laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרדכי משעני

מרדכי (מוטי) משעני (10 באפריל 1945 – 9 באפריל 2013) היה עורך דין ישראלי וחבר הכנסת בכנסת ה-15. משעני נולד ב-10 באפריל 1945 למשפחה מיוצאי חלב וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשירותו הצבאי הגיע לדרגת רב-סרן, ואחר כך למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים לימודיו בהצטיינות בשנת 1969 והוסמך כעורך דין בשנת 1970. בשנת 1986, השתתף בוועידת הליכוד ויצר שם קשר עם דוד לוי. מאוחר יותר מינה לוי את משעני לתפקיד יועצו הפוליטי. בתקופת כהונתו של לוי כשר השיכון, הוא מינה את משעני כדירקטור במספר חברות ממשלתיות, בהן חברת "חלמיש" ולתפקיד יו"ר חברת עמידר. בפברואר 1993 התלונן חבר הכנסת בנימין נתניהו במשטרה נגד משעני, במעורבות בפרשת הקלטת הלוהטת. אך התיק נסגר לאחר שלושה חודשים עקב חוסר ראיות. ומשעני פנה בבקשה למפכ"ל המשטרה שיסיר את האיפול על פרטי החקירה, אך סורב. כמקורבו של דוד לוי הצטרף משעני למפלגת גשר שהקים לוי, ולקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה שובץ במקום לא ראלי ברשימת הליכוד-גשר-צומת. לקראת הבחירות לכנסת ה-15, בשנת 1999, שובץ במקום ה-29 ברשימת ישראל אחת (שכללה את מפלגת "גשר"), אך הרשימה זכתה רק ב-26 מנדטים. בינואר 2000 היה על סף כניסה לכנסת, לאחר התפטרות על פי החוק הנורווגי של שני חברי כנסת שמונו לשרים, אך דוד לוי שהיה אמור להתפטר למענו סירב. באוגוסט 2000 היה שוב על סף כניסה לכנסת, עקב הבחירה הצפויה של שמעון פרס למשרת נשיא המדינה, אך פרס הפסיד באופן מפתיע ונשאר בכנסת. בפברואר 2001 נכנס משעני לכנסת ה-15 מטעם ישראל אחת במקום אלי גולדשמידט ופרש מיד לסיעת גשר. במאי 2001 הגיש הצעת חוק פרטית שקיצבת הזיקנה תוגדל ל-90% משכר המינימום. ביוני 2002 הודיע דוד לוי שהוא שוקל לחזור לליכוד, אך משעני סבר שעל מפלגת גשר להתמודד עצמאית בבחירות הבאות. לוי אכן חזר לליכוד, משעני החליט לא להתמודד שוב וכיהן כחבר הכנסת עד 2003. בשנת 2003, עם סיום כהונתו כחבר כנסת, שב עו"ד משעני למשרד עוה"ד שייסד. בשנת 2008 הצטרף למשרדו בנו, עו"ד אריאל משעני. נפטר ב-9 באפריל 2013, יום לפני יום הולדתו ה-68. הותיר אישה, שלושה ילדים ונכדים. בנו, דרור משעני, הוא סופר ועורך. אחיו אייל משעני הוא פרופסור לרדיוכימיה והדמיה מולקולרית במרכז הרפואי הדסה. מרדכי משעני, באתר הכנסת מרדכי משעני, באתר כנסת פתוחה אודות מייסד המשרד - עו"ד ונוטריון מרדכי משעני באתר משרד עורכי הדין משעני ynet, מי אתה, מוטי משעני?, באתר ynet, 30 ביולי 2000 חנה קים, צפוף ליד הצלחת, חדשות, 14 בפברואר 1992 מרדכי אלקן, עוזר השר לוי, מוטי משעני, ייבחר ליו"ר דירקטוריון עמידר, מעריב, 6 ביוני 1990 גדעון סער, רותי זוטא, נתניהו: הפרסום על גירסת אשתי בפרשת הקלטת אינו נכון, חדשות, 28 במאי 1993 גדעון סער, לוי: נתניהו רקם עלילה שפלה, חדשות, 3 ביוני 1993 גדעון סער, עו"ד משעני פנה למפכ"ל שיחשוף את תלונת נתניהו, חדשות, 1 ביוני 1993 מעריב, ‏מוטי משעני מועמד לדירקטור בעמידר; עשוי להתמנות ליו"ר, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1999 צבי לביא, ‏הדבק על כיסאו של מי חזק יותר?, באתר גלובס, 2 בפברואר 2000 צבי לביא, ‏הקומבינות בדרך למשכן הנשיא, באתר גלובס, 3 באוגוסט 2000 צבי זרחיה, הצעת חוק: קיצבת הזיקנה תוגדל ל-%90 משכר המינימום, באתר הארץ, 23 במאי 2001 יוסי ורטר, דוד לוי: בימים הקרובים אחליט אם לחזור לליכוד, באתר הארץ, 23 ביוני 2002
זכי אל-ארסוזי

