laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צהלולים

צהלולים (בערבית: زغروطة או زغوردة, תעתיק: זע'רוטה או זע'רודה, בהתאמה; בערבית עיראקית: هلاهل, הלאהל או הָלָאהִיל) הם קולות גבוהים ומסולסלים המופקים בעזרת נענוע מהיר של הלשון לשם הבעת שמחה. הצהלולים נהוגים בעיקר בקרב נשים מעדות המזרח, בשמחות ובאירועים מיוחדים, ובקרב נשים ערביות גם כן לאות שמחה ושמחות. במהלך ביצוע הצהלולים נוהגות בדרך כלל הנשים להניח את האצבע המורה בצמוד לשפה העליונה כאשר חלק מהאצבעות האחרות מונפות כלפי מעלה ובכך מגדילות את מידת ההחצנה של שמחתן. הצהלולים מבוצעים בדרך כלל בתדירות גבוהה יותר ועל ידי מספר נשים באופן לא מתואם ברגעי השיא של האירוע (כגון מיד לאחר שבירת הכוס בחתונה). חיים אוליאל, זמר ומוזיקאי משדרות, הגה את המילה "צהלולים". הצעתו של אוליאל הוגשה לאקדמיה ללשון העברית והתקבלה. בסלנג, המילה המתארת צהלולים היא האונומטופיאה "קוּלוּלוּ". כאשר האקדמיה ללשון העברית בחרה במילה "צהלולים" בשנת 2000, היא התבססה על אונומטופיאה זו, אותה צירפה כהלחם למילה "צהלה". לדברי אוליאל, "מדובר באלמנט חשוב ומרכזי בשמחות ובפולקלור המזרחי ולא הייתה לזה מילה בעברית. 'צהלולים' היא מלשון צהלה וגם מזכירה בצליל את 'קולולו'". אוליאל מוסיף: "זה כבוד גדול שהאקדמיה אימצה מילה שהמצאתי. כתבתי שירים רבים, אבל מילה נשארת לדורות". הנוסע האירי ריצ'רד רוברט מאדן ביקר בשנת 1827 בירושלים והוזמן על ידי יוסף אמזלג, העשיר ביהודי העיר, לחתונה יהודית, בה נשמעו ככל הנראה צהלולים: "בחצר מצאנו בנות-ישראל נאות במספר רב, שהיו צווחות כפי שנוהגים המצרים בלילות שימורים ובחתונות". זיהויָם של הצהלולים עם עדות המזרח בישראל הפך אותם לסממן תרבותי. לעיתים הם נתפסים כמנהג פרימיטיבי שמזרחים ילידי הארץ משתדלים להמעיט בו, כפי שעולה מדבריו של עמיר פרץ: "אמא שלי אמרה לנו שהיא חייבת לעשות 'זרארט'. 'זרארט' זה מה שקיבל בעברית את השם צהלולו-לו-לו. אמרנו לה: 'אמא, מה, השתגעת?' היא אמרה: 'אתם לא רוצים? אני לא באה'. התחלנו משא ומתן. אמרה: 'אני רוצה עשרה סלסולים'. אמרנו לה: 'השתגעת? איך עשר?' הגענו בסוף להסכמה על חמש. חמישה צהלולים". ברית המילה החלה, ואמו של פרץ החלה בצהלולים שלה. פרץ אמר על כך: "אני זוכר שפתאום תפסתי את כל הגיחוך והעקמומיות שבעניין... שתעשה מאה צהלולים, מה קרה? אם הקיבוצניקים רוצים לשיר 'אנו באנו ארצה', שישירו כמה שהם רוצים. ואם היא רוצה לבטא את השמחה שלה בדרך אחרת, צריך לתת לה לבטא את זה". בפרק השני בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רמזור", הסבתא הטריפוליטאית של טלי רוצה להשמיע צהלולים בחתונה של אמיר וטלי, בעוד אמיר, שמוצאו אשכנזי, רואה במנהג זה מנהג ערבי ופרימיטיבי ומתנגד לו. ויולט שאמאש, מסע בבגדד היהודית, תרגום ועיבוד: משה שמש, הוצאת גוונים 2014; עמ' 63; לקסיקון, עמ' 251. תמר טרבלסי-חדד, "המרוץ למילון", בידיעות אחרונות - המהדורה המודפסת, 3 במאי 2012 צַהֲלוּלִים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏20 במרץ 2019 מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עמ' 438. מירון רפופורט, המעריץ מספר 1 של עמיר פרץ, באתר הארץ, 14 בפברואר 2006
מירי בן-יוסף

