laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הישוב (כתב עת)

הישוב היה שבועון מדיני-ספרותי, כהגדרתו, שראה אור בשנים תרפ"ה–תרפ"ז (מספטמבר 1924 עד אפריל 1927) בתל אביב. המו"ל והעורך האחראי של שבועון "הישוב" היה יששכר-דב בר-דרורא, שגם הִרבה לכתוב בו בשמות-עט שונים, ובהם X ו-ב.ד. בערב ראש השנה תרפ"ה פרסם השבועון את מצעו הראשוני בדואר היום. שבועון "הישוב" נוסד סמוך להתארגנותה של "הפדרציה הציונית הכללית", שביקשה ללכד את הציבור שמחוץ למסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. בפתח הגיליון הראשון של "הישוב" הוצהר כי ”באים אנו לעשות ניסיון של הוצאת שבועון א-מפלגתי בא"י, מתוך הכרה שיש בזה צרך. לא נרבה בהבטחות”. אבל בגיליון האחרון של השנה הראשונה (כ"ח באלול תרפ"ה) סיכם העורך ש"הישוב", אף שאינו שייך לארגון או מפלגה, יש בו ”נטייה בולטת להמעמד הבינוני, ביחוד שביחוד להמעמד החקלאי [...] 'הישוב' השתדל לתת פה למעמד זה, שכבר נחשב במתים.” שבועון "הישוב" היווה שופר לעניינו של "המחנה האזרחי". חלק מן הכותבים, ובראשם העורך בר-דרורא, נמנו עם פעילי פדרציית הציונים הכלליים, והיו בכותבים מי שישמשו מאוחר יותר כראשי מפלגת "ההתאחדות האזרחית-לאומית" שנוסדה ב-1927, ובהם דוד איזמוז'יק, עובד בן עמ"י, זלמן דוד ליבונטין, משה סמילנסקי, זלמן אפשטיין, סעדיה שושני ויהושע סופרסקי. השבועון העניק במה לאנשי הסתדרות בני בנימין, שבר-דרורא כיהן באותה התקופה כמנהל הבנק שלה. תרמו מפרי עטם גם אנשי המושבות צבי נחמיה בוטקובסקי מחדרה ומשה איכילוב מפתח תקווה ואף אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, ובהם ירוחם פיליפ קורנגרין, צבי אליהו כהן, וולפגנג פון וייזל ובצלאל אליצדק (קלוזנר). השבועון היה מקורב לחוגי סופריו וקוראיו של "דואר היום", שבו הועסק בר-דרורא (בשמו – דרורי) כעורך האחראי. זיקתם של "הישוב" ושל בר-דרורא ל"דואר היום" באה לביטוי, בין היתר, בהגדרתו כ"שבועון מדיני-ספרותי" בדומה לכותר המשנה של "דואר היום" – "עיתון יומי מדיני ספרותי ומסחרי", וכן באימוץ כמה מחידושי הלשון של איתמר בן-אב"י, כגון "ירכתונים" (פיליטונים), שלא נקלטו במקומות אחרים. מערכת "הישוב" פעלה גם כהוצאת ספרים. במסגרתה ראו אור ספרו של י. יערי (פולסקין), "מ. דיזנגוף חייו ופעולותיו" (תרפ"ז, 1926) וכן "ביוגרפיה של סיר הרברט סמואל" מאת י. יערי (פולסקין). פרקי ספרו של אהרון אהרונסון, "עכו", לוקטו מעזבונו ופורסמו לראשונה ב"הישוב" ואחרי כן נדפסו כספר. השבועון קיים את הבטחתו לפעול בשדה הספרות. פורסמו בו שיריו של י.צ. רמון ולקטים משירי היינה בתרגום ש. בן ציון. כמו כן הופיעו בו מדור "הערות בלשניות" של י. גרזובסקי וכן סקירות ספרים מידי אברהם כהנא. ב"הישוב" ראו אור – בהמשכים – המחזות "המשיח האילם" מאת דוד פינסקי (בתרגום ק.י. סילמן) ו"חנֻכָּה" מאת ק.י. סילמן וכן פרקים מזכרונותיו של זלמן דוד ליבונטין – "לארץ אבותינו". יגאל דרורי, בין ימין לשמאל: "החוגים האזרחיים" בשנות העשרים. תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1990 היישוב (כתב עת), באתר הספרייה הלאומית יגאל דרורי, ‏התארגנות המעמד הבינוני בארץ-ישראל – נסיונות להתארגנות פוליטית בשנות העשרים, קתדרה 44, יוני 1987, עמ' 115–125 "הישוב", דואר היום, 22 בספטמבר 1924 הישוב, א' תשרי תרפ"ה, 1924
אלכסנדר שייחט

