laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאל לסרי

הרב מיכאל לסרי (נולד בשנת 1961) הוא דרשן ומפיץ יהדות חרדי-ישראלי. מרצה בעיקר בנושאי חינוך, זוגיות ושלום בית והומור יהודי. נולד בקזבלנקה שבמרוקו ליוסף וימנה לסרי. בגיל 7 עלה לישראל והתגורר ברמלה. למד בישיבת נווה ארץ שבבאר יעקב ובישיבת פורת יוסף בירושלים. בגיל 19 נישא לעמליה קרדי. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של הרב עטיה שבחולון. עסק בפעילות בארגון "ערכים", בעיקר בבת ים ובחולון. כעבור זמן החל בהרצאות ודרשות במסגרת ארגון "ערכים" בישראל ומחוץ לה. נתן הרצאות בהתנדבות בצה"ל ובבתי הכלא לנוער. הרצאותיו מאופיינות בגישה הומוריסטית ולעיתים סיפורים ששזורים בתוך סיפורים. בשנת 1988 הקים את ישיבת המיש"ר בבת ים, בנשיאות הרב בניהו שמואלי. בשנת 1999 פתח ישיבה לצעירים בבני ברק בשם "תשובה לישראל". בשנת 2001 עברה הישיבה לאשדוד והועברה לניהול הרב מאיר מויאל. מתגורר בבני ברק ואב ל-11 ילדים. ביום שישי ה-10 ביוני 2016 טבע בנו שמעון יוחאי בגיל 21 לאחר שנכנס לטבול לכבוד שבת בחוף הים באשדוד, הוא נמשה מן המים והועבר לבית החולים כשהוא סובל ממוות מוחי, הרב לסרי בחר להשאיר כמה מילדיו ליד מיטת בנו ואילו הוא נסע להשתתף בסמינר ל-400 צעירים מתחזקים בדימונה שבו הוא נוהג להשתתף בכל שנה, כשבמשך יום השבת וחג השבועות שחל לאחריו התפלל יחד עם משתתפי הסמינר לרפואת בנו, עם צאת החג התבשר על פטירת בנו בחג השבועות. גם בימי השבעה המשיך להעביר את תוכנית הרדיו הקבועה שלו ברדיו קול חי, ללא דברי תורה (בגלל האבלות). ריח הדבש, 2005 זוגיות עם רגש, 2014 מיכאל לסרי, ברשת החברתית פייסבוק מיכאל לסרי, סרטונים בערוץ היוטיוב הרב מיכאל לסרי, באתר ערכים הרב מיכאל לסרי, באתר קול הלשון הרב מיכאל לסרי, באתר 'טעמו וראו' כל הכתבות על מיכאל לסרי, באתר ערוץ 7 נעמה גרין הרב לסרי: "מקבל את הדין באהבה. זו עקידת יצחק הפרטית שלי" 14.06.16 באתר הידברות
אל-ח'נסאא

אל-ח'נסאא (בערבית: الخنساء) או בשמה המלא: תמאדר בנת עמרו בן אלחרת' בן אל-שריד אל-סלמיה (בערבית: تماضر بنت عمرو بن الحرث بن الشريد السُلمية) הייתה משוררת מחצי האי ערב בת המאה ה-7 שחיה בימיו של נביא האסלאם מוחמד. אל-ח'נסאא נולדה באזור נג'ד שבחצי האי ערב למשפחה עשירה. בשנת 612 נהרג אחיה מועאוויה על ידי חברי שבט אחר. אל-ח'נסאא דרשה נקמה ואחיה האחר, סאחר, נקם על הרג מועאוויה. הוא נפצע במהלך ביצוע הנקמה, ומת בעצמו שנה לאחר מכן. אל-ח'נסאא התפרסמה כמשוררת לאחר שחיברה הספדים וקינות לזכר שני אחיה המתים. בשנת 629 נפגשה אל-ח'נסאא עם הנביא מוחמד, וכתוצאה מההיכרות המירה את דתה לאסלאם. היו לה ארבעה בנים שהתאסלמו ביחד איתה. היא ליוותה אותם לקרב אל-קאדסיה בשם האסלאם, במהלכו נהרגו כל הארבעה. על פי המסורת המוסלמית, לאחר שהיא קיבלה את הידיעה על מות בניה היא לא התאבלה אלא הצהירה "השבח לאל שכיבד אותי על מות הקדושים שלהם. אני מקווה שאדוני יאחד אותי איתם בצל רחמיו". המשורר הערבי בן זמנה אל-נע'אבה כתב עליה "אל-ח'נסאא היא המשוררת הנפלאה ביותר מבין בני האדם והג'ינים". על פי מסורת נוספת אל-נע'אבה אמר לאל-ח'נסאא יום אחד: "לולא אבו באסיר כבר הקריא לי (את שיריו), הייתי אומר שאת המשוררת הגדולה ביותר של הערבים. לכי, שכן את המשוררת הגדולה ביותר מבין אלו עם שדיים". אל-ח'נסאא השיבה לו: "אני המשוררת הגדולה ביותר מבין אלה עם אשכים, גם כן". מדיה וקבצים בנושא אל-ח'נסאא בוויקישיתוף עפרה בנג'ו, אל-ח'נסאא (664-575) - שני שירים, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2004 "A Great Arab Poetess of Elegy", an essay about Al-Khansa Other Women's Voices collection, contains links, secondary sources, and excerpts אל-ח'נסאא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Esat Ayyildiz, El-Hansâ’ Bint ‘Amr: Eski Arap Şiirinde Öncü Bir Mersiye Şairi Hanım, Mütefekkir 7, 2020-06-30, עמ' 201–224 doi: 10.30523/mutefekkir.757993 Ibn Qutaybah, al-Shiʿr wa-al-shuʿarā’ (Beirut, 1964) 3. Arab women writers: a critical reference guide, 1873-1999, American Univ in Cairo Press, 2008
ג'ואנה פייג'

ג'ואנה לואיז פייג' (באנגלית: Joanna Louise Page; נולדה ב-23 במרץ 1978) היא שחקנית ולשית, הידועה בעיקר בזכות תפקידה כסטייסי בסדרה הקומית זוכת פרס הבאפט"א "גאווין וסטייסי". פייג' נולדה בטרבות' (Treboeth), סוונסי שבוויילס, בת יחידה לסוזן אנג'לה (לבית פוסטר) ולנייג'ל לסלי פייג'. למדה בבית הספר Mynyddbach, והיא בוגרת בית הספר למשחק "האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" (RADA). אחרי סיום לימודיה ב-RADA, הופיעה פייג' כעשר שנים בתיאטרון בעיקר בדרמות תקופתיות בתיאטרון המלכותי הלאומי וברויאל שייקספיר קומפני. בעקבות זאת החלה להופיע בסרטי קולנוע כגון "ממעמקי הגיהנום", "כולה שלי", "אהבה זה כל הסיפור", ו"מיס ג'ולי". עוד כיכבה בווידאו קליפ "Makin' Out" של הזמר מרק אואן. להכרה נרחבת זכתה לאחר שקבלה תפקיד ראשי בסיטקום של ה-BBC "גאווין וסטייסי". ב-23 בנובמבר 2007 הדליקה פייג' את אורות חג המולד בעיירה בארי בה מתרחשת חלק מעלילת הסדרה. ב-2001 קיבלה תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "משפחת קזאלט" על משפחה אנגלית במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך 2009 השתתפה בפרסומות של חברת "Kingsmill bread" ושל "Carphone Warehouse". בדצמבר הייתה נערת השער של המגזין FHM. בחג המולד של 2009 גילמה את דמותה של סינדרלה בפנטומימה בווקינג, דמות שגילמה לפני כן בווימבלדון. ב-2010 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "My Pet Shame". היא דיבבה את הדמות ניק ג'וניור בסדרת האנימציה לילדים "Poppy Cat". ב-2012 שיחקה בדמות לין פאוול בסדרת הדרמה "The Syndicate" של BBC1, את הלן פירסון בסדרה הקומית "שערים" ואת גברת פיטרסון ב-"Nativity 2: Danger in the Manger". בנובמבר 2013 גילמה פייג' את המלכה אליזבת הראשונה בספיישל 50 השנה של סדרת המדע בדיוני דוקטור הו בפרק "יומו של הדוקטור". פייג' נשואה לשחקן ג'יימס תורנטון והם גרים באוקספורדשייר. השניים הופיעו יחד בעיבוד לספרו של דיקנס "דייוויד קופרפילד" משנת 1999, פייג' כדורה ספנלו ותורנטון בתפקיד האם פגוטי, אך לא היו להם סצינות משותפות. הם הכירו שנה אחר כך דרך חברה משותפת השחקנית מקסין פיק. בתם הבכורה, אווה, נולדה ב-15 בפברואר 2013. ב-1 באפריל 2015 נולד בנם קיט, וב-13 בדצמבר 2016 נולד בנם נוח. ג'ואנה פייג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ואנה פייג', באתר AllMovie (באנגלית) ג'ואנה פייג', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ואנה פייג', באתר MusicBrainz (באנגלית) FHM Cover We are delighted to announce that Eva Madelief Russell was born 15th Feb Our beautiful baby boy Noah Wilder Russell was born Tues the 13th
Datacom/DB

