laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גודלאק ג'ונתן

גודלאק אבֶּלֶה אַזיקיווֶה ג'ונתן (באנגלית: Goodluck Ebele Azikiwe Jonathan; נולד 20 בנובמבר 1957) הוא פוליטיקאי ניגרי, שהיה הנשיא ה-14 של ניגריה בין 2010 ל-2015. לפני כהונתו כנשיא שימש כמושל מדינת באיילסה בין 2005 ל-2007 וסגן הנשיא של ניגריה בין 2007 ל-2010. בבחירות לנשיאות ב-2015 הוא הפסיד למוחמדו בוהארי. ג'ונתן נכנס לתפקיד כנשיא בעקבות מותו ממחלה של הנשיא עומארו יאר אדואה. הוא בן לאתניה איג'ו (איזון) מהדלתה של הניג'ר, נוצרי באמונתו, מקורב למטיפים הראשיים של הכנסייה הפנטקוסטלית בניגריה וחבר מפלגת העם הדמוקרטית. הוא מורה וזואולוג בהכשרתו. גודלאק אבלה ג'ונתן נולד באוטוקואה, ב"ממלכת אוגביה" (אז ב"האזור המזרחי", בהמשך מדינת ריוורס (נהרות) ובימינו מדינת באילסה). משמעות שמו האנגלי "גודלאק" היא "מזל טוב", ומובן השם "אבלה" בשפת איג'ו הוא "רצון האל". את השם הנוסף "אזיקיווה" קיבל לכבוד ד"ר ננמדי אזיקיווה, הנשיא הראשון של ניגריה. הוא נולד למשפחה ענייה של יצרני קאנו. ג'ונתן למד בבית הספר היסודי סנט סטיבן באוטואוקה, ואחר כך בבית הספר סנט מייקל באולואיבירי. בשנת 1971 נרשם לבית הספר התיכון "מאטר דאי" באימירינגי בו גמר את לימודיו בהצטיינות. בשנים 1975–1977 עבד בפקיד ברשות המכס והמסים. בשנים 1977–1981 למד בהצטיינות לתואר ראשון במדעים במכון לזואולוגיה של אוניברסיטת פורט הרקורט. עבד אחר כך כמורה בבית ספר קהילתי באירסי (מדינת אויו, בימינו במדינת אוסון), אחר כך כמפקח במשרד החינוך, כמרצה למדעי החיים במכללת מדינת ריוורס בפורט הרקורט והחל מ-1993 כסגן מנהל לענייני הגנת הסביבה בוועדה לפיתוח האזורים עתירי הנפט OMPADEC. ב-1985 סיים ג'ונתן תואר שני בהידרוביולוגיה ודייגות וב-1995 דוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטת פורט הרקורט. בשנת 1998 הוא נכנס לחיים הפוליטיים כפעיל במפלגת העם הדמוקרטית PDP. הוא נבחר ב-1998 סגן ראשון של מושל של מדינת באילסה. ג'ונתן היה מושל מדינת באילסה מה-9 בדצמבר 2005 עד 28 במאי 2007 והושבע לסגן הנשיא ב-29 במאי 2007. הוא חבר המפלגה השולטת, מפלגת העם הדמוקרטית. ב-13 בינואר 2010 בית משפט פדרלי ייפה את כוחו לנהל את ענייני המדינה בעת שהנשיא עומארו יאר אדואה קיבל טיפול רפואי בבית חולים בערב הסעודית. ב-6 במאי 2010, לאחר מותו של יאר אדואה, הושבע ג'ונתן לנשיא. ג'ונתן ניצח אחר כך בבחירות לנשיאות ב-16 באפריל 2011 כשגבר על יריבו העיקרי, מוחמדו בוהארי. ג'ונתן נשוי לפיישנס לבית פאקו, בעבר מורה למתמטיקה וביולוגיה, ולזוג שני בנים - ארואבאי ג'ונתן ואדולפוס אריוורי ג'ונתן. מדיה וקבצים בנושא גודלאק ג'ונתן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גודלאק ג'ונתן גודלאק ג'ונתן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביוגרפיה קצרה של גודלאק ג'ונתן באתר בי בי סי על גודלאק ג'ונתן- פרופיל שנכתב על ידי המלך ננגי ג'וזף אילאגה מינגי השנים עשר, ה"אמאניאנאבו" של נמבה, מדינת באילסה גודלאק ג'ונתן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא ניגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מינהל הביטחון הכללי הסורי

