laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דולי זום

הדולי זום, נקרא גם בשם "אפקט ורטיגו" הוא אפקט קולנועי הנוצר בעזרת מצלמה, ומערער את תפיסת הראייה הנורמלית בעיניי הצופה. האפקט נוצר על ידי שילוב של שינוי תנועה מכנית בתוך המצלמה, יחד עם שינוי קינטי של המצלמה. הצלם משנה את זווית הראייה (FOV= field of view) בעדשה- הוא יוצר זום מבחינה מכנית. תוך כדי כך, הצלם גורר את המצלמה אחורנית בעזרת מתקן הדולי. שילוב שני האלמנטים יוצר את האפקט. אם נעשה באופן ראוי, נראית הדמות המצולמת כאילו נשארת באותו הגודל אך הרקע מתעוות ומשתנה, הן בפרספקטיבה והן בגודל הפרטים. ניתן גם להשתמש בדולי זום באופן הפוך; כלומר המצלמה מצלמת בזום אאוט, והדולי מתקרב פיזית לאובייקט המצולם. הנראות הוויזואלית לצופה היא או שהרקע לפתע משתנה בגודלו ובפרטים ומציף את עומק התמונה הקדמי, או שהחזית משתלטת על האווירה והרקע מתרחק- תלוי איזה סוג דולי מבוצע. מערכת הראייה האנושית משתמשת גם בגודל וגם בפרספקטיבה כדי לשפוט גודל יחסי של אובייקטים, לכן כשהעין מבחינה בשינוי פרספקטיבה ללא שינוי בגודל, מתקבל אפקט בעל אופי מטריד שגורר תחושה רגשית חזקה, על כך נוהגים במאים להשתמש באפקט זה בערבון מוגבל. האפקט נצפה בשימוש לראשונה על ידי הבמאי הרומני סרג'יו חזום, אך הפך לאפקט ממשי בקולנוע על ידי אירמין רוברט, צלם בחברת ההפקה סרטי פרמאונט, בסרטו של אלפרד היצ'קוק, ורטיגו; סרט זה הפך לאחד הסרטים הנודעים ביותר שבהם נראה האפקט. דולי זום הפוך ידוע גם בשמות: "זידו" "זולי" (הלחם מילים של "זום" ו"דולי") "זום היצ'קוק" או "אפקט ורטיגו" היצ'קוק שוט "טריפל רברס זום" "רברס טראקינג שוט" "באק זום טראוולינג" "טרומבון שוט" "זום מלתעות" "קונטרה זום" הדולי זום נפוץ בקרב קולנוענים המבקשים להעביר תחושה של ורטיגו, "תחושה של נפילה גופנית", תחושת חוסר מציאות, או תחושה כי הדמות בסרט חוותה הארה או הבנה הגורמת לה לזעזוע עמוק ובלבול. אחרי שהיצ'קוק גרם לעלייה בשימוש באפקט (הוא השתמש בו שוב בנקודת המפנה בסרטו מארני), הטכניקה שימשה יוצרי סרטים רבים, ולבסוף הפכה למעין גימיק או קלישאה. הבמאי האמריקאי סטיבן ספילברג הפך את האפקט לקלישאה של ממש, לאחר שהשתמש בו בסרטו "מלתעות", בשוט המפורסם בו מפקד המשטרה ברודי המום בסצנת מתקפת הכריש (זאת לאחר הקדמה מותחת לפני השימוש באפקט). "Hitchcock's Vertigo: One Viewer's Viewing". "The "Vertigo shot" and the oneiric frame". אורכב מ-המקור ב-2007-09-15. נבדק ב-2015-06-12.
