laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמש בוגדנית

שמש בוגדנית (ברוסית: Утомлённые солнцем) הוא קופרודוקציה רוסית-צרפתית, סרט קולנוע דובר רוסית עטור שבחים בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס הפדרציה הרוסית. בנוסף גרף הסרט את פרס דקל הזהב של פסטיבל קאן 1994. לסרט יצאו 2 סרטי המשך בשנים 2010–2011: "שמש בוגדנית 2: הציפייה" ו"שמש בוגדנית 2: המצודה". זו דרמה היסטורית חזקה שמתמקמת בלבה של משפחת גנרל רוסי בתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין בשנות ה-30. לאידיליה הצ'כובית הזו, על שדות החיטה שלה, הסמובר המסורתי ושירי הבללייקה, חודר מאהבה לשעבר של האישה, המשמש סוכן במשטרה החשאית, התליינית הרשמית של המשטר הרצחני. ברית המועצות, קיץ 1936. בני משפחה וחוג ידידיה, מרביתם אמנים מוזיקאים וסופרים, מעבירים את ימי הקיץ בדאצ‘ה כפרית שלווה במבואות מוסקבה. את האידיליה מפר איש המשטרה החשאית של סטלין, דמיטרי החוזר לבקר את מַרוסיה, אהובתו לשעבר לאחר שלא התראו עשר שנים. היא בינתיים נישאה למפקד בכיר ונערץ בצבא האדום סרגיי קוטוב ונולדה להם בת, נדיה. מסתבר שבינתיים הצטרף דמיטרי אל שורות המשטרה החשאית של סטלין ועוסק בחיסול המתנגדים למשטר. עד מהרה מתגלה האמת על ביקורו: שילוב של נקמה אישית עם עבודה. סרגיי קוטוב — הוא קצין צבאי מוערך, קומוניסט בלב ונפש, עטור באותות וגיבור מלחמת האזרחים. הוא חי בדאצ'ה עם רעייתו מַרוסיה, ילדתם הקטנה נדיה וקרוביה של מרוסיה, משפחת אינטלקטואלים, בעלי עבר מפואר עוד מתקופת הצאר. אל חייהם השקטים פורץ מיטיה — אציל לשעבר ואיש התנועה הלבנה שהיה מאהבהּ של מרוסיה, לפני היעלמותו בשנת 1928. עם הגעתו הוא מוצג בפני נדיה בתור "הדוד מיטיה", אך עד מהרה מתברר כי הוא הגיע אל הכפר על מנת לעצור את קוטוב בהוראה מגבוה וכחלק מהטיהורים הגדולים. "שמש בוגדנית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שמש בוגדנית", באתר נטפליקס "שמש בוגדנית", באתר AllMovie (באנגלית) "שמש בוגדנית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שמש בוגדנית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שמש בוגדנית", באתר אידיבי "שמש בוגדנית", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "שמש בוגדנית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Soleil trompeur". Ecumenical Jury. 28 במרץ 2004. נבדק ב-10 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Beumers, Burnt By the Sun: The Film Companion, p. xi. "Past Winners 1990-1999". AACTA.org. נבדק ב-10 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Film Not in the English Language in 1996". British Academy of Film and Television Arts. נבדק ב-10 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאגנוס שבינג

מאגנוס אורן אייולפסון שבינג (באיסלנדית: Magnús Örn Eyjólfsson Scheving; נולד ב-10 בנובמבר 1964) הוא יזם, סופר, מפיק, שחקן, דוגמן, מרצה ואתלט איסלנדי. הוא היה היוצר, המפיק וכוכב סדרת הטלוויזיה לילדים "נווה עצלנות", בה גילם את דמותו של ספורטקס. שבינג נולד בבורגרנס, איסלנד ב-10 בנובמבר 1964. את עבודתו הראשונה עשה בגיל 15 כמרכזן טלפוניה בעיירת הולדתו. בגיל 20 הוא החליט עם חברו פיילניר פורגיירסון (Fjölnir Þorgeirsson) שכל אחד יבחר ענף ספורט מסוים, ולהצטיין בו תוך שלוש שנים. שבינג בחר בסנוקר בעבור פיילניר, ופיילניר בחר בפעילות אירובית בעבור שבינג. מדיה וקבצים בנושא מאגנוס שבינג בוויקישיתוף מאגנוס שבינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאגנוס שבינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאגנוס שבינג, באתר AllMovie (באנגלית) מאגנוס שבינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאגנוס שבינג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
קפה דה פלור