Datacom/DB היא תוכנה לניהול מסדי נתונים במודל טבלאי (RDBMS). התוכנה פותחה על ידי חברת Insyte Datacom, שבחרה את שם תוכנת ניהול מסד הנתונים. התוכנה נרכשה על ידי חברת Applied Data Research, שהמשיכה לפתח אותה ולתמוך בה. כאשר נרכשה חברת Applied Data Research על ידי CA (חברת תוכנה), שונה שם התוכנה ל CA Datacom/DB. CA Datacom/DB פועל בעיקר על מחשבי מיינפריים של חברת IBM. DB2 IMS/DB Adabas IDMS אתר האינטרנט הרשמי של Datacom/DB
המנון ברית המועצות

המנון האיחוד הסובייטי (ברוסית: Гимн Советского Союза) היה ההמנון הלאומי של ברית המועצות. מילות השיר נכתבו על ידי סרגיי מיכאלקוב וגבריאל אל-רגיסטן ומנגינתו של השיר הולחנה על ידי אלכסנדר אלכסנדרוב. שיר זה החליף את האינטרנציונל כהמנון לאומי ב-15 במרץ 1944. סטלין היה מוזכר במקור במילות השיר וזאת במסגרת טיפוח פולחן האישיות שלו, אך לאחר מותו והוקעת פשעיו בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (ובפרט, בנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב). ב-1956 מילות השיר המזכירות את סטלין היו לבלתי רצויות כחלק מהדה-סטליניזציה. מאז ועד 1977, מילות השיר לא הושרו כהמנון. ב-1977, לציון 60 שנה למהפכה, הוחזרו מילות ההמנון אך שונו כך שלא יכללו את סטלין, שינוי שערך מחבר הגרסה המקורית, מיכאלקוב. לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 אימצה רוסיה המנון חדש, אולם בשנת 2000 בכהונתו של ולדימיר פוטין כנשיא אומץ ההמנון הסובייטי מחדש כהמנון של רוסיה, אך עם מילים חדשות שגם אותן כתב סרגיי מיכאלקוב, ולא כללו התייחסות ללנין, לקומוניזם ולדגל האדום. המנון רוסיה הכולל את היסטוריית ההמנונים של רוסיה וברית המועצות דגל ברית המועצות סמל ברית המועצות מדיה וקבצים בנושא המנון ברית המועצות בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון ברית המועצות" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "המנון ברית המועצות" באתר יוטיוב המנון ברית המועצות בצירוף כתוביות באנגלית, סרטון באתר יוטיוב כתב יד של תרגום ההמנון מ-1944 בידי אברהם שלונסקי, באתר מכון גנזים של אגודת הסופרים (תנאי שימוש)
יער ביקרניקי

יער ביקרניקי (בלטבית: Biķernieki), הוא אחד משני אתרי ההריגה של יהודי ריגה במלחמת העולם השנייה (האתר השני הוא יער רומבולה). היער נמצא בגבולה הדרומי של ריגה בלטביה. בחודש הראשון של הכיבוש הנאצי החל רצח המוני של יהודים ושריפת בתי כנסת ברחבי ריגה. ב-4 ביולי 1941 הוצת בית הכנסת כורל ברחוב גוגול ונשרף עם מאות יהודים שהיו בתוכו. כל בתי הכנסת בעיר הוצתו ונהרסו פרט לבית הכנסת פייטב שהיה סמוך מידי לבתים. יחידות עזר של לטבים החלו לעצור יהודים ולכלוא אותם במפקדות ובמרתפים של הארגון הפשיסטי הלטבי. לפי דו"ח הסיפ"ו - עד 16 ביולי 1941 נרצחו כ-2,700 יהודים וגופותיהם נקברו ביער ביקרניקי. 2,000 יהודים נשארו בבתי כלא מתוכם שוחררו מספר רופאים ובעלי מלאכה נחוצים והשאר נרצחו בביקרניקי. לאחר חיסול הגטו הגדול בדצמבר 1941 ביער רומבולה הביאו הגרמנים לגטו שהתפנה כ-16,000 יהודים מארצות הרייך (גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה). הם נרצחו ביער ביקרניקי. במקום נרצחו גם שבויי מלחמה רוסים ואזרחים לטבים מתנגדי השלטון. אין רישום ואומדן מדויק של הנרצחים אבל המספר מתקרב ל-30,000 כשרובם יהודים אבל אין אומדן מדויק על שאר הקבוצות. לפני הנסיגה דאגו הגרמנים לחפור בקברות האחים ולשרוף את הגופות. במשך שנים רבות לא היה שום אזכור לרצח שבוצע ביער. בשנות ה-60 הוצבה במקום אנדרטה צנועה עליה היה כתוב בלטבית ורוסית: "ביער ביקרניקי מ-1941 עד 1944 הכובשים הגרמנים הפשיסטים רצחו באכזריות 46,5000 אזרחים שלווים". לא נכתב כי רוב הנרצחים היו יהודים. במרכז האנדרטה נמצאת אבן גרניט שחורה