laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרה קלאבו

אנדרה קלאבו (בצרפתית: André Claveau;‏ 17 בדצמבר 1911, פריז – 4 ביולי 2003, בראסאק, מחוז טארן וגארון) היה זמר צרפתי, שזכה באירוויזיון השלישי עם השיר "תלכי לישון, אהובתי", שנכתב על ידי פייר דלנואה ואיבר ז'ירו. קלאבו נולד בפריז בשנת 1911 פריז לאב שהיה רפד במקצועו. הוא החל את הקריירה שלו בתור מעצב תכשיטים וצייר פוסטרים. בשנת 1936 זכה בתחרות של זמרים חובבים. בשנת 1944 החל לעבוד ברדיו. בתקופה זו הפך לזמר מפורסם. בשנת 1956 הוא ביצע שיר של ז'אן פרה על מילים של לואי ארגון וביצוע זה זכה להצלחה. בשנת 1958 נבחר להשתתף באירוויזיון מטעם צרפת עם השיר "Dors, mon amour". בתחרות באותה שנה הוא סיים במקום הראשון עם 27 נקודות. מדיה וקבצים בנושא אנדרה קלאבו בוויקישיתוף אנדרה קלאבו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרה קלאבו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנדרה קלאבו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אנדרה קלאבו, באתר ספוטיפיי אנדרה קלאבו, באתר Last.fm (באנגלית) אנדרה קלאבו, באתר AllMusic (באנגלית) אנדרה קלאבו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדרה קלאבו, באתר דיזר אנדרה קלאבו, באתר Yandex.Music (ברוסית) אנדרה קלאבו, באתר Discogs (באנגלית) אנדרה קלאבו, באתר Genius אנדרה קלאבו, באתר SecondHandSongs אנדרה קלאבו, באתר טיידל (באנגלית) השיר תלכי לישון אהובתי באתר YouTube ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוזנצוב

קוזנצוב (Кузнецов) הוא שם משפחה שמקורו ברוסית ומשמעותו נפח. האם התכוונתם ל... אדוארד קוזנצוב – עיתונאי סופר, ואסיר ציון אולג קוזנצוב – כדורגלן אוקראיני אנטולי קוזניצוב – סופר רוסי, מחבר הספר "באבי יאר: רומן-תעודה" ניקולאי איבנוביץ' קוזנצוב – סוכן ביון סובייטי ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב – מפקד הצי הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, על שמו נושאת המטוסים האדמירל קוזנצוב
אהבת ישראל בטאיוואן

אהבת ישראל בטאיוואן (AIIT – Ahavat Israel In Taiwan) היא ארגון רוחני פילושמי בטאייוואן, המונה כאלף וחמש מאות חברים. הקבוצה נוסדה ומונהגת על ידי מאסטר לין זאנג (Lin Zang) הטוען לפיתוח שיטה רפואית היעילה כאשר ניתנת ליהודים בלבד. חברי הקבוצה שולחים משלחות לישראל על מנת לטפל ביהודים באמצעות שיטה זו. הם מאמינים שישנם סגולות רוחניות בנתינת טיפול ליהודים. הקבוצה קמה בתחילת שנות ה-90 בהנהגתו של מאסטר לין זאנג, לאחר שהגיע להארה בחשיבותו וייחודיותו של העם היהודי בישראל. במשך שנים, מאסטר לינג זאנג פיתח טיפול תרמי המיועד רק לבני העם היהודי. הטיפול לדעתו יעיל: "הרבה מעבר לכל הטיפולים הרפואיים העכשוויים". מאז מעביר מאסטר לין זאנג את תורתו לתלמידיו, ממשיכי דרכו. חברי הקבוצה באים ממקומות שונים בעולם: טאיוואן, קוריאה הדרומית, אוסטרליה, צפון אמריקה, אירופה, אפריקה וישראל. הם מאמינים שהעם היהודי הוא העם הנבחר ומאוחדים באהבה ללא תנאי לעם היהודי בישראל. הם מאמינים כי על כל עזרה ליהודים ישראלים יקבלו גמול אישי ברמה הרוחנית. במאי 2010 הקים לין את מרכז רפאל לתרפיה-תרמית בטאייפיי, טייוואן. לקבוצה מרכזים גם בקוריאה הדרומית ובשאנגחאי שבסין. חברי הקבוצה באים לישראל מספר פעמים בשנה כדי לטפל בישראלים ומממנים את הנסיעה מחשבונם הפרטי. הרב אורי שרקי ראש ארגון ברית עולם - המרכז העולמי לבני נח נפגש בירושלים עם מאסטר לין זאנג וביקר אצל הקבוצה בטאיוואן בשנת 2019, אמר כי לא מדובר בכת, למרות חששותיו תחילה. אתר האינטרנט הרשמי של אהבת ישראל בטאיוואן אילן לוקאץ', ‏הטייוואנים משתלטים על רמת גן, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2011 אילן לוקאץ', ‏הטייוואנים משתלטים על רמת גן, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2011 "I was borned 4,000 years ago" - Join our mission for all Humanity, Become a Noahide., סרטון בערוץ "NoahideWorldCenter", באתר יוטיוב (אורך: 01:23) כאן ועכשיו-224- ביקור הרב בטאיוואן-פודקאסט עם הרב אורי שרקי, סיוון התשע"ט, 2019.
