וושינגטון הייטס (מנהטן)

וושינגטון הייטס (באנגלית: Washington Heights) היא שכונה בחלקו הצפוני של רובע מנהטן בעיר ניו יורק שבארצות הברית. האזור נקרא על שם פורט וושינגטון, ביצור שנבנה בנקודה הטבעית הגבוהה ביותר באי מנהטן על ידי כוחות הצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, כדי להגן על האזור מפני הכוחות הבריטיים. וושינגטון הייטס גובלת בהארלם מדרום, לאורך רחוב 155; אינווד מצפון לאורך רחוב דיקמן או הילסייד אבניו; נהר ההדסון ממערב, ובהארלם ריבר והבלוף של קוגן ממזרח. נכון ל-2016, היו בה 200,000 תושבים. וושינגטון הייטס היא חלק ממחוז קהילתי מנהטן 12 והמיקודים העיקריים שלה הם 10032, 10033 ו-10040. היא מסויירת על ידי המחוזות ה-34 וה-33 של מחלקת העיר ניו יורק. במאה ה-18, רק החלק הדרומי של האי יושב על ידי האירופאים, מה שהשאיר את שאר מנהטן ברובה ללא בנייה. בין שלל שטחי היבשה הבלתי מעורערים היה המקום הגבוה ביותר באי, שממנה היו נופים בלתי נשכחים של מה שיהפוך למטרופולין ניו יורק. כשהגיעה מלחמת העצמאות של ארצות הברית לניו יורק, היו ידי הבריטים על העליונה. הגנרל ג'ורג' וושינגטון וחיילי הצבא הקונטיננטלי שלו חנו על האדמה הגבוהה, וקראו לה פורט וושינגטון, כדי לפקח על החיילים הבריטים המתקדמים. הצבא הקונטיננטלי נסוג ממיקומו לאחר מפלתו ב-16 בנובמבר 1776, בקרב פורט וושינגטון. הבריטים נכנסו לתפקיד ושמו את שמו לפורט קניפאוזן לכבוד וילהלם פון קניפאוזן, מנהיג ההסיאנים, שלקח חלק ניכר בניצחון הבריטי. מיקומם היה במקום שנקרא כעת פארק בנט. פורט וושינגטון הוקמה כעמדה פוגעת למניעת שיט בריטי להפליג צפונה על נהר ההדסון. פורט לי, מעבר לנהר, היה התאום שלה, שנבנה כדי לסייע בהגנה על עמק ההדסון. התקדמות הקרב מסומנת על ידי סדרת לוחות ברונזה לאורך רחוב ברודוויי. לא רחוק מהמצודה נמצא טברנה בלו בל, שנמצאת בצומת של קינגסברידג' רוד, בצומת רחוב ברודוויי ורחוב 181 של היום, בפינה הדרומית-מזרחית של הודסון היימס המודרנית. ב-9 ביולי 1776, כאשר הקונגרס המחוזי של ניו יורק נצטרף להכרזת העצמאות של ארצות הברית, "קהל משופע של חיילים ואזרחים ('לא היו אנשים הגונים' נוכחים, עד אחד אמר אחר כך) ... צעדו בברודוויי אל באולינג גרין, שם הפילו את הפסל של ג'ורג' השלישי שהוקם בשנת 1770. הראש הונח על קפיץ בטברנה בלו בל... " הטברנה שימש מאוחר יותר על ידי וושינגטון וצוותו כאשר הבריטים פינו את ניו יורק, כשעמדו מולה וצפו בכוחות האמריקאים צועדים דרומה כדי לקחת מחדש את ניו יורק. ב-1856 נבנתה הבית הראשונה באתר פורט וושינגטון. מעון Moorewood היה שם עד שנות השמונים של המאה התשע עשרה. הנכס נרכש על ידי ריצ'רד קרמן ונמכר לג'יימס גורדון בנט לאחוזת קיץ בשנת 1871. צאצאי בנט העבירו את האדמה לעיר כדי להקים בה פארק לכבוד המאהל של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. פארק בנט הוא חלק מהאדמה ההיא. לוציוס צ'יטנדן, סוחר מניו אורלינס, בנה בית בקרקע שקנה בשנת 1846, ממערב למה שכיום שדרות קבריני ורחוב מערב 187. מקום זה היה ידוע בשם אחוזת צ'יטנדן משנת 1864. ק. פ. באקינג קרא את ביתו הסמוכה לנהר הדסון פינהורסט, שם ששורד עד היום כשדרת פינהורסט. סדרת הרכסים המשקיפה על ההדסון היו אתרי וילות במאה ה-19, כולל רכושו הרחב של ג'ון ג'יימס אודובון. באזור שבין הרחובות 190 ל-192 היה אי פעם פארק השעשועים פורט ג'ורג', פארק שעשועים, משנת 1895 עד 1914. האתר שלו הוא כיום פינת ישיבה בפארק הייברידג', שהוצב בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בתחילת