laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ECMAScript

ECMAScript (או ES) הוא מפרט לשפת תסריט שמפורסם על ידי Ecma International. המפרט נוצר כדי לייצר אחידות במימושים של JavaScript המפותחים על ידי גורמים בלתי תלויים רבים. JavaScript נותרה היישום הנפוץ ביותר של ECMAScript מאז שפורסם התקן לראשונה, אך היו גם יישומים נוספים, כגון JScript ו-ActionScript.‏ ECMAScript משמש בדרך כלל לתסריטים בצד הלקוח באינטרנט, אך נעשה גם שימוש גובר והולך בכתיבת יישומי צד שרת המשתמשים ב-Node.js. המפרט פותח בתחילתו על ידי ברנדן אייך מנטסקייפ. בתחילה נקרא "מוקה", לאחר מכן "LiveScript" ולבסוף JavaScript. בדצמבר 1995, Sun Microsystems ו-Netscape הכריזו על JavaScript בהודעה לעיתונות. בנובמבר 1996 הכריזה נטסקייפ על פגישה של ארגון התקנים Ecma International לקידום התקינה של JavaScript. המהדורה הראשונה של ECMA-262 אומצה על ידי האספה הכללית של אקמה ביוני 1997. מאז פורסמו כמה מהדורות של תקן השפה. השם "ECMAScript" היה פשרה בין הארגונים העוסקים בתקינה של השפה, ובמיוחד נטסקייפ ומיקרוסופט, שהמחלוקות בהן שלטו במפגשי הסטנדרטים המוקדמים. אייך העיר כי "ECMAScript תמיד היה שם מסחרי לא רצוי שנשמע כמו מחלת עור." ECMAScript פורמל באמצעות "סמנטיקה ביצועית", תוצר של אוניברסיטת סטנפורד והמחלקה למחשוב באימפריאל קולג' לצורך ניתוח אבטחה וסטנדרטיזציה. בעוד שגם JavaScript וגם JScript שואפים להיות תואמים ל-ECMAScript, שניהם מספקים גם תכונות נוספות שלא מתוארות במפרטים של ECMA. ישנן 12 מהדורות של ECMA-262 שפורסמו. העבודה על גרסה 12 לתקן הסתיימה ביוני 2021. Stefanov, Stoyan (2010). JavaScript Patterns. O'Reilly Media, Inc. p. 5. ISBN 9781449396947. נבדק ב-2016-01-12. The core JavaScript programming language [...] is based on the ECMAScript standard, or ES for short. "A Short History of JavaScript". W3C. נבדק ב-31 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) Krill, Paul (2008-06-23). "JavaScript creator ponders past, future". InfoWorld. נבדק ב-2013-10-31. "Netscape and Sun announce JavaScript, the Open, Cross-platform Object Scripting Language for Enterprise Networks and the Internet". Netscape. 1995-12-04. אורכב מ-המקור ב-2002-06-06. נבדק ב-2019-11-04. "Industry Leaders to Advance Standardization of Netscape's JavaScript at Standards Body Meeting". Netscape. 15 בנובמבר 1996. אורכב מ-המקור ב-1998-12-03. נבדק ב-2013-10-31. {{cite web}}: (עזרה) "Will there be a suggested file suffix for es4?". Mail.mozilla.org. 2006-10-03. נבדק ב-2013-10-31. Maffeis, Sergio; Mitchell, John C.; Taly, Ankur. "An Operational Semantics for JavaScript" (PDF). Association for Computing Machinery. "JavaScript and JScript: What's the Difference?". About.com. 2015-11-25. אורכב מ-המקור ב-2015-11-26. "JavaScript and JScript: What's the Difference?". ThoughtCo.com. 2019-07-03. נבדק ב-2019-11-04. "Changes to JavaScript, Part 1: EcmaScript 5". YouTube. 2009-05-18. נבדק ב-2013-10-31. "ECMAScript 2015 Language Specification". Ecma International. ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה) "ECMAScript 2016 Language Specification". Ecma International. ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "ECMAScript 2017 Language Specification". Ecma International. ביוני 2017. {{cite web}}: (עזרה) "ECMAScript 2018 Language Specification". Ecma International. ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה) "ECMAScript 2019 Language Specification". Ecma International. ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה)
רוברט בילוט

רוברט בילוט (באנגלית: Robert Bilott; נולד ב-2 באוגוסט 1965) הוא עורך דין ופעיל איכות הסביבה אמריקאי. בילוט ניהל מאבק ממושך נגד ענקית התעשייה הכימית חברת דופונט. במהלכו הגיש תביעות ייצוגיות נגד החברה והשיג לאלפי התובעים שיוצגו על ידו מאות מיליוני דולרים. תיאור מפורט של מאבקו בן עשרים השנים מופיע בסרט "פרשת המים" שהופק בשנת 2019. הסרט התבסס במידה רבה על ספרו של בילוט, "Exposure: poisoned water, corporate greed, and one lawyer's twenty-year battle against DuPont", שבו תיאר את הפרשה ועל כתבות תחקיר ב"ניו יורק טיימס" ופרסומים אחרים. בילוט ממשיך במאבקיו ונכון למרץ 2020 הוא מנהל תובענה ייצוגית נוספת נגד עשר ענקיות התעשייה הכימית, כולל Dupont ו-3M. בילוט ביקש להבטיח כי בעתיד יתקיים תהליך מקצועי ובלתי תלוי אשר ינטר את מי השתייה. כחלק ממאבקו בילוט גם מצטרף לחוקרים רבים המתארים את שיתוף הפעולה בין הרגולטורים של EPA לבין בכירי התעשיות הכימיות האמורים להיות מפוקחים על ידי ה-EPA. בילוט הוקיע את הסדר "הדלת המסתובבת (אנ')" בין המפקחים לאלו האמורים להיות מפוקחים על ידם. בילוט גם מרצה (בהתנדבות) על הסכנות שהדלת המסתובבת גורמת לכלל האוכלוסייה. לדוגמה, כאשר דונלד טראמפ החליף את הנשיא אובמה והרגולטורים קיבלו חופש שלא להכביד על התעשיות, חזרו בכירי התעשייה הכימית למשרות של רגולטורים. הוכחה לכוח העצום של התעשייה ושתדלניה אפשר לראות בעובדה שאף על פי שבילוט חשף שמנהלי דופונט הצהירו הצהרות שקר, איש מהם לא הועמד לדין פלילי. רגולטורים גם דיווחו כי מנהליהם אסרו עליהם להוקיע את ענקי התעשייה. למסמכים שנחשפו במהלך המשפט בו בילוט תבע את דופונט חשיבות גדולה. החוקרים שפירא וזינגלאס עברו על מאות מהמסמכים שדופונט נאלצה למסור במהלך המשפט. במחקר מפורט הם מסיקים כי למניעת זיהום יש להגדיר מחדש את יחסי הגומלין בין משילות תאגידית, רגולציה השומרת על איכות הסביבה, כללי התדיינות משפטית וחשיפת מידע על זיהום סביבתי. Robert Bilott, Exposure: Poisoned Water, Corporate Greed, and One Lawyer's Twenty-Year Battle against DuPont, New York: Simon and Schuster, 2019 מדיה וקבצים בנושא רוברט בילוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט בילוט (באנגלית) רוברט בילוט, ברשת החברתית LinkedIn רוברט בילוט, ברשת החברתית Goodreads Rich, Nathaniel (2016-01-06). "The Lawyer Who Became DuPont's Worst Nightmare". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-17. Exposure: poisoned water, corporate greed, and one lawyer's twenty-year battle against DuPont Diana A. Silva, Third Circuit Allows Medical Monitoring Claims to Proceed for Groundwater Contamination at Willow Grove and Warminster Naval Facilities, www.mankogold.com (באנגלית)(הקישור אינו פעיל) מאמרו של גיא רולניק ב- Markerweek מתאריך 8.5.20 בעמוד 5. Lindsey Dillon, Christopher Sellers, Vivian Underhill, Nicholas Shapiro, The Environmental Protection Agency in the Early Trump Administration: Prelude to Regulatory Capture, American Journal of Public Health 108, 2018-4, עמ' S89–S94 doi: 10.2105/AJPH.2018.304360 Sharon Lerner, Top U.S. Toxicologist Was Barred From Saying PFAS Cause Disease in Humans. She’s Saying It Now., The Intercept, ‏2019-10-24 (באנגלית) "Is Pollution Value-Maximizing? The DuPont Case." Roy Shapira and Luigi Zingales, בעמוד 37
קרחון ברנדאו

קרחון ברנדאו (באנגלית: Brandau Glacier) הוא קרחון יובלי רחב, בחוף דופק, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 28 קילומטרים. הקרחון זורם לכיוון מערב, מעמק קרחוני שבין שולחן היינז ורמת האסקי. הקרחון נשפך אל קרחון קלטי, בסמוך ממערב לשלוחת פורד. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ג'יימס פ. ברנדאו (James F. Brandau) מצי ארצות הברית, שהיה טייס בטייסת VX-6 במהלך מבצע קיפאון עמוק (דיפ פריז) בשנים 1964 ו -1965. קרחון ברנדאו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון ברנדאו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד קרחון ברנדאו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד קרחון ברנדאו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור קרחון ברנדאו גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
אריאלה שביד

אריאלה שביד (1944 – 20 בפברואר 2024) הייתה צלמת ואמנית ישראלית, שעסקה בעיקר בסוגיית הזהות האישית, המגדרית והפוליטית ובייצוגים שונים של נשיות ומיניות. נולדה בקריית מוצקין, גדלה בקריית ביאליק, בתם של נוח שבייד, בנאי ואמן חובב (צייר ונגן צ'לו), ונעמי שבייד (ברננקה), עקרת בית, שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1934 במסגרת העלייה החמישית. אחרי שירותה הצבאי עברה שביד לתל אביב. למדה צילום בשנים 1967–1968 בבית הספר הראשון בישראל לצילום, בשכונת תל ארזה בירושלים, ועד אמצע שנות ה-80 עבדה כצלמת עבור עיתונים שונים, בהם "דבר", "הארץ", "עולם הקולנוע", "אנשים" וכבעלת מדור קבוע בשם "ההימור הנכון" בירחון "מוניטין". בתקופה זו התבלטה בתצלומי דיוקן של אמנים שונים, בהם מנשה קדישמן, לאה ניקל, יחזקאל שטרייכמן, אביבה אורי, בתיה לישנסקי ואחרים. בשנות ה-70 התגוררה עם משפחתה במלון צ'לסי בניו יורק. ב-1996 הוצגה תערוכת היחיד שלה "היופי הוא הבטחה לאושר" (אוצרת לאה דובב) במוזיאון ישראל. בתערוכה תיעדה שביד את גופה לאחר כריתת השד שעברה. לאורך השנים הוצגו דימויים מתערוכה זו שוב ושוב בכתבות, ספרים ועבודות אקדמיות במסגרת דיונים בתגובות אישיות, אמנותיות ותרבותיות למחלת סרטן השד. בשנים שלאחר מכן הציגה את התערוכה "עג'מי", שעסקה בנושא "הרכוש הנטוש" שמשפחות פלסטיניות הותירו מאחוריהן בעקבות מלחמת העצמאות; התערוכה "מכתב למערכת" (אוצרת מורן שוב) שבה השתמשה בצילומים של נשים פלסטיניות, נשים מתנחלות וחיילות שצילם צלם העיתונות מיקי קרצמן, ובעזרת תוכנת פוטושופ שתלה את פניה שלה במקום כל אחת מהנשים המתועדות בצילום המקורי. ו"האדום האדום הזה", תערוכה שיצרה עם הצלמת ריבי ברגר, שהתמקדה בסוכריות וממתקים ובכוחו של הרעל המתוק