laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעל בן-ברוך

יעל בן-ברוך (נולדה ב-6 ביוני 1950) היא סופרת ילדים ונוער ישראלית. ב-1978 החלה לפרסם שירים וסיפורים בעיתוני ילדים בעידודו של הסופר אהוד בן עזר. הסופר חיים באר עודד אותה לכתוב את "תעלומת הפמוט האבוד" המבוסס על זיכרונות אביה מפרשת גירוש היהודים על ידי הטורקים מארץ-ישראל במלחמת העולם הראשונה. יעל בן-ברוך נולדה ברמת גן. למדה בתיכון בסמינר הקבוצים ובוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בחינוך מיוחד והיסטוריה של עם ישראל. עבדה כמורה במסגרות שונות של החינוך המיוחד. בין השנים 1983–1985 שהתה בארצות הברית לצורך השתלמות בן זוגה. למדה בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי אוהיו וסיימה לימודי תואר שני בתנ"ך. בשנים 1991–1996 עבדה כמרצה ומדריכה פדגוגית במכללות למורים. משנת 1996 יעל עסקה בהדרכת מורים בחינוך המיוחד. ב-2001 סיימה תואר שני בהצטינות, בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן. יעל בן-ברוך יצאה לגמלאות בשנת 2012. נשואה לגלעד בן ברוך ואמא לחמישה ילדים. מתגוררת ברמת גן. ב-2002 קבלה ציון לשבח מטעם פרס זאב לספר "שחרר אותו ילד" בהוצאת ספרית הפועלים. ביוני 2004 קבלה ציון לשבח בתחרות סיפורים ע"ש אוריאל אופק מטעם המרכז לטכנולוגיה חינוכית. ילדה גדולה (תל אביב: עם עובד, תשמ"ח 1988) ריז'יק (תל אביב: עם עובד, תשנ"ב 1991) תעלומת הפמוט האבוד (אור יהודה: ספרית מעריב, תשנ"ד 1994) הצב שרצה לחצות את הכביש (תל אביב: יסוד, תשנ"ד 1994) ילד חמוץ-מתוק (ראשון לציון: מסדה, 1994) אי נהדר ושמו אפשר (נשר: מגאסון הולדינגס, 1994) בגלל הבית שעל העץ (חולון: מסדה, 1995) גם אורה רוצה להתחתן: מתי הוא שלנו (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1996) כפתורים (קרית-גת: דני ספרים, תשנ"ז 1997) רוצה את אמא (תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1997) שימג (תל אביב: ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1998) מה שחשוב באמת (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ט 1999) בלי ידיים: שבעה ספורים (נתניה: עמיחי, תש"ס) שחרר אותו, ילד! (בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ב 2001) צעד וחצי (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2002) דניאלה שמחה בשקט (תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2003) דרושים (בני-ברק: ספרית פועלים, תשס"ו 2006) מותר להתנשק בשביל הראשי (בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ח 2008) מיוחדים (בני-ברק: ספרית פועלים, תשע"א 2011) מִשְׁפָּחָה מְיֻחֶדֶת בְּמִינָהּ (ישראל: בטן הוצאה לאור, 2016) רוצה את אמא (תל אביב: גוונים, 2018) ואז הכול התהפך (בני ברק: ספרית פועלים, 2019) יעל בן-ברוך, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של יעל בן-ברוך, באתר "סימניה" מידע על יעל בן-ברוך בקטלוג הספרייה הלאומית יעל בן-ברוך, ברשת החברתית פייסבוק יעל בן בָּרוּך באתר דףדף יעל בן ברוך באתר אלבום משפחות יעל בן ברוך באתר גוגל ספרים ספר חדש לשכבות ד-ו במצעד הספרים עם מפגש מרתק חדש "ואז הכל התהפך" באתר שטראוס סל של תרבות שלושה שירים מאת יעל בן ברוך באתר הפנקס, 16 באוקטובר 2013 יעל בן-ברוך, ברשת החברתית פייסבוק יעל בן-ברוך, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יעל בן-ברוך".
איליץ' ריבאס

