laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספר הברית

האם התכוונתם ל... ספר הברית – כינוי לספר התורה, בעקבות הפסוק ”וַיִּקַּח סֵפֶר הַבְּרִית, וַיִּקְרָא בְּאָזְנֵי הָעָם” (ספר שמות, פרק כ"ד, פסוק ז') ספר הברית השלם – ספר תורני הכולל נושאי אמונה, הלכה, מוסר, קבלה, טבע, פילוסופיה, מדע, וטכנולוגיה. מאת הרב פנחס אליהו הורביץ ספר הברית (ביקורת המקרא) – מקבץ פרקים בספר שמות, המיוחס בביקורת המקרא למסורת האלוהיסטית ספר הברית הקטן (ביקורת המקרא) – מקבץ פרקים בספר שמות, המיוחס בביקורת המקרא למסורת היהוויסטי ספר הברית (מאת רבי יוסף קמחי) – יצירה פולמוסית אנטי-נוצרית, אשר נערכה בידי רבי יוסף קמחי
מיקל מרטי אי פול

מיקל מרטי אי פול (בקטלאנית: Miquel Martí i Pol;‏ 19 במרץ 1929 – 11 בנובמבר 2003) היה משורר, סופר ומתרגם קטלאני. מיקל מרטי אי פול נולד למשפחה ענייה בעיירה רוֹדָה דֶה טֶר (Roda de Ter) שבהרי הפירינאים, והיה בבית הספר רק עד גיל 14. מחלה ניוונית קשה אילצה אותו לנטוש את עבודתו במפעל ולהתמסר לכתיבה. הוא החל לכתוב שירה בספרדית בגיל 15 ושנים לאחר מכן עשה את צעדיו המהוססים הראשונים בקטלאנית, שבשנת 1946 בשנותיו הראשונות המדכאות של משטר פרנקו היה אתגר לא קטן. יצירותיו הראשונות, "מילים ברוח" ו"חמישה-עשר שירים", ראו אור בשנות החמישים ועסקו במשבר אמונה. בשלב מאוחר יותר החלו נושאים אישיים וחברתיים לתפוס מקום נרחב יותר ויותר בשירתו, ושוני זה בא לידי ביטוי ביצירות דוגמת "הכפר" (1966) ו"המפעל" (1972). שיריו תורגמו לשפות רבות. שירים שלו תורגמו לספרדית על ידי אדולפו גרסיה אורטגה. בשנת 1956 התחתן עם דולורס פריקסה עמה נולדו לו בת ובן, והשתתף בפעילויות תרבות קטלוניות, לעיתים קרובות בשיתוף פעולה עם PSUC, המפלגה הקומוניסטית הקטלאנית. מדיה וקבצים בנושא מיקל מרטי אי פול בוויקישיתוף מיקל מרטי אי פול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מיקל מרטי אי פול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיקל מרטי אי פול, באתר MusicBrainz (באנגלית) Miquel Martí i Pol, barcelonas.com ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Android Auto

Android Auto היא גרסה של מערכת ההפעלה אנדרואיד עבור כלי רכב, המתממשקת עם טלפון חכם המריץ את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסה 5 ומעלה. Android Auto הוכרז ב-25 ביוני 2014, במהלך כנס Google I/O 2014. המכוניות הראשונות שכללו מערכת מולטימדיה שתמכה ב-Android Auto הושקו בשנת 2015 ובמקביל הושקה גם האפליקציה לטלפון החכם. בתחילה Android Auto רץ על גבי מערכות מולטימדיה תומכות בכלי רכב בלבד והחל מ-2016 התאפשר לעשות שימוש במסך הטלפון החכם. הצגת הניווט התבצעה באמצעות גוגל מפות ובהמשך באמצעות Waze. השמעת מוזיקה מוצעת באמצעות Google Play Music, וניתן להוריד מספר יישומים נוספים מחנות Google Play ייעודית ל-Android Auto. החיבור למערכת המולטימדיה ברכב מתבצע באמצעות חיבור כבל USB. השימוש ב-Android Auto מחייב התקנת אפליקציית Android Auto על גבי הטלפון החכם ועם חיבורה לרכב מתאפשרת שליטה במספר תכונות מצומצם של הטלפון דרך מסך הרכב בלבד ובטלפון עצמו אינו מתאפשר שימוש. נכון ל-2018 הייתה האפליקציה זמינה להורדה במספר מדינות באמריקה אירופה ואסיה, אך לא בישראל. המתחרה העיקרי של שירות זה, הוא CarPlay של חברת אפל. מדיה וקבצים בנושא Android Auto בוויקישיתוף תומר הדר, ממשחקים ועד סרטונים: אלו השדרוגים החדשים באנדרואיד אוטו, באתר כלכליסט, 16 במאי 2024 אתר האינטרנט הרשמי של Android Auto (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי

ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי (שם מדעי: Tolypeutes tricinctus), ידוע גם בשם ארמדיל מצטנף צפוני, הוא מין ממשפחת הארמדיליים האנדמי לברזיל, שם הוא ידוע כ-tatu-bola (מפורטוגזית "ארמדיל הכדור"). ארמדיל זה הוא אחד משני המינים היחידים (יחד עם ארמדיל מצטנף דרומי) היכולים להתכדר לכדור. בעשר השנים האחרונות אוכלוסייתו הצטמקה בכ-30%. ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי חי בעיקר בסוואנות הפתוחות (סראדו) וביערות הדלילים היבשים (קאטנגה). כפי ששמו מרמז, מוצאו של ארמדיל זה בברזיל, שם הוא חי בעיקר באזורים המזרחיים של המדינה, מעט מדרום לקו המשווה. הוא כמעט ואינו נצפה ממערבית לקו האורך 50°W. המרכיבים העיקריים בתזונתו הם נמלים וטרמיטים, אותם הוא יכול להריח דרך 20 סנטימטרים של אדמה. הוא מוצא את מזונו על ידי ערבול איטי של האדמה כאשר אפו מכוון לאדמה. כאשר הוא מזהה טרף, הוא חופר במהירות רבה חור באדמה ודוחף את אפו אליו, ובעזרת לשונה הארוכה והדביקה הוא צד כל חרק שהוא מוצא. מזונות נוספים שלו כוללים רכיכות, תולעים, פירות ופגרים. ערך מורחב – קמע גביע העולם בכדורגל הארמדיל נבחר לשמש כקמע במונדיאל 2014 שנערך בברזיל, כדי להעלות את המודעות בעולם בנושא הגנתו מפני הכחדה ובשל העובדה שהוא מתקפל לצורת כדור כדי להתגונן מפני טורפים. הוא הוצג על ידי שחקן העבר רונאלדו במשדר טלוויזיוני בספטמבר 2012. שם הקמע נבחר בהצבעה על ידי אוהדים. ההצבעה ארכה שלושה חודשים והשם שנבחר הוא פוּלֵקוֹ (Fuleco), שזכה ל-1.7 מיליון הצבעות והועדף על השמות זוזקו (zuzeco) ואמיז'ובי (amijubi). השם פולקו הוא הלחם של המילים כדורגל (Futebol) ואקולוגיה (Ecologia). ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי, באתר ITIS (באנגלית) ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי, באתר NCBI (באנגלית) ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי, באתר GBIF (באנגלית) ארמדיל שלוש-החגורות הברזילאי באתר הרשימה האדומה של IUCN Tolypeutes tricinctus באתר IUCN Red List "Armadillo follows Footix, Naranjito as World Cup mascot". Reuters. 17 בספטמבר 2012. נבדק ב-2017-07-14. {{cite news}}: (עזרה) "Fuleco wins name game". FIFA.com. 26 בנובמבר 2012. נבדק ב-2017-07-14. {{cite web}}: (עזרה)
Royal Talens

Royal Talens היא חברה המבוססת בהולנד המתמחה בייצור ושיווק חומרי גלם לאמנות וציוד משרדי. החברה מייצרת צבעי שמן, צבעי אקריליק, צבעי מים, צבעי שמן נמסכים במים, ופסטלים. בעבר החברה גם ייצרה סרטי דיו למכונות כתיבה, דיו לעטים נובעים ונייר העתקה, בין השאר. Royal Talens הוקמה בשנת 1899 כ-Talens ans Co, ותחומי הייצור המקוריים שלה היו צבעים, דיו וורנית. אף על פי שעיקר המיקוד העסקי היה בציוד משרדי בתחילה, כבר בשנת הקמתה ביססה החברה את קו צבעי השמן שלה, "רמברנדט". בשנת 1904 שינתה החברה את שמה ל-Talens and Zoon ("טלנס ובנו") עם הצטרפות הבן כשותף עסקי, וכעבור שנה החלו מכירות וייצוא לארצות הברית ורוסיה. בשנת 1912 נפתח משרד המכירות הראשון של החברה בארצות הברית. בשנות השלושים, בה עלתה קרנה של מכונת הכתיבה, החלו Talens מוכרים ניירות העתקה וסרטי דיו, והמפעלים הקיימים הורחבו כדי להכיל את פסי הייצור החדשים. אחרי מלחמת העולם השנייה נוסף התואר "מלכותי" לשם המותג (Koninklijke Fabrieken Talens & Zoon - "הסדנה המלכותית של טלנס ובנו"). בשנים שלאחר מכן זכתה טלנס להתרחבות משמעותית, עם פרישה בלמעלה מחמישים ארצות. בשנת 2013 רכשה החברה את חברת צבעי בשמן הנמסכים במים קוברה ושילבה אותה לתוך קו מוצרי האמנות שלה. רמברנדט - קו צבעים מקצועיים הכולל צבעי מים, שמן ואקריליק קוברה - קו צבעי שמן הנמסכים במים ואן גוך - קו צבעים מקצועיים הכולל צבעי שמן, אקריליק, מים ופסטל אמסטרדם - קו צבעי אקריליק ברמה בינונית גבוהה, המתאימה לסטודנטים ארט קריאשן - קו צבעי אקריליק ברמה בינונית, המתאימה לסטודנטים ותלמידים דקורפין - קו צבעים לקרמיקה ואומנויות שונות. מדיה וקבצים בנושא Royal Talens בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Royal Talens Royal Talens, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Royal Talens, ברשת החברתית אינסטגרם
פליו פורמוזה

