laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמינר הרב וולף

סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף (מכונה "סמינר הרב וולף", או בקצרה "וולף") הוא סמינר לבנות חרדיות, הכולל בית ספר תיכון וסמינר ללימודי הוראה ומקצועות נוספים בעיר בני ברק. בסמינר מתחנכות כ-2,500 בנות המשתייכות בעיקר לזרם הליטאי או החרדי-ספרדי, והוא נחשב למוסד מבוקש. הסמינר הוקם בשנות ה-50 על ידי הרב יוסף אברהם וולף, בעידודו של החזון איש, כדי לתת מענה לבנות הרוצות חינוך חרדי השומר על עקרונות ומונע השפעות זרות.[דרושה הבהרה] הרב יוסף אברהם וולף ניהל את הסמינר עד שבשנת ה'תש"ל עקב מחלה, העביר את הניהול לידי בנו הרב זאב אלעזר וולף. לאחר פטירת אביו בשנת תשל"ט נקרא הסמינר על שמו "סמינר בית יעקב על שם הרב וולף". בשנותיו האחרונות סייעו לו בניהול הסמינר בנו הרב שלמה וולף, בתו מרים קופשיץ וחתנו הרב נחום קופשיץ. הסמינר היה מיועד לכל הבנות החרדיות המתגוררות במרכז הארץ, ולמשך תקופה ארוכה אף שימש לכל הזרמים. עם הזמן נפתחו סמינרים ייעודיים לזרם החסידי, ורובן של הבנות החסידיות מתחנכות שם. בשנות ה-90, בעקבות הגידול באוכלוסייה ועומס רב בקבלה לסמינר, נפתחו שני סמינרים נוספים הנושאים גם הם את השם "סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף": סמינר הרב כהנא וסמינר הרב מאיר. עשר שנים לאחר מכן נפתח סמינר נוסף לבנות מהמגזר הספרדי הנושא את אותו שם. בהנהלתה של הרבנית אלקיים. הסמינרים הללו אף על פי שכולם נושאים את שמו של סמינר הרב וולף הוותיק מנוהלים עצמאית. בספרי "התקופה ובעיותיה" של מייסד הסמינר הרב וולף, נכתבו קווי היסוד הייחודיים של הסמינר: אהבת ה' ואהבת תורה אמונת חכמים יראת שמים ומידות טובות צניעות ודרך ארץ מדבריו: "השם בית יעקב הוא כולו אמונה, כולו חינוך למידות נעלות בין אדם למקום ולחברו; השם "בית יעקב" אומר - מי היא המצוינת: לבוש צנוע, דקדוק בכשרות והכשרים, דיבור כשר, תפילה בכוונה, שמחה לעזור לזולת. השם בית יעקב כולל בהירות בהשקפות: הערכת תלמיד חכם אבל לא הערכת הפרופסור; שאיפה להדמות לצדקניות של הדורות שעברו גם אם לא למדו. התקווה היא להיות אשת תלמיד חכם אשר תורתו היא חייו ולהיות אם לבני תורה. לא הידיעות הן התכלית אלא ה"דעות"- ההשקפות והמידות. המובחרות שבין החניכות היא "אם הבנים שמחה". "אם נצליח להשריש לתלמידות שתכלית הלימודים לשאוף להידמות לאימותינו, שלא למדו, סימן שהצלחנו בחינוך הבנות". ארבעה השנתונים הראשונים בסמינר הם כיתות ט-יב (א-ד סמינר), לגילאי תיכון. שני השנתונים הבאים, יג, יד (ה, ו סמינר) הם ללימודי הוראה, גננות, תכנות ולימודים נוספים. במסגרת זו מפעיל הסמינר מרכז הכשרה והשתלמויות בשם "אוהל אברהם" בו לומדות חלק מהבנות גם לאחר חתונתן. התלבושת הנדרשת בסמינר אינה אחידה אך התלמידות נדרשות לעמוד בתקנון צניעות המושתת על תקנון בית הדין "משמר התורה", הכולל קביעות לגבי האורך ההולם חצאיות וחולצות, וסוג התכשיטים והאיפור המותר. בשנים בהן מספר הנרשמות לסמינר גדול מהכמות שהסמינר מסוגל לקבל עורך הסמינר הגרלה, והבנות ששמן לא עלה בגורל עוברות לסמינרים כהנא או מאיר. כמו בסמינרי בית יעקב אחרים, גם בסמינר זה נשמעו תלונות על אי-קבלת בנות עקב מוצאן המזרחי. ר' רוז, חנן אלפר, תמר אלמוג. באתר אנשים ישראל.[דרוש מקור] סמינר הרב וולף באתר (כמעט) הכל אודות מוסדות החינוך חיים שקדי, ‏היסטוריה: הרב זאב וולף יפרוש מניהול ´סמינר וולף´, באתר כיכר השבת, 3 ביוני 2011 וולף אברהם, התקופה ובעיותיה, כרך ב חינוך, בני ברק: קרן להוצאת ספרים ע"ש הרב י' א' וולף זצ"ל, תשמ"ג מדברי הרב וולף. פרק שני משכילות ובורות, באתר kotar.cet.ac.il הסמינר פתח חרך: 15 בנות שובצו, באתר בחדרי חרדים, 1 בנובמבר 2009 מוטי לוי‏, האפליה נמשכת: 20 תלמידות ספרדיות מבני ברק יושבות בבית, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2010
אולה אולסטן