איליץ' ריבאס (בספרדית: Ilyich Rivas; נולד ב-9 ביוני 1993) הוא מנצח ונצואלי אמריקאי. רביאס נולד בסן קריסטובל והוא בן למשפחת מוזיקאים. את הכשרתו הראשונה כמנצח קיבל בהדרכת אביו המנצח אלחנדרו ריבאס, המשמש למעשה כמדריכו עד היום. הוא זכה בפרס הניצוח על שם ברונו ולטר ובפרס יוליוס בר המעונק בפסטיבל ורבייה לבעלי כישרונות בולטים. כשהיה בן 16 ניצב ריבאס על דוכן המנצחים של התזמורת הסימפונית של אטלנטה, ומאז הוא מתארח בקביעות על במותיהן של תזמורות מובילות בעולם. כגון: תזמורות הרדיו של שטוטגרט, פרנקפורט, סטוקהולם, תזמורת סוויס רומנד בשווייץ והתזמורת הפילהרמונית של לונדון, שם היה מנצח משנה ושם ניצח על סדרות מינויים באולם הקונצרטים רויאל פסטיבל הול. הוא זכה במינוי של מנצח עמית של תזמורת בולטימור לשנתיים ימים וכן נמנה עם עמיתי מכון פיבודי כמנצח שזכה בהדרכתם של גוסטב מאייר ומרין אולסופ. מייקל טילסון תומאס הזמין אותו לעבוד עם תזמורת בבית האופרה של סידני. עוד הדריך ריבאס מוזיקאים צעירים בפסטיבל ורבייה בשווייץ, בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, באקדמיה הלאומית במלבורן, בתזמורת הצעירים של אמריקה ובתזמורת הצעירים של באהיה בברזיל. בשנים האחרונות ניצח בין היתר על תזמורות באוקלנד (ניו זילנד), ליברפול, ברנו, פוזנן, פריז, תזמורת הרדיו הפילהרמונית הגרמנית, התזמורת הקאמרית של לה סקאלה, ועל התזמורת הפילהרמונית של הנובר. הוא ניצח בפסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטיין בגרמניה. לאחרונה ניצח על התזמורת הלאומית איל-דה-פראנס באולם 'פילהרמוני' בפריז, על התזמורת הלאומית של אירלנד בדבלין, על תזמורת מינסוטה בארצות הברית ועל תזמורות בליון, נורקופינג, ואופסלה באירופה. במקביל, פיתח ריבאס קריירת ניצוח בבתי אופרה לאחר שצבר ניסיון במשך שלוש שנים כמנצח בפסטיבל גליינדבורן בהדרכת ולדימיר יורובסקי. בין היתר הוא ניצח על הפקות של האופרות "נישואי פיגארו" ו"הנזל וגרטל" בסיורי להקת האופרה של גליינדבורן; על 'לה טרוויאטה' באופרה המתיירת ההולנדית ועל הפקות של האופרה 'לה בוהם' באופרה נורת' באנגליה. בישראל ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. אתר האינטרנט הרשמי של איליץ' ריבאס איליץ' ריבאס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
ניר זהבי

ניר זהבי (נולד ב-18 בספטמבר 1984) הוא יוצר, כותב, במאי ועורך תוכן ישראלי. ניר נולד בארצות הברית וגדל במושב הדר עם בעמק חפר. בוגר לימודי תקשורת וניהול במכללה למנהל. בשנים 2011–2012 היה תחקירן ועורך משנה בתוכנית "מה נסגר?" עם רועי בר-נתן וב"צינור לילה" עם גיא לרר בערוץ 10. ב-2013 הצטרף לצוות התוכן של "ארץ נהדרת" למשך 7 עונות, בהן עבד כעורך התכנית תחת העורך הראשי מולי שגב. בתקופה זו זכתה התכנית ב-3 פרסי אקדמיה. באותן שנים ערך גם את "עוד כותרות", ספין אוף של "ארץ נהדרת", "תוכנית קיציס", ״תום יער עושה סטנדאפ״, ערך תסריט סטנדאפ בעונה השנייה של "סבתא בישלה". וכתב מספר מערכונים לתוכנית הרדיו של "טייכר וזרחוביץ'" ברדיו תל אביב. החל משנת 2020 הוא העורך הראשי ובמאי מערכונים של "ערב הסטנדאפ הגדול" בשידורי קשת. משדר שנתי למען תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו" בהנחיית איל קיציס. ב 2022 יצר וערך את "בלי פאניקה" עם גורי אלפי ולוסי איוב. סדרת דוקו אסונות קומית לכאן 11. בסדרה הם יוצאים לבדוק כיצד ישראל נערכת לאסון הבא. בשנת 2023 התקבלה הסדרה לכנס בינלאומי בטייוואן. באותה שנה היה העורך ראשי ואחד היוצרים של הסרט "ארץ נהדרת – פגישת מחזור". סרט דוקומנטרי באורך מלא על "20 שנות ארץ נהדרת". ששודר בשידורי קשת. החל משנת 2023 הוא העורך הראשי והבמאי של תוכנית הסאטירה "מה שתגידו" המשודרת בכאן 11. התוכנית הייתה מועמדת לפרס "תוכנית הסאטירה והבידור הטובה ביותר" בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. בשנת 2024 פיתח את "מי זאת", תוכנית מערכונים סאטירית על עולמן הפנימי של נשים בכיכובן של מגי אזרזר, ג'וי ריגר, אושרית סרוסי ונעמה אמית. הסדרה משודרת בכאן 11. נשוי ואב לשתי בנות. ניר זהבי, ברשת החברתית LinkedIn ניר זהבי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ניר זהבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניר זהבי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ערב הסטנדאפ הגדול | לצפייה ישירה, באתר mako שי רגב, ‏יש לנו סיכוי להינצל? בדוקו-קומדיה החדש של כאן 11 יש רק בעיה אחת, באתר מעריב אונליין, 20 בפברואר 2022 יסמין לוי, לוסי איוב וגורי אלפי מתגלים כזיווג טלוויזיוני מוצלח, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2022 INPUT 2023 Taipei, INPUT TV (באנגלית בריטית) ארץ נהדרת פגישת מחזור | הסרט המלא לצפייה ישירה, באתר mako שירי ישועה‏, הספיישל על "ארץ נהדרת" היה נהדר אך קצר. חבל שלא נמשך עוד שעתיים, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2022 מיכל קדוש, ‏בין צחוק חסר שליטה לעיניים נוצצות מהתרגשות: מסכמים את מפגש המחזור של ארץ נהדרת, באתר מעריב אונליין, 4 באוקטובר 2022 האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה (2024-04-03), המועמדים לפרסי האקדמיה לטלוויזיה 2023, נבדק ב-2024-09-19 מה. זה. היה. התחת. הזה: הקומדיה החדשה "מי זאת?" היא קאלט מיידי - וואלה תרבות, באתר וואלה, ‏2024-08-21
יוסף פיאמיטה