זכי אל-ארסוזי (בערבית: زكي الأرسوزي; יוני 1899 - 2 ביולי 1968) היה פעיל פוליטי סורי, כותב ואחד ממייסדי מפלגת הבעת'. כתביו השפיעו על לאומנים ערבים ברחבי המזרח התיכון. זכי אל-ארסוזי נולד למשפחה עלווית בלטקיה. בנעוריו עברה משפחתו למחוז אסכנדרון (הנמצאת כיום בדרום טורקיה). הוא למד בבית ספר דתי ובבית ספר יסודי באנטיוכיה, לאחר מכן למד בקוניה. לאחר שסיים את לימודיו הוא התמנה למורה בבית ספר היסודי באנטיוכיה, ומאוחר יותר הפך למנהל מערכת החינוך בעיר החוף ארסוז שבדרום מחוז איסכנדרון (סנג'ק אלכסנדרטה). ב-1927 נסע אל-ארסוזי לפריז כדי ללמוד בחוג לפילוסופיה בסורבון. במהלך התקופה ההיא הוא נחשף להשפעות הוגי דעות צרפתים דוגמת אנרי ברגסון ואידיאליסטים גרמנים. גם לפילוסופים מוסלמים, ביניהם אבן ח'לדון ואבן ערבי, נודעה השפעה עליו. אל-ארסוזי שב לסוריה (בגבולות בני ימינו) ב-1930 והתפרנס כמורה בחלב ובדיר א-זור. בתקופה זו הוא החל להיות פעיל מבחינה פוליטית. בעקבות פעילות זו הוא סולק ממשרתו ב-1934 על ידי שלטון המנדט הצרפתי ולכן שב למחוז איסכנדרון. באותה העת המיעוט הטורקי המשמעותי במחוז פעל להעברת המחוז מהשלטון הצרפתי לטורקיה. אל-ארסוזי הקים את הארגון הפוליטי הראשון בקריירה שלו - חזית הפעולה הלאומית - כדי להתנגד למגמות הבדלנות של הסורים. הוא היה פעיל מאוד בתחום זה בין השנים 1936 עד 1938, שבמהלכן החליטה צרפת להעביר את המחוז לטורקיה. החזית פורקה באותה השנה, ואל-ארסוזי הקים את "מועדון הערביות" ופתח חנות ספרים בשם "אל-בעת' אל-ערבי" (البعث العربي, "התחייה הערבית"). נראה כי זהו השימוש הראשון במונח זה בחוגים הלאומניים הערביים. ב-1940 נסע אל-ארסוזי לבגדאד שם התחיל בעבודה חדשה, אולם הוא פוטר לפני סוף השנה וחזר לדמשק. בנקודה זו נחלקים הדיווחים אודות אל-ארסוזי: לטענת ההיסטוריונית חנא בֻטאטו, בנובמבר של 1940 החליט אל-ארסוזי להקים את תנועת "התחייה הערבית". לטענת דיווחים עליהם מסתמכת בטאטו, ב-1944 תומכיו של אל-ארסוזי בהנהגת והיב אל-ע'אנם עזבו את תנועתו, והצטרפו ביוני 1945 לקבוצה בשם "התחייה הערבית" בהנהגת מישל עפלק וצלאח א-דין ביטאר. אולם, יש כותבים הטוענים כי אל-ארסוזי היה מעורב בהקמת הארגון עצמו, ותרומתו לא הייתה רק תאורטית לתומכיו שעזבוהו. משנתו של ארסוזי עסקה רבות בתרבות ובמורשת הערבית. התנאי היחיד לקבלה לארגונו היה "לכתוב או לתרגם ספר התורם לתחיית (בעת') המורשת הערבית". ב-1942 הוא פרסם את עבודתו המפורסמת "הגאוניות שבשפה הערבית" (عبقرية العربية في لسانها, עַבְקַריַת אלערבִּיה פי לִסאנִהא). גם כתביו האחרים התמקדו בפילולוגיה של השפה הערבית, אך גם בסוגיות מודרניות כגון ריכוז הכוח הפוליטי במבנה המדינתי. לאחר שובו מבגדאד ב-1940 החל אל-ארסוזי לעבוד כמרצה לפילוסופיה, אולם פוטר מעבודתו זמן קצר לאחר מינויו. בין השנים 1945-1952 הוא עבד כמורה בבתי ספר בחמאת ובחאלב. מ-1952 ועד פרישתו ב-1959 הוא עבד כמורה בבית ספר להדרכת מורים. ב-1963 ביקש חאפז אל-אסד את עזרתו של אל-ארסוזי בהקמת המערך האידאולוגי בצבא סוריה. לאחר מכן הוא זכה לפנסיה מהמשטר. הוא נפטר בדמשק ב-1968. מדיה וקבצים בנושא זכי אל-ארסוזי בוויקישיתוף Charif, Maher, Rihanat al-nahda fi'l-fikr al-'arabi, Damascus, Dar al-Mada, 2000. p. 244. Charif, p. 244; Batatu, pp Charif, pp. 244-245; Batatu, pp. Batatu, p. 724. Batatu, p. 723 Charif, pp. 217-219; Charif, p. 245
פרוגרסיב טראנס