סטיג קייאל אולוף (אולה) אולסטן (בשוודית: Stig Kjell Olof (Ola) Ullsten;‏ 23 ביוני 1931 – 28 במאי 2018) היה פוליטיקאי ודיפלומט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1978–1979 וכמנהיג המפלגה העממית הליברלית מ-1978 עד 1983. בשנים 1979 עד 1982 כיהן בנוסף כשר החוץ. במהלך תקופה קצרה ב-1978 וכן בשנים 1980–1982 שימש ממלא מקום ראש הממשלה. נולד בטג, עיר קטנה במחוז וסטרבוטן שסופחה מאוחר יותר לבירת המחוז, אומאו. בילדותו ביקר מספר פעמים בארצות הברית ובשנת 1959 נטל חלק בקמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני הליברלי, נלסון רוקפלר, לתפקיד מושל עיריית ניו יורק. בשנים 1962–1964 עמד בראש תנועת הנוער "הצעירים הליברליים" השוודית ונבחר לפרלמנט השוודי ב-1964. בבחירות 1976 הסוציאל-דמוקרטים איבדו את הרוב בריקסדאג, לראשונה מזה 40 שנה והמפלגה השמרנית, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז הקימו יחד קואליציה. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר להתפתחויות בינלאומיות. בשנת 1978 נבחר אוסטן לראש המפלגה העממית הליברלית, לאחר פרישתו של ראש המפלגה הקודם פר אולמארק מהפוליטיקה. באותה שנה התפרקה הממשלה בשל חוסר הסכמה לגבי עצמאות שוודיה בתחום האנרגיה הגרעינית. אולסטן הקים ממשלה צרה בראשותו שהורכבה מהמפלגה העממית הליברלית ושרים עצמאיים. בבחירות 1979 שוב הוקמה קואליציה של מפלגת המרכז, המפלגה השמרנית והמפלגה העממית הליברלית בראשותו של מנהיג מפלגת המרכז. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר החוץ. בהמשך כיהן כשגריר שוודיה בקנדה, איטליה ובכס הקדוש. נפטר ב-28 במאי 2018. מדיה וקבצים בנושא אולה אולסטן בוויקישיתוף אולה אולסטן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מארינר 8

מארינר 8 (ידועה גם בתור מארינר־H) הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר־מאדים 1971 של נאס"א. הגשושית מארינר 9 הייתה אף היא בתוכנית מארינר־מאדים 1971. מארינר 8 נועדה להיכנס למסלול סביב מאדים ולשדר תמונות שלו לכדור הארץ. בעקבות כישלון השיגור, הגשושית לא נכנסה אפילו למסלול לווייני נמוך אלא חדרה לאטמוספירה ונחתה באוקיינוס האטלנטי זמן קצר לאחר השיגור. מארינר 8 שוגרה על גבי משגר אטלס־קנטאור. 265 שניות לאחר תחילת השיגור הוצתו שני מנועי ה־RL-10 של שלב הקנטאור, אבל המשגר החל לרעוד ויצא מכלל שליטה. הרעידות גרמו לכך שהדלק לא הגיע למנועי שלב הקנטאור ו־365 שניות לאחר תחילת השיגור הוא כבה. שלב הקנטאור והגשושית הופרדו וחדרו לאטמוספירה. שאריות הגשושית התרסקו באוקיינוס האטלנטי כ־1,500 ק"מ מאתר השיגור וכ־560 ק"מ מפוארטו ריקו. תוכנית מארינר־מאדים 1971 כללה שתי גשושיות, מארינר 8 ומארינר 9. לכל גשושית היו משימות שונות לבצע במסלול סביב מאדים אם כי כל אחת יכלה לבצע את המשימות של השנייה. שתי הגשושיות היו אמורות לתפקד לפחות 90 יום במסלול סביב מאדים, שבמהלכם הן יאספו נתונים על ההרכב, הצפיפות, הלחץ והטמפרטורה של האטמוספירה ועל ההרכב, הטמפרטורה וטופוגרפיה של פני הקרקע של מאדים. חלק ממשימותיה של מארינר 8 הוספו לפרופיל המשימה של מארינר 9 ובוצעו בהצלחה. המחקר הכולל, הפיתוח, השיגור והתמיכה הטכנית בכל משימות תוכנית מארינר עלו כ־554 מיליון $. תוכנית מארינר מדיה וקבצים בנושא מארינר 8 בוויקישיתוף פרופיל המשימה של מארינר 8 באתר נאס"א לחקר מערכת השמש. Pyle, Rod (2012). Destination Mars. Prometheus Books. pp. 73–78. ISBN 978-1-61614-589-7. "Mariner 8 launched ... but failed early in flight and ended its mission by splashing into the Atlantic Ocean. ... [Mariner 9] was the first spacecraft to enter orbit around another world. ... [It] continues to orbit Mars to this day, sailing around the planet deaf and dumb in the cold darkness. ... [Mariners 1-10 were] a demonstration of what a bargain these early missions were. For a total cost of $554 millions, the inner solar system had been opened, and brilliantly."
מנדלוביץ'

