laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחוז ז'ירונה

מחוז ז'ירונה הוא מחוז בקהילה האוטונומית קטלוניה שבצפון ספרד. שטחו הכולל 5,910 קמ"ר. הוא גובל בצפון עם צרפת, במזרח ובדרום-מזרח עם הים התיכון, במערב ובדרום-מערב עם מחוז ברצלונה ובצפון-מערב עם מחוז ליידה. במחוז נמצאת רצועת החוף קוסטה בראווה שהיא אחד מאתרי התיירות העיקריים של ספרד. מחוז ז'ירונה מונה 752,026 תושבים (2010). המחוז כולל 221 רשויות מקומיות, ביניהן העיר לייביה שהיא מובלעת בתוך השטח הצרפתי, כ-2 ק"מ מגבול ספרד. ז'ירונה (הבירה) (96,722 תושבים) פיגרס (44,765 תושבים) יורט דה מאר (40,282 תושבים) בלנס (39,834 תושבים) אולוט (33,725 תושבים) סאלט (30,389 תושבים) מדיה וקבצים בנושא מחוז ז'ירונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז ז'ירונה מחוז ז'ירונה, ברשת החברתית אינסטגרם מחוז ז'ירונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לייביה

לייביה (בקטלאנית: Llívia) היא רשות מקומית השייכת למחוז ז'ירונה שבספרד. הרשות ידועה בשל היותה מובלעת ספרדית בהרי הפירנאים בתוך שטח צרפת. היא מרוחקת 2 ק"מ מגבולה הצפוני של ספרד. מצבה זה נקבע בשנת 1659 בהסכם עם צרפת, ולפיו הועברו לזו האחרונה כפרים באזור הפירנאים, ואילו לייביה נחשבה כעיר. אחרי מלחמת האזרחים בספרד הועלתה האפשרות שהמובלעת תהיה תחת שלטון הרפובליקנים, שנוצח, אך אפשרות זו לא התגשמה. שטחה 12.83 קמ"ר. מדיה וקבצים בנושא לייביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לייביה לייביה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיגרס

פיגרס (בקטלאנית: Figueres, בספרדית: Figueras) היא עיר במחוז ז'ירונה שבקטלוניה, ספרד. מקור שמה במילה "תאנה" בספרדית, מכיוון שאזור זה שימש לגידול תאנים. אוכלוסיית העיר מונה 45,346 תושבים (2015) ושטחה 19.31 קמ"ר. היא שוכנת כ-40 ק"מ צפונית לג'ירונה, כ-140 ק"מ צפונית לברצלונה, וכ-60 קילומטר דרומית מהעיר פרפיניאן שבדרום צרפת. אל ערים אלו היא מחוברת במערכת רכבות. פיגרס היא מקום הולדתו של הצייר סלבדור דאלי, ובעיר נמצא מוזיאון דאלי, שתוכנן על ידו ומנציח את יצירתו. כלכלתה של העיר נשענת ברובה על ענף התיירות. ארצות הברית סיינט פיטרסברג, פלורידה, ארצות הברית כניסה למוזיאון דאלי כנסיית סט. פטר פנים כנסיית סט. פטר בסגנון אדריכלות רומנסקית רחוב אופייני בעיר מדיה וקבצים בנושא פיגרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיגרס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצהרת מכון דיסקברי בדבר התנגדות לדרוויניזם

