laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט

האקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט (אנגלית: The Royal Military Academy Sandhurst, בראשי תיבות RMAS) היא מוסד לימודי צבאי בריטי עליון השוכן ליד העיירה סנדהרסט (אנ') שבמחוז ברקשייר, דרום אנגליה (כ-55 ק"מ מדרום מערב ללונדון), ומוכר יותר בכינויו "סנדהרסט". מטרת האקדמיה הייתה תמיד "מצוינות ומנהיגות". כל קציני הצבא הבריטי מאומנים בסנדהרסט. סנדהרסט מפתחת מנהיגות של הצוערים על ידי הרחבת האופי שלהם, האינטלקט והמיומנות המקצועית. בעזרת ההכשרה הצבאית והחינוך מביאה האקדמיה את הצוער הצעיר למיומנות הנדרשת כדי להיות קצין בצבא המלכותי. הקורס נמשך 44 שבועות. האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט נוסדה בשנת 1947 והיא תוצאה של איחוד שני מוסדות: האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' והמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. האקדמיה הצבאית הראשונה נוסדה בשנת 1720 בוולוויץ', עיירה בדרום-מזרח לונדון אשר סופחה מאוחר יותר לעיר הגדולה. בשנת 1806 האקדמיה הועברה לאתר אחר בוולוויץ' כדי לאפשר את אימוני צוערי חיל התותחנים המלכותי ובשנת 1841 זכתה למעמדה המלכותי. בשנת 1806 החלה האקדמיה אף להכשיר את קציני חיל ההנדסה המלכותי ומאוחר יותר אף את קציני חיל הקשר. בשנת 1799 נוסד בית ספר לקציני מטה בהיי ויקומב (אנ') שבמחוז בקינגהאמשייר, ובשנת 1801 הוא הפך למחלקה הבכירה באקדמיה הצבאית מלכותית. מחלקה שנייה של המכללה נפתחה בשנת 1802 בגרייט מארלו (אנ') באותו המחוז לשם הכשרת "צוערים ג'נטלמנים" לגדודי הפרשים והרגלים של הצבא הבריטי ושל צבא הודו הבריטית. בשנת 1812 הועברה המחלקה השנייה של המכללה הצבאית לסנדהרסט. שנים ספורות אחר כך הועברה לסנדהרסט אף המחלקה הבכירה. בשנת 1858 הופרדו שתי המחלקות והמחלקה הבכירה הפכה למכללת המטה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפכה סנדהרסט לבסיס יחידת ההכשרה לצוערי חיל הרגלים, יחידה שהועברה מן המקום בשנת 1942. בשארית תקופת המלחמה שימש המקום להכשרת קציני חיל השריון. האקדמיה נוסדה בשנת 1947. לאחר שתם בבריטניה שרות צבאי חובה ולאחר שנסגר בית ספר לקצינים באלדרשוט בשנת 1972, נותרה האקדמיה המלכותית בסנדהרסט למוסד ההכשרה היחיד בצבא הבריטי להכשרת קצינים. בשנת 1984 הועבר לסנדהרסט אף בית הספר לקצינות של הצבא הבריטי. בשנת 1992 אוחדו שני מסלולי ההכשרה לקצינים ולקצינות יחד עם מסלול ההכשרה לקציני צבאות זרים. באקדמיה אוסף של חפצי אומנות ותעודות המתעדים את ההיסטוריה של בתי הספר השונים לקצינים בבריטניה בספרי רישום קצינים, ארכיונים היסטוריים, מדים, תמונות וחפצים אחרים. באולימפיאדת לונדון אירחה האקדמיה את תחרות הריצה במסגרת תחרות קרב חמש מודרני. בשנת 2011 שידרה רשת BBC הבריטית סדרה בת שלושה פרקים על הכשרת קצינים באקדמיה הצבאית בסנדהרסט. בשנת 2012 קיבלה האקדמיה תרומה על סך 15 מיליון ליש"ט מממשלת איחוד האמירויות הערביות לבניית בניין זאיד. בניין מגורים שהוקם על שם