המאה ה-20 החלו לקצוץ את היער כדי לפנות מקום לבתים. בצוקים שמהווים כיום פארק פורט טריון, ישב אחוזתו של קורנליוס קינגסלי גאריסון בילינגס, נשיא בדימוס של חברת קולה וגז בשיקגו. הוא רכש 100,000 מטר מרובע ובנה את Tryon Hall, בית בסגנון לואי ה-14 בעיצובו של גאס לואל. הייתה בו כניסה מהנרי הדסון פארקוויי, גבוה 15 מטר ועשוי מגרניט מיין. בשנת 1917, מכר בילינגס את האדמות לג'ון ד. רוקפלר, הבן במחיר של 35,000 דולר לאקר. Tryon Hall נשרף באש בשנת 1925. בתחילת המאה העשרים התחילו מהגרים מאירלנד להתגורר בוושינגטון הייטס. יהודי אירופה שברחו מהנאצים בשנות ה-30 ושנות ה-40 גם התיישבו בשכונה. יוונים החלו לעבור לוושינגטון הייטס בשנות העשרים של המאה העשרים, והשכונה הייתה נקראת "אסטוריה של מנהטן" בשנות ה-50 וה-60. מהגרים דומיניקנים החלו להגיע בשנות ה-80, ווושינגטון הייטס הייתה מוקד הגולה הדומיניקנית בארצות הברית. במהלך מלחמת העולם הראשונה עולים מהונגריה ופולין עברו לגור ליד האירים. כשגדלה הנאציזם בגרמניה, יהודים ברחו. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, התיישבו יותר מ-20,000 פליטים מגרמניה בוושינגטון הייטס. נראה כי תחילתו של קטע זה בוושינגטון הייטס כשכונה בתוך שכונה החלה בערך בתקופה זו, בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה. חוקר אחד מתייחס לאזור בשנת 1940 בשם "מבצר טריון" ו"אזור פורט טריון". בשנת 1989 כתב סטיבן מ. לוונשטיין, "המרחק החברתי הגדול ביותר היה בין האזור בצפון-מערב, דרומית לפארק פורט טריון, שהיה, ונשאר, החלק היוקרתי ביותר... ההבדל הזה כבר קיים בשנת 1940, המשיך ללא הפוגה עד שנת 1970, ועדיין היה מורגש בשנת 1980... " לוונשטיין הגדיר את פורט טריון כהאזור שממערב לברודוויי, ממזרח להדסון, צפונית לרחוב 181, ודרומית לרחוב דיקמן, הכולל את פארק פורט טריון. הוא כותב, "בתוך אזור וושינגטון הייטס (בין רחוב 155 לרחוב דייקמן) היה גם הבדל פנימי לא מבוטל. ככל שהולכים יותר צפונה ומערבה, השכונה יוקרתית יותר..." בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה כונתה השכונה בשם פרנקפורט על נהר הדסון בגלל האוכלוסייה הצפופה של יהודי גרמניה שהתיישבו בה. מספר גדול מאוד של פליטי גרמניה שהתיישבו במקום הגיעו מפרנקפורט, וחלקם אף ייסדו בשכונה קהילת המשך לקהילת האם בפרנקפורט בשם קהל עדת ישורון, מה שהוליד אולי את השם החדש. באף שכונה אחרת בעיר לא היו כל כך הרבה יהודים גרמנים, אשר יצרו שם עולם גרמני מרכזי משלהם בשנות ה-30. בשנת 1934 החלו חברי המועדון היהודי-גרמני בניו יורק את אאופבאו, ידיעון לחבריו שצמח לעיתון. משרדיה היו בשכונה. העיתון התפרסם כ"קול אינטלקטואלי בולט ופורום העיקרי ליהדות גרמנית בארצות הברית". לדברי שגרירות גרמניה בוושינגטון הבירה, "הוא הציג את עבודתם של סופרים ואנשי רוח בולטים כמו תומאס מאן, אלברט איינשטיין, שטפן צווייג, וחנה ארנדט. זה היה אחד העיתונים היחידים שדיווחו על מעשי זוועות השואה במלחמת העולם השנייה." בשנת 1941 פרסמו את ה-Aufbau Almanac, מדריך לחיים בארצות הברית שהסביר את המערכת הפוליטית האמריקאית, חינוך, מערכת הביטוח, סניף הדואר וספורט. לאחר המלחמה עזר אופאבאו למשפחות שהתפזרו בקרבות אירופה להתחבר מחדש באמצעות פרסום רשימת שמות הניצולים. המשרדים של אאופבאו עברו בסופו של דבר לשכונת האפר ווסט סייד. העיתון כמעט פשט את הרגל בשנת 2006, אך נרכש על ידי Jewish Media AG, והוא קיים כיום כמגזין חדשות חודשי. משרדי המערכת