laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טיסה-אסלאר

טיסה-אסלאר (בהונגרית: Tiszaeszlár, תעתיק מדויק יותר של השם מהונגרית: טיסאסלאר) הוא כפר גדול במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסה-אסלאר קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,686 תושבים ובשנת 2020 חיו בו רק 2,374 תושבים. האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13. יהודים התיישבו בטיסה-אסלאר בתחילת המאה ה-19. הם התפרנסו מחכירת אדמות חקלאיות ומסחר במוצרי מזון. ערך מורחב – עלילת טיסאסלר באחד באפריל בימים שבין פורים לפסח 1882, נעלמה נערה נוצריה מבנות המקום בשם אסתר שוימושי . בכפר נפוצה שמועה שהיהודים רצחו אותה. במהלך החקירות שביקשו להוכיח "עלילת דם", המשטרה ביצעה חקירות אצל בני השוחט היהודי האחד בן שש והשני בן 14 שהיה החשוד העיקרי ולאחר שטיפות מוח וחקירות צולבות העיד הנער היהודי בן ה14 בשם מוריץ שארף, שראה במו עיניו כיצד אביו ועוד יהודים שוחטים את הנערה בבית הכנסת ואוספים את דמה. חשודים רבים נעצרו וישבו בכלא תקופה ארוכה של שנתיים ימים בתנאים קשים. יום אחד נפלטה גופה מתוך נהר הטיסה הלבושה בבגדי אותה נערה ולאחר ניתוח פתולוגי נמצא שזו אכן הנערה הנעלמת והיא בכלל התאבדה המשפט שנערך בעקבות כך בעיר נירג'האזה בקיץ 1883 ובסיומו נמצא הנער כעד שקר וכל הנאשמים זוכו ושוחררו. בסוף אפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו כל יהודי טיסאסלר בבית הכנסת. למחרת הועברו לגטו נירג'האזה, שם שוכנו בצפיפות קשה וללא מזון ומים. כעבור שבועיים נלקחו למחנה בשימאפוסטה (SIMAPUSZTA), שם מתו רבים במגפת טיפוס. בסוף מאי שולחו הנותרים למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לכפר כמה ניצולים אך הם נאלצו להמלט מפני איבת התושבים ואיומיהם. בניין בית הכנסת ובית העלמין נהרסו. במפקד קהילות הונגריה שנערך בשנת 1944 נכתב בדף קהילת טיסה-אסלאר שבקהילה יש 53 חברים, מנהיג הקהל הוא גבור גולדשטיין ואין רב לקהילה. טיסא־אסלאר בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 316–317 טיסא–אסלאר, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 178. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא טיסה-אסלאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיסה-אסלאר "טיסה-אסלאר", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת יהודי טיסהאסלאר, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" טיסה אסלר (הונגריה), דף שער בספרייה הלאומית נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי טיסה-אסלאר שנרצחו בשואה באתר יד ושם דף קהילת טיסה-אסלאר במפקד קהילות הונגריה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
התחלפות הקול

