laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמואל דרליך

הרב שמואל דרליך (נולד ב-15 במרץ 1948, ה' באדר ה'תש"ח) הוא רב ישראלי, ששירת כרב צבאי במשך שלושים שנה וסיים את שירותו בדרגת סגן-אלוף. לאחר סיום שירותו היה פעיל בתחום הרבנות והחינוך. שימש כרב מושב הזורעים בגליל התחתון וכרב קהילת תקוותינו בירושלים. הרב שמואל דרליך נולד בפולין לאחר השואה. עד גיל שנתיים גדל בפולין, ולאחר מכן עלה לישראל עם הוריו. התגורר במושב בית גמליאל. היה מבין בוגריה הראשונים של ישיבת הכותל שבעיר העתיקה בירושלים, שם הוסמך לרבנות. לאחר מכן, למד בכולל מר"ץ במבשרת ירושלים. במקביל ללימודיו, התגייס לשירות צבאי במסלול הסדר ושירת כחובש קרבי פלוגתי. מאוחר יותר, הצטרף לרבנות הצבאית ושירת בה במשך כ-30 שנים רצופות בתפקידים מגוונים, בהם: - רב חטיבת גולני - רב בית הספר לחי"ר - רב אוגדת יהודה ושומרון - רב בחיל האוויר - עוזר הרב הצבאי הראשי להדרכה ולתורה - ראש ענף הסברה והלכה. לאחר שירותו הצבאי, הרב דרליך שימש כרב מושב הזורעים בגליל התחתון וכרב קהילת תקוותינו בירושלים. במסגרת פעילותו הציבורית, פרסם הרב כ-10 קבצים העוסקים במנהיגות, אהבת המולדת ומועדי ישראל, לצד מאות מאמרים באקטואליה יהודית. בשנת 2022, יצא לאור ספרו הראשון, "ציון וירושלים", העוסק בפרשות ספר בראשית. בנוסף, הרב פרסם לאורך השנים מאות מאמרים בנושאים יהודיים אקטואליים. ערך והוציא לאור שלשה ספרי 'הלכה כסדרה' במסגרת הרבנות הצבאית: הלכות עירובין הלכות כבוד ועונג שבת הלכות כתיבה בשבת ובחול המועד. נשוי למרים ואב לחמישה ילדים וסב לעשרות נכדים ונינים. מידע על הרב שמואל דרליך בקטלוג הספרייה הלאומית
יחסי לבנון–קירגיזסטן

יחסי לבנון–קירגיזסטן הם היחסים הבילטרליים בין לבנון לקירגיזסטן. זוהי השוואה כללית בין שתי המדינות בתחומים שונים: שתי המדינות חולקות חברות בקבוצה של ארגונים בינלאומיים, כדלהלן:
איברהים אבו-מחארב

איברהים אבו-מחארב (ערבית: إبراهيم أبو محارب) היה שייח' בדואי וראש המועצה הראשון של מועצה מקומית לקייה בשנים 2000-2004. אבו-מחארב היה איש הפלג הצפוני של התנועה האיסלמית, אימאם ומטיף במסגד היישוב. לאחר מספר שנים בהם התנהל היישוב באמצעות ועדה קרואה, בבחירות הראשונות לראשות המועצה בספטמבר 2000, זכה ב-54.57% מהקולות וניצח את המתמודד ח'אלד אלסאנע. כיהן בתפקיד עד שנת 2004. בבחירות שנערכו ביישוב בשנת 2004, קיבל 35.85% מהקולות בסיבוב הראשון, והפסיד בסיבוב השני לאחמד אלאסד שקיבל 51.61% מהקולות. התמודד בבחירות 2008 אך זכה בסיבוב הראשון ל-19.02% מהקולות בלבד, ולא עלה לסיבוב השני בו נבחר ח'אלד אלסאנע. בבחירות 2018, היה מיוזמי החתימה על 'קוד כבוד' בין המועמדים לראשות המועצה, וקרא לשמר את המרקם החברתי ביישוב. נפטר בגיל 62 ביוני 2019 בבית החולים סורוקה לאחר מחלה חשוכת מרפא. נקבר בבית העלמין נבי סאלח ביישוב. שיתוף בוואטסאפ, אם אנחנו לא קיימים, למה לנו לשחק את המשחק הדמוקרטי?, באתר הארץ, 23 בינואר 2003 قاسم بكري, وفاة الرئيس المنتخب الأول لمجلس اللقية المحلي في النقب, ‏19 ביוני 2019 משרד הפנים מבט לרשויות המקומיות תוצאות הבחירות 2008 tahaeg8110, اللقية: تشييع جثمان الشيخ إبراهيم ابو محارب وكلمة مؤثرة للشيخ كمال خطيب في وداعه, موطني 48, ‏19 ביוני 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוריד לידאווי