שלה נמצאים כעת בברלין, אך יש לה כתב בעיר ניו יורק. כאשר גדלו ילדי המהגרים היהודים בשכונה, הם נטו לעזוב את השכונה, ולעיתים, את העיר עצמה. בשנת 1960, היוו יהודי גרמניה רק 16% מהאוכלוסייה בפרנקפורט על נהר הדסון. השכונה הפכה להיות פחות יהודית בשנות ה-70 של המאה ה-20 עם הגירתם של יוצאי ברית המועצות. לאחר ההגירה הסובייטית, משפחות מהקריביים, ובמיוחד פוארטו ריקו והרפובליקה הדומיניקנית, הפכו את השכונה לביתם. כל כך הרבה דומיניקנים גרים בוושינגטון הייטס כי מועמדים לנשיאות קמפיין הרפובליקה הדומיניקנית מגיעים למצעדים בשכונה. אפרו-אמריקאים החלו לעבור לשם בשנות השמונים, ואחריהם קבוצות אחרות. "פרנקפורט על ההדסון" כבר לא תיאר את השכונה. בשנת 2011 היו בוושינגטון הייטס בין שיעורי הפשע המדווחים הנמוכים ביותר בשכונות במנהטן, אם כי פעם היה העניין שונה לחלוטין. בשנות השמונים הושפעה השכונה בצורה קשה ממגפת הקוקאין, כמו שאר העיר ניו יורק. בשנת 1989 כינה הניו יורק טיימס את השכונה, "בירת הקראק של אמריקה". ככל שסחר הקראק התמעט, הפשיעה נפלה בשנים שלאחר מכן. מעצרם של שוטרים המעורבים בסחר בסמים שינה את השכונה באופן דרמטי. אנשים נעצרו גם בגלל פשעי איכות חיים. בשנת 2018, בשני המחוזות היו שני מקרי רצח משולבים. הפשיעה ירדה ממעל 10,000 אירועים שדווחו באזור מחוז 34 בשנת 1990, לכמעט 2,000 תקריות בסך הכל בשני המתחמים בשנת 2018. בשנת 2011, וושינגטון הייטס הייתה השכונה הרביעית הכי בטוחה במנהטן, על פי ניתוח אחד של רישומי המשטרה. בעבר, השכונה נגדרה להגיע דרומה עד לרחוב 133, השימוש המודרני מגדיר את השכונה כפועל צפונה מרחוב 155 עד אינווד. מיקודי הדואר של וושינגטון הייטס הם 10032, 10033, ו-10040. בחלק וושינגטון הייטס, בסמוך לשדרת פינירסט ורחוב 183 בפארק בנט, נמצא לוח המסמן את הגובה הטבעי הגבוה ביותר של מנהטן, 81 מטר מעל פני הים, במקום שישב פורט וושינגטון, מחנה מלחמת העצמאות של ארצות הברית של הגנרל ג'ורג' וושינגטון וחייליו, על שמם נקראת וושינגטון הייטס. מדיה וקבצים בנושא וושינגטון הייטס בוויקישיתוף Burrows & Wallace (1999), p.448 Jenkins, Stephen. The Greatest Street in the World: The Story of Broadway, Old and New, from the Bowling Green to Albany, New York: G. P. Putnam's Sons, 1911. p. 326. Accessed July 14, 2016. "The fort was occupied by the British and was renamed Fort Knyphausen in honor of the leader of the Hessians who had taken the principal part in its capture." It appears as "Fort Knyphausen" on the British Headquarters map of c. 1781 that was the starting point for Eric W. Sanderson, Mannahatta: A Natural History of New York City 2009: 48, et passim. Fort Washington, New York State Military Museum. Accessed July 14, 2016. Burrows & Wallace (1999), p.448 Burrows & Wallace (1999), p. 232 ref>Martens, Victoria (1 באוגוסט 2019). "Fort George Amusement Park". Museum of the City of New York. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "C.K.G. Billings Sells Famous Tryon Hall: Prominent New Yorker, Whose Name is Withheld, Buys Riverside Drive Estate; Mansion Cost $2,000,000 – Built on Site of Fort of Revolutionary Frame, the House is One of New York's Show Places", The New York Times, January 4, 1917, p. 22. Accessed July 15, 2018. Fernandez, Manny. "New Winds at an Island Outpost", The New York Times, March 4, 2007. Accessed July 14, 2016. "The Irish arrived in the early 1900s. European Jews, among them the family of Henry Kissinger, flocked there to escape the Nazis in the 1930s and 1940s, around the time that affluent African-Americans like the jazz musician Count Basie migrated up from Harlem. By the 1950s and 1960s, so many Greeks lived in Washington Heights that the neighborhood was known as the Astoria of Manhattan. Even as that label gained currency, Cubans and Puerto Ricans were beginning to move in. The '80s and the '90s, however, belonged to the Dominicans." "The Peopling of New York 2011: Armenian and Greek Immigrants", William E. Macaulay Honors College. Accessed July 14, 2016. "The Greeks, however, did not start moving into Washington Heights until the 1920s. So many Greeks moved into Washington Heights in the 1950s and 1960s that the community began being referred to as the 'Astoria of Manhattan.'" Bennet, James. "The Last of Frankfurt-on-the-Hudson: A Staunch, Aging Few Stay On as Their World Evaporates", The New York Times, August 27, 1992. Accessed July 14, 2016. Lowenstein (1989), p.18 Lowenstein (1989) pp.42–44 "Hudson Heights Climbing to the Next Level" New York Sun Lowenstein (1989), p.51 Blake, Maria. "Second Life." Columbia Journalism Review, Vol. XLVII, No. 2, July/August 2008, p. 12. "Aufbau, Das Jüdische Monatsmagazin". "Washington Heights" Columbia 250 Massing, Michael Massing; Michael; writer, a New York; Fellow, is a 1989 Alicia Patterson (1 באוקטובר 1989). "Crack's Destructive Sprint Across America". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-22 בינואר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Wolff, Craig. "Thoughts in the Face of Corruption; Police Officers Discuss Dealing, or Not Dealing, With Suspicions", The New York Times, June 23, 1992. נצפה 27 באפריל 2016. "34th Precinct CompStat Report" (PDF). www.nyc.gov. New York City Police Department. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) "33rd Precinct CompStat Report" (PDF). www.nyc.gov. New York City Police Department. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) Nguyen, Pauline and Sanchez, Josephine. "Ethnic Communities in New York City: Dominicans in Washington Heights", New York University. Accessed May 21, 2007. "Washington Heights stretches roughly thirty-five blocks across the northern tip of Manhattan island. It encompasses a broad tract of land, taking in 160th Street to about 189th Street and all that lies between the wide avenues of Broadway, St. Nicholas Boulevard, and Fort Washington Avenue. The majority of its occupants are the smiling, chestnut-skinned immigrants of the Dominican Republic, whose steady arrival accounts for 7 percent of New York City's total population, and makes up its highest immigrant group." Bennett Park, New York City Department of Parks and Recreation. Accessed April 27, 2016. "Bennett Park occupies the highest point of land in Manhattan, 265.05 feet above sea level."