laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוריץ ורמן

מוריץ וַרמַן (בהונגרית: Moritz Wahrmann, Wahrmann Mór;‏ 28 בפברואר 1832, בודפשט – 26 בנובמבר 1892, שם) היה פוליטיקאי הונגרי-יהודי, הנציג היהודי הראשון בפרלמנט ההונגרי, נכדו של הרב ישראל ורמן, רבה הראשון של קהילת פשט. נכדו של ישראל ורמן שהיה הרב המוכר הראשון של פשט. את השכלתו קיבל בגימנסיה פרוטסטנטית ובאוניברסיטת בודפשט. אחרי תום לימודיו החל לעבוד ב־1847 בחברה המסחרית של אביו. אחרי מות אביו נעשה למנהל החברה. ורמן היה קשור להתפתחות המסחר והתעשייה בהונגריה, הוא היה מעורב בגיבוש מערכת הכספים ההונגרית ובגידול מערכת ההשכלה והמוסדות הפילנתרופיים של בודפשט ובמיוחד עם קידומה של הקהילה היהודית. מטרתו הייתה להעביר את המסחר לשליטה לאומית הונגרית ולהשיג עצמאות פיננסית וכלכלית מאוסטריה. לשם כך הקים פירמות תעשייתיות ומסחריות גדולות. ב־1869 נבחר ורמן לפרלמנט ההונגרי כנציג אזור לאופולדשטט (היום המחוז החמישי של בודפשט). הוא היה היהודי הראשון שנבחר כחבר הנציגות ההונגרית ובמסגרתה קידם במרץ את האינטרסים של הונגריה. הוא נבחר מחדש שש פעמים כשהוא מחזיק במשרתו עד מותו. ורמן פעל רבות לחזרתו לפשט של מיקשה פלק, חברו מבית הספר, וקבלתו לידיו את עריכת העיתון החשוב "פסטר לויד" שהופיע בשפה הגרמנית. הוא נאם לעיתים רחוקות אבל היה חבר פעיל בוועדות בהן הכשרתו הפיננסית עשתה אותו לאחת הדמויות החשובות ביותר. הוא היה גם נשיא לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט ושל חברת לויד. ורמן היה פעיל באותה מידה גם בעניינים קהילתיים והוא היה אחד התומכים החשובים ביותר בקהילה היהודית. הוא היה חבר בעיתון Magyar Izraelita Egylet ופעל בנאומים ובכתיבה למען אמנציפציה של היהודים. ב־1868 הוא היה סגן נשיא של הקונגרס היהודי הכללי וממנהיגי האגף הנאולוגי בו ובתפקיד זה עמד בראש משלחת אל המלך. כראש קהילת בודפשט הייתה לו השפעה עמוקה על האדמיניסטרציה של ועל מוסדותיה. הוא פעל גם ליצור אחדות אינטרסים בקרב הגופים הפוליטיים השונים. כמו כן הוא תרם בנדיבות למוסדות מדעיים, חינוכיים ופילנתרופיים. אחיו, אלכסנדר ורמן (נולד ב-1839 ונפטר בבודפשט ב-1899) תרם רבות, יחד עם מקס וירת לשם העלאת מעמדה הכלכלי של הונגריה. הוא היה ידוע מאוד כפילנתרופ. הוא תרם 200,000 כתרים לאגודות צדקה בעיר הבירה ו- 600,000 כתרים להקמת גימנסיה יהודית. מדיה וקבצים בנושא מוריץ ורמן בוויקישיתוף Wahrmann Mór מוריץ ורמן (1832-1892), דף שער בספרייה הלאומית
בלי לומר שלום

בלי לומר שלום (באנגלית: No Time For Goodbye) הוא ספר המתח הראשון שכתב הסופר לינווד ברקלי. בישראל הספר יצא לאור במהדורה העברית על ידי הוצאת מודן בשנת 2008. הספר בוחן את אחד הפחדים האנושיים הבסיסיים ביותר: מה אם אתעורר יום אחד ואגלה שהכל ישתנה? שכל מי שאהב אותי אי פעם נעלם ולי לא ניתנה ההזדמנות אפילו לשאול למה? במרכז הספר סיפורה של סינתיה ביג בת ה-14, אחרי לילה פרוע בו שתתה לשוכרה היא מתעוררת עם כאב ראש נוראי. בליל אמש היא רבה עם אביה, והיא חוששת כי הריב יחזור על עצמו גם היום. אולם אין בבית כל זכר לשאר המשפחה, הוריה ואחיה אינם וכך גם מכוניותיהם. היא מתלבטת אם הם החליטו להיעלם כדי להענישה על התנהגותה, והיא מתחילה לחפש אותם. לאחר מספר ימים, אנשי המשטרה מרימים ידיים