מוריס מוסקוביץ

מוריס מוסקוביץ (Maurice Moscovitch; ‏23 בנובמבר 1871 – 18 ביוני 1940) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי שפעל באזור רוסיה ובהמשך בארצות הברית. מוריס מוסקוביץ נולד באודסה בשם מוריס מסקוב (Morris Maaskov). הוא החל את קריירת המשחק שלו ברוסיה, כשחקן תיאטרון. את הופעתו הבימתית הראשונה ערך ב-1885, והמשיך במשחק במסעי הופעות לאורך היבשת. ב-1893 היגר לארצות הברית, שם שיחק בתיאטרון היידיש של ניו יורק. את הופעתו הבימתית הראשונה בארצות הברית ערך בתפקיד שמשון במחזה היידי "שמשון ודלילה". הוא המשיך להופיע בתיאטרון וערך סיבובי הופעות עם להקת התיאטרון שבה היה חבר, עד שב-1936 הגיע להוליווד, בירת הסרטים של ארצות הברית. הוא השתתף ב-13 בסרטים מ-1936 ועד מותו ב-1940. בנוסף, הופיע מוסקוביץ בברודוויי, בהצגה על היהודי זיס ובהעלאה של הסוחר מוונציה, לצד ג'ון האלורן (John Halloran). במהלך קריירת המשחק שלו פעל גם באנגליה ובדרום אפריקה. מוסקוביץ נפטר ב-1940, לאחר ניתוח. פטירתו התרחשה כמה ימים לאחר תחילת הצילומים של הסרט "Dance, Girl, Dance", שבו היה אמור לשחק בתפקיד כוריאוגרף חם מזג, תפקיד שניתן לבסוף למריה אוספנסקאיה (Maria Ouspenskaya) ושוכתב במהירות לשם כך. היו מסרטיו שיצאו לאקרנים לאחר מותו, וכך גם הסרט המוכר ביותר מבין אלו שהשתתף בהם כשחקן, "הדיקטטור הגדול" של צ'ארלי צ'אפלין, שיצא לאקרנים ב-1941. מוסקוביץ קבור לצד אשתו בבית הקברות היהודי "בית עולם" שבהוליווד, קליפורניה. Winterset ‏(1936) Make Way for Tomorrow ‏(1937) Lancer Spy ‏(1937) Gateway ‏(1938) Suez ‏(1938) Love Affair ‏(1939) Susannah of the Mounties ‏(1939) In Name Only ‏(1939) Rio ‏(1939) The Great Commandment ‏(1939) Everything Happens at Night ‏(1939) South to Karanga ‏(1940) הדיקטטור הגדול (The Great Dictator; ‏1940) Tony Luke Scott, "The Stars of Hollywood Forever: 1901-2006", Pub. 2006 מדיה וקבצים בנושא מוריס מוסקוביץ בוויקישיתוף מוריס מוסקוביץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוריס מוסקוביץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מוריס מוסקוביץ, באתר TCM (באנגלית) פורטרט של מוריס מוסקוביץ ב- National Gallery of Victoria במלבורן, תמונה שצוירה על ידי John Longstaff וזכתה בפרס ארצ'יבלד מוריס מוסקוביץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוריס מוסקוביץ, באתר TCM (באנגלית) מאגר הספרייה הלאומית ביוגרפיה, באתר IMDb
הרמן אובריסט

הרמן אובריסט (בגרמנית: Hermann Obrist, ‏ 23 במאי 1863 – 26 בפברואר 1927) היה פסל גרמני-שווייצרי עם שורשים סקוטיים, נציג של תנועת האמנות יוגנדשטיל (אר נובו). אובריסט נולד בקילכברג, על יד ציריך. בנם של הרופא קספר אובריסט ושל האצילה אליס גיין גראנט דאף מאידן, סקוטלנד. ב-1867 עברה המשפחה לסן רמו וב-1870 לפריז; באותה שנה חזרה לשווייץ. אחרי גירושי הוריו, נסע הרמן עם אמו בשנת 1876 לויימאר שבגרמניה. בשנים 1885-1886 למד מדעי הטבע, לרבות בוטניקה ורפואה, באוניברסיטת היידלברג, מה שהשפיע מאוחר יותר על תפיסתו לגבי האמנויות היישומיות. בהמשך למד אמנות בבית הספר Kunstgewerbeschule בקרלסרוהה. אחר כך חי זמן מה בפריז, שם זכה ב-1889 במדליית זהב על יצירה שהציג בתערוכה העולמית. בין 1890-1891 למד באקדמיה ז'וליאן. ב-1892 הקים בפירנצה סדנה ליצירות רקמה שהעביר למינכן כעבור שלוש שנים (1895), תחת השם "הסדנאות