אלכסנדר שַייחֶט (ברוסית: Александр Шайхет; בכתב לטיני: Alexander Schaichet;‏ 23 ביוני 1887 – 19 באוגוסט 1964) היה מנצח וכנר שווייצרי יהודי ממוצא אוקראיני. שייחט נולד ב-1887 בעיר ניקולאייב שבדרום-מערב רוסיה (כיום אוקראינה) במשפחה יהודית, בנם של ברטה לבית גַאוּברג וחיים שייחט. למד נגינה בכינור בקונסרבטוריון באודסה עד 1906, אז נסע לגרמניה ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בלייפציג. עם סיום לימודיו ב-1910 כיהן כקונצרטמייסטר וכנר ראשון של התזמורת של יינה וכמורה לכינור בקונסרבטוריון של העיר, עד שב-1914 היגר לשווייץ. הוא התיישב בעיר ציריך. הִרבה להופיע כנגן, וניהל את המחלקה לכינור באקדמיה למוזיקה בציריך. ב-1920 ייסד את התזמורת הקאמרית השווייצרית, וניהל אותה עד 1943. ב-1919 נישא שייחט לאירמה לווינגר (Löwinger;‏ 1895–1988), פסנתרנית ילידת בודפשט. ב-1962 זכה שייחט במדליית האנס-גאורג נגלי על פועלו המוזיקלי (Hans-Georg Nägeli-Medaille für Verdienste um das musikalische Schaffen) מטעם העיר ציריך. שייחט נפטר בציריך ב-1964, בגיל 77. ארכיונם של אלכסנדר ואירמה שייחט שמור בספרייה המרכזית של ציריך. Verena Naegele, Franz-Liszt-Gesellschaft Schweiz-Japan (Hrsg.); mit Beiträgen von Richard Frank und Walter Labhart, Irma und Alexander Schaichet. ein Leben für die Musik, Zürich: O. Füssli, 1995. ISBN 9783280023129 מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר שייחט בוויקישיתוף אלכסנדר שייחט באתר WorldCat Identities כריסטוף באלמר, ‏אלכסנדר שייחט, באתר המילון ההיסטורי של שווייץ, בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית שייחט, אלכסנדר ואירמה באתר הספרייה המרכזית של ציריך (בגרמנית) (ביוגרפיה ותצלום משותף) אלכסנדר שייחט, אנציקלופדיה היהודית הרוסית (ברוסית) כריסטוף באלמר, ‏אירמה שייחט, באתר המילון ההיסטורי של שווייץ, בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית . שייחט, אלכסנדר ואירמה באתר הספרייה המרכזית של ציריך.
שייחט

שַייחֶט (ברוסית: Шайхет) הוא שם משפחה רוסי. האם התכוונתם ל... אלכסנדר שייחט – כנר ומנצח יהודי שווייצרי ארקדי שייחט – צלם ועיתונאי יהודי סובייטי רצח אולג שייחט – רצח על רקע לאומני של חייל צה"ל על ידי ערבים-ישראלים ב-2003
לאבוצ'קין La-7

לאבוצ'קין La-7 (ברוסית: Лавочкин Ла-7) היה מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. המטוס פותח על ידי המשרד לתכנון ניסויי של סמיון לאבוצ'קין. המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1944 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה וזמן קצר אחריה. ה-La-7 פותח כתחליף למטוס הקרב La-5. ה-La-7 היה מטוס חד מנועי, הבנוי כולו מעץ והונע על ידי מנוע מקורר אוויר, בעל הספק של 1850 כ"ס. מנוע זה אפשר ל-La-7 להגיע למהירות טיסה הגבוהה בכ-50 קמ"ש לעומת קודמו, La-5. כמו כן גם קצב הנסיקה שלו היה גדול בהרבה מקודמו. החימוש העיקרי של La-7 היה זהה לקודמו - 2 תותחים בקוטר של 20 מ"מ. בנוסף לתותחים הותקנו על כנפי המטוס מתלי נשיאה לפצצות (2 פצצות של 50 או 100 ק"ג). המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי ביוני 1944, כאשר נטל חלק במבצע בגרטיון. ייצור ה-La-7 הופסק בשנת 1946 והוא הוחלף במטוס מתקדם יותר – La-9. בסך הכל נבנו 5,753 מטוסי La-7 בשנים 1944 – 1946. פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לטייסות צ'כוסלובקיות, שלחמו במסגרת הצבא האדום. המטוסים ששרדו את המלחמה המשיכו לשרת בצבא צ'כוסלובקיה עד לסוף 1950. צ'כוסלובקיה ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנצאר א-שריעה (תוניסיה)

