laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המרכז המשפטי לדרום העני

המרכז המשפטי לדרום העני (באנגלית: Southern Poverty Law Center) הוא ארגון ללא כוונת רווח אמריקאי הפועל באמצעים משפטיים ומבצע מעקב אחרי קבוצות גזעניות, ארגוני שנאה ומיליציות קיצוניות ומקיים פעילויות חינוכיות לקידום הסובלנות. הארגון הוקם בשנת 1971 על ידי מוריס דיס וג'וזף ג'י לוין בתור פירמה משפטית במונטגמרי, אלבמה. פעיל זכויות האדם ג'וליאן בונד הצטרף אל השניים ושימש כנשיא הארגון בשנים 1971–1979. שיטת הפעילות של המרכז הייתה של הגשת תביעות נזיקין אזרחיות כנגד ארגוני שנאה או פעילים כדי לקבל פיצויים לקורבנות שנפגעו מהפעילות שלהם, וכך למוטט כספית את הארגונים או היחידים. המטרה הראשונה של הארגון הייתה לפעול כנגד ארגוני קו קלוקס קלאן המקדמים עליונות של הגזע הלבן אולם עם הזמן החל לפעול הארגון גם כנגד הפרדה גזעית ממוסדות, כנגד אפליה, כנגד התעמרות במהגרים ולמען נושאים נוספים בתחום זכויות האדם. בשנת 1983 הוטמנה פצצה במשרדי הארגון שגרמה לשריפתו של הבניין ושל הארכיון של הארגון, אולם איש לא נפצע או נהרג בתקרית. כעבור שנתיים הודה ונשלח לכלא איש קלאן על ביצוע העבירה. המרכז מקיים מעקב אחרי קבוצות שנאה שונות ברחבי ארצות הברית ונחשב לאחד מהגופים ברי הסמכא התחום. הגדרת ארגון שנאה לפני המרכז הוא ארגון "...שמחזיק באמונות או בפרקטיקות אשר תוקפות או מנסות להדיר קבוצה שלמה של בני אדם, בדרך כלל עקב תכונות שאינם בשליטתם". באתר ה-FBI יש קישור אליו כאחד ממקורות המידע בנושא. כיום רשומים במאגר הארגון כ-926 ארגוני שנאה שונים. משנת 1981 מוציא המרכז כתב עת היוצא לאור ארבע פעמים בשנה, בשם Intelligence Report. בין השנים 2006–2008, הארגון היה מעורב בתביעה המשפטית שהוגשה כנגד הארגון הגזעני הקלאנים האימפריאליים של אמריקה, אשר מהווה ארגון בת לקו קלוקס קלאן. במסגרת התביעה, המרכז המשפטי קיבל כתריסר איומים מפורשים, אשר הבטיחו להגשים "את האיום המסוכן ביותר". כמו כן, במהלך היום השני של המשפט, חבר לשעבר בתנועה העיד בפני בית המשפט כי פעילים בכירים בתנועה הטילו עליו להתנקש בחייו של התובע הראשי של ארגון המרכז המשפטי לדרום העני, מוריס דיס. מדיה וקבצים בנושא המרכז המשפטי לדרום העני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז המשפטי לדרום העני המרכז המשפטי לדרום העני, ברשת החברתית פייסבוק המרכז המשפטי לדרום העני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז המשפטי לדרום העני, ברשת החברתית אינסטגרם המרכז המשפטי לדרום העני, הבלוג הרשמי המרכז המשפטי לדרום העני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Southern Poverty Law Center beefs up security Former member: Ky. Klan plotted to kill attorney
מארק רגב

