laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרביטן

שרביטן (שם מדעי: Ephedra) הוא סוג צמח יחיד במשפחת השרביטניים ובסדרת השרביטנאים, שהם סדרת צמחים וסקולריים חשופי זרע. בסוג שרביטן כ-60 מינים. השרביטנים שיחים או מטפסים, שעליהם מנוונים וענפיהם הרותמיים מבצעים את תהליך ההטמעה. רוב המינים הם דו ביתיים - הפרחים הזכריים והנקביים צומחים על צמחים נפרדים. בפרחים הזכריים אבקן אחד בעל זיר עבה ומספר מאבקים. בפרחים הנקביים מספר ביציות שמכל אחת מהן יוצא צינור שעליו טיפת צוף. כמו בשאר הצמחים במערכת חשופי הזרע, הביצית אינה בתוך שחלה סגורה. לאחר ההפריה, מתפתחים הקשקשים העוטפים את הביצית לאצטרובל קשקשני, ובחלק מן המינים הוא עסיסי. הצמח שימש כצמח לצרכים פולחניים בדתות קדומות,[דרוש מקור] וכיום משמש לרפואה, וכחומר הבסיס להפקת סמים ממריצים.[דרוש מקור] תפוצתם של השרביטנים היא באזורים החמים והממוזגים בעיקר בהרי האנדים ודרום אמריקה הדרומית,ארצות הברית וצפון מקסיקו,אירואסיה מספרד ועד הרפובליקה העממית של סין וצפון אפריקה. שרביטן גס (Ephedra pachyclada) שרביטן הערבה (Ephedra ciliata) שרביטן מכונף (Ephedra alata) שרביטן מצוי (Ephedra campylopoda) שרביטן ריסני (Ephedra aphylla) שרביטן שביר (Ephedra fragilis) מדיה וקבצים בנושא שרביטן בוויקישיתוף שרביטן, באתר ITIS (באנגלית) שרביטן, באתר NCBI (באנגלית) שרביטן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שרביטן, באתר Tropicos (באנגלית) שרביטן, באתר GBIF (באנגלית) שרביטן, באתר IPNI (באנגלית) שרביטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שביל האפלצ'ים

שביל האפלצ'ים (באנגלית: Appalachian Trail) הוא שביל מטיילים בצפון אמריקה. אורכו כ-3,500 ק"מ והוא נפרש לרוב אורכה של מזרח ארצות הברית ממדינת מיין בצפון ועד מדינת ג'ורג'יה בדרום. הנקודה הגבוהה אליה אפשר להעפיל דרך השביל נמצאת בהר וושינגטון, שם מגיע השביל עד לגובה של כאלפיים מטרים. שביל האפלצ'ים הוא גם אחד משבילי המטיילים הפופולרים בעולם, אף על פי שתנאי הטבע בו אינם קלים. בחורף מתכסים חלק מההרים בשלג והנהרות קופאים, באביב מציקים היתושים והזבובים ואילו בקיץ חם שם מאוד ומסתובבים דובים בקרבת האדם. מאות אלפי אנשים מטיילים בו לאורך קטעים אחדים מדי שנה ויש בודדים המסיירים לכל אורכו במשך שנה תמימה. לאורך השביל הוקמו פונדקים ובקתות לינה כדי לארח את המבקרים הרבים. שביל האפלצ'ים הוא אחד משלושת שבילי הכתר המשולש הארוכים (אנ'), לצד שביל הרכס הפסיפי היוצא מגבול ארצות הברית בקליפורניה עם מקסיקו ומסתיים בצפון בגבול ארצות הברית בוושינגטון וקנדה, ושביל קו פרשת המים של היבשת (אנ') המתחיל בגבול ארצות הברית – מקסיקו בניו מקסיקו ומסתיים בגבול ארצות הברית–קנדה שבמונטנה. משרדי הנהלת שביל האפלצ'ים ממוקמים בעיירה הארפרס פרי שבוירג'יניה המערבית. באוקטובר 1921 פרסם בנטון מק-קיי (אנ') מאמר בכתב העת של המכון האמריקני לארכיטקטים (אנ') (כיום כתב העת "ארכיטקטורה" באנגלית) בו הציע לסמן שביל ארוך שיקשר בין חניוני הנופש השונים בהרי האפלצ'ים. המאמר הביא ל-16 שנים של מאמץ להקמת השביל באמצעות מתנדבים ממאות ארגונים וקהילות שעניינם היה הקמת שבילי מטיילים. במהלך 16 השנים הללו, הוכשרו וסומנו קטעי שביל רבים ובשנת 1937 הוכרז על השלמת השביל. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא התקיימה אחזקה של הדרך, אך לאחריה היא חודשה, ובשנת 1951 הוכרזה השלמתו של השביל בפעם השנייה. שביל ישראל סקוט ג'וריק – אולטרה מרתוניסט, שיאן שביל האפלצ'ים. המאמר של בנטון מק-קיי משנת 1921 בו הציע את פרויקט שביל האפאלצ'ים. אתר האינטרנט הרשמי של שביל האפלצ'ים (באנגלית) Explore (the trail), Appalachian Trail Conservancy Caves, R. W. (2004). Encyclopedia of the City. Routledge. pp.445, 1st Edition History (of the trail), Apalachian Trail Conservancy ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיריאן השלישי, מלך איבריה

מיריאן השלישי, מלך איבריה (בגאורגית: მირიან III) נקרא גם מיריאן המלך הקדוש היה מלך ממלכת איבריה, בשנים 284–361, אשר הפך את ממלכתו בשנת 337 לממלכה הגאורגית הראשונה שהתנצרה, והפך את הנצרות לדת הרשמית של הממלכה. הוא מייסד שושלת המלוכה הגאורגית שושלת צ'וסרויד (אנ'). הוא הוכרז כקדוש בהליך קאנוניזציה, שערכה הכנסייה הגאורגית, והוכרז כשווה ערך אפוסטול. מיריאן התנצר בהשפעתה של המיסיונרית נינו הקדושה, ובנה בעצתה של נינו, כנסייה במצחתה במקום המפגש של הנהרות, הקורה וארגווי. הכנסייה נקרא כיום קתדרלת סווטיצחובלי, והיא למעשה הכנסייה הגאורגית הראשונה. תקופת שלטונו חפפה לתקופת שלטונו של קונסטנטינוס, מלך האימפריה הביזנטית (306–337), ותרדטי מלך ארמניה (287–330). בתחילת מלכותו נלחם יחד עם האימפריה הסאסאנית נגד הרומאים, וכן נלחם בשכנים הארמנים. מבין הרשומות הגאורגיות החיבור של לאונטי מרובלי "מוֹכּצֶבאי כּרתליסאי" (אנ') מספר על התנצרותה של גאורגיה שהתרחשה בתקופת שלטונו של מיריאן. על פי המסורת הגאורגית, מיריאן השלישי עלה לרגל לירושלים הביזנטית בערוב ימיו, שנשלטה באותה עת בידי האימפריה הביזנטית. מדיה וקבצים בנושא מיריאן השלישי, מלך איבריה בוויקישיתוף שווה-ערך-אפוסטול (Iσαπόστολος) (אנ') - תואר דתי (אנ') שניתן לקדושים בנצרות האורתודוקסית המזרחית, והיה שווה במעמדו לשליחים. הקדוש עבר לפני כן תהליך של קאנוניזציה - הכרזה על בני אדם כקדושים אחרי מותם, בנצרות הקתולית. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יסמין (ספר)

יסמין הוא רומן מאת הסופר אלי עמיר, שיצא לאור בשנת 2005 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". הספר עוסק בסיפור האהבה הבלתי אפשרית של נורי, חייל ישראלי יליד עיראק, ויסמין, ערבייה משכילה, על רקע התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. הסיפור מתמקד בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתקופה זו כיהן אלי עמיר כעוזר ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים ופעל בעיקר במזרח ירושלים. הספר נותן ביטוי לרישומה של תקופה זו אצל עמיר, עם שחרורה של העיר העתיקה ואיחוד ירושלים. כרקע, מתוארים הלכי הרוח בקרב ערביי מזרח ירושלים, תגובתם לתבוסת צבאות ערב במלחמה והסתגלותם למצב החדש, כמו גם המאבקים הפנימיים בחברה הערבית והשסעים העמוקים שבה. גיבור הסיפור, נורי, הוא חייל ישראלי אשר עלה ארצה מעיראק עם משפחתו. הוריו מתגוררים בירושלים, אחיו, העובד בשירות המוסד כמרגל, משרת בצבא ונפצע