laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסקר פורלונג

אוסקר אלברטו פורלונג צ'ריטיינאו (בספרדית: Oscar Alberto Furlong Chretienneau; ‏22 באוקטובר 1927 – 11 ביוני 2018) היה כדורסלן, טניסאי ומאמן טניס ארגנטינאי. ככדורסלן הוא זכה עם נבחרת ארגנטינה באליפות העולם הראשונה ב-1950 ובפרס ה-MVP של אליפות העולם בכדורסל הראשון בהיסטוריה. הוא התחרה גם בטורניר הכדורסל האולימפי בלונדון 1948 והלסינקי 1952, ונכנס להיכל התהילה של פיב"א בספטמבר 2007. פורלונג החל לשחק כדורסל וטניס במועדון ספורט וילה דל פארקה. מאוחר יותר הוא התרכז בכדורסל, במחלקות הנוער של המועדון. לאחר הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-1944 זכה פורלונג ב-6 אליפויות טורניאו מטרופוליטנו בואנוס איירס (1945–1948, 1951 ו-1954), ליגת חובבים שנוהלה על ידי התאחדות הכדורסל הארגנטינאית. בשנת 1953 החל פורלונג ללמוד באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט בטקסס, ארצות הברית, במדיה שיחק כדורסל מכללות. הוא סיים את לימודיו ב-1956, אז הגיע לפיינל פור טורניר אליפות המכללות בכדורסל. פורלונג הופיע במדי נבחרת ארגנטינה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון (1948), ולאחר הפסד צמוד 57–59 לאלופה בסופו של דבר, ארצות הברית, בו קלע 18 נקודות, כונה על ידי מאמן ארצות הברית, עומאר בראונינג, "אחד משחקני בכדורסל הטובים ביותר שראיתי". על אף שניצחה שלושה משחקים מתוך חמישה לא הצליחה הנבחרת להעפיל לרבע הגמר וסיימה במקום ה-15 מתוך 23 נבחרות. לאחר הטורניר קיבל פורלונג הצעות לשחק במדי קבוצות ה-NBA מיניאפוליס לייקרס ובולטימור בולטס ובקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת קנטקי, אך דחה את כולן. פורלונג היה חבר בנבחרת ארגנטינה שזכתה באליפות העולם בכדורסל 1950, אליפות העולם הראשונה, סיים כסגן מלך הסלים ונבחר לחמישיית הטורניר ול-MVP של אליפות העולם בכדורסל. בגמר הטורניר נגד ארצות הברית הוא קלע 20 נקודות. במשחקים הפאן-אמריקאיים 1951 עזר פורלונג לנבחרתו לזכות במדליית הכסף. בטורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוביל פורלונג את ארגנטינה למקום הרביעי לאחר שהפסידה בחצי הגמר לארצות הברית 76–85. בשנת 1953, לאחר שהוביל את נבחרתו לזכייה באוניברסיאדה הוא קיבל מלגה לאוניברסיטת סאות'רן מתודיסט, במדיה שיחק שלוש שנים. ב-1955 הוא עזר לארגנטינה לזכות שוב מדליית הכסף במשחקים הפאן-אמריקאיים. בשנת 1957, בזמן ששיחק כדורסל במדי וילה דל פארקה, נאלץ פורלונג לפרוש מוקדם, בגיל 30, לאחר שהמשטר הצבאי החדש החליט שכל חברי נבחרת ארגנטינה באליפות העולם ייחשבו כמקצוענים, מכיוון שהפרו את "קוד החובבנות" של הוועד האולימפי הבין-לאומי לאחר שקיבלו מכוניות במתנה. ב-8 בינואר 1957 הושעו כל חברי הנבחרת מכדורסל לכל החיים. מאוחר יותר שיחק פורלונג טניס, ודורג שביעי במדינה. ב-1966 הצטרף לוועדה של איגוד הטניס הארגנטינאי והפך לסגן נשיא, ולאחר מכן מונה למאמן נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה. בשנתו האחרונה כמאמן הנבחרת הוביל פורלונג את ארגנטינה לחצי גמר גביע דייוויס 1977. מדיה וקבצים בנושא אוסקר פורלונג בוויקישיתוף פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היכל התהילה של פיב"א פרופיל, באתר היכל התהילה של פיב"א Kentucky New Era - Google News Archive Search, news.google.com
דוד משולם

