laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמוראי צ'מפלו

סמוראי צָ'מְפְּלוּ (ביפנית: サムライチャンプル) היא סדרת אנימה בת 26 פרקים, אשר שודרה לראשונה ביפן החל מ-10 במאי 2004. במאי הסדרה, שינקירו וואטנאבי, הוא גם במאי הסדרה קאובוי ביבופ שהיא מהמצליחות בענף. עלילת הסדרה מתרחשת ביפן של סוף תקופת אדו, שנת 1850 בקירוב, אך משלבת דרך קבע אנאכרוניזם של טכנולוגיה, אביזרי לבוש, דיבור, ואירועים היסטוריים אמיתיים או מומצאים. פסקול הסדרה כולל מוזיקת היפ-הופ יפני ואמריקאי, פופ יפני ומוזיקה יפנית מסורתית. סגנון הפסקול תואם את סגנון הלחימה בקרבות הרבים שבסדרה. סיפור המסגרת הוא מסעם של מוגן, עבריין נמלט, ג'ין, רונין, ופו, נערה יתומה, בחיפוש אחרי 'הסמוראי שמריח כפרחי חמנייה'. רק שלוש דמויות אלה מופיעות בתפקיד מרכזי בכל הפרקים. מרבית הפרקים הם בעלי עלילה מרכזית בלתי תלויה, מספר אפיזודות הן כפולות פרק, ואפיזודת הסיום נפרשת על כשלושה פרקים. בהקדמה המופיעה בתחילת הפרק הראשון מודיעים יוצרי הסדרה כי הדיוק ההיסטורי אינו נר לרגליהן ומציעים לצופים 'לשתוק ולצפות'. בשפה המדוברת ניכרים שימוש והשפעה של סלנג אמריקאי. כמו כן מופיעות במהלך העלילה תופעות תרבותיות כגראפיטי וכדור בסיס, ומחוות לקולנוע היפני והאמריקאי, לרבות פרק מחווה לסרטי הזומבים. מוּגֵן: בן 20. גדל במושבת עונשין באיי ריו-קיו אשר בתקופת העלילה הייתה ממלכה שחסתה בצלה של קיסרות יפן. הוא התייתם או ננטש בגיל מוקדם, ורכש את כישוריו ופיקחותו בדרך הקשה. בהליכותיו הוא נמהר, חסר נימוסין, ואלימות היא תמיד הדרך המועדפת עליו לפתרון בעיות. סגנון הלחימה שלו, בהתאם לבית גידולו, בלתי מסורתי. הוא משתמש בחרב ישרה, להבדיל מהחרב היפנית המקובלת בתקופה, קטאנה. בשעת קרב, הוא מעדיף להיות יוזם, ונוטה לנוע בזריזות ובצורה בלתי צפויה. מהלכי הקרב שלו כוללים גם עמידת ראש ובלימת להבים בעזרת קבקבי הגיטה שלו אשר סולייתם מצופה מתכת. ג'ין: כמעט השתקפותו ההפוכה של מוגן. ג'ין הוא בן למעמד האצולה הסמוראי. הוא התייתם בילדותו ומאז גדל והתחנך בדוג'ו מסורתי, ממנו הוא נמלט מסיבות אשר מתבררות עם התפתחות העלילה. ג'ין לעולם שומר על ריסון עצמי, ומקמץ בדיבור. וכשהוא פוצה פיו, הוא משתמש על פי רוב בלשון פילוסופית. כיאה לסמוראי הוא חי ולוחם בהתאם לקוד הבושידו. סגנון הלחימה המסורתי שלו מבוסס על איאייג'וטסו וקנג'וטסו כשהוא אוחז בקטאנה, וג'ו ג'וטסו בלעדיה. פוּ: נערה יתומה כבת 15, הגרה בבית דודיה. היא איבדה את אמה כשנה לפני תחילת העלילה, ואביה הוא רק זיכרון מעורפל. למרות שגדלה בתנאי מחסור, מוצאה ממעמד האצולה. הקימונו שהיא לובשת הוא גם ביתו של סנאי מעופף אשר נוהג לסייע לה להיחלץ מצרה. היא החוליה שמאחדת את החבורה, וגם מונעת ממוגן וג'ין להרוג אחד את השני. בניגוד לשני הבחורים בשלשה, היא נוטה להביע רגשות. גם בהליכותיה היא מגשרת בין הגסות והנמהרות של מוגן, לבין העדינות והריסון של ג'ין. ג'ין ביפנית נדיבות-לב. מוגן נראה לרוב גבוה מג'ין, אך ג'ין נועל סנדלי אצבע שטוחים (זוֹרִי) ומוגן סנדלים מוגבהים (גִיטָה). באוקינאווית צ'מפוּרוּ (צ'מפולו) פירושו לערבב. על פי האיות הרשמי פירוש שמו של מוגן 'חסר אשליות' אך פוֹנֵטִית פירושו גם 'אין סוף', ובאחד הפרקים הוא חתם את שמו בעזרת סימן האין-סוף (∞). "סמוראי צ'מפלו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סמוראי צ'מפלו", באתר נטפליקס "סמוראי צ'מפלו", באתר Metacritic (באנגלית) "סמוראי צ'מפלו", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "סמוראי צ'מפלו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר מעריצים