פליו פורמוזה אי טורס (בקטלאנית: Feliu Formosa i Torres‏; נולד ב-10 בספטמבר 1934) הוא משורר קטלאני. פליו פורמוזה נולד בעיר סבאדל בשנת 1934. אחרי סיום לימודיו עבד שנתיים כמרצה לספרדית באוניברסיטת היידלברג, שם התמחה בספרות גרמנית, עסק בתיאטרון והושפע מיצירת ברטולט ברכט. מאז 1975 מרצה פורמוזה במכון ללימודי תיאטרון בברצלונה. ספר שיריו הראשון, "שְׁחָרִים קְצָרִים בַּיָּדַיִם", ראה אור בשנת 1972. מאז פרסם שמונה ספרי שירה, ורוב שיריו תורגמו לספרדית ולצרפתית. שירתו, הנאמנה למסורת השירה הנאו-רומנטית יותר מלזרמים חדשניים בשירה הקטלאנית העכשווית, מרבה לעסוק בכל גילויי האהבה ובשאלות של זהות אישית וחברתית. אסופה קצרה משיריו התפרסמה בתרגום לעברית מאת רמי סערי בכתב-העת "כרמל" בחורף 1999. כיום פורמוזה מתגורר בברצלונה. מדיה וקבצים בנושא פליו פורמוזה בוויקישיתוף Feliu Formosa i Torres, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) אודות פליו פורמוזה באתר lletrA-UOC (בקטלאנית) פליו פורמוזה באתר escriptors.cat (בקטלאנית) פליו פורמוזה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
יואל ולטמן

יואל איבו ולטמן (בהולנדית: Joël Ivo Veltman; נולד ב-15 בינואר 1992) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בברייטון אנד הוב אלביון ובנבחרת הולנד. יואל ולטמן התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של עיירת הולדתו, ולצן, VV IJmuiden עד מעברו ב-2001 לקבוצת אייאקס אמסטרדם. בזמן תקופה זו, עזר לקבוצתו בעונת 12–2011 לזכות באליפות הליגה ההולנדית לצעירים, וכמו כן סיים עם קבוצתו כסגנית האלופה של תחרות "נקסט-ג'ן" (תחרות בין קבוצות לשחקנים עד גיל 19 מרחבי אירופה) ב-2012. יואל ערך את בכורתו בקבוצה הבכירה של אייאקס ב-19 באוגוסט 2012 בו הוא החליף את הבלם מיטשל דיקס בדקה ה-79'. המשחק הסתיים בתוצאה של 1–6 לטובת אייאקס. בעקבות קליטתו המוצלחת לקבוצה הבכירה, ותרומתו לזכייה השלישית הרצופה של אייאקס בתואר לאומי, הוכרזה ב-6 ביוני 2013 כי ולטמן חתם חוזה להמשך פעילות באייאקס לארבע שנים, עד לקיץ של 2017. ב-29 ביולי 2020 חתם ולטמן לשלוש שנים בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג. ב-8 בנובמבר 2013 הוכרז כי ולטמן קיבל את זימונו הראשון לנבחרת הבוגרים של הולנד על ידי המאמן לואי ואן חאל למשחק הידידות של הולנד מול יפן וקולומביה. ולטמן, שנשאר על הספסל במשך המשחק מול יפן, ערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 בנובמבר 2013, במשחק ידידות נגד קולומביה, שהסתיים בתוצאת 0-0 באמסטרדם ארנה. ולטמן שיחק את מלוא 90 הדקות של המשחק. ב-31 במאי 2014, ולטמן הוכרז בחלק מהסגל למשחקי גביע העולם בברזיל 2014 יחד עם חבריו לקבוצה, דיילי בלינד ויאספר סילסן. ליגת העל ההולנדית (3): 2012/2013,2013/2014,2018/2019 הגביע ההולנדי (1): 2018/2019 מגן יוהאן קרויף (1): 2019 מדיה וקבצים בנושא יואל ולטמן בוויקישיתוף יואל ולטמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יואל ולטמן, ברשת החברתית אינסטגרם יואל ולטמן, באתר Transfermarkt יואל ולטמן, באתר Soccerway יואל ולטמן, באתר BDFutbol יואל ולטמן, באתר WorldFootball.net יואל ולטמן, באתר National Football Teams יואל ולטמן, באתר FootballDatabase.eu "2014 FIFA World Cup Brazil: List of Players" Blind en Veltman verlengen contract bij Ajax (הולנדית)
ז'ואן מרגריט