"הצהרת מכון דיסקברי בדבר התנגדות לדרוויניזם" (באנגלית: A Scientific Dissent from Darwinism) היא הצהרה שפורסמה בשנת 2001 על ידי מכון דיסקברי, מכון אמריקאי שמרני המקדם את האמונה בתכנון תבוני. נכון ל-2019, על ההצהרה חתומים למעלה מ-1,000 מדענים אקדמאים (לא בהכרח בתחומים הקשורים לאבולוציה), בעלי תואר ד"ר, פרופסור, או פרופסור לרפואה[דרושה הבהרה]. לשון ההצהרה בתרגום לעברית היא: אנו מטילים ספק בטענות בדבר היכולת של מוטציה אקראית להסביר את מורכבות החיים. יש לעודד בדיקה זהירה של הראיות התומכות בתורת דרווין ההצהרה מתייחסת לאבולוציה כאל "תורת דרווין", מושג שאינו מקובלים בשימוש המדעי המודרני ובעל כמה משמעויות. ההצהרה מתייחסת אך ורק למנגנוני לברירה טבעית ולמוטציה אקראית בלבד. עם זאת, כיום שחלוף גנטי, זרימת גנים וסחף גנטי הם חלק אינטגרלי מהסינתזה האבולוציונית המודרנית המקובלת במדע. ביקורת נשמעה על שרוב החתומים על ההצהרה חסרי התמחות בתחום האקדמי הרלוונטי לאבולוציה, הוא הביולוגיה. בהצהרה המקורית מ-2001, פחות מ-20% מהחותמים היו ביולוגים. ביקורת נגדית מציגה את הסיכון אליו נחשפים חותמי ההצהרה, כך שחותם פוטנציאלי נמנע מכך בעקבות מקרים של שלילת משרות ממטילי ספק בשלמות התאוריה הדרוויניסטית. בשלב כלשהו גם באתר הפרויקט כתבו אזהרה למי שניגש לחתום: ”מניסיוננו, הבעת התנגדות לדרוויניזם יכולה ליצור מחלוקת ולהיות לא בטוחה, במיוחד עבור אלה שעדיין לא קיבלו קביעות. אם עדיין לא קיבלת קביעות, מומלץ לשקול היטב אם כדאי לך לחתום” (תרגום מדף ההצטרפות להצהרה). בין החותמים חמישה ישראלים: ישראל חנוקוגלו, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת אריאל; חיים שור, פרופ' במחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון; מארק שלפוברסקי, ד"ר לווירולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן; ירמיהו ברנובר פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון; וג'יימס אי רנקין, ד"ר לפיזיקה מישיבה יוניברסיטי (אך רשום בישראל). בעקבות הצהרה זו קמו כמה עצומות נגדיות. האיגוד הלאומי לחינוך מדעי בארצות הברית פתח את "פרויקט סטיב" (Project Steve). מדובר בעצומה התומכת באבולוציה, וחתומים עליה אך ורק מדענים בעלי תואר ד"ר בתחום הביולוגיה, הפלאונטולוגיה או הגאולוגיה – ששמם הפרטי הוא סטיב (סטיבן, סטפן, סטפני). זוהי פרודיה שמטרתה להראות כמה מעט חותמים יש להצהרה של מכון דיסקברי מתוך כלל הקהילה המדעית. מספר המדענים ברשימת פרויקט סטיב, נכון ל-2024, הוא 1,493. בהם יותר ביולוגים מאשר בעצומה של מכון דיסקברי. על עצומה בשם "תמיכה מדעית בדרוויניזם" (A Scientific Support for Darwinism), שהוצגה כראיית נגד בבית משפט לאחר שהוצגה בו העצומה של מכון דיסקברי, חתמו 7,733 מדענים תוך ארבעה ימים (ראו גרף משמאל). על "פרויקט מכתב הכמורה" (Clergy Letter Project) חתומים יותר מ-10,000 אנשי כמורה אמריקאים שאומרים כי "האמונה באמיתות הנצחיות של התנ"ך והתגליות המדעיות יכולים להתקיים בבטחה זה לצד זה". התנגדויות לתורת האבולוציה שיעור התמיכה באבולוציה אתר הפרויקט "A Scientific Dissent from Darwinism" (מחלוקת מדעית עם דרוויניזם) (באנגלית) "אי הסכמה מדעית לדרוויניזם", אתר הפרויקט בעברית. אתר הפרויקט ורשימת ה"סטיבים" באתר "National Center for Science Education", שבאוקלנד, קנדה. List of Steves, באתר הפרויקט. אתר הפרויקט(הקישור אינו פעיל, 4.12.2021) "The Clergy Letter Project". The Clergy Letter Project. Indianapolis, Indiana: Ovation Agency.
ההמנון האולימפי

ההמנון האולימפי (ביוונית: Ολυμπιακός Ύμνος‏, Olympiakós Ýmnos) הוא קנטטה מקהלתית שהולחנה על ידי מלחין האופרה ספּירידון-פיליסקוס סַמאראס, על מילותיו של המשורר היווני קוֹסְטִיס פּאלאמאס. המשורר והמלחין נבחרו שניהם על ידי דמטריוס ויקאלאס, הנשיא הראשון של הוועד האולימפי הבינלאומי. ההמנון בוצע בפעם הראשונה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים של אתונה בשנת 1896. בשנים הבאות, כל מדינה מארחת הפקידה בידי מוזיקאים שונים את ההלחנה של המנון ייחודי עבור המשחקים האולימפיים שנערכו בה. נוהג זה נמשך עד אולימפיאדת רומא (1960), שכן בשנת 1958, המנונם של סמאראס ופאלאמאס הוכרז כהמנון הרשמי של המשחקים האולימפיים על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, באספה ה-55 של הוועד שנערכה בטוקיו. מאז 1960 ועד היום, זהו ההמנון שמבוצע בכל טקסי הפתיחה של המשחקים האולימפיים. הדגל האולימפי המשחקים האולימפיים מידע על היצירה "ההמנון האולימפי" באתר מיוזיק בריינז ביצוע ההמנון בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה 2004, סרטון באתר יוטיוב
שינן רפואי