דיזולב

דיזולב (ובעברית הַשְׁלָבָה) הוא חלק מתהליך גמר-ההפקה (פוסט-פרודקשן) של עריכת סרט או סרטון, ומשמש כמעבר הדרגתי בין תמונה אחת לאחרת, או בין שוט אחד לשוט אחר. המונחים "פייד אין" ו"פייד אאוט" משמשים לתיאור מעבר מתמונה ריקה וממנה. זאת בניגוד לקאט, בו אין מעבר כזה. הדיזולב משמש כמעבר המבצע חפיפה בין שני שוטים, בדרך כלל בסוף סצנה אחת ותחילת הבאה, אך ניתן לשימוש גם בעריכת מונטאז'. בדרך כלל, אך לא תמיד, השימוש בדיזולב מתקיים כדי לרמוז שפרק זמן עבר בין שתי סצנות. בקולנוע, האפקט נוצר בעזרת מדפסת אופטית וחשיפה כפולה בין פריים לפריים. בעריכת וידאו ליניארית או שידור חי בטלוויזיה, האפקט נוצר על ידי ביון (אינטרפולציה) מתחים של אות הווידאו. בעריכת וידאו לא ליניארית, דיזולב נעשה באמצעות תוכנה, על ידי ביון בהדרגה בין ערכי RGB של כל פיקסל בתמונה. האודיו, מוצלב בין שני הפסקולים בהדרגה גם, אם נבחר לעסוק בו בנוסף. השימוש בקאט ובדיזולב נעשה בדרכים שונות. קאט במצלמה משנה את הפרספקטיבה ממנה הסצנה נראית, כאילו הצופה עובר לפתע למקום אחר, ורואה את הסצנה מזווית אחרת. לפייד ולדיזולב בדרך כלל משך של שנייה אחת או שתיים (24-48 פריימים), למרות שאלו יכולים להשתנות עקב העדפה מסוימת של הבמאי או העורך. דיזולב קצר (6-12 פריימים) משמש לרוב לריכוך מעברים קשים שיכולים לגרום לצופה לסלידה. ניתן להשתמש במעבר גם כדי להימנע מג'אמפ קאט. מבחינה עלילתית, אורך הדיזולב מוכתב על ידי האווירה או הקצב שמכתיב הבמאי. לדוגמה, בסיקוונס הפתיחה ב"אזרח קיין", הדיזולב בין המאסטר שוטס הוא איטי, בעקבות התחושה המשתלטת של מורבידיות, אותה רצה אורסון ולס להעביר לצופה. בסיקוונס "News on the March" (מונטאז'), לעומת זאת, הדיזולב קצר בהרבה ובכך יוצר תחושה של חיוניות לחיי הדמות הראשית המסתורית. הדיזולב נפוץ ביותר בקולנוע הקלאסי (ראו "עריכה אנליטית"), אך כיום נמצא פחות בשימוש. השימוש באפקט פחת כאשר יוצרי סרטים הושפעו מבמאי הגל הצרפתי החדש והשימוש החדשני שלהם בג'אמפ קאט, תוך שהיעדר נרטיב ליניארי הפך נפוץ יותר. נראה כי האפקט נוצל בצורה הטובה ביותר בקולנוע שחור-לבן, שבו דרגות של אפור מעורבבות ולא גוני צבע תואמים. שימוש בדיזולב נעשה בצורה מינימלית ברוב הסרטים, בעקבות הטעם הסגנוני הספציפי שהוא משאיר. דבר נדיר הוא לצפות בסצנה המתחילה בדיזולב וגם נגמרת בו. דוגמה אפקטיבית אך נדירה לכך נראית בסרט "מקום תחת השמש", בבימויו של ג'ורג' סטיבנס, לאחר הסיקוונס בו הפרוטגוניסט של מונטגומרי קליפט הטביע את שלי וינטרס. ז'ורז' מלייס עריכה (קולנוע) מילים משתלבות, האקדמיה ללשון העברית
ישראל שטרן

ישראל שטרן (יידיש: ישראל שטערן; 1894 אוסטרולנקה – 1942 טרבלינקה) - היה משורר יידי ומבקר ספרות. מתוך זיכרונותיו עולה כי נולד בחג השבועות של שנת 1894, כך שאת תאריך הלידה המדויק שלו הוא לא ידע. הוא נולד למשפחה דלת אמצעים, אביו היה מלמד, הוא נפטר כשישראל היה עוד קטן. אמו נאלצה לגדל אותו ואת שני אחיו הקטנים לבד. הוא למד בחדר ויותר מאוחר למד בישיבות של לומז'ה וסלובודקה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה שטרן בווינה שהייתה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הוא נאסר כאזרח מדינת אויב (האימפריה הרוסית). עם סוף המלחמה הוא הגיע לוורשה והשתקע שם והחל לפרסם שירה. את השיר הראשון שלו פרסם ביומון דאָס פאָלק (העם, ורשה, 1919). יותר מאוחר פרסם את שיריו בעיתונים, כגון דאָס נייע וואָרט (המילה החדשה) וצוקונפט (עתיד, ניו יורק), קובצי שירה פון פוילן (מפולין, 1920), רינגען (טבעות), אונזער האָפענונג (תקוותנו). הוא התפרסם ברבים לאחר פרסום פואמה בהמשכים בשם שפיטאָל לידער (שירי בית חולים)/פרילינג אין שפיטאָל (אביב