פסק השימוש במרחצאות. במהלך המאה השביעית הפכו המרחצאות ל"מחצבות" ונעשה באבניהן שימוש חוזר לבנייה. שרידי המרחצאות נותרו עד המאה ה-16 וצוירו על ידי בלדסארה פרוזי ואנדראה פלדיו - ציורים המהווים כיום מידע על צורת המרחצאות. לוח שיש שהתגלה בשנת 1900 שעליו תרשים המרחצאות שימש אף הוא מקור מידע לצורתם. ככל הנראה אורכן של המרחצאות היה 100 - 120 מטרים, ורוחבן 100 - 80 מטרים. המבנה היה בנוי לאורך ציר צפוני - דרומי, בין הויה די טור ארגנטינה של ימינו ממערב, והויה דל קיסטארי של ימינו, ממזרח, ובין הקורסו ויטוריו עמנואל של ימינו מדרום, והפנתאון מצפון. צפונית למרכז המבנה היה אולם מעגלי שקוטרו כ-25 מטרים, ואשר שימש אולם עצרות ואולם ראשי של המבנה. אולם זה לא היווה חלק ממבנה המרחצאות המקורי, ונוסף לו בשלב מאוחר יותר. מדיה וקבצים בנושא מרחצאות אגריפה בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 פליניוס הזקן, תולדות הטבע XXXIV 62 שם, XXXVI 189 קסיוס דיו, ההיסטוריה של רומא, LXVI, 24
אקווה וירגו

אקווה וירגו (Aqua Virgo) הייתה אחת מ-11 אמות המים שסיפקו מים לרומא העתיקה. עם נפילתה של האימפריה הרומית והפסקת תחזוקת האמה זו נסתמה ופסק השימוש בה וזו נהרסה. כאלף שנים מאוחר יותר, נבנתה באותו נתיב האקווה וירגינה. אמת המים הושלמה בשנת 19 לפנה"ס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס. מקורה של האמה בסמוך לאבן המיל השמינית של הויה קולאטינה, כ-3 ק"מ מהויה פראנסטינה. על פי האגדה התגלה המעיין על ידי בתולה שהביאה שלושה חיילים רומאיים צמאים למעיין, שנקרא על שמה. אורכה של האמה כ-20 ק"מ בהם יורד גובה מפלס המים כ-4 מטרים, עד הגעתה למרכזו של שדה מרס. בשיאה הביאה האמה לעיר כ-103,916 מטרים מועקבים של מים מדי יום. לאורך מרבית מהלכה, עוברת האמה מתחת לפני הקרקע. לדברי ההיסטוריו פרוקופיוס, בשנת 537 ניסו הגותים לעבור דרך האמה ולתקוף את רומא. לאחר נפילת האימפריה הרומית, נזנחה האמה. האמה נבנתה מחדש על ידי האפיפיור אדריאנוס הראשון בסוף המאה השמינית בשם "אקווה וירגינה". מדיה וקבצים בנושא אקווה וירגו בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד מידע על אמות המים ברומא העתיקה מפת אמות המים ברומא העתיקה (באיטלקית)
מאוזוליאום אוגוסטוס