שליט איחוד האמירויות. בשנת 2013 קיבלה סנדהרסט תרומה בסך 3 מיליון ליש"ט מממשלת בחריין לצורך שיפוץ מונס הול, אחד מבנייני האקדמיה. הבניין שנקרא בעבר על שם אחד מן החללים בקרב מונס, נקרא מאותה עת על שם המלך חמד, צעד שעורר מחלוקת בדעת הקהל בבריטניה. בשנת 2015 התמנתה לוסי גיילס למפקדת הראשונה של האקדמיה, לאחר שעד לאותה עת עמדו בראש האקדמיה גברים בלבד. מדיה וקבצים בנושא האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוס בלגי

סוס בלגי (בצרפתית: Cheval de trait belge‏; בפלמית: Belgisch Trekpaard‏; ידוע אף בשמות: Brabançon; Brabant ;Belgian horse) הוא גזע סוס עבודה כבד, אשר מקורו מפרובינציית ברבן (Brabant), בתחומי בלגיה המודרנית, ומיועד למשיכת עגלות משא וציוד חקלאי ומכאן שיוכו לקבוצת סוסי ה"דראפט" (draught horse בבריטניה, draft horse בארצות הברית). הבלגי הוא אחד מגזעי הסוסים החזקים והכבדים ביותר. צבעו של הסוס הבלגי הוא בדרך כלל ערמוני, עם רעמה וזנב בהירים. משקלו של סוס בלגי אופייני עולה על 900 ק"ג. הסוס הבלגי הגבוה בעולם הוא ראדר (Radar) אשר נולד איווה בשנת 1998, ארצות הברית, בגובה 202 ס"מ עד לשיא הגב, ומשקלו 1100 ק"ג. לסוס הבלגי יכולת יוצאת דופן למשיכת משאות כבדים. הסוסים הבלגים משמשים עדיין כסוסי עבודה במשקים חקלאיים, אולם הפכו גם לסוסים אהודים בהופעות סוסים ומשמשים גם לרכיבת פנאי. בבלגיה קיים אף ענף חקלאי של גידול הסוס בתעשיית הבשר. בגזע הסוס הבלגי שכיחות גבוהה של מחלה גנטית, Junctional epidermolysis bullosa‏ (JEB), הגורמת לסייחים לאבד שטחי עור גדולים ולמומים נוספים, המאלצת מגדלים להמית את הסוס. במחקר שנערך בשנים 2001–2003 נמצא כי 17.1% מכלל הסוסים הבלגים שנבדקו בארצות הברית וקנדה הם נשאים למחלה. אם מקפידים שלא להרביע זכר ונקבה שהם נשאים, ניתן למנוע את ביטוי המחלה בסוס ונעשים מחקרים במאמץ להכחיד את המחלה. ספר הגזע של הסוס הבלגי בארצות הברית מציב כתנאי לרישום, ביצוע בדיקה גנטית לגילוי הנשאות למחלה. לסוסים בלגים אף סיכון מוגבר לחלות ב-Chronic progressive lymphedema‏ (CPL), מחלה הגורמת להתנפחות הגפיים, וייתכן כי אף מחלה זו מקורה גנטי. מקורו של הסוס הבלגי בברבן שבבלגיה, שם שימש כחיית משק, בעיקר לעבודות חקלאיות. עד לשנות ה-40 של המאה ה-20 היו הסוס הבלגי והברבן (Barbant) גזע אחד. לאחר מלחמת העולם השנייה מגדלי הברבן שנותר באירופה פתחו את הגזע לסוס בעל גוף גדול וכבד יותר, בעוד שמגדלי הסוס הבלגי בארצות הברית פתחו סוס גבוה וקל יותר. בשנת 1887 נוסדה במדינת אינדיאנה האגודה האמריקאית של מייבאי ומגדלי סוסי העבודה הבלגים (American Association of Importers and Breeders of Belgian Draft Horses), אשר הקימה מרשם לגזע סוס זה בארצות הברית. בתחילת המאה ה-21 הסוס הבלגי הוא סוס העבודה הכבד הנפוץ ביותר בארצות הברית. אתר האינטרנט הרשמי של סוס בלגי Breed Profile: Belgian Draft Horse by Jayne D. Wilson Belgian Draft Horse Corporation of America The American Brabant Association סוס בלגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Baird J.D. et al., Junctional epidermolysis bullosa in Belgian draft horses. Proceedings of the 49th Annual Convention of the American Association of Equine Practitioners, New Orleans, Louisiana, USA, 21-25 November 2003 By-Laws of the Belgian Draft Horse Corporation of America
