laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארקאנויד

ארקאנויד (באנגלית: Arkanoid) הוא משחק ארקייד שפותח במקור על ידי חברת טאיטו בשנת 1986. המשחק היה פופולרי למדי במהלך שנות ה-80. השחקן שולט במחבט קטן בתחתית המסך אשר באמצעותו ניתן להקפיץ כדור לעבר הלבנים המסודרות בחלקו העליון של המסך. כאשר הכדור פוגע באחת הלבנים הוא גורם ללבנה בה פגע להיעלם. כאשר כל הלבנים נעלמו, השחקן עובר לשלב הבא, בו מופיעות לבנים חדשות. ישנם שלבים בהם יש וריאציות אחרות (כגון לבנים בהן יש לפגוע מספר פעמים עד שהן נעלמות, ספינות חלל מעופפות, וכו'). כמו כן, מאחורי חלק מהלבנים מסתתרות הפתעות שמאפשרות בין היתר להגדיל את המחבט, להכפיל את מספר הכדורים, לצייד את השחקן בתותח הלייזר או לעבור ישירות לשלב הבא. לאחר 30 שלבים השחקן צריך להילחם בבוס של המשחק. מדיה וקבצים בנושא ארקאנויד בוויקישיתוף ארקאנויד באתר MobyGames (באנגלית) "ארקאנויד'" באתר מסע אל העבר וידאו מתוך המשחק - באתר יוטיוב ארקאנויד, באתר PCGamingWiki (באנגלית) ארקאנויד, סרטונים בערוץ היוטיוב ארקאנויד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פיליפו מריה ויסקונטי

פיליפו מריה ויסקונטי (באיטלקית: Filippo Maria Visconti;‏ 23 בספטמבר 1392 - 13 באוגוסט 1447) היה דוכס מילאנו, האחרון בשושלת בית ויסקונטי. אביו היה דוכס מילאנו ג'אן גלאצו (Gian Galeazzo), שם אמו היה קתרינה. כבר מילדות סבל מרככת קשה שמנעה ממנו ללכת ואף לעמוד במשך זמן ממושך. עם מות אביו ב-1402 היה למושל פאביה וב-1412, לאחר רצח אחיו הבכור, ג'ובאני מריה, היה לדוכס מילאנו, נאמן לאימפריה הרומית הקדושה. ויסקונטי ביסס את עמדתו כמדינאי על ידי כך שהעסיק יועצים טובים ומצביאים טובים, בהם פרנצ'סקו ספורצה. בשנת 1423, עם מות שליט העיר פורלי, נטל ויסקונטי אפוטרופוסות על בנו הצעיר של השליט ויצא למלחמת ירושה ברומאניה במסגרתה נלחם עם פירנצה וונציה, שתמכה בה. ב-1425 התפשטה המערכה ללומברדיה. לאחר שאיבד את ברשה ואת החוף המזרחי של אגם גארדה לוונציה, נאלץ ויסקונטי לקבל את תנאי השלום שהוצעו על ידי האפיפיור מרטינוס החמישי. למרות השלום, הסכסוכים מול ונציה לא חדלו. ב-1431 הוביל ספורצה בהצלחה את צבא מילאנו בקרב נגד ונציה, בתמורה הציע לו ויסקונטי לשאת לאשה את בתו, ביאנקה מריה, שהייתה בת שש באותה עת, במטרה לחזק את קשריו של המצביא עם מילאנו. בין השנים 1433 עד 1435 הוביל ספורצה את צבא מילאנו נגד צבאו של האפיפיור אך לאחר שכבש את אנקונה, החליף צדדים וקיבל על עצמו להיות מושל העיר מטעם הכס הקדוש עצמו. בשנים 1436 עד 1439 שירת גם את פירנצה וונציה. ב-1440 נכבשו אחוזותיו של ספורצה בממלכת נאפולי על ידי אלפונסו החמישי, מלך אראגון. כדי לקבל חזרה את אחוזותיו הסכים ספורצה להתפייס עם ויסקונטי וב-25 באוקטובר 1441 נשא לאשה את בת הדוכס ביאנקה מריה, בת ה-16. ספורצה היה בן 40 באותה עת. ויסקונטי נפטר ב-1447, ללא יורש זכר. את מקומו ירשה, לאחר קרבות רחוב, הרפובליקה האמברוזית קצרת הימים. ב-1450 עלה לכס דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה. מדיה וקבצים בנושא פיליפו מריה ויסקונטי בוויקישיתוף ייצוגים של ויסקונטי באמנות ביוגרפיה באתר העיר מילאנו (באיטלקית) ביאנקה מריה באתר קליאו
אילף ופטרוב

