laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גולן (עיר מקראית)

גּוֹלָן, היא עיר מקראית בארץ ישראל, אחת מערי הלויים. שמה מוזכר ארבע פעמים בתנ"ך. בתקופת התנחלות השבטים נכללה גולן בנחלתו של שבט מנשה, כאמור: ”וְלִבְנֵי גֵרְשׁוֹן, מִמִּשְׁפְּחֹת הַלְוִיִּם--מֵחֲצִי מַטֵּה מְנַשֶּׁה אֶת-עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ, אֶת-גלון (גּוֹלָן) בַּבָּשָׁן וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת-בְּעֶשְׁתְּרָה וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ: עָרִים, שְׁתָּיִם.”(ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק כ"ז), מה שהועבר על פי הגורל במשכן שילה אל שבט לוי כאחת מערי הלויים שהשתמש גם לעיר מקלט. יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים כותב כי ערים אלו שימשו "מקום מושב לפליטים". יש הסוברים כי יש לזהות את גולן המקראית בכפר סאחם ג'ולן בגלל הדמיון לשם. יחד עם זאת אין ממצאים ארכאולוגיים המאששים סברה זו. במדרש תנחומא נכתב ”גולן בבשן זו סלוקיא”. עיר זו מופיעה ברשימותיו של בן מתיתיהו כאחת מהערים המבוצרות באזור. ספר יהושע, פרק כ', פסוק ח', ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק כ"ז, ספר דברים, פרק ד', פסוק מ"ג,ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק ס"ג ממערב לירדן : קדש בגליל בהר נפתלי, שכם בהר אפרים, קריית ארבע, היא חברון, בהר יהודה. ממזרח לירדן: בצר במדבר, ראמות בגלעד, וגולן בבשן יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ירושלים, מוסד ביאליק, 2002, עמ' 153 שמריה גוטמן, יואל רפל, גמלא: עיר במרד, תל אביב, משרד הביטחון, 1994, עמ' 61 ינון שבטיאל, מקלטי מצוקים ומערכות מסתור בגליל בתקופה הרומית הקדומה, תל אביב, ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014, עמ' 46
אוצר בירה

אוֹצֵר בירה (באנגלית: "Beer sommelier"), או "טועם בירה", הוא מומחה לטעימות בירה (איש המקצוע המקביל ל"טועם יין") בעל השכלה בתחום טעימה ובדיקת בירה, המתמחה בשירות ובידע של בירה. הידע הנדרש להסמכה כולל הבנה של סגנונות, בישול בירה, מרכיבים, היסטוריה של בירה והבישול שלה, כלי זכוכית, הגשת בירה, בירה מחביות, טעימות בירה ושילובה עם סוגי מזון שונים. מקצוע זה לא מוכר עדיין בישראל וגם די חדש בעולם, יחסית, אך מתפשט במהירות עקב פתיחתן של מבשלות בירה פרטיות, חלקן בתוך מסעדות. מבשלה מבשלת בוטיק בירה בישראל יום הבירה הבינלאומי מדיה וקבצים בנושא אוצר בירה בוויקישיתוף רעות ברנע, שליש הכוס המלאה: הסומליה שיחנך אתכם לאהוב בירה, באתר כלכליסט, 11 בפברואר 2018 אבישי תנעמי, ‏תרימו להם: סומלייה בירה, באתר מעריב אונליין, 7 בדצמבר 2017 טועם בירות הפך לאלכוהוליסט - כתבה באתר וואלה
יאן ציקר

יאן ציקר (בסלובקית: Ján Cikker;‏ 29 ביולי 1911 - 21 בדצמבר 1989) היה מלחין סלובקי, מראשי התומכים במוזיקה קלאסית מודרנית של מלחינים סלובקים. הוא קיבל את התואר "אמן לאומי" בסלובקיה, את פרס הרדר לשנת 1966 ואת פרס המוזיקה הבינלאומי של אונסק"ו לשנת 1979. ציקר נולד בבאנסקה ביסטריצה, לשעבר באוסטרו-הונגריה, כיום בסלובקיה. מוריו הראשונים למוזיקה היו אמו, מריה פסוטקובה, וויליאם פיגוש-ביסטרי. לאחר סיום בית הספר התיכון בבאנסקה-ביסטריצה למד ציקר הלחנה, ניצוח ועוגב בקונסרבטוריון של פראג, משנת 1930 עד 1935. ב-1935–1936 השתלם בכיתות ההמשך של הקונסרבטוריון, כתלמידו של ויטייצלב נובאק. בהמשך עבר