laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מקום בעולם

"מקום בעולם" הוא מגזין חודשי מבית "עולם קטן" המיועד לבני נוער דתיים לאומיים. עורכי המגזין הם יוסף רוסו ואביגיל זית. ביולי 2015 שינה הירחון את שמו מ"עולם קטן המגזין" ל"מקום בעולם". המגזין הוקם על ידי מערכת "עולם קטן", והוא מיועד לבני נוער במגזר הדתי לאומי. הוא יצא לאור לראשונה בחודש תשרי תשע"א (ספטמבר 2011), ויוצא מאז בכל ראש חודש עברי. עורכיו הראשונים היו הדס וחנן בן ארי. בהמשך ערכו את המגזין דוד שמחון ואילת כהנא. לצורך כתיבת המגזין, הוקמה מחלקת מנויים והוגדלו מחלקות התוכן, אליהם גויסו עורכים, עיתונאים, ציירים וכתבים נוספים. בין המצטרפים, ניתן למצוא את נועה ירון-דיין, מחברת הספר "מקימי", אשר כותבת טור אישי קבוע במגזין. מטרת המגזין, על פי העורך הראשי של מערכת "עולם קטן", יוסף רוסו, היא "אפשרות ליצור קשר עמוק יותר עם הנוער [...] להעביר חומר איכותי וערכי לעולם הפנימי ולתרבות הפנאי שלו". במגזין מופיעים מדי חודש מגוון מדורים, וביניהם כתבות, טורים אישיים, שו"תים, תרבות, סיפורים, טיולים, ידע, ספורט. המגזין נוגע בכל הנושאים הבוערים והמטרידים בקרב חברת הנוער הדתית-לאומית - תנועת נוער, לחצים חברתיים, ארץ ישראל, טרמפים, אמונה, בית ספר, בנים ובנות, מחשבים וגאדג'טים. בין הכותבים שנמנים עם המגזין ניתן למצוא את:נועה ירון-דיין, ארנון סגל, נדב נוה, משה כורסיה, הרב אייל ורד, מתן צור, אמיר מויאל, אשר בן-אבו ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של מקום בעולם נחשף השם החדש של מגזין עולם קטן, באתר ערוץ 7- 24/07/2015. ישי קרוב, העולם הקטן הפך לגדול, באתר ערוץ 7, 15 בספטמבר 2011 אורי פולק, ‏"עולם קטן" מתרחב: יפיץ מגזין בתשלום המיועד לצעירים דתיים, באתר כיפה, 8 בספטמבר 2011
המעפילים

המעפילים הוא שיר מאת לוין קיפניס. חובר בשנת תרע"ט 1919. השיר נסב על עלייה ועל טיולים ברחבי ארץ ישראל, ההררית ברובה; ובמובן המטפורי על המאבק היהודי הלאומי בארץ ישראל. המלחין חנינא קרצ'בסקי חיבר לו לחן; ובמנגינתו הושר על ידי מקהלות וזמרים. עיבד את השיר גיל אלדמע. השיר נעשה אהוד ונפוץ, ובעקבות תנועת ההעפלה לארץ ישראל, כיוונו רבים במילותיו אליה. השיר המחורז, בגוף ראשון רבים, וכולל ארבעה בתים ופזמון. מילות הפזמון מעודדות את העולים, המשוטטים, המטפסים והמטיילים בארץ באמצעות חזרה קצובה: ”הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ! אֶל רֹאשׁ הָהָר הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ! אֶל רֹאשׁ הָהָר הַעְפִּילוּ!” הבית הראשון מתאר את השאיפה להגיע אל ארץ ישראל - " אֶרֶץ צֶבִי" - ולשוטט בה: ”אֶל רֹאשׁ הָהָר! אֶל רֹאשׁ הָהָר! הַדֶּרֶךְ מִי יַחְסֹם לִפְדוּיֵי שֶׁבִי? מֵעֵבֶר הַר הֵן זֶה מִכְּבָר רוֹמֶזֶת לָנוּ אֶרֶץ צֶבִי.” שתי המילים האחרונות משוחחות עם דברי חכמים על ארץ ישראל, הקרויה "ארץ צבי". הבית השני מדרבן את קהל היעד של העולים, לבל יפחדו ממעשה העלייה אל הארץ והשיטוט בה, למשל במילים: "לֵב מִי יֵרַךְ יֵחַת מֵאֶבֶן נָגֶף?"; המשוחחות עם מילות הפסוק בספר דברים: מִי־הָאִ֤ישׁ הַיָּרֵא֙ וְרַ֣ךְ הַלֵּבָ֔ב ". בבית השלישי מתעצמת ומתעמקת חוויית העלייה; המשורר מתאר בו את חוויית ההתעלות הקיבוצית והנפשית העשויות להכלל בעלייה אל הארץ והשיטוט בה מחד, ואת הסכנות והאבדות העלולות להתרחש בעטיה: ”נָהִין לָרוֹם! נָהִין לָרוֹם! ... אֶחָד פִּתְאוֹם נָפַל לִתְהוֹם – קָרְבָּן רִאשׁוֹן אַךְ לֹא אַחֲרוֹן הוּא.” הבית הרביעי ממשיך לתאר את האפשרויות המקטבות הגלומות ב"העפלה" - הפסגה ו"השיא", והנפילה לתהומות. אבל הדוברים סבורים, כי רוחם של הנופלים נשארת צרורה בהוויה ובזיכרון הקיבוצי של הכלל: "אֶחָד נָפַל. הֲאֵין רוּחוֹ חַי בָּנוּ?"; והדוברים מבטיחים למאזיניהם: "נַעְפִּיל, הַנִּצָּחוֹן אִתָּנוּ.". "המעפילים" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "המעפילים" והאזנה לו באתר זמרשת מבחר הקלטות של "המעפילים", באתר הספרייה הלאומית ראו פירוש מצודות ציון על הפסוק בספר שמואל ב', פרק א', פסוק י"ט: "הַצְּבִי יִשְׂרָאֵל עַל בָּמוֹתֶיךָ חָלָל אֵיךְ נָפְלוּ גִבּוֹרִים:". ספר דברים, פרק כ', פסוק ח'.