בבית חולים) שהתפרסם לראשונה בווארשאווער אלמאנאך. חוץ משירה פרסם שטרן גם בשם בדוי ביקורות ספרותיות בעיתונים כגון, היינט, דער מאמענט ואחרים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה שטרן להימלט לשטח ברית המועצות, אך ללא הצלחה ונאלץ לחזור לוורשה. הוא המשיך ליצור גם כשהיה בגטו ורשה, אך רוב חיבוריו מתקופה זו אבדו. ב-1942 הוא גורש למחנה ההשמדה טרבלינקה ושם נרצח באותה שנה. מלך ראוויטש, מיין לעקסיקאָן, מאנטרעאל, עמ' 255 - 257. (ביידיש) מדיה וקבצים בנושא ישראל שטרן בוויקישיתוף ישראל שטרן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) נתן כהן, ישראל שטרן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) אתר המוקדש לישראל שטרן (באנגלית) jewishgen (באנגלית) הספרייה היהודית הווירטואלית (באנגלית) ישראל שטערן (1894-1942), דף שער בספרייה הלאומית jewishgen. נתן כהן, ישראל שטרן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) ישראל שטרן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
פילוסופיה גרמנית

הפילוסופיה הגרמנית, המתייחסת הן לכתיבה הפילוסופית בשפה הגרמנית, והן לפילוסופיה שנהגתה בידי גרמנים, מגוונת ורבת פנים למכביר. קורפוס ההגות הפילוסופית הגרמנית מהווה בסיס מרכזי הן בפילוסופיה האנליטית והן בפילוסופיה הקונטיננטלית, ויש לו חלק נכבד בתולדות המחשבה של תנועת הנאורות. ההוגים של הפילוסופיה הגרמנית נמנים מאז ימי גוטפריד וילהלם לייבניץ דרך כריסטיאן וולף, עמנואל קאנט, גאורג וילהלם פרידריך הגל, ארתור שופנהאואר, קרל מרקס, פרידריך ניטשה, מרטין היידגר ולודוויג ויטגנשטיין, ועד הוגים בני זמננו. הפילוסוף הדני סרן קירקגור נמנה לרוב על הוגי הפילוסופיה הגרמנית נוכח העובדה כי היה מצוי במפגש מתמיד עם פילוסופים גרמנים. בין שלל הזרמים הקיימים במסגרת הפילוסופיה הגרמנית, ניתן לציין את הדאונטולוגיה והאידיאליזם הטרנסצנדנטלי פרי של עמנואל קאנט, האידיאליזם הגרמני נוסח פיכטה, שלינג והגל, הנאו-קאנטיאניזם, וכן תתי-זרמים בפילוסופיה הקונטיננטלית והפילוסופיה האנליטית. מדיה וקבצים בנושא פילוסופיה גרמנית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטרול

סטרולים (באנגלית ביחיד: Sterol) הם ליפידים הבנויים מארבע טבעות קשיחות של פחמן ומכילים קבוצת הידרוקסיל אחת לפחות (כוהל בעל מבנה סטרואידי). הסטרולים נבדלים זה מזה בקבוצות הפונקציונליות שלהם, אך כולם נגזרים מן הסטרול הבסיסי לנוסטרול, שהוא טריטרפן. הסטרולים נמצאים בקרום התא של כל התאים האיקריוטיים, בו תפקידם העיקרי הוא הפחתת גמישותו של הקרום[דרוש מקור]. הסטרול השכיח ביותר בבעלי חיים הוא הכולסטרול, ממנו מייצרים התאים תרכובות חיוניות רבות, ובהן הורמוני המין אסטרוגן וטסטוסטרון, וכן הורמונים קורטיקוסטרואידים - כמו גלוקוקורטיקואידים (קורטיזול), מינרלוקורטיקואידים (אלדוסטרון) והורמונים מקומיים (פרוסטגלנדינים). סטרולים צמחיים קרויים פיטוסטרולים; פיטוסטרולים חשובים הם campesterol, sitosterol, stigmasterol - שלושתם דומים במבניהם לכולסטרול. Ergosterol הוא סטרול המצוי בממברנות תאי פטריות, ותפקידו דומה לזה של כולסטרול בבעלי חיים. אדולף וינדאוס, כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1928 על עבודתו בתחום הסטרולים והקשר שלהם לוויטמינים. מדיה וקבצים בנושא סטרול בוויקישיתוף סטרולים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאן-גרמניות