לווינה, שם למד אצל פליקס ויינגרטנר בשנים 1936–1937. בין 1939 ל-1949, לימד ציקר בקונסרבטוריון של ברטיסלבה. במקביל היה יועץ רפרטואר ללהקת האופרה של התיאטרון הסלובקי הלאומי, תפקיד בו כיהן מ-1945 עד 1948. הוא נאלץ לפרוש ממשרתו זו לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על צ'כוסלובקיה ב-1948. לבוף, עבד כפרופסור להלחנה באקדמיה לאמנויות הבמה של ברטיסלבה, שם היו בין תלמידיו מלחינים סלובקים רבים. ציקר מת בברטיסלבה, שם נקרא מוזיאון על שמו. סגנונו המובהק מאופיין בעושר טיפוסי של ניגודים בהלכי-רוח ובמאפיינים (מחול, ביטוי רגשי ולירי), ובדגש על תנהלות אנושית ואתית. יצירותיו הראשונות היו ברובן אינסטרומנטליות ומשנות ה-50' של המאה ה-20 הוסיף גם יצירות אופראיות. מחזור פואמות סימפוניות O živote – Leto, Vojak a matka, Ráno ("על החיים - קיץ, חייל ואמו, בוקר; 1946-1941) אופרות: Juro Jánošík 1953-1950), לברית מאת שטפאן הוזה), Beg Bajazid (1956-1955, לברית מאת שטפאן הוזה), "מיסטר סקרוג'" (1959-1958, שם חלופי "צללים" (Tiene) על פי מזמור חג המולד של צ'ארלס דיקנס, Vzkriesenie ("תחיה" 1960, על פי לב טולסטוי, Hra o láske a smrti ("משחק של אהבה ומוות", על פי רומן רולאן, "קוריולנוס" (1972-197, על פי קוריולנוס של ויליאם שייקספיר, Obliehanie Bystrice, (1971-1969, "המצור על ביסטריצה על פי קלמן מיקשאת', Zo života hmyzu 1986--1983, על פי המחזה "תמונות מחיי החרקים" של קארל צ'אפק ויוזף צ'אפק, "אנטיגונה" (1989-1987, לא גמורה, על פי המחזה אנטיגונה של סופוקלס. יצירות קאמריות ותזמורתיות: רביעיית מיתרים מס' 1 אופוס 13 (1935), רביעיית מיתרים מס' 2, אופוס 14, "סימפוניית אביב" (1937), "סוויטה סלובקית" (1943), Spomienky (1947, "זכרונות"), cMeditácie na Schützovu tému (1964, "הרהורים על נושא של שיץ), Štúdie k činohre (אטיודים למחזה תיאטרון) מוזיקה לפסנתר: סונאטינה אופוס 12, מס' 1 (1933) "פלגי טאטרה" (1954), וריאציות לפסנתר על שיר עם סלובקי (1973) מחזור שירים: O mamičke (1940: "על אמא היקרה") עיבודים לשירי עם מוזיקה לתיאטרון ולסרט (Varúj!) מוזיקה ללהקות מחולות עממיים, לדוגמה ל-SĽUK (קולקטיב אמנות עממית סלובקית), ,Lúčnica ו-VÚS. מדיה וקבצים בנושא יאן ציקר בוויקישיתוף יאן ציקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאן ציקר, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט יאן ציקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאן ציקר, באתר Discogs (באנגלית) יאן ציקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) המוזיאון ע"ש יאן ציקר בברטיסלבה
השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בגרמניה

רשימת השירים הנמכרים ביותר בגרמניה היא רשימה בה נכללים השירים והסינגלים הנמכרים ביותר בגרמניה. השירים שמופיעים להלן זכו לתארים מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (Bundesverband Musikindustrie). נכון למאי 2019, השיר הנמכר ביותר בגרמניה הוא "Candle in the Wind 1997" של אלטון ג'ון. כמו כן, שוק המוזיקה בגרמניה הוא השלישי בגודלו בכל העולם, והשני בגודלו באירופה. אתר האינטרנט הרשמי של איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני BVMI | Datenbank, www.musikindustrie.de Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-01-04   (2011-04-13). "Bundesverband Musikindustrie: Deutschland drittgrößter Musikmarkt weltweit". Musikindustrie.de. אורכב מ-המקור ב-2011-12-31. נבדק ב-2012-02-28.