מוזיקת פרוגרסיב הוא ז'אנר שהתפתח מאוחר יותר מ"גואה טראנס" המאפיינים הגולמיים של טראנס גואה - שכבות צלילים עמוסים, בי.פי. אמים גבוהים (ממוצע של 145) פסיכדליה, מלודיות, האמוציות (עליות) והריקוד בטבע עברו שינויים עם השנים. הטראנס כזרם מוזיקלי הושפע בראשיתו מטכנו ובמיקום גאוגרפי ניתן לייחס זאת ליוצרים גרמנים. במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-90, גואה (הודו) היוותה את המרכז התרבותי מוזיקלי של הסצנה, ולא היה בעצם שום ז'אנר משמעותי אחר חוץ מגואה טראנס. הרבה מהאייקונים הראשונים של הטראנס עברו את המסלול המוזיקלי של מוזיקת רוק (כבד) וגילוי ראשוני של החוויה האלקטרונית דרך הטראנס. היותה אבן שואבת למוזיקאים אלקטרוניים החלה לייצר את המגוון המבורך של השפעות מוזיקליות "חיצוניות". יוצרים שגדלו על מוזיקה אלקטרונית עם מסורת וותיקה יותר כמו האוס וטכנו החלו לפעול בסצנת הטראנס והביאו איתם את ההשפעות האלו אל המוזיקה שיצרו. ניתן לומר שבמהלך כל שנות ה-90 הטראנס גיבש לעצמו את הזהות הייחודית שלו - החיבור ל-LSD, להודו ורוחניות, גלובאליות וחיבור בלתי אמצעי בין אנשים שנעטפו בהרגשה של משהו ראשוני, אפילו מהפכני. לפחות בכל מה שאמור לעשות חיבור בין רעיונות מוזיקה ופורקן. בתוך ז'אנר הגואה טראנס ניתן היה להבחין בין שני זרמים סגנוניים עיקריים, נאיביים ופשטניים יחסית אבל כאלו שהיוו את הדיכוטומיה הבסיסית בטראנס - מוזיקת לילה ומוזיקת יום. הלילה התאפיין במסעות מוזיקליים אינטנסיביים, הזייתיים, שורטים ויחסית איטיים. הבוקר היה הקתרזיס - זריחות, טבע, פרצופים, מלודיות מרגשות, בי.פי. אמים גבוהים והרבה ניצחונות. זה היה הבסיס. ב-2000 ניתן לציין את קו פרשת המים בהגדרה של הפרוגרסיב טראנס. שני אלבומים שיצאו כמעט במקביל היוו את היצירות השלמות הראשונות של הז'אנר. הראשון והמפורסם יותר הוא אלבום הבכורה של Atmos - HeadCleaner מוזיקאי פולני בשם Tomasz Balicki ושיצא בלייבל שהיווה את הבית והבסיס האיתן לז'אנר בשנים הבאות Spiral Trax. היה באלבום הזה את כל מה שהגדיר את הפרוגרסיב טראנס - מוזיקה עדינה יותר מהטראנס הקלאסי, איטית יותר, מאופקת, שהגרוב והקצב באים במקום הראשון. לא גודש הסאונדים הוא החשוב, אלא הקצב. הבייס ליינים ולא הגיטרות. השפעות משמעותיות של האוס וטקנו, מלודיות מאופקות וביעקר סאונד חדש שעד אז פשוט לא נשמע, בטח לא בקרב טראנסאים פאנאטיים. אטמוס פרץ עם האלבום הזה וניגן בכל מקום אפשרי, זו הייתה ההצלחה המסחרית הראשונה של הז'אנר. הזרז השני היה אלבום בכורה נוסף של צמד שוודי. Marcus Henriksson & Sebastian Mullaert היוו את הדואו Son Kite שהוציאו את אלבומם הראשון Minilogue בסאב לייבל Liquid Audio Soundz של NovaTekk. האלבום של סון קייט היה שילוב קטלני של מוזיקה איטית, מינימליסטית אבל עם הכוח והפסיכדליה המאפיינים של הטראנס הקלאסי. ההשפעות של טקנו היו ברורות באלבום הזה הרבה יותר מזה של אטמוס, היו בו חידושים משמעותיים בתפיסה של גרוב ובניית סיפור, בהגשה ובמיקסים. לפי הדיכוטומיה הקלאסית סון קייט ניגנו מוזיקת לילה, אטמוס ניגן "בוקר". מכאן ואילך החלה ההתפצלות וה"התערבבות" של הטראנס, היציאה מהגטו התרבותי מוזיקלי של הסצנה. ובשנים הבאות ניתן יהיה לשמוע בז'אנר הפרוגרסיב טראנס את ההשפעות של האלקטרו, הברייק ביט וכל שאר הז'אנרים האלקטרוניים האחרים מחלחלים במהירות ומקבלים פרשנות טראנסאית, זה בעצם הפרוגרסיב טראנס. היום הדיכוטומיה המרכזית בז'אנר הטראנס תהיה מוזיקת Full on מול פרוגרסיב, כמו החלוקה המסורתית של לילה ויום, את הלילה יקבל הפרוגרסיב האיטי, הסקסי והעמוק יותר, ולכן הוא גם יתפוס חזקה במועדונים ובסצינות אורבניות. את היום על משמרות הקרחנה שלו, והשעות הארוכות של ריקודים וחפירות יקבל לידיו הפול-און.