מירי בן יוסף (1944 – 13 בנובמבר 2005) הייתה יחצ"נית בתחום המוזיקה בישראל. בן יוסף, אשר עסקה בתחום יחסי הציבור מעל ל-20 שנה, נחשבה לאחת ממייסדות התחום בישראל. היא ייצגה אמנים מובילים, ביניהם אריק איינשטיין, שלום חנוך, להקת "אתניקס", שלמה ארצי, להקת המכשפות, שרית חדד, אייל גולן, אחינועם ניני, "שבק ס", דנה ברגר, עמיר לב, אביב גפן, ברי סחרוף, גידי גוב, גלי עטרי, להקת "כוורת", להקת "כשניקו תתחיל לדבר" ועוד רבים אחרים. בן יוסף הייתה גם המנהלת האישית של הזמר שלומי שבן (שהקדיש לה את אלבומו השני, עיר), ועבדה עמו כמעט עד מותה. בן יוסף אף ייצגה אמנים בין-לאומיים אשר הגיעו להופיע בישראל, ביניהם מדונה, שינייד או'קונור, "U2", "Guns N' Roses", הנרי רולינס ועוד. בן יוסף הונצחה, עוד לפני מותה, בשירה של ענבל פרלמוטר "סיגריות לייט": ורק מירי בן-יוסף הייתה אומרת: "זה שיר דרעק". בן יוסף נפטרה בגיל 61 ממחלת סרטן הריאה, והותירה אחריה בת. במלאת שלושים יום לפטירתה שודר ברשת ג' משדר מיוחד לזכרה בהשתתפות אמנים ישראלים רבים. מיכל פלטי, מתה היח"צנית מירי בן יוסף, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2005 דפנה לוי, בר בן-יוסף, בתה של היח״צנית מירי בן יוסף, חולקת זיכרונות מהחיים בבית אמא והגעגועים אחרי מותה. בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״. מרב יודילוביץ', תוכנית ברשת ג' לזכר מירי בן יוסף, באתר ynet, 30 בנובמבר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הג'ילר

הג'ילר (טורקית Hacilar) הוא יישוב מתקופת האבן בדרום-מערבה של אסיה הקטנה, כ-25 ק"מ מדרום-מערב לעיר בורדור שבטורקיה. הממצאים המוקדמים ביותר בתל הם משנת 7040 לפנה"ס לערך מהתקופה הנאוליתית, והוא ננטש ויושב מחדש מספר פעמים. בשנת 1956 הצביע מורה מקומי על התל בפניו של הארכאולוג הבריטי ג'יימס מלארט, ושנה לאחר מכן החל האחרון לחפור במקום. הממצאים הועברו למוזיאון לתרבויות אנטוליה באנקרה. בתי התל נבנו על שכבת אבן שנועדה להגן עליהם מפני נזקי המים ונערכו סביב חצרות פנימיות. הקירות היו עשויים מעץ, תערובת של עץ או אבני בוץ. הגגות נתמכו על ידי עמודי עץ והסברה היא כי בבתים הייתה קומה שנייה העשויה גם היא מעץ. הקירות הפנימיים היו חלקים וללא ציורים או עיטורים. בשכבות מאוחרות יותר בתל התגלו אבני רחיים, מכתשים ותנורים ביתיים. לקירות נוספו גומחות, המטבח הופרד מיחידת המגורים והקומות העליונות שימשו לאחסון דגנים או כפינות עבודה. מדיה וקבצים בנושא הג'ילר בוויקישיתוף Mellaart, James. «Hacilar: A Neolithic Village Site» — Scientific American, August 1961, p. 86.
צ'איאונו

