laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קיסוסיים

קיסוסיים (שם מדעי: Araliaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים, בה נמנים סוגים כגון הקיסוס והג'ינסנג. המשפחה מכילה מעל 250 מינים המקיפה עשבים או עצים או מטפסים מעוצים. העלים על פי רוב מסורגים, פשוטים או מורכבים. הפרחים ערוכים בקרקפות, סוככים, אשכולות, או שיבולים. הפרחים דו-מיניים או חד-מיניים, נכונים. הגביע דמוי-ספלול ומעורה כולו בשחלה, שיניו שעירות או בלתי נראות כמעט. עלי הכותרת 5 עד 10. מספר האבקנים כמספר עלי הכותרת. השחלה תחתית על פי רוב, בעלת 2 או הרבה עלי שחלה. הפרי דומה לענבה או אגוזית, הוא מחויץ ל-5 מגורות או מחולק ל-5 פרודות. רוב המינים מניבים פרחים קטנים. מאפיין בולט של המשפחה הוא בסיס עלה רחב. במינים רבים העלים מורכבים ונראים כשורה של עלעלים סביב העורק הראשי של העלה, בדומה לשרך או דמויי כף-יד. התפרחת היא לרוב מסוג סוכך, פשוט או מורכב. הפרחים נכונים, פנטמריים והשחלה תחתית. הפרי בשרני לרוב מסוג בית גלעין או ענבה. קיימת חלוקה פנימית לשתי תתי משפחות, הקיסוסים (Aralioideae) המכילה כמה עשרות סוגים, וה-Hydrocotyloideae המכילה כחמישה סוגים. מבחינה גנטית הקיסוסיים מקורבים למשפחת הסוככיים (שאף היא תחת סדרת הסוככאים), ולעיתים סוגים מועברים ממשפחה למשפחה. בארץ צומחים שני סוגים, הקיסוס והספלילה (שעד לא מזמן נחשבה כשייכת לסוככיים). מדיה וקבצים בנושא קיסוסיים בוויקישיתוף קיסוסיים, באתר ITIS (באנגלית) קיסוסיים, באתר NCBI (באנגלית) קיסוסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קיסוסיים, באתר Tropicos (באנגלית) קיסוסיים, באתר GBIF (באנגלית) קיסוסיים, באתר IPNI (באנגלית) קיסוסיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספרות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סִפְרוּת – אמנות ההבעה על ידי מילים ושם כולל ליצירותיה סַפָּרוּת – אמנות סידור השיער סְפָרוֹת – סימנים מתמטיים
1-2-3 מגע

1-2-3 מגע (באנגלית: 3-2-1 Contact) הייתה סדרת טלוויזיה חינוכית שעסקה במדע, אשר שודרה בערוץ PBS האמריקאי בין השנים 1988-1980. בתוכנית לימדו תאוריות מדעיות שונות, ואת יישומיהן בחיי היום יום. התוכנית צולמה בפני קהל, צוות המנחים ענה לשאלותיו. במהלך השנים שודרה התוכנית ב-26 מדינות. בישראל, שודרה התוכנית בטלוויזיה החינוכית מאמצע שנות השמונים עד תחילת שנות התשעים. מאוחר יותר היא שודרה בשידורים חוזרים בשנת 1993 בערוץ הילדים. 65 פרקי העונה הראשונה צולמו בראשית שנת 1980. שלושת המנחים היו סטודנטים שדנו בענייני מדע בחדר בקמפוס שכונה "הסדנא" (The Workshop). מגבלות תקציביות מנעו את המשך צילומי הסדרה, אך לבסוף, בשלהי 1983, החל שידור העונה השנייה, עם צוות מנחים חדש. הפעם עוצב האולפן כמרתף אופייני לבית בפרוורים. ב-1986 הוחלף שוב צוות המנחים, וגם הקונספט שונה מעט - הקטעים השונים לא צולמו באתר קבוע, וכל אחד מהמנחים הופיע בנפרד. במקביל לצילומי הסדרה הרגילים, צולמו כמה פרקים בשיתוף פעולה עם הפקה דומה ברשת הטלוויזיה הצרפתית France 3. בין 1991 ל-1992 שודרה ב-PBS גרסה של פרקי הסדרה שנקראה 3-2-1 Classroom Contact، ויועדה לשידור בבתי ספר. אתר האינטרנט הרשמי של 1-2-3 מגע (באנגלית) "1-2-3 מגע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "1-2-3 מגע", באתר Metacritic (באנגלית) "1-2-3 מגע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממלכת קאפה