נרקיס סתווי

נרקיס סתווי (מכונה גם נרקיס אפיל; שם מדעי: Narcissus miniatus) הוא גאופיט בעל בצל הנפוץ בחופים סלעיים בחצי האי האיברי, במדינות צפון אפריקה (מלבד מצרים) ואיטליה. בישראל הוא גדל בחוף הכרמל ובשרון הצפוני ביער חדרה ובסביבתו ובגבעת זיתא. בית גידולו בכיסי קרקע כהה ברכסי כורכר חופיים ונחשב לצמח נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל. הצמח פורח מסוף אוקטובר עד דצמבר ושיא פריחתו חל לרוב אחרי שירדו כמויות ניכרות של גשם בראשית החורף. בעבר, במגדירים הישראליים, נרקיס סתווי נקרא נרקיס אפיל ושמו המדעי היה Narcissus serotinus, אולם התברר כי שם שויך למין שמוגבל בתפוצתו לספרד, פורטוגל ולמרוקו. לדעת חלק מן הבוטנאים האוכלוסיות של נרקיס סתווי משתייכות למין Narcissus obsoletus. אך, לפי אתר POWO שמה המדעי של נרקיס סתווי היא Narcissus miniatus. שם זה היה שמור למין ממערב יוון, ומכאן שמו. מין זה הוא בן כלאיים פורה הפלואידי, שכנראה מוצאו משני אבות Narcissus serotinus ו- Narcissus obsoletus. ישראל היא למעשה גבול תפוצתו במזרח ובדרום. על הסוג נרקיס ומקור השם ראה בערך נרקיס. בניגוד לנרקיס המצוי, לנרקיס הסתווי רק פרח אחד עד שניים על כל גבעול; עלי הכותרת מוארכים יותר, והעטרה שבמרכזם קטנה יותר; ריח הפרחים חלש יותר; והעלים מופיעים רק לאחר הפריחה. בישראל הוא גדל ברכסי הכורכר של צפון מישור החוף ופורח בחודש נובמבר. בתקופת הפריחה ניתן לראות מרבדי פרחים של הצמח על גבעות הכורכר באזור קיבוץ מעגן מיכאל. בשל נדירות בית הגידול של הצמח בארץ, הוא נמצא בסכנת הכחדה בישראל. מדיה וקבצים בנושא נרקיס סתווי בוויקישיתוף נרקיס סתווי, באתר NCBI (באנגלית) נרקיס סתווי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נרקיס סתווי, באתר צמח השדה נרקיס סתווי, באתר Tropicos (באנגלית) נרקיס סתווי, באתר GBIF (באנגלית) נרקיס סתווי, באתר The Plant List (באנגלית) נרקיס סתווי, באתר IPNI (באנגלית) נרקיס סתווי באתר הרשימה האדומה של IUCN .Narcissus serotinus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2022 נרקיס סתווי, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל נרקיס סתווי, באתר צמחיית ישראל ברשת אבי שמידע וגדי פולק, נרקיס סתווי – מין אדום הפורח במישור החוף, באתר כלנית, ‏11-2015 מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 527 Narcissus obsoletus, The IUCN Red List of Threatened Species, ‏2023 Narcissus miniatus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2023 D. Donnison-Morgan, H. Koopowitz, B.J.M. Zonneveld, M Howe, A new species from southern Spain, Daffodil Snowdrop Tulip Yearb, 2005-2006: 22 (2005) Koopowitz, H., Howe, M. & Christenhusz, M.J.M., Nomenclatural notes on some autumn flowering daffodils (Narcissus, Amaryllidaceae), Phytotaxa 297, 2017, עמ' 157-167
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה

הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה (ברוסית: Молда́вская Автоно́мная Сове́тская Социалисти́ческая Респу́блика; במולדובנית: Република Аутономэ Советикэ Cочиалистэ Молдовеняскэ) הייתה רפובליקה אוטונומית בתחום הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בין שתי מלחמות העולם. אחרי מלחמת העולם הראשונה, החליטה בֵּסָרַבְּיָה על איחוד עם רומניה חרף תביעותיה של ברית המועצות. ברית המועצות, שרצתה לאותת על תביעותיה לשטח בסרביה, הקימה ב-7 במרץ 1924, בתחום אוקראינה, ישות אוטונומית מולדובנית מתוך שאיפה שבבוא היום הישות תאוחד עם בסרביה. לפי הגרסה הסובייטית, העם המולדובני דיבר שפה שונה מהשפה הרומנית, השפה המולדבית. לפי הגרסה הרומנית המולדובנים הם רומנים שמדברים תת-ניב של רומנית. החבל האוטונומי כלל את חבלי טרנסניסטריה של רפובליקת מולדובה ועוד שמונה נפות מאזור אודסה. בירת החבל הייתה העיר באלטה, שטחו היה 8,100 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו, בשנת 1926, 572,339 תושבים, 277,515 אוקראינים, 172,419 מולדובנים, 48,868 רוסים, 48,564 יהודים ומספרים קטנים יותר של פולנים, גרמנים, בולגרים ואחרים. בשנת 1940, בעקבות האולטימטום הסובייטי לרומניה סופחה בסרביה לברית המועצות. הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה פורקה כשהחלק המערבי יחד עם בסרביה יוצרים את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, והחלק המזרחי, כולל הבירה באלטה, סופח ללא אוטונומיה לאוקראינה. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות ובנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סינון

סינון הוא תהליך פיזיקלי של הפרדת תערובות, בדרך כלל בין מוצקים לנוזלים או בין מוצקים בעלי גודל שונה הנמצאים ביחד בתמיסה. התהליך מבוסס על מסנן (פילטר, ממברנה) בעל פתחים בגודל מסוים, כך שרק חלק מהמרכיבים בתמיסה מסוימת יכולים לעבור דרכם. בצד כניסת החומר יש להפעיל לחץ כדי להאיץ את תהליך הסינון וכדי להתגבר על הלחץ האוסמוטי שנוצר תוך כדי ההפרדה. מאקרו-סינון מתבצע תוך שימוש במסנן בעל חורים גדולים להפרדת מוצקים גדולים. לדוגמה, בשלב קדם-טיפול במי שפכים מסננים ברשתות מתכת בעלות חורים בקוטר של כ-5 עד 10 ס"מ, להפרדת אשפה גדולה כגון: פסולת פלסטיק, שברי קרשים וכדומה. סוג סינון זה נפוץ בכל תחומי החיים ותחת הגדרתו נכללים מסננים רבים, החל ממסננים במטבח הביתי (כגון: מסננת, פילטר לקפה) וכלה במסננים בתעשייה. תהליכים אלו מאופיינים בלחצים גבוהים. הפרדה בין מולקולות שעוברות את המסנן לבין בקטריות שנחסמות. בעזרת סינון זה ניתן לבצע עיקור (סטריליזציה) לתמיסה. מיקרופילטרציה משמשת בעיקר כאשר עיקור בחימום או באולטרה סגול אינו אפשרי כיוון שיהרוס את המולקולות הדרושות מהתמיסה. הפרדה בין מולקולות שונות על פי גודלן. לדוגמה: הפרדה בין חלבונים (מולקולה גדולה) למלחים (מולקולה קטנה). ערך מורחב – אוסמוזה הפוכה בעוד כאשר מסננים חלקיקים גדולים יחסית מה שקובע אם החלקיק יעבור או לא זה רק גודל הפתחים במסנן ואין השפעה לחומר ממנו עשוי המסנן (כגון בסינון עלים ממים אין הבדל אם הרשת עשויה פלדה או פולימר ככל שיורדים בגודל החלקיקים גדלה השפעת הכוחות הבין מולקולריים עד שניתן להכליל ולומר שמגודל חלקיקים של 100 ננומטר לא ניתן לדבר על מושג של "גודל חורים" אלא רק על התאמת כוחות אלקטרוסטטיים. לדוגמה אוסמוזה הפוכה - הפרדה בין יונים למולקולות מים היא תהליך של ננופילטרציה בה משתמשים בממברנה מפוליאמיד או מפוליסולפיד בדרך כלל, בו המולקולות של היונים הגדולות יותר אינן עוברות ואילו מולקולות המים הקטנות יותר עוברות את הממברנה. כאשר מצטברים מוצקים על המסנן, התכונות הפיזיקליות של החומר המצטבר משפיעות על הפיזיקה של הסינון. המוצקים שמצטברים על המסנן נקראים "עוגה". דחיסות העוגה היא יכולת העוגה