רבי יוסף פיאמיטה היה רבה של אנקונה וראש הישיבה בה, פייטן ומקובל איטלקי. בעת כהונתו כרבה של אנקונה נאבק בשבתאות ובספיחיה. בשנת תס"ט הדפיסו חברת 'שומרים לבקר' באנקונה קובץ בשם "אור בקר" ובו פיוטים ותפילות שחיבר הרב פיאמיטה, הקובץ הודפס בשנית בשנת תק"א. שרדו ממנו מספר פיוטים, ובהם 'ברכי עדתי אל' שחיבר כתפילת הודאה על הינצלו מרעידת האדמה באיטליה ב־1691. שמועות רבות ממנו הובאו בכתבי רבני דורו. בכתב ידו נשארו שלושה כרכים של דרשות. מתלמידיו היו רבי יצחק פאציפיקו רבה של ונציה, רבי חיים וולטירה ועוד רבים. נפטר בט' בשבט ה'תפ"א ונקבר באנקונה, את מקומו ברבנות אנקונה מילא חתנו רבי שמשון מורפורגו. אור בקר, ‏ויניציאה תס"ט, באתר היברובוקס יוסף פיאמיטה, דף שער בספרייה הלאומית דרושים על התורה, בית אהרן וישראל, קפח (שנה לב ב), באתר אוצר החכמה פירוש על מגילת אסתר, בית אהרן וישראל, ריט (שנה לז ג), באתר אוצר החכמה כונה גם "רבי יוסף להבה" - תרגום של שמו לעברית. דרושים בענייני חג הפסח, בית אהרן וישראל, רב (שנה לד ד), באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) אור בקר, ‏ויניציאה תסט, באתר היברובוקס. אור בקר, ‏בויניציאה תקא, באתר היברובוקס. ברכי עדתי אל באתר הספרייה הלאומית של ישראל ראו רשימה במאמר, דרושים על התורה, בית אהרן וישראל, קפח (שנה לב ב), באתר אוצר החכמה דרושים על התורה, בית אהרן וישראל, קפח (שנה לב ב), באתר אוצר החכמה
טולסה קינג