אנצאר א-שריעה בתוניסיה הוא ארגון אסלאמי-סוני הפועל בתוניסיה. בארגון חברים כ-100,000 איש. הארגון הוגדר כארגון טרור על ידי ממשלות תוניסיה, ארצות הברית, והממלכה המאוחדת. בעקבות ההפיכה בתוניסיה (2011), שוחררו הרבה אסירים פוליטיים אסלאמיסטים שנכלאו על ידי משטרו של זין אל-עאבדין בן עלי, ביניהם גם אבו איידה אל-תוניסי שהקים את הארגון "קבוצת הלחימה התוניסאית" (TCG) יחד עם טארק מערופי ביוני 2000. אבו איידה הקים את אנצאר א-שריעה בתוניסיה בסוף אפריל 2011. הארגון הקים במהירות סניף תקשורת, אל-קירואן, ופיתח מגוון אמצעי תקשורת, כולל בלוג, דף פייסבוק, וכתב עת. ארגון אנצאר א-שריעה בתוניסיה ניהל מסע תעמולה לשחרור אסירים אסלאמיסטים, ביניהם השייח' עומר עבדל-רחמן, אבו קתאדה, ותוניסאים נוספים שלחמו לצד אל-קאעידה בעיראק והיו כלואים בבתי כלא בעיראק. ארגון אנצאר א-שריעה בתוניסיה קיים כנס ארצי בעיר קירואן ב-2012. בכנס קרא אבו איידה לאסלאמיזציה של התקשורת, החינוך, התיירות וענפי המסחר בתוניסיה, כמו כן קרא להקים איגוד מקצועי אסלאמי שיתחרה באיגוד המקצועי הכללי של תוניסיה שנחשב חילוני. חברי אנצאר א-שריעה בתוניסיה לקחו חלק בקביעות בהפגנות נגד מה שהם כינו "חילול הקודש" ונחשדו במספר אירועים אלימים, אך מחוסר ראיות הארגון לא הוצא מחוץ לחוק. משרד הפנים התוניסאי האשים את הארגון בתכנון גל ההתנקשויות הפוליטיות בתוניסיה ב-2013. בין היתר הארגון תקף לכאורה: ערוץ טלוויזיה ששידר את הסרט פרספוליס באוקטובר 2011, תערוכת אמנות שנויה במחלוקת בחודש יוני 2012, ואת שגרירות ארצות הברית בעיר תוניס. הארגון מואשם גם כי התנקש בשוקרי בלעיד (שהיה מנהיג תנועת האופוזיציה 'הדמוקרטים הפטריוטים') בפברואר 2013, ובמוחמד בראהמי (שהיה המייסד של התנועה הפוליטית 'תנועת האנשים') ביולי 2013. אנצאר א-שריעה (לוב) "פוגשים את אנצאר א-שריעה התוניסאי", Foreign Policy, 8 במרץ 2013. תוניסיה מכריזה על אנצאר א-שריעה כארגון טרור, חדשות BBC, 27 באוגוסט 2012. ארצות הברית מכריזה על אנצאר א-שריעה כארגון טרור, חדשות BBC, 10 בינואר 2014. בפרסום רשמי של הממלכה המאוחדת. "האתגר הסלפי כלפי הדמוקרטיה התוניסאית המתהווה", מכון וושינגטון, 8 בדצמבר 2011. "שניים נהרגו בהתקפת פורעים על שגרירות ארצות הברית בתוניסיה", רויטרס, 14 בספטמבר 2012.
אלטנקונשטאדט

אלטנקונשטאדט היא עיר[דרושה הבהרה] ורשות מקומית במחוז ליכטנפלס, במדינת בוואריה שבגרמניה. העיר שוכנת על גדתו הדרומית של נהר המיין, כשמעברו השני של הנהר יושבת העיר בורגקונשטאדט. מדיה וקבצים בנושא אלטנקונשטאדט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלטנקונשטאדט ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריו גראנדה (עיר)

ריו גראנדה (בספרדית: Río Grande) היא עיר בפרובינציית טיירה דל פואגו בארגנטינה. ריו גראנדה נמצאת בחוף הצפון-מזרחי של האי הגדול של ארץ האש, בקרבת המקום בו נשפך נהר ריו גראנדה לים ארגנטינה. בעיר מתגוררים למעלה מ-66,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר מבחינת אוכלוסייה בפרובינציית טיירה דל פואגו. במקום בו נמצאת היום ריו גראנדה הייתה בעבר התיישבות של בני הסלקנם, תושבים ילידים בפטגוניה. ההתיישבות המודרנית הראשונה באזור הייתה מחנה זמני שהוקם ב-1883 על ידי ארגנטינאים שבאו לחפש זהב. בין 1886 ו-1887 יוליוס פופר סייר באזור ולאחר מכן הוא פרסם תוכנית להקמת עיירת חוף במקום בשם "אטלנטה", אך היא לא יצאה לפועל. ב-1893 הוקם בקרבת המקום בו נמצאת העיר מיסיון בשם "נואסטרה סניורה דה לה קנדלריה". בשנים שלאחר מכן נוצרו במקום מבנים נוספים עד שב-11 ביולי 1921 נשיא ארגנטינה איפוליטו איריגוז'ן הכריז על הקמת "המושבה החקלאית של ריו גראנדה", אשר ממנה התפתחה העיר. הודות לערבה מרובת העשב בה ריו גראנדה נמצאת, גידול מקנה היה מקור פרנסה חשוב לתושבי העיר מהקמתה ועד להווה. באזור מגדלים בעיקר בקר וכבשים. הדבר גם הוביל להתפתחות של תחומים הקשורים למקנה, כמו התפתחות תעשיית הצמר. בשנות ה-50 של המאה ה-20 התגלו באזור מצבורים של נפט וגז טבעי, וכיום הם מהווים חלק נכבד מהכלכלה של העיר. ב-1972 ממשלת ארגנטינה התחילה להעניק הקלות מס למפעלים בטיירה דל פואגו, במטרה לעודד את ההתיישבות בפרובינציה. בעקבות כך נפתחו באזור ריו גראנדה מפעלים רבים והיא הפכה לבירה התעשייתית של הפרובינציה. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור רמון טרחו נואל, שנמצא במרחק של 5 קילומטרים צפון-מערבית לעיר. הנמל מציע בעיקר טיסות לערים מרכזיות בארגנטינה. העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 3, שחלקו בטיירה דל פואגו מקשר אותה מצד אחד עד לאושואיה, בירת הפרובינציה, ומצד שני למקום בו יוצאות מעבורות לחלק היבשתי של הכביש בפרובינציית סנטה קרוס. בכביש פועלים אוטובוסים שמקשרים את ריו גראנדה ליישובים האחרים בטיירה דל פואגו. מדיה וקבצים בנושא ריו גראנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריו גראנדה
אביר קודש

