laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגדל המים בראשון לציון

מגדל המים בראשון לציון הוקם בשנת 1898 לצד באר המושבה וגן המושבה, והיה למגדל המים השני שמוקם בישוב החדש. המגדל הוקם במימונו של הברון רוטשילד, על ידי האדריכל א' וָארוֹן והמהנדס אדולף שטַרקמֶט, שהועברו מראש פינה לראשון לציון לצורך בנייתו. הבריכה בראש המגדל הייתה הבריכה השלישית שהוקמה לצד הבאר, שחפירתה הושלמה ב-1883. קדמו לה בריכה סגורה עם מים לשימוש ביתי ובריכה פתוחה כשוקת לבהמות וכבריכת שחייה. מהבריכה שבראש המגדל הוזרמו מי שתייה לבתי ומשרדי פקידות הברון בלבד. שאר בתי המושבה זכו לאספקת מים סדירה רק עם הקמתו של מגדל בריכות המים ברחוב ביל"ו. גובהו של המגדל 11.25 מטר. בראש המגדל ניצבת בריכת מים גלילית סגורה, דופנותיה ממתכת וקיבולתה 60 מ"ק. המסד ו-4 עמודי המגדל נבנו מאבני כורכר מסותתות. מעל העמודים מבנה פתוח מחופה בגג רעפים, במרכזו ניצבת הבריכה, מסביב לו מרפסת שתחומה במעקה ברזל וב-16 עמודים שתומכים בגג. עמודי המבנה ועמודי המרפסת יוצרים קשתות ביניהם. בעיצובו של המבנה ניכרת השפעה מצורתם של מגדלי פעמונים בכנסיות. הגישה לחלקו העליון של המגדל התבצעה באמצעות סולם חיצוני. ברבות השנים פסק השימוש במגדל, וחלקו העליון הוסר. ב-1987 שוחזר המגדל לראשונה, ובראשו הוצב מבנה משוחזר של המרפסת והבריכה. לצד המגדל שוחזרה בריכת המים הפתוחה. בשנת 2013 עבר המגדל עבודות שחזור נוספות בעלות של כ-300 אלף ש"ח, בהן הוחלפו חלק מאבני הכורכר שניזוקו קשות. הבריכה המשוחזרת הפתוחה הוחלפה במזרקה רדודה בגובה פני הרחוב. המגדל הוא אתר מורשת מוכרז. איורים שונים של המגדל משמשים כסמל של מוזיאון ראשון-לציון ושל חברת המים העירונית "מניב". בסביבות 1910 אוהלים של אנזא"ק לצד המגדל, בסביבות 1918 המגדל בלי חלקו העליון, 1966 בשנת 2009 עבודות השחזור במהלך 2013 ‏לאחר השחזור בלילה, לאחר השחזור ושיפוץ הכיכר והוספת מזרקה רבקה נחמני שוסטרמן, "מגדלי מים", בתוך: שלמה שבא (עורך), עת־מול, כרך י"ט, גיליון 3 (113), תל אביב: הוצאת מלוא בע"מ, שבט תשנ"ד - פברואר 1994, עמ' 3–6 מדיה וקבצים בנושא מגדל המים בראשון לציון בוויקישיתוף רבקה נחמני שוסטרמן, "התפתחות מגדלי המים בארץ-ישראל", בתוך: מרדכי עומר (אוצר ועורך), קטלוג התערוכה "מגדלי מים בישראל 1891-1993", תל אביב: הוצאת הגלריה האוניברסיטאית ע"ש גניה שרייבר באוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 9–27 מגדל המים באתר מוזיאון ראשון-לציון קדם לו המגדל שהוקם ב-1891 בזכרון יעקב, ושאינו עומד עוד על תילו. ראו גם רבקה נחמני שוסטרמן, "מגדלי מים", בתוך: שלמה שבא (עורך), עת־מול, כרך י"ט, גיליון 3 (113), תל אביב: הוצאת מלוא בע"מ, שבט תשנ"ד - פברואר 1994, עמ' 3. רבקה נחמני שוסטרמן, "התפתחות מגדלי המים בארץ-ישראל", בתוך: מרדכי עומר (אוצר ועורך), קטלוג התערוכה "מגדלי מים בישראל 1891-1993", תל אביב: הוצאת הגלריה האוניברסיטאית ע"ש גניה שרייבר באוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 11–12. יניב אוחנה, "שוחזר מגדל המים ההיסטורי" באתר עיריית ראשון לציון, 8 בספטמבר 2013.