המלך של טולסה (באנגלית: Tulsa King) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית של דרמת פשע שנוצרה על ידי טיילור שרידן עם טרנס ווינטר של חברת פרמאונט+. בסדרה מככב סילבסטר סטאלון, התפקיד הראשי הראשון שלו בסדרת טלוויזיה. סטאלון מגלם קאפו מאפיה שזה עתה יצא מהכלא ונשלח לטולסה, אוקלהומה, שם הוא מתחיל להקים ארגון פשע. הבכורה הייתה ב-13 בנובמבר 2022. בנובמבר 2022, הסדרה חודשה לעונה שנייה אשר תעלה לאוויר בתאריך ה-24 בספטמבר. דווייט "הגנרל" מנפרדי הוא קאפו מאפיה ניו יורקי שסיים זה עתה לרצות עונש מאסר של 25 שנה. עם השחרור, הבוס שלו שולח אותו לטולסה, אוקלהומה, כדי להקים שם "סניף" של המאפיה. מבלי להכיר אף אחד באזור, "הגנרל" מחפש צוות חדש שיעזור לבסס את האימפריה שלו. סילבסטר סטאלון בתור דווייט "הגנרל" מנפרדי, קאפו במאפיית משפחת "אינברניצי" שמגיע לטולסה לאחר שריצה 25 שנות מאסר בגין רצח. אנדריאה סאבאג' בתור סטייסי ביל, מושא האהבה של מנפרדי וסוכנת ATF בכירה מרטין סטאר בתפקיד לורנס "בודהי" גייגרמן, סוחר מריחואנה שגויס על ידי מנפרדי לסייע במימון הסינדיקט שלו ג'יי וויל בתור טייסון מיטשל, נהג מונית לשעבר שהופך לנהג של דווייט ולחבר הראשון בסינדיקט מנפרדי. מקס קאסלה בתור ארמנד "מני" טרויסי, חייל לשעבר של משפחת אינברניצי שפתח חיים חדשים בטולסה בעבודה בחוות סוסים של משפחת פנריו, לאחר שהפר את הנדר שלו למשפחת אינברניצי. הוא מצטרף לצוות של מנפרדי לאחר שניסה להרוג אותו ללא הצלחה. דומניק לומברדוצי בתפקיד דון צ'ארלס "צ'יקי" אינברניצי, הסגן של משפחת אינברניצי וינסנט פיאצה בתור וינס אנטונאצ'י, הקאפו העליון של צ'יקי AC פיטרסון בתור פיט "דה רוק" אינברניצי, הבוס החולה של משפחת אינברניצי גארט הדלונד בתפקיד מיץ' קלר, כוכב אקס רודיאו, אסיר לשעבר ובעל בר נוכחי שהוא מקורב לסינדיקט מנפרדי דנה דיליני בתור מרגרט דוורו, הבעלים של חוות הסוסים פנריו אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אישור של 79% ודירוג ממוצע של 6.6/10, בהתבסס על 47 ביקורות. המבקרים המקצועיים של האתר קורא, "הקומדיה המעופשת טולסה קינג מרגישה לפעמים כמו להזמין ספגטי עם מרינרה ובמקום זאת לקבל אטריות ביצים וקטשופ, אבל סילבסטר סטאלון עדיין שולט על המסך בקסם המדהים שלו". ב- Metacritic, יש לו ציון ממוצע משוקלל של 65 מתוך 100 על סמך 28 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". אתר האינטרנט הרשמי של טולסה קינג "טולסה קינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טולסה קינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טולסה קינג", באתר Metacritic (באנגלית) "טולסה קינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גילי איזיקוביץ, "טולסה קינג": סילבסטר סטאלון בתפקיד שנתפר למידותיו, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2024 תומר קמרלינג, ‏"טולסה קינג" הוא התפקיד הכי טוב ומגוון של סילבסטר סטאלון, באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2024 Tom Smyth, All the Winners of the Creative Arts Emmys, Vulture, ‏2024-01-07 (באנגלית)
פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן

פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן, הדוכס השלישי מוואלמי (בצרפתית: François Christophe Edmond de Kellermann;‏ 14 במרץ 1802–2 באוקטובר 1868) היה מדינאי מובהק, היסטוריון פוליטי ודיפלומט תחת המונרכיה של יולי. קלרמן נולד ב-14 במרץ 1802 והיה בנו של פרנסואה אטיין דה קלרמן ונכדו של המרשל פרנסואה כריסטוף דה קלרמן. הוא נבחר ללשכת הצירים ב-1842, ופרש מהפוליטיקה ב-1848. עם מותו ללא ילדים התואר נכחד. De la force du droit et du droit de la force‏ (1850) Histoire de la campagne de 1800 ‏(1854, נכתב באמצעות ניירות של אביו) Le génie des peuples dans les arts ‏(1867) מדיה וקבצים בנושא פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן בוויקישיתוף Chisholm 1911, p. 719.
זרזיר מתכתי