מארק רגב (לשעבר פרייברג; נולד ב-1960) הוא דיפלומט ישראלי יליד אוסטרליה שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה. כיהן כדובר ראש הממשלה ויועץ לעיתונות זרה ועניינים ציבוריים, תפקיד אותו מילא מאז מינויו על ידי ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט בשנת 2007 ועד מינויו לשגריר ב-2016, ופעם נוספת החל מ-2020. מאז שנת 2021 רגב הוא חוקר אורח במכון למחקרי ביטחון לאומי והחל מחודש יולי 2022 מכהן כיושב ראש מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית באוניברסיטת רייכמן. רגב נולד ב-1960 במלבורן שבאוסטרליה, למרטין ופרידה. למד בבית הספר היהודי "מאונט סקופוס" (הר הצופים) שבעיר, רכש תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מלבורן, וכן תואר שני במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, כמו גם תואר שני בניהול מאוניברסיטת בוסטון. בנעוריו רגב היה חבר בולט בתנועת הנוער הסוציאליסטית ציונית, איחוד הבונים, והיה פעיל באגודת הסטודנטים היהודים באוניברסיטה במלבורן. בשנת 1982 עלה לישראל ועבד בקיבוץ תל קציר. בישראל שינה את שם משפחתו לרגב, כשם המשפחה המאמצת שלו בקיבוץ. רגב נשוי ואב לשלושה ילדים. רגב הצטרף למשרד החוץ הישראלי בשנת 1990, כשהוא משרת בנציגויות ישראל בבייג'ינג, וושינגטון, כסגן ראש משלחת הקונסוליה הכללית בהונג קונג, וכן כמרצה על יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם). לפני מינויו לתפקיד הנוכחי שלו, הוא היה דובר משרד החוץ בירושלים. רגב נחשף לתקשורת הבינלאומית כאשר הציג את העמדה הישראלית בראיונות רבים בטלוויזיה בשפה האנגלית ובערוצי הרדיו בזמן מבצע עופרת יצוקה 2008-2009, וכן בתגובותיו על נאומו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מ-19 במאי 2011, ורעיונותיו למשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ב-2015, הממשלה אישרה את מינויו לשגריר ישראל בבריטניה והוא נכנס לתפקידו באפריל 2016. באוגוסט 2020 הוא סיים את תפקידו כשגריר והוחלף על ידי ציפי חוטובלי. לאחר מכן מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לקדנציה נוספת כדובר לתקשורת הזרה. מדיה וקבצים בנושא מארק רגב בוויקישיתוף מארק רגב בשגרירות ישראל בבריטניה Ahren, Raphael. "After four years in the UK, Mark Regev returns to Netanyahu's office". The Times of Israel (באנגלית). נבדק ב-2020-08-12.
רייסטאפל

רייסטאפל (בהולנדית: Rijsttafel, בעברית: "שולחן אורז") הוא שמו ההולנדי של סגנון ארוחה אינדונזי שאומץ בהולנד. במרכז השולחן המשותף לסועדים רבים נמצאת צלחת אורז לבן גדולה ומסביבה תוספות רבות הכוללות תבשילי בשר עוף, בקר, חזיר, דגים, פירות ים, ירקות, ופטריות, המבושלים עם רוטב המכיל בוטנים וקוקוס או עשויים על גריל על שיפוד ("סאטה") ועליהם הרוטב. אחד העקרונות החשובים הוא גיוון של טעמים ושל מרקמים של אוכל, אם כי לכל המנות יש את אותו רוטב. המנות בהולנד מורכבות בעצם מהרבה מנות מכל רחבי אינדונזיה שבאופן מקורי לא אכלו אותן ביחד. מדיה וקבצים בנושא רייסטאפל בוויקישיתוף רייסטאפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברוך אלמקייס

ברוך אלמקייס הוא ראש המועצה המקומית ירוחם לשעבר. כיהן כראש המועצה בשנות ה-80 ושוב בתחילת שנות ה-2000. ב-1983 נבחר לראשונה כראש מועצת ירוחם, והיה לאחד מראשי המועצה הצעירים בישראל. במהלך כהונתו, הציע למחות על קיפוח עיירות הפיתוח באמצעות הקמת מדינת ירוחם. במהלך כהונתו, נחנכו מוסדות תרבות רבים בעיר, אך שיעור האבטלה הגיע עד ל-39 אחוז ב-1986. אחת מהשקעותיו המרכזיות הייתה "אגם ירוחם" בפארק ירוחם, שהוקם ב-1992; בתחילה זכה האגם להצלחה רבה, אך כיום הוא נחשב לפרויקט בעייתי, שעל פי המשרד להגנת הסביבה, השחייה בו