במלחמה. בזכות ידיעתו של נורי את התרבות והשפה הערבית הוא ממונה על ידי השר כיועצו המיוחד לענייני ערבים. במסגרת עבודתו, מנסה נורי לסייע לערביי מזרח ירושלים להשתקם ולנפץ את סטריאוטיפ ה"ישראלי המאיים" כפי שהערבים הורגלו לחשוב. כמו כן, מתחבר נורי למספר משפחות חשובות במזרח ירושלים, ונקשר לבתו של בעל ממון, יסמין, ערבייה נוצרייה משכילה אשר שבה מלימודים, עם תואר דוקטור מצרפת. לבקשת אביה, אשר רוצה להרחיקה מחבריה בצרפת, פעילי הפת"ח, מוצא לה נורי עבודה התואמת את כישוריה. בין השניים נרקם סיפור אהבה אשר אינו יוצא אל הפועל, בסופו של דבר. את מכתבה האחרון לנורי, מסכמת יסמין בשורות מהשיר "אינתָ עומרי" של אום כולתום. הספר תורגם לשמונה שפות ובהן ערבית. ניצה בן-דב, "שפה, מחסום ואהבה ביסמין של אלי עמיר", בתוך חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית, הוצאת שוקן, 2016, עמ' 236-195 יסמין, באתר OCLC (באנגלית) הפרק הראשון בספר "יסמין" באתר עם עובד יוחאי אופנהיימר, "כובש עדין שלי", באתר הארץ, 7 בפברואר 2005 - סקירה במדור ספרות של הארץ אלי עמיר, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) שירי לב-ארי, "יסמין" של אלי עמיר יצא לאור במצרים, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2007 ג'קי חוגי, ברית מילים - המתרגם חסיין סראג והסופר אלי עמיר, באתר nrg‏, 18 במאי 2008
השושלת האטלידית

השושלת האטלידית הייתה שושלת הלניסטית ששלטה בממלכת פרגמון בתקופה ההלניסטית לאחר מותו של ליסימכוס, ממצביאי צבאו של אלכסנדר הגדול. אחד מקציניו של ליסימכוס, פילטאורוס השתלט על העיר בשנת 282 לפנה"ס. אטלוס הראשון הכריז על עצמו כמלך לאחר מלחמתו בגאלים בשנת 230 לפנה"ס. האטלידים שלטו בפרגמון עד מותו של אטלוס השלישי שהוריש את הממלכה לרומאים. מדיה וקבצים בנושא השושלת האטלידית בוויקישיתוף השושלת האטלידית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
נהנתנות

נֶהֶנְתָנוּת או הֵדוֹנִיזְם (מיוונית: Ἡδονισμός, מהמילה הֶדוֹן שפירושה "עונג") היא גישה בתורת המידות בפילוסופיה הגורסת כי תכליתו וסיבתו של כל מעשה אנושי הוא התשוקה להנאה. כהגדרה העונג הוא התגלמות הטוב, והכאב - התגלמות הרע. לצורך העניין עונג נחשב כסיפוק של כל תשוקה שהיא (גופנית ושאינה גופנית), וכאב - צער או סבל מכל סוג. עם זרם זה נמנים אריסטיפוס, אפיקורוס וג'רמי בנת'ם. אריסטיפוס מקירנה ייסד את זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר מהווה את אחת ממטרותיה של הפעילות המוסרית", גרס אריסטיפוס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון. אפיקורוס טען את אותו הטיעון אך הוא העמיד את ההנאה הרוחנית מעל ההנאה החושית שהיא תלויה רבות במקרה ולא ברצון. הוא גם קבע שאין שום הנאה פסולה כשלעצמה. עקרונות אלו של אתיקה מטריאליסטית שימשו כנשק במלחמה נגד מוסר של ויתור, צווי חובה ומְגַנֵּי ההנאה החושנית. זכותו הטבעית של האדם לאושר המתגלם בהנאה, שימשה גם יסוד בתורת האוטיליטריזם (תועלתנות) של בנתם הגורס "מירב ההנאה למירב האנשים". פרויד דן אף הוא ב"עקרון ההנאה" בפסיכואנליזה שלו. לתפיסה זו מיוחס פרדוקס ההדוניזם (בהתאם), שטוען שאם האדם מחפש באופן עקבי אחר האושר הוא לא ישיג בו, לעומת זאת אם יעשה מעשים