laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Clostridium perfringens

Clostridium perfringens (בעבר היה ידוע בשם Clostridium welchii) הוא מין של חיידק יוצר נבגים, אל-אווירני אובליגטורי, חיובי במבחן CAMP הפוך, בעל מורפולוגיה של מתג, גראם-חיובי מהסוג Clostridium. החיידק נמצא בכל מקום בטבע וניתן למצוא אותו בין השאר בירקות הנמצאים בתהליכי ריקבון, משקעים ימיים, במעיים של בני אדם וחולייתנים אחרים, חרקים ובאדמה. כל דגימת קרקע שנבדקה אי פעם[דרוש מקור], למעט דגימות מחולות הסהרה, הכילה כמות מסוימת של C. perfringens. C. perfringens מתפקד במחלות רבות כחלק לא משמעותי מהפלורה הטבעית של הגוף. במקרה זה, התפקיד שלו במחלה קטן ואיננו משמעותי. למחלות שנגרמות מחיידק זה יש תסמינים של נקרוזה רקמתית, בקטרמיה, נפחת, ונמק כתוצאה מהצטברות גזים, הידוע גם בשם מיונקרוזה קלוסטרידיאלית. הרעלן המעורב בנמק הגזי ידוע בשם אלפא-טוקסין, והוא חודר לתוך ממברנת הפלזמה של התאים, וגורם ליצירת מרווחים בקרום התא שמפריעים לתפקודי התא הרגילים. הפעילות של C. perfringens על גופות מתים ידועה לעובדי חדרי מתים בתור רקמת גז (הגורמת לריקבון מהיר של הגווייה) וניתן לעצור אותה רק באמצעות חניטה. מספר זנים של C. perfringens מייצרים רעלנים שגורמים להרעלת מזון אם בולעים אותם. בממלכה המאוחדת ובארצות הברית הזנים הללו הם הגורם השלישי הנפוץ ביותר למחלות הקשורות למזון, כאשר הסיבות לנוכחותו הן בדרך כלל הכנה לקויה של הבשר למאכל או ניקוי לא טוב של הבשר מנוכחות החיידק. האנדוטוקסין המתווך במחלה עמיד ברוב המקרים לטמפרטורה גבוהה וניתן לגלות אותו במזון מזוהם ובצואה. זמן הדגירה של החיידק הוא בין 8 ל-16 שעות לאחר הבליעה של המזון לאחר האכילה. מנשרים בנושא כוללים בדרך כלל ברשימת התסמינים כאבי בטן ושלשול – הקאות וחום אינם תסמינים נפוצים. המחלה נעלמת באופן עצמאי בדרך כלל בתוך 24 שעות. מספר מקרים קטלניים של הרעלה מהחיידק ידועים ככאלה שהזנים מסוג C של החיידק מעורבים בהם, כיוון שזנים אלה מייצרים בטא-טוקסין שיש לו יכולת לגרום לכיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף). סביר להניח שרוב המקרים של הרעלת מזון הנגרמים מהחיידק נשארים ברמה תת-קלינית, כיוון שהנוגדנים נגד הרעלן נפוצים מאוד. טענה זו הובילה למסקנה שרוב, אם לא כל, האוכלוסייה לקתה בעבר בהרעלה בגלל החיידק. על צלחות אגר דם, C. perfringens שגדל בתנאים אל-אווירניים יוצר מושבות בטא-המוליטיות, שטוחות, מתרחבות, מחוספסות, שקופות ובעלות שוליים מטושטשים. בצלחת אגר נאגלר, המכילה 5-10% חלמון ביצה, משתמשים כדי לזהות זנים שונים המייצרים אלפא-טוקסין, שהוא פוספוליפאז (אנזים המפרק שומנים) שיוצר קשרים כימיים עם הליפידים שבחלמון הביצה וגורם ליצירת משקעים אופייניים מסביב למושבות. חצי מהצלחת מודגר עם אנטי-טוקסין שממלא את התפקיד של בקרה במהלך הזיהוי. מדיה וקבצים בנושא Clostridium perfringens בוויקישיתוף Clostridium perfringens, באתר ITIS (באנגלית) Clostridium perfringens, באתר NCBI (באנגלית) Clostridium perfringens, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Clostridium perfringens, באתר GBIF (באנגלית) Ryan KJ; Ray CG, Sherris Medical Microbiology, 4th ed., McGraw Hill, 2004, ISBN 0-8385-8529-9 Wells CL, Wilkins TD, Clostridia: Sporeforming Anaerobic Bacilli. In: Barron's Medical Microbiology (Barron S et al, eds.), 4th ed.,, Univ of Texas Medical Branch, 1996, (via NCBI Bookshelf) ISBN 0-9631172-1-1 Warrell et al., Oxford Textbook of Medicine, 4th ed., Oxford University Press, 2003, ISBN 0-19-262922-0 Adelman et al., Current Medical Diagnosis & Treatment, 45th ed., McGraw Hill, 2006, ISBN 0-07-147177-4