קפה דה פלור (בצרפתית: Café de Flore) הוא בית הקפה הוותיק ביותר בפריז. הוא שוכן בפינת הרחובות שדרות סן ז'רמן ורחוב סן בנואה, סן ז'רמן דה פרה והרובע השישי של פריז. הוא נודע בשל הלקוחות הידועים שפקדו אותו. הקפה נוסד בשנות השמונים של המאה ה-19, בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. שמו לקוח מפסלה של פלורה (אנ'), אלת הפרחים ועונת האביב במיתולוגיה הרומית, הניצב בצידה השני של השדרה. הסופרים ז'וריס-קרל הויסמנס ורמי דה גורמון היו שניים מהידוענים הראשונים שנמנו על סועדיו הקבועים של המקום. בשלהי המאה ה-19 שארל מוראס כתב את ספרו Au signe de Flore בקומתו הראשונה של קפה דה פלור, בה גם נוסדה Revue d'Action Française בשנת 1899. קפה דה פלור נודע כמקום מפגש של סופרים ופילוסופים. ז'ורז' בטאיי (אנ'),‏ Robert Desnos, ‏Léon-Paul Fargue, ‏רֵמוֹן קֶנוֹ היו בין באי המקום הקבועים, כמו גם פבלו פיקאסו. ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'ואו אנלאי היה אף הוא לקוח קפה של קפה דה פלור במהלך שהותו בצרפת בשנות העשרים של המאה העשרים. קפה דה פלור מעוצב בסגנון אר דקו עם מושבים בצבע אדום, מהגוני ומראות, וחזותו השתנתה רק במעט מאז מלחמת העולם השנייה. מתחרהו העיקרי, קפה לה דה מאגו היה חביב על האליטה האינטלקטואלית הצרפתית בתום מלחמת העולם השנייה. במאמרו "סיפורם של בני בתי קפה" ובספרו "פריז לירח", הסופר האמריקני אדם גרופניק (אנ') נותן הסברים אפשריים לכך שקפה דה פלור נהפך בשלהי שנות התשעים לפופולרי ואופנתי יותר מאשר קפה לה דה מאגו, חרף העובדה שלה דה מאגו היה הקפה החביב על ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר, אלבר קאמי והוגים מפורסמים נוספים בשנות הארבעים ושנות החמישים. פרס דה פלור (אנ') אותו ייסד פרדריק בגבדה בשנת 1994, מחולק מדי שנה בקפה דה פלור. מדיה וקבצים בנושא קפה דה פלור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קפה דה פלור André Balbo, Pauline, Café de Flore, à Saint Germain des Prés, 26 février 2013 The Flore: A café for poets, and then philosophers. paris-bistro.com/
יאיר אור

יאיר אור (נולד בשנת 1978) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המכהן כסגן מפקד עוצבת הגליל. קודם לכן פיקד על חטיבת קרייתי. אור גדל בקיבוץ טירת צבי. אביו זולי (שלמה) אור היה קצין שריון ששימש קצין אג"ם וראש מטה חטיבה 679. אור התגייס לצה"ל בשנת 1996 לאחר מסלול לוחם עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. הוא שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד פלוגת וולקן בגדוד 77 וקצין אג"ם של חטיבה 7. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 77 וגדוד 196. בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 77, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. בהמשך שימש סגן מפקד חטיבה 7 בשנים 2014–2015 כולל במהלך במבצע צוק איתן. לאחר מכן מונה למפקד גדוד דקל בבה"ד 1 בשנים 2015–2016. ב-11 ביוני 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת קרייתי. במקביל לתפקידו כמפקד חטיבת קרייתי שימש כראש תחום שריון במפקדת זרוע היבשה. ב-2019 מונה לסגן מפקד עוצבת הגליל. בשנת 2022 פרש משירות פעיל. עדיין משמש בשירות המילואים כסגן מפקד עוצבת הגליל. לאחר פרישתו מונה לתפקיד מנכ"ל החברה הכלכלית של מועצה אזורית עמק המעיינות. אור נשוי ואב לארבע- זיו, אליה, זהר ונרי, הוא נכדו של מאיר אור, סופר והוגה דעות ציוני דתי, ונינו של הרב יוחנן זרחי. Hamal Meniv (2014-09-27), קול ישראל, ראיון עם סמח"ט חטיבה 7, סא"ל יאיר אור, 27.09.14, נבדק ב-2017-02-02 שורת מינויים בצה"ל, ‏26/09/2016
עונת 1986/1987 בבונדסליגה