המאוחדות לאמנות ומלאכה" (Vereinigte Werkstätten für Kunst im Handwerk). כמורה הייתה לאובריסט השפעה חשובה על עלייתה והתפתחותה של אמנות ה"אר נובו" בגרמניה. בשנת 1902 יחד עם וילהלם פון דבשיץ (1948-1871) הקים בית ספר לעיצוב במינכן, "הסדנה הלימודית - מחקרית לאמנות חופשית וישומית". ניהל שם כשנתיים את המחלקה למודלציה ופיסול. עם תלמידיו נמנה לודוויג הירשפלד מאק, שלימד מאוחר יותר בבית הספר באוהאוס. לפי הזמנתו, עיצב ידידו, אוגוסט אנדל, את הסטודיו שלו במינכן בשנת 1897. הסטודיו של אובריסט נהרס בימי מלחמת העולם השנייה בשנת 1944. אובריסט עיצב מגוון יצירות הכוללות גובלנים, קרמיקה, עיצובי רהיטים, עבודות במתכת, פסלים, אנדרטאות ובארות. העיצוב המפורסם ביותר שלו הוא "ציקלמן", קישוט קיר בצורת "עקומות שוט" (Peitschenhieb) שהפך לדגם ייצוגי של תנועת ה"אר נובו". יצירה חשובה נוספת היא Bewegung (תנועה) שנוצרה בגבס ב-1914. 2009 ,Hermann Obrist: Sculpture, Space, Abstraction around 1900, Bellerive Museum, Zürich מדיה וקבצים בנושא הרמן אובריסט בוויקישיתוף הרמן אובריסט, באתר המילון ההיסטורי של שווייץ, בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית, 2010 דגמר רינקר, הערך "הרמן אובריסט" ב"דויטשה נציונאלה ביוגרפי", כרך 19, ע' 406-407 (בגרמנית) ביוגרפיה באתר קטרקונסט (באנגלית) אלפרד היקלינג, כתבה, "גארדיאן", 6 ביוני 2010 תערוכה במוזיאון הנרי מור תמונות וטקסטים מתוך הספר Hermann Obrist: Sculpture, Space, Abstraction around 1900
משחקי ילדים (ציור)

משחקי ילדים הוא ציור משנת 1560 מאת הצייר הפלמי פיטר ברויגל האב. הציור מציג לצופה המודרני שפע של מידע על כ-91 משחקי ילדים שונים שהיו נפוצים בעבר בארצות השפלה, ושנעלמו ברובם הגדול, אם כי ילדים עדיין משחקים בחלקם, כגון חמש אבנים, סביבון, תופסת וטיפוס. התצפית היא מגובה בינוני כלפי מטה, וכנהוג לעיתים אצל ברוגל, ציר ההתרחשות העיקרי רץ מצד שמאל למטה כלפי ימין למעלה. נקודת המגוז היא הכנסייה ליד הפינה הימנית העליונה. התמונה לא מספקת "נקודה אידיאלית", כדי לראות את התמונה כולה בבהירות יש להתרחק ממנה, אך כדי לראות את הפרטים במלואם יש להתבונן בה מקרוב. זוהי יצירה גדולה, 116 × 161 ס"מ, שמופיעים בה 200 ילדים - 122 בנים ו-78 בנות. ניתן לראות בתמונה את הגישה שהייתה מקובלת בתקופה של ברויגל, להתייחס לילדים כמבוגרים קטנים - כל הדמויות לובשות מלבושי מבוגרים, בנות בסינרים וכובעים כמו אימהותיהן, ובנים במעילים כמו אבותיהם. על בסיס זה, כמו גם העובדה שלא ידוע על ציורים שמתארים משחקי ילדים עד להופעת ציור זה, הדגים ההיסטוריון הצרפתי פיליפ אריאס את טענתו שמושג הילדות לא היה קיים בימי הביניים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] הציור, צבעי שמן על לוח עץ, מוצג כיום במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. משחק בבובות משחק בטקס המיסה אקדח מים, מעבר לפינה - תנשמת בשובך נייד תחפושות עם מסכות נדנדה תלויה טיפוס על גדרות עמידת ראש שיכול רגליים, אולי כדי להתגלגל ככדור גלגול לפנים "אב קדמון" להתעמלות קרקע רכיבה על גדר, משחק דימוי חתונה, משחק דמיון מעבר מכשולים (רגליים בועטות) מעבר מכשולים - פרט פרה עיוורת משחק עם חיית מחמד- כאן ציפור מלאכת יד כאן כובעים בקליעת נצרים בועות סבון שבשבת סביבון, במאה ה-16 שימש במשחקי הקוביה "חיית מחמד" קשורה ברצועה, שימוש בלבנה במשחק דימוי חמש אבנים תהלוכת טקס הטבילה זוג או פרט או