laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית החולים שמואל הרופא

בית החולים שמואל הרופא הוא בית חולים גריאטרי ממשלתי (בניהול משרד הבריאות) הנמצא בבאר יעקב. נקרא על שם האמורא שמואל, רופאו של רבי יהודה הנשיא. החל משנת 1980 מוגדר כמרכז ייעודי לטיפול בחולים קשישים מכל גוש דן. בבית החולים מתקיים מחקר קליני על ידי היחידה המדעית לחקר הגריאטריה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב, המשתמש בבית החולים גם להכשרת סטודנטים לרפואה ולסיעוד. במסגרת בית החולים מתקיים גם המרכז הארצי לטיפול בשחפת ובמחלות ריאה מורכבות וכרוניות, שריד למקורו ההיסטורי כבית חולים לחולי שחפת. מנהל בית החולים הוא הפרופ' אליהו מזרחי. בית החולים נוסד ב-1951 על אתר מחנה צבאי בריטי, כבית חולים מרכזי לחולי שחפת ושימש למטרה זו כעשר שנים. לאחר מכן הורחב ושימש כבית חולים כללי משני, אליו הופנו חולים מאזור גוש דן בתורנות פעמיים בשבוע. בעת מלחמות ישראל שימש בית החולים לאשפוז שבויים פצועים, וזכה להוקרה ותרומת ציוד מאת הצלב האדום. במלחמת לבנון הראשונה אושפזו בו חיילים סורים שבויים ומחבלים. ב-1976 החלה יוזמה של רופאים צעירים לפתח את בית החולים כבית חולים כללי עם חדר מיון פעיל באופן רציף, אולם בשנת 1980 נסגר בית החולים במתכונתו כבית חולים כללי והועבר לפעול במתכונת של בית חולים גריאטרי אזורי. חלק ממחלקותיו הועברו לאסף הרופא וחלק אחר הועבר לבית החולים וולפסון (שנקרא אז "תל גיבורים"). מנהלו הראשון של בית החולים הגריאטרי היה בני חבוט שכיהן גם כראש האגף למחלות ממושכות וזיקנה במשרד הבריאות. בית החולים מתמחה בטיפול באוכלוסייה הקשישה הכולל סיעוד, אשפוזים תכופים וריבוי מצבים כרוניים, מחלות רקע ומצב נפשי וקוגניטיבי מתדרדר. כמו כן ניתנים בבית החולים שירותי מרפאות חוץ, דימות ומעבדה. מצבים דחופים מופנים לבית החולים מחדר המיון של בית החולים אסף הרופא הסמוך. בית החולים כולל למעלה מ-300 מיטות אשפוז בעשר מחלקות מן הסוגים הבאים: ריאות, מחלקה מוסדית, מחלקת שיקום גריאטרי, מחלקות פנימיות גריאטריות, מחלקת סיעוד מורכב ושירות פסיכו-גריאטרי. מחלקת הריאות היא מרכז ארצי המתמחה בשחפת מסוגים שונים, מחלת ריאות חסימתית כרונית, ברונכיאקטזיס ומחלות ריאה אינטרסטיציאליות. אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים שמואל הרופא פרופיל שמואל הרופא, באתר "בתי חולים בישראל" מחלקת הריאות בבית חולים שמואל הרופא ועד עובדי "שמואל הרופא": "משרד הבריאות מחסל באופן שיטתי את בית החולים", מעריב, 15 במרץ 1972 אהרון פריאל, "מהפכת חדר המיון" היא ציון דרך בפיתוחו של בית חולים שמואל הרופא, מעריב, 5 באוגוסט 1976 אהרון פריאל, השבויים הפצועים המטופלים בישראל מקבלים יחס הוגן, מעריב, 4 בינואר 1974 רונן שגב, מדים כפולים: ההיסטוריה של הסיעוד בצה"ל בשנים 1948–1983, בן שמן: מודן, 2021, עמ' 156–157. אהרון פריאל, "שמואל הרופא" – מרכז גריאטרי אזורי ראשון, מעריב, 4 באפריל 1980 בית החולים תל גיבורים יפתח בחודש הבא, מעריב, 22 בפברואר 1980 אהרון פריאל, פתיחת בית החולים "תל גיבורים" תביא למיזוג "אסף הרופא" ו"שמואל הרופא", מעריב, 2 באוגוסט 1979
הרולד ברומברג