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) "Billboard Vol. 86, No. 52". Billboard. 26 בדצמבר 1974. p. 40. נבדק ב-29 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה) Murells, Joseph (1984-12-31). Million selling records from the 1900s to the 1980s: an illustrated directory. Batsford. p. 10. ISBN 9780713438437. נבדק ב-2013-04-29. "GOLD / PLATIN für Musikprodukte" (בגרמנית). Bundesverband Musikindstie. אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2015. נבדק ב-21 באוגוסט 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Bundesverband Musikindustrie: Gold-/Platin-Datenbank". musikindustrie.de. "Highest Gold Platinum certifications as of 2008" (PDF). International Federation of the Phonographic Industry. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 בינואר 2011. נבדק ב-3 באוקטובר 2010. {{cite web}}: (עזרה) Murrells, Joseph (1978). The Book of Golden Discs (2, illustrated ed.). Barrie & Jenkins. ISBN 0-214-20480-4. הגרסה עם ג'סטין ביבר זכתה למעמד הזהב Murrells, Joseph (1978). The Book of Golden Discs (2, illustrated ed.). Barrie & Jenkins. ISBN 0-214-20480-4. Murrells, Joseph (1978). The Book of Golden Discs (2, illustrated ed.). Barrie & Jenkins. ISBN 0-214-20480-4.
גדעון בוהק

גדעון בוהק (נולד בשנת 1961) הוא חוקר של מיסטיקה יהודית ומאגיה יהודית בעת העתיקה ובימי הביניים וכן ושל ספרות יהודית מתקופת בית שני, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב. גדעון בוהק למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1984–1987. לאחר מכן, השלים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1994. בין השנים 1994–1998 שימש כעמית פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מישיגן והחל משנת 1997 הוא מרצה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 התמנה בוהק לפרופסור חבר וב-2013 מונה לפרופסור מן המניין. במהלך השנים באוניברסיטת תל אביב שימש כראש התוכנית ללימודי דתות וכראש החוג ללימודי התרבות העברית. הוא מרצה גם בחוג לפילוסופיה יהודית וגם בחוג למדעי הדתות. מחקריו של בוהק עוסקים במאגיה ומאגיה יהודית, קבלה מעשית, מיסטיקה יהודית, גניזת קהיר, ספרות ההיכלות, תולדות ישו וספרות יהודית מתקופת הבית השני. Joseph and Aseneth and the Jewish Temple in Heliopolis, [SBL Early Judaism and Its Literature, 10], Atlanta: Scholars Press, 1996 Ancient Jewish Magic: A History, Cambridge: Cambridge University Press, 2008 A Fifteenth-Century Manuscript of Jewish Magic: MS New York Public Library, Heb. 190 (Formerly Sassoon 56) -Introduction, Annotated Edition and Facsimile, [Sources and Studies in the Literature of Jewish Mysticism 44], 2 vols., Los Angeles: Cherub Press, 2014 (in Hebrew) Gideon Bohak, Yuval Harari, and Shaul Shaked (eds.), Continuity and Innovation in the Magical Tradition, [Jerusalem Studies in Religion and Culture, 15], Leiden: Brill, 2011 Roger Bagnall, Kai Brodersen, Craige B. Champion, Andrew Erskine, and Sabine R. Huebner (eds.), The Encyclopedia of Ancient History, 13 vols., Chichester: Wiley-Blackwell, 2013 (area editor, Jewish History) Gideon Bohak, Ron Margolin and Ishay Rosen-Zvi (eds.), Myth, Ritual, and Mysticism: A Festschrift for Ithamar Gruenwald, [TE’UDA 26], Tel Aviv: Rosenberg School of Jewish Studies, Tel Aviv University, 2014 Gideon Bohak, Traditions of Magic in Late Antiquity, University of Michigan: Hatcher Library, 1996 (exhibition held February - July 1996) Gideon Bohak and Anne Hélène Hoog, Magie, anges et démons dans la tradition juive, Paris: Flammarion, 2015, with contributions by Gideon Bohak, Yuval Harari, Shalom Sabar, Carmen Caballero-Navas, J. H. Chajes and Gabriel Hagaï (exhibition at the Musée d’art et d’histoire du Judaisme, Paris, March - June 2015) אתר האינטרנט הרשמי של גדעון בוהק (בעברית) גדעון בוהק, באתר Academia.edu פרופ' גדעון בוהק, באתר של אוניברסיטת תל אביב עַם סגולות: עם פרופ' גידי בוהק על מאגיה יהודית, ראיון עם צור ארליך רשימת המאמרים של גדעון בוהק באתר רמב"י
ארמון פלנלטו

ארמון פלנאלטו (בפורטוגזית: Palácio do Planalto) הוא מקום העבודה הרשמי של נשיא ברזיל. הארמון ממוקם בבירה ברזיליה ותוכנן על ידי האדריכל אוסקר נימאייר ונחנך ב-21 באפריל 1960. הארמון משמש כמקום העבודה של כל נשיאי ברזיל מאז ז'וסלינו קוביצ'ק. הארמון ממוקם בכיכר שלוש הרשויות (פורטוגזית: Praça dos Três Poderes) ממזרח לקונגרס הלאומי וממול לבית המשפט העליון הפדרלי. הארמון הוא אחד משני הארמונות הרשמיים המשמשים את נשיא ברזיל, כאשר השני הוא ארמון אלבורדה שמשמש כמעון הרשמי שלו. בסביבת הארמון, לאורך הציר המונומנטלי ממוקמים משרדי ממשלה שונים. ארמון פלנלטו היה המרכיב המשמעותי הראשון בתוכנית של האדריכל לוסיו קוסטה לבניית עיר הבירה החדשה של ברזיל, היא ברזיליה. הבניה החלה ב-10 ביולי 1958 על פי תוכנית האדריכל אוסקר נימאייר. הארמון נחנך באופן רשמי ב-21 באפריל 1960 על ידי הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק והיה לאחד המבנים הראשונים שנחנכו בבירה החדשה ברזיליה, יחד עם בניין הקונגרס הלאומי ובניין בית המשפט העליון הפדרלי. בטקס החניכה נכחו מספר ראשי מדינות וקהל של אלפים, כיוון שזה סימל את המעבר של הבירה מריו די זנרו למרכז המדינה. הארמון בנוי בסגנון המשלב מודרניזם פשוט ועושה שימוש בקווים ו"גלים" שיוצרים את העמודים החיצוניים. החזית של הארמון מורכבת משני אלמנטים ברורים: הרמפה המובילה להיכל והפרלטוריום (פלטפורמה שממנה יכולים הנשיא ואורחים ממדינות אחרות לנאום לציבור בכיכר שלוש הרשויות. הארמון משתרע על פני שטח של 36,000 מטר רבוע. למבנה הראשי יש ארבע קומות מעל הקרקע ועוד קומה אחת מתחת לקרקע. מנחת מסוקים נמצא ליד החזית הצפונית של הארמון. מדיה וקבצים בנושא ארמון פלנלטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון פלנלטו אתר האינטרנט הרשמי של ארמון פלנלטו
ארמון אלבורדה

ארמון אלבורדה (בפורטוגזית: Palácio da Alvorada; פירושו ארמון השחר) הוא מעון המגורים הרשמי של נשיא ברזיל. הוא ממוקם בבירה ברזיליה על חצי אי למרגלות אגם פרנואה. המבנה עוצב על ידי אוסקר נימאייר ונבנה בשנים 1957–1958 בסגנון מודרניסטי. המעון מהווה את מקום המגורים הרשמי של כל נשיאי ברזיל מאז ז'וסלינו קוביצ'ק. ארמון אלבורדה היה המבנה הראשון שנבנה בבירה החדשה ברזיליה. עבודות הבניה החלו ב-3 באפריל 1957 והמבנה הושלם ב-30 ביוני 1958. הקווים המנחים בתוכנית של נימאייר הדגישו פשטות ומודרניזם. ב-2004 הגברת הראשונה של ברזיל מאריסה לטיצ'יה הורתה על שיפוץ מקיף של הארמון. הפרויקט ארך כשנתיים ועלה כ-18.4 מיליון דולר. החדרים והקישוטים שוחזרו. מערכות החשמל והאוורור הוחלפו ונעשו עבודות ריצוף ותקרה. מדיה וקבצים בנושא ארמון אלבורדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון אלבורדה ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזיל ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בובו-דיאולסו

