laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עולם הקולנוע

עולם הקולנוע היה שבועון ישראלי שעסק בבידור, והופיע בין שנות ה-50 ל-שנות ה-70. הופעת השבועון החלה באוגוסט 1951, ביזמת הוצאת ש. פרידמן בתל אביב בפורמט של מגזין קודם בשם "קולנוע" שיצא לאור מסוף שנות ה-30 ובמהלך שנות ה-40. השבועון עסק במגוון נושאים הקשורים בבידור בישראל אך במיוחד בהוליווד. השבועון הכתיר עצמו בכותרת "שבועון אינפורמטיבי מצויר לענייני קולנוע ואומנות". השבועון התמקד במיוחד בקולנוע הוליוודי, ופרסם כתבות רכילות על כוכבי הוליווד ותקצירי סרטים שהופקו על ידי האולפנים הגדולים בהוליווד באותה התקופה. השבועון התבסס על כתבות שהתקבלו ממערכות יחסי הציבור של האולפנים בארצות הברית, וכן על כתבים בחו"ל, חלקם הגדול סטודנטים לקולנוע שלמדו בארצות הברית. הכתב הקבוע צ'סט ראל היה נציג העיתון באירופה, ואף שיחק בתפקידים זעירים בסרטים של במאים כמקס אופולס. כתבי העיתון בארצות הברית היו: אן אברמס ואביק גילבוע בהוליווד, יעקב בעל תשובה ומאוחר יותר חיים קינן בניו יורק. באירופה: ג'רלד קוב לונדון, בני כהן פריז ונתן לביא רומא. עם הכתבים בארץ נמנו: ג. עיטור (תיאטרון ובידור), בינה ברזל (לאשה), יצחק בן נר, (רדיו), עידן תדמור, ישעיהו לויט, חיים קינן ובני דודקביץ' (מוזיקה), ואריה חשביה. על אף תשומת הלב שהקדיש השבועון להוליווד, ניסה השבועון לקדם את אמנות הבמה וחיי התרבות בישראל, ושילב כתבות על הצגות חדשות, על מופעי בידור, ועל טקס בחירת מלכת היופי. בשנות ה-60 היה השבועון מעלה מופעי בידור ב"היכל הספורט" בתל אביב, בהשתתפות "להקות קצב", בהנחיית חיים קינן. הפרס ללהקה הזוכה היה – מנוי שנתי ל"עולם הקולנוע". על מדורי העיתון נמנו מדור "המכתבים למערכת" (ביולי 1953 שאל הקורא משה נודלמן מתל אביב "האם יודע הצנזור כי בסרט 'יצורים חמודים' המוצג בתל אביב מופיעה בחורה עירומה מדי ערב בערב?". תשובת המערכת הייתה – "יש להניח כי הוא יודע".) "המצלמה המשוטטת" שכללה בעיקר חומר פרסומי שהתקבל מאולפני הסרטים ההוליוודים הגדולים, "עולם הקולנוע מציג את", שהביא מדי שבוע ביוגרפיה אוהדת של כוכב הוליוודי, "שיחת היום בהוליווד", מדור רכילות, "ביקור באולפנים" בו הביא אחד מכתבי החוץ רשמי ביקור באולפן, "מסיפורי הסרטים" שהביא מדי שבוע תקציר של סרט חדש, "במות ובדים" מדור שסקר את הבידור המקומי בישראל, "אורות וצללים" שהיה מדור ביקורת הקולנוע, "מבחן זיהוי" בו הובאה קריקטורה של שחקן מפורסם, שתמונתו הופיע באחד מעמודי העיתון האחרים, "שאל כאוות נפשך" ששימש לשאלות הקוראים, ו"תמונות כבקשתך". העיתון החזיק מעמד עד לאמצע שנות ה-70, כאשר נדחק על ידי השבועון העולה להיטון, שהתחיל להופיע בשנת 1969. באמצע שנות השבעים התאחד השבועון עם להיטון, והעיתון המאוחד נקרא – "להיטון – עולם הקולנוע" שם שהפך למותג בשדה עיתונות הבידור בישראל. בסוף שנות ה-80 חדל גם העיתון המאוחד מלהתקיים.
