laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנק דובנק

פרנק דובנק (באנגלית: Frank Duveneck;‏ 9 באוקטובר 1848 – 3 בינואר 1919) היה צייר פורטרטים אמריקאים. דובנק נולד בקובינגטון, שבקנטקי, בנו של ברנהרד דקר, מהגר גרמני. דקר נפטר במגפת כולרה כאשר פרנק היה בן שנה בלבד ואלמנתו התחתנה בשנית עם ג'וזף דובנק. בגיל חמש עשרה החל פרנק את לימודי האמנות בהנחייתו הצייר המקומי, יוהאן שמיט, והועסק בחברת מעצבי כנסיות גרמניים. בזמן שגדל בקובינגטון, דובנק היה חלק מהקהילה הגרמנית בסינסינטי, אוהיו, ממש מעבר לנהר אוהיו. עם זאת, בגלל אמונותיו הקתוליות ומורשתו הגרמנית, הוא היה היה מנותק בכל הקשור לקהילה האמנותית של סינסינטי. בשנת 1869 נסע לאירופה ללמוד אצל וילהלם פון דיץ ואצל וילהלם לייבל באקדמיה המלכותית במינכן, שם למד סגנון ציור ריאליסטי וישיר. הוא היה שם אחד הציירים האמריקנים הצעירים - אחרים היו ויליאם מריט צ'ייס, ג'ון הנרי טוואצ'טמן, וויליס סיבר אדמס וולטר שירולו - שבשנות ה -70 של המאה ה -19 ייסדו את הזרם של אסכולת נהר ההדסון והתחילו תנועת אמנות חדשה המאופיינת בחופש גדול יותר של יישום צבע בציור. בהתחלה התעלמו מעבודותיו שצייר בקובינגטון, עד שהן משכו תשומת לב רבה כשהוצגו במועדון האמנות בבוסטון בשנת 1875. התוצאה הייתה שתלמידים נהרו אליו בגרמניה ובאיטליה, שם ערך ביקורים ארוכים. בגיל 27 היה אמן מהולל. בשנת 1878 פתח דובנק בית ספר במינכן, ובכפר פוללינג בבוואריה. תלמידיו, המכונים "נערי דובנק", כללו את ג'ון טוואצ׳טמן, אוטו הנרי באכר, ג'ון וייט אלכסנדר ואחרים. לאחר מות אשתו במארס 1888, הוא שב לאמריקה מאיטליה ועסק קצת בפיסול, ועיצב אנדרטה יפה לאשתו, הנמצאת בפירנצה. למרות פעילות זו, מותה של אליזבת אשתו סימן האטה בתפוקתו. הוא היה אדם עשיר, ובחר לנהל חיים מעורפלים משהו. הוא גר בקובינגטון עד מותו בשנת 1919 ולימד באקדמיה לאמנות בסינסינטי, שם היו לו כמה תלמידים מפורסמים: וילבור ג. אדם, קורנליה קאסדי דייוויס, ג'ון כריסטין יוהנסן, ז'אן מקליין, ראסל רייט, צ'ארלס מילס, ואחרים. בין הציורים המפורסמים ביותר שלו ניתן למצוא את ״אשה עם מניפה״ (1873) שחושף את סגנונו של דובנק עם פלטת הצבעים הכהה ועבודות המברשת החותכות בדומה לפרנס הלס. בשנת 1905 הוא נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב והפך לחבר מלא בשנת 1906. ב־25 במרץ 1886 התחתן דובנק עם אחת מתלמידותיו שזכתה להערכה רבה אליזבת בוט ילידת בוסטון. השניים התארסו ב-1881. הם גרו בוילה קסטלאני בפירנצה (שם היא גדלה) במשך שנתיים. הם היו הורים של פרנק בוט דובנק. היא מתה בפריז מדלקת ריאות, ודובנק היה הרוס ממותה. לאחר מותו בסינסינטי, אוהיו ב־3 בינואר 1919, נקבר דובנק בבית הקברות בקובינגטון. מדיה וקבצים בנושא פרנק דובנק בוויקישיתוף פרנק דובנק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנק דובנק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Chisholm, Hugh, ed, Duveneck, Frank, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 8 More Information | A Finding Aid to the Frank and Elizabeth Boott Duveneck papers, 1851-1972, bulk 1851-1919 | Digitized Collection, www.aaa.si.edu (באנגלית) Biography, Smithsonian Archives of American Art Young Man with Tousled Hair (the Street Urchin), (painting)., siris-artinventories.si.edu Federal Writers' Project of the Work Projects Administration for the State of Kentucky, The WPA Guide to Kentucky, University Press of Kentucky, 1996-09-19, ISBN 978-0-8131-0865-0. (באנגלית)