אסורה. בעקבות השקעות נוספות, ביניהן דוברה יקרה שאמורה הייתה לשמש כמסעדה צפה, נקלעה ירוחם לגירעון תקציבי. בעקבות זאת החליט שר הפנים דאז, אריה דרעי, לפזר את המועצה שבניהולו של אלמקייס. בבחירות שהתקיימו ב-1992 הפסיד אלמקייס למוטי אביסרור. בשנת 2003, ניצח אלמקייס את אביסרור בבחירות לתפקיד ראש המועצה. בתקופת כהונתו שקעה המועצה בחובות, וחודשים רבים לא קיבלו עובדי המועצה את שכרם; בסופו של דבר, פעילות המועצה הושבתה כליל. בעקבות הבעיות בניהול וסכסוכיו עם פקידים בכירים, קרנות שונות הפסיקו את תרומותיהן לפעילויות ביישוב. אלמקייס עורר התנגדות רבה בשל כך ונערכו כנגדו הפגנות תושבים. אלמקייס הציע מספר הצעות מקוריות לשיקום העיר, בהן הקמת שכונה בדואית בירוחם לתושבי השבט השכן, ראשונה מסוגה בישראל בעיירת פיתוח יהודית. בעקבות תלונות רבות שהושמעו כלפיו, הקים משרד הפנים ועדת חקירה שתבדוק את התנהלותו. בדו"ח שפרסמה הוועדה נכתב בין השאר כי אלמקייס "פעל, במובהק ובצורה גלויה, בניגוד לכל חוק ומינהל תקין", ועל כן המליצה הוועדה להרחיקו "מכל תפקיד ציבורי אחראי המחייב קבלת החלטות". ב-25 בנובמבר 2004, לאחר שהחליט משרד הפנים על מינוי של חשב מלווה למועצת ירוחם, הוגשה נגד אלמקייס תלונה במשטרת הרצליה, על ידי מנכ"ל משרד הפנים, גדעון ברלב. ברלב טען כי אלמקייס תקף אותו; אלמקייס מצידו טען כי ברלב הוא זה שתקף אותו. בתחילת 2005 התרבו התלונות על אלמקייס והגיעו אף לבית המשפט העליון. בסוף אותה שנה הודיע שר הפנים אופיר פינס על הדחתו של אלמקייס, מונתה ועדה קרואה לניהול העיר, ובראשה הועמד עמרם מצנע. אלמקייס נשוי לאורלי ואב לשלושה - ענבל, חניאל ולירז. עמנואל‏, מלחמת חורמה באויב האשכנזי, באתר וואלה, 28 במאי 2005 ארצי חלפון, ירוחם: התושבים בחרו את ראש המועצה שסרח, באתר ynet, 12 בנובמבר 2003 אריה דיין, ירוחם הופכת לדו-לאומית: השכנים הבדווים יצטרפו לעיר, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2004 גיל חורב ומיטל יסעור, "קרב גרסאות" במשרד הפנים: מיהו התוקף ומיהו המותקף?, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2004 ראש מועצת ירוחם, ברוך אלמקייס, הודח מתפקידו, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2005
איטן האלפים

אִיטָן האלפים (שם מדעי: Phleum alpinum) הוא עשב דגני חד שנתי. תפוצתו של מין זה הוא בהרים באירופה, אסיה, צפון אמריקה ודרום אמריקה.מצב שימור המין הוא ללא חשש והוא תואר על ידי החוקר קארולוס ליניאוס ב-1753. מדיה וקבצים בנושא איטן האלפים בוויקישיתוף איטן האלפים, באתר ITIS (באנגלית) איטן האלפים, באתר NCBI (באנגלית) איטן האלפים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איטן האלפים, באתר Tropicos (באנגלית) איטן האלפים, באתר GBIF (באנגלית) איטן האלפים, באתר The Plant List (באנגלית) איטן האלפים, באתר IPNI (באנגלית) איטן האלפים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקאטו

מרקאטו (באמהרית: መርካቶ - "מרכתו"; מאיטלקית: Mercato - "שוק") הוא השוק המרכזי של אדיס אבבה, בירת אתיופיה, והשוק הפתוח הגדול באפריקה. השוק של אדיס אבבה שכן במקור מדרום לקתדרלת גאורגיוס הקדוש, כקילומטר צפונית-מזרחית למיקומו הנוכחי. שוק בלתי רשמי זה התגבש ברחובות הסמוכים, ונמכרו בו דגנים, תבלינים, קפה, כותנה, מלח, תכשיטים, מוצרים ביתיים, מלאכת יד ועוד. סמוך לאחר שאתיופיה נכבשה בידי איטליה הפשיסטית, הונהגה באתיופיה מדיניות הפרדה על בסיס גזעי, והשוק הקיים יוחד לאירופים. הסוחרים האחרים, רובם ערבים, התמקמו במיקומו הנוכחי של המרקאטו, ברובע "אדיס קטאמה" ("העיר החדשה"). עם השנים תפסו המקומיים את מקומם של הסוחרים הערביים, ומאז שנות ה-60 של המאה ה-20, המרקאטו הוא בעיקרו שוק מקומי. השוק משתרע על שטח של יותר מקילומטר רבוע ובו כ-15,000 בתי עסק שונים, הכוללים, בין היתר, כ-2,500 חנויות ודוכנים, 1,500 בתי עסק המעניקים שירותים שונים, עשרות חנויות כלבו ושני מבנים מקורים גדולים. למעשה, זהו רובע מגורים ומסחר ענק, המחולק ל-50 אזורים, ולא רק שוק במובן המערבי של המונח. את השוק הפועל בשעות האור, עשויים לפקוד כ-200,000 איש ביום. ימי שבת עמוסים במיוחד כאשר מגיעים למרקאטו מוכרים וקונים רבים מחוץ לעיר, ובימי ראשון המרקאטו שובת. במרקאטו נמכרים מוצרים מכל הסוגים, ואלה מחולקים לאזורים לפי סוגי הסחורה. חנויות למוצרי מזון ולתוצרת חקלאית, במיוחד קפה, הן עדיין החנויות הנפוצות ביותר בשוק; אך בעלי חיים, מלאכת יד, כלי בית, מוצרים ממוחזרים מעץ וממתכת, מוצרי אלקטרוניקה, ביגוד ומוצרי טקסטיל הם רק חלק מהמוצרים הנוספים המוצעים למכירה. למעשה ניתן למצוא במרקאטו כל דבר, אפילו רובים וכלי נשק מסורתיים. מצפון לשוק שוכנת תחנת האוטובוסים המרכזית הבין-עירונית של אדיס אבבה ליעדים רחוקים (מעל 250 ק"מ). מדיה וקבצים בנושא מרקאטו בוויקישיתוף על שוק מרקאטו באתר אתיופיה Addis Merkato: The Indigenous Market Center Addis Abeba Mercato Mercato Mercato Mercato
אנטוניו לובו אנטונש

אנטוניו לובו אנטונש (בפורטוגזית: António Lobo Antunes; נולד ב-1 בספטמבר 1942) הוא סופר פורטוגלי, הוא זוכה פרס קמואש לשנת 2007. אנטונש השלים את לימודיו בבית הספר לרפואה והתמחה בפסיכיאטריה. הוא התגייס לצבא הפורטוגלי והשתתף מספר שנים במלחמה הקולוניאלית באנגולה כרופא פסיכיאטר. אנטונש חזר לאירופה בשנת 1973 ובשנת 1979 פרסם את הרומן הראשון שלו: "זיכרון של פיל", המתאר את התמוטטות נישואיו הראשונים. בעקבות הצלחת הספר הוא עזב בהדרגה את הפסיכיאטריה והתמסר יותר לכתיבה. בשנת 2005 הוא בא לארץ עם רעייתו לקבל את פרס ירושלים ביריד הספרים הבינלאומי. מלחמת העצמאות של אנגולה משמשת נושא חוזר בספריו של אנטונש והוא מושפע במיוחד מויליאם פוקנר ומלואי פרדינאן סלין. מרבה לצטט את המשוררים הקלאסיים ובהם ורגיליוס ואובידיוס. זיכרון של פיל 1979 הארץ בסוף העולם 1979 ידיעת הגיהנום 1980 הארורים (1985), תרגם לעברית - יורם מלצר, הוצאת עם עובד, 2003. שובן של הסירות 1988 סדר הדברים הטבעי 1992 מותו של קרלוס גרדל 1994 לא ראיתיך בבבל אתמול 2006 שמי הוא לגיון 2007 מדיה וקבצים בנושא אנטוניו לובו אנטונש בוויקישיתוף אנטוניו לובו אנטונש, ברשת החברתית Goodreads אנטוניו לובו אנטונש, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איטן