או.סי.

עומאר קרדל (נולד ב-13 במאי 1971 בברוקלין, שבניו יורק) ידוע בשם הבמה שלו או.סי. (באנגלית: .O.C) הוא ראפר אמריקאי וחבר ההרכב המחתרתי D.I.T.C. עומאר נולד וגדל בבושוויק בברוקלין והתחיל להתעסק בראפ עוד כשהיה נער. הפריצה שלו החלה בשנת 1991 כשהתארח בסינגל הראשון של אורגניזד קונפיוז'ן (אנ'), שנקרא "Fudge Pudge". בשנת 1992 התארח ברמיקס "Back to the Grill" של אם סי סרץ' יחד עם נאז, שגם היה ראפר מתחיל באותה תקופה. בזכות ההופעות האלה הוא יצר לעצמו פרסום שהויבל להחתמה בווילד פיץ' רקורדס (אנ'). בשנת 1994 יצא לאור האלבום הראשון שלו "Word...Life" שנחשב לקלאסיקה בעיניי מעריצי היפ הופ רבים. בזמן ההכנות לאלבום הראשון שלו, התחבר עם אנשים כמו באקווילד ולורד פינס, שהפיקו לו חלקים מהאלבום. לאחר שאלבום הבכורה שלו יצא, עומאר הצטרף להרכב החדש של לורד פינס, D.I.T.C. בשנת 1997 עומאר עזב את הלייבל הקודם שלו וחתם בפיי דיי רקורדס. שם התחיל לעבוד על האלבום השני שלו, "Jewelz". הוא המשיך לעבוד עם אותם מפיקים מאלבום הקודם ובנוסף עם די ג'יי פרמייר, איי.גי. ודה ביטמינרז. באלבום התארחו האומנים ביג אל, אורגניזד קונפיוז'ן, פרדי פוקס ואיווט מישל. האלבום השני קיבל ביקורות חיוביות, אך הוא לא צלח במכירות. בשנת 2001 עומאר חתם אצל JCOR Entertainment והתחיל לעבוד על האלבום השלישי שלו, "Bon Appetit". אחרי האלבום השלישי שלו עומאר לקח הפסקה ובשנת 2005 חזר עם אלבום נוסף בשם "Starchild". בשנת 2007 הוציא לאור אוסף בשם "Hidden Gems" של הרבה חומרים לא משוחררים שלו, רמיקסים, הופעות אורח וכמה שירים מהאלבום של D.I.T.C וכלל 2 שירים חדשים. בשנת 2009 הוציא לאור אלבום ביחד עם הראפר איי.ג'י. שברובו הופק על ידי אי-בלייז יחד עם המפיקים לורד פינס, סטטיק סלקטה ושואוביז. Word...Life ‏(1994) Jewelz ‏(1997) Bon Appetit ‏(2001) Starchild ‏(2005) Smoke and Mirrors ‏(2005) Hidden Gems ‏(2007) Oasis ביחד עם AG ‏(2009) Trophies ‏(2012) Ray’s Café ‏(2014) Ray’s Café: The After Hours EP ‏(2014) Dive In ‏(2015) Same Moon Same Sun ‏(2017) Perestroika ‏(2017) A New Dawn ‏(2018) Opium ‏(2018) עם D.I.T.C: .D.I.T.C ‏(2000) The Movement ‏(2008) או.סי., באתר ספוטיפיי או.סי., באתר Last.fm (באנגלית) או.סי., באתר AllMusic (באנגלית) או.סי., באתר MusicBrainz (באנגלית) או.סי., באתר Discogs (באנגלית) או.סי., באתר Songkick (באנגלית) או.סי., באתר בנדקמפ O.C. Biography in AllMusic
צוצי

צוצי הוא סרט דרום אפריקאי משנת 2005 שביים גאווין הוד. הסרט הוא עיבוד של ספר באותו שם של הסופר את'ול פיוגארד. העלילה המתרחשת בשכונת המצוקה אלכסנדרה, גואטנג, על יד יוהנסבורג שבדרום אפריקה, מספרת את סיפורו של צוצי, נער רחוב השודד מכונית ובתוכה מגלה תינוק במושב האחורי, עליו הוא לוקח חסות. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2005 והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2006. דוד, שאמו מתה ממחלה סופנית בורח מאביו הבעייתי, לאחר מותה יחד עם כמה ילדים אל הרחוב. כמה שנים לאחר מכן שמו הופך לצוצי, והוא הופך למנהיג של כנופיית נערים פושעים. מחלוקת בינו לבין בוסטון, אחד מחברי הכנופיה על רקע רצח נשדד במהלך שוד הופכת לריב המותירה את בוסטון מדמם לאחר שהוכה על ידי צוצי. מאוחר יותר יורה צוצי במהלך גנבת רכב בפומלה, אישה צעירה, ותוך כדי נסיעה ברכב הגנוב מגלה כי במושב האחורי נותר תינוק בן 3 חודשים. צוצי נוטש את הרכב ולוקח איתו את התינוק לשכונת המצוקה בה הוא