דורה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דורה – דגן טרופי מתורבת דורא – עיר בנפת חברון של הרשות הפלסטינית, כ-7 ק"מ דרום-מערבית לחברון דורה בַלטֵאָה – יובל שמאלי של נהר הפו באיטליה הקרום הקשה – בלעז "דורה", אחד מקרומי המוח וחוט השדרה דורה וקרולה – אוניות גרמניות זהות, שהגיעו לחופי ארץ ישראל בשנת 1933 תחת דגל גרמניה הנאצית והפכו לאוניות משא עבריות בשירות היישוב דורה-מיטלבאו (נקרא גם דורה או נורדהאוזן) - מחנה עבודה נאצי בהרי הרץ, במרכז גרמניה, שהתפרסם בכך שעובדיו אולצו לעבוד בייצור טילי V-2 במפעלים תת-קרקעיים מגלים עם דורה – סדרת אנימציה טלוויזיונית מבית ערוץ ניקלודיאון תותח העל השני מדגם שוורר גוסטב ששימש את גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה דורה (אוניית מעפילים) דורה (נשק) – נשק מוט שהיה בשימוש הפלנקס היווני. בריכת דורה – בריכת חורף בנתניה דורה (שכונה) – שכונה בנתניה דורה (מקרה טיפולי) – מקרה טיפולי שפרסם זיגמונד פרויד אישים: גוסטב דורה – צייר צרפתי יוסי דורה – כדורגלן ישראלי שלומי דורה – מאמן כדורגלן ישראלי, אחיו של יוסי דורה רוני דורה – מאמן כדורגלן ישראלי, דודם של יוסי ושלומי דורה פאניה קפלן – מהפכנית רוסייה-יהודייה שהייתה ידועה בשם "דורה". התפרסמה בעקבות ניסיון ההתנקשות בחייו של שליט ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין דור אישים ששמם הפרטי הוא דורה
טארטן

טארטן הוא דוגמה מסוימת של פסים אנכיים ואופקיים במספר צבעים, המזוהה עם האומות הקלטיות ובמיוחד עם סקוטלנד. לקילטים הסקוטים כמעט תמיד יש דוגמת טארטן. הטארטן מוכן בעזרת חוטים צבעוניים מתחלפים הנארגים בשתי וערב בזוויות ישרות אחד לשני. חוטי הערב נארגים באריגה אלכסונית פשוטה - שניים מעל ושניים מתחת לחוטי השתי. כך נוצרים פסים אלכסוניים בהם צבעים שונים מצטלבים היוצרים אשליה של צבעים חדשים המעורבבים מהצבעים המקוריים. קטעי הצבע המתקבלים חוזרים על עצמם אנכית ואופקית בדוגמה ייחודית של ריבועים וקווים הנקראת סט. בעידן המודרני טארטנים ספציפיים מזוהים עם שבטים סקוטים או עם מוסדות הקשורים למורשת הסקוטית. ניתוח בדים מקברים תוכארים במערב סין הראה דמיון לתרבויות האירופאיות של תקופת הברזל מהמאה ה-8 לפני הספירה, כולל דוגמאות טארטן הדומות באופן מפתיע לטארטנים קלטים מצפון-מערב אירופה. דוגמאות טארטן היו בשימוש באריגה הבריטית והאירית במשך מאות שנים. אחד הטארטנים העתיקים ביותר שנמצאו באיים הבריטים, הנקרא "סט פלקירק", מתוארך למאה השלישית לספירה והוא בעל תבנית משובצת בשני צבעים טבעיים, לבן וחום. בדים הצבועים במספר צבעים היו בשימוש על ידי הקלטים מתקופה עתיקה, אך גיוון הצבעים היה תלוי במעמדו של הלובש. המלכים הקדומים לבשו בדים בעלי שבעה צבעים, הדרואידים שישה צבעים, והאצולה ארבעה. בסביבות תחילת המאה ה-18 הטארטנים החלו לשמש כזיהוי תושבים של מחוזות שונים. אולם הקישור בין טארטן לשבט מסוים התחיל בתקופה הרומנטית שפיארה את תרבות הרמה. מתן השמות והרישום של טארטנים שבטיים רשמיים החל ב-8 באפריל 1815, כש"אגודת הרמה של לונדון" ביקשה שכל ראשי השבטים יביאו דוגמאות של הטארטנים בהם משתמשים בשבט שלהם לצד שלטי האצולה שלהם (Coat of arms). רבים מהצ'יפים לא ידעו מה הטארטן שלהם אך כל כך רצו להשתתף באוסף שביקשו שיכינו להם טארטנים מקוריים, אותם הם רשמו בטארטנים שבטיים. הטארטן של שבט סקוטי מסוים הוא רצף ייחודי של צבעים וגוונים המאושר על ידי אגודת השבט לשימוש על ידי חברי אותו השבט בקילטים, עניבות ופרטי לבוש וקישוטים אחרים. לכל שבט יש לפחות טארטן ייחודי אחד. ארגייל היא דוגמת סריגה פופולרית של תבנית מעוינים, השואבת את השראתה מהטארטן של שבט קמפבל מארגייל שבמערב סקוטלנד. בנוסף לטארטנים השבטיים ישנם טארטנים רבים