laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
באר זמזם

באר זמזם (בערבית: زمزم) היא באר מים הנמצאת במסגד אל-חראם במכה ערב הסעודית, 20 מטרים מזרחית לכעבה. על פי המיתולוגיה האסלאמית (אנ') נוצרה הבאר בצורה נסית על ידי אלוהים לפני אלפי שנים כאשר ישמעאל בן אברהם יחד עם אמו הגר היו במדבר וצמאו למים. מיליוני מאמינים מבקרים בבאר מדי שנה במסגרת החג' והעומרה ושותים ממימיה. עומקה של באר זמזם כ-30 מטרים וקוטרה 1.08 עד 2.66 מטר. על פי המסורת המוסלמית נגלתה הבאר להגר, אשתו השנייה של אברהם ואמו של ישמעאל. במצוות אלוהים מותיר אברהם את אשתו ובנו במדבר ליד מכה. הגר מחפשת נואשות מים לבנה הפעוט, אך לא מוצאת. היא רצה שבע פעמים הלוך ושוב בין הגבעות של אל-ספה ואל-מארווה. בינתיים ישמעאל בוכה ומגרד את האדמה עם רגלו, ולפתע יצאו מים מתחת לרגלו. קיימות גרסאות נוספות לסיפור, שבהן אלוהים שולח מלאך, גבריאל, שמכה באדמה עם עקבו (או כנפו) ומשם פורצים המים. המוסלמים מחקים את חיפושה של הגר אחר מים כשהם רצים בין שתי הגבעות בכל עת שהם מבקרים בעיר מכה. משמה של הבאר נוצרה השבועה הערבית "בחיאת זמזם", ששובשה בעברית לביטוי "בחייאת זומזום". על פי המסורת המוסלמית בנה אברהם את בית אללה סמוך לבאר, בהמשך למבנה קדום יותר שבנה אדם, ושכיום נקרא הכעבה. באר זמזם נמצאת כ-20 מטרים מזרחית לכעבה. בעבר היו בבאר שני בורות, אחד לשתייה ואחר לרחיצה דתית. בתקופת החליף אל-מנסור העבאסי, הוקמה כיפת שיש מעל הבאר. ב-775 אל-מהדי הקים מחדש את הבאר, נבנתה כיפת טיק עם כיסוי פסיפס. כיפה קטנה חיפתה על הבאר, ואחרת גדולה יותר על חדר המתפללים. ב-835 שופץ המקום והכיפה צופתה בשיש בתקופת אל-מעתצם. ב-1417, בתקופת הממלוכים, נפגע המסגד משריפה ונדרש שיפוץ. המקום שופץ ב-1430 ופעם נוספת ב-1499. ב-1915 בתקופת שלטונו של הסולטאן העותמאני עבדול חמיד השני, נעשה שיפוץ נוסף במקום, והמבנה שבו נמצא זמזם הועבר ממקומו על מנת להקל על המוני המתפללים לקיים טוואף ולהקיף את הכעבה. מי הבאר מוזרמים לחלקו המזרחי של המסגד, ונגישים בצורה נפרדת לגברים ולנשים. ערב הסעודית אוסרת על ייצוא מסחרי של מי זמזם מחוץ לממלכה. הסוכנות הבריטית לפיקוח על מזון (Food Standards Agency) הזהירה בעבר לגבי טיב המים מבאר זמזם שמיוצאים בצורה לא חוקית בטענה שהם מכילים רמות גבוהות של ארסן. טענות דומות על ייצוא לא חוקי של מי זמזם עלו גם באיחוד האמירויות הערביות. ב-2001 התפרסמה תוכנית של ראאד סלאח, מנהיג הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית לייבא את מי זמזם להר הבית, אך תוכנית זו טורפדה על ידי ישראל וירדן. מים קדושים מדיה וקבצים בנושא באר זמזם בוויקישיתוף King Abdullah Project produces 48 million cans of Zamzam water (באנגלית) Mahmoud Isma'il Shil and 'Abdur-Rahman 'Abdul-Wahid. "Historic Places: The Well of Zamzam". אורכב מ-המקור ב-23 בפברואר 2008. נבדק ב-6 באוגוסט 2008. {{cite web}}: (עזרה) רוביק רוזנטל, המילה המזמזמת "Zam Zam water warning". UK Food Standards Agency. אורכב מ-המקור ב-9 בדצמבר 2010. נבדק ב-4 במאי 2010. {{cite web}}: (עזרה) Kazmi, Aftab (4 במאי 2011). "UAE residents told to avoid buying Zam Zam water". gulfnews.com. נבדק ב-5 במאי 2011. {{cite news}}: (עזרה) נדב שרגאי, התוכנית: להביא מים קדושים ממכה להר הבית, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2001 נדב שרגאי, על לוע של הר געש, באתר ישראל היום, 20 ביולי 2017
יאן קודש

