laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חתולת קשת פרפר וחד-קרן

חתולת קשת פרפר וחד קרן (באנגלית: Rainbow Butterfly Unicorn Kitty) היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים שנוצרה על ידי ריץ' מגאלנס. הסדרה מופקת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית Funrise והאולפן הקנדי Bardel Entertainment. בסדרה מככבת פליסיטי, חתולה קסומה נמרצת שהיא גם חלק קשת בענן, פרפר וחד קרן, כשהיא יוצאת להרפתקאות עם חבריה בעיר המיתוסלנדיה. בארצות הברית, ערוץ ניקלודיאון רכש את זכויות השידור לעונה הראשונה מ-Funrise Toys. עלילותיה של פליסיטי, חתולה היכולה להשתנות ליצור היברידי בעל שלושה צורות, היוצאת להרפתקאות במיתוסלנדיה. פיליסיטי – היא חתולה קסומה חצופה וחסרת פחד שחלקה היא קשת בענן, פרפר וחד קרן. יש לה כוחות טרנספורמטיביים המאפשרים לה לבצע לאסו פריטים בצורת קשת בענן, להפיק מחיאות כפיים רועמות מכנפי הפרפר שלה, לירות לייזרים מקרן החד-קרן שלה, וכפות החתלתול שלה יכולות לירות מקלות זוהרים ומשתמשת בחמידות שלה. מיגל – הוא צ'יוואווה אנוביס כחולה, פעיל ואנרגטי, שהוא החברה הכי טובה של פליסיטי. רודי – הוא עכברוש עצבני המעמיד פנים שהוא ארנב. לעיתים קרובות הוא גורם צרות לפליסיטי ולחברים. אתינה – היא ינשופה חכמה ואוהבת לקרוא ספרים. והיא אחת מחברותיה של פליסיטי. היא מדברת בקול מונוטוני מאוד. יאנה – היא יטי והיא גם אחת מחברותיה של פליסיטי. המלך נאצ'ו – הוא אביו הקדמון M&M's של כלב אנוביס. טימי – הוא קראקן קטן שלעיתים קרובות גורם לצרות. הדיבוב העברי בוים על ידי דור סרוגו, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב. שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוים ובוצע על ידי דור סרוגו. אתר האינטרנט הרשמי של חתולת קשת פרפר וחד-קרן "חתולת קשת פרפר וחד-קרן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חתולת קשת פרפר וחד-קרן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חתולת קשת פרפר וחד-קרן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
פיטר ון מוסנברוק

פיטר ון מוסנברוק (בהולנדית: Pieter van Musschenbroek;‏ 14 במרץ 1692 – 19 בספטמבר 1761) היה מדען הולנדי, וכן פרופסור בדיסבורג, אוטרכט וליידן, שם מילא תפקידים בתחומי המתמטיקה, פילוסופיה, רפואה ואסטרונומיה. מיוחסת לו המצאת הקבל הראשון ב-1746: צנצנת ליידן. מוסנברוק היה גם אחד המדענים הראשונים שסיפקו תיאורים מפורטים של מכונות לבדיקת מתח, דחיסה וכיפוף. פיטר ון מוסנברוק נולד ב-14 במרץ 1692 בליידן, שהייתה אז בתחומי הרפובליקה ההולנדית. הוריו היו יוהנס ון מוסנברוק ומרגרטה ואן סטראטן, שהגיעו לליידן מפלנדריה ב-1600 בערך. יוהנס היה יצרן מכשירים, שייצר מכשירים מדעיים כמו משאבות אוויר, מיקרוסקופים וטלסקופים. פיטר למד בבית ספר לטיני עד 1708, שם למד לדבר יוונית עתיקה, לטינית, צרפתית, אנגלית, גרמנית תקנית, איטלקית וספרדית. פיטר למד רפואה באוניברסיטת ליידן וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1715, ולקח חלק בהרצאותיהם של ג'ון תיאופילוס דסגוליירס (אנ') ואייזק ניוטון. סיים לימודי פילוסופיה ב-1719. ב-1719 הפך לפרופסור למתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת דיסבורג (אנ'), וב-1721 הפך לפרופסור לרפואה באוניברסיטה. ב-1723 עזב את אוניברסיטת דיסבורג, והפך לפרופסור באוניברסיטת אוטרכט. ב-1726 הפך לפרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטה. בנובמבר 