חי. בהמשך פומלה מתארת לצייר המשטרה את דיוקנו של צוצי, ודיוקן זה מתפרסם בעיתונים. לאחר שצוצי מבין כי הוא מתקשה לטפל בתינוק בעצמו, הוא מכריח את מרים, אישה אותה רואה בתור למים ולה תינוק גדול יותר, להניק את צוצי. כשהוא מגיע בפעם השנייה מבקשת ממנו מרים לטפל בתינוק בעצמה. צוצי מסכים. צוצי והחבורה שלו מגיעים לבית משפחת התינוק ושודדים אותו כשהאבא בבית. צוצי מציל את אב התינוק מחברו שעומד להרוג את האבא וצוצי יורה למוות בחברו. באחת הפעמים שהוא מגיע אל מרים היא אומרת לו שהיא יודעת מאיפה התינוק, ומבקשת להחזיר אותו אל הוריו. צוצי עובר תהליך מרתק בעקבות הטיפול בתינוק וזה מביא אותו למאמץ לפרוש מהפשע. צוצי מסכים ומגיע לבית ההורים, כשהמשטרה גם מגיעה לשם. השוטרים יוצאים עם אקדחים שלופים ומאיימים על צוצי שאם לא יניח את התינוק הם יירו בו. ג'ון האבא, מבקש מהם להניח את האקדחים כדי שייקח בעצמו את התינוק מצוצי. מיד לאחר מכן, צוצי מסגיר את עצמו למשטרה. אתר האינטרנט הרשמי של צוצי "צוצי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צוצי", באתר נטפליקס "צוצי", באתר AllMovie (באנגלית) "צוצי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צוצי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "צוצי", באתר Metacritic (באנגלית) "צוצי", באתר אידיבי "צוצי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "צוצי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תער

תער הוא כלי חיתוך המשמש להסרה של שיער גוף בלתי רצוי באמצעות גילוח. גלגולו המודרני הומצא במאה ה־18, אולם היה בשימוש עוד טרום תקופת הברונזה. העצם דמוי התער העתיק ביותר מתוארך לשנת 18,000 לפנה"ס[דרוש מקור]. בשנות ה־30 של המאה ה־20 הומצאה מכונת הגילוח. 'תער' הוא מינוח כללי, המתייחס לכל סוגי הסכינים המשמשים לגילוח אשר מגלחים על העור במגע ישיר. בעברית המדוברת לא נפוץ שימוש במונח 'תער', ומשתמשים בדרך כלל בתיאור הכלי הספציפי[דרושה הבהרה]. ישנם מספר סוגים של כלים המשמשים לחיתוך שיער: סכין גילוח – תער־בטיחות ידני, בין אם חד פעמי בין אם רב פעמי – כזה אשר ידיתו היא רב פעמית ואת להבו מחליפים מדי שבועיים–שלושה. תער גילוח – כלי גילוח מודרני המורכב מידית אחיזה ומלהבי חיתוך. מכונת גילוח – תער־בטיחות חשמלי, המופעל לרוב באמצעות סוללות נטענות. מכונת הגילוח הראשונה יוצרה בשנת 1937. השימוש בתער המקורי לשם גילוח נזנח כמעט כליל במאה ה־21, בין היתר בשל הקושי הרב להתגלח באמצעותו בלי להיפצע ובשל התחזוקה הרבה שהוא דורש – השחזה וליטוש תכופים. לצורך גילוח נקי התער צריך להיות חד עד מאוד ומכאן הביטוי בעברית – "חד כתער". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. במקרא מופיעים האיסורים: ”לֹא תַקִּפוּ פְּאַת רֹאשְׁכֶם, וְלֹא תַשְׁחִית אֵת פְּאַת זְקָנֶךָ” (ויקרא יט כז) ”וּפְאַת זְקָנָם לֹא יְגַלֵּחוּ” (ויקרא כא ה) מפסוקים אלו דרשו חכמים במסכת מכות על איסור השחתת הזקן עם תער: ”"תנו רבנן ופאת זקנם לא יגלחו יכול אפי' גלחו במספרים יהא חייב ת"ל לא תשחית. אי לא תשחית יכול אם לקטו במלקט ורהיטני יהא חייב תלמוד לומר לא יגלחו. הא כיצד גילוח שיש בו השחתה הוי אומר זה תער".” על פי מספר פוסקים, מכונת גילוח אינה עונה להגדרה המדויקת של תער, שכן החיתוך שלה הוא באופן של מספריים, ולא חיתוך על ידי העברת הסכין על העור. בספר דברים כתוב: ”לא יהיה כלי גבר על אשה ולא ילבש גבר שמלת אשה” (כב ה). בשולחן ערוך נפסק להלכה כי אפשר להעביר את השיער משאר האיברים חוץ מהערווה ובית השחי (אלא אם כן מנהג נשים באיבר מסוים ואז יהיה אסור) עם מספרים (כעין תער אבל לא תער). תער, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דף כא עמוד ב פירוש הרמב"ם: רהיטני כלי ברזל משרש השער ותולש אותו מעקרו. "מלקט"- כעין מלקחיים (רמב"ם מכות פרק ג משנה ה). פירוש הגאון ישעיהו פיק ברלין: מלקט ידוע היא וצורתו חתיכת ברזל. אורכה כארבע או חמש אצבעות ורחבה כחצי אצבע וראשה חד. מניחים אותה על נימת השער והגודל מצד אחד ומורטין. רהיטני צוציפתא בלשון ארמי ובלשון ארמי מנקאיש. שתי שוקיים יש לה פעמים שעשויה כלי אחד מחובר מעיקרו ופעמים נעשית של פרקים ומחברים אותה. ספר המצוות לרמב"ם, לא תעשה קעא. כלי יקר ויקרא כא, ה. במורה נבוכים חלק ב פרק מו כתב הרמב"ם שכהן המקיף פאת ראשו עובר בשני לאוים יו"ד סימן קפ"ב סעיף א הש"ך שם
עבודת צוות

עבודת צוות או עבודה משותפת מוגדרת כפעילות משותפת של שני פרטים (אנשים, בעלי חיים, רובוטים וכיוצא באלה) או יותר, הפועלים לשם מטרה דומה תוך שיתוף פעולה ביניהם. עבודת צוות מאופיינת בעיקר בקבוצות. לעבודה בצוות מספר יתרונות ברורים, כאשר הראשון בהם הוא סינרגיה. שיתוף הפעולה בין הפרטים יביא לניצול גבוה יותר של כוח העבודה, מאשר אם היו מבצעים את אותה המשימה בנפרד. לדוגמה, שני אנשים הסוחבים ספה כבדה, יבצעו את המלאכה ככל הנראה בקצב מהיר פי יותר משניים (כיוון ששני אנשים סוחבים את הספה, דרושה מהירות גבוהה מאשר פי שניים לשם הגדרת המצב כסינרגיה) מאשר אילו היו סוחבים את הספה איש איש לבדו. ביטוי נוסף לסינרגטיות של עבודת צוות, בא כאשר חבר צוות אשר לו יכולת חזקה בתחום מסוים, מחפה על חבר צוות אחר לו יכולות חלשות באותו תחום. לכן, צוות הטרוגני יהיה בעל פחות חולשות, גם אם הן קיימות אצל אחד או יותר מחבריו. שני המצבים המובאים לעיל מתארים מצב בו השלם גדול מסכום חלקיו. יתרון נוסף הוא עצם העבודה במשותף. אנשים רבים יגדירו את העבודה המשותפת כנעימה יותר. האדם, וכן מספר רב של בעלי חיים, הם יצורים חברתיים, ולכן מטבעם יעדיפו במקרים רבים לבצע משימות בחברה ולא לבד. לדוגמה, מזחלת שלג הנגררת בידי כלבים. עבודת הכלבים כלהקה מעודדת כל אחד מהם בנפרד להמשיך לרוץ עם יתר הפרטים בלהקה. למרות היתרונות הברורים במצבים רבים, במצבים מסוימים עבודה משותפת אינה יעילה יותר מעבודה בנפרד. למשל, כאשר חלל העבודה קטן מדי על-מנת לאכלס פרטים רבים. אפקט זה קרוי גם בשם חוק התפוקה השולית הפוחתת. דוגמה נוספת, אנשים אשר אינם מסכימים ביניהם על המטרה המשותפת או על הדרך לממש מטרה זו. שרשרת פועלים המעבירים שקים כבדים ביניהם מנקודה א' לנקודה ב'. הפעולה תתבצע ככל הנראה מהר יותר אילו כל אחד מהם בנפרד היה נושא שקים. פס ייצור ממוכן הוא דוגמה לעבודה משותפת של מכונות בלבד או של מכונות ובני-אדם, כאשר המטרה היא יצירת מוצר כלשהו. קן נמלים הוא מפעל עבודה משותפת - לכל נמלה תפקיד ברור, והמטרה המשותפת היא הישרדות. מכונית לא יכולה לתפקד ככלי הובלה כאשר היא מפורקת לחלקים, ולכן ניתן להגדיר את מצב פעולתה כעבודת צוות של חלקיה השונים. המטרה במקרה זה היא הובלת אדם או משאות ממקום למקום. סוציאליזציה קבוצת עבודה משל העיוורים והפיל מדיה וקבצים בנושא עבודת צוות בוויקישיתוף צ'ארלס דוהיג, הניו יורק טיימס מגזין, "בהתחלה שלחנו אחד לשני בדיחות מטופשות - אחר כך כבר היו לנו רעיונות מטורפים", באתר TheMarker‏, 1 במאי 2016 צוותים במקומות עבודה, דף שער בספרייה הלאומית
גבריאל כהן (צייר)