אבן נייר ומספריים פינייטה הליכה על קביים חמור חדש (המכונה בירושלים סְמֶל) חמור חדש - פרט דו קרב אבירים (רכובים על סוסים) אחד האבירים וסוסו "כסא שבת" "סוס עץ" תחרות זריקת כובעים. הזריקה מבין רגלי המנהיג "איש לחם הצימוקים" העונש הוא הלקאה בישבן כדור משחק עשוי משלפוחית שתן מנופחת של חזיר חמור ארוך משחק בחנות מצרכים הטלת מטבעות או קוביות הליכה על קביים (ארוכות) סביבון מסוג "פורפרה" משיכה בשיער משחק בשוט סחרור חצאיות גולות צייד פרפרים או חרקים אחרים בעזרת רשת הטלת מטבע הכי קרוב לקיר מדיה וקבצים בנושא משחקי ילדים בוויקישיתוף איתי להט, השראה: למה אנחנו משחקים ואיך זה משנה את המוח שלנו, באתר כלכליסט, 17 בדצמבר 2009 על התמונה "ילדים משחקים", באתר מכ"ם - מכון מופ"ת תהלוכת החתונה מופיעה בדיוק במרכז התמונה, ייתכן שזהו מבט אירוני על הטקס הקדוש או ביקורת על כך שנישואי קטינים מותרים ייתכן שצבע התכלת בבגדי התינוק וגלימות המשתתפים מסמל לעג לעולם המבוגרים כי הוא מסמל גבר נבגד, כמו בציור "הפתגמים ההולנדיים" שלפוחית השתן של החזיר הייתה בשימוש נרחב לחלק הפנימי של כדורים ספורטיביים וכבלון בחגיגות ופסטיבלים, כיום עדיין משמשת בחגיגות וקרנבלים מסורתיים באירופה וגם לצרכים רפואיים
קורבן אופנה

קורבן אופנה הוא מונח שנטען כי הוטבע על ידי אוסקר דה לה רנטה, המתאר אדם שמקפיד בקיצוניות להתעדכן באופנה העכשווית. קורבנות אופנה רוכשים מותגי אופנה חדשים באופן מתמיד. לדברי מעצב האופנה ג'אני ורסצ'ה, "כאשר אישה משנה את המראה שלה יותר מדי מעונה לעונה, היא הופכת להיות קורבן אופנה". משמעות אחרת של המונח "קורבן אופנה" מתארת אדם שלמרות ניסיונות רבים להישמע לצו האופנה, הוא מתקשה בכך, או מצליח לאחר שהאופנה כבר התחלפה, וכך מבטא לבסוף חוסר אופנתיות בלבושו. המושג הופיע לאחר המהפכה הצרפתית בשנת 1789: "Victimes de la mode" ("קורבנות האופנה" בצרפתית) נקראו נשים צעירות שיצאו לרחוב בשמלות שיפון, וכיוון ששמלה דקה זו אינה מחממת מספיק את הגוף, נטען כי הנשים נפטרו מאוחר יותר מדלקת ריאות. קורבנות אופנה נפגעים בעקבות רצונם להיות פופולריים וחומרנותם, ונתונים להשפעת הדעות הקדומות של החברה או האינטרס המסחרי של תעשיית האופנה, או שניהם יחד. ישנם בגדים בהתאם לצו האופנה שלבישתם עלולה לפגוע בבריאות. סיבות אפשריות לתופעה הן: תרבות הצריכה הכוללת אופנה תקשורת המונים ופרסומות מאפיינים פסיכולוגיים אישיים הערכה עצמית נמוכה רצון להיות במרכז ההתרחשויות פרפקציוניזם חוסר ביקורתיות אי עמידה בפני שכנוע קונפורמיות עבודה בתחום תוכניות שעשועים ואופנה באמצעי התקשורת קבוצות אנשים הנחשבים מועדים להיות קורבנות אופנה הם נשים עד גיל המעבר וצעירים; נציגי תעשיית השעשועים; מומחי תעשיית האופנה; נציגי עסקים הקשורים באופנה, כמו נציגי עסקי פרסום ומומחי יחסי ציבור; ותושבי מטרופולינים ומגלופוליסים. אופנת כריכת רגליים להשגת כפות הרגליים הקטנות אצל נשים בסין עד תחילת המאה ה-20 אופנת החזה הקטן אצל נשים בימי הביניים אופנה אירופאית לגוף נשי בצורה הדומה לחרוט, שגרמה להמצאתו של מחוך; הדבר גרם להתעלפויות ומחלות שונות אופנת הפנים העגולות ברוסיה, בעיקר אצל נשים אופנת הפנים הלבנות לנשים ברוסיה, שגרמה לשימוש במלבינים רעילים מעופרת אופנת העיניים המלוכסנות אצל עמים טורקיים, בעיקר כלפי נשים אופנת ניתוחים לביטול קפל העפעף (להשגת מראה עיניים מערביות במקום מלוכסנות) ביפן ג'וליה פרמנטו, תפסיקו להיות קורבנות אופנה, באתר ynet, 17 במאי 