פאן-גרמניות (בגרמנית: Pangermanismus או Alldeutsche Bewegung) היא רעיון פוליטי כלל-לאומי שקדם להתהוותה של גרמניה המודרנית ב-1871. הפאן-גרמניות כמושג הגותי ופוליטי התייחסה בראשיתה לאיחוד כלל גרמני של דוברי השפה הגרמנית באירופה, לכדי מדינת לאום אחת שתהווה את "גרמניה הגדולה". לרעיון הפאן-גרמניות נודע משקל רב בפוליטיקה הגרמנית של המאה ה-19, ובייחוד במהלך איחוד גרמניה בשנות ה-60 של המאה, בעת שהאימפריה הגרמנית הפכה למדינה לאומית לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה - בהותירה את אוסטריה מחוצה לה. מאוחר יותר התגלגל הרעיון אל תוך המאה העשרים וכלל בתוכו את הישויות המדיניות של האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. בסוף המאה ה-19, התארגנו הוגים פאן-גרמניים ב"ליגה הפאן-גרמנית" (1891), ואימצו בחלקם השקפות אתנוצנטריות ואידאולוגיות גזעניות. יש הרואים באידאולוגיה הנאצית ובמדיניות החוץ של המשטר הנאצי גלגול מאוחר של מושג הפאן-גרמניות כפי שנוסח ב"ליגה הפאן-גרמנית". זאת משום שהפאן-גרמניות הנאצית ביקשה להכיל בתוך תחומי הרייך השלישי את כלל האוכלוסייה דוברת הגרמנית באירופה במסגרת תפיסת מרחב המחיה הגרמני. כתוצאה מהאסון שהמיטה מלחמת העולם השנייה על אירופה והעולם, הפך רעיון הפאן-גרמניות לטאבו אידאולוגי בתקופה הבתר-מלחמתית, הן במערב גרמניה והן במזרח גרמניה. כיום נישא דגל הפאן-גרמניות בידי קבוצות לאומניות בגרמניה ובאוסטריה. מקובל לראות בהוגים מתנועת הרומנטיקה הגרמנית את ראשוני הפאן-גרמניים - אישים דוגמת פרידריך לודוויג יאן וארנסט מוריץ ארנדט. במהפכות 1848-1849 קיבל רעיון הפאן-גרמניות תנופה ונפוץ בקרב אנשי רוח ויצירה רבים שראו בתקופה המהפכנית הזדמנות ליצירתה של "גרמניה הגדולה". עליהם ניתן למנות את ריכארד ואגנר, האחים גרים, פרידריך ליסט ופאול אנטון לגארדה. רעיון הפאן-גרמניות חדר אף להגותם של סוציאליסטים גרמנים דוגמת קרל מרקס ופרדיננד לסל, שהעדיפו את הפדרציה הכלל גרמנית על יצירתה של קונפדרציה רופפת בין המדינות הגרמניות. מדיה וקבצים בנושא פאן-גרמניות בוויקישיתוף פאן-גרמניות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאן גרמניות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעגל ליזוגני

מחזור ליזוגני הוא אחד משני מחזורי הרבייה הנגיפית (השני הוא מחזור ליטי). המחזור הליזוגני הוא השלב הלטנטי ברביית הנגיף, ובו חומצות גרעין של בקטריופאג'ים מוטמעות בתוך הגנום של החיידק המארח, או יוצרות רפליקון עגול בציטופלסמה של החיידק. במצב זה החיידק ממשיך לחיות ולהתרבות באופן רגיל. החומר הגנטי של הבקטריופאג', שנקרא פרופאג', עובר לתאי הבת בכל חלוקה. הפרופאג' עשוי להשתחרר בעקבות אירוע כמו קרינה אולטרה סגולה או נוכחות חומר כימי, ולגרום להתפשטות פאג'ים חדשים באמצעות המחזור הליטי. מחזורים ליזוגנים עשויים להתרחש גם באאוקריוטים, אך תהליך הטמעת הדנ"א של הבקטריופאג' בתוכם אינו ידוע לאשורו. במחזור הליזוגני התפשטות הדנ"א הנגיפי מתרחשת דרך הרבייה הרגילה של הפרוקריוטים, בעוד שבמחזור הליטי, ההתפשטות היא דרך ייצור פאג'ים בודדים המסוגלים לשרוד ומדביקים תאים אחרים. השוני המשמעותי בין המעגל הליטי למעגל הליזוגני הוא שהליזוגני לא גורם לליזיס, כלומר אינו גורם להתפקעות התא המארח. פאג'ים שמשתכפלים רק דרך המחזור הליטי ידועים כפאג'ים אלימים, בעוד שפאג'ים שמתרבים על ידי המחזור הליטי והליזוגני כאחת ידועים כפאג'ים מתונים. במחזור הליזוגני הדנ"א של הבקטריופאג' מוטמע לתוך הכרומוזום של החיידק ויוצר פרופאג'. הפרופאג' מועתק בעת החלוקה לכל אחד מתאי הבת. תאי הבת ממשיכים להשתכפל ולשכפל את הפרופאג', או שהפרופאג' ניתק מהכרומוזום ומתחיל מחזור ליטי. בקטריופאג'ים הם וירוסים שחודרים לחיידק ומשתכפלים בתוכו. פאג'ים מתונים כמו בקטריופאג' למדא יכולים להשתכפל הן במסלול המעגל הליטי והן במעגל הליזוגני. במעגל הליזוגני הגנום של הבקטריופאג' אינו מופיע בפני עצמו אלא משולב בתוך הגנום החיידקי בתור פרופאג'. המידע הגנטי של הבקטריופאג' המשולב בגנום של החיידק משתכפל כשהחיידק מתחלק ויוצר תאי בת. תאי הבת שנוצרים כוללים גם הם את הפרופאג' ונקראים ליזוגנים. ליזוגנים יכולים להישאר במעגל הליזוגני לדורות רבים, אך הם יכולים לעבור למעגל הליטי בכל רגע, בתהליך בשם התמרה. במהלך ההתמרה הדנ"א של הפרופאג' מועתק ומתורגם בפני עצמו כדי ליצור מעטפת חלבונית לווירוס ולהשתתף בתהליך הליטי. מדיה וקבצים בנושא מעגל ליזוגני בוויקישיתוף