זרזיר מתכתי (שם מדעי: Aplonis metallica) הוא מין של עוף ממשפחת הזרזיריים החי בטבע באזור הטרופי של מזרח אינדונזיה באיי מאלוקו, בגינאה החדשה, קווינסלנד ובאיי שלמה. המין תואר למדע בידי החוקר הגרמני קונרד ג'ייקוב טמינק (אנ') ב-1824. אורך הזרזיר בין 21 ל-26 ס"מ ושני הזוויגים דומים מאוד. זרזירים לא בוגרים הם בעלי כסות נוצות אפורה-כסופה מפוספסות בחום בהיר ועם כנפיים וראש חומים, בעוד הבוגרים שחורים-מבריקים בירוק עד סגול, מה שהביא לשמם. הם בעלי עיניים אדומות עזות, זנב שחור וארוך ומקור עבה וכהה. הזרזירים חיים בלהקות קטנות וחברתיות באזורי יערות לחים וכן במנגרובים ובסוואנות לחות והם פעילי יום הניזונים בעיקר מפירות, צוף וזחלים. הם מתרבים על עצי יערות גבוהים ואינם חוששים מאנשים מתקרבים. הם מקננים בקבוצות לרוב סביב העונה הגשומה שבין אוקטובר למרץ ומקננים בקן כדורי המזכיר את קיני האורגיים. זרזיר זה נפוץ ואיננו בסכנה בטבע. לזרזיר ישנם 4 תת-מינים: A. m. inornata A. m. metallica A. m. nitida A. m. purpureiceps מדיה וקבצים בנושא זרזיר מתכתי בוויקישיתוף זרזיר מתכתי, באתר ITIS (באנגלית) זרזיר מתכתי, באתר NCBI (באנגלית) זרזיר מתכתי, באתר GBIF (באנגלית) זרזיר מתכתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
דאנסה דה לוס וולדורס

ה- Danza de los Voladores ( תבנית:IPA-es ; "ריקוד העלונים"), או פאלו וולדור ( תבנית:IPA-es ; "קוטב מעופף"), הוא טקס/פולחן מזו-אמריקאי עתיק המבוצע עד היום, אם כי בצורה שונה, במקומות שונים במקסיקו. מאמינים שמקורו בבני העמים: נאואה, הואסטק ואוטומי במרכז מקסיקו, ולאחר מכן התפשט ברוב חלקי מזו-אמריקה. הטקס מורכב מריקוד וטיפוס של שלושים מטרים אל מוט שממנו ארבעה מתוך חמשת המשתתפים משגרים את עצמם קשורים בחבלים כדי לרדת אל הקרקע. החמישי נשאר על גבי המוט, רוקד ומנגן בחליל ותוף. לפי מיתוס אחד, הטקס נוצר כדי לבקש מהאלים לשים קץ לבצורת קשה. למרות שהטקס לא מקורו באנשי טוטונאק, כיום הוא קשור אליהם מאוד, במיוחד אלה שבפאפנטלה ובסביבתה במדינת וראקרוס המקסיקנית. הטקס קיבל את השם למורשת תרבותית בלתי מוחשית על ידי אונסק"ו על מנת לעזור לטקס לשרוד ולשגשג בעולם המודרני. האצטקים האמינו שדנזה דה לוס וולדורס הוא סמל התרבות שלהם. מדיה וקבצים בנושא דאנסה דה לוס וולדורס בוויקישיתוף דאנסה דה לוס וולדורס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Wilkerson, S. Jeffrey K (1987). El Tajin: A Guide for Visitors. pp. 75–76. ISBN 968-499-293-9.Wilkerson, S. Jeffrey K (1987). El Tajin: A Guide for Visitors. pp. 75–76. ISBN 968-499-293-9. "'Flying Men' are now Cultural Heritage". McClatchy - Tribune Business News. Washington, D.C. 2009-10-01."'Flying Men' are now Cultural Heritage". McClatchy - Tribune Business News. Washington, D.C. 2009-10-01.
סטיבן ליקוק