סרובה

סרובה (Serowe) היא עיירה במחוז המרכז בבוטסואנה המשמשת כבירת המחוז וכמרכז הכלכלי שלו. סרובה היא מקום הולדתו של הנשיא הראשון של בוטסואנה הנחשב לאבי האומה, סרטסה קחאמה ומקום קבורתו. קאמה היה בן לשבט הבאמאנגוואטו (Bamangwato) שסרובה היא מרכזו. סרובה הוקמה בשנת 1903 על ידי המלך חאמה השלישי, מנהיג שבט הבאמאנגוואטו שייסד אותה כבירתו. בגבעת סוואננג (Swaneng) שבעיר הוקם בית הספר הראשון של תנועת הבריגדות (Brigades Movement) בהנהגתו של האפריקאנרי פטריק ון רנסבורג שהיה לוחם נגד משטר האפרטהייד. סרובה ממוקמת באזור פורה העשיר במימי נהר לוטסאנה (Lotsane). היא שוכנת ממערב לכביש גאבורון-פרנסיסטאון וממנו ניתן להגיע אליה בקלות. העיירה היא גם ראשיתו של הכביש המוליך לאורפה (Orapa) שבה נמצאים מרבצי יהלומים גדולים. בסוואננג ניצבות למעשה שתי גבעות שנקראות סוואננג האם וסוואננג האב. סרטסה קחאמה מדיה וקבצים בנושא סרובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרובה Serowe, www.botswanabeckons.com סרובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד 2011
פרנק ריימונד ליוויס

פרנק ריימונד ליוויס (באנגלית: Frank Raymond Leavis)‏ (14 ביולי 1895 - 14 באפריל 1978) היה מבקר ספרות בריטי חשוב. הוא לימד ולמד במשך כמעט כל חייו באוניברסיטת קיימברידג', והיה נשוי לחוקרת הספרות קוויני ליוויס. כמשתתף בזרם הביקורת החדשה, ליוויס רומם את המוניטין של כמה אישים מתחום הספרות, והשפיל מוניטין של אישים אחרים על ידי אישיותו רבת הכוח ופרשנויותיו מלאות ההשראה. כך, לדוגמה, קבלת שירתם של ת"ס אליוט, עזרא פאונד, וג'רארד מנלי הופקינס, חבה רבות להצהרותיו של ליוויס באשר לגדולתם. ליוויס הקים את הרבעון Scrutiny, שפרסם את כתביהם של טובי מבקרי הספרות האנגלים בזמנו. המוזיקולוג וילפריד מלרס כתב ברבעון ביקורות מוזיקה. מדיה וקבצים בנושא פרנק ריימונד ליוויס בוויקישיתוף Leavis page from the Johns Hopkins Guide to Literary Theory פרנק ריימונד ליוויס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לורה פרייז'ר

לורה פרייז'ר (באנגלית: Laura Fraser; ‏24 ביולי 1976) היא שחקנית סקוטית המוכרת בזכות תפקידיה בסדרות "שובר שורות", "שפת נשים" ו"לעולם-לא-עולם" ובסרטים "הסקוטי המעופף", "סיפורו של אביר", "טיטוס" ו"מתחיל מחדש". פרייז'ר נולדה בגלאזגו שבסקוטלנד. החלה את דרכה במיני סדרת הפנטזיה "לעולם-לא-עולם" בתפקיד הראשי של הנערה "דלת". בסוף שנות ה-90 הופיעה בסרטים "האומנת" של ירון קרבה בתפקיד הראשי של חיה סילברשמידט, "פנים קטנות" ו"להתגרש מג'ק". שיחקה לראשונה בהפקה הוליוודית בשנת 1999 בדרמה התקופתית של ג'ולי טיימור "טיטוס" בתפקיד לווינייה בתו של הגנרל הרומאי טיטוס אנדרוניקוס (אנתוני הופקינס). בשנת 2000 השתתפה בקומדיה "קווין ופרי קורעים את איביזה" בתפקיד הקנדיס חברתו של קווין. בשנת 2001 הופיעה פרייז'ר בקומדיית ההרפתקאות ההוליוודית "סיפורו של אביר" בתור הנפחית קייט. ב-2004 הופיעה בדרמה הפוליטית של HBO "מלאכיות מברזל" בתפקיד הפעילה החברתית דוריס סטיבנס. ב-2006 הועמדה פרייזר לפרס האקדמיה הסקוטית על הופעתה בדרמת הספורט הביוגרפית "הסקוטי המעופף" בתפקיד אן אשתו של רוכב האופניים גרהם אוברי (ג'וני לי מילר). ב-2005 שיחקה פרייז'ר במיני סדרה הבריטית המוערכת "קזנובה" לצידו של דייוויד טננט איתו הופיעה גם במיני סדרה "אב חד הורי". ב-2009 שיחקה בדרמה האוסטרלית "מתחיל מחדש" בתפקיד קטי אשתו הגוססת מסרטן של כתב הספורט ג'ו וור (קלייב אואן). ב-2010 