אילְף ופֶּטרוֹב (ברוסית: Ильф и Петров) היו שני סופרים סובייטים: איליה אִילְף (ברוסית: Илья Ильф;‏ 1897–1937, במקור: איליה (יחיאל לייב) ארנולדוביץ' פַיינְזילברג, Илья Арнольдович Файнзильберг – יהודי, אשר שם העט שלו "אילף" הוא ראשי התיבות של שמו איליה פיינזילברג, ויבגני פֶּטְרוֹב (ברוסית: Евгений Петров;‏ 1903–1942, במקור: יבגני פטרוביץ' קָטָאיֶיב, Евгений Петрович Катаев). הם פעלו בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים וכתבו בשפה הרוסית. את רוב עבודתם הספרותית עשו השניים יחדיו, וכמעט תמיד מתייחסים אליהם כ"אילף ופטרוב". השניים גדלו באודסה של תחילת המאה ה-20. הם היו שייכים לקבוצת סופרים צעירים שפעלה בעיר וכללה בנוסף להם גם את ולנטין קטייב, יורי אולשה, אדוארד בגריצקי וורה אינבר. כולם התפרסמו לאחר העברתם למוסקבה. אילף ופטרוב קנו את עיקר פרסומם בעקבות שני הספרים הפופולריים שלהם, "שנים עשר כיסאות" וספר ההמשך שלו, "עגל הזהב". שני הספרים עוסקים בגיבור הראשי שלהם, הנוכל אוסטפ בנדר, אשר עסוק במרדף אחר העושר. שני הספרים מתארים את מעלליו של בנדר וחבריו המחפשים אחר קיומו של העושר במציאות הסובייטת דאז. הספרים נכתבו בתקופה ליברלית יחסית בהיסטוריה הסובייטית, בזמן הנא"פ. הדמויות הראשיות נמנעות, בדרך כלל, ממגע עם מערכת החוק. על כתיבתם המשותפת כתב איליה, "איך אנחנו כותבים ביחד? הנה איך אנחנו כותבים ביחד: 'היה יום (ערב) קיצי (חורפי), כאשר איש (אישה) צעיר (לא כל כך צעירה) במגבעת (בכובע) בהירה (כהה) עשויה (עשוי) לבד דק, עבר (נסעה)'... שני הסופרים טיילו יחד בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. אילף צילם תמונות רבות במהלך המסע, והמחברים הפיקו יחד כתבה מצולמת תחת הכותרת, "הצילום האמריקאי" שפורסם במגזין "אוֹגוֹנְיוֹק". זמן קצר לאחר מכן הם פרסמו את הספר Одноэтажная Америка ("אמריקה החד־קומתית"), שתורגם לאנגלית בשם "אמריקה הזהובה והקטנה", כרמז לספר "עגל הזהב", שבאנגלית נקרא The Little Golden Calf. המהדורה הראשונה של הספר לא כוללת את תצלומיו של אילף. הספר מתאר בהומור האופייני את הרפתקאותיהם. אילף ופטרוב לא חששו להפריז בשבחים על אורח החיים האמריקני. הסופרים שיתפו פעולה ופרסמו יצירות קצרות בכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל. במהלך נסיעתם של הסופרים בארצות הברית לאיליה אילף התחדשה השחפת והוא נפטר ב-12 באפריל 1937 במוסקבה. יבגני פטרוב היה כתב צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרג בשנת 1942 כשמטוס בו חזר מאזור החזית הופל. בשנת 1949 במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות יצירות של אילף ופטרוב נאסרו להפצה. כוכב הלכת המינורי אילף-פטרוב 3668 נתגלה על ידי אסטרונום סובייטי ב-1982 שקרא אותו על שמם. 12 כֻּרסאות / אילף-פטרוב (תורגם מרוסית על ידי יהודית אביטל), תל אביב: כתבים, תשי"א 1951. שנים-עשר הכיסאות / אילף ופטרוב (תרגום מרוסית: מוטי לבון), תל אביב: ספרות יפה (ספריית ספרות העולם), 2003. שנים עשר כיסאות / איליה אילף ויבגניי פטרוב (תרגמה מרוסית: דינה מרקון; מבוא: מרק אמוסין), ירושלים: כרמל, תשס"ז 2007. עגל הזהב: רומן / איליא אילף וייבגני פטרוב (מרוסית: אליהו מיטוס), תל אביב: תבל, [תש"-?]. עגל הזהב / אילף ופטרוב (תרגום מרוסית: מוטי לבון; עריכה: דליה גמזו), תל אביב: ספרות יפה, 2007. מדיה וקבצים בנושא אילף ופטרוב בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של אילף ופטרוב, בקטלוג הספרייה הלאומית יהושע א. גלבוע, "הקומבינטור הגדול" הונצח על הבד, מעריב, 16 בינואר 1969 מיכאל הנדלזלץ, גילו את אמריקה, באתר הארץ, 4 ביולי 2007 אילף ופטרוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספר השמע "שנים-עשר הכיסאות" ביוטיוב.