ערב עירוני

ערב עירוני הוא שיר עברי שכתב נתן אלתרמן. השיר התפרסם לראשונה בכתב העת "גזית" (בעריכת גבריאל טלפיר) בראשית חודש מאי 1934 (חוברת ג', שנה שנייה, תרצ"ד). השיר לא ראה אור בספר רשמי כלשהו עד לפרסומו בשנית בספר "מחברות אלתרמן ב', בעריכת מנחם דורמן בשנת 1979 (הוצאת "הקיבוץ המאוחד"). מילות השיר התפרסמו בספר "שירים 1931–1935", אוסף שיריו המוקדמים של אלתרמן שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1984. בשנת 1987, כאשר יוני רכטר הפיק את אלבומו של יוסי בנאי "יוסי בנאי", הוא הלחין עבורו מספר שירים, מהם התפרסם במיוחד שיר זה.. שנה לפני כן, רוני ידידיה הקליט אותו בלחן אחר לאלבום הבכורה שלו. השיר הוא תיאור פלסטי של העיר תל אביב לעת שקיעה, כך למשל מושווים בשיר פנסי הרחוב לפרחי העיר המלבלבים באור ניחוח (הוא היתום המוזכר בקטע בשיר המוצג כאן). עם השנים, זכה השיר למספר גרסאות כיסוי, בביצועם של רונית אופיר, הגרובטרון, זהו זה וכן בהופעות חיות בביצועו של יוני רכטר ביחד עם אמנים נוספים. השיר משמש כהמנונו הרשמי של ענף חובשים בבה"ד 10, בית הספר לרפואה צבאית, כאשר מילותיו האחרונות של השיר: "מי שיגיע עד הסוף ירצה לבכות מרוב תוחלת", משמשות לביטוי תקווה והשראה להמשך העשייה. "ערב עירוני" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "ערב עירוני" באתר שירונט ערב עירוני, בביצוע יוסי בנאי, סרטון באתר יוטיוב ערב עירוני, בביצוע חיים צינוביץ', יובל זמיר, גידי גוב, מזי כהן, יוני רכטר ואחרים, סרטון באתר יוטיוב זיוה שמיר, הלבנה חולצת שד מקיר הבית שמנגד- "ערב עירוני": התיאור האוּרבּני ושברו, אתר מב"ע, יוני 2022 אמיר בן-דוד, מי שיגיע עד הסוף ירצה לבכות מרוב תוחלת, באתר זמן ישראל, 25 בספטמבר 2021 ערב עירוני – תיאטרון מוזיקלי משירי נתן אלתרמן
דברים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בתנ"ך ובפירושיו דברים – הספר החמישי במקרא פרשת דברים – הפרשה הראשונה בספר דברים דברים רבה – מדרש אגדה על ספר דברים דברים זוטא – מדרש על ספר דברים. החיבור אבד, וכיום מצויים ממנו רק מובאות בחיבורים אחרים, בעיקר בילקוט שמעוני בהלכה ובמשפט אונאת דברים – בהלכה היהודית, איסור לצער אדם בדיבור ולפגוע בו קניין דברים – סוג של קניין במשפט העברי זוטי דברים – סוג של הגנה במשפט הפלילי אחר דברים (יונה וולך) – כותר ספר שיריה של יונה וולך שראה אור ב-1966 דברים (כתב עת) – כתב עת של מכללת אורנים דבר (פירושונים)
זכריה בן יהודה אגמאתי

