laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עתודות הנפט המוכחות

עתודות הנפט המוכחות (באנגלית: proven oil reserves או ‏ proved oil reserves) הן עתודות המצויות בשדות נפט ידועים וניתנות להפקה בעתיד, על פי נתונים גאולוגיים והנדסיים בסבירות של 90% לפחות, בטכנולוגיה הקיימת ותחת אילוצים כלכליים ותפעוליים קיימים כיום כגון עלויות הפקה ומחירי הנפט הנוכחיים בשוק. הן אינן כוללות משאבים שטרם נתגלו, ונפט שהפקתו אינה כדאית במחירים הנוכחיים או אינה אפשרית בטכנולוגיות המסחריות הקיימות. עלייה חדה במחירי הנפט מאפשרת לעיתים הפקת נפט שבעבר נמצא כלא כלכלי להפקה ולא נכלל תחת "עתודות מוכחות". ניתן לחלק את העתודות המוכחות לשתי קטגוריות: עתודות מוכחות מפותחות הן עתודות שניתן להפיק מבאר קיימת עם ציוד קיים ותחת תנאים תפעוליים קיימים. עתודות מוכחות בלתי מפותחות הן עתודות שלכודות במאגר שטרם פותח ושממוקם בסמוך למאגר עתודות מוכחות, מפותחות ומפיקות. בנוסף, עתודות מוכחות בלתי מפותחות הן אותן עתודות מוכחות שצפוי כי ניתן להפיק אותן בעתיד תוך יישום שיטות הפקה מתקדמות והשקעות הון נוספות (לצורך קידוח בארות נוספים לדוגמה). יחס עתודות/תפוקה רשימת מדינות על-פי עתודות הנפט המוכחות אלי ארום, "עתודות הנפט העולמיות גדלו בעשור ב-40%", דפי מידע 231, המכון הישראלי לנפט ולאנרגיה, 24 בינואר 1995, עמ' 2. מדיה וקבצים בנושא עתודות נפט בוויקישיתוף "סוכנות האנרגיה האמריקאית מדווחת על עלייה של 8.6% בעתודות הנפט בארצות הברית", סקירת אנרגיה שבועית, קבוצת א'.ב'.א'. – מחלקה כלכלית, 7 ‏בדצמבר 2010, עמ' 4. "Oil: Proved Reserves [Table]", BP Statistical Review of World Energy, June 2012, p. 6, Notes: Proved reserves of oil. U.S. Energy Information Administration (EIA), International Energy Statistics – Notes, Petroleum/Reserves EIA, Summary: U.S. Crude Oil, Natural Gas, and Natural Gas Liquids Proved Reserves 2009, November 2010, p.1, footnote 1. "Proved undeveloped reserves", English-Hebrew Energy Dictionary (Gina Cohen) "Proved developed reserves", English-Hebrew Energy Dictionary (Gina Cohen) "proved undeveloped reserves(הקישור אינו פעיל)", BusinessDictionary.com נפט וגז הלכודים במאגר על פי השערות ואין נתונים ספציפיים שיעידו על נוכחותם. לדוגמה, ניתן לסווג מקור אנרגיה כמשאב כאשר מתקיימים תנאים גאולוגיים חיוביים להתהוותו. ראו: "מילון אנרגיה: משאבים", באתר הזדמנות ישראלית – מקורות אנרגיה, שותפות מוגבלת.
תוכנית המשכיות עסקית