התחלפות הקול הוא תהליך המתרחש בגוף האדם בהגעתו לגיל ההתבגרות, הגורם להעמקת הקול. לפני ההתבגרות שני המינים הם בעלי גובה קולי דומה, אך במהלך גיל ההתבגרות הקול הגברי מעמיק בדרך כלל באוקטבה, בעוד הקול הנשי מעמיק בכמה טונים בלבד. אפקט דומה הוא "שבירה קולית", במהלכו קולו של אדם עובר לפתע שלא במתכוון לטון גבוה יותר (בדרך כלל פלסט) לפרק זמן קצר. הדבר יכול להיגרם משירה או דיבור בצעקות מחוץ למנעד הקול הטבעי של האדם, מתח, עייפות, מתח רגשי או שינויים פיזיים הקשורים להתבגרות. שבירה קולית שקשורה לגיל ההתבגרות נמשכת לזמן קצר, ובדרך כלל מתרחשת בתדירות נמוכה יותר כאשר האדם מגיע לבגרות מלאה. התחלפות הקול מתחילה סביב גיל ההתבגרות, והקול מתייצב בסוף ההתבגרות המינית. הוא מתחיל להשתנות מעט לפני הופעת שיער פנים. בהשפעת הורמוני המין, תיבת הקול והגרון גדלים בשני המינים, אך גידול זה בולט יותר אצל בנים מאשר אצל בנות וניתן להבחין בו בקלות רבה יותר. השינוי האנטומי גורם לקול להעמיק ולצנוח באוקטבות. מלבד הגרון, גם מיתרי הקול מתארכים ומתעבים באופן משמעותי. עצמות הפנים מתחילות לצמוח גם כן. החללים בסינוסים, באף ובחלק האחורי של הגרון גדלים, ובכך יוצרים חלל הדהוד גדול יותר בראש. ערך מורחב – קסטרטו לשינויים ההיסטוריים בגיל הממוצע שבו מתחילה ההתבגרות המינית היו השפעות עמוקות על הלחנת מוזיקה לקולות ילדים. למלחין יוזף היידן, למשל, נותר קול כשל ילד גם כשהיה בן 17. ילדים שקולותיהם לא התחלפו היו מבוקשים בעיקר במקהלות של הכנסייה, בהן לא הורשו לשיר נשים. במהלך השנים יצרו מקהלות זמרי קַסְטְרָטוֹ באמצעות סירוסם. מנהג זה הגיע לשיאו במאה ה-17 וה-18. באותה תקופה היו זמרי הקסטרטו מעורבים גם במוזיקה הכנסייתית והדתית וגם במוזיקה החילונית שהפכה נפוצה יותר ופופולרית יותר עם בואה של התקופה הקלאסית. עם השנים החלו לפחות מספר זמרי הקסטרטו, והוא צנח בחדות במהלך המאה ה-18 וה-19, עם הגעתו של עידן הנאורות, אך סירוס נערי מקהלה הוצא מחוץ לחוק באיטליה רק ב-1870. בשנת 1878 אסר האפיפיור לאו השלושה עשר על שכירת זמרי קסטרטו חדשים עבור הכנסייה. הזמר האחרון שקיבל אישור מהאפיפיור לשיר למרות היותו זמר קסטרטו היה אלסנדרו מורסקי, שהמשיך לנהל את מקהלת הקפלה הסיסטינית עד שנת 1913. "Your child's changing voice". Kidshealth.org. "Breaking voices". BBC Science. 30 באפריל 2002. נבדק ב-7 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Voice changing". The Lowdown. נבדק ב-7 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "When will my son's voice change?". About.com. Ellis, Samantha (5 באוגוסט 2002). "All Mouth and No Trousers". The Guardian. אורכב מ-המקור ב-9 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה)
סיירוס קונאו

סיירוס קונאו (באנגלית:Cyrus Cuneo;‏ 18 ביוני 1879 – 23 ביולי 1916), היה אמן, שנולד למשפחת אמנים ונגנים אמריקאים איטלקיים, גם אחיו רינאלדו קונאו (1877–1939) ואגיסטו (1890–1972), ובנו טרנס קונאו (1907–1996) הפכו לאמנים. המשפחה התגוררה בגבעת טלגרף בשכונת נורת' ביץ' שבסן פרנסיסקו. הציורים הראשונים שפרסמו את סיירוס קונאו הופיעו בעיתון איטלקי כשהיה בן 16, והוא בילה את שלוש השנים הבאות כשעבד בעיתונות סן פרנסיסקו. סיירוס קונאו התאמן כמתאגרף, והפך לאלוף במשקל זבוב במועדון האולימפי בסן פרנסיסקו בכספי הפרס שלו, יחד עם רווחים ממשרות שעסק בהם, ומכירת סקיצות, הצליח לממן נסיעה לפריז ללמוד ציור. קונאו החל את לימודיו באמנות עוד כשגר בסן פרנסיסקו, במכון לאמנות מארק הופקינס. כשנסע לפריז בשנת 1896, התאמן אצל ג'יימס אבוט מקניל ויסלר ובסופו של דבר הפך לתלמיד הראשי שלו. קונאו הקים בית ספר לרישום בשעות אחר הצהריים. לימוד ציור סקיצות ואיגרוף סייעו לקונאו לפרנס את עצמו בפריז. הטיימס כתב שלקונאו היה מבנה גוף מעולה והוא ספורטאי טוב, וכמתאגרף היה מפורסם לא רק באמריקה, אלא גם בפריז ובלונדון. קונאו התגורר במונפרנאס בפריז, בשנת 1900 כשהציג לראשונה באקדמיה המלכותית. הוא הציג שתי יצירות באותה שנה, שתיהן איורים על פי המלך ליר מאת שייקספיר. קונאו הציג גם במקומות אחרים. בעוד גרינוול מצהיר שקונאו עבר ללונדון בשנת 1902, קירקפטריק מציין כי במפקד האוכלוסין של 1901 הוא מצא מקום לינה אצל הורי אשתו לעתיד בלונדון. הוא התחתן עם האמנית נלי טניסון קונאו בלונדון ב־20 באוקטובר 1903. סיירוס קונאו היה אמן מצליח מבחינה כלכלית. במהלך מלחמת העולם הראשונה צייר נושאי מלחמה בלונדון ובמכירה פומבית של אחד מציוריו מימנו קניית שני אמבולנסים לחזית. קונאו קיבל הרעלת דם לאחר שנדקר בטעות מסיכה. הוא מת ב-23 ביולי 1916. מדיה וקבצים בנושא סיירוס קונאו בוויקישיתוף כתבי סיירוס קונאו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Sign In to The Times & The Sunday Times, account.thetimes.co.uk "Wills and Probates 1858-1996: Pages for Cuneo and the year of death 1916", probatesearch.service.gov.uk (באנגלית) Hughes, Edan Milton (1989). Artists in California, 1786-1940. San Francisco, CA: Hughes Publishing Company. p. 127 1406012, CUNEO: A Family of Early California Artists, Issuu (באנגלית) Kirkpatrick, Robert J. (2019). The Men Who Drew For Boys (And Girls): 101 Forgotten Illustrators of Children's Books: 1844-1970. London: Robert J. Kirkpatrick. Algernon Graves, The Royal Academy of Arts; a complete dictionary of contributors and their work from its foundation in 1769 to 1904, London : H. Graves and co., ltd. [etc.], 1905 Greenwall, Ryno (1905-06-14). Artists and Illustrators of the Anglo-Boer War. Vlaeberg, Western Cape, South Africa: Fernwood Press. p. 122. Cuneo Society Website, www.cuneosociety.org Brigid Peppin, Lucy Micklethwait, Dictionary of British book illustrators : the twentieth century, London : Murray, 1983, ISBN 978-0-7195-3985-5
פיליפי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פיליפי – פוליס במוקדון העתיקה חוק פיליפי – חוק בלשני אישים: אלסיה פיליפי – שחיינית איטלקייה פיליפו פיליפי – מבקר מוזיקה איטלקי פיליפ פליפה
אנדורנקטאליה