דוד משולם (25 במאי 1930 – 4 באוגוסט 1987) היה פסל וצייר ישראלי. נולד בקיוסטנדיל, בולגריה, ועלה לישראל לבדו כמדריך בשומר הצעיר בשנת 1948. לחם ונפצע קשה בדרדרה, במלחמת העצמאות. בתום שירותו הצבאי החל ללמוד פיסול במדרשה לאמנות בתל אביב, אצל הפסל משה שטרנשוס, מאנשי קבוצת האמנים "אופקים חדשים", ולאחר מכן המשיך ללימודי ציור במכון אבני, בין היתר אצל הציירים יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי. בתחילת שנות ה-60 נסע לפריז והמשיך בלימודי האמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("הבוז-אר של פריז"), שם הציג במספר תערוכות, בין היתר בבינאלה של פריז ב-1961 וב-1963, בסלון הסתיו בשנת 1963 ובסלון הצייר הצעיר בשנת 1964. במקביל, הציג בין השנים 1959–1964 שש תערוכות יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב וכן בתערוכה הכללית של אמני ישראל במוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 1966 הציג תערוכת יחיד במוזיאון בית דיזנגוף, ובשנת 1970 שב להציג בפריז בגלריית Serret-Fauveau. לאורך שנות ה-60 וה-70 לימד ציור ומלאכה בבית ספר היסודי "יוסף הגלילי" בתל אביב, וכן לימד ציור ופיסול במוזיאון תל אביב בחוגים לילדים. בשנות ה-80 לימד ציור במכון אבני ובחוגים פרטיים בביתו. עסק בהוראה וביצירה, וכן המשיך להוציא לאור ספרי אמנות, עד לפטירתו בשנת 1987. סמלים ודמיון, עמותת הציירים והפסלים, תל אביב, 1972 תערוכת הגרפוטק הישראלי, ספרית שער ציון, בית אריאלה, תל אביב, 1979 בית פתוח ותערוכת אמנות, בית משפחת ד'לוגוף, ניו יורק, ארצות הברית, 1980 אוסף רוז'ה ואריה דוברון, מוזיאון יד לבנים, פתח-תקוה, 1982 ו-1983 יוליפו 87, יפו, 1987 בריאות ואריכות ימים – גילויי הומור באמנות הישראלית, ספרית שער ציון, בית אריאלה, תל אביב, 1990 העשור הראשון – הגמוניה וריבוי, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, קיבוץ עין חרוד, 2008 מקרר 3, סטודיו "המקרר", תל אביב, 2019 משולם פרסם שישה ספרים בנושא אמנות: ציורים 1960 – 1968 (אלבום רפרודוקציות), תל אביב: צפורה ראובן, 1969 פסלים ורישומים (אלבום פיסול), תל אביב: כתובות, 1970 רישומים, תל אביב: שער פאר, 1972 רבע אור על חצי צל (רישומים), תל אביב: יהודית, 1977 Posteriors, תל אביב: לוין, 1983 פרופיל שמאל, תל אביב: ציפורה ראובן, 1987 רוב יצירתו של משולם היא בסגנון סוריאליסטי. הוא השתייך לדור הציירים "הפיגורטיביים החדשים" של שנות ה-50, וביסס את דמות האדם ביצירותיו על סגנון ההולם סיטואציה מסוימת, דבר שאפשר לו לפתח סיטואציות הנעות בין הקומי, הטראגי והאבסורדי. הוא נותר נאמן לסגנון זה גם מעבר לתמורות סגנוניות ולתמורות קיצוניות בתפיסה הציורית עצמה. עם עזבונו האמנותי של דוד משולם נמנים כאלף ציורים, פסלים וליטוגרפיות, וכן ספרים ואלבומים של יצירותיו. משולם זכה על יצירותיו בפרס דיזנגוף לציור בשנת 1963, וכן בפרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1965. מדיה וקבצים בנושא דוד משולם בוויקישיתוף גדעון עפרת, יוחזר דוד משולם לתודעה!, מתוך המחסן של גדעון עפרת, 10 באפריל 2012 דנה גילרמן, יש מקום לכולם, באתר הארץ, 14 במרץ 2007 עמוד פייסבוק המוקדש ליצירתו של דוד משולם דוד משולם – דף אמן, במרכז המידע לאמנות ישראלית, אתר מוזיאון ישראל ירושלים דוד משולם, מתוך "למרחב", 13 בפברואר 1959 תערוכותיו של דוד משולם, במרכז המידע לאמנות ישראלית, אתר מוזיאון ישראל ירושלים עולמו הדמיוני של דוד משולם, מתוך "מעריב", 4 בנובמבר 1966 דוד משולם מציג בפריס, מתוך "על המשמר", 4 בדצמבר 1970 דוד משולם, מתוך "למרחב", 11 בדצמבר 1964 אמני עין הוד מציגים, מתוך "על המשמר" 18 בדצמבר 1964 דוד משולם איננו, מתוך "מעריב", 14 באוגוסט 1987 ד.גולן, משולם ואלדובי חתני פרס דיזנגוף, מתוך "מעריב", 11 במרץ 1963