אודי רובוביץ'

אהוד (אודי) רובוביץ' (נולד ב-27 בינואר 1945), הוא כדורגלן עבר ישראלי, מגדולי שחקני בית"ר ירושלים, הידוע גם בכינוי "אודי חמודי" ושיחק בקבוצה בין השנים 1973-1960, במהלכן הבקיע 80 שערי ליגה. רובוביץ' נולד וגדל בשכונת מחנה יהודה שבירושלים לבית בית"רי. אמו, רבקה הייתה צפתית, ואביו נתן רובוביץ' היה חבר בתנועת הלח"י. אלכסנדר רובוביץ' היה בן דודו של האב. עוד בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר וזכה לתהילה ראשונה כשהבקיע צמד שערים במשחק הדרבי הראשון שהתקיים בעיר, בין קבוצות הנוער של הפועל ירושלים ובית"ר. ב-1960 כשהוא פחות מגיל 16 ובאישור מיוחד של ההתאחדות לכדורגל צירף אותו המאמן, סימון אלפסי, לסגל הקבוצה הבוגרת של בית"ר וב-1961, כשהוא בגיל 16 וחודש עלה למשחקו הראשון בבוגרים של בית"ר מול הפועל באר שבע בליגה א' דרום (אז ליגת המשנה). רובוביץ' כונה גם "האפרוח הבלונדיני", עקב צבע שיערו. ב-1967 הבקיע את השער מהמרחק הכי גדול בתולדות בית"ר - כ-70 מטר, מול הפועל לוד במסגרת הליגה. עד 1968, כשבית"ר עוד שיחקה בליגת המשנה, תופקד רובוביץ' כשחקן קישור התקפי. הוא היה מגיח מאחור, ומאיים על השער בבעיטות חזקות ומדויקות. מטווחים אלו הבקיע את מרבית שעריו. רובוביץ' היה גם בועט הפנדלים של הקבוצה. בסוף עונת 1966/1968 הצליחה בית"ר ירושלים, תחת הדרכתו של סמואל רזניק, להעפיל לליגה הראשונה. 41 שערים הבקיע בעונה זו רובוביץ', ובמיוחד זכור כמי שהבקיע את השער היקר וההיסטורי שהעלה את הקבוצה סופית ליגה, באצטדיון ימק"א מול מכבי רמת עמידר. מכאן ואילך זכור שיר שהתנגן בפי האוהדים: "ומי דפק את עמידר? אודי חמודי". בליגה הראשונה עבר לשמש כקפטן הקבוצה, והוסב לתפקיד לבלם. גם מעמדה חדשה זו היטיב לבשל ולכבוש. אם בית"ר הייתה נקלעת לפיגור, היה עולה להתקפה ופעמים רבות מצליח להבקיע. ב-1972 כמעט וזכה עם הקבוצה באליפות המדינה, אך לבסוף סיימה הקבוצה שנייה למכבי תל אביב. רובוביץ' היה שחקן מקורב מאוד לאוהדי הקבוצה והיה מנצל את השפעתו לפעילויות חנוכיות. כשהיה רואה ילדים ברחוב, היה שואל אותם אם הכינו שיעורי בית. העירייה גייסה אותו להדריך בקייטנות, והוא היה מרצה אורח בבתי ספר. היה לו גם טור במגזין הכדורגל "פנדל". במדי בית"ר הוא כבש 81 שערים, מספר גדול יחסית לעמדה האחורית ששיחק בה בשנותיו האחרונות כשחקן. רובוביץ' בעט 10 פנדלים במהלך הקריירה ואת כולם הבקיע (אחד מארבעה שחקנים בתולדות הליגה הישראלית עם 100% הצלחה במספר דו ספרתי של בעיטות). בסיום עונת 1972/1973 החליט לפרוש, כאשר משחקו האחרון בקריירה היה בגיל 27 שנים ו-5 חודשים - מול הפועל כפר סבא לאחריו פרש מכדורגל. במהלך הקריירה לבש חולצות עם מספרי: 8 (כששיחק כקשר) ו-5 (כששיחק כבלם). לאחר פרישתו למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים. כיום רובוביץ' מתגורר ברמת השרון, ובעל חברת "אטם" לה מפעלים בחיפה ותל אביב המייצרת חלפים לתעשייה הכימית, החקלאית, והצבאית. כיום בנו מנהל את העסק המשפחתי. "אודי רובוביץ' - כדור הרעם", אתר בית"ר.נט עושים כבוד: אודי "חמודי" רובוביץ', האתר הרשמי של בית"ר ירושלים אבינעם פורת, השחקן האגדי של בית"ר ירושלים: "הפסקתי לבוא למשחקים. אווירה גזענית השתלטה", באתר ynet, 5 בפברואר 2022 אשר גולדברג‏, "אמא סרגה לחמי את הכובע שביקש. הוא לא זכה לחבוש אותו", באתר וואלה, 12 במאי 2024 אשר גולדברג‏, "רובי ריבלין לקח אותי בפז'ו 404 מסיני, כבשתי שער ניצחון", באתר וואלה, 7 באפריל 2023 שי נובלמן‏, בית"ר האמיתית, באתר וואלה, 18 במאי 2008