מלוטשת כסמל למזבח ועליה חרותה כתובת ברוסית, לטבית, גרמנית ועברית: "ארץ אל תכסי דמי, ואל-יהי מקום לזעקתי" (איוב, ט"ז, י"ח). האנדרטה מוקפת ב-4,000 אבני גרניט בגדלים וצבעים שונים שהובאו מאזור ז'יטומיר ומקנים למקום צורה של בית קברות יהודי עתיק. ליד כל קבוצת אבנים חקוקים על אבן גרניט מלוטשת שמות הערים מהן גורשו הנספים. לצידי השבילים ובורות ההריגה נמצאים עמודי בטון ועליהם חקוקים: מגן דוד - ליהודים, כתר קוצים - לשבויי המלחמה וצלב - לאזרחים. האתר מומן על ידי ממשלות גרמניה ואוסטריה ועלה כמליון מארק. טכּס הפתיחה הממלכתי התקיים ב-30 בנובמבר 2001 במלאת 60 שנה לאקציה הראשונה ביער רומבולה. מדיה וקבצים בנושא יער ביקרניקי בוויקישיתוף ריגה, באתר יד ושם סיור ביער ביקרניקי, באתר יוטיוב
פלאח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פלאח – כינוי בערבית לעובד אדמה ואדי פאלח – שמו הערבי של נחל אורן אישים: כמוס פלאח – היה רבה הראשי של בנגאזי שבלוב סארי פלאח – כדורגלן דרוזי-ישראלי פארס חמוד פלאח – השופט הדרוזי הראשון ראזי פלאח – פרופסור לגאוגרפיה ערבי-ישראלי שלום פלאח – משכיל עברי, מחנך, עיתונאי, מתרגם, משורר, סופר, פעיל ציוני ואיש ציבור יהודי תוניסאי. פלח
המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם

המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם הייתה משלחת גאופיזית ומחקרית אל ארץ גרהאם באנטארקטיקה בין השנים 1934 ל-1937. המשלחת, בהנהגת ג'ון ריימיל, עשתה שנתיים באנטארקטיקה. המשלחת גילתה, שארץ גרהאם היא חצי אי. לפניה, בשנים 1922-1920, יצאה משלחת בריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון לאכלאן קופ. המשלחת עשתה שימוש בשילוב של נהלים מסורתיים ומודרניים של חקר אנטארקטיקה, שכללו צוותי כלבים ומזחלות ממונעות ואף מטוס דה הווילנד פוקס מוס חד-מנועי לסיורי המחקר שלהם. לאנטארקטיקה הגיעו באוניית מפרשים תלת-תרנית ישנה בשם "פנולה", מצוידת במנוע עזר מפוקפק. צידה נוספת הובאה באונייה "דיסקברי II". המשלחת הייתה אחת האחרונות לאנטארקטיקה במימון פרטי; ממשלת בריטניה מימנה רק חלק מעלותה. על אף תקציבה המצומצם מאוד, הצלחה המשלחת ביעדיה המדעיים. תצלומי אוויר ומיפוי מן האוויר הקיפו שטח של 1600 ק"מ של חופי ארץ גרהאם. כל שישה-עשר חברי המשלחת שנחתו בארץ גרהאם קיבלו את מדליית הקוטב. בין משתתפי המשלחת היו: דאנקן קארס, שעבר לאוניית המשלחת באיי פוקלנד גרהאם קוטאם, הרפתקן וחוקר ארצות ד"ר בריאן בירלי רוברטס, שתרם בהמשך לטיוטת הברית האנטארקטית. רשימת משלחות לאנטארקטיקה British Graham Land Expedition 2007 Detailed description of the expedition British Graham Land Expedition in Bernard Stonehouse (ed) Encyclopedia of Antarctica and the southern oceans John Wiley and Sons, 2002 ISBN 0-471-98665-8 British Graham Land Expedition in Beau Riffenburgh (ed), Encyclopedia of the Antarctic, Volume 1, CRC Press, 2007 ISBN 0-415-97024-5,
רסול גמזטוב

רסול גמזטוב (ברוסית: Расул Гамзатов; באווארית: ХӀамзатил Расул, תעתיק IPA: [ħamzatil rasul]; ‏ 8 בספטמבר 1923 - 3 בנובמבר 2003) היה משורר סובייטי ממוצא אווארי קווקזי. על פעילותו הספרותית והציבורית הוענקו לו פרס סטלין (1952), פרס לנין (1963), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים. בשנת 2003 הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ברוסיה. גמזטוב נולד בכפר בדגסטן למשפחת משוררים. לאחר סיום לימודי בית הספר הוא המשיך לבית הספר למורים ועד לשנת 1941 עבד