2010 אביב לביא, ‏מכה מתחת לחגורה, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2012 גלי וינרב, ‏קווים מדעיים לדמותו של קורבן אופנה, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2010 על פי ג'ון פאירצ'ילד (John Fairchild): "[אוסקר ואני] ישבנו ב-Caravelle ואוסקר הסתכל סביב ואמר: 'האנשים הללו הם גיהנום אמיתי ונראים כמו קורבנות האופנה' – זו הייתה הפעם הראשונה שמישהו השתמש בביטוי." Coleridge, Nicholas (1989). The Fashion Conspiracy. HarperCollins. 0060916362. רוביק רוזנטל, "הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי" – הגדרת המונח "קורבן אופנה", 2007, הוצאת כתר Agins, Teri (2000). The End of Fashion: How Marketing Changed the Clothing Business Forever. Harper Paperbacks. p. 116. 0060958200. גלי וינרב, ‏קווים מדעיים לדמותו של קורבן אופנה, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2010
תייס ון ליר

תייס ון ליר (בהולנדית: Thijs Van Leer; נולד ב-31 במרץ 1948) הוא מוזיקאי הולנדי המוכר בעיקר כמייסד להקת הרוק המתקדם פוקוס. בתקופתו בלהקה שימש ון ליר כזמר, חלילן וקלידן ההרכב. בשנותיו המאוחרות פיתח קריירת סולו בה הוציא מספר אלבומים בסגנונות המוזיקה הקלאסית והג'אז. ון ליר נולד באמסטרדם וכשהיה בן 11 קיבל לראשונה חליל מאביו. לאחר סיום לימודיו בתיכון הוא למד תולדות האמנות באוניברסיטת אמסטרדם, וכשסיים את התואר למד באקדמיות למוזיקה של אמסטרדם ושל ז'נבה חליל ותזמור. בשנת 1969 חבר ון ליר לבסיסט מרטין דרזדן ולמתופף האנס קלאובר בהקמת טריו המנגן גרסאות כיסוי לשיריה של להקת טראפיק. בהמשך השנה הצטרף אליהם יאן אקרמן, איתו הקימו את להקת פוקוס. בשנת 1970 הוציאה פוקוס את אלבום הבכורה שלה "Focus Plays Focus" ובשנת 1971 את האלבום "Focus II" (המוכר בעיקר בשם "Moving Waves") הנחשב לאלבום הרוק המתקדם ההולנדי החשוב ביותר ולאלבום מפתח ברוק המתקדם האירופאי. ון ליר המשיך והוביל את הלהקה גם עם עזיבתו של אקרמן בשנת 1976 ועד להתפרקותה בשנת 1978. בשנת 1985 ניסה ון ליר לאחד את פוקוס מחדש בהשתתפותו של אקרמן, אך האיחוד החזיק זמן קצר בלבד. הוא חזר והקים את הלהקה בשנת 2002 בהרכב חברים חדש לחלוטין, שתכנן בתחילה לעשות לכבודו מופע מחווה, ון ליר חבר למוזיקאים שניגנו לכבודו והקליט עימם שני אלבומי אולפן "Focus 8" ו-"Focus 9 / New Skin". Introspection ‏(1973) O My Love ‏ (1975) Introspection 2 ‏ (1976) Nice to Have Met You‏ (1977) Introspection 3‏ (1978) Introspection 4‏ (1980) Reflections‏ (1981) Renaissance‏ (1986) I Hate Myself (For Loving You)‏ (1987) Introspection 92‏ (1992) Musical Melody‏ (1994) Bolero‏ (1996) Summertime‏ (1996) Instrumental Hymns‏ (1997) The Glorious Album‏ (1999) Bach For A New Age‏ (1999) 12 Mooiste Liederen‏ (2000) The Home Concert‏ (2008) תייס ון ליר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תייס ון ליר, באתר AllMusic (באנגלית) תייס ון ליר, באתר MusicBrainz (באנגלית) תייס ון ליר, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) תייס ון ליר, באתר Discogs (באנגלית) תייס ון ליר, באתר Songkick (באנגלית) תייס ון ליר, באתר SecondHandSongs ביקורת האלבום באתר המדריך העברי לרוק מתקדם האלבום פוקוס שמונה באתר המדריך העברי לרוק מתקדם
הוקי מים