ומודים שאין להם מושג מה קרה לבני משפחתה, סינתיה עוברת להתגורר עם דודתה בלי לדעת מדוע משפחתה נעלמה ונטשה אותה מבלי לומר שלום, והיא נאלצת להמשיך בחייה. לאחר עשרים וחמש שנים סינתיה נשואה לבעלה המורה טרנס ארצ'ר ויש להם ילדה בת שמונה, יחד הם מתגוררים במילפורד, קונטיקט, קרוב לבית ילדותה. אומנם עבר זמן רב, אך סינתיה עדיין רדופה על ידי היעלמותם של בני משפחתה והיא מחליטה לקחת חלק בתוכנית תחקירים בטלוויזיה, על אף התנגדותו של בעלה, זאת בתקווה שיתגלה מידע חדש על היעלמותם המסתורית של בני המשפחה. סינתיה מקבלת שיחת טלפון הגורמת לה להאמין כי קיימת אפשרות שמשפחתה בחיים, אולם טרנס מודאג מהתנהגותה של סינתיה ומאירועים מוזרים המתרחשים בביתם, הגורמים לו להאמין כי מישהו מנסה לשחק ברגשותיה של אשתו, וכן נראה כי בני המשפחה שנעלמו שמרו על סודות שסינתיה לא ידעה עליהם. הספר "בלי לומר שלום", באתר "סימניה" בלי לומר שלום, באתר OCLC (באנגלית)
דמיטרי סליטה

דמיטרי סליטה (ברוסית: Дмитрий Салита, באוקראינית: Дмитро Саліта, באנגלית: Dmitry Salita, ידוע גם בכינויו מגן דוד, נולד ב-4 באפריל 1982) הוא מתאגרף יהודי אוקראיני-אמריקאי. סליטה נולד בשם דמיטרי אלכסנדרוביץ' לכטמן (רוסית: Дмитрий Александрович Лехтман, אוקראינית: Дмитро Олександрович Лехтман, אנגלית: Dmitry Alexandrovich Lekhtman) בעיר אודסה שבאוקראינה להורים יהודים, לודמילה ואלכסנדר. ב-1991 היגר עם משפחתו לברוקלין. התחיל את הקריירה שלו כמתאגרף בגיל 13. בנוסף, בברוקלין סליטה החליט לחזור בתשובה, בשל כך קיבל את הכינוי "מגן דוד" (Star of David). אם נקבע לו משחק ביום שבת, דוחה זאת למוצאי שבת, ואף משתדל להתאמן לאיגרוף במקומות הקרובים לבתי כנסת. לא נוהג ולא נוסע בשבת. אתר האינטרנט הרשמי של דמיטרי סליטה מדיה וקבצים בנושא דמיטרי סליטה בוויקישיתוף דמיטרי סליטה, באתר BoxRec הניו יורק טיימס, הילד שגילה את חב"ד בגיל 9 הפך לאמרגן צמרת של קרבות איגרוף, באתר הארץ, 22 באפריל 2019 דותן מלאך, ‏דמיטרי שליט"א: המתאגרף החרדי הראשון, בעיתון מקור ראשון, 4 ביולי 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל ורמן

ישראל בן שלמה ורמן (בהונגרית: Israel Wahrmann, אובודה, 1755 - פשט, 24 ביוני 1826) היה הרב המוכר הראשון של פשט בהונגריה. ורמן נולד באובודה, אז עיר בגדה המערבית של הדנובה מול העיר פשט, כיום חלק מבודפשט. ב-1799 הוא נקרא למלא את תפקיד רבה של פשט והיה הרב המוכר הראשון של הקהילה שהתפתחה במהירות בהנהגתו. עקשנותו הניעה את כתיבת תקנות הקהילה הראשונות. המוסד החשוב ביותר הקשור בשמו הוא ה- Nationalschule – בית ספר יסודי שהוקם ב-8 בספטמבר 1814 והיה גורם חשוב בהעלאת קרנה האינטלקטואלי של הקהילה. תוכנית הלימודים בו כללה הונגרית, מדעים ועברית. ורמן נפטר בבודפשט ב- 24 ביוני 1824. האבל על מותו בא לידי ביטוי בשיר העברי והגרמני של פיליפ וייל אבל ישראל, או, Totenfeier. נכדו הוא ראש הקהילה היהודית וחבר הפרלמנט ההונגרי מוריץ ורמן. חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. דף נתונים במוזיאון לספרות של פטפי Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Bp., Zsidó Lexikon, 1929 מצבות יהודיות בבודפשט Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Bp., Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004 