הרשומים למשפחות, מחוזות, מוסדות ואפילו מפעלי הנצחה. בנוסף דוגמאות מסוימות שמורות לשימוש על ידי יחידות מסוימות בצבא הבריטי ובצבאות של חלק ממדינות חבר העמים הבריטי. יחידות המזוהות עם משפחת המלוכה הבריטית משתמשות ב"טארטן המלכותי של סטיוארט", ללא צורך בקשר דם עם שבט סטיוארט. זהו הטארטן הרשמי של בית סטיוארט וכן הטארטן הרשמי של המלכה אליזבת השנייה כצאצאית של המלך ג'יימס הראשון. ישנם טארטנים מסוימים לכוחות צבא כמו חיל האוויר המלכותי, לחברות מסחריות, לקבוצות אינטרס כמו אמנסטי אינטרנשיונל, לתנועות דתיות כמו הרא קרישנה, לערים, לקבוצות כדורגל ולאזורים ברחבי העולם בהם מתגוררים אנשים ממוצא סקוטי. ישנם גם טארטנים המשמשים באופנה שלא רשומים בסקוטלנד. הכמורה הם בעלי המקצוע היחידים המיוצגים על ידי טארטן מיוחד. האגדה מספרת כי הם היו צריכים טארטן נפרד ללבוש במקום הטארטן המשפחתי שלהם כדי שלא יותקפו על ידי חברי שבטים יריבים. במחוזות הקלטים של קורנוול וויילס הטארטנים והקילטים אומצו כחלק מההתעוררות הקלטית של המאות ה-19 וה-20. הטארטן של מחוז נורת'מבריה (הנקרא גם "טארטן הרועה"), אחד הטארטנים העתיקים ביותר בבריטניה, הוא שכיח ונלבש בעיקר בצפון אנגליה. המילה "טארטן" משמשת גם כתואר המרמז על מוצא סקוטי. לדוגמה, הביטוי "צבא טארטן" מתייחס לאוהדי נבחרת סקוטלנד בכדורגל. מדיה וקבצים בנושא טארטן בוויקישיתוף
משפחת דמיאני

משפחת דמיאני (בערבית: دامياني) היא משפחה נוצרית מיפו ששמה מעיד עליה כי היא ממוצא איטלקי. לבני המשפחה היה בית חרושת מפורסם לייצור סבון בדרכים מסורתיות. בית חרושת זה פעל בבית הסראייה הישן של יפו. בני המשפחה, חנא דמיאני, שימשו כקונסולים של מדינות אירופאיות כתפקיד העובר בירושה במשך כמאה שנה. מנהל הסוכנות הקונסולרית של אוסטרו-הונגריה ביפו עם הווסדה ב-1763 היה ג'ובאני דמיאני, ב-1816 התמנה לתפקיד פרנץ דמיאני וב-1865 ברנהרד דמיאני, שהיה הקונסול האוסטרי האחרון מבני המשפחה, אותו החליף ב-1871 יעקב פאסקאל. חנא דמיאני היה ממונה מטעם רבני איסטנבול לסייע ליהודים אשר באו ליפו באותה העת (סוף המאה ה-18) למצוא את דרכם לירושלים. ישנה מסורת שנפוליאון בעת שערך את מסעו הצבאי לכיבוש ארץ ישראל ומצרים בשנת 1799 התארח בבית המשפחה[דרוש מקור]. המשפחה גם מוזכרת בתיאורי המסע של נוסעים מראשית המאה התשע עשרה. מרדכי אליאב, ‏הקונסוליה האוסטרית בירושלים והיישוב היהודי, קתדרה 18, ינואר 1981 עמ' 76
פחד מוות

פחד מוות הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הישראלית "היהודים", אשר יצא לאור ב-9 ביולי 2002. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי תום פטרובר (למעט היכן שמצוין אחרת).  היהודים - עיבודים אורית שחף - שירה תום פטרובר - שירה, הפקה, גיטרה אקוסטית ("בסוף תבכו") יהב ליפינסקי - תופים אבי סטרול - גיטרה בס יפתח שחף - גיטרות ערן מיטלמן - קלידים איציק סולם - גיטרות חשמליות ("Where Do You Go", "Father", "מקום אחר", "המאה העשרים"), גיטרה אקוסטית ("Where Do You Go") שמוליק בודגוב - גיטרה אקוסטית ("תענה לי", "המאה העשרים"), סולו חשמלית ("המאה העשרים") מידע על האלבום פחד מוות באתר MusicBrainz ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
340-349 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 349 - 340 לפנה"ס 343 לפנה"ס - פורצת המלחמה הסאמניטית הראשונה 340 לפנה"ס - פורצת המלחמה הלטינית 342 לפנה"ס - מנאנדרוס, מחזאי יווני. 341 לפנה"ס - אפיקורוס, פילוסוף יווני מייסד האסכולה האפיקוראית. 340 לפנה"ס - אפיוס קלאודיוס קאיקוס, מדינאי רומאי. 347/8 לפנה"ס - אפלטון 347 לפנה"ס - ארכיטס, פילוסוף יווני. 347 לפנה"ס - אאודוקסוס מקנידוס, תלמידו של אפלטון. 343 לפנה"ס - דיוניסיוס השני (טיראן סירקוסאי) 340 לפנה"ס - מנטור מרודוס מדיה וקבצים בנושא 340-349 לפנה"ס בוויקישיתוף