אביר קודש (בלועזית: פָּלָדִין) הוא אביר דתי שנלחם למען האמונה או הממסד הנוצרי. דמות אביר הקודש הופיעה בהיסטוריה בעיקר בימי הביניים ומסעי הצלב ובימינו מופיעה במגוון רחב של ספרים, סרטים, משחקי מחשב, משחקי וידאו, הצגות, תוכניות טלוויזיה, משחקי תפקידים ועוד. לפי ההקשרים השונים מונח זה מתורגם כ-Knight, Champion, Crusader, Templar או Paladin. מסדרים נוצריים צבאיים קמו בעיקר הודות למסעי הצלב. מסדרים אלה אורגנו כמו מסדרי נזירים והיו כפופים לאפיפיור בלבד. פעילותם הצבאית העיקרית הייתה באזור ארץ הקודש בהגנה על צליינים ושמירה על דרכי המסחר. הם סייעו לממלכת ירושלים להתגונן בפני המוסלמים ואף על פי שהיו הכוח הצבאי הממושמע והחזק ביותר של הנוצרים, לא הצליחו למנוע את נפילתה של ממלכת ירושלים. במאות שאחרי נפילת הממלכה עסקו מסדרי האבירים בעיקר בבנקאות ובמלחמה בשודדי הים שבאגן הים התיכון. המסדרים המפורסמים: מסדר אבירי היכל שלמה (טמפלרים) מסדר אבירי יוחנן הקדוש (הוספיטלרים) המסדר הטבטוני אביר הקודש המכונה גם פלדין, הוא סוג של מקצוע במשחק מבוכים ודרקונים. אביר הקודש הוא איש קרבות בדומה ללוחם אך הוא ניחן ביכולת הטלת לחשי קודש ומספר יכולות על-טבעיות נוספות הקשורות לתמיכה בחבריו לקבוצה והבסת הרוע. לדוגמה, אביר קודש שולט בנשק כבד, ומסוגל לגרש אל-מתים, לרפא במגע ולהסיר מחלות. אבירי הקודש מקדישים את חייהם למלחמה ברוע, לרוב במסגרת מסדר דתי, לכן נטייתם חייבת להיות סדר-טוב. אבירי השולחן העגול המופיע באגדות המלך ארתור הם אבירים אציליים ואנשי כבוד שנשבעו להילחם למען הטוב, לשמור על הצדק ולהגן על ממלכתו של המלך ארתור. מסדר אבירי סולאמניה המופיע ביקום הבדיוני של סדרת ספרי "רומח הדרקון" הוא מסדר אבירי קודש המשרת את אל הטוב פלאדין. מסדר אבירי הג'דיי בסרטי "מלחמת הכוכבים" מזכיר מאוד באופיו את תדמית אביר הקודש הקלאסי.
מועצת הפסיכולוגים