הרולד ברומברג (באנגלית: Harold Bromberg; נולד ב-1929) הוא אתלט יהודי-דרום אפריקאי בעבר, אלוף המכביה החמישית (1957) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה ברומברג ב-3 מדליות, 2 זהב אישיות ו-1 כסף קבוצתית. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות, לפני אלן ג'ייקובס מארצות הברית (10.5 שניות, במדידה הידנית) וריצת 200 מטר בתוצאה של 21.5 שניות, לפני אלן ג'ייקובס (21.8 שניות) וקאי דרדיק (21.8 שניות), שניהם מארצות הברית. מדליית כסף, בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.4 דקות, אחרי ארצות הברית (3:22.6 דקות) ולפני ישראל (3:35.1 דקות). טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965 נ. גולן, 10.4 שניות באצטדיון ת"א, מעריב, 18 בספטמבר 1957 תוצאה טוב יותר מזו של מהמנצח במשחקים האולימפיים במלבורן, בובי ג'ו מורו (10.5 שניות) שיאים נהדרים ב"מכביה", הצופה, 18 בספטמבר 1957 ברומברג קבע שיא גם ב-200 מטר, חרות, 19 בספטמבר 1957
בני חבוט

בני חבוט (13 ביולי 1938 - נובמבר 2003) היה רופא מומחה בגריאטריה, ראש אגף מחלות ממושכות וזיקנה במשרד הבריאות ומנהלו הראשון של בית החולים שמואל הרופא במתכונתו כמרכז רפואי גריאטרי מרכזי מ-1980 ועד מותו, פרופסור לגריאטריה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב. חבוט נולד בעיר יאסי שברומניה. החל ללמוד רפואה באוניברסיטה כבר בגיל 15 (1953), אך לימודיו הופסקו ב-1958 בגין בקשת עלייה שהגישו הוריו. חבוט עבד כרופא כפרי בלתי מוסמך עד לעלייתו לישראל ב-1964. את לימודיו סיים במחזור השני של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת שירותו הצבאי עסק בפיתוח הרפואה הציבורית ברצועת עזה. ב-1976 יצא להשתלם ברפואה גריאטרית בבית החולים היהודי בלונג איילנד, ניו יורק, ועם שובו ניהל את המחלקה הפנימית-גריאטרית בבית החולים אסף הרופא. בשנת 1980 התמנה למנהלו הראשון של המרכז הראשון בישראל שיועד לטיפול ייעודי בחולים קשישים - בית החולים שמואל הרופא, שם פיתח את הגישה של "החולה כמכלול", המטפל בכלל ההיבטים של אשפוזו של מטופל קשיש, על מכלול הבעיות המורכבות המאפיינות תחלואה בגיל המבוגר. בשנים 1994-1979 כיהן כראש אגף מחלות ממושכות וזיקנה במשרד הבריאות ופיתח את התשתית למערך המודרני של הטיפול הרפואי בזקן, המשמש דגם לחיקוי בעולם. כן הפך את הגריאטריה לתחום התמחות ופיתח תוכנית לקליטת רופאים עולים מברית המועצות לשעבר תוך הסבתם למומחים בגריאטריה. משנת 1980 כיהן גם כפרופסור באוניברסיטת תל אביב, הוביל את ההוראה והמחקר הגריאטרי והיה יו"ר האיגוד לרפואה גריאטרית עד לשנת 1998. בשנת 1995 פרסם את ספר הלימוד "פרקים נבחרים ברפואה גריאטרית", ספר הלימוד הראשון בעברית בנושא זה. על שמו נקרא רחוב פרופ' בני חבוט בראשון לציון. אורי דרומי, הגריאטריה חייבת להיות תחום התמחות מיוחד, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2003 פרופיל אתר מרכז ידע לחקר ההזדקנות בישראל: פרסומים בעברית פרסומים באנגלית רשימת פרסומים וציטוטים פרופ' בני חבוט ניוז 1
רנו 30

רנו 30 (בצרפתית: Renault 30) היא מכונית מנהלים, הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה עם מנוע 6V צילינדרים, מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1975–1984. "רנו 30" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה במרץ 1975. הרנו 30 הוצגה כ-6 חודשים לפני הצגת הרנו 20, אשר הייתה זהה טכנית לרנו 30, מלבד מנוע ה-4 צילינדרים. מנוע ה-6V צילינדרים פותח בשותפות עם חברת וולוו השוודית ועם חברת פיג'ו הצרפתית. מנוע ה-2,664 סמ"ק הותקן בדגם ה-וולוו 264 ובדגם הפיג'ו 604. יוצרו 160,193 יחידות, מתוכן יוצאו לגרמניה כ-18,000 יחידות. לארצות הברית יוצא הרנו 30 בגרסת תקן ארצות הברית. רנו 30 דגם V6) L) רנו 30 דגם V6) LS) רנו 30 דגם V6) TL) רנו 30 דגם V6) GTL) רנו 30 דגם TX V6 (מנוע הזרקת דלק) רנו 30 דגם TRX V6 רנו 30 דגם TS V6 (הדגם זכה במקום השלישי בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1976. במקום הראשון זכתה ה"סימקה 1307", ובמקום השני ב.מ.וו סדרה 3). רנו 30 דגם Turbo-D 17,474 יחידות (בשנת 1975) 32,485 יחידות (בשנת 1976) 22,515 יחידות (בשנת 1977) 19,963 יחידות (בשנת 1978) 22,438 יחידות (בשנת 1979) 11,521 יחידות (בשנת 1980) 12,695 יחידות (בשנת 1981) 15,586 יחידות (בשנת 1982) 5,516 יחידות (בשנת 1983) רנו 30, דגם TX רנו 30 רנו 30 דגם TRX רנו 30 דגם TX רנו 30 דגם TS, שנת 1983 רנו 30 רנו 30 רנו דופין רנו 5 רנו R8 רנו קרוול רנו פואגו רנו 17 רנו 18 רנו 25 פיג'ו 604 רנו 30 - נתונים טכניים (1975 Renault 30 TS specifications, information, data ) מדיה וקבצים בנושא רנו 30 בוויקישיתוף
אליפות גרמניה בכדורגל 1923