350-359 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 359–350 לפנה"ס 358 לפנה"ס – ארתחששתא השלישי עולה לשלטון ומיד לאחר מכן רוצח את כל משפחת המלוכה כדי להבטיח את שלטונו כקיסר. 356 לפנה"ס – גאיוס מרקוס רוטילוס נבחר לדיקטטור הפלבאי הראשון. 356 לפנה"ס – אלכסנדר הגדול 356 לפנה"ס – פיליסטוס, היסטוריון יווני איש סירקוסאי (נולד ב-432 לפנה"ס לערך) מדיה וקבצים בנושא 350-359 לפנה"ס בוויקישיתוף
גריפטון

גריפטון היא עיירה בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. העיירה הוקמה בשנת 1875. ב שנת 1890 הגיע לאזור מסילת רכבת. בשנת 1999 העיירה סבלה מהוריקן וההצפה. אם לפני ההצפה התגוררו בה כ-2500 תושבים, אז לאחר האירוע אוכלוסיית העיר לא מגיעה ל-2000 תושבים. הרבה משפחות עזבו ולא חזרו. נכון לשנת 2000 התגוררו בעיר 2,073 תושבים. בעיר 812 משקי בית. צפיפות האוכלוסייה היא 468.1 אנשים לק"מ מרובע. אתר האינטרנט הרשמי של גריפטון (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
360-369 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 369 - 360 לפנה"ס 361 לפנה"ס - בצידון פורץ מרד נגד הפרסים 367 לפנה"ס - תלמי הראשון, מייסד בית תלמי (נפטר ב-283 לפנה"ס). 361 לערך לפנה"ס - אאומנס, מזכירו של אלכסנדר הגדול ואחת מהדמויות המשמעותיות במלחמות הדיאדוכים אחרי מות אלכסנדר (נפטר ב-316 לפני הספירה). 367 לפנה"ס - דיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי מדיה וקבצים בנושא 360-369 לפנה"ס בוויקישיתוף
370-379 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 379 - 370 לפנה"ס 378 לפנה"ס - חומת סרוויוס נבנית מסביב לרומא 371 לפנה"ס - קרב לאוקטרה - צבא תבאי בפיקוד אפמינונדס מביס את צבא ספרטה ובעקבות כך תבאי נוטלת את ההגמוניה ביוון 376 לפנה"ס - אולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול. 375 לפנה"ס - קלייטוס השחור 372 לפנה"ס - מנציוס, פילוסוף סיני. 371 לפנה"ס - צ'אנקיה, פילוסוף ומדינאי הודי. 371 לפנה"ס - תאופרסטוס, פילוסוף יווני ותלמידו של אריסטו. 370 לפנה"ס - דמוקריטוס, פילוסוף יווני. 370 לפנה"ס - היפוקרטס, רופא יווני. מדיה וקבצים בנושא 370-379 לפנה"ס בוויקישיתוף
סורת אל-עאדיאת

סורת אל-עאדיאת (בערבית: سورة العاديات), היא סורה מספר 100 בקוראן. סורה קצרה זו מונה אחד עשר פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-עצר ולפני סורת אל-כות'ר. הסורה מתחילה בדימוי של "השועטים המתנשפים", אשר נהוג לפרשו כפרשים על סוסים בעת קרב, אשר לוקחים את אשר לא להם. בצורה ציורית מתארת הסורה דמות שהייתה מוכרת לבני הזמן - פרש חמדן הפושט על מאהל בחפשו אחר שלל - שארציותה וחמקנותה, שני חטאים גדולים באסלאם, ברורה לקורא. פרשנות חלופית רואה בחלקה הראשון של הסורה אלגוריה לסוס הנושא את הפרש, ולא לפרש עצמו. זה נאמן למצוות רוכבו, שלא כמו האדם שאינו מציית לאלוהיו. פרשנות שלישית רואה בכך דימוי לעולי הרגל למכה, המקיימים את מצוות החג' בדרכם במסלול הטקסי. חלקה השני (פס' 6–11) של הסורה מזכיר כי תאוות הבצע וכפיות הטובה כלפי אללה גלויות וידועות לאל. היא מוסיפה ומזכירה כי "בקום שוכני הקבר לתחייה, ובהֵחשף צפונות הלב, ביום ההוא יכירם ריבונם לפני ולפנים", כלומר אללה ישפוט אותם גם על סמך כוונותיהם הנסתרות, שכן מסתרי הלב גלויים לפניו. מדיה וקבצים בנושא סורת אל-עאדיאת בוויקישיתוף נקראת גם סורת השועטים או חזון הסוסים הקלים מובא אצל אורי רובין, "נספח א: סדר התגלות פרקי הקוראן", הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 552. כל הציטוטים להלן הם מתרגום זה. הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, הערה מספר 1 בעמוד 531.
