laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קיבוץ (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קיבוץ – צורת התיישבות ייחודית לציונות ולמדינת ישראל "הקיבוץ" (נקרא גם "הקיבוץ החשאי") – כח מגן עברי מחתרתי צבאי, שהוקם בשנת 1921 על ידי אנשי השומר לשעבר ואנשי גדוד העבודה, והתפרק בשנת 1927 קובוץ (נקרא בעבר גם "קיבוץ") – סימן ניקוד בשפה העברית הקיבוץ (כתב עת) – כתב עת מדעי אסוציאטיביות ("כלל הקיבוץ") – מונח מתמטי קיבוץ גלויות – בתנ"ך, ההבטחה שמסר משה לבני ישראל לפני מותו, בטרם הכניסה לארץ ישראל; משמש כרעיון מרכזי בתולדות התנועה הציונות קבצנות ("קיבוץ נדבות") – עיסוק שבו אדם משיג כסף או שווה כסף ממספר רב של אנשים אליהם הוא פונה באופן אקראי בבקשת עזרה הקיבוץ באומן – כינוס חסידים בראש השנה באומן, נהוג במיוחד אצל חסידות ברסלב קיבוץ בוברויסק – ישיבה לבחורים בוגרים של חסידות חב"ד פלג קופוסט-בוברויסק
האנדרטה לזכר קורבנות הקומוניזם בוושינגטון

האנדרטה לזכר קורבנות הקומוניזם בוושינגטון (באנגלית: Victims of Communism Memorial) היא אנדרטה ויד זיכרון לנפגעי הקומוניזם, הממוקמת בוושינגטון די. סי. בצומת מפגש שדרות מסצ'וסטס וניו ג'רזי ורחוב ג'י, ומרוחקת שני רחובות מתחנת יוניון, ובמרחק ראייה מבניין הקפיטול. האנדרטה היא העתק מוקטן של פסל אלת הדמוקרטיה שעוצב על ידי המפגינים במהלך המחאות בכיכר טיין-אן-מן בבייג'ינג שבסין באביב 1989, ונהרס בהמשך על ידי השלטונות הסיניים. לדברי קרן הזיכרון לנפגעי הקומוניזם, מטרתה המוצהרת של הקמת האנדרטה היא "שההיסטוריה של הרודנות הקומוניסטית תילמד על ידי הדורות הבאים". האנדרטה נחנכה על ידי הנשיא בוש הבן בטקס שנערך ב-12 ביוני 2007, ביום השנה ה-20 לנאום "הרוס את החומה הזאת" של רונלד רייגן. בטקס נכחו אישים אשר סבלו מרדיפות של משטרים קומוניסטיים שונים, ביניהם הדיסידנט והאסיר הפוליטי הסיני הארי וו, האנטי-קומוניסט הליטאי ניולה סדונאיטה (Sadūnaitė) והמשורר הוייטנאמי נגוין צ'אי טיאן. במהלך הטקס נשא הנשיא בוש דברים לזכרם של אלה שסבלו מהקומוניזם באנונימיות (תרגום חופשי): ...כוללים אוקראינים חפים מפשע שרעבו למוות ברעב הגדול של סטלין או רוסים שמתו בטיהורים שלו, ליטאים, לטבים ואסטונים שהועלו על קרונות בקר אל מחנות המוות הארקטיים של הקומוניזם הסובייטי. הם כוללים סינים שנהרגו בהקפיצה הגדולה קדימה ובמהפכת התרבות, קמבודים שנשחטו בשדות הקטל של פול פוט, מזרח גרמנים שנורו בניסיון לטפס על חומת ברלין ולהגיע אל החופש, פולנים שנטבחו ביער קטין, אתיופים שנטבחו ב"טרור האדום", אינדיאנים בני המסקיטו שנרצחו בניקרגואה על ידי הרודנות הסנדיניסטית, ומבריחי גבול קובנים שטבעו במנוסתם מרודנות... לעולם לא נדע את שמם של כל אלו שנספו, אך במקום מקודש זה קורבנותיו הלא נודעים של הקומוניזם יקודשו בהיסטוריה וייזכרו לעד. אנו חונכים יד זיכרון זו כי יש לנו מחויבות לאלו שמתו, להכיר בחייהם ולכבד את זכרם. בוש המשיך והשווה את הקומוניזם לאיום הטרור העומד בפני אמריקה: ”בדומה לקומוניסטים, הטרוריסטים והרדיקלים שתקפו את אומתנו הם בעלי אידאולוגיה רצחנית המתעבת חופש, מוחצת כל התנגדות, ובעלי שאיפות התפשטות ומטרות טוטאליטריות.” עיתון השיקגו טריביון דיווח כי האנדרטה עוררה ביקורת מצד השגרירות הסינית, בגין העלאת עניין מחאות כיכר טיאן-אן-מן בשנת 1989 ודמיונו של הפסל עצמו לאלת הדמוקרטיה שפסלה נישא בזמן המחאות. לי אדוארדס, יושב