המאוזוליאום של אוגוסטוס הוא מבנה הקבורה המפואר שבנה הקיסר הרומי אוגוסטוס בשנת 28 לפנה"ס בשדה מרס בעיר רומא, על גדתו המזרחית של נהר הטיבר, מתוך מחשבה שישמש מקום הקבורה שלו עצמו ושל בני משפחתו. המקום בו נמצאים שרידי המאוזוליאום נקרא באיטלקית "פיאצה אאוגוסטו אימפרטורה" (Piazza Augusto Imperatore). המאוזוליאום הוא אחד המבנים הראשונים שאוגוסטוס הורה על בנייתם לאחר ניצחונו בקרב אקטיום בשנת 31 לפנה"ס. במאוזוליאום נקברו מרקוס קלאודיוס מרקלוס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, אוקטביה, דרוסוס, לוקיוס קיסר, גאיוס קיסר, אוגוסטוס, גרמניקוס, דרוסוס הצעיר, ליוויה, נירון יוליוס קיסר, אגריפינה, טיבריוס, קלאודיוס, בריטניקוס, פופיאה סבינה, נרווה ויוליה דומנה (שני האחרונים לא השתייכו לשושלת היוליו-קלאודית). בשנת 411 בזזו הגותים את המאוזוליאום. במהלך ימי הביניים ביצרו את המבנה והפכו אותו לטירה של משפחת קולונה, עד גירושה מרומא בשנת 1167, אז נהרסה הטירה. במהלך המאה ה-19 שימש המבנה זירה לקרבות שוורים. רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לבצע במקום חפירות ארכאולוגיות, במסגרת השאיפה של השלטון הפשיסטי לחדש את הדרה של רומא. המאוזוליאום מעגלי בצורתו, וכלל מספר מעגלים של לבנים ואדמה שבה היו נטועים עצי ברושים. במרכז המאוזוליאום היה (ככל הנראה) גג בצורת חרוט, או פסל של אוגוסטוס. בתוך המבנה היו חדרי הקבורה. שני אובליסקים עשויים גרניט ורודה עמדו בפתח המבנה. כיום הם ניצבים בפיאצה דל'אסקווילינו ובמזרקת הקווירינל. מסדרון הוביל מפתח המבנה לעבר חדרי הקבורה במרכזו. קוטרו של המבנה היה 90 מטרים, וגובהו 42 מטרים. בשנת 2016 אושר תקציב לשיקום המבנה וסביבתו כדי לאפשר גישה לציבור. ב-1 במרץ 2021 נפתח האתר למבקרים. מדיה וקבצים בנושא מאוזוליאום אוגוסטוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאוזוליאום אוגוסטוס תצלום אוויר של המאוזולאום מתוך אתר גוגל מפות רודולפו לנצ'יאני, רומא הפגנית והנוצרית, תיאור הלוויית אוגוסטוס Mausoleo di Augusto riapre dopo 14 anni. La storia: da tomba imperiale a circo e sala concerti, קוריירה דלה סרה, 1 במרץ 2021
הוצאת גלימאר

הוצאת גלימאר (בצרפתית: Éditions Gallimard) היא אחת ההוצאות לאור היוקרתיות ביותר בצרפת. במאמר בגארדיאן היא מתוארת כבעלת "רשימת הספרים הטובה בעולם". ב-2003 ההוצאה ובתי ההוצאה הנספחים אליה הוציאו 1418 כותרים. גלימאר נוסדה בפריז בשנת 1911 על ידי גסטון גלימאר (1881–1975) בתור nrf‏ - Les Éditions de la Nouvelle Revue Française (ההוצאה של הסקירה הצרפתית החדשה). לוגו ה-nrf המסוגנן עדיין מופיע בספרים רבים הרואים אור בהוצאה כיום. Éditions Denoël Les Éditions du Mercure de France Nouveaux Loisirs (tourist guides) Futuropolis Gallimard Jeunesse P.O.L. (88 %) Les Éditions de la Table Ronde SODIS SOCADIS (joint venture with Flammarion) Centre de Diffusion de l'Édition France Export Diffusion L'Arbalète/Gallimard L'Arpenteur L'Aube des peuples Bibliothèque de la Pléiade|La Bibliothèque de la Pléiade Bibliothèque des histoires La Bibliothèque Gallimard Bibliothèque des idées Bibliothèque des sciences humaines La Blanche Le Cabinet des Lettrés Les Cahiers de la Nrf Le Chemin Connaissance de l'inconscient Continents noirs Le Débat Découvertes Gallimard (en) (made out of François Maspero's publishing house Du Monde entier Folio Folio essais Folio histoire Folio actuel Folio bilingue Folio théâtre Folio plus Foliothèque Folio classique Folio policier Folio SF Folio documents Folio 2 € Folioplus classiques Haute enfance L'Imaginaire L'Infini Joëlle Losfeld Livres d'art NRF Biographies NRF Essais La Noire Poésie/Gallimard Le Promeneur Quarto Série noire Le Temps des images L'Univers des formes L'Un et l'autre מדיה וקבצים בנושא הוצאת גלימאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת גלימאר (בצרפתית) הוצאת גלימאר, ברשת החברתית פייסבוק הוצאת גלימאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הוצאת גלימאר, ברשת החברתית אינסטגרם הוצאת גלימאר, סרטונים בערוץ היוטיוב שירי לב-ארי, עכבר העיר אונליין, פרס הוקרה לעורך הוצאת גאלימר ז'אן מטארן במשכנות שאננים, באתר הארץ, 11 במאי 2008
שלמה ישראלי