אנדורנקטאליה (בהונגרית: Andornaktálya) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-14. רבים מתושבי הכפר עוסקים בגידול גפנים וייצור יין בכפר ובעיר המחוז אגר. יהודים חיו באנדורנקטאליה במאה ה-18 ובמאה ה-19 עד לשנת 1944 אז נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה מדיה וקבצים בנושא אנדורנקטאליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדורנקטאליה עדות מוקלטת מפי ניצול שואה יליד טיסדדה נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי אנדורנקטאליה שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
Leprechaun's Dream, Pt. 1

Leprechaun's Dream, Pt. 1 הוא קטע כלי מאת הפסנתרן האמריקאי צ'יק קוריאה ולהקת הג'אז שלו Return to Forever, שהופיע כחלק מהאלבום The Leprechaun. השיר פורסם לראשונה בשנת 1976 בתוך האלבום על ידי חברת ההקלטות פולידור רקורדס, ואורכו 6:29 דקות. לשיר יש חלק ב' בשם "Leprechaun's Dream, Pt. 2" שזכה להצלחה פחותה. השיר זכה בפרס גראמי עבור הקטע האינסטרומנטלי הטוב ביותר של הרכבים. צ'יק קוריאה - פסנתר כנף, פנדר רודס ג'ו פארל - חליל אנתוני ג'קסון - קונטרבס סטיב גאד - מערכת תופים וכלי הקשה גייל מורן - שירה Leprechaun's Dream, Pt. 1, סרטון באתר יוטיוב Leprechaun's Dream, Pt. 1 באתר גראמי Chick Corea, GRAMMY.com, ‏2021-04-22 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרנס קונאו