סלום

נהר סלוּם (Saloum) הוא נהר בסנגל. מקורו כ־105 ק״מ מזרחית לעיר קאולאק והוא זורם לאורך 250 ק״מ עד לשפכו באוקיינוס האטלנטי. הדלתה של הנהר הוכרזה בשנת 1980 כשמורה ביוספרית ובשנת 2011 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ואזור ההכרזה משתרע בעיקר באיים סאלום ובטנטי השוכנים בשפך. אגן הניקוז של הנהר נמצא בתחומה של ממלכת סלום ההיסטורית. בדלתה של הסלום, אשר נמצאת בשפכו של הנהר אל האוקיינוס האטלנטי, תעלות מים מליחים עם למעלה מ־200 איים, ובה גם מנגרובים, סביבה ימית אטלנטית ויער טרופי יבש. כמו כן, בדלתה 218 תלי קונכיות מעשה ידי אדם, עדות לתרבות עתיקת־יומין באזור החוף של מערב אפריקה. על גבי 28 מתוך תלי הקונכיות ישנם אתרי קבורה דמויי רוגם שבהם נמצאו חפצי עתיקות. שטחה של הדלתה 1,800 קמ״ר, אורכה בקו החוף 72.5 ק״מ, ורוחבה 35 ק״מ אל תוך היבשה. 760 קמ״ר משטח הדלתה הם פארק לאומי. הבצורת, שינויי האקלים וכריתת העצים הבלתי מבוקרת ביערות המנגרובים, גורמים לעליית מליחות הקרקע - מה שמאיים על פרנסתם של אלפי אנשים החיים שם. בעונה היבשה, בשפלה שלאורך נהר סלום, נסוגים מים מתוקים תת-קרקעיים, ומי ים נכנסים פנימה. זו חדירה של מים מלוחים - העברת מים מלוחים לאקוויפרים של מים מתוקים - מה שהופך את מקורות המים המתוקים לבלתי ניתנים לשימוש. מדיה וקבצים בנושא סלום בוויקישיתוף הדלתה של הסלום, באתר אונסק"ו Salt poses threat to Senegal's Siné Saloum Delta wetlands, DW ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוקוידאן

פוקוידאן היא מולקולת רב סוכר גופרתית אשר מופקת מחומיות. לראשונה הופקו בשנת 1913. לאחר שנות מחקר רבות, הגיעו מדענים למסקנה כי החומר הוא בעל תכונות רפואיות כגון יכולת לגרום להשמדה עצמית של תאי סרטן מסוימים, ואף לגרום להורדה ברמות הכולסטרול ולפעול נגד גידולים. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סגירות

האם התכוונתם ל... סגירות (פסיכולוגיה) סגירות (סוציולוגיה) סגירות (אלגברה) Closure (פירושונים) סגור (פירושונים)
אדובי אקרובט

אדובי אקרובט (באנגלית: Adobe Acrobat) היא תוכנה מבית אדובי, והראשונה אשר תמכה בקבצים בפורמט PDF. קבצים אלו ניתן להציג בעזרת תוכנת אדובי רידר (Adobe Reader), שזמינה חינם באינטרנט עבור מערכות הפעלה רבות. אדובי אקרובט ממירה קבצים של מעבדי תמלילים לקובצי PDF ואף מאפשרת עריכת שינויים ופעולות מתקדמות יותר למסמכי PDF; עריכה ומחיקה של אלמנטים, החלפת סדר העמודים, הוספת סיסמה, הוספת הערות, סריקה ישירות לתוך PDF, וייצוא מסמכי PDF למסמכי טקסט או לתמונות. בתקופה בה הפורמט היה קנייני בבעלות אדובי היא הייתה היחידה שתמכה בו – זאת, עד להפיכתו לפורמט פתוח ותקן של ISO, ולהוספת תמיכה בפורמט על ידי תוכנות נוספות לעיבוד מסמכים כגון מיקרוסופט וורד ואופן אופיס. מאז תחילת שנות ה-90, היו לה מתחרים אשר השתמשו בפורמט, כגון: מיקרוסופט רידר של חברת מיקרוסופט AnyView של חברת Binar Graphics Envoy