מינהל הביטחון הכללי הסורי (בערבית: إدارة الأمن العام, אידאראת אל-אמן אל-אם) הוא סוכנות הביון האזרחית החשובה ביותר בסוריה. מאז יולי 2019, עומד בראש מינהל הביטחון הכללי חוסאם לוקה. מינהל הביטחון הכללי כפוף למשרד הפנים, ומחולק ל-3 חטיבות: החטיבה לביטחון פנים - אחראית למעקב על אוכלוסיית המדינה כדי לזהות איומים פנימיים על המשטר. החטיבה לביטחון חוץ - אחראית לפעילות מודיעינית מחוץ לשטחי סוריה (ביון חוץ). החטיבה לענייני פלסטינים - אחראית למעקב אחר פעילות הארגונים הפלסטינים בסוריה וייתכן שגם בלבנון. ב-2001, נשיא סוריה בשאר אל-אסד מינה את הישאם אל-איח'תיאר לראש הארגון, תוך שהוא מחליף את עלי חמוד, שמונה לשר הפנים. אל-איח'תיאר היה מקורב לגיסו של הנשיא אסף שווכאת. טרם מינוייו לתפקיד בראש המינהל עמד עלי חורי. באותה העת בראש הביטחון הבינלאומי של הביטחון הכללי עמד גאזי קאנען. ב-2005 מונה עלי מאמלוכּ למנהל הביטחון הכללי הסורי. באפריל 2011 נטלו כוחות מינהל הביטחון הכללי חלק בדיכוי ההפגנות והמהומות העממיות והביאו למעצרם של מנהיגי אופוזיציה רבים. באותה העת, התפטר ראש אגף הבניאס, כמחאה על האלימות שהפגינו אנשי הארגון. ב-18 ביולי 2012 התפוצץ מטען במשרדי המועצה לביטחון לאומי, בפיגוע נהרגו בכירי מערכת הביטחון ובהם ראש הארגון הישאם אל-איח'תיאר. חאפז מחלוף, בן דודו של בשאר אל-אסד, שהיה האחראי על גזרת דמשק במינהל הביטחון, נהרג בפיצוץ גם כן. המודיעין הצבאי הסורי מינהל הביטחון הפוליטי הסורי אגף המודיעין של חיל האוויר הסורי מאמר על סוכנויות המודיעין הסורי (באנגלית)
אספרגין

אספרגין (Asparagine ובקיצור ASN, או N) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. אספרגין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת: חומצה אספרטית. השייר של חומצה אספרטית מכיל קבוצת קרבוקסיל (COOH), ואילו השייר של אספרגין מכיל קבוצת אמיד (CONH). כשחומצה אספרטית מגיבה עם אמוניה (NH3) מתקבל אספרגין. עקב הקרבה בין שתי החומצות קיים סימול ארוך המציין אספרגין או חומצה אספרטית - Asx - וכן סימול קצר - B. השייר של אספרגין מורכב, אם כן, מקבוצת מתילן (CH2) ומקבוצת אמיד. שייר זה דומה לזה של חומצת אמינו אחרת - גלוטמין, כשהם נבדלים זה מזה בקבוצת מתילן נוספת הקיימת בשייר של גלוטמין. קבוצת האמין (NH), המהווה חלק מקבוצת האמיד בשייר האספרגין, היא קוטבית; השייר של אספרגין מסוגל ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים, ולפיכך אספרגין היא הידרופילית ומסיסה במים. שיירי אספרגין נוטים להופיע באזורים החיצוניים של חלבונים, שם הם מסוגלים לבוא במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. אספרגין הייתה חומצת האמינו הראשונה שנתגלתה, בשנת 1806. היא מוצתה לראשונה מצמח האספרגוס, ומכאן שמה. כמו כן נתגלה כי מזונות המכילים אספרגין ומחוממים לטמפרטורה גבוהה מ-125 מעלות צלזיוס, הופכים, עקב תגובת מייאר עם סוכר מחזר לאקרילאמיד, חומר מסרטן לבני אדם. בשנת 2018 התפרסם מחקר המזהיר מפני אכילת אספרגוס להתפשטות סרטן השד בשל המצאות אספרגין בריכוז גבוה בירק. מדיה וקבצים בנושא אספרגין בוויקישיתוף ארז לין, מחקר: נמצא קשר בין אכילת אספרגוס להתפשטות סרטן השד, באתר ישראל היום, 9 בפברואר 2018
מינהל הביטחון הפוליטי הסורי

מינהל הביטחון הפוליטי הסורי (בערבית: إدارة الأمن السياسي, תעתיק: אידראת אל אמן אל סיאסי) הוא גוף מודיעיני בכיר בסוריה, הפועל באופן פעיל כנגד האופוזיציה במדינה ונטל חלק פעיל למדי - לצד הבטכ"ל הסורי (הביטחון הכללי) - בדיכוי ההפגנות ההמוניות בשנת 2011. בשנים 1990-1987 עמד עדנאן בדר חסן בראש הארגון. בשנים 2004-2002 עמד גאזי קאנען בראש הארגון, מאז 2004 מחליף אותו מוחמד מנסארה. המחלקה לביטחון פנים המחלקה לביטחון חוץ הארגון אחראי לפיקוח פוליטי על כל מתנגדי המשטר, אחראי לניטור כל התקשורת במדינה. דווח שבשנים 2006-2005 חסם הארגון את פעילותה של ויקיפדיה הערבית בסוריה, מה שמחזק את העובדה כי הארגון עוסק גם באיסוף מודיעין אותות למטרות פוליטיות. המפלגה מבצעת מעקב אחר כלל המפלגות הפוליטיות במדינה, שנרשמו ואינן מזדהות עם האידאולוגיה של מפלגת השלטון, מפלגת הבעת'. מינהל הביטחון הכללי הסורי ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגף המודיעין של חיל האוויר הסורי