טרנס קונאו (באנגלית: Terence Cuneo;‏ 1 בנובמבר 1907 – 3 בינואר 1996) היה צייר אנגלי פורה שציינו את סצנות רכבת, סוסים ופעולות צבאיות. הוא היה גם האמן הרשמי באירוע הכתרת המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953. טרנס קונאו נולד בלונדון, בנם של סיירוס קונאו (1879–1916) ונלי טניסון קונאו (1881–1964), אמנים שנפגשו במהלך לימודיו בפריז. אחיו הבכור של סיירוס קונאו רינאלדו קונאו היה גם צייר מוערך בסן פרנסיסקו, וכך גם אחיו הצעיר אגיסטו קונאו. טרנס קונאו למד בבית הספר בקנט, בצ'לסי פוליטכניק, ובבית הספר לאמנות סלייד, לפני שעבד כמאייר במגזינים, ספרים וכתבי עת. בשנת 1936 החל לעבוד בצבעי שמן והמשיך בעבודות האיור שלו. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש כחבלן בחיל המהנדסים המלכותיים אך גם השלים מספר קטן של עבודות לוועדה המייעצת לאמני המלחמה, וסיפק איורים של מפעלי טנקים ומטוסים. הוא שירת והתיידד עם עמיתו האמן סיריל פארפיט. כמו כן במהלך המלחמה הוזמן קונאו על ידי משרד החוץ ליצור רישומים וקריקטורות אנטי-נאציות ותערוכה של עבודות המלחמה שלו התקיימה בגלריה לאמנויות יפות של פאלקין בשנת 1942. לאחר המלחמה הוזמן קונאו לייצר סדרת עבודות הממחישות מסילות רכבת, גשרים וקטרים. נקודה משמעותית בקריירה שלו הייתה מינויו לאמן רשמי לטקס הכתרת אליזבת השנייה, שהביאה את שמו לציבור ברחבי העולם. הוא קיבל עמלות נוספות מהתעשייה, שכללו תיאורי תהליכי ייצור, מיצוי מינרלים ובניית כבישים, כולל כביש M1. הוא היה מפורסם ביותר בציורי בנושאי הנדסה. אבל למעשה קונאו צייר טווח רחב של נושאים - מסצנות צייד באפריקה ועד נופים. הצלחה נוספת הושגה בציורים מהשירות הצבאי. משנת 1954 יצירותיו כללו דמות של עכבר קטן. דמויות אלה הפכו לסימן המסחר שלו אחרי 1956. לפעמים הם קשים לזיהוי, ואנשים רבים נהנים לחפש אותם בתוך ציוריו. אפילו כמה דיוקנאותיו של אנשים מפורסמים מכילים את ציור העכבר. עבודתו שימשה למגוון מוצרים, החל מכריכות ספרים וקטלוגים של דגמי רכבות ועד כרזות, פאזלים ואפילו חותמות דואר. ציוריו הופיעו גם על חותמות של בריטניה ושל האי מאן. ניתן למצוא את עבודותיו במוזיאונים רבים, כולל גלריית האמנות של גילדהול, מוזיאון הבתים של ניוארק, לויד'ס בלונדון והמכון המלכותי. קוניו זכה בתוארי כבוד ופרסים. פסל אנדרטת ברונזה בגודל פי 1.5 של טרנס קונאו, מאת פיליפ ג'קסון, עמד במתחם המרכזי בתחנת ווטרלו בלונדון במשך שנים רבות, אך הועבר לברימפטון, צ'ת'אם. הוא הוזמן על ידי ארגון להנצחת הצייר שהוקם במרץ 2002. הפסל משמש כאנדרטה קבועה לאמן, יחד עם פרס שנתי בבית הספר לאמנות סלייד, שניתן על ידי הקרן. כמחווה לסימן המסחר של קונאו, הפסל כולל עכבר שהציץ מתחת לספר על רגליו של האמן, ואחד נוסף שנחצב בבסיס הפסל ליד הקרקע. ההעברה הרשמית של הפסל למוסד המהנדסים המלכותיים התקיימה ב־12 ביולי 2017. מדיה וקבצים בנושא טרנס קונאו בוויקישיתוף OBITUARY: Terence Cuneo, The Independent, ‏23 באוקטובר 2011 (באנגלית) Terence Cuneo, Imperial War Museums (באנגלית) Brain Foss (2007). War Paint: Art, War, State and Identity in Britain, 1939-1945. Yale University Press Wheeler, Chris (May 2012). "Terence Cuneo and Philately". Cuneo Society Journal. 3 (1): 4–6.
ז'וזפ מריה פלאנס אי מרטי

