סמית' אנד וסון דגם 3

אקדח סמית' אנד וסון דגם 3 (אנגלית: Smith & Wesson Model 3) הוא אקדח פעולה בודדת, בעל מנגנון שבירה עליון שיוצר על ידי חברת סמית' אנד וסון החל משנת 1870 עד 1915, ולאחרונה הוצע שוב לקהל אספנים כרפרודוקציה מודרנית על ידי חברת סמית' אנד וסון. הוא יוצר בכמה וריאציות ותת-ווריאציות, כולל הדגם "הרוסי", שנקרא כך מכיוון שסופק לצבא האימפריה הרוסית (41,000 יחידות מאקדח זה הוזמנו בקליבר.44 על ידי הצבא הרוסי הקיסרי ב-1871), ודגם "שופילד" של האקדח, על שמו של מייג'ור ג'ורג' שופילד, שעשה שינויים משלו בדגם 3 על מנת שהאקדח יענה לדרישות שימוש על ידי חיל פרשים. הדגם 3 תוכנן ויוצר להשתמש עם תחמושת מסוג.44 S&P אמריקאי ו - .44 רוסי, ומאוחר יותר במבחר קליברים, כולל.44 הנרי,.44-40,.32-44,.38-44 ו - .45 Schofield. העיצוב השפיע על תכנון וייצור אקדח הסמית' אנד וסון.38 Single Action הקטן יותר, והמכונה רטרואקטיבית דגם 2. האקדח עמד תמיד בצל של אקדח הקולט סינגל אקשן ארמי אך היה אקדח שהביא מספר חידושים ששינו מהותית את השימוש באקדחי תופי והפכו לסטנדרט המקובל עד היום. השינויים כללו מערכת טעינה וחילוץ מהירים של התחמושת, תחמושת אחודה עם תרמילי מתכת, כל אלו אפשרו תפעול מהיר יעיל ואמין של האקדח. אחת מתופעות הלוואי של ארבע שנות הקרבות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה ביקוש גדל והולך לכלי נשק ובמיוחד לאקדחים, ביקוש זה הביא למקצה שיפורים שסימן את התקדמות הטכנולוגית הגדולה ביותר בכלי ירייה מזה 200 שנה. בתוך קצת יותר מעשור, רובים, אקדחים ורובי ציד עברו משימוש ברכיבי תחמשת נפרדים הנטענים דרך לוע הקנה לשימוש בתחמושת אחודה כמקובל גם אל תוך המאה העשרים ואחת. שניים מהחלוצים בתחום זה היו הוראס סמית' ודניאל וסון, הם קנו את זכויות הפטנטים של יצרן הנשק רולין ווייט, והחזיקו בזכויות בלעדיות בארצות הברית לייצור אקדחי תופי המשתמשים בתחמושת מודרנית עם תופים בעלי קדח מקצה-לקצה דבר המאפשר לטעון את הכדור מאחור. זה היה תהליך איטי לפתח קליבר קליע גדול יותר מה-0.22 של אקדח הסמית' אנד וסון מודל 1 שלמרות מגבלותיו המרובות היה מבוקש עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר חיילים מכל הדרגות משני הצדדים של הסכסוך ביצעו רכישות פרטיות של האקדח שהיה קטן ממדים וקל משקל, עם קנה באורך של כ-3.25 אינץ’ בקליבר 0.22 אינץ' וכדורים מסוג 0.22 קצר מלאים באבק שריפה שחור. על מנת להתחרות מול האקדחים של חברת קולט הוציאה סמית' אנד וסון בקיץ 1870 אקדח בעל מסגרת גדולה, קליבר 0.44, שהפך באופן רשמי לדגם מספר 3. אקדח זה נקרא תחילה "הדגם הרוסי מספר 3" ומשנת 1874 עם תחילת השימוש הנרחב באקדח בארצות הברית עם תחמושת סטנדרטית