מודיעין חיל האוויר הסורי (בערבית: إدارة المخابرات الجوية, אידארת אל-מוח'אבראת אל-ג'אוויה) הוא אגף של המודיעין הצבאי הסורי שעוסק באיסוף מודיעין עבור הכוחות המיוחדים של חיל האוויר והטייסות שלו, אך הלכה למעשה, מעורב גם באיסוף מודיעין לצרכים אחרים. במשך קרוב לשלושה עשורים נוהל הארגון על ידי מוחמד אל-חולי, וזכה לתמיכתו המלאה של הנשיא סוריה בעבר חאפז אסד, אביו של בשאר אל-אסד, ולכן החזיק במשרד משלו בארמון הנשיאותי בדמשק. מאז 1995 עומד בראש הארגון איברהים חוואייג'י. חשיבות הארגון עלתה מאז ימיו של חאפז אסד, שהיה מפקד בחיל האוויר הסורי. מוחמד אל-ח'ולי (1963–1987) איברהים חוואייג'י (1987–2002) עיז א-דין איסמעיל (2002-?) עבדול-פתח' קודסיא (?-2009) ג'מיל חסן (2009-2019) חאסן ג'אודת איסמעיל (2019- עד היום) מינהל הביטחון הפוליטי הסורי מינהל הביטחון הכללי הסורי המודיעין הצבאי הסורי ערך זה הוא קצרמר בנושא סוריה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סל

האם התכוונתם ל... עצמים: סל (תיק) – מְכָל דמוי תיק המאפשר לקחת בתוכו דברים. נער עם סל פירות (קאראווג'ו) – ציור משנת 1593 לערך, של אמן הבארוק האיטלקי קאראווג'ו סל קל – כיסא המותאם לתינוקות אישים: גיאורג סל – מנצח ומלחין יהודי הונגרי קלמן סל – מראשי ממשלת הונגריה סל (דרגון בול) – דמות במאנגה דרגון בול ובאנימות המבוססות עליה מושגים: סל הבריאות – רשימת השירותים הרפואיים והתרופות הניתנים לתושבי ישראל על ידי קופות החולים, במימון המדינה. סל מטבעות – קבוצת מטבעות שערכם המשולב משמש למטרות שונות סל תרבות ארצי – תוכנית חינוכית משותפת למשרד החינוך והחברה למתנ"סים תעודת סל – תעודת התחייבות הדומה לאיגרת חוב ומונפקת על ידי גוף פיננסי תעודת סל מורכבת – תעודת סל העוקבת אחרי מדד בסיס אחד או יותר באמצעות נוסחה כלשהי תעודת סל בחסר – תעודת סל העוקבת אחרי מדד בסיס כלשהו באופן הפוך סל תרבות שטראוס – תוכנית חינוך לאמנות ותרבות לילדים, נוער ולקהל הבוגר, שהחלה כיוזמה של המוזיקאי והמשורר אבנר שטראוס שונות: כדורסל – ענף ספורט תחרותי, משחק כדור של סאל
כוחות ביטחון הפנים של לבנון

כוחות ביטחון הפנים של לבנון (בערבית: المديرية العامة لقوى الأمن الداخلي; אל-מודיריה אל-עאמה לקווה אל-אמין אלדחילי - בצרפתית: Forces de Sécurité Intérieure) הם כוחות ז'נדרמריה צבאית שהוקמו בלבנון עוד בתקופת המנדט הצרפתי, ב-1860. זוהי המשטרה הלאומית וכוח הביטחון הלבנוני. באפריל 2005 מונה הגנרל אשרף ריפי למפקד הכוחות, כשהוא מחליף את הגנרל עלי חאג'. אשרף ריפי הוחלף בשנת 2013 ברוז'ר סאלם. אתר האינטרנט הרשמי של כוחות ביטחון הפנים של לבנון (בערבית) ערך זה הוא קצרמר בנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דימיטרוב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גאורגי דימיטרוב – ראש ממשלת בולגריה לשעבר גאורגי מיחוב דימיטרוב – (1903-1972) פוליטיקאי בולגרי, מנהיג מפלגת האיכרים גריגור דימיטרוב – טניסאי בולגרי ולדימיר דימיטרוב – שחמטאי בולגרי וליזאר דימיטרוב – כדורגלן צסק"א סופיה מבולגריה ניקולאי דימיטרוב – כדורגלן בולגרי, חלוץ קבוצת קסימפשה מטורקיה סטנקה דימיטרוב – שמה הקודם של העיר דופניצה בבולגריה פטקו דימיטרוב – שגריר בולגריה בישראל (2004–2008) קריליה סובייטוב מוסקבה (הוקי קרח) – קבוצת הוקי קרח ממוסקבה המכונה גם קרילייה סובייטוב דימיטרוב רובין דימיטרוב – חסיד אומות העולם מבולגריה
שטקליס