תוכנית המשכיות עסקית או BCP (ראשי תיבות באנגלית של: Business Continuity Plan) היא דוקטרינת ניהול המתייחסת לפעילות שנדרש ארגון לבצע על מנת להבטיח שפונקציות עסקיות קריטיות תהיינה זמינות ללקוחות, ספקים, רגולטורים וגופים אחרים בעלי עניין בארגון. פעילויות אלו כוללות מטלות יומיות כגון ניהול פרויקטים, מערכת גיבויים, בקרת שינויים, ותכנון עתידי. המשכיות עסקית אינה מתייחסת לפעולות ההצלה הראשוניות אלא להתכוננות והתארגנות להשגת יכולת התאוששות מהירה לאחר האסון. לעיתים מתבלבלים בין "המשכיות עסקית" ל"ניהול משברים" או "DRP" ו"שיקום נזקים". שלושת המושגים האחרונים הם חלק בלבד מהדוקטרינה המשכיות העסקית. הדוקטרינה מתייחסת לשני תחומים: המשכיות עסקית: יכולתו של ארגון לספק שירות ותמיכה ללקוחות ולשמור על יכולת הקיום שלו לפני, במהלך, ואחרי אירוע המשכיות עסקית. ניהול המשכיות עסקי: תהליך ניהול ההוליסטי שמזהה השפעות אפשריות המאיימות על ארגון ומספק מסגרת לבניית חוסן ארגוני ואת היכולת לתגובה אפקטיבית לצורך הגנה על האינטרסים של בעלי העניין המרכזיים, המוניטין והמותג. הבסיס לניהול המשכיות עסקית הוא הבנת הפעילויות, האיומים, הסיכונים והשפעתם על הארגון ועל בעלי העניין. התהליך כולל 5 שלבים הידועים כ"מעגל החיים" לניהול המשכיות עסקית: זהו השלב הראשון המהווה את הבסיס לכל המערך. בסיום שלב זה לארגון יהיה הידע וניתוח ההשפעות, האיומים והסיכוים להם חשוף הארגון (BIA-Business Impact Analysis) הגדרת הפעילויות הקריטיות, זמני השבתה נסבלים (MTDP), זמני התאוששות מקסימליים (RTO), נקודות שחזור מידע מינימליות (RPO) ויכיר את האיומים, הסיכונים ונקודות הכשל בארגון. שלב שני בו מגבשים אסטרטגיות להתמודדות עם האיומים ומציאת פתרונות אפשריים לכל פעילות. האסטרטגיות מגובשות לכל אחד מהמשאבים הנדרשים לקיום הפעילות – מבנה, משאבי אנוש, ספקים, מלאי, תשתיות, מידע ועוד. בשלב זה מכינים תוכניות פעולה פרטניות ליישום ההחלטות שהתקבלו בשלב הקודם. תוכניות מגובשות לכל נושא משרה בפעילויות שהוגדרו כקריטיות לארגון. בוחרים באנשים מתוך או מחוץ לארגון שיתפעלו את התוכניות במסגרת אחד הצוותים: צוות ניהול המשבר - צוות מצומצם המורכב ברובו מההנהלה הבכירה של הארגון, יועצים מתום ניהול משברים והתקשורת. צוות ניהול התוכניות - לרוב מנהלים בדרג ביניים שאחראים ליישום ותפעול התוכנית בתחום פעילות מוגדר. הצוות המבצע - עובדים מתוך הארגון בתמיכת קבלני משנה (במידת הצורך) לביצוע הפעילויות עצמן. זהו שיא התהליך, כאשר כל בעלי העניין מודעים לרצינות שמייחס הארגון להמשכיות העסקית ולמחויבות לתהליך. קיימים סוגי בדיקות שונים. סוגי הבדיקות שיופעלו בשלב זה נדונו וסוכמו עוד טרם החל תהליך הכנת התוכניות עצמן. זהו השלב הבוגר בתהליך. לאחר שהארגון ביצע את כל השלבים במעגל החיצוני, זהו השלב בו מתחזקים את התוכניות, עוקבים אחרי הפעילויות, האיומים, המשאבים הנדרשים, גיבוש אסטרטגיות נוספות, בדיקת יחסי עלות-תועלת ומרחיבים את התהליך לפעילויות נוספות. מדיה וקבצים בנושא תוכנית המשכיות עסקית בוויקישיתוף אתר המכון להמשכיות עסקית (באנגלית) אתר DRI, המכון להתאוששות מאסון (באנגלית) רותי לוי, ירדן בן גל הירשהורן, "יש לנו כפתור אדום שמעביר את מרכז הפעילות הטכנולוגית לארצות הברית", באתר TheMarker‏, 8 באוגוסט 2024
נפתלי קראוס

נפתלי קראוס (י"ב בשבט ה'תרצ"ב, 20 בינואר 1932 – י"א בשבט ה'תשע"ח, 27 בינואר 2018) היה עיתונאי ישראלי יליד הונגריה. נולד בבודפשט בירת הונגריה כבנם הבכור של יצחק ודבורה קולמוסאי, יהודים אורתודוקסים מודרניים. הוא למד בבית ספר היהודי "תורת אמת" ובסוף שנת 1944 בימי השלטון הפרו-נאצי של פרנץ סאלאשי הועבר לגטו. אחרי השחרור למד בישיבה ואחרי כניסת הונגריה לעידן הקומוניסטי, בשנת ה'תש"ט (1949) נמלט מהונגריה ועלה לישראל. למד בישיבת מהרי"ץ דושינסקי בירושלים בראשות הרב ישראל משה דושינסקי. בחודש כסלו ה'תשי"ח (1958) נישא לבתיה בת שמואל זלמנוב, חסיד חב"ד. לאחר נישואיו התקרב לחסידות חב"ד והיה חבר הנהלת צעירי אגודת חב"ד. בשנות ה-50 החל בקריירה עיתונאית. במשך שנים רבות היה חבר מערכת העיתון "שערים" ופרסם בו מדור קבוע תחת שם העט "נ. קולמוסאי". כמו כן כתב בעיתון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט". מילא תקופה גם תפקיד של כתב בישראל של השבועון היידי מניו יורק אלגעמיינער זשורנאל, ושל העיתון ההונגרי "מדיאר הירלאפ". קראוס ערך את ה"אנציקלופדיה הדתית" ואת "השנתון הדתי האנציקלופדי" שיצא בשנת 1962. כתב בכתבי עת שונים, ובהם בבטאון חב"ד. מאז סוף שנות ה-60 היה חבר מערכת "מעריב" ופרסם בו כתבות וטורים, בעיקר בנושאים יהודיים ודתיים. היה חבר פועלי אגודת ישראל וחבר מוסדותיה. התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר. לקראוס שלושה ילדים: שמואל; מרים הנשואה לעו"ד יצחק הרפז, בנו של עמיתו איש פא"י הרב גרשום הרפנס; רחל הנשואה לזלמן נוב, ממונה בניהול מזכירות בית דין רבני חב"ד. אחיו, שלמה קראוס, הוציא בסוף שנות ה-70 את המקומון "בני ברק" בבני ברק. קראוס הוציא בהונגריה ובישראל מעל 30 ספרים בנושאי יהדות ועם ישראל, רובם הועלו לרשת על ידי משפחתו. ספר זכרונות – "Az áldozat visszatér a tett színhelyére" (הקרבן חוזר למקום הפשע), 2002 "משקה, לא וודקה", קראוס מתראיין לדף השבועי של חברת JEM‏ – 8 בינואר 2016, כ"ז בטבת תשע"ו אתר האינטרנט הרשמי של נפתלי קראוס נפתלי קראוס, דף שער בספרייה הלאומית ספרי נפתלי קראוס באתר אודותיו (בהונגרית)
הערצת המאגים