לפתות, להקסים, ולהוליך שולל. בשנת 2019 השתתפה בתערוכה "עידן חדש" (אוצרת הילה כהן־שניידרמן) במוזיאון בת ים. בגיל 44 למדה לתואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן. מנישואיה לאדם ברוך נולדו ילדיה עמליה רוזנבלום ועידו רוזנבלום. היא הייתה אחייניתו של אליעזר שביד. מאז תחילת שנות ה-70 ועד למותה התגוררה ביפו. אריאלה שביד, ברשת החברתית אינסטגרם אריאלה שביד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל אלי ערמון אזולאי, בסטודיו של אריאלה שביד, באתר הארץ, 27 ביולי 2012 נעמה ריבה, "נשים עושות לעצמן נזקים כדי למשוך תשומת לב מגברים", באתר הארץ, 11 בפברואר 2019 רות מרקוס ורותי חינסקי אמיתי, היצירה המגדרית של אריאלה שביד, באתר ערב רב, 5 באוקטובר 2020 האמנית אריאלה שביד פתחה תערוכה, הבן עידו רוזנבלום לא נכח מאת לאה אתגר, 29 באוגוסט 2012 דנה גילרמן, תצלומים: טלי שני, אבא ואני חשופי חזה, באתר הארץ, 21 ביוני 2007 עמליה רוזנבלום, עדיין מרחפות רוחות רפאים ממלון צ'לסי, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2011 אריאלה שביד. היופי הוא הבטחה לאושר, באתר מוזיאון ישראל חמדה רוזנבאום, עכבר העיר, אמנות פוליטית, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2006 חגית פלג רותם, הילה כהן שניידרמן: עידן חדש בבת ים, באתר פורטפוליו, ‏12 במרץ 2019 רועי אלטר, התערוכה "עידן חדש" מציגה עולם עשיר של אסוציאציות, באתר הארץ, 9 בינואר 2019 עמליה ועידו רוזנבלום ביימו סרט על אביהם, אדם ברוך, ולא כדי לפוגג את תדמית האנטיפת שלו, באתר הארץ, 23 במאי 2018
קרחון אלבאנוס

קרחון אלבאנוס (באנגלית: Albanus Glacier) המכונה גם קרחון פיליפס (באנגלית: Phillips Glacier) הוא קרחון בהרי טאפלי, בהרי המלכה מוד, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 46 קילומטרים. גובהו של הקרחון 883 מטרים מעל פני הים. הקרחון זורם לכיוון מערב, לאורך הצד הדרומי של הרי טאפלי; ונשפך אל קרחון סקוט, בסמוך צפונית להר זאנוק. הקרחון התגלה על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, שחקרה את האזור בשנים 1933–1935, בהנהגתו של קווין בלקברן (Quin Blackburn), הגיעה אל ההר בדצמבר 1934. בירד קרא לקרחון על שמו של אלבאנוס פיליפס ג'וניור (Albanus Phillips, Jr.), נשיא חברת פיליפס פקינג (אנ') (Phillips Packing) מקיימברידג', במדינת מרילנד שבארצות הברית, שהיה פטרון וספק של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בשנים 1928–1930, ובשנים 1933– 1935). • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 259 קרחון אלבאנוס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון אלבאנוס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד קרחון אלבאנוס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון אלבנוס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מחשבון מרחקים - המרחק מקרחון אלבאנוס לאתרים סמוכים מפת אזור קרחון אלבאנוס גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית ראו ב"לקריאה נוספת" בספר "Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°" בעמוד 259 מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
סלימן אלמגריבי