עונת 1986/1987 הייתה העונה ה-24 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-8 באוגוסט 1986 והסתיימה ב-17 ביוני 1987. בלאו-וייס ברלין ופ.צ. הומבורג עלו מהליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדות המועדונים. באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם השלישית ברציפות ובפעם התשיעית בתולדות המועדון. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה. פורטונה דיסלדורף ובלאו-וייס ברלין ירדו לבונדסליגה השנייה. פ.צ. הומבורג שיחקה בצמד משחקי מבחן (מפגש כפול) נגד פ.צ. סנט פאולי ונותרה בליגה הבכירה. אובה ראן (בורוסיה מנשנגלדבך) שכבש 24 שערים זכה בתואר מלך השערים של הליגה. נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
לאזר זין

לָאזְר זִין (ברומנית: Lazăr Zin:‏ 1899–1991) היה צייר יהודי-רומני. זין נולד בבוקרשט, רומניה, בשם "זינגר לאזר" (Singer Lazăr), במשפחה של יהודים עניים, בסביבה חסידית, בקרבת בית הכנסת "פורדים". בגלל המצב הכלכלי הקשה החל לעבוד כבר בנעוריו, אך היה צמא ללימודים ולמד בתיכון ערב ולאחר סיומו, ב-1923, נרשם ל"אקדמיה לאמנויות יפות של בוקרשט", בכיתתו של הפסל פרדריק סטורק. המצב הכלכלי אילץ אותו להפסיק לימודיו כעבור שנתיים והוא התגייס לצבא רומניה. ב-1927 שב ללימודים, הפעם ב"בית הספר החופשי לציור" בבאיה מארה, שם הפיק עבודות חשובות, שרק מעטות נשמרו. זין הציג מיצירותיו בהזדמנויות שונות ב"סלון הרשמי" וב-1928 קיבל את פרס אנאסטאסה סימו (פרס למצטיינים בציור המוענק על ידי עיריית בוקרשט). בתחילת שנות השלושים נסע לצרפת ונרשם ללימודים ב"בית הספר הרומני שב-Fontenay aux Roses", אך סולק כעבור חצי שנה. לדבריו סולק על ידי ניקולאה יורגה על רקע היותו יהודי וקומוניסט. נסע למקומות רבים במטרה לשפר את אמנותו בציור פורטרטים, נסע לבלצ'יק, סוריה, פולין, יוון וארץ ישראל. ב-1938, כאשר התכונן לתערוכה של ציוריו, בה התכונן להציג פורטרטים של יהודים וערבים באזור הכותל המערבי ופורטרטים של כורים, החלה רדיפת היהודים ברומניה והחקיקה האנטישמית והתערוכה לא יצאה לפועל. מרבית ציוריו אבדו יחד עם ביתו והסטודיו שלו, שהופצצו במלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה היה בין עובדי הכפייה היהודים שנשלחו לפרק את הקברים בבית העלמין היהודי סבסטופול בבוקרשט. במהלך העבודה, שנמשכה שנים, זין צייר 53 מצבות, כדי לשמר את האמנות של בוני המצבות. אחרי המלחמה נשאר ללא מקום מגורים עד שקיבל דיור בדירה קטנה, בה לא היה לו מקום לצייר. ב-1945 הציג ב"סלון הרשמי לציור, חריטה וכרזה" שלוש כרזות מתוך הסדרה על יצרני התחמושת. הוא עבד כפועל פשוט והתקשה לעסוק בציור. ב-1964, כשהשלטונות החליטו לפרק את בית הכנסת "קולטורה", נרתם להנציח את המראה החיצוני והפנימי על ידי הציור שלה. מכאן המשיך במלאכת התיעוד על ידי ציור מצבות ישנות בבתי עלמין יהודיים בדורוחוי, מיכאילן ושטפנשט ועל כך קיבל פרס ב-1968. זין הלך לעולמו בגיל מופלג, בבית אבות בבוקרשט. Lazăr Zin/ Singer Lazăr (1899 – 1991, București) (ברומנית) ציורים של לאזר זין הדיוקן של לאזר זין מצויר על ידי עדינה פאולה מוסקו
רולף נוסקווית'