שומר הנצח

שומר הנצח (באנגלית: The Guardian of Forever) הוא פורטל זמן תבוני שהופיע לראשונה בפרק "The City on the Edge of Forever" בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים". מאז הופיע לראשונה בפרק זה, היו לו הופעות רבות בספין אופים, מחוות ופרודיות. ביקום של מסע בין כוכבים, ניתוח של ההריסות בעולם הבית של שומר הנצח מרמז כי השומר הוא בן מיליארדי שנים, אבל אף אחד לא יודע מי בנה אותו. הוא מסוגל לענות למי ששואל אותו שאלה, אך משמעותה של התשובה לא תמיד ברורה. לדוגמה: כאשר הוא נשאל האם הוא מכונה או יצור חי, הוא משיב: "שניהם, ... ואף לא אחד מהם". כאשר ספוק מגיב שאין כל סיבה לדבר בחידות, השומר עונה לו שהוא משיב באופן הטוב ביותר שיתאים ל"הבנה המוגבלת שלך". השומר יכול לזהות שינויים בציר הזמן, אך בדרך כלל מספק למשתמשים בו מעט עזרה בלהבין איך לשנות את ציר הזמן בחזרה. כאשר שינויים אלו מתרחשים, אלו אשר נמצאים בקרבתו של השומר מבודדים מההשפעות של השינויים בציר הזמן. לשומר הנצח הייתה הופעה נוספת על המסך, בפרק "Yesteryear" של "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" (1973), שבה קולו של השומר בוצע על ידי ג'יימס דוהאן (שמגלם את סקוטי). בשנת 2020 היווה שומר הנצח חלק מרכזי בעלילת הפרק הכפול "Terra Firma" בעונתה השלישית של הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי". לאורך רוב הפרק מופיע שומר הנצח בדמות אנושית בשם קארל, לצד דלת, כשלקראת סוף הפרק מתגלה דמותו האמיתית של שומר הנצח ששולח את הקיסרית פיליפה ג'ורג'יו למבחן אישיות ביקום המראה ולאחר שהיא עוברת אותו, הוא מחזיר אותה מהמאה ה-32 למאה ה-23. במיני-סדרה הלא-קאנונית "Star Trek: Of Gods and Men", צ'ארלי אוונס (דמות שהופיעה ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית") משתמש בפורטל הזמן על מנת לשוב אחורה בזמן, ולשנות את ההיסטוריה. כמו כן, השומר מופיע גם בפרק של "Star Trek: New Voyages", אך בגרסה גדולה הרבה יותר, המאפשרת לספינת חלל לטוס דרכו. בסיפור קומיקס משנת 1978, תחת הכותרת "No Time Like the Past", מוזכר שומר הנצח. סיפור קומיקס בחמישה חלקים משנת 1993 כולל את שומר הנצח. בסיפור משנת 1990, שומר הנצח מראה לגאינן, חברת צוות האנטרפרייז-D, כיצד לשחזר את ציר הזמן החלופי, שבו רוב רביע אלפא נמצא תחת השליטה של הבורג. במשחק התפקידים הממוחשב "Fallout 2" יש מפגש אקראי שבו השחקן יכול להיכנס לפורטל זמן הדומה במראהו לשומר הנצח, אשר, באופן פרדוקסלי, גורם לו להתחיל מחדש את העלילה של המשחק הקודם, Fallout. ב-Star Trek Online, המשימה "City on the Edge of Never" כרוכה בשימוש בשומר הנצח כדי לנסוע בזמן על מנת למנוע מהקלינגונים מלשנות את ההיסטוריה. Terra Firma, Part 2, הפרק העשירי בעונתה השלישית של דיסקברי George Kashdan (באוקטובר 1978). "No Time Like the Past". CurtDanHauser.com. {{cite web}}: (עזרה)
לינדה ג'ווין