אִיטָן (שם מדעי: Phleum) הוא סוג עשב ממשפחת הדגניים. המינים בסוג זה הם רב-שנתי וגדלים באירופה, אסיה ואפריקה מלבד המין איטן האלפים שגדל גם בצפון ודרום אמריקה. גובה הגבעול בין 20 ל-130 סנטימטר שמקצהו תפרחת גלילית צפופה דמוית שיבולת. דגן זה משמש למרעה בקר וכן להאכלת חיות מבויתות. מקור שמו העברי בתלמוד ירושלמי שם משמש שם זה לציון מין דגן אשר ניתן לגדלו עם חיטה והדבר לא יחשב ככלאיים. בסוג זה שישה מינים לפי ITIS: איטן האלפים - Phleum alpinum Phleum arenarium איטן החולות - Phleum exaratum Phleum paniculatum Phleum pratense Phleum subulatum מדיה וקבצים בנושא איטן בוויקישיתוף איטן, באתר ITIS (באנגלית) איטן, באתר NCBI (באנגלית) איטן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איטן, באתר Tropicos (באנגלית) איטן, באתר GBIF (באנגלית) איטן, באתר IPNI (באנגלית) תלמוד ירושלמי, מסכת כלאים, פרק ה', הלכה ז' (דפוס וילנא: דף דף כ"ז, עמוד ב') ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דני ספרים

דני ספרים בע"מ היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה ומנוהלת על ידי המו"ל דני פחימה. ההוצאה החלה כחנות ספרים שייסד פחימה עם אחיו בירושלים בשנת 1981 ובשנת 1985 הוציא לאור את הספר הראשון כהוצאה, "מברשת השיניים הראשונה שלי", שכתבה נורית כהן, גיסתו. עד היום הוציאה לאור כ־500 ספרים, רובם ספרי ילדים. בין מחברי ספרי ילדים שהוצאו על ידי הוצאת לאור ניתן לציין את אורה קרופיק שמוציאה כל שנה ספר חדש. משרדי ההוצאה נמצאים בקריית גת. כמו כן מוציא שני עיתוני ילדים לציבור הדתי: "אותיות" ו"סוכריות". ההוצאה מפרסמת את סדרת ספרי קופיקו וצ'יפופו של תמר בורנשטיין־לזר. חגי ברקת משמש כעורך הראשי של ההוצאה. בשנת 2009 רכשה ההוצאה את הוצאת הספרים יוסף שרברק, וכך קבלה בעלות על יצירות קלאסיות רבות בספרות העברית, בהם ספריה של דבורה עומר וספרי מוזיקה של יוני רכטר, אהוד מנור ומתי כספי. דני ספרים חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של דני ספרים דני פחימה - המו"ל מקרית גת עפרה לקס, לקראת שבוע הספר - ראיון, באתר ערוץ 7, 2 ביוני 2011
לול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לול – מתקן לגידול עופות לול (לתינוק) – מתקן לשהייה של תינוק חבורת לול – חבורת זמרים ושחקנים שפעלה בישראל בשנת 1970 לול (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה בהפקתה של חבורת לול שהופקה בין השנים 1970 ל-1972 לול (סרט) – קיבוץ פרקי סדרת הטלוויזיה "לול" לסרט קולנוע שיצא ב-1988 LOL – סלנג נפוץ באינטרנט, ראשי תיבות של "laughing out loud" (צוחק בקול רם) מוסד רמון לול – מוסד הפועל להפצת הלשון הקטלאנית ותרבותה אישים: יוסוף לול – מנשיאי אוגנדה רמון לול – סופר, מיסטיקן ומיסיונר נוצרי ריצ'רד סוואן לול – פלאונטולוג אמריקאי לולה
קיטא

הקיטָא באמהרית (ቂጣ) והקיצ'א בתגרית (ቂጫ) היא המצה אותה נהגו ביתא ישראל להכין לפסח לפי מנהגים ומסורות מיוחדות. תהליך אפיית המצה החל מדי שנה מספר שבועות לפני ערב פסח, ודרש הכנות ותכנונים קפדניים של אנשי העדה. כאשר בסוף חודש אדר היו מכריזים הכהנת באתיופיה על תחילתו של חודש ניסן, היו היהודים מתחילים בהכנות קדחתניות לקראת חג הפסח, בי"ד בניסן. המשימה הראשונה והחשובה ביותר הייתה הכנת המצה. מקור החיוב להכנת ואכילת מצה הוא בפסוק מהתורה, "בערב תאכלו מצות" (ספר שמות, פרק י"ב, י"ח). אפיית המצה הייתה מורכבת, ונדרשו הכנות מיוחדות. הקושי העיקרי היה השגת החיטה. לא בכל הכפרים השתמשו בחיטה להכנת לחם אלא בקטניות (בעיקר בטֵף