האם התכוונתם ל... משה שטקליס – היה פרופסור ישראלי לארכאולוגיה בתחום הפרהיסטוריה מרים ילן-שטקליס – הייתה סופרת ומשוררת ירושלמית, הייתה אשתו של משה שטקליס המוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס – מוזיאון לארכאולוגיה פרהיסטורית בחיפה על שמו של משה שטקליס שטקליס – היה הכינוי של הקלאבר הכי פרוע בישראל ואחד האנשים בעלי השפעה על תרבות המסיבות והמועדונים.
נג'יב עזורי

נג'יב עזורי (בערבית: نجيب عازوري; סביבות 1870? - 1916) היה מחלוצי התנועה הלאומית הערבית. בספר שפרסם ב-1905 חזה שהסכסוך בין התנועה הלאומית הערבית לתנועה הציונית עתיד לארוך דורות וישפיע על הדיפלומטיה העולמית. עזורי נולד למשפחה ערבית-נוצרית בדרום לבנון וכיהן מספר שנים כפקיד ממשל בירושלים, הוא נטש את משרתו ועזב לקהיר, ממנה נסע לצרפת. הוא למד בפריז בעת פרשת דרייפוס ונחשף שם ללאומיות המודרנית ולאנטישמיות, בעיקר הושפע מכתביו של מוריס בארס. בשנת 1904 הקים את "ליגת הפטריוטים הערבים" (בצרפתית: "Ligue de la Patrie Arabe"). הליגה פעלה בקהיר ובפריז, וקראה לסלק את האימפריה העות'מאנית משטחי "סוריה הגדולה" ועיראק משום שהיא מהווה כובש זר, לא-ערבי, על אדמה ערבית. עקב כך נידון למוות שלא בפניו בעוון בגידה. בספרו משנת 1905 "התעוררות הלאומיות הערבית" (בצרפתית: "Le réveil de la nation arabe"), שנחשב לספר הראשון המנסח את הפאן-ערביות, חזה אימפריה ערבית שתשלוט בחצי האי ערב, מסופוטמיה, הלבנט (סוריה, לבנון, ארץ ישראל) וצפון אפריקה. האימפריה, כך חזה, תזכה לחסות צרפת, שתגן על האינטרסים של הנוצרים קתולים באזור. כאויבת האימפריה סימן עזורי את רוסיה, שנשלטה, כפי שנטה להאמין על סמך הפרוטוקולים של זקני ציון, על ידי יהודים. בספרו כתב: "שתי תופעות חשובות בעלות אופי דומה ובכל זאת מנוגדות, שעדיין לא משכו את תשומת לבו של איש, נגלות כעת בטורקיה האסיאנית, ואלה הן: ההתעוררות של האומה הערבית, והמאמץ הנזכר של היהודים לבנות מחדש ובקנה מידה גדול את הממלכה העתיקה של ישראל. שתי התנועות הללו נועדו להיאבק ביניהן ארוכות עד שאחת מהן תגבר". ב-1908 חזר לארץ ישראל לאחר שקיבל חנינה. אליעזר בארי, ראשית הסכסוך ישראל-ערב, המכון לחקר המזרח התיכון, אוניברסיטת חיפה, ספרית פועלים, 1985, עמוד 119 הערך נג'יב עזורי באתר Answers.com משה אלעד, מאה שנים של הכל או כלום, באתר ynet, 12 ביולי 2006 יוסף לונץ, המגעים הדיפלומטיים בין התנועה הציונית והתנועה הערבית הלאומית עם סיום מלחמת העולם הראשונה, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה? (עורכים: משה מעוז וב"ז קדר), משרד הביטחון 1996, עמ' 62. יוסף לונץ, שורשיה ומקורותיה של התנועה הלאומית הערבית בארץ ישראל ערב מלחמת העולם הראשונה, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה?, עמ' 39.
אדווארד קרדל