סטיבן ליקוק (באנגלית: Stephen Leacock; ‏30 בדצמבר 1869 - 28 במרץ 1944) היה סופר הומוריסטן קנדי, ממוצא אנגלי, ביוגרף וכלכלן. ליקוק נולד באנגליה. ב-1876, בעודו ילד, היגרה המשפחה לקנדה, למדינת מניטובה. בשנת 1882 הוא החל את לימודיו בקולג' יוקרתי בטורונטו והיה סטודנט מבריק. הוא שב לחווה במניטובה, אך עזב אותה עם אחיו הגדולים, בשל שתיינותו הגוברת של אבי המשפחה, שנטש אותם בשנת 1887. בשנת 1887 החל ליקוק את לימודיו באוניברסיטת טורונטו, מדינת אונטריו. הוא הצטיין בלימודיו ואף החל בכתיבתו ההומוריסטית שהקנתה לו שם של מי שמיועד לגדולות. ליקוק החל ללמד באוניברסיטת שיקגו בד בבד עם משרת הוראה שהחל בה באוניברסיטת מקגיל בקנדה. והחל משנת 1894 פרסם דברי הומור בעיתונים שונים בקנדה. בשנת 1910 פרסם את ספר ההומורסקות הראשון שלו, והוכר מיד כאחד מגדולי ההומוריסטנים בלשון האנגלית. משנה זו ואילך שילב בחייו עבודה והוראה באקדמיה, עם כתיבת הומורסקות. הוא היה גם קריין מצטיין של יצירותיו, וערך נשפי קריאה רבים. בחייו הפרטיים ידע כמה אובדנים מכאיבים, אך בחייו הציבוריים זכה להצלחה ולפרסום לפרסים ולכיבודים. בשנות מלחמת העולם השנייה שהה באנגליה, וקרא מיצירות ההומור המפורסמות שלו באוזני תושבי לונדון ששהו במקלטים הציבוריים, בעת מתקפת הבליץ הנאצית על לונדון. הומורסקות רבות שלו תורגמו ללשונות שונות, ובהן גם לעברית. הן יצאו בספרים והוקראו רבות ברשתות הרדיו במדינות שונות. בשנת 1944 נפטר ליקוק בטורונטו. אגודת מעריציו הקנדית מחלקת פרס ומדליית כבוד על שמו בכל שנה, ליצירות הומור מצטיינות. יצירותיו נלמדות בגדר לימוד חובה בקנדה ואתרים רבים הוקמו לכבודו. ליקוק חיבר באנגלית עשרות כרכים של הומורסקות, ביוגרפיות וספרי כלכלה. הוא אף החל בכתיבת האוטוביוגרפיה הגדולה של עצמו, אך לא זכה לסיימה. תחי אמא!, הומורסקות מאת סטיפן ליקוק, מאנגלית - י’ צבי, תל אביב, 1940. כתבי סטיפן ליקוק, תל אביב, כרמי את נאור, 1955. מדיה וקבצים בנושא סטיבן ליקוק בוויקישיתוף ערך על ליקוק באנציקלופדיה הקנדית סטיבן ליקוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סטיבן ליקוק בפרויקט גוטנברג (באנגלית) סטיבן ליקוק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטפן ליקוק (1869-1944), דף שער בספרייה הלאומית סטיבן ליקוק, באתר Discogs (באנגלית)
קרתה (עיר לויים)

קרתה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט זבולון, והיא אחת מארבעים ושמונה ערי הלויים, ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים. לדעת ויליאם פוקסוול אולברייט, חוקר מקרא, שם העיר "קרתה" מבוסס על השם "קרתן", שם נרדף לעיר המקראית קריתיים. העיר מזוהה עם מבצר עתלית, אתר ארכאולוגי ובו מבצר צלבני (למרות שלא מוקמה בדיוק שם), או בשטח שבינו לבין ח'רבת דוצטרי, התיישבות אשר מוקמה ממזרחית לקרתה. העיר קרתה מצוינת בתנ"ך ביהושע כא, לד: ”וּלְמִשְׁפְּח֣וֹת בְּנֵֽי־מְרָרִי֮ הַלְוִיִּ֣ם הַנּוֹתָרִים֒ מֵאֵת֙ מַטֵּ֣ה זְבוּלֻ֔ן אֶֽת־יׇקְנְעָ֖ם וְאֶת־מִגְרָשֶׁ֑הָ אֶת־קַרְתָּ֖ה וְאֶת־מִגְרָשֶֽׁהָ”, שם מצוין שהלויים הנותרים קיבלו 4 ערים משבט זבולון מאלוהי היהדות, וביניהן קרתה. בכתבים היסטוריים מצוין כי בתקופה ההליניסטית בארץ ישראל, חרבה עתלית העתיקה, ותושביה הקימו את קרתה באזור סמוך אליה (כיום באזור ממוקם תל סחר, בסמוך למושב העובדים מגדים). קרתה מוזכרת גם בכתביו של הנוסע מבורדו משנת 333, שם הוא מכנה אותה בשם "מוטציו קרתה". אנציקלופדיה מקראית - כרך ז, מוסד ביאליק, 1954 אנציקלופדיה מקראית, עמ' 273 אנציקלופדיה מקראית, עמ' 276 מילון אבניאון - מה זה קרתה – פירוש המילה קרתה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר www.milononline.net קטגוריה:יהושע כא לד, באתר ויקיטקסט "למרחב", ⁨מוטצמקרתא- פונדק דרכים ותחנת סוסים נתגלה בדיד החדשה לחיפה, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏27 בנובמבר 1969
KH-8 Gambit 3