בובו-דיאולסו (בצרפתית: Bobo-Dioulasso) היא עיר בבורקינה פאסו שנוסדה במאה ה-15. העיר ממוקמת כ-320 ק"מ מואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו. הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (31 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,189 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (280 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם). העיר ממוקמת ליד הכבישים N1‏, N2‏, N8‏, N9 ו-N10. בנוסף, ליד העיר יש את נמל התעופה בובו-דיאולסו (אנ'). צרפת שאלון-אן-שמפאן, צרפת (מ־1970) צרפת ז'ירונד, צרפת (מ־1993) מאלי במקו, מאלי (מ־1994) מרוקו פאס, מרוקו (מ־2005) צרפת סנט אטיין, צרפת (מ־2009) Rodrigues, João Carlos (1990). Pequena história da Africa negra. São Paulo: Globo. ISBN 8525007668 מדיה וקבצים בנושא בובו-דיאולסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בובו-דיאולסו בובו-דיאולסו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) WebCite query result, www.webcitation.org "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאדה נגורמה

פאדה נגורמה (בצרפתית: Fada N'Gourma) רשומה גם Fada-Ngourma או Noungu, היא עיר ועיירת שוק חשובה במזרח בורקינה פאסו, השוכנת 219 קילומטרים מזרחית לבירה ואגאדוגו. זהו גם מקום מושבו של מלך הגורמה (קבוצה אתנית הנמצאת בעיקר במערב אפריקה) ובו נמצא הכנסייה הרומית-קתולית של האזור. היא עיר בבורקינה פאסו. העיר ממוקמת כ-200 ק"מ מואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו. הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 978 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (266 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם). העיר ממוקמת ליד הכבישים N4‏, N6‏, N18 ו-R10. בנוסף, ליד העיר יש את נמל התעופה פאדה נגורמה (אנ'). גרמניה אטלינגן (אנ'), גרמניה צרפת אפרנה (אנ'), צרפת בלגיה מידלקרקה (אנ'), בלגיה ארצות הברית גרייט ברינגטון (אנ'), מסצ'וסטס, ארצות הברית Gestion des déchets et assainissement à Fada N’Gourma (Burkina Faso) : deux réalités, un récit, Laboratoire citoyennetés, Ouagadougou, 2007, 39 p. Jean-Claude Klotchkoff, « Fada N’Gourma », in Le Burkina Faso aujourd’hui, Éditions du Jaguar, Paris, 2011, p. 135-136 ISBN 9782869504523 Lawrence Rupley, Lamissa Bangali et Boureima Diamitani, « Fada N’Gourma », in Historical Dictionary of Burkina Faso, Rowman & Littlefield, 2013 (éd. révisée), p. 75 ISBN 9780810867703 מדיה וקבצים בנושא פאדה נגורמה בוויקישיתוף World Gazetteer: Burkina Faso - largest cities (per geographical enti…, archive.is, ‏2013-01-11 "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלה ליברמן-שיבר