ז'ואן מרגריט אי קונסרנאו (בקטלאנית: Joan Margarit i Consarnau;‏ 11 במאי 1938 – 16 בפברואר 2021) היה משורר ואדריכל קטלאני. מרגריט, שנולד בכפר סַנָאוּזָ'ה ועבד כפרופסור לאדריכלות באוניברסיטת ברצלונה, פרסם בראשית דרכו הספרותית שירה בספרדית, ועבר לכתיבה בקטלאנית למן ראשית שנות השמונים. כתב הן בקטלאנית הן בספרדית ותרגם שירה קטלאנית לספרדית. בין ספריו: "צל האחר", "אי-הבנה ישנה", "ים חורפי" ו"גיל אדום". בעברית ראו אור ספריו "להאזין מרחוק לקולות" "מעולם לא ראיתי עצמי יווני" ו"מבט במראה הפנימית", שניהם בתרגומו של שלמה אביוּ ובהוצאת קשב לשירה. נפטר ב-16 בפברואר 2021. אתר האינטרנט הרשמי של ז'ואן מרגריט אלי אשד, ביקור המשורר הקטאלני, באתר רשימות, 16 בספטמבר 2008 אלי הירש, על "מבט במראה הפנימית", ידיעות אחרונות, 11 ביולי 2008 שלמה אביו, דרך הים הזה, הנסער - אחרית דבר לספר "מעולם לא ראיתי עצמי יווני"(הקישור אינו פעיל) ז'ואן מרגריט, משורר קטאלני שר לתל אביב, תרגום: שלמה אביו, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 18 במאי 2017 ז'ואן מרגריט (1938-), דף שער בספרייה הלאומית ז'ואן מרגריט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Matthew Roscoe, Award-Winning Spanish Poet Joan Margarit Has Died Aged 82, Euro Weekly News Spain, ‏16 בפברואר 2021 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא קטלאנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפיגלמן

שפיגלמן (Spiegelman) הוא שם משפחה אשכנזי שמקורו בגרמנית ומשמעותו יצרן מראות (מילולית: "איש המראות"). האם התכוונתם ל... אלישע שפיגלמן – עורך ומגיש טלוויזיה ישראלי דפנה שפיגלמן – אשת תקשורת ושחקנית ישראלית מארק שפיגלמן – רופא וחוקר ישראלי נטע שפיגלמן – שחקנית ישראלית שי-לי שפיגלמן – מנכ"לית משרד המדע והטכנולוגיה ארט ספיגלמן – אמן קומיקס יהודי-אמריקאי שפיגל
מרתה פסרודונה

מרתה פסרודונה אי ארטיגס (בקטלאנית: Marta Pessarrodona i Artigues‏; נולדה בשנת 1941) היא משוררת, סופרת ועורכת קטלאנית. פסרודונה נולדה בשנת 1941 בעיר טֶרַסָּה (Terrasa). פסרודונה, שלמדה לשון וספרות באוניברסיטת ברצלונה, לימדה ספרדית באנגליה במשך שנים אחדות ועם שובה לארצה עבדה בעיקר בתחום המו"לות. בין ספריה נמנים "ימים ראשונים של 1968", "חיים פרטיים", "לטובתי, לטובתנו" ו"קולות הניסיון". בכתיבתה באה לידי ביטוי בבירור תפישת עולמה הפמיניסטית. ביקרה פעמים אחדות בישראל. בשנת 2011 היא זכתה בפרס ספרותי של ז'נרליטט דה קטלוניה. מדיה וקבצים בנושא מרתה פסרודונה בוויקישיתוף Marta Pessarrodona i Artigues, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) אודות מרתה פסרודונה באתר lletrA-UOC (בקטלאנית) מרתה פסרודונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרתה פסרודונה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצושימה (ספינה)