עולם השוקולד של הרשי

עולם השוקולד של הרשי (באנגלית: Hershey’s Chocolate World) הוא מוזיאון שוקולד ומרכז מבקרים הצמוד למפעלי הייצור של חברת הרשי בעיר הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. המתחם כולל חנויות, מסעדות ומתקנים המתארים את ייצור השוקולד על ידי חברת הרשי. המתחם ממוקם בדרך פארק הרשי (Hersheypark Drive) בסמוך לפארק השעשועים הרשיפארק, בסמוך למוזיאון הרשי ולמתקני הספורט אצטדיון הרשיפארק וארנת הרשיפארק. אף שעולם השוקולד של הרשי ופארק השעשועים הרשיפארק צמודים זה לזה, הם שייכים לחברות שונות - עולם השוקולד של הרשי נמצא בבעלות חברת הרשי ואילו הרשיפארק נמצא בבעלות חברת הבידור והנופש הרשי (Hershey Entertainment and Resorts Company). הן חברת הרשי והן חברת הבידור והנופש הרשי נמצאות בבעלות חברת הנאמנות הרשי (Hershey Trust Company). מרכז המבקרים נבנה על מנת להחליף את הסיור שנערך במפעל הייצור עצמו של חברת הרשי - סיור שלא עמד בעומס המבקרים באתר והפריע לעבודה השוטפת של המפעל. במתחם נבנתה אטרקציה הדומה באופיה למתקני פארק שעשועים או למתקני יריד עולמי. המרכז נפתח ב-30 ביוני 1973 וכלל מתקן המציג את הליך ייצור השוקולד. במהלך השנים עברה האטרקציה מספר שינויים. מרכז המבקרים הורחב בשנת 1978 ונוספו לו מספר חנויות בעלות מראה נוסטלגי. ב-1 ביוני 1986 ביקר במרכז המבקרים המבקר ה-20 מיליון. שיפוץ נוסף נערך בשנת 1987 בעלות של 4.5 מיליון דולרים. שיפוץ זה הושלם בשנת 1988. סיור השוקולד - מתקן אפל בשיטת אומנימובר במסגרתו מוסעים המבקרים במסע בן 10 דקות המציג את הליך ייצור השוקולד. מתקן זה היה המתקן הראשון שנבנה והחל לפעול עם פתיחת מרכז המבקרים. חוויית הייצור במפעל (Factory Works Experience) - מתקן המיועד לילדים ובמסגרתו חווים הילדים ייצור נשיקות הרשי ואריזתן. המופע התלת־ממדי הגדול באמת (Really Big 3-D Show) - מתקן זה נפתח בשנת 2002 הכולל סרט הנפשה תלת־ממדי המוצג בתיאטרון ובו 250 מושבים. הסרט מוצג מספר פעמים ביום, ומדבב אותו דני דה-ויטו. החשמלית של הרשי (Hershey Trolley Works) - מתקן שנוסף בשנת 1988. החשמלית, ובה כרטיסנים מזמרים נוסעת בסיור בן שעה ברחובות העיר הרשי. הכרטיסנים המזמרים מספרים על ההיסטוריה והתרבות של העיר. חוויית קבוצת הטעימה של הרשי (Hershey's Chocolate Tasting Group Experience) - המבקרים לטועמים סוגי שוקולד שונים. במרכז המבקרים מספר חנויות המוכרות מזכרות ושוקולדים, וכן מספר בתי קפה ומסעדות. במתחם חנות השוקולדים של הרשי - אחת מחנויות השוקולד הגדולות בעולם. מדיה וקבצים בנושא עולם השוקולד של הרשי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עולם השוקולד של הרשי (באנגלית) ההיסטוריה של עולם השוקולד של הרשי
אידיוט מושלם

אידיוט מושלם (באנגלית: Dinner for Schmucks, מילולית: ארוחת ערב לשמוקים) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'יי רואץ' ובכיכובם של סטיב קארל ופול ראד. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-30 ביולי 2010. הסרט מבוסס על הסרט הצרפתי "Le Dîner de Cons" משנת 1998. טים (פול ראד) הוא איש עסקים צעיר ושאפתן המנסה לזכות בקידום בחברה בה הוא עובד. טים מקבל הזדמנות לעשות כן כאשר הוא מוזמן לארוחת ערב יוצאת דופן המאורגנת על ידי בכירי החברה בה טים עובד, המכונה "ארוחת ערב לשמוקים", בה כל אחד מהמוזמנים צריך להביא עמו אדם תמהוני בעל כישרון מיוחד. העובד שמביא את האדם התמהוני והמגוחך ביותר יזכה בקידום. טים מחליט להצטרף לארוחת הערב לשמוקים לאחר שהוא נתקל במקרה בבארי (מגולם