של חברת WordPerfect WorldView של חברת Interleaf פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. הסיבה היא יצאו מאז עוד גרסאות. גרסה 1 (הושקה ב-5 ביוני 1993) אקרובט 1.0 למקינטוש, מאוחר יותר ל-DOS וחלונות 3.1. תמיכה בגרסה 1.0 של PDF. אקרובט Exchange גרסה 1.0 (כללה PDFWriter, אפשרויות הדפסה ויישום אקרובט Exchange) גרסה 2 (הושקה בספטמבר, 1994) גרסה 3 (הושקה ב-1996) גרסה 4 (הושקה באפריל, 1999) גרסה 5 (הושקה במאי, 2001) גרסה 6 (הושקה באפריל, 2003) גרסה 7 (הושקה בינואר, 2005) גרסה 8 (הושקה בנובמבר, 2006) גרסה 9 (הושקה ביוני, 2008) גרבה 10 (הושקה בנובמבר 2010) גרסה 11 (הושקה באוקטובר 2012) גרסה DC 2015.0 (הושקה באפריל 2015) גרסה 2017 Standard/Pro (הושקה ביוני 2017) גרסה 2020 Standard/Pro (הושקה ביוני 2020) גרסה 2022 Standard/Pro (הושקה באוקטובר 2022) אדובי אקרובט רידר (Adobe Acrobat Reader) היא תוכנה מבית אדובי מערכות המאפשרת צפייה בקובצי PDF והדפסה שלהם. היא זמינה להורדה ללא תשלום באתר הרשמי של אדובי. עד גרסה 5 נקראה התוכנה "אקרובט רידר" (Acrobat Reader) ומגרסה 6 עד 11 היא נקראה בשם "אדובי רידר". ומהגרסה הנוכחית (גרסה 12, 2015) שונה שמה ל"Adobe Acrobat Reader DC". אדובי אקרובט רידר מאפשרת צפייה בלבד בקובצי PDF, ללא אפשרות עריכה, למעט כתיבת הערות והדגשת טקסט, תכונות שנוספו לתוכנה החל מגרסה 10 (עד אז היה ניתן להוסיף בתוכנה הערות, אך רק בקבצים שהוגדרו לכך באמצעות adobe acrobat). מחלק מקובצי הPDF ניתן להעתיק את המלל כתמליל והדבר מאפשר את נגישותם אל מי שמשתמש, למשל, בקורא מסך. מדיה וקבצים בנושא אדובי אקרובט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (באנגלית אמריקאית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (בסינית מסורתית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (בקוריאנית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (באנגלית אוסטרלית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (באנגלית ניו זילנדית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של אדובי אקרובט (ביוונית) הורדה באתר של אדובי
מרושתי-כנף

מרושתי-כנף (שם מדעי: Neuroptera; לעיתים אֲרִינִמְלָאִים) היא סדרה של חרקים בעלי גלגול מלא. היא מונה כ-4,700 מינים הנכללים ב-19 משפחות. בישראל ידועים כ־180 מינים הנכללים ב־10 משפחות. הארינמל הבוגר הוא חרק עדין ומעופף הדומה בצורתו לשפירית. יש לו שני זוגות כנפיים שקופות ומרושתות בעורקים. מוטת כנפיו יכולה להגיע עד 17 ס"מ. גופו דק ומאורך ואורכו נע בין 8 מ"מ ועד ל-120 מ"מ. מחושיו אחוריים וגפי הפה לועסים ונושכים. עיניו גדולות ובולטות מצידי הראש. רוב הארינמלים פעילים בערב ובלילה וניזונים מחרקים קטנים ורכי-גוף, אולם מיעוטם ניזונים מטל דבש. לאחר ההזדווגות מטילות הנקבות את ביציהן על הקרקע. מן הביצים בוקעים זחלים הנושאים זוג לסתות משוננות, שבעזרתן הם צדים נמלים וחרקים קטנים אחרים. הזחל חי בתוך גומה דמוית משפך, שאותה הוא חופר בחול. הגומה היא למעשה מלכודת. לאחר שנשלמה הכנתה, נדחק הארינמל לתחתיתה, כשרק ראשו מציץ מן החול. כל חרק שמחליק בגומה נתפס בצבתות הארינמל, שמזריק לגוף החרק ארס ומיצי עיכול. בתום שנה או