ארכוזאוריה

ארכוזאוריה (שם מדעי: Archosauria), ענף של זוחלים קדומים וצאצאיהם, בהם גם הדינוזאורים, המשתייך לקבוצת זאוריה (Sauria). פירוש השם "לטאות שליטות" ואכן - ענף זה הוא אחד הענפים המצליחים ביותר של חולייתנים יבשתיים. רוב הקבוצות הארכוזאוריות נכחדו למעט 2 קבוצות גדולות: סדרת התנינאים מחלקת העופות יצורים אלה הטילו ביצים בקנים יבשתיים. הביצים היו בעלות קליפה קשה ויכלו לשרוד גם בתנאי יובש (בניגוד לדו-חיים). עורם היה מכוסה בקשקשים ואצל חלק מהם בנוצות (בעיקר דינוזאורים מנוצים ועופות). אחד המאפיינים של ארכוזאורים רבים הוא רגליים שניצבו מתחת לגופם ועזרו להם לנוע במהירות, בניגוד לזוחלים אחרים שרגליהם משתרעות מצדי גופם. בני הקבוצה התפתחו בתור הטריאס ושגשגו בתקופת המזוזואיקון שם הם התפתחו למגוון מינים גדולים של דינוזאורים, דמויי תנינאים, פטרוזאורים ועוד וגם לעופות קמאים. לאחר הההכחדה הגדולה נעלמו רוב המינים הגדולים, למעט התנינאים, והיונקים החלו לתפוס את מקומם. בשמיים המשיכו העופות לשלוט ועודם מהווים קבוצה מצליחה, גם באוויר וגם ביבשה. קבוצה פסאודוסוכיה (Pseudosuchia) סוג ללא מקור Dasygnathoides - נכחד משפחה Ornithosuchidae - נכחדה. בה האורניתוסוכוס קבוצה Suchia סוג ללא מקור Turfanosuchus - נכחד סוג ללא מקור Koilamasuchus - נכחד סוג ללא מקור נונדסוכוס (Nundasuchus) - נכחד סוג ללא מקור Revueltosaurus - נכחד משפחה Erpetosuchidae - נכחדה משפחה Gracilisuchidae - נכחדה סדרה Aetosauria - נכחדה סוג ללא מקור Ticinosuchus - נכחד קבוצה Paracrocodylomorpha קבוצה Poposauroidea - נכחדה קבוצה Loricata סוג ללא מקור פרסטוסוכוס (Prestosuchus) - נכחד סוג ללא מקור זאורוסוכוס (Saurosuchus) - נכחד סוג ללא מקור בטרכוטומוס (Batrachotomus) - נכחד סוג ללא מקור Fasolasuchus - נכחד משפחה Rauisuchidae - נכחדה על-סדרה דמויי תנינאים (Crocodylomorpha) סדרה תנינאים (Crocodilia) קבוצה אוומטאטרסליה (Avemetatarsalia; בעבר נקראה Ornithodira) קבוצה Pterosauromorpha - נכחדה סדרה פטרוזאוריה (Pterosauria) קבוצה דמויי דינוזאורים (Dinosauromorpha) משפחה לגרפטיים (Lagerpetidae) - נכחדה קבוצה Dinosauriformes משפחה סילזאוריים (Silesauridae) - נכחדה על-סדרה דינוזאוריה (Dinosauria) סדרה בעלי אגן דמוי עוף (Ornithischia) - נכחדה סדרה בעלי אגן דמוי לטאה (Saurischia) תת-סדרה דמויי זאורופודים (Sauropodomorpha) - נכחדה תת-סדרה תרופודה (Theropoda) קבוצה עופות (Aves) תקודונטיה מדיה וקבצים בנושא ארכוזאוריה בוויקישיתוף ארכוזאוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארכוזאוריה, באתר ITIS (באנגלית) ארכוזאוריה, באתר NCBI (באנגלית) ארכוזאוריה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכוזאוריה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
LD50

בטוקסיקולוגיה, מינון סמי-לתלי או LD50 (ראשי תיבות של "Lethal Dose ,50%" – "מינון קטלני, 50%") הוא המדד לקטלניותו של חומר או קרינה. המדד הומצא על ידי J.W. Trevan ב-1927. תחת המילון הרפואי "MeSH" מוגדר LD50 כ-"הכמות של רעלן, חומר טוקסי או עוצמת הקרינה המייננת הדרושים על מנת להרוג 50% מאוכלוסיית הנבדקים." הבחירה ב-50% מוות, חציון של המדגם, ולא בממוצע של המדגם איננה מקרית – היא נועדה לצמצם את ההשפעה של מדידות חריגות (מקרי קצה) על מדגם קטן וכך להפחית את מספר החיות הדרושות לעריכת הניסוי ברעלן. החלפה זו של החציון בממוצע נשענת על ההנחה שהשפעת הרעלן מתפלגת באופן דומה להתפלגות נורמלית ולכן הממוצע והחציון דומים. מדד זה מוצלח לגבי רעלנים רבים אך