גבריאל כהן (1933 – 5 במאי 2017) היה צייר ישראלי יליד פריז. בעבודותיו בולטת הנטייה לתיאור אמנות נאיבית. גבריאל כהן נולד בפריז, 1933. עלה לישראל ב-1949. כהן היה חתן פרס ירושלים לשנת 1987. השתתף בתערוכה המקיפה "קדימה, המזרח באמנות ישראל (מוזיאון ישראל, 1998)", וזכה בפרס מרדכי איש-שלום (1999). בשנת 2002 נערכה תערוכה מיצירותיו בבית האמנים בירושלים. עבודותיו נמצאות באוספים שונים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל. ב-5 במאי 2017 הלך כהן לעולמו. למחרת נקבר בירושלים. 1987 - פרס ירושלים, לציור ופיסול 1999 - פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום. גבריאל כהן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל נרי ליבנה. צילומים: ליאור מזרחי, באו באו, בלדה לנאיווי, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2003 חיה פרידברג, האיש שלא היה, כל העיר, 25 בפברואר 1983 תערוכות חדשות, באתר הארץ, 25 באפריל 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל

ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל שוכן במכון ז'בוטינסקי ברחוב המלך ג'ורג' 38, בתל אביב. בו נשמרים מסמכים, תמונות ופריטי אמנות הקשורים לציונות הרוויזיוניסטית לפלגיה ולתולדותיה. הוקם בשנות השלושים של המאה ה-20, על ידי ד"ר יוסף פעמוני; תחילה בדירתו הפרטית ואחר כך הועבר אל משרדי "קופת חולים לאומית". בשנת 1938, בעקבות חיפושי הבולשת הבריטית אחר חשודים בהשתייכות לאצ"ל והעלאתו לגרדום של שלמה בן-יוסף, הופסק איסוף החומר וסידורו במשרדי קופת החולים. פעילות הארכיון חודשה בשנת 1940 עם הפסקת פעילות האצ"ל נגד הבריטים בפרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו אל הארכיון מסמכים הקשורים בפעילות תנועת הנוער בית"ר והתנועה הרוויזיוניסטית באירופה. ד"ר יוסף פעמוני איתר חומרים רבים; בין השאר, כאשר השתתף בקונגרס הציוני ה-22, נפגש עם נציגי התנועה הרוויזיוניסטית ברחבי תבל, וביקש מהם למסור ל"מוזיאון בית"ר" פרסומים, תצלומים ומסמכים על פעילותם. באותה עת הופקד ארכיונו האישי של זאב ז'בוטינסקי על ידי משפחתו. בשנת 1947, זמן קצר לפני שתנועת בית"ר הוכרזה על ידי ממשלת המנדט הבריטי כתנועה בלתי חוקית, שונה שמו מ"מוזיאון בית"ר" ל"מכון ז'בוטינסקי". לאחר הקמת המדינה הכין ד"ר פעמוני תוכנית אב לקליטת החומר הארכיוני והצגתו לקהל המבקרים. הארכיון החל לשמש גם כארכיון של תנועת החרות ולאחר מכן של המפלגות שבהן נטמעה, גח"ל והליכוד. בשנת 1958 הארכיון קיבל מעמד "ארכיון ציבורי", על פי חוק הארכיונים. בשנת 1964, לפי בקשת הנהלת המכון, הגיש ההיסטוריון פרופ' דניאל קארפי הצעה לארגון החומר הארכיוני וסידורו על פי העקרונות של מקצוע הארכיונאות. פסח גני, שהתמנה לתפקיד מנהל הארכיון לאחר פטירתו של ד"ר פעמוני, יישם את התוכנית והמשיך בפיתוח הארכיון. הארכיון עבר לבניין "מצודת זאב" לאחר הקמתו. בשנת 1990, עם פרישתו של פסח גני, עבר התפקיד לידי אמירה שטרן, והוחל בתהליך מחשוב ודיגיטציה של הארכיון. בארכיון שמורים 406 ארכיונים אישיים של זאב ז'בוטינסקי ובני משפחתו ושל מנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית ופעיליה וכ-215 ארכיונים מוסדיים. ארגונים ומוסדות שהפקידו בארכיון הם: "ברית הציונים הרוויזיוניסטים" (הצה"ר), "ההסתדרות הציונית החדשה" (הצ"ח), תנועת הנוער בית"ר וסניפיה בישראל ובעולם, תנועת העבודה הלאומית, קרן תל חי, ועדים וליגות (כגון ליגה עברית ימית, הוועד לשחרור האומה), תנועת החרות, גח"ל והליכוד, ארכיונים ואוספים של הארגונים ניל"י, ברית הבריונים, האצ"ל ולח"י, וכן מסמכים הקשורים