שיחקה בסדרת הדרמה הבריטית "שפת נשים" בתפקיד הראשי של הארכיטקטית קאט מקנייז. בשנת 2012 לוהקה לעונה האחרונה של הסדרה הפופולרית "שובר שורות" בתפקיד אשת העסקים לידיה קוויל המקושרת לוולטר וייט (בריאן קראנסטון) ולארגון הפשע של גאס, והופיעה בתפקיד זה גם בסדרת הפריקוול "סמוך על סול". לפרייז'ר ילדה אחת מנישואיה לשחקן האירי קארל גירי. פנים קטנות (1996) האומנת (1998) השבט (1998) האיש במסכת הברזל (1998) הדודנית בת' (1998) להתגרש מג'ק (1998) מה קרה להרולד סמית'? (1999) סקסואליות וירטואלית (1999) טיטוס (1999) קווין ופרי קורעים את איביזה (2000) סיפורו של אביר (2001) 16 שנים של אלכוהול (2003) שער השטן (2003) גב האריות (2003) אנשי המהפכה (2006) התענוג הנפלא של נינה (2006) הסקוטי המעופף (2006) מתחיל מחדש (2006) פלוטר (2011) The Sisterhood of Night‏ (2014) In the Cloud‏ (2018) לעולם-לא-עולם (1996) הוא ידע שהוא צודק (2004) הרשעה (2004) מלאכיות מברזל (2004) - סרט טלוויזיה קזנובה (2005) דבר אליי (2007) אב חד הורי (2010) שפת נשים (2010–2012) שובר שורות (2012–2013) הנעדרת (2016) נקם (2016) לוך נס (2017) סמוך על סול (2020-2017) The Pact (2021) מדיה וקבצים בנושא לורה פרייז'ר בוויקישיתוף לורה פרייז'ר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לורה פרייז'ר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לורה פרייז'ר, באתר AllMovie (באנגלית) לורה פרייז'ר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לורה פרייז'ר, באתר Metacritic (באנגלית) לורה פרייז'ר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לורה פרייז'ר, באתר Discogs (באנגלית)
שניאור זלמן צייטלין

שניאור זלמן צייטלין (באנגלית: Solomon Zeitlin, ברוסית: Шломо Цейтлин [שלמה צייטלין]; ‏כ"ג באייר תרמ"ו/ 28 במאי 1886 או 31 במאי 1892 צ'שניקי בלארוסיה – ז' בטבת תשל"ז/ 28 בדצמבר 1976, פילדלפיה, ארצות הברית) היה היסטוריון יהודי שעסק בעיקר בתקופת בית שני ובנצרות המוקדמת. צייטלין למד בדווינסק וסנקט פטרבורג. הוא למד באקדמיה של הברון גינצבורג, ובאותה תקופה התיידד עם שניאור זלמן שזר, והם התגוררו באותה חדר-פנימייה. ב-1904 קיבל סמיכה. את הדוקטורט שלו בנושא מגילת תענית כמקור לכרונולוגיה והיסטוריה בתקופות ההלניסטית והרומית כתב בבית המדרש לרבנים בפריז. אחרי מלחמת העולם הראשונה היגר לארצות הברית וקיבל דוקטורט מדרופסי קולג' בפילדלפיה. חיבורו, "The Rise and Fall of the Judean State" (עלייתה ונפילתה של מדינת יהודה), משמש עד היום כספר היסטוריה בסיסי על תקופת בית שני וחומר קריאה הכרחי לכל אחד שרוצה ללמוד על מקורותיה ולידתה של הנצרות. צייטלין לימד בדרופסי קולג' מ-1917 לפני כן לימד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. ב-1919 הצטרף, יחד עם לוי גינצבורג, ישראל דוידסון, ישראל פרידלנדר ואלכסנדר מרכס לצוות המורים בבית המדרש לרבנים בניו יורק. אחרי מותו של כורש אדלר ב-1940 היה צייטלין עורך "Jewish Quarterly Review". הוא מילא תפקיד זה עד מותו. בנוסף להיסטוריה הוא לימד גם תלמוד. רבנים רבים באזור פילדלפיה היו תלמידיו. הוא לא נישא מעולם. ד"ר צייטלין עורר מחלוקת כאשר הצהיר שהוא לא מאמין שמגילות מדבר יהודה הן מתקופה קודמת לנצרות. הוא סבר שהן מן המאה השישית או המאה השביעית. בין נושאי מחקריו היו ראשית הנצרות, כתביו של יוספוס פלביוס, וספרות יוונית ורומית ובקשר שלהן למקורות התלמודיים. צייטלין היה פעיל בוויכוח הספרותי עם פרופסור ארנולד טוינבי