Predigt zur Erweckung der Mildthätigkeit seiner Gemeinde... den 1. Febr. 1806. Ins Deutsche übersetzt von Philipp Jakobovics. Pesth, 1806. Patriotische Blume und Siegesfeyer, welche wegen des 18. u. 19. Oct. 1813. erfochtenen Sieges gehalten wurde. Übersetzt von Karl Kohlmann. Pesth, 1814. Andachtsübung der Israeliten der Kön. Freystadt Pesth zur Feyer des glücklichen Tages, an dem Se. Majestät unser Kaiser mit dem Kaiser von Russland und dem König von Preussen... diese Stadt mit Ihrem Besuche beehrten den 25. Oktober 1814. Ofen, 1814. "ישראל ורמן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
נבי יעפורי

נבי יעפורי הוא אתר הקבורה של הקדוש הדרוזי יעפורי, הנמצא בצפון רמת הגולן, כחצי קילומטר מצפון לברכת רם וסמוך ממזרח לנחל סער. הבקעה שבה שוכן מבנה הקבר מכונה "בקעת יעפורי", על שמו. המבנה, התחום בחומה, נבנה בשנת 1840 לערך, והוא נושא כיפה לבנה. סביבו קמו במשך השנים מספר מבנים נוספים דוגמת מטבח וחדר אוכל, ובמקום נוהג שוק איכרים. נבי יעפורי היה קדוש שנודע בערכיו המוסריים הגבוהים, ואלה הועברו בעל-פה מדור לדור. הוא מגלם את דמותו של אלע'פרי, מאנשיו של הנביא מוחמד, והוא מקובל על הדרוזים אף על פי שחי זמן רב לפני שאמונתם התגבשה. לפי המסורת שהה נבי יעפורי באתר. השייח' אמין טריף קבע את יום 25 באוגוסט כיום העלייה לרגל (זיארה) אל קברו של יעפורי, ובמקום נערך טקס התרת נדרים. באוגוסט 1973 חובר הקבר לרשת החשמל הישראלית. מדיה וקבצים בנושא נבי יעפורי בוויקישיתוף נבי יעפורי באתר GoIsrael דובי זכאי, בדרך לחרמון: דובי זכאי מטייל בישראל, באתר nrg‏, 4 בנובמבר 2010 קבר יעפורי בגולן חובר לרשת החשמל הארצית, דבר, 10 באוגוסט 1973 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקעת יעפורי

בקעת יעפורי היא בקעה בצפונה של רמת הגולן ובדרום-מזרחו של החרמון, הקרויה על-שמו של מבנה הקבר המיוחס לנביא הדרוזי נבי יעפורי אשר שוכן בליבה. גובהה של הבקעה נע מ-1,000 עד 1,100 מטרים מעל פני הים, והיא מנוקזת על ידי נחל סער. היא תחומה על ידי כתף החרמון מצפון וממערב, גבעת הצעקות (נ.ג. 1,129) והר רם ממזרח, והר כרמים מדרום. בחלקה הדרום-מערבי של הבקעה שוכנת ברכת רם, עמק קדום שהתמלא בסלעי בזלת, ובתוכו התפתח חרוט סקוריה. הבקעה היא אזור חקלאי פורה, והיא ידועה במטעי התפוחים שבה. סביב לה שוכנים היישובים מג'דל שאמס מצפון, ונמרוד ומסעדה ממערב. מדיה וקבצים בנושא בקעת יעפורי בוויקישיתוף
מנזר הגברים

מנזר הגברים (בצרפתית: Abbaye aux Hommes) היא כנסייה במנזר שנמצא בעיר הצרפתית קן בנורמנדי. המנזר נחשב, יחד עם מנזר הנשים, לאחד המבנים הבולטים בנורמנדי. המנזר מקושר לסטפנוס הקדוש ולמסדר הבנדיקטי. בשלב מסוים הארכיבישוף מקנטרברי היה אב המנזר. בנית המנזר נעשתה מאבן מקומית במהלך המאה ה-11 ונמשכה במשך עשרות שנים. המנזרים התחרו ביניהם ולמעשה היוו מקשה ארכיטקטונית אחת. ונחשבו לחלוצים של המבנים הגותיים. במאה ה-11 נוסף אפסיס רומנסקי. ובמאה ה-13 נוספו תשעה מגדלים וצריחים. מה שאפיין את הבניין זה הצלעות המעגולות והקמרונות המחודדים. כתוצאה מהמלחמות הרבות ועלית הקלויניסטים המגדל האמצעי נהרס ולא חודש. שני המנזרים נתרמו לצרפת על ידי ויליאם הכובש ואשתו מתילדה