יאן קודש (בצ'כית: Jan Kodeš;‏ נולד ב-1 במרץ 1946) הוא טניסאי עבר צ'כי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-70, הוא זכה 3 פעמים בטורנירי גראנד סלאם כולם בתחרות יחידים. יאן קודש הופיע לראשונה בתחרויות בין-לאומיות בשורות נבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה בשנת 1966 ובאותה שנה הוא ניצח באליפות צ'כוסלובקיה והשתתף בטורניר גראנד סלאם. בשנת 1973 טניסאים מקצוענים רבים החרימו אליפות וימבלדון ויאן קודש זכה בתחרות יחידים. באותה שנה הוא הפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה וזכה בתואר "ספורטאי השנה" בצ'כוסלובקיה. בשנת 1975 הוא היה שותף לזכייה בגביע דייוויס. לאחר סיום הקריירה הוא ניהל נבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה והנבחרת הייתה מגיעה עד חצי גמר. יאן קודש היה בין יוזמי אליפות צ'כוסלובקיה הפתוחה וניהל אותה עד לשנת 1998. מדיה וקבצים בנושא יאן קודש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאן קודש יאן קודש, באתר ה-ATP יאן קודש, באתר ה-ITF יאן קודש, באתר גביע דייוויס יאן קודש, באתר היכל התהילה של הטניס
ז'קט עור

ז'קט עור הוא ז'קט עשוי מעור. בספר "הז'קט השחור" נטען כי הז'קט השחור הראשון נתפר לטייסים גרמניים במלחמת העולם הראשונה. בתחילת המאה ה-20 טייסים ואנשי צבא נהגו ללבוש ז'קטים מעור. נוצר לראשונה: בשנת 1928 יצרן מעילי גשם במנהטן, ארווינג סקוט, תכנן ז'קט לרוכבי אופנוע הרלי-דייווידסון. סקוט קרא לו "פרפקטו" על שם הסיגר האהוב עליו. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. בשנות ה-50 הפך ז'קט העור לפריט לבוש פופולרי בהשפעת הקולנוע ההוליוודי. בשנות ה-60 החיפושיות הפכו את ז'קט העור השחור לנפוץ. בשנות ה-70 להקות רוק כמו דוראן דוראן, להקת פאנק כמו הראמונס וסקס פיסטולס לבשו ז'קטים מעור. ז'קט עור שחור לעיתים מיוצר אף על ידי להקות רוק ומותגים גותיים. גם נשים החלו ללבוש ז'קט מעור שחור והוא הפך לבגד יוניסקס. מדיה וקבצים בנושא ז'קט עור בוויקישיתוף The Black Leather Jacket, Mick Farren Taylor Stephan, A Brief History of How the Leather Jacket Went From Military Uniform to Iconic Fashion Staple, E! News, ‏14 September 2015
אלארד קליפר

אלארד קליפר (באנגלית: Allard Clipper) היא מכונית מיקרו, תלת-אופן, בעלת מרכב פיברגלאס, שיוצרה על ידי יצרנית המכוניות הבריטית Allard Motor Company Limited , בלונדון, רובע "Clapham", בין השנים 1953–1954. מהדגם יוצרו 22 יחידות. את גוף דגם ה"אלארד קליפר" תכנן ובנה מהנדס הרכב הבריטי "Hordern-Richmond". את שלדת הרכב תכנן ובנה מהנדס הרכב "Gilbert Jepson". 1 גלגל קדמי 2 גלגלים אחוריים 2 מושבים (ספסל) 2 מושבים צרים (לילדים) - כאופציה (תוספת) (מעל המנוע האחורי) (Rumble seat / dicky seat) ללא חלונות צד מנוע אחורי אלארד קליפר, שנת 1954 אלארד קליפר, שנת 1954 אלארד קליפר, שנת 1954 אלארד קליפר, שנת 1954 אלארד קליפר אלארד קליפר - מבט למנוע (מנוע אחורי) אלארד קליפר - מבט לתא הנהג אלארד קליפר, שנת 1954 - מבט לתא הנהג אלארד קליפר, שנת 1954 - מבט לתא הנהג מכונית מיקרו תלת-אופן אלארד M אלארד P1 אלארד פאלם ביץ' מועדון אלארד קליפר (אורכב 01.12.2017 בארכיון Wayback Machine) (allardownersclub) מדיה וקבצים בנושא אלארד קליפר בוויקישיתוף דגם "אלארד קליפר" - תכונות ונתונים טכניים דגם "אלארד קליפר"3wheelers.com/allardc אלארד קליפר rumcars.org/c-allard אלארד קליפר - נתונים טכניים + תמונה צוות פיתוח הדגםforgottenfiberglass.com/fiberglass-car אלארד קליפר - נתונים טכנייםallardregister.org/allard-clipper אלארד קליפר - תמונות (טקסט ברוסית)viktor1015.livejournal
אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך

אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (בגרמנית: Eleonore von Sachsen-Eisenach, ‏13 באפריל 1662 - 9 בספטמבר 1696), הייתה אמה של קרוליין, מלכת בריטניה. אלאונורה נולדה ב-13 באפריל 1662 בפרידוואלדה, ליוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך וליוהאנטה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין, בתם של ארנסט, רוזן זיין-ויטגנשטיין ולואיזה יוליאנה, רוזנת ארבאך. ב-4 בנובמבר 1681 התחתנה אלאונורה עם יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1686 מת בעלה יוהאן פרידריך, ובנו כריסטיאן אלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ירש את נחלותיו ותאריו. לאחר מות בעלה עברה אלאונורה עם ילדיה לקריילסהיים, שם חיה בעוני ובדחקות. זמן קצר לאחר מכן עברה אלאונורה להתגורר באייזנך, בעוד ילדיה נשלחו לברלין, שם שהו תחת חסותו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. ב-17 באפריל 1692 התחתנה אלאונורה בשנית עם יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ועברה יחד עם ילדיה להתגורר בדרזדן. החתונה נערכה על פי דרישת אמו של יוהאן גאורג, כביכול על מנת להביא יורש לגיטימי לעולם, אולם כוונתה הייתה לסיים את הקשר בין יוהאן גאורג למגדלנה זיבילה מניידשוץ, שהייתה לכאורה בתו של יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה מפילגשו. מיד לאחר החתונה עזב יוהאן גאורג את אלאונורה, ועבר לגור עם פילגשו שאף ילדה לו את וילהלמינה מריה פרדריקה מרכליץ. יוהאן גאורג שרצה להתחתן רשמית עם פילגשו, ניסה לרצוח את אלאונורה, אולם נחסם על ידי אחיו פרידריך אוגוסט, שאף נהיה נכה כתוצאה מכך. בעקבות כך עברה אלאונורה להתגורר בפרצש, מחשש לחייה וחיי ילדיה. בשנת 1694 חלתה פילגשו במחלת האבעבועות השחורות ומתה כתוצאה מכך, וזמן קצר לאחר מכן חלה בכך אף יוהאן גאורג ומת, ואחיו פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו. פרידריך אוגוסט התיר לאלאונורה להתגורר בפרצש עם ילדיה, ושם היא חיה עד מותה ב-9 בספטמבר 1696. לאחר מותה נשלחו ילדיה לאנסבך, שם היו תחת חסותו של אחיהם החורג גאורג פרידריך השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך. מאוחר יותר עברה בתה קרולינה מברנדנבורג-אנסבך להתגורר בברלין, שם הייתה תחת חסותם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואשתו סופיה שרלוטה מהנובר, שהייתה ידידה קרובה של אלאונורה, ובשנת 1705 היא התחתנה עם ג'ורג' השני, מלך בריטניה. ב-4 בנובמבר 1681 התחתנה אלאונורה עם יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ממנו נולדו לה 3 ילדים: קרולינה מברנדנבורג-אנסבך (1683–1737), התחתנה עם ג'ורג' השני, מלך בריטניה פרידריך אוגוסט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1685) וילהלם פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1686–1723), התחתן עם כריסטיאנה שרלוטה מווירטמברג-ויננטל מדיה וקבצים בנושא אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך בוויקישיתוף אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מבצע פסטוריוס