האם התכוונתם ל... שלמה ישראלי (מוזיקולוג) – מוזיקולוג ועורך מוזיקלי בקול ישראל. שלמה ישראלי (רס"ר) – רס"ר משמעת בבה"ד 1 בין השנים 1954-1966 ומפקד מחנה של סיירת מטכ"ל מאז ועד שנת 1974.
לטהי

לַטְהִי (הינדית: लाठी, בנגלית: লাঠি) הוא כלי לחימה שעליו מבוססת מערכת תנועה ואמנות לחימה הודית. הלטהי ידוע כאחד מכלי הנשק העתיקים בעולם[דרוש מקור], אך זמן המצאתו המדויק אינו ידוע[דרוש מקור]. לטהי פירושו בשפות צפון הודו "מקל". המקל בדרך כלל בעל אורך של 6 עד 8 רגל מגובה במחט עבה בצמרתו (לא תמיד). נהוג להשתמש בלטהי בצורה סיבובית כפי שמשתמשים בחרב. בהודו המודרנית לטהי הוא נשק עיקרי של המשטרה ההודית לפיזור הפגנות, מהומות ופרעות. השוטרים ההודים מיומנים בהסתערות תוך כדי שימוש בלטהי ובתרגילים שמתבצעים בטורים. כיוון שתרגילים אלה פצעו ואף השאירו מפגינים במצב של נכות, שיטה זו נחשבה כאכזרית וכמפירה זכויות אדם. מסיבה זו השימוש בלטהי פחת אך לא נעלם, כיום השוטרים ההודים מעדיפים לשאת איתם נשק שיפגע פחות במפגינים. לטהי משמשת רק כאשר שימוש בנשק אחר אינו עוזר. השימוש בלטהי היה נפוץ בעיקר בכפרים המזרחיים והדרומיים של האזור שבו קיימת כיום הודו. אך השימוש העיקרי בו היה לצורכי ביות חיות. מצביאים צבאיים ובעלי אחוזות מקומיים העסיקו צבאות של לוחמים על פי הלטהי כאמצעים לפתור סכסוכים ולצורכי בטיחות. צבאותיהם של לוחמי הלטהי גם שימשו פעמים רבות כצבאות עונשין כנגד הכפריים. במקביל באזורים הכפריים התפתח סוג ספורט הנעזר בלטהי כאשר הספורט התקיים בצורת טורנירים של דו-קרב. בימי האימפריה המוגולית הופיע מערכת המיסים הזאמינדרית והמשיכה להתקיים גם בימי השלטון הבריטי. תפקידם של הצבאות אז היה לגבות מיסים. הבריטים בתורם הציגו להודים את הרעיון של השימוש בלטהי כאמצעי לפיזור מהומות וזהו מקור השימוש המשטרתי בלטהי. לאחר שהודו הכריזה עצמאות ב-1947 מערכת הזאמינדרי חדלה להתקיים. וזה בתורו הוביל לירידה חדה בשימוש בלטהי כנשק וכאמנות לחימה. סיבה נוספת הייתה תהליך העיור שעבר על הודו אשר גרם לנטישת דרכי הכפר ובהם גם הלטהי. כיום בהודו המודרנית הלטהי נפוץ פחות ופחות בעיקר הודות לאימוץ שיטות מודרניות יותר. למרות זאת אנשים אמידים או עשירים עדיין שוכרים לוחמי לטהי בתור שומרי ראש וכסמל לכוחם. לטהי עדיין נחשב כספורט בכפרים. כאמנות לחימה, מקורו של הלטהי נמצא בתרגיל שהמציאו היוגים ההודיים. לוחם הלטהי נלחם בנשק זה באמצעות נתינת מכות מהירות וקטלניות ליריב ומגן על עצמו באמצעות נשק הלטהי מהתקפותיו. הלוחם צריך להיות מהיר ומדויק. מקובל שלוחם לטהי טוב צריך להיות מסוגל להילחם בנשק הלטהי עם אורכים וגדלים שונים. ללטהי קיים גם פן רוחני כאשר זה בא בצורת תרגיל. התרגיל מתבצע באופן הבא: למתרגל ניתנת מנטרה שעליה עליו לחזור בקביעות. במקביל על המתרגל ללכת בצורת סימן האינסוף (סימן מתמטי הנראה כמו שמונה מאוזן) ולבצע את תנועות הלחימה. המתרגלים מאמינים שעל ידי ביצוע התרגיל יתעורר ויזרום כוח חיות בשם קונדליני בצ'קרות אשר בגופם. מאמינים שלתרגיל זה יש השפעה היפנוטית ומדיטטיבית מרפאת. התרגיל לא נחקר מפאת נדירותה של אמנות הלחימה ולכן אין להתייחס לנאמר לעיל כאל דבר אשר הוכח מדעית.
אוניברסיטת ברן