ביסקווטר 100, 200

ביסקווטר 100, 200 (בספרדית : 200 ,Biscúter 100, קרוי גם : biscuter-zapatilla) הם דגמים של מכוניות מיקרו במספר תצורות מתוצרת יצרנית מכוניות המיקרו הספרדית Auto Nacional, SA אשר יוצרו בין השנים 1960–1953 בספרד. 2 דלתות - קבריולה 2 דלתות - קופה 3 דלתות - סטיישן 3 דלתות - מסחרית "Biscuter 100" - דגם קבריולה "Biscúter 200 R" - דגם קבריולה "Biscúter 200 F" - דגמים : קבריולה / קופה, יוצר משנת 1957 "Biscúter 200 C" - דגם סטיישן "Biscúter 200 I" - דגם מסחרית המילה "Biscúter" נלקחה מהשפה האנגלית : "BiScooter", בתרגום ופרוש לעברית : קטנוע עם 4 גלגלים, (Bi) הכוונה כפול. דגמי הקבריולה היו מכוניות מינימליות, ללא דלתות או חלונות (חלון קדמי רוחבי בלבד) או הילוך אחורי. 2 מושבים (דגמי קבריולה וקופה). מנוע קדמי. מנוע בנזין. גוף הרכב היה בנוי מאלומיניום (נעשה בהמשך שימוש בפלדה). הבלימה נעשתה על ידי מערכת תלת-נקודתית לא רגילה שכללה הילוכים וקווי כבלים לשני הגלגלים האחוריים. מערכת היגוי - משמאל. מערכת חשמל - 12 וולט. דגמים מתחרים: גוגומוביל, איזטה. "ביסקווטר 100" "ביסקווטר 100" "ביסקווטר 100", שנת 1953 "ביסקווטר 100", שנת 1953 - מבט לתא הנהג "ביסקווטר" דגם "200-A R", שנת 1956 "ביסקווטר דגם "200 R" "ביסקווטר" דגם "Coupé 200-F Sport" שנת 1958 "ביסקווטר" דגם "Coupé 200-F Sport" שנת 1958 "ביסקווטר 200C" - סטיישן "ביסקווטר 200C" - סטיישן "ביסקווטר" דגם "200I" - מסחרית "ביסקווטר" דגם "200I" - מסחרית מכונית מיקרו PTV 250, PTV 400 גוגומוביל מדיה וקבצים בנושא ביסקווטר 100, 200 בוויקישיתוף ביסקווטר 100, 200, סרטון באתר יוטיוב "ביסקווטר" - היסטוריה autopasion18.com/HISTORIA-BISCUTER ביסקווטר זאפטילה microcarmuseum.com/tour/biscuter-zapatilla ביסקווטר סטיישן microcarmuseum.com/tour/biscuter-comm "ביסקווטר" grupo7.com/microcoches/biscuter דגם Biscúter 200 F microcarmuseum.com/tour/biscuter-pegasin דגם "Biscúter 200 I" microcarmuseum.com/tour/biscuter-fergoneta
פדרו מוראלס

פדרו אנטוניו מוראלס (באנגלית: Pedro Antonio Morales;‏ 22 באוקטובר 1942 – 12 בפברואר 2019) היה מתאבק פוארטו ריקאי, שהיה ידוע בעיקר בשל הופעותיו בארצות הברית בארגוני ההיאבקות Worldwide Wrestling Associates‏ (WWA) ו-World Wide Wrestling Federation‏ (WWWF, שהפך בהמשך ל-WWE). מוראלס נחשב לאחד האלופים הבולטים של ה-WWF, שאורך כהונתו כאלוף העולם היא במקום השישי בהיסטוריה של הארגון עם 1,027 ימים. מוראלס ערך את הופעת הבכורה בשנת 1959 והפך לאחד המתאבקים הבולטים בארגון ההיאבקות WWA בשנות ה-60, כשהחזיק באליפות העולם במשקל כבד ובאליפות הזוגות. בשנת 1970 הצטרף מוראלס ל-WWWF, כשהוא זכה באליפות העולם ובאליפות ארצות הברית במשקל כבד של ה-WWWF. בשנות ה-80 זכה באליפות הזוגות יחד עם בוב בקלנד ומאוחר יותר גם באליפות הבין יבשתית. מוראלס היה המתאבק שהחזיק באליפות הבין יבשתית לפרק הזמן הארוך ביותר על פני מספר כהונות קולקטיבי, כיהן פעמיים כאלוף הבין יבשתי ובשילוב שתי הכהונות הוא