אלי אלטרץ

אלי אלטרץ (9 בינואר 1947 – 21 באוקטובר 1990) היה צייר ופסל ישראלי. אלטרץ נולד ב-1947 לאלברט ומרי, בסרייבו (אז חלק מיוגוסלביה, כיום בבוסניה). הוא עלה לישראל עם הוריו בשנת 1948 ומאז גר כל חייו בירושלים. למד בבית הספר היסודי בקיבוץ רמת רחל, והמשיך את לימודיו בתיכון אורט. אלטרץ היה אמן אוטודידקט והשתמש בטכניקות שונות של רישום ושל צבע, וביצע עבודות מקוריות ביותר במתכת, גבס ואבן. אביו, הצייר אלברט אלטרץ (1910–2008), היה שייך לאסכולה הנאיבית, אך בנו שינה סגנונות וטכניקות תוך חיפוש מתמיד ובהתאם ל"תקופות" שונות בחייו. בשנות ה-70 החזיק בסטודיו בחוצות היוצר בירושלים, בו הציג ומכר רבות מעבודותיו, בהמשך הציג מספר פעמים בגלריה אנגל הירושלמית וכן בבית האמנים בירושלים. בד בבד עם עבודתו על פסליו וציוריו, וכן יצירת אמנות שימושית מקורית (יודאיקה), פתח בשנת 1987 משתלה בשכונת מגוריו, בקעה, בדרום ירושלים. ב-21 באוקטובר 1990 נרצח בפיגוע בשכונת בקעה על ידי עומר סלאח אבו סירחאן, מחבל ערבי שהגיע לשכונת מגוריו ודקר למוות אותו ועוד שניים מתושבי השכונה, איריס אזולאי והשוטר צ'רלי שלוש. אלטרץ נטמן בבית העלמין בהר המנוחות. הותיר אחריו את הוריו, רעייתו, נעמי אלטרץ לבית מילר, ושני בנים קטנים. בחקירתו אמר המחבל כי ביקש לנקום את מותם של 17 ערבים במהומות הר הבית שבועיים קודם. הוא נשפט ונידון לשלושה מאסרי עולם ובית משפחתו נהרס. המחבל שוחרר לאחר 21 שנה במסגרת "עסקת שליט". סמוך למקום הירצחו של אלטרץ, ברחוב גדעון פינת רחוב אפרים, הוקם גלעד לזכרו. על יד הגלעד מונצחים גם שני הנרצחים האחרים בפיגוע. במלאת שנה למותו, הוצגה בבית האמנים בירושלים תערוכת יחיד לזכרו עם יצירותיו. גם יצא ספר עם יצירותיו. בשנת 2011 הוצגה בבית שמואל בירושלים התערוכה "מעשה בראשית", שכללה תמונות שציירו אלי ואביו אלברט. באוגוסט 2024 הוצגה במוזיאון לאמנות יהודית בהיכל שלמה התערוכה "שנינו ביחד וכל אחד לחוד", שכללה (כמו התערוכה הקודמת) תמונות שציירו אלי ואביו. דף לזכר אלי אלטרץ, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה אלי אלטרץ, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל דניאל אביב, אלי אלטרץ נקבר בהר המנוחות בירושלים, חדשות, 22 באוקטובר 1990 אורן כהן, "פתאום ראיתי אדם רץ וצועק ׳אללה אכבר' . אחרי כן ראיתי חיילת גוססת", חדשות, 22 באוקטובר 1990 אורן כהן, כתב "חדשות", עתי"ם, הרוצח: רציתי נקמה על מה שקרה בהר הבית ועל המכות שקיבלתי, חדשות, 22 באוקטובר 1990 שוקי לבנון, הורשע הרוצח מבקעה. התובע: 3 מאסרי עולם, חדשות, 27 בנובמבר 1990 חנן שלאין, יוסי לוי,ועתי"ם, נאטם ביתו של החשוד ברצח; יוגש ערר למנוע את הריסת בית המשפחה, מעריב, 23 באוקטובר 1990 ספר עם יצירותיו
שריף

האם התכוונתם ל... שריף (תפקיד) – מנהיג פוליטי ומשטרתי שריף (אסלאם) – תואר כבוד באסלאם אישים: אלה מילך-שריף – מלחינה ישראלית אלי כהן (השריף) – מאמן כדורגל המכונה "השריף" בת-שבע שריף – משוררת ישראלית מוחי א-דין א-שריף – טרוריסט ערבי מייק שריף – זמר ישראלי-דרוזי נאהד שריף (אנ')– שחקנית מצריה נור א-שריף (אנ') – שחקן מצרי נעם שריף – מלחין ומנצח ישראלי עומר שריף – שחקן מצרי עלי א-שריף – שחקן מצרי אחר: שריף וודי – הגיבור הראשי של הסרט צעצוע של סיפור שריף טירספול – מועדון כדורגל מולדובי אל-חרם א-שריף
סביון יפו