ובדָגוסָה), ולכן המשפחות היהודיות היו דואגות לייבא חיטה מוקדם ככל האפשר. קושי נוסף היה הצורך להכין כמות מצות גדולה מאוד - מכיוון שבחג הפסח עצמו לא ניתן היה להכין מצות טריות (כיוון שהן עשויות מקמח), נדרשה הכנת כמות גדולה מראש, שתספיק לכל ימי החג . כיוון שהיהודים באתיופיה חששו מחילול חג הפסח, הם הרחיקו את החמץ מביתם החל מי"ג בניסן, וסיימו את אכילת מצה רק בכ"ב בניסן, כלומר שמרו על תשעה ימים ללא חמץ (במקום שבעה, כנהוג בחג הפסח על פי התורה). [דרוש מקור] המצות הוכנו בעבודת יד. שבועיים לפני כניסת החג החלו נשות הכפר באפייתן. מאחר שהבקתות טרם הוכשרו לקראת הפסח, נהגו לאפות את המצות במרחק מסוים מהבתים, בשדה, כדי להרחיק את החשש מפני מגע עם חמץ. המצה נאפתה בתנור עצים שנבנה במיוחד למטרה הזו, כמו גם משטח החרס העליון עליו נאפתה המצה. לרוב כל משפחה אפתה את המצות בנפרד. לרוב שתי נשים בעלות ניסיון הופקדו על מלאכת האפייה: האחת מכינה ולשה את הבצק במהירות, והשנייה אופה את המצה על התנור. התהליך נעשה בהשגחה קפדנית של הזקנים. לאחר האפייה נלקחו המצות לבתים, ושם אוחסנו על הגגות או בבקתה במדף מיוחד מעל המדורה. הסיבה לצורת אחסון זו קשורה בחששם של היהודים שהמצות יחמיצו בשל רטיבות, לכן הן נשמרו במקומות חמים ויבשים (חודש ניסן הוא שיא עונת הקיץ באתיופיה). לקראת החג נהגו היהודים להוציא את כל כלי הבית שהיו עשויים חרס או מדלועים, אל מחוץ לבתים, ולאחסן אותם במערה או במסתור אחר בשדה, וזאת כדי לקיים את מצוות התורה "לא יראה לך חמץ" וכן "שבעת ימים שאור לא ימצא בבתיכם". הבתים נוקו היטב, ובערב פסח נערך סדר פסח, בו אכלו היהודים מצה עשויה מחיטים; אך עבור שאר ימי החג אפו היהודים לעצמם מצות עשויות מקטניות (טֵף ודָגוסָה), שהיו טעימות יותר ופחות קשות. יהודי אתיופיה בישראל משתמשים כיום במצות התעשייתיות המקובלות ברחבי הארץ. סרטון המתאר אפיית מצות באתיופיה - חבל גונדר, באתר youtube
קרן נדל"ן

קרן נדל"ן (ידועה גם כקרן ריט, קרן להשקעות במקרקעין, בשל המונח האנגלי REIT – Real Estate Investment Trust) היא קרן השקעות פרטית או ציבורית, שתכליתה השקעה בנאמנות בנדל"ן מניב. קרן נדל"ן רוכשת מרכזים מסחריים, בנייני משרדים ובנייני דירות למגורים מתוך מטרה להשכיר הנכסים לתקופה ארוכה בסכום שכירות ידוע מראש. קרנות נדל"ן נסחרות בבורסה בארצות הברית מאז שנות ה-60 וכיום זוהי החזקה נפוצה בקרב משקיעים מוסדיים בארצות הברית, עקב התכונות שמקובל לייחס לסוג זה של נייר-ערך (רמת סיכון נמוכה יחסית, תשואה שניתן להעריכה מראש, תשלום דיבידנד בתדירות קבועה). מעמדן של קרנות נדל"ן מוסדר בחוק בישראל. עיקר החקיקה נמצא בפקודת מס הכנסה, חלק ד', פרק שני 1: קרן להשקעות במקרקעין. החקיקה הראשונית בנושא הייתה במסגרת תיקון 147 לפקודת מס הכנסה, בעקבות המלצות ועדה שבחנה הסוגיה. הסדרה זו הקימה את הענף בישראל. בשנת 2016 תוקנה שוב פקודת מס ההכנסה במטרה להנמיך את חסמי הכניסה להקמת קרנות חדשות ולעודד קרנות נדל"ן להשקיע גם בנדל"ן למגורים. התגובות בשוק לתיקון היו שהתשואה שתתקבל תהיה נמוכה בהרבה מנדל"ן מניב. התיקון לא יצר את השינוי שהמחוקק יחל לו. בישראל פעילות מספר קרנות בורסאיות: ריט 1, שהוקמה סמוך להסדרת הנושא בחוק. וסלע קפיטל, שהוקמה מאוחר יותר, והיא בעלת היקף פעילות