להשתנות בהתנגדות סגולית כפונקציה של לחץ (כאשר תחת לחץ ניתן לדחוס את העוגה). במצב זה המוצקים המצטברים על המסנן אינם דחיסים ומניחים שעקב כך אינם משפיעים על הסינון. ניתן להניח שהחללים בין המוצקים גדולים מספיק כדי לא להצר את קוטר הסינון והם מאטים רק במעט את קצב הסינון. בעת סינון-מגבש, כלומר כאשר המוצקים שמצטברים על המסנן מתגבשים עליו, עקב הגעה לנקודת רוויית המסיסות, ניתן בדרך כלל להניח שהעוגה לא דחיסה. במצב זה המוצקים מצטברים ונדחסים כך שהם חוסמים גם את המולקולות שמעוניינים שיעברו את המסנן. במצב זה תהליך הסינון מואט משמעותית ויש להגביר את הלחץ מצד הכניסה. מצב זה גורם לדחיסה נוספת של העוגה, אך לא ניתן להימנע מכך. עלול אף להיווצר מצב שלא יתקבל התוצר שבו מעוניינים. בסינון אבקות או תאים ישנה בדרך כלל עוגה דחיסה. בתעשיית התרופות והביוטכנולוגיה קיימים תהליכים בהם לפני הסינון מוסיפים מוצקים שיצרו עוגה דחיסה כדי להעלות את כושר הסינון. מדיה וקבצים בנושא סינון בוויקישיתוף האנציקלופדיה של המסננים (באנגלית) סינון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסננים וסינון, דף שער בספרייה הלאומית
פונצ'ו

פונצ'ו הוא בגד פשוט, שתכליתו שמירה על חום הגוף. לחלופין, כאשר הפונצ'ו עשוי מחומר עמיד בפני מים, תכליתו היא שמירה על יובש הגוף כאשר יורד גשם. במהותו מדובר ביריעת בד או חומר אחר גדולה ובה פתח לראש, ולעיתים פתחים נוספים לידיים. לעיתים לפונצ'ו יש גם ברדס, בעיקר לאלו המיועדים להגן מפני רטיבות. כיום משמש הפונצ'ו גם כאביזר אופנה. ככזה, הפונצ'ו הוא, בדרך כלל, בעל עיצוב דומה לזה הפשוט והמקורי, אך עשוי מחומרים אחרים ומעוטר בצבעים ועיטורים שנועדו להעניק לו מראה נוח, רפוי ועדכני. אלו עשויים, מאריג או סריג מצמר, או מחוט סינתטי. לפעמים מיצרים אותם גם מחוטי כותנה. הפונצ'ו יכול להיות עגול, מרובע, עשוי ממלבן אחד או שניים. בעוד שהפונצ'ו מהווה פריט לבוש מסורתי בחלקים נרחבים מהעולם, הוא גם נכנס לשימוש סטנדרטי בצבאות רבים וכמעיל גשם למטיילים ולעוסקים בספורט. פונצ'ו, כמו גלימה, אדרת, שכמיה וצעיף גדול משמש כתחליף למעיל. המשותף לכולם שהם קלים ללבישה מהירה מעל האדם ואפילו מעל התיק שלו, בגלל צורתם הם נוחים לקיפול ולנשיאה כאשר מתחמם ולא זקוקים להם. פונצ'ו - ברוב חלקי אמריקה הלטינית, ספרד ובמרבית העולם. צ'מנטו (Chamanto) - במרכז צ'ילה בלבד. בשאר חלקי המדינה נפוץ הכינוי פונצ'ו. חורונגו (Jorongo) או סרפה (Sarape) - מקסיקו. קוצה (Kotze) או "Wetterfleck" - אוסטרליה, שווייץ ובווריה; בגד ירוק כהה וחום המשמש לציד. פאנואלה (Paenula) ברומא העתיקה; סוג של שכמיה או מעיל. קסל (Kasel) או פלוביאלה (Pluviale) - פריט לבוש בכנסייה הקתולית. פונצ'ו צ'ילוטה (Poncho Chilote) - פונצ'ו כבד עשוי צמר. גורגל (Gurgel) - כינוי ימי-ביניימי לפונצ'ו קצר, לעיתים עם ברדס. רואנה (Ruana) - בגד דמוי פונצ'ו מאזוריה הקרים של קולומביה וונצואלה. בטרילוגיית הסרטים "בעבור חופן דולרים", "הצלפים" ו"הטוב, הרע והמכוער" מגלם קלינט איסטווד את דמות האיש ללא שם. הפונצ'ו מהווה את אחד מסימני ההיכר העיקריים של דמות זו, ומשמש בין היתר להסתרת האקדח שהיא נושאת. הפונצ'ו מוסיף לאפקט הדרמטי כאשר איסטווד מניף את חלקו הקדמי מעל לכתפו וחושף את אקדחו. לבוש מסורתי אופנה מדיה וקבצים בנושא פונצ'ו בוויקישיתוף פונצ'ו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כסף קטלני (ספר)