דוריד לידאווי (בערבית: دريد لداوي ; נולד ב-15 ביולי 1984) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ערבי-ישראלי. לידאווי נולד בבית חולים העמק ב-1984 וגדל בנצרת. הוא החל את קריירת המשחק בתיאטרון מקומי בנצרת. ב-2006 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "גפן בלאדי" ולאחר מכן בהצגה "פלונטר". מאז הוא שיחק בהצגות רבות, בסרטים ובסדרות טלוויזיה כמו פאודה ועוד. הוא ביים והנחה את הסדרה "מדבר ערבית" בערוץ מכאן העוסק במעמדה ובמצבה של השפה הערבית בקרב ערביי ישראל. גפן בלאדי, בימוי - רמי דנון ואמנון לוי, הקאמרי, 2007 פלונטר, בימוי - יעל רונן, הקאמרי, 2006 עומאר, 2013, בתפקיד חייל להישאר בחיים (זייתון), 2012, בתפקיד חייל סורי הזמן שנותר, 2009, בתפקיד חייל עניינים אישיים, 2016 בתפקיד טארק פאודה מדברים ערבית (מכאן) סבנה מדרסה דוריד לידאווי: שחקן בעל עניין – באתר הבמה מאיה כהן, הלאום לא צריך לשחק תפקיד, אלא הכישרון, באתר ישראל היום, 25 בינואר 2018
חיוך (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חיוך – הבעת פנים המבטאת שמחה חיוך (סרט) – סרט אמריקאי חיוך (ספר) – רומן מאת ריינה טלגמאייר חיוכים (שיר)
אבי אלבאז

אבי אלבאז (נולד ב-6 בדצמבר 1976, ט"ו בכסלו ה'תשל"ז) הוא יזם חברתי ויועץ אסטרטגי ישראלי המכהן, נכון ל-2024, כמנכ"ל הפורום הציבורי – כפרי הנוער, פנימיות הרווחה והאומנה בישראל, אשר נוסד בשנת 2012 על ידי אבי נאור, חתן פרס ישראל. נולד ב-1976 בעפולה לשאול ולנעמי אלבאז, ילידי מרוקו. גדל והתחנך בעיר. בשנת 1995 התגייס לצה"ל, עבר הכשרה בחיל המודיעין ושירת בבסיס ההדרכה של חיל הים בחיפה. בהמשך, שימש כיועץ ארגוני בחיל כחלק משירותו במילואים. לאחר שחרורו, אלבאז למד לתואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במכללה האקדמית עמק יזרעאל, אותו סיים בהצטיינות. לאחר סיום חוק לימודיו, החל בלימודי תואר שני במסלול תזה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה עם התמחות בייעוץ ארגוני, שם סיים בהצטיינות. לאחר סיום לימודי התואר השני, החל לעבוד כיועץ אסטרטגי במגזר העסקי. בינואר 2005 כיהן כסמנכ"ל של עמותת 'יעדים לצפון' (עמותה בת של קרן רש"י), תפקיד בו כיהן עד 2010. על פעילותו בעמותה בתקופת מלחמת לבנון השנייה קיבל הוקרה מטעם מייסד קרן רש"י, גוסטב לוון. ב-2010, נתבקש על-ידי מנכ"ל קרן רש"י, חה"כ לשעבר וחתן פרס ישראל, אלי אלאלוף, להתמנות למתכנן הראשי של הקרן. במסגרת תפקידו, פיתח מודלים לאומיים המוטמעים כיום בעשרות רשויות מקומיות ברחבי הארץ ועבד עם מגוון משרדי ממשלה, ארגוני חברה אזרחית ורשויות מקומיות. אחד המודלים שפיתח נכלל בתוכנית טרכטנברג ויושם מאז במגוון רשויות עירוניות. בשנת 2014, מונה להקמת ארגון החל"צ (חברה לתועלת ציבור) "כפרי הנוער – לקידום ולמצוינות בע"מ".בראשות אלבאז, ענה על צרכים לאומיים במתודות שהשפיעו על תפקוד וקידום אתגרי כפרי נוער ישראליים, כולל גיוס תורמים מהארץ ומהעולם והטמעה של תהליכים ותוכניות אסטרטגיות, שיפור ביצועים והקניית כלים ניהוליים למנהלי הכפרים. בשנת 2018, קיבל הצעה להיות משנה למנכ"ל עיריית עפולה, והיה אמון על מגוון נושאים ופרויקטים לרווחת תושבי העיר עם דגש על שיתוף ציבור והתנהלות במהלך משבר הקורונה. החל מינואר 2021, אלבאז הוא מנכ"ל הפורום הציבורי, אותו הוביל בגיוס משאבים, קידום מדיניות וחקיקה, פיתוח וייזום תוכניות לאומיות, העלאת מודעות והליכים נוספים, לרבות התאמה והתנהלות במהלך משבר הקורונה ומלחמת חרבות ברזל. אלבאז הוא בוגר תוכנית 'מעוז' (המחזור השלישי של מסגרת 'המקום') ובוגר תוכנית 'מנדל' למנהיגות (מחזור ו' של הזרוע האזורית). מתגורר בעפולה, נשוי ואב ל-2 בנים. אבי אלבאז, עובדים מסביב לשעון, מרוויחים שכר רעב: מה קורה בפנימיות הרווחה בישראל?, באתר אייס, 3 באפריל 2024 אבי אלבאז, יש