1734 נבחר לעמית החברה המלכותית. ב-1739 חזר לליידן, שם החליף את יעקבוס ויטיצ'יוס (אנ') כפרופסור. כבר במהלך לימודיו באוניברסיטת ליידן החל פיטר להתעניין באלקטרוסטטיקה. ון מוסנברוק ותלמידו אנדראס קונאוס גילו שניתן לאגור את האנרגיה, המנגנון היה צנצנת זכוכית מלאה במים שלתוכו הונח מוט פליז; ואת האנרגיה המאוחסנת ניתן היה לשחרר רק על ידי השלמת מעגל חיצוני בין המוט לבין מוליך אחר. ון מוסנברוק מסר את התגלית לרנה אנטואן פרשו דה ראומיר בינואר 1746, ז'אן-אנטואן נולט (אנ'), מתרגם מכתבו של מוסנברוק מלטינית, אשר כינה את ההמצאה "צנצנת ליידן". זמן קצר לאחר מכן, התברר כי מדען גרמני בשם אוולד גאורג פון קלייסט (אנ') בנה באופן עצמאי מכשיר דומה בסוף 1745, זמן קצר לפני מוסנברוק. ב-1754 הפך לפרופסור לשם כבוד באקדמיה הקיסרית למדע בסנקט פטרבורג, ונבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1747. ון מוסנברוק מת ב-19 בספטמבר 1761 בליידן. מדיה וקבצים בנושא פיטר ון מוסנברוק בוויקישיתוף פיטר ון מוסנברוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיטר ון מוסנברוק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה "van Musschenbroek Foundation". musschenbroek.nl. van der Aa on dbnl. http://www.mordaunt.me.uk/pdf/Royal%20Society.pdf
Header bidding

Header bidding או Pre-bidding היא שיטה בעולם הפרסום באינטרנט המאפשרת למו"לים של תוכן דיגיטלי (Publishers) להציע את שטחי הפרסום שלהם (Ad Inventory) לבורסות פרסום מרובות במקביל על מנת להפיק רווחים באופן אופטימלי. השיטה החליפה במידה רבה את שיטת מפל המים (Waterfalling) שהייתה נפוצה לפני כן ולא אפשרה פנייה מקבילית לפלטפורמות היצע (SSPs). בעבר הייתה נהוגה שיטת מפל המים, לפיה כאשר מו"ל (Publisher) היה מעוניין להציע את שטחי הפרסום שנותרו לו, הוא היה פונה למספר פלטפורמות היצע (SSPs) בסדר מוגדר מראש, כאשר הראשונה שהייתה מציעה לו סכום כספי לפי דרישתו הייתה זוכה בשטח. בשיטה זו חסרון מובהק, מפני שבמצב זה ייתכן שפלטפורמת היצע אחרת שהמו"ל כלל לא הספיק לפנות אליה הייתה מציעה לו סכום גבוה יותר בעבור שטח הפרסום. כמו כן, נטען שלגוגל יש יתרון מובהק בשיטת מפלי המים ושהיא העדיפה הצעות בבורסת הפרסום שלה. הסיבה לכך היא שלגוגל כובעים רבים בעולם הפרסום, בין היתר כשרת פרסום (Ad Server) שמנהל עבור המו"ל את הפניות לפלטפורמות ההיצע וכן כבורסת פרסום עצמאית שמנהלת מכרזים. כך מתאפשר לה לשתף את המחירים שפלטפורמות היצע אחרות הציעו עבור שטח הפרסום עם בורסת הפרסום שלה ולהתאים את המחירים במכרז בצורה שפוגעת במו"ל ולא מניבה עבורו את הרווח האופטימלי. אימוץ שיטת ה-Header bidding כשיטה המובילה בעולם הפרסום באינטרנט, הוביל במידת מה לשינוי נוסף בעולם המכרזים. קודם לכן, המכרזים היו מסוג מכרז מחיר שני, כלומר מי שזוכה במכרז משלם את הסכום של ההצעה השנייה בגבוהה. לאחר אימוץ השיטה, כשנוצר מצב שההצעה השנייה בגובהה של פלטפורמת היצע אחת עלולה להיות נמוכה משל פלטפורמת היצע אחרת, על אף שהמפרסם הזוכה במכרז מעוניין לשלם יותר ביחס לזוכה בפלטפורמה המקבילה, שונו המכרזים בבורסות הפרסום לסוג מכרז סגור מחיר ראשון, כלומר, הזוכה במכרז משלם את ההצעה הגבוהה ביותר. Prebid - ספריית קוד פתוח חינמית שפותחה לראשונה על ידי AppNexus ב-2015 והפכה למעטפת הכי נפוצה ל-Header bidding. נוצרה במקור כ-Prebid.js (ספריית JavaScript שרצה בצד הלקוח), אך בהמשך פורסמו אינטגרציות נוספות ביניהן Prebid SDK