קַאפָה הייתה ממלכה עתיקה ששכנה בדרום-מערב אתיופיה. גבולה הצפוני של הממלכה היה נהר הגוג'אב, שהפריד אותה מממלכות אזור גיב, במזרחה גבלה בקונטים ובקולים, עמים שישבו בין ממלכה זו לבין נהר האומו, בדרומה גבלה בשבטי הגירמים, ובמערבה במוסונגוים. ממלכת קאפה הוקמה ב-1390 על ידי מינג'ו. הבירה הראשונה הייתה העיר בונגה ויותר מאוחר אנדרכצ'ה, אך הבירה הקודמת שמרה על חשיבותה. במשך המאה ה-16 אבדו כל השטחים צפונית לנהר גוג'אב לטובת האורומו. המלכים של קאפה פיצו על כך כאשר סיפחו את מדינות גימירה הקטנות, ובמשך המאה ה-18 הצליחו להשתלט על ממלכת וואליטה. לקראת סוף המאה ה-16 שכנע סרצה דנגל, קיסר אתיופיה, את מלך קאפה לאמץ את הנצרות כדת הממלכה. כתוצאה מכך כנסיית ג'ורג' הקדוש בעיר בחה נקראת על שמו של הקיסר סרצה דנגל. במאות הבאות ההשפעה של הממלכה האתיופית נחלשה והנצרות פחות או יותר נעלמה. מלך קאפה האחרון, גאלי שארוצ'ו, התנגד במשך חודשים רבים לצבאם המשולב של וואלדה גיורגיס, ראס דאמיס והמלך של ג'ימה אבבה ג'יפאר השני, עד שהוא נלכד ב-11 בספטמבר 1897 הוא נשלח תחילה לאנקובר, ואז לאדיס אבבה. קאפה אז נשלטה על ידי וואלדה גייוגיס עד 1914. בשנת 1942 הפכה קאפה, יחד עם חלק מממלכות אזור גיב, למחוז קאפה, בארגון המנהלי החדש שיזם הקיסר היילה סלאסי. מדיה וקבצים בנושא ממלכת קאפה בוויקישיתוף G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 104 Huntingford, Galla of Ethiopia, p. 105
סוסיתא (להקה)

סוסיתא הוא שמה של להקת רוק מתקדם ישראלית, המשלבת מוזיקה עממית-עברית עם רוק מתקדם במסורת של להקות ישראליות משנות השבעים כששת וקצת אחרת. היא נוסדה בשנת 2003 על ידי חברים מבית הספר למוזיקה רימון. בראשית 2005 יצא אלבומם הראשון והיחיד עד עתה: סוסיתא ובסוף אותה שנה הם חדלו מלהופיע אחרי ארבע שנות הופעה. בשלהי שנת 2009 חזרה הלהקה להופיע. מירון אגר - שירה רון יונה - גיטרות, קולות אורי דקל – קלידים, קולות נעמה שלו - חלילים, קולות אבירם קושניר - בס, קולות גיל אידן (אגרול) - תופים, כלי הקשה נדב ויקינסקי - קלידים, קולות קובי ליליאן - קלידים, קולות מתי אנג'ל - בס אודי ורזגר - חליל צד דן קרפמן - בס, קולות אלבומה היחיד של הלהקה נקרא "סוסיתא". השירים הכלולים בו הם: פתיחה (0:45) (נדב ויקינסקי- רון יונה) דבקה (3:39) (נדב ויקינסקי) המדריך לריקודי עם (5:28) (נדב ויקינסקי) שיר שלווה (4:45) (מירון אגר) טיול (4:47) (רון יונה) נערתי (2:25) (מירון אגר) עדרים (4:00) (נדב ויקינסקי) סלע (3:56) (רון יונה) תפילת חיי (3:14) (מירון אגר) לוט (5:39) (אברהם חלפי-נדב ויקינסקי) רוחות הכפר (6:59) (רון יונה) צב 7 (5:53) (נדב ויקינסקי-רון יונה) עלי גבעה (5:03) (אברהם ברוידס-נחום נרדי) עדרים גרסת בונוס (19:19) (סוסיתא) סוסיתא, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) האלבום באתר Spotify ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוסיתא

האם התכוונתם ל... סוסיתא (אתר ארכאולוגי) – שרידיה של עיר המדינה הסלאוקית סוסיתא בדרום רמת הגולן (המאה השנייה לפנה"ס עד שנת 749) סוסיתא (מכונית) – מכונית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הישראלית "אוטוקרס" בשנים 1960–1978 סוסיתא (להקה) – להקת רוק מתקדם ישראלית שפועלת באופן לא רצוף משנת 2003 סוסיתא (אלבום) – אלבומה הראשון והיחיד עד כה של להקת סוסיתא, משנת 2005 סוסיא (פירושונים)
על-גלגול