עוד ילדים ונוער בסיכון, באתר ישראל היום, 13 במרץ 2024 שמעון כהן, הקדמת הגיוס שתפגע במאות בני נוער בסיכון, באתר ערוץ 7, 21 בפברואר 2024 פודקאסט אנושיות עם אבי אלבאז שי שגב, פתרון לילדי פנימיות הרווחה שלא הגיעו לבתי הספר, באתר רגישות – הבית הדיגיטלי של מתמודדות ומתמודדים עם מוגבלויות בישראל, ‏21 ביולי 2024 ישי אלמקייס, ‏"למדריך אין יום ואין לילה, אבל השכר נמוך ולא מכבד", בעיתון מקור ראשון, 15 ביוני 2023 אבי אלבאז, הפילנתרופיה החליפה את המדינה בתקצוב כפרי הנוער, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2022 אברהם (אבי) אלבאז, באתר מעוז, ‏23 באוגוסט 2021 אבי אלבאז, אבי אלבאז: לכולם מגיע להיות "סיפור הצלחה", באתר זמן ישראל, ‏29 באוגוסט 2023 יובל בגנו, ‏מבקשים להניע מהלך חקיקתי: הושקה שדולה למען פנימיות רווחה ואומנה, באתר מעריב אונליין, 26 ביולי 2023 הזמן של אבי אלבאז, באתר זמן ישראל, ‏7 ביולי 2024 אבי אלבאז, מצוקה אדירה בפנימיות הרווחה בישראל: "שבר עמוק בחייו של הילד", באתר אייס, 17 בספטמבר 2024 אבי אלבאז, זה הזמן להתגייס לטובת צעירים חסרי עורף משפחתי, באתר אייס, 3 ביוני 2024
זיהוי חללים במלחמת חרבות ברזל

זיהוי חללים במלחמת חרבות ברזל הוא תהליך זיהוי גופות ההרוגים במלחמת חרבות ברזל. תהליך זה היה מורכב ואינטסיבי במיוחד בשבועות הראשונים של המלחמה, לאחר מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023. אתגר זיהוי החללים נבע מכמות ההרוגים הרבה ולהשחתה משמעותית של חלק מהגופות על ידי מחבלי החמאס. חלק משמעותי מפעילות זיהוי הגופות התבצע במרכז "הצבי" שבמחנה שורה של הרבנות הצבאית בסמוך לרמלה. חלק מהזיהוי התרחש גם במרכז הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר שבתל אביב-יפו. בתהליך היו שותפים גם המשרד לשירותי דת, משרד הבריאות, הרבנות הראשית לישראל, משטרת ישראל וזק"א. אף היה שימוש בעבודתם של ארכאולוגים וברשות העתיקות. זאת לאור הצורך לסנן אפר שנותר מזירות המתקפה, לאחר שחלק מהגופות והבתים בעוטף עזה נשרפו באופן משמעותי. מלבד ההשחתה וכמויות הנרצחים, קושי הזיהוי נבע מריבוי הזירות, חטיפת אזרחים וחיילים חיים ומתים לרצועת עזה, הפגיעה גם באזרחי מדינות זרות ומחסור בכוח אדם. לשם הזיהוי פותחו מערכות טכנולוגיות ייעודיות הכוללות אפליקציות ובינה מלאכותית. עד ה-25 באוקטובר (כשלושה שבועות וחצי לאחר מתקפת הפתע) נותרו כ-200 חללים שלא זוהו. גופתה של הנעדרת האחרונה, בלהה ינון, זוהתה רק ב-6 באוגוסט 2024 - כ-10 חודשים לאחר שנרצחה. מקרה בולט נוסף היה זירת אמבולנס בפסטיבל הנובה. בזירה זו התרחש פיצוץ אמבולנס על ידי טיל נ"ט שגרם להשחתה משמעותית של גופות הנוכחים בשירה. אחת הנוכחות נחשבה נעדרת כ-47 יום, עד שהתברר שנקברה בטעות בקבר אחר. חלל נוסף, אליקים ליבמן נחשב לחטוף כ-7 חודשים, עד שהתברר שנרצח בזירת האמבולנס ונקבר בטעות בקבר של נרצחת אחרת. סא"ל (מיל.) הרב נריה מ' גוטל, ‏קביעת מות אדם ללא גופה במלחמת "חרבות ברזל", המעין 251, תשרי תשפ"ה רוני לינדר, "לחתום על זה שהוא מת? היד שלי רועדת": הקרב נגד השעון לזיהוי החללים, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2023 "מסתכלים למוות בעיניים, מול הזוועות": האיש שפיקד על זיהוי גופות הנטבחים, באתר מעריב אונליין, 28 במרץ 2024 "מעולם לא נערכנו להיקף כזה": במשטרה מגיבים להליך זיהוי הגופות שמתעכב, באתר מעריב אונליין, 13 באוקטובר 2023 אילנה קוריאל, "העבודה היא כמו באתר חפירות. אבל חפירה ארכיאולוגית היא דבר פסטורלי. ופה זה גיהינום", באתר ynet, 2 בנובמבר 2023 שילה פריד, ‏זיהוי החללים