אוניברסיטת ברן (בגרמנית: Universität Bern; בצרפתית: Université de Berne; בלטינית: Universitas Bernensis) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בעיר ברן שבשווייץ, הממומנת ונמצאת בפיקוחה של ממשלת הקנטון של ברן. היא נוסדה ב־1834 ושפת ההוראה בה היא גרמנית. בנייני האוניברסיטה מפוזרים ברחבי העיר אך בניין המנהלה וקבוצת הבניינים הגדולה ביותר שוכנים צפונית-מערבית למרכז העיר, סמוך לתחנת הרכבת. באוניברסיטה לומדים מעל ל־19,000 סטודנטים וסטודנטיות בשמונה פקולטות - תאולוגיה, משפטים, רפואה, וטרינריה, כלכלה ומדעי החברה, מדעי הרוח, מדעים מדויקים ובפקולטה העוסקת בחינוך, חינוך גופני ובפסיכולוגיה. בית החולים אינזלשפיטאל (אנ') בברן מסונף לאוניברסיטה. האוניברסיטה חברה בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר וב־Swissuniversities. דירוג שאנגחאי - מקום 101–150 (2023) דירוג Times Higher Education - מקום 116= (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 126= (2024) דירוג שאנגחאי - מקום 6–7 (2023) דירוג Times Higher Education - מקום 4 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 5 (2024) מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת ברן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת ברן (בגרמנית, בצרפתית ובאנגלית) אוניברסיטת ברן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שטויות במיץ עגבניות

שטויות במיץ עגבניות (או שטויות ברוטב עגבניות) הוא ביטוי סלנג עברי נפוץ, המשמש לבטא זלזול בדברים שהובעו, כמבקש לומר, הדברים שהובעו הם הבל הבלים. הביטוי חדר לעברית המודרנית דרך הביטוי הגרמני "Quatsch mit Soße" ("קבטש מיט זוֹסֶה" - "שטויות עם רוטב") שמשמעותו זהה. מקובל גם הקיצור "שטויות במיץ"כביטוי בפני עצמו, והוא למעשה קרוב יותר למקור הגרמני. הגרסה הפחות נפוצה של הביטוי, "שטויות ברוטב עגבניות" (או בקיצור "שטויות ברוטב") קרובה מעט יותר למקור הגרמני. למעשה, אין כל קשר בין משמעות הביטוי לעגבנייה, שנכנסה לביטוי לצורך החריזה בלבד; כך שבעוד הביטוי המקורי הוא חרוז, ובכך נהנה משנינות לשונית, הרי שכיום הביטוי נפוץ גם בגרסאות אחרות, כשהנפוצות ביניהן הן "שטויות במיץ תותים" ודומותיה, כשפרי או ירק כלשהו מחליפים את ה"עגבניות" שבביטוי המקורי. האלבום "שירים במיץ עגבניות" מאת מתי כספי, שיצא ב-1990 בישראל, מרמז בשמו - משחק מילים על הביטוי "שטויות במיץ עגבניות" - על מהות שיריו כשירי איגיון. "чепуха на постном масле" (צֶ'פוּחָה נא פוֹסטנוֹם מאסלֶה) הוא ביטוי בשפה הרוסית, שתרגומו המילולי הוא "שטויות עם שמן", והוא ביטוי דומה ל"שטויות במיץ עגבניות" ובעל משמעות זהה. ניבים או ביטויים נרדפים לשטויות במיץ עגבניות הם: בוקי סריקי, דברי רוח, דברים בטלים, הבל ורעות רוח, פתפותי ביצים עורבא פרח, קש וגבבה, קשקוש בלבוש. בוקרה פיל מישמיש דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, מילון עולמי לעברית מדוברת, עמוד 22. או "Quatsch mit Sauce". קבטש, קבטש מיט זוסה, אתר מט"ח. שטויות במיץ עגבניות?, 5 בפברואר 2009, באתר נענע 10. מילים שחדרו לעברית מגרמנית, באתר "השפה העברית". מיכל שקט, פוקה בור הכלב, באתר הסתדרות המורים בישראל. ראו גם שירים במיץ עגבניות, באתר הרשמי של מתי כספי. בארמית : בקבוקים ריקים. קיצור של הביטוי התלמודי "לא תתלו ביה בוקי סריקי" שפרושו אל תייחסו למישהו דברי הבל. למשל ”אמר להו רבא לאו אמינא לכו לא תתלו ביה בוקי סריקי ברב נחמן” (תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ז, עמוד ב') ”רָאִיתִי אֶת כָּל הַמַּעֲשִׂים שֶׁנַּעֲשׂוּ תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ וְהִנֵּה הַכֹּל הֶבֶל וּרְעוּת רוּחַ” (מגילת קהלת, פרק א', פסוק י"ד) ” אמר רבי יוסי פיתפותי בצים היו שם” (ירושלמי, סנהדרין, דף נ"ז ע"א)
לוג'יה

