laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארי-פראנס בה

מארי-פראנס בה (בצרפתית: Marie-France Banc; ‏1876, פלה (צר')‏ – 1965, סן-פליסיין (צר')) הייתה נזירה נוצרייה קתולית וחסידת אומות העולם מצרפת. בה נולדה בפלה שבמחוז ארדש בדרום-מזרח צרפת. ב-1893 החלה חניכות דתית וקיבלה את השם "האחות מארי של המלאכים" (Sœur Marie des Anges). לאחר לימוד במספר מוסדות לימוד קיבלה תעודת הוראה. בין השנים 1927–1945 פיקחה על קהילה דתית במחוז ארדש. היא הייתה מורה בבית ספר שבמנזר סן-ז'וזף בסן-פליסיין ובשנת 1942 קיבלה לידיה את ניהול בית הספר שבמנזר. בדצמבר 1942, כחודש לאחר כיבוש האזור על ידי גרמניה, קיבלה בה למנזר שני ילדים יהודים, הנרי (בן 10) ודניס (בן 6) אמזל, והסתירה אותם מפני הגרמנים ומפני הז'נדרמים הצרפתיים ששיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש הגרמניים במצוד אחר יהודים. היא העניקה להם טיפול מסור וחינוך, מימנה את שהותם במנזר והגנה עליהם עד השחרור. הוריהם של הילדים, מהגרים יהודיים ממזרח אירופה שחיו בפריז עד הכיבוש הנאצי ואחריו עברו למרסיי, מצאו מקלט בכפר אף הם, והילדים היו מבקרים אותם בימי א'. תודות לפועלה של בה, שרדו שני הילדים את השואה ובסיומה התאחדו עם הוריהם. בשנת 2001 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם. בשנת 2009 נחנך לוח זיכרון לבה על קיר הבית בו נולדה בפלה, בטקס בהשתתפות ראש העירייה. פעילותה של בה להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי-פראנס בה".
לוסייל

לוסייל (בערבית: لوسيل) היא עיר מתוכננת בקטר שממוקמת במחוז א-דעאין כ-23 קילומטרים צפונית לדוחה. באפריל 2018 פורסם כי 80% מתשתיות העיר כבר הושלמו. תוכננו להיות בו מרינות, אזורי מגורים, אתרי נופש באיים, אזורי מסחר, מתקני קניות ופנאי יוקרתיים, וקהילה של מגרשי גולף, איים מעשה ידי אדם וכמה אזורי בילוי. הבנק המרכזי של הנסיכות הועבר ללוסייל, והתוכנית הייתה לצרף אליו עוד מוסדות מרכזיים ומבני שלטון. 450 אלף תושבים מיועדים לחיות בה, רובם המכריע נותני שירות זרים שיסייעו בתעשיית התיירות ובפעילות השוטפת של העיר, לצד עובדים ממדינות מערביות. בלוסייל הוקם אצטדיון הנקרא "האצטדיון האייקוני לוסייל", המכיל 86,250 מקומות. שאירח את גמר המונדיאל בקטר בשנת 2022. לאצטדיון מראה עתידני ומופעלים בו מכשירים עתידיים כגון ענן שמוריד את טמפרטורת המגרש ועוד. אמצעים אלה נדרשים אף על פי שהמונדיאל מתקיים בחורף ולא בקיץ לפי המסורת. כמו כן לוסייל ספורטס ארנה אירחה את גמר אליפות העולם בכדוריד 2015. בעיר קיים מסלול מרוצים אשר מארח את סבב הפורמולה 1 ואת סבב המוטו GP. מדיה וקבצים בנושא לוסייל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוסייל רויטרס, שוק הנדל"ן של קטאר משתגע לקראת המונדיאל, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2019 Pepolution in Qatar "'More than 80% of Lusail City's infrastructure projects completed'". Gulf Times. 19 באפריל 2018. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה) יאיר קטן, מיוחד | "עיר העתיד" ההזויה שתארח את גמר המונדיאל, באתר ynet, 16 בדצמבר 2022 CNN אתר ONE
רוז'ה בלבאו