הערצת המאגים הוא ציורו המפורסם ביותר של ג'נטילה דה פבריאנו (1370–1427), אמן איטלקי בסגנון הגותי הבינלאומי, אשר פעל בעיקר באזור טוסקנה. את הציור הוא השלים בשנת 1423 בפירנצה, וכיום היצירה מוצגת בגלריית אופיצי. הציור הוזמן על ידי פלה סטרוצי, בנקאי, פוליטיקאי וסופר איטלקי, כבר בשנת 1420, כאשר הגיע ג'נטילה דה פבריאנו לפירנצה. על כן, גם פלה וגם אביו, אונופריו, מופיעים בציור. הציור מתאר את סיפורם של שלושת המגים (או שלושת האמגושים), שלושה חכמים או מלכים שהגיעו מהמזרח אל בית לחם כדי לסגוד לישו לאחר לידתו. סיפורם של שלושת המגים מתואר בברית החדשה בבשורה על פי מתי. כאמור, בציור משולבים גם הפטרונים שהזמינו אותו כחלק מהקהל המלווה את המגים שמגיעים לברך את ישו. מבחינה סגנונית, הציור אומנם מבטא בצורה מובהקת את הסגנון הגותי הבינלאומי, אך ניכרות בו גם השפעות של אמני הרנסאנס המוקדם שפעלו בפירנצה באותה התקופה. כנהוג בגותיקה הבינלאומית, הציור מכיל עומס של פרטים עיטוריים וקישוטיים, המעניקים לו מראה עשיר ותכשיטי. כמו כן, ניתן לזהות הבדלים בין האופן בו מתוארים האצולה או הדמויות הקדושות, לעומת המעמדות הנמוכים. הדמויות הקדושות ובני האצולה מתוארים באופן לא ריאליסטי כי אם קישוטי ביותר, עם ריקוע של זהב, ללא התייחסות לפרופורציות הנכונות ומבלי לנסות לשוות להם מראה טבעי או אנושי. דמויות האצולה הן מפוארות כמעשה צורפות, מוארכות בצורה לא טבעית, ונעדרות מסה ריאליסטית. מן הצד השני, כאשר מדובר בפשוטי העם, ניכרת השפעת ההומניזם הרנסאנסי של התקופה: הדמויות הרבה יותר אנושיות וניכר ניסיון לתארן בצורה ריאליסטית יותר. דוגמה לכך היא המשרת שמתכופף לטפל ברגלי הנסיך – אפשר לראות אקצרה בתיאור שלו והתייחסות לעומק החלל ולתנוחת גופו הטבעית. גם תיאורם של בעלי החיים הוא נטורליסטי וטבעי יותר. מבין ההישגים הבולטים של אמנות הגותיקה הבינלאומית ניתן למנות גם את ההתבוננות בטבע שמביאה לריאליזם תוכניתי (ולא בהכרח תיאורי) בכל מה שנוגע לחלקים הלא דתיים או אציליים של הציור. היבט זה בא לידי ביטוי ב"הערצת המאגים" של דה פבריאנו גם בחלק העליון של היצירה בו מתוארות סצנות ג'אנר של השיירה שמגיעה עם המלאכים בתיאור נוף פנורמי. אפשר לראות בצד גם סצנות מחיי היום-יום כמו שני חיילים שעוצרים גנב. בפרדלות התחתונות של היצירה מתוארות "ההצגה במקדש" (מימין), "הבריחה למצרים" (במרכז) ו"הלידה" (משמאל). בסצנת "ההצגה במקדש" ניתן לזהות שוב את ההבדל באופן התיאור של האצילים למול תיאור פשוטי העם – בעוד שהאצילים מתוארים בצורה לא ריאליסטית ותוך הדגשת הפאר והאלגנטיות שלהם, פשוטי העם (הקבצנים) מתוארים בצורה טבעית ביותר. האצילים זקופים, גבוהים ומתוארים כחסרי מסה, הקבצנים שפופים, וניכר בתיאורים ניסיון לשוות להם נפחיות ונוכחות טבעית בחלל. סצנת הלידה היא סצנה לילית בה ניכרת השפעתו של האמן האיטלקי תדיאו גאדי בתיאור האור הבוקע מהמלאך בשמיים. המלאך הוא מקור האור, ואילו הרועים תחתיו מטילים צל – דבר שהוא כלל לא מובן מאליו באמנות התקופה ומדגיש שוב את הסגנון הנטורליסטי שדה פבריאנו משתמש בו לתיאור הדמויות הפשוטות ביצירה, לצד התיאור הבלתי ריאליסטי של הקדושים והאצילים. מדיה וקבצים בנושא הערצת המאגים בוויקישיתוף
פסח קוקיס