סלימן בן־חמו (1927 – פברואר 1998), המוכר בשם הבמה סלימן אלמגריבי, היה מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, זמר ונגן עוד ישראלי, יליד מרוקו. סלימן נולד במקנס שבמרוקו לזוהרה ולמרדכי בן־חמו. אביו היה זמר וכנר בעל להקה. בילדותו למד בתלמוד תורה ואצל מורה פרטי בביתו. כשסיים את לימודיו בתלמוד התורה המשיך ללמוד נגינה, תווים ופיתוח קול. בשנים אלו ניגן בתזמורת עם אביו מרדכי ועם אביו של שייך מואיז'ו. בשנת 1950 נישא לפרחה (פאני) אבוטבול שעבדה כתופרת, ובשנת 1956 עלה איתה ועם שני ילדיהם ארצה. עם הגיעם לארץ נשלחה המשפחה למעברת עולים באשקלון ובהמשך עברו לגור בחיפה. את להקתו ייסד סלימן אלמגריבי במרוקו יחד עם אחיו, בטרם עלה לארץ. בראש הרכב האחים עמד אלמגריבי, ששר וניגן על עוד. לצידו ניגנו אלי בכינור, מוריס באקורדיון, יצחק תופף על תוף ודרבוקה, ושמעון שר וניגן אף הוא בעוד. עוד במרוקו, הלהקה ניגנה ושרה באירועים שונים. לאחר שעלו לארץ, אלמגריבי ולהקתו החלו לצבור פרסום. אלמגריבי היה אחראי על הצד הארגוני של הלהקה, והצלחתה בהרכביה השונים התבססה עליו. לאחר מספר רב של שנים הלהקה התפרקה, ואלמגריבי המשיך לעבוד עם להקות אחרות. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 החל אלמגריבי להקליט סינגלים תחת חברת התקליטים האחים אזולאי ביפו. כשבסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 פרחה במועדוני הלילה בישראל המוזיקה היוונית והמזרחית, אלמגריבי החל להופיע במועדוני לילה ידועים בתל אביב, בין היתר ב"קזבלנקה", ב"לילות פריז" וב"רספוטין". הוא הופיע גם בשאר רחבי הארץ ואף במקומות שונים באירופה, ובעיקר בצרפת. בישראל הופיע לעיתים עם שייך מואיזו, כשהאחרון אף כתב עבורו כ-40 שירים. אלמגריבי התבקש מספר פעמים להופיע בביתו של חסן השני, מלך מרוקו, אך בשל חששו מהמוסלמים התחמק מכך. לבסוף, בשנת 1982 נכח המלך חסן באחת מהופעותיו בפריז, ואף העניק לו תמונה שלו עם הקדשה אישית. ההופעות היו פרנסתו העיקרית של אלמגריבי. לצד זאת ניסה למצוא הכנסות נוספות, ועם זאת היה מעלה גם הופעות בהתנדבות. העבודה עם הלהקות בהרכבים שונים נמשכה עד תחילת שנות התשעים. כמוזיקאי, אלמגריבי כתב, הלחין וניגן בעצמו את רוב השירים שאותם ביצע, כ-100 במספר. במשך שנות פעילותו הוציא אלבומים וסינגלים רבים, ומשך אליו מעריצים רבים מקרב חובבי המוזיקה המרוקאית. בין להיטיו המפורסמים: "זית ונסידו","יא סידי טאלב","רג'אלי למעפר", "מוחל ננסה", ו"ג'דרק עלא ג'דרי". הומאז' לזכרו נערך ב-14 ביוני 2017 על ידי התזמורת האנדלוסית ירושלים בניצוחו של תום כהן. שיריו זכו לביצועים של זמרות וזמרים רבים וממשיכים להישמע על במות בארץ ובעולם. אלמגריבי היה נשוי לפרחה (פאני), שהלכה לעולמה ב-2014. לזוג נולדו ארבעה ילדים. הוא היה אדם דתי שהקפיד על שמירת מצוות ותפילה. הלך לעולמו ב-1998 (כ"ד בשבט ה'תשנ"ח) לאחר מחלה, ונקבר בחיפה. Sliman Elmaghribi and Jaffa's Moroccan Sound, באתר JewiwshMorocco מצבת קברו, באתר BillionGraves Sliman Elmaghribi, באתר Discogs כך לפי קברו, אך לפי חלק מבני המשפחה, אלמגריבי נולד ב-1925 לעיתים נקרא "אל מגריבי" או "אל מוגרבי" Meeting the Legendary Cheikh Mwijo, באתר JewishMorocco
רוברט פרדריק פרולק