על ידי סטיב קארל), עובד מס הכנסה תמהוני העוסק בזמנו הפנוי בפחלוץ עכברים מתים ושיבוצם בתוך מיניאטורות. אתר האינטרנט הרשמי של אידיוט מושלם "אידיוט מושלם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אידיוט מושלם", באתר נטפליקס "אידיוט מושלם", באתר AllMovie (באנגלית) "אידיוט מושלם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אידיוט מושלם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אידיוט מושלם", באתר Metacritic (באנגלית) "אידיוט מושלם", באתר אידיבי "אידיוט מושלם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בית ויסקונטי

בית ויסקונטי (באיטלקית: Visconti) היא משפחת אצולה איטלקית. שליטי ודוכסי מילאנו בין השנים 1277–1447. ענף קדום יותר של המשפחה (המכונה Gallura "תרנגול", על שם שלט האצולה שלהם) פעל בפיזה ובממלכת סרדיניה. משפחת ויסקונטי זכתה לכינוי "הצפעונים של מילאנו" ושלטונם של חלק ניכר מבניה התאפיין ב: רצח, אכזריות, תאוות בצע ושלטון יעיל המתחלף בעריצות פראית, כבוד ללימוד וטיפוח האמנויות ותאוות עד אין קץ הגובלות בטירוף מיני. — ברברה טוכמן, ראי רחוק, עמ' 244 ראש השושלת היה אוטונה ויסקונטי (1207 – 1295), ארכיבישוף מילאנו שבשנת 1277 נטל גם את כתר השליט. בני ויסקונטי היו מאז שליטי העיר באופן רצוף לאורך למעלה מ-150 שנה. ברנבאו ויסקונטי הנהיג במילאנו שלטון רודני, עריץ ורצחני, הוא הצליח להכפיף לשלטונו כמעט את כל לומברדיה, הטיל נטל מס כבד ושלט ביד ברזל. ב-1386 הדיח אותו בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי, כלא אותו וכנראה גם הרעילו. ב-1395 קיבל ג'אן גלאצו ויסקונטי תואר דוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים. הוא הביא את השטח שתחת שלטונו לשיא ושלט כמעט על כל לומברדיה ופיימונטה ועל חלקים נוספים באיטליה בהם לוקה, פדובה, פיזה, אסיזי, סיינה ובולוניה. ברברה טוכמן מציינת שבני ויסקונטי, (ומשפחות אחרות מסגה כגון בני מלטסטה מרימיני) שלטו בנחלותיהם ללא זכות חוקית או תואר אלא באמצעות כוח בלבד. במאה ה-16 קשרה המשפחה קשרי נישואין עם בית ספורצה ובית בורומאו ושלוש המשפחות יצרו את ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile) ששלט במילאנו, שילוש זה מונצח בסמל שלוש טבעות שזורות זו בזו הקרוי טבעות בורומאיות. חברים נוספים במשפחה הם: האפיפיור גרגוריוס העשירי ולנטינה ויסקונטי, סבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת פיליפו מריה ויסקונטי, דוכס מילאנו האחרון בשושלת ויסקונטי בתו, ביאנקה מריה, אשתו של פרנצ'סקו ספורצה על שלט האצולה של המשפחה מופיע נחש בולע נער (אולי הנער מורי). הסיבה לסמל זה, הקרוי בהרלדיקה biscione או vipera, אינה ברורה. ייתכן שהסמל נלקח מסמל על מגן של לוחם סרצני בעת מסעי הצלב או שהוא מתייחס לאגדה אודות תאודוריק הגדול. הסמל מופיע כמטען בשלטי האצולה של בית ספורצה, של בית בורומאו, של דוכסות מילאנו, של ארכיבישוף מילאנו ושל מותג הרכב אלפא רומיאו (לצד סמל מילאנו). מכונית הקונספט אלפא רומיאו ויסקונטי קרויה על שם בית ויסקונטי. ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995, בעמ' 244. גרסה מקוונת, ב-Google Books שושלת ויסקונטי (באנגלית) גנאלוגיה של בית ויסקונטי - חלק 1 - חלק 2 באתר משפחות אצולה איטלקיות (באיטלקית) על שלט האצולה (באנגלית) בית ויסקונטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברברה טוכמן, ראי רחוק, עמ' 251 אלפא רומיאו ויסקונטי seriouswheels.com/cars/top-2004-Alfa-Romeo-Visconti-Concept-Italdesign