היה אלוף במשך 619 ימים עד שבשנת 2024 גונתר עקף את שיאו של מוראלס כאלוף הבין יבשתי הארוך ביותר, מוראלס החזיק בשיא זה במשך 41 שנים. בשנת 1987 פרש מוראלס מהיאבקות. בשנת 1995, מוראלס נכנס להיכל התהילה של ה-WWF. כמו כן, בשנת 2015 הוא נכנס למוזיאון היכל התהילה של ההיאבקות המקצוענית ובשנת 2017 הוא נכנס להיכל התהילה של מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter. בשנת 2019 הלך לעולמו. מדיה וקבצים בנושא פדרו מוראלס בוויקישיתוף פדרו מוראלס, באתר WWE.com להיאבקות מקצועית פדרו מוראלס, באתר Online World of Wrestling ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליזבת בוט

אליזבת אוטיס בוט (באנגלית: Elizabeth Boott;‏ 13 באפריל 1846 – 22 במרץ 1888) הייתה ציירת אמריקאית של טבע דומם, נופים ודיוקנאות. היא התחתנה עם פרנק דובנק, המורה לשעבר שלה לציור, והתגוררה בווילה קסטליני בפירנצה. אליזבת (ליזי) בוט נולדה ב-13 באפריל 1846 בבוסטון, שבמסצ'וסטס. היא הייתה בתו של מלחין המוזיקה הקלאסית, פרנסיס בוט ואליזבת' (לימן) בוט. אמה, שנפטרה כשהייתה בת 18 חודשים, הייתה בתם הבכורה ג'ורג' לימן ואשתו הראשונה, שהייתה בתו של הריסון גריי אוטיס, מהמשפחות הוותיקות והמכובדות של בוסטון. ליזי בוט גודלה על ידי אביה באיטליה. הם חזרו לבוסטון בשנת 1865. ליזי בוט נרשמה לשיעורי אומנות לנשים, אצל ויליאם מוריס האנט בבוסטון בשנת 1869, ולמדה גם אצל תומאס קוטור בפריז במשך שלושה קייצים ברציפות (1876–1878). היא (ואביה) בילו גם את קיץ 1879 בלימודים במינכן עם פרנק דובנק, אמן שהיא ואביה העריצו. עבודותיה של אליזבת בוט הוצגו בתערוכות מרובות ברחבי ארצות הברית בראשית שנות השמונים. [3] תערוכת היחיד הראשונה שלה נערכה בבוסטון בגלריית ג'יי איסטמן צ'ייס בשנת 1882. ב-2 במרץ 1886, בפריז, היא התחתנה עם דובנק. השניים התארסו ב-1881. לאחר חתונתם הם גרו בוילה קסטלני עם אביה. בנם, פרנק בוט דובנק, נולד ב־18 בדצמבר 1886. הוא הפך למהנדס והתחתן עם ג'וזפין וויטני, בתו של הנרי מ. וויטני. אחר כך היא התגוררה בפריז עם בעלה ובנה. היא נפטרה בפריז ב־22 במרץ 1888, מדלקת ריאות. האזכרה שלה בבית העלמין באלורי בפירנצה נערכה על ידי חברו של בעלה מסינסינטי, קלמנט ברנהורן בשנת 1891. אליזבת בוט עודדה את המורה שלה פרנק דובנאק לעבור לפירנצה, עם הרעיון שילמד שם כיתת נשים אמניות - הדרכה שהייתה באופנה בעת ההיא. בסתיו 1879, לאחר כמעט עשור במינכן, עבר דובנק לפירנצה ויותר מתריסר מחבריו הציירים הגיעו איתו. הם התיישבו בווילה קסטלני, שתוכננה במאה ה -15 על ידי אוהד של מיכלאנג'לו והייתה בבעלותה של משפחת בוט עד המאה ה-19. המשפחה השכירה לחברים את הדירות המרווחות שהקיפו את החצר המרכזית של הווילה. המקום הפך לאבן שואבת לקבוצה של סטודנטים לאמנות גברים ונשים, וגם משך את תשומת ליבו של הסופר הנרי ג'יימס, שכתב עליה ועל אביה של אליזבת בווילה קסטליני ברומן שלו, "דיוקן של ליידי וקערת הזהב". מדיה וקבצים בנושא אליזבת בוט בוויקישיתוף "ElizabethBoottDuveneckBio", web.archive.org, ‏2016-01-05 "Cincinnati Art Museum: The Cincinnati Wing" Frank Duveneck & Elizabeth Boott Duveneck: An American Romance, by Carol M. Osborne, web.archive.org, ‏2012-02-06 AMERICANS IN FLORENCE - Villa Castellani, demo.netribe.it
אוטו לרה רסנדה