לינדה ג'ייבין (באנגלית: Linda Jaivin; נולדה ב-27 במרץ 1955) היא סינולוגית וסופרת ומתרגמת יהודייה אוסטרלית ילידת ארצות הברית. לינדה ג'ייבין נולדה בניו לונדון, קונטיקט, למשפחה יהודית. הסבים שלה היו פליטים יהודים מהאימפריה הרוסית, שהיגרו לארגנטינה ולארצות הברית. העניין שגילתה בסין ובשפות סיניות הוביל אותה ללימודים בתחום, באוניברסיטת בראון. ב-1977 עברה לטאיוואן, כדי להעמיק את ידיעותיה וב-1979 עברה להונג קונג. עעבודתה הראשונה הייתה עריכת תוכני ספרים עבור הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. בהמשך היא עבדה עבור המגזין Asiaweek, שם הכירה מלומד אוסטרלי בשם Geremie Barmé, איתו התחתנה בהמשך. בני הזוג עברו, ב-1986, לקנברה, אוסטרליה. 1995, Eat Me אכלו אותי 1996, Rock 'n' Roll Babes from Outer Space בחורות רוקנרול מהחלל החיצון 2006, The Infernal Optimist האופטימיסט התופתי 2009, A Most Immoral Woman אישה הכי לא מוסרית 2012, Dead Sexy: The Wicked Story מת סקסי: הסיפור המרושע 2014, The Empress Lover מאהב הקיסרית 2014, Miles Walker, You're Dead מיילס ווקר, אתה מת 2001, The Monkey and the Dragon: A True Story About Friendship, Music, Politics and Life on the Edge, הקוף והדרקון: סיפור אמיתי על חברות, מוזיקה, פוליטיקה והחיים על הקצה 2012, Confessions of an S & M Virgin, וידויים של בתולה S & M 2013, In Praise of a Plural World, בשבחו של עולם רבים 2014, Beijing, בייג'ינג 2021, The Shortest History of China, ההיסטוריה הכי קצרה של סין, תורגם לעברית מאנגלית על ידי תום דולב והופיע בהוצאת דביר ב-2022. אתר האינטרנט הרשמי של לינדה ג'ווין לינדה ג'ווין, ברשת החברתית Goodreads לינדה ג'ווין בראיון עיתונאי (באנגלית)
היאנגה אמבוק

היאנגה מנאנגה אמבוק (בצרפתית: Hianga'a Mananga Mbock; נולד ב-28 בדצמבר 1999 בברסט שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברסט מליגת העל הצרפתית. אמבוק גדל במחלקות הנוער של AS ברסט וברסט. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של ברסט. ב-20 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון על מץ במסגרת גביע הליגה הצרפתית לעונת 2019/2020. ב-23 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בתיקו 1-1 נגד נאנט במסגרת המחזור ה-14 בליגה לעונת 2019/2020. ב-11 בינואר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-2 על טולוז במסגרת המחזור ה-20 בליגה. ב-31 באוגוסט 2022 הושאל אמבוק למשך עונת 2022/2023 לקן מליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 24 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד. היאנגה אמבוק, באתר Transfermarkt היאנגה אמבוק, באתר Soccerway היאנגה אמבוק, באתר WorldFootball.net היאנגה אמבוק, באתר FootballDatabase.eu HIANGA'A MBOCK PRÊTÉ AU STADE MALHERBE באתר הרשמי של קן, 31 באוגוסט 2022 (בצרפתית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היאנגה אמבוק".
סובייצקה

סובייצקה היא סדרת דרמה קומית ישראלית שעלתה לשידור ב-13 באוגוסט 2023 בערוץ כאן 11. הסדרה נכתבה על ידי דנה אברמוביץ' ובוימה על ידי ענת סטלינסקי. במרכז הסדרה סיפורה של ענת (אניה), סטודנטית צעירה למתמטיקה. היא אומנם ילידת ישראל אך הוריה עלו מברית המועצות לשעבר. ענת מתכחשת למוצא הסובייטי שלה כדי לנסות ולהיטמע בחברה הישראלית בה נולדה וגדלה, ולמרות זאת היא מתוייגת כ"רוסייה". לאחר שאביה פוטר מעבודתו במפעל לאחר 20 שנה, לא מקבל דמי אבטלה ומושפל בביטוח לאומי, ענת מוצאת את עצמה בעימות קולני עם פקיד הביטוח הלאומי שבעקבותיו היא הופכת, מבלי שהתכוונה לכך מלכתחילה, לקול של הדור שלה, בני העולים מברית המועצות. הסדרה עוקבת אחר התהליך שעוברת ענת, במהלכו היא