סמואל הייאקאווה

סמואל איצ'י הייאקאווה (באנגלית: Samuel Ichiye Hayakawa‏; 18 ביולי 1906 – 27 בפברואר 1992) היה אקדמאי ופוליטיקאי אמריקאי יליד קנדה ממוצא יפני. פרופסור לאנגלית, כיהן כנשיא אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו ולאחר מכן כסנאטור אמריקאי מטעם קליפורניה מ-1977 עד 1983. הייאקאווה, נולד ב-18 ביולי 1906 בוונקובר, קולומביה הבריטית, והוריו היו המהגרים היפניים איצ'ירו הייאקאווה ואוטוקו טורו (לבית איסונו) הייקאווה. הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים של קלגרי, אלברטה, ויניפג, מניטובה, וסיים את לימודיובאוניברסיטת מניטובה ב-1927. הוא קיבל תואר שני באנגלית מאוניברסיטת מקגיל ב-1928 ואת הדוקטורט שלו בדיסציפלינה מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון ב-1935. הייאקאווה הרצה באוניברסיטת שיקגו בין השנים 1950 ל-1955. הוא הציג הרצאה בכנס של אנליסטים וקטורים של פעילות ב-1954 בלייק ג'ורג', ניו יורק, בה דן בתיאוריה של אישיות מנקודת המבט הסמנטית. מאוחר יותר התאוריה פורסמה בשם "המחסום הסמנטי". ההרצאה המובהקת דנה בדרוויניזם של "הישרדות העצמי" בניגוד ל"הישרדות התפיסה העצמית". רעיונותיו על סמנטיקה כללית השפיעו על רומני Null-A של א. א. ון ווגט, The World of Null-A ו-The Pawns of Null-A. ואן ווגט ב-The World of Null-A (כלומר, לא-אריסטוטלי) הופך את הייאקאווה לדמות, ומציג אותו בתור: "פרופסור הייאקאווה הוא מר Null-A של היום בעצמו, ראש האגודה הבינלאומית לסמנטיקה כללית". הייאקאווה היה פרופסור לאנגלית במכללת המדינה של סן פרנסיסקו (כיום אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו) מ-1955 עד 1968. בתחילת שנות ה-60, הוא עזר לארגן את "הליגה נגד ספרות חיוג", קבוצה בסן פרנסיסקו שהתנגדה להכנסת שמות מרכזיות טלפון עם כל ספרות. בין התלמידים שהכשיר היו מנהיג הקומונה סטיבן גאסקין והסופר ג'רלד האסלאם. הוא מונה לנשיא בפועל של מכללת סן פרנסיסקו סטייט ב-26 בנובמבר 1968, במהלך שביתת סטודנטים, כאשר רונלד רייגן היה מושל קליפורניה וג'וזף אליוטו היה ראש עיריית סן פרנסיסקו. ב-9 ביולי 1969, חבר הנאמנים של מכללות מדינת קליפורניה מינה את הייאקאווה לנשיא התשיעי של אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו. הייאקאווה פרש לגמלאות ב-10 ביולי 1973. מנובמבר 1968 עד מרץ 1969, הייתה שביתת סטודנטים במכללת המדינה של סן פרנסיסקו במטרה להקים תוכנית לימודים אתניים. זה היה אירוע חדשותי מרכזי באותה תקופה ופרק בהיסטוריה הרדיקלית של ארצות הברית ואזור המפרץ. את השביתה הובילה אגודת הסטודנטים השחורים, חזית השחרור העולמית השלישית שנתמכה על ידי סטודנטים למען חברה דמוקרטית, הפנתרים השחורים והקהילה הנגדית. הסטודנטים הציגו 15 "דרישות שאינן ניתנות למשא ומתן", כולל מחלקה ללימודי שחורים בראשותו של הסוציולוג נתן הייר, עצמאית מהנהלת האוניברסיטה, קבלה פתוחה לכל הסטודנטים השחורים כדי "לשים קץ לגזענות", והסיום ללא תנאי, מיידי, של המלחמה בווייטנאם ומעורבות האוניברסיטה. איימו שאם הדרישות הללו לא יסופקו באופן מיידי ומלא, כל הקמפוס ייסגר בכוח. הייאקאווה הפך פופולרי בקרב מצביעים שמרנים בתקופה זו לאחר