רולף נוסקווית' (באנגלית: Rolf Noskwith; ‏19 ביוני 1919 – 3 בינואר 2017) היה מתמטיקאי, תעשיין ואיש עסקים יהודי-בריטי יליד גרמניה, שבמלחמת העולם השנייה נמנה עם הצוות שעסק בפיצוח האניגמה בבלצ'לי פארק. רולף נוסקווית' נולד ב-1919 בקמניץ שבגרמניה. הוריו, חיים ומלכה נוסקוביץ', נולדו בלודז' שבפולין והיגרו לגרמניה, שם הקימו מפעל טקסטיל. עם החמרת המצב הפוליטי והכלכלי ברפובליקת ויימאר מכרו הוריו את נכסיהם בגרמניה ובשנת 1932 היגרו עם ילדיהם, רולף ואלכסנדרה, לאנגליה והתיישבו בנוטינגהאם. בשנת 1936 הקים אביו מפעל טקסטיל בשם צ'רנוס (Charnos), באילקסטון שבמחוז דרבישייר. נוסקווית' למד מתמטיקה בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1939 נפסל לשירות צבאי מחמת בריאותו. כעבור שנה נבחנה שנית מועמדותו לשירות צבאי, הפעם כבלשן ומפענח צפנים, אך הוא נדחה מחמת מוצאו הגרמני. בניסיון גיוס שלישי, שבו ראיינו אותו צ'ארלס פרסי סנואו ויו אלכסנדר הוא גויס ביוני 1941 לבלצ'לי פארק. הוא עבד ב"צריף 8", שבראשו עמד אלן טיורינג, והתמקד במכונת ההצפנה "אניגמה", ופענח תשדורות מוצפנות של הקריגסמרינה וגורמים נוספים עד 1945. בין השאר נודע בכישרונו לשימוש בטכניקת התקפת גלוי-ידוע. הוא נשאר בבלצ'לי פארק גם לאחר המלחמה, והמשיך לעסוק בפענוח צפנים. ביוני 1946 פרש מבלצ'לי פארק והצטרף למפעל הטקסטיל שייסד אביו, וב-1952 מונה ליושב ראש החברה. בסביבות שנת 2000 הפך ליו"ר לא פעיל. נוסקווית' התחתן עם אנטה גרינבאום, שהגיעה מגרמניה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט, ולהם בן אחד. רולף נוסקווית' נפטר ב-3 בינואר 2017, בגיל 97. מדיה וקבצים בנושא רולף נוסקווית' בוויקישיתוף עופר אדרת, היהודי שפיצח את האניגמה הנאצית, באתר הארץ, 2 בפברואר 2017 Martin Sugarman, World War II: Jewish Personnel at Bletchley Park, Jewish Virtual Library Robert Hannigan, The Secret story of the Jewish codebreakers who helped win the war, The Jewish Chronicle, January 26, 2017 Charnos Celebrates 75 years, באתר של חברת צ'רנוס עופר אדרת, היהודי שפיצח את האניגמה הנאצית, באתר הארץ, 2 בפברואר 2017
טרטרוס