הוקי מים (באנגלית: Underwater hockey) הוא ענף ספורט אותו משחקים תוך כדי שחייה וצלילה. המשחק נערך על קרקעית הבריכה בצלילה חופשית על ידי שתי קבוצות של שישה שחקנים. כל שחקן לובש סנפירים, משקפת, שנורקל, וכפפת-מגן ליד. לכל שחקן מחבט קצר (עד 30 ס"מ) בו חובטים בדסקית במטרה להכניסה לשער היריב. במשחק משתתפות שתי קבוצות, בנות עשרה שחקנים כאשר רק שישה משחקים כל פעם וארבעה שחקנים הם "מחליפים". כאשר שחקן צריך לעלות לפני הבריכה על מנת לנשום יכול שחקן מחליף להיכנס במקומו ולהצטרף מיידית למהלך המשחק. לפני תחילת המשחק הדיסקית ממוקמת במרכז הבריכה והשחקנים ממתינים לשריקה או מכה במים שמסמנת את תחילת המשחק. במהלך המשחק מעבירים השחקנים ביניהם את הדיסקית לאורך הבריכה על ידי מסירות מחבט בלבד והתקדמות בצלילה אל השער של הקבוצה הנגדית. שתי הקבוצות נבדלות האחת מהשנייה בצבעם השונה של: המחבט, כובע המגן ובמקרים מסוימים, גם בצבעו של בגד השחייה. כל חברי שתי הקבוצות חופשיים לשחות בכל מקום בבריכה ולנסות להבקיע לקבוצה הנגדית או להגן על שער קבוצתם - המשחק משוחק ללא שוערים. המשחק מתקיים בבריכה שאורכה בין 21 ל-25 מטר ורוחבה בין 12 ל-15 מטר - אך שטחה הכולל הוא לפחות 300 מטר מרובע. עומקה של הבריכה בין 2 ל-3.65 מטר (סטייה של עד 10% מגבולות העומק מתאפשרת בהיתר מיוחד), והיא חייבת להיות שטוחה או כמעט שטוחה (גרדיאנט מקסימלי של 1 ל-20) ותחומה בקירות - קירות הבריכה הקבועים, או קירות שמוקמים במיוחד לצורך המשחק שגובהם לפחות 30 סנטימטר מהקרקעית. רוחב השער, הממוקם באמצע כל קיר רוחב בקצוות הבריכה וצמוד לקרקעית, הוא 3 מטרים. המשחק נמשך שלושים דקות והוא מחולק לשני חצאים של חמש עשרה דקות, שביניהם שלוש דקות הפסקה. מגע בדיסקית ביד אסור ובמקרה של נגיעה בשוגג, אסור לשחקן לחבוט בה שוב עד ששחקן אחר נוגע בה. ניתן לחלק את חברי הקבוצה לשחקני התקפה ושחקני הגנה וגם שחקנים שמשלבים בין הגנה להתקפה. משחק ההוקי מים יכול להתקיים רק בבריכות שהקרקעית שלהם עשויה מקרמיקה או שיש (רצפות חלקות שהדיסקית יכולה להחליק עליהן). הדסקית עשויה בדרך כלל מעופרת ונמצאת בתוך כיסוי פלסטיק כדי לצמצם את החיכוך שלה עם קרקעית הבריכה. משקלה הוא כ-1.5 ק"ג וקוטרה כ-7.5 ס"מ. הספורט פותח בשנת 1954 על ידי אלן בלייק ככל הנראה כדי לשמור ולשפר את כושר הצלילה של צוללני חיל הים הבריטי. גרסה אחרת טוענת שהמשחק הומצא במועדון צלילה בים ונועד לעונת החורף, בה קר מדי לצלול בים. ב-1955 התקיים באנגליה הטורניר הראשון בו השתתפו שלושה מועדונים. ב-1959 הוקמה הפדרציה העולמית לפעילויות מתחת למים (נקראת בקיצור CMAS), שמרכזת את הפעילויות וההתאחדויות בעולם. כל שנתיים מקיימת הפדרציה תחרות בינלאומית בחודשים אפריל-מאי. ב-2006 התקיימה אליפות העולם לקבוצות, בה השתתפו 17 מדינות. מאז 2008 פעילה בתחום גם "התאחדות האתגר המימי" (World Aquachallenge Association) או בקיצור WAA שמארגנת את אליפויות העולם. עד 2021 הייתה קיימת בישראל קבוצה אחת של הוקי תת-מימי, שמשחקת בבריכות גבעת אלה מאז 1997 בעונות הקיץ בלבד, ובקריית טבעון במהלך כל השנה, באוקטובר 2021 הקבוצה עזבה את בריכת חנה סנש בטבעון וכיום קבוצה זו מתאמנת בחיפה בבריכת מכבי שברחוב ביכורים על יד מרכז הכרמל. באוגוסט 2021 הוקם מועדון הוקי מים נוסף בחיפה. שחקני הקבוצה מתאמנים בימי חמישי בבריכת בית בירם שבמתחם בית הספר הריאלי בחיפה. מדיה וקבצים בנושא הוקי מים בוויקישיתוף About Underwater Hockey The evolution of Octopush אתר הפדרציה 2006 CMAS Underwater Hockey World Championships - Tournament Results אתר הבית של WWA