שינן רפואי (שם מדעי: Taraxacum officinale) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת המורכבים המצוי ברוב האזורים הממוזגים של כדור הארץ וכן על מדשאות, מדרכות, גדות ובמקומות נוספים בהם קרקע לחה. לשינן יש גם כמה שימושים קולינריים. עליו הצעירים והקטנים מוספים לסלט עלים, ללא בישול. העלים הגדולים יותר דורשים בישול קל לפני מאכל עקב טעמם המר. העלים עשירים בוויטמין A, בוויטמין C, בסידן ובברזל. מן הפרחים ניתן להפיק יין ודבש. השינן ניכר בראשו הצהוב והפורח, שהופך לזרעים נושאי ציצית הנראים ככדור כסף סיבי העף ברוח ומכונה "סבא" כמו הסביון. בארץ ישראל צומחים שני מינים קרובים, שינן עב-שורש (Taraxacum cyprium) הפורח מאוגוסט עד ינואר בעיקר בהרי יהודה ובגליל העליון, ושינן סורי (Taraxacum syriacum) הפורח בקיץ במרומי החרמון. אורז עם גבעול ועלי שינן מבושלים ה"סבא" של השינן בתום פריחתו פריחתו מקרוב מדיה וקבצים בנושא שינן רפואי בוויקישיתוף שינן רפואי, באתר ITIS (באנגלית) שינן רפואי, באתר NCBI (באנגלית) שינן רפואי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שינן רפואי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שינן רפואי, באתר Tropicos (באנגלית) שינן רפואי, באתר GBIF (באנגלית) שינן רפואי, באתר The Plant List (באנגלית) שינן רפואי, באתר IPNI (באנגלית) שינן רפואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהו הצמח שדואה מאות קילומטרים?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
מרק פטיסון

מרק פטיסון (באנגלית: Mark Pattison; נולד ב-10 באוקטובר 1813 – 30 ביולי 1884) היה סופר אנגלי וכומר בכנסיית אנגליה. הוא שירת כרקטור לינקולן קולג', אוקספורד. הוא היה בנו של מרק ג'יימס פטיסון, רקטור האקסוול (Hauxwell), יורקשייר, שהעניק לו חינוך פרטי. אחותו הייתה דורותי וינדלואו פטיסון ("האחות דורה"). ב-1832 הוא נרשם ללימודים גבוהים בקולג' אוריאל, אוקספורד, שם הוא קיבל את התואר הראשון שלו ב-1836 במקום שני בכיתה. לאחר מספר ניסיונות להתקבל לאחווה הוא נבחר ב-1839 לאחוות יורקשיר בלינקולן, קולג' אנטי-פוסביט (Puseyite). פטיסון היה בזמן זה בפוסביט והושפע רבות מג'והן הנרי ניומן, שאצלו עבד, וסייע לו בתרגום הספר Catena Aurea של תומאס אקווינס וכתב ב-British Critic וב-Christian Remembrancer. הוא הוסמך ככומר ב-1843 ובאותה שנה הוא החל ללמד בקולג' לינקולן, שם רכש מהר מאוד שם של מורה מצוין, מלהיב וחביב לתלמידיו. הנהלת הקולג' הייתה למעשה בידיו, ושמו כמלומד עלה ופרח באוניברסיטה. ב-1851 התפנתה משרת הרקטור של הקולג', והיה נדמה בוודאות שפטיסון ייבחר לתפקיד, אולם הוא נכשל בכך. הוא התאכזב מכך מאוד ובריאותו נפגעה מכך. ב-1855 הוא התפטר מהוראה, נסע לגרמניה על מנת לחקור את מערכת החינוך המקומית, והחל במחקריו על חייהם של איזק קזובון ושל יוזף יוסטוס סקליגר, בהם עסק לשארית חייו. ב-1861 הוא נבחר לבסוף לרקטור לינקולן, ובאותה שנה נשא לאישה את אמילי פרנסיס סטרונג (שכונתה אחרי כן ליידי דילקה Lady Dilke). כרקטור הוא כתב סקירות ספרותיות רבות והתעניין במיוחד במדעי החברה, אפילו ישב בראש ועדה בנושא בקונגרס ב-1876. אולם, הוא נמנע מהשגרה של מנהלת האוניברסיטה וסירב להיות סגן הנשיא. אולם בעוד שהוא חי חיי למדנות, הוא אהב מאוד חברה, בעיקר חברת נשים. הוא הלך לעולמו בהרופייט (Harrogate), יורקשייר. הביוגרפיה של איזק קזובון שכתב ראתה אור ב-1875; הוא גם כתב על ג'ון מילטון בסדרת "English Men of Letters" של Macmillan' ב-1879. הספרות והתאולוגיה של המאה ה-18 הייתה נושא מחקר אהוב עליו, למשל כתב ב-1860 את 'Tendencies of Religious Thought in England, 1688-1750' לספר Essays and Reviews שהיה בזמנו מפורסם; ספר אחר שלו על התקופה היה מהדורה שלו של Essay on Man של אלכסנדר פופ משנת 1869. ספרו, Sermons and Collected Essays, אותו ערך הנרי נטלשיפ (Henry Nettleship) יצא לאור אחרי מותו ( 1889), כך גם זכרונותיו (1885), אוטוביוגרפיה שטבועה במלנכוליה ובמרירות. הוא מעולם לא זכה להשלים את Life of Scaliger, עליו עבד. H.S. Jones, Intellect and Character in Victorian England: Mark Pattison and the Invention of the Don (Cambridge: C.U.P., 2007)[1] Philosophy at (Oxford, (from Mind Vol. 1, No. 1 January 1876. כתבי מרק פטיסון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Walsall's Own 'Lady with the lamp, Miss W R Probert, The Blackcountryman, Spring 2007, Vol. 40 No. 2 p. 51ISSN 0006-4335 הערך מבוסס על ערך במהדורה האחד עשר של האנציקלופדיה בריטניקה, שהיא כיום דומיין ברשות הציבור
אורן אזרד