באדריכלות, לוג'יה (באיטלקית: Loggia) היא אלמנט דמוי ארקדה או אכסדרה, הנמצא בחזיתו של בניין. הלוג'יה פונה בצידה האחד לחלל הפתוח שמחוץ לבניין, ובצד זה היא נתמכת בעמודים. בניגוד לאכסדרה המתאימה בעיקר כמעבר לאורך חזית הבניין, המונח לוג'יה מתייחס בדרך כלל לאכסדרת כניסה למבנה, המתפקדת כמבואה. הלוג'יה נבנית בדרך כלל בקומת הקרקע או בקומת הכניסה למבנה, אך לעיתים גם בקומות גבוהות יותר, והיא עשויה לעטר את הפורטיקו (מבנה השער) של הבניין, ובצורתה זו היא מופיעה בדרך כלל בשתי קומות ומכונה "לוג'יה כפולה". מקורו של המושג באיטליה בה הייתה בניית לוג'יות פופולרית במיוחד במאה ה-17. ארקדה אכסדרה לוג'יה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן

ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן (בגרמנית: Berthold V. von Zähringen; ‏ 1160 - 18 בפברואר 1218) היה דוכס ששלט בדוכסות צרינגן מ-1186 ועד מותו. ברטהולד החמישי נולד בשנת 1160 לברטהולד הרביעי, דוכס צרינגן ולהלוויג מפרוהבורג. בשנת 1186 מת אביו ברטהולד הרביעי, וברטהולד החמישי עלה לשלטון במקומו. בראשית כהונתו הוא הרחיב את שטחיה של הדוכסות אשר השתרעה בשפלה השווייצרית המערבית לכיוון דרום, ויישב את האלפים הברנינים ואת אזור העיר לוצרן. הוא הרחיב את העיר תון וייסד את ברן ב-1191. עם זאת נסיונותיו להרחיב את שטחי הדוכסות דרומה לעבר ואלה נכשלו בשנת 1221. ב-1198 הוא נבחר ליורש העצר של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך ויתר על התפקיד, ובתמורה זכה לשטחים נוספים בצפון שווייץ ובדרומה של גרמניה של ימינו. ב-1200 החל בהרחבת הכנסייה בפרייבורג שהייתה לאחר מכן לקתדרלת פרייבורג ובה, לפי המסורת, נקבר לאחר מותו ב-1218. ברטהולד החמישי היה האחרון בשושלת דוכסי צרינגן. מדיה וקבצים בנושא ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן בוויקישיתוף
Aladdin Sane