ראש קרן הזיכרון לנפגעי הקומוניזם, אמר כי לא ידוע לו על תלונה רשמית שהתקבלה בעניין. תגובת ההנהגה הקומוניסטית בסין לאנדרטה הייתה שההעתקים של הפסל שנבנו במקומות שונים בעולם הם "ניסיונות להכפיש את סין". ההנהגה הסינית אף טענה כי פעולות ארה״ב הן בעלות אופי של מלחמה קרה ושהיא גורמת לגירוי של עימות אידאולוגי בין המדינות. מסר זה יצא אף ההתקרבות ביחסים בין המדינות בזמן שלטון בוש, ששיתפו פעולה, לבקשת ארצות הברית, כנגד איומים צפון קוריאניים. Leora Falk,‏Questions arise over memorials, באתר שיקגו טריביון, 13 ביוני 2007 דינה גורדון, הנשיא בוש חנך אנדרטה לזכר קורבנות הקומוניזם, באתר אפוק טיימס, 22 ביוני 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלוודרה (מצודה)

בלוודרה (באיטלקית: Forte Belvedere משמעו "נוף יפה" או "יפה נוף") היא מצודה בפירנצה על גבעה הממוקמת מדרום-מזרח לגני בובולי ופאלאצו פיטי. המצודה והביצורים הוקמו בין השנים 1590–1595 על ידי פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י לפי תכנונו של ברנרדו בואונטלנטי. המצודה מגנה על משכנה של משפחת מדיצ'י, פאלאצו פיטי, שהיה גם מרכז שלטוני של הדוכסות הגדולה של טוסקנה כולה ומשקיפה על העיר פירנצה הפרושה לרגליה מצפון, מעבר לנהר הארנו. היא מגוננת על העיר מכיוון דרום, מקנה מקלט בטוח סמוך לארמון לדוכס ולמשפחתו בעת חירום, מאדירה את עוצמת משפחת מדיצ'י ומאפשרת תצפית ופיקוח של השליט על העיר. כמו כן נשמרו במקום אוצרות המשפחה. המבצר מקושר לפאלאצו פיטי דרך גני בובולי על ידי מעבר שהוא המשך של מסדרון וזארי. הביצורים והחומות נבנו בצורת כוכב המקיף את הגבעה. במרכז הביצורים בנויה וילת מגורים אלגנטית, ללא שימוש צבאי, שיועדה למקלט המשפחה במקרה חירום כגון מתקפת אויב, מרד או מגפה. כיום מוצגות בווילה ובגן שסביבה יצירות אמנות ותערוכות פיסול מודרני מתחלפות, בהן תערוכות גדולות משל הנרי מור (1970), דני קרוון (1976), פרננדו בוטרו (1991) ותערוכת מכוניות פרארי (1990). מדיה וקבצים בנושא בלוודרה בוויקישיתוף
CRC

האם התכוונתם ל... בדיקת יתירות מחזורית – בדיקת יתירות מחזורית (באנגלית: Cyclic Redundancy Check, CRC) סרטן המעי הגס – מחלה הכוללת גידולים סרטניים במעי הגס, בחלחולת (סרטן הרקטום) ובתוספתן (Colorectal Cancer) CRC (חברה) – חברה מסחרית בשם זה CRC (ישיבה) – ישיבה לחוזרים בתשובה דוברי אנגלית בירושלים (Chassidic Rabbinical College) התאחדות הרבנים דארצות הברית וקנדה (Central Rabbinical Congress - CRC) - ארגון רבני וסוכנות כשרות בארצות הברית וקנדה מועצת הרבנים דשיקגו Chicago Rabbinical Council (CRC)
רומולוס אוגוסטולוס

פלביוס רומולוס אוגוסטוס (Flavius Romulus Augustus) (נולד בסביבות 460 לספירה, מת אחרי 511) המכונה גם רומולוס אוגוסטולוס היה הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המערבית. רומולוס היה בנו של פלביוס אורסטס, פוליטיקאי רומי שהיה ככל הנראה ממוצא גרמאני בחלקו[דרוש מקור]. אורסטס מונה לתפקיד ראש הצבא (מגיסטר מיליטום) על ידי הקיסר הרומי יוליוס נפוס בשנת 475. ב-28 באוגוסט 475 אורסטס חולל הפיכה והשתלט על הממשלה ברוונה, בירת האימפריה הרומית המערבית מאז שנת 402. יוליוס נפוס נמלט לדלמטיה שבבלקן, ושם שלט עד מותו בשנת 480. אורסטס הפך לשליט בפועל של הפרובינקיות שממערב לדלמטיה, אך לא נחשב כשיר לרשת את הכתר בעצמו, ולכן הכריז ב-31 באוקטובר 475 על בנו