בקשר לתביעות היהודים על ארץ הקודש. הוא כתב הרבה על שאלת מיהו יהודי. שניאור זלמן צייטלין, הספרים "אסתר" ו"יהודית" — מקבילה, בית מקרא יט, תשל"ד, עמ' 337-359 (מידע בקטלוג רמב"י)‏, JSTOR 23503280 שניאור זלמן צייטלין, תרגום: מאיר זלצר, קורות בית שני, מ' ניומן, תשכ"ח-תש"ל Who Crucified Jesus?, New York: (Harper & Brothers, Publishers), 1942, 1947 Maimonides - A Biography, New York: (Bloch Publishing Company), 1955 The Rise and Fall of the Judean State: A Political, Social and Religious History of the Second Commonwealth. New York: Jewish Publication Society of America, 1967. קובץ שניאור זלמן צייטלין: ליובל החמישים לעבודתו בשדה חכמת ישראל, ניו יורק: בצרון, תשכ"ד, [מקביל לחוברת ה (244), שנה כה, אייר-סיון תשכ"ד, של כתב העת "בצרון"] פלטיאל בירנבוים (אנ'), פרופסור שניאור זלמן צייטלין ז"ל, הדאר נו, ניו-יורק, תשל"ז, עמ' 149-150 (מידע בקטלוג רמב"י) שניאור זלמן צייטלין, דף שער בספרייה הלאומית שניאור זלמן צייטלין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מידע על שניאור זלמן צייטלין בקטלוג הספרייה הלאומית דוד וייס הלבני ושמחה בנימין הוניג, Necrology: Solomon Zeitlin, Proceedings of the American Academy for Jewish Research 45, 1978‏, JSTOR 3622306 (באנגלית) Solomon Zeitlin Dead at 84, Jewish Telegraphic Agency, ‏29 December 1976 Israel Shenker (אנ'), Solomon Zeitlin, Long a Professor Of History and Rabbinics, Dies, The New York Times, ‏4 בנובמבר 1976 השם Solomon באנגלית, ו-'שלמה', הם צורות של השם היידי: זלמן (אנ') התאריכים העבריים, ע"פ ערכו בלקסיקון הספרות העברית החדשה גרשם שלום, ימי נעורים עם ז. רובשוב מרדכי ניומן, דוקטוראט שהוחסר, מעריב, 14 באוקטובר 1974 כתבה על שלמה צייטלין במלאת 50 שנות הוראה, 1975
כלוב העליזים

האם התכוונתם ל... כלוב העליזים (מחזה) – מחזה צרפתי מ-1973 מאת ז'אן פוארה כלוב העליזים (סרט) – סרט קולנוע צרפתי מ-1978 המבוסס על המחזה כלוב העליזים (מחזמר) – מחזמר אמריקאי מ-1983 המבוסס על המחזה הצרפתי כלוב הציפורים – סרט קולנוע אמריקאי מ-1996 המבוסס על המחזה הצרפתי "כלוב העליזים"
רד דיר

רד דיר (באנגלית: Red Deer) היא עיר במרכז אלברטה, קנדה. היא נמצאת במרכזה של רצועת היישובים המרכזית של אלברטה, המכונה "פרוזדור קלגרי-אדמונטון", ומוקפת במחוז רד דיר. זו העיר השלישית המיושבת ביותר בפרובינציית אלברטה, לאחר קלגרי ואדמונטון. העיר ממוקמת באזור פארק אספן, אזור חקלאי העשיר גם בנפט. האזור הסובב אותה הוא אזור מרכזי להפקת נפט. לפי מפקד האוכלוסין המוניציפלי משנת 2013, אוכלוסיית העיר רד דיר מונה 97,109, ועל פי מפקד משנת 2011 אוכלוסיית האזור כולו מונה 152,546. מדיה וקבצים בנושא רד דיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רד דיר (באנגלית) רד דיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מולפולולה

מולפולולה (באנגלית: Molepolole) הוא הכפר הגדול בבוטסואנה. הכפר הוא בירת מחוז קווננג שבדרום־מזרח המדינה. אוכלוסיית המקום היא משבט הבקוונה (Bakwena) שהוא אחד משמונה השבטים הראשיים של בוטסואנה. ראש השבט היה אחד משלושת ראשי השבטים שנסעו לבריטניה כדי לבקש את חסותה בתקופה הקולוניאלית. מולפולולה, שהיא גם בירתו של השבט, נקראת על שם נהר באותו שם. היא ממוקמת במרחק 50 ק"מ מבירת המדינה גאבורון. זהו אחד הכפרים המסורתיים הגדולים באפריקה; אוכלוסייתו מונה 67,598 נכון לשנת 2011. מולפולולה