laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פוסום זנב-טבעת מצויר

פוסום זנב-טבעת מצויר (שם מדעי: Pseudochirulus forbesi) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לדרום-מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1887 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס וקרוי על שמו חוקר הטבע הנרי אוג פורבס. בעבר נכלל במין זה גם פוסום זנב-טבעת מסיכתי שזהה לו במראה החיצוני, אולם כיום השניים נחשבים למינים נפרדים. בשפות פפואניות, הפוסום המצויר מכונה סקויד או בונאי. הפוסום המצויר מתאפיין בגוף עגלגל, ראש קצר וחרטום מחודד. אוזניו קצרות, עיניו גדולות ולחייו נפוחות. אצבעותיו הארוכות בעלות טפרים חזקים ובכפותיו רפידות דביקיות המאפשרות לו לטפס בזריזות על עצים. זנבו של הפוסום ארוך ושעיר, וקצהו קירח עם יכולת לפיתת עצמים. אורך ראשו וגופו של הפוסום המצויר: 34-19 סנטימטרים, אורך זנבו: 31-20 סנטימטרים ומשקלו 450–835 גרם. הפרווה של הפוסום צמרירית ועבה, וצבעה הכללי אפור בהיר עד אפור כהה בחלק העליון, ואפרפר חיוור או לבנבן במותניים, בגחון ובסנטר. הידיים, הרגליים והראש בצבע חום בהיר-כתמתם. צדדי הפנים בצבע לבן, ויש סימונים שחורים דהויים על עצמות הלחיים, המצח וסביב החוטם הוורוד. כתמים שחורים נמצאים גם סביב האוזניים החומות. הזנב שחרחר להוציא את קצהו הוורוד. מבחינה חיצונית, קשה מאוד להבדיל בין הפוסום המצויר לקרובו הפוסום המסיכתי; באופן כללי, צבעיו של הפוסום המצויר דהויים יותר, והסימונים השחרחרים בפניו אינם מתחברים. שני המינים מאכלסים רכסי הרים נפרדים. הפוסום המצויר אנדמי לרכס אואן סטנלי בחצי האי זנב-ציפור שבדרום-מזרח פפואה. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים על מדרונות ההרים ברום 2,800-500 מטר מעל פני הים (הגובה הממוצע הוא 1,300 מטר). האזורים הללו מתאפיינים בכמות משקעים גבוהה מן הרגיל ובצמחייה סבוכה. הפוסום המצויר הוא יונק לילי בעיקרו, אך מגיח מדי פעם לתור אחר מזון גם במהלך היום. את שעות המנוחה שלו הוא מבלה בקינים ובחללי עצים נמוכים או גבוהים. הפוסום המצויר נחשב לבררני למדי, וניזון בעיקר מעלים וקליפות של 75 מיני צמחים מ-25 משפחות. הפוסום מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולאחר תקופת היריון קצרצרה הפוסומית ממליטה צאצא אחד או שניים. הפוסום המצויר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שהוא נפוץ יחסית, סובלני במידה מסוימת לשינויים בבית הגידול, ולא צפויה ירידה משמעותית במספריו. האיומים העיקריים על מין זה אינם ידועים, אך סביר להניח שהוא ניצוד על ידי הילידים הפפואנים למזון. מגמת האוכלוסייה של המין איננה ידועה לעת עתה. נדרשים מחקרים נוספים אודות הביולוגיה והאקולוגיה שלו. מדיה וקבצים בנושא פוסום זנב-טבעת מצויר בוויקישיתוף פוסום זנב-טבעת מצויר, באתר ITIS (באנגלית) פוסום זנב-טבעת מצויר, באתר NCBI (באנגלית) פוסום זנב-טבעת מצויר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוסום זנב-טבעת מצויר, באתר GBIF (באנגלית) פוסום זנב-טבעת מצויר באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוסום זנב-טבעת שלגל