רוז'ה בלבאו (בצרפתית: Roger Belbéoch; ‏1921, ז'ואנויל-לה-פו (צר') שליד פריז, צרפת‏ – 2010, סן-מוריס (צר')‏, שליד פריז, צרפת) היה שוטר ופוליטיקאי, פעיל המפלגה הקומוניסטית של צרפת וחסיד אומות העולם מצרפת. בלבאו היה בנו של ז'וזף בלבאו (צר'), לימים אף הוא לוחם מחתרת צרפתי במלחמת העולם השנייה, שנפל ב-25 באוגוסט 1944 בקרבות על שחרור ז'ואנויל-לה-פו. בלבאו היה חבר בברית הסטודנטים הקומוניסטים (אנ') והיה פעיל נגד הפגנות הימין הקיצוני נגד הדמוקרטיה בצרפת בשנת 1934, אירועים שנודעו בשם "משבר ה-6 בפברואר 1934" (Crise du 6 février 1934) (צר'). לפרנסתו היה בלבאו עובד דואר. במלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, ניסה בלבאו לעבור לבריטניה, אך לשווא. ידידיו, בהם רובר דלוש (Robert Deloche), הציעו לו לנסות להתקבל למשטרה כדי לפעול במסגרתה לטובת תנועת ההתנגדות הצרפתית. בשנת 1941 התקבל בלבאו למשרת שוטר ברובע השנים-עשר של פריז. במקביל היה פעיל בתא מחתרת של תנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא הפיץ עלוני מחתרת באזור שהיה תחת פיקוח מחמיר של המשטרה הצרפתית ובלילות היה מבצע משימות מודיעיניות עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא זייף מסמכי זהות שאותם נתן בעיקר ליהודים שנרדפו על ידי השלטונות הגרמניים ושלטונות משטר וישי ששיתף פעולה עם הגרמנים. במקרה אחד נעצרה גברת הרמוזה (Hermoza), אשתו היהודיה של ז'וזף מזאן (Mezan), ידיד נוצרי של בלבאו, עקב כך שלא ענדה את הטלאי הצהוב. היא הובאה לתחנת המשטרה, אך בלבאו שחרר אותה מיד כדי שלא תיעצר על ידי הגסטפו. מאוחר יותר נעצר גם מזאן, מכיוון שהגן על אשתו, אך בלבאו דאג לשחררו. בלבאו סיפק מסמכי זהות מזויפים להרמוזה ולשני ילדיה כדי שזו תוכל לברוח מפריז. בעזרת המסמכים שסיפק בלבאו ברחה הרמוזה לאזור משטר וישי, בדרום צרפת. בלבאו הוסגר על ידי שוטרים אחרים לידי כוח משטרה שפעל בפיקוח הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים. הוא עונה קשות כדי שימסור את מקור המסמכים המזויפים שהיו ברשותו, אך לא הסגיר את המקור. לפני שהוסגר לגסטפו שוחרר על ידי חבריו במחתרת הצרפתית. הוא הושב לשירות במשטרה אך הוצב בנוז'אן-סור-מארן, כ-10 קילומטרים ממקום שירותו הקודם, ושם המשיך בפעילותו המחתרתית ובסיוע לפליטים יהודים ולנרדפי המשטר הנאצי, יהודים ונוצרים. ארוסתו היהודיה של בלבאו, קלודין קאופמן (Claudine Kaufmann), נתפסה ביולי 1942, בעת גירוש היהודים מפריז, גורשה למזרח אירופה ונספתה. לאחר המלחמה עוטר בלבאו במספר עיטורי גבורה ומופת, לציון תפקידו כלוחם מחתרת. הוא היה שוטר מצטיין, ובתור צלף מומחה היה חבר היחידה לטיפול במשברי בני ערובה. ב-1977 נבחר בתור חבר מועצת העיר ז'ואנויל-לה-פו וב-1978 היה סגן ראש העיר של ז'ואנויל-לה-פו, עד 1983. בשנת 1985 הוכר בלבאו על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. בלבאו מונצח גם ב"ממוריאל" (Mémorial de la Shoah), המוסד להנצחת השואה בפריז. בשנת 2000 הוענק לבלבאו אות לגיון הכבוד. בשנת 2013 נקראה על שמו כיכר בנוז'אן-סור-מארן, באזור שבעבר הייתה בו תחנת משטרה בה שרת. על רוז'ה בלבאו, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה גוטרמן

רבי משה גוטרמן מקיוב (נפטר א' בניסן תרפ"ג), רב בקיוב, באימפריה הרוסית. בנו של רבי דוד גוטרמן, האדמו"ר מסאווראן. נולד לרבי דוד גוטרמן מסאווראן. נישא לחיה מלכה בתו של רבי מרדכי דוב מהורניסטייפול. היה תלמידם של אביו ושל חותנו. נפטר בא' בניסן תרפ"ג ונטמן בקייב. בנו, יצחק גוטרמן היה נציג הג'וינט בוורשה. נספה בשואה, עם אשתו ובנו. צבי בריננער, רבינו הקדוש מהארנסטייפל עמודים תל"ד-תל"ו [454-452] ד"ר יצחק אלפסי ספר "טרקליני החסידות" חלק א', שושלת סאווראן מס' 10 עמוד 294; הנ"ל, החסידות מדור לדור, חלק א', 1995 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד גוטרמן