ל"עליה ב'", לעולי הגרדום, לאנשי המחתרות גולי אפריקה ואחרים. אוספי הארכיון כוללים מיליוני פריטים במדיה מגוונת: כתבי יד, יצירות אמנות (ציור, פיסול) מקוריות ומשועתקות, דברי דפוס (במכונת כתיבה, שכפול ומכונות דפוס): מכתבים, עיתונים וספרים וסרטי הקלטות שמע ווידאו, ובסוגות רבות: תצלומים (כ-35,000), דגלים, סמלים, כרזות, בולים וגלויות. רוב הפריטים הנשמרים במכון: כתבי יד ותמונות, נרשמו במאגר הממוחשב שלו, ומאותרים באמצעות מנגנון חיפוש, חלק ניכר מהם נסרק וניתן לצפות בו באתר מכון ז'בוטינסקי. ארכיון מכון ז'בוטינסקי, באתר מכון ז'בוטינסקי בישראל מכון ז'בוטינסקי | אודות הארכיון, באתר www.jabotinsky.org
גילוי דעת (עלון שבת)

גילוי דעת הוא עלון שבת דתי-לאומי המופץ בשבתות בבתי כנסת דתיים לאומיים ברחבי ישראל. העלון החל לצאת ב-12 בפברואר 2010, בפרשת משפטים. העלון מופץ כמגזין כרומו מעוצב בכל שבוע בימי שישי ב-70,000 עותקים, לאלפי בתי כנסת בכל רחבי ישראל, כולל יישובי יהודה ושומרון. את העיתון ערך בתחילה נבו כץ שהוחלף ב-2016 על ידי אדם פז. שנה לאחר מכן פרש פז מתפקיד העורך והחליפה אותו בתפקיד איילת שליסל, שפרשה ב-2019 לקראת התמודדותה בבחירות לכנסת ה-21 והוחלפה על ידי אורית מרק-אטינגר. בהמשך ערך את העלון צבי סוכות שפרש ב-2022 לרגל התמודדותו בבחירות לכנסת ה-25, ובשנים 2023–2024 ערך את העלון אלעד הומינר, שעזב בעקבות שירות מילואים במלחמת חרבות ברזל. כיום עורך העלון הוא ישראל קלר. בעלון מופיעים פינות קבועות של עיתונאים, מאמרים של רבנים ואישי ציבור, ראיונות ומדורים לנשים, מדורים לחיילים, מדורים לפנויים וחידונים. הגיליון פונה למגוון הקהלים במגזר הדתי לאומי. העלון מופק ומפורסם על ידי חברת הפרסום "פרסומי ישראל", שבבעלות איש העסקים ישראל גולדברג, ועל ידי "קרן אביה", עמותה ישראלית שעוסקת בתחומים שונים (בטיחות בדרכים, חינוך, רווחה ועוד). העמותה הוקמה לזכרו של אביה יהושע גולדברג, תלמיד ישיבת אלון מורה שנספה בתאונת דרכים. באתר האינטרנט של העלון ניתן לצפות ולהוריד את העלון. בשנת תשפ"ג עלון גילוי דעת פרס את חסותו על עלון השבת "קרוב אליך". בדרך לכותל - טור של ישראל גולדברג, מנכ"ל פרסומי ישראל, בו הוא כותב על דרכו לכותל מידי שבת ועל נושאים אקטואליים נוספים. חדש על מדף הספרים - ביקורת ספרות. בעניינים - סיכום של אירועי השבוע החולף ועדכונים על אירועים שיקרו. מעיין השבוע - פינה בה מוצג כל שבוע מעיין אחר, עם פרטים עליו ודרכי הגעה. סטטוסיאדה - אוסף ציוצים סאטיריים, בין היתר של אמיר מויאל, ישורון ברטוב ועומר בבאי. שליפות - מדור ראיונות בו מראיינים בכל פעם, עסקן ציבור, פוליטיקאי או פעיל ידוע בחברה הדתית לאומית. בין המרואיינים שהתראיינו - ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרים, חברי כנסת, שופטים, אנשי תרבות, אנשי עסקים, רבנים ומובילי דעת קהל. טורים קבועים של: הרב גבי קדוש, אורי שכטר, אבי קנטרוביץ', שמואל יעקובסון, אייל חריף, הרב מאיר דורפמן, הרב יוני לביא, וד"ר חנה קטן. אתר האינטרנט הרשמי של גילוי דעת ארכיון גליונות, באתר קרן אביה ראו באתר העמותה
קנר