הרב פסח קוקיס (תרס"ג, 1903 – י"ב באלול תשמ"א, ספטמבר 1981) היה רבה הראשי של בת ים במשך למעלה מארבעים שנה. נולד ברוסיה, בנם של זאב ובתיה קוקיס. למד בישיבת כנסת בית יצחק. בשנת תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל ונמנה עם ראשוני ישיבת חברון בחברון. ניצל מטבח חברון במאורעות תרפ"ט, והעיד במשפטו של אחד הפורעים. בשנת תר"ץ (1930) נישא לאילה, בתו של הרב רפאל קצנלבוגן. זמן קצר לאחר נשואיו נמנה עם קבוצת בוגרי ישיבת חברון שהקימה את ישיבת היכל התלמוד בתל אביב. באמצע שנות ה-30 התמנה לרבה של בת ים וכיהן בתפקידו עד מותו. הקים את ישיבת בת ים ושימש כנשיאה. נפטר בשנת תשמ"א, ונקבר בהר הזיתים בירושלים. על שמו קרוי רחוב במערב בת ים. לאחר פטירתו הוציאו בניו את כתביו לאור. בנו הבכור מרדכי - (חתנו של הרב אליהו מאיר קובנר, ראש ישיבת פורת יוסף ברחובות) מחבר הספר "שיח מרדכי" - מאמרי הגות ומוסר על סדר פרשיות התורה. פרסם מאמרים וביוגרפיות תחת שם העט מרדכי בן פסח. זאב - מבני ברק. רחל - אשת ד"ר חיים פוברסקי, בנו של הרב דוד פוברסקי. בלהה - אשת נפתלי חדש, בנו של הרב מאיר חדש ומשגיח בישיבת אור אלחנן. רות - אשת יעקב שחר מרחובות. ברכת פסח – על התלמוד ברכת פסח – מאמרי מוסר ודרשות על סדר פרשיות התורה משפט הרצח בבית קאפילוטו, הארץ, 30 באפריל 1930
יצחק קירזון

יצחק איתן קירזון (27 בנובמבר 1938 - 26 ביוני 1999) היה חתן פרס ביטחון ישראל. לאחר מותו קיבל את פרס ראש השב"כ על ביצוע מחקר יוצא דופן. קירזון נולד בחיפה לישעיהו ואסתר קירזון. למד בבית הספר היסודי "תל חי" ובתיכון "בית חינוך" בחיפה. בשנת 1957 התגייס לצה"ל לנח"ל. סיים קורס חובשים קרביים וקורס קציני ארגון רפואה, ושימש כקצין ארגון רפואה. עם שחרורו בשנת 1960 החל ללמוד כימיה אורגנית ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר ראשון ושני. לימים, סיים דוקטורט בכימיה אורגנית במכון ויצמן. הצטרף לשירות הביטחון הכללי בשנת 1982 ושירת בו עד שנפטר מדום לב, בשנת 1999. בשנת 1967 הכיר את רעייתו נגה, במכון ויצמן. בשנת 1968 נישא הזוג ונולדו להם שלושה ילדים. יצחק קירזון באתר השב"כ ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמחה סולובייצ'יק