הופך למורכב יותר: הצוותים משתמשים גם בארכיאולוגים, בעיתון מקור ראשון, 9 בנובמבר 2023 "חובה מוסרית": כך סייעו עובדי רשות העתיקות באיתור שרידי הגופות, באתר מעריב אונליין, 22 בנובמבר 2023 מיטל וייזברג, ‏העובדים פיתחו אפליקציה לזיהוי חללים, מז"פ והרבנות הצבאית אימצו, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2023 רון קריסי, פריצת דרך ישראלית: מתוך האסון נולדה מערכת בינה מלאכותית לזיהוי קורבנות, באתר ynet, 15 בינואר 2024 יואב זיתון ומתן צורי, צה"ל: "הנעדרת האחרונה", בלהה ינון, נרצחה ב-7 באוקטובר, באתר ynet, 6 באוגוסט 2024 N12, ‏שני גבאי נחשבה נעדרת 47 יום, עד שהתברר שנקברה בקבר אחר, באתר ‏מאקו‏, 24 בדצמבר 2024 אהרן רבינוביץ, יניב קובוביץ, עופר אדרת, נעה שפיגל, יעל פרידסון ועידו אפרתי, אליקים ליבמן, שנחשב לחטוף, נרצח ב-7 באוקטובר וגופתו נמצאה בקבר בישראל, באתר הארץ, 3 במאי 2024 ישראל מושקוביץ, שני ואליקים נקברו בטעות עם אדם נוסף: "מצמרר, שניהם נרצחו באמבולנס המוות", באתר ynet, 4 במאי 2024
פיגוע הדקירה בחדרה (2024)

פיגוע הדקירה בחדרה (2024) היה פיגוע דקירה שאירע במספר זירות בעיר חדרה ב-9 באוקטובר 2024, על ידי מחבל ערבי-ישראלי מאום אל-פחם. בפיגוע נרצח אזרח אחד, נפצע אדם אחד במצב קשה והשאר קל עד בינוני. ביום רביעי, 9 באוקטובר 2024, סמוך לשעה 11:30, הגיע המחבל אחמד ג'בארין, ערבי-ישראלי מאום אל פחם, כשהוא רכוב על אופנוע לרחוב הגיתית בעיר חדרה, ודקר שני עוברי אורח בפלג גופם העליון. לאחר מכן עבר לרחוב בוטקובסקי, ושם דקר גבר נוסף ופצע אותו קשה. לאחר מכן המשיך לרחוב הרצל ודקר עוד שני אזרחים. משם המשיך לרחוב הרברט סמואל, ושם נתפס. אחד מהפצועים, מרדכי פישהוף, אברך בן 35 מחדרה, מת מפצעיו בבית החולים הלל יפה ביום שלמחרת. בנוסף נפצעו עוד אזרח באורח קשה, ארבעה באורח בינוני ואחד באורח קל. המחבל ניסה תחילה להימלט מהמקום על אופנוע, אולם אזרחים שהיו במקום כיוונו עליו את נשקם ודרשו ממנו לשכב; לאחר שלא נענה לבקשתם, הוא נורה ברגלו ונוטרל. פיגוע הירי בחדרה (2022) הפיגוע באולם ארמון דוד שלומי גבאי, יואב איתיאל‏, פיגוע דקירה בחדרה: כוחות מד"א מטפלים ב-7 פצועים בארבע זירות, באתר וואלה, 9 באוקטובר 2024. איצלה כץ וקובי אטינגר, ‏6 פצועים בפיגוע קשה בחדרה | דיווח: אברך במצב אנוש, תלמיד ישיבת כנסת יצחק בין הפצועים, באתר כיכר השבת, 9 באוקטובר 2024 איתן גליקמן, רענן בן צור, אריאלה איילון, 6 פצועים בפיגוע דקירה בחדרה, 5 במצב אנוש וקשה, באתר ynet, 9 באוקטובר 2024 אדר גיציס, ‏פיגוע בחדרה: שישה פצועים במצב אנוש, קשה ובינוני, חשוד נעצר, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2024 ירון דורון, הפיגוע בחדרה: מת מפצעיו רפאל מרדכי פישהוף, באתר ישראל היום, 10 באוקטובר 2024 יואב איתיאל, שלומי גבאי‏, 7 פצועים בפיגוע בארבע זירות בחדרה, בהם אחד אנוש, באתר וואלה, 9 באוקטובר 2024 אזרחים עם נשקים שלופים: תיעוד דרמטי מנטרול המחבל בחדרה, באתר ערוץ 7, 9 באוקטובר 2024
דורה ריכטר

דורה רודולפין ריכטר (בגרמנית: Dora Rudolfine Richter; ‏16 באפריל 1892 – 26 באפריל 1966) הייתה אישה טרנסג'נדרית גרמנית והאדם הראשון שידוע כי עבר ניתוח התאמה מגדרית. טופלה על ידי מגנוס הירשפילד במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30 המוקדמות, כשב-1922 עברה ניתוח הסרת אשכים ובשנת 1931 עברה ניתוח הסרת פין ווגינופלסטיקה. ריכטר נולדה כבן השני מתוך שבעה בעיירה שטייפן, כיום חלק מבוזי דאר (אנ'), למשפחת חקלאים ענייה. כבר בילדותה הפגינה סימני התנהגות נשיים, ובגיל שש