מקבלת את מוצאה והופכת ל"סובייצקה", קולה של העלייה ברשתות חברתיות, וכך נחשפת לקשיי העלייה שחוו בני הדורות השונים במשפחתה. הסדרה הופקה עבור תאגיד השידור הישראלי על ידי חברת ההפקה "ארצה הפקות". יוצרת ותסריטאית: דנה אברמוביץ', בימוי: ענת סטלינסקי, עורכת תסריט: אסתר נמדר תמאם, יוצרי המוזיקה המקורית: ערן פריאון, עופר פריאון ויקיר בן טוב. את לוגו הסדרה צילם ועיצב פיני סילוק. אתר האינטרנט הרשמי של סובייצקה "סובייצקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סובייצקה", באתר אידיבי סובייצקה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון הסדרה, כאן 11, יוטיוב רועי אבן, ‏"סובייצקה" היא קול חשוב בטלוויזיה, ולא רק בגלל המוצא שלה, באתר ‏מאקו‏, 13 באוגוסט 2023 זינוק בעלייה: יוצרי הסדרה "סובייצקה" נוגעים בפצעי העלייה הרוסית, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 12:06) אילן קפרוב‏, "סובייצקה": הגאווה של הסדרה במורשת ובגיבוריה מכסה על הפגמים, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2023 תתכוננו כי לאנשי הדור השני לעלייה מברית המועצות יש הרבה מה לומר Yaron Ten Brink, אין מספיק פופקורן בעולם: 30 סדרות חדשות שיאווררו לכם את הקיץ, באתר אין מספיק פופקורן בעולם: 30 סדרות חדשות שיאווררו לכם את הקיץ | טיים אאוט, ‏2023-05-26 "סובייצקה": הסדרה שמביאה את קולם של העולים מברית המועצות, באתר אייס, 30 ביולי 2023 תכניית גמר פרסי הטלוויזיה 2023.pdf
I'm Going Slightly Mad

"I'm Going Slightly Mad" הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין. הוא נכתב על ידי פרדי מרקיורי ופיטר סטרקר, ויצא כסינגל השני מתוך האלבום Innuendo. השיר יצא כסינגל ב-4 במרץ 1991, חודש לאחר יציאת האלבום. המילים והקליפ הנלווה מקרינים את השיר כהומוריסטי וקליל, למרות המילים העוסקות בירידה הנפשית שחווה מרקיורי כאחת ההשפעות של האיידס. עטיפת הסינגל נוצרה בהשראת ציור של ז'אן גרנדוויל. את הקליפ של "I'm Going Slightly Mad" ביים צוות הבמאים האוסטרי DoRo, שכלל את רודי דולזאל והאנס רוסאכר. הוא צולם בפברואר 1991 באולפני ליימהאוס. התלבושות נוצרו על ידי דיאנה מוסלי. הוא מציג את הלהקה לבושה ופועלת בצורה סוריאליסטית, כולל הגיטריסט בריאן מיי לבוש כפינגווין, המתופף רוג'ר טיילור עונד קומקום תה על ראשו ורוכב על תלת אופן בעוד מרקיורי מתגנב אליו ורודף אחריו גבר בחליפת גורילה, הבסיסט ג'ון דיקון בתור ליצן, ומרקיורי חובש בננות בתור פאה, שמתכתב עם השורה "אני חושב אני עץ בננה". בקליפ מרקיורי היה חולה במידה ניכרת באיידס. למרות זאת, ניתן לראות את מרקיורי מאוד אקספרסיבי בסצנות של הקליפ. הוא אפילו ביים באופן פעיל חלק מהסטוריבורד של הקליפ. מרקיורי התאפר כדי לכסות את הכתמים על פניו, ושכבה נוספת של בגדים מתחת כדי להסתיר את הירידה במשקל. הוא גם לבש פאה, שכיסתה את קו שיערו הנסוג, וחליפה, שניהם בסגנון הפופולרי בהשראה הגותית באותה תקופה. לעומת זאת, בקליפ של "These Are the Days of Our Lives", הקליפ האחרון שמרקיורי צולם בו, הוא כמעט שלא זז, מכיוון שמצבו הידרדר עוד יותר. בנוסף שני הקליפים של שני השירים צולמו בשחור לבן. מידע על הסינגל "I'm Going Slightly Mad" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "I'm Going Slightly Mad" באתר Discogs סרטון השיר "I'm Going Slightly Mad" באתר יוטיוב Popoff, Martin (27 בנובמבר 2018). Queen: Album by Album. Voyageur Press. p. 190. ISBN 9780760362839. נבדק ב-11 ביוני 2020. {{cite book}}: (עזרה)