זכריה בן יהודה הלוי אגמאתי היה רב מרוקאי בתקופת הראשונים, במאה ה-12. התגורר באגמאת וכונה על שמה. שמו נודע בעיקר בזכות חיבורו "ספר הנר" שהתגלה במאה ה-20. לפי עדות המחבר, הספר חובר בין שנת ד'תתקמ"ט (1189) לשנת ד'תתק"נ (1190), אולם נראה שבשנים אלה הכוונה להשלמת חלקו הראשון של הספר בלבד. רבי זכריה מצוטט גם בכתב יד מתקופת הראשונים על הרמב"ם מדע וזמנים, שנמצא באוניברסיטת קולומביה (m286). רבי זכריה חיבר ספר ליקוטים מגאונים ומראשונים שקדמו לו, בהם רב האי גאון, רב ניסים גאון, רב עמרם גאון, רבנו חננאל, רש"י, רבי יצחק אבן גיאת, הר"י מיגש, הרמב"ם ורבי ברוך הספרדי. חלק מהפירושים השתמרו בזכותו. רבי זכריה כתב בעצמו מעט פירושי מילים והערות קצרות ולעיתים אף הכריע בין שיטות שונות. הספר מחובר על פי סדר הלכות רב אלפס שהיה אז עיקר הלימוד בצפון אפריקה בזמנו (במקום התלמוד). חלק מהפירושים נכתבו בערבית. "ספר הנר" נכתב כעדות המחבר לכל הלכות הרי"ף, אך רובו אבד. ישנם שני כתבי יד השמורים בספרייה הבריטית (לשעבר ספריית המוזיאון הבריטי): האחד מכיל את החיבור על מסכתות ברכות, שבת, עירובין, והשני את מסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא. קטע קטן מן החיבור למסכת ברכות השתמר גם בקטע גניזה. לפי רשימת הספרים מהגניזה הקהירית מתברר שרבי זכריה חיבר את ספרו גם על סדר מועד וסדר נשים. בהקדמת הספר כתב המחבר: "נר ערכתי לכל הלכות רבתי... אתחיל להיטיב ולערוך נר ראשון", על שם זה ניתן לו שמו על ידי המדפיסים בזמננו "ספר הנר". כמו כן קיים בספרייה הבריטית כתב יד של מסכת מועד קטן, שהודפס בשנת תשכ"ו בהוצאת נ' זק"ש בתוך "קובץ מפרשים למסכת מועד קטן" ויוחס לרבי זכריה, אך ד"ר עזרא שבט פקפק בקביעה זו והעדיף לייחסו לרב יהודה אלמדארי. ספרו על מסכת ברכות יצא לאור בשנת תשי"ח על ידי הרב מאיר דוד בן-שם ממכון תורה שלמה. ספריו על שלוש הבבות הופיעו בלונדון במהדורת פקסימיליה בשנת תשכ"א על ידי יעקב לוין. כמו כן, חלק מכתביו התפרסמו בשנתון בר-אילן ו' וז'. בשנת תשמ"ח יצא בירושלים ספרו על שלשה פרקים ראשונים של בבא בתרא בשם "שיטה מקובצת הנר" על ידי הרב יקותיאל כהן. בשנת תשס"א יצא ספרו על בבא קמא בעריכת הלל מן. בשנת תשס"ג יצא ספרו על בבא מציעא בעריכת יששכר קלמן ברגמן. בשנת תשס"ה יצאו ספריו על שלוש הבבות ב"קובצי מפרשים" בהוצאת "תפארת התורה" (וינגרטן). בשנת תש"ע יצא ספרו על מסכת שבת בידי ש' אידנסון. בשנת תשע"ב יצא ספרו על בבא מציעא בהוצאת אוצר הפוסקים. בשנת תשע"ו יצא לאור ספרו על מסכת עירובין על פי כתב יד הספרייה הבריטית על ידי הרב שלום קליין בהוצאת המכון התורני אור עציון. חיים זאב הירשברג, על ר’ זכריה אגמאתי ושני חכמים בני זמנו תרביץ מב (תשלג) 379-388 1973. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) ישראל תא-שמע, פרשנות א', עמ' 156-157. A Digest of Commentaries on the Babylonian Talmud, British Museum Quarterly 7 (1933) 76-77 ספר הנר על מסכת ברכות באתר היברובוקס. הקדמת ספר הנר לונדון תשכ"א באוצר החכמה. הקדמת שיטה מקובצת הנר, ירושלים תשמ"ח אוצר החכמה. זכריה בן יהודה אגמתי, דף שער בספרייה הלאומית כך לוין בהקדמה למהדורה הפקסימילית של שלוש הבבות (ראה להלן), עמ' 10. שבט, מפרשי הרי"ף, עמ' 47-46.