פוסום זנב-טבעת שלגל (שם מדעי: Pseudochirulus schlegeli; קרוי גם פוסום זנב-טבעת ארפקי) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לקצה המערבי של האי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1884 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק (Fredericus Anna Jentink), וקרוי על שמו של הזואולוג הרמן שלגל (Hermann Schlegel). גופו של פוסום שלגל קומפקטי וקליל, ראשו עגלגל וקצר ומחודד בקצהו. עיניו גדולות וכתומות ומותאמות לראיית לילה, ואוזניו עגלגלות וקטנות. אפו דמוי פקק וסביבו זיפים ארוכים. זנבו השעיר של הפוסום באורך זהה לגופו, ולקצהו החשוף יכולת לפיתה בענפים. הרגליים דקיקות, ובכפות כריות דביקות וטפרים ארוכים וחדים המשמשים לטיפוס. אורך ראשו וגופו של פוסום שלגל: 23-21 סנטימטרים, אורך זנבו: 25-21 סנטימטרים ומשקלו 244–305 גרם. פרוותו של הפוסום עבה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין חום-אפרפר או קרמל בהיר לקפה עמוק עד מהגוני, והיא הופכת לכתמתמה-צהבהבה באזור המותניים; הגחון, החזה והמפשעה בצבע אפרפר חיוור או לבן-קרמי. הזנב בצבע שחרחר להוציא את קצהו החשוף, ולעיתים קרובות יש פס שחרחר דהוי לאורך הגב. הראש בצבע חום-אפרורי או אדמוני והפנים שחרחרות. האוזניים בצבע חום-אדמוני בצידן החיצוני וורוד כהה בצידן הפנימי, ולהן כתם כהה ובהיר בצדדים; החוטם והשפתיים בצבע ורוד כהה וסביב העיניים טבעות לבנבנות. פוסום שלגל אנדמי לרכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור הנמצא במחוז פפואה המערבית שבשליטת אינדונזיה. הפוסום חי ביערות גשם ממוזגים ויערות טחב ננסיים ברום 1,900-750 מטר מעל פני הים. אין כל מידע על האקולוגיה והביולוגיה שלו, אך סביר להניח שהן דומות במובנים רבים לקרוביו. מין פוסום נוסף שאנדמי לאזור זה הוא פוסום זנב-טבעת נזירי ששייך לסוג אחר. פוסום שלגל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), היות שטווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, הוא מצוי בלא יותר מ-5 מקומות, וחווה ירידה מתמשכת במספריו עקב בירוא יערות, הפרעה אנושית וציד למזון על ידי הילידים המקומיים. הפוסום מצוי בפארק לאומי אחד. IUCN ממליץ לבצע מחקרים נוספים כדי לקבל מידע מדויק יותר אודות התפוצה והאקולוגיה של המין. מדיה וקבצים בנושא פוסום זנב-טבעת שלגל בוויקישיתוף פוסום זנב-טבעת שלגל, באתר ITIS (באנגלית) פוסום זנב-טבעת שלגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוסום זנב-טבעת שלגל, באתר GBIF (באנגלית) ‏ תמונות של פוסום זנב-טבעת שלגל בטבע פוסום זנב-טבעת שלגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוסום זנב-טבעת שפלתי

פוסום זנב-טבעת שפלתי (שם מדעי: Pseudochirulus canescens) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שמצוי בגינאה החדשה ובמספר איים סמוכים. הוא תואר מדעית בשנת 1846 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ורג' רוברט ווטרהאוס ולו חמישה תת-מינים. הפוסום השפלתי הוא המין הקטן ביותר במשפחת הפוסומים הטבעתיים לאחר פוסום זנב-טבעת ננסי. הפוסום השפלתי הוא כיסאי קטן וקומפקטי עם גוף וראש עגלגלים; עיניו גדולות, אוזניו קטנטנות וחוטמו חרוטי. זנבו ארוך ובעל יכולת לפיתה בקצהו. אורך ראשו וגופו: 23-20 סנטימטרים, אורך זנבו: 20-17 סנטימטרים ומשקלו 235–380 גרם. הפרווה שלו צפופה ועבה, וצבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לחום כשהיא הופכת לדהויה וחיוורת בגחון. הפנים, הלחיים והגפיים בצבע חום בהיר. לאורך הגב, יש פס שחור עבה שמתחיל בבסיס הזנב ומסתיים באזור המצח. בנוסף, סביב האוזניים החומות יש כתמים שחרחרים. החוטם והכפות בצבע ורוד דהוי. הזנב בולט בצבעו החום כהה-שחור, להוציא את קצהו החשוף