לאפליקציות מובייל וכן Prebid Server שמאפשר יישום של השיטה בצד שרת. Open Bidding (לשעבר EBDA) - פלטפורמה שפותחה על ידי גוגל בתגובה לפופולריות הגואה של Header bidding. בניגוד ל-Prebid שמאפשרת שקיפות מלאה למו"ל על ידי כך שהלקוח מיישם בעצמו את ההתמודדות במכרזים, גוגל היא זו שמבצעת אותם מול פלטפורמות ההיצע והמו"ל נאלץ לסמוך עליה. אפרת אחימאיר, ‏מה זה Header Bidding - ולמה הוא יכניס לכם יותר כסף?, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2015
בית צופיוף

בית צופיוף הוא בית לשימור הנמצא ברחוב מוסיוף 13 בשכונת הבוכרים בירושלים. הבית נבנה בשכונת הבוכרים בירושלים בין השנים 1902 – 1904 ביוזמתם של דוד צופיוף ובנו שלמה צופיוף, כבית הקדש לעניי הקהילה הבוכרית. באותה תקופה משפחת צופיוף התגוררה עדיין בבוכרה לכן על בניית הבית בירושלים פיקח שלמה מוסיוף, ממייסדי שכונת הבוכרים.בדומה לבתים אחרים בשכונת הבוכרים, לבית גג רעפים, חלונות זוגיים מקומרים, וקירות חיצוניים בנויים מאבן גזית. לוח זיכרון הקבוע על קיר הבית מציין שהבית נבנה על ידי שלמה צופיוף מתרומה של נדבן מסמרקנד. תחילה פעלה במבנה ישיבה בשם "מדרש שלמה". במהלך מלחמת העצמאות ולאחריה המבנה אכלס את ישיבת "פורת יוסף". כיום פועלים במבנה שלשה בתי כנסת שאחד מהם נקרא "בית הכנסת דוד ושלמה" על שם דוד ושלמה צופיוף. המבנה, העומד במצבו המקורי, הוכרז על ידי עיריית ירושלים כמונומנט לשימור. כתובת הקדש על בית צופיוף בית צופיוף לוח זיכרון על בית צופיוף בית הכנסת דוד ושלמה בבית צופיוף סיור בשכונת הבוכרים, שכונת הבוכרים, סיורים בירושלים, קורסים בירושלים, לימודי ירושלים ד"ר לאה מזור: על מקרא, הוראה וחינוך: רחובות הבוכרים בראי הספרות העברית, באתר ד"ר לאה מזור, ‏יום ראשון, 11 ביולי 2021 פורסם על ידי Oded, סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850 אדריכל תיעוד: משה שפירא, בתים לשימור, שכונת הבוכרים., ‏יולי 2011
ג'ף וורד

ג'ף וורד (באנגלית: Jeff Ward; נולד ב-30 בדצמבר 1986) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור דיק שואו בסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D."‏ (2017–2020) ברשת ABC, בתור רוי הארדווי במיני-סדרה "טעם דובדבן חדש לגמרי" (אנ') (2021) ובתור באגי הליצן בסדרה "ואן פיס" (2023) של נטפליקס. וורד נולד בוושינגטון הבירה וגדל ברדנור (אנ'), פנסילבניה, פרבר של פילדלפיה, שם החל לשחק בהפקות תיאטרון. יש לו אחות צעירה אחת, מורה בבית ספר יסודי. וורד למד בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק יחד עם חברו השחקן מיילס טלר. הוא גם בוגר בית הספר למשחק של סטלה אדלר. וורד זכה להכרה בינלאומית לאחר שלוהק לתפקיד צ'ארלס מנסון בסרט הטלוויזיה "Manson's Lost Girls" מ-2016. בשנת 2017, הוא כיכב בתור סת' מארלו בסדרת אנתולוגיית האימה "Channel Zero", שזכתה לשבחי הביקורות . מאוחר יותר ב-2017, הוא לוהק לתפקיד חוזר בעותה החמישית של סדרת הטלוויזיה, סוכני S.H.I.E.L.D.. במקור הוא לוהק לתפקיד וירג'יל, דמות משנית שמתה בפרק הראשון של העונה, אבל במהלך הקריאה של הפרק, השחקנים הראשיים הרגישו שוורדמתאים יותר לתפקיד דיק שואו. לאחר הקריאה, המפיקים הגיעו לוורד והציעו לו לעבור אודישן לתפקיד דיק, שהסתיים בכך שבסופו של דבר לוהק לתפקיד. הוא שיחק בסדרה עד סיום הסדרה בעונה השביעית. בנובמבר 2019, פורסם שוורד יופיע בתפקיד ראשי במיני סדרת האימה של נטפליקס "טעם דובדבן חדש לגמרי"(אנ'). המיני-סדרה שוחררה לצפייה ב-13 