KH-8 Gambit 3 הייתה סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה בשנים 1966–1984. הלוויינים פעלו בשיטה זהה ללווייני מיזם קורונה והחזירו סרט צילום לא מפותח לכדור הארץ. הסדרה כללה 54 לוויינים. הלוויינים הגיעו לרזולוציה של 0.1 מ'. הם נבנו בלוקהיד קורפוריישן וצוידו במצלמה מתוצרת קודאק. משך פעולת הלוויין הייתה כחודש. דגמים מאוחרים צוידו ב-2 קפסולות נחיתה. הלוויינים הופעלו על ידי משרד הסיור הלאומי. בשנת 2011 נתוני התוכנית שוחררו לידיעת הציבור. הפרויקט התחיל כפיתוח המשך של לווייני סדרה KH-7 GAMBIT. כל הלוויינים שוגרו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר טיטן 3. מכלל השיגורים שלושה לא הצליחו להביא את הלוויין למסלול המתוכנן. הלוויינים פעלו במסלול לווייני נמוך. במהלך הפעילות לוויינים עברו מספר שדרוגים. בשנת 1971 הוחלפה המצלמה הראשית של הלוויין לדגם מתקדם. לוויינים היו במשקל כ-4100 ק"ג. על הלוויינים היו מותקנים 4 מצלמות. היה ניתן לצלם לוויינים אחרים. יכולת זו נוצלה לצילומי לוויינים סובייטיים ותחנת החלל סקיילאב לקראת התיקון שתבצע משימת סקיילאב 2. עלות כוללת של 54 שיגורים הייתה 2.3 מיליארד $ במחירים שותפים, כ-10 מיליארד $ במחירי 2012. מדיה וקבצים בנושא KH-8 Gambit 3 בוויקישיתוף תיאור הלוויינים תיאור פעילות הלוויין תיאור הלוויינים היסטוריית פיתוח רשימת מסמכי התוכנית ששוחררו לציבור
אורדו יהודית

אורדו יהודית (באורדו: یہود اردو; בדוונאגרי: यहूद उर्दू) הוא ניב של הינדוסטנית אותו דברו יהודי בגדאד שחיו בהודו במאה ה-18, ובמיוחד בערים מומבאי וקולקטה. באופן מסורתי וכשפות יהודיות אחרות, נכתבה השפה באלפבית עברי. הכתיב העברי המשמש לכתיבת השפה לא שיקף את העיצורים הכפופים שנמצאים בשפה ההינדוסטנית. Hashmi, Arshad Masood (2018-08-01). "اندر سبھا کا یہود اردو مخطوطہ (A Judaeo-Urdu Manuscript of Indra Sabha)". Social Science Research Network (באנגלית). Rochester, NY. D. Rubin, Aaron (2016-12-31). "A Unique Hebrew Glossary from India". An Analysis of Judeo-Urdu. doi:10.31826/9781463237349. ISBN 9781463237349. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריק

האם התכוונתם ל... הרי מריק – רכס הרים באנטארקטיקה קרחון מריק – קרחון באנטארקטיקה אישים: ג'וזף מריק – איש הפיל ויל מריק – שחקן אנגלי זאק מריק – מוזיקאי אמריקאי מרק
פרס לוריוס למפעל חיים