נויה ריינישה צייטונג

עיתון הריין החדש: מכשיר הדמוקרטיה (בגרמנית: Neue Rheinische Zeitung: Organ der Demokratie) היה עיתון יומי בגרמנית, שיצא לאור בידי קרל מרקס בקלן בין 1 ביוני 1848 עד 19 במאי 1849. היסטוריונים רואים בעיתון את אחד היומונים החשובים ביותר של מהפכות 1849-1849 בגרמניה. העיתון נחשב בעיני קוראיו ועורכיו ליורשו של "עיתון הריין" שיצא בקלן עד 1843, נערך גם הוא בידי קרל מרקס והושתק בכוח בידי צנזור המדינה הפרוסית בגין פרובוקציה נגד המשטר. העיתון נוסד על ידי מרקס ופרידריך אנגלס, ובין חברי המערכת שלו נמנו חברים נוספים בליגה הקומוניסטית בפרוסיה כמו פרדיננד לסל, ארנסט דרונקה (Ernst Drunke), פרדיננד וולף (Ferdinand Wollf), פרדיננד פרייליגראת (Ferdinand Freiligrath) (אנ') ועוד. מיד עם שיבתם של מרקס ואנגלס לגרמניה בעקבות פרוץ המאורעות שהובילו למהפכות 1848-1849 העיתון קרא להקמת דמוקרטיה פרלמנטרית בגרמניה, כחלק מדרישותיה של "החזית הדמוקרטית המהפכנית" שכללה אנשים משורות מעמד הזעיר-בורגנים, מעמד הפועלים, וכן איכרים, וכלל ביקורת שלטונית מובהקת כנגד המונרכיה הפרוסית. העיתון נסגר בעקבות צו שלטוני מלכותי שקיבל מרקס באופן אישי, ואיים לאוסרו או להגלותו במידה ולא ייסגר העיתון באופן מיידי. מדיה וקבצים בנושא נויה ריינישה צייטונג בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברית הקומוניסטים

ברית הקומוניסטים שידועה בעיקר בתור "הליגה הקומוניסטית" (בגרמנית: Bund der Kommunisten), הייתה התארגנות פוליטית בינלאומית שנוסדה ב-1847 בלונדון. הארגון נבנה על בסיס איחוד של שני ארגונים אחרים: ליגת הצדק בראשות קרל שאפר (Karl Schapper), וארגון העיתונאים הקומוניסטים בבריסל, בו היו קרל מרקס ופרידריך אנגלס הדמויות הדומיננטיות. ליגת הצדק (Bund der Gerechten) הייתה אגודה סודית של גרמנים בפריז, שהשתתפה בהתקוממות שיזם המהפכן לואי-אוגוסט בלנקי ב-12 במאי 1839. התקוממות שדוכאה לאחר שכבר נכבש בית העירייה על ידי ההמון. אחרי כישלון ההתקוממות עברו רוב אנשי הליגה הקומוניסטית ללונדון, תוך שהם שומרים על גרעיני פעילים בפריז ובציריך. ברית הקומוניסטים נחשבת לארגון הפוליטי החוץ-פרלמנטרי המרקסיסטי הראשון. בשמה כתבו מרקס ואנגלס את המניפסט הקומוניסטי בשלהי 1847, שבניגוד לדימויו שגובש שנים רבות אחרי כן, קרא לשיתוף פעולה פוליטי-פרלמנטרי עם כוחות פוליטיים שפעלו במגמה דומה. היא פורקה באופן רשמי ב-1852 לאחר משפטי הקומוניסטים של קלן, בהם הואשמו אחד-עשר חברי הארגון בנטילת חלק באירועים המהפכניים של 1849-1849 בגרמניה. בין חברי ברית הקומוניסטים נמנו ברונו באואר (Bruno Bauer), יוהאן פיליפ בקר (Johan Philip Becker), ארנסט דרונקה (Ernst Dronke), וילהלם ליבקנכט, פרדיננד וולף (Ferdinand Wollf), ועוד כמה עשרות מהפכנים, רובם ממוצא גרמני. יגאל וגנר, גבולות הפוליטיקה, תל אביב, מסדה 1978 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרוז'