באוגוסט 2021. מדיה וקבצים בנושא ג'ף וורד בוויקישיתוף ג'ף וורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ף וורד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Eichel, Molly. "How Radnor's Jeff Ward learned to be Charles Manson". inquirer.com. "r/IAmA - I am writer and actor Jeff Ward of Manson's Lost Girls - Ask Me Anything!". reddit. Losgar, Maxwell (5 בפברואר 2016). "Jeff Ward Scared Himself Learning to Play Charles Manson". Vanity Fair. נבדק ב-26 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Jeff Ward". IMDb. נבדק ב-2020-10-10. Petski, Denise (27 בספטמבר 2016). "'Channel Zero: The No-End House': Jeff Ward Cast As Male Lead In Syfy Series". Deadline. נבדק ב-12 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה) Petski, Denise (4 באוגוסט 2017). "'Marvel's Agents Of S.H.I.E.L.D.': Jeff Ward Set To Recur In season 5". Deadline. נבדק ב-26 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Brown, Tracy (25 ביולי 2018). "'Agents of S.H.I.E.L.D.'s' Jeff Ward explains how he was cast as Deke Shaw". Los Angeles Times. ארכיון מ-4 באוגוסט 2018. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) O'Connell, Michael (16 בנובמבר 2018). "'Marvel's Agents Of S.H.I.E.L.D.': Jeff Ward Set As Series Regular In season 7". hollywoodreporter. נבדק ב-29 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Andreeva, Nellie (15 בנובמבר 2019). "N'Brand New Cherry Flavor' Series Headlined By Rosa Salazar A Go At Netflix; Catherine Keener, Eric Lange, Jeff Ward & Manny Jacinto Co-Star In Horror Adaptation". Deadline Hollywood. נבדק ב-24 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) Cordero, Rosy (19 ביולי 2021). "Rosa Salazar Goes Dark In Netflix's 'Brand New Cherry Flavor' Teaser Trailer". Deadline Hollywood. נבדק ב-19 ביולי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
איגנצי לוקשביץ'

איגנצי לוקשביץ' (בפולנית: Ignacy Łukasiewicz;‏ 8 במרץ 1822 – 7 בינואר 1882) היה רוקח, מהנדס, איש עסקים, ממציא ונדבן פולני. אחד הנדבנים הבולטים בממלכת גליציה ולודומריה, ארץ הכתר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בנה ב-1856 את בית הזיקוק לנפט המודרני הראשון בעולם. הישגיו כללו את הגילוי כיצד לזקק קרוסין מנפט, המצאת מנורת הנפט המודרנית (1853), הצגת פנס הרחוב המודרני הראשון באירופה (1853) ובניית באר הנפט המודרנית הראשונה בעולם (1854). לוקשביץ' נולד ב-8 במרץ 1822 בזדושניקי (אנ'), ליד מיילץ שבממלכת גליציה ולודומריה שבאימפריה האוסטרית (לאחר חלוקת פולין) כבן הצעיר מבין חמישה ילדים. משפחתו הייתה ממוצא ארמני. המשפחה שכרה אחוזה קטנה בזדושניקי, אך זמן קצר לאחר לידתו של איגנצי נוצר קושי כלכלי והם נאלצו לעבור לעיר הסמוכה ז'שוב. על מנת לעזור להוריו ולתמוך כלכלית בכל קרובי המשפחה, עבר ללנצוט, שם החל לעבוד כעוזר רוקח. עם המעבר ללנצוט, לוקשביץ' היה מעורב במספר ארגונים פוליטיים שתמכו ברעיון החזרת הריבונות והעצמאות הפולנית והשתתף בכנסים פוליטיים רבים ברחבי האזור. ב-1840 חזר לז'שוב, שם המשיך לעבוד בבית המרקחת הפרטי של אדוארד הובל. ב-19 בפברואר 1846 נעצרו לוקשביץ' וכמה מחברי המפלגה שהקים עם אדוארד דמבובסקי (אנ') על ידי השלטונות האוסטריים ונכלאו בעיר לבוב. עם