אדווארד קרדל (בסלובנית: Edvard Kardelj, נודע גם בשם ספרנס; 27 בינואר 1910 – 10 בפברואר 1979) היה מנהיג ופוליטיקאי קומוניסט סלובני ויוגוסלבי, שעסק גם בהוצאה לאור. משנת 1960 היה חבר באקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות. כיהן כשר החוץ במדינה. קרדל נולד בליובליאנה שבסלובניה, והצטרף בגיל 16 למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית. תחילה למד הוראה, אך לא עבד כמורה. נעצר ב-1930 על חברותו במפלגה הקומוניסטית, שהייתה בלתי חוקית בזמנו, ושוחרר ממאסר ב-1932, אז הפך למנהיג החלק הסלובני של המפלגה הקומוניסטית. הוא נסע למוסקבה ב-1935 ועבד בקומינטרן. היה בין תומכיו של יוסיפ ברוז טיטו, שסטלין מינה לעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית. ב-1937 חזרו קרדל וטיטו ליוגוסלביה וביססו את כוחה של המפלגה, עד לעלייתה לשלטון. בזמן השלטון הקומוניסטי ביוגוסלביה הייתה לו השפעה רבה בתחום המודיעין היוגוסלבי, הקוֹס. הוא ביצע רפורמות חשובות בממשל טיטו יחד עם מילובאן ג'ילס. היה חבר האקדמיה המדעית והאמנותית של סלובניה, והוכר רשמית כגיבור לאומי. טיטו העניק את שמו של קרדל לעיר פלוֹצ'ה שבקרואטיה, והעיר נקראה על שמו בשנים 1950–1954, ושוב מ-1980 עד 1990. ב-1939 פרסם קרדל ספר שעסק בהתפתחות השאלה הסלובנית. נפטר ב-1979, כשנה לפני מותו של טיטו, ונקבר בעיר הולדתו ליובליאנה. מדיה וקבצים בנושא אדווארד קרדל בוויקישיתוף אדווארד קרדל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דגם לא סדיר

דגם לא סדיר הוא הסדר של שטח עירוני המאפיין את שלב "המעבר מן הכפר אל העיר" בעיקר במדינות עולם שלישי. דגם עירוני זה נובע מחוסר תכנון או מבנייה לא חוקית וללא סדר מסוים. דגם עירוני זה מתאים מאוד לערים עתיקות, בעיקר באפריקה, דרום אמריקה או אסיה וכמה מקומות מעטים באירופה. דגם זה כולל רחובות ללא סדר קבוע, או מבנים לא קבועים וזמניים. בדגם זה המבנים אינם קשורים למוקד עירוני בסביבת מקום. התנועה המוטורית משבשת את דגמי הערים המסורתיים ולכן יכול להיות שבעיר אחת יהיו כמה דגמי ערים. בנוסף, יכול להיות מצב בו שינויי פיתוח מהירים גורמים למצב בו נוצר "דגם לא סדיר". מאמר על דגמי הערים כולל "דגם לא סדיר" באתר "Clickit" של רשת "אורט"
תחיית ישו

תחיית ישו (באנגלית: Resurrection of Jesus) הוא רכיב מהותי באמונה ובתאולוגיה הנוצרית. על פי המתואר בברית החדשה, לאחר שהרומאים צלבו את ישו, הוא נקבר בקבר חדש אך קם מהמתים ביום ראשון, בחול המועד של פסח, והופיע לעיני אנשים רבים במהלך ארבעים יום, ולאחריהם חזר השמיימה. הנוצרים חוגגים את תחיית ישו ביום ראשון של פסחא, היום השלישי מיום שישי הטוב, המסמן את מועד הצליבה. בכמה מהבשורות הקנוניות ישו חוזה את מותו ואת תחייתו ומציין כי יתרחשו לפי תוכניתו של האל האב. הנוצרים רואים בתחיית ישו חלק מהתוכנית לגאולה. חוקרי דתות חלוקים לגבי מקורם של הנרטיבים של התחייה. ישנם חוקרים בני תקופתנו הסבורים כי תחיית ישו נגזרה מחוויות תלמידיו ומאלו של השליח פאולוס. מדיה וקבצים בנושא תחיית ישו בוויקישיתוף מה הייתה משמעות הופעתו של ישוע המשיח בפני בני האדם, לאחר תחייתו? באתר "כנסיית האל הכול יכול" ישו הנוצרי תחיית המתים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתח לתקוות העולם