כסף קטלני (באנגלית: Killing Floor), הוא הספר הראשון בסדרת ספרים של הסופר הבריטי לי צ'יילד. הספר יצא לאור ב-1997. בספר זה, הראשון בסדרת הספרים אודות ג'ק ריצ'ר, רב-סרן בדימוס בצבא ארצות הברית, אשר שירת כחוקר לשעבר במשטרה צבאית, מתוארת עלילה אופיינית שעוברת כחוט השני בסדרה. ריצ'ר שהשתחרר משירותו הצבאי כחצי שנה לפני המתרחש, מגיע למרגרייב - עיירה קטנה בג'ורג'יה שבארצות הברית, כאשר הוא נזכר בדבריו של אחיו כי מוזיקאי בלוז בשם בלייד בלייק מת שם. בהדרגה הוא חש כי העיירה שלווה באופן מחשיד, ולהפתעתו בעודו אוכל בדינר את ארוחת הבוקר שלו, הוא נעצר כחשוד ברצח שאירע ליד מחסנים ששייכים לתחום השיפוט של העיירה. חשוד נוסף, בנקאי בשם האבל נעצר לאחר שמספר הטלפון שלו נמצא בנעלו של החשוד, אף הוא באשמת הרצח, מודה מיד באשמה ונשלח עם ריצ'ר למעצר בבית כלא בסוף השבוע. לאחר שהשניים שורדים ניסיון התעללות וניסיון רצח בכלא, מוכחת חפותו של ריצ'ר. ריצ'ר שב לעיר ומסייע בחקירת הרצח לבלש פינלי והשוטרת רוסקאו, אליה פיתח ריצ'ר משיכה. עד מהרה מתברר כי הקורבן אינו אחר מאשר אחיו הבכור ג'ו, אשר שירת במודיעין הצבאי וכסוכן בכיר במשרד האוצר, ונרצח במהלך חקירה שניהל כנגד זייפני כסף. בהמשך לאחר שנרצחים מפקד המשטרה מוריסון ואשתו באופן ברוטלי ביותר, מתברר שכנופיה של זייפני כספים שבראשם אב ובנו, ושחלק ניכר מאנשיה היספנים, השתלטה על העיירה, ועושה בה כבתוך שלה. ועולה החשד שראש העיר עצמו משתף פעולה עם כנופיה זו, ואף מפקד המשטרה שנרצח. לאחר שהבנקאי האבל שהוא איש מפתח בפרשה נעלם, ועולה החשד כי נרצח, אשתו של האבל ובניה נשלחים לבית מוגן של ה-FBI. תוך שג'ק ריצר מתחיל לחסל את חברי הכנופיה, שמנסים לפגוע בו, בזה אחר זה, תוך שהוא טומן להם מארבים. בעלילה מתרחשות כמה תפניות מפתיעות, כאשר מתברר שאנשים שהיה נראה שאפשר לסמוך עליהם מתגלים כחלק מהקנוניה, ועושים את חייהם של שואפי הצדק לקשים יותר. במהלך הסיפור מתגלת קונספירציה מתוחכמת למדי של זיוף דולרים אמריקניים מדויקים מאוד. ובסופו של הספר שנגמר בסוף טוב, הטובים מנצחים (מבלי שנגרם להם נזק רב מדי) והרעים הולכים לגיהנום, והעיירה משוחררת מעולם של הפושעים האכזריים, ומשלטונה של משפחה גזענית ששלטה בה במשך עשרות שנים. ובדפוס אופייני בסדרה, ג'ק ריצ'ר איננו משתקע במקום, אף שיש לו סיבה טובה לעשות כן, אלא ממשיך בנדודיו בתחומה של ארצות הברית הגדולה, כדי לפגוש את ההרפתקה הבאה. הספר זכה בשני פרסי ספרות בריטיים חשובים, פרס אנטוני ופרס ברי. הספר היווה את הבסיס לעונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה המבוססת על דמותו של ריצ'ר. כסף קטלני, באתר OCLC (באנגלית) הספר "כסף קטלני", באתר "סימניה" ספרים חדשים, באתר הארץ, 17 באפריל 2001. לי צ'יילד, "כסף קטלני", הוצאת "קוראים", 2000, עמודים 114-121. "Anthony Awards winners and nominees". Bouchercon. אורכב מ-המקור ב-25 בספטמבר 2007. נבדק ב-26 במאי 2009. {{cite web}}: (עזרה) "1998 Barry Awards winners and nominees". Thrilling Detective. נבדק ב-26 במאי 2009. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאדו

פאדו (Fado) הוא סגנון מוזיקלי פורטוגלי. אולי הסוגה הפורטוגזית הגלויה והמוכרת ביותר. לזמרי הפאדו (הפאדישטה) ליווי של שתי גיטרות: גיטרה קלאסית וגיטרה פורטוגלית (אנ') (בעלת 12 מיתרים). השירים מלנכוליים והנושאים קשורים לגעגועים, אם כי כמה משירי הפאדו שמחים. בשנת 2011 הכיר ארגון אונסק"ו בשירת הפאדו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית. מתחילת המאה ה-19 סגנון הפאדו הוא התמזגות של מגוון סגנונות עממיים, עם קלט אפשרי מקשרים יהודיים, ערבים, אפריקאים וברזילאים של פורטוגל, והוגדר כ'מוזיקה עממית וריקודים יוצרים את המנהגים העממיים, המסורות השיריות והמורשת התרבותית של העם הפורטוגזי. הפאדו נחשב לעיתים קרובות למוזיקה של הבעת געגועים, סיפורי געגועים לאנשים ולמקומות רחוקים. במקור, פאדו היה האמצעי שבו העניים העירוניים של ליסבון העניקו כבוד לעיר הולדתם. משנות ה-90 הפאדו הוא מוזיקת עולם. פאדו של ליסבון שהוא יותר עממי פאדו של קוימברה קשור למסורת האקדמית של אוניברסיטת קוימברה בבתי הפאדו (casas de fado) מושמעים הפאדו המסורתי בעיקר לתיירים. הפאדו העכשווי משלב ליווי של יותר משתי גיטרות עד לתזמורת. בתקופה שבין 1950 לבין 1970 הפיצה הזמרת עמליה רודריגז (מוכרת כ"מלכת הפאדו") את הפאדו מחוץ לפורטוגל. בשנים האחרונות להקת מדרדאוש, בה שרה הסולנית טרזה סלגיירו, משלבת סגנונות מוזיקת פולק עם פאדו. הזמרת מריזה (אנ'), ששרה באולימפיאדת אתונה (2004) בדואט עם סטינג, נחשבת כממשיכת דרכה של עמליה רודריגז. מדיה וקבצים בנושא פאדו בוויקישיתוף Terreiro do Fado מהי מוסיקת הפאדו הפורטוגלית?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה פאדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Peter Manuel, Popular Musics of the Non-Western World: An Introductory Survey, Oxford University Press, 1988, ISBN 978-0-19-506334-9. (באנגלית) עמ' 115 5 Fado Facts (and the best places in Portugal to experience it), HuffPost, ‏2013-09-12 (באנגלית) Obituary: Amlia Rodrigues, The Independent, ‏1999-11-08 (באנגלית) Fern; Gonzalez, o (2003-07-20). "Mariza, Uplifted by the Portuguese Blues". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-12-02. Barbara A. Tenenbaum, Georgette M. Dorn, Encyclopedia of Latin American History and Culture, C. Scribner's sons, 1996, ISBN 978-0-684-19253-6. (באנגלית) עמ' 534 Paul Buck, Lisbon: A Cultural and Literary Companion, Signal Books, 2002, ISBN 978-1-902669-35-9. (באנגלית) עמ' 95 How Fado got its groove back, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית) DK, Music: The Definitive Visual History, Penguin, 2019-12-20, ISBN 978-0-7440-2442-5. (באנגלית) עמ' 305 David Horn, Bloomsbury Encyclopedia of Popular Music of the World, Volume 11: Genres: Europe, Bloomsbury Publishing USA, 2017-10-05, ISBN 978-1-5013-2610-3. (באנגלית) עמ' 242
Wireless USB

Wireless USB (צורה מקוצרת הנפוצה - WUSB) הוא הרחבה לתקן USB לתקשורת נתונים במהירות גבוהה ב-גלי רדיו לטווח קצר. הטווח המרבי הוא 3 מטרים בקצב העברת נתונים של 480 megabit לשנייה, או 10 מטרים בקצב העברת נתונים של 110 מגהביט לשנייה. התקן תוכנן לפעול בתחום תדר מ־3.1 ועד 10.6 ג'יגה הרץ. אתר האינטרנט הרשמי של Wireless USB ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות (אובלסטי) של רוסיה

הפדרציה הרוסית מחולקת ל-83 סובייקטים (יחידות אדמיניסטרטיביות), מתוכן 46 הן מחוזות "אובלסטים" (область). המחוזות של רוסיה: בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הממשל סיפח לרוסיה ארבעה מחוזות: מחוז חרסון, מחוז זפורוז'יה, מחוז דונצק, מחוז לוגנסק, מה שהגדיל את מספר המחוזות במדינה ל-87, ברם הסיפוח אינו מוכר על ידי האומות המאוחדות. מחוזות (קראיה) של רוסיה רפובליקות של רוסיה מדיה וקבצים בנושא מחוזות של רוסיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריימונדוס מרטיני