הרב שמחה הלוי סולובייצ'יק (תרל"ט, 1879 - כ"ו בחשוון ה'תש"ב, 16 בנובמבר 1941) היה רבה של מוהילב. בן זקוניו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי". נולד בוורשה לרבי יוסף דב ולאסתר ביילא לבית טמקין, אשתו השלישית של רבי יוסף דב. נישא לביילא בת הרב יצחק וחיה ליפשיץ מקרוצ'ה שברוסיה. כיהן ברבנות מוהילב בין השנים תרע"א - תרפ"ד. במקביל מסר שיעורים בישיבה בשקלוב בראשותו של הרב פסח פרוסקין. בשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית וכיהן כרב קהילת "תפארת ישראל - אנשי בריסק" של יוצאי בריסק בברוקלין, ניו יורק. הוא כיהן גם בראשות אגודת הרבנים. נפטר בניו יורק בכ"ו בחשוון ה'תש"ב, 16 בנובמבר 1941. בשנת ה'תשע"ח יצא לאור הספר שמחה לארצך - צילום חידושיו בכתב ידו. בנו רבי יוסף דב (נפטר בי"ט באייר תשמ"ז) כיהן כאב"ד ספרינג ואלי שבניו יורק. היה חתנו של הרב שרגא פייבוש אליהו איידלמן. בנו הוא הרב יצחק סולובייצ'יק, ראש ישיבה בירושלים. הרב ר' שמחה הלוי סאלאווייציק ז"ל, הפרדס ספר היובל, עמ' 456, באתר HebrewBooks ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סם נוג'ומה

סמואל דניאל נוג'ומה (נולד ב-12 במאי 1929) הוא פוליטיקאי נמיבי והנשיא הראשון של נמיביה (כיהן 1990-2005). הוא הנהיג את ארגון העם של דרום-מערב אפריקה (SWAPO) במאבק הארוך כנגד השלטונות של דרום אפריקה, וכיהן כנשיא כאשר נמיביה קיבלה את עצמאותה ב-21 במרץ 1990. לאחר מכן הוא נבחר שוב לנשיא בשנת 1994 וב-1999 עד למרץ 2005. כנשיא SWAPO הוא כיהן בשנים 1960-2007. נוג'ומה הוא בנה של קוקו הלבי מפינגנה קונדומבולו משושלת אואקוומבי, ושל בעלה דניאל אואטני נוג'ומה. נוג'ומה הוא הבכור מבין 11 הילדים שלהם. אמו מתה בשנת 2008 כשהיא מעל גיל 100. ב-1960 נעשה נוג'ומה לנשיא ארגון העם של דרום-מערב אפריקה (SWAPO), בתקופה שבה הנהיגה ממשלת דרום אפריקה מדיניות של אפרטהייד. לאחר שנים שבה קרא לאו"ם לשחרר את דרום-מערב אפריקה משלטון דרום אפריקה, אישר נוג'ומה להקים התנגדות צבאית וכך החלה מלחמת העצמאות של נמיביה שנמשכה 24 שנים. במהלך המאבק, נוג'ומה אימץ את הכינוי "שפיישונה" שמשמעותו "ברק". כמנהיג SWAPO נבחר נוג'ומה פה אחד לנשיא בבחירות ב-1989 שהיו תחת פיקוח האו"ם, והושבע על ידי מזכ"ל האו"ם חוויאר פרז דה קוויאר ב-21 במרץ 1990. בשנת 1992 החליטה ממשלת נורווגיה לעצור את משלוח הסיוע לנמיביה בגלל הבצורת, וזאת בגלל רכישה של מטוס סילון נשיאותי חדיש ויקר וכן 2 מסוקי אח"מים על ידי נמיביה, וזאת מספר שבועות לאחר שנוג'ומה ריתק את תשומת הלב הבינלאומית בבקשת הסיוע לארצו. גם שנים רבות לאחר מכן, בוקר נוג'ומה על מענקים מוגזמים שהוא מקבל על חשבון מדינת נמיביה. נוג'ומה נבחר שוב לנשיאות נמיביה בדצמבר 1994 ברוב של 76.3% מהקולות. חוקת נמיביה שונתה על מנת שיתאפשר לנוג'ומה לרוץ גם בבחירות לכהונה שלישית ב-1999, בהם הוא נבחר לנשיאות ברוב של 76.8% מהקולות. החוקה לא איפשרה לו לרוץ בנובמבר 2004 לכהונה רביעית, ולא נעשו ניסיונות לשנות את החוקה שוב. היפיקפוניה פוהאמבה נבחר במהלך ועידת SWAPO למועמד מטעמה בבחירות לנשיאות. הוא זכה ברוב גדול מן הקולות ב-21 במרץ 2005 ונתמנה לנשיא נמיביה. בעת שפוהמבה נבחר לנשיאות במקומו של נוג'ומה, נותר נוג'ומה כנשיא SWAPO. היו ספקולציות שנוג'ומה מתכנן לנסות להיבחר להנהגת SWAPO שוב ב-2007 ולאחר מכן לרוץ לבחירות לנשיאות ב-2009, אך בתחילת אוקטובר 2007 הבהיר נוג'ומה שאין לו כל כוונה להתמודד להנהגת SWAPO, והוא יעמוד לצידו של פוהמבה, סגן נשיא SWAPO, בבחירות לאחר 47 שנות הנהגת המפלגה. ב-29 בנובמבר 2007, במהלך ועידת המפלגה נבחר פוהמבה להנהגת SWAPO ללא מתחרים. נוג'ומה אמר שהוא "מעביר את לפיד ההנהגה לחבר פוהמבה". ועידת SWAPO החליטה לתת לנוג'ומה את תואר הכבוד "מנהיג המהפכה הנמיבית", זאת בנוסף לתואר שכבר החזיק בו נוג'ומה - "אבי האומה של העם הנמיבי". גם לאחר סיום נשיאותו, נותר נוג'ומה פעיל בסביבה הפוליטית ומשתתף בקמפיינים ובאסיפות של SWAPO ברחבי המדינה. בשנת 1990 קיבל נוג'ומה את פרס אינדירה גנדי מממשלת הודו, וב-2005 תואר דוקטור לשם כבוד במינהל ציבורי מטעם הפולטכניון של נמיביה. מדיה וקבצים בנושא סם נוג'ומה בוויקישיתוף סם נוג'ומה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "נמיביה קוברת את אם האומה" (באפריקאנס), כתבה מ-8 בדצמבר 2008 בעיתון "Die Republikein" 1, 6 באוגוסט 1992.
גת'ין אנתוני