סביון יפו (שם מדעי: Senecio glaucus subsp. glaucus) הוא צמח עשבוני חד-שנתי נפוץ, אנדמי למישור החוף ממשפחת המורכבים. הצמח בשרני, מכחיל וזקוף, גובהו 10 עד 30 ס"מ ותכופות הוא מסועף מבסיסו ופרחיו (הקרקפות) צהובים. העלים על פי רוב בשרניים בפרטים סמוכים לקו החוף ובעלי עלים ואונות צרות יחסית. המין שכיח בחולות של מישור החוף בחברת לענה חד זרעית, ותפוצתו המצומצמת משתרעת לאורך החוף המזרחי של הים התיכון, מאזור ביירות בלבנון ועד רצועת עזה, בואכה סיני ומצרים. בעבר סביון יפו (Senecio joppensis) נחשב למין העומד בפני עצמו, אבל בעקבות מחקרים נמצא שהוא אחד משלושה תת-מנים של סביון הערבות שתפוצתה רחבה. סביון יפו הוא אחד משלושה מינים שנפוצים מאוד: סביון הערבות במדבריות דרום ישראל, סביון אביבי באזורים הגשומים בצפון ישראל ומרכזה, סביון הערבות במדבריות דרום ישראל, וסביון יפו שהוא תת-המין של סביון הערבות לאורך מישור החוף. סביון יפו הוא כמו סביון הערבות הוא מין ויקרי לסביון האביבי, שהתפתח ממנו כנראה בפלייסטוקן [חסר מקור]. עונת הפריחה מסוף דצמבר עד תחילת מאי. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר עד סוף מאי. הפירות ירוקים מופיעים בסוף ינואר ופיזור הזרעים מאמצע מרץ עד אמצע יוני. Senecio glaucus subsp. glaucus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet סביון יפו, באתר צמחיית ישראל וסביבתה .Senecio glaucus L, .Senecio glaucus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet מדיה וקבצים בנושא סביון יפו בוויקישיתוף סביון יפו, באתר NCBI (באנגלית) סביון יפו, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סביון יפו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סביון יפו, באתר צמח השדה סביון יפו, באתר צמחיית ישראל וסביבתה סביון יפו, באתר Tropicos (באנגלית) סביון יפו, באתר GBIF (באנגלית) סביון יפו, באתר The Plant List (באנגלית) סביון יפו, באתר IPNI (באנגלית)
קאפלבריקה

קאפלבריקה (בגרמנית: Kapellbrücke; "גשר הקאפלה") הוא גשר עץ עתיק בלוצרן שבשווייץ, אחד האתרים המוכרים ביותר בעיר. הקאפלבריקה הוא גשר עץ מקורה באורך של 204 מטרים החוצה את נהר הרויס ומיועד למעבר הולכי רגל. זהו גשר העץ העתיק באירופה (הוקם ב-1333) ואחד מסמלי האדריכלות המאוחרת של ימי הביניים. במקור הוקם הגשר כדי להגן על לוצרן מפני התקפות, ולצורך כך הוא חובר למגדל שנמצא במרכזו. מגדל מתומן זה נבנה כבר בסביבות 1300 והוא קדם לגשר. גובהו של המגדל הוא 43 מטרים וזהו החלק היחיד של הגשר הבנוי מאבן ולא מעץ. למגדל היו שימושים רבים: בין היתר הוא שימש כבית סוהר וכחדר עינויים, בו אוחסן הארכיון העירוני ובתקופה מסוימת הוא אף שימש ככספת. כיום יש במגדל חנות מזכרות ובשאר המגדל נמצא מועדון התותחנים של לוצרן. במאה ה-17 גילף אומן מקומי בתוך הגשר מספר גדול של גילופי עץ המספרים את ההיסטוריה של שווייץ. ב-18 באוגוסט 1993 פרצה שרפה בגשר וכילתה חלקים רבים ממנו. הגשר שוחזר במהירות. מדיה וקבצים בנושא קאפלבריקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ימבו