כמורה. בשנים 1945–1950 למד במכון ללימודי ספרות במוסקבה והיה פעיל מאוד מבחינה ציבורית. גמזטוב היה חבר במספר מוסדות ציבוריות בתקופת ברית המועצות, ציר בוועידות סופרים וחבר בסובייט העליון. בשנת 1951 נבחר לתפקיד יו"ר איגוד הסופרים של דגסטן וכיהן בתפקיד זה עד מותו. בשנת 1973 הוא חתם על גילוי דעת נגד אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. בהיותו מקורב לשלטון, גמזטוב פעל רבות לעזרת סופרים אחרים. במהלך שנות ה-90 פעל גמזטוב כנגד תנועות בדגסטן שדגלו בהתנתקות מרוסיה. גמזטוב נפטר במוסקבה בשנת 2003 ונטמן בבית העלמין המוסלמי במחצ'קלה, ליד אשתו. גמזטוב החל לכתוב שירה בשנת 1932 ובשנת 1943 התפרסם הספר הראשון שלו. הוא עסק בתרגום ספרות רוסית לשפה האווארית כולל אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, ולדימיר מאיאקובסקי וסרגיי יסנין. בהיותו בלימודים במוסקבה הוא הכיר משוררים רוסים צעירים והם החלו לתרגם את שיריו לרוסית. השיר המפורסם שלו "עגורים" תורגם לרוסית, הולחן בידי יאן פרנקל ובוצע על ידי מארק ברנס. גם מלחינים כמו דמיטרי קבלבסקי, ריימונד פאולס ואלכסנדרה פחמוטובה הלחינו את שיריו. בתקופת ברית המועצות ספריו תורגמו לרוסית ולשפות רבות נוספות. ובנוסף היה חבר מערכת של מספר ירחונים ספרותיים סובייטיים. מדיה וקבצים בנושא רסול גמזטוב בוויקישיתוף אתר לזכרו רסול גמזטוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ספייק ג'ונז

ספייק ג'ונז (באנגלית: Spike Jonze; נולד ב-22 באוקטובר 1969) הוא שחקן, במאי וידאו קליפים, תסריטאי, ובמאי ומפיק קולנוע אמריקאי. זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר על התסריט שכתב לסרט "היא". ג'ונז נודע בעיקר בזכות שני סרטים שביים לפי תסריטיו של צ'ארלי קאופמן, "להיות ג'ון מלקוביץ'" מ-1999 ו"אדפטיישן" מ-2002. נולד בשם אדם שפיגל (Adam Spiegel) ברוקוויל, מרילנד שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. יש לו אח ששמו סאם אשר עוסק כמפיק גם כן. הבעלים הקודם של חנות קהילתית בבת'סדה, מייק הנדרסון, נתן לו את הכינוי "ספייק ג'ונז" על שם המוזיקאי ספייק ג'ונס. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון עסק ג'ונז כצלם ב"פריסטיילין' מגזין". ב-1993, הופיע ג'ונז לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "Mi Vida Loca". ב-1997, הוא הופיע בסרטים: המשחק ושלושה מלכים. ב-1999, הופיע ג'ונז בווידאו קליפ של פאטבוי סלים לשיר "Praise You", ובקליפ הוא עצמו רוקד יחד עם חבורת מחול בהנהגתו. הוא ביים את הקליפ וחיבר את הכוריאוגרפיה. ב-2001, הוא שיחק בסרט "Keep Your Eyes Open". ב-2006, השתתף ג'ונז באלבומו של בק "The information" בשיר "The Horrible Fanfare/Landslide/Exoskeleto". מאז 2007 משמש ג'ונז כמפיק ברשת הטלוויזיה האינטרנטית "VBS.tv". ב-2009, ביים ג'ונז את הסרט "ארץ יצורי הפרא". ג'ונז נישא לבמאית סופיה קופולה ב-26 ביוני 1999. בדצמבר 2003 התגרשו השניים. ג'ונז הוא חובב מחול ידוע. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. הסיבה היא לא מעוצב. מדיה וקבצים בנושא ספייק ג'ונז בוויקישיתוף ספייק ג'ונז, ברשת החברתית פייסבוק ספייק ג'ונז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ספייק ג'ונז, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ספייק ג'ונז, באתר AllMovie (באנגלית) ספייק ג'ונז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ספייק ג'ונז, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ספייק ג'ונז, באתר Metacritic (באנגלית) ספייק