מנדלוביץ' הוא שם משפחה יהודי, פטרונים של השם מנדל. האם התכוונתם ל... דוד מנדלוביץ' – פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב, ממציא ויזם. שימש בעבר כמדען הראשי במשרד המדע יוסף מנדלביץ' – אסיר ציון בברית המועצות, ור"מ במכון מאיר עמוס מנור (ארתור מנדלוביץ') - ראש השב"כ בין השנים 1953 - 1964 שרגא פייבל מנדלוביץ' – רב ומנהיג חרדי אמריקני, מהראשונים והבולטים במנהיגי היהדות החרדית בארצות הברית במאה העשרים
בוריס הולבן

בוריס הולבן (בצרפתית: Boris Holban;‏ 20 באפריל 1908 – 27 ביוני 2004) היה חייל יהודי רומני, פעיל קומוניסטי מראשי תנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שירת בכוחות המזוינים של רומניה והגיע לדרגת גנרל. נולד בשם ברוך ברוכמן בעיירה אוטאץ' במזרח בסרביה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במולדובה), למשפחה יהודית מהמעמד העובד. ב-1923 הותר גם ליהודים לקבל אזרחות וכך, בין היהודים שהפכו לאזרחי רומניה היה גם הולבן, בן ה-15. ב-1929 התגייס למפלגה הקומוניסטית הרומנית שנאלצה לפעול במחתרת ולכן אימץ לעצמו את הכינוי "בוריס הולבן", שהפך לימים לשמו הרשמי. שנה אחר כך אף נאסר לתקופה קצרה בשל פעילותו הפוליטית הבלתי חוקית הזו. הוא השתחרר מהכלא וגויס לצבא הרומני כנגד רצונו, ערק מהשירות וב-1932 נאסר שוב, הפעם בשל עריקה. ב-1936 ברח לצ'כוסלובקיה מפני השלטונות הרומניים, שהמשיכו לרדוף אחריו בשל פעילותו הפוליטית. במשך השנתיים בערך, בהן שהה במדינה זו, הוא למד הנדסת טקסטיל, מקצוע שעוד ישרת אותו בהמשך חייו. ביולי 1938 עבר לצרפת והצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, מתוך כוונה להצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, אך זה כבר היה קרוב לסיומה של אותה מלחמה והוא לא השתתף בה בסופו של דבר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא צרפת. השתתף בקרבות עם הגרמנים ובמאי 1940 נפל בשבי. הוא נמלט מהשבי בעזרת המחתרת הצרפתית, ואז שב לפריז והצטרף לקבוצת לוחמי מחתרת, חברי המפלגה הקומוניסטית. במרץ 1942 הולבן הצליח לאחד קבוצות שונות של הרזיסטנס, מורכבות מאזרחים זרים תושבי צרפת בני לאומים שונים ובהם יהודים, למחתרת אחת שנקראה F.T.P-M.O.I. בוריס הולבן הפך למפקד הצבאי הראשון של הסקציה הפריזאית בארגון. הקבוצה בפיקודו ביצעה מעל 90 פעולות חבלה וחיסול נגד חיילים גרמנים ומשתפי פעולה צרפתים. באוגוסט 1943 הוא הודח מהפיקוד והוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן כיוון שסירב להגביר קצב הפעולות מחשש שהדבר יביא לחשיפתם. לאחר עזיבתו את הקבוצה בפיקודו של מאנושיאן, היא אכן נתפסה על ידי הגסטפו בנובמבר 1943 וכל חבריה הוצאו להורג. הולבן המשיך ללחום בגרמנים בקבוצה מחתרתית אחרת. לאחר שחרור פריז על ידי בעלות הברית, הוא הצטרף לצבא צרפת ובמסגרתו נלחם בגרמנים עד סוף המלחמה. ב-1946 חזר הולבן לרומניה והצטרף לשורות הצבא הרומני, שנבנה בחסות הצבא האדום ששהה על אדמת רומניה כחיל כיבוש. הוא שירת כקצין פוליטי. במהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל. בתחילת שנות ה-50, במסגרת "טיהור", סולק מן הצבא יחד עם כל הקצינים היהודים. לאחר פרישתו הכפויה מהצבא עבד כמהנדס במפעל טקסטיל עד פרישתו לנמלאות בשנת 1970. בשנת 1979 הצליח לקבל אשרת יציאה מרומניה לצרפת כתייר, כדי להשתתף בחגיגות 35 שנה לשחרור פריז. מאז לא שב לרומניה ונשאר בצרפת. ב-1984 קיבל אזרחות צרפתית, וב-1994 העניק לו נשיא צרפת פרנסואה מיטראן את אות לגיון הכבוד על פועלו כלוחם רזיסטנס בימי מלחמת העולם השנייה. בוריס הולבן נפטר ב-27 ביוני 2004.
מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית

מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית (באנגלית: Jacques Marchais Museum of Tibetan Art) הוא מוזיאון אמנות בגבעת ליטהאוס בסטטן איילנד בעיר ניו יורק שבארצות הברית. המוזיאון ממוקם בשני מבנים עשויים אבן, הבנויים בצורה של מנזר בסגנון מנזרי הרי ההימליה. המוזיאון נבנה בין 1945–1947 בחסותה של ג'קלין קלובר, שחקנית וסוחרת באמנות אסייתית הידועה בכינויה "ז'אק מרשיי". אף שמעולם לא ביקרה בטיבט, קלובר התאהבה באמנות הטיבטית בשנות ה-30 של המאה ה-20 והקדישה את חייה לאסוף אמנות טיבטית. במוזיאון מעל 1,200 מוצגים של אמנות טיבטית החל מהמאה ה-15 ועד המאה ה-20 הכוללים פסלי מתכת, חפצי פולחן ותמונות היסטוריות. בשנת 1991 ביקר הדלאי למה - טנזין גייאטסו במוזיאון. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
זליק מאזור

זֶלִיק (זליג) מַאזוּר (בכתיב יידיש: זעליג מאַזור; Zelik Mazur;‏ 1913, קרטוז-ברזה, רוסיה הלבנה – ספטמבר 1970, סאו פאולו, ברזיל) היה סופר יידיש, עורך, סופר ילדים ומוציא לאור של עיתון ילדים, יהודי ממוצא פולני-רוסי שפעל בארגנטינה ובברזיל. מאזור התייתם בגיל רך, וגדל בבית יתומים יהודי בעיר בריסק שבתקופה זו הייתה חלק של האימפריה הרוסית. כבר בהיותו בר מצווה החל לכתוב, לערוך ולהוציא לאור עיתוני ילדים ביידיש, מאוירים וכתובים בידיו. בגיל חמש עשרה פרסם רשימות נוגעות ללב על החיים בבית היתומים, בעיתוני הילדים היידישאיים הגדולים בוורשה. בשנת 1931 היגר זליק מאזור מפולין לארגנטינה, והשתקע בבואנוס איירס. בתחילה עבד בטחנות קמח ואצל סוחרי תבואות, אך עד מהרה פרץ לעולם העיתונות וספרות הילדים היהודית בארגנטינה. סיפור ילדים משלו זכה בפרס ראשון בתחרות של סיפורי יידיש בשנת 1935, והוא הפך לסופר ועיתונאי המתפרנס מכתיבתו. סיפורי הילדים שלו נדפסו, עד השמדת יהדות אירופה, בכל רחבי העולם היהודי. הוא פרסם את יצירותיו גם תחת שמות בדויים, בין השאר חתם בשמות משה קוזה, ז. הירשלזון וזליקסון. בשנת 1939 ייסד את עיתון הילדים היידישאי "אַרגעניטנער ביימעלעך" ("אילנות קטנים של ארגנטינה"), שהיה למפעל חייו. לעיתון זה הקדיש את רוב שנותיו, בעריכה באיסוף וליקוט, בכתיבה ובאיור. יותר משלושים שנה הופיע עיתון הילדים המשובח שלו. אבל קהל קוראי היידיש בארגנטינה, ביתר יבשת אמריקה ובאירופה הלך והתמעט, ובשנים האחרונות היה זה למעשה עיתון ללא קוראים. בשנות חייו האחרונות היה נציג העיתון "יידישע פרעסע" (שיצא בריו) בסאו פאולו. נפטר בסאו פאולו בספטמבר 1970, בן 57. זליק מאזור פרסם למעלה מעשרה כרכים של סיפורי ילדים, וכרכי העיתון שלו מגיעים לעשרות. ספריו לא תורגמו לעברית, אך מספר ספרים בודדים תורגמו לספרדית, ויצאו לאור בבואנוס איירס. זליק התחתן עם ציפורה קנטור בשנת 1941 שהיא בת למלחין קנטור בארגנטינה והיא בעצמה למדה לנגן וכתבה שירים בישראל. היו להם שלושה ילדים שהתגוררו בישראל: שניים מהם בקיבוץ רמות מנשה, צבי ועקיבא מאזור, ובת, יעל קופמן, בגן יבנה. השלושה נפטרו בשנים 2018–2022[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא זליק מאזור בוויקישיתוף קורות חיים David Markus, 'Brazil', American Jewish Year Book 1971 vol.72, p. 313.
פארמר