על-גלגול (באנגלית: Hypermetamorphosis) הוא צורה מסוימת של גלגול חרקים. סוג גלגול זה מאופיין בכמה צורות של דרגת הזחל. למשל למשפחת הרפואניתיים צורת על-גלגול בעלת כמה צורות זחל ייחודיות שצורתו הראשונה נקרא תלת-ציפורן. צורת התפתחות זו נהוגה לרוב בחרקים טפיליים, כאשר צורת הזחל הראשונה נועדה להקל על הזחל למצוא את הפונדקאי. חיפושיות כמו רפואניתיים ו-Ripiphoridae זבובאים כמו Nemestrinidae‏, Bombyliidae ו-Acroceridae משפחת הטרפרגליים צרעות טפיליות מהמשפחה Eucharitidae בני סדרת המניפאים. גם אצל הבריומאים ישנו דמיון במבנה הזחל לעל-גלגול אך המבנה שונה. בעלי גלגול מלא בעלי גלגול חסר ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיחוטה-אלין

סיחוטה-אלין (ברוסית: Сихотэ-Алинь) הוא רכס הרים במחוז פרימוריה וחברובסק, רוסיה, המשתרע לאורך 900 ק"מ בכיוון צפון-מזרח לנמל הימי של ולדיווסטוק. פסגות ההרים הגבוהות ביותר ברכס הן אלו של הר טורדוקי (2,077 מטרים) והר אניק (1,933 מטרים). בשנת 2001 העניק אונסק"ו לשטח של 15,539 קמ"ר בסיחוטה-אלין מעמד של אתר מורשת עולמית, בין השאר, בשל חשיבותו של האזור ל: הישרדותם של מינים בסכנת הכחדה כגון מרגון סיני, ינשוף-דגים בלקינסטון, והטיגריס הסיבירי ב-2018 הורחבה ההכרזה של האתר והוא כולל מאז גם את עמק נהר ביקין. הפעילות האנושית במקום החלה עוד בתקופה הפרהיסטורית. במאה ה-7 הוקמה במקום התיישבות שאנשיה דיברו בשפות טונגוסיות. ההתיישבות נקראה מוקרי והושפעה מהמונגולים והטורקים. באמצע המאה ה-19 הפך הנהר אוסורי לחלק מהמזרח הרחוק הרוסי, ולאחר מכן המקום הושפע גם ממגמות מערביות. 1900 מהגרים סינים שהגיעו למקום הביאו איתם את דת הטאואיזם שהתערבבה עם דת האדגה הפגאנית. התרבות המקומית עברה שינוי נוסף כאשר למקום הגיעו המאמינים הרוסים הישנים למקום מתוך מטרה למצוא מקלט בגלל רדיפות דתיות. בעשור הראשון והשני של המאה ה-20 נערך מחקר מקיף בסיחוטה-אלין על ידי ולדימיר ארסנייב (1872–1930). ארסנייב תיאר את ממצאיו במספר ספרים, שב-1975 הפכו לסרט קולנוע זוכה פרס אוסקר של הבמאי אקירה קורוסאווה. ב-1935 הוקמו שמורות הטבע סיחוטה-אלין ולאזו על מנת לשמר את המאפיינים הייחודיים של המקומות הללו. תהליך הקולקטיביזציה ברוסיה הגיע גם לאזור זה. בשלהי שנות ה-30 אוכלוסיית המקום רוכזה בשתי התיישבויות, שמביניהן קרסני יאר קיימת עד היום. ב-12 בפברואר 1947 התרחשה פגיעת מטאוריט סיחוטה-אלין שגרמה לפיצוץ עז. המטאוריט פגע בקרקע במרחק 440 קילומטרים צפון-מזרחית לוולדיווסטוק. ב-1993 הוקמה הטריטוריה האתנית סיחוטה-אלין עבור האנשים הקשורים לסביבת הטייגה (יערות אורן), המייצגת את עקרון שימור הטבע שמאפיין את התושבים המקומיים. אולם, בגלל גודלה הקטן של האוכלוסייה (כ-2,000 תושבים) והשפעות זרות, דרך החיים המסורתית במקום נתונה בסכנה. סיחוטה-אלין נמצא בחוף המזרחי של יבשת אסיה בין החלק הצפון-מזרחי של סין לבין ים יפן. השטח הכולל של אתר המורשת העולמית הוא 1,549.179 קמ"ר, והוא מחולק לחמישה אזורים נפרדים. במקום חיים רק כ-2,000 איש, ומספר זה נמוך מאוד בהשוואה לצפיפות האוכלוסין הסיבירית הממוצעת. ייחודיותו של האזור נובעת משליטתם בנוף של יערות האורן הקוריאני הנמצאים משני צדדיו של עמק ביקים בצפון-מערב ושמורת הטבע סיחוטה אלין בדרום, ויערות מחטניים ואלון יפני על החוף. הסביבה הטבעית של סיחוטה אלין יציבה ולא סובלת מזיהום. סיחוטה-אלין מהווה את אחד מאזורי האקלים הממוזג המיוחדים בעולם. במקום מתקיימים מינים המאפיינים טייגה צפונית (כגון מיני אייליים ודוב חום) במקביל למינים טרופיים כגון נמר אמור, טיגריס סיבירי ודוב שחור אסייתי. העץ העתיק ביותר במקום הוא טקסוס יפני (Taxus cuspidata), שגילו מעל 1,000 שנים. סיחוטה-אלין היא מקום המגורים של אנשי האדגה המתגוררים ברובם בכפר קרסני יאר בעמק ביקים. הפעילות העיקרית שלהם היא ציד, דיג וקטיפת שרכים, גרגרי יער, פטריות וזרעים. אחד מבתי הגידול החשובים בסיחוטה-אלין משתרע על האזורים הבינוניים והגבוהים של נהר אימן. בבית הגידול הזה חיים מינים רבים כגון ג'ינסנג וטיגריס סיבירי ביחד עם 122 אנשים מבני האדגה. אירוע טונגוסקה מדיה וקבצים בנושא סיחוטה-אלין בוויקישיתוף מידע על פגיעת המטאוריט באתר מוזיאון מוסקבה סיחוטה-אלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרכז סיחוטה-אלין באתר אונסק"ו (באנגלית).
אגם חבסגל