יותר מתגלם הזחל בתוך פקעת שהוא טווה בקרקע. מן הפקעת בוקע הבוגר שחייו קצרים ונמשכים ימים אחדים עד חודש. לזחלים של מינים אחדים, בעיקר בני משפחות העינפזיים והכנימאריים, חשיבות כלכלית, שכן הם טורפים יעילים של מזיקי חקלאות ובכך משמשים בתחום ההדברה הביולוגית. תת-סדרה Hemerobiiformia על-משפחה Chrysopoidea - בה משפחה אחת - עינפזיים ושתיים שנכחדו על-משפחה Coniopterygoidea - בה המשפחה Coniopterygidae על-משפחה Hemerobioidea - בה המשפחה Hemerobiidae על-משפחה Ithonioidea - בה המשפחה Ithonidae על-משפחה Mantispoidea - בה שתי משפחות תת-סדרה Myrmeleontiformia משפחה Aetheogrammatidae - נכחדה על-משפחה Myrmeleontoidea - בה שלוש משפחות, ביניהם הארינמליים על-משפחה Nemopteroidea - בה שתי משפחות ואחת נכחדה מדיה וקבצים בנושא מרושתי-כנף בוויקישיתוף מרושתי-כנף, באתר ITIS (באנגלית) מרושתי-כנף, באתר NCBI (באנגלית) מרושתי-כנף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מרושתי-כנף, באתר GBIF (באנגלית) animal/lacewing מרושתי-כנף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרסטיטי

פרסטיטי (באיטלקית: prestiti, הלוואות) היו איגרות החוב שהנפיקה ממשלת הרפובליקה של ונציה במאות ה-13, ה-14 וה-15, כדי לממן את מלחמותיה. חשיבותן בכך שהן מספקות לחוקרי ההיסטוריה הכלכלית תיעוד עשיר ורציף של מחיריהן, אשר שופך אור על התנהגותם של שערי ריבית בימי הביניים לאורך זמן. ממשלת הרפובליקה נהגה לממן את פעילותה הרגילה בשלמותה על ידי גביית מיסים עקיפים, בעיקר על המלח שעל המסחר בו היה לוונציאנים מונופול. אולם כאשר היא נזקקה לסכומי כסף גדולים יותר, בעת מלחמה, היא גייסה אותם על ידי הטלת מלווה חובה על אזרחיה העשירים, ביחס ישר לעושרם. כל איגרת כזו נשאה ערך נקוב של 100 דוקט, הסכום שהעביר הנישום לשלטונות בעת שהוטל המס. שמו נרשם במשרד ששכן בפיאצה סן מרקו, ואחת לשנה שולם לו סכום קבוע של 5 דוקט, או 5% על הערך הנקוב. שער ריבית זה, שבו אולצו האזרחים להלוות לשלטון, היה נמוך בהשוואה לזה שהיה נוהג בשוק ההון של אז. הפרסטיטי לא הוגבלו בזמן ולא עמדו לפדיון בדרך כלל, אולם כאשר נוצר מעת לעת עודף תקציבי, פדה אוצר הרפובליקה את חלקן, קודם שהחל לצבור יתרות לקראת המלחמה הבאה. מה שייחד את הפרסטיטי, בהשוואה למלווים דומים באותה העת, היה שממשלת הרפובליקה הייתה מוכנה לעדכן את השמות שהיו רשומים באוצרה כזכאים לתשלום השנתי. היתר זה פתח פתח למסחר ער באגרות, והן הפכו לנכס נזיל ופופולרי בקרב האצולה לא רק בוונציה, אלא בכל רחבי אירופה. תושבי חוץ יכלו לסחור בפרסטיטי רק לאחר שקיבלו אישור ממועצת העיר ונציה. אישורים אלה היו מבוקשים ביותר. השימוש שנעשה בפרסטיטי היה נרחב: הן שימשו בעלי הון כמכשיר להשקעה או ספקולציה, כנכס שעל ידי תרומתו נוסדו ארגוני צדקה ואף כנדוניה. מחירי השוק של האגרות תועדו שנה אחרי שנה על ידי הרשויות. כמעט תמיד הן נסחרו במחיר נמוך מערכן הנקוב. בתקופות שבהן הייתה הרפובליקה בטוחה מאויביה וממעטת ללוות, כגון בשנת 1375, נסק ערכן של הפרסטיטי, הן משום שההיצע היה דל כי הממשלה לא נזקקה להלוואות חדשות, והן משום שהביקוש גבר, לנוכח מידת הסיכון הפחותה שבמתן אשראי לרפובליקה. אולם כאשר נראה היה כי המדינה עצמה בסכנה, כמו