טרטרוס (ביוונית: Τάρταρος, בתרגום לעברית: מקום עמוק) הוא אחד מחלקי השאול במיתולוגיה היוונית וממנה הגיע למיתולוגיה הרומית. גרסאות שונות לאמונה זו קיימות בכל הדתות והמיתולוגיות בין השאר כגיהנום במונותאיזם והחלק השלישי של הניפלהיים במיתולוגיה הנורדית. הוא מצוי אף מתחת לממלכתו של האדס, ומשמש כבית כלא אליו משליכים האלים מפלצות ושאר יצורים המאיימים על שלטונם בעולם, כדוגמת הטיטאנים. סיפורים רבים במיתולוגיה עוסקים בטרטרוס. קאמפה נוצרה ונשלחה על ידי קרונוס כדי לשמור על הקיקלופים והענקים בעלי מאה הידיים בטרטרוס, לאחר ששחרר אותם מכלאו של אורנוס. היא נהרגה בידי זאוס כדי שיוכל לשכנע את הקיקלופים ובעלי־מאה־הידיים שיעזרו לו במלחמה נגד הטיטאנים. בנצרות טרטרוס מזוהה עם המקום שבו אלוהים קשר את המלאכים המורדים. האסירים שנכלאו בטרטרוס היו בני אלמוות, שעונשם הכבד ניתן להם מאחר שאי אפשר היה להענישם בעונש הפשוט - הוצאה להורג. בטרטרוס נאסרו תחילה הקיקלופים בעלי העין אחת וגם ההקאטונכרים, בעלי מאה הידיים. לאחר המרד של זאוס באביו, זאוס שחרר את הקיקלופים והקאטונכרים מטרטרוס וזכה בעזרתם. בסוף המלחמה בין האלים לטיטאנים ניצחו האלים, וקרונוס ניכלא בטרטרוס. על פי קארוי קרניי זה היה המקום אליו נשלח הרוצח הראשון - איקסיון, שנידון להיות כבול לגלגל אש. על אסיר אחר בטרטרוס, סיזיפוס, בן האלמוות, נגזר לגלגל שוב ושוב אבן כבדה במעלה הר רק כדי לראותה מדרדרת בחזרה לתחתית כל עת שהתקרב לפסגה. מכאן נגזר הביטוי "עבודה סיזיפית", שמשמעותו עבודה קשה וחסרת תועלת שמשכה אינסופי. לפי המיתולוגיה הנוצרית קשר אלוהים בשלשלאות חלק מהמלאכים שמרדו בו עם לוציפר, בטרטרוס. המפורסם בהם הוא עזאזל. לשאול (ממלכת המתים במיתולוגיה היוונית) שלוש קומות: בקומה העליונה נמצאים קרברוס, האדס ופרספונה. הקומה האמצעית היא בור המוות והשאול, שם נמצאים כל המתים ושדות אליסיום, מקום נשמות הגיבורים הצדיקים. קרוב לליבת כדור הארץ נמצא טרטרוס, הקומה הנמוכה ביותר, אך האדמה מגנה עליו מחום. בטרטרוס מעונים האסירים כדי להמחיש להם את חומרת חטאם. מסופר שאחד העינויים ניתנו לטנטלוס בן זאוס, אשר הרג את בנו פולפוס והגיש מבשרו לאלים. טנטלוס נכלא בטרטרוס והוטל עליו עינוי: מסביבו נמצאים בשפע מים מתוקים ופירות עסיסיים, אך כאשר טנטלוס מתקרב למעיין המים נעלמים, וכאשר הוא שולח את ידו אל הפירות הם נרקבים. עינוי זה נחשב לאחד העינויים הקשים ביותר מפני שטנטלוס היה בן אלמוות, ובטרטרוס אי אפשר למות - כך שהעינוי היה מתמשך, והוא נשאר צמא ורעב לנצח. בטרטרוס קיים נהר פלגתון, אשר מימיו עשויים מאש והוא מרפא את הרשעים כדי שיוכלו להמשיך לסבול. מדיה וקבצים בנושא טרטרוס בוויקישיתוף טרטרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיר בן שמעון