רוברט פרדריק פרולק (באנגלית: Robert Frederick Froehlke;‏ 15 באוקטובר 1922 - 12 בפברואר 2016) היה איש עסקים, עורך דין ואיש ממשל אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית מיולי 1971 ועד מאי 1973. רוברט פרולק נולד בנינה, ויסקונסין. הוא סיים את בית הספר התיכון במרשפילד הסמוכה. בין השנים 1940–1943 הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. לאחר סיום לימודיו הוא התגייס לצבא ארצות הברית, שירת בחיל הרגלים באירופה במלחמת העולם השנייה, והגיע לדרגת קפטן לפני שהשתחרר ב-1946. לאחר המלחמה למד פרולק בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין. הוא סיים את לימודיו שם ב-1949, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בעריכת דין במדיסון במשרד עורכי הדין מקדולנד ומקדונלד. הוא גם שימש כחבר בסגל ההוראה של בית הספר למשפטים בו למד. ב-1951 הצטרף פרולק למחלקה המשפטית של חברת הביטוח "סנטרי" ובהמשך שימש בה בתפקיד ניהולי. כידיד ותיק של מלווין ליירד הוא ניהל את מערכות הבחירות שלו לקונגרס. כאשר מונה ליירד כמזכיר ההגנה, מונה פרולק כסגנו לענייני מנהל. הוא שימש בתפקיד עד 1971 ובמהלך תקופה זו הוא קיבל את האחריות על משאבי המודיעין של מחלקת ההגנה והיה יושב ראש המועצה לסקירת ההגנה. ביולי 1971 מונה פרולק כמזכיר הצבא, תפקיד בו הוא כיהן עד מאי 1973. בניהולו פינה הצבא את אחרוני חייליו מווייטנאם ועבר הסבה מגיוס חובה לגיוס התנדבותי. בנוסף, הסתיימה השליטה של הצבא על איי ריוקיו ונסגרו מתקני הלוחמה הביולוגית כדי לעמוד בדרישות של ההסכמים והאמנות הבינלאומיים. כמזכיר הצבא היה פרולק גם אחראי על שינוי סטטוס השחרור משחרור בנסיבות לא מכובדות לשחרור בכבוד של חיילים אפרו-אמריקאים שהואשמו לשווא בפשעים בפרשת בראונסוויל (אנ') ב-1906. לאחר התפטרותו מתפקיד מזכיר הצבא שב פרולק ל"סנטרי" וכיהן כנשיא החברה עד 1976, עת הוא עזב את החברה כדי לכהן כנשיא "איגוד ביטוחי הבריאות של ארצות הברית". לאחר מכן הוא היה נשיא "המועצה לביטוחי חיים של ארצות הברית" עד 1982, כאשר הוא היה ליושב ראש מועצת המנהלים של "אגודת ביטוחי החיים השוויוניים של ארצות הברית", שם הוא כיהן עד 1987 והתמנה כנשיא וכמנהל הכללי של חברת IDS Mutual Fund Group. לאחר פרישתו ב-1993 התגורר פרולק במיניאפוליס, שם הוא היה פעיל בגיוס כספים למטרות אזרחיות ולמטרות צדקה. יחד עם מי שהייתה אז נגידת אוניברסיטת ויסקונסין, דונה שלאלה הוא היה שותף לניהול מהלך גיוס הכספים הראשון של המוסד. הוא החזיק בבית קיץ בוואופקה שבוויסקונסין לאחר שעבר להתגורר בסקוטסדייל, אריזונה. רוברט פרולק נפטר בסקוטסדייל ב-12 בפברואר 2016. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא רוברט פרדריק פרולק בוויקישיתוף רוברט פרדריק פרולק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Former Top Army Official with Local Ties Dies". The Post-Crescent. February 14, 2016. p. C7. Western Publishing Company, Directory of Teachers in Member Schools, 1950, page 122 William Gardner Bell, Center of Military History, Secretaries of War and Secretaries of the Army: Portraits & Biographical Sketches, 2003, page 150 EBONY Magazine, The Brownsville Affair, March 1973, page 31 Roberts Publishing Corporation, Insurance Advocate, Volume 87, 1976, page 40 Dun & Bradstreet, Reference Book of Corporate Managements, Volumes 1-3, 1991, page 1280 Laird Center for Medical Research, Biography, Robert Froehlke
אורי זרנוב