מבצע פסטוריוס (Operation Pastorius) היה מבצע כושל של המודיעין הגרמני במלחמת העולם השנייה של פעולות חבלה בתוך ארצות הברית. הרעיון של תקיפת ארצות הברית מבית היה של אדולף היטלר. לפי אלברט שפר תמך היטלר ברעיון של "מפלתה של ניו יורק במגדלים של להבות". לאחר שהכריז מלחמה על ארצות הברית ב-7 בדצמבר 1941 הוא הורה לראש האבווהר האדמירל וילהלם קנריס לתכנן התקפות חבלה נרחבות על מטרות אזרחיות בתוך ארצות הברית כמו מסילות רכבת, גשרים, תחנת כוח הידרואלקטרית במפלי ניאגרה ועוד, כדי לגרום לדמורליזציה של האוכלוסייה האזרחית ולפגוע בכלכלתה. קנריס קרא למבצע על שם פרנסציס דניאל פסטוריוס שייסד את היישוב הגרמני הראשון בפנסילבניה. הוא הטיל את יישום המבצע על גנרלמיור ארווין פון לאהוסן שהיה ראש מנגנון החבלה הגרמני באבווהר. לפעולה גויסו שמונה סוכנים על ידי האבווהר. שניים היו אזרחי ארצות הברית והשאר עבדו תקופות שונות בארצות הברית ודיברו אנגלית שוטפת. הם רוכזו בבית ליד אגם קוון (Quenzsee) שם עברו קורס מרוכז לשימוש בנפצי השהייה, חומרי נפץ ורימוני יד. הם נדרשו לדבר רק אנגלית ולקרוא כתבי עת אמריקאיים. הם צוידו בתעודות מזויפות כמו תעודות לידה, ביטוח סוציאלי, רישיונות נהיגה וכן 175,000 דולר. הם חולקו לשתי קבוצות שעתידות לנחות בחוף לונג איילנד ופלורידה בעזרת שתי צוללות. בשעות הלילה הקטנות של ה-13 ביוני 1942 הצליחה הצוללת הגרמנית U-202 להנחית ארבעה סוכנים בחוף אמגנסט בלונג איילנד. הם היו עמוסים בחומר נפץ ובציוד נוסף שהוטמן בחול. מפקדם, גיאורג דש, התרחק מהם ונתקל בשומר משמר החופים בשם ג'ון קאלן. לשאלתו של קאלן ענה כי הוא דייג. קאלן לא השתכנע ודש דחף לו סכום של 260 דולר כדי שישתוק והתרחק בריצה. הסוכנים עלו על רכבת, הגיעו למנהטן ושכרו חדרים במלון. השומר קאלן הזעיק את משמר החופים ובחיפוש הם מצאו את חומר הנפץ ומדים גרמניים. המקרה דווח לנשיא פרנקלין רוזוולט והוא הורה ל-FBI לפתוח במצוד אחרי הגרמנים. הקבוצה השנייה נחתה בחוף פונטה ורדה ליד ג'קסונוויל בפלורידה בעזרת הצוללת U-584, ב-16 ביוני 1942. הם עלו על רכבת לסינסינטי שם עמדו להיפגש עם הקבוצה השנייה ב-4 ביולי 1942 ולתכנן את המשך הפעולות. דש יצא לבדו לוושינגטון כדי לאתר מטרות אך במקום זאת החליט להסגיר את עצמו ל-FBI. בתחילה לא האמינו לו אבל לאחר שהציג לפניהם את תקציב המשימה בסך 84,000 דולר הם התחילו להתייחס אליו ברצינות. גם חברו ארנסט בורגר הסגיר את עצמו. תוך זמן קצר נאסרו הסוכנים בניו יורק ובפלורידה. רוזוולט חשש שבית דין אזרחי יהיה רך מידי ולכן העמיד אותם בפני בית דין צבאי. צוות השופטים הורכב משבעה קצינים בכירים. הגרמנים הואשמו בהפרת דיני מלחמה וקשירת קשר לביצוע פעולות חבלה. כולם נמצאו אשמים וב-3 באוגוסט 1942 נגזר עליהם עונש מוות. רוזוולט המתיק את גזר דינו של דש ל-30 שנה ושל בורגר למאסר עולם לאחר שהם הסגירו את עצמם ושיתפו פעולה. ששת האחרים הוצאו להורג בכסא חשמלי בבית הסוהר של מחוז קולומביה ב-8 באוגוסט 1942. ב-1948 העניק הנשיא הארי טרומן חנינה לדש ובורגר בתאי שיגורשו לאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה. הם חיו שם את שארית חייהם והגרמנים התייחסו אליהם כבוגדים. ג'יילס מילטון, הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, עמ' 162-159, הוצאת כתר, 2017 מדיה וקבצים בנושא מבצע פסטוריוס בוויקישיתוף
יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך

יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך (בגרמנית: Johan George I Herzog von Sachsen-Eisenach;‏ 12 ביולי 1634 – 19 בספטמבר 1686), היה דוכס סקסוניה-מרקזהל בין השנים 1662–1686, ודוכס סקסוניה-אייזנך בין השנים 1671–1686. יוהאן גאורג נולד ב-12 ביולי 1634 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, לוילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ולאלאונורה דורותיאה מאנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ודורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן. בשנת 1662 מת אביו וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ונחלתו חולקה בין ארבעת בניו; יוהאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, אדולף וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך, ברנהרד, דוכס סקסוניה-ינה ויוהאן גאורג, דוכס סקסוניה-מרקזהל. בשנת 1668 מת אחיו אדולף וילהלם, ויוהאן גאורג מונה לעוצר במקום אחיינו וילהלם אוגוסט, דוכס סקסוניה-אייזנך, ולאחר מותו של וילהלם אוגוסט בשנת 1671 ירש יוהאן גאורג את נחלותיו. בשנת 1672 מת קרובו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ויוהאן גאורג ואחיו ברנהרד ירשו את חלק מנחלותיו של פרידריך. ב-19 בספטמבר 1686 מת יוהאן גאורג בתאונת ציד במרקזהל, ובנו יוהאן גאורג השני, דוכס סקסוניה-אייזנך עלה לשלטון במקומו. ב-23 במאי 1625 התחתן יוהאן גאורג עם יוהאנטה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין, בתם של ארנסט, רוזן זיין-ויטגנשטיין ולואיזה יוליאנה, רוזנת ארבאך, ממנה היו לו 8 ילדים: אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך (1636–1696), התחתנה עם יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ולאחריו התחתנה עם יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה. פרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-אייזנך (1663–1684) יוהאן גאורג השני, דוכס סקסוניה-אייזנך (1665–1698). יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך (1666–1729). מקסימיליאן היינריך מסקסוניה-אייזנך (1666–1668). לואיזה (1668–1669). פרדריקה אליזבת מסקסוניה-אייזנך (1669–1730), התחתנה עם יוהאן גאורג, דוכס סקסוניה-וייסנפלס. ארנסט גוסטב מסקסוניה-אייזנך (1672). מדיה וקבצים בנושא יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך בוויקישיתוף יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך (בגרמנית) יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בית תנורא

בית תנורא (נקרא גם: באר תנורא) הוא כפר יהודי לשעבר ואשורי בהווה הממוקם במחוז ברווארי באזור מנהלי דהוכ בכורדיסטן העיראקית. השם "בית תנורא" מקושר לתנורים החפורים באדמה שאפיינו את הכפר. יש מקורות בהם השם נכתב "בי תנורא". מרדכי סיידוף בן הכפר טוען כי השם צריך להיות "ביתא נורא", שמשמעו "בית האש". היישוב היה מיושב ביהודים שטענו שאבותיהם ייסדו אותו לאחר שיבתם מבבל, ולפי טענה אחרת מהקווקז, אם כי מסמכים רבים מראים שהכפר התקיים בתקופה הקדם-יהודית ככפר אשורי פאגאני. היהדות כנראה הפכה לדתו של הכפר במאות הראשונות לפני הספירה או לאחריה. על פי אגדה שהייתה מוכרת בכפר, כאשר הגיעו ראשוני הכפר למקום נגלה אליהם אליהו הנביא ובדרכי נס הקים את בית הכנסת של הכפר. לאחר מכן עלה במרכבת אש השמימה. מבחינה כלכלית, הכפריים פרנסו את עצמם בעבודת כפיים ובחקלאות. ב-1893 נבזזה הקהילה בידי כורדים מן ההרים, אשר הרגו שני יהודים ופצעו אחרים. הנותרים ברחו לכפרים שכנים ולא העזו לחזור לבתיהם עד שהובטחה להם הגנתו של הואלי של מוסול, אותה שיריינו בעזרת מכתב ממשה הלוי, הרב הראשי של טורקיה. האוכלוסייה של בית תנורא הידלדלה ואפילו במאה העשרים עדיין הייתה קטנה מזו שהייתה שם במאות קודמות, בשל מקרי טבח שהובילו הכורדים כנגד האוכלוסייה. אולם לאחר רצח העם האשורי גדלה אוכלוסיית הכפר, כאשר טיארי-אשורים מהרי הקארי צפונית לטורקיה התיישבו בכפר. האוכלוסייה האשורית הייתה כמעט שווה במספרה לאוכלוסייה היהודית, אולם האוכלוסייה היהודית נותרה הרוב, וגם רוב האדמות החקלאיות נותרו תחת בעלות יהודית. כך עד 1951, כאשר 17 המשפחות היהודיות שנותרו עזבו בעזיבה המונית לישראל. לאחר "יציאת מצריים" של יהודי עיראק הפך בית תנורא לכפר נוצרי עד מסע התעמולה של סדאם נגד הכורדים שהוביל להגירה של אשורים רבים החוצה משם. הצבא העיראקי הרס את הכפר ב-1971, והרס גם את הבתים העתיקים שנבנו ברובם על ידי האוכלוסייה היהודית המקורית. בית תנורא נותר בהריסות עד שהמועצה העליונה לעניינים נוצריים בנתה שם ארבעה בתים, וב-2012 הכפר אוכלס בחמישה עשר נוצרים חברי הכנסייה האשורית המזרחית. הניב המקומי, שידוע בשם "הניב הנאו-ארמי היהודי של בית תנורא", או בתנוראית יהודית הוא בין הגרסאות הנדירות ביותר והנמצאות בסכנת ההכחדה החמורה ביותר של הארמית החדשה המדוברת של ימינו. רוביק רוזנטל, כולנו אומרים: איסתרא בלגינא קיש קיש קריא, באתר nrg‏, 1 באוקטובר 1999 Bi Tanuri, en:Ishtar TV Christian Communities in the Kurdistan Region, Iraqi Kurdistan Christianity Project, ‏2012
דיסקוגרפיה של מתי כספי