עגל הזהב (ספר)

עגל הזהב (ברוסית: Золотой телёнок) הוא רומן סאטירי מפורסם של שני הסופרים הסובייטים אילף ופטרוב, שיצא לאור בשנת 1931. הדמות הראשית בעלילה היא אוסטפ בנדר, שהופיעה כבר ברומן הקודם של המחברים הנקרא "שנים עשר כיסאות". השם מרמז על עגל הזהב התנ"כי. ב-1968 יצא סרט שחור לבן המבוסס על העלילה וב-2008 שודרה סדרת טלוויזיה בת 8 חלקים המבוססת אף היא על הספר. אוסטפ בנדר, 'הקומבינטור הגדול' קם לחיים, לאחר ששרד איכשהו את הרצחו בספר הקודם. בתחילת הספר מספר לו שורה בלגנוב, אחד מ'בניו' של ליטננט שמידט (האפיזודה הסאטירית ההתחלתית המספרת על אמנת בניו של ליטננט שמידט הונצחה במטבע לשון 'בניו של ליטננט שמידט' שהפך לחלק מהפולקלור הרוסי) על מיליונר מחתרתי (שהרי בברית המועצות הסובייטית אין מיליונרים גלויים) בשם אלכסנדר קורייקו אשר עושה מיליונים (אבל חי על 46 רובל כל חודש) תוך ניצול מלא של השחיתות הפושה בתקופה המדוברת, תקופת הנא"פ. קורייקו חי בצ'רנומורסק כרואה חשבון במשרד ממשלתי והוא שומר לו סליק גדול של כסף בתוך מזוודה ומחכה לנפילת הממשלה הסובייטית כדי שיוכל להשתמש בו סוף סוף. יחד עם עוד שני פושעים 'קלים' ונהג מונית נאיבי ותמים בנדר מתחיל לאסוף את כל המידע שהוא יכול להשיג על פעילותו של קורייקו. קורייקו מנסה לברוח, אבל בסופו של דבר הוא נלכד על ידם בטורקסטן, על מסילת הרכבת טורקסיב שאך זה עתה נבנתה. שם בנדר סוחט ממינו מיליון רובל. בנדר מוצא את עצמו לפתע עשיר, אך אז מתגלה הבעיה החמורה: הכיצד אפשר להיות מיליונר במדינה בה אין אפילו מיליונר חוקי אחד? שום דבר מחלומות המיליונר שלו לא יכול לצאת אל הפועל. מתוסכל מחלומותיו שנכזבו הוא אפילו מחליט לתרום את כל כספו באופן אנונימי למשרד האוצר, אבל בסוף משנה את דעתו. הוא ממיר את הכסף בזהב ותכשיטים ומסה לחצות את הגבול הרומני. אולם אז הוא נשדד על ידי משמר הגבול הרומני שמשאיר אותו רק עם מדליית מסדר גיזת הזהב. זהו ספר נוכלים טיפוסי שבו שם בנדר לצחוק את המשטר החברתי הסובייטי. בתחילת הספר הוא מצהיר, "בשנה הראשונה התגלעו חילוקי דעות ביני לבין השלטון הסובייטי. השלטון הסובייטי רוצה לבנות סוציאליזם, אני לא. לדעתי בניית סוציאליזם מייגעת". אוסטפ בנדר - הדמות הראשית. שורה בלגנוב - "הבן" השני של ליטננט שמידט. מיכאל פניקובסקי - "הבן" השלישי של ליטננט שמידט. אדם קוזלביץ' - נהג מונית. אלכסנדר קורייקו - מיליונר. אלוהים, שאיננו בעצם, עד היכן הבאת את הולך הרגל!, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2007 (פתיחת הפרק הראשון)
פלין

האם התכוונתם ל... ארול פלין – שחקן קולנוע אוסטרלי ברברה פלין – שחקנית אנגלייה ברנדון פלין – שחקן אמריקאי ג'ודי פלין – שחקנית אנגלייה לארה פלין בויל – שחקנית אמריקאית מייקל פלין – גנרל אמריקאי, שימש כראש סוכנות הביון הצבאית של ארצות הברית, אחיו של צ'ארלס פלין ניל פלין – שחקן וקומיקאי אמריקאי פיניאס פלין – אחד מגיבורי הסדרה פיניאס ופרב צ'ארלס פלין – גנרל אמריקאי, אחיו של מייקל פלין רוברט פלין – מוזיקאי אמריקני פלינט פליין
המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976)

משחקי החורף של המשחקים הפאראלימפיים בשנת 1976 התקיימו בעיר אורנסקולדויק שבשוודיה. הייתה זו התחרות האולימפית הראשונה לבעלי נכות שהתקיימה במתכונת משחקי החורף האולימפיים. במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 198 ספורטאים (161 גברים ו-37 נשים), שהתחרו במגוון קטגוריות (על פי רמות וסוגי נכות שונים) בשני מקצועות: סקי אלפיני וסקי למרחקים. מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (באנגלית) Participation Numbers Örnsköldsvik 1976 Paralympic Winter Games International Paralympic Committee