ששלף את החוטים מהרמקולים בטנדר של מפגינים בעצרת חיצונית. הייאקאווה התרצה ב-6 בדצמבר 1968 והכריז על הקמת תוכנית לימודי שחורים באוניברסיטה. הייאקאווה זכה בניצחון בלתי צפוי בפריימריז לסנאט הרפובליקני ב-1976 על פני שלושה פוליטיקאים ידועים יותר בקריירה: מזכיר HEW לשעבר רוברט פינץ', חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הוותיק אלפונזו בל וסגן מושל קליפורניה לשעבר, ג'ון ל. הארמר. בדומה לג'ימי קרטר, הייאקאווה הציג את עצמו כאאוטסיידר פוליטי. בצד הדמוקרטי, הסנאטור המכהן ג'ון טוני התמודד עם אתגר חזק להפתיע מצד אאוטסיידר פוליטי אחר, טום היידן. מועמדותו הליברלית ביותר של היידן אילצה את טוני לרוץ יותר שמאלה בפריימריז, מה שפגע בו בבחירות הכלליות. אף על פי כן, טוני נראה כמוביל לזכות בקלות בבחירות חוזרות. בנוחות מהובלתו בסקרים, טוני לא ניהל קמפיין אגרסיבי עד השבועות האחרונים שלפני הבחירות. אבל עמדתו של הייאקאווה כאאוטסיידר פוליטי הייתה פופולרית בעקבות שערוריית ווטרגייט. בנוסף, לטוני היה שיעור נפקדות גבוה בזמן שכיהן בסנאט והוא החמיץ קולות רבים. הייאקאווה ניצל זאת עם פרסומת טלוויזיה שהציגה כיסא ריק בחדר הסנאט האמריקאי. הייאקאווה צמצם בהדרגה את הפער מול טוני, ובסופו של דבר הביס אותו בקצת יותר משלוש נקודות אחוז. במהלך מסע הבחירות שלו בסנאט, היאקאווה דיבר על ההצעה להעביר את החזקה של תעלת פנמה ואזור התעלה מארצות הברית לפנמה. לדבריו, "אנחנו צריכים לשמור על תעלת פנמה. אחרי הכל, גנבנו אותה ביושר". עם זאת, ב-1978 הוא עזר לזכות באישור הסנאט של הסכמי טוריחוס-קרטר, שהעבירו את השליטה באזור ובתעלה לפנמה. הוא גם תמך בהצעת חוק שהובילה להקמת הוועדה להעברת אזרחים בזמן מלחמה ולכליאה של אזרחים, אשר בחנה את הסיבות וההשלכות של כליאת יפנים אמריקאים במהלך מלחמת העולם השנייה. בתקופתו בסנאט, הייאקאווה היה אחד משלושה אמריקאים יפנים בבית, כאשר השניים האחרים היו דניאל אינווי וספארק מאטסונגה, שניהם מהוואי. הייאקאווה היה אהוב על כתבי התקשורת החדשות, מכיוון שהוא נמצא לעיתים קרובות מנמנם בהצבעות חקיקה חשובות. הוא תכנן להתמודד לבחירות חוזרות ב-1982, אך פיגר קשות אחרי מועמדים רפובליקנים אחרים בסקרים מוקדמים והיה חסר מימון. הוא נשר מהמירוץ בתחילת השנה ובסופו של דבר החליף אותו ראש עיריית סן דייגו הרפובליקני פיט וילסון. עד כה, הוא הרפובליקני היפני-אמריקאי היחיד שכיהן בסנאט האמריקני. הייאקאווה וג'ון טנטון הקימו את ארגון הלובי הפוליטי US English, המוקדש להפיכת האנגלית לשפה הרשמית של ארצות הברית. למרות תמיכתו בהקמת הוועדה להעברת אזרחים בזמן מלחמה וכליאה של אזרחים, הייאקאווה, שחי בשיקגו כאזרח קנדי במהלך מלחמת העולם השנייה ולכן לא היה נתון לכליאה, טען שהכליאה של אמריקאים יפנים הועילה ושאין לשלם ליפנים אמריקאים על "מילוי התחייבויותיהם" ליישום צו נשיאותי 9066. הייאקאווה היה תושב מיל ואלי, קליפורניה. בתו, ווין הייאקאווה, היא ציירת. היה לו עניין מתמשך בג'אז המסורתי והוא כתב רבות על הנושא הזה, כולל כמה סטים מושכלים של תווים באלבומים. לפעמים, בהרצאותיו על סמנטיקה, הצטרף אליו פסנתרן הג'אז המסורתי המוערך דון אוול, שהייאקאווה העסיק אותו כדי להדגים נקודות