ניסתה להסיר את פינה בעזרת חוסם עורקים. ב-1909 עזבה את עיירת ילדותה והשתקעה בלייפציג למשך שנתיים, שם הייתה חלק מלהקת תיאטרון נודדת. לאורך תקופה זו המשיכה להתלבש בבגדי נשים בזמנה הפנוי. ב-1916 גויסה לצבא הגרמני, אך שוחררה לאחר שבועיים. בהמשך עברה לברלין על מנת לעבור טיפולים חדשניים מידי מגנוס הירשפילד. בברלין ריכטר הציגה את עצמה כגבר והשתמשה בשם בו נולדה, אך נעצרה מספר פעמים בגלל שלבשה בגדי נשים בציבור ונשלחה לבתי כלא לגברים. בשנת 1922 ריכטר עברה ניתוח לכריתת האשכים. ממאי 1923 שימשה כעובדת במכון של מגנוס הירשפילד, שהיה אחד המקומות היחידים דאז בגרמניה שטרנסג'נדרים יכלו לעבוד בו. ב-1931 עברה ניתוח להסרת הפין ויצירת ואגינה מלאכותית, ובכך הייתה האישה הטרנסית הראשונה שעברה וגינופלסטיקה. ב-1931 פליקס אברהם, סקסולוג גרמני שעבד עם הירשפילד, פרסם מאמר על הניתוחים שעשתה, וכתב שהשינוי ניכר בעין ולמרות מוגבלותו הטכנית, עמד בדרישות שנקבעו מראש. במאי 1933, לאחר שגדלה ההשפעה של המפלגה הנאצית בגרמניה, מספר סטודנטים תקפו את מכון המחקר של הירשפילד (שכבר עזב את גרמניה), והרשויות המקומיות שרפו את הרישומים. גורלה של ריכטר לאחר המתקפה לא היה ידוע ולמשך שנים נחשבה כמתה. עם זאת, במאמר במגזין להט"בי בשנת 1955, כתבה שרלוט שרלק, טרנסג'נדרית גרמנייה שברחה לקרלובי וארי ב-1933, שריכטר חזרה לעיר הולדתה (שבתקופה זו כבר השתייכה לצ'כוסלובקיה) והייתה הבעלים של מסעדה מקומית. בהמשך התגלה כי ריכטר ביקשה לשנות את שמה במסמכים רשמיים, בקשה שאושרה על ידי נשיא צ'כוסלובקיה באפריל 1934. על פי מפקד האוכלוסין משנת 1939 שנערך בצ'כוסלובקיה, ריכטר גרה בעיר ילדותה ועבדה בייצור תחרה. ריכטר התגוררה בעיר עד לגירוש הגרמנים מצ'כוסלובקיה ב-1946, אז עברה לבוואריה, שם חיה עד מותה. דמותה הייתה בין הדמויות המרכזיות בסרט האיינשטיין של הסקס(אנ'), סרט עלילתי שמבוסס על חייו של מגנוס הירשפילד משנת 1999. Was wurde aus Dora?, www.rbb24.de (בגרמנית) Elena Mancini, Magnus Hirschfeld and the Quest for Sexual Freedom, 2010 Edward Ball, Peninsula of Lies: A True Story of Mysterious Birth and Taboo Love Will Stroude, The incredible story of the first known trans woman to undergo gender confirmation surgery, Attitude, ‏2021-11-16 (באנגלית בריטית) Charlotte Charlaque : Transfrau, Laienschauspielerin, Königin der Brooklyn Heights Promenade, 2021 11 Remarkable Transgender People from History, History Collection (באנגלית אמריקאית) Vivian McCall, So You Want a Vagina: A Guide to Getting Gender Affirmation Surgery in Washington, The Stranger (באנגלית) The great hunt for the world's first LGBTQ archive, History, ‏2024-10-09 (באנגלית) Dora ging nach Böhmen, www.rbb24.de, ‏2024-06-03 (בגרמנית) TGIF: Trash Goddess in Film, magnus-hirschfeld.de
ג'יימס קלארק (פוליטיקאי מאיווה)

ג'יימס קלארק (באנגלית: James Clarke‏; 5 ביולי 1812 - 28 ביולי 1850) היה המושל השלישי של טריטוריית איווה מ-18 בנובמבר 1845 עד 3 בדצמבר 1846, ומונה לתפקידו, כדמוקרטי, על ידי הנשיא ג'יימס פולק. קלארק נולד ב-5 ביולי 1812 בגרינסבורג, פנסילבניה, והיה מזכיר טריטוריית איווה בין השנים 1839–1841 וראש עיריית ברלינגטון, איווה בין השנים 1844–1845. קלארק היה חתנו של הנרי דודג', שפורט דודג', איווה, נקרא לכבודו. מחוז קלארק, איווה נקרא על שמו של ג'יימס קלארק. קלארק מונה למושל השלישי של טריטוריית איווה ב-1845. הוא כבר היה מוכר בחוגים פוליטיים מאז שהיה