אלה ליברמן-שיבֶּר (1927 – 2 במרץ 1998) הייתה ציירת ישראלית ניצולת השואה אשר הנציחה את מוראות היום-יום בשואה בסדרת ציורים שיצרה בצעירותה בשנים לאחר שחרורה (1945–1948). אלה ליברמן נולדה בשנת 1927 בברלין בירת גרמניה, הבת הבכורה ליהושע ורוזה ליברמן, במשפחה בת שני ילדים. בשנת 1938 גורשה משפחתה מגרמניה הנאצית בשל אזרחותה הפולנית של האם, ועקרה לבנדין שבפולין. במלחמת העולם השנייה נכלאה המשפחה בגטו, ועם חיסול הגטו באוגוסט 1943, שולחה למחנה אושוויץ-בירקנאו. אביה ואחיה הצעיר, לאו, נרצחו במחנה השמדה, ואילו ליברמן ואמה ניצלו בזכות כישרונה האמנותי – היא הועסקה על ידי הנאצים כציירת דיוקנאות. בהתקרב הצבא האדום למחנה, בינואר 1945, הובלו השתיים בצעדת מוות לגרמניה, ונכלאו במחנה נוישטט-גלֶוֶוה (אנ') (מחנה-לוויין (אנ') של מחנה הנשים ראוונסבריק). בראשית מאי 1945 שוחררה עם אמה, והיא בת 17. ומשם הגיעו לפולין. שם נישאה ליברמן בפברואר 1946 לעמנואל שיבר, חייל יהודי בצבא האדום; בני הזוג עברו מערבה בסיוע תנועת הבריחה וניסו לעלות לארץ ישראל באוניית המעפילים "בן הכט", שנתפסה על ידי הבריטים במרץ 1947 ונוסעיה גורשו למחנות המעצר בקפריסין. שם השתתפה בקורסים לציור שארגן האמן נפתלי בזם. בתום 13 חודשי מעצר שוחררו בני הזוג, ובאפריל 1948 הגיעו לכפר אתא. שם נולדו לבני הזוג בת אחת ושלושה בנים. כמה שנים לאחר שחרורה החלה ליברמן להעלות על הנייר את רשמיה מהמלחמה. זיכרונותיה הפכו לסדרת יצירות, שהוצגו בשנות החמישים בתערוכה בנושא השואה בחיפה וגם הופיעו בעיתון. 93 יצירותיה בשם "חיים על קו הקץ" הוצגו בבית לוחמי הגטאות ונתרמו לאוסף האמנות שלו. הרישומים הופיעו ב-1992 בספר בעברית ואנגלית בהוצאת בית לוחמי הגטאות. בשנת 1997 הופיעה בפרנקפורט מהדורה מתורגמת לגרמנית בידי ליברמן-שיבר. ובהמשך הופיעה בסין ביוזמת בתה מהדורה מתורגמת לסינית. בשנים 1979 – 1983 למדה ליברמן אמנות באוניברסיטת חיפה והשתתפה בסדנאות ציור, גרפיקה ופיסול. נפטרה בשנת 1998 לאחר מחלה קשה. הותירה את בעלה ושלושת ילדיה. אלה ליברמן-שיבר, חיים על קו הקץ, עורך אבי הורביץ, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגיטאות, 1992. (מהדורה עברית-אנגלית. בשנת 1997 הופיעה בפרנקפורט מהדורה גרמנית מתורגמת בידי ליברמן-שיבר. בהמשך הופיעה מהדורה בסינית.) אלה ליברמן-שיבר באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל פנינה רוזנברג, אלה ליברמן-שיבר באתר "לימוד השואה באמצעות אמנות" דור התקומה דור שני לשואה – החיים בצל הסודות באתר "הקשר הרב דור" – ריאיון עם בתה של האמנית, עדה וייץ (שיבר) אורי קציר, אלה מציירת את רגעי האימה (אורכב 16.09.2018 בארכיון Wayback Machine), בבלוג "אפלטון" של קציר, 2 במאי 2011 תמונותיה: אלה ליברמן-שיבר ובעלה עמנואל בעת תצוגה של עבודותיה על השואה (כנראה בפולין) באתר בית לוחמי הגטאות אלה ליברמן-שיבר, אפריל 1993 באתר בית לוחמי הגטאות אלה ליברמן-שיבר באתר בית לוחמי הגטאות מיצירותיה: זכרונות ילדות, מעריב, 5 במאי 1959 מיצירותיה של אלה ליברמן-שיבר באתר "מוזאונים בישראל: הפורטל הלאומי" רעב באתר בית לוחמי הגטאות שריפת הספרים באתר "זכור" של מכללה ירושלים ילקוט הפרסומים, 4644 (17 במאי 1998), עמ' 3597. ראו אלבום לזועות הנאצים, חרות, 26 בדצמבר 1958; זכרונות ילדות, מעריב, 5 במאי 1959. ג'קי חורי, תערוכה בבית לוחמי הגטאות: אלה ליברמן-שיבר ציירה דיוקנאות לנאצים, ושרדה את השואה, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2009. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלה ליברמן-שיבר".