Aladdin Sane הוא אלבום משנת 1973 של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי. האלבום מהווה המשך לאלבום שהביא לבואי פרסום עולמי The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars. על אף שהאלבום כולל כמה מלהיטיו הגדולים ביותר של בואי, הרי שבהתייחסות לאלבום כאל מיכלול שלם, חלוקות דעות מבקרי המוזיקה. ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שערך בשנת 2003 מגזין המוזיקה רולינג סטון, הגיע האלבום למקום 277. ברשימת 100 האלבומים הגדולים של שנות ה-70 שערך אתר האינטרנט פיטצ'פורק, הגיע האלבום למקום ה-77. שם האלבום הוא משחק מילים של "A Lad Insane". גרסה מוקדמת של השם היא "Love Aladdin Vein", אשר בואי הציע בשל תופעות הלוואי של הסמים שלו. אף על פי שבאופן טכני זו דמות חדשה של בואי, Aladdin Sane הוא בעיקר התפתחות של זיגי סטארדאסט בהופעותו ובאישיותו, כפי שמעידה הכריכה וההופעות של בואי בשנת 1973, שהגיעה לשיאה ב"פרישה" של זיגי ב-Hammersmith Odeon ביולי באותה השנה. Aladdin Sane תואר על ידי בואי בעצמו כ"זיגי הולך לאמריקה"; רוב השירים הם תצפיות שהוא כתב במהלך נסיעות בזמן Ziggy Stardust Tour שלו. הביוגרף כריסטופר סנדפורד האמין כי האלבום הראה כי בואי "היה מזועזע בעת ובעונה אחת על ידי אמריקה". רגשותיו המעורבים מהמסע נבעו, לדבריו של בואי, מ"רצון לעלות על הבמה בביצוע השירים שלי, אבל מצד שני לא ממש רוצה להיות באוטובוסים האלה עם כל האנשים המוזרים האלה... אז Aladdin Sane היה פיצול של האמצע". סוג זה של "סכיזופרניה", כפי שתיאר זאת בואי, הועבר בכריכה על ידי האיפור שלו, שם הברק מייצג את הזוגיות של המוח, אם כי מאוחר יותר הוא סיפר לחברים כי הנער המטורף משיר הנושא של האלבום הוא בהשראת אחיו הסכיזופרן, טרי. בואי עצמו העלה את רעיון הברק על פניו, אך אמר שהדמעה היא רעיון של בריאן דאפי: "הוא [בריאן] שם את זה אחר כך, פשוט הקפיץ את זה שם, חשבתי שזה די מתוק". הוא נחשב לאחד הדימויים האייקוניים ביותר של בואי, זה תואר בתור "המונה ליזה של עטיפות אלבומים" על ידי מיק מקאן בריאיון לגארידאן. ביולי 1973 הכריז בואי בסיום מסע ההופעות שליווה את אלבומו The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars, כי זיגי, הדמות אותה שיחק בואי, יורד מהבמה ולא ישוב. אי לכך יש הרואים ב-Aladdin Sane דמות חדשה. האלבום הוקלט בלונדון החל מדצמבר 1972 ועד ינואר 1973, בין נסיעותיו של בואי להופעות בארצות הברית. האלבום ניחן בצליל רועש וכבד יותר, ממה שמוכר באלבומיו הקודמים של בואי, בנוסף האלבום כולל כמה רגעים מרהיבים בהם משתלב צליל ג'אז אוונגרדי, עליו אחראי הפסנתרן מייק גרסון. Aladdin Sane הנפיק שני סינגלים שהפכו ללהיטי ענק: The Jean Genie ו-Drive-In Saturday. האלבום עצמו הגיע למקום ה-17 באמריקה, והיווה למעשה את אלבומו המצליח ביותר של בואי עד אותה העת. דייוויד בואי - שירה, גיטרה, מפוחית, קלידים, סקסופון, קולות מיק רונסון - גיטרה, פסנתר, קולות טרבור בולדר - בס מיק "וודי" וודמנסרי - תופים מייק גרסון - פסנתר קן פורדמן - סקסופון בראין ווילשוי - סקסופון, חליל לינדה לואיס - קולות ג'נטינה פרנקלין - קולות וורן פיס - קולות מידע על האלבום Aladdin Sane באתר MusicBrainz מידע על האלבום Aladdin Sane באתר AllMusic האלבום Aladdin Sane באתר Discogs האלבום Aladdin Sane באתר ספוטיפיי האלבום Aladdin Sane באתר יוטיוב
סנט ג'ונס

סנט ג'ונס (באנגלית: St. John's) היא בירת אנטיגואה וברבודה באיי הודו המערבית בים הקריבי. אוכלוסייתה, נכון לשנת 2005, מונה כ־31,000 נפשות. העיר הממוקמת על האי אנטיגואה, היא המרכז המסחרי של אנטיגואה וברבודה, ובה נמצא הנמל העיקרי של המדינה. העיר נבנתה כאשר האיים יושבו לראשונה בשנת 1632, והפכה לבירה כאשר האיים קיבלו עצמאות בשנת 1981. סנט ג'ונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטאק (גאולוגיה)