איג'מאע

איג'מאע (בערבית: إجماع, תעתיק מדויק: אג'מאע) הוא מונח באסלאם המתייחס לקונצנזוס בקרב האומה, קהילת כל המוסלמים. במציאות התייחס האיג'מאע באופן מסורתי רק להסכמתם של כל חכמי הדת (עולמא), בעניינים מסוימים הנוגעים לחוק האסלאמי. חדית' שלפיו טען מוחמד כי "קהילתי לעולם לא תסכים על דבר טעות", הוא המקור הנפוץ ביותר לתוקפו של האיג'מאע. האסלאם הסוני רואה באיג'מאע את המקור השלישי בחשיבותו לשריעה, לאחר ההתגלות האלוהית של הקוראן ודבר הנביא המופיע בסונה. הקיאס (אנ') (היקש) נחשב לרביעי בחשיבותו, והשיעים מחשיבים כמקור חמישי גם את כוחו של ההיגיון (עקל) (אנ'). דוגמאות לנהגים או אמונות שהשתרשו בעולם במוסלמי והפכו על ידי כך למקודשים הם מוסד הח'ליפות, פולחן הקדושים או האמונה שהנביא מוחמד אינו יכול לטעות (שני האחרונים התקבלו למרות היותם בניגוד לרוח הקוראן). האיג'מאע תרם תרומה חשובה להתפתחות האסלאם בדורות האחרונים בשל האפשרות הטמונה בו לקבלת הכרעות בנושאים מודרניים שלא ניתן למצוא להם התייחסות במקורות. מאידך, תרם האיג'מאע גם להתאבנות האסלאם משום שכמעט בלתי אפשרי לבטל מבחינה הלכתית דבר שהתקבל על דעת הכלל. כותבים מוסלמים שמרנים טענו כי השימוש באיג'מאע תואם את הדמוקרטיה, בעוד הוגים מוסלמים ליברלים ביקרו את הגישה המסורתית כי האיג'מאע הוא קונצנזוס בקרב שכבה מצומצמת של חכמי הדת, וטענו כי על הקונצנזוס לכלול את כל הקהילה, מאחר שהאסלאם אינו מכיר בהיררכיה דתית. איח'תילאף איג'מאע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משה חי אהרוני

הרב משה חי אהרוני (תרנ"ו - י"ג תשרי תשי"ח, 1957-1896) היה רב, סופר ומתרגם, איש ציבור ופעיל ציוני בקהילה היהודית בכרמאנשאה שבכורדיסטן האיראנית. אהרוני נולד למרים וליצחק אשר היו בתהליך עלייה מיזד לארץ ישראל ושהתמקמו בכרמאנשאה. בשנת 1904 היה אהרוני לאחד התלמידים הראשונים שלמדו בבית הספר של "כל ישראל חברים" בעיר. בצעירותו הוסמך לרבנות והפך למקורב למנהיג המקומי, הרב הרופא חכים אגא ג'אן. במקביל לעיסוק בתורה, אהרוני התפרנס ממסחר סיטונאי ובניהול חשבונות. בשלב מסוים אף עבדו תחתיו כעשרות עובדים. למד ושלט בשפות רבות, ובהן פרסית, ערבית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. השכלתו כללה גם זיקה ציונית, והוא היה מנוי לשבועון העולם של ההסתדרות הציונית העולמית. הוא אף החל לעסוק בהנהגה ציבורית ודתית, והוביל את וועד הקהילה היהודית בעיר. בשנת 1934 פורסם בירושלים ספר הדרשות שלו "פרדס הדת". בשנת 1922 התחתן עם מאהי חכימזאדה, צאצאית למשפחת אנוסי משהד. ב-9 בינואר 1953 עלה לארץ והתיישב עם משפחתו בתל אביב-יפו ובחולון. בשנותיו האחרונות היה פעיל בקהילת עולי פרס, אך התקשה למצוא פרנסה. במקביל, עבד על כתיבת מילון עברי-פרסי אך לא זכה לסיים את כתיבת המילון. הוא נפטר בשנת 1957, ונקבר בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב. הארכיון האישי של אהרוני כולל כתבי יד, תצלומים אישיים וקהילתיים, מפת הקהילה, פנקסים וכתובות, ומכתבים אישיים. הארכיון שמור בספרייה הלאומית. חכם משה חי כהן יזדי אהרוני: החכם היומי, באתר www.hyomi.org.il קורות חייו של משה חי כהן-יזדי, באתר כרמאנשאה ארכיון משה חי כהן יזדי אהרוני | פריט NNL_ARCHIVE_AL990044015400205171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
מחנה בולפורד