צ'איאונו (למפת טורקיה מוגדלת)   אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי הים התיכון הים השחור צ'איאונו (למפת טורקיה רגילה)   אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי הים התיכון הים השחור צ'איאונו צ'איאונו (טורקית Çayönü) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית בדרום-מזרח טורקיה, כ-40 ק"מ צפונית-מערבית לעיר דיארבקיר, בסמוך לעיירה ארגאני. הארכאולוג האמריקאי רוברט ג'ון בריידווד חפר באתר בין השנים 1964 ו-1978, ושוב בין 1985 ו-1991. לפי הממצאים היה האתר מיושב בין 7200 ו-6600 לפנה"ס לערך. מחקר עצמות בעלי החיים שהשתמרו באתר מרמז על ביות מוקדם של החזיר. ממצאים בוטאניים רומזים לכך שתושבי האתר גידלו גם חיטה. צ'איאונו היה גם המקום בו נמצאה חתיכת הבד המוקדמת ביותר הידועה. פיסת טקסטיל זו הייתה מבד פשתן בן 9,000 שנה והוא נארג מפשתן שגדל באופן מקומי. בנוסף לכך האתר היה המרכז העיקרי לייצור חרוזים בתקופה הנאוליתית המוקדמת. ארכאולוגים גילו ארבעה פריטי נחושת מוקדמים בצ'איאונו, מתאריך 7,200 לפני הספירה. צ'איאונו הוא גם המיקום של חפצי הנחושת המוקדמים ביותר הידועים. מדיה וקבצים בנושא צ'איאונו בוויקישיתוף [1] אתר About Turkish Archaeological News, Çayönü archaeological site and Hilar Caves face oblivion, ‏29-5-2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוטידים

ה"בוטידים של יוני", הוא שמו של מטר מטאורים המתרחש בסביבות ה-22 ביוני ל-2 ביולי מדי שנה. בדרך כלל זהו מטר חלש, שהקצב הזניתי לשעה שלו בין 0 ל-2. עם זאת, מפעם לפעם מטר זה מתפרץ, כפי שאירע ב-1916, כאשר הבחינו בקיומו לראשונה. התפרצויות נוספות נצפו בשנים 1921, 1927, 1998 ו-2004. בשתי האחרונות הקצב הזניתי לשעה הגיע ל-100 ו-50 בהתאמה. נקודת ההקרנה (radiant) של מטר זה בקבוצת הכוכבים רועה דובים, בלעז Boötes ממנה קיבל את שמו. מטר זה מתרחש כאשר כדור הארץ חוצה את מסלולו של השביט פון-וינקה, שמחזורו סביב השמש הוא 6.37 שנים. קואדראנטידים ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גולריפש

מחוז גולריפש (באבחזית: Гәылрыҧшь араион; בגאורגית: გულრიფშის რაიონი, גוּלריפשיס ראיוֹני; ברוסית: Гульрипшский район) הוא מחוז באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. העיר גולריפש משמשת כעיר העיקרית ועיר הבירה של המחוז האבחזי. חלק הנפה שנמצא באבחזיה עילית שהיה מיושב ברובו בגאורגים (סוואנים), נכבש, בסיוע הצבא הרוסי, על ידי הכוחות הבדלניים של אבחזיה במהלך הפלישה הרוסית לגאורגיה. בשנת 2003 (לפני המלחמה) מנתה אוכלוסיית המחוז 19,918 תושבים, שמתוכם 1,956 איש מתגוררים באבחזיה עילית. הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו שעד למלחמה בדרום אוסטיה לא הייתה מוכרת על ידי כל מדינות העולם. מכאן שגם החלוקה המינהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הם במעמד יתר נפות גאורגיה. בתום הפלישה הרוסית לגאורגיה, באוגוסט 2008, היו רוסיה וניקרגואה המדינות היחידות בעולם שהכירו באבחזיה. המחוז גובל מצפון ומצפון-מזרח בפדרציה הרוסית, ממזרח ודרום במחוז אוצ'מצ'ירה, בדרום-מערב בים השחור וממערב במחוז סוחומי. נמל התעופה הראשי של אבחזיה, שדה התעופה סוחומי דרנדה, ממוקם בדרום-מערב המחוז. נכון לשנת 2006 נכון לשנת 2003 על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי הממשלה הבדלנית של אבחזיה מפקד 1998, 2003 ‏אוכלוסיית אבחזיה, מפקדי אוכלוסייה שפורסמו על ידי הסובייטים, (ברוסית) א. הנתונים לגבי שנת 2003 כוללים את האוכלוסייה באבחזיה עילית, שנמצא באותה תקופה בשליטת גאורגיה. ב. מפקד האוכלוסין של שנת 2003 נערך על ידי הממשלה הבדלנית של אבחזיה ואינו קביל על ממשלת גאורגיה או יתר מדינות העולם מלבד רוסיה וניקרגואה כולל 56 מגרלים (קבוצה אתנית של הגאורגים) סך יתר התושבים במחוז היה 2,876 (5.2%), בהם יוונים, אסטונים ואוקראינים
אוצ'מצ'ירה (מחוז)