ז'וזפ מריה פלאנס אי מרטי (בקטלאנית: Josep Maria Planes i Martí, מנרסה, בגס, 31 בינואר 1907 – ברצלונה, 24 באוגוסט 1936) היה עיתונאי קטלאני, מחלוצי העיתונות החוקרת בקטלוניה. הוא גם כתב יצירות לתיאטרון ותרגם מחזות. הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו בפרסומים מקומיים ובשנת 1929 עשה את הקפיצה הגדולה וכתב בין השאר בעיתון La Nau, במגזין Mirador ובעיתון La Publicitat. הוא היה מנהל המגזין הסאטירי ההיסטורי El Be Negre לאורך כל הקריירה הקצרה שלו. שפת הכתיבה שלו מסמלת את רצונו להיות ברור ונגיש לקוראיו. יצירותיו הבולטות ביותר הן שני אוספי הכרוניקות Nits de Barcelona ו-Gàngsters de Barcelona, סדרת מאמרים שבהם גינה את הקשר של ה-FAI לאלימות חמושה בנשק ופשיעה נפוצה. בעיצומה של המהפכה (24 באוגוסט 1936), כיתת FAI מצאה אותו בדירה ברחוב מונטנר בברצלונה שם הסתתר, עצרה אותו, לקחה אותו לכביש הבינעירוני Rabassada והוציאה אותו להורג במקום באמצעות שבע יריות בראשו. El faquir Bengapur, יצירה מקורית מאת אולטון קורסלר ולובל ברנטאנו. תרגום: ז'וזפ מריה פלאנס אי מרטי. הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון רומאה ב-11 בדצמבר 1929. L'home que s'havia de morir (האיש שנאלץ למות), הוצג בהצגת בכורה ב"חדשות התיאטרון" ב-4 באפריל 1930. Qui l'ha vist i qui el veu (מי ראה אותו ומי רואה אותו), הוצג בהצגת בכורה ב"חדשות התיאטרון" ב-6 בדצמבר 1930. El crit del carrer (זעקת הרחוב), יצירה מקורית מאת ריימונד מאסי. תרגום: ז'וזפ מריה פלאנס אי מרטי. הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון רומאה ב-12 בפברואר 1932. Un dinar fred (ארוחת צהריים קרה), הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון רומאה ב-8 במרץ 1932. Amor (אהבה), הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון רומאה ב-7 בינואר 1933. אתר אינטרנט מאת ז'וזפ מריה פלאנס אי מארטי. סופר מנרסה (1907–1936) חלוץ וקורבן של עיתונות חוקרת ז'וזפ מריה פלאנס, 7 צילומים לעיתונאי בבלוג Catalunya en negre ז'וזפ מריה פלאנס, נרצח לפני שמונים שנה במת מנרסה מאת ז'וזפ מריה פלאנס
מחירו של גבר