רבי דוד גוטרמן מסאווראן (נפטר בז' בחשוון ה'תרע"ג) היה אדמו"ר חסידי, הרביעי במספר בשושלת סאווראן. נולד לרבי שמעון שלמה גוטרמן מסאווראן ונישא לבתו של רבי מנחם נחום מטשרנוביל-לויעב ובשנית לבתו של רבי שמעון שלמה מבנדר. לאחר פטירת אחיו רבי ברוך, מילא את מקומו בסאווראן. לצד אחיו רבי משה ורבי ברוך שכיהנו בטיטשלניק ובסטנביץ.[דרוש מקור] נפטר בז' בחשון תרע"ג. רבי שלמה, נפטר בחיי אביו.[דרוש מקור] רבי משה גוטרמן מקיוב (נפטר בא' בניסן תרפ"ג), חתנו של רבי מרדכי דב מהורניסטייפול. כיהן כרב ואב"ד בקייב. חיה בת ציון (נפטרה בכ"ב בטבת תרצ"א), אשת רבי חיים דב הלפרין מוסלוי. פייגא יענטע, אשת רבי משה מאודסה, בנו של רבי מרדכי מרחמסטריווקה פרידא, אשת רבי יצחק מבנדריז. יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור, חלק א', 1995 יצחק אלפסי, טרקליני החסידות, חלק א', 2016 ד"ר יצחק אלפסי ספר "טרקליני החסידות" חלק א', שושלת סאווראן עמוד 294 דור "ד" מס' 7 ד"ר יצחק אלפסי ספר "החסידות מדור לדור" חלק א', שושלת סאווראן עמוד 154 דור "ד" מס' 7 יצחק אלפסי "טרקליני החסידות" חלק א', עמוד 294 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט סינק

רוברט פרדריק (בוב) סינק (באנגלית: Robert Frederick Sink‏; 3 באפריל 1905 - 13 בדצמבר 1965) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת העולם השנייה. סינק גדל בעיר לקסינגטון, שבצפון קרוליינה. בשנת 1927 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והוסמך כקצין בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית. הוא מילא שורת תפקידי פיקוד ומטה ביחידות רגלים ובשנת 1940 שירת במפקד גדוד הרגלים המוצנח ה-501. בהמשך מונה למפקד גדוד הרגלים המוצנח ה-503. ביולי 1942 מונה למפקד הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101, שהייתה חטיבת הצנחנים הראשונה בצבא ארצות הברית שאנשיה עברו אימון בסיסי ואימוני צניחה ביחד, כיחידה אחת. סינק פיקד בהצלחה על הרגימנט במבצע המוטס בנורמנדי, במהלכו הוצנח הרגימנט בנורמנדיה כ-4.5 ק"מ מחוף יוטה. הרגימנט בפיקודו הצליח בצהרי ה-6 ביוני 1944 לחבור לכוחות שנחתו על החוף לאחר שהשמיד סוללות ארטילריה ומוצבים של הצבא הגרמני. בהמשך הקרבות כבשו את העיירה קרנטן כחלק מהמערכה לכיבוש שרבורג. לאחר מכן פיקד סינק על הרגימנט במבצע המוטס בהולנד, במהלכו הוצנחו אנשיו בקרבת תעלת וילהלמינה ונדרשו להשתלט על גשר. הגרמנים פוצצו את הגשר, אולם למחרת השתלטו סינק וחייליו על גשרים בקרבת איינדהובן. בהמשך הוביל סינק את הרגימנט בלחימה בהולנד ולאחר מכן בקרב על הבליטה. בקרב זה, מן הקשים שידע הרגימנט, הגנו סינק ואנשיו על גזרת צומת בסטון ובהמשך המערכה בארדנים. לאחר המלחמה לחם במלחמת קוריאה כסגן מפקד הדיוויזיה ה-7. בשנת 1953 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-7 ובהמשך למפקד דיוויזיית הרגלים ה-44. בשנת 1957 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. בשנה שלאחר מכן מונה למפקד הגיס האסטרטגי ובתפקידו האחרון שירת כמפקד הפיקוד הקאריבי של ארצות הברית אשר בפנמה. הוא נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. דמותו של סינק כמפקד הרגימנט ה-506 הופיעה במיני-סדרה האמריקאית "אחים לנשק" וגולמה על ידי השחקן האמריקאי דייל דיי. ס.ל.א מרשל, "הם צנחו בלילה", הוצאת מערכות מאנגלית: אהרן אמיר. סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005. ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972. מדיה וקבצים בנושא רוברט סינק בוויקישיתוף רוברט סינק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 16. אביבה צוונג, ‏נאומי הניעה לעידוד רוח הלחימה, מערכות 416, דצמבר 2007, עמ' 31 . ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 177-179. סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמודים 74-123 ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 204-205. סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 163-192. סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 209-248.
סאניה ווצ'יץ'