נייג'ל איימוס

נייג'ל איימוס (באנגלית: Nijel Amos; נולד ב-15 במרץ 1994) הוא אתלט בוטסואני, סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012), פעמיים אלוף אפריקה (מרקש 2014, דורבן 2016) אלוף העולם לנוער (ברצלונה 2012) ושיאן העולם לנוער בריצת 800 מטר. איימוס מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בריצת 800 מטר. באליפות אפריקה לנוער שנערכה במאי 2011, זכה איימוס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.38 דקות. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם לקדטים, קבע בחצי גמר ריצת 800 המטרים תוצאה של 1:48.54 דקות, סיים במקום הראשון במקצה, ועלה לגמר מהמקום השלישי. בגמר קבע שיא אישי חדש של 1:47.28 וסיים במקום החמישי. בחודש ספטמבר, במשחקי חבר העמים הבריטי לנוער, זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:51.07 דקות. באליפות דרום אפריקה הפתוחה שנערכה במאי, זכה איימוס במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:46.21 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בגרמניה, ניצח בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:43.11 דקות. בחודש יולי, באליפות העולם לנוער שנערכה בברצלונה, זכה איימוס במדליית זהב בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:43.79 דקות, המהווה שיא אליפות חדש. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון, זכה איימוס במדליית הכסף בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש לנוער של 1:41.73 דקות, לפני מוחמד אמאן האתיופי (1:43.20 דקות) ואחרי דייוויד רודישה הקנייתי, שקבע שיא עולם חדש של 1:40.91 דקות. ביולי 2022, ניג'ל עמוס הושעה זמנית בשל סימום, ימים ספורים לפני פתיחת אליפות העולם ביוג'ין, ארצות הברית. נייג'ל עמוס נבדק חיובי עבור אפנן מטבולי.[1]. מדיה וקבצים בנושא נייג'ל איימוס בוויקישיתוף נייג'ל איימוס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי נייג'ל איימוס, באתר olympedia.org נייג'ל איימוס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית נייג'ל איימוס, באתר ליגת היהלום נייג'ל איימוס, באתר Track and Field (גברים) נייג'ל איימוס, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית סרטון הריצה, באתר יוטיוב
Louder!

Louder! (בעברית: חזק יותר!) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת המקסיקנית סופיה רייס. האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2017, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר. מתוך האלבום יצאו ארבעת הסינגלים; "Muévelo", "Conmigo (Rest of Your Life)", "Solo Yo" ו-"Llegaste Tú". האלבום הגיע למקום השמיני במצעד אלבומי הפופ הלטיניים. האלבום הופק על ידי רומן בלזה, ת'רון פימסטר, טובי גד, ג'ורג' נורייגה ורון וסטברג. האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון הפופ והפופ הלטיני. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום את תואר הזהב הלטיני על סך מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים בארצות הברית בלבד. כדי לקדם את האלבום, יצאה רייס לסיבוב ההופעות הראשון שלה "Louder Tour" שהחל ב-20 באפריל 2017. מידע על האלבום Louder! באתר MusicBrainz האלבום Louder! באתר Discogs האלבום Louder! באתר אפל מיוזיק lars.brandle, Prince Royce Launches D'León Records and Signs Mexican Pop Singer Sofia Reyes, Billboard, ‏2014-06-13 Sofia Reyes Chart History, Billboard Louder!, נבדק ב-2019-05-03 Gold & Platinum, RIAA (באנגלית) Kelsea Ballerini Talks 2017 Wedding, And More Inside Scoop, Billboard 21 De Febrero De 2017, Sofía Reyes, por primera vez en la Argentina, Infobae (בספרדית) "Gold & Platinum - RIAA". RIAA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-07.