הקהילה היהודית בקרפנטרה

הקהילה היהודית בקרפנטרה (בפי היהודים כונתה קארפינטראץ) היא קהילה יהודית עתיקה ששכנה בעיר קרפנטרה (בצרפתית: Carpentras) בדרום-מזרח צרפת, בימינו במחוז ווקלוז, בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. שורשיה של הקהילה היהודית בקרפנטרה במאות ה-10 או ה-11. בתקופה זו היו תושביה היהודיים כפופים לבישוף העיר. בשנת 1235, כאשר עברה העיר להשפעת מושלים מטעם האפיפיור, גורשו ממנה היהודים, אולם הוחזרו בשנת 1263. בשנת 1276 נקבע מעמדם המשפטי בסטטוט, ולפיו היה עליהם לשלם 18 לירות מדי שנה תמורת הזכות להישאר בעיר ולקבל את הגנת הבישוף. בשנת 1320 עברה העיר קרפנטרה לשליטה ישירה של האפיפיור. בשנה שלאחר מן החלו הרדיפות הידועות כ"גזרת המצורעים", ובשנת 1322 גורשו היהודים מן העיר. כאשר חזרו לבסוף בשנת 1342, הייתה הקהילה מרוששת, ומנתה לא יותר מתשעים משפחות. זמן קצר לאחר מכן הורשו היהודים להכשיר שטח לבית קברות ולהקים בית כנסת. בשנת 1460, בזמנו של האפיפיור פיוס השני, נתחם רובע היהודים בקרפנטרה. בשל מצוקת המקום נאלצו היהודים לבנות בתים בעלי ארבע קומות. בזמנו של האפיפיור קלמנס השביעי, אשר הורה על לבישת הטלאי הצהוב ועל חבישת כובע היהודים, ניתן ליהודי קרפנטרה כתב זכויות, המתיר להם לעבוד ולסחור תמורת חמישה אחוזים מרכושם. כתב זכויות זה בוטל בזמנו של האפיפיור פאולוס השלישי, בשנת 1535. במהלך עשרות השנים שבאו לאחר מכן ניתנו מספר פעמים צווי גירוש ליהודים משטחים שתחת שליטת האפיפיור, ואף על פי שאלו לא תמיד בוצעו במלואם, רבים מיהודי קרפנטרה עזבו לערים אחרות בדרום צרפת, לאימפריה העות'מאנית ולארץ ישראל. בשנת 1571 מנתה הקהילה רק שש משפחות.[דרושה הבהרה] יהודי האפיפיור סימון מרג'ן-אוחנא, ספר היחס לאליהו כרמי. פנקס קהילת קרפנטרס ממדינת האפיפיור (1769-1736), מוסד ביאליק, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, המרכז ללשונות היהודים וספרויותיהם, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2009. סדר לימים נוראים כמנהג ק"ק קארפינטראץ, אמשטרדם, תצ"ט, באתר היברובוקס סדר לשלש רגלים כמנהג ק"ק קארפינטראץ, אמשטרדם, תצ"ט, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דברים (יונה וולך)

דברים הוא כותר ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת עכשיו בשנת 1966. "דברים" היה אחד מהסמנים של עידן יצירה חדש בשירה העברית במדינת ישראל; עידן אשר מקורותיו נשאבו, הן מהמורשת היהודית לדורותיה ומאירועי הקמת המדינה וכינונה של החברה הישראלית לאחריה, והן מרוח הספרות, ההגות והמוזיקה החדשה שנוצרה מאז שנות השישים במערב. השירים, שכמה מהם הולחנו, והביטויים שטבעה בהם וולך, התקבלו ומצוטטים בתרבות העברית וישראלית. וולך אזכרה בשיריה מנעד של צבעים, כמבאים מצב של תודעה או מצב נפשי; משמעותם של הצבעים המוזכרים בשירים תלויה בהקשר שבו הוזכרו; כך למשל מוזכרת "יְרֹקֶת נְחֹשֶׁת" ב"אבנים משתפלות לנהר" כמבטאת חוויה הקשורה לגופניות וחומריות, ו"אוֹר יָרֹק" ב"דורמציון עין טורקיז סביבותיך" המבטא חוויה של רוניות ואיבוד תחושת הגוף, וכן "שְׁחוֹרִים וַאֲדֻמִּים" בשיר הראשון, כמייצגים של חוויות חד-משמעיות. השיר מובעת חוויה ארוטית המולבשת בתודעה על הנוף, או הטבע, כלומר האהבה והמיניות בין בני אדם מציפות את