זאת, ב-27 בדצמבר 1847 שוחרר לוקשביץ' מהכלא בשל היעדר ראיות נגדו, אך במשך כל חייו נחשב כ"בלתי אמין מבחינה פוליטית". ב-15 באוגוסט 1848 הועסק באחד מבתי המרקחת הגדולים והטובים ביותר בממלכת גליציה ולודומריה בלבוב. ב-30 ביולי 1852 סיים לוקשביץ' את לימודיו במחלקה לרוקחות באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר שני במדעי הרוקחות. ברגע שחזר לבית המרקחת בלבוב החל שלב חדש בחייו שהוקדש ללימודי ניצול הקרוסין. בסתיו 1852 לוקשביץ' וכמה מחבריו ניתחו נפט שסופק בכמה חביות על ידי סוחרים מהעיר דרוהוביץ'. בתחילת 1854 עבר לוקשביץ' לגורליצה, שם המשיך בעבודתו. באותה שנה פתח את מכרה הנפט הראשון בעולם בבוברקה, ליד קרוסנו (המבנה עדיין פעיל נכון ל-2020). במקביל לוקשביץ' המשיך בעבודתו על מנורות נפט. מאוחר יותר באותה שנה, הקים את פנס הרחוב הראשון המבוסס על נפט ברובע זאוודזי בגורליצה. בשנים שלאחר מכן פתח כמה בארות נפט אחרות. ב-1856 פתח את בית הזיקוק לנפט התעשייתי הראשון בעולם. מכיוון שהביקוש לנפט היה עדיין נמוך, המפעל ייצר בתחילה בעיקר אספלט מלאכותי, שמן מנוע וחומרי סיכה. בית הזיקוק נחרב בשריפה ב-1859, אך נבנה מחדש בפולנקה, ליד קרוסנו בשנה שלאחר מכן. לוקשביץ' התחתן עם אחייניתו הונורטה סטאצ'רסקה ב-1857, ולאחר שאיבדו את בתם היחידה מריאנה, בני הזוג אימצו את ולנטינה אנטונייביץ'. לוקשביץ' תמך בגלוי במרד ינואר ומימן עזרה לפליטים במרד. ב-1865 קנה אחוזה גדולה ואת הכפר חורקובקה (אנ'), שם הקים עוד בית זיקוק לנפט. לוקשביץ' הקים אתרי ספא בכפרו וכנסייה בזרנצ'ין. ב-1877 ארגן את קונגרס תעשיית הנפט הראשון והקים את אגודת הנפט הלאומית. איגנצי לוקשביץ' מת בחורקובקה מדלקת ריאות ב-7 בינואר 1882, ונקבר בבית קברות בזרנצ'ין. מדיה וקבצים בנושא איגנצי לוקשביץ' בוויקישיתוף
ליידי לואיז וינדזור

ליידי לואיז אליס אליזבת' מרי מאונטבאטן-וינדזור (באנגלית: Lady Louise Alice Elizabeth Mary Mountbatten-Windsor; נולדה ב-8 בנובמבר 2003) היא הבת הבכורה של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ואשתו סופי, דוכסית אדינבורו, ונכדתם של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. ליידי לואיז נמצאת במקום ה-16 בסדר הירושה לכתר הבריטי, אחרי אחיה הצעיר, ג'יימס, רוזן וסקס. למרות שהיא בתו של הנסיך אדוארד, היא מכונה "ליידי" ולא "הנסיכה לואיז", לאור העדפת הוריה. ליידי לואיז מאונטבאטן-וינדזור נולדה בטרם עת ב-8 בנובמבר 2003 בשעה 23:32 GMT בבית החולים פרימלי פארק בסארי. אביה של לואיז, הנסיך אדוארד, אז הרוזן מווסקס, לא נכח בלידה מכיוון שהיא התרחשה בפתאומיות ובזמן שהיה בביקור רשמי במאוריציוס. לואיז נולדה בניתוח קיסרי בשל בעיות בשליה, שגרמה לאובדן דם חמור הן לה והן לאם. לואיז הועברה ליחידה ליילוד בבית החולים סנט ג'ורג', טוטינג, לונדון. ב-23 בנובמבר 2003 היא השתחררה מבית החולים. שמה, לואיז אליס אליזבת מרי, הוכרז ב-27 בנובמבר באותה שנה. בספטמבר 2022 החלה ליידי לואיז ללמוד אנגלית באוניברסיטת סנט אנדרוז שבסקוטלנד. ליידי לואיז וינדזור נמצאת במקום ה-16 בסדר הירושה לכתר הבריטי, לאחר אחיה הצעיר. זאת כיוון ששני האחים נולדו לפני תיקון חוק ההסדר, המבטל את העדפת הבן הבכור, שנכנס לתוקפו בשנת 2013. מדיה וקבצים בנושא ליידי לואיז וינדזור בוויקישיתוף "2003: Royal baby born prematurely" (באנגלית בריטית). 2003-11-08. נבדק ב-2023-05-12. "Royal Wessex baby finally named" (באנגלית בריטית). 2003-11-27. נבדק ב-2023-05-12.