דומיניון (משחק קלפים)

דומיניון הוא משחק קלפים שנוצר על ידי דונלד וקריניו, ומופץ על ידי החברה ריו גראנדה משחקים. המשחק הושק ב-2008 במהלך יריד המשחקים השנתי בעיר אסן שבגרמניה וזכה לתואר המשחק הטוב ביותר ביריד. המשחק זכה בפרסים נוספים במהלך השנה הראשונה ובעקבות הפופולריות של המשחק גם לחיקויים של המנגנון העיקרי בו - בניית חבילת קלפים (Deck building). דומיניון הוא משחק קלפים שבו כל שחקן בונה לעצמו את חבילת הקלפים תוך כדי משחק, ובאמצעות החבילה שנבנתה מנסה לצבור את מספר נקודות הניצחון הגבוה ביותר במועד סיום המשחק. ניתן לחלק את סוגי הקלפים במשחק למספר קבוצות: קלפי ניצחון - קלפים השווים נקודות ניצחון, הנקודות נספרות בסוף המשחק, ובמהלכו הקלפים אינם פועלים. קלפי קללה - קלפים בעלי ערך שלילי של נקודות ניצחון. קלפי אוצר - באמצעותם ניתן לרכוש קלפים אחרים במשחק. קלפי פעולה - קלפים אשר ניתן להפיל אותם בשלב הפעולה ומבצעים פעולות מסוימות. חלק מהקלפים עשויים לכלול מאפיינים נוספים. לדוגמה, קלף פעולה עשוי להיות מסוג התקפה על שחקנים אחרים, כגון הטלת חובה עליהם להוריד את מספר הקלפים שבידם או לקבל קלף קללה. מנגד קיימים קלפי פעולה מסוג תגובה, שעשויים להגן בצורה מלאה או חלקית מהתקפות מסוימות. כל תור מורכב מפעולה וקניה כאשר חלק מהקלפים במשחק מאפשר לבצע עוד פעולה, או עוד קניה. המשחק מגיע לסיום כשאחד משני תנאים מתקיים - אם נגמרות 3 חפיסות או שנגמרת חפיסת קלפי הניצחון הגבוהים (פרובינציות). בשלב זה כל שחקן סוכם את נקודות הניצחון שיש לו והשחקן עם הערך הגדול ביותר של קלפי ניצחון מנצח. מדיה וקבצים בנושא דומיניון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דומיניון סקירה של דומיניון (Dominion) עם תמונות של קלפים לדוגמה. FAIRPLAY ONLINE: Die beliebtesten Spiele der Spiel ’08 – die Top Ten der Scouts
יואל לייב הלוי הרצוג

הרב יואל לייב הלוי הרצוג (תרכ"ה, 1865 – תרצ"ד, 1934) היה רב בפולין, בבריטניה ובצרפת. אביו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג. נולד בלומז'ה שבפולין לרב נפתלי הירץ הרצוג ולאמו שרה בלומה. היה תלמידו של הרב נח יצחק דיסקין, אב"ד לומז'ה. נסמך לרבנות בידי רבו הרב דיסקין ובידי אחיו הרב אברהם שמואל דיסקין מוולקוביסק. נשא את מרים ליבה, בת הרב אריה ליבו. לאחר נישואיו שימש כרב בלומז'ה ונודע כדרשן. היה מתומכי תנועת חובבי ציון ואף נסע לביאליסטוק לפגוש את הרב שמואל מוהליבר. בשנת תר"נ (1890) הוציא את חיבורו "הסבלני" על מגילת רות. בשנת תרנ"ז (1897) היגר עם משפחתו לבריטניה, שם שימש כרב בעיר לידס. בשנת תרס"ב (1902) פרסם את חיבורו "תשובה כהלכה" על הלכות טרפה. ערב מלחמת העולם הראשונה עקר עם משפחתו לפריז, והתמנה לכהן כרב בית הכנסת אגודת הקהילות של יוצאי רוסיה ופולין שברחוב פאווה (Rue Pavee). מאז תחילת שנות ה-20 החל להוציא בפריז את סדרת ספריו "אמרי יואל" על התורה. מלבד פירושים על הפרשה הם מכילים דרשות רבות שדרש בפני קהילתו. נפטר בשנת תרצ"ד ובי"ד באייר תרצ"ה ארונו הועלה ארצה והוא הובא לקבורה בהר הזיתים. אשתו עלתה לארץ ישראל והתגוררה אצל בנה וכלתה בירושלים. נפטרה בגיל 84, בט"ז בשבט תש"ז (6 בפברואר 1947). בשנת תשכ"ט יצא בהוצאת יד הרב הרצוג ספרו "גליוני יואל", הכולל הגהות, מראי מקומות והערות לתלמוד הבבלי והירושלמי. נינו, יואל הרצוג (בנו של חיים הרצוג וחתנו של איש העסקים נסים גאון מז'נבה), נקרא