רומולוס כקיסר (אימפרטור). ההכרזה לא הוכרה על ידי קיסר האימפריה הביזנטית, זנון. בעת התרחשות האירועים היה רומולוס ילד כבן עשר ותפקד כבובה תחת שלטון אביו. זמן קצר אחרי שאורסטס סירב להעניק אדמות להתיישבות לשכירי החרב ההרולים, הסקירים והטורקילינגים התחוללה הפיכה תחת הנהגתו של אחד ממפקדי הצבא, הגרמאני אודואקר. אורסטס נלכד ליד פיאצ'נצה ב-28 באוגוסט 476 והוצא להורג. אודואקר התקדם לרוונה ולכד את העיר והקיסר הצעיר בה. רומולוס הוכרח לוותר על כיסאו ב-4 בספטמבר 476. מכיוון שאחר ויתורו על הכתר לא מונה קיסר אחר, ויתור זה נחשב לקיצה של האימפריה הרומית המערבית, אף כי חלקה המזרחי המשיך להתקיים עד שנת 1453. השלטון בפועל בשטחי הפרובינקיות הרומיות המערביות, מכל מקום, היה מסור מזמן בידי מנהיגי השבטים הגרמאניים. בגלל גילו הצעיר, חס אודואקר על חייו של הקיסר לשעבר ושלח אותו למחוז קמפניה, שם גרה משפחתו. הוא גם העניק לו פנסיה שנתית, אותה המשיך להקציב לו גם מנצחו של אודואקר, תאודוריק הגדול בשנת 507 ושוב בשנת 511. רומולוס ייסד מנזר ששרד משך מאות בשנים, אך ככל הנראה לא חי עד תקופת שיקום הסמכות הרומית באיטליה בשנת 536. פרידריך דירנמט כתב מחזה על שמו, שבו הוויתור של רומולוס מוצג בצורה אירונית-קומית. הלגיון האחרון - סרט מ-2007, המבוסס באופן חופשי על ימי נפילתה של האימפריה הרומית, ומתאר את חייו כקיסר שנלחם על חייו כמנהיג הלגיון האחרון מדיה וקבצים בנושא רומולוס אוגוסטולוס בוויקישיתוף רומולוס אוגוסטולוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עודד שמשון

עודד שמשון (נולד ב-1949) הוא צלם ישראלי, משמש פרופסור לאמנות וצילום באוניברסיטת דרבי באנגליה ובמכללה האקדמית הדסה ירושלים. תערוכותיו הוצגו בישראל ובאנגליה. שמשון נולד בנהריה. שני הוריו הגיעו מגרמניה. למד בין השנים 1975 ל-1977 קולנוע ברמת גן. בשנת 1978 נסע לאנגליה ועבד שם תקופה קצרה כצלם. בין השנים 1980 ל-1983 למד בקולג' דרבישייר (היום אוניברסיטת דרבי), המשיך לתואר שני בין השנים 1986 ל-1988 בפוליטכניק בנוטינגהאם. בשנת 1988 סיים תואר שני בצילום ואמנות. בשנת 2004 מונה לפרופסור באוניברסיטת דרבי. בין התערוכות שלו שהוצגו בארץ: "פלס מים" (מוזיאון רמת גן, 1999), "חצץ" (במשכן לאמנות עין חרוד, 2006), אבן שפה (גלריה הקיבוץ, 2006). בשנת 1984 זכה בפרס East Midlands Arts award. אתר האינטרנט הרשמי של עודד שמשון בארכיון האינטרנט עודד שמשון, אבן שפה 15 "חצץ" – עודד שמשון במשכן לאמנות עין חרוד עודד שמשון, באתר מוזיאון ישראל
נפת ירושלים (המנדט)

נפת ירושלים (באנגלית: Sub-district of Jerusalem) הייתה נפה במחוז ירושלים בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר ירושלים. לפי תוכנית החלוקה יועד שטח הנפה להיות חלק מאזור מיוחד בשליטה בינלאומית, אך לאחר מלחמת העצמאות חולק בין ישראל לבין יהודה ושומרון שהיו בשליטת ירדן. בסקר הכפרים שבוצע בשנת 1945 נספרו בנפת ירושלים 247,950 תושבים. מתוכם היו 41% מוסלמים, 40% יהודים ו-18% נוצרים. כדלקמן: 147,600 ערבים, מתוכם 43,770 נוצרים 100,200 יהודים 150 אחרים לפי מקור אחר בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה ביישובי הנפה 253,270 בני אדם. בשנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 1,570,785 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן: שטח בבעלות ערבית - 1,388,854 דונמים שטח בבעלות יהודית - 