יחסי האיחוד האירופי – לבנון

יחסי לבנון-האיחוד האירופי הם קשרים מהותיים של האיחוד האירופי (ENP) במסגרת תוכנית מדיניות השכנות האירופית. האיחוד האירופי הוא שותף הסחר הגדול ביותר של לבנון. לבנון סיימה את המשא ומתן על הסכם ההתאגדות עם האיחוד האירופי בסוף 2001. ההסכם נכנס לפעולה בינואר 2002. ההסכם זכה לכינוי הסכם ההתאגדות של האיחוד האירופי-לבנון. תוכנית הפעולה של האיחוד האירופי-לבנון מ-19 בינואר 2007 נתנה תנופה חדשה ליחסים הבילטרליים במסגרת ה-ENP. לבנון היא אחת המדינות, הנהנות העיקריות, באגן הים התיכון מסיוע קהילתי מהאיחוד האירופי באמצעות מכשיריו השונים. האיחוד האירופי הוא הגוף התורם המוביל בלבנון. החל משנת 2007, התמיכה הכספית מועברת באמצעות מכשיר מדיניות השכנות האירופית. תוכנית האסטרטגייה של מדינה לבנון 2007–2013 ותוכנית אינדיקטיבית לאומית 2007–2010 אומצו על ידי האיחוד האירופי. הסיוע שניתן התמקד בסיוע לממשלת לבנון ולחברה בשיקום ורפורמה לאחר מלחמת לבנון השנייה. לבנון היא גם חברה באיחוד מדינות הים התיכון. האיחוד האירופי הוא שותף הסחר הגדול ביותר של לבנון, כשלבנון אחראית לשליש מהיבוא שלה בסכום ב-3.9 מיליארד אירו נכון ל-2008; היבוא כלל בעיקר מכונות (22%) כלי רכב (11.7%), כימיקלים (13%) ומוצרי אנרגיה (21.2%). היצוא הלבנוני לאיחוד האירופי הסתכם ב-0.36 מיליארד אירו; בעיקר מוצרים המיוצרים בלבנון (66%). הגירעון המסחרי המשמעותי של לבנון מתקזז על ידי הכנסות זרות, כגון מהפזורה הלבנונית ומתיירות. 60% מהתמ"ג הלבנוני נמצא במגזר השירותים. יחסי החוץ של האיחוד האירופי איחוד מדינות הים התיכון תוכנית פעולה לבנון של האיחוד האירופי מאת חגי אטקס, ‏האיחוד האירופי: הסיוע ללבנון תלוי באכיפת הריבונות בדרום, באתר גלובס, 28 במאי 2000 שירות הפעולה החיצוני האירופי Press corner, European Commission - European Commission (באנגלית) European Union and Republic of Lebanon (אורכב 02.12.2008 בארכיון Wayback Machine). European Commission: External Relations List of Member States of the Union for the Mediterranean - UfM, Union for the Mediterranean - UfM (באנגלית) "Lebanon - Trade - European Commission". The European Union and Lebanon | EEAS, www.eeas.europa.eu
יעקב פורזון

יעקב צאלביץ' פורזון (ברוסית: Я́ков Ца́левич Фо́рзун);‏ (6 בנובמבר 1924 – 6 ביוני 2015) היה חייל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות. עקב פורזון נולד בעיירה קורוסטישיב שבמחוז ז'יטומיר במשפח יהודית. למד בבית הספר היהודי בעיירה. משנת 1939 עבד בחקלאות. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התפנה עם הוריו ואחיו מזרחה, למחוז פנזה שם החל לעבוד כנהג טרקטור. בדצמבר 1942 גויס לצבא. תחילה הוצב בבית הספר לשריון, משם הועבר לשרת ביחידת חיל רגלים. בקיץ 1943 נשלחה יחידתו לחזית באזור בריאנסק. יעקב נפצע בקרב הראשון שלו ופונה לעורף לקבלת טיפול רפואי. לאחר שהחלים הוצב לשרת כמקלען בדיוויזיית חיל רגלים מס' 87 שהייתה חלק מחזית הבלטית הראשונה. בדצמבר 1943 נפצע בשנית באחד הקרבות. לאחר שהחלים מהפציעה - חזר