אוטו לרה רסנדה (בפורטוגזית: Otto de Oliveira Lara Resende;‏ 1 במאי 1922 - 28 בדצמבר 1992) היה סופר ועיתונאי ברזילאי. אוטו לרה רסנדה נולד למשפחת כלכלן בעיירה במינאס ז'ראיס. כבר בגיל 14 הוא התחיל ללמד צרפתית ובגיל 18 התחיל לעבוד כעיתונאי בעיתון שיצאה לאור בבלו הוריזונטה. במקביל הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטה המקומית. בהמשך הוא עבר לריו דה ז'ניירו ועבד שם כעיתונאי. את ספרו הראשון אוטו לרה רסנדה פרסם בשנת 1952. זה היה אוסף של סיפורים קצרים. בהמשך הוא פרסם עוד כמה ספרי של סיפורים קצרים אך גם נובלות. בשנת 1979 הוא נבחר לאקדמיה הברזילאית לשפה וספרות. בשנת 1994 הוא זכה בפרס ספרותי ברזילאי לצד ז'ואאו ז'ילברטו נול. מדיה וקבצים בנושא אוטו לרה רסנדה בוויקישיתוף קורות חיים
יוליוס נוימן

יוליוס נוימן (בגרמנית: Julius Neumann; ‏ 10 באוגוסט 1868 לוגוז' – 12 ביולי 1926 וינה) היה רופא נשים יהודי-אוסטרי, יליד חבל באנאט. כיהן כפרופסור שלא מן המניין לרפואת נשים ומיילדות באוניברסיטת וינה. יוליוס נוימן נולד בשנת 1868 בעיר לוגוז' בחבל באנאט בממלכת הונגריה, במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. כאחד משבעת ילדיהם של הרופא פיליפ נוימן ואשתו, רוזה לבית וולף. האב, ד"ר פיליפ נוימן, מילא תפקידים חשובים בחייהן של העיר ושל הקהילה היהודית המקומית. לימים ייסד את בית החולים למחלות זיהומיות בלוגוז', עמד בראש חברה קדישא ובראש מועצת המנהלים של בית הספר היהודי. יוליוס נוימן סיים בשנת 1891 את התואר דוקטור ברפואה (תואר שני) באוניברסיטת וינה ובהמשך עבד בשנים 1892–1894 בקליניה הרפואית תחת ניהולו של א. קאהלר. בשנים 1894–1899 התמחה ברפואת נשים ובמיילדות בקליניה שבניהול פרופ' שאוטה. בשנת 1900 סיים בחינת הסמכה להוראה בתחום ובשנת 1912 התמנה לפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטת וינה. בשנים הבאות פעל כיועץ בתחום רפואת הנשים באחת מקופות החולים באוסטריה. נוימן חקר את הדצידואומה הממארת (כוריאוקרצינומה), את ההמטומה התת-כוריאלית ואת הברדיקרדיה בלידה. חשק במיוחד את תחום האונקולוגיה הגינקולוגית. בין השאר פרסם תאוריה טפילית בנוגע למקור גידולי הקרצינומה. אחייניתו מריה נוימן הייתה מתמטיקאית ומרצה בעיר טימישוארה ברומניה. יוליוס נוימן היה נשוי לאולגה לבית דושניץ (לימים נשואה בשנית טומצ'יק) ולא היו לו ילדים. Ueber Lungen metastasen beim malignen Deziduom Wien. Klin. Wochenschrift XI 1112 1898 Beitrag zur Lehre von malignem Deciduom Monatschr.Geburtsh. und Gynelologie Berlin III p.387-412 1896 ., 1900 - Blasenmole 1898 Neumann, J., Beitrag zur Kenntniss der Blasenmolen und des „malignen Deciduoms“ יוליוס נוימן בלקסיקון הביוגרפי האוסטרי: Österreichisches Biographisches Lexikon BL 1815-1950, Bd. 7 (Lfg. 31, 1976), S. 93 יוליוס נוימן באתר אוניברסיטת וינה יוליוס נוימן באתר הגניאלוגי geni geni
1943/1944 בליגה ב'

עונת 1943/1944 בליגה ב הייתה עונת כדורגל של ליגה ב' בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט. הליגה הייתה הליגה המשנית שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים. בליגה היו 7 קבוצות בתחילה, ולאחר הרחבתה 14 קבוצות. הליגה שוחקה לסירוגין החל מה-30 באוקטובר 1943 ועד לחופשת הקיץ, ה-24 ביוני 1944. בתחילה 7 קבוצות פתחו את העונה בליגה, אך מהר מאוד הצטרפו עוד ועוד קבוצות לליגה, כולל קבוצות מילואים של הליגה העליונה באותה העונה, הליגה הארצית. אף קבוצה לא הצליחה להשלים את כל משחקיה בליגה, והליגה מעולם לא הושלמה. משחקי ליגה מלחמתית - ליגה ב', העיתון הבוקר, ארכיון ההתאחדות לכדורגל, תאריך: 31.10.1943