33,401 דונמים שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה) - 148,530 דונמים פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. שבטים בדואים: אל-עוביידה (בערבית: العبيديّه) ערב איבן-עובייד (בערבית: عرب إبن عُبيد) ערב אל-רשאידה (בערבית: عرب الرشايدة) מידע על אתר נפת ירושלים, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל לפי נפות (הסיכומים בעמוד האחרון בכל נפה) A Survey of Palestine :prepared in December 1945 and January 1946 for the information of the Anglo-American Committee of inquiry, Jerusalem, Government שם נתוני סקר הכפרים המנדטורי 1945 על פי רוב נקרא הכפר בעברית (בטעות) "ביר נבאללה".
עזריה פז

עזריה פז (נולד ב-17 בנובמבר 1931) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי המחשב בטכניון, ונמנה עם האבות המייסדים של הפקולטה. כיהן כדקאן בית הספר למדעי המחשב והמתמטיקה במכללת נתניה משנת 1999 עד לשנת 2004. פז נולד בעיר יאשי שברומניה ולמד שם עד היותו בן שש עשרה. בינואר 1948 עלה באחת מאוניות הפאנים, קודם למחנות בקפריסין ולאחר מכן לחיפה. הוא הגיע למחנה עולים בחיפה, היה בגבעת השלושה במסגרת עליית הנוער ואחר כך היה בגרעין של תנועת הנוער העובד בקיבוץ בארי. באותה שנה גויס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב. לאחר המלחמה עבר להתגורר בקיבוץ בית גוברין. עשר שנים מאוחר יותר עבר להתגורר בקיבוץ עין חרוד. לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה העברית במטרה לחזור וללמד בקיבוצו, אך הצטיין בלימודיו והחליט להמשיך ללימודים מתקדמים. המנחה שלו בעבודת המאסטר היה פרופ' מיכאל רבין, והוא זה שהוביל אותו לתחום מדעי המחשב, שהיו אז בחיתוליהם בארץ. עבודת המאסטר שלו עסקה בתורת האוטומטים. התקבל לטכניון ללימודי דוקטורט ושם המשיך בעבודה שהתחיל עם רבין. הוא עשה את עבודת הדוקטורט בנושא אוטומטים הסתברותיים במחלקה למתמטיקה. בשנת 1967, לאחר סיום הדוקטורט, הוזמן לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם כיהן כמרצה אורח במשך שנתיים. בשנת 1968 חזר מברקלי לטכניון ולימד בפקולטה למתמטיקה עד אשר הצטרף לפקולטה למדעי המחשב בשנת 1972. בשנה זו התמנה לפרופסור אורח במשך שנה באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק ובמשך שנה נוספת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובין השנים 1979 ל-1981 לימד באוניברסיטת ברקלי. בין השנים 1995 ל-1999 שימש כדקאן הפקולטה למדעי המחשב בטכניון. מחקריו האקדמיים עוסקים בתורת האלגוריתמים (אלגבריים, הסתברותיים), אנליזה שלהם וקירובים, מתמטיקה חישובית דיסקרטית, אלגוריתמים בשלמים, תורת האוטומטים, שפות פורמליות (דטרמיניסטיות והסתברותיות), גרפואידים ואפיון אי-תלות במערכות ידע. עם תלמידי הדוקטורט שלו נמנים הפרופסורים צבי קדם, שלמה מורן ושמואל וינוגרד. פז מתגורר בקריית טבעון. בתו היא המתרגמת והמוציאה לאור אפרת אביסרור. עזריה פז, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה עזריה פז, באתר dblp עזריה פז, באתר הטכניון ראיון עם עזריה פז בכתב העת "הבטים בהוראת מדעי המחשב" עזריה פז - קורות חיים Azaria Paz, Wonder Cubes: Theme and Variations, Mathematical Gems and Curiosities, 2022 עזריה פז, באתר הפלמ"ח
דוד סולברג