שונות שבהן ניתח עקרונות סמנטיים ומוזיקליים. הוא מת בבית חולים בעיר הסמוכה גרינברי, קליפורניה, ב-27 בפברואר 1992, בגיל 85, מסיבוכים של שבץ מוחי וברונכיטיס. מדיה וקבצים בנושא סמואל הייאקאווה בוויקישיתוף סמואל הייאקאווה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סמואל הייאקאווה, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Hayakawa will retire". Spokesman-Review. (Spokane, Washington). (Los Angeles Times). 13 באוקטובר 1972. p. 1. {{cite news}}: (עזרה) "S.I. Hayakawa, 85, dies; challenged '60s radicals". Eugene Register-Guard. (Oregon). (Los Angeles Times). 28 בפברואר 1992. p. 7A. {{cite news}}: (עזרה) USE2Team (2016-10-18). "Biography of Senator S.I. Hayakawa | U.S. English". www.usenglish.org (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-07-31. "WebAVA". נבדק ב-8 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Alfred Elton Van Vogt (1977). The World of Null-A. New York: Berkley Books. p. 11. ISBN 9780425054543. "Case 3: Prelude / Demands". On Strike! Shut it Down! (Exhibit 1999). Leonard Library, San Francisco State University. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2016. נבדק ב-24 ביוני 2017. {{cite web}}: (עזרה) Reagan: A Life In Letters. Simon and Schuster. 2004. p. 187. ISBN 0743219678. Grigsby Bates, Karen; Meraji, Shereen Marisol (2019-03-21). "The Student Strike That Changed Higher Ed Forever". NPR. נבדק ב-2020-05-26. Hayward, Steven. The Age of Reagan, Volume I. Crown Forum. p. 446. "The San Francisco State College Strike Collection, Chronology of events". Leonard Library. אורכב מ-המקור ב-10 במאי 2015. נבדק ב-8 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Hayakawa & angry demonstrations, Part I. KQED News. San Francisco Bay Area Television Archive. 6 בדצמבר 1968. נבדק ב-8 בפברואר 2015. {{cite AV media}}: (עזרה) "We Should Keep The Panama Canal. After All, We Stole It Fair And Square. – S.I". Anvari.org. נבדק ב-2014-08-17. staff (28 בפברואר 1992). "Ex-Sen. Hayakawa Dies; Unpredictable Iconoclast ..." Los Angeles Times. {{cite news}}: (עזרה) Robinson, Greg. "S.I. Hayakawa". Densho Encyclopedia. נבדק ב-13 באוגוסט 2014. {{cite encyclopedia}}: (עזרה) Schudel, Matt (21 ביולי 2019). "John Tanton, architect of anti-immigration and English-only efforts, dies at 85". The Washington Post. נבדק ב-3 בפברואר 2023. {{cite news}}: (עזרה) Portes, Alejandro (Spring 2002). "English-only triumphs, but the costs are high". Contexts. 1: 10–15. doi:10.1525/ctx.2002.1.1.10. נבדק ב-3 בפברואר 2023. {{cite journal}}: (עזרה) Maki, Mitchell Takeshi; Kitano, Harry H. L.; Berthold, Sarah Megan (1999). Achieving the Impossible Dream: How Japanese Americans Obtained Redress. University of Illinois. pp. 104–105. ISBN 0252024583. "From semantics to the U.S. Senate, S.I. Hayakawa".