סיפור בדים

סיפור בדים (באנגלית: Tall Story) סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1960 בהפקתו ובבימויו של ג'ושוע לוגאן, עם אנתוני פרקינס וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי ג'וליוס אפשטיין והוא מבוסס על הרומן The Homecoming Game של הווארד נמירוב (אנ') (1957) שעל פיו נכתב המחזה "Tall Story" בידי ראסל קרוז והווארד לינדסי (1959). זו הייתה הופעתה הראשונה של ג'יין פונדה. והיא זכתה על כך בפרס גלובוס הזהב לשחקנית מתחילה מבטיחה. העלילה מתרחשת בקולג' שכל גאוותו בקבוצת הכדורסל עם השחקנים הגבוהים שלו ומכאן שם הסרט באנגלית. את שיר הנושא "Tall Story", שר בובי דארין בפתיחת הסרט. זו הופעתו הראשונה של רוברט רדפורד בקולנוע. הוא משחק שחקן כדורסל (ללא קרדיט). ג'ון ריידר (ג'יין פונדה) מגיעה לקולג' קסטר לכאורה כדי ללמוד כלכלת בית אבל הסיבה העקרית היא להתקרב לאליל הכדורסל הגבוה והנאה של הקולג', ריי בלנט (אנתוני פרקינס). כדי להתקרב אליו היא משתתפת בקבוצת המעודדות ו"נתקלת" מדי פעם בריי וכן נרשמת לקורס לכימיה של פרופ' אוסמן (מרק קונולי) ולקורס לאתיקה של פרופ' סאליבן (ריי ווטסון) כדי שתוכל לשבת לצידו. היא משמשת שמרטפית לילדיו של פרופ' סאליבן ביחד עם ריי ושם הם מתנשקים לראשונה. הם מוזמנים לידידיהם פרד ג'נסון (טום לוהלין) ואשתו פרידה (ברברה דארו) המתגוררים בקרוואן צפוף ליד הקולג'. טום מראה להם את הדירה ובעיקר את המקלחת הצרה. הוא מעודד את שניהם להיכנס למקלחת והם נכנסים, נצמדים זה לזה ומחליטים באותו רגע להתארס. טום מודיע להם שהוא עוזב את הקולג' ומוכן למכור להם את הקרוואן אבל לריי אין כסף מספיק לקנייה. בקולג' עומד להיערך משחק כדורסל חשוב ויוקרתי בין נבחרת הקולג' לנבחרת מרוסיה בשם "הספוטניקים". ריי שעובד לפרנסתו כנהג מונית, מקבל ידיעה בקשר שבתא הכפפות יש כסף כדמי קדימה אם יזייף במשחק ויביא לניצחון הרוסים שאנשים הימרו עליהם בהרבה כסף. ריי מהסס וכדי לא להשתתף במשחק הוא מכשיל עצמו במבחן באתיקה אצל פרופ' סאליבן ובגלל זה נפסל לשחק. הסטודנטים סוערים, מפגינים לפני ביתו של סאליבן ושורפים בובה בדמותו אולם הוא לא מוכן לערוך לריי מבחן מתקן. ריי מקבל עוד 2500 דולר כשוחד ומחליט לגלות זאת לפרופסורים. הם לוקחים את הכסף ובמקום לפנות למשטרה הם הולכים למועדון הימורים, רואים שם שני טיפוסים חשודים ומאשימים אותם אבל מתברר שאלה סוכני משטרה... שני הפרופסורים נאזקים ומובאים לאולם הספורט בו נמצא כעת התובע הכללי. הטעות מתבררת והם משוחררים. המצב במשחק גרוע, הרוסים מובילים. פרופ' סאליבן מוכן "לשחרר" את ריי למשחק רק אם יענה נכון על עשר שאלות באתיקה. המבחן מורט העצבים נמשך והמשחק מגיע לדקות האחרון. ריי עובר את ה"בחינה" מתלבש מהר, מצטרף למשחק ובדקות האחרונות קולע סל אחרי סל ומסיים את המשחק בנקודה אחת לטובת נבחרת הקולג'. כולם שמחים, חוגגים וצוהלים ופרופסור סאליבן מחזיר את הכסף לזוג הצעיר כדי שיוכלו לקנות את הקארוון ולהתחיל את חייהם כזוג נשוי. "סיפור בדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפור בדים", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפור בדים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסיפור בדים, באתר יוטיוב Tall Story בביצוע בובי דארין, באתר יוטיוב סצנת המקלחת מתוך סיפור בדים, באתר יוטיוב