מחוז אוצ'מצ'ירה (באבחזית: Очамчыра араион; בגאורגית: ოჩამჩირის რაიონი, אוֹצַ'מצ'יריס ראיוֹני; ברוסית: Очамчирский район) הוא מחוז באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. העיר אוצ'מצ'ירה משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי. אוכלוסיית המחוז מונה 24,868 תושבים. מחוז אוצ'מצ'ירה האבחזי קטן מנפת אוצ'מצ'ירה הגאורגית, כיוון שהחל משנת 1955, שוכן על חלק משטח הנפה מחוז טקווארצ'לי. הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו שאיננה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המנהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, היא במעמד יתר נפות גאורגיה מדיה וקבצים בנושא אוצ'מצ'ירה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אבחזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוסה נסאסי

חוֹסה נסאסי יארסה (בספרדית: José Nasazzi Yarza; ‏24 במאי 1901 במונטווידאו – 17 ביוני 1968) היה כדורגלן מאורוגוואי שהיה קפטן נבחרת אורוגוואי בכדורגל והוביל אותה לזכייה במונדיאל 1930. נסאסי נחשב על ידי רבים כגדול כדורגלני אורוגוואי בכל הזמנים והיה ידוע בכינוי "המרשל הגדול". בן לאב שמוצא משפחתו מלומברדיה, (איטליה) (במקור "נסאצי"), ולאם ממוצא בסקי. נסאסי זכה במדליית הזהב באולימפיאדת פריז ב-1924 ובאולימפיאדת אמסטרדם. כמו כן, זכה בקופה אמריקה ב-1923, ב-1924 וב-1926, וכל זאת עד לאליפות העולם הראשונה בכדורגל. במהלך טורניר גביע העולם בכדורגל, היריבה הממשית היחידה של אורוגוואי הייתה ארגנטינה. לאחר שהביסה את פרו ורומניה בסיבוב הראשון, אורוגוואי הביסה את יוגוסלביה בתוצאה 1:6 בחצי הגמר והעפילה למשחק הגמר נגד ארגנטינה. למרות שקבוצתו פיגרה 2:1 במחצית, ליכד נסאסי את חבריו לקבוצה במחצית השנייה, והוביל אותם לניצחון הידוע 2:4, מה שהפך אותו לקפטן הראשון שהניף את גביע ז'יל רימה. הוא זכה להיות לשחקן המצטיין ונבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. למרות שאורוגוואי סירבה להגן על תוארה במונדיאל 1934, זכה נסאסי בקופה אמריקה פעם אחת נוספת (ב-1935), לפני שפרש ב-1937. בקריירת המועדונים שלו, שיחק נסאסי עבור בז'ה ויסטה, ליטו ונסיונל מונטווידאו. נסיונל אליפות אורוגוואי (2): 1933, 1934 נבחרת אורוגוואי גביע העולם: 1930 אליפות דרום אמריקה (4): 1923, 1924, 1926, 1935 מדליית זהב אולימפית (2): 1924, 1928 אישיים כדור הזהב בגביע העולם: 1930 הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1930 כדור הזהב באליפות דרום אמריקה (2): 1923, 1935 מדיה וקבצים בנושא חוסה נסאסי בוויקישיתוף חוסה נסאסי, באתר Transfermarkt חוסה נסאסי, באתר National Football Teams חוסה נסאסי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
גגרה (מחוז)

מחוז גגרה (באבחזית: Гагра араион; בגאורגית: გაგრის რაიონი, גַגריס ראיוֹני; סרוסית: Гагрский район) הוא מחוז באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. העיר גגרה משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי. מחוז/נפה זה הוא המחוז המערבי ביותר של אבחזיה, ונהר הפסואו משמש לו כגבול עם מחוז קרסנודר של רוסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 39,625 תושבים, כאשר בשנת 1989 נמנו בנפת גגרה 77,079 איש. הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אך איננה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המנהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. עם זאת, מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, על פיה אבחזיה היא למחוז בגאורגיה. לפי חלוקה זו לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, למחוז מעמד מקביל ליתר נפות גאורגיה. גגרה ביצ'וינתה לסלידזה בזיב מדיה וקבצים בנושא גגרה בוויקישיתוף מפקד 1998, 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא אבחזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גונדי