פתח לתקוות העולם הוא פסלים של האומנית והמעצבת הדס איצקוביץ. הפסל שגובהו ארבעה מטר, מתאר את כדור הארץ עשוי מ-5370 בקבוקים משומשים, כאשר כל חלק בנפרד הוא פיסת אשפה אך מרכיבי כל החלקים יחד יוצרים אחדות שלמה והרמוניה. חזון האומנית הוא שיתוף הקהילה בהעלאת המודעות הציבורית על ידי פרסום הפסל והצגתו במקום ציבורי מרכזי הנגלה לעין לעוברים והשבים. הדס תכננה את הפסל ושיתפה בביצוע הכנת הפסל את הקהילה על ידי שני שלבים: הבקבוקים נאספו ממכולות האיסוף השכונתיות שתושבי העיר מילאו. הדבר נותן משמעות ויזואלית לפעולת המיחזור. שיתוף הקהילה בבניה של הפסל. בפרויקט זה השתתפה המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר שממוקמת בעיר חיפה. פעולה זו מסייעת להחדרת מודעות למיחזור בקרב מספר רב של אנשים. הפסל עשוי קונסטרוקציית מתכת ועליו מעטפת צפופה של חיפוי בקבוקי פלסטיק כחולים וירוקים, הבקבוקים הכחולים מסמלים את האוקיינוסים והירוקים מסמלים את היבשות. באופן סימבולי ביותר בתקופת בניית הפסל התרחשו אסונות טבע: רעידות אדמה וגלי צונאמי ענקיים שפקדו את יפן והאסון בכור הגרעיני בה. סיום הפסל היה ב-2011, ל"שעת כדור הארץ", אז יצא הפסל לתצוגה לציבור בשעת כדור הארץ 20:00 העולמית. הפסל הוזמן על ידי עיריית פתח תקווה והמשרד להגנת הסביבה מתוך מטרה חינוכית - לספק מוטיבציה לאנשים להשקיע בפעולת מיון האשפה והשראה לאנשים להיפתח לרעיון שאפשר ליצור מחומרים משומשים ואפשר לקחת חפץ חסר ערך ואף ערך שלילי של פסולת ולתת לו גלגול חיים נוסף עם אפשרויות אסתטיות. הפסל ממוקם כדרך קבע ברחבת עיריית פתח תקווה.
מוזיאון מאנה-כץ

מוזיאון מָאנֶה-כּץ הוא מוזיאון לאמנות בעיר חיפה, המוקדש ליצירתו של הצייר מאנה כץ. המוזיאון הוא חלק ממוזיאוני חיפה. המוזיאון, שנפתח ב-1977, שוכן ברחוב יפה נוף בעיר, במבנה המשקיף אל מפרץ חיפה. כץ התגורר במבנה זה בשנות חייו בחיפה ובו הייתה ממוקמת גם סדנתו. יסודו של המוזיאון בהסכם שנעשה ב-1958 בין עיריית חיפה לבין כץ, שלפיו נתנה לו העירייה את הבית כנגד הבטחתו להוריש לה את כל רכושו ואוספיו. אוסף המוזיאון כולל מאות מציוריו של כץ – ציורי שמן, מים, גואש, פסטלים ורישומים. עם זאת, האוסף העשיר ביותר שברשותו הוא של פריטי יודאיקה, ובו מנורות, כתרים, רימונים, פרוכות, כתובות וחפצים נוספים. מצויים בו גם פסלי גבס וארד, וכן ריהוט עתיק ושטיחים מזרחיים - כולם מאוספו הפרטי של כץ. מרבית האוסף הובא מביתו של כץ בפריז שבצרפת. מטרת המוזיאון היא להפגיש את הקהל הרחב עם עולם התרבות החוצה גבולות הזמן והמרחב שהזין את יצירתו של כץ. בשנת 2010 הועבר המוזיאון לניהול חברת המוזיאונים של עיריית חיפה, והעירייה העמידה תקציב לשיפוצו. לאחר תקופת שיפוצים בת מספר חדשים שבה היה המוזיאון סגור לקהל הוא נפתח מחדש בחודש אפריל 2011. בנוסף לשיטת התערוכות המתחלפות הנוהגת בו מתכנן המוזיאון להקים בתוכו גם תצוגת קבע של פריטים מאוספיו. נכון ל-2011, אוצרת המוזיאון היא סבטלנה ריינגולד. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון מאנה-כץ בוויקישיתוף מוזיאון מאנה-כץ באתר מוזיאוני חיפה ש. שחורי, מאנה כץ מקים מוזיאון בחיפה, דבר, 18 באוגוסט 1961. אוסף תמונות מתוך המוזאון מוזיאון מאנה-כץ שואו 2 גו, מוזיאון מאנה-כץ ייפתח מחדש לקהל
בירה נשר