מפלאנדריה כעונש שהוטל על ידי האפיפיור עקב נישואיהם. גם ויליאם וגם אשתו נקברו בו. ויליאם במנזר הגברים ואשתו במנזר הנשים. הקבר של ויליאם עשוי משיש שחור נהרס על ידי הקלויניסטים במאה ה-16 ועצמותיו של המלך פוזרו. לאחר המהפכה הצרפתית דוכא המנזר הבנדיקטי והפך לכנסיית הקהילה. בהמשך הוסב המבנה לבית ספר יוקרתי. במהלך מלחמת העולם השנייה מצאו התושבים המקומיים מקלט במבנה. כדי להגן על עצמם שמו סדין עם סמל של הצלב האדום שנעשה בדם כדי להראות שמדובר במבנה השייך לבית חולים. מדיה וקבצים בנושא מנזר הגברים בוויקישיתוף
עריצה היא הלבנה

עריצה היא הלבנה (באנגלית: The Moon Is a Harsh Mistress) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט היינלין שראה אור בשנת 1966. הספר מספר על מהפכה המתרחשת במושבה על הירח כנגד שלטון כדור הארץ, המשתמש בירח כבשדה תבואה. הספר זכה בפרס הוגו. היינליין עצמו התייחס ל"עריצה היא הלבנה" (המתאר את יציאתה של קהילת תושבי הירח לעצמאות, באופן מקביל לזה של עצמאותה של ארצות הברית משלטונה של בריטניה) כאל ספרו הטוב ביותר, אך רבים רואים בספר "גר בארץ נכריה" את ספרו המעניין והמשפיע ביותר. בספר, הירח משמש כמושבת עונשין אליה מוגלים אנרכיסטים, פושעים ומהפכנים. כדור הארץ, מנהל את הירח דרך הרשות הכל-יכולה, מזניח את פיתוחו ושואב ממנו משאבים - בדמות מזון - מבלי להחזיר דבר. הרשות מנהיגה סדר, שבו החקלאים רק מפסידים, כי הרשות היא ספקית בלעדית של חומרי גלם, ומאידך היא קונה את התבואה במחירים קבועים, וההפרש הוא תמיד לרעת החקלאים. המספר הוא מנואל גרסיה או'קלי דייוויס, צאצא מדור שלישי לגולים מכדור בארץ, טכנאי מחשבים גידם, אשר מגלה כי המחשב המרכזי של רשות הירח השנואה הפך לבעל מודעות עצמית. הוא קורא למחשב "מייק" (על שם מייקרופט הולמס, האח הבכור בסיפורי שרלוק הולמס), וזה מתעניין בעיקר בהומור האנושי. לאחר שרשרת אירועים שתחילתה באספת מהפכנים, הופך המספר, מנואל, לדמות מרכזית בקשר נגד הרשות וכדור הארץ כולו. הוא, יחד עם מורהו הוותיק והאנרכיסט פרופ' ברנארדו דה לא פאז, ועם מהפכנית אחרת בשם וייאו (שם מלא: וייאומינג נוט), מתכנן איך להביא לירח, שתושביו קוראים לו "לוּנה" ("ירח" בלטינית) עצמאות מכדור הארץ. לשם כך הוא מגייס את "מייק", אשר שולט למעשה על כל דבר על הירח: על התקשורת, על התשתיות, ואפילו על המערכות במעונו של ראש הרשות (תושבי לונה מכנים אותו "הסוהר", אך תושבי כדור הארץ מכנים אותו "המגן"). בעזרתו של מייק ולאחר גיוס חברים נוספים לארגון המחתרתי, המוקם בחשאיות בלתי-ניתנת לחיקוי, מצליחים הקושרים לבצע הפיכה ולהפיל את רשות הירח. לאחר-מכן הם שולחים לכדור הארץ "הכרזת עצמאות", שהיא למעשה הכרזת העצמאות האמריקאית, וכשממשלות כדור הארץ מגיבות בפעולות מלחמה הם מטילים על כדור הארץ ספינות מטען עמוסות לעייפה בסלעים, אשר מתפקדות כמו מטאוריטים - עם כל התוצאות המתבקשות. בסופו של דבר ממשלות כדור הארץ נכנעות להפצצה הבלתי-פוסקת ומסכימות על עצמאותו של הירח. בספר זה, היינליין מביע באופן השלם ביותר את משנתו המדינית, שהיא למעשה הקצנה לוגית של דברי תומאס ג'פרסון והנרי דייוויד תורו. החברה על הירח היא חברה שנבנתה בתנאים של חוסר-שלטון, והיא מצליחה להתקיים בזכות מנגנון של משוב שלילי, שעיקרו הוא פשוט מאוד: מי שלא מסתגל במהירות לכללי המקום - מת. היינליין