אורי (פטר) זרנוב הוא שחיין ארץ ישראלי, פעמיים ברציפות אלוף ארץ ישראל (1945–1946) במשחה ל-100 מטר גב. זרנוב התאמן בקבוצת השחייה של מכבי חיפה בהדרכתו של איזיה פייגנבוים. באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של (1:21.1 דקות) לפני שמחה לוהר ממכבי תל אביב (1:26.8 דקות). באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1946 הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:20.8 דקות, לפני דן קפלביצקי ממכבי תל אביב וחברו לקבוצה יוחנן קרמן. תחרות מוצלחת בשחיה באיצטדיון בת-גלים בחיפה, הַבֹּקֶר, 26 ביולי 1942 שחייני מכבי חיפה חגגו את יובלם, המשקיף, 11 באוגוסט 1946 פ. פריד, לסיום עונת השחיה, המשקיף, 3 בנובמבר 1946 שני שיאים בתחרויות הארציות בשחיה, המשקיף, 7 באוקטובר 1947 צבי כתבי, טבלת השגי השחיה בישראל לשנת 1950, דבר, 17 בנובמבר 1950 בתחרויות אליפות א"י בשחיה - מכבי חיפה במקום הראשון, ב.מ.ע.-שני, המשקיף, 7 באוקטובר 1945 תחרויות אליפות א"י בשחית בוגרים לשנת 1946, המשקיף, 13 באוקטובר 1946
ודים יבטושנקו

ודים אנטולייביץ' יבטושנקו (ברוסית: Вади́м Анато́льевич Евтуше́нко; נולד ב-1 בינואר 1958) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל. יבטושנקו נולד בעיירה פיאטיחטקי שבמחוז דניפרופטרובסק. מגיל 10 למד בבית הספר לכדורגל בעיירת הולדתו. למד חינוך גופני במכון הפדגוגי בעיר קירובוהרד. במקביל ללימודים שיחק בקבוצות חובבים. בשנת 1978 נקלט בסגל קבוצת זבזדא קירובוהרד, ששיחקה בליגה השלישית בברית המועצות. בשנת 1980 עבר לקבוצת דינמו קייב, בה שיחק ברוב שנות הקריירה שלו. יחד עם הקבוצה זכה ב4 אליפויות, 3 גביעי ברית המועצות ובגביע אירופה למחזיקות. בשנת 1988 עבר לקבוצת דניפרו, עימה זכה באליפות ברית המועצות בפעם החמישית (שלו). בשנת 1989, כאשר שלטונות ברית המועצות אישרו לשחקנים סובייטים לשחק במועדוני כדורגל זרים, עזב יבטושנקו לשוודיה. הוא שיחק במשך 4 שנים בקבוצת א.י.ק סולנה. בשנת 1992 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות שוודיה לאחר הפסקה של 55 שנים. סיים את קריירת המשחק שלו בקבוצת סיריוס אופסלה מליגת המשנה השוודית. יבטושנקו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות ב-15 ביוני 1980 במשחק ידידות מול נבחרת ברזיל. הוא היה בסגל הנבחרת בשני גביעי עולם (1982 ו-1986). ב-1982 לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת במונדיאל וב-1986 - השתתף בכל המשחקים, מלבד אחד. החל משנת 1996 אימן קבוצות מהליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 2008 שב לאוקראינה, להיות עוזר מאמן של הנבחרת הלאומית. בהמשך אימן קבוצות מהליגה האוקראינית השנייה. לודים יבטושנקו שני בנים - ויאצ'סלב וודים הבן. שניהם היו שחקנים מקצועיים בליגות שוודיות. ויאצ'סלב שיחק בעמדת קשר בקבוצות א.י.ק סולנה וברוגה. גביע אירופה למחזיקות גביע - 1986 אליפת ליגת העל הסובייטית - 1980, 1981, 1985, 1986, 1988 הגביע הסובייטי - 1982, 1985, 1987 אליפות שוודיה - 1992 מדיה וקבצים בנושא ודים יבטושנקו בוויקישיתוף ודים יבטושנקו, באתר Transfermarkt ודים יבטושנקו, באתר National Football Teams ודים יבטושנקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
הרי טאפלי