אורן אליהו אזרד (נולד ב-19 ביוני 1976) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה, שהשתתף באולימפיאדת סידני במדי נבחרת ישראל. אורן אזרד התאמן בקבוצת השחייה של הפועל נס ציונה בהדרכתו של מארק פלג ואחר כך בהפועל ירושלים. באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה אזרד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.40 שניות, אחרי דימה ריבינסקי מהפועל ירושלים (24.02 דקות) ולפני איתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.95 שניות, אחרי איתן אורבך (52.59 שניות) ולפני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (54.19 שניות). באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 סיים אזרד במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יואב ברוק, ערן גרומי ואיתן אורבך בתוצאה של 3:23.10 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.66 שניות, במקום 20 במשחה ל-50 מטר חופשי תוצאה של 23.61 שניות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 51.78 שניות. באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים אזרד במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם איתן אורבך, טל שטריקר ויואב ברוק בתוצאה של 3:25.21 דקות. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 50.86 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית עלתה מהמקום השישי בתוצאה שחל 3:23.26 דקות, אלכסיי מנז'ולה שחה במקומו של שטריקר. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 51.12 שניות. באולימפיאדת סידני (2000) סיים אזרד במקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי של 3:22.06 דקות, ביחד עם מנצ'ולה, אורבך וברוק. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 50.68 שניות. 50 יארד חופשי: 20.30 שניות 100 יארד חופשי: 43.97 שניות 200 יארד חופשי: 1:36.34 דקות 100 יארד גב: 48.92 שניות 200 יארד גב: 1:48.26 דקות אורן אזרד, באתר olympedia.org אורן אזרד, באתר Swimrankings אורן אזרד (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר sports123 (באנגלית) Swimrankings - Swimming Rankings and Results - Worldwide, International Swim Sport, www.swimrankings.net Swimrankings - Swimming Rankings and Results - Worldwide, International Swim Sport, www.swimrankings.net
ע'וטה