מצייר את התוצאות של "ברירה טבעית" שכזו כחברה שומרת חוק ומנומסת, אך יש לזכור, כי זו אינה התוצאה האפשרית היחידה של אנארכיה. בנוסף לכך, היינליין משלב בספר כהרגלו, את דעתו על מגוון דברים בעולמינו - לדוגמה: ביקורת נוקבת וארסית על הבירוקרטיה, ביקורת על "טמטום השכל האנושי" ודעות אקסצנטריות אופייניות כגון "בחברה מתוקנת צריכים להיות איזה שהם כללים נגד בעלי פה גדול". עריצה היא הלבנה, באתר OCLC (באנגלית) "ותהי להם הלבנה לאבן, והחימר היה להם לחומר", גלעד סרי לוי על הספר "עריצה היא הלבנה" יעל סלע-שפירו, כור ההיתוך האמריקאי ב"עריצה היא הלבנה" באתר בלי פאניקה, 11 בספטמבר 2006
שדרות ח"ן (רחובות)

שדרות ח"ן, שדרה ברחובות הקרויה על שם חיים נחמן ביאליק. השדרה מחברת שני רחובות מרכזיים בעיר - רחוב הרצל ורחוב עמיאל רוז'נסקי, ומקבילה לדרך יבנה. השדרה מחופה עצי פיקוס. בשנת 2007, לקראת השנה ה-120 של העיר, עוצבה השדרה כ"רחוב סיפור ושיר" המוקדש ליצירותיו של ביאליק. בשדרה הוקמו פסלים צבעוניים (של הפסל גיל שדה) הממחישים רכיבים משירי ביאליק. השירים הפרח לפרפר והפרפר לפרח מומחשים על ידי ספסלים בדמות פרחים ופרפרים. השיר קן ציפור מיוצג באמצעות דמות ציפור בעלת שלושה חללים דמויי ביצים, שני ספסלים דמויי ביצה ופסל ביצה חלול, שבתוכו ספסל המקיף אפרוח. השיר מקהלת נוגנים מיוצג על ידי דמויות כלי נגינה ענקיים, המוצגים כשרק חלקם צץ מעל פני הקרקע. שילוט על גבי עמודי תאורה מציג את מילות השירים. גודל הפסלים מאפשר משחקי ילדים - לחלקם חלל שניתן להיכנס לתוכו ומבנה המאפשר טיפוס. החל משנת 2009 התנהל מאבק משפטי בין ועד שדרות ח"ן לבין עיריית רחובות בשל כוונה להקים מקווה בשדרה. מחדשים את ביאליק בשדרות ח"ן (הודעה לעיתונות), באתר "רחובות שלי" פיסול סביבתי בשדרות ח"ן, באתר הפסל גיל שדה. בליווי תמונות אתר שכונת שדרות ח"ן גילי כהן, ביהמ"ש ביטל הקמת מקווה בשכונה חילונית ברחובות, באתר הארץ, 21 בפברואר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השבועה (פועלי ציון)

השבועה הוא שירו של יהושע פלוביץ' במזרח אירופה בשנת 1903. התחבר ביידיש והפך להמנונה של מפלגת "פועלי ציון". במקביל, תורגם השיר לעברית על ידי אברהם לוינסון. "השבועה" הולחן על ידי אברהם משה ברנשטיין. "השבועה" כולל את עיקרי הציונות הסוציאליסטית כפי שנתפסה בתודעתם של רבים במפנה המאות ה-19-ה-20: התארגנות והליכה משותפת בגוף ראשון רבים, ערכי הציונות ובכללם החזרה ההמונית לארץ ישראל והזיכרון הקיבוצי של ההיסטוריה היהודית, והנכונות להאבק ואף למסור את הנפש על השחרור הלאומי בגולה ובארץ ישראל. על פי החוקר אליהו הכהן: "שיר "השבועה" לא היה שיר רגיל ברפרטואר הזמר היהודי והעברי. הוא נחשב לכעין המנון, והושר בדרך כלל בעמידה בסופן של התכנסויות פועלים. תחרות סמויה התנהלה בימי העלייה השנייה והשלישית בינו לבין שירו של ביאליק "תחזקנה" ("ברכת עם") על התואר – המנון תנועות הפועלים בארץ, אם כי בפועל הוא היה המנונה של תנועת "פועלי ציון", שעם מנהיגיה נמנו דוד בן-גוריון ויצחק בן צבי". "השבועה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "השבועה" והאזנה לו באתר זמרשת ב. ציוני, "שיר השבועה" מושר בפתח תקווה והתרגשות הפרופ' שץ, השקפה, 31 באוקטובר 1906 אליהו הכהן, סיפורו של שיר "השבועה", חדשות בן-עזר, באתר library.osu.edu.