מתי כספי (נולד ב-30 בנובמבר 1949) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי ומעבד מוזיקלי ישראלי. זוכה "פרס אקו"ם" בתחום המוזיקה. לכספי דיסקוגרפיה רבת-שנים, הכוללת תשעה עשר אלבומי אולפן, אלבום הופעה אחד (כסולן), שמונה אלבומי אוסף ולפחות עשרה אלבומים של שיתופי פעולה עם אמנים אחרים. אתר האינטרנט הרשמי של מתי כספי
לומנאו סמברה

לומנאו סמברה (בצרפתית: Lumeneo SMERA) היא מכונית מיקרו, 2 דלתות, 2 מושבים בטור (1 קדמי, 1 אחורי), המוגדרת כמכונית חשמלית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב Lumeneo הצרפתית בשנת 2013. יוצרו 10 יחידות. במאי 2013, נמכרה היחידה הראשונה, אבל היצרן Lumeneo הכריזה על פשיטת רגל, בנובמבר 2013 לאחר מכירת 10 יחידות מהדגם. מכונית הקונספט של הדגם, הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2008, ובשנת 2010 הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית בז'נבה. תאוצת דגם "לומנאו סמברה" בין 0-100 קמ"ש היא 8.0 שניות. "לומנאו סמברה" מוגדרת כמכונית הטיה (באנגלית:"Tilting car"). מכונית הטיה הוא סוג מיוחד של רכב שיש לו את היכולת לשנות את הזווית בין הכביש לתחתית תא הנוסעים בצורה כזו שיש כוחות מופחתים אופקיים בעת נהיגה. זווית ההטיה המקסימלי של הרכב עומד על 25°. לומנאו סמברה לומנאו סמברה לומנאו סמברה מכונית מיקרו מכונית חשמלית לומנאו סמברה לומנאו סמברה - מכונית חשמלית עירונית לומנאו סמברה - תמונה מדיה וקבצים בנושא לומנאו סמברה בוויקישיתוף לומנאו סמברה (3:28 דקות), יו-טיוב לומנאו סמברה - 2 מושבים בטור (3:59 דקות), יו-טיוב "לומנאו סמברה" (0:43), יו-טיוב לומנאו סמברה קונספט - נתוניםautoblog.it/post דגם "לומנאו סמברה" מפרט טכני technologicvehicles לומנאו - פשיטת רגל דגם "לומנאו סמברה"jalopnik לומנאו סמברה - הסבר טכני ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לומנאו סמברה".
נטול נשמה 2