על שמו. נין נוסף שלו הוא יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל. בתו אסתר, שנישאה לראובן גולדברג מהעיירה מיילץ (mielec) בגליציה, עלתה ארצה. נכדתו אנט חנה גולדברג נספתה בשואה. נכדו חיים גולדברג נפטר בצעירותו בשנת 1917 בפריז. יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר בראשית, לונדון, תרפ"א, באתר היברובוקס יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר שמות, לונדון, תרפ"ב, באתר HebrewBooks יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר ויקרא, לונדון, תרפ"ד, באתר היברובוקס יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר במדבר, לונדון, תר"ץ, באתר היברובוקס יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר דברים, לונדון, תר"ץ, באתר HebrewBooks יואל הרצוג, הסבלני – על מגילת רות, ווארשא, תר"נ, באתר היברובוקס גליוני יואל – הגהות ומראי מקומות והערות לתלמוד בבלי וירושלמי, יד הרב הרצוג, ירושלים, תש"ל תשובה כהלכה – תשובה בהלכות טרפות, לידס, 1902 יואל ליב הרצוג (1865–1934), דף שער בספרייה הלאומית שאול מייזליש, רבנות בסערת הימים, ידיעות ספרים, 2018, עמ' 23 משמעות השם הוא ראשי תיבות של שמו ושם הוריו: יואל לייב הלוי בן שרה בלומה ונפתלי הירץ. אמרי יואל סוף ספר בראשית
יוהנס קליימן

יוהנס קליימן (בהולנדית: Johannes Kleiman;‏ 17 באוגוסט 1896 – 28 בינואר 1959) היה אזרח הולנדי וחבר קרוב של אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק. ביחד עם אחרים הוא סייע למשפחה להסתתר מאימת השלטונות הנאציים. יוהנס קליימן פגש את אוטו פרנק בשנת 1923 והפך לשותפו בבנק מיכאל פרנק, שפשט את הרגל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא המשיך לעבוד עם אוטו פרנק כמנהל חשבונות בסניף ההולנדי של חברת אופקטה, והפך חבר קרוב של המשפחה בשנת 1933 כאשר נאלצו לברוח מגרמניה מפחד הנאצים שעלו לשלטון. תחילה פעל סניף אופקטה מביתו של קליימן במשך 5 חודשים עד שפעילות החברה הועתקה לבית הידוע כבית אנה פרנק. במשרדים אלו עבדו ויקטור קוגלר, בפ ווסקאול עבור חברה בבעלות אוטו פרנק שנקראה פקטקון ומיפ חיס ובעלה יאן חיס עבור אופקטה. חבורה זו היא שאיפשרה למשפחת פרנק להיכנס למחבוא במחסני החברה ביום 6 ביולי 1942. המחבוא, (הולנדית:Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, היה חלל בן שלוש קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו שני חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים. בבוקר של 4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. ויקטור קוגלר ויוהנס קליימן נאסרו והועברו לבית כלא באמרספורט (Amersfoort). קליימן שוחרר לאחר שבעה שבועות קשים בהתערבות הצלב האדום, בגין בריאותו הרעועה, אך קוגלר נותר במאסר במתקני כליאה שונים עד לסוף המלחמה. מיפ חיס ובפ ווסקאול שוחררו לאחר חקירה קצרה על ידי המשטרה. לאחר המלחמה, ועם פרסום יומנה של אנה פרנק, פונו משרדי אופקטה, והוא הדריך מבקרים לבית ולמחבוא. כך הפך לאחד ממייסדי הקרן על שם אנה פרנק; אך הוא נפטר בעת עבודתו, ב-28 בינואר 1959, לפני פתיחתו הרשמית של המוזיאון. יוהנס קליימן, באתר יד ושם (באנגלית)
אשתאול (אתר מקראי)