בימי המלחמה בין ונציה לג'נובה ב-1377, צנחו מחיריהן עד לשפל של 19 דוקט. באותה תקופה גם השהתה הממשלה, לראשונה, את תשלום הריבית השנתית על האגרות, מה שלא תרם לערכן בשוק. תנודות אלה במחירי הפרסטיטי, לאורך עשרות ומאות שנים, הושפעו אך ורק משני אלמנטים: סיכון האשראי שלהן, כלומר ההסתברות שלא יהיה ביכולת האוצר לעמוד בהתחייבויותיו, וסיכון שער הרבית הגלום בהן, או הסיכון שערכן בשוק יצנח כתוצאה מעלייה בשער הריבית בשוק. אלמנט הסיכון השלישי שקיים היום ברכישת איגרות חוב - סכנת שחיקת ערכן על ידי אינפלציה - לא היה קיים אז, משום שכל התשלומים התבצעו במטבעות זהב ששמרו על ערכם לאורך זמן. סידני הומר וריצ'רד סילה, A History of Interest Rates, הוצאת אוניברסיטת ראטגרס, 1996 (עמ' 95-102) ויליאם ברנשטיין, The Four Pillars of Investing, הוצאת מקגרו-היל, ניו יורק 2002
משמר המפרץ

משמר המפרץ (באנגלית: Baywatch) היא סדרת דרמת אקשן אמריקאית על מצילים המסיירים בחופים של מחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, בכיכובו של דייוויד הסלהוף. הסדרה שודרה בין השנים 1989–1999, ומהשנים 1999–2001 הסדרה שינתה מיקום ורוב צוות השחקנים הוחלף, הסדרה הייתה ידועה בתור משמר המפרץ הוואי. "משמר המפרץ" שודרה לראשונה ב-NBC בשנת 1989, אך בוטלה לאחר עונה אחת בלבד עקב רייטינג נמוך וגם בגלל שהסטודיו, GTG, פשט את הרגל. הסלהוף הרגיש שלסדרה יש עדיין פוטנציאל, ויחד עם היוצרים והמפיקים בפועל מייקל ברק, דגלאס שוורץ וגרגורי ג'יי. בונן חידשו את הסדרה ב-1991, עם הסלהוף כמפיק בפועל עבור עבודתו על הבאת הסדרה בחזרה. הסדרה זכתה להצלחה עצומה, במיוחד באופן בינלאומי. הסדרה הובילה לספין אוף: "לילות משמר המפרץ", וסרט איחוד, "משמר המפרץ: חתונת הוואי". במאי 2017 יצא סרט חדש המבוסס על הסדרה, בכיכובם של דוויין ג'ונסון, זאק אפרון, קלי רורבאך ואלכסנדרה דדריו. "משמר המפרץ" סובבת סביב העבודה של צוות מצילים והקשרים שלהם, עם עלילות שבדרך כלל מתרכזות בסכנות הקשורות לחוף ופעילויות אחרות הקשורות לקליפורניה (מאוחר יותר הוואי) באורח החיים בחוף. מדיה וקבצים בנושא משמר המפרץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משמר המפרץ (באנגלית) "משמר המפרץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר Metacritic (באנגלית) "משמר המפרץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבי שושן, מצילות לא מתות, הן רק מתחלפות, באתר ynet, 19 בספטמבר 2010 יעל ביר-כץ ומיטל קויפמן, אז והיום: מה קרה לכוכבי "משמר המפרץ"?, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 11 במרץ 2016 MacLeod, Tyler (18 באוגוסט 1996). "Life's a beach". Canoe. נבדק ב-2010-10-15. {{cite news}}: (עזרה) Carter, Bill (1995-07-03). "Media: TELEVISION; Stand aside, CNN. America's No. 1 TV export is – no scoffing, please – 'Baywatch". New York Times. נבדק ב-2010-08-10. Gritten, David (20 בנובמבר 1996). "Baywatch Has a Cow, Man, London Style". The Los Angeles Times. נבדק ב-2010-10-15. {{cite news}}: (עזרה) McDougal, Dennis (28 בנובמבר 1991). "Surf's Up Again for Baywatch". The Los Angeles Times. נבדק ב-2010-10-15. {{cite news}}: (עזרה)