הרי טאפלי (באנגלית: Tapley Mountains) הוא רכס הרים בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה. ההרים מהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים. אורכו של הרכס 56 קילומטרים. גובהם של ההרים 1,459 מטרים מעל פני הים; והם ההרים ה-3,072 בגובהם באנטארקטיקה. הרכס משתרע לכיוון מזרח מגדתו המזרחית של קרחון סקוט; בין קרחון לוורט וקרחון אלבאנוס. ברכס מצויים האתרים: הר גולד, הר דרהאם, הר הר, הר סיבק, הר בושנל, מצוק בובו, קרחון אלבאנוס, קרחון לוורט וקרחון סקוט. ההרים התגלו בשנת 1929 על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, בהנהגתו של לורנס מקינלי גולד (Laurence McKinley Gould). שמו של הרכס ניתן לו על ידי אדמירל משנה ריצ'רד א. בירד. בירד הציע לקרוא לרכס על שמו של הרולד ל. טאפלי (Harold L. Tapley), מדנידין, שבניו זילנד שהיה סוכן מטעם משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בשנים 1928–1930, ובשנים 1933– 1935). • Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 183 הרי טאפלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הרי טאפלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד הרי טאפלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מחשבון מרחקים - המרחק מהרי טאפלי לאתרים סמוכים מפת אזור הרי טאפלי מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
הקורפוס השני (בריטניה)

הקורפוס ה-2 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. במהלך קרב ווטרלו הקים הדוכס מוולינגטון את הקורפוס ה-2, אשר כלל יחידות אנגלו-הנובריים, הולנדים וגרמנים, והוצב באגף השמאלי תחת פיקודו של לורד היל. לאחר הקרב השתתף הקורפוס בלחימה בצרפת, ולאחר מכן פורק הקורפוס. בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-2 הוצב במחנה אלדרשוט. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-2 הפך ל"פיקוד הכוחות באלדרשוט". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוקם מחדש הקורפוס ה-2, והוא הועמד בפיקודו של ג'יימס גרירסון. ב-17 באוגוסט 1914 מת גרירסון מהתקף לב, ובמקומו מונה הוראס סמית'-דוריאן למפקד הקורפוס. הקורפוס לחם בקרב מונס ובקרב לה קאטו, ולאחר מכן לחם במהלך הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן. בהמשך לחם הקורפוס במרוץ אל הים, קרב איפר הראשון, הקרב על הסום, קרב איפר השלישי, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס. באוקטובר 1939 הוקם הקורפוס מחדש, והועמד תחת פיקודו של אלן ברוק. הקורפוס נשלח לצרפת ולחם במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמהלך מבצע דינמו. לאחר מכן הוצב הקורפוס באזור סאפוק כחלק מהפיקוד המזרחי, ובהמשך הוא שימש למטרות הונאה במסגרת הארמייה הרביעית הבריטית. לאחר המלחמה הוצב הקורפוס באזור תעלת סואץ, והוא כלל את הכוחות הבריטיים במצרים. הקורפוס השתתף במהלך מבצע מוסקטר, והיה תחת פיקודו של יו צ'ארלס סטוקוול. אוולין ווד (1901–1904) ג'יימס גרירסון (אוגוסט 1914) הוראס סמית'-דוריאן (אוגוסט 1914–דצמבר 1914) צ'ארלס פרגוסון (ינואר 1915–מאי 1916) קלוד ג'ייקוב (ספטמבר 1916–ספטמבר 1919) אלכסנדר גודלי (ספטמבר 1919–נובמבר 1919) אלן ברוק (ספטמבר 1939–מאי 1940) ברנרד לו מונטגומרי (מאי 1940–יוני 1940) אדמונד אוסבורן (1940–1941) קנת' אנדרסון (1941–1942) ג'יימס סטיל (אפריל 1942–ספטמבר 1942) ג'רלד טמפלר (1942–1943) הרברט למסדן (יולי 1943–אוקטובר 1943) דזמונד אנדרסון (1943–1944)