מועצת הפסיכולוגים היא גוף סטטוטורי במדינת ישראל שתפקידו הוא לייעץ לשר הבריאות בנושאים הנוגעים לעיסוק בפסיכולוגיה ועל יישום חוק הפסיכולוגים וקביעת מדיניות, כללי אתיקה ועוד בנושאי הפסיכולוגיה בישראל. המועצה פועלת מכוח פרק ו' לחוק הפסיכולוגים. שר הבריאות או מי מטעמו הוא יושב ראש המועצה. מועצת הפסיכולוגים מורכבת מ-27 חברים: שר הבריאות או מי מטעמו - יושב ראש המועצה. ארבעה נציגים מפקולטות לפסיכולוגיה באוניברסיטאות מטעם המועצה להשכלה גבוהה. שלושה נציגים אשר שניים מהם הם פסיכולוגים לשרי הבריאות, החינוך והתרבות והפנים. נציג אחד לכל אחד משרי הביטחון, הרווחה, האוצר והקליטה. שמונה נציגים נוספים שממונים על ידי שר הבריאות בהמלצת ארגון מייצג כלשהו, או שמונה נציגים מטעמו, אם לא הומלצו 8 נציגים אחרים. הסתדרות הפסיכולוגים בישראל אתר האינטרנט הרשמי של מועצת הפסיכולוגים ליצמן התעקש, ומינה את פרופ' יואל אליצור לראש מועצת הפסיכולוגים, באתר הארץ, 5 במרץ 2010 הפסיכולוגים הקליניים: לפטר את יו"ר המועצה, באתר הארץ, 21 בינואר 2011
וייט פליינס

וייט פליינס (באנגלית: White Plains) היא בירת מחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק שבארצות הברית. היישוב ממוקם בדרום-מרכז מחוז וסטצ'סטר, כאשר אזור מרכז העיר של וייט פליינס נמצא כ-11 קילומטרים מזרחית לנהר ההדסון. העיר גובלת בצפון בעיר של נורת' קאסל, מצפון וממזרח בעיר האריסון, בדרום בעיר סקרסדייל, ובמערב בעיר גרינבור. על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2000 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 53,077 תושבים, 20,921 משקי בית, ו-12,704 משפחות. צפיפות האוכלוסייה באותה העת הייתה 2,091.1 אנשים לקילומטר מרובע. 64.93% מהתושבים הם לבנים, 15.91% אפרו-אמריקאים, 4.5% אסייתים, 0.34% אינדיאנים, 10.37% מגזע אחר ו-3.88% משני גזעים או יותר. בשנת 2010, המגזין ביזנסוויק ציין כי וייט פליינס היא אחת הערים בעלות הצמיחה המהירה ביותר בארצות הברית. העיר משתרעת על שטח של כ-25.6 קילומטרים רבועים, מתוכם 25.4 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-0.2 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 154 מטרים מעל פני ים. תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בוייט פליינס כוללים את: ג'יימס ויטמור (נולד ב-1922), שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס הטוני. נולד בוייט פליינס. ארט מונק (נולד ב-1957), שחקן פוטבול אמריקני לשעבר. נולד בוייט פליינס. בריאן ברטון (הידוע בכינויו דיינג'ר מאוס) (נולד ב-1977), מוזיקאי, פזמונאי ומפיק. נולד בוייט פליינס. צ'אנינג פריי (נולד ב-1983), כדורסלן המשחק בעמדת הפורוורד/סנטר בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. נולד בוייט פליינס. מארק צוקרברג (נולד ב-1984), יזם אינטרנט יהודי אמריקאי. המייסד של אתר הרשת החברתית הפופולרית "פייסבוק" אשר מכהן כנשיא והמנכ"ל של חברת פייסבוק. נולד בוייט פליינס. מדיה וקבצים בנושא וייט פליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וייט פליינס (באנגלית) וייט פליינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וייט פליינס (ניו יורק), דף שער בספרייה הלאומית America's Fastest-Growing Cities 2010: Fastest-growing city in New York: White Plains - BusinessWeek
מנטל

האם התכוונתם ל... אישים: גדעון מנטל – פלאונטולוג בריטי ג'ו מנטל – שחקן אמריקאי הילרי מנטל – סופרת בריטית מיקי מנטל – שחקן בייסבול אמריקאי אחר: תקרית מנטל – מפגש מהסוג הראשון לכאורה מנטל (סדרת טלוויזיה) (אנ') – סדרה של רשת פוקס ששודרה ב-2009 מנטול
אוזי