ע'וטת דמשק (בערבית: غوطة دمشق, מקום של נחלי מים, גנים וצמחייה) היא נווה מדבר בדרום-מערב סוריה, בו שוכנת העיר דמשק. נווה המדבר מהווה את אסם התבואה העיקרי של אגן דמשק והוא מושקה בידי נהרות העוג' והברדה. הגנים מקיפים את העיר מצדה הדרומי והמזרחי. הע'וטה מחולקת לע'וטה המזרחית ולע'וטה המערבית, ובמבחינה מנהלית חלקים ממנה שייכים למחוז דמשק וחלקים למחוז ריף דמשק. הע'וטה הייתה מיושבת במשך אלפי שנים ברציפות וסיפקה את צורכי המזון של יושבי אזור נרחב. הגידולים החקלאיים העיקריים הם שזיף, כותנה, צפצפה ואגוזים; אספסת, תירס, חיטה ושעורה. בעשורים האחרונים החל גידול מואץ בהתיישבות בע'וטה ובדרישה למוצריה החקלאיים, כחלק מתהליך העיור שעובר על דמשק. הפיתוח האורבני, התעשייתי והחקלאי נתנו את אותותיהם עליה. מפלס מי התהום ירד, כמות היבולים ואיכותם ירדו. זיהום מים מהתעשייה ומי שפכים פגעו בסביבה ופגעו במעמדה כאזור הבילוי העיקרי של יושבי דמשק בקיץ ובאביב. במקרא מוזכרת הע'וטה כגאוות הארמים על פני ישראל, כמאמר נעמן שר צבא בן-הדד השני: "הֲלֹא טוֹב אבנה [אֲמָנָה] וּפַרְפַּר נַהֲרוֹת דַּמֶּשֶׂק מִכֹּל מֵימֵי יִשְׂרָאֵל? הֲלֹא אֶרְחַץ בָּהֶם וְטָהָרְתִּי? וַיִּפֶן וַיֵּלֶךְ בְּחֵמָה" — ספר מלכים ב', פרק ה', פסוק י"ב המתקפה הכימית בע'וטה המצור על מזרח ע'וטה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפת אוצר

מפת אוצר או מפת מטמון היא מפה עליה מסומן מיקומו של אוצר או מטמון שהוחבא. מפות אלה מהוות מרכיב עיקרי בעלילות ספרי הרפתקאות ומתח, ובייחוד ספרים הקשורים לשודדי ים. ערך מורחב – מגילת הנחושת מגילת הנחושת, אחת ממגילות מדבר יהודה, היא אחת הדוגמאות הקדומות ביותר למפות אוצר. בשונה מיתר המגילות הכתובות על גבי קלף, מגילה זו עשויה נחושת וחרוטה בה רשימת של 63 מטמונים מוחבאים הכוללים כמויות עצומות של זהב, כסף, מטבעות וכלים יקרי ערך, ומקומות מחבואם של אוצרות אלה (שמשקלם הכולל מוערך בכ-100 טונות). המגילה התגלתה בקומראן בשנת 1952 ומשערים כי נכתבה במחצית השנייה של המאה הראשונה. לדוגמה המטמון הראשון המצוין במגילה: בחרובהא שבעמק עכור תחת המעלות הבואת למזרח אמות אריח ארבעין שדת כסף וכליה משקל ככרין שבעשרה... — מגילת הנחושת תמת מפת האוצר מופיעה ברבים מהסיפורים על שודדי הים, אולם אין עדויות היסטוריות רבות לשימוש אמיתי במפות אוצר על ידי שודדי ים, ואלה לרוב לא נטו להטמין אוצרות. המקרה היחיד למעשה בו קושר שודד ים למפות אוצר היה אוצר שהטמין קפטן קיד באי גארדינר בסמוך ללונג איילנד שבניו יורק בטרם נתפס והוצא להורג. מרבית האוצר נמצא אולם חלקים מהאוצר לא התגלו, ובמשך השנים ניסו מחפשי אוצרות רבים להסתמך על מפות עתיקות בניסיון למצוא את האוצר. בשנת 1595 יצא מגלה הארצות האנגלי סר וולטר ראלי למצוא את העיר האגדית אל דוראדו. העיר לא התגלתה אולם ראלי תיאר בספריו את מסעותיו, ובעקבות ספרים אלה נהגו קרטוגרפים לציין את מיקומה של העיר במפותיהם. כך למשל הקרטוגרף יודוקוס הונדיוס ציין את מיקומה של העיר במפתו משנת 1598 וכן במפותיו של תאודור דה בריי הופיעה העיר. העיר המשיכה להופיע במפות עד שנת 1808. ספרים וסרטים רבים מבוססים על התמה של חיפוש אוצר באמצעות מפת אוצר. תיאור סטריוטיפי מציין את האוצר על המפה באמצעות האות "X". סימון זה הפך פופולרי בעקבות ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "אי המטמון" משנת 1883. השימוש באות "X" הופיע לראשונה בספרו של ג'יימס פנימור קופר "אריות הים" משנת 1849. סרטי קולנוע רבים, בעיקר סרטי ילדים התבססו על תמה זו, ובהם "הגוניז" בה מחפשים ילדים אוצר של שודד ים בן המאה ה-17, וכן הסרט של אולפני וולט דיסני "X מסמן את האוצר". מטמון מטבעות מדיה וקבצים בנושא מפת אוצר בוויקישיתוף
פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר

פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר (באנגלית: Waterton-Glacier International Peace Park) הוא איחוד של שני פארקים לאומיים, האחד בארצות הברית והשני בקנדה: הפארק הלאומי גליישר, ששטחו כ-4,000 קמ"ר, הנמצא בצפון מערב מונטנה, והפארק הלאומי אגמי ווטרטון, ששטחו כ-525 קמ"ר, הנמצא בדרום מערב אלברטה. שני הפארקים מהווים רצף אחד, ונמצאים בשוליים המזרחיים של הרי הרוקי, ובקצה המערבי ביותר של מישורי העשב במרכז אמריקה הצפונית. שתי השמורות הוגדרו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית, והפארק המאוחד הוגדר כאתר מורשת עולמית. בפארק ווטרטון-גליישר עדויות סטרטיגרפיות בנות 1,250 מיליוני שנים, של התפתחויות גאולוגיות בסלעי משקע ושינויים טקטוניים. תצורות סלע מעידן הפרקמבריון מכילות כמה מדוגמאות האבן העתיקות ביותר בהרי הרוקי, וכמה מאובנים קדומים ביותר. הפארק מתאפיין במעבר החד הקיים בו, בין מישורי העשב הגדולים (prairie) לתצורת נוף הררית, ובה פסגות בגבהים שמעל 2,800 מטרים. עידן קרח בתקופת הפליסטוקן שיווה לפסגות מראה מחודד, ויצר עמקים בעלי חתך בצורת U, עמקים "תלויים" (עמקים משניים החוברים לעמק ראשי, אך קרקעיתם גבוהה מקרקעית העמק הראשי), רכסים חדים וצרים, אגמים, נחלים ונהרות. בפארק גליישר ניתן למצוא בין 50 ל-60 קרחונים קטנים, הנמצאים בגובה רב. הפארק המאוחד הוא מקורם של נהרות (ובהם נהר ווטרטון) הנשפכים לשני אוקיינוסים ולשלושה ימים: לאוקיינוס השקט, למפרץ מקסיקו ולמפרץ הדסון. בפארק ניתן למצוא חמישה אזורים אקולוגיים: טונדרה אלפינית, יער תת-אלפיני, יער הררי, אזור הצמחייה של אספן (אזור מעבר בין מישורי הדשא לטייגה בחלקים הגבוהים יותר של הפארק) וערבת דשא. בפארק נמצאו כמה סוגי צמחייה שהם ייחודיים לאזור זה, ולא נמצאו במקומות אחרים. ככלל, תועדו בפארק 1,258 מיני צמחים וסקולריים, בהם שישה מינים המוגדרים בקנדה כנדירים, ו-275 מיני חזזיות, ובהם 18 מינים המצויים רק באזור הפארק. בפארק תועדו שישים מיני יונקים, בכללם אוכלוסייה של כ-200 דובי גריזלי וכ-400 דובים שחורים אמריקניים. הפארק הוא גם חלק ממסלול הנדידה של איילים קנדיים. יותר מ-240 מיני ציפורים נצפו בפארק, בהם עיטם לבן-ראש ובז נודד. בפארק נמצאים גם מיני דגים רבים. חלקו הקנדי של הפארק, פארק אגמי ווטרטון, הוא אחד האתרים החשובים ביותר מבחינה ארכאולוגית באלברטה. עד היום זוהו בפארק 212 אתרים ארכאולוגיים, שנים עשר מהם מתוארכים לפחות לסביבות 8000 לפני הספירה. בפארק גליישר נמצאו חמישים אתרים ארכאולוגיים. שבטים אינדיאנים רבים חיו ונדדו באזור; הר צ'יף הנמצא בגבול הצפוני של פארק גליישר הוא אתר תרבותי של שבט שחורי הרגליים (Blackfeet). איחוד שני הפארקים הושג הודות לפעילותם של חברי ארגון רוטרי הבינלאומי במונטנה ובאלברטה, ב-1932. היה זה הפארק הראשון מסוגו בעולם, ונועד לסמל את השלום והידידות בין שתי המדינות. שני הפארקים הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1976, וכאתר מורשת עולמית ב-1995. הפארק הלאומי גליישר מדיה וקבצים בנושא פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר בוויקישיתוף פארק ווטרטון לייקס באתר רשות הפארקים הקנדית
דובריץ' (מחוז)