בירה נשר היא הבירה הראשונה שיוצרה באופן תעשייתי בארץ ישראל. היא קיימת משנת 1936 ועד היום. לצד הבירה האלכוהולית ישנה גם נשר מאלט, בירה שחורה לא אלכוהולית. עד שנת 1987 הייתה נשר מאלט הבירה השחורה היחידה שנמכרה בישראל. בשנת 1934 החל ז'אק שפירא בהקמת בית חרושת בירה נשר. מאחורה עמדו משפחת רוטשילד, חברת פיק"א וחברה בנקאית מפריס בראשותו של גסטון דרייפוס שהקימו את "Palestine Brewery Ltd" או בשמה העברי "תעשיית בירה א"י בע"מ". המבשלה הוקמה בראשון לציון בסמוך ליקב שגם הוא היה בשליטת משפחת רוטשילד. שיווק הבירה מהמפעל החל בינואר 1936. השוק העיקרי של המבשלה היה חיל המצב הבריטי בארץ ישראל והמתכון של בירה נשר פותח על ידי הברומייסטר מנחם ברלינר לפי טעמם של החיילים – בירה בסגנון פילזן. בנוסף יצרה המבשלה בירה שחורה בשם "ראשונייה", כנראה אב הטיפוס לנשר מאלט המוכרת לנו כיום. בשנת 1941 נפתחה מבשלת בירה נוספת של החברה בבת ים. באפריל 1948 ניסו מטוסי חיל האוויר האנגלי לתקוף את מבנה המבשלה בבת ים. לטענת האנגלים הייתה המבשלה "מקום מסתור לטרוריסטים יהודיים... ממנו ירו הטרוריסטים על הערבים". בשל טעות בזיהוי תקפו המטוסים מבנה סמוך בו שכן מפעל דפוס. כיוון שהתקיפה נערכה בשבת, לא היו נפגעים. בסוף 1961 נסגר המפעל בראשון לציון והועבר לבת ים. בראשית 1964 פתחה החברה את מפעל "בירה הגליל" במגדל העמק. בשנת 1965 מוזגה "תעשיית בירה א"י בע"מ" עם "מבשלת שיכר לאומית". בשנת 1985 נרכשה חברת "מבשלת שיכר לאומית" ובירה נשר עמה על ידי "טמפו". בעבר יוצרו גרסאות של בירה נשר מאלט בטעם לימון, עם חיזוק ויטמין C, ולאחרונה גם נשר מאלט דיאט. לאורך השנים הוצמדו לבירה נשר מגוון סיסמאות. את בירה נשר הלבנה ליוותה הסיסמה "בירה נשר לגבר". סיסמה נוספת, שהפכה לחלק מהסלנג הישראלי, היא "מה הקשר? בירה נשר!". הפרסום לנשר מאלט יועד בעיקר לילדים ולפיכך הופיע בעיתוני ילדים. סלוגנים מפורסמים היו "בירה מאלט - משקה בריאות - מרווה צמא מפיג לאות", "החבר'ה קוראים לזה בירה שחורה", "הבירה המזינה והמרעננת בעיר", "הטעם המדליק במחיר המצחיק", "הכל מוכן, שימי מאלט על השולחן", "עברתי למאלט כי מאלט עולה מעט". הלוגו של בירה נשר נשאר כמעט ללא שינוי לאורך כל השנים. בשנת 2011 הוא עבר תהליך של "הצערה", ורוב נוצותיו הלבנות של הנשר שבלוגו נצבעו לשחור. בשנת 2009 ערכה טמפו בשיתוף עם בית הספר שנקר תחרות לעיצוב הבקבוק של בירה נשר מאלט, לכבוד חגיגות 100 שנה לתל אביב. העיצוב הזוכה, של הסטודנט נדב שטריימר, שווק במהדורה מוגבלת. עקב בלבול שמקורו באנגלית העוף על הלוגו הוא למעשה עיט. מאלט (משקה) אתר האינטרנט הרשמי של בירה נשר עמוד "בירה נשר לבנה" בפורטל "ביר מאסטר" משתתפי תחרות עיצוב בקבוקי נשר מאלט באתר שנקר דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: עידן סילון בחיל האוויר, באתר ישראל היום, 6 ביולי 2023 רם גלבוע וטל מילר, איפה היינו ומה שתינו, באתר ynet, 20 באוגוסט 2010 ז'אק שפירא, דואר היום, 4 בנובמבר 1934 בית חרושת לבירה בראשון לציון, דואר היום, 3 בינואר 1936 74 שנות בירה ישראלית, בירדי ראשון לציון נפרדת מבית החרושת בירה נשר, מעריב, 30 במרץ 1961 משלוח ראשון של בירה הגליל לארצות הברית, מעריב, 29 ביוני 1964 נשר מאלט מושק מחדש, אמאנוגה השפה העברית - נשר ועיט
טרמינל (שדה תעופה)