מחירו של גבר (באנגלית: This Sporting Life) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1963 בבימויו של לינדזי אנדרסון, עם ריצ'רד האריס ורייצ'ל רוברטס בתפקידים הראשיים. זה סרטו הראשון של האריס בתפקיד ראשי. התסריט נכתב על ידי דייוויד סטורי והוא מבוסס על ספרו "This Sporting Life" משנת 1960. הסרט שייך לסרטי דרמות כיור המטבח, שהתפתח בתרבות הממלכה המאוחדת בשנות ה-50 של המאה ה-20 וה-60 בתיאטרון, בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה. הגיבורים היו צעירים זועמים, חלקם בעלי השכלה, שהתפכחו מתקוותיהם בחברה המודרנית. הם חיו בדירות מרופטות, ברבעים מוזנחים ובילו את זמנם החפשי בשתייה בפאבים. את תסכולם וזעמם הם פרקו על חבריהם ובני זוגם. בדירות המרופטות נראים המטבחים הקטנים עם הברז והכיור כמו בסרט הזה. העלילה היא על פועל מכרות חסון ואגרסיבי, שרוצה לשפר את חייו. וההזדמנות באה עם חוזה בקבוצת הרוגבי המקומית שם הוא מצליח וגם מוצא פרקן לתסכוליו במשחק האגרסיבי הזה, אבל הוא מחפש אהבה. מי שיכולה למלא את רצונו היא בעלת הבית שבו הוא מתגורר, אבל היא אלמנה ושקועה באובססיביות בזכר בעלה המת. חלק גדול מהסרט מתואר בפלאשבק כשהוא בטיפול בהרדמה אצל רופא שיניים לאחר ששיניו נשברו במשחק. פרנק מייצ'ן (ריצ'רד האריס) הוא בחור צעיר העובד במכרה פחם בעיר וייקפילד במערב יורקשייר. הוא גר בחדר שכור בדירתה של מרגרט המונד (רייצ'ל רוברטס) שהיא אלמנה, אם לבן ובת. בעלה נהרג בתאונת עבודה במפעלו של ג'רלד וויבר (אלן באדל) שהוא גם בעל קבוצת הרוגבי של העיר. היא מתקיימת בקושי כי חברת הביטוח קבעה שלא מדובר היה בתאונת עבודה אלא בהתאבדות. פרנק מתוסכל ממצבו והוא מוצא עניין בצפייה במשחקי הרוגבי המלאים באלימות המתאימה לאופיו. באחת הפעמים הוא מתגנב לנשף בו נוכחים שחקני הקבוצה כאורחי כבוד. הוא מקנא בהם ומסתכסך עם אחד מהם. בקרב אגרופים הוא מפיל אותו. במקום נמצא "דאד" ג'ונסון (ויליאם הרטנל) "צייד הכישרונות" הקשיש של הקבוצה שמתרשם מפרנק ונענה לבקשתו לקבלו לקבוצה למשחק ניסיון. פרנק מצטיין במשחק ומוזמן לחתימת חוזה. הוא דורש 1,000 ליש"ט ולאחר היסוס של וויבר וחברי ההנהלה הוא נענה בחיוב. הוא רוצה להתקרב למרגרט אך היא שקועה בדיכאון לאחר מות בעלה וגם דוחה את האגרסיביות שלו. פרנק קונה מכונית מהודרת ומשחק עם הילדים אך גם זה לא מועיל לו. הוא קונה לילדים מתנות ולמרגרט הוא קונה מעיל פרווה. הם יוצאים למסעדה יוקרתית ופרנק מתנהג שם באופן מוחצן וצעקני עד שהיא מבקשת לעזוב בגלל הבושה. לבסוף מרגרט נענית לו מחוסר ברירה והם מקיימים יחסים. עם הזמן הקשר ביניהם מתפורר הוא נותר כל העת צמוד למאצ'ואיזם קשוח ואלים ואילו היא צמודה לנורמות חברתיות כובלות. היא סובלת מכך שהשכנות מרכלות עליה וגם הילדים סובלים מכך. לאחר ריב אלים הוא עוזב את הבית לבית מחסה למחוסרי בית. כאשר הוא חוזר לדירה מסתבר שמרגרט בבית חולים, היא לקתה באירוע מוחי ונמצאת בתרדמת. דם יוצא מפיה והרופא קובע את מותה. פרנק חוזר לדירה הריקה וזועק "מרגרט"!!! ריצ'רד האריס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן. הוא היה גם מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי. רייצ'ל רוברטס זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. "מחירו של גבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מחירו של גבר", באתר נטפליקס "מחירו של גבר", באתר AllMovie (באנגלית) "מחירו של גבר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מחירו של גבר", באתר אידיבי "מחירו של גבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מחירו של גבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון למחירו של גבר, באתר יוטיוב
אדומיות

אדומיות (אצות אדומות; שם מדעי: Rhodophyta), מערכה של אוקריוטיים. המערכה השלישית בגודלה מבין האוקריוטים הכוללת 5000–6000 מינים, ברובם ימיים רב תאיים הגדלים במים עמוקים ובעלי רבייה מינית. האדומיות שייכות לקבוצת הארכאפלסטידה ששייכת לקבוצת הדיאפורטיקס. הם קרובים של האצות הירוקות והצמח היבשתי המצוי. לאדומיות מבנה חוטי וסיבי מורכב והן בעלות איבר דמוי שורש המאפשר להם אחיזה בסלעים או מצעים אחרים. הכלורופלסט שלהן מכיל פיגמנטים אדומים הנקראים פיקובלינים (שם מדעי: phycoerythrin) ופיגמנטים כחולים (שם מדעי: phycocyanin) דבר שמתבטא בצבען האדום-סגול המעניק להן את שמן. דופן האדומיות מכילה תרכובת ג'לטינית המשמש במצע לגידול בקטריות (אגר) וכן לתעשיית המזון כירק ימי אכיל והקוסמטיקה. מערכת אדומיות מחלקה Florideophyceae מחלקה Bangiophyceae מחלקה Cyanidiophyceae מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אדומיות בוויקישיתוף אדומיות, באתר ITIS (באנגלית) אדומיות, באתר NCBI (באנגלית) אדומיות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אדומיות, באתר Tropicos (באנגלית) אדומיות, באתר GBIF (באנגלית) אצות אדומות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביר אל-עזב