סאניה ווצ'יץ' (בסרבית: Сања Вучић, נולדה ב-8 באוגוסט 1993) היא זמרת סרבית. היא ידועה בעיקר בזכות היותה הסולנית הראשית של הלהקה הסרבית ZAA. ייצגה את סרביה בתחרות האירוויזיון 2016 בסטוקהולם, בירת שוודיה עם השיר "Goodbye" איתו הגיעה למקום ה-18 בגמר. ווצ'יץ' נבחרה לייצג את סרביה לאירוויזיון 2020 יחד עם חברותיה ללהקת הוריקן. לאחר שאירוויזיון זה בוטל בעקבות מגפת הקורונה הוחלט, לפי מספר פרסומים בעיתונות הסרבית, כי חברות הלהקה ייצגו את סרביה באירוויזיון 2021. ווצ'יץ' הצטרפה בשנת 2012 ללהקת ZAA שהוקמה בשנת 2008. הלהקה הוציאה אלבום אחד "What About" בשנת 2014. היא גרה בבלגרד. מדיה וקבצים בנושא סאניה ווצ'יץ' בוויקישיתוף סאניה ווצ'יץ', ברשת החברתית פייסבוק סאניה ווצ'יץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאניה ווצ'יץ', ברשת החברתית אינסטגרם סאניה ווצ'יץ', סרטונים בערוץ היוטיוב סאניה ווצ'יץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר ספוטיפיי סאניה ווצ'יץ', באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר Last.fm (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר AllMusic (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר דיזר סאניה ווצ'יץ', באתר Yandex.Music (ברוסית) סאניה ווצ'יץ', באתר Discogs (באנגלית) סאניה ווצ'יץ', באתר Genius ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיגוע בקו 14א (2004)

הפיגוע בקו 14א היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-22 בפברואר 2004 באוטובוס אגד קו 14א בירושלים. בפיגוע נהרגו שמונה אנשים ויותר משישים נפצעו. ארגון הטרור הפלסטיני, גדודי חללי אל-אקצא נטל אחריות לפיגוע. ב-22 בפברואר 2004, בשעת שיא בבוקר, עלה מחבל מתאבד פלסטיני באזור התעשייה תלפיות בירושלים לאוטובוס אגד קו 14א שנסע במרכז ירושלים. המחבל נשא מטען חבלה שהוטמן בתוך תרמיל הגדוש ברסס על מנת למקסם את הפגיעה. המחבל חיכה שהאוטובוס יתמלא בנוסעים. בשעה 8:30 בבוקר, כשהאוטובוס עבר בגן הפעמון בקצה עמק רפאים, הרחוב הראשי במושבה הגרמנית, הוא פוצץ את מטען הנפץ. שמונה נוסעים נהרגו בפיגוע, ויותר משישים נפצעו. 11 מהנפגעים היו ילדים שהיו בדרכם לבית הספר. אנשי הזרוע הצבאית של הפת"ח, גדודי חללי אל אקצה, קיבלו אחריות לפיגוע, והודיעו שהמחבל הוא מוחמד זעול, בן 23 מהכפר חוסאן, הסמוך לבית לחם. לאחר הפיגוע פורסמה קלטת של המחבל המתאבד, בה טען שביצע את הפיגוע כנקמה "על הטבח שמבצעת ישראל בפלסטינים". פיגועי התאבדות בישראל אפרת וייס, ירושלים: המאבטחים ירדו, והמחבל התפוצץ; 8 נרצחו, באתר ynet, 22 בפברואר 2004 אנשיל פפר‏, הרוגי הפיגוע בירושלים, באתר וואלה, 23 בפברואר 2004
VX בקשת

VX בקשת (VX Sagittarii) הוא כוכב היפר-ענק אדום משתנה סדיר למחצה הנמצא במרחק של 1,500 פארסק (5,150 שנות אור) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קשת. עם רדיוס של בין 1,350 ל 1,940 רדיוסי שמש, VX בקשת הוא אחד מהכוכבים הגדולים ביותר הידועים לאנושות. הטמפרטורה של הכוכב נעה בין 2,500 ל 3,500 קלווין (בדרך כלל 2,900). מדיה וקבצים בנושא VX בקשת בוויקישיתוף VX בקשת, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
KY בברבור

KY בברבור (KY Cygni) הוא על-ענק אדום משתנה לא סדיר איטי הנמצא במרחק של 5,000 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ברבור, קרוב מאוד לכוכב γ בברבור ובסמוך לצביר הפתוח NGC 6913) M29), אך הוא אינו חלק מהצביר. עם רדיוס מוערך של 1,420 רדיוסי שמש, KY בברבור הוא אחד הכוכבים הגדולים הידועים לאנושות ואחד הבוהקים שבהם עם עוצמת הארה הגדולה פי 138,000 - 270,000 מזו של השמש. הכוכב קוטלג ככוכב משתנה ב-1930 ומאוחר יותר קיבל את שמו הנוכחי. שיעור איבוד המסה של KY בברבור הוא אחד מאיבוד שיעורי המסה הגבוהים ביותר בשביל על-ענק אדום ולכן הוא תואר לפעמים בתור כוכב היפר-ענק אדום. הטמפרטורה של הכוכב נעה בסביבות 3,500 קלווין והבהירות הנראית שלו נעה בין 10.60 - 11.74. מדיה וקבצים בנושא KY בברבור בוויקישיתוף KY בברבור, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
פסטיבל דרום אדום