ג'ונז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ספייק ג'ונז, באתר AllMusic (באנגלית) ספייק ג'ונז, באתר MusicBrainz (באנגלית) ספייק ג'ונז, באתר Discogs (באנגלית) מיכל הניג, רטרוספקטיבה לספייק ג'ונז, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2009 לוגן היל, הניו יורק טיימס, ספייק ג'ונז מסביר למה גיבור סרטו "היא" מתאהב באשה דרך אוזניה, באתר הארץ, 9 בינואר 2014 נירית אנדרמן, על אף המצב, ספייק ג'ונז מגיע לפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר הארץ, 14 ביולי 2014 ענת טייכר, מזל טוב ספייק ג'ונז, לגמרי עשית לנו את זה, באתר ynet, 22 באוקטובר 2014 ספייק ג'ונז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברכה רוזנפלד

ברכה רוזנפלד (נולדה ב-15 באוקטובר 1946 בגרמניה), היא משוררת, מבקרת ספרות, מתרגמת, עורכת ופובליציסטית ישראלית. ממייסדי תנועת משוררים לימין ישראל. ברכה רוזנפלד למדה בתיכון חשמונאים בבת ים. בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בספרות עברית ובפילוסופיה כללית, ולמדה עריכה עיתונאית וספרותית מטעם האוניברסיטה הפתוחה. רוזנפלד נולדה כבת בכורה להורים ניצולי שואה במחנה מעבר בקרבת העיר מינכן, גרמניה. אמה היא הציירת, הפסלת והסופרת לנה פיינבורג-ליליינהיים. בשנת 1958 עלתה לישראל מפולין עם הוריה ואחיה והתגוררה בבת ים. עסקה בבנקאות ובמסחר. רוזנפלד כתבה את שיריה הראשונים בשנות העשרה של חייה בפולנית. בעברית פרסמה לראשונה בשמה הקודם – ברכה בר-אל - בשנת 1975 ב"על המשמר". שיריה, רשימות ביקורת ותרגומי השירה והפרוזה שלה מרוסית, מאנגלית ובעיקר מפולנית, פורסמו ב"מעריב", "על המשמר", "דבר", "הארץ ספרים", "מאזניים", "עתון 77", "עכשיו", "דימוי", "פסיפס", "אפיריון", "נתיב", "רוח אחרת", "מהות", "הליקון", "ביטאון שירה", ו"אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית". שיריה התפרסמו גם בכתבי עת חשובים ובאנתולוגיות בישראל ובפולין, ותורגמו לאנגלית, פולנית, רומנית ואלבנית. רוזנפלד עורכת ספרי שירה ופרוזה ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת. ערכה והנחתה אירועי ספרות רבים בבית הסופר ובבית מאניה ביאליק, בתל אביב. משנת 1998 חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל וב-2002 כיהנה כיושבת ראש האגודה. ממייסדי תנועת משוררים לימין ישראל, תנועה המוגדרת כלאומית־ציונית שמטרת העל שלה היא השבת הלגיטימציה לכתיבת שירה ציונית. רוזנפלד נשואה ואם לשני בנים ומתגוררת בבת ים. הייתי נערה של אש, הייתי נערה של מים (תל אביב: ספרית הפועלים, 1994) שולמית ואיש האש (תל אביב: ספרי עתון 77, 1998) אמי מציירת (תל אביב : עקד, 2008) אחר כך הייתי בראשית (ספרא, 2010) עבודת טלאים (ספרא, 2016) בית וצלו (ספרא, 2020) ספרה של רוזנפלד, "אחר כך הייתי בראשית" זיכה אותה בפרס איגוד סופרי ישראל (אס"י). כמו כן, זכתה במלגות ומענקים מקרן עמו"ס, מ"יד ושם" ומקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. ברכה רונפלד, אמי מצירת את עיי הרחוב, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 346, הוצאת כרמל, 2017. ברכה רוזנפלד, ברשת החברתית פייסבוק ברכה רוזנפלד, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" ברכה רוזנפלד, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" מאמרים ושירים של ברכה רוזנפלד, באתר מחלקה ראשונה מיא שם-אור, לקראת כנס המשוררים 2012 בכנסת: ברכה רוזנפלד על משורר ושירה, באתר מגפון, 1 במאי 2012 שירים של ברכה רוזנפלד וראיון איתה, באתר של נילי דגן, 6 בפברואר 2013 ברכה רוזנפלד, שירים מן הבידוד, באתר הארץ, 7 במאי 2020 הכאב של ברכה רוזנפלד, בבלוג של אלי אשד, 27 בינואר 2009 מלכה נתנזון, אחר כך הייתי אחר כך הייתי בראשית - שירים / ברכה רוזנפלד, באתר אימגו, 8 באוגוסט 2012 שמחת נוף מחמדים - ברכה רוזנפלד / פסיפס אפריל 1997 שירים של ברכה רוזנפלד באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית מרב יודילוביץ', נבחרו הזוכים בפרס איגוד הסופרים, באתר ynet, 5 באפריל 2009