מחנה בולפורד (באנגלית: Bulford Camp) הוא מחנה צבאי בריטי ועיירה צבאית כ-12 ק"מ צפונית לסולסברי בוילטשייר שבדרום-מערב אנגליה. המחנה, שנוסד בשנת 1897 ונמצא בשימוש מתמשך מאז, הוא חלק ממערך בסיסי הצבא הבריטי במישור סולסברי אשר באופן היסטורי כלל שטחי אימון נרחבים. מחנה בולפורד חולש על שטח של כ-1.6 קמ"ר ומחולק לשני אזורים שביניהם עובר כביש איימסברי-טידוורת', כאשר בצד המזרחי נמצא קסרקטיני פיקטון, מקום מושבה מאז 1992 של מפקדת הדיוויזיה השלישית, רגימנט הקשר שלה, מפקדת קבוצת ההנדסה ה-25 והגדוד הראשון של הרגימנט המרסיאני. קסרקטיני קיווי מנציח את נוכחות החיילים הניו זילנדים ששהו במקום ב-1919 וכולל את הרגימנט השלישי, המשטרה הצבאית המלכותית, והגדוד החמישי של רגימנט הרובאים. בצד המערבי של המחנה שוכנות מפקדות חטיבות השריון ה-12 וגדוד מודיעין לצד יחידות לוגיסטיקה בקסרקטיני וורד, מפקדת חטיבת השריון ה-20 בקסרקטיני וינג, ורגימנט משמר הפרשים בקסרקטיני פאוול. מפקדות: מפקדת הדיוויזיה השלישית מפקדת צוות קרב חטיבת השריון ה-12 מפקדת צוות קרב חטיבת השריון ה-20 מפקדת הרגימנט שלישי, המשטרה הצבאית המלכותית מפקדת קבוצת ההנדסה ה-25 (הכוללת שלושה רגימנטים של חיל ההנדסה המלכותי) יחידות: רגימנט משמר הפרשים הגדוד החמישי, רגימנט הרובאים הגדוד הראשון, הרגימנט המרסיאני גדוד המודיעין הצבאי הרביעי, חיל המודיעין רגימנט הקשר הדיוויזיה השלישית, חיל הקשר המלכותי בשנת 1919, חיילים ניו זילנדים מחיל המשלוח שלקח חלק במלחמת העולם הראשונה, הוצבו במחנה בולפורד בזמן שחיכו לחזור למולדתם. בזמן זה הם חצבו על דופן גבעה סמוכה את הסמל הניו זילנדי הקיווי, בדומה לסמלים דומים שנחצבו בסלע הגיר בהיסטוריה הקדומה בגבעות האזור כגון הסוס לבן של וסטברי (אנ') (ראו דמות גבעה). מאז 2017 הקיווי של בולפורד מוגדר כמונומנט רשום ולכן זוכה לשימור והגנה, כאשר משרד הביטחון של בריטניה אמון על פעולות השימור והניקוי של הדמות. היסטוריה של המחנה באתר ה-BBC. מחנה בולפורד במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר 'פרויקט זכרונות המלחמה'.
GMC

GMC (ג'י אם סי) הוא מותג של יצרנית כלי הרכב האמריקאית, ג'נרל מוטורס, המשווק על ידה בצפון אמריקה ובמזרח התיכון. בין הדגמים בעבר ובהווה של GMC: PD-4501 סינאקרוזר - אוטובוס דו מפלסי אשר יוצר בין השנים 1954–1956. יוצרו 1,001 יחידות. דגמי GMC סדרה B - סדרות אוטובוסים, רובם אוטובוסים לבתי ספר אשר יוצרו בין השנים 1966–2003. GMC אסטרו - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1987–1969 GMC מוטורהום - מעונוע (קרוואן) אשר יוצר בין השנים 1978–1972 דגם GMC ג'נרל - משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1977–1988. ספארי (Safari) - רכב מסוג מיניוואן. היה נפוץ בישראל במקביל לדגם "אסטרו" של שברולט. יצורו הופסק בשנת 2005 והוחלף חלקית בשברולט אפלנדר. יוקון (Yukon) - רכב שטח. הגיע לישראל בדגם ארוך (5 דלתות) ודגם קצר (3 דלתות). נודע בממדיו הגדולים מאוד. מקביל לדגם ה"טאהו" של שברולט. בעל מנוע בנזין בנפח 5.7 ליטר. סונומה (Sonoma) - רכב מסוג פיק-אפ (טנדר). הגיע לארץ בעיקר בדגמי 4X2. בראשית תקופתו בישראל נחשב ליקר אך מחירו הנוכחי קרוב יותר לזה של כלי רכב דומים. יצורו הופסק בשנת 2004 והוחלף בשברולט קולורדו שמבוססת על איסוזו I760. ג'ימי אס (S) (Jimmy) - "אחיו הקטן" של היוקון וקטן ממנו גם בממדיו. מקביל ל"טרייל בלייזר" של שברולט. ג'ימי סי/קיי (Jimmy c/k) מקביל בממדיו ליוקון, ונחלק לגרסת 4X4 שמסומלת כ-"K" או 4X2 שמסומלת כ-"C". מוצע עם מנועי בנזין 