לא לגבי כאלה שהשפעתם בבירור אינה מתפלגת באופן נורמלי ולא לגבי כאלה שהשפעתם רגישה מאוד להבדלי מינון קטנים. מדד זה גם אינו מוצלח עבור הבנה למינון המינימלי הרעיל למישהו באוכלוסייה או בשביל להבין מהו המינון הבטוח להרוג כול אדם ואדם. כדי להעריך באילו ריכוזים בהם חומר מסוים מתחיל להיות רעיל או הורג את כל האוכלוסייה, קיימים מדדי LD1 ו-LD99 בהתאמה (מדד מאון הרעילות הראשון ומאון הרעילות ה-99), אך השימוש בהם נדיר. LD50 לרוב נמדד ביחידות של מסת החומר הניתן חלקי יחידות מסת גוף. לרוב המדידות יתבצעו בטווח של גרם חומר חלקי קילוגרם מסת גוף או מיליגרם חומר חלקי קילוגרם מסת גוף. במקרה של רעלנים חזקים במיוחד (בעיקר נוירוטוקסינים כגון בוטולינום טוקסין) רעילות תמדד במיקרוגרם או ננוגרם חלקי קילוגרם מסת גוף. בנוסף, רעילות חומר מסוים תלויה גם בדרך מתן החומר. כך לדוגמה, חומר הניתן באופן אוראלי (דרך הפה) יכול לתת ערכי LD50 שונים בהרבה מאותו חומר הניתן דרך הספגה בעור. מסיבה זו, מצוינת דרך מתן החומר ליד ערך ה- LD50 של חומר מסוים הניתן לאורגניזם מסוים. השוואה בין מספר חומרים נפוצים: השוואה בין ערכי LD50 של מלח בישול הניתן לעכבר מצוי: כאשר מודדים LD50 במתן קרינה נהוג להשתמש במדדי LD50 /30 או LD50 /60, כאשר המספר הנוסף מתייחס לימים שעברו מאז מתן הקרינה הראשונית. כמות קרינה אשר נמדד לה ערך LD50 /60 מסוים, היא כמות קרינה הדרושה על מנת להרוג 50% מהאוכלוסייה במהלך ה-60 ימים שעברו מהחשיפה. מדד נוסף הנגזר מ-LD50 הוא LCt50 אשר מייצג את ריכוז החומר (C) והזמן (t) אשר בו 50% מהאוכלוסייה מנוטרלת (לא בהכרח מוות אלא גם שיתוק, הרדמה ו/או נכות). מדד ה-LCt50 לרוב משמש למדידת חומרים המשמשים ללוחמה כימית. בלוחמה ביולוגית, LD50 הוא מדד למספר המיקרו-אורגנזמים הדרושים על מנת לחסל 50% מאוכלוסיית האויב. מספר תנועות למען זכויות בעלי חיים יצאו נגד הניסויים אשר נועדו לקבוע את ערכי ה-LD50 בחיות שונות. מאמציהם צלחו מבחינה חלקית – מספר מדינות אירופאיות החלו בחקיקה אשר תגביל את ניסויי ה-LD50 וב-2001 הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי הסיר את החובה לדווח את ערכי ה-LD50 של חומרים תוך העדפת שיטות אשר משתמשות בפחות בעלי חיים (כגון Fixed Dose Procedure – שיטה המשתמשת בכ-10-20 בעלי חיים לעומת 60-80 בעלי חיים ב-LD50). מדיה וקבצים בנושא LD50 בוויקישיתוף
פיג'ו פרטנר

פיג'ו פרטנר (Partner) הוא רכב מסחרי מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית. הרכב מוצע גם בגרסה משפחתית המכונה פרטנר קומבי. באיטליה הרכב מוכר כפיג'ו ראנץ'. הפרטנר הושק בשנת 1996 ומיוצר עד היום, לאחר מתיחת פנים בשנת 2008. הפרטנר זהה במאפייניו ובעיצובו לסיטרואן ברלינגו, ומבוסס כמוהו על בסיס שלדת סיטרואן ZX. שני הדגמים מוצעים בעולם גם בגרסה חשמלית. האבזור הסטנדרטי של הרכב כולל הגה כוח פרוגרסיבי (המשתנה בהתאם לסל"ד המנוע), בלמי דיסק מאווררים מלפנים, בלמי תוף מאחור, מערכת ABS, מערכת EBD (לחלוקת כוח הבלימה), צמד כריות אוויר מלפנים, וחגורת בטיחות פירוטכנית. המהירות המרבית מגיעה ל-160-142 קמ"ש, בהתאם לסוג המנוע. זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש נע בין 16.9 ל 13.4 שניות, בהתאם לסוג המנוע. שני המנועים העיקריים בהיצע הם מנועי דיזל בעלי 4 צילינדרים, בשני נפחים: בנפח 1900 סמ"ק, עם הספק מרבי של 71 כ"ס בסל"ד 4600, ומומנט מרבי של 13 קג"מ בסל"ד 2500. בנפח 2000 סמ"ק, עם הספק מרבי של 90 כ"ס בסל"ד 4000, ומומנט מרבי של 21.4 קג"מ בסל"ד 1900. למנוע זה הזרקה ישירה במסילה משותפת. בנוסף הרכב מוצע עם 2 מנועי בנזין בנפח של 1360 סמ"ק ו- 1587 סמ"ק, וכן קיימות גרסאות חשמליות. הדור השני הוצג רשמית בינואר 2008. מדיה וקבצים בנושא פיג'ו פרטנר בוויקישיתוף - באתר הישראלי של פיג'ו(הקישור אינו פעיל)
סלט (עיר)

סַלְט (בערבית: ألسلط; בתעתיק מדויק: אלסלט) היא בירת מחוז בלקא, העיר החמישית בגודלה בירדן. היא שוכנת בדרום הגלעד על מספר גבעות בגובה 790–840 מעל פני הים, כ-30 ק"מ מצפון מערב לבירה עמאן, ובימים בהירים היא נראית מבקעת הירדן. על שמה רחוב בחיפה. יש המזהים את סלט עם העיר המקראית רמות גלעד. בתקופה הביזנטית נקראה העיר "סלטוס" שמשמעותו עמק העצים, והיא הייתה מקום מושבה של בישופות. העיר נהרסה על ידי המונגולים ונבנתה מחדש בתקופת שלטונו של הסולטאן הממלוכי ביברס (1277-1260). העיר הפכה פעם נוספת לבירת האזור תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. בראשית שנות השלושים של המאה ה-19, סלט הותקפה על ידי שליט מצרים אבראהים פאשא במהלך השתלטותו על ארץ ישראל. תקופת הזוהר של העיר הייתה בסוף המאה ה-19 עם הגעתם של סוחרים משכם, אז הפכה סלט מכפר של איכרים לעיירה. העיירה סלט הייתה המקום בו בחר הרברט סמואל, הנציב העליון של ארץ ישראל ועבר הירדן, להכריז ב-20 באוגוסט 1920 על כוונת בריטניה להעניק שלטון עצמאי בעבר הירדן. בעת הקמת אמירות עבר הירדן (1921), סלט הייתה הגדולה שבין עריה, ואוכלוסייתה מנתה כ-20,000 תושבים. בשנת 1927 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה ונמנו בה כ-80 הרוגים. למרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1939-1936) הייתה השפעה גם על האוכלוסייה הערבית שבעבר הירדן המזרחי, שכללה מיעוט קטן של פלשתינאים לשעבר. על פי דיווח של שלטונות עבר הירדן, כמה מכוניות עמוסות טיילים יהודים מארץ ישראל שביקרו בסלט בזמן המרד, יודו באבנים "בידי עשרים ילדים מבני הכפר". השלטונות, שרצו למנוע את גלישת הסכסוך בארץ ישראל המערבית אל עבר הירדן, הורו לעצור את הילדים ו"הלגיונרים הערבים הלקו אותם על אחוריהם". ב-2021 הוכרז המרכז העירוני של סלט אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בתוך המסגד במרכז העיר נמצא קבר גד בן יעקב. בקרבת העיר נמצאים קבר "אחי יוסף", קבר יהושע בן נון במתחם "מקאם נבי יושע" (הבולט באורך מצבתו - כשישה מטרים), קברו של הושע בן בארי שהיה משבט ראובן וקברו של הנביא שועיב (יתרו, חותנו של משה). סלט מפורסמת ברחבי ירדן בפירות ובירקות המגודלים בסביבתה, במיוחד זיתים, רימונים, ענבים ואפרסקים. מדיה וקבצים בנושא סלט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלט (בערבית) סלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) As-Salt: The Middle East's city of tolerance and generosity - מאתר ה-BBC סלט (ירדן), דף שער בספרייה הלאומית חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 225. בני מוריס, הדרך לירושלים : גלאב פאשה, ארץ ישראל והיהודים, הערות לפרק 2, הערה 3, עמ' 257-256. As-Salt - The Place of Tolerance and Urban Hospitality - אתר אונסק"ו
פרץ גולדשטיין

פרץ גולדשטיין (4 ביולי 1923 – 1 במרץ 1945, בהונגרית: Goldstein Ferenc, גולדשטיין פֶרֶנְץ) היה מצנחני היישוב מעבר לקווי אירופה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה. פרץ גולדשטיין נולד ברומניה ב-4 ביולי 1923. כנער הצטרף לתנועת הנוער הציונית "הבונים". עלה לארץ ישראל בשנת 1940 ונשלח לקיבוץ אפיקים, שם הצטרף לקבוצת אנשים שהורכבה מיוצאי טרנסילבניה, אשר התכוננו להקמת קיבוץ מעגן. בדצמבר 1942 התנדב לשירות בפלוגה א' של הפלמ"ח. בהמשך, על-פי המלצת מפקדיו, התקבל לקבוצת צנחני היישוב, אשר אומנו לצנוח באירופה הכבושה בידי גרמניה הנאצית, על מנת לסייע במאמץ המלחמתי הבריטי. במסגרת ההכנות לשליחות זו עבר יחד עם שאר קבוצת הצנחנים קורס הכנה של "ההגנה", אימונים שונים וקורס צניחה בריטי ברמת דוד. לצורך ביצוע תפקידו קיבל גולדשטיין זהות בדויה תחת הכינוי סרג'נט ג'ונס. הגדרת תפקידו הייתה איסוף מודיעין וסיוע בחילוץ צוותי אוויר של בעלות הברית שנפלו בשבי. הנהגת היישוב היהודי ייעדה לו תפקיד נוסף וחשוב – הצלת יהודים באירופה הכבושה וסיוע בארגונם לעלייה ארצה. ב-13 באפריל 1944 צנח גולדשטיין ביוגוסלביה יחד עם יואל פלגי והיה הצעיר שבין צנחני היישוב. כעבור חודשיים חצו את הגבול להונגריה. גולדשטיין הסתתר תחילה בבודפשט, ובעקבות התייעצות עם ישראל קסטנר החליט להסגיר עצמו לגסטפו כדי שלא לפגוע ברכבת ההצלה עליה נסעו 1685 יהודים, ובתוכם הוריו של גולדשטיין. בהמשך נשלח ברכבת לגרמניה יחד עם פלגי. השניים ניסו להימלט מהרכבת, אולם רק פלגי הצליח. גולדשטיין נשלח למחנה הריכוז אורניינבורג ונספה שם ב-1 במרץ 1945. אנדרטה לזכרו הוצבה בקיבוץ מעגן ונחשפה בטקס שהסתיים באסון מעגן. לזכרו הוקם קבר ריק ומעליו מצבה בחלקת יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. מדיה וקבצים בנושא פרץ גולדשטיין בוויקישיתוף פרץ גולדשטיין באתר "הצנחנים - עשור ראשון" פרטי הרישום של פר(נ)ץ גולדשטיין באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
דגל גרנדה

דגל גרנדה אומץ בשנת 1974. שבעת הכוכבים שבדגל מסמלים את שבעת מחוזות המדינה. הכוכב באמצע הדגל, המוקף עיגול אדום מסמל את מחוז סנט ג'ורג' - בו נמצאת בירת המדינה סנט ג'ורג'ס. בצידו השמאלי של הדגל מופיע אגוז מוסקט - אחד המוצרים העיקריים של האי. סמל זה מסמל את כינוייה ההיסטורי של גרנדה "אי התבלינים". צבעי הדגל: אדום, זהב וירוק מסמלים את הקשר של האי לאפריקה שכן הם נחשבים כצבעים הכלל-אפריקאיים. יחס ממדי הנס האזרחי שונה מיחס ממדי דגל הלאום (1:2 לעומת 3:5 בהתאמה). הנס הימי מבוסס על הנס הלבן הבריטי כאשר דגל הלאום של גרנדה נמצא בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל). סמל גרנדה המנון גרנדה מדיה וקבצים בנושא דגל גרנדה בוויקישיתוף דגל גרנדה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל גרנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פקח העמסה

פקח העמסה (באנגלית: Loadmaster) הוא איש צוות אוויר במטוס תובלה כבדה האחראי על תא המטען ומשימותיו. פקח העמסה אחראי על ביצוע ופיקוד משימות תא המטען בטיסות ייעודיות, על הקרקע ובאוויר (כגון הטסת כוחות, כלי רכב, הצנחת מטענים ולוחמים). אחריות הפקח מתחילה בתכנון העמסת המטען למטוס, כך שינוצל חלל תא המטען במלואו וישמרו מרכז הכובד המתוכנן של המטוס והאיזון הדרוש למטוס לצורך טיסה יציבה, תוך התייחסות לשינויים שעלולים להתרחש באוויר. בנוסף אחראי הפקח על העמסת המטען למטוס, בעזרת סדרה של כלים כבדים (מלגזות, טרקטורים ועוד), ואבטחתו לטיסה על מנת למנוע נזקים לציוד, לנוסעים ולמטוס בזמן הטיסה, כל זאת תוך התחשבות בכוחות ה-G הפועלים בזמן טיסה בתמרונים שונים של המטוס. במהלך הטיסה ועל הקרקע, אחראי הפקח על תפעול מצבי חירום שונים במטוס יחד עם שאר הצוות, בדגש על חירומים המתרחשים בתא המטען (אש, עשן, תקלות שונות). פקחי העמסה בחיל האוויר הישראלי משרתים כסדירים בטייסות התובלה 103 ו-131 ביחידה 757 ובטייסת 120 המוצבות בבסיס נבטים, במטוסי קרנף, שמשון וראם. הם מוגדרים כלוחמי חוד בצה"ל. במטוסי הקרנף והשמשון פקחי העמסה מהווים צוות טיסה הכרחי. במטוס הראם פקחי העמסה טסים כצוות במשימות הטסת מטען ונוסעים. קורס פקחי העמסה מתקיים בבית הספר לפקחי העמסה המהווה חלק מיחידה 757. כל קורס מונה כ-6 חניכים שמחולקים לשתי מגמות, שמשון וקרנף. כלל פקחי ההעמסה הם פרחי טיס שהודחו מקורס הטיס בשלבי המכין והבסיסי לאחר 10 או 15 טיסות (צ'ק 10 ו-15) וטירונות. המועמדים מגיעים ליחידה ועוברים סדרת ראיונות שלאחריה נבחרים חניכי הקורס. מסלול ההכשרה מאתגר במיוחד וכולל בתוכו קורסים ייחודיים ונגיעה הן בעולם האווירי והן בעולם הקרקעי. הקורס שאורך כשנה מחולק לשלושה חלקים עיקריים: השלב הקרקעי - בשלב זה החניכים עוברים לימודים קרקעיים (למ"ק) ובמקביל מתמקצעים בהעמסה למטוסים. בנוסף בשלב זה החניכים עוברים הכשרה כלוחמים הכוללת מילוט ימי ויבשתי, קורס צניחה, ניווטים, מסעות ועוד. בסוף השלב החניכים מתחילים לטוס בטייסות ולומדים את יסודות הטיסה. קורס קצינים - בשלב זה החניכים מבצעים הכשרה לקצונה בבה"ד 1. בסיום קורס הקצינים החניכים מקבלים סיכת מ"מ. השלב האווירי - שלב זה מתמקד בעיקרו ברכישת מיומנות הטיסה וההעמסה ובהסמכה למשימות שונות (הטסת כוחות, לוחמים וציוד). במקביל החניכים עוברים השלמה חיילית בבית הספר לקצינים של חיל האוויר וביחידה 757. הקורס נחתם בטקס הנערך בבית הספר לקצינים של חיל האוויר בו מקבלים החניכים את דרגות הסג"ם. כיומיים לאחר מכן מקבלים החניכים את כנפי הפקח בטקס הנערך ביחידה. בסיום הקורס החניכים מחולקים לטייסות ומתחילים את הכשרתם המבצעית. לאחר סיום הקורס פקחי העמסה מצטרפים כקצינים לוחמים מן המניין לטייסות המבצעיות (103 ו-131) לצד הטייסים, הנווטים והמכוננים שסיימו קורס טיס. לאחר כשנה וחצי בתפקיד עוברים הפקחים לשירות הצ"ח ביחידה 757 או במטה המבצעי של חיל האוויר. הסמל המרכזי בסיכת כנפיים הוא סימון מרכז מסה אשר מרמז למהות המקצוע של פקח העמסה. סיכת הפקח עברה מספר שינויים עד שהתייצבה על הסיכה הקיימת כיום. תא המטען של C-130 בעת הצנחה פריקת נגמ"ש סטרייקר לאחר נחיתה בשטח הצנחת מטענים ממטוס ה-C-130J מדיה וקבצים בנושא פקח העמסה בוויקישיתוף יחידת העמסה 757 - באתר חיל האוויר. הקורס החדש שיכשיר את לוחמי חיל האוויר להנחתה בשדה קרב - מערכת אתר צה"ל. כל מה שרציתם לדעת על פקחי העמסה - אתר חיל האוויר. מה הקשר בין פיקוח העמסה להמצאות חדשניות? - אתר חיל האוויר.
הסכם פותי

הסכם פותי היה הסכם זמני בין האימפריה הגרמנית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, שבו קיבלה גאורגיה הגנה והכרה מגרמניה. ההסכם נחתם ב-28 במאי 1918, על ידי הגנרל אוטו פון לוסוו מהצד הגרמני וראש הממשלה נואה רמישווילי ושר החוץ אקקי צ'חנקלי מהצד הגאורגי, בעיר הנמל הגאורגית, פותי. המנהיגים הפוליטיים המובילים של גאורגיה ראו בהסכם עם גרמניה את הדרך היחידה להימנע מכיבוש על ידי האימפריה העות'מאנית, שהמשיכה במערכה צבאית נחושה נגד הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, פדרציה חופשית של ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה שקמה בעקבות מהפכת אוקטובר הבולשביקית, משנת 1917 ברוסיה. מצד שני ביקשה גרמניה לנצל את המצב כדי להבטיח את מיקומה לאור המלחמה המתמשכת, והיריבות הגדלה בין גרמניה לאימפריה העות'מאנית על ההשפעה והמשאבים בקווקז. במיוחד שדות הנפט של באקו בים הכספי ומסילת הברזל המשותפת, וצינור הנפט המקשר בין בתומי לבין הים הכספי. ההסכם נחתם יומיים אחרי הכרזת העצמאות של גאורגיה ב-26 במאי 1918, וארבעה ימים לאחר ועידת השלום העקרה, בין האימפריה העות'מאנית לבין המדינות של עבר-הקווקז, שהייתה בתיווך הגרמנים, שנסגרה ב-24 במאי 1918. בעידוד פרידריך קרס פון קרסנשטיין ופרידריך ורנר פון דר שולנברג, נסוגה גאורגיה מהפדרציה, והכריזה על עצמה כרפובליקה נפרדת. בחיפוש הנואש אחר בעלת ברית, ולנוכח מתקפה עות'מאנית מתחדשת, מיהרו השרים הגאורגים לפותי, שם פגשו במשלחת הגרמנית בראשות הרוזן וון לוסוו, שהמתין על סיפון הצוללת "מינה הורן". ב-28 במאי נחתם הסכם זמני, שבו קיבלה גאורגיה הכרה בעצמאותה ואת חסותה של האימפריה הגרמנית. הוועידה סיפקה לגרמניה, בין היתר, גישה חופשית וללא הגבלות למסילות הברזל של גאורגיה, לכל ספינותיה, ולכל נמלי הים שלה, החזקת נקודות אסטרטגיות על ידי כוחות המשלחת הצבאית, הכנסה למחזור של המטבע הגרמני בגאורגיה, ייסוד של חברת כריה משותפת גרמנית-גאורגית, והחלפת נציגויות דיפלומטיות וקונסולריות בין שתי המדינות. בנספח סודי נוסף הבטיח וון לוסוו לעזור בהשגת הכרה בינלאומית לגאורגיה, והגנה על אחדותה הטריטוריאלית. מיד לאחר מכן, עזבה המשלחת הגרמנית לקונסטנצה, כשאתה גם נציגות גאורגית שכללה את צ'חנקלי, זוראב אבליאשווילי וניקו ניקולדזה, שהוסמכו על ידי ממשלת גאורגיה לשאת ולתת על הסכם סופי עם ברלין. למרות זאת, סירבה גאורגיה בהחלטיות להצטרף למעצמות המרכז במלחמה, ועקב כך התארך המשא ומתן על ההסכם הסופי, משא ומתן שנכשל בסופו של דבר, בעקבות תבוסתה הצבאית של גרמניה בנובמבר 1918. שיתוף הפעולה הגרמני-גאורגי היה לפיכך קצר, אך הועיל מאוד לרפובליקה הגאורגית החדשה, ותרם להישרדותה בשנת 1918 הסוערת. לנג, דויד מרשל (1962), "ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה" עמ' 207-8. לונדון: ווידנפלד וניקולסון
גרשום קומרוב

גרשום קומרוב היה עורך ומו"ל עברי בארץ, ממייסדי העיתון "ידיעות אחרונות". גרשום קומרוב היה בן למשפחת פרדסנים, הבכור משני בניהם של שפרה לבית מילוסלבסקי ואברהם קומרוב, שעלה עם משפחתו (הוריו ינטה ואפרים יהודה קומרוב ודודיו שמואל וצבי הוכברג) בסוף המאה ה-19. בשנים 1933-4 ערך והוציא עם ראובן מוזס שבועון עממי מצויר בשם "תוכנית השבוע". משנת 1938 הוציא לאור שבועון בשם "קולנוע שפעל במשך מספר שנים החל משנת 1938 ובמהלך שנות ה-40, והתבסס על פרסום חומר יחצ"ני שהתקבל מאולפני הקולנוע בהוליווד. בשנת 1939 קנה מאביעזר גולן ודוד קרסיק עיתון שאותו התחילו להוציא לאור ללא שם, משום שלא קיבלו רישיון משלטונות המנדט הבריטי. בעזרת אחיו אבנר קומרוב, שהיה קצין מחוז תל אביב, השיג קומרוב רישיון וקרא לעיתון "ידיעות אחרונות". גולן וקרסיק נשארו כחברי מערכת יחד עם הד"ר עזריאל קרליבך, אז פובליציסט בהצופה, שהובא לשמש כעורך ראשי במשרה חלקית. כמה חודשים לאחר מכן, כשתפוצת העיתון לא עלתה על כ-2,000 עותקים ביום, פשט קומרוב את הרגל והציע אותו לאלכסנדר מוזס - בעל בית הדפוס בו הודפס העיתון - בעד החוב שחב לו. מוזס העביר את השליטה בעיתון לאביו יהודה ומאז ידיעות אחרונות נמצא בבעלות משפחת מוזס. בין השנים 1959–1963 ערך והוציא עם אחיו את המגזין "עולם האשה". בשנותיו האחרונות התגורר קומרוב עם רעייתו ברוניה בשיכון ותיקים ברמת גן, כשכנם של אב"א אחימאיר והרצל רוזנבלום. היה להם בן אחד - מנוח. אחיו הצעיר של אביו, מאיר קומרוב, היה פרדסן בנס ציונה ועסקן ציבור. מדיה וקבצים בנושא גרשום קומרוב בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "אברהם קומרוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2208. דוד תדהר (עורך), "אפרים יהודה קומרוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 716. דוד תדהר (עורך), "צבי הוכברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 428. דוד תדהר (עורך), "מאיר קומרוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 722.
עמי נאווי

עמי כדורי נאווי (נולד ב-2 באוגוסט 1964) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז, ומשמש כמאמן קבוצת כדורסל של בית הספר אליאנס תל אביב ובנוסף כמאמנה של קבוצת הפיתוח של מכבי תל אביב שמורכבת משחקני ליגת העל לנוער לשעבר. נאווי החל את דרכו המקצועית כשחקן בקבוצת מכבי רמת-גן עימה זכה בתואר - גביע הליגה בעונת 1989/1990, ולאחר מכן שיחק בהפועל תל אביב שבה זכה לפרסום, הפועל אריה ת"א (קבוצת הבת), מכבי הוד השרון ובני הרצליה. לאחר שפרש ממשחק, שימש כעוזרם של שרון דרוקר, מאמנה של מכבי רעננה, ואפי בירנבוים בהפועל תל אביב. בעונת 2010/11 מונה תחילה לתפקיד עוזר המאמן של אלעד חסין במכבי חיפה. בדצמבר 2010 לאחר פיטוריו של חסין, מונה נאווי למאמן הקבוצה אך פוטר במרץ 2011. ב-30 באוגוסט 2012 הצטרף עמי נאווי לעירוני רמת גן כמאמנה הרשמי לעונת 2012/2013. ב-4 במרץ 2016 מונה למאמנה של אליצור יבנה עד תום העונה. לאחר מכן, ב-2020, הצטרף למועדון מכבי תל אביב והחל לאמן את קבוצת הפיתוח של המועדון. לנאווי 3 בנים מגרושתו טל. העמוד של עמי נאווי בוויקי-הפועל עירד צפריר, עמי נאווי: "היום מחנכים לבינוניות, אני דורש הכל. בגלל זה קשה לאנשים לאכול אותי", באתר הארץ, 25 באפריל 2014 אור שקדי‏, מכבי חיפה פיטרה את אלעד חסין, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2010 אור שקדי‏, עמי נאווי סיים את תפקידו במכבי חיפה, באתר וואלה, 2 במרץ 2011 אור שקדי‏, עירוני רמת גן: נאווי מונה למאמן, גרינבוים סיכם, באתר וואלה, 30 באוגוסט 2012 אליצור יבנה: מאמן חדש לקבוצה, באתר Myavne, ‏4 במרץ 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוטוס 1-2-3

לוטוס 1-2-3 הוא תוכנת גיליון אלקטרוני מתוצרת חברת התוכנה לוטוס (כיום חלק מיבמ). לוטוס 1-2-3 שיצא לאור לראשונה ב-26 בינואר 1983, זכה להצלחה רבה בשנות השמונים, והרים תרומה מכרעת לחדירתם של מחשבי IBM PC למגזר העסקי. התוכנה פעלה במערכת ההפעלה DOS, והייתה דומיננטית בה בתחום הגיליון האלקטרוני. התוכנית הוסבה גם למערכות ההפעלה OS/2 ו"חלונות", אך בסביבת "חלונות" קמה לה מתחרה, "אקסל" של "מיקרוסופט", שתוך שנים מעטות הגיעה לשליטה בשוק. חברת לוטוס נוסדה על ידי מיצ'ל קפור, חברם של מפתחי הגיליון האלקטרוני ויזיקלק (VisiCalc). תוכנת 1-2-3 המקורית פותחה על ידי ג'ונתן סקס אשר פיתח בעברו כבר שתי תוכנות גיליון אלקטרוני בזמן שעבד בחברת קונסנטריק דטה סיסטמס. לוטוס 1-2-3 יצא לאור ב-26 בינואר 1983 וכבר בשנתה הראשונה עברה במכירותיה את הגיליון האלקטרוני הנמכר ביותר, ויזיקלק. תוכנת "אקסל" של "מיקרוסופט", לא הייתה בהתחלה מתחרה משמעותית, בעת שיצאה בשנת 1985 למחשבי מקינטוש. אקסל אפילו לא הגיעה למחשבי PC עד שנת 1987 כשיצאה גרסה 2.2 של מערכת ההפעלה חלונות. אולם במהלך תקופה זו סבלה לוטוס מבעיות טכניות. גרסה 3 של לוטוס כבר נכתבה בשפת C במקום באסמבלי, אולם לא התאימה לפלטפורמות ישנות בגלל הצורך בזיכרון רב יותר. עד שגרסה 3 של לוטוס יצאה לשוק בשנת 1989, באיחור של כשנה, אקסל כבר הספיק להגיע למספר משתמשים רחב בסביבת חלונות, והשימוש בלוטוס הלך ודעך. בשנות ה-90 חברת יבמ ניסתה לשווק את Lotus SmartSuite יחד עם מערכת ההפעלה OS/2 כאלטרנטיבה לחבילת המוצרים המקבילה של מיקרוסופט, וכתוצאה הופלתה לרעה בקבלת רישיונות OEM להפצת חלונות 95 על מחשביה. ב-2013 הכריזה יבמ על הפסקת התמיכה בחבילת מוצרי לוטוס. מדיה וקבצים בנושא לוטוס 1-2-3 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.