ג'ימבו וחוג הסילון (באנגלית: Jimbo and the Jet Set) היא סדרת אנימציה בריטית לילדים בת 25 פרקים, שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1986 ל-1987. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנים 1989–1990 ומאוחר יותר בטלוויזיה החינוכית ב-1994. ג'ימבו תוכנן במקור להיות מטוס סילון ענק, אבל משום שהמעצב של ג'ימבו התבלבל בחישוב המידות בין אינצ'ים לסנטימטרים, ג'ימבו נוצר כמטוס סילון קטנטן. בנוסף לג'ימבו הסדרה גם הציגה מטוסים נוספים, מסוק ורכבי קרקע שונים בנמל תעופה, אשר כולם מסוגלים לדבר ביניהם. עלילת הסדרה התרחשה בנמל תעופה בדיוני בשם "נמל התעופה של לונדון" אשר מנוהל בידי פקח תעופה רגזן אותו מצליח ג'ימבו להרגיז בכל פרק. רוב פרקי הסדרה הסתיימו כאשר הוא צווח על ג'ימבו בקווי התקשורת - "אני צריך לדבר איתך, ג'ימבו!". "ג'ימבו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ימבו וחוג הסילון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
קאודיו

קאודיו (בספרדית: Caudillo; בפורטוגזית: Caudilho; באזורים שונים מבטאים גם קאודיז'ו וקאודיליו) הוא מושג המציין מנהיג פוליטי-צבאי. במונח נעשה שימוש לאפיון דפוס מנהיגות ומספר מנהיגים לטינו-אמריקאיים, בעיקר במהלך המאה ה-19, בתקופה שלאחר מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית ולפני שהרפובליקות החדשות התבססו. יחד עם זאת נעשה שימוש במונח גם באשר למנהיגים במאה ה-20 ואף מחוץ לגבולות אמריקה הלטינית. אחד השימושים המוכרים יותר בהיסטוריה של המאה ה-20 היה בספרד, שם הכינוי "קאודיו" אומץ רשמית על ידי הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו, ששלט במדינה ביד רמה בין השנים 1939 ו-1975. האינטונציה בה מבוטא הכינוי תלויה בזיקה של המשתמש בו למנהיג - הערצה או בוז. ניתן להשוות את התואר "קאודיו" לתארים בשפות שונות שאומצו על ידי עריצים במאה ה-20: "דוצ'ה" על ידי בניטו מוסוליני באיטליה, "פיהרר" על ידי אדולף היטלר בגרמניה הנאצית, ו"קונדוקטורול" על ידי יון אנטונסקו ברומניה. למרות שמקור הכינוי בלטינית והשימוש בו במאות ה-19 וה-20 היה בעיקר בעל זיקה פוליטית-צבאית, עשו בו שימוש גם מנהיגים ללא הכשרה צבאית, כגון אנטוניו דה אוליביירה סלזר בפורטוגל. בארגנטינה המונח "קאודיז'ו" מתייחס למנהיגים הצבאיים בפרובינציות של ארגנטינה שנלחמו נגד השלטון המרכזי הצנטרליסטי לטובת יתר אוטונומיה לפרובינציות, במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה במאה ה-19; למשל- ארטיגס וגואמס. פרנסיסקו פרנקו בספרד חוסה חרוואסיו ארטיגס באורוגוואי חואן פקונדו קירוגה (Facundo Quiroga) וחואן מנואל דה רוסאס (Juan Manuel de Rosas) בפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (Provincias Unidas del Río de la Plata; לימים ארגנטינה) אנטוניו לופס דה סנטה אנה במקסיקו חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה בפרגוואי חוסה טדאו מונאגאס (José Tadeo Monagas) בוונצואלה רפאל קררה (Rafael Carrera y Turcios) בגואטמלה רפאל אוריבה (Rafael Uribe Uribe) בקולומביה רמון קסטייה (Ramón Castilla) בפרו חואקין באלאגר (Joaquín Balaguer) ברפובליקה הדומיניקנית פיהרר דוצ'ה קאודיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחבושת אלסטית

תחבושת אלסטית היא תחבושת גמישה שנועדה ליצירת לחץ מקומי. תחבושות אלסטיות משמשות בדרך כלל לשליטה בנפיחות במפרקים ואיברים פגועים. בעזרת תחבושת אלסטית אפשר לספק מעט תמיכה למפרק פגוע. עקב רגישות אלרגיות ללטקס בקרב המשתמשים, התחבושת האלסטית המקורית שונתה. בעוד שחלק מהתחבושות האלסטיות מיוצרות עם לטקס, רוב התחבושות אשר נטוו ללא לטקס, מסוגלות לספק לחץ הולם ללא שימוש בגומי. התחבושות האלסטיות המודרניות מורכבות מכותנה, מפוליאסטר ומחוטים גמישים נטולי לטקס. על ידי שילוב של מרכיבים אלו בצורה מגוונת בתחבושת, יצרניות מסוגלות לספק רמות שונות של לחץ. לרוב, מסופקים עם התחבושות האלסטיות קליפסים (תופסנים) מאלומיניום שתפקידם לקבע את התחבושת לאחר שזו הונחה במקומה מסביב למקום הפציעה. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צאלון נאה