ריימונדוס מרטיני (Raymundus Martini) או רמון מרטי (Ramón Martí)‏ (1220–1285) היה חכם נוצרי שנודע בעיקר בשל חיבורו "פגיון האמונה נגד המוסלמים והיהודים" (Pugio fidei adversus Mauros et Iudaeos). מרטיני, נזיר דומיניקני ומיסיונר ספרדי, חיבר את "פגיון האמונה" על מנת להוכיח את האמת שבנצרות מתוך כתבים יהודיים, דרך הוכחה מתוחכמת וחדשה שנוסתה עוד לפני כן בוויכוח ברצלונה שהתנהל עם הרמב"ן. בוויכוח זה היה למרטיני חלק פעיל. מרטיני, ככל הנראה לא שלט בעברית ובארמית ולשם כתיבתו היה נעזר במקורות לטינים שציטטו את המקורות העבריים. בספרו נוהג מרטיני, להביא תחילה את המקור העברי בו חפץ לעשות שימוש, ורק לאחר מכן את התרגום הלטיני. במדרשים שהביא, שכדי להגיע אליהם הסתייע בצוות עוזרים, נעשה שימוש רחב בפולמיקה הנוצרית בדורות הבאים, בין השאר בוויכוח טורטוסה. על ההתנצחות באמצעות המסורות התלמודיות הרומזות לדעתו למסורות נוצריות אמר: מה יכול לשמח נוצרי יותר מאשר אם יוכל ליטול את החרב של אויבו מידו, ואז לכרות את ראשו של הכופר בחרבו, כפי שיהודית רצחה את הכופר בפגיון אשר גנבה מידו. מרטיני הביא לא רק מדרשים המרמזים על ישו, אלא גם מדרשים שבעיניו היו כפירה גמורה, כדי להוכיח שלא ייתכן שיהודי ההווה אוחזים באמונה המקראית. חלק מהמדרשים שהביא מרטיני הם בעלי מקור לא ברור, ושאלה גדולה היא האם הם מזויפים, כפי שטענו חכמי ישראל בוויכוח טורטוסה, או שמא נכתבו בחוגים יהודיים. כיום נוטה הכף לצד שסובר שהמדרשים אותנטיים. חלקם, מקורם כנראה במדרש בראשית רבתי של רבי משה הדרשן (שממנו ציטט רש"י לא פעם). ברור, בכל אופן, שמרטיני הרבה להוציא דברים מהקשרם ולסלף את משמעותם. הרשב"א, שהיה בן דורו של מרטיני, כתב חיבור מיוחד כנגד "פגיון אמונה". הפולמוס היהודי-נוצרי בין יהודים לנוצרים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג' רם בן שלום, מול תרבות נוצרית, פרק חמישי חננאל מאק, ספר פגיון האמונה — Pugio Fidei — ומקורות נוצריים אחרים, בתוך: מסודו של משה הדרשן, הוצאת מוסד ביאליק, תש"ע ראובן בונפיל, דמותה של היהדות בספרו של ריימונד מרטיני "פגיון האמונה", תרביץ מ (תשל"א), עמודים 360–375. Philippe Bobichon, "Le manuscrit Latin 1405 de la Bibliothèque Sainte-Geneviève (Paris), [Pugio Fidei] autographe et œuvre d’un converti" in: Ramon Martís Pugio Fidei. Studies and Texts, G. K. Hasselhoff and A. Fidora (dir), Santa Coloma de Queralt, Obrador Edendum, 2017, pp. 39-101 online Philippe Bobichon, "Quotations, Translations, and Uses of Jewish Texts in Ramon Martí's Pugio Fidei" in The Late Medieval Hebrew Book in the Western Mediterranean. Hebrew Manuscripts and Incunabula in Context, J. del Barco (dir.), Leiden, Brill, 2015, pp. 266-293 online מדיה וקבצים בנושא ריימונדוס מרטיני בוויקישיתוף שאול ליברמן, הקדמה למהדורה שנייה, שקיעין : דברים אחדים על אגדות, מנהגים ומקורות ספרותיים של היהודים שנשתקעו בספרי הקראים והנוצרים (בצרוף מפתח לספרי היהודים המובאים בספר פגיון האמונה של ריימונד מרטיני), מהדורה שנייה, ירושלים: ירושלים: שלם, תש"ל, עמ' 2-3 ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
NTSC