אליפות גרמניה בכדורגל 1923 הייתה העונה ה-16 של התחרות. מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות. למשחק הגמר הגיעו המבורג ואוניון אוברשנוויידה. להמבורג זה היה הניצחון הראשון בתולדות המועדון. לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות: נציגה. אליפות אשורית לא נערכה המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות). ניצחון במשחק חוזר אוטו הרדר, המבורג כבש 5 שערים וזכה בתואר מלך השערים של התחרות (עונה השנייה ברציפות). נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מאתר weltfussball
בריינין

בריינין (ברוסית: Брайнин) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי ממקור רוסי. האם התכוונתם ל... דוד בריינין – רקדן וצייר, נספה באושוויץ ב-1942 נורברט בריינין – (אנ') כנר יהודי-בריטי ממוצא אוסטרי, ממייסדי "רביעיית אמדאוס" ראובן בריינין – סופר עברי, מבקר ספרות, פובליציסט, ביוגרף, עורך ומתרגם
פטליזם

פטליזם (מלטינית: fatum, הקרוב ל"גורלי" בעברית), הוא שם תואר להשקפה לפיה האדם כבול לסדר טבעי וקבוע מראש של התרחשויות בעולם. כלומר אמונה בגורל מוחלט וידוע מראש המכתיב את חייו. ניתן לדבר על שלשה מובנים שונים לפטליזם: האמונה ולפיה אין לאדם בחירה חופשית לפעול אחרת מכפי שהוא נוהג בפועל; אמונה שהאדם כלל איננו מסוגל לעצב את העתיד או את מעשיו שלו עצמו. מנטליות פסיבית נוכח אירוע הצפוי להתרחש, משום שהוא נתפס כבלתי ניתן לשינוי. פרידריך ניטשה כינה זאת 'פטליזם טורקי'. הענקת ערך נורמטיבי חיובי לגישה פסיבית כלפי החיים, כעדיפה על גישה הפוכה המנסה להיאבק בזרם האירועים ולשנותם. תחושת הגורל היא ככל הנראה בין התחושות האנושיות העתיקות ביותר,[דרוש מקור] הגורל הוא כוח שאי אפשר לעמוד בפניו שנתפש כקובע את העתיד. לפי המיתולוגיה היוונית זהו כורח בלתי ניתן לביטול אליו נכנעים אפילו האלים (כפי שהודו הפיתיות של דלפי). במיתולוגיה הרומית הגורל מיוצג על ידי שלוש המוירות (ה"פרסאות"), ועל ידי שלוש הנורנות במיתולוגיה הנורדית. הרמב"ם בספרו "מורה נבוכים" (ג, יז, הדעת הג'), מייחס תפיסה זו גם ל"כת האשעריה מן הישמעאלים", כלומר לחוג פילוסופי מוסלמי שהיה קיים בתקופתו. בדתות שונות, בעלי תפקידים שונים מנסים לקרוא את צפונות הגורל - הנביא, השאמאן, וכיוצא באלה. גם כיום יש המאמינים בכוחם של חוזים שונים (קוראים בכף יד, קוראים בקפה וכולי). מקס ובר בחיבורו "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם" המנתח סוציולוגית את הקפיטליזם טוען שנצרות הפרוטסטנטית (ובמיוחד בגרסתה הקלוויניסטית), בעקבות הרפורמציה ויתרה על הקשר המתווך בין האדם לאל, כפי שהתקיים בתפיסת הנצרות הקתולית. במקום תפישה זו העמידה הרפורמציה, לפי ובר, את התפיסה הטרנסצנדנטית של האל, שגררה גישה פטליסטית לקיום האנושי. ואולם, טוען ובר, דווקא משום כך האמינו פרוטסטנטיים כי הצלחה בחיים פירושה אישור אלוהי חיובי. משום כך הופיע באופן פרדוקסלי, תמריץ מעשי לאידיאל אקטיבי של יזמות ופעלתנות אנושית לשם השגת ההצלחה הזו. הגורל הוא גם מקור לאירוניה בטרגדיות היווניות, כמו גם במחזהו של פרידריך שילר שהפך לאופרה של ג'וזפה ורדי "כוחו של גורל" או הידיעה המוקדמת של מקבת' על גורלו הצפוי, במחזהו של ויליאם שייקספיר. המוטיב החוזר הוא שלא משנה כמה ינסה הגיבור לשנות את מעשיו והתנהגותו, אין ביכולתו לשנות את גורלו שכבר נחתם ונקבע. הסרט "דוני דארקו" הוא על פטליזם, ואף הדמות הראשית (דוני) מציגה גישה פטליסטית לחיים. מסרטיו של רומן פולנסקי עולה השקפת עולם פטליסטית. כמעט בכל סרטיו, כבר בשליש הראשון של הסרט, הצופה מקבל רמזים ואף יודע בוודאות מהו גורלן של הדמויות, ומהו סוף הסרט. על אף ניסיונותיהן של הדמויות לשנות את הכיוון בו הן הולכות, פעולותיהן רק מובילות אותן צעד קדימה אל עבר הגורל הקבוע. סיפור העם על "פגישה בסאמרא" מייצג השקפה פטליסטית. טולסטוי "מלחמה ושלום" (תרגום: לאה גולדברג, ספרית פועלים, 1977) תמך בהשקפת עולם פטליסטית. הוא כתב '"הפאטאליזם בהיסטוריה הריהו דבר שאין להימנע ממנו, בבואנו להסביר תופעות חסרות היגיון (היינו אותן התופעות שאת הגיונן אין אנו מבינים). ככל שאנו מתאמצים להסביר את התופעות ההיסטוריות הללו על דרך ההגיון, כן נהיות הן חסרות הגיון יותר וסתומות יותר." (כרך ב', עמ' 6-7). מציטטא זו אפשר לראות גם שטולסטוי התנגד להשקפות דטרמיניסטיות. דטרמיניזם הטלת גורל מזל נילי כהן, "גורל ומשפט", הפרקליט מט תשס"ז ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטיס בירדסונג