פרס לוריוס למפעל חיים (באנגלית: Laureus Lifetime Achievement Award) הוא פרס המוענק מאז שנת 2000, על תרומה יוצאת דופן לספורט. הפרס מוענק כחלק מטקס פרסי הספורט העולמיים של לוריוס. הטקס הראשון נערך ב-25 במאי 2000 במונטה קרלו, בו נשא נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה את הנאום המרכזי. למרות שטקס פרסי לוריוס נערך מדי שנה, פרס מפעל החיים לא מוענק בכל השנים. הזוכה הראשון בפרס היה הכדורגלן הברזילאי פלה. האתלטית המרוקאית נאוואל אל מוטוואקי (אנ') הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס בשנת 2010. מתוך שבע עשרה פרסים שחולקו חמישה ניתנו לכדורגלנים. בריטניה וארצות הברית הן המדינה היחידות מהן הגיע יותר מזוכה אחד (שלושה זוכים בריטים, שני זוכים מארצות הברית). אתר האינטרנט הרשמי של פרס לוריוס למפעל חיים Lovina Chidi, Sylvia (13 יוני 2014). The Greatest Black Achievers in History. Lulu. p. 680. ISBN 978-1-291-90933-3. Andrew Baker, ‏Laureus Sports Awards: Redgrave wins 'Oscar', The Telegraph, 23 May 2001 "Blake awarded two Laureus Awards". CNN. 15 מאי 2002. ארכיון מ-23 אוקטובר 2017. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. "Armstrong takes top honour at Laureus awards". ABC News. 21 מאי 2003. ארכיון מ-27 אוקטובר 2016. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. "The winners of the year 2004 were". Laureus. אורכב מ-המקור ב-4 יולי 2017. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. "Federer, Kostelic given top awards". CNN. 22 מאי 2006. ארכיון מ-15 אפריל 2015. נבדק ב-8 נובמבר 2017. "Federer wins third Laureus prize". BBC Sport. 2 באפריל 2007. ארכיון מ-17 באוגוסט 2007. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Radcliffe and Bubka are Athletics' winners at World Sports Awards". International Association of Athletics Federations. 19 פברואר 2008. ארכיון מ-20 ינואר 2016. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. "The winners of the year 2010 were". Laureus. אורכב מ-המקור ב-7 מרץ 2017. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. "Nadal, Vonn win Laureus sports awards". Reuters. 7 פברואר 2011. ארכיון מ-23 אוקטובר 2017. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. Ian Chadband, ‏Darren Clarke and Rory McIlroy savour Irish double at Laureus World Sports Awards, The Telegraph, 6 February 2012 "Jessica Ennis named Laureus World Sportswoman of the Year". BBC Sport. 12 מרץ 2013. ארכיון מ-11 אוגוסט 2017. נבדק ב-23 אוקטובר 2017. Saunders, Nate (19 אפריל 2016). "Niki Lauda handed Laureus Lifetime Achievement Award". ESPN. ארכיון מ-17 אוגוסט 2016. "Laureus Awards: Roger Federer named World Sportsman of the Year 2017". BBC Sport. 27 פברואר 2018. ארכיון מ-27 פברואר 2018. נבדק ב-28 פברואר 2018. "Laureus World Sports Awards: Simone Biles and Novak Djokovic win top honours". BBC Sport. 18 בפברואר 2019. נבדק ב-19 בפברואר 2019. {{cite news}}: (עזרה) Rayan, Stan (18 בפברואר 2020). "Laureus Awards 2020 Highlights: Tendulkar, Springboks win for World Cup wins; Hamilton, Messi share honours". The Hindu. נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Laureus World Sports Awards: Naomi Osaka, Rafael Nadal, Bayern Munich, Lewis Hamilton win". 6 במאי 2021. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
פיגוע הדקירה בשער יפו

פיגוע הדקירה בשער יפו היה פיגוע דקירה שאירע ב-23 בדצמבר 2015 בשער יפו שבכניסה לעיר העתיקה בירושלים, ובו שני מחבלים תושבי מחנה הפליטים קלנדיה דקרו למוות את ראובן בירמאכר. במהלך נטרולם על ידי שוטרות מג"ב, נפצע עופר בן ארי, שמת מפצעיו בהמשך. כמו כן אדם נוסף נפצע ופונה במצב קשה להדסה עין כרם. שני המחבלים חוסלו. ערך מורחב – גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) בחודשים שקדמו לפיגוע בוצעו פיגועים רבים ברחבי ישראל כחלק מגל הטרור הפלסטיני, שכונה לעיתים "אינתיפאדת הסכינים". ב-23 בדצמבר 2015, י"א בטבת תשע"ו, סמוך לשעה 13:10 הגיעו שני מחבלים כבני 20 תושבי מחנה הפליטים קלנדיה לשער יפו ודקרו עוברי אורח, בהם את ראובן בירמכר שמת מהדקירות. שוטרות מג״ב ששהו באזור ביצעו ירי לעבר המחבלים וחיסלו את אחד מהם. השני נפצע מהירי, ובהמשך נקבע מותו. כתוצאה מהירי נפצע עופר בן ארי, שבהמשך נפטר מפצעיו בבית החולים שערי צדק. אדם נוסף נפצע באורח קשה בפיגוע ואושפז אף הוא בשערי צדק. שני המחבלים ריצו טרם הפיגוע עונשי מאסר בכלא הישראלי בגין טרור לאומני. ענאן חמאד ריצה תקופת מאסר בכלא הישראלי לאחר שבשנת 2010 הגיע למחסום קלנדיה עם סכין. עיסא עסאף, בן 21, נכלא בישראל בשנת 2015 בשל מעורבות בטרור עממי. פיגוע דקירה בשער יפו; פצוע אנוש מירי בשוגג, באתר "סרוגים", 23 בדצמבר 2015 רועי ינובסקי, רותם אליזרע, יעל פרידסון ורועי קייס, פצועים אנוש וקשה בפיגוע בירושלים, שוטרות ירו במחבלים, באתר ynet, 23 בדצמבר 2015