אוֹזִי (באנגלית: Aussie, בארצות הברית ובאנגליה מבוטא: אוסי) היא כינוי סלנגי בו משתמשים האוסטרלים, לכנות את עצמם. באירועי ספורט ואחרים, משמשת המילה כשהיא נאמרת שלוש פעמים ברציפות ("אוזי, אוזי, אוזי") כקריאת עידוד. לעיתים קרובות משמש הביטוי כתיאור לאוסטרליה עצמה (I'm in Aussie). האוסטרלים ידועים כחובבי סלנג, ועל אף ששפתם הרשמית היא אנגלית, הם משתמשים בביטויים רבים, אשר לא יהיו נהירים לדובר אנגלית מצוי. האוסטרלי אינו רואה במילה "אוזי" כינוי גנאי, והוא משתמש בה כלפי עצמו, בני עמו, מולדתו וחיות המחמד שלו. מהמילה אוזי נגזרו ביטויים נוספים כגון: אוזי קוזי - בגד ים אוסטרלי מסורתי, המתייחד בהיותו מינימליסטי ביותר, כזכר לימים בהם האוסטרלים שחו בים כשהם עירומים. אוזי פוטבול - משחק כדורגל אוסטרלי, בעל כללי משחק ייחודיים. כגון: כל שחקן רשאי להיות במשך המשחק, בכל מקום על פני המגרש. השחקנים רשאים להשתמש בכל אחד מאברי גופם כדי להזיז את הכדור. מותר להחזיק בכדור ביד, אך ורק תוך כדי כדרורו, או תוך כדי נגיעות עם הכדור בקרקע. אצטדיון אוזי - (ידוע בשם: Sydney Football Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במור פארק שבסידני בירת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. האצטדיון היה מגרש הבית של הקבוצות סידני רוסטרס, אן אס דבל יו וואראטאז' סאות' סידני רביטוס, ובמשך השנים התקיימו בו משחקים מפורסמים. אוזי מותג - מותג קוסמטיקה בינלאומי, המתמקד בסדרת מוצרים לטיפוח השיער. המותג המשווק עד היום כמוצר אוסטרלי, בשל חלק ממרכיביו הטבעיים שמוצאם באוסטרליה, אך כבר משנת 2003 הוא מיוצר על ידי התאגיד הבינלאומי האמריקני פרוקטר אנד גמבל, אשר רכש את המותג. כדי להשוות למותג חזות אוסטרלית, הלוגו שלו הוא בדמות קנגורו. שֶׁפרד - כלב רועים אוסטרלי. מכונה אף הוא בפי האוסטרלים "אוזי". אוזי בו! - סדרת טלוויזיה צרפתית המשודרת בישראל בערוץ הופ! וערוץ לולי. Australian Language; Learning How To Speak Like An Aussie, סרטון באתר יוטיוב
מופלא הסמוך לאיש

מופלא הסמוך לאיש הוא מושג תלמודי-הלכתי, המתאר ילד הקרוב להיות בן מצוות, כלומר בן 12 לזכר או בת 11 לנקבה. לגיל זה ישנה משמעות בדיני "הפלאה" (התחומים בהם ישנה החלת חלות באמצעות דיבור), ולעניינים מסוימים מעשיו חלים כאילו היה גדול. אף על פי שמופלא הסמוך לאיש עודנו קטן, ומשכך אינו מוגדר כבר דעת האחראי למעשיו בדרך כלל, מופלא הסמוך לאיש יכול לנדור, להישבע או להקדיש וכיוצא בזה, ונדריו חלים כנדרי גדול. לאחר שנדר, יש לבדוק האם הוא יודע את משמעות הנדר ואם הוא מבין לשם מי הוא נודר או מקדיש, ואם התברר שהוא יודע את משמעות מעשיו, נדריו יהיו קיימים על אף שעדיין איננו נחשב איש עד גיל מצוות. הטעם לדין זה, הוא משום שבגיל כזה אנו יכולים לבדוק אם הילד יודע מה משמעות הנדר או ההקדש. קודם גיל זה אפילו אם הילד אומר בפירוש שהוא מבין מהו נדר, נדריו לא חלים, ולדבריו אין משמעות הלכתית. בתלמוד הבבלי ישנה מחלוקת האם אפשרותו של מופלא הסמוך לאיש לנדור היא מדאורייתא או מדרבנן בלבד. לדעת רבי יוחנן וריש לקיש, דין מופלא הסמוך לאיש הוא מדאורייתא ונלמד מן הפסוק ”כִּי יַפְלִא לִנְדֹּר” (ספר במדבר, פרק ו', פסוק ב') שכל שיודע להפליא נדרו נדר, ואילו לדעת רב כהנא, דין זה הוא מדרבנן בלבד, ואילו הלימוד מהפסוק הוא אסמכתא. מופלא כלומר ילד שאנו בודקים האם הוא יודע להפלות, כלומר להבין בדעתו לשם מי הוא נודר. משתמשים בלשון "הפלאה" כי זה לשון הפסוק בעניין נדרים: "כי יפליא לנדור". סמוך לאיש כלומר ילד שקרוב להיות בוגר. קטן בר מצווה "מופלא הסמוך לאיש", אנציקלופדיה תלמודית, כרך מא (ה'תשע"ט), עמ' שעג–תמד. הרב יעקב אפשטיין, מופלא הסמוך לאיש בהפרשת חלה, אמונת עתיך 26, כסלו תשנ"ט גיל זה מכונה בדברי חז"ל גם עונת נדרים. תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף מ"ו, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף מ"ו, עמוד א', ורש"י ד"ה כי יפליא. ראו רש"י מסכת ערכין דף ב' עמוד א' ד"ה מופלא סמוך לאיש
עומאר פאשה