שאינם מכוונים לאושר אישי, יגיע לאושר. בימינו קיים גם פירוש שלילי לכינוי הדוניסט כרודף תענוגות והנאה. גם ההוגים אשר צידדו בעד הדוניזם הדגישו כי דרך המלך בנוגע לחווית ההנאות, צריכה להיות הנאה באופן מידתי ומאוזן[דרוש מקור]. נהנתנות מופיעה גם כניגוד של "התנזרות" או "סיגוף" (אסקטיציזם). חיים רק פעם אחת ליברטיניזם חברה מתירנית ניהיליזם נהנתנות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נהנתנות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסיי ליאונוב

אלכסיי ארחיפוביץ ליאונוב (ברוסית: Алексе́й Архи́пович Лео́нов;‏ 30 במאי 1934 – 11 באוקטובר 2019) היה קוסמונאוט, מחלוצי תוכנית החלל הסובייטית והאדם הראשון שביצע הליכת חלל. ליאונוב נולד בכפר ליסטביאנקה (Листвянка) שבסיביר (מחוז קמרובו). סיים את בית הספר לטייסי קרב בשנת 1957, ובשנת 1960 התקבל ליחידה להכנת הקוסמונאוטים הסובייטים. ב-18 במרץ 1965 ביצע ליאונוב את "הליכת החלל" הראשונה בהיסטוריה, כאשר יצא אל מחוץ לחללית ווסחוד 2 (ברוסית: Восход-2, זריחה) לטיול שנמשך 12 דקות ו-9 שניות. לאונוב עשה זאת שלושה שבועות לפני מקבילו האמריקאי, האסטרונאוט אד וייט. בתום ההליכה, נתקל ליאונוב בקושי להיכנס חזרה לחללית, מפני שלחץ האוויר בחליפת החלל שלבש ניפח אותה עד כדי כך שהיא לא התאימה לפתח הקפסולה. בסופו של דבר, הצליח ליאונוב להידחק חזרה בקושי רב, לאחר ששחרר מהאוויר שבחליפה לחלל. בעקבות התקלה, התארכה המשימה, שהייתה מתוכננת להמשך 12 דקות, לכמעט 24 דקות. אין בנמצא תמונות טובות של הרגע ההיסטורי, משום שהמצלמה שהותקנה מחוץ לחללית נשארה במנעל-האוויר שהושלך לחלל. בחזרתם לאטמוספירה ארעה תקלה נוספת, במערכת ההנחיה האוטומטית, שחייבה את הטייס פאבל בלייב (Павел Беляев) לנווט את החללית באופן ידני. כתוצאה מכך, נחתו הקוסמונאוטים כ-1,000 ק"מ מהיעד המתוכנן, ונאלצו לבלות יומיים בקור המקפיא של הרי אורל. למעשה, הם שהו בהרים זמן ארוך יותר מאשר בחלל. בשנת 1968 יוּעד ליאונוב לעמוד בראש הטיסה הרוסית המאוישת הראשונה סביב לירח, אך זו בוטלה לאחר שהאמריקאים הצליחו לבצע זאת לפניהם, בחללית אפולו 8. בטיסתו הבאה לחלל, ב-15 ביולי 1975, פיקד ליאונוב על החללית סויוז 19 במסגרת משימה משותפת עם החללית האמריקאית אפולו, שהייתה הפעילות הרוסית-אמריקאית הראשונה בחלל. בין השנים 1976 ו-1982 שימש גנרל לאונוב כסגן מנהל מרכז הקוסמונאוטים "גגארין" ואף שימש כעורך המעצב והקריקטוריסט של עיתון הקוסמונאוטים APOGEE. באוקטובר 2019 הלך לעולמו, בן 85 היה במותו. הותיר אחריו אישה, סבטלנה ושתי בנות. נקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה סמוך למיטישצ'י במחוז מוסקבה. כמחווה לקוסמונאוט, בחר סופר המדע הבדיוני, ארתור סי. קלארק בספרו "אודיסיאה 2: 2010" לקרוא לחללית הרוסית הראשונה שנשלחה לכוכב הלכת צדק בשם "אלכסיי ליאונוב". הוא הופיע בהופעת קמע בסרט החלל הרוסי "מעבר לכוכבים". בסדרת ההיסטוריה חלופית, עבור כל האנושות שברית המועצות הצליחה להנחית על הירח צוות הראשון לפני ארצות הברית (ובעקבות כך מרוץ החלל העולמי מעולם לא היה מסתיים), ליאונוב הוא האדם הראשון על הירח (וזאת בניגוד למציאות, בה זה היה ניל ארמסטרונג). מדיה וקבצים בנושא אלכסיי ליאונוב בוויקישיתוף