דוד סולברג (9 ביולי 1924 - 2 במאי 2012) היה פרופסור ומייסד המחלקה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת בר-אילן. סולברג נולד ב-9 ביולי 1924 בשווייץ. הוא השלים תואר דוקטור באוניברסיטת בזל בשנת 1955 על אליוס אריסטידס, ובאותה שנה עלה לישראל. בשנת 1957 התחיל ללמד באוניברסיטת בר-אילן את הקורס "הציוויליזציה היוונית והרומית" והיה למורה הראשון שלימד לימודים קלאסיים בבר-אילן, בשנת 1967 מונה למרצה בכיר, ובשנת 1974 מונה לפרופסור חבר. היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח בין השנים 1974–1976, בין 1978 ל-1982 ובין 1983 ל-1985. סולברג לימד, גם לאחר פרישתו לגמלאות, יוונית עתיקה במסגרת קורס שנתי במחלקה ללימודים קלאסיים. בשנת 1996 יצא ספר מאמרים לכבודו "Classical Studies in Honor of David Sohlberg" בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן ובעריכת פרופסור רנון קצוף. סולברג הוא חבר כבוד ב"אגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל". נישא לחווה לבית קהן, שהייתה מרצה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן ונפטרה בשנת 2007. היה אב לשלושה ילדים והתגורר בפתח תקווה. תולדות המחלקה | המחלקה ללימודים קלאסיים - יוון ורומא, באתר classics.biu.ac.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאונרד שפירא

לאונרד שפירא (אנגלית: Leonard Bertram Schapiro‏; 22 באפריל 1908 - 2 בנובמבר 1988) היה היסטוריון יהודי בריטי מומחה להיסטוריה ופוליטיקה רוסית. הוא לימד במשך בשנים בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם היה פרופסור למדעי המדינה וללימודים רוסיים. לאונרד שפירא נולד ב-22 באפריל 1908 בגלאזגו שבסקוטלנד למשפחה יהודית-רוסית. הוא בילה את ילדותו בריגה ובסנקט פטרבורג, שם חזה במו עיניו במהפכה הקומוניסטית. הוא חזר לבריטניה עם הוריו ב-1920 כשהיה בן 12, והשלים את לימודיו בלונדון. למד משפטים וקיבל הסמכה בשנת 1932 במשך שנים עסק כעורך דין. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד בעבור משרד המלחמה ושירות השידור הבריטי (הבי.בי.סי), שם ניצל את ידיעת השפה הרוסית. בשנת 1955 פרסם את ספרו הראשון - "המקורות של האוטוקרטיה הקומוניסטית". באותה שנה הצטרף לסגל בית הספר לכלכלה של לונדון שם לימד עד לפרישתו בשנת 1975. היה מנחה הדוקטורט של הפרופסור הישראלי ישראל גצלר. נפטר ב-1983 ספרו המפורסם ביותר, "המפלגה הקומוניסטית והאיחוד הסובייטי", פורסם לראשונה ב-1960 והורחב בשנת 1970. Russian Revolutions of 1917 and the Origins of Modern Communism, Basic Books (January 1987) Turgenev: His Life and Times, Harvard University Press (September 15, 1982) Schapiro: Origin Communist Autocracy, Harvard University Press; 2nd edition (December 1989) Totalitarianism, PRAEGER PUBLISHERS (January 1, 1972) The Soviet Worker Illusions & Realities, St. Martin's Press (January 1, 1981) Leonard Schapiro ‏(1908–1983) ביוגרפיה באתר The New York Review of Books LEONARD SCHAPIRO DIES: THE GRAND OLD MAN OF COMMUNIST STUDIES(הקישור אינו פעיל) ביוגרפיה
נעים קטן