והוורוד. הפוסום השפלתי מצוי בעיקר באי גינאה החדשה, הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה, כמו גם באיים האינדונזים סלוואטי ויאפן. באי גינאה החדשה, הטווח שלו משתרע מחצי האי ראש-ציפור במערב ועד מפרץ מילנה במזרח, והוא נעדר לחלוטין משרשרת ההרים במרכז האי ומהסוואנות הגשומות בשפלה הדרומית הגדולה. בית הגידול של הפוסום מורכב מיער גשם טרופי בגובה נמוך (שפלה בדרך כלל), אך עשוי להימצא גם במדרונות הרריים עד רום 1,300 מטר. המידע אודות הביולוגיה לוקה בחסר; הפוסום פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מעלים, טחב, חזזיות ושרכים. הרבייה מתרחשת בכל השנה, והפוסומית ממליטה 1–3 צאצאים לאחר תקופת היריון קצרה; הגורים שוהים בתקופה הראשונה לחייהם בכיס של האם. הפוסום השפלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, ומכיוון שירידה משמעותית במספרים אינה סבירה עדיין. הפוסום מאוים בעיקר על ידי ציד לבשר בכ-25% מטווח התפוצה שלו. הוא מאוים במידה מסוימת גם מצד אובדן בית גידול בשל בירוא יערות לשימוש חקלאי, וגידול באוכלוסייה האנושית. ייתכן שהפוסום עשוי להסתגל לשהייה בשברי יערות שמופרעים באופן תדיר על ידי פעילות אנושית. הפוסום השפלתי מצוי במספר אזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה, התפוצה, הביולוגיה ומצבו של המין. מדיה וקבצים בנושא פוסום זנב-טבעת שפלתי בוויקישיתוף פוסום זנב-טבעת שפלתי, באתר ITIS (באנגלית) פוסום זנב-טבעת שפלתי, באתר NCBI (באנגלית) פוסום זנב-טבעת שפלתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוסום זנב-טבעת שפלתי, באתר GBIF (באנגלית) פוסום זנב-טבעת שפלתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוסום מפוספס טייט

פוסום מפוספס טייט (שם מדעי: Dactylopsila tatei; קרוי גם טריוק טייט) הוא מין כיסאי קטן שוכן עצים בסוג פוסום מפוספס שאנדמי לאי יחיד הממוקם דרומית-מזרחית לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1952 על ידי הזואולוגית הבריטית אלינור מרי אורד לורי (Eleanor Mary Ord Laurie; ראו תמונה ראשית), וקרוי על שמו של הנרי טייט. לפוסום טייט מבנה גוף ארוך וגלילי. ראשו עגול וקצר עם חרטום מחודד, אוזניו קצרות ועגולות ועיניו גדולות ושחורות. הזנב העבה קצר יחסית בדומה לסוג פוסום מפוספס ארך-אצבע. האצבעות של פוסום טייט ארוכות ודקות, והאצבע השלישית בכף היד ארוכה במעט מהאחרות ומיועדת להוציא רמשים מגזעים העצים; בקצה כל אצבע טופר דקיק וחד. לפוסומית כיס מפותח. אורך ראשו וגופו של פוסום טייט: 27-21 סנטימטרים, אורך זנבו 21–29 סנטימטרים ומשקלו עד 250 גרם. הדו-צורתיות הזוויגית אינה ניכרת. הפרווה של פוסום טייט עבה ושעירה. צבעה לבן בוהק עד אפרפר-צפחה שבהיר יותר מאצל מינים אחרים, והיא בוהקת במיוחד בצידה התחתון. הפרווה מפוספסת לאורכה בשלוש רצועות כהות בצבע חום-שוקולד עד שחור: רצועה עבה וכהה במיוחד לאורך הגב (מהזנב עד למצח), וזוג רצועות דהויות וצרות יותר על הצלעות. לאורך הגפיים יש רצועות שחרחרות דקיקות שמתחברות לרצועות בצלעות. הרצועות הכהות אצל פוסום טייט דהויות וצרות יותר מאצל הפוסומים המפוספסים האחרים. ראשו של פוסום טייט לבן כולו, להוציא את סימוני הפנים שאופיינים לסוג ומהווים המשך של רצועות הגב והצלעות: משולש שחור גדול על המצח וזוג כתמים שחורים גדולים סביב העיניים. סימוני הפנים הכהים יוצרים כתם Y לבן בולט על הפנים. האף וכפות הידיים והרגליים ורודים. הזנב שחרחר כולו, ובקצהו כתם לבן גדול. פוסום טייט אנדמי לאי פרגוסון מקבוצת איי ד'אנטריסקו שממוקמים בים שלמה מזרחית לחצי האי זנב-ציפור בגינאה החדשה, ושייך לפפואה. בתוך האי, הוא מוגבל לרכס ההרים בחלק הצפון-מערבי של האי. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי, ברום 1,000-600 מעל פני הים. המידע אודות אורח חייו של פוסום טייט מצומצם מאוד, בשל מיעוט פרטים שנתפסו בטבע מאז גילויו; במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, הוא נתפס רק פעם אחד (בשנת 2003). ככל הידוע, הפוסום הוא יונק פעיל לילה שחי מרבית הזמן על צמרות העצים וניזון בעיקר מפירות וחרקים. את שעות היום הוא מבלה בשינה בקינים העשויים מעלים יבשים בתוך שקעים וחללים בגזעים. פוסום טייט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), היות שטווח התפוצה שלו קטן מ-200 קילומטרים רבועים, האוכלוסייה מוגבלת למקום יחיד, ויש ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול של המין. האיום העיקרי עליו הוא פגיעה בבית הגידול באמצעות כריתת עצים עבור שטחי חקלאות. הפוסום אינו נמצא באזורים מוגנים כל שהם. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע האם הוא מתרחש גם באזורים אחרים באי. מדיה וקבצים בנושא פוסום מפוספס טייט בוויקישיתוף פוסום מפוספס טייט, באתר ITIS (באנגלית) פוסום מפוספס טייט, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פוסום מפוספס טייט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוסום מפוספס טייט, באתר GBIF (באנגלית) ‏ תמונה של פוסום מפוספס טייט. פוסום מפוספס טייט באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס (סוג)

קוסקוס או פלנגר (שם מדעי: Phalanger) הוא סוג של כיסאי דמוי למור במשפחת הקוסקוסיים ובו 13 מינים שחיים ברחבי מלנזיה. הסוג הוגדר בשנת 1780, על ידי גוטליב סטור (Gottlieb Conrad Christian Storr), והוא הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא עכביש, ומתייחסת לתופעת הסינדקטיליה ברגליו האחוריות. אף שהתופעה אופיינית לכלל הקנגוראים ואינה ייחודית לקוסקוס, היא צוינה דווקא בשמו המדעי מכיוון שהוא היה הכיסאי הראשון שתואר מדעית על ידי זואולוגים מערביים ובו הם נתקלו בתופעה המוזרה. השם קוסקוס מקורו בשם מקומי במספר איים באינדונזיה. הסוג קוסקוס קטן מהסוגים קוסקוס דובי וקוסקוס נמרי וגדול מהסוג קוסקוס גמדי. מיני הקוסקוס חולקים את התכונות הבאות: מבנה גוף גוצי, שמנמן וגמיש וראש קצר ומחודד דמוי אגס. האוזניים קצרצרות והעיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה. הפרווה שלהם קצרה, עבה וצמרירית, וצבעה משתנה ממין למין וכולל שחור, לבן, חום, אפור, צהוב, אדמדם או מנומר. הזנב ארוך, דק ושרירי, וחציו השני חשוף משיער ומחוספס עם משטח אחיזה שמאפשר לו ללפות ענפים בחוזקה ולהשתמש בו כרגל חמישית. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 31–54 ס"מ, אורך הזנב 27–42 ס"מ והמשקל נע בין 1 ל-5 ק"ג. כמעט כל הקוסקוסים חיים על איים במלנזיה. רוב המינים חיים בגינאה החדשה ובאיי מאלוקו (פפואה ואינדונזיה), ומינים בודדים מצויים גם באוסטרליה או באיי שלמה. הם ממלאים תפקיד אקולוגי דומה ללמורים וקופים בעולם הישן. בתי הגידול של הקוסקוסים הם יער גשם טרופי, יער גדותיים או יער עננים, בשפלות, חופים או מדרונות הרריים גבוהים. רבים מהמינים הסתגלו לחיים בקרבת מגורי אדם. הקוסקוסים פעילים לרוב בשעות הלילה, וניזונים מפירות, עלים, חרקים וביצים. להוציא