אלכסיי ליאונוב מסעות מסוכנים לחלל מת האדם הראשון שריחף בחלל, באתר ynet, 11 באוקטובר 2019 ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית) אלכסיי ליאונוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסיי ליאונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסיי ליאונוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסיי ליאונוב, באתר Discogs (באנגלית) עפר אדרת, מת הקוסמונאוט הרוסי שהיה האדם הראשון שהלך בחלל, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2019
בלאגובשצ'נסק

בלאגובשצ'נסק (ברוסית: Благовещенск; בסינית: 海兰泡, הַאיְלַאנְפַּאוֹ) היא עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי. נמצאת על גדתו הצפונית של הנהר אמור בשפך הנהר זיה. העיר משמשת כמרכז מחוז אמור ומהווה למרכז סחר חשוב על גבול רוסיה-סין, גבול העובר על נהר אמור. אוכלוסיית העיר מונה 225,757 תושבים (2021). העיר נבנתה על פי עיקרון "רבעים רומא". כל הרחובות בו מצטלבים בזוויות ישרות ולרבעים צורה ריבועית או מלבנית. היישוב הראשון הוקם בשנת 1856 כמאחז צבאי ונקרא בשם "אוסט זויסקי ווייני פוסט" (Усть-Зейский военный пост; המאחז הצבאי של שפך זיה). שנתיים לאחר מכן, שונה השם לשמו הנוכחי, על שם התאריך 9 במאי - יום ייסוד העיר, שהוא גם יום "הבשורה הטובה" של מרים אם ישו. ברוסית מבטאים את המילים "בשורה טובה" - "בלאגיה וסט" ולכן, שם העיר שונה לבלאגובשצ'נסק - עיר הבשורה הטובה. ב-1858 ו-1860, נחתמו בהתאמה חוזה אייגון והסכם בייג'ינג בין רוסיה לסין שסיפחו את האזור סופית לתחומי רוסיה. כמו כן, באותה שנה הוקם חבל אמור והעיר הפכה לבירתו. ב-1900 הגיע לעיר צבא סין במסגרת מרד הבוקסרים וניסה לכבוש אותה, אך תוך זמן קצר, הצליחו הרוסים להדפו ולגרש את כל הסינים מהעיר. במהלך הגירוש טבעו כ-3,000 איש מבין הסינים בנהר אמור, או נהרגו על ידי הצבא הרוסי. ב-1932 הוקם מחוז אמור בגבולותיו הנוכחיים והעיר המשיכה לשמש כבירתו. בשנות ה-60 נשמעו בעיר תשדירי תעמולה של מאו דזה-דונג מצדו הסיני של הגבול. בשנות ה-90 נחתם הסכם לאזור סחר חפשי בין רוסיה לסין הכולל את בלאגובשצ'נסק ואת העיר הסינית הסמוכה מגדתו השנייה של הנהר, חייחה (黑河). אוכלוסיית העיר בנויה מרוב של רוסים אתנים אך מעורבבת גם עם סינים. בעיר ישנה גם קהילה מונגולית קטנה. בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אמור הממלכתית. את העיר משרת נמל התעופה בלאגובשצ'נסק איגנאטייבו הנמצא במרחק של כ-20 קילומטרים צפונית לעיר ומציע בעיקר טיסות ליעדים בתוך רוסיה. ב-2019 נפתח גשר בלאגובשצ'נסק - הייהה, שמחבר את רוסיה לסין. רכבל בלאגובשצ'נסק - הייהה (רו'), שיהיה הראשון בעולם בין שתי מדינות אמור להיפתח ב-2023. הרפובליקה העממית של סין חייחה, חיילונגג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא בלאגובשצ'נסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלאגובשצ'נסק (ברוסית) בלאגובשצ'נסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://edition.cnn.com/travel/article/russia-china-cable-car-scli/index.html
הדקוטה