מצושימה (ביפנית: 松島) הייתה סיירת ממוגנת של הצי הקיסרי היפני ונתנה את שמה לסדרה של שלוש סיירות מוגנות, הנקראות על שם שלושת הנופים של יפן: מצושימה, אמאנוהשידאטה ואיצוקושימה. לקראת מלחמת סין–יפן הראשונה ייעצו יועצים צבאיים וימיים צרפתים ובראשם המהנדס הימי לואי-אמיל ברטן, לממשלת מייג'י לפתח צי קל של סיירות מוגנות מהירות על מנת להתמודד עם הצי הסיני. כלומר, במקום לפנות לדרך מסורתית של הקמת צי אוניות מערכה, עבורה לא היה לממשלה היפנית די משאבים, להשיג יתרון על ידי סיירות מהירות, קטנות (כ-90 מטר אורך, ו-4,000 טון הדחק) בעלות שריון פלדה קל ומצוידות בתותחים ימיים ארוכי טווח, בעלי קוטר קטן יחסית. לפי התכנון המקורי היה על הסיירת גם תותח קאנֵה גדול בן 320 מ"מ, עם אורך קנה של 12 מטרים ובמשקל של 67 טונות, שירה פגזים במשקל 350 ק"ג למרחק של 8 ק"מ, אלא שהרתע שלו וזמן טעינתו הארוך הפכו אותו לבלתי-מעשי בשימוש על כלי שיט קטן יחסית. הסיירת נבנתה במספנות "החברה החדשה לנפחות ובניין" (Société Nouvelle des Forges et Chantiers) בסיין-סיר-מר שבדרום צרפת והגיעה לבסיס הימי בססבו ליד נגסאקי ב-19 באוקטובר 1892. הספינה יצאה מיד להפלגת השקה בת 7,000 מיילים ימיים ב-160 יום לאורך חופי סין, קוריאה ורוסיה. במלחמת סין–יפן הראשונה הייתה הסיירת אוניית הדגל של האדמירל סוקיוקי איטו ונטלה חלק חשוב בקרב נהר יאלו. בקרב זה התבררה חוסר התועלת שבתותח הקאנה הגדול שלה, שירה רק ארבע פעמים. באותו קרב ספגה הסיירת פגיעה ישירה בתא הטרפדות שלה, אך הפגז לא התפוצץ, גרם נזק בר-תיקון והרג ארבעה אנשי צוות ופגיעה שהרסה אחד מתותחי ה-120 מ"מ שלה והשביתה שלושה אחרים, הרגה 28 אנשי צוות ופצעה 68. ה"מצושימה" נסוגה מהקרב והועברה לתיקונים שארכו 26 יום, בסופם שבה הספינה לתפקוד בקרב לושונקואו וקרב וייהאיוויי כמפגיזת-חוף. לאחר קרב וייהאיוויי הגיעו נציגי סין הנכנעים לחתום על הסכם כניעתם על סיפון ה"מצושימה". בעת מלחמת ארצות הברית–ספרד (1898) סיירה ה"מצושימה" בין טאיוואן לפיליפינים. בעת מרד הבוקסרים (1899-1900) עסקה בליווי שיירות אספקה לסין. לאחר שיפוצים ושיפור חימוש ב-1901 יצאה הספינה ב-1903 למסע ניווט ארוך מדרום-מזרח אסיה לאוסטרליה. באותה עת שופר הצי הקיסרי היפני ונוספו לו אניות מערכה וסיירות חדישות שהפכו את ה"מצושימה" למיושנת. בעת מלחמת רוסיה–יפן שובצו שלוש סיירות סדרת מצושימה לצי המילואים היפני השלישי בצושימה למשימת סיור במצר קוריאה. במאי 1904 ליוותה הסיירת שיירת אספקה לפורט ארתור. בקרב הים הצהוב הייתה איטית מדי על מנת לעקוב אחר הצי הרוסי ולבסוף הוצבה בנמל הקודאטה שבאי הונשו על מנת לאבטח את מצר צוגרו ולאכוף את המצור על פורט ארתור. בקרב צושימה באה ה"מצושימה" במגע קרבי עם הסיירת הרוסית אברורה, אך נפגעה במנגנון ההיגוי שלה ונאלצה לסגת. ביולי-אוגוסט 1905 הייתה אוניית הדגל של האדמירל שיגטו דווה בפלישה היפנית לסחלין. עם סיום מלחמת רוסיה–יפן שבה הסיירת לתפקידה כספינת תרגול למסעות ניווט ארוכים של האקדמיה הימית הקיסרית. ב-30 באפריל 1908 אירע ליד טאיוואן פיצוץ במחסן התחמושת של הספינה. הספינה שקעה ויחד עמה צוות בן 350 איש, 206 מתוכם מצאו את מותם. מדיה וקבצים בנושא מצושימה בוויקישיתוף מידע ונתונים על סדרת מצושימה מידע ממאגר מידע של היסטוריה ימית נתונים(הקישור אינו פעיל) תותחי קאנה
פרה רובירה