נעים קטן (בצרפתית: Naïm Kattan;‏ 26 באוגוסט 1928 – 2 ביולי 2021) היה סופר, מחזאי ומבקר ספרות יהודי-עיראקי קנדי. קטן נולד בבגדאד שבעיראק. למד בתיכון אליאנס בבגדד. בין השנים 1945 ל-1947 למד משפטים באוניברסיטת בגדאד. למד ספרות בסורבון בפריז משנת 1947 עד לשנת 1951. בשנת 1954 היגר למונטריאול והתגורר שם עד למותו. בשנת 1971 הוא השתתף בסרט על מרד ורשה של אנדרה אלבז. בשנת 1984 התמנה לראש המחלקה לספרות והוצאה לאור במועצה הקנדית לאמנויות (Canada Council). בשנת 1994 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטת קוויבק. פרסם מספר ספרים, מסות, סיפורים קצרים ומחזות. בשנת 1984 קיבל תואר "קצין" במסדר קנדה. בשנת 1990 הוענק לו תואר "אביר" במסדר הלאומי של קוויבק. בשנת 2002 קיבל תואר אביר בלגיון הכבוד. נפטר ב-2 ביולי 2021. Le réel et le théâtral 1970 (Prix France-Can. 1971) La mémoire et la promesse 1978 Ecrivains des Amériques Tome I Les Etats-Unis, Tome II Le Canada Anglais, Tome III L'Amérique latine 1980 La discrétion et autres pièces 1974 Roman, nouvelles, Dans le désert 1975 La Traversée 1977 Le Rivage 1979 Adieu Babylone 1976 Les Fruits Arrachés 1978 Le Sable de l'ile 1981 The Neighbour 1982 La mémoire et la promesse 1983 La fiancée promise 1983 La reprise 1985 Le Repos et L'Oubli 1987 La Fortune du Passager 1989 Le Père 1990 Farida 1992 La Réconciliation 1992 Portraits du Pays 1994 A.M. Klein (roman) 1994 La distraction (nouvelles) 1994 La Culture: alibi ou liberté (essai) 1996 Idoles et images (essai) 1996 La célébration (roman) 1997 מדיה וקבצים בנושא נעים קטן בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר האנציקלופדיה הקנדית תקציר ביוגרפי נעים קטן (1928-), דף שער בספרייה הלאומית
אנדרה פייר ז'יניאק

אנדרה פייר ז'יניאק (בצרפתית: André-Pierre Gignac; נולד ב-5 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ במדי קבוצת הכדורגל טיגרס ובמדי נבחרת צרפת. ז'יניאק נולד בעיר מארטיגוס שבצרפת. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת לוריאן ובתחילת עונת 2007/8 עבר לקבוצת טולוז. בעונת 2008/9 זכה בתואר מלך השערים של הליגה הצרפתית עם 24 כיבושים. ז'יניאק החל לשחק בקבוצת מרטיגוס ובגיל 17 עבר לאקדמיית הנוער של לוריין. הוא ערך את הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-13 באוגוסט 2004. באותו המשחק כבש את שער הניצחון עבור קבוצתו. בתום העונה, הושאל לקבוצת פו ולאחר מכן חזר ללוריין. בתחילת עונת 2007/8 נרכש כרטיסו על ידי קבוצת טולוז. בעונה זו, לז'יניאק היו 28 הופעות מדי הקבוצה, אך הוא כבש 2 שערים בלבד. בעונת 2008/9, ז'יניאק כבש 24 שערים וזכה בתור מלך השערים של הליגה הצרפתית. בנוסף, הוא זכה פעמיים בתור שחקן החודש: בספטמבר ובמרץ. בתום עונה זו, חתם על חוזה במדי טולוז עד לשנת 2013. ז'יניאק ערך את הופעת הכורה שלו במדי נבחרת צרפת במשחק נגד נבחרת ליטא במהלך מוקדמות מונדיאל 2010. באותו המשחק צרפת ניצחה 1:0 מבישול של ז'יניאק לפרנק ריברי. כרגע, לז'יניאק יש 16 הופעות במדי נבחרתו ו-4 כיבושים. ז'יניאק הוא בן לעם הצועני, אביו הוא צרפתי ואימו אלג'יראית. ז'יניאק נשוי ואב לילד. ב-18 ביוני,2015 ז'יניאק חתם בקבוצת טיגרס מהליגה המקסיקנית, וציין כי שאיפתו להצטרף למועדון הייתה כדי לזכות בליגה ובגביע ליברטדורס. מדיה וקבצים בנושא אנדרה פייר ז'יניאק בוויקישיתוף אנדרה פייר ז'יניאק, ברשת החברתית פייסבוק אנדרה פייר ז'יניאק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרה פייר ז'יניאק, ברשת החברתית אינסטגרם אנדרה פייר ז'יניאק, באתר Transfermarkt אנדרה פייר ז'יניאק, באתר Soccerway אנדרה פייר ז'יניאק, באתר BDFutbol אנדרה פייר ז'יניאק, באתר WorldFootball.net אנדרה פייר ז'יניאק, באתר National Football Teams אנדרה פייר ז'יניאק, באתר FootballDatabase.eu אנדרה פייר ז'יניאק, באתר ESPN ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצי מרחב