הדקוטה (באנגלית: The Dakota) הוא בניין דירות יוקרתי השוכן במפגש של שדרות סנטרל פארק מערב ורחוב 72 באפר וסט סייד שברובע מנהטן בניו יורק. הבניין, אשר נבנה על ידי אדוארד ס. קלארק, יורש ההון של זינגר (יצרנית מכונות התפירה), תוכנן על ידי האדריכל הנרי ג'. הארדנברג. הבנייה החלה באוקטובר 1880 ונמשכה ארבע שנים. אדוארד קלארק שיזם את הקמת הבניין היה מהראשונים שהציעו קונספט מגורים חדשני לעשירי ניו יורק. עשירי העיר נהגו באותם ימים להעסיק משרתים בביתם. על פי הקונספט החדש אמורים דיירי הבניין לחלוק שירותי ניקיון, בישול וכדומה, אשר יסופקו על ידי ההנהלה. עשירי העיר היו ספקנים בתחילה, בשל הקונספט החדש ובשל ריחוקו של הבניין ממרכז העיר, אך לא עבר זמן רב והבניין משך דיירים עשירים רבים. כעבור כעשרים שנה הפך האפר וסט סייד לאזור מגורים אופנתי, ובניין הדקוטה הוא אחד המבנים הבולטים באזור זה. יש המתארים את הסגנון הארכיטקטוני של המבנה כרנסאנס צפון-גרמני. מלבד העניין האדריכלי בו, מפורסם הבניין בעיקר בזכות דיירים מפורסמים שגרו בו, בהם ג'ון לנון, שאף נרצח בפתחו ב-8 בדצמבר 1980, ובזכות הסרט תינוקה של רוזמרי שצולם במקום. על פי הסברה, הבניין נקרא כך בשל ריחוקו הרב, באותם ימים, מלב העיר, רחוק כמעט כמו טריטוריית דקוטה. מדיה וקבצים בנושא הדקוטה בוויקישיתוף כתבה מהניו יורק טיימס (1884) ב-Wikisource תמונות עדכניות של בניין הדקוטה ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק קארו

רבי יצחק קארו (נולד בטולדו בשנת רי"ח, 1458 - נפטר בשנת רצ"ה, 1535) היה ראש ישיבה, דרשן, ורופא, ממגורשי ספרד. דודו ומגדלו של רבי יוסף קארו. רבי יצחק בן יוסף קארו למד תורה אצל רבי יצחק קנפנטון. בתחילה עסק בלימוד תורה בישיבה בטולדו. בשלב מאוחר יותר עבר לליסבון על מנת להקים בה ישיבה. בעת גירוש ספרד גורשה משפחתו מספרד והגיעה לפורטוגל. בשנת 1497 גורש מפורטוגל עקב גזירה שחייבה את היהודים להתנצר או לעזוב את הממלכה. מפורטוגל נדד לטורקיה. במהלך מסע זה אירעו לו אסונות כבדים, כל בניו מתו במהלך המסע. ככל הנראה הייתה לו לפחות בת אחת שכן ידוע שהיה לו נכד, רבי אברהם צהלון. קורות חייו של רבי יצחק בטורקיה אינם ברורים. נראה שנדד בין איסטנבול למגנזיה. בקהילות אלו נשא דרשות בפני הקהל, אך אין ידוע אם שמש בהם במשרה רבנית כלשהי. ככל הנראה, נחשב רבי יצחק סמכות רבנית שכן אחיינו הגדול, רבי יוסף קארו שאף גדל בביתו של רבי יצחק באיסטנבול, התייעץ עמו בענייני הלכה. בשנת 1517 מסר את ספרו תולדות יצחק לדפוס. באותה שנה יצא למסע לארץ ישראל אך לא ברור אם הגיע לבסוף לארץ ישראל. מחד ישנן מסורות שהתעכב בדמשק ונשאר בה. מאידך ישנן מסורות המחזקות את האפשרות שהגיע לצפת, בה ישב אחיינו רבי יוסף קארו. ספר תולדות יצחק - ספר דרשות. בספר משולבים הן הפשט והן הפרשנות האלגורית למקרא. חסדי דוד - חיבור הכולל דרשות בתחום הפילוסופיה והאגדה. נערך על ידי תלמידיו. מספר תשובות בשו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו, הן בשמו של דודו רבי יצחק קארו (תשובה סימן מז ותשובה בסוף הספר). כך גם עיקרי תשובה בשמו בסוגיית הנחת תפילין בחול המועד מובאת בבית יוסף על טור סימן לא. בנו של רבי יוסף קארו, יהודה, תכנן להוציא ספר שו"ת שיכלול את תשובותיו של רבי יצחק קארו אך הדבר לא התממש. דרשות רבי יצחק קארו, מבוא מאת שאול רגב עמ' 9-16, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו, 1995 "יצחק קארו", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספר תולדות יצחק, קושטא, שנת ה'רע"ח, מתוך אוצר הספרים הסרוקים של הספריה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לווייתני מזיפות