סטאק הוא תצורת קרקע גאולוגית המורכבת ממדרון תלול ולעיתים עמוד סלע אנכי או כמעט אנכי, הנמצא בתוך הים בקרבת החוף. סטאקים נוצרים כאשר חלק מהכף מתבלה, ומותיר אחריו איון. סטאקים נוצרים גם כאשר קשתות טבעיות קורסות בגלל תהליכים על-קרקעיים וכבידה, והם עשויים לקרוס או להתפורר ולהותיר אחריהם אי קטן שיכול להיבלע בזמן גאות ושפל. הים תוקף מרווחים קטנים ופותח אותם, והמרווחים הללו גדלים בהדרגה והופכים למערות קטנות. כאשר המערה חוצה את המפרץ נוצרת קשת. בליה נוספת גורמת לקשת לקרוס, וקריסה זו גורמת ליצירתה של ערימת של סלעים קשיחים העומדים במרחק קטן מהחוף, וערימה זו היא הסטאק. כמו כן, סטאקים נוצרים בעיקר על צוקי קירטון בגלל ההתנגדות הנמוכה לבליה. צוקים העשויים מסלעים חלשים יותר כגון חרסית נוטים לקרוס במהירות רבה שאינה מאפשרת את יצירת הסטאק, ואילו סלעים קשים יותר כגון גרניט מתבלים בדרכים שונות. הסטאקים מהווים במקרים רבים אתרי קינון חשובים עבור עופות ימיים. חלקם מפורסמים כאתרי טיפוס צוקים. רייניסדראנגר מדיה וקבצים בנושא סטאק בוויקישיתוף
אמיך קוצני

אמיך קוצני (שם מדעי: Emex spinosa) הוא צמח ממשפחת הארכוביתיים. זהו צמח עשבוני חד שנתי קירח המצוי בכל אזורי הארץ. קוטרו של האמיך הקוצני 10–30 סנטימטר. גדל בעיקר בקרקעות חול, בצידי דרכים ובערבות, במקומות נטושים, בשולי שדות ומדבר. האמיך הקוצני הוא אחד הפרחים היחידים הנפוצים מאוד גם בחבל הים תיכוני וגם בחבל המדברי. בנגב הוא נפוץ במיוחד בעמקי הלס ובמקומות מופרעים[דרוש מקור], אך אפשר למצוא פרטים בודדים שלו אפילו בוואדיות המדבר היובשניים ביותר. הענפים שרועים וזקופים, העלים מסורגים, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה ומוארכים, קטועים או דמויי לב בבסיסם, מעוגלים ובעלי חוד קצר בראשים. צמחים חד ביתיים על פי רוב. התפתחות האמיך תלויה מאוד בגשמים ובחלוקתם. האמיך מתפתח בשני מחזורי פריחה: הראשון בחודשים נובמבר-דצמבר והשני בחודשים מרץ-אפריל. החלקים האכילים של האמיך הם העלים הצעירים והשורש כירק סלט, או מבושלים כמילוי לדברי מאפה. השורש נאכל חי, מבושל או צלוי. מוצא השם: על משקל השם כריך, הציע י' אלתרמן לקרוא לצמח בשם אמיך. "משל לגינת ירק שהמעין לתוכה: כל זמן שהמעין לתוכה היא עושה כריכין" (מדרש רבה ויקרא טו'). השם גם דומה לשם המדעי של הצמח carex ממשפחת הגמאיים. מדיה וקבצים בנושא אמיך קוצני בוויקישיתוף אמיך קוצני, באתר ITIS (באנגלית) אמיך קוצני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אמיך קוצני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אמיך קוצני, באתר צמח השדה אמיך קוצני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אמיך קוצני, באתר Tropicos (באנגלית) אמיך קוצני, באתר GBIF (באנגלית) אמיך קוצני, באתר The Plant List (באנגלית) אמיך קוצני, באתר IPNI (באנגלית)
איתן (עמותה)

מכון איתן לחקר טכנולוגיות מידע בחינוך, המוכר בשם הקצר איתן, הוקם בשנת 2000 על ידי אודי הלר וד"ר אריאל פרנק מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ונרשם כעמותה בשנת 2004. השם Eitan הוא ראשי תיבות של Educational Information Technologies Alliance Network. העמותה הוקמה במטרה להרחיב ולהעשיר את המידע הקיים בנושאי מחשוב וטכנולוגית מידע בעברית באינטרנט. העמותה מפעילה אתר אינטרנט, אשר רוב הקורסים בו פותחו על ידי סטודנטים מאוניברסיטאות בר-אילן, תל אביב, חיפה, הטכניון, המרכז הבין-תחומי הרצליה ומכללת נתניה. אתר האינטרנט הרשמי של איתן בארכיון האינטרנט הספרייה הווירטואלית של עמותת איתן מכון איתן לחקר טכנולוגיות מידע בחינוך, באתר "גיידסטאר ישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכינת נחשון