אוטיס לי בירדסונג (באנגלית: Otis Lee Birdsong; נולד ב-9 בדצמבר 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1989. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 18.0 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק. בירדסונג נולד וגדל בעיר וינטר הייבן שבפלורידה. בין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת יוסטון, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 24.4 נקודות בממוצע למשחק. את עונתו האחרונה באוניברסיטה, 1976/1977, סיים בירדסונג כקלע הרביעי בטיבו בליגת המכללות כולה לאחר שקלע שיא מחוזי של 30.3 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה זכה בפרס שחקן השנה של המחוז הדרום-מערבי ("Southwest Conference Player of the Year") וכן נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות ("First-team All-American"). בשנת 1980 נבחר בירדסונג ל"שחקן העשור" של המחוז הדרום-מערבי. לאורך תקופתו באוניברסיטת יוסטון קלע בסך הכול 2,832 נקודות, אשר מציבים אותו במקום ה-15 בתולדות ליגת המכללות (נכון לשנת 2017). בירדסונג נבחר על ידי קנזס סיטי קינגס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1977. בעונתו הראשונה בקנזס סיטי קלע 15.8 נקודות בממוצע למשחק וקבוצתו ניצחה 31 משחקים בלבד (37.8%), אך בשלוש העונות הבאות שיפר את תפוקתו לכ-23 נקודות למשחק ועזר לקינגס להעפיל לפלייאוף ה-NBA שלוש פעמים ברציפות. בכל שלוש עונות אלו השתתף בירדסונג במשחק האולסטאר, ובעונת השיא שלו, 1980/1981, אף נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NBA לאחר שקלע 24.6 נקודות בממוצע למשחק. בפלייאוף 1981 הוביל את הקינגס יחד עם חבריו לקו האחורי – פיל פורד וסקוט ודמן – עד לסדרת גמר המערב בו הפסידה ליוסטון רוקטס. לאחר שהצטיין בסיבוב הפלייאוף הראשון מול פורטלנד טרייל בלייזרס עם 27.0 נקודות למשחק, נפצע בירדסונג בכף רגלו הימנית, והוגבל בהמשך הפלייאוף לממוצע של 8.6 נקודות למשחק בלבד. לקראת עונת 1981/1982 נשלח בטרייד לניו ג'רזי נטס, במדיה שיחק במשך שבע העונות הבאות. בחמש עונותיו הראשונות עם הנטס שמר בירדסונג על יכולת טובה כשרשם ממוצעים של 17.3 נקודות ו-3.7 אסיסטים למשחק, ולצד באק ויליאמס, דריל דוקינס ומייקל ריי ריצ'רדסון הוביל את הקבוצה לחמש הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA. בעונת 1986/1987 סבל משבר מאמץ ברגלו אשר אילץ אותו להחמיץ 75 משחקים, ובעונתו האחרונה בניו ג'רזי קלע ממוצע של 10.9 נקודות בלבד. בעונת 1988/1989 השתתף בשבעה משחקים כשחקן בוסטון סלטיקס, ובסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 33. מדיה וקבצים בנושא אוטיס בירדסונג בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של בירדסונג ב-NBA, באתר Basketball-Reference סטטיסטיקות המכללות של בירדסונג, באתר Sports-Reference Men's Basketball Great Otis Birdsong to Join SWC Hall of Fame, באתר של קבוצת אוניברסיטת יוסטון, 30 ביולי 2014 Division I Men’s Basketball Records רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1977, באתר Basketball-Reference Birdsong Case to Arbitrator, באתר הניו יורק טיימס, 11 במרץ 1987
אליפות גרמניה בכדורגל 1924