אגם חֶבְסְגֶל (במונגולית: Хөвсгөл нуур) הוא אגם מים מתוקים במחוז חבסגל במונגוליה. אגם חבסגל הוא אחד העתיקים בעולם; החוקרים מעריכים את גילו בכמה עשרות מיליוני שנים. המונגולים מכנים את האגם: "פנינה כחולה עמוקה" או "אמא". שטחו של האגם 2,620 קמ"ר, אורכו 136 ק"מ ורוחבו המרבי 36.5 ק"מ. עומקו המקסימלי 267 מטר, והוא שוכן בגובה של 1,645 מ', כ-900 ק"מ צפונית לעיר הבירה אולן בטור. האגם הוא מאגר המים המתוקים השני בגודלו באסיה, והוא מכיל 0.4% מכמות המים המתוקים בעולם ו-70% מהמים המתוקים של מונגוליה. סביב האגם, הוכרז הפארק הלאומי אגם חבסגל, אחד מאתרי התיירות הבולטים בצפון מונגוליה. התיירות לאגם מתבצעת בחודשי הקיץ בלבד, מכיוון שבחורף האגם קופא ושכבת הקרח שלו מגיעה עד ל-120 ס"מ. עד שנות ה-90 הצבא המונגולי הציב באגם כלי שיט בודד עם שבעה אנשי צוות, שהיה למעשה מהווה את כלל חיל הים המונגולי ובעיקר נועד למטרות תיירות. אגם חובסגול ממוקם בצפון מערב מונגוליה ליד הגבול הרוסי, למרגלות הרי סייאן המזרחיים. גובהו 1,645 מטרים (5,397 רגל) מעל פני הים, אורכו 136 קילומטרים (85 מיל) ועומקו 262 מטרים (860 רגל) . זהו אגם המים המתוקים השני בנפחו באסיה, ומכיל כמעט 70% מהמים המתוקים של מונגוליה ו-0.4% מכלל המים המתוקים בעולם. העיירה חטגל שוכנת בקצה הדרומי של האגם. קו פרשת המים של אגם חובסגול קטן יחסית, ויש לו יובלים קטנים בלבד. הוא מנוקז בקצה הדרומי על ידי עגיין גול, המתחבר לסלנג' ובסופו של דבר זורם לימת באיקל. במעבר בין האגם לימה, המים נעים יותר מ-1,000 קילומטרים, ויורדים 1,169 מטרים, וזאת אף שמרחק קו הראייה הוא רק כ-200 ק"מ. מיקומו בצפון מונגוליה מהווה חלק אחד מהגבול הדרומי של יער הטייגה הסיבירי הגדול, כאשר העץ השולט בו הוא הלגש הסיבירי ( Larix sibirica ). האגם מוקף במספר רכסי הרים. ההר הגבוה ביותר הוא Bürenkhaan / Mönkh Saridag (3,492 מטר), שפסגתו, מצפון לאגם, שוכנת בדיוק על הגבול הרוסי-מונגולי. האגם קופא לחלוטין בחורף, ומכסה הקרח חזק מספיק כדי לשאת משאיות כבדות; נתיבי תחבורה על פניו מציעים קיצורי דרך לדרכים הרגילות, אשר משתמשי הדרך נוהגים לנצל. עם זאת, נוהג זה אסור כעת, כדי למנוע זיהום של האגם הן מנזילות נפט והן מפריצות של הקרח על-ידי משאיות. על פי ההערכות 30-40 כלי רכב פרצו את הקרח לתוך האגם במהלך השנים. ישנו אי אליפטי בערך באמצע האגם, בשם Wooden Boy Island, בגודל 3 ק"מ מזרח–מערב ו-2 ק"מ צפון–דרום. הוא ממוקם בערך 11 ק"מ מהחוף המזרחי של האגם, ו-50 ק"מ צפונית ליישוב חטגל . אגם חבסגל באתר "אקספלורר" חבסגל לתיירים - מתוך "למטייל" אגם חבסגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "The Aquatic Invertebrates of the watershed of Lake Hovsgol in northern Mongolia". Institute for Mongolia Research Guide. אורכב מ-המקור ב-2014-05-05. נבדק ב-2007-07-13. "Wooden Boy / Dalan Modon Khuis Island". Google Maps, accessed on 2019-05-24.
אל טחין