מכינת נחשון, או בשמה הנוסף "נחשון - המדרשה הישראלית למנהיגות חברתית", היא המכינה הקדם-צבאית המעורבת הראשונה שהוקמה, כמכינה המיועדת לנוער חילוני ודתי. המכינה פועלת בשלושה מוקדים: בכפר הנוער מקווה ישראל, בקיבוץ שובל ובעיר שדרות. המחזור הראשון של המכינה החל לפעול בשנת 1997 ביישוב נילי. נחשון פעלה ביישוב במשך 5 שנים, ובשנת 2002 עברה לקיבוץ נתיב הל"ה בעמק האלה. בשנת 2006 עברה המכינה פעם נוספת - למצודת יואב. בשנת 2007 התרחבה המכינה והחלה לפעול במוקד נוסף בקהילה החינוכית "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. בשנת 2010 פתחה המכינה קבוצה שלישית בשדרות. בשנת 2018 עברה המכינה ממצודת יואב לקיבוץ גלאון, ובשנת 2024 עברה המכינה מקיבוץ גלאון לכפר הנוער מקווה ישראל. המכינה דוגלת בשבעה עמודי-תווך: יהדות, ציונות, מנהיגות, הכנה לצה"ל, הכרת הארץ והחברה, פעילות תורמת לקהילה וניהוג משותף. בראש העמותה עמד בשנה הראשונה איש העסקים גיתי זמיר, לאחריו מנהל בהייטק - אלי בר-אור; ומשנתה הרביעית ועד היום (2022) עומד בראשה דני לימור, שנשא ונושא בתפקידים שונים במשרד הביטחון בעבר ובהווה. מהקמתה ועד היום (2015), עומד בראש המכינה אל"ם (מיל') זאב נתיב בשנת 2006 הקימו בוגרי המכינה את ארגון "חברה טובה"- "מדריך הפנאי של עולם ההתנדבות". הארגון מאפשר לאלפי ישראלים אכפתיים לקחת חלק בשלל פעילויות של התנדבות ומעורבות חברתית, למרות עיסוקים רבים ושגרת חיים אינטנסיבית. רצח ראש הממשלה יצחק רבין, חשף בפני מקימי המכינה את העדרם של אידיאלים משותפים ושל חלום וחזון משותף בין קוטבי החברה הישראלית; דבר הגורם להתעלמות והתכחשות של הנוער מנחיצותן של משימות לאומיות-חברתיות. קבוצה של אנשי חינוך וצבא ייסדו על פי הפורמט של המכינות הקדם צבאיות הדתיות את "מדרשה למנהיגות חברתית - נחשון", מכינה לבוגרי כיתה י"ב העושים פסק זמן לפני השירות הצבאי ומקדישים שנה להעמקת ההיכרות שלהם עם עצמם, עם החברה הישראלית, עם היהדות, עם הציונות ועם גישות פילוסופיות כלליות; ורוכשים תוך כדי כך נכונות ויכולת להנהיג ולהוביל לאורו של החזון ההולך ומתגבש מחדש. הם הבינו כי יש צורך לסלול עם הנוער דרך של פיתוח איכויות כמו אחריות אישית ולאומית, רגישות ותשומת לב חברתית ומחויבות להשפיע על ולשפר את החברה הישראלית, על מנת לייצור דור של מנהיגות צעירה שיוביל את המדינה בשנים הבאות. נחשון הנה מכינה מעורבת לבנים ובנות, דתיים וחילונים. במסגרת המכינה חניכיה נחשפים למגזרים, דעות, השקפות ואנשים שונים בקשת הישראלית הרחבה, מתוך תפיסה שכדי להוביל את החברה הישראלית ולדעת כיצד להוביל אותה בעתיד יש להיות פתוחים למרחב דעות. אתר האינטרנט הרשמי של מכינת נחשון המכינות הקדם-צבאיות - אתר משרד החינוך מכינת נחשון, באתר "גיידסטאר ישראל" יחד עם מכינת בית ישראל שהוקמה באותה שנה.