התודעה, והמשוררת-החווה משליכה אותן על הנוף; שהיא מעשה פואטי שכיח. אולם, המעברים החדים בין השורות והמשפטים הקטועים, כגון "אֶל נְעָרִים / יְרֹקֶת נְחֹשֶׁת", מוסר את ההקשר התודעתי העל-ארוטי, בו זמני. ייתכן שהאמירה הפואטית העיקרית היא חוויית שתי הזוויות המונחות בו זמנית במלל השירי. אֲבָנִים מִשְׁתַּפְּלוֹת לַנָּהָר נְעָרוֹת נוֹהָרוֹת מַשְׁפִּילוֹת שְׁדֵיהֶן אֶל נְעָרִים יְרֹקֶת נְחֹשֶׁת בְּשַׁעֲרֵי גַן הֵם שׁוֹאֲלִים אִישׁ אֶת רֵעֵהוּ מָה אַתָּה עוֹשֶׂה כְּדֵי לִשְׁמֹעַ אֵיךְ בְּגָדִים נוֹפְלִים מֵהַשָּׁמַיִם שְׁחוֹרִים וַאֲדֻמִּים חוֹזְרִים בְּמַנְעוּלִים שְׁבוּרִים שׁוֹאֲלִים ... בשיר, שנסוב לכאורה על כנסיית דורמיציון בירושלים, מוסרת וולך מבחר רשמים מזרם החוויות אשר פקדו אותה בהזכרה באתר, או אף כאשר בקרה בו. וולך מתארת חוויות רוחניות אשר מחוץ לדת ממוסדת כלשהי, הִזכרות היסטורית הקשורה לדוד המלך, ומעין הכרה בקדושת האתר, הן בהיותו בית תפילה והן כחלק מהמקום הארצישראלי. השיר פותח במילים: דּוֹרְמִיצִיּוֹן עֵין טוּרְקִיז סְבִיבוֹתַיִךְ מְעֻגָּלֵי אוֹר יָרֹק מְחֹרָזִים כְּעָלִים שְׁזוּרִים בִּקְצוֹתָם עוֹלִים וְצוֹנְחִים על דברים, באתר ktav יוסף אורן, (על אבנים משתפלות לנהר), באתר מראה גבריאל מוקד, שירה כחידוש של משמעות, על שירת יונה וולך, באתר של אלי אשד רן יגיל, וולך בעיני מוקד ומוקד בעיני וולך, באתר bananot דברים, באתר OCLC (באנגלית) ראו למשל: נורית בוכוייץ, הפוסט-מודרניים הראשונים, באתר אגוד כללי של סופרים בישראל. עובד והולחן על ידי אילן וירצברג ושמעון גלבץ, ראו: יונתן, באתר youtube. עובד והולחן על ידי יהוא ירון ורונה קינן, ראו: קסיוס, באתר youtube . עובד והולחן על ידי אילן וירצברג ושמעון גלבץ, ראו: כשבאתי לקחת אותה מהעננים, באתר allsongs. הולחן על ידי חיים רחמני, ראו: באשמת עצבים רפופים, באתר shironet. עובד והולחן על ידי אילן וירצברג ושמעון גלבץ, ראו: פתיחה (כשהמלאכים סחוטים), באתר allsongs. הולחן על ידי אילן וירצברג, ראו: זה לא מה ש, באתר allsongs.
בציר

בציר הוא השם המיוחד לקטיף ענבים – הסרת הענבים מן הגפנים. שם זה גם משמש לציון תקופת הבציר – תקופה המתחילה בזמן הבשלת הענבים, ומסתיימת לאחר אחסון היין בחביות. בחבל הים־תיכוני הבציר מתרחש בחודשים אוגוסט עד אוקטובר. במקרא תקופת הבציר התחלקה לבכורי ענבים, בציר ועוללות (אותם הבוצר השאיר בכרם לאחר בצירת הייבול העיקרי עבור העניים). בתקופת הבציר היו הכורמים עוזבים את ביתם ועוברים להתגורר בסמוך לכרם, התקופה כולה הייתה מאופיינת בשמחה ושירה רבה. הדרך לקביעת מועד הבצירה בזמן המקרא הסתמכה על מידת השקיפות, צבע הענב והחרצן, וטעמו. בימינו נקבע מועד הבציר על ידי מומחים הבודקים את רמת ההבשלה, כמות הסוכר ורמת החומציות בענב. על הענבים להגיע לרמת בשלות אופטימלית והבדל של ימים אחדים בזמן הבצירה יכול להביא לשינוי של ממש בטיב היין שייוצר מהכרם. ענבי המאכל נבצרים לפני הזנים המשמשים להכנת יין, כיוון שכמות המים פוחתת ורמת הסוכר עולה ככל שהענב בשל יותר. באופן זה, יין מבציר מאוחר הוא יין המיוצר מענבי סוף העונה, שהם בעלי אחוז סוכר גבוה מענבים שנבצרו קודם לכן. תקופת הבציר של ענבי המאכל בישראל נמשכת מאפריל עד נובמבר, ובצירת ענבי היין מתחילה בסביבות אוגוסט ונמשכת עד אוקטובר, ומשתנה