פארמר (Farmer) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו איכר. האם התכוונתם ל... ארט פארמר (אנ') – חצוצרן ג'אז אמריקאי ג'ון פארמר – מלחין אנגלי ג'ורדן פארמר – כדורסלן אמריקאי דזמון פארמר – כדורסלן אמריקאי מילן פארמר – זמרת צרפתייה פיליפ חוזה פארמר – סופר אמריקאי
גרנד טר (קלדוניה החדשה)

גרנד טר (בצרפתית: Grande Terre - מילולית: האדמה הגדולה; בעגה המקומית מכונה האי Le Caillou - "הסלע") הוא האי הגדול והמרכזי בקלדוניה החדשה. הוא האי הגדול באיי צרפת, השני בגודלו בים האלמוגים, השישי בגודלו בדרום האוקיינוס השקט (אחרי גינאה החדשה, שני האיים של ניו זילנד, טסמניה ובריטניה החדשה) וה-52 בגודלו בכל העולם. שטחו 16,372 קמ"ר, אורכו כ-400 ק"מ ובנקודה הרחבה ביותר רוחבו מגיע ל-64 ק"מ. העיר הגדולה באי היא נומאה, בירת קלדוניה החדשה. מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק צפה באי ב-4 בספטמבר 1774 וקרא לו "קלדוניה החדשה", כאשר קלדוניה הוא שמה הלטיני של צפון סקוטלנד. מאוחר יותר הפך השם לשמם של כל האיים באזור, ולא רק של אי זה. החוף המערבי של האי נחקר בידי ז'אן-פרנסואה לה פרוז ב-1788, מעט לפני היעלמותו. ב-1853 הורה נפוליאון השלישי על כיבוש קלדוניה החדשה והפיכתה למושבת עונשין, ובין השנים 1864-1897 נשלחו לאי כ-20,000 אסירים צרפתיים. ב-1878 ארגן אחד מראשי שבטי הילידים (הקנאק) מתקפת גרילה על הכובשים הצרפתיים, התקפה שעלתה בחייהם של כ-200 חיילים צרפתים וכאלף מבני הילידים. ראש השבט המורד נבגד בידי ראש שבט מתחרה, וחוסל. ראשו נכרת ונשלח לתצוגה במוזיאון בפריז, אך מאז נגנב הראש. בעקבות מרד זה, גורשו הילידים מאדמותיהם והועברו לתוך אזורים קטנים וצפופים. מספרם פחת דרסטית תוך תקופה קצרה (מכ-60,000 ב-1878, לכ-27,000 ב-1921). לאחר כיבוש צרפת, מושל האי תמך בממשלת צרפת החופשית, והאי הפך למעוז חשוב לכוחות בעלות הברית. בקרב ים האלמוגים שימש האי כבסיס הצי האמריקני. לאורך האי משתרע רכס ההרים Chaîne Centrale, עם חמש פסגות מעל 1,500 מטרים. הגבוהה שבהם היא הר פנייה, שגובהו 1,628 מטרים. רכס ההרים החוצה למעשה את האי לכל אורכו, גורם לשינויי אקלים בין שני חופיו: בעוד שהחוף המערבי יבש ומוגן מפני רוחות הסחר והנוף הוא בעיקר סוואנות, הרי שהחוף המזרחי בעל אקלים טרופי. תצורה אחרת הנפוצה בקצהו הדרומי של האי, היא ה-maquis הנפוץ בעיקר באגן הים התיכון - תצורה צפופה של עצים קטנים (עד כ-4 מטר), מרובי גזעים, בעלי עלים קשים, יחד עם שיחים גבוהים ונמוכים - קשי עלים גם הם, עשבוניים שונים ומטפסים. בתצורה זו, מעורבות זו בזו שכבות הצומח, ואפיונן לא מוגדר. קרקע האי ייחודית בהיותה אולטרה-מאפי, בעקבות פעילות גאולוגית בשלישון. פעילות גאולוגית נוספת גרמה להתמרת סלע היסוד, וליצירת צפחה וצפחה כחולה בכמויות גדולות. מדיה וקבצים בנושא גרנד טר בוויקישיתוף גרנד טר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) David Stanley, South Pacific Handbook, Moon Publications, 1989, עמ' 550-565 10 NOUVELLE- CALÉDONIE 23 summits with prominence of 1,500 meters or greater באתר http://peaklist.org. סטנלי גורס שגובה ההר הוא 1639 מטרים. Géologie de la Nouvelle Calédonie
קוסובו במשחקים האולימפיים