גוֹנדי הוא מאכל יהודי-פרסי של כופתאות עגולות ואווריריות מבשר עוף טחון, חומוס וקמח שעשוי מחומוס יבש. הגונדי מוגש עם המרק שבו התבשל, בדרך כלל על גבי מצע של אורז לבן. צבעו של הגונדי הוא צהוב, בשל השימוש בתבלין הנפוץ בפרס כורכום או זעפרן. גונדי לא מוצלח עלול להיות קשה, דחוס ולא נעים לאכילה, ולכן רכות הגונדי ואווריריותו משמשות כקנה מידה מסורתי בפרס להערכת כישורי הבשלן או הבשלנית. מלבד גונדי חומוס ("נוכודי"), קיימים סוגים נוספים, כגון גונדי העשוי מבשר טחון, אורז ועשבי תיבול, וגונדי העשוי מבשר בלבד. כופתאות חומוס - גוֹנְדִי נוֹחוֹדִי מתכון של גידי כלימיאן "המטבח הפרסי" בהוצאת כנרת (באתר מבשלים) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Yellow Submarine Songtrack

Yellow Submarine Songtrack הוא אלבום הפסקול מהסרט צוללת צהובה של הביטלס שיצא מחדש בשנת 1999. כל השירים בסרט הופיעו בפסקול של הסרט למעט השיר A Day in the Life וזאת משום שחברת התקליטים EMI לא רצתה יותר מדי שירים מהאלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. ב-28 במאי 2012 יצאה גרסת רימאסטר לאלבום ביחד עם גרסת הבלו-ריי וה-די-וי-די של הסרט "צוללת צהובה". כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת. Yellow Submarine Hey Bulldog Eleanor Rigby Love You To (ג'ורג' האריסון) All Together Now Lucy in the Sky with Diamonds Think for Yourself (האריסון) Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band With a Little Help from My Friends Baby, You're a Rich Man Only a Northern Song (האריסון) All You Need Is Love When I'm Sixty-Four Nowhere Man It's All Too Much (האריסון) מידע על האלבום Yellow Submarine Songtrack באתר MusicBrainz מידע על האלבום Yellow Submarine Songtrack באתר AllMusic האלבום Yellow Submarine Songtrack באתר Discogs האלבום Yellow Submarine Songtrack באתר ספוטיפיי
נפת באר שבע

נפת באר שבע היא הנפה הגדולה ביותר במדינת ישראל, ושייכת למחוז הדרום. נכון ליולי 2023, התגוררו בנפה 772,300 תושבים בצפיפות של 59.78 נפש לקילומטר רבוע. נפת באר שבע נחלקת לשני אזורים גאוגרפיים: אזור בקעת באר שבע אזור הנגב והערבה שטח נפת באר שבע הוא כ-60% משטח מדינת ישראל (12,918 קילומטר רבוע). ב-2011 היו באוכלוסיית הנפה כ-394,300 יהודים ו-204,700 מוסלמים. מדיה וקבצים בנושא נפת באר שבע בוויקישיתוף מבט על הנגב- נתונים על נפת באר שבע, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 26 בנובמבר 2001 תהליך התפתחות האוכלוסייה בנפת באר שבע(הקישור אינו פעיל), מאמר מאת שי טחאני וחגית גריאני שנתון סטטיסטי 2012
מוותלי הראשון

מוּוַתַלִי או מוּוַתַלִיש הראשון היה מלך החתים בתקופת האופל בסוף תקופת הממלכה החתית הקדומה במאה ה-15 לפנה"ס אשר נמשכה כ-100 שנים בלבד והייתה מעין גשר בין האימפריה החתית לממלכה הקדומה. מעט מאוד ידוע לנו כיום על מוותלי הראשון מפני שהוא לא הותיר אחריו כמעט ממצאים ארכאולוגים. קודמו של מוותליש הראשון היה חוזיה השני, ויורשו היה תודחליה הראשון מייסדה של הממלכה החתית החדשה בשנת 1430 לפנה"ס. החתים, באתר היסטוריית העולם. מוותלי הראשון, באתר על מלכי החתים שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים בלתי גמורים