אליפות גרמניה בכדורגל 1924 הייתה העונה ה-17 של התחרות. מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות. למשחק הגמר הגיעו המבורג ונירנברג. להמבורג זה היה זו הייתה הופעה שלישית ברציפות במשחק הגמר. לנירנברג זו היה הניצחון שלישי בתולדות המועדון. אריך רוסבורג, פ.צ. לייפציג ולויטפולד פוף נירנברג שכבשו 3 שערים זכו בתואר מלך השערים של התחרות. לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות: המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות). נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מאתר weltfussball
רשת החשמליות של גאלאץ

בעיר גאלאץ, ברומניה, התחבורה הציבורית הפנימית מבוססת במידה רבה על רשת של חשמליות, שהתחילו לפעול כבר ב-14 באוגוסט 1900. ב-1895 נוסח בצרפתית המסמך "Acte constitutif et statuts de la societé anonyme d’explotation des tramways de Galatz et de Roumanie" (מסמך חוקתי וסטטוטורי של החברה האנונימית לניצול חשמליות בגאלאץ וברומניה) וב-22 בספטמבר, באותה שנה, חתמו עליו 14 בעלי המניות. ב-1900 נוסדה החברה בהתבסס על הון בלגי והקימה בגאלאץ חמישה קווי חשמליות ברוחב מטר אחד, שפעלו על פני מסילה באורך 26,5 קילומטרים. בתקופת ינואר 1917 עד יוני 1919, בגלל מלחמת העולם הראשונה, הושבתה תנועת החשמליות והיא התחדשה אחרי המלחמה. בשנות השלושים של המאה העשרים התווספו 19 חשמליות תוצרת מספנות גאלאץ. במלחמת העולם השנייה סבלה גאלאץ מהפצצות קשות משני הצדדים ובגלל הנזקים נפסקה תנועת החשמליות ב-1944. ב-1948 התחדשה הפעלת החשמליות עם 7 חשמליות משופצות ומתוקנות. ב-1962 הוקמה חברה לתחבורה ציבורית עירונית בגאלאץ והיא שילבה 55 חשמליות עם אוטובוסים, מוניות ומשאיות. מרכז החשמליות נקבע בהנגר המטוסים המושבת לאחר סגירת שדה התעופה המקומי. בנובמבר 1970 הוקמה חברה מחוזית ומספר קרונות החשמלית עלה ל-170 ונסללו 32,8 קילומטרים של מסילות ברוחב 1,435 מטר. לאחר 1980 נוספו עוד 33,8 קילומטרים של מסילות רחבות ונוצרי מסלולים חדשים לחשמליות. החשמליות הפכו לאמצעי התחבורה הציבורי העיקרי בגאלאץ והעלות הזולה של הפעלתן הובילה לשימוש בחשמליות גם עבור הובלת סחורה, חשמליות הותאמו במיוחד להובלת פירות וירקות. אחרי המהפכה הרומנית (1989), כמו תחומים רבים אחרים, גם תחום החשמליות סבל מהזנחה, צמצום ואפילו היו מחשבות על הפסקת השימוש בחשמליות. בשנים 1990 עד 2011 בוטלו 21 מסלולי חשמליות בגאלאץ והוחמצה ההזדמנות לאחד את רשת החשמליות של גאלאץ עם רשת החשמליות של בראילה. לאחר 2011 החלו לחדש את הרשת ונכון ל-2016 החשמליות של גאלאץ פועלות ב-17 מסלולים. מדיה וקבצים בנושא רשת החשמליות של גאלאץ בוויקישיתוף Despre transportul local din Galati (ברומנית) בין הקווים שבוטלו נמנה גם קו 57 שבקצה שלו הגיע לבית העלמין היהודי.
רינה ויינרייך