ביר אל-עזב (בערבית: بير العزب) פירושו: "באר הרווק", היא שכונה בעיר צנעא שבתימן, צמודה לחומת העיר העתיקה ממערב. כיום נקראת השכונה "בוסתאן אלכ'יר" (בערבית: بستان الخير). לאחר שהאימפריה העות'מאנית כבשה את צנעא בשנת ה'רצ"ח (1538), נבנתה השכונה על ידי אנשי הממשל הטורקי, שלא רצו לגור בצפיפות בתוך העיר העתיקה, והעדיפו שכונה רחבה עם גנים ופרדסים. בשנת ה'תקע"ז (1817) בנה האימאם אלמהדי חומה מסביב לשכונה. לאחר מלחמת האזרחים של צפון תימן, נהרסה החומה המפרידה בין העיר העתיקה של צנעא לבין שכונת ביר אל-עזב. למרות שהשכונה נמצאת מחוץ לעיר העתיקה, בתי השכונה בנויים באותו סגנון אדריכלות של בתי העיר העתיקה. השכונה מרווחת, שלא כמו העיר העתיקה, ויש בה גינות רבות ופרדסים. צנעא קאע אל-יהוד אלסאילה דוד חוברי, ההיסטוריה של יהודי תימן - שובם של גולי מוזע, באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות גוגל מפות הרב עמרם קורח, סערת תימן, ירושלים, ה'תשי"ד (1954), עמוד י"ב הרב עמרם קורח, סערת תימן, ירושלים, ה'תשי"ד (1954), עמוד כ"ה
רכס המלכה אליזבת

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה רכס המלכה אליזבת (אנטארקטיקה) – רכס הרים, חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה. קנדה רכסי המלכה אליזבת – קבוצה של רכסי הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בצידו הדרומי של הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה
הסכם לונדון

האם התכוונתם ל... הסכם לונדון (1604) (אנ') – סיים את מלחמת אנגליה-ספרד (1585–1604) הסכם לונדון (1700) (אנ') – ידוע גם כהסכם החלוקה השנייה הסכם לונדון (1827) – הסכם שנחתם בין המעצמות האירופאיות והוביל לקרב נאווארינו נגד האימפריה העות'מאנית ועידת לונדון (1832) – בין בריטניה, צרפת ורוסיה, ליצירת ממלכה עצמאית ביוון הסכם לונדון (1839) – ניסח והכיר בעצמאות בלגיה ובנייטרליות שלה הסכם לונדון (1840) – השכנת שלום בין האימפריה העות'מאנית למצרים בראשות מוחמד עלי הסכם לונדון (1864) – מסר את ארצות הברית של האיים היוניים לממלכת יוון הסכם לונדון (1867) – סיים את משבר לוקסמבורג ועידת לונדון (1912–1913) (אנ'), (ועידת השלום של לונדון) – ועידה בהשתתפות שש המעצמות שנועדה להביא להסדר בבלקנים הסכם לונדון (1913) – תוצר ועידת לונדון (1913-1912), סיים את מלחמת הבלקן הראשונה ברית לונדון (1915) – הסכם סודי בין איטליה ומדינות ההסכמה, אשר נחתם בלונדון ב-26 באפריל 1915 ועידת לונדון (פברואר 1920) (אנ') – ועידה בהשתתפות מנהיגי בריטניה, צרפת ואיטליה בנושא חלוקת האימפריה העות'מאנית ועידת לונדון (1920) – ועידה ציונית שנערכה ביולי 1920 ועידת לונדון (1921–1922) (אנ') – ועידה שהתכנסה במטרה להתמודד עם הבעיות שנבעו מהסכמי השלום שסיימו את מלחמת העולם הראשונה אמנת לונדון (1930) (אנ') (הראשונה משתיים) - לצמצום החימוש הימי ועידת לונדון לכלכלה (1933) – כנס כלכלי שנערך ביוני 1933 בהשתתפות נציגים מ-66 מדינות, שמטרתו הייתה התמודדות עם השפל הגדול הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי (הסכמי לונדון) (1934) – נועדו לסיים את הפילוג בתנועה הציונית ולהבטיח אחדות ויציבות ליישוב היהודי בארץ ישראל אמנת לונדון (1936) (אנ') (השנייה משתיים) - גם היא לצמצום החימוש הימי ועידת השולחן העגול (ועידת סנט ג'יימס) (1939) - היוותה את ניסיון הגישור האחרון של ממשלת בריטניה לבעיית הסכסוך היהודי-ערבי אמנת לונדון (1945) – הבסיס המשפטי להקמת בית הדין הצבאי הבינלאומי שקיים את משפטי נירנברג הסכם לונדון (פרס-חוסיין) (1987) - בין שר החוץ הישראלי שמעון פרס לבין חוסיין מלך ירדן תוכנית לונדון (2004) (אנ') – תוכנית בינוי אסטרטגית לעיר לונדון
ג'סיקה קאופיל