חיים בלתי גמורים (באנגלית: An Unfinished Life) הוא סרט דרמה שיצא בשנת 2005 וביים לאסה הלסטרם. רוב הסרט צולם בקנדה. ססמת הסרט שהופיעה בכרזות הייתה: "כל סוד לוקח חיים משלו". איינר (רדפורד), חוואי המתגורר בוויומינג, מתקשה להתמודד עם מותו של בנו היחיד בתאונת דרכים. הוא מבקר מדי יום בקברו של הבן, הנמצא בחוותו, ומדבר אליו. חברו היחיד של איינר הוא מיטש, אדם שחור העובד בחוותו מזה ארבעים שנה. מיטש הותקף לפני תחילת הסרט על ידי דוב גריזלי שהשחית את פניו וגרם לו לנכות. איינר מסוכסך עם אלמנת בנו, ג'ין (לופז), אותה הוא מאשים במותו. העלילה נפתחת בהגעתה של ג'ין לחוותו של איינר לאחר עשר שנים בהם לא נפגשו. היא מגיעה יחד עם בתה הצעירה, נכדתו של איינר. בתחילה, איינר מתקשה להתמודד עם השינוי הפתאומי בחייו. מאוחר יותר הוא משתנה ויחסו אל ג'ין, ואל נכדתו הופך אנושי יותר. מיטש מתחיל לחלום על הדב שתקף אותו, ומבקש מאיינר לשחרר אותו משביו בגן החיות של העיירה. איינר נעזר בנכדתו כדי לשחרר את הדב בחשאי, באישון לילה. אתר האינטרנט הרשמי של חיים בלתי גמורים (באנגלית) "חיים בלתי גמורים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חיים בלתי גמורים", באתר נטפליקס "חיים בלתי גמורים", באתר AllMovie (באנגלית) "חיים בלתי גמורים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חיים בלתי גמורים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חיים בלתי גמורים", באתר Metacritic (באנגלית) "חיים בלתי גמורים", באתר אידיבי "חיים בלתי גמורים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מוותלי השני

מוּוַתַלִי או מוּוַתַלִיש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1295–1272 לפנה"ס. הוא היה בנו הבכור של מורשילי השני וזכור בעיקר הודות לקרב המפורסם שאותו ניהל יחד עם אחיו חתושילי השלישי נגד פרעה מצרים רעמסס השני על השליטה בסוריה בסמוך לעיר קדש אשר נודע בשם קרב קדש, בסביבות 1274 לפנה"ס. כשהתמנה למלך העביר את בירתו לתַרְחוּנְתַשַּה (Tarḫuntašša) (העיר טרם נחשפה) עקב פלישת שבטי הכַּשכַּש (אנ'). במקביל מינה את אחיו למושל העיר חתושה. חוקרי מצרים מאמינים שמוותלי השני הגיע בסופו של הדבר להסכם הבנה עם רעמסס השני על אזור המחלוקת מסביב לקדש כדי להימנע מעימות אפשרי נוסף. הסכם זה גרם להדלדלות ההשפעה המצרית באזור למשך השנים הקרובות עקב מרידות פנים-מצריות ובעיות מבית, דבר שאפשר לחתים להשתלט על אזור קדש וסוריה ללא מאמץ רב. למוותלי השני היו לפחות שני בנים, ושניהם נקראו על שם אל הסערה תֶשוּב. אחד מבניו, אורחי-תשוב, ירש אותו, ושינה את שמו למורשילי השלישי. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. מדיה וקבצים בנושא מוותלי השני בוויקישיתוף החתים, באתר היסטוריית העולם החתים, באתר "הכול על אודות טורקיה" מוותלי השני, באתר על מלכי החתים מוותלי השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
מוותליש

מוּוַתַלִיש הוא שמם של שני מלכי החתים. האם התכוונתם ל... מוותליש הראשון – המלך האחרון בתקופת הממלכה החתית התיכונה (המאה ה-15 לפנה"ס). מוותליש השני – אחד מבין המפורסמים שבמלכי החתים. בנו הבכור של מורשיליש השלישי ומנהיג הצבא החתי בקרב קדש. מלך בתקופת הממלכה החתית החדשה בין השנים 1295 - 1272 לפנה"ס.
נחיר (הנדסת מכונות)