רינה ויינרייך היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצת 100 מטר (1955 ו-1956) ובריצת 200 מטר (1955). היא הקימה את קבוצת תיגבור, כיהנה בה כמנכ"ל ומשמשת בה כחברת דירקטוריון. ויינרייך התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב בשנת 1955 זכתה ויינרייך בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 12.8 שניות, לפני אילנה אדיר מברית מכבים עתיד (13.0 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 27.5 שניות, לפני שרה מזרחי מהפועל תל אביב (28.4 שניות). בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ 1956 קבעה ויינרייך בריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש של 27.0 שניות, שיפור לשיא בן ה-9 שנים של ציפורה לוין (27.1 שניות). בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל השישי שנערכו במאי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.8 שניות, לפני אילנה אדיר (12.9 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 27.2 שניות, לפני שרה מזרחי (28.0 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שיפור לשיא הטרי בין החודשיים של אילנה אדיר (12.7 שניות). אדיר סיימה שנייה באליפות (12.7 שניות) ונועה זילברמן מהפועל גניגר (13.0 שניות), ובכך הגנה על תוארה. בתחרויות האתלטיקה במכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה ויינרייך בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אילנה אדיר, אילנה קרשיק ורינה גוטסמן בתוצאה של 52.1 שניות, לפני בריטניה (52.6 שניות). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 26.6 שניות, אחרי פרידה ברמן מקנדה (25.6 שניות) ורודה אייבל מדרום אפריקה (25.8 שניות). לאחר נישואיה עברה עם בעלה לניו יורק, שם עבד הבעל בחברת ביטוח אמריקאית. בארצות הברית למדה הוראה ועבדה בבית ספר יהודי. מאוחר יותר החלה לעבוד בחברת משאבי אנוש. שם נולדה בתם, אורית בנבנישתי. לאחר מלחמת ששת הימים חזרה המשפחה לישראל, והשתכנה בשכונת קיראון בקריית אונו. כעבור שמונה שנים עברה המשפחה להרצליה. באפריל 1981 הקימה את קבוצת תיגבור, כחברה לשירותי כוח אדם, שהפכה ביוני 2007 לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב. נכון למאי 2022 רינה וינרייך היא נשיאת החברה ומנהלת עסקים ראשית בה, ומחזיקה כ-44% מהבעלות בחברה. בתה, אורית בנבנישתי, היא מנכ"לית החברה ומחזיקה כ-22% מהבעלות בחברה. אליפות ישראל באתלטיקה קלה ריכזה משתתפים מעטים קושניר קפץ לרוחק - 7.04 מ', על המשמר, 19 ביוני 1955 באליפות ישראל שנערכה ביום ו' ואתמול בת"א, דבר, 19 ביוני 1955 שיא חדש באתלטיקה קלה, מעריב, 25 במרץ 1956 הוצבו שני שיאים באתלטיקה קלה, דבר, 20 במאי 1956 2 שיאים לבוגרות באליפות ישראל בא"ק, דבר, 1 ביולי 1956 שיאים בפתיחת משחקי המכביה, למרחב, 17 בספטמבר 1957
שאול סתהון