אליפות העולם באתלטיקה 1995

אליפות העולם באתלטיקה 1995 הייתה אליפות העולם החמישית באתלטיקה, שנערכה בין 5 באוגוסט ל-13 באוגוסט 1995 באצטדיון אולבי הממוקם בגטבורג שבשוודיה. בתחרות השתתפו 1,804 אתלטים ואתלטיות מ-191 מדינות, ב-44 תחרויות (20 לנשים ו-24 לגברים). ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה במקום הראשון עם 12 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל. בלארוס (בלארוס) דורגה במקום שני עם 2 מדליות זהב בלבד ו-7 מדליות בסך הכל. רוסיה (רוסיה) שדורגה במקום 11 עם מדליית זהב אחת בלבד, צברה 12 מדליות בסך הכל והייתה שנייה בכמות המדליות. באליפות זו נקבעו 3 שיאי עולם חדשים, שניים לנשים ואחד לגברים: קים באטן (ארצות הברית ארצות הברית) קבעה שיא עולם חדש בריצת 400 מטר משוכות, 52.61 שניות. אינסה קראבץ (אוקראינה אוקראינה) קבעה שיא עולם בקפיצה משולשת, 15.50 מטר (השיא הנוכחי - 2014). ג'ונתן אדוארדס (בריטניה בריטניה) קבע שיא עולם חדש בקפיצה משולשת, 18.29 מטר (השיא הנוכחי - 2014). גוון טורנס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר. מרלין אוטי (ג'מייקה ג'מייקה) שזכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. היא הגנה על תוארה בריצת 200 מטר ומדליות כסף בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר. גייל דיברס (ארצות הברית ארצות הברית) הגנה על תוארה בריצת 100 מטר משוכות. סטפקה קוסטדינובה (בולגריה בולגריה) שזכתה פעם נוספת בקפיצה לגובה, 8 שנים לאחר זכייתה הראשונה. מארי-ז'וזה פרק (צרפת צרפת) שזכתה פעם נוספת, 4 שנים לאחר זכייתה הראשונה בריצת 400 מטר. חסיבה בולמרכה (אלג'יריה אלג'יריה) שזכתה פעם נוספת, 4 שנים לאחר זכייתה הראשונה בריצת 1500 מטר). מייקל ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-3 מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא אליפות חדש, בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש נוסף ובריצת שליחים 4x400 מטר. דונובן ביילי (קנדה קנדה) שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר. סרגיי בובקה (אוקראינה אוקראינה) שזכה בכל חמש אליפויות העולם שנערכו בקפיצה במוט. נור א-דין מורסלי (אלג'יריה אלג'יריה) שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בריצת 1500 מטר. מוזס קיפטנוי (קניה קניה) שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בריצת 3000 מטר מכשולים. לארס רידל (גרמניה גרמניה) שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בזריקת דיסקוס. דן אובראיין (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בקרב עשר). איסמאיל קירוי (קניה קניה) שהגן על תוארו בריצת 5000 מטר. היילה גבריסלאסי (אתיופיה אתיופיה) שהגן על תוארו בריצת 10000 מטר. יאן ז'לזני (צ'כיה צ'כיה) שהגן על תוארו בהטלת כידון. אנדריי אבדובלייב (טג'יקיסטן טג'יקיסטן) שהגן על תוארו ביידוי פטיש. נבחרת ישראל כללה רק אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת. מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם באתלטיקה 1995 בוויקישיתוף התוצאות הרשמיות של אליפות העולם באתלטיקה 1995 באתר IAAF
השחר הזהוב