נטול נשמה 2 (ברוסית: Духless 2) הוא סרט קולנוע רוסי, דרמה פסיכולוגית בבימויו של רומן פריגונוב על פי תסריט מאת אנדריי ריבקין, מיכאיל אידוב ופואד איברגימבקוב, בשיתוף פעולה עם סרגיי מינאייב. הסרט מהווה לסרט המשך של "נטול נשמה" (2012) בכיכובו של דנילה קוזלובסקי. לדברי מבקר הקולנוע הרוסי אנטון דולין הסרט מהווה לסרט שובר קופות הפוליטי הראשון מסוגו ברוסיה. בעקבות אירועי הסרט הקודם, מקס נמלט לבאלי שבאינדונזיה. הוא נהנה מהחיים העליזים באי גן העדן ונראה שאינו מתכוון לחזור למוסקבה. אבל חייו משתנים באופן דרמטי כאשר למסיבה שבה הוא נוכח המשטרה עורכת פשיטה ומכניעה אותו במכות חשמל ובאלות לאחר שבחיפוש בביתו היא מוצאת סמים. כדי לא ללכת לכלא, הוא מגלה שעליו למכור את הווילה היוקרתית שלו ולעלות על מטוס חזרה לרוסיה. ברגע שבו הוא מאבד את כל מה שהיה לו, מקס טס למוסקבה. אבל גם בבית הוא מגלה שאף אחד לא מרוצה משובו. אנשי משטרת הפדרציה הרוסית חושפים תיקי חקירה ישנים של מקס ומציעים לו עסקה בתמורה להעלמתם. אם מקס ימלא את כל התנאים, הוא יקבל את החופש שלו ואת דרכונו בחזרה. מקס נשאר לבחור בין החירות לכבוד ולהחליט האם לברוח חזרה לאינדונזיה או להישאר ולהילחם על האמת. דנילה קוזלובסקי — מקס אנדרייב מריה אנדרייבה — יוליה מילוש ביקוביץ' — רומן בלקין פאבל וורוז'צוב — סאבליוב אלכסנדרה בורטיץ' — ילנה קריסטינה באבושקינה — אוקסנה מאסלובה סרגיי בורונוב — שוחין לב פריגונוב — מיכאיל איוואנוביץ' ולדימיר סימונוב — וארניקוב דומיניק פינון — ברנרד אלכס פדקינה — ברוייב דמיטרי פודנוזוב — ויקטור איליץ' ליובוב סוקולינסקאיה — אירינה סימונוביץ' איוואן שישקין — ויקטור טטיאנה קאזאנצבה — טטיאנה הפקת הסרט יצאה לדרך זמן קצר לאחר סיום העבודה על הסרט הקודם והצילומים נערכו במוסקבה ובאינדונזיה בשנים 2013–2014. לצורך הצילומים, דנילה לקח שיעורים בגלישת גלים. בתחילה נודע שם הסרט בשם The Downshifter, לפני שהוחלט לקרוא לו פשוט בשם "נטול נשמה 2". "נטול נשמה 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נטול נשמה 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון הסרט первый политический блокбастер в России, КиноПресса - kinopressa.ru
קושים

קוּשִׁים היה אדם (ככל הנראה סוחר) ממוצא שומרי שחי כ-5,000 שנה לפני זמננו - והוא האדם הראשון הידוע המתועד בכתב. השם "קושים" נמצא על לוח חימר שומרי המתאר העברות סחורות המופיעות על שמו. קושים מופיע ב-18 טבלאות חימר המהווים קבלה על משלוחי שעורה בה נכתב "29,086 מידות שעורה 37 חודשים קושים". פירוש המשפט לפי יובל נוח הררי הוא "כמות כוללת של 29,086 מידות שעורה שהתקבלו במהלך תקופה של 37 חודשים - על החתום קושים". קיצור תולדות האנושות/יובל נוח הררי (עמ' 30) ̽* "על החתום קושים" באתר Ancient Origins ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפתן ראשתני

שפתן ראשתני (שם מדעי: Semicossyphus) הוא סוג של דגים ובו שלושה מינים ממשפחת השפתוניים. כל המינים חיים במימי האוקיינוס השקט. למינים אלה יש ראש מגודל עם שפתיים גדולות וחזקות ובהן שינים גדולות והם בעלי מצח מוגבה. הסנפירים גדולים אך סנפירי החזה שלהם קטנים. צבעם ורוד עם חלקי גוף שחורים ולעיתים הלסת התחתונה בהירה יותר. הם חיים בימים הממוזגים, בין אצות קלפ ומחפשים חסרי חוליות כמו רכיכות, קיפודי ים ולובסטרים למאכל. אצל דגים אלה ישנה תופעה המכונה דיכוגמיה ובה הנקבות יכולות להיהפך לזכרים ברגע שהם מגיעות לגודל מסוים. שפתן ראשתני קליפורני (Semicossyphus pulcher) שפתן ראשתני אסייתי (Semicossyphus reticulatus) שפתן ראשתני גלאפגוס (Semicossyphus darwini) מדיה וקבצים בנושא שפתן ראשתני בוויקישיתוף שפתן ראשתני, באתר ITIS (באנגלית) שפתן ראשתני, באתר NCBI (באנגלית) שפתן ראשתני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שפתן ראשתני, באתר GBIF (באנגלית)
שפתן ראשתני גלאפגוס