אל טחין (ספרדית El Tajín) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הפרה-קולומביאנית, בקרבת העיר פפנטיה, במדינת וראקרוס שבמקסיקו. בנייתה של אל-טחין החלה במאה ה-1 והגיעה לשיאה בסוף התקופה הקלאסית, סביב 600–900 לספירה. ניתן למצוא במבני העיר מתקופה זו השפעה של טאוטיווקאן. הבנייה נמשכה עד המאה ה-13, אז נכבשה העיר ונשרפה. לאחר מכן, יושבה העיר על ידי אוכלוסייה דלה יותר עד המאה ה-16, עת נכבשה בידי הכיבוש הספרדי. בשנת 1785 ביקר המהנדס דייגו רואיז באתר שהיה מכוסה כולו בצמחייה, ופרסם את התיאור הראשון שלו. בתחילת המאה ה-19 ביקרו באתר גילרמו דופיי, אלכסנדר פון הומבולדט וקרלוס נבל, שפרסמו נתונים נוספים. החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר נערכה על ידי חוזה גארסיה בין השנים 1943 ל-1963. משנות ה-80 ערך המכון המקסיקני לאנתרופולוגיה והיסטוריה פעולות שימור באתר. לב האתר הרשמי מכסה כ-1 קמ"ר בלבד, אך ישנם מבנים משניים רבים שטרם נחפרו ואשר מתפשטים למרחק רב מלב האתר. האתר מורכב משלושה מתחמים עיקריים, כאשר כל אחד בנוי סביב מספר חללים פתוחים (פלאזות): טחין - מתחם המוגדר על ידי שני נחלים וחומה ממזרח-למערב. המרכז הרשמי של המתחם מכיל מספר מקדשי-פירמידות, ארמונות ומגרשי טלאצ'טלי. הוא הנמוך מבין שלושת המתחמים. שלוש הפלאזות שבו מוקפות מכל עבריהן במבנים בצורת פירמידות. המרשימה מכל היא פירמידת הגומחות, שתועדה לראשונה בשנת 1785. שטח בסיסה הוא 36 מ"ר, ושש קומותיה מתנשאות לגובה של 60 מטר, ועד למקדש השוכן בראשה אשר ממנו שרדו שרידים מועטים בלבד. בכל קומה יש שורות של גומחות מרובעות (365 גומחות סה"כ). טחין צ'יקו - שנמצא על תל מלאכותי שגובהו 7 מטרים, וממדיו הם 300 על 1500 מטר. כמו טחין, גם מתחם זה לא נחפר במלואו. עם זאת, הפלאזה של טחין צ'יקו ובניינים מסביבו נחפרו במלואם, וגילו פריטים מעניינים על חלק זה של המתחם. מעניין במיוחד אחד הבניינים, המכיל בתוכו מבנים קטנים יותר בכל אחת מ-4 פינותיו, דבר ייחודי לאדריכלות הפרה-ספרדית. בניין זה הוא המקושט ביותר באל טחין, עם רצועות תבליטים אנכיות ורצועות עיטור בדמות מפתח. המתחם השלישי - ידוע כ"קבוצת העמודים", כיוון שהגדול מבין שני מבני הפירמידות שבו, שעדיין לא נתגלה במלואו, הוא בעל אכסדרה הנשענת על עמודים מעוטרים בתבליטי פסלים. אל טחין הוא אתר תיירותי, ויש בקרבתו מוזיאון. רבים מהפסלים באתר מתארים את משחקי הטלאצ'טלי הטקסיים וטקסי הקזת הדם על ידי האליטה. מדיה וקבצים בנושא אל טחין בוויקישיתוף אודות אל טחין אל טחין, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
אלפרד מנדס