מין אחד, כל המינים בסוג שוכני עצים מובהקים שיורדים לאדמה לעיתים רחוקות. לכל הקוסקוסים יכולת טיפוס מצוינת. תורמים לכך הטפרים המעוקלים והחזקים, כריות ההדבקה בכפות ואצבעות מפוצלות. התנועה שלהם איטית בדרך כלל. הקוסקוס הוא מין פוליגמי שמתרבה לרוב לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון של הקוסקוסית נמשך 13 ימים לכל היותר, ולאחריהם היא ממליטה בין גור אחד לשלושה. אף על פי שבכיס שלה 4 פטמות, לרוב רק גור אחד שורד. הגורים מבלים בכיס מספר חודשים, ולאחר מכן עוברים לרכב על גבה של האם עד יציאתם לעצמאות. תוחלת החיים של המינים בסוג עד 11 שנים. כל המינים בסוג מאוימים במידה זו או אחרת מבירוא יערות, ציד וסחר חיות מחמד. מבין 13 המינים הקיימים, הרוב במצב שימור ללא חשש בשל טווח תפוצה רחב, מין אחד במצב פגיע, שני מינים בסכנת הכחדה, ומין אחד בסכנת הכחדה חמורה, וככל הנראה נכחד מן העולם. קוסקוס אובי (Phalanger rothschildi) קוסקוס ג'ב (Phalanger alexandrae) קוסקוס דרומי (Phalanger mimicus) קוסקוס ההרים (Phalanger carmelitae) קוסקוס המשי (Phalanger sericeus) קוסקוס וודלרק (Phalanger lullulae) קוסקוס טלפומין (Phalanger matanim) קוסקוס כחול-עין (Phalanger matabiru) קוסקוס מזרחי (Phalanger intercastellanus) קוסקוס מקושט (Phalanger ornatus) קוסקוס צפוני (Phalanger orientalis) קוסקוס קרקעי (Phalanger gymnotis) קוסקוס שטיין (Phalanger vestitus) מדיה וקבצים בנושא קוסקוס בוויקישיתוף קוסקוס, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס, באתר NCBI (באנגלית) קוסקוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוסקוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס, באתר GBIF (באנגלית) ‏תצפיות ותמונות של מיני קוסקוס בinaturalist. קוסקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קוסקוס אובי

קוסקוס אובי או קוסקוס רוטשילד (שם מדעי: Phalanger rothschildi), הוא מין כיסאי דמוי דלק בסוג קוסקוס שאנדמי לאיי אובי במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1898 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס מדגימה שנמצאה באוסף הפרטי של וולטר רוטשילד. קוסקוס אובי קרוב מבחינה גנטית וחיצוני לקוסקוס ג'ב והקוסקוס המקושט. בצורתו החיצונית, קוסקוס אובי נראה כשילוב בין לוריס לדלק; מבנה גופו חסון, צווארו קצר וראשו קצר וחרוטי. אוזניו משולשות וקצרות ועיניו גדולות ובולטות. הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים כרגל חמישית, ובכפות ידיו ורגליו טפרים ארוכים ודקים המסייעים לו בטיפוס. אורך ראשו וגופו: 39-36 סנטימטרים, אורך זנבו: 33 סנטימטרים ומשקלו 1.4-1.1 קילוגרם. הפרווה של קוסקוס אובי רכה וצמרירית ולה שתי צורות עיקריות: הצורה הכהה והצורה הבהירה; הצורה הכהה מתאפיינת בצבע חום-שוקולד או מהגוני כהה, והצורה הבהירה בצבע צהוב-כתום או חום בהיר. בשתי הצורות, הצד התחתון (החזה, הבטן והמפשעה) בצבע לבן בוהק עד צהבהב, ולאורך הגב והמצח פס שחור דקיק. לקוסקוס אובי כתמים שחורים קטנים סביב העיניים, החוטם והאוזניים. קצה הזנב, האף והכפות בצבע ורוד כהה. העיניים ירוקות ופנים האוזניים בצבע כתמתם. קוסקוס זה מצוי בשלושת האיים העיקריים בקבוצת איי אובי: האי אובירה, האי אובילטו והאי ביסה. איי אובי נמצאים בים סראם בצפון איי מאלוקו, וממוקמים דרומית להלמהרה וצפונית לסראם ובורו. בית הגידול של קוסקוס אובי מורכב מיער גשם טרופי