השחר הזהוב (ביוונית: Χρυσή Αυγή, בכתב לטיני: Chrysi Avgi) הוא ארגון פלילי ומפלגה יוונית נאו-נאצית לאומנית ימנית־קיצונית בראשותו של ניקולאוס מיכלוליאקוס. בשנת 1980 הקים מיכלוליאקוס את יסודות של מה שיהיה ברבות הימים השחר הזהוב. בשנת 1991 הפכה התנועה לארגון בולט, ובשנת 1993 נרשמה כמפלגה. בשנת 2005 התנועה הפסיקה באופן זמני את פעולותיה הפוליטיות, אך במרץ 2007 ערכה את הקונגרס ה־6 של המפלגה וחידשה את פעילותה הפוליטית. בבחירות לפרלמנט ההלני שהתקיימו ביוני 2012, המפלגה זכתה ב-18 מושבים, כ־6% מקולות הבוחרים. בשנת 2012 הכריזה המפלגה על החייאת "רעיון יוון הגדולה" ועל הכוונה לחדש את האימפריה הביזנטית על ידי יצירת מדינה יוונית-נוצרית שבירתה קונסטנטינופול (איסטנבול). בספטמבר 2013, בעקבות רצח ראפר המזוהה עם השמאל על ידי פעיל המפלגה, החלו ביוון הפגנות כנגד המפלגה וקריאות להוציאה מחוץ לחוק. המשטרה החלה בחקירה כנגד המפלגה, במהלכה פשטה על ביתו של מיכלוליאקוס ומצאה נשק, תחמושת וכסף רב. לאחר מכן עצרה מספר בכירים לרבות מנהיג המפלגה מיכלוליאקוס וארבעה חברי פרלמנט נוספים בחשד לחברות בארגון פשיעה. אירועי אלימות נוספים נקשרו לשם המפלגה. בנוסף נודע מקרה במסיבת עיתונאים של המפלגה, כשחברי המפלגה אילצו כתבים לעמוד לכבוד כניסתו של מיכלוליאקוס. בשנת 2020 נעצרו עשרות מחברי המפלגה. בית המשפט קבע כי המפלגה פעלה כארגון פשע, וחבריה הואשמו בעבירות רצח, ניסיון לרצח ותקיפה אלימה של מהגרים ושל אנשי שמאל. על חברי המפלגה והנהגתה נגזרו עונשי מאסר של עד 13 שנה. בראשית שנות ה-2000 ייסד חריסטוס חריסטו, שהיה גם חבר מפלגת השחר הזהוב היוונית, את "השחר הזהוב: הגרעין הקפריסאי" כתנועה חוץ-פרלמנטרית בקפריסין. בשנת 2008 נאסר על התנועה להשתמש בשם והיא החליפה את שמה ל"החזית העממית הלאומית". פעילותה בזירה הציבורית התרכזה בפעילות נגד הגירה של מוסלמים מקפריסין הצפונית. ב-2011 הפכה למפלגה פוליטית. בבחירות 2021 הכפילה המפלגה את כוחה ביחס לבחירות 2016 והפכה לרביעית בגודלה בבית הנבחרים של קפריסין. השחר הזהוב מוגדרת כ"התנועה הלאומית העממית" וכ"הלאומנים הבלתי מתפשרים". מיכלוליאקוס תיאר את שחר הזהוב כמתנגדת ל"מה שנקרא ההשכלה" ולמהפכה התעשייתית. מבחינה דתית, הם תומכים גם בהלניזם ובכנסייה היוונית האורתודוקסית. לעיתים קרובות מאוד ראשי המפלגה נוהגים להתבטא בבוטות כנגד מהגרים ומזדהים עם המשטר הטוטליטרי של יואניס מטאקסס, דעות אשר מזוהות כפשיזם מודרני. לא מעט אנשי-תקשורת מזהים את "השחר הזהוב" כמפלגה נאו-נאצית. מדיה וקבצים בנושא השחר הזהוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של השחר הזהוב (ביוונית מודרנית) השחר הזהוב, האתר הרשמי. (ביוונית) רוברט מאקי, ניו יורק טיימס, לקבלת יושב ראש המפלגה, נא לקום, באתר הארץ, 11 במאי 2012 סוכנויות הידיעות‏, יוון: 70 מבכירי המפלגה הנאו-נאצית יועמדו לדין, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2014 "הארץ", מסמכים ביוון: "השחר הזהוב" מימן פעילותו בדרכים של ארגון פשיעה, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2014 קביעת בית-המשפט: השחר הזהוב ארגון פלילי the night before the dawn historical roots of greek fascism Megali Idea – Expanding the Modern Greek State Greek far-right leader vows to ‘take back’ İstanbul, İzmir "Crackdown on Greek far-right party". BBC News (באנגלית בריטית). 2013-09-29. נבדק ב-2018-02-10. Greece crackdown: Golden Dawn leader Michaloliakos charged באתר ה-BBC ELAM: The Golden Dawn of Cyprus (ביוונית) Condemning the Hate March at Larnaca, ידיעה על מצעד שנאה בלרנקה, 28 בדצמבר 2010
אנתרופולוגיה חברתית