הקסמטר דקטילי

הקסמטר דקטילי (ידוע גם כ"משושה הרואי" ו"משקל האפוס") הוא סוג של משקל בשירה. הוא מקושר באופן מסורתי למשקל הכמותי של השירה האפית הקלאסית היוונית והלטינית, ולכן נחשב בעיני רבים לסגנון נשגב של השירה הקלאסית המערבית. בין היצירות שכתובות במשקל זה נמנות האיליאדה והאודיסאה של הומרוס, אינאיס של ורגיליוס והמטמורפוזות של אובידיוס. הקסאמטרים מהווים גם חלק מהשירה האלגית בשתי השפות. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. להקסמטר דקטילי יש שש (ביוונית ἕξ, hex) רגליים דקטיליות (הרגל הדקטילית מורכבת מהברה מוטעמת אחת ושתיים לא-מוטעמות לאחריה, כמו המלה "אינטרנט") ולפיכך מבנהו הכללי יראה כך: - uu\- uu\ - uu\ - uu\ -uu\ - x כאשר ההברה ברגל האחרונה נחשבת תמיד ארוכה (syllaba anceps). רגל דקטילית יכולה להתחלף ברגל ספונדה המורכבת משתי תנועות ארוכות ( - - ). חילוף רגליים דקטיליות ברגליים ספונדיות אינו נפוץ ברגל החמישית. עם זאת, התופעה קיימת ונקראת ספונדיה (spondaic). - - |◡ ◡ -|◡◡-| - -||◡ ◡ - |◡◡ -| Μῆνιν ἄ-ειδε, θε-ὰ, Πηληϊάδ-εω Ἀχιλ-ῆος על הכעס, שירי מוזה, [כעס] של אכילס בן פלאוס הספונדיה מתרחש בעיקר בשירה הארכאית ואצל ממשיכיה בזרם המשוררים החדשים (Neoteric). ביוון, שירה מסוג זה יוצגה בידי קאלימאכוס, וברומא, בידי קאטולוס. המשוררים היוונים המוקדמים של המסורת שבעל פה היו הראשונים להשתמש בהקסמטר, והדוגמאות השלמות ביותר של יצירותיהם הן האיליאדה והאודיסאה, שהשפיעו על מחברי כל האפוסים הקלאסיים המאוחרים יותר ששרדו עד היום. השירה האפית המוקדמת לוותה גם במוזיקה, שהייתה מן הסתם קשורה להגיית השפה היוונית. ההקסמטר הגיע ללטינית מהיוונית זמן רב לאחר שדעכה המסורת של שירת האפוסים. כתוצאה מכך, תכונות המשקל נלמדו כ"כללים" ולא כתוצאה טבעית של ביטוי מוזיקלי. בנוסף, בשפה הלטינית יש בדרך כלל יותר הברות ארוכות מאשר ביוונית, ובשל הבדלים אלה ואחרים קיבל ההקסמטר הלטיני מאפיינים משלו. הדוגמה המוקדמת ביותר להקסמטר בשירה הלטינית היא שירתו של אניוס שקבעה אותו כסטנדרט לאפוסים לטיניים מאוחרים יותר. סופרים רפובליקנים מאוחרים יותר, כמו לוקרטיוס, קטולוס ואפילו קיקרו, כתבו שירים במשקל הקסאמטרי, ורבים מעקרונות ההקסמטר הלטיני התבססו היטב באותה תקופה. אחריהם באו סופרים מאוחרים יותר כמו ורגיליוס, אובידיוס, מרקוס אנאוס לוקאנוס ויובנאליס. מדיה וקבצים בנושא הקסמטר דקטילי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרס (מיתולוגיה)

מרס (או מארס; מלטינית: Mars) היה אל המלחמה במיתולוגיה הרומית, ואחד מהאלים החשובים והמכובדים ביותר בפנתאון האלים הרומי. מרס היה בנם של יופיטר, ראש האלים, ושל אשתו יונו, אחיהם של אל האש והנפחים וולקן ואלת הנעורים יובנטאס, ואביהם של רמוס ורומולוס (שנולדו לאחר שאנס את ריאה סילביה). הוא מקביל לאל המלחמה היווני ארס. הרומאים העריצו את מרס וקראו על שמו מספר דברים: כוכב הלכת מרס (הקרוי בעברית מאדים). חודש מרס, או מרץ (מהגייה גרמנית). יום חגו העיקרי של מרס נחוג ב־1 במרץ. ברומא היה מקדש ששמו מרס, בו היו שמורות חניתות, אשר לפי המסורת הרומאית היו שייכות למרס. כשפרצה מלחמה, היה הקונסול מנענע את החניתות הללו, וקורא: "מרס, התעורר נא משנתך" ("Mars vigila"). ברומא היה מחנה צבאי גדול, שנקרא שדה מרס. סמל מרס מאדים (קרוי "מרס" בשפות רבות, על שם האל מרס) מרס בדת הרומאית מרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא רומא העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלאופטרה הרביעית