קרוז' (בצרפתית: Carouge) היא עיר בקנטון ז'נבה שבדרום-מערב שווייץ, בצמוד לעיר ז'נבה. ביוני 2014 מנתה אוכלוסייתה כ-21,125 איש. קרוז' מוזכרת לראשונה בימי הביניים המוקדמים כקוואדרוביום (בלטינית: Quadruvium). ב-1248 היא הוזכרה כקארוגיום (Carrogium), ובמאה ה-14 הייתה ידועה כקווארואיז או קווארוגי (Quarrouizz או Quarroggi). העיר הנוכחית נבנתה בראשית 1786 על ידי ויטוריו אמדאוס ה-3 שהיה מלך סרדיניה ודוכס סאבויה. בדומה לפרברים אחרים של העיר ז'נבה, הייתה נחשבת קארוז' לתקופה מסוימת במהלך המאה ה-19 לחלק מהטריטוריה של צרפת, וחל עליה החוק הצרפתי. המנהיג הסוציאליסטי הנודע פרדיננד לסל נהרג בדו-קרב על אדמת קרוז'. מדיה וקבצים בנושא קרוז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרוז' (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סידני מונקריף

סידני אלווין מונקריף (באנגלית: Sidney Alvin Moncrief; נולד ב-21 בספטמבר 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע. בתקופתו ב-NBA נחשב מונקריף לשחקן הגנה מצוין ואף זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה בשנתיים הראשונות בהן חולק הפרס (1983 ו-1984). ממוצעי הקריירה שלו ב-NBA עומדים על 15.6 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק. בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל. מונקריף, שכונה "סיד דה סקוויד" (Sid the Squid, סיד הדיונון), נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA 1979 על ידי קבוצת מילווקי באקס לאחר ארבע שנים באוניברסיטת ארקנסו. מונקריף שיחק 10 עונות במדי הבאקס לפני שפרש בעקבות פציעות חוזרות בברכיים, בסוף עונת 1988/1989. כשנה לאחר מכן, ב-4 באוקטובר 1990, חזר מפרישתו וחתם באטלנטה הוקס על חוזה לעונה אחת, אחריה פרש סופית ממשחק פעיל. במשך שנות ה-80 היה מונקריף השחקן המוביל של הבאקס, שהייתה הקבוצה בעלת המאזן השלישי בטיבו ב-NBA בתקופה זו (63.7% הצלחה, אחרי לוס אנג'לס לייקרס ובוסטון סלטיקס). עם זאת, מונקריף לא הצליח להוביל את קבוצתו אל מעבר לשלב גמר המזרח, אליו הגיעו הבאקס שלוש פעמים (1983, 1984 ו-1986). מונקריף היה מוכר כשחקן חזק ואתלטי בעל יכולות מגוונות על המגרש, ובעיקר כשומר קשוח, על כך העידו שתי זכיותיו בתואר שחקן ההגנה של העונה בשנתיים הראשונות בהן חולק הפרס (1983 ו-1984). בתקופתו במילווקי השתתף במשחק האולסטאר במשך חמש עונות רצופות (1982–1986). בכל אחת מעונות אלו נבחר מונקריף לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. מונקריף אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו בליטל רוק במשך עונה אחת, 1999/2000, אותה סיים עם מאזן ניצחונות שלילי 4–24. בעונת 2000/2001 שימש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס תחת המאמן דון נלסון, שאימן את מונקריף עצמו בשמונה עונותיו הראשונות כשחקן במילווקי. בעונת 2006/2007 אימן מונקריף את קבוצת פורט וורת' פליירס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אותה הוביל למאזן 21–29, ובעונה העוקבת שימש כמאמן הקליעה של גולדן סטייט ווריורס, אותה אימן דון נלסון. באוגוסט 2011 חזר מונקריף למילווקי כעוזר מאמן של הבאקס. מדיה וקבצים בנושא סידני מונקריף בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקת הקריירה של מונקריף, basketball-reference.com ההכרזה על מחזור היכל התהילה 2019, באתר הרשמי, 6 באפריל 2019 מונקריף חוזר מפרישה וחותם באטלנטה הוקס, nytimes.com מונקריף ממונה למאמן הקליעה בגולדן סטייט ווריורס, nba.com/warriors מונקריף ממונה לעוזר מאמן במילווקי באקס, nba.com/bucks
פרנץ הרמן שולצה-דליטש