פרה רובירה אי פלאנאס (קטלאנית: Pere Rovira i Planas), משורר קטלאני. פרה רובירה נולד בכפר וִילָה-סֶקָה דֶּה סוּלְסִינָה (Vila-seca de Solcina) בשנת 1947. הוא חי בעיר ליידה ומלמד ספרות ספרדית באוניברסיטת ליידה. כתב, בין היתר, את ספרי השירה "האדם השני", "מרחקים" ו"מכתבים מסומנים". מדיה וקבצים בנושא פרה רובירה בוויקישיתוף פרה רובירה, ברשת החברתית Goodreads
ובלנינקס

ובלנינקס (בליטאית: Vabalninkas), ובשמה היהודי: ווֹבּוֹלניק (מיידיש: וואָבאָלניק; מכונה בפי היהודים גם ובולניק, אבולניק) היא עיירה במחוז משנה בירז' במחוז פוניבז' בליטא, כ-35 ק"מ מצפון מזרח לפוניבז'. מקור השם הוא בשמו של הנהר הסמוך ובלה (Vabala). ובלנינקס מוזכרת במקורות היסטוריים משנת 1554. אחוזה בשם זה מוזכרת במסמכים משנת 1555. בשנת 1617 נוסדה הקהילה הקתולית של העיירה, ונבנתה כנסיית העץ הראשונה. בשנת 1619 קיבלה ובלנינקס זכות הקמת שוק וכן זכויות לייצור ומכירת בירה. בשנת 1698 נשרפה כנסיית העץ הראשונה של ובלנינקס, ואחרת נבנתה במקומה כעבור שנים ספורות. בסוף המאה ה-18 זכתה ובלנינקס לזכויות עיר. באותה תקופה נבנה בעיירה בית ספר, בו למדו כ-30 מילדיהם של בני האצולה והאיכרים בעיירה. בשנת 1792 הקנה סטניסלאב פוניאטובסקי לוובלנינקס מעמד וסמל של עיר. במאה ה-19 נפגעה העיר בשריפות רבות שפגעו בה קשות. למרות זאת התפתחה העיר בתקופה זו ונבנו בה בית חולים מחוזי, בית ספר יסודי, שני בתי אבות, בית מרקחת, שני בתי כנסת, מבשלה וטחנת קמח. במהפכת 1905 הייתה העיר מוקד להפגנות נגד הצאר ניקולאי השני. ההפגנות דוכאו ולמסחר בעיר נגרם נזק. בתקופת מלחמת העולם השנייה נשרפה רוב העיר. בוובלנינקס ניצבת כנסיית מריה הקדושה שנבנתה בשנת 1817, ולה מגדל פעמון. בעיירה מוזיאון לאומי וכן פסל בשם "חלום", בו מופיעה דמותו התנ"כית של המלך דוד. על הפסל חקוקות מילותיו של שיר מאת המשורר הליטאי יון סטרילקונאס (John Strielkūnas). בעיירה אנדרטה לזכר קרבנות המאבק בקומוניזם וכן בית קברות יהודי. הרב דובר אברמוביץ הרב אלעזר מנחם מן שך הרב יהודה לייב פורר - רב העיירה העיתונאי שמואל יעקב יצקאן בתחילת שנות ה-40 חיו בוובולניק כ-600 יהודים. ב-27 ביוני 1941, עם פלישת הגרמנים לברית המועצות במבצע ברברוסה, נכבשה העיירה. לאומנים ליטאים רצחו 86 יהודים בעיר. ביולי 1941 הוקם גטו בעיר ובו רוכזו, בנוסף ליהודי העיר, גם פליטים יהודים מעיירות סמוכות. בסוף אוגוסט 1941 הועברו יהודי הגטו לעיירה הסמוכה פסווליס ונרצחו עם כ-1,300 יהודי פסווליס ביער סמוך. מדיה וקבצים בנושא ובלנינקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ובלנינקס ובלנינקס (Vabalninkas), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ובלנינקס", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, ובלנינקס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1138), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ובלנינקס (ליטא), דף שער בספרייה הלאומית
ביצה מלוחה

ביצה מלוחה או מלחה לחה (באנגלית: Salt marsh) היא בית גידול לח המתאפיין במים מליחים. ביצות מלוחות נשלטות על ידי אורגניזמים העמידים למליחות המים והקרקע. ביצות מלוחות נפוצות סביב שפכי נהרות ונחלים ובאזורי מעיינות מליחים. ביצה מלוחה יכולה לגבול באגם יבש, בחלקיה הרחוקים ממקור מים. סביבה זו נשלטת על-פי רוב על ידי צמחים עשבוניים ושיחניים. סביבה דומה, הנשלטת על ידי עצים, נקראת מנגרובים ונפוצה באזורים סוב-טרופיים וטרופיים. בימינו נמצא קיומן של ביצות מלוחות רבות תחת איום, עקב פיתוח מואץ של האזורים החופיים בעולם. ביצה (סביבה טבעית) מנגרובים שלולית חורף מדיה וקבצים בנושא ביצה מלוחה בוויקישיתוף ביצה מלוחה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאופיק חמיד