לווייתני מזיפות (שם מדעי: Mysticeti) הם תת-סדרה בסדרת הלווייתנאים. תת-סדרה זו כוללת כמה ממיני בעלי החיים הגדולים ביותר על-פני תבל. בפרט, היא כוללת את הלווייתן הכחול, שהוא היצור הגדול ביותר שחי בכדור הארץ בעבר ובהווה גם יחד. לווייתני המזיפות הם חסרי שיניים. במקומן יש להם בחך מזיפות, שהן לוחות קרניים שהתפתחו מקיפולים של החך. המזיפות יוצרות שני טורים הניצבים לגוף. בכל טור כמאתיים מזיפות, שאורכן יכול להגיע עד 3.5 מטר. הן מפוצלות בקצותיהן ויוצרות מערכת מורכבת של מסרקות סינון המסננות את המים מהפלנקטון, סרטנאים ודגים קטנים שמהם הם ניזונים. לווייתנים אלה בולעים כמויות גדולות של מים, אותם הם דוחסים כלפי המזיפות. המים עוברים דרכן ונשפכים אל מחוץ לפה בין השפתיים, כשבפה נותרים הדגיגים, הסרטנים ושאר יצורי הזואופלנקטון. מן המאה ה-11 ועד לקראת סוף המאה ה-20 ניצודו לווייתני מזיפות, כשהשימוש העיקרי שנעשה הוא בשמן שהופק מגופם לייצור שמן מאכל ומרגרינה, ובמזיפותיהם ששימשו לייצור מחוכים וחישורי שמשיות. עד לא מזמן היה מקובל לחשוב שלווייתני המזיפות התפתחו לפני כ-3 מיליון שנים בחצי הכדור הצפוני בזמן עידן הקרח. הדבר נבע מכך ששם נמצאו רוב המאובנים שלהם. ב-1921 נתגלה מאובן של לווייתן מזיפות בנהר מארי באוסטרליה אך רק ב-2013 תואר מדעית וסווג כלסת של לווייתן מזיפות באורך כ-9 מטר על ידי ד"ר אריך פיצג'רלד ממוזיאוני ויקטוריה במלבורן. גיל המאובן הוא כ-20 מיליון שנה. באמצעות מאובן זה ומאובנים נוספים, חקרו ד"ר פיצג'רלד ועמיתיו את התפתחות לווייתני המזיפות והסיקו שהם התפתחו לפני כ-20 מיליון שנה בחצי הכדור הדרומי, סביב אנטארקטיקה. משפחה (Aetiocetidae) - נכחדה משפחה (Aglaocetidae) - נכחדה משפחה בלניים (Balaenidae) משפחה לווייתני ענק (או רורקלים) (Balaenopteridae) משפחה בלניים ננסיים (או בלניים מפותחים; Cetotheriidae) משפחה (Cetotheriopsidae) - נכחדה משפחה (Diorocetidae) - נכחדה משפחה (Eomysticetidae) - נכחדה משפחה לווייתנים אפורים (Eschrichtiidae) משפחה Mammalodontidae - נכחדה משפחה Pelocetidae - נכחדה סוג Amphitera - נכחד סוג Burtinopsis - נכחד סוג Idiocetus - נכחד סוג Imerocetus - נכחד סוג Isocetus - נכחד סוג Mesocetus - נכחד סוג Mioceta - נכחד סוג Otradnocetus - נכחד סוג Peripolocetus - נכחד סוג Piscocetus - נכחד סוג Siphonocetus - נכחד סוג Tiphyocetus - נכחד סוג Tretulias - נכחד סוג Ulias - נכחד מדיה וקבצים בנושא לווייתני מזיפות בוויקישיתוף לווייתני מזיפות, באתר ITIS (באנגלית) לווייתני מזיפות, באתר NCBI (באנגלית) לווייתני מזיפות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לווייתני מזיפות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לווייתני מזיפות, באתר GBIF (באנגלית) לווייתני מזיפות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוגב ישראלי, המחקר המפתיע על האבולוציה של לווייתני מזיפות, באתר ynet, 27 בדצמבר 2023.