עומאר פאשה (בגרמנית: Omar Pascha; בטורקית: Ömer Paşa; ‏24 בנובמבר 1806, יאניה גורה, אזור קרואטיה, האימפריה האוסטרית - 18 באפריל 1871, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית) היה קצין בכיר בצבא העות'מאני בדרגת מושיר אשר כיהן כמושל בוסניה ובהמשך השתתף במלחמת קרים. עומאר פאשה נולד ביאניה גורה אשר באזור קרואטיה כמיכאילו לאטאס. אביו שירת כקצין בצבא האימפריה האוסטרית ומיכאילו התגייס אף הוא לשורות הצבא. ב-1823, לאחר שהואשם במעילה נמלט לאזור בוסניה אשר בשליטת העות'מאנים ובהמשך, התאסלם ושינה את שמו לעומאר לוטפי. הוא התגייס לצבא העות'מאני, הוצב באזור בולגריה ובהמשך השתתף בדיכוי המרד בלבנון ובכורדיסטן. ב-1848 מונה למפקד הכוחות העות'מאניים בוולאכיה ובמולדאביה. ב-1850 מונה למושל בוסניה ובהמשך מונטנגרו. הוא גילה יחס נוקשה כלפי האוכלוסייה ודיכא כל ניסיון התקוממות. עם זאת, יחסו כלפי האוכלוסייה היהודית היה סובלני יחסית והוא אישר ליהודי סרייבו להתיישב בכל חלקי העיר. עומאר פאשה פיקד בהצלחה על כוחות עות'מאניים במהלך מלחמת קרים ובהמשך מונה למושל בגדאד. ב-1861, פיקד על הכוחות העות'מאניים במהלך העימות עם נסיכות מונטנגרו. ב-1864 הועלה לדרגת מושיר ופיקד על חיל מצב שהוצב במונאסטיר. במסגרת זו פיקד על דיכוי מרד בכרתים. ב-1868, מונה לתקופה קצרה לתפקיד שר המלחמה העות'מאני. עומאר לוטפי פאשה הלך לעולמו ב-1871 בקונסטנטינופול והוא בן 64 שנים. מדיה וקבצים בנושא עומאר פאשה בוויקישיתוף מצבם המשפטי של יהודי בוסניה והרצגובינה בתקופה העות'מאנית, באתר הקהילה היהודית של סרייבו.(בסרבו-קרואטית) וב(באנגלית). עומר פאשה - ביוגרפיה, באתר www.biolex.ios-regensburg.de (בגרמנית).
המרכז הלאומי להוריקנים

המרכז הלאומי להוריקנים של ארצות הברית (באנגלית: National Hurricane Center; בראשי תיבות: NHC) הוקם ב-1965. המשרד הראשי ממוקם באוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית (FIU) שבמיאמי. המרכז הוא חטיבה של שרות מזג האוויר הלאומי (באנגלית: National Weather Service או NWS, נקרא בעבר Weather Bureau) האחראית על ניטור וייצור תחזיות על מערכות מזג אוויר בחוגים בתחומים בין קו האורך 0 (Prime meridian) לבין קו האורך 140 מערב (140th meridian west) וקו הרוחב 30. יחידת ה "Tropical Analysis and Forecast Branch (או TAFB)" מוציאה תחזיות ועדכוני מזג אוויר ימיים שוטפים. לחטיבה אגף טכנולוגיה בשם "Technology and Science Branch" המבצע אינטגרציה עם טכנולוגיות חיצוניות והטמעתם בארגון. יחידת ה "Chief, Aerial Reconnaissance Coordination, All Hurricanes" (או CARCAH) מוציאה מטוסים למחקר ותפעול אל תוך ציקלונים בזמן עונת ההוריקנים האטלנטית (Atlantic Hurricane Season) וכן באירועי מזג אוויר קיצוניים כמו סופות שלגים ומערבולות פולאריות קשות. המחקר מתבצע תחת פרויקט ה "Hurricane Forecast Improvement Project" (או HFIP) ויוזמת "Joint Hurricane Test Bed" (או JHT). מדיה וקבצים בנושא המרכז הלאומי להוריקנים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הלאומי להוריקנים (באנגלית) המרכז הלאומי להוריקנים, ברשת החברתית פייסבוק המרכז הלאומי להוריקנים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז הלאומי להוריקנים, סרטונים בערוץ היוטיוב המרכז הלאומי להוריקנים, הבלוג הרשמי
קתרין המלין