בגאומטריה, חצי מרחב הוא אחד משני החלקים שנוצרים מחלוקת המרחב התלת-ממדי באמצעות מישור. באופן כללי יותר אחד משני החלקים שעל-מישור יוצר במרחב האפיני המתאים לו. במרחב דו-ממדי (מישור) חצי המרחב הוא חצי מישור (כאשר העל-מישור הוא ישר) ובמרחב חד-ממדי (ישר) חצי המרחב הוא קרן (כאשר העל מישור הוא נקודה). חצי מרחב נקרא פתוח אם הוא אינו מכיל את העל-המישור המגדיר אותו, ונקרא סגור אם הוא מכיל את העל-מישור שמגדיר אותו. חצאי מרחב פתוחים וסגורים הם קבוצות פתוחות וסגורות בהתאמה, תחת המטריקה האוקלידית. חצי מרחב הוא תמיד קבוצה קמורה, וכל קבוצה קמורה ניתנת לתיאור כחיתוך (ייתכן אינסופי) של חצאי מרחבים. ניתן להגדיר חצי מרחב באמצעות אי-שוויון ליניארי הנגזר מהמשוואה הליניארית המגדירה את העל-מישור. אי-שוויון ממש (קטן ממש או גדול ממש): a 1 x 1 + a 2 x 2 + ⋯ + a n x n > b {\displaystyle a_{1}x_{1}+a_{2}x_{2}+\cdots +a_{n}x_{n}>b} מגדיר חצי מרחב פתוח בהנחה שלפחות אחד מהמקדמים שונה מאפס, בעוד שאי-שוויון (קטן שווה או גדול שווה): a 1 x 1 + a 2 x 2 + ⋯ + a n x n ≥ b {\displaystyle a_{1}x_{1}+a_{2}x_{2}+\cdots +a_{n}x_{n}\geq b} מגדיר חצי מרחב סגור בהנחה שלפחות אחד מהמקדמים שונה מאפס. חצי מרחב, באתר MathWorld (באנגלית)
וילה קייריקאטי

וילה קייריקאטי (איטלקית: Villa Chiericati) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בוונצ'ימוליו די גרומולו (Vancimiglio di grumolo) ליד ויצ'נזה. וילה קייריקאטי הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של ג'יובאני קייריקאטי, אחיו של ג'ירולאמו, שעבורו בנה פלאדיו ארמון בויצ'נזה עצמה. הבנייה החלה בשנות החמישים של המאה השש-עשרה, אך משמת המזמין, הופסקה העבודה ובאה אל סיומה רק בשנות השבעים של אותה מאה. הייחוס של הווילה הזו לפלאדיו איננו בטוח לחלוטין מפני שתוכנית הווילה איננה מופיעה בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". יחד עם זאת שרדה תוכנית נפרדת של הבניין השמורה בארכיון המכון המלכותי לאדריכלות RIBA בלונדון. גם אזכור הבניין בשנת 1740 וייחוסו לפלאדיו, כמו גם העובדה שפלאדיו בנה מבנה אחר לבן המשפחה, מאששים את ייחוס המבנה אליו, ודומה שהדבר מוסכם על הכול. אישוש נוסף לייחוס הבניין לפלאדיו מגיע מפרטיו האדריכליים. זהו בניין מלבני שבחזיתו לוג'יה הבנויה כחזית מקדש רומי. גרם מדרגות עולה אל ארבעה עמודים קולוסליים (עמודים שגובהם כגובה כל הבניין) ולהם כותרות בסדר יוני. העמודים תומכים בגמלון. כמקובל בווילות של פלאדיו, גם כאן לבניין זה שלוש קומות הניכרות בחלונותיהם. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם המדרגות. מתחתיה שוכנת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה צרים מאוד. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הצרים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית, כיאה לווילה כפרית. ראוי לציון האולם המרכזי (salone) ששני צדדיו מעוצבים כשתי אפסיסים גדולים, ומעליו מצוי קמרון צולב. הווילות הפלדיאניות בוונטו Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 122-123. מדיה וקבצים בנושא וילה קייריקאטי בוויקישיתוף