מכרם לכרם בהתאם לאקלים המקומי. ניתן לבצור הן בצורה ידנית והן בעזרת בוצרת מכנית, בהתאם לאיכות הענבים הנדרשת. את הבציר עצמו מתחילים בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות הערב, כשהאוויר והענבים עדיין קרירים, כדי למנוע התחמצנות של ענבים פגועים. השנה שבה נקצרו הענבים המשמשים ליין ומצוינת על גבי תוית הבקבוק. הבציר בתקופת המקרא בציר בזכרון יעקב, 1937, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים בציר בישראל, 1957, סרטי גבע (באנגלית), ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג (התחלה 6:06) חגיגת בציר בראשון לציון, 1937, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים שיר ענבים של יריב אזרחי, חגיגות בציר בזכרון יעקב, 1938, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים 33 מונחים שכל חובב יין חייב להכיר, באתר ynet, 24 בספטמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית יוסף הקדוש (חיפה)

כנסיית יוסף הקדוש היא כנסייה קתולית השייכת למסדר הכרמליתי, אשר שוכנת בשדרות המגינים 78 במושבה הגרמנית בחיפה. סמוך לכנסייה המוקדשת ליוסף הקדוש, שוכנים בית-הספר "כרמל" ומשרדי הרובע הלטיני בעיר. הכנסייה הלטינית הראשונה בחיפה הייתה כנסיית אליהו הנביא בכיכר חמרה. היא נחנכה בשנת 1867 ויכלה להכיל כ-400 מתפללים. במלחמת העצמאות נפגעה הכנסייה, והנזירים הכרמליטים קבעו את מרכזם במבנה בית הספר הסלזיאני בעיר. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הצליחה הקהילה לאסוף כסף להקמת מבנה כנסייה חדש, וזה תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי, ונחנך ב-1961, שנה לאחר מותו. כנסיית יוסף הקדוש היא המבנה האחרון שתכנן ברלוצי בארץ הקודש. למבנה הנדמה לתיבה הוענקה חזית מלבנית. הוא עשוי מציפוי אבן בהיר, שבו נקבעו אבנים בגוון חום בהיר היוצרות צורת צלב לטיני. במרכזו של הצלב קבוע חלון ויטראז' עגול, ובבסיסו ניצבת דלת הכניסה לכנסייה. על הדלת נראה תבליט מרכזי המתאר את המשפחה הקדושה, ובכל אחד משני צדדיו שלוש סצינות מחייו של יוסף הקדוש: משמאל נראים נישואיו למרים, הבשורה ולידת ישו; ומימין הבריחה למצרים, יוסף וישו בנגריה ומות יוסף. אולם הכנסייה עשוי מחלל בודד ופונה לכיוון צפון-צפון-מזרח. האולם מעוצב בגוונים פסטלים ובצבעים חמים ועיצובו מודרני. חלונות ויטראז' בקירות הצד מחדירים אור אל האולם, ומתחת להם נראה תיאור של 14 תחנות הצלב. עמודים בגווני ורוד המסודרים לאורך קירות האולם תומכים בחמש קשתות הנושאות בתורן את התקרה, ואלמנט הקשת מופיע גם על הקיר הצפוני שמאחורי המזבח. בקיר זה פתח מקושת המוביל אל חלל המשך צר ונמוך מהאולם, הנושא תקרת קמרון חבית. משני צדדיו של הפתח תלויים שני פסיפסים המתארים את יוסף אוחז בישו התינוק בנוכחות מרים (משמאל), ואת הבתולה והילד (מימין). אל חלל ההמשך מוליכות שלוש מדרגות רוחביות שמשני צידיו חלונות, הצבוע בגווני צהוב המובלט על ידי אור השמש החודר דרך החלונות. בקצהו, מתחת למוטיב נוסף של קשת, קבוע קרוסיפיקס גדול. הצלב עשוי מלוחות צבעוניים מרובעים ומלבניים, וקווי המתאר שלו חורגים מצורתו של צלב מסורתי. בחלון העגול שמעל דלת הכניסה קבוע מעשה ויטראז' מודרני שבו נראה דג, סמלו של ישו, והכיתוב "ΙΧΘΥΣ" ביוונית, היינו "דג". בוויטראז' זה וביצירות