תחנת הרכבת התחתית בנק

תחנת בנק (באנגלית: Bank Station) היא תחנת רכבת תחתית ותחנה של הרכבת הקלה דוקלנדס הנמצאת בסיטי של לונדון שבאנגליה. תחנת בנק, הנקראת על שם הבנק המרכזי של אנגליה, נפתחה בשנת 1900 בצומת בנק, והיא משרתת את קו סנטרל, קו נורת'רן וקו ווטרלו וסיטי. בנוסף נמצאת במתחם גם תחנה של הרכבת הקלה דוקלנדס (DLR). התחנה נמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון והיא אחת מהתחנות העמוסות ביותר. מתחם תחנת בנק הוקם על ידי בניית קישורים בין מספר תחנות סמוכות שהוקמו על ידי חברות שונות. התחנה הראשונה נפתחה על ידי חברת רכבת המטרופוליטן (MR) וחברת הרכבת המחוזית (DR) שהקימו בשנת 1876 את רוב המעגל הפנימי (כיום קו סירקל), באותה תקופה שתי החברות היו במחלוקת על השלמת התוואי, בחברת MR חששו כי השלמת הקו תשפיע לרעה על הכנסותיהם בגלל התחרות על התחבורה בעיר שבה הובילה חברת DR, לבסוף החברות החליטו להתאחד וביחד הם השלימו את הקו שכלל קטע חדש עם תחנה במגדל לונדון ובצומת בנק. קו ווטרלו וסיטי הוקם על ידי חברת הרכבת של דרום מערב לונדון (L & SWR) כדי לקשר את תחנת ווטרלו שלה לסיטי של לונדון. התחנה שלה הייתה בנויה מתחת לרחוב המלכה ויקטוריה, והיא נפתחה ב 8 באוגוסט בשנת 1898. שנתיים לאחר מכן ב 28 באוקטובר 1940 אוחדה התחנה עם התחנה של קו סירקל ושמה שונה ל 'תחנת בנק'. פתיחת התחנה של חברת הרכבת המרכזית של לונדון (CLR, כיום קו סנטרל) בצומת בנק, ארעה ב־30 ביולי 1900. בשלב זה היו בצומת בנק 2 תחנות: תחנת בנק שבה עברו קווים סנטרל, נורת'רן, וקו ווטרלו וסיטי, והתחנה השנייה בצומת הייתה תחנת מונומנט ששירתה את קווים סירקל ודיסטריקט. שתי התחנות נמצאות מתחת לאדמה, בשל הקרבה בין התחנות והשיתוף החלקי ביניהם חוברו אולמות הכרטיסים תוך זמן קצר אך הקשר בין רציפי התחנות נעשה רק בשנות העשרים כאשר הותקנו המדרגות הנעות. בתאריך 18 בספטמבר 1933 נפתח חיבור מדרגות נעות בין הקצה הדרומי של תחנת מונומנט לקצה הצפוני של בנק. כאשר הוקמה רשת הרכבת הקלה דוקלנדס הורחבה התחנה ונבנו בה רציפים נוספים ללא פתח כניסה נפרד. בנוסף נבנה מחוץ לתחנה על פי בקשת ראש העיר של לונדון, פסל של ג'יימס הנרי ברסטד, הפסל ממוקם על בסיס שמסתיר את פתח האוורור של התחנה. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת התחתית בנק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת התחתית בנק Rose, Douglas (1999). The London Underground, A Diagrammatic History. Douglas Rose/Capital Transport. ISBN 1-85414-219-4.