פרנץ הרמן שולצה-דליטש (בגרמנית: Franz Hermann Schulze-Delitzsch‏; 29 באוגוסט 1808 - 29 באפריל 1883) היה כלכלן גרמני, וממייסדי מפלגת הקדמה הגרמנית ב-1861. הוא נודע כמי שיצר את קואופרטיב האשראי הראשון בעולם. שולצה-דליטש נולד בדליטש (Delitzsch) שבממלכת סקסוניה. הוא למד משפטים באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת האלה, ובגיל שלושים קיבל תפקיד בבית המשפט של ברלין. שלוש שנים לאחר מכן קיבל מינוי להיות שופט בדליטש. ב-1848 נכנס שולצה-דליטש לפרלמנט הפרוסי הלאומי, והצטרף לחוג המרכז-שמאל. באותו זמן, שם משפחתו הורחב משולצה ל'שולצה-דליטש', על מנת להבדיל בינו ובין אחרים בפרלמנט שנשאו את השם שולצה. הוא כיהן כנשיא ועדת החקירה שנתבקשה לבדוק את מצב הפועלים ובעלי המלאכה, והמפגש שלו איתם הותיר עליו רושם עמוק; שולצה-דליטש הבין את נחיצות הפעולה הקואופרטיבית על מנת להיטיב עם הסוחרים הקטנים והבינוניים, ולאפשר להם להתחרות כנגד הקפיטליסטים הגדולים. הוא היה חבר בלנדטאג של פרוסיה במהלך מאורעות 1848–1849, ופרש כעבור זמן קצר מכהונתו, ושב לעירו. כאן הקדיש עצמו לארגון הפעולה הקואופרטיבית בגרמניה, ולייסוד בנק עממי. ב-1850 ייסד בנק שכזה, ותוך 8 שנים בלבד קמו 25 בנקים נוספים. באותם בנקים יצרו הלקוחות פיקדונות קטנים עבור עצמם, וקיבלו אשראי ודיווידנדים בהתאמה. חברי הדירקטוריון של הבנק הורכב מן הלקוחות עצמם. ב-1859 יותר מ-200 בנקים כבר נוהלו באופן מרוכז תחת ידיו של שולצה-דליטש. הוא קידם את הוועידה הקואופרטיבית הראשונה בויימאר, וייסד את הלשכה המרכזית לחברות הקואופרטיביות. ב-1861 נכנס בשנית לבית הנבחרים הפרוסי, והפך לחבר של קבע במפלגת הקדמה הגרמנית. ב-1863 הוא השקיע סכום כסף גדול בשמירה על מוסדות ומשרדי הקואופרציה שהקים, חרף אמונתו העיקשת בכך שיעמדו בכוחות עצמם ללא עזרה חיצונית. בשנים הבאות השקיע שולצה-דליטש ביצירתם של מרכזים קואופרטיביים מקומיים, וב-1865 הביא להקמתו של קואופרטיב האשראי הגרמני הגדול (Deutsche Genossenschafts-Bank). כחבר הפרלמנט הפרוסי עלה בידי שולצה-דליטש לקדם חקיקה שתהווה מסד משפטי וחוקתי לפעולתם הכלכלית של הארגונים הקואופרטיבים. לאחר איחודה של גרמניה ב-1871 נכנסו החוקים הללו לספר החוקים של המדינה החדשה, ועזרו לבסס את הקואופרציות הפיננסיות שהוקמו זה מכבר. שולצה-דליטש מת בשיבה טובה באפריל 1883, ברצותו להשאיר אחריו מוניטין של מי שהיה מיטיבם הגדול של הסוחרים הקטנים ובעלי המלאכה - יותר מאשר מייסד הבנק הקואופרטיבי. במותו היו בגרמניה לבדה למעלה מ-3500 סניפי בנק קואופרטיביים עם פיקדונות בשווי של למעלה מ-100 מיליון דולר. המערכת הבנקאית המסועפת הגיעה לאוסטריה, איטליה, בלגיה ורוסיה, והייתה כה דומיננטית עד שאפילו לב טולסטוי הזכיר אותה ברומן שלו אנה קארנינה. אתר האינטרנט הרשמי של פרנץ הרמן שולצה-דליטש (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא פרנץ הרמן שולצה-דליטש בוויקישיתוף הרמן שולצה-דליטש (1808-1883), דף שער בספרייה הלאומית
נורבוטן

מחוז נורבוטן (בשוודית: Norrbottens län) הוא המחוז הגדול והצפוני ביותר מבין מחוזותיה המנהליים של שוודיה, וחלקו נמצא מעבר לחוג הארקטי. גובל במחוז וסטרבוטן בדרום, בנורווגיה במערב, בפינלנד בצפון, ובים הבלטי במזרח. המחוז נמצא בשטח החבלים נורבוטן (בעל אותו השם) בחלקו המזרחי (לאורך חוף הים הבלטי), ובחלקו הגדול (המרכזי והמזרחי) הוא חלק מלפלנד השוודית. מחוז נורבוטן נוסד ב-21 במאי 1810 בחלקה הצפוני של וסטרנורלנד. במשך כ-69 שנים היו מעברים של ה"גבול" עם המחוז השכן, שכללו מעבר של עיירות מסוימות בין המחוזות. מאז שנת 1869 נשארו גבולות המחוז כפי שהם כיום. מדיה וקבצים בנושא נורבוטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נורבוטן נורבוטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מושלי מחוז נורבוטן, (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1994/1995 ב-NBA