קַנֶר וגם כַּנֶר הוא שם משפחה יהודי שמשמעותו בדר"כ כהן ומורה על יחוס המשפחה דרך האב לאהרון הכהן. האם התכוונתם ל... אישים אבנר קֶנֶר (יליד 1952) – מוזיקאי, כותב, מעבד, זמר ונגן פסנתר ישראלי אלברט קנר (Kner‏; 1899–1976) – מדפיס וגרפיקאי יהודי-הונגרי איזידור קנר (Kner‏; 1860–1935) – מו"ל יהודי–הונגרי, מייסד דפוס קנר אנדרה קנר (Kner‏; 1896–1943) – מדפיס יהודי-הונגרי ארז'בט קנר (Kner‏; 1897–1998) – טיפוגרפית ואמנית כריכת ספרים יהודייה-הונגרייה אלי קנר (יליד 1948) – במאי, מפיק ועורך סרטים ישראלי ירון קָנֵר (יליד 1968) – עיתונאי ועורך דין ישראלי יעקב קנר (1911–1995) – ניצב במשטרת ישראל, שכיהן כמפקד מחוז תל אביב ליאו קנר (Kanner, נהגה "קוֹנֶר"; 1894–1981) – רופא ופסיכיאטר יהודי אוסטרי-אמריקאי, נודע בעקבות עבודתו הקשורה באוטיזם עמנואל קנר (1927–2009) – אדריכל ואמן ישראלי יליד פולין רות קנר (ילידת 1955) – במאית ויוצרת תיאטרון ישראלית, פרופסור בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב קרויים על שם קנר דפוס קְנר – בית דפוס שנקרא על שם מייסדו איזידור קנר תסמונת קנר – לקות התפתחותית מקבוצת תסמונות הספקטרום האוטיסטי הקרויה על שם ליאו קנר, ראו אוטיזם#אספרגר וקנר בית קנר – בית משפחת יעקב ובתיה קנר, מוותיקי העיר ראשון לציון, המשמש כיום כגלריה העירונית לאמנות של העיר אחר קנר (דג) (אנ') (Cunner) – מספר מינים של דגים ממשפחת השפתוניים Kenner Products (אנ') – חברת צעצועים אמריקאית כנר (פירושונים)
ארתחששתא השלישי

אַרְתַּחְשַׁסְתְּא השלישי (בפרסית עתיקה: 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂, בפרסית אמצעית: ארדשיר, בפרסית חדשה: اردشير سوم), שנקרא אוֹכוֹס (ביוונית: Ὦχος; מלך בשנים 358–338 לפנה"ס), היה המלך הגדול של פרס והמלך האחד עשר באימפריה האחמנית, וכיהן גם כפרעה הראשון של השושלת ה-31 של מצרים העתיקה. הוא היה בנו ויורשו של ארתחשסתא השני והוחלף על ידי בנו, ארסס (הידוע גם ארתחשסתא הרביעי). שלטונו חפף לתקופת שלטונו של פיליפוס השני במוקדון ונכתנבו השני במצרים. לפני עלייתו לכס היה ארתחשסתא אחשדרפן ומפקד בצבאו של אביו. ארתחשסתא התגלגל לשלטון לאחר שאחד מאחיו הוצא להורג, אח אחר התאבד, האח האחרון נרצח ואביו, ארתחשסתא השני נפטר בגיל 86. מיד לאחר שהוכתר למלך, ארתחשסתא רצח את כל משפחת המלוכה כדי להבטיח את שלטונו כקיסר. הוא התחיל שני מסעות מלחמה גדולים נגד מצרים. המסע הראשון נכשל, ולאחריו פרץ מרד ברחבי האימפריה המערבית. ב-343 לפנה"ס, ארתחששתא הביס את נכתנבו השני, פרעה מצרים, הגלה אותו ממצרים, ועצר מרד בפניקיה בדרך. במסעו אף הגלה יהודים מיריחו. בשנות שלטונו המאוחרות, כוחו של פיליפוס השני ממקדוניה התגבר ביוון, והוא ניסה לשכנע את היוונים למרוד בפרס האחמנית. ארתחשסתא התנגד נחרצות לפעילות זו, ובתמיכתו, העיר פרינתוס (אנ') הצליחה לעמוד בפני מצור מקדוני. יש ראיות למדיניות בנייה מחודשת בפרספוליס, בה ארתחשסתא הקים ארמון חדש, נבנה בה קברו שלו, והתחילו פרויקטים ארוכי טווח כמו "השער שלא הושלם". לדברי מקור יווני, דיודורוס סיקולוס, בגואס (אנ') הרעיל את ארתחששתא, אבל לוח בכתב יתדות (המצוי כעת במוזיאון הבריטי) מרמז על כך שהמלך מת מסיבות טבעיות. האפוס הפרסי שאהנאמה מספר שאלכסנדר הגדול היה בנו של ארתחשסתא השלישי, שקיבל את בתו של פיליפוס השני לאחר שניצח את האחרון בקרב. בלילה הראשון לנישואים הבחין ארתחשסתא בריח הרע שיצא מפיה של בתו של פיליפוס והחזירה בחזרה למוקדון. רק לאחר החזרתה למוקדון התגלה כי האחרונה בהריון והדבר לא נמסר לארתחשסתא. על-מנת לשמור על כבוד משפחת המלוכה ובתו, הסתיר פיליפוס את דבר הגירושים וההיריון, ולאחר היוולדו של אלכסנדר גידל אותו כבנו שלו. כך שלפי סיפור זה היה אלכסנדר פרסי, וכן אחיו החורג של דריווש השלישי. Matt Waters, Ancient Persia - A Concise History of the Achaemenid Empire, 550–330 BCE, Cambridge University Press, 