בנמל תעופה, טֶרְמִינָל (נקרא גם מסוף, מכונה גם בֵּית נְתִיבוֹת) הוא מבנה המשמש את הנוסעים במעבר בין חלקו החיצוני של הנמל עד למתקנים המאפשרים את עלייתם למטוסים. בתוך הטרמינל נמצאים דלפקי כירטוס, מערכות הטיפול בכבודה, מתקני האבטחה, עמדת ביקורת הדרכונים, חנויות דיוטי פרי, ומתקני העלייה למטוס. לרוב, בנמלי תעופה גדולים ישנם מספר טרמינלים, לעומת זאת בשדות תעופה קטנים, טרמינל יחיד ישמש את כל היעדים. ברבים משדות התעופה הגדולים בעולם מחוברים הטרמינלים באמצעות מדרכה עילית, מנהרה, או רכבת קלה. טרמינלים רבים הם מונומנטליים כנמל התעופה הבינלאומי של בגדאד, רבים מהם נחשבים ליצירות מופת ארכיטקטוניות כטרמינל 5 בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי. כמו כן ישנם טרמינלים הנבנים על פי התרבות המקומית. הטרמינלים הראשונים נבנו בשנות השלושים בשל העלייה בפופולריות טיסות הנוסעים. הטרמינלים נבנו סמוך למסלולי הטיסה, והנוסעים היו הולכים ברגל או נוסעים באוטובוסים לעבר המטוסים. כיום הולכים הנוסעים ברגל ונוסעים באוטובוסים בעיקר בשדות תעופה קטנים, בשדות תעופה גדולים משתמשים בגשר עלייה למטוס. בשדות תעופה רבים בנוי הטרמינל כפיר, והמטוסים חונים משני צידי המבנה. לטרמינלים מסוג זה קיבולת נוסעים גבוהה, ועיצוב פשוט. אולם לעיתים על הנוסעים ללכת מרחק גדול בין הדלפקים לשער העלייה למטוס, (עד קילומטר וחצי בנמל התעופה אוסקה קנסאי). בשדות תעופה גדולים רבים נעשה שימוש בטרמינלים מסוג זה בהם: נמל התעופה לונדון הית'רו, נמל התעופה סכיפהול, נמל התעופה שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט, נמל התעופה הבינלאומי דובאי, נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג, נמל התעופה הבינלאומי מיאמי, נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, ונמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור. טרמינל הבנוי כעיגול מנותק משאר מבני נמל התעופה, וניתן להחנות את המטוסים סביב כל היקף הטרמינל. שדה התעופה הראשון בו נעשה שימוש בדגם זה היה נמל התעופה לונדון גטוויק. בתחילה נעשה שימוש במנהרות להולכי רגל על מנת להגיע לטרמינל, אולם כיום עיקר השימוש נעשה במסיעונים. נמל התעופה הראשון בו הותקן מסיעון היה נמל התעופה הבינלאומי של טמפה. שדות תעופה בולטים בהם טרמינלים עגולים: נמל התעופה שארל דה גול, נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן, נמל התעופה הבינלאומי לוגן, נמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה, נמל התעופה הבינלאומי אורלנדו, נמל התעופה של בריסל, ונמל התעופה הבינלאומי פיטסבורג. בנמלי תעופה בהם טרמינל בצורת חצי עיגול, חנית המכוניות נמצאת בצד אחד והמטוסים חונים בצד השני. בטרמינלים מסוג זה גדל המרחק אותו צריכים ללכת הנוסעים ממכוניותיהם, אולם זמן ההליכה בין הדלפקים למטוסים קצר בצורה משמעותית. דוגמאות לשדות תעופה בהם טרמינלים דומים: נמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון, נמל התעופה הבינלאומי דאלאס פורט וורת', נמל התעופה ברלין-טמפלהוף ונמל התעופה בומביי צ'הטראפאטי צ'יוואג'י. ערך מורחב – טרקלין נייד עד להמצאת שרוול העלאת נוסעים בסוף שנות החמישים. נעשה שימוש בטרקלין בעל גלגלים שיכול היה להכיל עד ל-102 נוסעים, ולנסוע בעצמו לעבר המטוס. שיטה זו פותחה על ידי חברת קרייזלר בשיתוף "Budd Company". השימוש בטרקלינים אלו היה נדיר. בין שדות התעופה שהפעילו את המערכת: נמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי, נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול מירבל ונמל התעופה וושינגטון דאלס. מְסוֹף נְמַל תְּעוּפָה במילון תחבורה אווירית (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית בֵּית נְתִיבוֹת במילון תכנון מרחבי (תשמ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
נמל התעופה הלסינקי-ונטה

נמל התעופה הלסינקי-ונטה (בפינית: Helsinki Vantaan lentoasema), הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בפינלנד המשמש את מטרופולין הלסינקי. נמל התעופה ממוקם סמוך לעיירה ונטה (Vantaa) כ-17 ק"מ צפונית למרכז העיר הלסינקי. נמל התעופה מדורג במקום הרביעי בגודלו במדינות הנורדיות. בשנת 2018 עברו בנמל התעופה 20,848,838 נוסעים. בסקר שערך ארגון IATA בשנת 1999, נבחר השדה לנמל התעופה הטוב ביותר בעולם. כמו כן דורג השדה בשנת 2005 לנמל התעופה המדויק ביותר באירופה ע"פ איגוד חברות התעופה האירופיות (Association of European Airlines). נמל התעופה משמש כבסיס לחברות התעופה פינאייר, Blue1, פינקום איירליינס, ואייר פינלנד. הרכבת התחתית של הלסינקי מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הלסינקי-ונטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הלסינקי-ונטה (באנגלית) נמל התעופה הלסינקי-ונטה, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה הלסינקי-ונטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה הלסינקי-ונטה, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הלסינקי-ונטה באתר Airliners.net מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הלסינקי-ונטה באתר jetphotos נמל התעופה ונטה באתר worldaerodata (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.