צֶאֱלוֹן נָאֶה (שם מדעי: Delonix regia) הוא עץ תרבותי מתת-משפחת הקסאלפיניים שמקורו במדגסקר. העץ בעל נוף רחב וגובהו 5–12 מטרים. בעת הפריחה מתכסה העץ בפרחים גדולים בצבע כתום-אדום (ואכן, שמו בשפות אחדות הוא "עץ השלהבת"). העץ גדל רק במקומות חמימים. עץ הבר המקורי במדגסקר נמצא בסכנת הכחדה. השם העברי ניתן לו בשל דמיונו לשיטים בנגב, הנקראים בתנ"ך גם בשם "צאלים". בעבר נקרא בישראל גם בשם פּוֹינְצִיָאנָה רֶגְיָה, המשוררת אנדה עמיר כתבה אודותיו שיר בשם "עץ השלהב". הצאלון נשיר בחורף ומלבלב באביב לפני הפריחה. במקומות חמים במיוחד הוא מתכסה בשִפְעת פרחים אדומים בין עליו. עליו ערוכים בציציות, צבעם ירוק עמוק, כהה מעט מזה של הסיגלון חד-עלים (שעל אף דמיונם והיות שניהם עצים נשירים, מוצאם שונה), כמו כן עליו קטנים יותר וצפופים יותר מאלה של הסיגלון. צילו הרחב מונע צמיחה אחרת בקרבת גזעו רחב ההיקף והחלק. הצאלון נפוץ כעץ שדרות וגנים באזורים שבהם הטמפרטורה בחורף מתונה, ולכן השימוש בו בישראל שכיח. כמו כן אופן צמיחת העלווה שלו הנפרשת הרחק מגזע העץ ופחות לגובה תורמת להצללת הסביבה (אם נשוב להשוות לעץ שכיח בגינון המקומי, אז בניגוד לסיגלון), מרכיב חשוב בתכנון ועיצוב נופים. ואומנם היו חורפים דוגמת חורף 1950 בו מתו עצי צאלון רבים בישראל בשל הקור העז והשלג שכיסה רחבי הארץ. הצאלון אף נפוץ בבקעת הירדן עד אזור יריחו חרף מאפייני מזג השמים בחבל ארץ זה. את הצאלון הראשון בישראל נטעו הטמפלרים במושבה שרונה. העץ הנטוע נפוץ בסין, בדרום-מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט, ואף משמש כעץ העירוני הרשמי בעיר טאינן שבטאיוואן ובאיי מריאנה הצפוניים. בארצות הברית הוא נפוץ בפלורידה ובטקסס, ואינו צומח במדינות צפוניות יותר. באוסטרליה הוא הכרז כצמח פולש, עקב התפשטותו הבלתי מבוקרת בחורשות הבר. פירות זרעים בתוך הפרי שתיל קטן עלה עצי צאלון נאה בבת ים צאלון נאה בגן בית המלון הסקוטי בטבריה פרח אבי שמידע, מדריך העצים והשיחים בישראל, הוצאת כתר, 1992. אילון גלעד, עצי הסיגלון והצאלון, מה מקור שמם העברי?, באתר הארץ, 21 ביוני 2023 צאלון נאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צאלון נאה באתר גן ונוף צאלון נאה באתר משתלת גבעת ברנר צמחים במבחן הזמן, ארגון לגננות ולנוף בישראל צאלון נאה באתר עולם הגן צאלון נאה, באתר ITIS (באנגלית) צאלון נאה, באתר NCBI (באנגלית) צאלון נאה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צאלון נאה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צאלון נאה, באתר Tropicos (באנגלית) צאלון נאה, באתר GBIF (באנגלית) צאלון נאה, באתר The Plant List (באנגלית) צאלון נאה, באתר IPNI (באנגלית) צאלון נאה באתר הרשימה האדומה של IUCN ברשימת הצמחים בסכנת הכחדה (VU B1+2c v2.3). ”תַּחַת צֶאֱלִים יִשְׁכָּב, בְּסֵתֶר קָנֶה וּבִצָּה. יְסֻכֻּהוּ צֶאֱלִים צִלְלוֹ, יְסֻבּוּהוּ עַרְבֵי נָחַל” (איוב מ כא-כב). פנינה סנטו, עצי-צל בגינת הנוי, דבר, 16 באוקטובר 1959 אנדה עמיר, "עץ השלהב" ב"מי יעזור למתנדבים", דבר, 30 בנובמבר 1967 צמחים פולשים באוסטרליה.