אלפרד יוברט מנדס (אנגלית: Alfred Hubert Mendes;‏ 1897–1991) היה סופר מטרינידד וטובגו שכתב בשפה האנגלית, קראולי עם שורשים פורטוגזים. אחד מחלוצי הספרות באיים הקאריביים. סבו, פרנסיסקו מנדס, נמנה עם חסידיו של ד"ר רוברט קאלי, הרופא והמטיף הסקוטי שהקים את הכנסייה הפרסביטריאנית באי מדיירה שבפורטוגל, ונאלץ להימלט לטרינידד יחד עם מאות אחים לאמונה. אביו, אלפרד מנדס, היה דמות חשובה בקהילה הפרסביטריאנית הפורטוגזית בטרינידד וטובגו, ושימש בין היתר כסגן הקונסול של פורטוגל בארץ זו. בגיל 15 התייתם מנדס מאמו, ואביו שלח אותו לפנימייה באנגליה. הוא הסתגל למקום בצורה יוצאת מן הכלל, אך נאלץ לחזור לטרינידד ב-1916 עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה. כשמלאו לו 18, להוט אחרי חוויות חדשות בעולם הגדול, התגייס מרצונו כרובאי בצבא הבריטי והשתתף בקרבות החפירות הקשים בצרפת ובפלנדריה, אותם תיאר בספר שכתב כעבור ששים שנה. בשנת 1919 חזר מנדס למולדתו. יחד עם סי.לי.אר. ג'יימס, ראלף דה בואסייר, אלברט גומס והוגו סטולמאייר, היה מנדס אחד החברים המפורסמים של החוג הספרותי Beacon ("המגדלור"), מסביב לכתב העת השמאלי שנשא את אותו השם. עקב פולמוסיו עם הכנסייה הקתולית, בעיקר סביב חוק הגרושין ובגלל האשמות על חילול השם נגדו, נאלץ, בעצת המושל של האי, לגלות לזמן קצר לאי גרנדה עד יעבור זעם. בחייו הארוכים החליף אלפרד מנדס עיסוקים שונים - עבד כפקיד ממשלתי, כאיש עסקים, וכו'. ב-1932 ראיין מנדס, בעל הדעות הסוציאליסטיות, את יוסיף סטלין. בשנת 1933, מתוך רצון להצליח כסופר, היגר לניו יורק שם בילה 7 שנים מחייו ופקד את חוגי הספרות במנהטן. שם הכיר את פורד מדוקס פורד, ויליאם סארויאן, לנגסטון יוז, קאנטי קאלן ואחרים. זמן מה התיידד מקרוב עם מלקולם לאורי, גם הוא יליד איי הודו המערביים. בניו יורק הכיר גם את אלן פראקיני, שהפכה לאשתו למשך 53 שנה. עקב סדרה של כישלונות - דחיית בקשתו לאזרחות אמריקאית ואי הצלחתו לפרנס את משפתחו החדשה, עזב את ארצות הברית וחזר לטרינידד, לא לפני שבהתפרצות זעם שרף את כתבי היד של שישה רומנים שחיבר. מנדס עמל רבות כדי לשכלל את כתיבתו, אך לעולם לא היה שבע רצון ממנה. בעשורים האחורים לחייו תפוקתו הספרותית דעכה. לעומת זאת עסקיו שגשגו והשתתף בחיים הפוליטיים של ארצו. את שנותיו האחרונות בילה על שפת הים בברבדוס, שם נפטר ב-1991. כהוקרה על תרומתו לספרות ארצו קיבל בשנת 1972 תואר דוקטור כבוד של אוניברסיטת איי הודו המערביים. בנו, פיטר מנדס, היה אביו של הבמאי הבריטי סם מנדס. הצטיין במיוחד בספורת קצרה ובשני רומנים, היום די נשכחים: Pitch Lake - בו סיפר על המהגרים הפורטוגלים בטרינידד Black Fauns - 1935 - "פאונים שחורים" בשנות ה-70 לחייו כתב אוטוביוגרפיה. Nicholas Laughlin, Review: The Autobiography of Alfred H.Mendes, "Caribbean Beat", Jan - Feb 2003
הקווקז המערבי