מזכירו הטריטוריאלי של המושל הטריטוריאלי הראשון של איווה, רוברט לוקאס. קלארק היה מדפיס במקצועו כאשר בשנת 1836 הוא עבר לבלמונט, הבירה החדשה של טריטוריית ויסקונסין. הוא התחתן עם כריסטיאנה דודג', בתו של המושל הטריטוריאלי הנרי דודג', והפך לספרן טריטוריאלי. כאשר עברה הבירה הטריטוריאלית מבלמונט לברלינגטון (כיום איווה) עברו בעקבות כך קלארק ומשפחתו, והוא ייסד את העיתון Wisconsin Territorial Gazette and Burlington Advertiser, ב-10 ביולי 1837. כאשר הוקמה טריטוריית איווה, הנשיא ואן ביורן מינה את קלארק ל"מזכיר בטריטוריה של איווה", כפי שמוצג בשניים מהמסמכים שנתרמו, מ-27 בנובמבר 1839 ו-19 בפברואר 1840. עד 1842 עברה הבירה הטריטוריאלית מברלינגטון לאיווה סיטי, שם קלארק סייע למושל לוקאס בעסקים ממשלתיים ופוליטיים. כמה אנשים התנגדו למינויו של קלארק בגלל קשריו האישיים ההדוקים עם משפחת דודג', אבל כראש עיריית ברלינגטון ועורך העיתון ברלינגטון גאזט, קלארק צבר מוניטין של אחד התומכים המובילים להקמת מדינה. הנשיא פולק מינה את קלארק למושל טריטוריית איווה ב-8 בנובמבר 1845. קלארק מילא תפקיד מרכזי בהתפתחותה של איווה, ועזר להגדיר את גבולות המדינה ולגבש את המוסכמות החוקתיות הראשונות. ארבעה שבועות בלבד לאחר שקלארק מסר את הודעתו הרשמית האחרונה כמושל בדצמבר 1846, הפכה איווה למדינה ה-29 שהצטרפה לאיחוד. קלארק חידש את עבודתו כעורך עיתון בברלינגטון. הוא הפך לנשיא הראשון של מועצת בית הספר ברלינגטון ונשאר פעיל בעניינים פוליטיים מקומיים עד שהתרחשה טרגדיה ביולי 1850. אשתו ובנו התינוק נכנעו למגפת כולרה ששטפה את ברלינגטון וערים אחרות בנהר המיסיסיפי. רק שבועיים לאחר מכן, ב-28 ביולי 1850, קלארק, שהיה רק בן 38, מת גם הוא מכולרה. בני הזוג קלארק קבורים בבית הקברות אספן גרוב, ברלינגטון. "How Iowa Became a Territory". "The Political Graveyard: Index to Politicians: Clark-coleman to Clarke". Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. pp. 129. נבדק ב-26 באפריל 2018. {{cite book}}: (עזרה) Gue, Benjamin (1903). History of Iowa from the earliest times to the beginning of the Twentieth Century, Volume 1. New York: The Century History Company. p. 267. נבדק ב-26 באפריל 2018. {{cite book}}: (עזרה) The Biographical Directory of Iowa-James Clarke "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2008-07-20. נבדק ב-2009-04-18. {{cite web}}: (עזרה) "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-06-11. נבדק ב-2009-04-18. {{cite web}}: (עזרה)
ג'יימס יו רלף

ג'יימס יו רלף (באנגלית: James Hugh Relfe‏; 17 באוקטובר 1791 - 14 בספטמבר 1863) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממיזורי. רלף נולד ב-17 באוקטובר 1791 בווירג'יניה, עבר למחוז וושינגטון, מיזורי, בערך ב-1816 עם אביו, שהתיישב בקלדוניה וקיבל חינוך מוגבל. הוא למד רפואה ועסק בכך בקלדוניה, מיזורי. הוא מונה לחבר בוועדה להתאים את תביעות הקרקע הספרדיות כדי למלא את המקום שהתפנה בעקבות התפטרותו של גיסו, ד"ר לואיס פ. לין. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1835–1844. הוא שירת במלחמת הבלאק הוק, ובהמשך מונה למרשל ארצות הברית עבור מחוז מיזורי ב-17 בפברואר 1841. רלף נבחר כדמוקרטי לקונגרס ה-28 וה-29, וכיהן מ-4 במרץ 1843 עד 3 במרץ 1847. הוא המשיך בעיסוק ברפואה בקלדוניה, מחוז וושינגטון, מיזורי, עד מותו שם ב-14 בספטמבר 1863. הוא נקבר בבית העלמין המתודיסטי. ג'יימס יו רלף, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