מייקל מאן (במאי)

מייקל קנת מאן (באנגלית: Michael Kenneth Mann; נולד ב-5 בפברואר 1943) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי. עבודותיו זכו להוקרה ממספר ארגונים, ביניהם האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה, פסטיבל הקולנוע בקאן, האקדמיה האמריקאית לקולנוע והאקדמיה לאומנויות הטלוויזיה. לפי המגזין האמריקני "אנטרטיינמנט ויקלי", מאן מדורג במקום השמיני ברשימת 25 במאי הקולנוע הגדולים ביותר. בנוסף הוא מדורג במקום החמישי ברשימת עשרת הבמאים הטובים של 25 השנים האחרונות של מגזין Sight & Sound‏, ובמקום 28 ברשימת מאה הבמאים הגדולים ביותר אי פעם של מגזין "טוטאל פילם". מאן נולד בשיקגו שבאילינוי, לאסתר וג'ק מאן, והוא ממוצא יהודי. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ופיתח התעניינות בהיסטוריה, פילוסופיה וארכיטקטורה. באותה תקופה גדלה גם אהבתו לקולנוע, עת ראה את סרטו של סטנלי קובריק, "דוקטור סטריינג'לאב". באמצע שנות ה-60 עבר מאן ללונדון ובמשך שבע שנות שהותו שם למד בבית הספר לקולנוע של לונדון וכן ביים פרסומות לצד במאים מתחילים כאלן פארקר, רידלי סקוט ואדריאן לין. בשנת 1968 הוקרן קטע שביים לסרט דוקומנטרי על מהומות הסטודנטים בפריז ברשת NBC, מה שזיכה אותו בפרס השופטים בפסטיבל קאן שנתיים לאחר מכן. בשנת 1971 חזר לארצות הברית. בשנת 1974 החל לעבוד כתסריטאי לסדרות טלוויזיה כסטארסקי והאץ' ו"וגאס", והוא ביים את סרטו הראשון The Jericho Mile, שזיכה אותו בפרס אמי בשנת 1979. בהמשך שימש כמפיק לסדרות "מיאמי מחלק מוסר" ו"שיקגו: הפשע המאורגן". מאן היה ראשון הבמאים לעבד את דמותו של חניבעל לקטר, בסרטו משנת 1986 "צייד אדם", על פי ספרו של תומאס האריס. מבין סרטיו הנודעים נמנים "המוהיקני האחרון", "היט", "מיאמי וייס" ו"אויבי הציבור". בשנת 2000 קיבל מאן ארבע מועמדויות לפרס אוסקר על סרטו "המקור", בו כיכבו אנסמבל של שחקנים כדוגמת אל פצ'ינו, ראסל קרואו, כריסטופר פלאמר, ריפ טורן, מייקל גמבון וג'ינה גרשון. הסרט "הטייס", שמאן עזר בהפקתו, זיכה אותו בפרס באפט"א בשנת 2005. 1981 - "גנב" 1986 - "הצייד" 1992 - "המוהיקני האחרון" 1995 - "היט" 1999 - "המקור" 2001 - "עלי" 2004 - "הנוסע" (במאי ומפיק), "הטייס" (מפיק) 2006 - "מיאמי וייס" 2007 - "הממלכה" (מפיק) 2008 - "הנקוק" (מפיק) 2009 - "אויבי הציבור" 2015 - "בלאקהאט: פרצה ברשת" 2023 - "פרארי" 2022 - טוקיו וייס - במאי ומפיק בפועל מדיה וקבצים בנושא מייקל מאן בוויקישיתוף מייקל מאן, ברשת החברתית פייסבוק מייקל מאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל מאן, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל מאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל מאן, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל מאן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל מאן, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מייקל מאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל מאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל מאן, באתר Discogs (באנגלית) מייקל מאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 25 במאי הקולנוע הגדולים ביותר, אנטרטיינמנט ויקלי משאל עשרת הגדולים של מבקרי הקולנוע דצמבר 2002 מאה הבמאים הגדולים ביותר אי פעם, "טוטאל פילם", 20 באוגוסט 2007