הקווקז המערבי (ברוסית: Западный Кавказ) הוא השם הקיבוצי שניתן לתא שטח בגודל של 3,516.2 קמ"ר במערבו של הקווקז ברוסיה עת הוכרז בשנת 1999 כאתר מורשת עולמית. השטח משתרע בדרום מזרח מחוז קרסנודר, בדרום הרפובליקה של אדיגיה ובמערב הרפובליקה של קאראצ'אי-צ'רקסיה, וכולל מספר יחידות גאוגרפיות שהגדולה שבהן היא השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז המשתרעת על שטח של 2,758.41 קמ"ר. 561.9 קמ"ר נוספים משתרעים בחלק משטחו של הפארק הלאומי של סוצ'י והיתר בארבעה אתרים קטנים ששטח כל אחד מהם אינו עולה על מספר עשרות קילומטרים מרובעים. האזור הררי וגובהו נע מ-250 מטר למעל 3,000 מטר, ועד לשיא גובהו בהר אקאראגווארטה הנישא לגובה של 3,360 מטר. מבחינה גאולוגית, השטח מגוון וכולל את כל קשת המסלע החל מהפרקמבריון ועד לפלאוזואיקון, וצפונו עשוי אבן גיר ומתאפיין בנוף קרסטי עשיר במערות. האזור כולו עוצב על ידי קרחונים ש-60 מהם, בשטח כולל של 18 קמ"ר, עדיין קיימים. לצד אלה קיימים מורנות וכ-130 אגמים השוכנים בגובה רב. הנהרות בצידו הצפוני של האזור מתנקזים אל נהר הקובן הזורם אל ים אזוב, בעוד שבצידו הדרומי הם קצרים יותר ומוליכים ישירות אל הים השחור. לאורכם של אלה מספר מפלי מים המגיעים עד לגובה של 250 מטר. 384 מיני בעלי חיים חיים בקווקז המערבי. על 60 מיני היונקים נמנים הזאב, הדב, השונר, חזיר הבר, היעל הקווקזי המערבי, צפיר האלפים, הביזון האירופי, נמר השלג ועוד. שני המינים האחרונים נתונים בסכנה בכל העולם. באזור 246 מיני ציפורים, רבים מהם אנדמיים וכחמישית מהם מאוימים ברוסיה או בעולם כולו. לאלה מצטרפים דו-חיים, דגי נהרות ו-2,500 מינים מתועדים של חרקים. הצומח בקווקז המערבי ערוך ברצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי ומשתנה ממערב למזרח. המערב מכוסה ביערות אלון ואשור, במרכז נפוצים עצי שדר ואדר, ואילו במזרח גדלים אשוחים לצד ארזים. מעל קו העצים המשתרע בגובה של כ-2,500 מטר גדל מין ייחודי של רודודנדרון בכרים האלפיניים והסוב-אלפיניים. בסך הכל נסקרו באזור כ-700 מיני פטריות ו-1,580 מינים של צמחים וסקולאריים, מהם 967 מינים האופייניים לגובה רב. שליש מהצומח אנדמי למקום, ועשירית נמצא באיום כלשהו. "השמורה הביוספרית הקווקזית" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1978. הנוכחות האנושית באזור המוכרז קטנה ומוגבלת לעובדי השמורה ולמספר קטן של מדענים המבקרים במקום. כ-2% מהשטח, בעיקר בשוליו, הוקצה על ידי השמורה לחקלאים המתגוררים סביבה, ואלה יכולים לנצלו לשימושים חקלאיים ולמרעה. כמו כן הם רשאים לכרות כמות מוגבלת של עצים לבניית גשרים ולהסקה. בשמורה מספר קטן של מבני עץ שנועדו לשמש מקלט לעובדי השמורה ולמדענים. חלק גדול מרמת לאגונאקי לא נכלל באזור המוכרז בשל מרעה יתר שגרם לשינויים בעולם הצומח ולסחף קרקעות, וכן בשל תנועת תיירות ערה. עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית, נותרו מ-50,000 עד 60,000 ראשי הבקר שרעו ברמה בשנות החמישים של המאה ה-20, כאלף ראשים בלבד. מדיה וקבצים בנושא הקווקז המערבי בוויקישיתוף אודות השמורה הביוספרית בקווקז אודות הקווקז המערבי (רוסית)
פוריקול

פוֹרִיקוֹל (מנורווגית: Fårikål, תרגום מילולי: "כבש בכרוב") הוא תבשיל נורווגי מסורתי, העשוי נתחי בשר טלה עם עצם, כרוב, גרגרי פלפל שחור שלמים ומעט קמח חיטה, מבושלים יחדיו מספר שעות בקדירה. נהוג להגיש לצד התבשיל תפוחי אדמה שבושלו בקליפתם. יש המעדיפים להכין את התבשיל מבשר כבש בוגר. מקורו של התבשיל במערב נורווגיה, אך כיום הוא נצרך בכל המדינה. נהוג להכין את התבשיל בתחילת הסתו, לאחר שחיטת הטלאים הצעירים. יום חמישי האחרון של ספטמבר נחשב בנורווגיה כיום הלאומי של הפוריקול. בשנות ה-70 תוכנית רדיו פופולרית בחרה בו כמאכל לאומי. מדיה וקבצים בנושא פוריקול בוויקישיתוף סרטון המדגים הכנת פוריקול, סרטון באתר יוטיוב
מודול הנפח