Masters of War

"Masters of War" הוא שיר של בוב דילן, שנכתב בחורף 1962–1963 ויצא באלבום The Freewheelin' Bob Dylan באביב 1963. הלחן של השיר עובד מ-"Nottamun Town" העממי. מילותיו של דילן הן מחאה נגד התעצמות הנשק הגרעיני של המלחמה הקרה בתחילת שנות השישים. כמו בכמה משיריו המוקדמים, דילן עיבד או "שאל" מנגינות משירים עממיים. במקרה של "Nottamun Town", לעומת זאת, העיבוד היה של זמרת הפולק הוותיקה ג'ין ריצ'י. ללא ידיעתו של דילן, השיר היה במשפחתה של ריצ'י במשך דורות, והיא רצתה קרדיט כתיבה לעיבוד שלה. במסגרת הסדר משפטי, עורכי דינו של דילן שילמו לריצ'י 5,000 דולר כנגד כל תביעה נוספת. דילן הקליט לראשונה את "Masters of War" בינואר 1963 עבור מגזין ברודסייד, שפרסם את המילים והמוזיקה על שער גיליון פברואר שלו. השיר הוקלט גם במרתף של Gerde's Folk City בפברואר עבור המו"ל המוזיקלי של דילן, M. Witmark & Sons, במרץ. גרסה זו נכללה באלבום The Bootleg Series Vol. 9: The Witmark Demos: 1962–1964 באוקטובר 2010. הגרסה של The Freewheelin' Bob Dylan הוקלטה ב-24 באפריל 1963, ויצאה לאור על ידי קולומביה רקורדס; בנוסף לאלבום זה, הוא הופיע גם באלבומי אוסף כמו Masterpieces ב-1978 ו-Biograph ב-1985. במהלך 1963 ביצע דילן את השיר בקונצרטים חשובים, כולל הופעותיו בבית העירייה של ניו יורק ב-12 באפריל, פסטיבל ברנדייס פולק באוניברסיטת ברנדייס ב-10 במאי וקרנגי הול ב-26 באוקטובר. הוא גם ניגן אותו בסדנה אחר הצהריים בהופעתו הראשונה בפסטיבל הפולק של ניופורט ב-27 ביולי. ההופעה בבית העירייה יצאה ב-The Bootleg Series Vol. 7: No Direction Home: The Soundtrack באוגוסט 2005, גרסת ברנדייס ב-In Concert – Brandeis University 1963 באוקטובר 2010, וגרסת קרנגי הול ב-Live 1962–1966: Rare Performances From The Copyright Collections ביולי 2018. גרסה חיה וחשמלית, שהוקלטה באצטדיון ומבלי בלונדון בשנת 1984, נכללה באלבום Real Live של דילן משנת 1985. הוא ביצע את השיר במהלך טקס פרסי גראמי בשנת 1991, שם קיבל פרס מפעל חיים. לאחר הופעותיו ב-1963, דילן לא ניגן גרסה אקוסטית של "Masters of War" במשך 30 שנה, עד לקונצרט שלו בהירושימה ביפן ב-1994. מידע על היצירה "Masters of War" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Masters of War" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Masters of War" באתר SecondHandSongs Sounes, Howard, Down The Highway: The Life Of Bob Dylan, 2001, עמ' 131, ISBN 0-8021-1686-8 Nottamun Town (traditional), web.archive.org, ‏2010-09-18 Hentoff, Nat (1963). The Freewheelin' Bob Dylan (Media notes). Bob Dylan. New York: Columbia Records. Sounes, Howard, Down The Highway: The Life Of Bob Dylan, 2001, עמ' 132, ISBN 0-8021-1686-8 Bjorner, "Still on the Road", 1963 , Issue 20, Broadside, 1963 Heylin, Bob Dylan: Behind the Shades, עמ' 739 The Official Bob Dylan Site, www.bobdylan.com "Masters of War", Bob Dylan Masters of War - Bob Dylan | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-10-09 Bjorner, "Still on the Road", 1994 Shelton, No Direction Home, עמ' 490 ו-534 Bjorner, "Still on the Road", 1963–1994
LG