גת'ין אנתוני (באנגלית: Gethin Anthony) הוא שחקן אנגלי, מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של רנלי באראת'און בסדרה "משחקי הכס" המבוססת על סדרת ספריו של הסופר ג'ורג' ר. ר. מרטין. אנתוני למד בבית ספר באזור קינגסטון שעל נהר התמזה, ובשנתו האחרונה היה למדריך. לאחר מכן, חזר לבית הספר כמורה לדרמה במשרה חלקית. הוא קיבל מלגה לאקדמיה הבריטית-אמריקאית לדרמה בלונדון, שם עבר סדנאות למשחק עם פיונה שו, אלן ריקמן ובריאן קוקס. הוא בעל קול טנור, והוא אף מיומן בריקוד אפריקני. אנתוני למד ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד והיה נשיא אחוות הדרמה באוניברסיטה, ולאחר מכן המשיך לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. כיום[דרושה הבהרה], הוא מככב במחזה המבוסס על חייו של הצאר בוריס גודונוב בתיאטרון שייקספיר המלכותי. מדיה וקבצים בנושא גת'ין אנתוני בוויקישיתוף גת'ין אנתוני, ברשת החברתית פייסבוק גת'ין אנתוני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גת'ין אנתוני, ברשת החברתית אינסטגרם גת'ין אנתוני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גת'ין אנתוני, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ביוגרפיה על גת'ין אנתוני מתוך אתר IMDb Gethin Anthony מתוך אתר Unitedagents.co.uk
ג'ון בראדלי

ג'ון בראדלי-וסט (באנגלית: John Bradely-West; נולד ב-15 בספטמבר 1988) הוא שחקן אנגלי. מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור סאם טארלי בסדרה "משחקי הכס" (2011–2019) של רשת HBO המבוססת על סדרת ספריו של הסופר ג'ורג' ר. ר. מרטין. בראדלי גדל ברובע וית'נשואו במנצ'סטר, אנגליה, שם למד בתיכון סיינט פול. לאחר מכן, סיים לימודים בקולג' לורטו ברובע הולמה ובבית הספר לתיאטרון במנצ'סטר. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 2011 בסדרת הדרמה "בורג'ה", שם הופיע כחשמן ג'יובאני דה מדיצ'י. באותה שנה החל להופיע בתור סמוול "סאם" טארלי בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. מדיה וקבצים בנושא ג'ון בראדלי בוויקישיתוף ג'ון בראדלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון בראדלי, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ון בראדלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון בראדלי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ון בראדלי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון בראדלי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון בראדלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לא מדובר בסדרה הבורג'ס, כי אם בהפקה בריטית של טום פונטנה.
פול אבדי

פול אבדי (בצרפתית: Paul Abadie; ‏9 בנובמבר או 10 בדצמבר 1812 – 3 באוגוסט 1884) היה אדריכל ורסטורטור צרפתי. בימי חייו היה אדריכל מוערך, כיהן כאדריכל נוטרדאם דה פריז ואף זכה בתחרות לעיצוב בזיליקת הלב הקדוש במונמרטר, אולם כיום נחשב כשנוי במחלוקת. במסגרת התמחותו, שיפוץ מבנים רומנסקיים, הציל רבים מהם מכליה אך ביצע בהם שינויים בקנה מידה נרחב והוסיף להם תוספות ששינו את מראם ולא שימר את המראה המקורי. במסגרת חתירתו למקור הסיר תוספות בנייה מאוחרות רבות מן המבנים ששיפץ. אבדי נולד בפריז. אביו, שנקרא אף הוא פול אבדי, היה אף הוא אדריכל. ב-1835 החל ללמוד באקול דה בוזאר. בשנים 1866-1885 היה אחראי על שיפוץ הקתדרלה של אנגולם, ב-1874 התמנה להחליף את אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק כאדריכל האחראי על שיפוץ ותחזוקת קתדרלת נוטרדאם דה פריז. כן שיפץ את כנסיית הצלב הקדוש בבורדו ואת הקתדרלה של פריגו (Périgueux) ותכנן את ארמון העירייה והממשל המקומי באנגולם. ב-1875 זכה בתחרות ונבחר לעצב את בזיליקת הלב הקדוש במונמרטר, המהווה את פסגת יצירתו. הוא נפטר ב-1884, זמן רב לפני שהסתיימה הבנייה ב-1914. בזיליקת הלב הקדוש חזית הקתדרלה של אנגולם ב-1851, לפני השיפוץ של אבדי חזית הקתדרלה לאחר השיפוץ מדיה וקבצים בנושא פול אבדי בוויקישיתוף ביוגרפיה ביוגרפיה לפי ביוגרפיה אחת לפי ביוגרפיה אחרת
פולקסווגן CC