1944/1945 בליגה ב'

עונת 1944/1945 בליגה ב' הייתה עונת כדורגל של ליגה ב' בכדורגל בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט הבריטי. הליגה הייתה הליגה המשנית שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו. הליגה פוצלה ל-2 מחוזות: מחוז חיפה ומחוז דרום. הליגה החלה ב-9 בדצמבר 1944 במחוז חיפה, 23 בדצמבר 1944 במחוז דרום, והסתיימה ב-24 ביוני 1945 במחוז חיפה. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים. בליגה היו 26 קבוצות סך הכל, 8 במחוז חיפה (צפון) ו-9 במחוז דרום. הפועל ב' חיפה (הצטרפה בהמשך הליגה) מכבי חיפה (הצטרפה בהמשך הליגה) - זכתה באליפות ליגה ב' צפון הפועל "דרור" מכבי "דרור" דגל יהודה חיפה ברית פועלי ארץ ישראל אגודה ספורטיבית נהריה מועדון הספורט עתלית בית"ר נתניה בית"ר רמת גן מכבי גדרה מכבי "הצפון" תל אביב מכבי תל אביב מילואים הפועל רמת גן מילואים מכבי רמת גן בני יהודה תל אביב הררי תל אביב ליגה ב' - מחוז חיפה, המשקיף, 03/12/1944 ליגה ב' - מחוז הדרום, המשקיף 24/12/1944 בספורט - "מכבי חיפה ניצח אתמול בנהריה את הקלוב הספורטיבי של נהריה במשחק כדורגל בתוצאת 1:4 וזכה ברבנאות של ליגה ב' בצפון", הארץ, בספורט, 24/06/1945
אוסטריה לוסטנאו

אוסטריה לוסטנאו (SC Austria Lustenau) הוא מועדון כדורגל אוסטרי מלוסטנאו, המשחק בבונדסליגה האוסטרית. הוא נוסד בשנת 1914 ומארח את משחקי הבית באצטדיון רייכסהוף המכיל 8,800 מושבים. הישג השיא הוא מקום 9 בבונדסליגה האוסטרית בעונות 1998, 1999. הגביע האוסטרי גמר: 2011, 2020 ליגה שנייה זכייה: 1996/97 מדיה וקבצים בנושא אוסטריה לוסטנאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסטריה לוסטנאו אוסטריה לוסטנאו, ברשת החברתית פייסבוק אוסטריה לוסטנאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוסטריה לוסטנאו, ברשת החברתית אינסטגרם אוסטריה לוסטנאו, ברשת החברתית טיקטוק פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית

פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית, (בקטלונית: Premi d'Honor de les Lletres Catalanes הוא פרס שהוענק משנת 1969 עבור יצירה ספרותית או מדעית שנכתבה בשפה הקטלאנית. הפרס מוענק על ידי Òmnium Cultural ובהענקת הפרס מתחשבים גם בתרומת היצירה לתרבות בארצות דוברי קטלאנית. הפר מוענק על בסיס שנתי ולא ניתן לחלק אותו בין מספר זוכים. הזוכה מקבל 30 אלף אירו. צוות השופטים כולל תשעה אנשי תרבות וכל שנה מתחדש שליש מהשופטים. טקס הענקה מתקיים בחודש יוני בפלאו דה לה מוזיקה קטלנה. 1972 - סלוודור אספריו 1975 - ז'ואן פוסטר אי אורטלס 1979 - מנואל דה פדרולו 1980 - מרסה רודורדה 1982 - ז'וזפ מריה ליומפרט 1984 - ז'ואן קורומינס 1987 - אנריק ולור אי ויווס 1991 - מיקל מרטי אי פול 1993 - טומאס גרסס 2005 - פליו פורמוזה 2008 - מונסראט אביו אי סולר 2018 - קים מונזו 2019 - מרתה פסרודונה מדיה וקבצים בנושא פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית
איג'יניו סטראפי