NTSC הוא תקן לאותות וידאו, הנמצא בשימוש נרחב לשידורי טלוויזיה, במיוחד בארצות הברית, בקנדה, ביפן, ובמספר מדינות נוספות. במדינות אחרות מקובלים תקני PAL או SECAM. שם התקן הוא ראשי תיבות של הוועדה הלאומית האמריקאית לתקני טלוויזיה (National Television Standards Committee). בעיות בקליטה של אות NTSC עלולות לגרום לשינוי במופע אות הצבע. עקב עובדה זו נהוג להתבדח על שם התקן ולטעון שמקורו ב- "Never The Same Color" או ב- "Never Twice the Same Color" (לעולם לא אותו הצבע). בתקן NTSC מכיל אות הווידאו 29.97 מסגרות בשנייה. בכל תמונה יש 525 שורות, מתוכן רק 484 שורות מוצגות על הצג - שאר השורות מכילות נתונים אחרים. איכות התמונה נמוכה מזו שבתקן PAL, שבו כל תמונה מורכבת מ-625 שורות. השורות השונות המרכיבות כל אחת מהתמונות משודרות לסירוגין בשני שדות. שדה אחד מכיל רק את השורות שמספרן אי זוגי, והשדה השני רק את השורות שמספרן זוגי. תדר השדות, לכן, הוא 60 הרץ, מספר שנבחר בגלל תדר רשת החשמל בארצות הברית. התקן אומץ במדינות נוספות שבהן רשת החשמל היא בתדירות 60 הרץ. למעשה, בתקן NTSC הצבעוני התדר הוא 59.94 הרץ, מסיבות הקשורות לקידוד אות הצבע בתמונה. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאוקריטוס

תאוקריטוס (ביוונית: Θεόκριτος; נולד בערך בין השנים 315–305 לפנה"ס – 250 לפנה"ס) היה מחשובי המשוררים ההלניסטים, השפיע רבות על ורגיליוס ובאמצעותו על התפיסה האסתטית של הרנסאנס. הסברה המקובלת היא כי מוצאו של תאוקריטוס הוא מסיציליה. הוא כתב שירה פסטורלית, סוגה שעתידה הייתה להגיע לשיאה מאוחר יותר באקלוגות של ורגיליוס. משירת הרועים שלו, המשובחת ביותר היא האידיליה הפדרסטית "חגיגת קציר". תאוקריטוס כתב אף מחזות פואטיים ("מימות") על רקע תפאורה כפרית, וכן שירה אפית ולירית שנחשבת לחלק חשוב פחות במכלול יצירתו. יסודות השירה שלו הם התמקדות בטבע (לרוב טבע רגוע ושלו) ובחיי האדם הפשוט בכפר או בחיק הטבע וכתוצאה מכך בקונפליקטים שמתחוללים בין אופיו של האדם ויצרו הסוער (הארוס) לבין הטבע, שסופו הוא פעם רבות קטסטרופלי. תאוקריטוס כתב אחדים משיריו בניב האיולי (אידיליות 28–30), ומספר שירים בוקוליים (שירי רועים) בניב הדורי. בשנת 1935 פורסם חיבור עיוני על עבודותיו של תאוקריטוס על ידי המסאי ארתור סנדאואר באוניברסיטת לבוב שבפולין. כאן שוכב: מבחר אפיטפים מיוון העתיקה, בחר ותירגם מיוונית עתיקה שמעון בוזגלו, אבן חושן, 2015 (מכיל כמה אפיטפים מאת תאוקריטוס) תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10 (כתבה: אביבה קציר), פרק 4: השירה בתקופה ההלניסטית, תאוקריטוס, עמ' 128–134. תאוקריטוס - אידיליה שלישית (מיוונית: עמינדב דיקמן), "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013. תאוקריטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי תאוקריטוס בפרויקט בן-יהודה יואב רינון, יצירות מופת בספרות עולם א'. שיעור 5, סרטון באתר יוטיוב תאוקריטוס, הקוצרים, אידיליה, תירגם מיוונית אהרן שבתאי, באתר הארץ, 1 בינואר 2020 כתבי תאוקריטוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) תאוקריטוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) תאוקריטוס, באתר Discogs (באנגלית) תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, עמ' 128: "תאריך הולדתו של תאוקריטוס אינו ידוע בוודאות. יש המצביעים על שנת 305 לפנה"ס, אחרים מקדימים עד לשנת 315". תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, עמ' 84. ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.