של צבא ארצות הברית הפך האקדח ל "אמריקני" המנגנון של אקדח סמית' אנד וסון דגם 3 היה ייחודי בכך שהקנה והחולץ שלו היו נעו על גבי ציר כלפי מטה בחלק הקדמי התחתון של המסגרת, כאשר בריח הקנה מתחבר לחלק האחורי העליון של המסגרת. סמית' אנד וסון דגם 3 הציג חידוש משמעותי נוסף של חולץ לתרמילים הריקים בצורת כוכב בחלק האחורי של הצילינדר שפלט את כל ששת התרמילים הריקים בבת אחת כאשר היורה פתח את האקדח. הגימור הסטנדרטי היה כחול עם קת עץ. זמין גם היה ציפוי ניקל, כסף או זהב, חריטה ובמקרים מיוחדים הוצאו קת שנהב רגיל או מגולף. לפני סיום ייצור האקדח בשנת 1874, סמית' אנד ווסון יצרו כ-54,000 אקדחים מדגם 3, כאשר כ-20,000 מהם יצאו לשוק הרוסי. העלות הסיטונאית שלהם הייתה כ-14 דולר, המחיר הקמעונאי בדרך כלל 17–18 דולר. בתחילת 1873 הציעו סמית' אנד ווסון קת מתקפלת עץ שאיפשרה ירי מהכתף ידוע כי ויליאם פרדריק "באפלו ביל" קודי הזמין אחד. סמית' אנד וסון ייצרו מספר רב של אקדחים מדגם 3, בשלושה דגמים נפרדים, עבור האימפריה הרוסית בהזמנה מיוחדת. הדגם הרוסי הראשון ששונה כאשר מפקח הנשק הרוסי דרש מספר שיפורים בעיצוב, שהביא לייצור הדגם השני הרוסי, כאשר עדכון אחרון לעיצוב הרוסי היה ידוע בשם הדגם הרוסי השלישי. הדגם המעוטר ביותר של ה סמית' אנד וסון דגם 3 היה כנראה האקדח החרוט בקפידה שנארז בארגז עץ מיוחד בשווי של 400 דולר שהמפעל העניק לדוכס הגדול אלכסיס מרוסיה כאשר יצא לציד התאו המפורסמים שלו בנברסקה וקולורדו עם קסטר ובאפלו ביל. צבא ארצות הברית אימץ את האקדח דגם 3 כאקדח שירות לצבא בקליבר.44 S&W בשנת 1870, מה שהפך את האקדח לאקדח השירות הראשון שהשתמש בכדורים אחודים בהם התרמיל, המרעום והקליע היו גוף אחד, בניגוד לאקדחים מתכנון מוקדם יותר בהם כל אחד ממרכיבים אלו הוטען בנפרד לאקדח, שהיו (בהשוואה) איטיים, מסובכים ורגישים להשפעות מזג האוויר. ב-18 במאי 1872, קפטן בחיל הפרשים רוברט ה. יאנג כתב למפעל: "השתמשתי בקליבר.44 של דגם חדש עם קנה בגודל 8 אינץ'. זה אקדח נפלא. ...[אבל] על האוכף הקנה מעט ארוך, שכן נרתיק החגורה פוגע בגב הסוס ובאוכף כאשר אדם רכוב ....אני רוצה רק אקדח לשימוש לטווחים קצרים מאוד, לא יותר מ-10יארד. ביוני 1874, קפטן הפרשים מיילס קיוג - שעתיד למות עם ג'ורג' ארמסטרונג קסטר שנתיים לאחר בקרב ליטל ביגהורן דיווח, "האקדחים מסובכים מדי וזקוקים לתיקון כל הזמן, מצריכים החלפה של חלקים מהמנגנון של המנעול והחולץ מצד שני, במכתב מ-29 במאי למפעל, כתב הצלף האמריקני סאמנר "סימארון" על סמית' אנד ווסון מספר 3: ”אמרו לי שהסמית' אנד וסון דגם 3 הוא אקדח לא טוב שזקוק לתיקונים רבים. ... הרגע אמרתי להם שהאדונים סמית' ווסון ידעו מה הם עושים כשהם יצרו את האקדח