הרב שאול דוד סתהון דבח (תרי"א, 1851 – תר"צ 15 ביוני 1930) היה רב העיר עינתאב שבסוריה (כיום: גזיאנטפ שבטורקיה), דיין בחלב והרב הראשי לקהילות היהודיות של יוצאי סוריה בבואנוס איירס שבארגנטינה. נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 (ה'תרי"א) לרב דוד סתהון. בילדותו התייתם מאביו, ודודו הרב משה סתהון-דבח (מחבר הספר "קהילת משה") גידלו בביתו. בשנת 1877, בגיל 26, מונה לחבר בית הדין בעיר. בשנת 1881 עבר לעיר עינתאב והחל לשמש בה כרב העיר, למשך עשר שנים. בשנת 1891 (ה'תרנ"א) חזר לחלב, וייסד בה ישיבה עם מסלול להכשרת אברכים לרבנים. בשנת 1912 (ה'תרע"ב) נסע לבקר את בניו שהתגוררו בבואנוס איירס שבארגנטינה, שם הוצע לו לכהן כרב הקהילות היהודיות של יוצאי חלב ודמשק בעיר, שמצבן הרוחני לא היה מזהיר בתקופה זו. הוא נענה בחיוב, ובפעילותו כרב פעל לשחיטה כשרה וייסד בעיר מספר מוסדות, בהם "אהבת צדק" וחברה קדישא "חסד של אמת". נודע בפיקוח הקפדני שהנהיג בנושאי דת וחינוך בעיר, ותיקן תקנה לפיה אין לחברי הקהילות לקיים גיור או ברית מילה לגרים, או לצאצאים מנישואי תערובת. עמד בראש ארגון "יסוד הדת" שנוסד בחודש אפריל 1920, לצד אברהם פרדס, יוסף זאהד ומאיר מצרי, ובמסגרת ארגון זה ייסד בעיר תלמוד תורה. הוא התנגד לשימוש בשפה העברית כשפת ההוראה בתלמוד תורה, בטענה שאין לשנות מהמסורת שהייתה נהוגה בחלב, ובשל היותה "לשון הקודש". כן פעל בשיטה להרחקת עבריינים מהקהילה באמצעות פנייה לעיתונות היהודית בעיר. נישא פעמיים. ארבעה בנים נולדו לו מאשתו הראשונה, ובן נוסף מאשתו השנייה. הלך לעולמו ב-15 ביוני 1930 (י"ט בסיוון ה'תר"ץ) בבואנוס איירס. שאול ב"ר דוד סתהון, דבר שאול - שו"ת על השולחן ערוך, מהדורה ראשונה בירושלים ה'תרפ"ח, מהדורה שנייה, ירושלים, שנת תנש"א, באתר היברובוקס איסור הגיור בארגנטינה הרב אהרן הלוי גולדמן משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 488 - 489) תולדותיו, בהקדמת המהדורה החדשה של ספרו, דבר שאול, בהוצאת הרב עזרא בצרי, ירושלים ה'תשנ"א (עמ' 7 - 12) הרב שאול סיתהון-דבח(הקישור אינו פעיל), באתר המרכז העולמי למורשת יהודי ארם צובא משה דוד גאון, שאול ב"ר דוד סתהון, בתוך יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב', עמ' 488-489, באתר היברובוקס סוזנה בראונר רודג'רס, יהודי חלב בבואנוס איירס, באתר יד יצחק בן צבי, (עמ' 1- 5) שאול סתהון, באתר "החכם היומי" שאול דוד סתהון, דף שער בספרייה הלאומית השם דוד נוסף לו משם אביו, כנהוג בתקופה זו אצל חלק מיוצאי חלב. לוי יצחק הירושלמי, גיור בדרום אמריקה הוא אסון לאומי, מעריב, 17 בספטמבר 1972 לפי עדותו של הרב, נערכו בארגנטינה נישואי תערובת על סמך גיורים פיקטיביים. תקנה זו נועדה למנוע גיורים כאלו, והרב יעקב מאיר והראי"ה קוק תמכו בתקנה זו בכתב[דרוש מקור]. עם זאת, נעשה במוסד שימוש בשפה העברית כשפה משנית ללימוד יהדות ותלמוד.
אליפות ישראל באתלטיקה 1956

אליפות ישראל באתלטיקה נערכה בין התאריכים 29 - 30 ביוני 1956 בתל אביב. נועה זילברמן מהפועל גניגר זכתה בשתי מדליות זהב וקבעה שיא ישראלי חדש בריצת 200 מטר. אולגה וינטנברג ממכבי חיפה, זכתה בשתי מדליות זהב. רינה ויינרייך ממכבי תל אביב קבעה שיא ישראלי חדש בריצת 100 מטר. דוד קושניר מהפועל יזרעאל, זכה בשלוש מדליות זהב כ. יהושע, 2 שיאים לבוגרות באליפות ישראל בא"ק, דבר, 1 ביולי 1956 שיאים חדשים באליפות הא"ק - קושניר אלוף בשלושה מקצועות, חרות, 1 ביולי 1956
וסטרמוסקה

וסטרמוסקה (בהולנדית: Westermoskee, בטורקית: Ayasofya Camii) הוא מסגד הממוקם בחלקה המערבי של העיר אמסטרדם שבהולנד. הוא המסגד הגדול ביותר בהולנד: שטחו כ-800 מטר רבוע ובו מקום ל-1,700 מתפללים. המינרט של המסגד מתנשא לגובה של 42 מטרים. המסגד תוכנן על ידי האדריכלים הצרפתים מרק ונדה ברייטמן. בנייתו החלה באפריל 2013, לאחר תהליך תכנון רווי מחלוקות שנמשך כעשרים שנה. הוא הושלם ב-2015 ונחנך ב-1 באפריל 2016. מדיה וקבצים בנושא וסטרמוסקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסטרמוסקה הלל פוסק, אמסטרדם נגד המואזין: "המסגד הגדול בעיר יישאר שקט", באתר ynet, 23 בנובמבר 2016
עופר פליישר