קוסובו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בוועד האולימפי שלה בשנת 2014. כשהייתה קוסובו חלק מיוגוסלביה, התחרו ספורטאים קוסוברים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. ב-2008 הכריזה קוסובו באופן חד-צדדי על עצמאותה מסרביה. למעלה מ-100 מדינות הכירו בה עד כה, אך מדינות רבות אינן מכירות בה כמדינה עצמאית, והיא אינה חברה באו"ם. כתוצאה מהכרזת העצמאות, חדלו הספורטאים הקוסוברים ליטול חלק במסגרות הסרביות, ואף שסרביה עדיין רואה בקוסובו חלק בלתי נפרד ממנה, פעילות הספורטאים הקוסוברים במסגרות הסרביות לא הייתה מעשית, ובאולימפיאדות שנערכו מאז הכרזת העצמאות לא היו ספורטאים קוסוברים במשלחות הסרביות. ספורטאית קוסוברית אחת בכל זאת התחרתה באולימפיאדת לונדון (2012), הג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהשתתפה כחלק מהמשלחת האלבנית, והודחה בסיבוב השני. הוועד האולימפי של קוסובו, שהוקם כבר ב-1992, הוכר בסופו של דבר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 2014, על אף התנגדותה של סרביה, וקוסובו החלה להשתתף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). להכרה אין השלכות על סוגיית ההכרה בקוסובו כמדינה, שכן בוועד האולימפי הבינלאומי חברים ועדים אולימפיים רבים של טריטוריות שאינן מדינות, כגון פוארטו ריקו, הונג קונג, הרשות הפלסטינית, ועוד. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הראשונה בה השתתפה משלחת קוסוברית, התחרו 8 ספורטאים מקוסובו, והג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהתחרתה בלונדון תחת הדגל האלבני, זכתה במדליית הזהב הראשונה בתולדות המדינה. יתר הספורטאים רשמו הישגים זניחים. קוסובו ממקדת את מאמציה בענף אחד - ג'ודו נשים, בו היא מצטיינת, וגרפה שלוש מדליות זהב - אחת בריו 2016 ושתיים בטוקיו 2020. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: קוסובו במשחקים האולימפיים לנוער יוגוסלביה במשחקים האולימפיים סרביה ומונטנגרו במשחקים האולימפיים מדיה וקבצים בנושא קוסובו במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף האתר הרשמי של הוועד האולימפי של קוסובו היסטוריה: קוסובו תשתתף במשחקים האולימפיים ב-2016, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2014 הן כן, אנחנו (בינתיים) לא: המפתיעות שזכו בזהב, והמועמדים שנותרו לישראל, באתר ynet, 27 ביולי 2021 "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-14 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-14 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
פצצת חבית

פצצת חבית היא פצצה פרימיטיבית וזולה לייצור אשר מוטלת ממסוק או מטוס תובלה. פצצות חבית נודעו בעיקר כאמצעי לחימה של משטרים רודניים כנגד התקוממויות עממיות תוך הפרה של אמנות לוחמה בינלאומיות. מעטפת הפצצה היא בדרך כלל חבית אטומה או מיכל דומה כגון דוד מים ישן. בתוך החבית או הדוד מועמס חומר נפץ או תערובת נפיצה אחרת שאינה תקנית. בחלק מפצצות החבית מוצמדים לדפנות החבית מסמרים, ברגים, כדורי ברזל או פיסות מתכת אחרות שיוצרים רסס ונועדו להגביר את ההרס והפגיעה מהן. משקלה של פצצת חבית הוא מאות קילוגרמים אחדים ולעיתים מגיע לטון. בשל צורת הפצצה, שאינה אווירודינמית, ואופן הטלתה הידני, פגיעתה אינה מדויקת ועל כן היא משמשת כנשק סטטיסטי אשר מופעל באזורים מאוכלסים צפופים, גם מתוך כוונה להטיל טרור. עלות ייצור פצצת חבית נמוכה ומוערכת בכ- 200 - 300 דולר אמריקאי. החל משנת 1990 נעשה שימוש בפצצות חבית עמוסות בחומר נפץ ומסמרים שהוטלו ממטוסי מטען בסודאן כנגד מתקוממים בדרום המדינה ובדרפור. במלחמת האזרחים בסוריה עשה חיל האוויר הסורי שימוש נרחב בפצצות חבית כנגד המורדים. מוערך כי במהלך המלחמה הוטלו כ- 5,000-6,000 פצצות חבית שמהן נהרגו כ- 20,000 אזרחים סוריים. מדיה וקבצים בנושא פצצת חבית בוויקישיתוף רויטרס, הנשק הקטלני של אסד: חביות נפץ בעיר חלב, באתר ynet, 2 בפברואר 2014 עמר ויקסלבאום‏, צפו: מסוק של צבא אסד מטיל חבית נפץ באזור מגורים, באתר וואלה, 21 במאי 2014
פאידיאה