שפתן ראשתני גלאפגוס (שם מדעי: Semicossyphus darwini) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים החי במימי האוקיינוס השקט סמוך לחופי אמריקה הדרומית ובעיקר לחופי איי גלאפגוס. אורך דג זה מגיע עד 70 ס"מ ומשקלו עד 4 ק"ג. הוא דומה במראהו לשפתן ראשתני קליפורני המצוי צפונה יותר וכמוהו בעל לסתות ושיניים גדולות, מצח מוגבה, עיניים אדומות וגוף בצבע שחור וורוד. הוא בעל סנפירים גדולים וכתם צהוב מעל סנפיר החזה. דג זה מצוי בימים שסביב פרו, אקוודור ואיי גלאפגוס במים שופעים במזון. הוא ניזון מחסרי חוליות גדולים ימיים ובעזרת לסתותיו מרסק אותם. מדיה וקבצים בנושא שפתן ראשתני גלאפגוס בוויקישיתוף שפתן ראשתני גלאפגוס, באתר ITIS (באנגלית) שפתן ראשתני גלאפגוס, באתר NCBI (באנגלית) שפתן ראשתני גלאפגוס, באתר FishBase (באנגלית) שפתן ראשתני גלאפגוס, באתר GBIF (באנגלית) שפתן ראשתני גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט

קרל, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Karl von Anhalt-Zerbst;‏ 16 באוקטובר 1652 – 3 בנובמבר 1718), היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1667–1718. קרל נולד ב-16 באוקטובר 1652 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, ליוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת, דוכסית סקסוניה. בשנת 1667 מת אביו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, וקרל עלה לשלטון במקומו, אולם בשל היותו קטין, שלטה אמו כעוצרת עד לשנת 1674. קרל הורה על בניית טירת צרבסט וכנסיית סנט טריניטיס בעיר, אשר בנייתם הושלמה בשנת 1696. במשך שנים רבות התגורר קרל בעיר יבר. ב-3 בנובמבר 1718 מת קרל בצרבסט, ובנו יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו. נכדתו של קרל - אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתה של מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, הייתה אמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. ב-18 ביוני 1676 התחתן קרל עם סופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין. ממנה היו לו 3 ילדים: יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1677–1742). קרל פרידריך, נסיך אנהלט-צרבסט (1678–1693). מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט (1679–1740), התחתנה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג. מדיה וקבצים בנושא קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט בוויקישיתוף
רונן תמים

רונן תמים (נולד ב-1977) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש כסגן מפקד עוצבת געש, כמפקד האחרון של חטיבת מרכבות הפלדה וכראש מטה עוצבת עידן. תמים נולד בעפולה וגדל במושב מגן שאול. הוא בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד ובית הספר הריאלי בחיפה (מחזור 1995). שירת כלוחם וכקצין בחיל השריון. שימש סגן מפקד גדוד 52 בחטיבה 401, קצין אג"ם חטיבתי, מפקד קורס מפקדי טנקים ומפקד קורס קציני שריון. היה סמג"ד בגדוד הפיקוד 196 מ-2005. ב-2009 מונה למפקד פלס"ר 401 בהמשך שירותו שימש קצין מבצעים של אוגדה 162. בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 52 בחטיבה 401. ב-2012 מונה למפקד גדוד 195, בית הספר לשריון. לאחר מכן שימש ראש ענף כשירויות ותורת חיל השריון וסגן מפקד חטיבה 7. ב-7 ביוני 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה ובמקביל לראש מטה עוצבת עידן. הוא סיים את תפקידו ב-19 באוגוסט 2020, עת החטיבה נסגרה במסגרת תר"ש תנופה. בנובמבר 2019 פורסם שימונה לסגן מפקד עוצבת געש. במהלך מלחמת חרבות ברזל היה סגן מפקד אוגדה 36 במילואים, ובמרץ 2024 נכנס לתפקיד סמאו״ג 36 במת״ק. נשוי להילה ואב לארבעה. בעל תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא רונן תמים בוויקישיתוף מורן גורן, ממש לא תמים, ידיעון עפולה והעמקים, 2 במרץ 2012 רונן תמים, באתר "בהשקט ובבטחה". השריון הסדיר מהנעשה בשטח, ביטאון שריון, גיליון 33, אוקטובר 2009 אתר צה"ל מערכת אתר צה"ל, טקס פרידה מ"מרכבות הפלדה", באתר צה"ל, 19 באוגוסט 2020