5.0/5.7/7.4 ליטר, או מנוע דיזל בנפח 6.2 ליטר. סיירה (Sierra) - טנדר בגודל מלא ("פול סייז"). קיימת גם גרסה בעלת גלגלים אחוריים כפולים שמשקלה מעל 3.5 טונות והנהיגה בה דורשת בישראל רישיון נהיגה מדרגה C1 (המיועד למשאית קלה). מקביל לדגם סילבראדו של שברולט. סוואנה (Savana) - רכב מסחרי גדול המשמש בין היתר לאמבולנסים (דגמי האמבולנסים מגיעים ללא חלונות בצד שמאל). מיובא לישראל עד היום. החליף את הדגם המיושן "ואנדורה" שאינו מיוצר מ-1996. בחלק משנות שיווקו בישראל היווה מקלט מס פופולרי לבעלי עסקים שכן משקלו הגדול מאפשר להכיר בכל הוצאותיו לצורכי מס, ומאידך אינו דורש רישיון נהיגה של משאית. שני חסרונותיו העיקריים הם צריכת סולר גבוהה, בשל מנועו הגדול בנפח 6.6 ליטרים, וגודלו הפיזי הרב, המקשה על התמרון בו בשטח עירוני. אקדייה (Acadia) רכב שטח בעל 8 מקומות ישיבה מפואר יותר קומפקטי מהיוקון עם עיצוב חדשני GMC דהנאלי XT מדיה וקבצים בנושא GMC בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של GMC (באנגלית) GMC, ברשת החברתית פייסבוק GMC, ברשת החברתית אקס (טוויטר) GMC, ברשת החברתית אינסטגרם היסטוריה משאיות של GMC web.archive.org/web/20161210181117 היסטורית המשאיות של GMC gmheritagecenter.com/docs/gm-heritage-archive/historical-brochures/GMC/100_YR_GMC_HISTORY_MAR09 ערך זה הוא קצרמר בנושא יצרני רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב יוסף וייס

רבי יעקב יוסף וייס (י"ב בניסן ה'תרע"ו, 1916 – י"ט בניסן ה'תשמ"ח, 1988) היה האדמו"ר מספינקא, משקם החצר לאחר השואה. הקים מרכזים בארצות הברית ובישראל. נולד בעיירה ספנצה (ספינקא) לרבי ישראל חיים וייס, בן רבי יצחק אייזיק וייס, האדמו"ר ה"חקל יצחק" מספינקא. נישא למלכה, בת רבי אלתר מנחם מנדל הגר, האדמו"ר מבורשא (בן רבי פנחס מבורשא, ונכד רבי ברוך מוויז'ניץ). בשואה נספו בני משפחתו, בהם סבו האדמו"ר ושלושת בניו, וכן רוב נכדיו. לאחר השואה התאחסן בבית משפחות שבשוביץ ומושקוביץ ברומניה, שהיו חסידי ספינקא לפני השואה וניצלו מן המחנות יחד איתו. נישא בשנית לפערל בת דודו רבי אביש הורוביץ מקראלי, חתן סבו רבי יצחק אייזיק. כנצר כמעט יחיד לסבו, הוכתר על ידי שרידי החסידים לאדמו"ר מספינקא ולממשיך השושלת. היגר לארצות הברית בשנת תש"ט, ופתח את בית מדרשו בקראון הייטס. בהמשך העתיק את חצרו לבורו פארק. הקים גם בתי מדרש בישראל, בבני ברק ובירושלים, וכן ישיבת ספינקא בבני ברק. היה מגיע לישראל לתקופות ממושכות. דברי תורתו נלקטו ויצאו לאור בספר בשם "שיח יעקב יוסף". גיסו (אח אשתו) היה בן דודו רבי שמואל צבי הורוביץ, מקראלי, שגם כיהן כאדמו"ר מספינקא בארצות הברית. בניו רבי אביש וייס, חתן רבי נתן אייכנשטיין האדמו"ר מזידיטשויב. נפטר ממחלה בצעירותו. רבי נפתלי צבי וייס, האדמו"ר מספינקא בבורו פארק. חתן רבי חיים שמחה ישכר בער רובין מטומשוב. רבי ישראל חיים וייס, האדמו"ר מספינקא בבני ברק. חתן רבי ירחמיאל צבי יהודה רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא פשיסחה. רבי מאיר אלעזר וייס, מכהן גם כאדמו"ר מספינקא בבורו פארק, ומגיע לעיתים לישראל. חתן רבי מרדכי דוד רובין מסאסרגן. רבי יצחק אייזיק וייס, נהרג בשנת תשמ"ד בתאונת דרכים. בניו רבי מאיר אביש ורבי אהרן ישראל חיים מכהנים כאדמו"רים מספינקא בבני ברק. מכתב מהאדמו"ר רבי יעקב יוסף וייס האדמו"ר מספינקא, באתר Bidspirit רבי יעקב יוסף ווייס זצ״ל מספינקא - י״ט ניסן תשמ״ח - ובניו באתר אייוועלט (ביידיש)