מודול הנפח (באנגלית: Bulk modulus) הוא תכונה מספרית של חומר, המודדת באיזו מידה משתנה הנפח שלו כתוצאה מהפעלת לחץ אחיד. מודול הנפח בדומה למודול יאנג, נמדד ביחידות של מאמץ (דהיינו, כוח ליחידת שטח, כגון פסקל). מודול הנפח תלוי בטמפרטורה, ובפיזיקה מקובל לסמן אותו באות K. מודול הנפח מוגדר על ידי הביטוי המתמטי K = − V ∂ p ∂ V {\displaystyle K=-V{\frac {\partial p}{\partial V}}} וגם - K = ρ ∂ p ∂ ρ {\displaystyle K=\rho {\frac {\partial p}{\partial \rho }}} כאן: p - הלחץ הפועל על החומר V - נפח החומר ∂ p ∂ V {\displaystyle {\frac {\partial p}{\partial V}}} - נגזרת חלקית של פונקציית הלחץ ביחס לנפח ∂ p ∂ ρ {\displaystyle {\frac {\partial p}{\partial \rho }}} - נגזרת חלקית של פונקציית הלחץ ביחס לצפיפות   ρ {\displaystyle \ \rho } - צפיפות החומר מושג מודול הלחץ הוא מושג הפוך למושג הדחיסות. מודול הנפח הוא אחד מהמודולים המתארים את האלסטיות של החומר והוא מציג את הקשר בין מאמץ לבין מעוות החומר. מודול הנפח הוא מושג היכול להתאים לתיאור ההתנהגות של חומר שאיננו מוצק כמו זורם או נוזל, תחת לחץ. הערך של מודול הנפח לחומר מסוים מושפע מהטמפרטורה של החומר. אפשר להגדיר ולמדוד את מודול הנפח של החומר בטמפרטורה קבועה או בתהליך אדיאבטי. מודול הנפח האדיאבטי לגז נתון בקרוב על ידי הביטוי: K S = κ p {\displaystyle K_{S}=\kappa \,p} K S = − V ( d p d V ) S = ρ ( ∂ p ∂ ρ ) S {\displaystyle K_{S}=-V({\frac {dp}{dV}})_{S}=\rho ({\frac {\partial p}{\partial \rho }})_{S}} ומתקיים הקשר: K S = C P C V K T {\displaystyle K_{S}={\frac {C_{P}}{C_{V}}}K_{T}} כאשר: K S {\displaystyle K_{S}} - מודול הנפח האדיאבטי K T {\displaystyle K_{T}} - מודול הנפח בטמפרטורה קבועה κ - קבוע התהליך p - לחץ ρ - צפיפות החומר בזורמים, הערך של מודול הנפח וצפיפות החומר מגדירים את מהירות ההתפשטות של הקול באותו תווך. c = K ρ {\displaystyle c={\sqrt {\frac {K}{\rho }}}} K - מודול הנפח c - מהירות הקול בתווך הזורם ρ - צפיפות החומר תכונות אלסטיות של מודול הנפח מודול הנפח בזכוכית בעלת הרכב שונה מודול הנפח באתר אינג'ינירינג טול בוקס עוד על מודול הנפח מודול נפח אדיאבטי מודול הנפח באתר diracdelta מודול הנפח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) G. Mavko, T. Mukerji, J. Dvorkin. The Rock Physics Handbook. Cambridge University Press, 2003, ISBN 0882754203 Timoshenko S.P, Strength of Materials, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976. S.P. Timoshenkoo & J.N. Goodier Theory of Elasticity, 3rd edition, International Student Edition, McGraw-Hill 1970. 1991.
בלמונדו

האם התכוונתם ל... ז'אן-פול בלמונדו – שחקן קולנוע צרפתי פול בלמונדו – בנו של השחקן ז'אן פול בלמונדו, נהג מרוצים צרפתי סטפניה בלמונדו – אלופת עולם ואלופה אולימפית בסקי
נתנאל קוק

נתנאל קוק (באנגלית: Nathaniel Cook) היה מעצב סט של כלי שחמט, שהפך לסט התקני בתחרויות שחמט. קוק רשם את העיצוב כפטנט ב-1 במרץ 1849 על פי צו משנת 1842. קוק היה העורך של העיתון "Illustrated London Times", עיתון בו הווארד סטאונטון כתב טור שחמט קבוע. קוק פנה לסטאונטון בבקשה לפרסם את סט כלי השחמט שעיצב. סטאונטון עשה זאת בטורו מיום 8 בספטמבר 1849 והסט התפרסם מאז בשם סטאונטון. לכל סט כלים שנמכר צורפה חוברת שנכתבה על ידי סטאונטון, והוא קיבל אחוזים מרווחי המכירות. העיצוב היה מצודד עין והפך לפופולרי מאוד. כלי "סטאונטון" הפכו לכלים התקניים שבהם משחקים עד היום בכל התחרויות הרשמיות. An Illustrated Dictionary of Chess, משנת 1977, מסת"ב 1-55521-394-4 בהוצאת Hamlyn Publishing Group The Oxford Companion to Chess, משנת 1992, מסת"ב 0-19-280049-3 בהוצאת Oxford University Press