בחופים ובגבעות, והוא מצוי הן ביער ראשוני והן ביער משני; בנוסף, הוא נראה לעיתים קרובות בקרבת מגורי אדם. מעט ידוע על אורח חייו. קוסקוס אובי פעיל בעיקר בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום במחבוא בחופת היער. הוא נע באיטיות בין הענפים וממעט לרדת לאדמה. בתגובה לאיום, הקוסקוס מפיק ריח מושק חזק ומשמיע נהמות אזהרה לקוסקוסים אחרים בסביבה. הוא ניזון מעלים, פירות, אגוזים חרקים, ביצים וחולייתנים זעירים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. קוסקוס אובי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם (פחות מ-3,000 קילומטרים רבועים) שמוגבל לשלושה איים, אוכלוסיית המין יציבה, אין עליו איומים משמעותיים והוא מסתגל לשינויים בבית גידולו. הקוסקוס אינו מצוי באזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות האקולוגיה של המין. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס אובי בוויקישיתוף תמונות של קוסקוס אובי: ‏הצורה הבהירה ו‏הצורה הכהה. ‏ תמונות של קוסקוס אובי בפליקר. קוסקוס אובי, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס אובי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס אובי, באתר GBIF (באנגלית) קוסקוס אובי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס ג'ב

קוסקוס ג'ב (שם מדעי: Phalanger alexandrae) הוא מין כיסאי נדיר בסוג קוסקוס שאנדמי לאי קטן בים הלמהרה בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא קרוב מבחינה גנטית וחיצונית לקוסקוס אובי וקוסקוס מקושט, ונדרשים מחקרים נוספים על מנת לקבוע האם הוא זכאי למעמד של מין עצמאי או מהווה תת-מין של הקוסקוס המקושט. קוסקוס ג'ב תואר מדעית בשנת 1995 על ידי הזואולוג האוסטרלי טים פלנרי (אנ') ועמיתו האינדונזי בפאק בודי, והם קראו לו על שם אלכסנדרה שליי - אנתרופולוגית אוסטרלית שהייתה עמיתה שלהם למסע שנה קודם לכן בגינאה החדשה. לקוסקוס ג'ב יש ראש מעוגל, לוע קצר ואוזניים קטנות שמכוסות כמעט לחלוטין בפרווה. זנבו גמיש וארוך וטפריו מעוקלים וחזקים; שתי התכונות הללו מסייעות לו בטיפוס על עצים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס ג'ב כ-45 סנטימטרים, אורך זנבו כ-36 סנטימטרים ומשקלו 2.2 קילוגרם. הפרווה שלו קצרה וצפופה. צבעה אפרורי באזור הגב, הפנים והגפיים, בעוד שהכתפיים ורוב הראש בצבע אדמדם-כתום. יש לו פס כהה מהכתפיים עד לחרטום שבולט במיוחד באזור המצח. קוסקוס ג'ב אנדמי לאי ג'ב הממוקם בין האי הלמהרה לבין האי ואיגאו (אנ') באיי מאלוקו. יש סבירות גבוהה שהוא קיים גם על האי אורני מזרחית לג'ב. בית הגידול שלו כולל יער גשם טרופי בחופים ובגבעות עד רום 300 מטר מעל פני הים, והוא מצוי בעיקר ביער ראשוני ויער משני; גודלו הקטן של האי, גורם לקוסקוסי ג'ב לשהות לעיתים קרובות גם בסמיכות לסביבה אנושית (שדה התעופה באי למשל). בית הגידול מתאפיין בצמחייה ים-תיכונית, אבני גיר ונחלים רבים. התזונה וההתנהגות של המין טרם נחקרו. סביר להניח שהוא ניזון מפירות ועלים כיתר קרוביו. קוסקוס ג'ב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), מכיוון שהוא אנדמי לאי יחיד שגודלו אינו עולה על 150 קילומטרים רבועים, וחווה ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול שלו. הקוסקוס מאוים מצד ציד למזון, כריית מינרלים, בירוא יערות עבור שטחי חקלאות ופגיעה בצמחייה המקומית על ידי חזירי בר שהובאו לאי על ידי האדם. נכון לשנת 2020, המין אינו מצוי באזור מוגן על אדמת האי. IUCN ממליץ להחיל תקנות ציד באי ג'ב, ולוודא שהקוסקוס המקושט לא יוכנס לאי זה ויגרום לתחרות על מקורות מזון עם קוסקוס ג'ב הקטן יותר. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס ג'ב בוויקישיתוף קוסקוס ג'ב, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס ג'ב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס ג'ב, באתר GBIF (באנגלית) קוסקוס ג'ב באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס דרומי

קוסקוס דרומי (שם מדעי: Phalanger mimicus; קרוי גם קוסקוס אפור/מצוי דרומי או קוסקוס אוסטרלי), הוא מין קוסקוס קטן-בינוני שנפוץ בדרום גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1922 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ובעבר נחשב כתת-מין של קוסקוס צפוני. שמו המדעי ניתן לו על שם נהר מימיקה בגינאה שבקרבתו נאספה הדגימה הראשונה של המין. זהו המין היחיד בסוגו שנמצא באוסטרליה. לקוסקוס הדרומי גוף גוצי וגמיש, ראש חרוטי דמוי אגס ואוזניים קצרות ועגולות. עיניו גדולות ומותאמות לראיית לילה, זנבו ארוך, דק ושרירי ומשמש לאחיזת ענפים. בדומה ליתר הקוסקוסים, גם למין זה יש טפרים חזקים ומעוקלים וכריות הדבקה שמאפשרות לו לטפס בקלות על עצים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס הדרומי: 40-33 סנטימטרים; אורך זנבו: 35-28 סנטימטרים ומשקלו: 2-1.5 קילוגרם. הפרווה של הקוסקוס הדרומי קצרה ודלילה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום כהה או אפור-צפחה עם פס שחור דק לאורך הגב. הצד התחתון בצבע לבנבן שמתרחב לעיתים לעבר פלג הגוף האחורי. באזור הצוואר יש לעיתים סינר כתמתם דהוי. הראש בצבע זהה לגוף, והפנים עשויות להיות חיוורות יותר. על המצח פס שחור דקיק והסנטר ובסיס האוזניים לבנים. חלקי הגוף החשופים (האף, הכפות, פנים האוזניים ורוב הזנב) בצבע ורוד כהה או בהיר. המין כולל כיום 2 תת-מינים: P. m. mimicus - גינאה החדשה. P. m. peninsulae - אוסטרליה. P. m. intercastellanus - מוכר כיום כמין עצמאי (קוסקוס מזרחי). הקוסקוס הדרומי מצוי בגינאה החדשה ובאוסטרליה; בגינאה, הוא נמצא לאורך השפלה הדרומית של האי - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי, עם גלישה קטנה למדרונות הדרומיים של הקורדילרה הניו-גינאית. באוסטרליה, הוא מוגבל לאזור מצומצם בחצי האי כף יורק שבקווינסלנד. נוסף על כך, הקוסקוס הדרומי מצוי גם באיי ארו ובאי יוס סודארסו בחלק הצפוני של ים אראפורה הסמוך לגינאה (כול האיים שייכים לאינדונזיה). בגינאה, בית הגידול של הקוסקוס הדרומי מורכב מיער גדותיים טרופי ליד נהרות, וכן יערות מקוטעים ומטעים; באוסטרליה, בית הגידול כולל יער גשם טרופי ויער גפן נשיר למחצה, נוטופילי או ירוק-עד בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד. הקוסקוס הדרומי פעיל בשעות הלילה וחי בגפו בטריטוריה קבועה. את שעות היום הוא מבלה בשינה בעץ חלול. הוא נע על העצים בחיפוש אחר מזונו הצמחוני - עלים, פירות ופרחים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר היריון של 13 יום, והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים. הקוסקוס הדרומי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), עקב טווח התפוצה הרחב, אוכלוסייה גדולה, התרחשות באזורים מוגנים רבים וסובלנות במידה מסוימת לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה בירידה, אך לא ברמה המצדיקה שינוי