פסטיבל "דרום אדום" הוא אירוע המתקיים מדי שנה בצפון הנגב במהלך חודשי פריחת הכלניות. הוא מתרחש מאמצע ינואר ועד סוף פברואר. זהו פסטיבל המתבסס ברובו על תיירות כפרית באזור. הפסטיבל יוצר חיבורים בין חקלאות לתיירות ומציע לקהל המבקרים טיולים בחיק הטבע, סיורים חקלאיים, שוקי איכרים ולינה כפרית. המשתתפים בפסטיבל יכולים לטייל באזור, לצפות בהופעות ולהשתתף בפעילויות לכל המשפחה. זהו פסטיבל הטבע הגדול בארץ המושך אליו מדי שנה עשרות אלפי מבקרים. על הפסטיבל אחראית עמותת התיירות האזורית "שקמה בשור". הפסטיבל נולד בפורום יזמים של שער הנגב בהובלה של ורד ואופיר ליבשטין מכפר עזה, לבנת גינזבורג רכזת התיירות ובשיתוף תושבי האזור. בשנת 2007 נולד הרעיון לפסטיבל, מאחר שתושבי האזור הבינו כי מטיילים רבים המגיעים לצפון הנגב בשל פריחת הכלניות, אינם מודעים למקומות הרבים באזור שאפשר לטייל בהם, וכן לפעילויות הרבות שמציע המקום. הפסטיבל נקרא "דרום אדום" בגלל צבע פרח הכלנית האדום הפורח באזור, ומכסה שטחים נרחבים בצבע זה. הפסטיבל מתקיים מאמצע ינואר ועד סוף פברואר, מכיוון שבתקופה זו פריחת הכלניות האדומות נמצאת בשיאה. המקומות שבהם יש פריחה רבה של כלניות הם: באר מרווה, יער דבירה, יער שוקדה (ליד שוקדה), יער בארי, יער רעים, אור הנר, בתרונות רוחמה, שמורת פורה, ועוד. בתקופת הפריחה ניתן לראות במקומות אלו מרבדים גדולים של כלנית מצויה, המתפרשים על כל האזור. הכלנית המצויה מאופיינת בגדילה במהלך החודשים דצמבר ועד מרץ, ומשך חייה של כלנית בודדה הוא מספר שבועות. צמח זה שכיח מאוד ברחבי הארץ ובא במגוון צבעים כמו ורוד, לבן, סגול וכחול, אך השכיח מכולם הוא הצבע האדום. לצד הכלניות פורחים גם ציפורני-חתול מצויות ובסוף פברואר גם חרצית עטורה וחרדל השדה. אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל דרום אדום פסטיבל דרום אדום, ברשת החברתית פייסבוק פסטיבל דרום אדום, ברשת החברתית פייסבוק גלית וקנין, הדרום אדום: איפה רואים פריחת כלניות?, באתר הארץ, 30 בינואר 2020 עופר אדרת, איש בשבוע: אופיר ליבשטיין - יוזם פסטיבל "דרום-אדום", באתר הארץ, 3 במרץ 2011
יהוסף האזובי

רבי יהוסף בן חנן בן נתן האזובי מפרפיניאן היה מגדולי חכמי יהדות פרובנס ופייטניה במאה ה-13. מכונה גם בקצרה בן חנן. נולד לרבי חנן בן נתן האזובי, חי ופעל בפרפיניאן. הוא היה אביו של רבי שמואל האזובי ורבו של רבי אברהם בדרשי. רבי טודרוס בן יהודה אבולעפיה כתב עליו: "אזוב יכנוהו, ומה נעים אזוב ארזים לא עממוהו". "קערת כסף" - שיר בן 130 חרוזים (כמנין השקלים ששקלו קערות הכסף בנדבת הנשיאים למשכן - במדבר ז, יג), שבהם הוא מעורר את בנו ר' שמואל ללכת בדרך התורה ולהגות בה תמיד. "ספר מילואים" - הספר הוזכר בשו"ת הרשב"א לרבי שלמה בן אברהם אבן אדרת ותוכנו אינו ידוע "אגיד חסדי הא-ל" - זולת לחג השבועות. "אזכור ימים מקדם" - על עשרת הרוגי מלכות. "איה נא חסדיך ה'" - סליחה. חיים שירמן, השירה העברית בספרד ובפרובאנס, ספר שני, חלק א': מיוסף קמחי עד יהוסף האזובי; מבחר שירים וסיפורים מחורזים ערוכים ומבוארים בצירוף מפתחות וציורים, בידי חיים שירמן, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק; תל אביב: הוצאת דביר, ה'תשי"ז, 1956. כתבי יהוסף האזובי בפרויקט בן-יהודה שמואל יוסף פין, הר"ר יוסף ... אזובי מפרפיניאן, בתוך "כנסת ישראל", עמ' 455, באתר היברובוקס כתב יד, קערת כסף, לונדון, מאה 14, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית יוסף בן חנן האזובי, דף שער בספרייה הלאומית חיד"א, "שם הגדולים", מערכת ספרים, אות מ' מהדורה שנייה מתוקנת, תשכ"א-1960; תשל"ב; תשס"ו-2006.
מוחמד בן ת'אני