ג'סיקה קאופיל (באנגלית: Jessica Cauffiel; נולדה ב-30 במרץ 1976) היא שחקנית אמריקאית. קאופיל נולדה בדטרויט לאם עובדת סוציאלית ואב סופר, היא סיימה תואר בבית הספר למוזיקה ותיאטרון של אוניברסיטת מישיגן, היא הופיעה כחלק ממספר הרכבים מוזיקליים וגם שרה באוניית תענוגות. היא החלה את הקריירה שלה בתיאטרון בניו יורק, ב-1999 הופיעה לראשונה בקולנוע בגרסה המחודשת של הסרט "אבודים בניו יורק", ב-2000 הופיעה בסרט הקומדיה "רוד טריפ", בשנה זו שיחקה בסרט האימה "אגדה עירונית 2". בשנה לאחר מכן שיחקה בסרט האימה "יום אהבה קטלני". היא גילמה את מרגוט, חברה של אל וודס בסרט "לא רק בלונדינית", היא המשיכה בתפקיד זה גם בסרט ההמשך. היא שיחקה את נינוצ'קה קפרובה הרוסייה בסרט D.E.B.S ושיחקה במספר פרקים של המופע של דרו קארי ובמספר פרקים של קוראים לי ארל. מדיה וקבצים בנושא ג'סיקה קאופיל בוויקישיתוף ג'סיקה קאופיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סיקה קאופיל, באתר AllMovie (באנגלית) ג'סיקה קאופיל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טורק סטרים

טורק סטרים (ברוסית: Турецкий поток) הוא צינור גז בין רוסיה לטורקיה העובר לאורך קרקעית הים השחור. עם יישום פרויקט זה, טורקיה הפכה למתווך סוחר גז הודות לצינורות הגז הקיימים והבנויים המחוברים לטורק סטרים. טורק סטרים יגדיל משמעותית את זמינות אספקת הגז לדרום ודרום-מזרח אירופה. הצינור באורך של כ -1,100 קילומטרים מורכב משני קווים עם קיבולת כוללת של 31.5 מיליארד קוב גז בשנה. הקו הראשון מיועד לאספקת גז לצרכנים הטורקים, השני - לאספקת גז למדינות דרום ודרום מזרח אירופה. טורק סטרים הושק ב-8 בינואר 2020. בשנים 2017–2019 נבנה הקטע הימי, עם שבירת שיא עולמי בהנחת צינורות הגז הימי - 6.27 ק"מ ליום. בשנת 2019 הושלמה בניית מסוף קבלה וקטע יבשתי בטורקיה. ב-1 בינואר 2021 הושק "בלקן סטרים", המהווה המשך לטורק סטרים, בשביל בולגריה וסרביה. מדיה וקבצים בנושא טורק סטרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טורק סטרים טורק סטרים, באתר גזפרום ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא נפט וגז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרחון מאייטלנד

קרחון מאייטלנד או קרחון מאיטלנד (באנגלית: Maitland Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, באזור חוף באומן של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם לאורך צידה המערבי של רמת היצ'קוק. הקרחון נשפך אל מפרץ מובילויל שבחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, בסמוך ממזרח למצוק ייטס שבחוף באומן. הקרחון הופיע כאתר בעל צורה לא ברורה בתצלום אווירי שצילם סר יוברט וילקינס בטיסתו מעל האזור, שנערכה ב־20 בדצמבר 1928. הקרחון הופיע באופן ברור יותר, בתצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' ב-23 בנובמבר 1935 ובתצלומי אוויר שצולמו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940. הקרחון מופה לראשונה על ידי אוסבורן מאייטלנד מילר (Osborn Maitland Miller), מהחברה הגאוגרפית האמריקאית (American Geographical Society). מילר עשה שימוש בתצלומי האוויר שצולמו על ידי וילקין ועל ידי אלזוורת', לעריכת מפה ראשונה של אזור הקרחון. הקרחון נסקר לראשונה על הקרקע, בחלקו התחתון בדצמבר 1958, ונסקר כולו בשנת 1960 על ידי משלחת חקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה מהאי סטונינגטון. שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1952 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שמו של אוסבורן מאייטלנד מילר (Osborn Maitland Miller), מהחברה הגאוגרפית האמריקאית (American Geographical Society). מילר עשה שימוש בתצלומי האוויר שצולמו על ידי וילקין ועל ידי אלזוורת', לעריכת מפה ראשונה של אזור הקרחון. קרחון מאייטלנד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון מאייטלנד באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון מאייטלנד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור קרחון מאייטלנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה קרוב לשפך