נחיר (באנגלית: Orifice plate) הוא התקן מכני-הידראולי, המשפיע על זרימת הזורם בצינור באמצעות הצרת מעברו. לנחיר יכולים להיות שימושים שונים. אחד המרכזיים שבהם הוא כמד ספיקה. הנחיר עשוי לשמש גם התקן לוויסות ספיקת הזורם על ידי כך שהוא גורם למפל לחץ או מפל עומד בזרימה. דוגמה לשימוש בנחיר כמד ספיקה: הנחיר מותקן בתוך צינור, וצדו הפונה אל כיוון זרימת הנוזל חסום על ידי דיסקה בעלת חור במרכזה. הקטנת שטח החתך גורמת להפסדים בזרימה ולכן למפל לחץ על פני הנחיר. כדי למדוד את ספיקת הנוזל, יש למדוד את הפרש הלחצים משני צדי הדיסקה על ידי מנומטר, ועל ידי הצבת נתונים אלה במשוואת העומדים נקבל את מהירות יציאת הנוזל מהנחיר. הנקודה בה שטח החתך של הזורם הוא הקטן ביותר נקראת: ונה קונטרקטה. בנקודה זו המהירות היא מרבית והפרש הלחצים משני צידי הנחיר מקסימלי. חשוב לבצע את המדידה בנקודה זו שכן השגיאה תהיה הקטנה ביותר. הנוסחאות הבאות מפותחות עבור מצב מתמיד, בצינור אופקי ובהזנחת אפקטים של חיכוך (משוואת ברנולי): P 1 + 1 2 ⋅ ρ 1 ⋅ V 1 2 = P 2 + 1 2 ⋅ ρ 1 ⋅ V 2 2 {\displaystyle P_{1}+{\frac {1}{2}}\cdot \rho _{1}\cdot V_{1}^{2}=P_{2}+{\frac {1}{2}}\cdot \rho _{1}\cdot V_{2}^{2}} או: P 1 − P 2 = 1 2 ⋅ ρ 1 ⋅ V 2 2 − 1 2 ⋅ ρ 1 ⋅ V 1 2 {\displaystyle P_{1}-P_{2}={\frac {1}{2}}\cdot \rho _{1}\cdot V_{2}^{2}-{\frac {1}{2}}\cdot \rho _{1}\cdot V_{1}^{2}} כאשר: Q = A ⋅ V {\displaystyle Q=A\cdot V} או   V = Q / A {\displaystyle \ V=Q/A} מתקיים:   Q 1 =   Q 2 {\displaystyle \ Q_{1}=\ Q_{2}} : P 1 − P 2 = 1 2 ⋅ ρ 1 ⋅ ( Q 1 A 2 ) 2 − 1 2 ⋅ ρ 1 ⋅ ( Q 1 A 1 ) 2 {\displaystyle P_{1}-P_{2}={\frac {1}{2}}\cdot \rho _{1}\cdot {\bigg (}{\frac {Q_{1}}{A_{2}}}{\bigg )}^{2}-{\frac {1}{2}}\cdot \rho _{1}\cdot {\bigg (}{\frac {Q_{1}}{A_{1}}}{\bigg )}^{2}} פתרון עבור:   Q 1 {\displaystyle \ Q_{1}} : Q 1 = A 2 2 ( P 1 − P 2 ) / ρ 1 1 − ( A 2 / A 1 ) 2 {\displaystyle Q_{1}=A_{2}\;{\sqrt {\frac {2\;(P_{1}-P_{2})/\rho _{1}}{1-(A_{2}/A_{1})^{2}}}}} וכן: Q 1 = A 2 1 1 − ( d 2 / d 1 ) 4 2 ( P 1 − P 2 ) / ρ 1 {\displaystyle Q_{1}=A_{2}\;{\sqrt {\frac {1}{1-(d_{2}/d_{1})^{4}}}}\;{\sqrt {2\;(P_{1}-P_{2})/\rho _{1}}}} אולם, מאחר שבנחיר קיימים הפסדים משמעותיים (העומד לא נשמר בין צידי הנחיר) נגדיר את פרמטר הפריקה המייצג את ההפסדים   C d {\displaystyle \ C_{d}} כמו כן, נגדיר יחס קטרים: β =   d 2 / d 1 {\displaystyle \beta =\ d_{2}/d_{1}} Q 1 = C d A 2 1 1 − β 4 2 ( P 1 − P 2 ) / ρ 1 {\displaystyle Q_{1}=C_{d}\;A_{2}\;{\sqrt {\frac {1}{1-\beta ^{4}}}}\;{\sqrt {2\;(P_{1}-P_{2})/\rho _{1}}}} נסמן: C = C d 1 − β 4 {\displaystyle C={\frac {C_{d}}{\sqrt {1-\beta ^{4}}}}} מתקיים:   Q =   Q 1 =   Q 2 {\displaystyle \ Q=\ Q_{1}=\ Q_{2}} ומקבלים עבור הספיקה הנפחית: ( 1 ) Q = C A 2 2 ( P 1 − P 2 ) / ρ 1 {\displaystyle (1)\qquad Q=C\;A_{2}\;{\sqrt {2\;(P_{1}-P_{2})/\rho _{1}}}} ועבור ספיקת המסה: ( 2 ) m ˙ = ρ 1 Q = C A 2 2 ρ 1 ( P 1 − P 2 ) {\displaystyle (2)\qquad {\dot {m}}=\rho _{1}\;Q=C\;A_{2}\;{\sqrt {2\;\rho _{1}\;(P_{1}-P_{2})}}} וכך ניתן למצוא את הספיקה כאשר ידועים הפרשי הלחצים. פשוט וזול. מדויק יחסית עבור גזים ומים הנחיר ניתן להחלפה וכך ניתן לשנות בקלות את הקוטר בהתאם לספיקה הנדרשת. גורם להפסדי עומד גבוהים. לא יעיל בספיקות שונות מספיקת התכנון. לא מדויק עבור נוזלים צמיגים.
שופילוליומה השני