מוחמד בן ת'אני (בערבית: محمد بن ثاني) היה השליט הראשון של קטר. אביו ת'אני בן מוחמד היה מייסד קטר כשהגיע מאזור ריאד לחצי האי קטר. מוחמד ידוע בכך שהדף את הצבא העות'מאני במחצית הראשונה של המאה ה-19 ובכך שבנו הראשון הוא ג'אסם בן מוחמד, המחייה של קטר ואמירה הראשון. שייח' מוחמד בן ת'אני נולד בפוואירית' שבקטר. הוא היה הבן השני לאביו אך משום שהוא נולד מהאישה המועדפת על אביו הוא הוכתר להיות שליט קטר בעתיד. היו לו ארבעה אחים: שייח' סמיר בן ת'אני שייח' הד בן ת'אני שייח' עלי בן ת'אני שייח' אחמד בן ת'אני בחייו המוקדמים, מוחמד חי בפוואירית' ובגיל 59 התחיל לנדוד דרומה לדוחה, המשפחה החלה בנדידתה בשנת 1847. אביו מת בשנת 1860 ועד שנת 1865 מוחמד הפך לדמות החשובה והדומיננטית ביותר במפרץ הפרסי כולו. בשנת 1878 ויתר מוחמד על השליטה בקטר והעביר אותה לבנו שפיתח תואר חדש "אמיר קטר". מוחמד מת באותה השנה שבה הוא העביר את כל סמכויותיו לבנו (1878) ונקבר בדוחה. ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני אחמד בן מוחמד אאל ת'אני פהד בן מוחמד אאל ת'אני הד בן מוחמד אאל ת'אני ג'אבר בן מוחמד אאל ת'אני סמיר בן מוחמד אאל ת'אני ... בנת מוחמד אאל ת'אני ... בנת מוחמד אאל ת'אני אתר על בית ת'אני אתר קטרי
סמרגוסטורטה

סמרגוסטורטה (בשוודית: Smörgåstårta, "עוגת כריך") מאכל שמקורו בשוודיה, הפופולרי בשוודיה, אסטוניה (בה מכונה "võileivatort") ובפינלנד (בשם "voileipäkakku"). זו עוגה מלוחה הזהה לכריך אך עם כמויות גדולות של מילוי ועיטור, בדומה לעוגת שכבות וקרם. סמרגסטורטה עשויה לרוב מספר שכבות של לחם לבן או לחם שיפון עם מילוי קרמי ביניהן. קיימים מגוון מילויים וציפויים, לרוב מבוססים על ביצים ומיונז. מילויים נוספים אפשריים הם פטה כבד, זיתים, שרימפ, האם, מגוון סוגי נקניק, קוויאר, עגבניות, מלפפונים, ענבים, פרוסות לימון, גבינה וסלמון מעושן. המאכל עשוי לכלול דג, בשר, שילוב של בשר וגבינה או להיות צמחוני.  סמרגסטורטה מוגשת קרה וחתוכה כמו עוגה. העיטורים בציפוי משקפים לרוב את המרכיבים ששימשו למילוי. בפינלנד העוגה היא מרכיב בהתכנסויות משפחתיות - מסיבת יום הולדת, חתונות ולוויות.  סמרגסטורטה מצופה בשרימפ, ביצה קשה, קוויאר ומלפפונים פרוסת "עוגת כריך" משני סוגי לחם ועם שני סוגי מילוי "עוגת כריך" עם ציפוי גבינת שמנת עם שום העירית, חלמון של ביצה קשה, עלי חמציץ, עגבניות ופרחים לקישוט סמרגוסטורטה עם סרטן הנהרות שהוכנה לערב השנה החדשה. מקושטת בשרימפ, גבינה, זיתים, פרוסות לימון, סלמון מעושן, נקניקים, קוויאר, עגבניות שרי סמרגוסבורד מדיה וקבצים בנושא סמרגוסטורטה בוויקישיתוף
דוד הלפרין מברדיטשוב