קטן יותר. מניבים קרן הריט החדשה בע"מ אשר הוקמה בשנת 2015, לאחר שהשלימה גיוס של 267 מיליון שקל ממשקיעים שונים, ומגוריט אשר הוקמה והונפקה בשנת 2016, וייחודה הוא שהיא משקיעה בעיקר בנדל"ן למגורים. קרנות נדל"ן נסחרות בבורסה כמניה רגילה, אך הן פועלות תחת תנאים מיוחדים. התנאים בנוגע לפעולות קרנות נדל"ן ישראליות קובעים סף מינימום להחזקת נדל"ן בישראל, מגבילים את המינוף שלהן ונועדו למנוע פעולתן תחת בעלי שליטה מעטים. יתרונות ההשקעה בקרן נדל"ן: מאפשרת השקעה סחירה בנדל"ן מניב מחלקת את רוב רווחיה כדיבידנד. נהנית ממעמד מס מיוחד, פטור ממס חברות ומיסוי חד שלבי ברמת בעלי המניות בלבד מדיה וקבצים בנושא קרן נדל"ן בוויקישיתוף דניאל בראז, קרנות ריט - קטליזטור לגלובליזציה של הנדל"ן, באתר הארץ, 18 בפברואר 2006 דניאל בראז, כיצד מעריכים קרנות ריט, באתר הארץ, 18 בפברואר 2006 חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 147), התשס"ה-2005 באתר הכנסת דוח הוועדה לבחינה ולהסדרה של פעילות קרנות נדל"ן בישראל באתר מס הכנסה ומיסוי מקרקעין אושר לקריאה שנייה ושלישית: הטבות מס גדולות לקרנות ריט שישקיעו בנדל"ן להשכרה ארוכת טווח. הודעה מ 21 במרץ 2016 באתר הכנסת
שלומי אלקבץ

שלומי אלקבץ (נולד ב-5 בדצמבר 1972) הוא במאי, שחקן, מפיק ותסריטאי ישראלי. זוכה בפרס לנדאו בתחום הקולנוע לשנת 2017. הסרט "מחברות שחורות", אותו ביים, זכה בפרס אופיר לסרט תיעודי ארוך (מעל 60 דק'). אלקבץ נולד בשכונה ד' בבאר שבע להורים יוצאי מרוקו, וגדל רוב ילדותו בקריית ים. אחותו הייתה השחקנית רונית אלקבץ ואחיו הוא השחקן יחיאל אלקבץ. הוא למד משחק וצילום בניו יורק ושיחק בתיאטרון במשך שנתיים. הוא ביים את העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רביעיית רן". בשנת 2019 שיחק במיני סדרת הטלוויזיה "הנערים" ששודרה ב-HBO בתפקיד סימון, איש שב"כ. מלמד קולנוע במכללה לאמנות במכללת ספיר ובמנשר לאמנות. גר בתל אביב עם בן זוגו יובל, ואב לבת, רנה ליליאן אלקבץ דורי, בהורות משותפת עם הזמרת דיקלה. ולקחת לך אישה, 2004 שבעה, 2008 רביעיית רן עונה 2, 2010 עדות, 2011 גט, 2014 לא פה, לא שם (מפיק), 2016 הנערים, 2019 מחברות שחורות (במאי), 2021 שלומי אלקבץ, ברשת החברתית אינסטגרם שלומי אלקבץ, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שלומי אלקבץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שלומי אלקבץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שלומי אלקבץ, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים מידע על אלקבץ, שלומי, 1972- בקטלוג הספרייה הלאומית ענת אור, שלומי אלקבץ, באתר הארץ, 4 במאי 2007 מרב יודילוביץ', שלומי אלקבץ: "לא רציתי שהסרט יעבור בשקט", באתר ynet, 30 במאי 2011 אסנת טרבלסי, על רקע עדותי, באתר כביש ארבעים, גיליון 118, יוני 2011 נירית אנדרמן, העד: ריאיון עם במאי "עדות" שלומי אלקבץ, באתר הארץ, 5 בינואר 2012 יורם יובל, שיחת נפש עם שלומי אלקבץ, כאן חינוכית, 14 במאי 2018 נירית אנדרמן, פסטיבל קאן 2021: סרטו המרגש של שלומי אלקבץ הותיר מאחור את הפתיחה המאכזבת, באתר הארץ, 8 ביולי 2021 גבי בר־חיים, "כשרונית דיברה על המחלה, היא אמרה שזה משהו שיהיה צריך יום אחד לספר לעולם", באתר "ידיעות אחרונות", 10 בדצמבר 2021 אתר "אישים" אורין ויינברג, הוכרזו הזוכים בפרסי לנדאו לאומנויות, באתר ynet, 27 בספטמבר 2017 נירית אנדרמן, "סינמה סבאיא" זכה בפרס אופיר; ששון גבאי וריטה שוקרון זכו בפרסי השחקנים הראשיים על הופעותיהם ב"קריוקי", באתר הארץ, 18 בספטמבר 2022 שי פוגלמן, ינאי יחיאל, שלומי אלקבץ - ענייני פנים, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סינגל שיווקי