עונת 1994/1995 היא העונה ה-49 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה ברציפות של יוסטון רוקטס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את אורלנדו מג'יק בתוצאה 4-0. בכך הפכה יוסטון למדורגת הנמוכה ביותר הזוכה בתואר, לאחר שסיימה את העונה הסדירה כמדורגת שישית באזור המערב עם מאזן ניצחונות של 47-35. האקים אולאג'ואן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השנייה ברציפות לאחר שהעמיד ממוצעים של 32.8 נקודות, 11.5 ריבאונדים, 5.5 אסיסטים, 2 חטיפות ו-2 חסימות למשחק בסדרת הגמר. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה לראשונה דייוויד רובינסון מסן אנטוניו ספרס לאחר שהוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (62-20) עם 27.6 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-3.2 חסימות בממוצע למשחק. במהלך העונה, ב-18 במרץ 1995, הודיע מייקל ג'ורדן על חזרה מפרישה וכבר למחרת חתם בשיקגו בולס על חוזה והשתתף במשחקה של הקבוצה נגד אינדיאנה פייסרס. למרות חזרתו של ג'ורדן לא הצליחו הבולס להתמודד על תואר האליפות לאחר שהודחו כבר בסדרת חצי גמר המזרח מול אורלנדו מג'יק. בתחילת העונה הודיעה ליגת ה-NBA על קיצור מרחק קשת השלוש מהטבעת. קשת השלוש, שהמרחק בינה לבין הטבעת נע בין 7.24 מטר (מול הטבעת) ל-6.70 מטר (בפינות), קוצרה למרחק קבוע של 6.70 מטר מהטבעת לכל כיוון. לאחר שלוש עונות במתכונת זו, החזירה הליגה את קשת השלוש למרחקה הקודם בתחילת עונת 1997/98. הדראפט בשנה זו התקיים ב-29 ביוני 1994 באינדיאנפוליס, אינדיאנה. בהגרלה (לוטרי) זכו המילווקי באקס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את גלן רובינסון מאוניברסיטת פרדו. בסך הכל נבחרו בדראפט 1994 חמישה שחקני אולסטאר: גלן רובינסון, ג'ייסון קיד (בחירה שנייה), גרנט היל (3), ג'וואן האוורד (5), ואדי ג'ונס (10). בסיום העונה זכו קיד והיל במשותף בתואר רוקי העונה. שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את דונייל מרשל (בחירה רביעית), בריאן גרנט (8), ג'יילן רוז (13), ארון מקי (17), וסלי פרסון (23) ומונטי ויליאמס (24). משחק האולסטאר נערך ב-12 בפברואר 1995 באולמה של פיניקס סאנס, האמריקה וסט ארנה שבפיניקס, אריזונה. המאמנים במשחק היו בראיין היל מאורלנדו מג'יק ופול וסטפאל מפיניקס סאנס. חמישיית המזרח כללה את פני הארדוויי, רג'י מילר, גרנט היל, סקוטי פיפן ושאקיל אוניל, וחמישיית המערב כללה את דן מארלי, לטרל ספריוול, צ'ארלס בארקלי, שון קמפ והאקים אולאג'ואן. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 139-112, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחר מיץ' ריצ'מונד מסקרמנטו קינגס שהוביל את קלעי קבוצת המערב עם 23 נקודות. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שסיימה ראשונה בבית שלה. MVP של העונה הסדירה - דייוויד רובינסון, סן אנטוניו ספרס שחקן ההגנה של העונה - דיקמבה מוטומבו, דנוור נאגטס רוקי העונה - ג'ייסון קיד, דאלאס מאבריקס וגרנט היל, דטרויט פיסטונס השחקן השישי של העונה - אנתוני מייסון, ניו יורק ניקס השחקן המשתפר של העונה - דאנה בארוז, פילדלפיה 76' מאמן העונה - דל האריס, לוס אנג'לס לייקרס מנהל העונה - ג'רי וסט, לוס אנג'לס לייקרס גביע האזרחות - ג'ו אוטול, אטלנטה הוקס חמישיות העונה חמישיות ההגנה חמישיות הרוקיז סגל האלופה, יוסטון רוקטס: האקים אולאג'ואן, קלייד דרקסלר, רוברט הורי, קני סמית', מריו אלי, סם קאסל, פיט צ'ילקוט, ורנון מקסוול, צ'אקי בראון, צ'ארלס ג'ונס, ז'אן טבק וקארל הררה. מאמן ראשי: רודי טומג'נוביץ'. מדיה וקבצים בנושא עונת 1994/1995 ב-NBA בוויקישיתוף סיכום עונת 1994/1995 באתר nba.com על חזרתו של ג'ורדן מפרישה באתר nydailynews.com כתבה בנוגע לקשת השלוש ב-NBA באתר nytimes.com סיכום דראפט 1995, באתר ה-NBA] סיכום משחק האולסטאר 1995, nba.com