אֶשְׁתָּאוֹל הייתה עיר בשפלת יהודה בתקופת המקרא. בספר יהושע היא מוזכרת פעמיים, בראשונה, עם היישובים צרעה ואשנה, כשייכת לנחלת שבט יהודה: ” זֹאת נַחֲלַת מַטֵּה בְנֵי יְהוּדָה לְמִשְׁפְּחֹתָם: ... בַּשְּׁפֵלָה אֶשְׁתָּאוֹל וְצָרְעָה וְאַשְׁנָה:” ובשנייה, עם צרעה ועיר שמש כשוכנת בנחלת שבט דן: ”לְמַטֵּה בְנֵי דָן לְמִשְׁפְּחֹתָם יָצָא הַגּוֹרָל הַשְּׁבִיעִי: וַיְהִי גְּבוּל נַחֲלָתָם צָרְעָה וְאֶשְׁתָּאוֹל וְעִיר שָׁמֶשׁ:” וכך בדומה נאמר על שמשון בספר שופטים: ”וַתָּחֶל רוּחַ ה' לְפַעֲמוֹ בְּמַחֲנֵה דָן בֵּין צָרְעָה וּבֵין אֶשְׁתָּאֹל:” ולאחר מותו של שמשון נאמר: ”וַיֵּרְדוּ אֶחָיו וְכָל בֵּית אָבִיהוּ וַיִּשְׂאוּ אֹתוֹ וַיַּעֲלוּ וַיִּקְבְּרוּ אוֹתוֹ בֵּין צָרְעָה וּבֵין אֶשְׁתָּאֹל בְּקֶבֶר מָנוֹחַ אָבִיו וְהוּא שָׁפַט אֶת יִשְׂרָאֵל עֶשְׂרִים שָׁנָה:” על בני שבט דן קשתה ההתיישבות באשתאול, והם חיפשו אזור פנוי כך עולה מהפסוקים בספר שופטים: ”בַּיָּמִים הָהֵם אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל וּבַיָּמִים הָהֵם שֵׁבֶט הַדָּנִי מְבַקֶּשׁ לוֹ נַחֲלָה לָשֶׁבֶת כִּי לֹא נָפְלָה לּוֹ עַד הַיּוֹם הַהוּא בְּתוֹךְ שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל בְּנַחֲלָה: וַיִּשְׁלְחוּ בְנֵי דָן מִמִּשְׁפַּחְתָּם חֲמִשָּׁה אֲנָשִׁים מִקְצוֹתָם אֲנָשִׁים בְּנֵי חַיִל מִצָּרְעָה וּמֵאֶשְׁתָּאֹל לְרַגֵּל אֶת הָאָרֶץ וּלְחָקְרָהּ וַיֹּאמְרוּ אֲלֵהֶם לְכוּ חִקְרוּ אֶת הָאָרֶץ וַיָּבֹאוּ הַר אֶפְרַיִם עַד בֵּית מִיכָה וַיָּלִינוּ שָׁם:” ולאחר שחקרו את הארץ, העתיקו לבסוף את מקום מושבם לצפונה: ” וַיִּסְעוּ מִשָּׁם מִמִּשְׁפַּחַת הַדָּנִי מִצָּרְעָה וּמֵאֶשְׁתָּאֹל שֵׁשׁ מֵאוֹת אִישׁ חָגוּר כְּלֵי מִלְחָמָה:” במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהותה באֶשְוַע מצפון לערתוף, בסמוך לצרעה; באתר נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו בו ממצאים, כגון חרסים, מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. חוקרים הציעו לזהות את אשתאול גם בערתוף. בשנת 1949, לאחר מלחמת העצמאות הוקם על ידי עולים מתימן מושב בשם אשתאול, מצפון לבית שמש ושייך למועצה אזורית מטה יהודה. הערך: אשתאול, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 133. יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 64, 79, 80, 107, 130. עמית הורן, צרעה, אשתאול וכמה קברי דן, באתר ישיבת הר עציון איל דוידסון, פלישתים עליך שמשון, באתר ynet, 23 ביולי 2007 ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים כ'–ל"ג. ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים מ'–מ"א. ספר שופטים, פרק י"ג, פסוק כ"ה. ספר שופטים, פרק ט"ז, פסוק ל"א. ספר שופטים, פרק י"ח, פסוק ב'. ספר שופטים, פרק י"ח, פסוק י"א.
19 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... 19 (מספר) – מספר טבעי שבא אחרי 18 ולפני 20 19 – השנה ה-19 במאה ה-1 19 (אלבום) – אלבום הבכורה של הזמרת אדל 19 (שיר) – סינגל מ-1985 של פול הרדקסל
המאה ה-39 לפנה"ס

המאה ה-39 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3900 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3801 לפני הספירה. זוהי המאה ה-39 לפני תחילת הספירה הנוצרית. 3807 לפנה"ס - במחוז סאמרסט שבאנגליה נבנית דרך מוגבהת, שהיא אחת הדרכים העתיקות ביותר שנתגלו והדרך נתמכת עצים העתיקה ביותר בצפון אירופה. התיארוך המדויק בוצע על סמך תיארוך באמצעות טבעות עצים. הבצורת של המאה ה-39 לפנה"ס (אנ') - המדבור האינטנסיבי ביותר בתקופת ההולוקן. הבצורת גרמה להגירה עולמית לעמקי נהר הנילוס, מה שהוביל בסופו של דבר להיווצרות של הציוויליזציות המורכבות והמאורגנות הראשונות באלף הרביעי לפני הספירה. מדיה וקבצים בנושא המאה ה-39 לפנה"ס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.