פולקסווגן CC ‏(Volkswagen CC) היא מכונית משפחתית גדולה המיוצרת על ידי חברת פולקסווגן החל משנת 2008. ה-CC היא למעשה גרסת ה-"קופה-סדאן" לפאסאט, איתה חולקת את תא הנוסעים והיצע המנועים. בשנת 2017 הוצגה מחליפה - הארטאון. מדיה וקבצים בנושא פולקסווגן CC בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלאניניץ'

האם התכוונתם ל... דארקו פלאניניץ' – כדורסלן קרואטי המשחק בעמדת הסנטר, יליד 1990. זוראן פלאניניץ' – כדורסלן קרואטי ממוצא בוסני המשחק בעמדות הרכז והקלע, יליד 1982.
משפט מפלגת התעשייה

משפט מפלגת התעשייה - (ברוסית: Дело Промпартии) משפט שהתנהל בברית המועצות נגד קבוצה של מהנדסים ומומחים בתחום התעשייה. על ספסל הנאשמים ישבו שמונה אנשים, מהם חמישה נשפטו להוצאה להורג. בהתאם לכתב האישום הארגון היה קשור לאיגוד התעשיינים הרוסים בפריז ולמודיעין הצרפתי. בהתאם לנתוני החקירה חברי הארגון (שלא היה קיים כלל) פעלו לגרימת נזק לתעשייה הסובייטית במהלך השנים 1925–1930. בראש הארגון הועמד פרופסור לאוניד רמזין שהיה הנאשם הראשי ועל עדותו התבסס המשפט. לפי טענותיו היה מתוכנן להקים ממשלה חדשה ובראשה פיוטר פלצ'ינסקי (שהוצא להורג עוד לפני המשפט). שר הפנים של הממשלה אמור היה להיות פאבל ריאבושינסקי, אך במהלך המשפט התברר שהוא נפטר בפריז עוד לפני 1925. לשר החוץ לכאורה היה מיועד ההיסטוריון יבגני טארלה, שלא הועמד למשפט כלל. המשפט החל במוסקבה ב-25 בנובמבר 1930 והסתיים ב-7 בדצמבר. הישיבות הוכרזו כמושב מיוחד של בית המשפט העליון ונוהלו בראשות אנדריי וישינסקי. על הגנת הנאשמים הופקדו שני עורכי דין, אך בניגוד למשפט שאחטי הם לא פעלו באופן נמרץ לטובת הנאשמים. בראש התביעה עמד ניקולאי קרילנקו (בשנת 1938 הוצא להורג כאויב העם). בכתב האישום צוין שחברי המפלגה פעלו ל: סבוטז' בתחומי תעשייה שונים גרימת נזק לתוכניות פיתוח של התעשייה ביצוע משימות ריגול בהתאם להנחיות מצרפת פעילות בקרב מפקדי הצבא האדום במטרה להקל על מתקפה צבאית קרובה הכנות פיגועים במהלך המלחמה הקרובה למרות שהתביעה לא הציגה שום מסמך המוכיח את הטענות והכול היה מבוסס על עדותו של לאוניד רמזין והודאות יתר הנאשמים על הכרה באשמה המשפט הסתיים באישום. במהלך המשפט סביב הבניין נערכו הפגנות שדרשו עונש מוות ל"מתנגדי המשטר והמרגלים". חמישה נאשמים נשפטו לעונש מוות ושלושה נוספים לעשר שנות מאסר. בהמשך, עונש המוות הומר לעשר שנות מאסר וליתר הנאשמים תקופת המאסר קוצרה. בשנת 1936 קיבלו חלק מהנאשמים חנינה, אך במהלך הטיהורים הגדולים נעצרו שוב והוצאו להורג. הנאשם הראשי, לאוניד רמזין קיבל אישור להמשיך בפעילות מחקרית בתחום התמחותו. בשנות ה-40 הוא שוחרר ועשה קריירה מדעית מוצלחת - בשנת 1943 הוא אף קיבל פרס סטלין על תרומתו לפיתוח התעשייתי. בהמשך למשפט המרכזי נערכו משפטי משנה הקשורים לענפי תעשייה ספציפיים. בסך הכול נעצרו כאלפיים אנשים ורובם נשפטו. סרט תיעודי שצולם במהלך המשפט, סרטון באתר יוטיוב
מרדכי סוויצקי