הוא השער לתרים את מדבר קלהארי. בכפר פועל בית משפט מסורתי (Kgotla) ופועל בו בית החולים הסקוטי על שם ליווינגסטון, מהגדולים במדינה. לפני שהגיעו לאזור והקימו את מולפולולה, הייתה בירתם של בני שבט הבקוונה נטסוונג (Ntsweng), אתר היסטורי הממוקם כמה ק"מ מדרום-מזרח למולפולולה. האזור יושב לראשונה על ידי השבט ב-1864. הוא ננטש ב-1937 כאשר אולץ השבט לעבור למולפולולה על ידי השלטונות הקולוניאליים. כיום ניתן לראות באתר שבו שכנה נטסוונג את חורבותיה. במולפולולה פועלים מוסדות מבתי ספר יסודיים ועד לחינוך גבוה. מוסדות החינוך הגבוה כוללים את הקולג' לחינוך ואת בית הספר לאחיות. כמו כן פועלים במקום שמונה חטיבות ביניים, בית ספר תיכון אחד וארבעה בתי ספר פרטיים. מדיה וקבצים בנושא מולפולולה בוויקישיתוף "Molepolole, Botswana Page". Falling Rain Genomics, Inc. An archaeological survey of Ntsweng in Molepolole botswanabeckons.com - Molepolole מפקד 2011
הספרייה הלאומית על שם סצ'ני

הספרייה הלאומית של שם סצ'ני (בהונגרית: Országos Széchényi Könyvtár) היא ספרייה בבודפשט, אחת משתי ההספריות הלאומיות של הונגריה. השנייה היא ספריית האוניברסיטה של דברצן. הספרייה פתוחה לציבור וניתן לבקר בה כתיירים בסיורים מאורגנים קבועים היוצאים מהכניסה אליה. הספרייה נוסדה ב 1802 על ידי הרוזן ההונגרי פרנץ סצ'ני, אביו של אישטוון סצ'ני. פרנץ סצ'ני נסע בעולם ורכש ספרים בהונגרית שאותם אסף ותרם לספרייה הלאומית. בעקבותיו נוצר גל של רכישת ותרומת ספרים בהונגרית לספרייה על ידי ציבור רחב. ב-1803 נפתחה הספרייה לציבור בפשט. ב-1808 הקימה האספה הלאומית ההונגרית, הדיאט, את המוזיאון הלאומי של הונגריה שמטרתו איסוף ושימור נכנסי תרבות היסטוריים, ארכאולוגיים וטבעיים של הונגריה. המוזיאון והספרייה שולבו יחד והופרדו רק ב 1949. הספרייה עברה ב 1985 לארמון בודה שם היא ממוקמת בימינו. בתי הוצאה לאור ובתי דפוס בהונגריה מחויבים לספק לספרייה העתק מכל דבר דפוס שיוצא לאור במדינה. כמו כן כוללים אוספי הספרייה חומר בהונגרית שמודפס ויוצא לאור מחוץ להונגריה, וחומר שאיננו מודפס (הקלטות, סרטי וידאו וכו'). נכון ל 2014 האוספים כוללים למעלה משמונה מיליון פריטים, בתוכם 2.5 מיליון ספרים, 385,000 כרכים של פרסומים סדרתיים (עיתונים, פרסומים רשמיים), מיליון כתבי יד, כולל מפות עתיקות של הונגריה, 320,000 תמונות ורישומים, למעלה משלושה מיליון פוסטרים ודברי דפוס קטנים ועוד. לספרייה אוסף מיוחד של ספרים עתיקים הכוללים את: הספר הראשון שהודפס בהונגריה ב-1473 "הכרוניקה של ההונגרים". 1,814 אינקונבלות, שהודפסו במאה הראשונה לקיום הדפוס 8,600 עותקים של ספרים שהודפסו לפני 1711 הטקסט העתיק ביותר הקיים שכולו בהונגרית - תפילה וטקס אשכבה מהמאה ה-12 (זהו הטקסט הקדום ביותר באיזושהיא שפה אוראלית) השיר הראשון בהונגרית (קינה על מרים הבתולה) מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית על שם סצ'ני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני הספרייה הלאומית על שם סצ'ני, ברשת החברתית פייסבוק
400 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הארבע מאות – משטר אוליגרכי באתונה העתיקה בסוף המאה ה-5 לפנה"ס 400 – שנת 400 לספירה 400 (מספר) – ערך אודות המספר 400
תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז'

תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז' (ברוסית: Нововоронежская АЭС) היא תחנת כוח גרעינית במחוז וורונז', 45 ק"מ מזרחית לוורונז', רוסיה. במהלך הקמת המתקן הוקמה העיר נובו-וורונז' לבוני ומתחזקי התחנה. תחנת הכוח מורכבת חמישה כורים גרעיניים שהראשון בהם פעל החל מ-1964 והחמישי פועל משנת 1980. בקרבת תחנה הכוח נבנתה היחידה הראשונה של תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז' 2(אנ') והיחידה השנייה נמצאת בשלבי בנייה. עבודות הבנייה של תחנת הכוח החלו בשנת 1957. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1964 והחל מספטמבר 1964 הוא מייצר חשמל לרשת החשמל הארצית. בשנת 1969 הופעל הכור השני. בשנת 1967 החלו עבודות הקמה של היחידה השלישית והרביעית. הם התחילו לעבוד בשנים 1971-1972. בשנת 1974 החלו עבודות בהקמת היחידה החמישית באתר זה. היא התחילה לפעול בשנת 1980. תחנת כוח זה מהווה המקור העיקרי לאספקת חשמל וחום למחוז וורונז'. סביב המתקן הוקמו 33 תחנות מדידת קרינה רדיו-אקטיבית. כול הכורים המופעלים במתקן הם מתכנון של אנטולי אלכסנדרוב. קירור הכורים מתבצע במי נהר דון הזורם בקרבת תחנת הכוח ומים שנאגרים באגם מלאכותי שנבנה במהלך בנייה של כור מס' 5 של תחנת הכוח. לא ידוע על תקלות משמעותיות שקשורות עם הכורים בתחנות כוח זו. נכון ל-3.2018 באתר פועל כור גרעיני בודד: כור מס' 1 בהספק של כ-197 מגוו"ט - נבנה בשנים 1957-1964, נסגר בשנת 1988 כור מס' 2 בהספק של כ-336 מגוו"ט - נבנה בשנים 1964-1969, נסגר בשנת 1990 כור מס' 3 בהספק של כ-417 מגוו"ט - נבנה בשנים 1967-1971, נסגר בשנת 2016 כור מס' 4 בהספק של כ-417 מגוו"ט - נבנה בשנים 1967-1972, נסגר לשיקום בשנת 2017 כור מס' 5 בהספק של כ-1000 מגוו"ט - נבנה בשנים 1980-1974, סגירה צפויה בשנת 2035 מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז' (ברוסית)
ג'ון פרנקלין אנדרס

ג'ון פרנקלין אנדרס (באנגלית: John Franklin Enders; ‏10 בפברואר 1897 – 8 בספטמבר 1985) היה ביולוג אמריקאי ומדען מדעי הרפואה, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1954 על תרומתו לפיתוח תרכיבי החיסון, יחד עם תומאס הקל וולר ופרדריק צ'פמן רובינס. יליד קונטיקט. אביו היה מנהל בנק והוריש לו הון של מיליוני דולרים. ב-1915 התקבל לאוניברסיטת ייל אולם לאחר שנתיים התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כמדריך טיסה. לאחר מלחמת העולם הראשונה סיים את לימודיו בייל וקיבל תואר ראשון ב-1919. לאחר מכן עסק בנדל"ן ולמד שפות, בהן גרמנית וקלטית במטרה להפוך למורה. עם זאת, חיבתו לביולוגיה משכה אותו לבסוף להרשם ללימודי בקטריולוגיה ואימונולוגיה. ב-1930 סיים את לימודיו לתואר דוקטור בביו רפואה באוניברסיטת הרווארד והתקבל כחבר צוות ההוראה והמחקר באוניברסיטה. ב-1938 החל עבודה על בידוד וירוס החזרת. ב-1946 פרסם עם עמיתים מאמר ובו מבחן סרולוגי לזיהוי המחלה, שלעיתים מתחוללת בגוף באופן סמוי וכן הדגמה של היכולת החיסונית של היחשפות לנגיף מת שלה. באותה שנה ייסד את מעבדת המחקר לזיהומים ומחלות בבית החולים לילדים של בוסטון. במעבדה זו התרכז בחקר המחלות הוויראליות וערך את מחקריו פורצי הדרך עבורם זכה בפרס נובל. בשנת 1949 פרסם יחד עם עמיתיו, תומאס הקל וולר ופרדריק צ'פמן רובינס על הצלחה בייצור תרבית הנגיף הגורם לשיתוק ילדים. מיד לאחר מכן הפעיל יונה סאלק את שיטת אנדרס-וולר-רובינס לשם ייצור החיסון הראשון לשיתוק ילדים. ב-1954 בודדו אנדרס ופיבלס (Peebles) את וירוס החצבת, ובאמצעות שיטת סאלק ייצרו את החיסון למחלה הקטלנית 1946 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 1954 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה 1963 - מדליית החירות הנשיאותית 1967 - עמית זר בחברה המלכותית הבריטית מדיה וקבצים בנושא ג'ון פרנקלין אנדרס בוויקישיתוף ג'ון פרנקלין אנדרס, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'ון פרנקלין אנדרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון פרנקלין אנדרס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) EXPERIMENTS ON THE VACCINATION OF HUMAN BEINGS WITH FORMOLIZED MUMPS VIRUS, J Exp Med. 1946 October 31; 84(5): 407–428. Cultivation of the Lansing Strain of Poliomyelitis Virus in Cultures of Various Human Embryonic Tissues, Science 28 January 1949: Vol. 109 no. 2822 pp. 85-87 Measles Vaccine, 1960 אזכור ראשון בניו יורק טיימס
עדן גוריון

עדן גוריון (נולד ב-20 באפריל 1978) הוא תסריטאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי. עדן גוריון נולד וגדל בקיבוץ גבת שבעמק יזרעאל. לאחר שירות צבאי בחיל החימוש עבר להתגורר בתל אביב והחל מ-2005 הוא בוגר תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב, שם למד במגמת התסריטאות. בשנת 2005 הצטרף גוריון לאיגוד התסריטאים, בו הוא משמש החל משנת 2011 כחבר הנהלת האיגוד ונציג האיגוד בהנהלת האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, בה הוא משמש החל משנת 2015 כיו"ר תחרות פרסי הטלוויזיה. בשנת 2004 היה עדן גוריון שותף לפיתוח תוכנית הבידור המצליחה הרצועה בערוץ ביפ. לאחר מכן עסק בפיתוח תוכניות קומיות וסדרות מערכונים עבור ערוץ 10 והחל משנת 2008 כתב פרקים לעונה השנייה והשלישית של סיטקום הילדים המובילים בערוץ לוגי בכיכובם של ליאת הר לב, אוולין הגואל וגיא לואל. בשנים שאחר כך עסק בפיתוח סדרות עבור YES, HOT וערוץ הילדים ובשנת 2011 צורף לצוות הכותבים בעונה הראשונה של גאליס בערוץ הילדים, בכיכובם של תובל שפיר, אליאנה תדהר ודניאל מורשת. עם הצלחתה הגדולה של הסדרה והחל מעונתה השנייה שימש בשנים 2012 ו-2013 כתסריטאי הראשי של גאליס לצד יוצרי הסדרה דוד דהן ועידו דרור. ב-2012 זכה גוריון בפרס הראשון של פסטיבל אייקון TLV עבור התסריט לסרט "לא תישא", אשר קיבל מענק פיתוח תסריט מקרן הקולנוע הישראלי. ב-2013 היה ממייסדי פורום מבקרי הקולנוע בישראל. ב-2014 שב לכתיבת גאליס והיה שותף לזכייתה בפרס "סדרת הילדים ונוער הטובה ביותר" בתחרות פרסי הטלוויזיה. ב-2018 היה תסריטאי בסדרת הנוער "אילת" ששודרה בHOT 3. ב-2020 כתב גוריון ביחד עם יונתן בר-אילן את דרמת הנוער התקופתית "פלמ"ח". ב-2024 כתב ביחד עם יאיר פרי את סדרת הנוער הדברים שהלכו לאיבוד ששודרה בכאן חינוכית. בשנת 2010 הצטרף עדן גוריון למפלגת העבודה הישראלית והיה פעיל בכיר עבור ח"כ שלי יחימוביץ' בבחירות המקדימות לראשות המפלגה ב-2011, אז גברה על ח"כ עמיר פרץ, ח"כ יצחק הרצוג ועמרם מצנע ונבחרה ליו"ר המפלגה. ב-2012 נבחר כציר ועידת המפלגה ומונה לראש מטה המתנדבים של המפלגה, תפקיד אותו מילא גם במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה בינואר 2013. בבחירות המקדימות לראשות המפלגה בנובמבר 2013 שימש כראש מטה המתנדבים בקמפיין יו"ר המפלגה שלי יחימוביץ', אשר הסתיים בהפסדה לח"כ יצחק הרצוג. ב-2015 היה גוריון יועץ ופעיל בכיר בקמפיין ח"כ יחימוביץ' בבחירות המקדימות למועמדי המפלגה לכנסת, בהן הגיעה למקום הראשון (לאחר יו"ר המפלגה הרצוג ויו"ר התנועה ציפי לבני) וכן שימש כיועץ כתיבת המצע וסגן ראש מטה המתנדבים עבור המחנה הציוני במהלך הבחירות לכנסת העשרים. באותה שנה גם נבחר כציר הקונגרס הציוני העולמי מטעם מפלגת העבודה ושימש כראש מטה המתנדבים בקמפיין ראש עיריית ירוחם מיכאל ביטון לתפקיד יו"ר קק"ל, בו גבר ביטון על היו"ר המכהן אפרים שטנצלר אך הפסיד לח"כ דני עטר, שמונה לתפקיד. ב-2017 שימש שוב כראש מטה המתנדבים של שלי יחימוביץ' בבחירות לראשות הסתדרות העובדים הכללית החדשה ולאחר מכן, בפריימריס לראשות מפלגת העבודה, היה פעיל מרכזי עבור ח"כ עמר בר-לב בסיבוב הראשון ועבור אבי גבאי בסיבוב השני, שבסיומו ניצח גבאי את ח"כ עמיר פרץ ומונה ליו"ר המפלגה. עדן גוריון, ברשת החברתית פייסבוק עדן גוריון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עדן גוריון, ברשת החברתית LinkedIn עדן גוריון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עדן גוריון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורות חיים של עדן גוריון באתר סוכנות רינת איתן ואילן צלר קורות חיים של עדן גוריון באתר איגוד התסריטאים תוצאות בחירות לוועידת מפלגת העבודה
ג'ורג' בידל

ג'ורג' וולס בידל (באנגלית: George Wells Beadle;‏ 22 באוקטובר 1903 - 9 ביוני 1989) היה גנטיקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1958 (יחד עם אדוארד לורי טטום ויהושע לדרברג) על גילוי התפקיד של הגנים בניהול התהליכים הביוכימיים בתא. בידל נולד בחווה חקלאית בנברסקה. ב-1927 סיים תואר מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטת נברסקה-לינקולן והתקבל כעוזר מחקר באוניברסיטת קורנל ועסק במיפוי גנטי ותאי של זני תירס (Zea mays) בשיטות מנדליאניות. ב-1931 קיבל תואר דוקטור. בין 1931 ל-1936 עבד בידל כחוקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קל-טק). הוא עבד עם תאודוסיוס דובז'נסקי, חלוץ השימוש בדרוזופילה במחקר הגנטי. ב-1935 עבד במשך כחצי שנה עם הביולוג היהודי-רוסי-צרפתי בוריס אפרוסי (Boris Ephrussi) במכון הביו-כימי בפריז (Institut de Biologie physico-chimique) על הגנטיקה וההתפתחות של פיגמנט העין של הדרוזופילה. ב-1937 התמנה בידל לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. בניסויים שערכו בידל ואדוארד טייטום בסטנפורד, הקרינו מיקרו אורגניזם עובש (Neurospora crassa) בקרני רנטגן, שהיה ידוע שיוצרות מוטציה גנטית. השניים הוכיחו קשר ישיר בין המוטציות הגנטיות לבין התבטאותם של אנזימים במסלולים מטבוליים במיקרו אורגניזם ופיתחו את השערת הקשר הישיר גן-אנזים ( One gene-one enzyme hypothesis)‏. עבודה זו זיכתה את השניים בפרס נובל ב-1958. אחת מיכולותיו ותרומותיו של בידל למדע הביולוגיה המולקולרית הייתה בחירה באורגניזמי מודל טובים לניסוייו וכינון מתודולוגיה לבחירתם. ב-1946 שב בידל לקליפורניה כראש המחלקה לביולוגיה וב-1961 נבחר לכהן כנשיא אוניברסיטת שיקגו. 1946 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 1950 - פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי 1958 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה 1967 - עמית זר של החברה המלכותית ג'ורג' בידל, באתר פרס נובל (באנגלית) ביוגרפיה באתר האקדמיה למדעים ג'ורג' בידל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Science in the Early Twentieth Century: An Encyclopedi עמוד 123 המאמר Beadle, G. W.; Tatum, E. L. (1941). "Genetic Control of Biochemical Reactions in Neurospora". Proceedings of the National Academy of Sciences 27 (11): 499 Rowland H. Davis, Neurospora: Contributions of a Model Organism, Oxford University Press, 2000