איג'יניו סטראפי (באיטלקית: Iginio Straffi; נולד ב-30 במאי 1965) הוא אנימטור, מאייר וכותב קומיקס איטלקי, שייסד את חברת ההפקה "Rainbow S.p.A". סטראפי ידוע כיוצר סדרות הטלוויזיה "מועדון ווינX" ו"הנטיק", וכשותף ליצירת סדרת הקומיקס "Maya Fox". סטראפי החל את הקריירה שלו באופן רשמי כאשר כתב בשנת 1985 סיפור באחד הגיליונות של המגזין הצרפתי "Tilt". בהמשך כתב סיפורי קומיקס עבור "Lanciostory" והגרסה האיטלקית של "Skorpio". בשנת 1989 זכה לסקירה על כישרונו על ידי קלאודיו ניזי, היוצר של חוברות הקומיקס "Nick Raider" בהוצאת סרג'ו בונלי, כאשר החל משנה לאחר מכן הוא נהפך לאמן הראשי של החוברות. בשנת 1992 התחיל לעבוד בצרפת באולפן ההנפשה "Telcima", שם צבר ניסיון בתחום ההנפשה. בזכות הניסיון שצבר, החליט סטראפי להקים באיטליה את האולפן "Rainbow S.p.A" בשנת 1995. לאחר שהאולפן סיפק שירות לחברות גדולות, הוא צבר די כסף כדי להפיק את הפרויקט הראשון שלו, סדרת ההנפשה "טומי ואוסקר". בשנת 2004 האולפן הפיק את סדרת ההנפשה "מועדון ווינX", שזכתה לאהבה רבה ברחבי העולם, ולימים הופקו לה סרטים וסדרות המשך. הסדרה "מועדון ווינX" משכה את תשומת הלב של חברת המדיה "ויאקום", שרכשה כ-30% מהאולפן, דבר שעזר להפצת התכנים של האולפן ברחבי העולם ולהפקת תכנים חדשים. סטראפי גם לקח חלק כשותף ליצירת סדרת הקומיקס "Maya Fox", וביצירת סדרת ההנפשה "הנטיק". בשנת 2012 יצר סטראפי את הסרט "היפה והגלדיאטור", כאשר הפקתו נחשבה להפקה הכי יקרה באיטליה באותה תקופה. הסרט זכה לביקורות לא טובות וגרם להפסדים רבים עבור האולפן. בנוסף הפיק סטראפי בשנת 2011 את הסרט התיעודי "The Dark Side of the Sun". בשנת 2019 הצהיר סטראפי שכדי להיות שלם בניסיונו המקצועי, הוא מעוניין להתמקד בסדרות לייב אקשן, דבר שבא לידי ביטוי בהפקת הסדרות "מועדון 57" ו"גורל: סאגת ווינX". מדיה וקבצים בנושא איג'יניו סטראפי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איג'יניו סטראפי (באנגלית, באיטלקית וברוסית) איג'יניו סטראפי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איג'יניו סטראפי, באתר AllMovie (באנגלית) איג'יניו סטראפי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איג'יניו סטראפי, באתר Discogs (באנגלית) סימון אינטרמיטי, ideo Intervista Esclusiva – Iginio Straffi, creatore delle Winx: «I sogni sono le radici delle stelle bisogna saperle afferrarle e raggiungerle», באתר Domanipress‏, 28 באוקטובר 2023
טור דו רואנדה

טור דו רואנדה (בצרפתית: Tour du Rwanda) הוא מרוץ אופני כביש ברואנדה, שנערך מאז 1988. המרוץ ביסס את מעמדו כאחד ממרוצי האופניים הגדולים והחשובים ברחבי אפריקה. המרוץ נוסד בשנת 1988, כשניצח בו קלסטין נדגיינגומה המקומי. אברהם רוהומוריזה המקומי הוא שיאן הניצחונות במרוץ עם ארבעה כאלו, כשניצח את המרוץ בשנת 2002–2005 ובשנת 2007. המנצח הראשון שאינו מרואנדה היה פטר קמאו הקנייתי, בשנת 2006. במהלך שנותיו הראשונות המרוץ היה מזוהה בעיקר עם רוכביו המקומיים ורוכבים נוספים מאפריקה, אך בשנים האחרונות משתתפות במרוץ גם קבוצות ורוכבים אירופיים וממדינות נוספות בעולם, כשב-2011 ניצח קייל ריינן האמריקאי ארבעה קטעים במרוץ ואת המרוץ כולו ובחלק מהשנים אף השתתפו במרוץ קבוצות וורלד טור, הדרג הגבוה ביותר בעולם לקבוצות, כגון Israel Start-Up Nation