רבי דוד הלפרין מברדיטשוב (נפטר בי"ח בשבט ה'תרנ"ד), היה מנהיג חסידי, חתנו השלישי של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. נולד לר' יעקב יוסף מברדיטשוב. היה חתנו של רבי ישראל מרוז'ין, נכדו של רבי אברהם המלאך וחתנם של ראש ישיבת ברדיטשוב ורבי דוד לייב מדוקלא . סירב לקבל אדמו"רות בסדיגורה ובברדיטשוב כנראה מפני עובדת היותו קשור מאוד לחותנו. לאחר פטירת חותנו בג' בחשוון ה'תרי"א, תפס את מקומו בהנהגת חסידים בסדיגורה ובעיקר בהמשך בברדיטשוב, אולם הוא סירב להתעטר בעטרת האדמו"רות ונפטר 43 שנה אחרי חותנו בי"ח בשבט ה'תרנ"ד, ונקבר בבית הקברות בסדיגורה, ליד ציון חותנו. חלק משיחותיו וכן חלק מצוואתו לוקטו בספר על הצדיקים שיצא לאור על ידי ישראל שפיגל - חסיד טשורטקוב . רבי משה מנחם מנדל הלפרין מז'יטומיר. רבי מרדכי מקשינוב. ר' שלום, נישא לקרובת משפחתו, הרבנית חנה שרה בת ר' יצחק מבוהוש ר' דב בר על הצדיקים, ישראל שפיגל
מצות יהודה

מצות יהודה (שם מלא: מצות יהודה משה לודמיר ובניו בע"מ). הוא מפעל ומאפיית מצות ישראלי. המפעל ממוקם כיום בשכונת גבעת שאול שבירושלים. המאפייה גם מייצאת מצות לארצות הברית, קנדה ועוד. המפעל נוסד בשנת 1921, תרפ"א על ידי משפחת לודמיר הצפתית בתמיכה של הרבנים המקומיים שקראו לקניית המצות על מנת לתמוך במפעל הצפתי שסיפק פרנסה לתושבי האזור. בשנת 1949 הם עברו לירושלים והעבירו יחד איתם את המפעל שם הוא יושב עד היום באזור התעשייה בגבעת שאול. במהלך השנה המפעל מייצר מצות, קמח מצות, עוגיות וביסקוויטים. לפסח מייצר המפעל מצות שמורות (תחת המותג מצות ירושלמי), מצות רגילות, מצות עשירות ומוצרים נוספים כשרים לפסח. המפעל עומד תחת השגחת הרבנות הראשית ירושלים ובד"ץ העדה החרדית והמוצרים תואמים את תווי התקן הבינלאומיים ISO 9001 ו-HACCP. אתר האינטרנט הרשמי של מצות יהודה ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון ובנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סניילז'ייה