לגדוד שלו. טוראי יעקב פורזון הצטיין בקרב שנערך ב22 - 24 ביוני 1944. פלוגת חי"ר, בה שירת פורזון, הייתה כוח החוד של הדיוויזיה. הפלוגה הגיעה אל נהר דבינה במחוז ויטבסק. פורזון עם המקלע שלו ועם עוד 7 חיילים היה הראשון שצלח את הנהר ויצר עמדת ראש הגשר בגדה השנייה. בעקבותיו צלחה הפלוגה את הנהר. בימים הבאים הם ניהלו קרב עם הגרמנים בניסיון להחזיק את העמדות בגדה השנייה של הנהר עד להגעת הכוח העיקרי של הדיוויזיה. בקרבות אלו חיסל יעקב בשאש מקלע שלו כמה עשרות חיילי אויב. כשתקפו את עמדות הפלוגה טנקים - הצליח בעזרת רימונים לפגוע בשני טנקם ולהוציא אותם מכלל פעולה. על מעשה גבורה זה הוענק לטוראי יעקב פורזון תואר גיבור ברית המועצות. יעקב המשיך להילחם עם יחידתו עד אמצע יולי, אז נפצע קשה באחד הקרבות. את הידיעה על כך, שהוחלט להעניק לו את עיטור גיבור ברית המועצות קיבל בעודו מאושפז בבית החולים. יעקב פורזון שוחרר מבית החולים רק בפברואר 1945. הוא שוחרר מן השירות הצבאי היות שהפציעה הזו הייתה כבר פציעתו החמישית שלו. לאחר השתחרר מן השירות הצבאי שב לעיר הולדתו קורוסטישיב. עבד למחייתו כאיש אחזקה במפעל לייצור מוצרי חשמל ביתיים. בשנת 1991 עלה לישראל עם משפחתו. בארץ התגורר באור עקיבא. יעקב פורזון נפטר ביוני 2015 בגיל 90. דף אישי באתר גיבורי ברית המועצות (רוסית)
רפאל אונגער

רפאל (רפי) אונגער (11 בספטמבר 1947 – 13 באוקטובר 1973) היה עיתונאי ישראלי ששימש כעורך וככתב המדיני של קול ישראל. אונגער נהרג במלחמת יום הכיפורים, בעת שהתלווה ככתב קול ישראל לנגמ"ש הפיקוד של מפקד עוצבת סיני, האלוף אברהם מנדלר על מנת לסקר את הלחימה בסיני מקרוב. אונגער היה אחד מהעיתונאים הישראלים היחידים שנהרגו במלחמת יום הכיפורים. רפאל אונגער נולד ב-11 בספטמבר 1947 בתל אביב, בנם של אברהם ואילה. הוא למד בבית הספר היסודי "כרמל" בעיר ובגימנסיה העברית "הרצליה", שם למד במגמה הספרותית. אונגער היה חניך ומדריך בתנועת הנוער "המכבי הצעיר", יושב ראש מועצת התלמידים בגימנסיה ובשנת 1965 בחרו בו חברי "פרלמנט הנוער" של העיר תל אביב-יפו לראש עיר הנוער השלישי של העיר תל אביב. אונגער התגייס לצה"ל בתחילת ספטמבר 1965, שם שירת בחיל האוויר. הוא סיים קורס מבצעים וקורס צפנות ושירת כסמל-מבצעים בחיל. באוגוסט 1968 השתחרר משירות סדיר בצה"ל ובמילואים שירת ביחידת הקשר לעיתונות של חיל האוויר. עוד בעת שירותו הסדיר החל אונגער בלימודי משפטים בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב ולאחר שחרורו המשיך בלימודיו בירושלים. במקביל ללימודיו החל אונגער לעבוד בשנת 1968 ברשות השידור ככתב בקול ישראל וכעורך התוכנית "היום הזה". הוא שימש ככתב המדיני במחלקת ענייני היום של קול ישראל עד להתפטרותו מתפקיד זה במאי 1971 עקב חילוקי דעות עם מנהל המחלקה החדש, יצחק רועה. לאחר מכן שימש ככתב לעניינים מיוחדים בקול ישראל. באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים ואונגער התנדב לשרת בחזית כדי שיוכל במקביל להעביר את דיווחיו ככתב לקול ישראל. במהלך המלחמה הצטוות אונגער לנגמ"ש הפיקוד של מפקד עוצבת סיני, האלוף אברהם מנדלר ועל אף הקושי בהעברת