פאידיאה (ביוונית: παιδεία) הוא מונח ביוונית שמשמעו "מכלול הידע וההכשרה שבן התרבות נדרש להם כדי להשיג שלמות אנושית", או "חינוך של החבר האידיאלי בחברה". הוא מבוסס הן על רכישת ידע ומיומנויות, אך חשוב יותר - על תרגול אזרחות פעילה ומשתתפת בתהליכים הפוליטיים. ראשית הפאידיאה מתוארכת לסביבות המאה ה־5 לפנה"ס. במדינה היוונית העתיקה, הפוליס, הילדים זכו לחינוך שכלל מגוון של מקצועות, כמו אריתמתיקה, פילוסופיה, מוזיקה, ותרגילים גופניים. אידיאלים חינוכיים אלה נחשבו בעיני היוונים בסיסיים, חיוניים, ובעלי תפקיד משמעותי בפיתוח עתידו של הילד[דרוש מקור]. על פי עדויות שתוארכו לשנת 55 לפנה"ס, כללו לימודי הפאידאיה גם הכשרה רטורית המיועדת לנואמים, שנקראה "Cicero’s humanitas", ותרגומה המילולי הוא "טבע האדם". הכשרה זו התפשטה מאוחר יותר לעולם היווני-רומי בכלל ובה טמונים שורשי מדעי הרוח המודרניים. היוונים ראו את הפאידיאה כחינוך האידיאלי עבור מעמד האצולה, שנטה לאינטלקטואליזציה של תרבותם ורעיונותיהם. התרבות והנוער נוצרו לאידיאל של kalos kagathos ("יפה וטוב"). פאידיה נועדה גם כדי ללמד ידע כשעצמו, אך לא פחות חשוב - להנחיל את הסגולות הנדרשות מאזרח הפוליס האידיאלי. אזרח כזה יהיה בעל חינוך מעולה, מושחז ומעודן הן באינטלקט, הן במוסר והן בגוף, ויוכל לתפוס את מקומו כחבר מעורב בניהול ענייני הפוליס ובקביעת מדיניותה. בהתאם לכך, כללה הפאידיאה לימודים של תחומי ידע שונים וגם התמקדות בסוציאליזציה של ילדים ונערים בתוך הסדר האריסטוקרטי של הפוליס. ההיבטים המעשיים שלה כללו נושאים כמו רטוריקה, דקדוק ופילוסופיה, כמו גם חשבון ורפואה. התעמלות והיאבקות זכו להערכה בשל השפעתן על הגוף לצד החינוך המוסרי שהעניקו לימודי מוזיקה, שירה ופילוסופיה. גישה זו לגידולו של גבר יווני בעל השכלה מוקפדת ומאוזנת הייתה נפוצה בעולם דובר היוונית, למעט בספרטה שבה הייתה נהוגה שיטה פדגוגית אחרת שנקראה "אגוגה", שטפחה כישורים צרים יותר ונתנה עדיפות לתרבות צבאית. איסוקרטס עסק רבות במושג בפדאידיאה ובסוגיית החינוך האידיאלי לנער ולחברה. אריסטו מתאר את הפאידיאה בספר השמיני של הפוליטיקה, וטוען שחינוך צריך להיות מערכת ציבורית, ולא להישאר בידי יחידים. הוא ממשיך ומתלבט מה צריך לכלול חינוך ראוי, ומנסה לקבוע מהי תרומתו של כל תחום לטיפוח המידות הטובות. הוא מפרט את הדרכים שבהן הוא מאמין שצריך לבצע אימוני התעמלות, ומעלה כמה תרגילים ספרטניים כדי לראות את היתרונות והחסרונות של המערכת שלהם. הוא גם עורך השוואה בין הפאידיאה הפן-הלנית לאגוגה הספרטנית. גימנסיון ארטה שבע האמנויות החופשיות מדיה וקבצים בנושא פאידיאה בוויקישיתוף פאידיאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מכון שלום הרטמן, אם תרצו, אין זו רק אגדה: ללמוד הלכה גם ממי שמאתגר אותה, באתר מכון שלום הרטמן, ‏20/2/2020 Takis Fotopoulos, From (mis)education to Paideia, The International Journal of INCLUSIVE DEMOCRACY Vol. 2, No.1 (September 2005), 2005 מדעי הרוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
גרנד טר