הרב מרדכי סוויצקי (נכתב: סאוויצקי; באנגלית: Mordechai Savitsky; י"ג בסיוון תרע"א, 1911 – כ"ז בסיוון תשנ"א, 1991) היה רב ואב בית דין חרדי ליטאי בבוסטון במשך כארבעים וחמש שנה. נולד בלידא, בלארוס ליוסף סאוויצקי ולהענא ביילא באויארסקי. בצעירותו למד אצל הרב יעקב ניימן שעמד בראש הישיבה בלידא, ונודע כ״העילוי מלידא״. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת ראדין אצל הרב נפתלי טרופ. הוסמך להוראה על ידי גדולי הרבנים בליטא ובראשם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב מאיר מאיראוויץ, והרב חנוך אייגש, שעמם היה בקשר קרוב. בהיותו בן שמונה עשרה חיבר את ספרו הראשון "ביכורי מרדכי" על התלמוד הירושלמי. באותה תקופה ניהל חליפת מכתבים ארוכה עם הרוגאצ'ובר בסוגיות תלמודיות והלכתיות שונות. לימים פרסם את אוסף המכתבים בספרו "נר אברהם". נישא לבתיה, בתם של הרב אליעזר פופקו, שהיה אב בית דין וועליזש ברוסיה ולאחר מכן רב בפילדלפיה, ופעשא חיה, בת הרב יעקב משה ספיר. בשנת תרצ"ט (1939) היגר לארצות הברית והתיישב בבוסטון. בשנת תש"ה (1945) התמנה לאב בית הדין בבוסטון ושימש בתפקידו עד שנת תשמ"ה (1985). היה חבר נשיאות של הסתדרות תלמידי ישיבת ראדין. היה מחבר פורה של ספרות תורנית בתחומים שונים. הירבה לעסוק בתלמוד הירושלמי וחיבר מספר ספרים על סוגיותיו. נפטר בשנת 1991, ובצוואתו ביקש שלא יספידוהו. ארונו הועלה לישראל והוא נקבר בהר הזיתים בירושלים. בנו הרב יוסף הוא ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק. בנו הרב משה הוא רב בבית הכנסת בית מרדכי בפלאטבוש ניו יורק. בנו הרב הענך הוא רב בביהכנ"ס קהל מחזיקי הדת דאנשי קלימנטוב בקווינס ניו יורק. חתנו הרב שמואל אירונס הוא ראש הכולל בדטרויט. חתנו הרב יעקב זלינגר היה מראשי ישיבת ישיבת קמניץ. היה מתנגד חריף לציונות ואסר את ההשתתפות בבחירות לכנסת. היה מקורב לעדה החרדית ושמו הועלה כמועמד למשרת גאב"ד העדה החרדית. עם זאת, התנגד להחזרת שטחים בנימוק של פיקוח נפש, שכן לדבריו אין לתת אמון בערבים. היה מקורב במאוד להרב אליעזר זילבער מסינסינאטי, אוהיו. היה לו קשרים עם רבי מנחם מנדל שניאורסון[דרוש מקור] ונפגש עמו פעם אחת. התנגד בחריפות נגד אותם ה"רבנים" שהקילו בהלכה באמריקה. בכורי מרדכי, באתר היברובוקס - על התלמוד הירושלמי בריכת ירושלים - על התלמוד הירושלמי מראה אש ב"ח - על התלמוד הירושלמי מים אדירים - חידושים וביאורים על הש"ס והרמב"ם נר אברהם - חליפת מכתבים עם הרוגאצ'ובר בית מרדכי ב"ח - הדרנים על הש"ס בריכת המלך - על ספר המצוות של הרמב"ם מרומי גלים - על ספר המצוות של הרמב"ם נזיר אחיו - על התלמוד הירושלמי שיח מרדכי - ענייני חג הסוכות שיח מרדכי - ענייני מילה דוד זריצקי, מאטיל לידער, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה בעטו של הסופר הרב דוד זריצקי, עמ' 400–402 ספר רעים אהובים : והוא מכתבים ואגרות להגאון ר' מרדכי סאוויצקי / מחביריו, ידידיו ומכיריו משנות לימודו בישיבת ראדין ; יוצא לאור לראשונה בתוספת מראי מקומות, ביאורים, הערות והארות על ידי נכדו יוסף בלאאמו"ר הרב חנוך הענך יהודה ליב יהושע העשל. [לייקווד, נ.ג'.] : [יוסף סאוויצקי], תש"פ. אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' מרדכי סאוויצקי שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 88, באתר היברובוקס כרטיס קבר