קולרידג'

האם התכוונתם ל... מארי אליזבת קולרידג' – משוררת, מסאית וסופרת בריטית מהמאה ה-19 סמואל טיילור קולרידג' – משורר מבקר ופילוסוף אנגלי מהמאות ה-18 וה-19 סמואל קולרידג'-טיילור – מלחין אנגלי ממוצא אפריקני מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. סילביה קולרידג' – שחקנית אנגלייה
אנטוניו נוצ'רינו

אנטוניו נוצ'רינו (באיטלקית: Antonio Nocerino; נולד ב-9 באפריל 1985) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. כיום הוא מאמן את מיאמי. נוצ'רינו החל לשחק ב-1997 בקבוצת הנוער של יובנטוס, אך לא הצליח להשתלב בקבוצה הבוגרת והושאל לקבוצת אבלינו.עונה לאחר מכן הוא עבר לגנואה בעסקה שכללה את דומיניק קרישיטו ופרנצ'סקו וולפה. גנואה שילמה כ-450,000 אירו על חצי מכרטיסו. בעונת 2006 חתם בפיאצ'נצה, ואחרי עונה חזר ליובנטוס. נוצ'רינו שיחק בנבחרת איטליה עד גיל 20 באליפות העולם לצעירים בשנת 2005, ובנוסף שיחק בנבחרת הצעירה של איטליה בטורניר בשנת 2007. לאחר מכן עבר לנבחרת הבוגרת בה שיחק 9 משחקים רשמיים וכן 11 משחקים באולימפיאדה. בעונת 2008 חתם בפלרמו בעסקה שכללה את גם את אמאורי. הוא הפך לחלק חשוב בקישור של פאלרמו. נוצ'רינו חתם ב-2011 במילאן וכעבור פחות מחצי עונה נהפך לשחקן הכרחי למועדון. נוצ'רינו הגיע בסכום נמוך של חצי מיליון יורו, מאחר שזוהי הייתה השנה האחרונה לחוזהו, והישארותו בפאלרמו הייתה גורמת לעזיבה בחינם בסוף העונה. הוא הפך להיות שחקן חשוב ואחת מהפתעות העונה של הקבוצה, כשגם הצליח להבקיע שערים, דבר אותו לא ציפו ממנו לעשות. בעונה זו נוצ'רינו היה אחד הכובשים הבולטים של מילאן באותה שנה, עם 11 שערים רשמיים (הכובש בשני בטיבו במילאן באותה עונה לאחר זלאטן איברהימוביץ'). לאחר שהושאל ממילאן לווסטהאם האנגלית מהפרמייר ליג, טורינו ופארמה, בפברואר 2016 חתם באורלנדו סיטי האמריקאית מה-MLS. מדיה וקבצים בנושא אנטוניו נוצ'רינו בוויקישיתוף אנטוניו נוצ'רינו, ברשת החברתית אינסטגרם אנטוניו נוצ'רינו, באתר Transfermarkt אנטוניו נוצ'רינו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אנטוניו נוצ'רינו, באתר Soccerway אנטוניו נוצ'רינו, באתר BDFutbol אנטוניו נוצ'רינו, באתר WorldFootball.net אנטוניו נוצ'רינו, באתר National Football Teams אנטוניו נוצ'רינו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt הפרופיל של נוצ'רינו באתר הרשמי של מילאן (אנגלית)
ז'קלין בואייה

ז'קלין בואייה (בצרפתית: Jacqueline Boyer; נולדה בשם ז'קלין פילס ב-11 באפריל 1941) היא זמרת ושחקנית צרפתייה, זוכת האירוויזיון החמישי עם השיר טום פילבי שנכתב על ידי אנדרה פופ ופייר קור. בתחילת שנת 1960 בחרו בצרפת את ז'קלין בואייה בבחירה פנימית לאירוויזיון עם השיר טום פילבי. שיר זה סיים במקום הראשון עם 32 נקודות. לאחר האירוויזיון התחתנה בואייה עם פרנסואה ליביאנה (1940–2011). בשנת 1970 יצאה לסיבוב הופעות עם שארל אזנבור. בואייה הוציאה שלושה אלבומים. בשנת 2008 עברה לגרמניה ושם הייתה לזמרת מצליחה מאוד. אביה, ז'אק פילס (1906–1970), היה זמר צרפתי מפורסם שייצג את מונקו באירוויזיון 1959. אמה, לוסיין בואייה (1901–1983), הייתה אחת הזמרות הצרפתיות המצליחות ביותר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. מדיה וקבצים בנושא ז'קלין בואייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'קלין בואייה ז'קלין בואייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'קלין בואייה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'קלין בואייה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ז'קלין בואייה, באתר Discogs (באנגלית) ז'קלין בואייה, באתר Genius השיר טום פילבי באתר YouTube