אמיר בן שמעון (נולד ב-14 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי. בן שמעון, בנו של כדורגלן העבר והמאמן מירו בן שמעון ואחיו הצעיר של הכדורגלן רן בן שמעון, התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-2 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת חצי גמר גביע המדינה. עד לסיום העונה רשם עוד 3 הופעות בליגת העל. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף ב-19 משחקי ליגה. בעונת 2013/2014 ערך 18 הופעות ליגה, ובמקביל זומן לסגל הנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שמונה הופעות וכבש שער אחד. לפני תחילת עונת 2014/2015 שיחק את משחקו האחרון בנבחרת, בניצחון 3–0 נגד מקדוניה, בו קרע את הרצועה הצולבת. ב-18 בדצמבר 2015 שיחק בן שמעון את משחקו הראשון מאז הפציעה בתיקו 3–3 נגד הפועל בני לוד. אולם לאחר שחזר מהפציעה התקשה למצוא את מקומו בקבוצה, ובקיץ 2016 הושאל להפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-5 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל רמת גן. ב-10 בינואר 2017 חזר לליגת העל, כאשר חתם בהפועל אשקלון עד לסיום העונה, וסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית. את עונת 2017/2018 פתח ללא קבוצה, וב-31 באוקטובר 2017 חתם בסניצה מליגת העל הסלובקית, אך כעבור זמן קצר שוחרר מהקבוצה. בפברואר 2018 חתם באינטר ברטיסלאבה מהליגה השנייה בסלובקיה. ביוני 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שני שערים ב-30 הופעות בעונת 2018/2019. ב-19 במאי 2019 חתם בן שמעון בעירוני קריית שמונה. מדיה וקבצים בנושא אמיר בן שמעון בוויקישיתוף אמיר בן שמעון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אמיר בן שמעון, באתר Transfermarkt אמיר בן שמעון, באתר Soccerway אמיר בן שמעון, באתר FootballDatabase.eu יגאל ברמן, ‏מכה קשה למ.ס. אשדוד: בן שמעון ייעדר כחצי שנה, באתר ONE‏, 18 באוגוסט 2014 הפועל אשקלון: ברניסלב יובאנוביץ' ואמיר בן שמעון חתמו, באתר וואלה, 10 בינואר 2017 דור ביטון, ‏ליגיונר סלובקי: אמיר בן שמעון חתם בסניצ'ה, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2017 שלום אלבז, ‏דגו מונה למאמן ק"ש, אמיר בן שמעון הצטרף, באתר ONE‏, 19 במאי 2019
שון האניטי

שון האניטי (באנגלית: Sean Hannity; נולד ב-30 בדצמבר 1961) הוא מנחה רדיו וטלוויזיה אמריקאי, סופר ופרשן פוליטי שמרני. [דרושה הבהרה] האניטי נולד בניו יורק, למשפחה ממוצא אירי. למד באוניברסיטת ניו יורק אך לא סיים את הלימודים. החל את דרכו ברדיו בתחנת סטודנטים בשנת 1989. כיום מנחה תוכנית רדיו יומית בת 3 שעות בשם The Sean Hannity Show, תוכנית שהחלה את שידוריה ב-10 בספטמבר 2001. התוכנית משודרת בסינדיקציה ברחבי ארצות הברית, במעל ל-500 תחנות. בשנים 1996–2009 הגיש האניטי בערוץ פוקס ניוז את תוכנית הטלוויזיה היומית "האניטי וקולמס", יחד עם אלן קולמס. התוכנית עסקה בפוליטיקה ואקטואליה. האניטי היה על תקן המגיש השמרן, לצד קולמס הליברל. התוכנית הייתה הפופולרית ביותר בערוץ לאחר תוכניתו של ביל או'ריילי. בשנים 2007–2009 הגיש בערוץ גם תוכנית אירוח שבועית בשם Hannity's America. החל משנת 2009 מנחה האניטי את תוכנית הטלוויזיה היומית Hannity בערוץ פוקס ניוז. האניטי כתב שלושה ספרים שהגיעו לרשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס. במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, זכה האניטי לתשומת לב רבה בזכות הקידום של המועמד הרפובליקאי דונלד טראמפ, שלימים הפך לנשיא ארצות הברית. בפברואר 2020, בזמן תחילת מגפת הקורונה בארצות הברית אמר האניטי כי אנשי שמאל משתוקקים כי נגיף הקורונה יזרע הרס בארצות הברית כדי לצבור נקודות פוליטיות. במרץ של אותה שנה הוא טען כי הווירוס הוא "מתיחה" ואמר "שאולי זה נכון" שהתפרצות הקורונה היא מזימה שתוכננה על ידי ה"Deep state".[1] [2] מאוחר יותר באותו חודש, לאחר שהתפרצות המחלה הפכה למגפה וטרמפ הכריז על מצב-חירום לאומי, האניטי החל לתייחס לווירוס ברצינות גדולה יותר, והכחיש כי התייחס כי טען שהמגפה היא מתיחה. [3] האניטי נשוי ואב לשני ילדים. מדיה וקבצים בנושא שון האניטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שון האניטי (באנגלית) שון האניטי, ברשת החברתית פייסבוק שון האניטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון האניטי, ברשת החברתית אינסטגרם שון האניטי, ברשת החברתית Goodreads שון האניטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאמר מרדכי

האם התכוונתם ל... מרדכי כרמי – רב ודיין בקרפנטראץ שבפרובנס. נודע בעיקר בזכות ספרו ההלכתי מאמר מרדכי על השולחן ערוך. מאמר מרדכי (ספר שו"ת) – ספר שאלות ותשובות בהלכה מהרב מרדכי אליהו.
סנדי ולש

סנדי ולש (באנגלית: Sandy Welch; נולדה ב-6 בדצמבר 1953) היא תסריטאית קולנוע וטלוויזיה בריטית. ולש נולדה בעיר צ'סטר שבאנגליה. היא בוגרת בית הספר הלאומי לקולנוע ולטלוויזיה (אנ'). כתסריטאית כתבה ולש סדרות טלוויזיה רבות עבור ה-BBC. בין השאר כתבה את "The Magnificent 7", עיבוד לרומן "ידידנו המשותף" מאת צ'ארלס דיקנס, ומיני-סדרה "צפון ודרום" עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גאסקל. עוד כתבה את התסריט למיני-סדרה "ג'יין אייר" המבוססת על הרומן מאת שרלוט ברונטה ששודר לראשונה ב-2006. ב-2009 עיבדה את הרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן ואת הסיפור "בטבעת החנק". ב-1999 זכתה ולש בפרס באפט"א לסדרת הדרמה הטובה ביותר על המיני-סדרה "ידידנו המשותף". היא חלקה את הפרס עם קתרין ורינג וג'וליאן פרינו. ב-1999 הייתה מועמדת לפרס אדגר לסרט הטלוויזיה או המיני-סידרה הטובים ביותר עבור "A Dark Adapted Eye". ב-2007 הייתה ולש מועמדת לפרס אמי לתסריט מצטיין למיני-סדרה סרט או ספיישל דרמה עבור המיני-סדרה "ג'יין אייר". ב-1983 התחתנה ולש עם המחזאי סטיבן פוליאקוף. לבני הזוג יש שני ילדים. גרנג' היל (1981) Grange Hill - 2 פרקים (1990) 4 Play - פרק אחד (1992) A Fatal Inversion (1994) A Dark Adapted Eye (1995) Tears Before Bedtime (1996) Frontiers ידידנו המשותף (1998) Our Mutual Friend (2001) Sweet Revenge - סרט טלוויזיה צפון ודרום (2004) North & South (2005) Magnificent 7 - סרט טלוויזיה ג'יין אייר (2006) Jane Eyre אמה (2009) Emma בטבעת החנק (2009) The Turn of the Screw רומיאו ויוליה (2014) Romeo and Juliet סנדי ולש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סנדי ולש, באתר AllMovie (באנגלית) Petrie, Duncan; Stoneman, Rod (2014). Educating Film-makers: Past, Present and Future. London, United Kingdom: Intellect Books. p. 113. ISBN 1783201851. Jane Eyre Awards "Sandy Welch Profile". theagency.co.uk/. The Agency. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Stephen Poliakoff". thepeerage.com. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Emma Screenwriter Q & A". pbs.org/. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה)
עונת 1987/1988 בבונדסליגה

עונת 1987/1988 הייתה העונה ה-25 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-31 ביולי 1987 והסתיימה ב-21 במאי 1988. הנובר 96 וקרלסרוהה עלו מהליגה השנייה. ורדר ברמן זכתה בתואר האליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה. שאלקה 04 ופ.צ. הומבורג ירדו לבונדסליגה השנייה. וולדהוף מנהיים שיחקה במשחקי מבחן נגד דרמשטאדט 98. המפגש הכפול הסתיים ללא הכרעה. במשחק השלישי, לאחר 120 דקות של משחק ללא שערים ההכרעה עברה לבעיטות עונשין. וולדהוף מנהיים ניצחה 5:4 ונותרה בליגה הבכירה. יורגן קלינסמן (שטוטגרט) שכבש 19 שערים זכה בתואר מלך השערים של הליגה. נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
עונת 1988/1989 בבונדסליגה