הישראלית בשנת 2020 ואסטנה הקזחית בשנת 2019. המרוץ הוא חלק מסבב המרוצים האפריקאי של ה-UCI ונמצא בדרג 2.2 החל משנת 2009, במהדורה בה ניצח אדיל ג'לול המרוקאי. בשנת 2020 ניצח נתנאל טספטסיון האריתראי את המרוץ, כשג'ונתן רסטרפו הקולומביאני משחזר את ההישג של ריינן מ-2011 ומנצח ארבעה קטעים. אתר האינטרנט הרשמי של טור דו רואנדה טור דו רואנדה, ברשת החברתית פייסבוק טור דו רואנדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לא כולל 1991–2000, שבהם המרוץ לא נערך
סורטאוואלה

סורטאוואלה (עד 1918 סרדובול בפינית: Sortavala, ברוסית: Сортавала) היא עיירה ברפובליקת קרליה, רוסיה, שנמצאת בקצה הצפוני של ימת לדוגה ליד הגבול הפיני. אוכלוסיית העיירה מונה 19,235 (לפי מפקד 2010). מחוז סורטאוואלה תועד לראשונה במסמכים שוודים המתוארכים לשנת 1468. מסמכים רוסיים מזכירים זאת לראשונה בשם סרדוול או סרדובול בשנת 1500. היא סופחה לשוודיה לאחר המלחמה אינגריאנית. עם חוזה ניסטאד 1721, הצטרפה העיירה לרוסיה יחד עם שאר פינלנד העתיקה וקיבלה את השם הרוסי סרדובול. המקום התפרסם בזכות מחצבות השיש והגרניט שסיפקו חומרים הדרושים לבניית הארמונות הקיסריים בסנקט פטרבורג וסביבתה. בשנת 1812, יחד עם שאר מחוז ויפורי, הצטרפה לדוכסות הגדולה של פינלנד. בשנת 1917 העיר נותרה חלק מפינלנד העצמאית. היא סבלה רבות מהפצצות סובייטיות המוניות במהלך מלחמת החורף ועל פי הסכם השלום שנחתם במוסקבה נאלצה פינלנד להעביר את העיירה לשליטת ברית המועצות. כל אוכלוסיית העיירה פונתה לראשונה. כמו שאר קרליה הפינית, סורטאוואלה נכבשה מחדש על ידי פינלנד בשנים 1941–1944 (בתקופת מלחמת ההמשך) ורוב המפונים חזרו לבנות מחדש את בתיהם. עם זאת, לאחר שביתת הנשק של שנת 1944, הפינים פונו שוב והעיירה רוקנה מאוכלוסייה. לאחר המלחמה יושבה מחדש על ידי האוכלוסייה הרוסית והקרלית. עד 1940 היה חוף לדוגה דרומית-מערבית לסורטאוואלה אחד האזורים המעטים הצפופים יחסית צפונית לאיסטמוס הקרלית שאוכלסו על ידי קרלים. מועדון הכדורגל סורטאוואלה (ברוסית: ФК Сортавала) היה מועדון כדורגל קרלי שהתמודד גם באליפות פינלנד. בשנת 1993, לראשונה, היא העפילה לאליפות קרליה וסיימה במקום השלישי, וכבר בשנת 1995, בשם אנטיי (אנדריי בפינית), היא זכתה באליפות הרפובליקה והתמודדה בגביע האלופות של צפון-מערב רוסיה. בעונת 1996 בשם סורטוואלן-פאלוסאורה ("Sortavala"- Sortavalan Palloseura), הקבוצה שיחקה בליגה החמישית והרביעית בפינלנד והתמודדה בהן בשנים 1995-1998 ונדרשה לקבל אישור מהתאחדות הכדורגל הרוסית כדי להתמודד בטורנירי הכדורגל של פינלנד. בעונתה הראשונה היא זכתה באליפות נלונן במזרח פינלנד והעפילה לליגה הרביעית ובהמשך התמודדה גם בגביע הפיני בכדורגל. אינו לוקאנן, טייס קרב פיני פינלנד יואנסו, פינלנד פינלנד קיטה, פינלנד גרמניה בוגן (אנ'), גרמניה רוסיה סרדובסק, רוסיה מדיה וקבצים בנושא סורטאוואלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סורטאוואלה The Soviet bombing of Sortavala in pictures Ammoisista ajoista... В 90-е русский клуб играл в чемпионате Финляндии: футболисты возили сигареты, президент выходил на поле. Все кончилось из-за дефолта [1] Российские футбольные клубы - Карелия, footclubs.ru ФК СОРТАВАЛА', Карелия (республика) - ИНН 1007003429, www.k-agent.ru