סינגל שיווקי הוא סינגל, שמטרתו העיקרית להגדיל את החשיפה לאלבום מסוים, ובכך לקדם את המכירות שלו. הוא מוצע לרוב להורדה דיגיטלית, ומגיע כשהוא ארוז באותה עטיפה של הסינגל. בשירות "iTunes", מוצע הסינגל השיווקי בדרך כלל במחיר נמוך משאר שירי האלבום. סינגלים שיווקים נשלחים אל תחנות הרדיו והטלוויזיה, ולעיתים אף למבקרים, מתוך מטרה שהאחרונים יכתבו עליהם ביקורת. בעבר, כמו סינגל רגיל יכול היה סינגל שיווקי לצאת כתקליט, קלטת שמונה ערוצים, קלטת שמע, תקליטור, ולרוב היו מוצעים בחינם, על מנת לאפשר קנייה של השיר גם על ידי מי שאינו יכול להרשות לעצמו לקנות סינגל. סינגל שיווקי היה מגיע לרוב עם מעט הערות אלבום ועם עטיפה. במקרים נדירים, הסינגלים השיווקיים היו מוחזרים על ידי המפיץ, בגלל בעיות מסוימות. למשל, "Under the Pink" (שיצא כתקליט שיווקי) של טורי איימוס, הוחזר כיוון שאיימוס לא הייתה מרוצה מהעטיפה, ולאחר החלפת התמונה, הוא נשלח בחזרה אל הצרכנים. סינגלים שיווקים לא היו מיוצרים בכמויות גדולות, ומסיבה זו, היו נחשבים למוצר אספנות. סינגלים שיווקים מופצים בדרך כלל אל תחנות הרדיו. הסינגלים האלו כוללים את גרסת הרדיו של השיר, אך לעיתים מתווספות להם גרסת האלבום או רמיקס. שירי אלקטרונית ודאנס, נשלחים בדרך כלל לתקליטנים, וכוללים לעיתים מספר גרסאות נוספות, בנוסף לגרסאות רמיקס לשיר. בנוסף, ישנן מספר חברות המספקות אוספים של סינגלים שיווקים, שמוצעים לרוב לתקליטנים. ישנם אוספים שמציעים שירים מסוגה אחת, וישנם אחרים, המשלבים בין מספר סוגות. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלקאו

פאולו רוברטו פלקאו (בפורטוגזית: Paulo Roberto Falcão, נולד ב-16 באוקטובר 1953 במדינת סנטה קטרינה בברזיל) הוא כדורגלן ומאמן עבר ברזילאי, וכיום פרשן כדורגל. פלקאו החל את הקריירה שלו במועדון הספורט אינטרנסיונל בעיר פורטו אלגרה ובו שיחק מ-1973 עד 1980 וזכה בשלוש אליפויות, ב-1975, 1976 ו-1979. לאחר מכן עבר לרומא וזכה עם המועדון באליפות איטליה ב-1983. אחר כך חזר לשחק בברזיל וסיים את הקריירה שלו בסאו פאולו ב-1986. עם נבחרת ברזיל שיחק במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986. פלקאו גם פעל כמאמן כדורגל אך ללא הישגים מיוחדים. בין 1990 ו-1991 היה מאמן נבחרת ברזיל ולאחר מכן מאמן קלוב אמריקה בין 1991 ו-1993. פלקאו גם אימן את נבחרת יפן ב-1994. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. ב-2011 היה מאמנה של אינטרנסיונל ובשנת 2012 היה מאמן באהיה. מדיה וקבצים בנושא פלקאו בוויקישיתוף פלקאו, באתר Transfermarkt פלקאו, באתר Soccerway פלקאו, באתר WorldFootball.net פלקאו, באתר National Football Teams פלקאו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל ב-Sambafoot היכל התהילה של הכדורגל הברזילאי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.