אנתרופולוגיה חברתית היא תחום באנתרופולוגיה, אשר חוקר את ההתנהגות החברתית כפי שהיא באה לידי ביטוי בצורות ממוסדות. כלומר, כפי שהחברה ממסדת אותה: במסגרת המשפחה, במסגרת קבוצות או כתות שונות, שבטים שונים, קשרי דם בין בני-אדם וארגונים פוליטיים. אנתרופולוגיה חברתית מתעניינת במוסדות בין אם בדוגמאות הנ"ל או כללים וחוקים. אנתרופולוגים חברתיים יכולים לחקור מוסדות אלו בהווה או לחקור חברות היסטוריות. קיים דמיון בין אנתרופולוגיה חברתית לסוציולוגיה בתחום זה, אך אנתרופולוגיה חברתית חוקרת בתוך מקרה המחקר עצמו: המוסד או הכת עצמה וכמעט ולא עושה השוואה בין המוסדות (מה שמעניין את הסוציולוגיה). מדיה וקבצים בנושא אנתרופולוגיה חברתית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנתרופולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקי שארפ

רֶבֶּקָה (בקי) שארפ היא דמות ספרותית ברומאן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. שארפ היא האנטי-גיבורה של הרומן ומתוארת כבחורה פיקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה. זאת לעומת הגיבורה אמיליה סדלי, בת מפונקת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה המוצגת כתמימה ופתיה. שארפ מוצגת בתחילת הרומן, כצעירה פקחית, מוכשרת ויפה, בעלת גוף קטן, שיערה בצבע החול ועיניה ירוקות. היא שנונה מאוד ומשעשעת, שולטת היטב בשפות אנגלית וצרפתית, קולה ערב לאוזן, היא מנגנת בפסנתר ומגלה כישרון משחק. עם זאת היא לחלוטין חסרת מצפון ואינה מוסרית. כבת למשפחה ענייה היא שואפת יותר מכל לביטחון כלכלי וחברתי וכמעט כל מעשיה נועדים על מנת להבטיח לעצמה מעמד חברתי יציב. לאחר שהיא מתחתנת עם ג'נטלמן בעל סיכוי לירושה בשם רודון היא מנסה לקדם את מעמדו החברתי כולל על ידי פלרטוטים עם מפקדו ג'נרל טופטו, או עם מרקיז כדי שיתן לרודון משרה. בקי משתמשת במיניותה על מנת לפתות גברים. היא מצליחה להפיל גברים רבים ברשתה, אבל בדרך כלל היא לא מנסה לקשור קשרי ידידות עם נשים. רוב הנשים שמכירות אותה אינן הולכות שולל אחרי תחבולותיה, יוצאות מן הכלל הזה הן המחנכת שלה, מיס קרולי (לפתות בפתיחת הרומן) ואמליה סדלי. למרות זאת, כותבת יעל לוטן שבקי מתוארת כ"אשה עצמאית ואנוכית כמעט כמו גבר". שארפ, כפי ששמה מרמז (באנגלית: חדה, מחודדת) היא צעירה חריפה ומניפולטיבית החותרת למעמד הגבוה בכל דרך אפשרית. עמדתה כ"אאוטסיידר" (מתבונן חיצוני) מסייעת למתן זווית ראייה אירונית על החברה על גינוניה, נימוסיה והצביעות שבה. זאת, מבלי לאבד את המוטיבציה להשתייך לאותה חברה עצמה. הדמות מבלבלת את הקורא, הנרתע ממנה ונמשך אליה. כותרת המשנה של הרומן היא "רומאן בלי גיבור", כיוון ששארפ, הדמות המרכזית ברומאן, איננה דמות הגיבורה המסורתית הטובה. תאקרי אף נאלץ "להעניש" את שארפ בסופו של דבר ולגרום למפלתה, על מנת שלא לגרום שערורייה על ידי הצלחתה של דמות "מרושעת". בשנת 1899 כתב המחזאי לנגדון אלווין מיטצ'ל (Langdon Elwyn Mitchell ;1862–1935) את המחזה "בקי שארפ", על פי ספרו של תאקרי, המחזה שימש בסיס לסרט באותו שם שהופק ב-1935. את דמותה של שארפ בקולנוע גילמו בין השאר השחקניות מירנה לוֹי (בסרט "יריד ההבלים" מ-1932) מרים הופקינס (בסרט "בקי שארפ", על פי המחזה של מיטצ'ל, מ-1935), עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וריס וית'רספון ("יריד ההבלים", 2004). בקי שארפ הוא גם שמה של להקת רוק שוודית. מדיה וקבצים בנושא בקי שארפ בוויקישיתוף ביקורת קוראת(הקישור אינו פעיל), המדגישה את הבלבול שחש הקורא מול הדמות הבלתי שגרתית Sebastian Faulks, ‏Sebastian Faulks on Becky Sharp, The Telegraph, 20 January 2011 ניתוח דמות (באנגלית) בקי שארפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נשים באריזות שונות, יעל לוטן אסתר בית-הלחמי, נילי דינגוט, מאיר רוסטון, גבור ואנטי-גבור ברומן המודרני, האוניברסיטה הפתוחה, עמוד 17