תאגיד LG (באנגלית: LG Corporation; בקוריאנית: 법인) הוא קונצרן דרום-קוריאני רב-לאומי, הרביעי בגודלו בקוריאה הדרומית. החברה מייצרת מכשירי חשמל ביתיים, מוצרי אלקטרוניקה, סמארטפונים, טאבלטים וכימיקלים דרך מספר חברות-בנות הפועלות בכשמונים מדינות ברחבי העולם. קונצרן LG מחזיק מיזמים משותפים עם פיליפס (לייצור מסכי LCD), היטאצ'י (ייצור התקני אחסון מגנטיים, אופטיים וצורבים למיניהם). ל-LG מפעלים ברחבי דרום מזרח אסיה, בין היתר בסין ובאינדונזיה. חברת הבת LG אלקטרוניקה מייצרת טלפונים החכמים, שעונים חכמים, מחשבי לוח ומגוון רחב של מוצרי צריכה בהם ממוצרים לבנים לבית כמו מקררים, מכונות כביסה, מזגנים, טלוויזיות וכונני DVD למחשבים. חברות בנות נוספות הן זנית אלקטרוניקה, LG Display,‏ LG Uplus,‏ LG Innotek,‏ LG Chem, ו-LG Energy Solution. החברה נוסדה בשנת 1958 בשם "GoldStar" (על ידי החברה "Lak Hui Chemical Industrial Corp"). בשנת 1974 שם החברה "Lak Hui" השתנה ל-".Lucky Co". בשנת 1995 קוצר השם Lucky-GoldStar ל-"LG" בלבד. המיתוג "Life's Good" הגיע מאוחר יותר. מוצרים אחרים כמו חומרי ניקוי לשוק הקוריאני יוצרו תחת המותג Lucky, שהפך בקוריאה שם גנרי למשחת שיניים. הנציגויות הרשמיות של LG בישראל המייצגות, מייבאות, מפיצות, משווקות, ונותנות שירות למוצרי LG בישראל הן: קבוצת ח.י. - בתחומי האלקטרוניקה, טלוויזיות, מקרני קול, רמקולים ניידים, אזניות, מסכי מחשב, מוניטורים ומסכים מקצועיים. ברימאג - בתחום המקררים, מכונות כביסה ומייבשי כביסה. מדיה וקבצים בנושא LG בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של LG (בשפות מרובות) LG, ברשת החברתית פייסבוק LG, ברשת החברתית אקס (טוויטר) היסטוריית החברה שחר שושן, LG: הסודות מאחורי הסמארטפון, באתר ynet, 3 בנובמבר 2014 דניס ויטצ'בסקי‏, על פס נע: סיור במפעל LG בקוריאה, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2014
Wicked: The Soundtrack

Wicked: The Soundtrack הוא אלבום הפסקול לסרט הפנטזיה המוזיקלי האפי משנת 2024 "מרשעת" מאת ג'ון מ. צ'ו, הראשון מתוך העיבוד הקולנועי בשני חלקים המבוסס על המחזמר הבימתי באותו שם מאת סטיבן שוורץ וויני הולצמן. הרצועות המקוריות נכתבו והולחנו על ידי שוורץ. אלבום הפסקול יצא לאור על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס וורב רקורדס ב-22 בנובמבר 2024, באותו היום עם יציאת הסרט לאקרנים בארצות הברית. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיבן שוורץ.  האלבום Wicked: The Soundtrack באתר אפל מיוזיק Keates, Emma (9 באוקטובר 2024). "Well, it doesn't look like there are any new songs on the Wicked soundtrack". The A.V. Club. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Anderton, Joe (9 באוקטובר 2024). "Wicked movie soundtrack confirms which songs are in first movie". Digital Spy. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Aniftos, Rania (9 באוקטובר 2024). "'Wicked: The Soundtrack' Has a Release Date: Here's Where to Pre-Order". Billboard. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Paul, Larisha (9 באוקטובר 2024). "'Wicked: The Soundtrack': Ariana Grande, Cynthia Erivo Perform Half of the Musical's Track List". Rolling Stone. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Betancourt, Emiliana (9 באוקטובר 2024). "'Wicked: The Soundtrack' Release Date Announced; Album Includes the 11 Songs from Act One of the Musical". Variety. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Release formats for Wicked: The Soundtrack on October 9, 2024: "Wicked: The Soundtrack". Apple Music (US). 9 באוקטובר 2024. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה)