laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ב.מ.וו Z4

ב.מ.וו Z4 (באנגלית: BMW Z4) היא מכונית ספורט בתצורת קופה ורודסטר שמיוצרת על ידי יצרנית המכוניות הגרמנית ב.מ.וו. היא הוצגה לראשונה בשנת 2003. היא גם הדור הרביעי בסדרת Z של ב.מ.וו. הדור הראשון של ב.מ.וו Z4 היה ידוע כ-E85 בצורת רודסטר ו-E86 בצורת קופה. הוא תוכנן על ידי מעצב ה-ב.מ.וו הדני אנדרס ווארמינג. העיצוב של ה-Z4 התייחס לביקורות רבות על ה-Z3 הקודם, היא הייתה גדולה יותר והציגה שלדה קשיחה ומשמעותית. ה-Z4 היה זמין בתחילה כרודסטר בלבד, אך גרסת קופה הושקה רשמית בשנת 2006. הדגם האחרון יצא מקו הייצור ב-27 באוגוסט 2008 במפעל בספרטנבורג. הדור השני של ה-Z4 הוכרז ב-13 בדצמבר 2008 והופיע לראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט בחודש שלאחר מכן. זהו הדגם הראשון מסדרת Z שהשתמש בכיסוי קשיח נשלף ומשמעותו שכבר לא היו גרסאות רודסטר וקופה נפרדות של המכונית. החלק העליון עשוי מעטפת אלומיניום קלה משני חלקים ונדרש 20 שניות להפעלה הגג. הייצור הועבר מספרטנבורג שבארצות הברית לרגנסבורג שבגרמניה. ה-G29 Z4 הוא הדור השלישי והנוכחי של ה- Z4 ונחשף ב-23 באוגוסט 2018. הוא עושה שימוש חוזר בגג הממיר הרך שנמצא ב-E85 Z4 במקום בקשיח, נשלף בתוך 10 שניות. ה-G29 Z4 חולק גם את הפלטפורמה שלו עם הדור החמישי של טויוטה סופרה ומיוצר באותו מפעל כמו הסופרה. בשנת 2019 היא הגיעה לישראל החל מ-359,000 שקל. לב.מ.וו Z4 יש שתי גרסאות מרוץ: היה מודל שיוצר בין השנים 2010–2015 בשביל מרוצים, הספק המנוע שלו מגיע ל-384 כ"ס. והוא זכה בכמה אליפויות בעולם. יוצר בין השנים 2013–2015 כדי להתחרות בסדרת המרוצים האמריקאית לה מאן. ב.מ.וו ב.מ.וו סדרה Z מדיה וקבצים בנושא ב.מ.וו Z4 בוויקישיתוף ב.מ.וו Z4 רודסטר שנת 2003, באתר gear, ‏2003 ב.מ.וו מציגה את הדור השני ל-Z4, באתר gear, ‏2008 ב.מ.וו מציגה את הב.מ.וו Z4 החדשה, באתר cartube, ‏23 באוגוסט 2018 ב.מ.וו Z4 G29 בישראל, באתר cartube, ‏17 ביוני 2019
אלכסנדר לסר

אלכסנדר לסר (בפולנית: Aleksander Lesser‏; 13 במאי 1814 – 13 במרץ 1884) היה צייר, מאייר, מבקר אמנות וחוקר חובב עתיקות יהודי-פולני. אלכסנדר לסר נולד בוורשה בשנת 1814 ללוי לסר (1791–1870), סוחר ובנקאי מפורסם, ורוזה לונשטיין (1790–1840). לימודיו הרשמיים של לסר בציור החלו בליסאום בוורשה בהנהלת אלכסנדר קוקולר לפני שהמשיך בפקולטה לאמנויות באוניברסיטה המלכותית בוורשה בשנים 1830–1831 בהנהלת אנטוני ברודובסקי, הצייר הרומנטי הפולני. אוניברסיטה זו נסגרה על ידי השלטונות הרוסיים האימפריאליים לאחר המרד הפולני בשנת 1831. לכן בין השנים 1832–1835 המשיך לסר את לימודיו באקדמיה לאמנויות בדרזדן, שם למד אצל מוריץ רטש וקרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין. בין השנים 1836–1846 למד לסר במינכן אצל פטר קורנליוס, היינריך הס ויוליוס שנור פון קרולספלד. אנשים אלה היו נציגים בולטים של הרומנטיקה הגרמנית שקראו לעצמם תנועת הנצרתיים. לסר חזר לוורשה בשנת 1846, שם זכה לשבחים רבים על התייחסותו לנושאים היסטוריים ודתיים (בעיקר נוצרים), וכן על דיוקנאותיו וסצינות הז'אנר שלו. רבים מציוריו, כולל "ההגנה על טרמבובלה" 1840, פורשו על ידי המבקרים והציבור כאלגוריות על המאבק הפולני לעצמאות. לסר החל לתת מקום חשוב יותר לנושאים היהודיים ביצירתו בשנות ה-60 של המאה ה-19, ובכך הפך לאחד האמנים הראשונים שצייר סצנות מההיסטוריה היהודית המודרנית של פולין. בנוסף, לסר החל לצייר ולשרטט סצינות מההיסטוריה היהודית הפולנית בעידודו של יואכים ללוול, היסטוריון ותומך בעצמאות פולין שחי בגלות. בשנת 1860 היה לסר מייסד שותף של החברה לעידוד האמנויות היפות, ארגון שמטרתו לקדם אמנות בין האמנים והחברה הרחבה (הארגון פועל גם בהווה). לסר היה חבר בוועד הפועל של ארגון זה בין השנים 1864–1883, והוא כיהן בוועדה לתולדות האמנות באקדמיה לאמנויות ומדעים בקרקוב החל משנת 1878. לסר נפטר בשנת 1884 בגיל 69. עבודותיו ממוקמות בעיקר במוזיאון הלאומי בוורשה (יותר מ־436 פריטים), במוזיאון הלאומי בקרקוב ובאוספים בפוזנן ולבוב. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר לסר בוויקישיתוף YIVO | Lesser, Aleksander, yivoencyclopedia.org Stanisław Ziemiański, Powszechna Encyklopedia Filozofii, Forum Philosophicum 10, 2005, עמ' 257–258 doi: 10.5840/forphil20051034 Aleksander Lesser - People - Virtual Shtetl Mobile, web.archive.org, ‏2015-09-24
שלמה גינוסר (עיתונאי)

שלמה גינוסר (1935–2007) היה עיתונאי ישראלי. גינוסר נולד בכפר סבא, למד בבתי הספר "אוסישקין" ו"כצנלסון". היה חבר בתנועת השומר הצעיר והתגייס לנח"ל. למד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל לעבוד כעיתונאי ב"על המשמר". בין משימותיו הראשונות הייתה נסיעה לברית המועצות, כחלק מן המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער והסטודנטים השישי, שנערך במוסקבה. בשנת 1970 עבר לעבוד בעיתון "דבר", תחילה מונה לכתב באירופה כשמרכז עבודתו בלונדון, שם פגש את רעייתו, שלומית. בין היתר נסע ככתב לצפון אירלנד בימי שיא הסכסוך במקום. אחר כך שימש כתב פרלמנטרי בכנסת, כתב מדיני, ועורך המוסף לשבת, ועבד בעיתון עד לסגירתו ב-1995. בשנת 1979 קיבל את פרס סביסלצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית. בתחילת שנות ה-2000 חלה בסרטן, הוא טופל בתרופה שעיכבה את התפשטות הסרטן והאריכה את חייו, שהייתה בסל הבריאות, אבל לא לחולים מסוגו. קופת-החולים ומשרד הבריאות סירבו לבקשותיו לממן לו את התרופה, והוא נאלץ לשלם על הטיפול מכיסו. הוא יצא למאבק משפטי בו זכה, אך המדינה וקופת חולים כללית הגישו ערעור על פסק הדין. גינוסר נפטר במרץ 2007. לאחר מותו, בשנת 2008, יצא לאור בהוצאת כרמל ספר בשם "ברית מילים" ובו מבחר מרשימותיו. לורד מוין תמך בהצלת יהודי אירופה, דבר, 20 באוגוסט 1975 הכנסת על גלגלים, דבר, 11 בנובמבר 1975 מדענים ראשיים בשירות הממשלה, דבר, 21 באפריל 1978 חוסנה של הכנסת וחסינות חבריה, דבר, 12 בנובמבר 1979 אריתמטיקה של ועדות הכנסת, דבר, 17 בדצמבר 1979 האם כל רוטציה פסולה?, דבר, 16 בספטמבר 1980 דניאל בלוך, שלמה גינוסר ז"ל – עיתונאי, ג'נטלמן ולוחם אמיץ, 31 במרץ 2007 אורי דרומי, עיתונאי עם "נפש של משורר", באתר הארץ, 4 באפריל 2007 לחברינו שלמה גינוסר - שא ברכה, דבר, 11 ביולי 1979 שלמה גינוסר-, התובע: שלמה גינוסר – הנאשם: מדינת ישראל, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2005 נחום ברנע, איפה הם העיתונאים ההם: על "ברית מילים", לקט רשימותיו של העיתונאי שלמה גינוסר ז"ל, באתר העין השביעית, 19 במאי 2008
וינטון קלי

וינטון צ'ארלס קלי (באנגלית: Wynton Kelly;‏ 2 בדצמבר 1931 – 12 באפריל 1971) היה פסנתרן ומלחין ג'אז אמריקאי. הוא היה ידוע בנגינה ה"תוססת" שלו, בהשפעות הבלוז, וכאחד המלווים הגדולים בתולדות הג'אז וההארד בופ בפרט. קלי החל לנגן באופן מקצועי בגיל 12. כשהיה בן 19 בערך הפך להיות מוכר יותר כמלווה של הזמרת דיינה וושינגטון וכחבר בהרכב של החצוצרן האגדי דיזי גילספי. התקדמות הקריירה שלו נקטעה בעקבות שירותו בצבא ארצות הברית למשך שנתיים. לאחר מכן קלי חזר לוושינגטון ולגילספי, וניגן עם מנהיגי הרכבים אחרים. במהלך השנים הבאות, ליווה את הנגנים קנונבול אדרלי, ג'ון קולטריין, האנק מובלי, וס מונטגומרי, סאני רולינס, ואת הסולניות בטי קרטר, בילי הולידיי ואבי לינקולן. קלי משך את תשומת לב במסגרת פעילותו בהרכב של מיילס דייוויס משנת 1959 והשתתף בהקלטת האלבום "Kind of Blue", המוזכר לעיתים קרובות כאלבום הג'אז הנמכר ביותר בכל הזמנים. לאחר שעזב את דייוויס בשנת 1963 ניגן קלי עם הטריו שלו, שהקליט בכמה לייבלים והופיע ברחבי ארצות הברית והעולם. מאז הקריה שלו החלה לדעוך, והוא התקשה למצוא עבודה. קלי, שהיה ידוע כחולה אפילפסיה, נפטר בחדר מלון בקנדה בעקבות התקף, הוא היה בן 39 במותו. מדיה וקבצים בנושא וינטון קלי בוויקישיתוף וינטון קלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וינטון קלי, באתר AllMusic (באנגלית) וינטון קלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) וינטון קלי, באתר Discogs (באנגלית) דיסקוגרפיה, באתר jazzdisco.org דיסקוגרפיה עם תמונות וינטון קלי בסמלי הג'אז (אורכב 07.03.2016 בארכיון Wayback Machine) וינטון קלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Light, Alan (January 27, 2010) "All-Time 100 Albums: Kind of Blue". Time. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Selena Remembered

Selena Remembered (סלינה מוזכרת) הוא אלבום וידאו של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא לאור ב-1 באפריל 1997 בגרסת VHS וכמה שנים מאוחר יותר יצא גם כ-DVD. בווידאו מספר הבמאי והמפיק אדוארד ג'יימס אולמוס על הרגעים המיוחדים ועל הדברים שעזרו לסלינה וללהקתה לפרוץ באמריקה הצפונית. בנוסף, ה-DVD יצא גם בגרסת דיסק הכוללת את כל תוכן הווידאו בגרסת אודיו. אתר האינטרנט הרשמי של Selena Remembered Selena, Discogs (באנגלית)
בית הכנסת של ורליץ

בית הכנסת של ורליץ הוא בית כנסת ששוכן על גבעה מלאכותית בקצה המזרחי של ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ. בית הכנסת הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו משנת 2000. הדוכס לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, חסיד עידן הנאורות, הקים את בית הכנסת בשנת 1790 כביטוי למדיניות הסובלנות הדתית שלו, אך גם כקישוט לגינותיו. בית הכנסת הקודם נהרס במהלך שיפוצה של ורליץ. בית הכנסת היה היחיד בעיירה הזעירה ורליץ, ושימש את הקהילה היהודית שלה בעידן בו יהודים התגוררו בנסיכויות הגרמניות באישורו של הנסיך (במקרה זה: דוכסות אנהלט-דסאו). בית הכנסת תוכנן על ידי פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף, אדריכל החצר של הדוכס, שעיצב אותו על פי מקדש וסטה (אנ') העתיק בטיבולי שבאיטליה. שנים עשר פילסטרים מעטרים את החלק החיצוני. דלת אחת הובילה לקומת הקרקע אל החדר שמול ארון הקודש והשנייה לגלריה החצי עגולה שנתמכה על ידי שישה עמודים בסגנון הסדר הדורי. הבימה הייתה במרכז הבניין. יש שנים עשר חלונות עגולים מתחת לקו הגג. הגג הוא חרוטי. המרתף הכיל מקווה ותנור לחימום המים. בית הכנסת הוכרז כאנדרטה לאומית בשנת 1937. למרות שהמבנה ניזוק קשות במהלך פוגרום ליל הבדולח הנאצי בשנת 1938, הצליח הנס הלרווורדן, מנהל הפארק, להציל אותו מהרס, ואיבד עקב כך את מקום עבודתו. בשנת 2003 החל שיחזור של בית הכנסת וכיום הוא משמש כמוזיאון קטן המציג את ההיסטוריה של הקהילה היהודית בוורליץ. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת של ורליץ בוויקישיתוף "About Wörlitz - Sights - Synagogue". woerlitz-information.de.
בית הכנסת בלוקסמבורג

בית הכנסת בלוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Synagog Stad Lëtzebuerg) הוא בית כנסת יהודי בעיר לוקסמבורג, לוקסמבורג. בית הכנסת בעיר נהרס על ידי הנאצים בזמן השואה. מבנה חדש נבנה לאחר המלחמה. בית הכנסת הראשון בעיר לוקסמבורג נוסד בשנת 1823 ברחוב דו פטיט-סמינייר (כיום רחוב דה לה קונגרס). הרב שמואל הירש כיהן כרב הראשי הראשון בשנת 1843. בית הכנסת עבר למיקום אחר בשנת 1891 והוחלף על ידי הקונגרס דה נוטרדאם. במקום זה הותקנה אנדרטה לזכר שואת יהודי לוקסמבורג ב־17 ביוני 2018. בשנת 1894 הוקם בית כנסת חדש בפינת רחוב נוטרדאם ורחוב אלדרינגן. הוא תוכנן על ידי האדריכלים הגרמנים לודוויג לוי וצ'ארלס ארנדט, שפיקחו גם על הבנייה. בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-מורי בדומה לבית הכנסת הגדול של פירנצה. היה בו מקום ל-300 אנשים, 150 למתפללים גברים, 120 למתפללות ו-30 מושבים למקהלה ולתלמידי בית הספר. הוא נפתח ב-28 בספטמבר 1894 על ידי הרב הראשי יצחק בלומנשטיין, חברי הממשלה וחברי מועצת העיר. במאי 1941 בית הכנסת חולל על ידי הגסטפו ונהרס בהדרגה עד 1943. הקהילה התקשתה למצוא חברה שתהיה מוכנה לעשות את התיקונים הדרושים. לאחר מלחמת העולם השנייה תוכניות לבניית בית כנסת שלישי הוגשו על ידי האדריכלים ויקטור אנגלס ורנה מאילייט. חלונות בית הכנסת תוכננו על ידי פרנץ קינן. הבנייה החלה ב-12 ביוני 1951 בשדרת מונטריי. בית הכנסת נחנך ב-28 ביוני 1953 על ידי הרב הראשי צ'ארלס לרמן בנוכחות ז'אן, דוכס לוקסמבורג. בנובמבר 2018 הוצב לוח הנצחה במקום בו עמד בית הכנסת שנהרס ברחוב נוטרדאם. Laurent Moyse & Marc Schoentgen (éditeurs), 2001. La présence juive au Luxembourg du Moyen Âge au XXe siècle. Erausgi vu B'nai Brith Luxembourg. 114 S. Laurent Moyse: Introduction. S. 7-9. Jean-Marie Yante: Heurs et malheurs des établissements juifs dans le Luxembourg (XIIIe siècle-début XVIe siècle). S. 11-20. Joseph Goedert: L'émancipation de la communauté israélite luxembourgeoise et l'administration du culte dans la première moitié du 19e siècle (1801-1855). S. 21-56. (Nodrock aus Galerie 3 vun 1993, S. 345-384. Lucien Blau: Antisémitisme au Grand-Duché de Luxembourg de la fin du XIXe siècle à 1940. S. 57-70. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בלוקסמבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת בלוקסמבורג (בצרפתית) J. Goedert 2001 S. 44 Laurent Moyse 2011, S. 145. De Verkafspräis louch bei 20.000 Lëtzebuerger Frang. Den Deel vun der Ënneschtgaass dee vum Boulevard Royal bis bei d'Chimaysgaass geet, huet deemools rue Marie-Thérèse geheescht - net ze verwiessele mat der avenue Marie-Thérèse. De weideren Deel vun der Ënneschtgaass bis bei d'Kathedral war d'rue Notre-Dame. Dat gesäit een ë. a. gutt op dësem Plang vun 1890. Plack (2018) op der Fassade vum Ministère de l'éducation nationale et de la formation professionnelle Laurent Moyse 2011, S. 186. "9 novembre 1938 - 2018 : L'ancienne synagogue de la rue Notre-Dame commémorée". RTL 5minutes. 10 בנובמבר 2018. נבדק ב-2020-06-03. {{cite journal}}: (עזרה)
פתאום אבא

פתאום אבא (בספרדית: Soltero con hijas) היא טלנובלה מקסיקנית, משנת 2019 בכיכובם של ונסה גוזמן וגבריאל סוטו. ניקו הוא רווק שלא מאמין באהבה ובנישואים. שכנתו ויקטוריה רוצה להקים משפחה, אבל היא אינה יכולה ללדת, וצערה גובר כשבעלה לעתיד מבטל את חתונתם יום לפני האירוע. ניקו קשור לאחותו כריסטינה ולשלוש בנותיה(קמילה, אלכסה וסופיה). כאשר אחותו ובעלה נהרגים בתאונת דרכים ניקו, בן משפחתן היחיד, לוקח אותן אליו. אין לו מושג כיצד לעשות זאת וויקטוריה עוזרת לו. ניקו לומד בדרך זו על ערכן של משפחה ואהבה. "פתאום אבא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פתאום אבא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פתאום אבא, בערוץ ויוה ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוז'י בארשוני

רוז'י בארשוני (במקור רוזה זוננשיין, בהונגרית: Bársony Rózsi; בודפשט, 5 ביוני 1909 – וינה, 28 במרץ 1977) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה. רוז'י זוננשיין התחילה את הקריירה שלה כשחקנית ילדה, ואחר כך למדה משחק בבית הספר למשחק של סידי ראקושי. בין השנים 1925–1931 הייתה שחקנית של תיאטרון קיראי. תחילה הייתה חברת מקהלה, ואחר כך קיבלה תפקידים קטנים או גדולים יותר. בשנת 1929 הופיעה גם בתיאטרון ההונגרי עם בעלה, אוסקר דנש (מקודם: דויטש). הם יצאו ביחד למסע הופעות אירופאי ואמריקאי בשנת 1932 וזכו להצלחה בעיקר עם אופרטות הונגריות ובמיוחד עם האופרטה של פאל אברהם "נשף בסאבוי". בשנת 1934 שיחקה בארשוני בתיאטרון האופרטה של בודפשט, בשנת 1935 שוב בתיאטרון ההונגרי, בשנת 1936 שוב בתיאטרון האופרטה של בודפשט ובשנים 1936–1937 בתיאטרון קיראי, בשנת 1938 עבדה ב"תיאטרון שדרת אנדראשי" (Andrássy úti Színház). בתקופת מלחמת העולם השנייה היא לא יכלה להופיע בשל יהדותה והחוקים האנטי-יהודיים, (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) אחרי המלחמה בשנת 1945 עלתה על במה רק לעיתים רחוקות. היא התיישבה בווינה ב-1948, שיחקה לעיתים קרובות בהונגריה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הופיעה בעיקר בטלוויזיה ועל במות חוץ פתוחות. מספר הופעות הבכורה שלה שנרשמו במאגר התיאטרון: 2 בז'י (בלה זרקוביץ: הכינור שלי נשבר) איציקה (פאל אברהם: ויקטוריה) זיזי (לאיוש לאייטאי: האם החכמה) שטפי (אלברט סירמאי: אלכסנדרה) דייזי פארקר (פאל אברהם:נשף בסאבוי) קאטו (מיהאי אייזמן: אני ואחי הקטן) גינגי (פאל אברהם: 3 : 1 לטובת האהבה) שתיקה קטלנית (1918) האחות מריה (1929) הנוכל הקשיש (1932) נשף בסאבוי (1934) תנו מקום לקשישים (1934) שלום, בודפשט! (1935) הבעל הנושך (1937) ויקי (1937) 3 : 1 למען האהבה (1937) שום דבר לא קרה.... (סרט טלוויזיה) Ein Toller Einfall (1932) Ein Bißchen Liebe für Dich (1932) Walzerkrieg (1933) Liebe muß verstanden sein (1933) Salto in die Seligkeit / Ein sonntag im sommer in Wien (1934) Ende schlecht, alles gut (1934) Dschainah, das Mädchen aus dem Tanzhaus (1935) Die entführte Braut (1938) Scherben bringen Glück (1957) Antónia (1965) בעלה השני, אחרי מות אוסקר דנש בעלה הראשון, ג'ורי שוסטק, ייסד את פרס "טבעת הזיכרון של בארשוני רוז'י", פרס כבוד, שהזוכה בו נבחר אחת לשנתיים מאז 1981 בהצבעה חשאית, והפרס מוענק ביום האופרטה ההונגרי (מאז 2002, הפרס מוענק ב-24 באוקטובר ביום ההולדת של אמריך קלמן). מדיה וקבצים בנושא רוז'י בארשוני בוויקישיתוף רוז'י בארשוני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוז'י בארשוני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוז'י בארשוני, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוז'י בארשוני, באתר Discogs (באנגלית) ספריית שחקנים לקסיקון התיאטרון ההונגרי. ISBN 963-05-6635-4 לקסיקון ביוגרפי הונגרי. "Mai születésnapos: Bársony Rózsi, a világhírű és fájdalmas történetű zsidó operettszínész | Mazsihisz". mazsihisz.hu (בהונגרית). שאילתא מ-31 באוקטובר 2011 http://jelesnapok.oszk.hu/prod/unnep/a_magyar_operett_napja
לאופולד לופלר

לאופולד לופלר, (בפולנית: Leopold Löffler‏; 27 באוקטובר 1827 – 6 בפברואר 1898) היה צייר ריאליסטי פולני של התקופה הרומנטית המאוחרת. הוא היה צייר פופולרי במחצית השנייה של המאה ה-19 כשפולין הייתה מחולקת ותחת שלטון זר. לאופלר נולד ב־27 באוקטובר 1827 בז'שוב בזמן השליטה האוסטרית, בנו של קצין מינהלי יאן לופלר ואשתו דומיסלה לבית דוברובסקה. אביו היה מנהל משרד בעיר לפני שהעביר את משפחתו ללבוב במטרה להיכנס לתפקיד מזכיר המחוז. ליאופולד למד בבית הספר ברדימנו, שם היה דודו פיליפ לופלר מנהל. עם סיום לימודיו הוא נרשם למחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת לבוב. בערך באותה תקופה הוא גילה מחדש את התעניינותו בציור ובשנת 1845 עזב את פולין המחולקת לווינה, כדי להמשיך בלימודיו באקדמיה לאמנויות שם. במשך 30 השנים הבאות גר לופלר מחוץ לפולין, בעיקר באוסטריה, אך גם במינכן ובפריז, שם המשיך את לימודיו באקדמיות המקומיות לאמנות. גליציה, בה התגוררה משפחתו, הפכה למחוז המזרחי ביותר של האימפריה ההבסבורגית. לופלר החל קריירה מצליחה כאמן, וצייר סצינות קרב עבור הארכידוכס רודולף בין שאר המשימות היוקרתיות. עבודתו זכתה להערכה רבה על ידי אנשי החצר של פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה. בשנת 1866 הפך לחבר באקדמיה לאמנויות בווינה. עם זאת, לופלר עזב את בירת האימפריה לקרקוב בשנת 1877, לאחר שהוזמן על ידי יאן מטייקו לכהן כפרופסור בבית הספר לאמנויות יפות. המוסד התרחב בשנת 1873 כמוסד עצמאי להשכלה גבוהה. בין תלמידיו הבולטים היו אמני העתיד של תנועת פולין הצעירה, כולל סטניסלב ויספיאנסקי, ליאון קובלסקי וּויצ'ך וייס. הוא נפטר בקרקוב ב־6 בפברואר 1898 בגיל 70. אף על פי שליאופולד לופלר החשיב את עצמו כתומך גדול בחופש ובריבונות לאומית, לפחות חלק מעבודותיו שצוירו לחצר המלכות האוסטרית מהללות גם את הניצחונות הצבאיים של ההבסבורגים על מדינות פחות ברות מזל. בשנת 1860 הפיק לופלר ציור זירת קרב עבור הארכידוכס רודולף, שהראה את הקיסר המנצח רודולף הראשון מגרמניה בשנת 1278, שהשמיד את השליט הצ'כי אוטוקאר השני של בוהמיה בקרב על מרצפלד. הקרב הוכרע עקב מתקפה מהמארב, מעשה לא מכובד לפי כללי האבירות. ההפסד לקח את תקוות החופש הצ'כית במשך מאות שנים. תיאורים אמנותיים כאלה, המונעים אידאולוגית של ההיסטוריה האימפריאלית של אוסטריה-הונגריה לא תרמו לפופולריות של לופלר בארץ מולדתו תחת שליטה זרה. מדיה וקבצים בנושא לאופולד לופלר בוויקישיתוף לאופולד לופלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Loeffler, Leopold (1827-1898), web.archive.org, ‏2012-02-02 Leopold Loeffler z Radymna - piewca polskiego sarmatyzmu., archive.is, ‏2013-04-16 "Leopold Löffler" (ארכיון)
רותם חטואל

רותם חטואל (נולד ב-12 באפריל 1998) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל. חטואל נולד וגדל בחצור הגלילית, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. מגיל תשע עד גיל 14 גדל והתחנך בקבוצת הנוער של מכבי חיפה, ממנה עבר לקבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה. ב-22 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 2–3 להפועל רעננה. ב-30 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–4 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו. ב-29 בינואר 2019 עבר בהשאלה להפועל עכו מהליגה הלאומית. ב-8 באוגוסט 2019 חתם חטואל בהפועל רמת השרון, אך כחודש וחצי לאחר מכן שוחרר וחתם בהפועל אום אל-פחם. ב-6 בפברואר 2020 חתם במכבי אחי נצרת, ובאותה עונה הבקיע שמונה שערים בכל המסגרות. ב-12 באוגוסט 2020 חזר חטואל לליגת העל כאשר חתם בהפועל באר שבע. במהלך העונה היה שותף לעלייתה של הקבוצה בשלב הבתים בליגה האירופית והבקיע את שער הניצחון במשחק מול הקבוצה הצרפתית ניס. ב-20 ביוני 2022 האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוספות. חטואל רשם חמש הופעות במדי נבחרת נוער ב' של ישראל עד גיל 18, ושתי הופעות במדי נבחרת הנוער עד גיל 19. ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על-ידי המאמן הלאומי אלון חזן, וב-27 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב במשחק הידידות מול מלטה, שהסתיים בהפסד בחוץ 1–2. הפועל באר שבע גביע המדינה: 2021/22 אלוף האלופים: 2022 רותם חטואל, ברשת החברתית אינסטגרם רותם חטואל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל רותם חטואל, באתר Transfermarkt רותם חטואל, באתר Soccerway רותם חטואל, באתר WorldFootball.net רותם חטואל, באתר National Football Teams רותם חטואל, באתר FootballDatabase.eu שמעון אלבז, היהלום הבא של איזי שרצקי, באתר ynet, 24 במרץ 2017 יגאל גולדשטיין, ‏שרצקי: "נמאס לי מכדורגל, אבל אין ברירה", באתר ערוץ הספורט, 29 בינואר 2019 יגאל גולדשטיין, ‏רותם חטואל חתם ל-3 עונות ברמת השרון, באתר ערוץ הספורט, 8 באוגוסט 2019 איציק כלפי, ‏רותם חטואל חתם בהפועל באר שבע ל-3 עונות, באתר ONE‏, 12 באוגוסט 2020 הפועל באר שבע החתימה את רותם חטואל לשלוש שנים: "אתן מעצמי 100 אחוז", באתר וואלה, 12 באוגוסט 2020 ליאב נחמני, הפועל באר שבע נפרדה מאירופה עם 0:1 על ניס, באתר ישראל היום, 10 בדצמבר 2020 יניב טוכמן‏, חטואל האריך חוזה, באר שבע הודיעה: "מליקסון מרגיש מצוין", באתר וואלה, 20 ביוני 2022 ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il דורון בן דור, ‏פורסם סגל הנבחרת למלטה: שבירו וחטואל בפנים, באתר ONE‏, 25 בספטמבר 2022 הצעירה חגגה, הבוגרת התבזתה: נבחרת ישראל הפסידה 2:1 למלטה, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2022
לוק נוריס (שחקן)

לוק נוריס (באנגלית: Luke Norris; נולד ב-3 ביוני 1985) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ד"ר דווייט אניס בסדרה "פולדארק". נוריס נולד ברומפורד שבצפון לונדון. הוא נשוי לשחקנית ג'ואנה הורטון, ולהם שני ילדים. ב-2008 הופיע נורטון בתפקיד קטן בסרט "הדוכסית". בטלוויזיה השתתף בתפקידי אורח בסדרות כגון "קרועים", "סקינס" ו-"Our World War". ב-2015 החל לגלם את דמותו של הרופא ד"ר דווייט אניס בסדרה "פולדארק", והופיע בה עד שנת 2019. לוק נוריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Boudicca Fox-Leonard, ‏Poldark's Luke Norris: 'I’m not here to take my shirt off', The Telegraph, 18 August 2016
אוסקר דנש

אוסקר דֵנֵש (במקור דויטש, בהונגרית: Dénes Oszkár; מדיארקסי, 8 במאי 1891 – טרנטו, איטליה, 2 ביולי 1950) היה שחקן יהודי-הונגרי וזמר אופרטה. אוסקר דנש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף דויטש, סוחר ועמליה אדלר (1853–1920). הוא למד בגימנסיה ברחוב ברצ'אי בבודפשט. בתחילה עבד כפקיד, ואז בשנת 1919 הפך לשחקן קולנוע. ההופעת הבימתית הראשונה שלו הייתה בשנת 1921 בתיאטרון מרכז העיר, ב"קונצרט אמריקאי" בעריכת שאנדור אינצה. לאחר מכן התקבל על ידי האורפיום רויאל (Royal Orfeum) והפך חבר בתיאטרון קיראי, שם התחיל בהצגה "הכלה ההולנדית" בתפקיד ד"ר סטרצל. בין השנים 1922 לבין 1924 הופיע בתיאטראות ה"איחוד" (שכלל את התיאטראות בלהה לואיזה ותיאטרון קיראי), וכן הופיע בקברט. בשנת 1924 היה חבר גם ב"קברט דר קומיקר" (גר') בברלין. בספטמבר 1924 קראו לו בחזרה לאורפיום רויאל. במאי 1928 הוא שב להיות חבר בתיאטרון קיראי. הוא נסע ללייפציג בשנת 1930, אז כבר זכה לתהילה בינלאומית, אולי אפילו עולמית, והופיע באינספור סרטים אילמים. בזכות ידיעתו את השפה הגרמנית הוא הצליח להתבסס בגרמנית. אשתו הייתה השחקנית רוז'י בארשוני, שאיתה קיים טורניר אופרטות בחו"ל. בשנים 1936–1937 הקהל יכול היה לראות אותו מופיע בתיאטרון רויאל ובתיאטרון ארקל (בשמו באותה תקופה התיאטרון העירוני) בבודפשט. פופינל (אוסקר שטראוס: הבתולה הטיפשה) טדי לונדון (בלה זרקוביץ: הכינור שלי שבור) הרוזן מיקי (פאל אברהם: ויקטוריה) בלזסק השני. (פאל אברהם: 3: 1 לטובת אהבה) באיוס פישטה (פאל אברהם: יוליה) מוסטפא ביי (פאל אברהם: נשף בסאבוי) נקמת האישה (1918) – המפתה נשיקות אסורות (1919) לילה ושחר (1919) אתמול (1919) – מנהל מפעל מי המנצח? (1919) מעלף הנשמה I-II. (1919) – מונטבלו חלרגלי ההרים (1920) – בעל הקרקע של שבשטין טירה אנונימית I-II. (1920) סנט מיהאי (1920) פוקס הקטן (1920) – בן בלק, תכשיטן והרפתקן בניו יורק שיכרון הקרנבל (1921) – סר מורטימר טלבוט שבע מאות שנים של אהבה (1921) כבל של ניו יורק אקספרס (1921) קולומבוס (1921, סקיצה) – פרצי החכם מה אומר עלי באבא? (1928, רישום) רק לא עם אישה! (1924) 3 : 1 לטובת האהבה (1937) אגנש קניירש (עורכת ראשית), אוסקר דנש, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900, בודפשט, 1967–1969 (ברומנית) מסת"ב 9630525003 לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי. ג'רג' שקיי. בודפשט, 1994. לקסיקון המשחק ההונגרי. אלאדר שופפלין. בודפשט, איגוד השחקנים הלאומי והמכון לפנסיה, 1929. ביוגרפיה בעמוד הסרטים המדברים מדיה וקבצים בנושא אוסקר דנש בוויקישיתוף אוסקר דנש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוסקר דנש, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוסקר דנש, באתר Discogs (באנגלית) Születési bejegyzése a pincehelyi izraelita hitközség születési akv. 22/1891. folyószáma alatt Deutsch Józsefné Ádler Amália halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 630/1920. folyószáma alatt
המשפט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... המשפט – רומן מאת פרנץ קפקא המשפט (כתב עת) – כתב עת משפטי של המכללה למינהל המשפט (חיים כהן) – ספר מאת המשפטן חיים כהן המציג את עקרונות עולם המשפט המשפט (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה איטלקית שיצר אלסנדרו פברי המשפט (סרט) (אנ') – סרט קולנוע שבוים על ידי אורסון ולס בשנת 1962 משפט (פירושונים)