עונת 1988/1989 הייתה העונה ה-26 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 ביולי 1988 והסתיימה ב-17 ביוני 1989. פ.צ. סנט פאולי ושטוטגרטר קיקרס (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) עלו מהליגה השנייה. באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם העשירית בתולדות המועדון. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה. הנובר 96 ושטוטגרטר קיקרס ירדו לבונדסליגה השנייה. איינטרכט פרנקפורט שיחקה במשחקי מבחן נגד פ.צ. זארבריקן ונותרה בליגה הבכירה. תומאס אלופס (פ.צ. קלן) ורולאנד וולפארט (באיירן מינכן) שכבשו 17 שערים זכו בתואר מלך השערים של הליגה. נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
עונת 1989/1990 בבונדסליגה

עונת 1989/1990 הייתה העונה ה-27 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-28 ביולי 1989 והסתיימה ב-12 במאי 1990. לפני תחילת העונה פורטונה דיסלדורף ופ.צ. הומבורג (אנ') עלו מהליגה השנייה. באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-11 בתולדות המועדון. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה. בסיום העונה פ.צ. הומבורג ווולדהוף מנהיים ירדו לבונדסליגה השנייה. בוכום שיחקה במשחקי מבחן נגד פ.צ. זארבריקן ונותרה בליגה הבכירה. פ.צ. זארבריקן הפסידה כרטיס עלייה לליגה הבכירה עונה השנייה ברציפות. יורן אנדרסן הנורווגי, שחקנה של איינטרכט פרנקפורט, אשר כבש 18 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה. הייתה זו הפעם הראשונה בה הוענק התואר לשחקן זר. נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
כיכר העצמאות

האם התכוונתם ל... מאידאן נזאלז'נוסטי – כיכר העצמאות בקייב, בירת אוקראינה כיכר העצמאות (נתניה) – כיכר בנתניה כיכר העצמאות (עפולה) – כיכר בעפולה
טריומף TR3

טריומף TR3 היא מכונית ספורט - רודסטר, 2 מושבים, שיוצרה על ידי חברת טריומף האנגלית בין השנים 1955–1962. יוצרו 74,800 יחידות. מחיר היחידה בהשקה היה 950 לירות שטרלינג. בשנת 1957 שודרג דגם הטריומף TR3 לטריומף TR3A. יוצרו 58,236 יחידות מהדגם. בשנת 1962 שודרג דגם TR3A לדגם טריומף TR3B. הטריומף TR3 יוצר באנגליה, אוסטרליה, בלגיה ודרום אפריקה. חברת טריומף למכוניות (באנגלית: Triumph Motor Company) היא חברה אנגלית לייצור כלי תחבורה. החברה נוסדה ב-1885 כאשר זיגפריד בטמן ומוריס שולט הקימו את חברת "בטמן ושות'" ומכרו אופניים בשם "טריומף" ממפעלם בלונדון, שעבר מאוחר יותר לקובנטרי. גרסת 2 מושבים- גג בד נפתח. גרסת 2 מושבים - גג פח קבוע. מנוע קדמי, 4 צילינדרים, 1,991 סמ"ק, המספק 71 כ"ס ו- 100 כ"ס מנוע 2,138 סמ"ק, משנת 1959 תאוצה 0-97 קמ"ש - 10.8 שניות מהירות שיא - 169.5 קמ"ש תמסורת ידנית 4 מהירויות + אוברדרייב בלמי דיסק קדמיים ותוף אחוריים (משנת 1956) אורך הרכב - 3,835 מ"מ רוחב - 1,422 מ"מ גובה - 1,270 מ"מ בסיס גלגלים - 2,235 מ"מ משקל - 955 ק"ג הדגם יוצר משנת 1957 גריל קדמי רחב בלמי דיסק כסטנדרט ידיות דלת חיצוניות הדגם יוצר משנת 1962 מנוע 1,991 סמ"ק מנוע 2,138 סמ"ק יחס דחיסה 1:9 2 מאיידים תמסורת ידנית מסונכרנת משקל - 969 ק"ג מנוע טריומף TR3A שנת 1961 טריומף TR3A שנת 1961, מבט לתוך הרכב טריומף TR3A שנת 1961 - מבט ללוח הבקרה טריומף TR3A שנת 1960, גרסת גג קשיח טריומף (כלי רכב) טריומף 1300 טריומף הראלד טריומף רודסטר טריומף TR2 טריומף TR5 טריומף איטליה טריומף Stag טריומף GT6 טריומף TR3A (2:30 דקות), יו-טיוב טריומף TR3 (18:46 דקות), יו-טיוב מדיה וקבצים בנושא טריומף TR3 בוויקישיתוף