רוסריו קסטיאנוס

רוסריו קסטיאנוס (בספרדית: Rosario Castellanos; ‏25 במאי 1925 – 7 באוגוסט 1974) הייתה משוררת, סופרת, וחוקרת תרבות מקסיקנית. במהלך חייה כתבה רומנים חשובים, ספרי שירה, היא נחשבת לאחת מהסופרות החשובות במקסיקו וכתביה שעוסקים בין היתר בנושאים כמו מעמד האישה במקסיקו ומעמד היליד (האינדיאני) נחשבים פורצי דרך בתחום לימודי התרבות והפמיניזם. קסטיאנוס הייתה שגרירת מקסיקו בישראל בין השנים 1971 ועד מותה ב-1974 לזכרה הקימו יוצאי מקסיקו בישראל את הקרן לעידוד תרגום ספרות מקסיקנית ולטינו-אמריקנית על שם: רוסריו קסטיאנוס. רוסריו קסטיאנוס נולדה במקסיקו סיטי. היא גדלה בחווה של משפחתה המצויה בקומיטאן במדינת צ'יאפס. בילדותה היא התוודעה אל מצוקת עובדי החווה של הוריה אשר היו ילידים, בנוסף חוותה אירוע טראומתי מעצב - עת מגדת עתידות בישרה לאימה שאחד משני ילדיה ימות במהרה ותגובת האם הייתה: "רק שזה לא יהיה הבן!".[דרוש מקור] בשנת 1940 בעקבות הרפורמה האגררית אשר ביצע נשיא מקסיקו לאסרו קארדנאס, התרוששה משפחתה ונאלצה לנטוש את החווה בקומיטאן ולעבור אל מקסיקו סיטי. בשנת 1941 התייתמה קסטיאנוס מהוריה והחלה לפרנס את עצמה. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו בפילוסופיה וספרות ולאחר מכן היא השתלמה באסתטיקה באוניברסיטת מדריד. בשנים 1956–1957 ניהלה קסטיאנוס את תיאטרון גיניול אשר במקסיקו ואחר כך שימשה כעורכת טקסטים במכון הלאומי לחקר הילידים במקסיקו, למרבה האירוניה את אותו מכון יסד נשיא מקסיקו לאסרו קארדנאס והמכון נבנה על האדמה בו הייתה מצויה פעם החווה של הוריה. יחד עם עבודת המחקר בנושא תרבות הילידים, קסטיאנוס גם כתבה טור שבועי עבור העיתון היומי המקסיקני "אקסלסיור". ולאחר מכן שימשה כמנהלת כללית של מחלקת העיתונות וההסברה באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו. בשנים 1966–1967 הוזמנה הסופרת להרצות על הספרות הלטינו-אמריקנית באוניברסיטאות ויסקונסין, אינדיאנה וקולורדו אשר בארצות הברית. כשחזרה אל מקסיקו החלה להרצות בנושא הספרות הלטינו-אמריקנית גם באוניברסיטת מקסיקו ובשנת 1971 עברה להתגורר בישראל ולשמש כשגרירת מקסיקו בישראל. ב-7 באוגוסט 1974 נמצאה רוסריו קסטיאנוס חסרת חיים בביתה בהרצליה, הסיבה הייתה כנראה התחשמלות ממנורה משומשת שקנתה בשוק העיר העתיקה בירושלים. היו מספר השערות של מכרים אשר סברו שמדובר היה בהתאבדות אך מעולם לא נמצא ביסוס להשערות אלו. משיח של חושך, הוצאת עם עובד / ספריה לעם, תרגם מספרדית: יוסף דיין, 1975 באלון קאנאן, (תורגם לעברית) 1957 הסרט המקסיקני "Los Adioses" בבימוי נטליה ברלשטיין, בה דמות הסופרת מבולמת על ידי השחקנית קרינה חידי מדיה וקבצים בנושא רוסריו קסטיאנוס בוויקישיתוף רוסריו קסטיאנוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שירים נבחרים (באנגלית) Women’s History Month: Rosario Castellanos רוסריו קסטיאנוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוסריו קסטיאנוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רונן טל, זיו יונתן: "כל שנה, בארבע ועשר דקות, אני חוטף את הצרור מחדש", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2023