2014. מדיה וקבצים בנושא ארתחששתא השלישי בוויקישיתוף ארתחששתא השלישי באתר ליוויוס (באנגלית) ארתחששתא השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) R. Schmitt, "Artaxerxes III". In Ehsan Yarshater (ed.), Encyclopædia Iranica, ‏vol. 2, Routledge & Kegan Paul. דיודורוס, ביבליותקה היסטוריקה, 17.5.3-6 ראו להשוואה Matt Waters chapter: Twilight of the Achaemenids Abolqasem Ferdowsi. Shahnameh. The Persian Book of Kings. Tr. D. Davis. New York Viking. פרדוסי. 2010. שאה נאמה. בתרגום כגן אליעזר. ירושלים: מוסד ביאליק. ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרקסון (משחק לוח)

קרקסון (Carcassonne) הוא משחק הנחת אריחים אסטרטגי, לשניים עד חמישה שחקנים. המשחק נוצר בשנת 2000, על ידי קלאוס יורגן ורדה, בגרמניה. שמו של המשחק הוא כשמה של העיר המבוצרת בתקופת ימי הביניים, קרקסון בדרום צרפת. המשחק פורסם בגרסה עברית בשנת 2014 שהושקה בכנס דרקוניקון, על ידי חברת מאנקי-טיים. הגרסה העברית הבסיסית כוללת 72 אריחים, ללא הרחבת הנהר הקיימת בחלק מהגרסאות. למשחק יצאו מספר הרחבות, וכן משחקי מחשב על פלטפורמות שונות. המשחק זכה בשנת 2001 בפרס משחק השנה הגרמני (Spiel des Jahres). 40 "חיילים" או "אנשים" ("Meeples", בתרגום העברי "קטנישים") בחמישה צבעים שונים (8 אנשים לשחקן) 72 אריחי משחק ריבועיים לוח שמירת ניקוד הוראות משחק האריחים מכילים שילוב של אחד או יותר מהרכיבים הבאים: קטע עיר קטע כביש או צומת כבישים מקטע חווה (שדה) בית תפילה בתחילת המשחק, כל האריחים, למעט האריח הפותח, מפוזרים על השולחן כאשר פניהם כלפי מטה, והם מהווים "קופה". האריח הפותח, מונח במרכז השולחן ופניו גלויים (גב האריח הפותח מסומן בצבע שונה). כמו כן, כל שחקן מניח את אחד מאנשיו על לוח הניקוד, במשבצת ה-0. איש זה משמש אך ורק לסימון הניקוד. כל שחקן, בתורו, בוחר אריח מה"קופה", מגלה את פניו לכל השחקנים, ומצמיד אותו לפאה של אריח אחד (או יותר) מהאריחים הגלויים. הפאות הצמודות חייבות להתאים, כלומר, פאה המכילה כביש חייבת להתחבר לפאה המכילה כביש, וכדומה. במקרה הנדיר, שאין מקום להניח את האריח, הוא מסולק מן המשחק, והשחקן מתחיל את תורו שוב. לאחר הנחת האריח, השחקן בוחר האם להניח את אחד מאנשיו על אחד הרכיבים (ראה לעיל) על האריח אשר הוא הניח זה עתה. לא ניתן להניח איש אם קיים כבר איש אחר על הרכיב, אך ניתן להניח אריח המחבר רכיבים אשר כבר מכילים אנשים מתורות קודמים. אם כתוצאה מהנחת האריח הושלמה בניית כביש, הושלמה עיר או בית תפילה הוקף ב-8 אריחים, כל האנשים המצויים על הרכיבים הנ"ל חוזרים לשחקנים אשר הניחו אותם, והשחקן או השחקנים מקבלים ניקוד על השלמת הרכיב לפי כללי קבלת הניקוד (ראה להלן). המשחק מסתיים לאחר הנחת האריח האחרון. בשלב זה מתבצע חישוב ניקוד סופי. השחקן בעל הניקוד הגבוה הוא המנצח. כללי ניקוד נוספים: הניקוד מוענק לשחקן אשר הניח את המספר הרב ביותר של האנשים על העיר, הכביש או החווה. אם ישנם כמה שחקנים עם מספר זהה אנשים, הניקוד מוענק לכל אחד מהם. להלן כמה נקודות אסטרטגיות העולות במהלך המשחק: איזון כמות האנשים המונחים על האריחים לעומת האנשים הפנויים מניעת שיתוף של שחקן אחר ברכיבים הנשלטים על ידי השחקן שיתוף פעולה בין שחקנים בבניית ערים, חוות וכדומה, במקרה שישנם יותר משני שחקנים. האפשרות לגרום לכך ששחקן לא יוכל להשלים את הרכיב מדיה וקבצים בנושא קרקסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרקסון (בגרמנית) סקירה עם הסבר לקרקסון