ד"ר תאופיק חמיד (בערבית: توفيق حميد) או טארק עבדל-חמיד (נולד ב-1961 בקהיר, מצרים) הוא סופר מצרי, הרואה בעצמו כתומך ברפורמה באסלאם וידע כמתנגד חריף לאסלאמיזם ולדרך הג'יהאד כפי שהיא מפורשת על ידי ארגוני הטרור האסלאמיים. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון. חמיד מגדיר עצמו כחבר לשעבר בארגון טרור. בצעירותו השלים לימודי רפואה ובמקביל היה חבר בארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה. הוא עזב את הארגון משהתוודע להלך רוחו הקיצוני והרחוק מהאסלאם המקורי. הוא החל להרצות במסגדים כנגד האסלאם הרדיקלי והיווה בשל כך מטרה לאיומים מצד מיליטנטים איסלאמיסטיים, שאיימו על חייו. בשל כך היגר למערב וכיום הוא מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת מיאמי ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בהרצאות המתמקדות בהתנגדות לפונדמנטליזם האסלאמי. בנוסף, הוא משמש כיועץ למועצת פסגת המודיעין, העורכת כנס מדי שנה בנושא. חמיד נוהג להופיע בתוכניות טלוויזיה שונות. חמיד הקים מרכז שנקרא 'המרכז הבינלאומי למאבק ברדיקליזם', שמטרתו להתנגד לרדיקליזם ברמה האידאולוגית, הפסיכולוגית וההתנהגותית. המרכז גם נותן תמיכה ועידוד לפעילים במלחמה ברדיקליזם, על-מנת לעורר גל של אנטי-רדיקליזם. בהשכלתו השלים לימודי רפואה והתמחה ברפואה פנימית, פסיכולוגיה תודעתית וטכניקות חינוכיות. חמיד ידוע כאמור כמתנגד חריף לאלסאמיזם ודוגל בשיתוף פעולה עם הנצרות והיהדות. לדעתו, זהו המסר האמיתי של הקוראן, שמפאר את בני הדתות האחרות ואינו פוקד לכפות את הדת האסלאמית על אחרים. בראיונות, טען חמיד כי האויב האמיתי של ארגוני הטרור הוא זכויות הנשים וזו הסיבה, שבמקומות שבהם שולטים ארגוני טרור הם תחילה מדירים נשים ומחייבים אותן לחבוש חג'אב. חמיד מגדיר עצמו כמוסלמי ציוני[דרוש מקור] ולטענתו מוסלמים רבים נוטים לחשוב, שהשם ישראל נובע מ"עזראל" ולכן טועים לחשוב ש"ישראל", משמעותו "מלאך המוות". במאמרו "מדוע אני אוהב את ישראל?" הוא כותב כי לפי הקוראן, האל העניק לבני ישראל את ארץ ישראל כארצם המובטחת (קוראן 17:104). בנוסף הוא הדגיש כי לאף מוסלמי אין זכות לתבוע את גירוש היהודים מארץ ישראל, מאחר שארץ ישראל היא הבטחה שניתנה ליהודים בידי אללה עצמו. מתוך הג'יהאד (Inside Jihad), מאת תאופיק חמיד מדיה וקבצים בנושא תאופיק חמיד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תאופיק חמיד (באנגלית) אסלאם לשלום (אורכב 26.06.2014 בארכיון Wayback Machine), אתר אינטרנט שהקים תאופיק חמיד מדוע אני אוהב את ישראל?, מאת תאופיק חמיד (באנגלית) עמית כהן, המחבל שהפך ללוחם בטרור ולאוהב ישראל, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2008 ניר יהב‏, סיפורו של הטרוריסט שחזר בתשובה, באתר וואלה, 9 באוקטובר 2009 דוד אומן, דמוקרטיה זה לא לטרוריסטים; ריאיון עם ד”ר תאופיק חמיד, באתר מידה, 23 במרץ 2014 תאופיק חמיד, ברשת החברתית LinkedIn תאופיק חמיד, ברשת החברתית Goodreads מיכאל פלד, ‏מצרי שהתפכח: הפלסטינים אשמים במצבם, באתר "סרוגים", 22 ביוני 2014 דוד אומן, דמוקרטיה זה לא לטרוריסטים; ראיון עם ד"ר תאופיק חמיד, באתר מידה, ‏2014-03-23
יהודית ברוניצקי