הזה.... השתמשתי באקדח ומצאתי שזה אקדח מושלם. אני יכול להרוג אדם ממרחק של 100 מטר עם האקדח שלי בכל פעם. אני, כמו כל אנשי הגבול, אוהב את הסמית' אנד ווסון יותר מהקולט"” במכתב אחר, הוא הוסיף, : "אף תלבושת של צייד באפלו לא נחשבת שלמה עד שיש לו רובה שארפס ושני סמית' אנד ווסון. לכל הנואשים הידועים לשמצה יש את ה[אקדח] שלך. להוריקן ביל הידוע לשמצה יש זוג אקדחים שלך. הוא הורג מדי שנה 25 עד 30 אינדיאנים". בשנת 1875 העניק צבא ארצות הברית לסמית' אנד וסון חוזה לצייד את הצבא באקדחים מדגם 3 המשלבים את שיפורי העיצוב של מייג'ור ג'ורג' וו. שופילד בתנאי שהם יסבו את האקדחים לתחמושת 45 Colt שהייתה כבר בשימוש על ידי הצבא האמריקאי. רבים מהאקדחים מדגם שופילד היו בשירות במהלך במלחמות האינדיאנים, עם דיווחים על שימוש באקדחים עד מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת ארצות הברית–הפיליפינים בסוף המאה ה-19. והיו פופולריים בקרב אנשי חוק ופורעי חוק במערב האמריקני השתמשו בהם ג'סי ג'יימס, ג'ון ווסלי הארדין, פט גארט, תיאודור רוזוולט, וירג'יל ארפ, בילי הילד ועל ידי וויאט ארפ במהלך קרב האקדחים באו. קיי. קוראל. אקדחי שופילד רבים נרכשו כעודפים על ידי המפיצים, הקנים קוצרו ל-5 אינץ' ועברו ליטוש מחדש בניקל. לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד צבא ארצות הברית מכר את כל אקדחי השופילד העודפים שלהם, ששופצו על ידי סיטונאים. מהרוכשים הבולטים ביותר של אקדחי דגם 3 שופילד המחודשים הללו הייתה חברת ולס פרגו אשר רכשה את האקדחים לשימוש סוכני החברה גם במקרה זה קוצרו הקנים לאורך של 5 אינץ' על מנת שניתן יהיה להסתיר אותם טוב יותר. אקדחים אלו סומנו באותיות WF או שם המלא של החברה. האקדחים של וולס פארגו שופילד הפכו פופולריים בקרב אספנים משנות השבעים ואילך, עד שסימוני וולס פארגו הייחודיים "זויפו" או "זייפו" על ידי מוכרים ובשלב מסוים היו קיימים יותר אקדחי שופילד "מזויפים" עם סימני וולס פארגו מאשר מקוריים. לדגם הראשון של שופילד היה תפס למסגרת ה"נשברת" בצורה מחודדת בחלק העליון ויש לו עיגול סביב ראש הבורג בחלק התחתון. לתפס הדגם השני יש עיגול מוגבה גדול בחלק העליון. אחד מהתיקונים והשיפורים של מייג'ור שופילד לאקדחים הקודמים מדגם 3 כללו הרכבה של תפס הקנה הקפיצי כך שישב על המסגרת, בניגוד לדגם 3 הסטנדרטי, שבו התפס מותקן על הקנה בדרך שמנעה שחיקה מוגברת של החלק שעמד בעומסים משמעותיים בעת השימוש. השיפור של שופילד דרש רכיבים מטופלים בחום וניתנים להחלפה בחלקי האקדח הרגישים לבלאי מואץ של התפס והנעילה אליה הוא השתלב. ב-1877 הפסיקה חברת סמית' אנד וסון את הייצור של דגמי 3 האחרים שלה, לטובת עיצוב חדש משופר בשם New Model No.3. הדגם