שוּפִּילוּלְיוּמָה או שוּפִּילוּלְיוּמַש השני היה המלך האחרון של האימפריה החתית בין השנים 1207–1178 לפנה"ס, בן ארנוונדה השלישי. המידע אודותיו מגיע מתוך הירוגליפים אנטליים, המתארים מלחמות בין החתים לבין תרחונתשּה (Tarḫuntašša) וממלכת אלשיה שבקפריסין. ההירוגליפים מתארים מצב של חוסר יציבות פוליטי בממלכה החתית היות ששופילוליומה בזז את תַרְחוּנְתַשַה (אנ'), עיר חתית חשובה, שהייתה בירת הממלכה בתקופת שלטונו של מוותלי השני. ממלכתו של שופילוליומה השני חרבה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-12 לפנה"ס, ככל הנראה בעיקר עקב פלישת גויי הים לאגן המזרחי של הים התיכון, במסגרת משבר תקופת הברונזה המאוחרת. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. מדיה וקבצים בנושא שופילוליומה השני בוויקישיתוף החתים, באתר "הכול על־אודות טורקיה" החתים, באתר היסטוריית העולם שופילוליומה השני, באתר על מלכי החתים שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט. אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
טאהא ג'אבר אל-עלוואני

טאהא ג'אבר אל-עלוואני (בערבית: طه جابر العلواني; 1935 – 4 במרץ 2016) היה אינטלקטואל אסלאמי, הנחשב לאחד מחשובי ההוגים המוסלמים בעולם. הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת קורדובה המוסלמית באשבורן, וירג'יניה, כדקאן בית הספר לתורת המשפט האסלאמי בבית הספר למדעי האסלאם והחברה של האוניברסיטה וגם כיו"ר מועצת הפיקה של צפון אמריקה. אל-עלוואני נולד ב-1935 בעיראק, ולמד בבית-הספר לשריעה ולמשפט בסמינר אל-אזהר בקהיר, המוסד האקדמי החשוב ביותר בעולם המוסלמי. הוא קיבל את התואר הראשון ב-1959, את התואר השני ב-1968, ואת תואר הדוקטור ב-1973, בהתמחות במקורות החוק האסלאמי. מ-1973 עד 1983 לימד כפרופסור באוניברסיטה על-שם האימאם מוחמד אבן-סעוד, בריאד שבערב הסעודית. ב-1981 ייסד (במשותף) את המכון הבינלאומי למחשבה אסלאמית בארצות הברית. כיהן גם כחבר מועצה בהתאגדות העולם האסלאמי במכה. ב-1983 היגר לארצות הברית. הוא התגורר עם משפחתו בווירג'יניה. אל-עלוואני הוא אביה של דוקטרינת פִקְה אל-אַקַלִיַאת ("חוק המיעוטים המוסלמים"), המספקת למיעוטים מוסלמים בעולם מרווח תמרון שמפשר בין חיי היום-יום ובין השריעה (ההלכה המוסלמית). תפיסה זו יונקת את מקורותיה מהסלפיה, ונועדה, בשלב ראשון, להביא לאיחוד ולגיבוש בקרב המיעוטים המוסלמים, ובשלב סופי, לסייע להפצת האסלאם בעולם כולו. מייצגה הבולט של הדוקטרינה הוא השייח' ד"ר יוסוף אל-קרדאווי, בכיר פוסקי האסלאם הסוני בימינו. אוניברסיטת קורדובה שמאי פישמן, במאמר שהתפרסם מטעם מכון הדסון - המרכז לאסלאם, דמוקרטיה ועתיד העולם המוסלמי, בהתבסס על עבודת מ"א שהגיש לאוניברסיטה העברית.