גרנד טר (בצרפתית: Grande Terre) הוא שם צרפתי שמשמעו "אדמה גדולה". השם ניתן בדרך כלל לאי המרכזי בארכיפלג. האם התכוונתם ל... גרנד טר (קלדוניה החדשה) – האי המרכזי בקלדוניה החדשה. גרנד טר (גוואדלופ) – האי המזרחי מבין שני האיים העיקריים של גוואדלופ. גרנד טר (מיוט) – האי המרכזי במיוט. גרנד טר (קרגלן) – האי המרכזי באיי קרגלן. גרנד טר (אלדברה) – האי המרכזי באטול אלדברה.
קופרס טאון

קופרס טאון (באנגלית: Coopers Town) היא עיר באיי אבקו, קבוצת האיים השנייה בגודלה מבחינת שטח (אחרי האי אנדרוס) באיי בהאמה. העיר היא הצפונית ביותר בקבוצת האיים. היא הוקמה בשנות השבעים של המאה ה-19 על ידי משפחתו של אלברט בוטל מגרנד בהאמה. בתחילה הייתה הכלכלה של העיר מבוססת על גידול אננס ודייג ספוגיים, אך במהלך המאה ה-20 הידלדלו ענפים אלו. המכשול העיקרי להצלחתן של תעשיות אלה היה העדרו של נמל טבעי בקופרס טאון. מידע על העיר באתר איי אבקו
פריפורט

פריפורט (באנגלית: Freeport) היא עיר, מחוז ואזור סחר חופשי באי גרנד בהאמה שבאיי בהאמה. ב-1955 הוענק שטח של ביצות וצמחייה נמוכה בהיקף של 202 קמ"ר על ידי ממשלת איי בהאמה לוואלס גרובס, יזם ממדינת וירג'יניה שבארצות הברית, כדי שיפתח את האזור. פריפורט התפתחה להיות לעיר השנייה בגודלה באיי בהאמה. את העיר משרת נמל תעופה בינלאומי. רשות הנמלים של גרנד בהאמה מפעילה בעיר אזור סחר חופשי, שהוקם ב-1955 על פי הסכמה של הממשלה שהעסקים באזור לא ישלמו מיסים עד ל-1980 ומאוחר יותר הוארך תוקפו של הסכם זה עד שנת 2054. בהמשך הורחב השטח שהוענק ל-526 קמ"ר. האקלים בעיר הוא אקלים טרופי. ענף התיירות, שבשיאו היה בהיקף של מיליון תיירים בשנה, דעך קצת מאז 2004 עקב השפעתן של שתי סופות טרופיות שהכו את האי. כמה אוניות תענוגות עוגנות באי מדי שבוע. מדיה וקבצים בנושא פריפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פריפורט (באנגלית) פריפורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנדרוס טאון

אנדרוס טאון (באנגלית: Andros Town) היא עיר במחוז "אנדרוס צפון" באי אנדרוס שבאיי בהאמה. העיירה היא בירת האי. נכון ל-2012 בעיירה ישנם 2,433 תושבים. גובה העיירה הוא 13 מטרים מעל פני הים. אנדרוס טאון ממוקמת בחלקה הדרום־מערבי של המדינה, כ-60 קילומטר דרומית לבירה נסאו. השטח סביב אנדרוס מישורי ביותר. הים נמצא ליד העיירה מצפון־מזרחה. האזור מיושב בדלילות. בסביבות העיירה צומח בעיקר יער סוואנה. הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור היא 24 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אוגוסט, כאשר הטמפרטורה בחודש הזה היא 27 מעלות צלזיוס, והקר ביותר הוא ינואר, עם 20 מעלות צלזיוס בממוצע. ממוצע הגשמים השנתי הוא 1,603 מילימטרים. החודש עם כמות הגשמים הגדולה ביותר הוא יוני, עם ממוצע של 250 מ"מ של גשמים, והחודש עם כמות הגשמים הנמוכה יותר הוא ינואר, עם ממוצע של 21 מ"מ של גשמים. אנדרוס טאון. ב-geogames. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלרנס טאון

קלרנס טאון (באנגלית: Clarence Town) היא עיר באי ומחוז לונג אילנד שבאיי בהאמה. העיר היא בירת האי ופועלים בה מרינה, שתי מסעדות ורציף שבו עוגנת ספינת דואר על בסיס שבועי. כמו כן פועלים בעיר מכולת קטנה, תחנת דלק, פאב, תחנת משטרה, סניף דואר ומרכז קהילתי. בעיר ישנן שתי כנסיות, אחת אנגליקנית והשנייה קתולית. מדיה וקבצים בנושא קלרנס טאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלרנס טאון