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב

ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין שיצא ביוני 1980, המבוסס כולו על גרסאות כיסוי לשירי המלחין סשה ארגוב, לפזמונים של חיים חפר, נתן אלתרמן, יעקב שבתאי וע. הלל. חמישה משירי האלבום בוצעו במקור על ידי התרנגולים ("משמעמם", "אם תרצי", "שיר אהבה חילי", "דוד שמש ואנטנה גם", ו"הכל זהב"). את האלבום הפיק מוזיקלית שלום חנוך, ששיתף פעולה זמן קצר קודם לכן עם איינשטיין בסיבוב הופעות גדול שערכו השניים בישראל ובארצות הברית. את העיבודים לשירי האלבום יצר המוזיקאי אילן מוכיח. בהפקה הגדולה העוטפת את השירים השתתפו כמה מהזמרים והמוזיקאים המובילים בישראל של ראשית שנות ה-80, ובהם שם טוב לוי, דפנה ארמוני, ריקי גל, דויד ברוזה, קורין אלאל וגרי אקשטיין. על גבי עטיפת האלבום מוצג ציור המתאר את כיכר דיזנגוף מעשה ידי האמן זוכה פרס ישראל דוד טרטקובר משנת 1979. טרטקובר חזר כאן לכיכר המקורית, שנהרסה שנתיים קודם לכן, על פי תכנונה המקורי של האדריכלית ג'ניה אוורבוך. הבניין משמאל הוא קולנוע חן בתכנון אריה שרון, והבניין מימין הוא מלון סנטר בתכנון חיים משולם. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי סשה ארגוב. בתקליט המקורי: צד א': שירים 1–5, צד ב': שירים 6–10. אריק איינשטיין: שירה אילן מוכיח: סקסופון, פסנתר, קלידים ועיבודים שלום חנוך: הפקה מוזיקלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע דויד ברוזה, גרי אקשטיין, שלמה יידוב, חיים קריו, חיים רומנו: גיטרות קובי כהן, אביאל סגל, ארנון פלטי: גיטרה בס אהרון קמינסקי, אלון הלל, מאיר ישראל: תופים, כלי הקשה שם טוב לוי: חליל, קולות פטר ורטהיימר: סקסופון נחום פרפקוביץ: פסנתר, קלידים, מלודיקה אלונה טוראל: פסנתר, קלידים קנת קרון: וויברפון נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית: כלי נשיפה ומיתרים יוריק בן דוד, דפנה ארמוני, ריקי גל, קורין אלאל: קולות רקע הוקלט באולפני "טריטון" טומי פרידמן: טכנאי הקלטה, מיקס עוזרי טכנאי: יורם אלמדון, איתמר גפני, אורית זולוטוב מיכאל תפוח: מפיק דוד טרטקובר: ציור העטיפה מידע על האלבום ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב באתר MusicBrainz רשימת השמעה של ארץ ישראל הישנה והטובה חלקים א׳-ה׳ ביישום המוזיקה ספוטיפיי
טנטליט

טנטליט הוא מינרל המורכב מברזל, מנגן ותחמוצות של טנטלום וניוביום. לטנטליט מבנה דומה לקולומביט, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55-78% תחמוצת ניוביום. טנטליט טהור שאינו מכיל ניוביום ומנגן יכיל 85.5% טנטלום ו-15.5% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקל הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן. ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט. צבע הטנטליט שחור עד חום. גבישי טנטליט עשירים במנגן שקופים למחצה וצבעם חום. בחלק מדגימות של טנטליט ניתן לזהות תופעות של מגנטיות חלשה או של כתמי צבע כחלחל זוהר. למינרל טפיוליט יש אותו מבנה כימי (Fe, Mn)(Ta, Nb)2O6)) אבל המבנה הגאומטרי שלו הוא טטרגונלי בניגוד למבנה האורתורומבי של הטנטליט. ניתן למצוא טנטליט בנמיביה, קנדה, מדגסקר, צפון אירופה, ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה, קולורדו, ווירג'יניה. עתודות הטנטנליט הגדולות בעולם (52.1%) מצויות בברזיל. נכון לשנת 2006 75% מכמות הטנטליט ששווקה בעולם באה מאוסטרליה. השימוש העיקרי בטנטליט הוא להפקת טנטלום, מתכת המשמשת בעיקר בייצור רכיבים אלקטרוניים, בעיקר קבלים. בין שימושי הטנטליט, מכירה בחנויות של מינרלים, ומחצב להפקת ניוביום, ייצור סגסוגות בעלות נקודת התכה גבוהה במיוחד. יחד עם מתכות אחרות, לטנטלום תפקיד בייצור קרבידים, סגסוגות על לרכיבי מנועי סילון, חלקי טילים ועוד. בזכות עמידותו בפני חומרים רבים, הטנטלום משמש גם כרכיב שתלים בגוף. לטנטליט אין בורסה מרכזית בה הוא נסחר ועל כן קשה להעריך במדויק את מחירו. באופן כללי הטנטליט נסחר סביב ה-40$ לק"ג אולם המחיר חווה מספר עליות תלולות וצניחות עוקבות: בסוף שנות ה-70, בשנת 1988 ובשנת 2000. עליות המחירים הביאו לירידה בשימוש בטנטלום על ידי חיסכון ושימוש בתחליפים. מדיה וקבצים בנושא טנטליט בוויקישיתוף טנטליט באתר webmineral טנטליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Anatoly Agulyanski, The chemistry of tantalum and niobium fluoride compounds, Elsevier, 2004, page 4 Sir William Crookes, Chemical news and journal of industrial science, Volume 14, Chemical news office., 1866, page 141 Tantalum and columbium supply and demand outlook, National Academies, 1983, pages 49-52 Karen Hayes, Richard Burge, Coltan Mining in the Democratic Republic of Congo, Fauna and Flora International, page 22