במצבו לרמה מאוימת יותר. בגינאה, המין מאוים בעיקר על ידי ציד לבשרו, סחר בחיות מחמד וכריית מינרלים. באוסטרליה הוא מוגן לחלוטין בתוך אתר מורשת עולמית. המין רשום בנספח ג' של אמנת CITES. מדיה וקבצים בנושא קוסקוס דרומי בוויקישיתוף קוסקוס דרומי, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס דרומי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוסקוס דרומי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס דרומי, באתר GBIF (באנגלית) ‏ תמונות של קוסקוס דרומי בפליקר. קוסקוס דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס כחול-עין

קוסקוס כחול-עין (שם מדעי: Phalanger matabiru), הוא מין כיסאי בסוג קוסקוס שאנדמי לזוג איים געשיים בקבוצת איי מאלוקו במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1995 על ידי הזואולוגים טים פלנרי (אנ') האוסטרלי ובפאק בודי האינדונזי. אין להחליף בין מין זה לבין קוסקוס נמרי כחול-עין. קוסקוס כחול-העין בעל מבנה גוף עגלגל וגוצי, ראש מעוגל, ואוזניים קטנות שקבורות ברובן בשיער. חוטמו חרוטי, לועו קצר ואפו ריבועי. בדומה למיני קוסקוסים אחרים, הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומשמש לו כרגל חמישית. בכפות ידיו כריות הצמדה וטפריו ארוכים וחזקים המשמשים אותו לטיפוס. מידות גופו אינן ידועות. לקוסקוס כחול-העין פרווה קצרה וצמרירית שצבועה בכתום-צהבהב או אדמדם, והיא נוטה להשחיר מעט באזור הגב, פלג הגוף האחורי והכתף. המותניים, הבטן, החזה והגרון בצבע צהבהב-קרמי עד שמנת. הראש בצבע זהה לשאר הגוף, בעוד שהפנים בהירות יותר. על המצח יש פס שחור דקיק שנמשך לעיתים אחורה עד לכתף, וסביב הלוע והסנטר כתם לבנבן. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכחול-תכלת של עיניו; הן מוקפות בדרך כלל בטבעות שחורות. האף, פנים האוזניים, הכפות וקצה הזנב החשוף בצבע סגול-כהה או חיוור. הקוסקוס כחול-העין חי באזור איי מאלוקו במרכז אינדונזיה ובתוכם מוגבל לשני איים קטנים: טרנאטה (111 קילומטרים רבועים) וטידורה (116 קילומטרים רבועים); האיים הללו שמורכבים מהר געש או מחרוט געשי, שוכנים בתוך ים מאלוקו סמוך לחוף המערבי של האי הלמהרה וצפונית לאיים מוטי ומאקיאן. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח על מדרונות געשיים, יער משני עם הפרעה אנושית ומטעים. אין מידע רב על אורח חייו; הוא מבלה את רוב זמנו על העצים, וניזון מפירות, עלים ופרחים; הרגלו של הקוסקוס לאכול ציפורן, בננות ואמברלה (Spondias dulcis), גורם לתושבים המקומיים להתייחס אליו כמזיק. הקוסקוס פעיל בשעות הלילה, וישן או מנמנם בשעות היום במקלט בחופת היער. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים. אף על פי שמגמת אוכלוסייתו יציבה, קוסקוס כחול-עין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), משום שהוא מצוי בשני איים קטנים בלבד שאין בהם אזורים מוגנים. האיומים הפוטנציאליים באיים הם ציד אינטנסיבי (מתרחש לעת עתה ברמות נמוכות), התפרצויות חריגות של הר הגעש גמאלמה הפעיל באי טרנאטה, והכנסת קוסקוסים מתחרים מאיים סמוכים (כמו הקוסקוס המקושט מהלמהרה). מדיה וקבצים בנושא קוסקוס כחול-עין בוויקישיתוף ‏ תמונות של קוסקוס כחול-עין. קוסקוס כחול-עין, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס כחול-עין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס כחול-עין, באתר GBIF (באנגלית) קוסקוס כחול-עין באתר הרשימה האדומה של IUCN