מחוז (אובלסט) דובריץ' (בבולגרית: Област Добрич) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון מזרח המדינה. עיר הבירה של המחוז היא דובריץ'. המחוז מצוי בחבל דרום דוברוג'ה, חלקו המזרחי מצוי במישור הדנובה ההררי והוא גובל ברומניה במזרחו וצפונו, בים השחור במערבו וכן במחוזות שומן, וארנה וסיליסטרה. התיישבות אנושית ראשונה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ולאחר חלוקתה עבר לשליטת המזרחית. חבל דרום דוברוג'ה הווה מרכז להתיישבותם של השבטים הפרוטו-בולגארים ולראשיתה של האימפריה הבולגרית הראשונה. במאה ה-11 הוחרב החבל בשל פשיטות חוזרות ונשנות של פצ'נגים ועד לכיבושו על ידי האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-14, שלטו בו לפרקים האימפריה הבולגרית השנייה ונסיכות ולאכיה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נחתם חוזה סן סטפנו במסגרתו הפך המחוז חלק מנסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה ותבוסת בולגריה, הועבר החבל לשלטון רומניה לפי תנאי הסכם בוקרשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפך לזירת קרבות בין צבאות בולגריה וגרמניה מצד מעצמות המרכז לצבא הרומני מצד מדינות ההסכמה. האזור נכבש על ידי הבולגרים, אך הוחזר לרומניה במסגרת חוזה ניי ונותר בחזקת הרומנים עד 1940, עת הושב לבולגרים במסגרת הסכם קראיובה. 80.3 אחוזים משטחי המחוז הם שטחים חקלאיים, 12.3 אחוזים הם שטחים מיוערים ו-5.5 אחוזים מיושבים. התוצר המקומי הגולמי לנפש עמד על 3,758 יורו במחירי 2004, כשהמגזר החקלאי מהווה 26.6 אחוזים מהתמ"ג, התעשייה 14.9 אחוזים והשירותים 59.8 אחוזים. בענף החקלאות הגידולים המרכזיים הם תבואה (31 אחוזים), גרעיני וזרעי חמניות (15.6 אחוזים), מטעי פירות (36.2 אחוזים) וירקות (3 אחוזים). במחוז תעשיית מזון מפותחת המתבססת על גידולי הדגנים ומהווה 48 אחוזים מכלל הייצור התעשייתי של המחוז. כמו כן קיימות מחלבות ומפעלים לעיבוד בשר. עוד מצויים בשטח המחוז מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ, ייצור מכונות לחקלאות חומרי בניין ועוד. בשטח המחוז עובר הכביש המהיר E-87 המחבר את בולגריה לרומניה ונמל התעופה הקרוב נמצא בעיר וארנה, מרחק כ-50 ק"מ מגבול המחוז. בשטח המחוז עובר צינור גז טבעי המחבר בין בולגריה לחבר המדינות. האזור מהווה אתר משיכה לתיירים בשל מעיינות מרפא המצויים בשטחו וכן שטחי צייד. מדיה וקבצים בנושא מחוז דובריץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דובריץ' "כלכלת מחוז דובריץ'" באתר מחוז דובריץ' (בבולגרית).
גיל ג'רארד

גילברט (גיל) ג'רארד (באנגלית: Gil Gerard; נולד ב-23 בינואר 1943) הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר כמי שגילם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25" (אנ'), ששודרה בארצות הברית בשנים 1979–1981. ג'רארד נולד בליטל רוק שבארקנסו. הוא הצעיר מבין שלושת בניהם של גלדיס, מרצה במכללה מקומית, ופרנק ג'רארד, איש מכירות. למד בבית הספר התיכון הקתולי לבנים בליטל רוק. במהלך נעוריו השתתף בהצגות בבית הספר, עבד לפרנסתו במרכול "קרוגר" והשתתף בפעילות בתנועת הצופים (בה הגיע לדרגה הבכירה ביותר - Eagle Scout). לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת מרכז ארקנסו, אך לא השלים את לימודיו. החל לעבוד ככימאי ותוך שנים ספורות התמנה למנהל אזורי בחברת כימיקלים גדולה בבעלותו של וינת'רופ רוקפלר (מושל ארקנסו, בנו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן). מעסיקיו אמרו לו שיקודם לתפקיד סגן נשיא החברה אם ישלים תואר שני, אך הוא העדיף להתפטר על מנת שלא לחשוף את העובדה שלא השלים את התואר הראשון. בעקבות התפטרותו נסע ג'רארד לניו יורק, שם למד משחק בבוקר ועבד כנהג מונית בערב. אחד מנוסעיו הזמינו להיבחן לתפקיד בסרט "סיפור אהבה", שצולם באותם ימים בניו יורק. ג'רארד קיבל תפקיד קטן, והקטע בו השתתף נחתך בעריכה. אולם הייתה זו הפעם הראשונה בה זכה בקרדיט פורמלי על השתתפות בסרט קולנוע. בשנים שלאחר מכן השתתף ג'רארד בעיקר בפרסומות טלוויזיה (כ-400 פרסומות), בין היתר כדובר חברת פורד. באמצע שנות השבעים נבחר לגלם את ד"ר אלן סטוארט באופרת הסבון "The Doctors" (הרופאים). לאחר מכן השתתף בכמה סרטים ובפרק "The Handyman" בסדרה "בית קטן בערבה". בשנת 1979 נבחר לגלם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25". תפקיד זה, אותו גילם עד לשנת 1981, הקנה לו את עיקר פרסומו. אחריו השתתף בעוד כמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בין היתר גילם תפקידים ראשיים בסדרות "ילד הקראטה" ו-"E.A.R.T.H. Force". כבר בשנות השבעים החל לסבול מהשמנה. בשלב מסוים הגיע למשקל של כ-160 ק"ג, השמנת יתר חולנית אשר סיכנה את חייו. בשנת 2005 עבר ניתוח מעקף קיבה מציל חיים שבעקבותיו השיל כ-65 ק"ג ממשקלו, וסיפורו תועד ושודר בערוץ דיסקברי בריאות (Discovery Health Channel). ג'רארד היה נשוי לשחקנית קוני סלקה (אנ') בשנים 1979–1987 ולשניים נולד בן אחד בשנת 1981. לג'רארד בת נוספת מקשר אחר. מדיה וקבצים בנושא גיל ג'רארד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גיל ג'רארד גיל ג'רארד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיל ג'רארד, באתר AllMovie (באנגלית) גיל ג'רארד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר המעריצים הרשמי של ג'רארד (אורכב 13.05.2010 בארכיון Wayback Machine)
מחמד בן אל-קאסם