סניילז'ייה (בצרפתית: Saignelégier) היא בירת מחוז פראנש-מונטאן (Franches-Montagnes) שבקנטון ז'ורה שבשווייץ. העיר מונה כ-2550 תושבים. העיר הוקמה בימי הביניים וידועה בתעשיית שעוני היד שלה ובמרוץ הסוסים השנתי המתקיים בה. סניילז'ייה מוזכרת לראשונה במקור משנת 1294 בשם Saignelegier. קודם לכן הייתה ידועה העיר בשמה הגרמני Sankt Leodegar, אך כיום שם זה לא בשימוש. במהלך ימי הביניים, הכפר סלנז'ייה היה חלק מהדיוקסיה של בזל. במהלך המאה ה-15, החל הכפר לצמוח לעיר אזורית חשובה. בעיר נבנתה קפלה וב-1428 החל לפעול בה יריד שנתי. בערך באותה תקופה, עבר הכומר של מונפוקון, ראש כנסיית הרובע הראשית של אזור פראנש-מונטאן, לסניילז'ייה. ב-1629 הוקמה כנסיית רובע עצמאית בעיר. ב-1691 הייתה העיר למקום מושבו של הפוגט של הבישוף ששלט על האזור הסובב אותה. טירתו של הפוגט נבנתה בערך בסוף המאה ה-17. לאחר הפלישה הצרפתית, בשנים 1793 – 1813, הייתה סניילז'ייה לבירתו של הקנטון במחוז הצרפתי מון-טרביל ולאחר מכן במחוז או-רן. ב-1815, בעקבות קריסת צרפת של נפוליאון, הייתה סניילז'ייה לחלק מקנטון ברן, שם היא נותרה עד לייסודו של קנטון ז'ורה ב-1978. שטחה של סניילז'ייה הוא 31.8 קמ"ר. מתוכם 42.5% משמשים לחקלאות, 50.8% הם שטחים מיוערים, 5.4% הם שטחים בנויים, 0.7% הם שטחי נהרות ואגמים ואחוז אחד הם שטחים בלתי מעובדים . בתחומי העיר כלולה שמורת הטבע סביב אגם "אטן דה לה גריר". סניילז'ייה היא בירת מחוז פראנש-מונטאן, אחד משלושת המחוזות של קנטון ז'ורה. מאז 2009, עת סופחו לעיר שני כפרים סמוכים, היא משתרעת מגדות נהר דו (Doubs) ועד לאגם אטן דה לה גריר. הכפר המקורי שכן על הצומת שממנו יצאו הדרכים לדלמונט, לטרמלן, לשו-דה-פון ולצרפת. קיימת תוכנית לאיחודן בעתיד של סניילז'ייה ושל רשויות מקומיות נוספות בסביבה לעיר חדשה בשם פראנש-מונטאן. נכון לשנת 2014 מונה אוכלוסיית סניילז'ייה 2,550 תושבים . מעל 90% מתושבי העיר דוברים צרפתית כשפה ראשונה ובנוסף קיימים מיעוטים של דוברי גרמנית ואיטלקית. רק כ-8% מתושבי העיר הם זרים, והשאר אזרחים שווייצריים. הגידול באוכלוסייה לאורך השנים: עם התפתחותה של תעשיית השעונים בשווייץ במאה ה-19 ופתיחתם של קווי הרכבת ללה שו-דה-פון ב-1892 ולגלובלייה ב-1904, התמקמו בסניילז'ייה כמה חברות לתעשייה מדויקת. ב-2005 הועסקה 35% מאוכלוסיית העיר במגזר התעשייתי ו-61% הועסקו במגזר הטכנולוגי ובמגזר השירותים. כמעט שני שלישים מכוח העבודה המקומי הם יוממים, כלומר עובדים מחוץ לעיר. בסניילז'ייה פועלת מבשלת הבירה Brasserie des Franches-Montagnes. מלבד התעשייה מתקיימת העיר, המשמשת כמרכז אזורי, גם מתיירות ענפה בקיץ ובעונת הסקי, וסביב אירועים דוגמת היריד ומרוץ הסוסים השנתי. בסביבות העיר קיימים גם שטחי חקלאות מעובדים ולמרעה. היריד-ומרוץ-הסוסים של סניילז'ייה מתקיים כל שנה בשבוע השני של חודש אוגוסט, מאז 1897. המרוץ התחיל כיוזמה לקידום גזע הסוסים המקומי, והפך לאחד מאירועי הסוסים החשובים בשווייץ. מדי שנה פוקדים את היריד והמרוץ בין 40,000 ל-50,000 מבקרים. מדיה וקבצים בנושא סניילז'ייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סניילז'ייה משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ הערך סלנז'ייה במילון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית) משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ אתר מבשלת הבירה (באנגלית)
עאידה

עאידה (בערבית: مخيم عايدة) הוא מחנה פליטים פלסטינים מצפון לבית לחם, בסמוך לקבר רחל. מחנה הפליטים הוקם בשנת 1950 לפליטים מאזור ירושלים וחברון. במהלך האינתיפאדה השנייה, שימש המחנה כאחד ממקורות הירי על גילה. במרץ 2002, נכנסו כוחות צה"ל למחנה וכדי להימנע ממטענים בדרכים פרצו דרכים במעבר בין קירות הבתים. לכניסה למחנה נלוו עיתונאים, שתיעדו מקרה שבו אישה נהרגה בשוגג במהלך הפריצה לביתה. בשנת 2009 ביקר האפיפיור במחנה ותרם לו 70,000 אירו. בשנים 2013–2015 אירעו עימותים רבים בקרבת המחנה עם כוחות משמר הגבול בקבר רחל. בסוף אוקטובר 2015 איים שוטר מג"ב על תושבי המחנה "נירה עליכם גז עד שתמותו" אם לא ייפסקו הפרות הסדר במחנה. מדיה וקבצים בנושא עאידה בוויקישיתוף גדעון לוי, "שמי עבוד שאדי. בן 13. חייל ישראלי ירה בי למוות", באתר הארץ, 17 באוקטובר 2015 ביקור במחנה הפליטים עאידה, באתר הוועד הישראלי נגד הריסת בתים (באנגלית) צה"ל תקף מפקדות בעזה ובגדה; נמשכת הפעולה באיזור בית-לחם, באתר nana10‏, 10 במרץ 2002 האפיפיור תרם 70 אלף אירו למחנה הפליטים אל-עאידה, באתר ynet, 13 במאי 2009 יוחאי עופר ואיתמר פליישמן, הפתרון הצה"לי לאיום בקבר רחל: מערכת ירי מים, באתר nrg‏, 2 במאי 2014 אוהד חמו, ‏"נירה עליכם גז עד שתמותו", באתר ‏מאקו‏, 30 באוקטובר 2015