laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פתן שחור

פתן שחור (שם מדעי Walterinnesia aegyptia; באנגלית: Desert Cobra – קוברה מדברית) הוא סוג של נחש ארסי והנציג היחידי ממשפחת הפתניים בישראל. עד לא מכבר נחשב למין יחיד בסוגו, אולם התגלה כי האוכלוסייה בטריטוריה המזרחית של המזרח התיכון מהווה מין נפרד. השם העברי מוזכר במקרא: ישעיהו, י"א, ח':"וְשִׁעֲשַׁע יוֹנֵק עַל חֻר פָּתֶן, וְעַל מְאוּרַת צִפְעוֹנִי גָּמוּל יָדוֹ הָדָה" השם המדעי של הסוג Walterinnesia נקרא על שמו של הרופא הבריטי Walter Innes שגילה לראשונה את הפתן השחור ב-1887 במצרים. עד לא מכבר הפתן השחור נחשב למין יחיד בסוגו, ומחקרים אחרונים גילו כי למעשה קיימים בסוג שני מינים: פתן שחור מצוי (Walterinnesia aegyptia) נמצא בישראל, לבנון, ירדן, מצריים ובצפון מערב ערב הסעודית. פתן שחור מזרחי (Walterinnesia morgani)- נפוץ בסוריה, מערב אירן, עיראק, ערב הסעודית, דרום טורקיה, כווית, קאטר. נחש זה הוא באורך בינוני המגיע לאורך מקסימלי של 1.3 מ' ומשקלו עד 1035 גרם. הוא בעל גוף שחור ומבריק, זנב קצר וראש צר, שטוח ועבה הנבדל מן הצוואר. העיניים קטנות וכהות בעלות ראייה חלשה. הפתן השחור נפוץ במזרח התיכון, במדינות: מצרים, ישראל, לבנון, ירדן, ערב הסעודית, עיראק, כווית, ומערב איראן. פתן שחור יימצא באזורים ערבתיים, במדבריות, בחולות ובאזורים סלעיים. אזורים בעלי לחות ומים מהווים גורם משיכה עבור הנחש, וכך גם אזורים מיושבים בתחום תפוצתו. הם ניזונים בעיקר מיונקים קטנים, ציפורים וזוחלים אחרים. משך חייהם הוא כ-10-15 שנים בטבע. ערך מורחב – ארס הכשת הפתן השחור היא למעשה נשיכה ממושכת והזרקה איטית יחסית של הארס, אופן הכשה זה מבדיל אותו מהנחשים הארסיים האחרים בישראל. רוב הכשות הפתן השחור אינן חמורות, ומאופיינות בתופעות מקומיות כגון נפיחות, אדמומיות וכאב. לעיתים הן מלוות בחום, סחרחורות וכאבי ראש. עם זאת, על פי מדד LD50 עוצמת הארס של המין פתן שחור מצוי היא 0.4 מ"ג\ק"ג. לשם השוואה, עוצמת הארס של קוברה הודית לפי מדד זה עומדת על 0.80 מ"ג\ק"ג, ואילו לקוברת הכף עוצמה של 0.72 מ"ג\ק"ג, כלומר עוצמת הארס של הפתן השחור חזקה משל שניהם, אולם כמות הארס של הפתן השחור נמוכה משמעותית. כאשר ארס הפתן השחור הוזרק במהלך ניסוי לארנב, נצפו תופעות של היפוגליקמיה והיפוקסיה. ארס הפתן השחור הוא נוירוטוקסי מאוד (פועל על מערכת העצבים) והמורגיני (גורם לשטפי דם), והשפעה פרוטאוליטית (פירוק חלבונים בגוף). השפעתו גורמת לשיתוק שרירים ושיתוק מערכת הנשימה תוך זמן קצר יחסית מחדירת הארס לקורבן, כמו גם להשפעות נוספות ונרחבות אשר עדיין נלמדות בשל מחסור במידע ומחקרים על נחש זה. בשנות ה-90 פותח נסיוב נגד הארס של הנחש על ידי חוקרים מאוניברסיטת ת"א. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 221-223 מדיה וקבצים בנושא פתן שחור בוויקישיתוף נחשי מדבר (עם תמונות בלעדיות) פתן שחור, באתר ITIS (באנגלית) פתן שחור, באתר NCBI (באנגלית) פתן שחור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פתן שחור, באתר GBIF (באנגלית) פתן שחור באתר עמותת מן השדה פתן שחור מאתר בוקר Marie curie, Discover All Types of Desert Snakes Worldwide (With Exclusive Pictures), SNAKES WORLD, ‏2024-09-13 (באנגלית אמריקאית) הכשת נחש באזורים מדבריים בישראל: תיאור מקרה וסקירה. מאתר חיל הרפואה של צה"ל LD50 of venomous snakes מאתר SnakeDataBase Effect of black snake (Walterinnesia aegyptia) venom on the respiratory activity of some tissues of the rabbit The Effect of Walterinnesia aegyptia Venom Proteins באתר BioMed Research International ארסי, רעיל או מסוכן? מאתר סנונית
מלכת השערים לנבחרות לאומיות

ערך זה מכיל רשימת הכדורגלניות שהבקיעו לפחות 100 שערים במדי נבחרת כדורגל נשים הלאומית שלהם. בסך הכל, 18 כדורגלניות, על פי פיפ"א. כריסטין סינקלייר מקנדה מחזיקה בשיא כל הזמנים עם 190 שערים בין-לאומיים (אנ'). ארצות הברית מחזיקה בשיא השחקניות שכבשו 100 או יותר שערים בין-לאומיים, שבע בסך הכל. לאיטליה יש שלוש שחקניות שהגיעו להישג זה. ל-CONCACAF יש את המספר הגבוה ביותר של כדורגלניות שכבשו לפחות 100 שערים בין-לאומיים - שמונה שחקניות. קריסטין לילי מארצות הברית שיחקה הכי הרבה משחקים עד כה מבין מבקיעות 100 שערים - 352 הופעות. היא כבשה את שערה המאה ב-3 באוקטובר 2004, במשחק נגד ניו זילנד. השחקנית הראשונה שכבש 100 שערים בין-לאומיים הייתה אליזבטה ויניוטו האיטלקייה. בסך הכל, היא כבשה 107 שערים בין-לאומיים ב-110 משחקים, ושיחקה את משחקה האחרון ב-15 בנובמבר 1989. היא נשארה מלכת השערים הבין-לאומית עד שמיה האם מארצות הברית שברה את השיא ב-22 במאי 1999. האם הייתה השחקנית השלישית, אחרי ויניוטו וקרולינה מוראצ'ה מאיטליה, שכבשה 100 שערים במדי הנבחרת הלאומית שלה. האם כבשה בסך הכל 158 שערים בקריירה הבין-לאומית שלה, ונשארה מלכת השערים במשך 14 שנים, עד שחברתה לנבחרת אבי וומבאק שברה את השיא ב-20 ביוני 2013 נגד קוריאה הדרומית. היא המשיכה והבקיע 184 שערים עבור ארצה ב-256 הופעות בין-לאומיות. בשנת 2020, כריסטין סינקלייר הקנדית שברה את השיא לאחר שכבשה את שערה ה-185 מול סנט קיטס ונוויס במסגרת מוקדמות טורניר הכדורגל של אולימפיאדת טוקיו. סון ון מסין הייתה השחקנית הראשונה מאסיה שכבשה לפחות 100 שערים בין-לאומיים, ואת הקריירה סיימה עם 106 שערים ב-163 הופעות. פורטיה מודיסה מדרום אפריקה הייתה השחקנית הראשון מאפריקה להגיע להישג זה. היא עשתה זאת מול אלג'יריה ב-18 באוקטובר 2014 במסגרת אליפות אפריקה. מרטה מברזיל הייתה השחקנית הראשונה מאמריקה הדרומית שכבשה 100 שערים בין-לאומיים, לאחר שהבקיעה צמד נגד קוריאה הצפונית במהלך טורניר ידידות שהתקיים באוקטובר 2017 בסין. שחקניות מודגשות עדיין פעילות ברמה הבין-לאומית. שחקניות בכתב נטוי הן מלכות השערים של הנבחרת הלאומית שלהם. כוכבית (*) מציינת שהשחקנית הוא מלכת השערים של הקונפדרציה שלה. מלכת השערים של כל נבחרת לאומית מלך השערים לנבחרות לאומיות
קומקום הנחושת

קומקום הנחושת (באנגלית: The Brass Teapot) הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 2012 בבימויה של ראמה מוסלי. התסריט של הסרט נכתב על ידי טים מייסי, שכתב גם את הסיפור הקצר עליו מבוסס הסרט. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2012, והוצא לאקרנים ב-5 באפריל 2013. ג'ון ואליס הם זוג חסרי מזל שנתקלים בקומקום קסום מנחושת המסוגל לספק להם כסף. המלכוד היחיד הוא שהם חייבים לחוות כאב כדי שהקומקום יספק כסף. לאחר מכן עליהם להחליט מה הם מוכנים לעשות ועד כמה הם מוכנים לסבול כדי להשיג ביטחון כלכלי. ג'ונו טמפל בתור אליס מייקל אנגרנו בתור ג'ון אלקסיס בלדל בתפקיד פייטון אליה שוקאט בתור לואיז בובי מויניהן בתור צ'אק בן רפפורט בתור ריקי בילי מגנוסן בתור ארני סטיב פארק בתור ד"ר לי לינג לוסי וולטרס בתור מרי קלאודיה מייסון בתור דונה דברה מונק בתור טרודי תומאס מידלדיץ' בתור חבאב כריסטין מיליאוטי בתור ברנדי ניק פרייז'ר בתור ברמן בחתונה אתר האינטרנט הרשמי של קומקום הנחושת אתר האינטרנט הרשמי של Official comic book and mythology website "קומקום הנחושת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קומקום הנחושת", באתר AllMovie (באנגלית) "קומקום הנחושת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קומקום הנחושת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קומקום הנחושת", באתר Metacritic (באנגלית) "קומקום הנחושת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קומקום הנחושת, באתר "סרטים" By Mark Olsen, Magnolia Pictures turns up heat on 'The Brass Teapot' - Los Angeles Times, Los Angeles Times, ‏5 באוגוסט 2012 Now on demand: 'The Brass Teapot', USATODAY, ‏1 במרץ 2013
גיא וסרדם

גיא וסרדם (11 באוגוסט 1984 – 9 בינואר 2024) היה ג'ודוקא ודוגמן ישראלי. וסרדם נולד וגדל בשכונת נחלת יהודה בראשון לציון. התאמן בג'ודו מגיל 4 בהדרכת ליאור לנסברג ב"ג'ודוקאן-ליאור". שירת בצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין. היה חבר בקבוצת "הנשרים" במסגרת ליגת הג'ודו המקצוענית. באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בשנת 2000 זכה במדליית ארד. משנת 2002 עבד כדוגמן בסוכנות DNA. השתתף בקטלוגים של חברות כמו רנואר מן ופוקס מן ובמספר פרסומות. בטורניר אשדוד הבינלאומי שנערך ב-22 ביולי 2006 זכה במדליית זהב במשקל עד 73 ק"ג, לאחר שניצח בניקוד הזהב את סגן אלוף אירופה לשעבר, יואל רזבוזוב. כחבר בנבחרת ישראל, באליפות העולם בג'ודו לאומות שנערכה בספטמבר 2006 סיימה הנבחרת במקום תשיעי. באליפות ישראל שנערכה באולם מטרוווסט ברעננה באוקטובר 2015 זכה במדליית כסף עד משקל 81 ק"ג. וסרדם נפטר בפתאומיות ב-9 בינואר 2024, בגיל 39. מדליית ארד באליפות אירופה לקדטים 2000. מקום חמישי באליפות אירופה לנוער 2002. מקום 7 באליפות העולם לנוער 2002. אלוף ישראל עד גיל 20 במשקל עד 81 ק"ג 2002. אלוף ישראל בסמבו ובהיאבקות עד משקל 73 ק"ג 2002. מקום שני באליפות ישראל לבוגרים 2002, כשמפסיד בגמר ליואל רזבוזוב. אלוף ישראל במשקל של עד 81 ק"ג 2004. מקום שני במשחקי המכביה 2001 במשקל של עד 81 ק"ג. מקום ראשון באליפות ישראל לבוגרים 2006. מקום שני בעולם בהיאבקות סמבו. גיא וסרדם, ברשת החברתית פייסבוק גיא וסרדם, באתר JudoInside.com ג'ודו: אריק זאבי ניצח בטורניר בינלאומי באשדוד, באתר nrg‏, 22 ביולי 2006 ג'ודו: ישראל סיימה תשיעית באליפות העולם, באתר ynet, 17 בספטמבר 2006 צפו בג'רבי ובאורי ששון זוכים באליפות ישראל, באתר ערוץ הספורט, 7 באוקטובר 2015 אורן אהרוני, אבל בענף הג'ודו: אלוף ישראל לשעבר, גיא וסרדם, נפטר בגיל 39, באתר ישראל היום, 9 בינואר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון שנברון

ארמון שֶׁנְבְּרוּן (בגרמנית: Schloss Schönbrunn – "טירת המעיין היפה") היה ארמונם בווינה של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה והקיסרות האוסטרו-הונגרית. בשנות האלפיים הוא מחשובי אתרי התיירות באוסטריה ומוגדר כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. הטירה הראשונה שעמדה במקום נקראה קטרמולה, או קטרבורג, והיא עמדה בשטחו של מנזר מקומי. היא נהרסה על ידי הטורקים שצרו על וינה ב-1529. לאחר מכן ראש עיריית וינה בנה במקום אחוזה שנועדה לשמש לחופשות ציד. ב-1569 רכש הקיסר מקסימיליאן השני את קטרבורג כדי להופכה למעון ציד קיסרי. במשך מאה השנים הבאות עשו בה מקסימיליאן ויורשיו שימוש לעיתים רחוקות ולעיתים פיתחוה והוסיפו לבניינה. הקיסר מתיאס מצא, על פי הסיפור, מעיין נובע בקרבת הטירה, בעת ציד ב-1612. הוא קרא לו "Schöner Brunnen", כלומר "המעיין היפה". זהו מקור השם בו נודעו לימים הטירה וסביבתה. ב-1683 צרו הטורקים בשנית על וינה ושבו והחריבו את הטירה כמעט עד היסוד. בשנת 1752 נוסד בתחומי פארק שנברון גן החיות שנברון, שהוא גן החיות הפעיל הוותיק בעולם. לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הטיל על האדריכל יוהאן ברנרד פישר פון ארלך לתכנן ארמון חדש שיוקם במקום. בניית הארמון החלה ב-1696 ושלוש שנים לאחר מכן כבר נערכו חגיגות בחלק המרכזי שהושלם. במאה השנים הבאות הוסיפו קיסרים שונים חלקים לארמון ועשו בו שינויים רבים. הקיסרית מריה תרזה הורתה לאדריכל ניקולו פקאסי לעצב אותו מחדש בסגנון הרוקוקו. בשלהי קיסרותה היה הארמון למרכז התרבותי והפוליטי של האימפריה ההבסבורגית. במאה ה-19 הפך הקיסר פרנץ יוזף את שנברון למעונו העיקרי. הקיסר נולד בו, חי בו את רוב ימיו ואף מת בו, ב-21 בנובמבר 1916. בתום מלחמת העולם הראשונה עברה האימפריה האוסטרו-הונגרית מן העולם והארמון עבר לרשותה של הרפובליקה האוסטרית הצעירה. חדריו היפים שומרו כמוזיאון שמושך מבקרים רבים, אך גם שימשו כתפאורה למספר ועידות ופגישות היסטוריות, כגון ועידת הפסגה שבה נועדו ניקיטה חרושצ'וב וג'ון קנדי ב-1961. ב-1996 הכריז אונסק"ו על הארמון כאתר מורשת עולמית. הארמון גלורייטה - שדרת עמודים בעלת קשתות, בארכיטקטורה נאו-קלאסית, שעוצבה על ידי פרדיננד פון הוהנברג ונבנתה ב-1775, היא התהילה המפארת את הגבעה מאחורי הארמון. בית הדקלים - אוסף עצום של צמחים אקזוטיים פורח בחממה הטרופית המפוארת, שהוקמה ב-1882. גן החיות שנברון - ראשון גני החיות; נוסד ב-1752 בהוראתו של פרנץ סטפן. מוזיאון הכרכרות - בבית ספר החורף לרכיבה לשעבר נמצאים המרכבות, מזחלות וכיסאות אפריון, אשר שימשו להובלת המשפחה הקיסרית. מבוך - המבוך היה מרכיב מועדף ברבים מהגנים האירופיים המפוארים. זה שבשנברון מספק דרכים מבלבלות למבקרים. מזרקת נפטון - מזרקה ואגן שופעי חיוניות למרגלות הגבעה, המציג את בני משפחת המלוכה; פוסלו ב-1780 על ידי פרנץ אנטון צאונר. הגנים הבוטניים גני הארמון החצר הפנימית החזית הראשית של הארמון הלבירינת בארמון מבט על חזית הארמון בציורו של ברנרדו בלוטו (אחיינו של קאנאלטו), 1758 גני הארמון גני הארמון גלורייטה, מבנה העמודים שבגני הארמון תקריב לחזית הארמון הסכם שנברון מדיה וקבצים בנושא ארמון שנברון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון שנברון ארמון שנברון, ברשת החברתית אינסטגרם טירת השבוע - שנברון ארמון שנברון - גלריית תמונות ארמון שנברון המפואר בווינה עובר מתיחת פנים, באתר הארץ, 27 במרץ 2014 ארמון שנברון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
SOWA

דיאנה הורביאק (באוקראינית: Діана Горбяк; נולדה ב-14 במאי 2004), ידועה בשם הבמה שלה SOWA, היא זמרת-יוצרת אוקראינית. זכתה במספר תחרויות שירה אוקראיניות, ואף השתתפה בקדם הלאומי של המדינה לתחרות האירוויזיון ב-2022 וב-2023. SOWA נולדה ב-14 במאי 2004 בעיר לבוב שבאוקראינה. בגיל צעיר עברה עם משפחתה להתגורר בז'ובקבה. היא החלה את קריירת המוזיקה שלה ב-2020, כשהוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Ріка". עם ההצלחה הגבוהה לה זכה הוחתמה הזמרת בחברת הפקה מוכרת, ופרסמה את הסינגל השני שלה, "Не дилема". הוא הפך לשירה הראשון שנכנס למצעדי הפזמונים באוקראינה, והקליפ הנלווה לו זכה להקרנות רבות בערוצי המוזיקה במדינה. בשנת 2021 החלה ללמודה באקדמיה העירונית למוזיקה בקייב על שם ריינגולד גלייר. בפברואר אותה השנה פרסמה את "Sam na sam" – אחד השירים המצליחים ביותר שלה. בספטמבר הוציאה יחד עם מלובין את השיר "Secret Sign", ובאוקטובר "Latte". הווידאו קליפ של השיר האחרון מבין השניים בוים על ידי יורי דוויז'ון. בשנת 2022 התמודדה בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2022, אך לא עברה את שלב האודישנים המוקדם. ב-2023 ניסתה שוב להתמודד בקדם אירוויזיון האוקראיני, אך לא הצליחה להעפיל לשלב האודישנים השני. מדיה וקבצים בנושא SOWA בוויקישיתוף SOWA, ברשת החברתית פייסבוק SOWA, ברשת החברתית אינסטגרם SOWA, ברשת החברתית טיקטוק SOWA, סרטונים בערוץ היוטיוב "Суспільне оголосило учасників Нацвідбору на Євробачення-2023". www.ukrinform.ua (באוקראינית). נבדק ב-2022-10-27. "Офіційний лонглист. Оголошено учасників нацвідбору на «Євробачення-2022»". life.nv.ua. НВ: Life. 17 בינואר 2022. אורכב מ-המקור ב-30 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Фіналістка лонг-листу Нацвідбору Євробачення-2022 співачка SOWA презентує конкурсний провокаційний трек "Free love"" (באוקראינית). 2022-02-11. נבדק ב-2022-09-13.
שנברון

האם התכוונתם ל... ארמון שנברון – ארמון בווינה שהיה ארמונם של קיסרי אוסטריה הסכם שנברון – הסכם שלום שנחתם בארמון שנברון ב-1809
ימת בונוויל

ימת בונוויל (Lake Bonneville) הייתה ימה נרחבת שהשתרעה בתקופת הפלייסטוקן באגן הגדול במערב אמריקה הצפונית שבין הרי הרוקי לרכסי סיירה נבדה, רובה בשטחי מדינת יוטה ומיעוטה בגבולות איידהו ונבדה דהיום. הימה הצטמצמה מאז תום עידן הקרח האחרון עקב התאדות. ימת המלח הגדולה ואגם יוטה הם שרידים שלה. ימת בונוויל הייתה בזמנהּ הימה הסופית הגדולה ביותר ביבשת אמריקה. שטחיה בשיא התפשטותה הקיפו כ-51,000 קמ"ר ועומקה המרבי נאמד בכ-350 מטרים. עקבותיה של ימת בונוויל ניכרים במדרגות של החופים הקדמונים, המעידות על מפלסיה בתקופות שונות, וכן הם ניכרים במשקעי מלֵחות נרחבים. ראשית הצטמצמותה של הימה מיוחסת ל"שיטפון בונוויל" (אנ') האדיר המתוארך לסביבות 14,500 שנים לפני זמננו, שבו מי הימה עלו על גדותיהם ופרצו בצפונהּ לאפיקי נהרות סנייק וקולומביה המוליכים לאוקיינוס השקט. השיטפון גרם להנמכת מפלס הימה בכ-100 מטרים. עם שינויי האקלים מאז ראשית תקופת ההולוקן (באלף השנים-עשר לפני זמננו) הימה הלכה ויבשה ומליחות מימיה הלכה וגברה. מלבד מעט הימות ששרדו אחריה, המרחב שבו השתרעה ימת בונוויל מאופיין בתופעות של מדבר מלח, והוא אף נקרא בשם הולם – מדבר ימת המלח הגדולה (Great Salt Lake Desert). במקומות רבים יוצרים משקעי המלח של הימה הקדומה מישורים שטוחים וקשיחים (Bonneville Salt Flats) ואלה משמשים בחלקם למרוצי מכוניות (Bonneville Speedway). הימה נקראה על שמו של חוקר המערב הישן של אמריקה – בנג'מין בונוויל. שם זה נקבע על ידי הגאולוג ג. ק. גילברט (Grove Karl Gilbert) (1843–1918), שסקר את עקבות הימה ופרסם ב-1890 מחקר מקיף ומפורט על אודותיה. ימת הלשון אגם יבש מדבר מלח מדיה וקבצים בנושא ימת בונוויל בוויקישיתוף ימת בונוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפות ימת בונוויל באתר אוניברסיטת בריגהם יאנג, מדינת יוטה (באנגלית) מצגת המתארת את קורותיה ימת בונוויל (באנגלית) על ימת בונוויל באתר המכון הגאולוגי של מדינת יוטה (באנגלית) על "שיטפון בונוויל" (באנגלית) G. K. Gilbert, Lake Bonneville, United States Geological Survey, 1890 Jim Davis, J. Wallace Gwynn, and Andrew Rupke, Commonly Asked Questions About Utah’s Great Salt Lake and Ancient Lake Bonneville, Utah Geological Survey, Salt Lake City, Utah (2nd Edition), 2022 "ימת בונוויל", חיבורו המופתי של גילברט, זמין לעיון במרשתת ימה שהמים מתנקזים אליה, אך אינם יוצאים ממנה באמצעות נחל או נהר, בדומה לים המלח בבקע הירדן (אנ'); מכוּנָה גם "ימה טרמינלית" שיטפון ימת בונוויל (באנגלית)
אלמוג כהן

האם התכוונתם ל... אלמוג כהן (חבר הכנסת) – חבר הכנסת מטעם עוצמה יהודית אלמוג כהן (כדורגלן) – כדורגלן עבר ישראלי, המנהל המקצועי של בית"ר ירושלים
ריצ'רד ווסטמאקוט

ריצ'רד ווסטמאקוט (באנגלית: Richard Westmacott; ‏ 1775, לונדון – 1856, לונדון) היה פסל אנגלי. ווסטמאקוט החל את לימודיו אצל אביו אשר נקרא גם ריצ'רד ווסטמאקוט בסטודיו שלו בלונדון, ובגיל 18 עבר לרומא שם למד אצל אנטוניו קנובה, והתמקד בפיסול קלאסי, וכעבור שנה זכה בפרס ראשון מטעם האקדמיה הפלורנטינית לאמנויות וכעבור שנה זכה במדליית זהב מטעם האקדמיה של סן לוקא על תבליט יוסף ואחיו. ווסטמאקוט חזר לאנגליה בגיל 24 והקים שם סטודיו בו רכשו ניסיון הפסל האירי ג'ון אדוארד קארו והפסל האנגלי מוסגרייב ווטסון. לווסטמאקוט היה בית יציקה עצמאי בפימליקו שם הוא יצק הן את עבודותיו שלו וגם של פסלים אחרים ביניהם פסל ג'ון מור של ג'ון פלקסמן בגלאזגו, וכאן היה לו סידור עם המוזיאון הבריטי ליצירת תבניות של פסלים מהמוזיאון וליצור העתקים לבתים פרטיים, אקדמיות ומוסדות. ווסטמאקוט הציג באקדמיה המלכותית בין השנים 1797 ו-1839 ונבחר בשנת 1805 כחבר באקדמיה המלכותית וכחבר בכיר בשנת 1811. ווסטמאקוט קיבל בשנת 1837 תואר אבירות. פסלי הגמלון בחזית המוזיאון הבריטי נוצרו בהשראת פסלי החזית המזרחית של הפרתנון (שיש אלגין) המוצגים בתוך המוזיאון. פסלי הגמלון מתארים משמאל לימין את ההתפתחות האנושית ביחס לטבע מחברה פרימיטיבית בימי קדם דרך חברה חקלאית, דרך התפתחות הקידמה והנאורות בייצוגים אלגוריים נשיים של ציור, פיסול, אסטרונומיה ומתמטיקה לצד בעלי חיים אחרים מרחבי האימפריה הבריטית של המאה ה-19. הגמלון מקדם את הבאים בשערי המוזיאון על ידי יצירת ציפייה לחווית הארה המחכה להם בתוכו. מבנה המשולש מבטא את זקיפת הקומה באמצעות אלגוריה של אסטרונומיה. שני אחיו ג'ורג' והנרי היו גם פסלים ובנו ריצ'רד ווסטמאקוט הצעיר היה גם פסל. פסל בראש עמוד הדוכס מיורק אגרטל ווטרלו בגן ארמון בקינגהאם אנדרטת ולינגטון בהייד פארק פסלי הגמלון בחזית המוזיאון הבריטי. פסל צ'ארלס ג'יימס פוקס בכיכר בלומסברי פרנסיס ראסל, הדוכס החמישי של בדפורד בכיכר ראסל פסל ג'ורג' קנינג בכיכר הפרלמנט מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד ווסטמאקוט בוויקישיתוף ריצ'רד ווסטמאקוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רונדה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רונדה – עיר בדרום ספרד אישים: אורטווין רונדה – פוליטיקאי גרמני ליידי רונדה – אשת עסקים בריטית מייקל רונדה – שחקן וזמר מקסיקני רונדו (פירושונים) רואנדה
בית החולים היהודי אלברט איינשטיין

בית החולים היהודי אלברט איינשטיין (בפורטוגזית: Hospital Israelita Albert Einstein) הוא בית חולים הנמצא במחוז מורבי, דרום סאו פאולו, ברזיל. בית החולים נחשב לטוב ביותר באמריקה הלטינית ולאחד מחמישים בתי החולים המובילים בעולם. חברים מהקהילה היהודית בסאו פאולו הקימו בשנת 1955 את "האגודה המיטיבה היהודית-ברזילאית אלברט איינשטיין" (Sociedade Beneficente Israelita Brasileira Albert Einstein). אבן הפינה הונחה בשנת 1958 על קרקע שנתרמה על ידי הפילנתרופית אמה גורדון קלאבין. חלק מהמחלקות החלו לפעול במהלך שנות השישים, אך בית החולים נחנך רשמית רק ב-28 ביולי 1971. בשנת 2006 בית החולים החל בהתרחבות ובנייה של מבנה נוסף. המבנה בן 16 הקומות כלל 20 חדרי ניתוח ו-41 מחלקות לאשפוז, נחנך במהלך שנת 2009. בשנת 2016 הוחל בתכנון מרכז לחינוך מחקר רפואי בסמוך לבית החולים. המבנה, בתכונו של האדריכל משה ספדיה, מתפרש על פני שטח של כ-12 אלף מטר רבוע ובבנייתו הושקעו כ-120 מיליון דולר. המבנה נחנך בשנת 2022. בשנת 2022 הוחל בבניית מרכז אונקולוגיה והמטולוגי בהיקף של כ-1.2 מיליארד דולר. בית החולים משתף פעולה עם גופים רפואיים בישראל ביניהם המרכז הרפואי הדסה, הטכניון ובית החולים שיבא. בשנת 2022 מת בבית החולים כדורגלן העבר פלה. מדיה וקבצים בנושא בית החולים היהודי אלברט איינשטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים היהודי אלברט איינשטיין (בפורטוגזית ברזילאית) היסטוריה, אתר בית החולים (באנגלית) אלון קדם, משה ספדיה: "בישראל היה לוקח לי 3 שנים רק כדי לקבל אישור על פרויקט כזה", באתר ynet, 29 ביולי 2022 Albert Einstein Hospital launches R$1.2bn oncology center, Valor International, 16 June 2022 A New Collaborative Relationship is Formed between Hospital Israelita Albert Einstein in Brazil and Hadassah Medical Center, 19 May 2019 הסכם היסטורי בין הטכניון ובית החולים אלברט איינשטיין בברזיל, אתר הטכניון, 25 במאי 2021 Sheba and Albert Einstein Hospital Announce New Partnership, 28 November 2022
סדר הירושה לכתר השוודי

סדר הירושה לכתר השוודי (בשוודית: Successionsordningen) הוא רשימת האנשים המצויים בתור לזכות העלייה לכתר של ממלכת שוודיה. החוקים בנושא סדר הירושה אושרו במקור בעיר ארברו ב-1810, על ידי הריקסדאג במתכונתו אז ועל ידי המלך קרל השלושה עשר. על פי שיטה זו, רק זכרים יכולים היו לרשת את הכתר השוודי (אם כי ידועים מקרים חריגים, כמו זה של המלכה כריסטינה). ב-1979 אישר הריקסדאג שינוי בחוק, כך שבמקום העדפת הבן הבכור שהייתה נהוגה עד אז, התקבלה שיטת העדפת הבכור, ללא קשר למינו, כך שסדר הירושה יהיה לפי סדר הולדת צאצאיו של המלך. החוק נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1980, אך הוחל רטרואקטיבית כך שהנסיכה ויקטוריה החליפה בסדר הירושה את אחיה הצעיר ממנה, הנסיך קרל פיליפ שהיה אז בן כ-7 חודשים, והפכה ליורשת העצר במקומו. קרל השישה עשר גוסטב (1946) (1) נסיכת הכתר ויקטוריה, נסיכת שוודיה (1977) (2) הנסיכה אסטל, דוכסית אסטרייטלנד (2012) (3) הנסיך אוסקר, דוכס סקונה (2016) (4) הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד (1979) (5) הנסיך אלכסנדר, דוכס סודרמנלנד (2016) (6) הנסיך גבריאל, דוכס דארנה (2017) (7) הנסיך ג'וליאן, דוכס הלנד (2021) (8) הנסיכה מדלן, נסיכת שוודיה (1982) (9) הנסיכה לאונור, דוכסית יוטלנד (2014) (10) הנסיך ניקולס, דוכס אוניירמנלנד (2015) (11) הנסיכה אדריאנה, דוכסית בלקינג'ה (2018) על פי הנוסח הנוכחי של חוק הירושה לכתר השוודי, רק צאצאיו הלותרנים והחוקיים של המלך הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב, זכאים לרשת את הכתר, ובלבד שגדלו בשוודיה. אדם הזכאי לרשת את הכתר יאבד את הזכות במקרים הבאים: לא גדל בשוודיה. נטש את הדת הלותרנית, כמוגדר בוידוי אאוגסבורג(אנ') ובסינוד אופסלה(אנ') ב-1593, ולפיכך עזב למעשה את הכנסייה השוודית(אנ') (סעיף 4). נישא ללא הסכמת הממשלה (סעיף 5). הופך למונרך של מדינה אחרת בדרך של בחירות, ירושה או נישואין, מבלי שקיבל את אישורם של המונרך ושל הריקסדאג (סעיף 8). "Act of Succession" (PDF). Riksdag. נבדק ב-2023-01-04. "Successionsordning (1810:0926)" (בשוודית). Riksdag. נבדק ב-2023-01-04.
רצח שי אוחיון

רצח שי אוחיון היה פיגוע דקירה שבוצע בצוהרי ו' באלול ה'תש"פ, 26 באוגוסט 2020, בצומת סגולה שבפתח תקווה, ובו רצח מחבל פלסטיני בן 46 משכם את הרב שי אוחיון, תושב פתח תקווה, בעת שחזר מלימוד בעץ אפרים. בצהרי יום רביעי ו' באלול תש"ף (26 באוגוסט 2020) שב אוחיון מלימוד בכולל בעץ אפרים לעיר מגוריו פתח תקווה. כשהלך על המדרכה בצומת סגולה, כחצי קילומטר מביתו ובדרכו לאסוף את ילדיו, התנפל עליו המחבל חליל דויכאת, תושב שכם בן 46 בעל היתר כניסה לישראל למטרת תעסוקה, ורצח אותו בדקירות סכין בחזהו. המחבל חליל דויכאת הודה ברצח במסגרת הסדר טיעון, וב-24 באפריל 2022 נגזר עליו מאסר עולם. בנוסף הושת עליו תשלום פיצוי למשפחת הנרצח בסך 258,000 ש"ח. ביתו של המחבל בשכם נהרס בידי צה"ל. דף לזכר שי אוחיון, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה עדו בן פורת, יהודי נרצח בפיגוע דקירה בפתח תקווה, באתר ערוץ 7; הנרצח בפיגוע בפתח תקווה: חסיד ברסלב, אב לארבעה ילדים, באתר ערוץ 7. גלעד מורג, הסדר טיעון עם המחבל שרצח את הרב שי אוחיון: הודה וירצה מאסר עולם, באתר ynet, 16 בנובמבר 2021 יורם ירקוני וגלעד מורג, מאסר עולם למחבל שרצח את הרב שי אוחיון בפתח תקווה, באתר ynet, 24 באפריל 2022. עדו בן פורת, צה״ל הרס את בית המחבל הרוצח, באתר ערוץ 7, ט"ו בחשוון תשפ"א.
ריצ'רד ווסטמאקוט הצעיר

ריצ'רד ווסטמאקוט הצעיר (באנגלית: Richard Westmacott (the younger);‏ 14 באפריל 1799, לונדון – 19 באפריל 1872; נקרא גם ריצ'רד ווסטמאקוט השלישי) היה פסל אנגלי. ווסטמאקוט נולד ב-14 באפריל 1799 לריצ'רד ווסטמאקוט (1775–1856). למד באקדמיה המלכותית מגיל 19, ונבחר כחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1838, וכחבר בכיר בשנת 1849 החליף באופן תקדימי את אביו באקדמיה כפרופסור לפיסול בין השנים 1857 ל-1868. פסלי גמלון הבורסה המלכותית בסיטי של לונדון אנדרטת הבישוף ג'ורג' פריטימן טומלין בקתדרלת וינצ'סטר מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד ווסטמאקוט הצעיר בוויקישיתוף
העמק המרכזי של קוסטה ריקה

העמק המרכזי (בספרדית: Valle Central) היא רמה ואזור גאוגרפי במרכזה של קוסטה ריקה. אזור העמק המרכזי הוא מישורי יחסית, על אף שאזור זה מוקף בכמה הרים והרי געש. באזור העמק המרכזי של קוסטה ריקה נמצאים בסביבות שלושה רבעים מתושבי המדינה, ואזור זה כולל בין היתר את בירת המדינה והעיר המאוכלסת ביותר במדינה – סן חוסה. אזור העמק המרכזי משתרע על פני המחוזות הבאים – מחוז אלחואלה, מחוז ארדיה, מחוז סן חוזה ומחוז קרטגו. האזור משתרע על פני 11,366 קמ"ר, המהווים מעל לחמישית משטחי המדינה. הנהר טארקולס עובר בחלק המערבי של העמק המרכזי והנהר רבנטאזון עובר בחלק המזרחי של העמק המרכזי. משום שאזור העמק המרכזי נמצא במיקום גבוה יחסית, הטמפרטורה הממוצעת בעמק המרכזי נעה לרוב בין 15 מעלות צלזיוס ל-30 מעלות צלזיוס. חלקו המערבי של העמק מושפע מרוחות הסחר בקיץ, וכמו שאר המדינה למעט. כמות המשקעים השנתית באזור העמק המרכזי נעה בין 1,900 מילימטרים ל-3,200 מילימטרים. הלחות באזור העמק המרכזי נעה בין 75% (לדוגמה באזור מחוז פאבס (אנ')), ל-87% (לדוגמה באזור מחוז פראייג'אנס (אנ')). אזור העמק המרכזי הוא באופן מסורתי המקום המועדף לחיות בו בקרב תושבי קוסטה ריקה, והוא מכיל כמות אוכלוסייה גדולה יחסית ביחס לגודלו. אזור העמק המרכזי הוא מרכז פעילויות המסחר, התעשייה והשירותים של קוסטה ריקה. אזור המטרופולין הגדול (אנ') (בספרדית: Gran Área Metropolitana), אשר ממוקם בעמק המרכזי, הוא האזור המאוכלס העיקרי בקוסטה ריקה. העמק המרכזי של קוסטה ריקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)