מחמד בן אל-קאסם (בערבית: محمد بن القاسم العلوي) היה אימאם שיעי ממשפחת עלי שהוביל מרד כנגד העבאסים בראשית המאה השלישית לספירה המוסלמית. המרד פרץ בפרס ובעיקר באזור תאלקאן בשנת 834 (היא 219 להג'רה) בימי אל-מעתצם באללה. למרות הצלחות ראשוניות, המרד הובס ומוחמד נעצר ונשלח לבגדאד. לאחר מאסר קצר, מוחמד הצליח להימלט משביו ומאז לא נודעו עוד עקבותיו. אחדים מאמינים שהוא נכנס לע'יבה (הסתר) והוא עתיד לשוב ולהופיע כמהדי הגואל בקץ הימים. אבו אל-פרג' אל-אצפהאני, מקאתל אל-תאבעין, עמ' 519. אל-אצפאריני, אל-פרק בינ אל-פראק, עמ' 31.
מנטו צ'באללה מסימאנג

מנטומבזנה "מנטו" אדמי צ'באללה מסימאנג (אנגלית: Mantombazana "Manto" Edmie Tshabalala-Msimang; ‏9 באוקטובר 1940 - 16 בדצמבר 2009), הייתה פוליטיקאית דרום אפריקאית. כיהנה כסגנית שר המשפטים בין השנים 1996 ל-1999 וכשרת הבריאות, בין השנים 1999 ל-2008, תחת הנשיא תאבו מבקי וגם תחת הנשיא קגאלמה מוטלנטה. מסימאנג עמדה במוקד של ביקורת בינלאומית עקב ניסיונה לטפל במגפת האיידס בדרום אפריקה בעזרת ירקות, כסלק ושום, במקום בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות ("הקוקטייל"), ודחייתה את הקשר המדעי בין נגיף הHIV למחלת האיידס. מסימאנג נולדה בדרבן וסיימה את לימודיה באוניברסיטת פורט-הייר ב-1961. היא למדה רפואה במכון לנינגראד בברית המועצות בין השנים 1962 ל-1969. הוכשרה כגניקולוגית מורשית בטנזניה ב-1972, וב-1980 קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת אנטוורפן. פרסומה השלילי של מנטו הגיע בעקבות היותה "מכחישת איידס", השוללת את הקשר בין מחלת האיידס לנגיף ה-HIV ואת הטיפולים המוצעים על ידי מדע הרפואה המודרני לטיפול במחלה. היא כונתה ד"ר סלק, מכיוון שקידמה את השימוש בסלק, שום, לימון ותפוחי אדמה אפריקאים, יחד עם תזונה בריאה, ורמזה לכך שתרופות לאיידס הן רעילות. בראיון שנתנה ברדיו בשנת 2000 סירבה להגיד אם היא סבורה שיש קשר בין נגיף הHIV למחלת האיידס. נפטרה ב-16 בדצמבר 2009 בעקבות סיבוכים הקשורים לניתוח השתלת כבד שעברה. [1] מאמר על כהונתה כשרת הבריאות בדרא"פ - https://www.thelancet.com/journals/lancet/article/PIIS0140-6736(05)71864-X/fulltext