דיווחים, הצליח אונגער לשדר מספר כתבות ודיווחים מעומק החזית בסיני, כולל דיווחים תחת אש טנקים ומטוסים מצריים, למאזיני קול ישראל. ב-13 באוקטובר בעת שנסע בנגמ"ש הפיקוד של האלוף בציר הגידי, נפגע הרכב פגיעה ישירה ממארב טילי סאגר ויושבי הנגמ"ש וביניהם אונגער נהרגו. אונגער הובא למנוחות בבית הקברות הצבאי קריית שאול. לאחר מותו הועלה לדרגת סמל ראשון. דודו של אונגער הוא העיתונאי ד"ר עמנואל אונגר, מוותיקי העיתונאים הישראלים ששימש במשך 20 שנה ככתב מעריב בווינה. קורות החיים של רפאל (רפי) אונגער, באתר "יזכור" של משרד הביטחון הקלטות שונות של רפי אונגער מתקופת מלחמת יום הכיפורים (בחזית המצרית) ולפניה, מסמך באתר ארכיון המדינה יהודה ליטני, שידור ישיר מהר גריזים, כל העיר, 13 באפריל 1984 האלוף שנשאר במדבר: סיפורו של החלל בדרגה הבכירה ביותר בצה"ל, סרטון בערוץ "רשת 13", באתר יוטיוב, 2 במאי 2023 כבוד ראש העיר, באתר Shlomirosenfeld "עיר הנוער" תיפתח מחר בגני-התערוכה בתל-אביב, באתר דבר, ‏8 באוגוסט 1965⁩ העתונאי רפי אונגר נהרג בסיני, באתר דבר, ‏16 באוקטובר 1973 דליה שחורי, הכתב המדיני של שידורי-ישראל התפטר מתפקידו, באתר על המשמר, ‏19 במאי 1971 סופר "מעריב" בווינה, ד"ר עמנואל אונגר מת בבאדן, באתר מעריב, ‏10 באפריל 1974⁩
אוטו בורוש

אוטו בורוש (בהונגרית: Boros Ottó; בקשצ'בה, 5 באוגוסט 1929 – סולנוק, 18 בדצמבר 1988) היה שחקן כדורמים, אלוף אולימפי (מלבורן 1956 וטוקיו 1964) בנבחרת הונגריה בכדורמים, מאמן ועורך דין. אוטו בורוש נולד בבקשצ'בה, בן למשפחה של עובדי רכבת וכך הגיע עם הוריו לסולנוק. הוא שיחק כדורמים במועדונים בבודפשט ובסולנוק, בתחילה כשחקן ולאחר מכן כשוער. ב-1947 שיחק ב-Budapesti Előre, ומ-1948 ב-Szolnoki Munkás TE. בשנת 1951, זכה באליפות הלאומית הראשונה שלו כשוער של בודפשט דוז'ה. בין 1952 ל-1964 היה שוערה של דוז'ה סולנוק. בין 1953 ל-1964 היה חבר בנבחרת הונגריה. במהלך הקריירה הספורטבית שלו, אותה סיים ב-1964, הוא שיחק ב-207 משחקי ליגה וזכה שבע פעמים באליפות הונגריה (1951, 1954, 1957, 1958, 1959, 1961, 1964). בשנים 1965–1988 היה מאמן כדורמים קבוצת הנוער של סולנוק, ולאחר מכן הפך לראש המחלקה. הוא היה חבר בוועד האולימפי ההונגרי עד מותו. ב-1950 הצטרף לצוות ביטחון הפנים ההונגרי. סיים את האקדמיה הפלילית של המשטרה. בשנת 1974 קיבל את הדוקטורט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סגד. הוא פרש ב-1984 כראש המחלקה להגנת הרכוש החברתי של מפקדת משטרת מחוז סולנוק בדרגת סגן אלוף. קברו נמצא בבית הקברות סולנוק. הסמל האולימפי, חמש הטבעות, מוטבע על קברו. ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1955) מדליית הצטיינות בספורט של הרפובליקה העממית ההונגרית דרג זהב (1965) "Boros Ottó". mek.hu. נבדק ב-2010-09-05. "Halhatatlanok csarnoka". vizilabda-szolnok.hu. אורכב מ-המקור ב-2009-05-20. נבדק ב-2010-09-05. מדיה וקבצים בנושא אוטו בורוש בוויקישיתוף מצבתו נמצאת בבית הקברות סולנוק אוטו בורוש, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אוטו בורוש, באתר olympedia.org