אמנות נוספות באולם, דוגמת הפסיפס שעל חזית המזבח ופסיפס הבתולה והילד שמימין לו, חוזר ומופיע מוטיב השמש. מבנה בית הספר הלטיני "כרמל" קדם למבנה הכנסייה והוא צמוד לה ממזרח. המבנה בן שתי הקומות עשוי אבן, והוא נושא קומה שלישית קטנה יותר שמעליה גג רעפים. מעל הכניסה, מתחת לגמלון קטן, קבוע פסיפס של הבתולה, ובלונטה שמעליו נראה סמלו של המסדר הכרמליטי. מעל הגמלון, בקומה השלישית, בתוך חלון ביפורי, שני פסיפסים נוספים שבהם שב וחוזר מוטיב השמש. בית הספר מנוהל על ידי הנזירים הכרמליתים. מדיה וקבצים בנושא כנסיית יוסף הקדוש בוויקישיתוף
שיגיונות זיגפלד

שיגיונות זיגפלד (באנגלית: Ziegfeld Follies) היו סדרת מופעי רביו שהפיק פלורנץ זיגפלד בברודוויי בין השנים 1907 עד 1931, עם עונות נוספות ב-1934 ו-1936 (לאחר מותו של זיגפלד, בהרשאת אלמנתו). המופעים הועלו כניסיון לשחזר את מופעי הבורלסקה של מועדון הפולי ברז'ר הפריזאי, תוך התאמתם לרוח הקהל האמריקאי וזכו להצלחה גדולה. המופעים שילבו מופעי וודוויל בדגש מוזיקלי, שירים, קסמים, להטוטנות ומופעי רקדניות-שורה מרהיבים, בתלבושות ססגוניות. הרקדניות נבחרו בקפידה לפי מראן החיצוני ונקראו "נערות זיגפלד". עם האמנים שהחלו את דרכם בשיגיונות נמנים וו. סי. פילדס, אדי קנטור, ז'וזפין בייקר, פאני ברייס, ריי בולג'ר, סופי טאקר ורבים אחרים. עם הכותבים למופעים נמנו, בין השאר, ג'רום קרן, ורנון דיוק, אירווינג ברלין וג'ורג' גרשווין. עם "נערות זיגפלד" נמנו בצעירותן כוכבות הקולנוע פולט גודארד וברברה סטנוויק. בשנת 1927 פתח זיגפלד את "תיאטרון זיגפלד" בפינת רחוב 54 והשדרה השישית במנהטן. עונת 1931 של ה"פולי'ס" הועלתה על בימתו של תיאטרון זה (שנהרס ב-1966). התוכנית "The Ziegfeld Follies of the Air" (שיגיונות זיגפלד באוויר) שודרה ב-CBS מדי יום א' בערב בשנת 1932. לאחר מותו של זיגפלד הופסק שידור התוכנית והיא התחדשה לכחצי שנה ב-1936. במעבר למדיו החדש התבססה התוכנית על קטעי מוזיקה ומערכונים שהמוצלח בהם היה "בייבי סנוקס", דמות פעוטה כביכול (בגילומה של פאני ברייס) שניהלה דיאלוגים שנונים בטון ילדותי עם "אביה" (בגילומו של אלן ריד) והפכה ללהיט. הדיאלוגים כללו סדרת שאלות "תמימות" שהובילו את האב למבוכה ולהסתבך בלשונו, דבר שגרר עוד פרץ שאלות, שהציגו את המוסכמות החברתיות באור מגוחך. כמו כן הופיעו בתוכנית כוכבים אורחים כפרנק סינטרה, בינג קרוסבי, בוב הופ, תזמורתו של פול וייטמן ועוד. שיגיונות זיגפלד הגיעו למסך הגדול פעמיים. בשנת 1936 הופק הסרט "זיגפלד הגדול", ביוגרפיה מוזיקלית של זיגפלד. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וזיכה את לואיז ריינר (בתפקיד אשתו הראשונה אנה הלד) בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ואת רוברט לאונרד בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. פעם נוספת הופיע המופע בקולנוע בסרט "שיגיונות זיגפלד", שהיה סרט רביו מוזיקלי בבימויו של וינסנט מינלי עם שלל קטעי הופעה בכיכובם של ג'ין קלי, פרד אסטר, ג'ודי גרלנד, ריי בולג'ר, פאני ברייס, אסתר ויליאמס, לוסיל בול, קתרין גרייסון ועוד. מידע רב על כל עונות המופע כל עונות המופע תוצאות חיפוש באתר IBDB אודות תוכנית הרדיו, כולל קטע להאזנה חופשית ״בואו אל הקברט״ - פרק בפודקאסט ״מינהרת הזמן״, תאגיד השידור הישראלי ״כאן״