קלאופטרה הרביעית (ביוונית: Κλεοπάτρα‏; 138/‏135 לפנה"ס - 112 לפנה"ס) הייתה מלכה מצרית מבית תלמי לתקופה קצרה בין השנים 115-116 לפנה"ס ביחד עם בעלה שהיה אחיה תלמי התשיעי. מאוחר יותר נשאה לאנטיוכוס התשיעי מבית סלאוקוס ומלכה איתו במשותף על סוריה. קלאופטרה הרביעית הייתה בתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית. היא הייתה אחותם של תלמי התשיעי, תלמי העשירי, קלאופטרה סלנה הראשונה וטריפאינה. היא נישאה בשנת 118/119 לאחיה תלמי התשיעי עוד בהיותו נסיך. ייתכן והיא הייתה אמם של תלמי השנים עשר ותלמי מלך קפריסין למרות שחלק גדול מהחוקרים משערים שאמם הייתה פילגש מצרית ממוצא לא ידוע. לאחר מותו של תלמי השמיני, בחרה אשתו קלאופטרה השלישית את בנה תלמי העשירי כמלך שותף, אבל העם באלכסנדריה העדיף את אחיו הבכור תלמי התשיעי שהיה מושל קפריסין. ובשנת 116 לפנה"ס הגיע יחד עם אשתו קלאופטרה הרביעית לאלכסנדריה כדי למלוך עם אמו ואשתו במשותף. קלאופטרה השלישית מצאה שצמד האחים הם כוח חזק ורצתה להחליש את שליטתם, לכן אילצה בשנת 115 לפנה"ס את תלמי התשיעי להתגרש ממנה, תלמי שהיה קשור אליה לא יכול היה להתנגד לה. במקומה היא השיאה לתלמי התשיעי את אחותה הצעירה קלאופטרה סלנה. קלאופטרה הרביעית ברחה לקפריסין שבאותה עת שלט בה אחיה תלמי אלכסנדר (תלמי העשירי), שם השתמשה באמצעיה הכספיים לגייס צבא. היא ניסתה להינשא לאחיה אבל הוא סרב. יחד עם הכוח הצבאי שגייסה עברה לסוריה והציעה את שירותיה לאנטיוכוס התשיעי שהיה גם בן דודה. הוא היה בנה של קלאופטרה תאה אחותה הגדולה של אמה קלאופטרה השלישית. אנטיוכוס התשיעי היה במאבק שהחל בשנת 116 לפנה"ס עם אחיו למחצה אנטיוכוס השמיני, שהיה נשוי לטריפאינה אחותה, על השליטה בסוריה. היא נישאה בשנת 114 לפנה"ס לאנטיוכוס התשיעי ובכך חיזקה את כוחו והפכה להיות אשתו הראשונה. במסגרת מאבק זה שהחל בשנת 116 לפנה"ס רדף אנטיוכוס התשיעי אחר אחיו שניסה לרצוח אותו, והבריח אותו בשנת 113 לפנה"ס מאנטיוכיה. בשנת 112 לפנה"ס צר אנטיוכוס השמיני על אנטיוכיה וכבש אותה. באותה עת שהתה קלאופטרה הרביעית בעיר. היא נמלטה למקדש דפנה שבפאתי אנטיוכיה כדי לקבל מקלט ונצמדה למזבח. טריפאינה החליטה שיש להרוג את אחותה, ועל אף התנגדות בעלה שביקש מאשתו לשקול את קשר הדם שלהם ואת קדושת המקדש, היא שלחה חיילים שיהרגו את אחותה במקדש. החיילים חתכו את ידיה, והיא מתה תוך שהיא מקללת את אחותה. בהמשך בשנת 111 לפנה"ס, לאחר שאנטיוכוס התשיעי כבש מחדש את אנטיוכיה הוא עינה את טריפאינה והרג אותה כנקמה על מעשיה. ייתכן והיא הייתה אמו של אנטיוכוס העשירי. מדיה וקבצים בנושא קלאופטרה הרביעית בוויקישיתוף קלאופטרה הרביעית מאת Chris Bennett קלאופטרה הרביעית מאת Chris Bennett Ptolemy XII Auletes באנציקלופדיה בריטניקה Ptolemy VIII Soter II and Ptolemy IX Alexander I, Edwyn R. Bevan Encyclopedia of Women in the Ancient World ,p. 50 Joyce E. Salisbury Encyclopedia of Ancient Egypt: Maps, Timeline, Information about the מאת MobileReference, הפרק Cleopatra IV קלאופטרה הרביעית מתוך ספרו של מאהלון סמית'