קתרין המלין (באנגלית: Catherine Hamlin;‏ 24 בינואר 1924 – 18 במרץ 2020) הייתה גינקולוגית אוסטרלית ומומחית בטיפול בנשים הסובלות מפיסטולה. המלין, בתם של תאודור ואלינור ניקולסון, גדלה בפרבר של העיר סידני באוסטרליה. ב-1946 סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת סידני והתמחתה בגינקולוגיה. יחד עם בן זוגה, רג'ינלד המלין (1908–1993), רופא מניו זילנד, ענתה לקול קורא להקמת בית ספר למיילדות באדיס אבבה שבאתיופיה והם עברו למדינה ב-1959. במהלך שהותם נחשפו לבעיית הפיסטולה הנפוצה בקרב נשים אפריקאיות, למדו את התחום והחלו לבצע ניתוחים מתקנים בבית החולים. ב-1974 הקימו בני הזוג בית חולים ייעודי לטיפול בבעיית הפיסטולה ומאז טיפל המוסד במעל 30,000 נשים. מדי שנה מבצע בית החולים כ-2,500 ניתוחים ללא תשלום לטיפול בפיסטולה. בני הזוג המלין ובית החולים זכו בהוקרות רבות על פעילותם, בהם פרס הקיום הנכון ב-2009, מסדר אוסטרליה ב-1983 (חברה) ו-1995 (עמיתה), אזרחית כבוד של אתיופיה ב-2012. ב-2004 יצאה לאור אוטוביוגרפיה מאת המלין, "The Hospital by the River: A Story of Hope". המלין מתה ב-18 במרץ 2020. מדיה וקבצים בנושא קתרין המלין בוויקישיתוף אתר בית החולים לטיפול בפיסטולה קתרין המלין באתר אוניברסיטת סידני קורות חיים באתר מסדר אוסטרליה Tim Barlass, Catherine Hamlin, 'Saint of Addis Ababa', dies at 96, The Sydney Morning Herald, ‏19 במרץ 2020 (באנגלית)
קארל פאז'יק

קָארֶל פָּאזִ'יק (בצ'כית: Karel Pařík, בבוסנית: Karlo Paržik;‏ 4 ביולי 1857, וליש, בוהמיה, האימפריה האוסטרית - 16 ביוני 1942, סרייבו, מדינת קרואטיה העצמאית) היה אדריכל אשר נודע בתכנונם של כ-160 מבני מוסדות ציבור ואמנות בבוסניה שתחת האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת יוגוסלביה, מהם 70 מבנים בסרייבו ובכללם בית הכנסת האשכנזי הגדול של הקהילה היהודית. קארל פאז'יק נולד בכפר וליש אשר בחבל בוהמיה. הוא רכש תואר בהנדסה אזרחית באוניברסיטת וינה. ב-1878, סיפחו האוסטרו-הונגרים את אזור בוסניה מידי העות'מאנים ופעלו לבניית תשתיות ומוסדות ציבור ואמנות בהיקף נרחב. תהליך זה לווה בהגירת אנשי מקצוע מרחבי האימפריה לבוסניה, רובם לסרייבו. ב-1884 הגיע קרל פאז'יק לסרייבו והחל בתכנון מבני ציבור שונים. בהמשך, זכה למשרה רשמית כמהנדס אזרחי במחלקת הבינוי של השלטון המקומי בבוסניה. מבין המבנים אותם תכנן ניתן למנות את המוזיאון הלאומי של בוסניה והרצגובינה(אנ')‏(1888) ובית הכנסת האשכנזי הגדול(אנ')‏(1902). ב-1916 סיים את עבודתו כמהנדס אזרחי ובמשך שנים אחדות עסק בהוראה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת יוגוסלביה עסק פאז'יק באופן פרטי בייעוץ ותכנון אדריכלי ובמסגרת זו תכנן מבנים כגון בית "התיאטרון הלאומי של סרייבו"(אנ')‏(1921). קארל פאז'יק הלך לעולמו בסרייבו ב-1942 והוא בן 84. מדיה וקבצים בנושא קארל פאז'יק בוויקישיתוף
יאן לאוקן

יאן לאוקן (בהולנדית: Jan Luyken; 16 באפריל 1649 – 5 באפריל 1712) היה משורר, מאייר ואמן תחריטים הולנדי. לאוקן נולד באמסטרדם, שם למד את אומנות התחריט מאביו, קספר לאוקן. התחתן עם מריה בגיל 19 ונולדו להם חמישה ילדים. אחד מהם, קספרס, היה אומן תחריט גם הוא, והשאר מתו בגיל צעיר. בגיל 26 חווה חוויה דתית, שגרמה לו לכתוב שירי מוסר. אייר את מהדורת 1685 של עינויי קדושים(אנ'), ספר המתעד עדויות של קדושים נוצרים שונים לאורך ההיסטוריה, מאת Thieleman J. van Bragh. איוריו היו תחריטי נחושת, 104 במספר, מהם שרדו עד היום 30. לאוקן אייר ב-1694, יחד עם בנו, את "ספר המקצועות"(אנ'), שהכיל תיאור של מאה מקצועות תור הזהב של הולנד מהמאה ה-17. אייר גם את "תנ"ך המלחים", "Lusthof des Gemoeds", מאת Jan Philipsz Schabaalje משנת 1714. מדיה וקבצים בנושא יאן לאוקן בוויקישיתוף יאן לאוקן, הוצאתם להורג של אלכסנדר ואריסטובולוס, בניו של הורדוס, 1704. מוזיאון ישראל, ירושלים., במאמר: יעקב שביט, כיצד הפך הורדוס ממפלצת לגיבור לאומי, באתר הארץ, 14 במאי 2013 יאן לאוקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) DBNL, Jan Luyken, Des menschen begin, midden en einde · dbnl, DBNL (בהולנדית)