החדש הזה הוצע במקור באורכי מסגרת ותוף זהים לאקדח דגם 3 המקורי, אבל בהמשך סמית' אנד וסון הציעו גרסת "פרונטיר" (מילולית: אזור הספר הידוע גם בשם הרומנטי "המערב הפרוע") עם מסגרת ותוף ארוכים יותר, מה שמאפשר לו לירות תחמושת ארוכה יותר מסוג וינצ'סטר 0.44-40 אם כי קליברים אחרים היו זמינים בהזמנה מיוחדת. בשנת 1872. בספרו הקלאסי מ-1984 Gunsmoke and Saddleleather, היסטוריון כלי הירייה הנודע צ'אק וורמן כתב: "כאקדח קליבר גדול הראשון שיוצר בארץ זו במקור עבור תחמושת עם תרמילים ממתכת, הסמית' אנד וסון דגם 3 ייצג צעד גדול מעבר למעבר מכלי נשק בעלי מנגנון הקשה עד הופעתו של דגם סינגל אקשן ארמי של קולט בשנת 1874 העיצוב שלו היה עדיף על זה של כל מתחריו. הייצור של הדגם הרוסי והדגם בצבאי של סמית' אנד וסון דגם 3 הסתיים ב-1874, אבל הוא חנך שורה ארוכה של אקדחים במידות גדולות. בשנת 1880, משטרת דרום אוסטרליה נכנסה לתהליך של מודרניזציה של כלי הנשק שבשימוש המשטרה ולאחר שקניינים ראו את האקדח בתערוכה במלבורן, בוצעה הזמנה דרך סוכן של סמית' אנד וסון בניו יורק שלל-250 אקדחים עם קנים של 7 אינץ' האקדח והקתות סומנו בסימן ממשלתי ונקראו אקדחים-קרבינים. הם הונפקו למשטרה רכובה, הן משטרת דרום אוסטרליה והן משטרת אוסטרליה המערבית ביצעו רכישות קטנות נוספות במהלך השנים 1886–1888, חלק מאקדחים אלו נמכרו כעודפים ב-1953 לתאגיד הנשק המערבי של לוס אנג'לס. האקדח דגם 3 זכה לדרישה משמעותית מצד לקוחות רבים ברחבי העולם והועתק במדינות רבות. ייצור מורשה עבור ההזמנה הרוסית בוצע תחילה על ידי Ludwig Loewe & Company מגרמניה, ומאז 1886, על ידי ארסנל טולה ברוסיה, ואילו עותקים מזויפים נעשו בספרד, מקסיקו ובלגיה. עותקים נמצאו גם בטורקיה ובפקיסטן, שנעשו על ידי יצרנים מקומיים. רפרודוקציות מודרניות של אקדח דגם 3 נעשות על ידי מספר חברות, כולל סמית' אנד וסון עצמם, כמו גם יצרניות הנשק האיטלקיות אוברטי וארמי סן מרקו. סמית' אנד וסון ייצרה רפרודוקציה מודרנית של אקדחי דגם 3 המקוריים משנת 2000 עד 2003. למרות היותה רפרודוקציה של האקדח המקורי, קיימים הבדלים משמעותיים בין הגרסה המודרנית למקור. דגם הרפליקה המודרני של הסמית' אנד וסון דגם 3 הוא בעל נוקר המורכב על המסגרת ולא על הפטיש, בנוסף לכך האקדח המודרני כולל התקן בטיחות מודרני - עם מוט העברה המשמש כסוג של נצרת ביטחון, כדי למנוע ירי מקרי במקרה של נפילת הנשק מידי המשתמש. התקן זה חוסם את תנועת הפטיש, על מנת למנוע ירי מקרי בעת הפעלת האקדח. תוף כבד יותר הותקן במסגרת החזקה יותר. מדיה וקבצים בנושא סמית' אנד וסון דגם 3 בוויקישיתוף Smith & Wesson’s Model No. 3 Six-Shooter: An Innovative American Classic SMITH & WESSON MODEL 3