יהודית (דיתה) ברוניצקי (נולדה ב-29 בדצמבר 1941) היא יזמת ומנהלת ישראלית, מייסדת חברת אורמת, כלת פרס ישראל לתעשייה לשנת 2018. ברוניצקי נולדה בישראל, בתם של מרים ומדרכי וונדר שעלו מפולין. אמה עבדה בבית חרושת עלית ואביה היה מנהל ייצור במפעל ועבד בחנות ברגים בבעלות המשפחה. היא גדלה בשכונת בורוכוב בגבעתיים, הכירה את בעלה, מהנדס המכונות יהודה ברוניצקי כששירתה כחיילת במהלך צעדת ירושלים והם נישאו ב-1961. ב-1965 הקימו בני הזוג את מפעל אורמת טורבינות ביבנה. בשנת 1966 הצטרף לחברה יוסף שידלובסקי שרכש 50% ממניותיה. המפעל ייצר טורבינות אותן ייצא למדינות רבות ברחבי העולם. בהמשך נהנתה החברה מגידול בפעילות ייצוא טורבינות השמש כתוצאה מהגידול במחירי האנרגיה בעקבות משבר האנרגיה העולמי. במקביל לפעילותה הקימה החברה את בית הספר המקצועי אורט-אורמת מרשת אורט. ברוניצקי כיהנה כמנכ"לית אורמת בשנים 1991 עד יוני 2014, בשנות כהונתה הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וחברת הבת אורמת טכנולוגיות הונפקה בבורסת ניו יורק. ברוניצקי הובילה אסטרטגיה של רכישת תחנות כוח ומכירת אנרגיה בעיקר על בסיס אנרגיה גאותרמית והצטיינה בנושא מימון פרויקטים. ב-2014 פרשה מכהונתה כמנכ"ל הקבוצה, היא המשיכה לכהן כדירקטורית עד פרישתה בנובמבר 2015. ברוניצקי כיהנה לאורך השנים בדירקטוריון של חברת אורבוטק שצמחה מהחממה הטכנולוגית של אורמת, בדירקטוריון מנועי בית שמש וכיהנה בתפקידי ניהול שונים בקבוצות הבת של החברה. בשנים 1994 עד 2001 הייתה חברה בוועדה המייעצת לבנק ישראל. ב-1978 זכתה יחד עם בעלה בפרס התעשייה, ובשנת 1996 קיבלו את פרס חלוצי התעשייה הגיאותרמית של הארגון העולמי של התעשייה הגיאותרמית (GRC). יחד הקימו את מרכז ברוניצה ליזמות וחדשנות בטכניון ולשניים הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מהמוסד. ביולי 2021 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי המרכז הבינתחומי הרצליה. ברוניצקי בוגרת תואר ראשון במדע המדינה וספרות צרפתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אם לשלושה ילדים - מיכל, יורם ויובל, מהם יש לה כיום שמונה נכדים. יהודה ודיתה ברוניצקי, באתר פרס ישראל ידיעות אחרונות, יהודית ברוניצקי, מנכ"ל אורמת: שינוי מהפכני, באתר ynet, 28 בספטמבר 2004 אסתי אהרונוביץ', חברת החשמל, באתר הארץ, 2 במרץ 2005 רועי מלצר, ‏יהודית ברוניצקי, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005 קרן צוריאל-הררי, ‏03 יהודית ברוניצקי הירוקה, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2006 תני גולדשטיין, מנכ"לית אורמת: "עכשיו כולם מבינים שהירוקים צדקו", באתר ynet, 17 באוקטובר 2005 מירב אנקורי, ‏4.אנרגיה של שניים, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2007 הדר חורש, 21. יהודית ברוניצקי, באתר "פורבס ישראל", 18 במרץ 2013 רון שטיינבלט, ‏ברוניצקי: "לעולם לא נדע אם פעלנו נכון במאבק מול גזית", באתר גלובס, 6 בנובמבר 2013 פרס ישראל לתעשייה יוענק למייסדי אורמת, יהודית ויהודה ברוניצקי, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2018 רותם שטרקמן, מדירה ב-40 אלף לירות לחברה ששווה 3 מיליארד דולר: דיתה ברוניצקי מצטערת רק על דבר אחד, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2018 דיאנה בחור ניר, ד.נ.א - דברים שלמדתי בבית "כשהקמנו את אורמת ולא היה לנו כסף לשלם שכר אבי אמר, 'למה לכם כל הקשיים האלה? אעזור לכם לפתוח מפעל לברגים'", באתר כלכליסט, 9 במרץ 2018 אתמול, 19 ביולי, התקיים ברחבת רדזינר טקס חגיגי להענקת תארי דוקטור לשם כבוד של המרכז הבינתחומי הרצליה, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה, ‏20 ביולי 2021