עופר פליישר (נולד ב-14 במרץ 1966) הוא מהנדס מערכות אוויוניקה וכדורסלן עבר ישראלי. גובהו 2.08 מטרים, שיחק בעמדת הסנטר. פליישר נולד בדימונה, ובנעוריו עבר להתגורר בבית סבו וסבתו במרכז הארץ על מנת להתקדם מבחינה מקצועית בכדורסל. למד בתיכון בליך. שיחק בקבוצת הנוער של הפועל חולון. בעונת 1983/1984 זכה עמה באליפות המדינה בליגה לנוער. בשנים 1984–1987 שיחק בהפועל תל אביב, ולאחר מכן עבר להפועל גליל עליון וזכה עמה בגביע המדינה (1987/1988). לאחר מכן שיחק בקבוצות א.ס רמת השרון, מכבי חיפה, מכבי רמת גן ובני הרצליה. בשנים 1993–1995 חזר להפועל תל אביב, בעונת 1995–1997, שיחק בבני הרצליה. בעונת 1997/1998 הצטרף למכבי נתניה, לאחר מכן שוב שיחק בהפועל תל אביב למשך שנה, ובשנת 1999 הצטרף לקבוצת נעוריו הפועל חולון ופרש ממשחק כעבור שלוש שנים בעת ששיחקה חולון בליגה השנייה. פליישר ייצג את ישראל בנבחרת הקדטים, ושיחק 133 משחקים במדי נבחרת ישראל ובמסגרתה קלע 429 נקודות. ככדורסלן היה ידוע באחוז קליעות נמוך מקו העונשין. פליישר סיים תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה, ותואר שני בהנדסת מערכות בטכניון, והחל לעבוד במפעל מלמ של התעשייה האווירית כמהנדס מערכת אוויוניקה בחטיבת מערכות טילים וחלל. נשוי ואב לשניים. בנו עידו הוא שחקן נבחרת העתודה של ישראל. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א אריה ליבנת, איפה השחקנים ההם/אגדת עופר פליישר: מאחוזים של שאקיל מהעונשין ועד חטיבת החלל והטילים, באתר הארץ, 16 במאי 2018 17 המצטיינים בתעשייה, שירותים וביטחון, במוסף עסקים של מעריב רענן וייס, "אנחנו בכלל לא גרועים", באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2001 כדורסלע - מילון הכדורסל
אולגה גולודץ

אולגה יורייבנה גולודץ (ברוסית: О́льга Ю́рьевна Голоде́ц; נולדה ב-1 ביוני 1962) היא כלכלנית ופוליטיקאית רוסייה. כיהנה כסגנית ראש ממשלת רוסיה מ-2012 עד 2020 בממשלת מדבדב השנייה. בדצמבר 2018 מונתה ליושבת ראש הוועדה המארגנת של אוניברסיאדת קרסנויארסק (2019). אולגה גולודץ נולדה ב-1 ביוני 1962 במוסקבה (שהייתה בשטח רוסיה הסובייטית), בירת ברית המועצות. היא סיימה את לימודיה הגבוהים ב-1984 כאשר הייתה לבוגרת אוניברסיטה (תואר ראשון) בכלכלה באוניברסיטת מוסקבה. גולודץ החלה את הקריירה שלה כחוקרת במכון מחקר ופיתוח באקדמיה הרוסית למדעים, שם עבדה שם מ-1984 עד 1997. לאחר מכן היא הפכה מנהל בקרן "Reformugol". היא הייתה כסמנכ"ל משאבי אנוש ומדיניות חברתית בנורילסק-ניקל מ-1999 ועד 2001 ולאחר מכן חזרה לתפקיד זה ב-2002 עד 2008. בשנת 2001, מונתה גולודץ להיות סגנית מושל אזור טאימיר (אזור אוטונומי במחוז קרסנויארסק) לעניינים חברתיים. היא שימשה כסגנית ראש עיריית מוסקבה לענייני חינוך ובריאות מ-3 בדצמבר 2010 עד 21 במאי 2012. באותו זמן היא הייתה חברה במועצת עיריית מוסקבה. לאחר הבחירות לנשיאות רוסיה 2012 והקמת ממשלת מדבדב הראשונה, מונתה גולודץ יחד עם עוד שרים שרים לכהן כסגנית ראש ממשלת רוסיה. גולודץ אמונה על עניינים סוציאליים ברוסיה. גולודץ היא הראשונה בתולדות ההיסטוריה של הפדרציה הרוסית לכהן כסגנית ראש ממשלת רוסיה לענייני חברה וסוציאליזם. גולודץ ממשיכה לכהן בתפקידה גם לאחר כינון ממשלת מדבדב השנייה והיא כיהנה כסגנית ראש הממשלה לענייני תרבות וספורט, עד ינואר 2020 עת הוקמה ממשלת מישוסטין. פוליטיקה של רוסיה מדיה וקבצים בנושא אולגה גולודץ בוויקישיתוף אולגה גולודץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Golodets Olga Yurievna, Vice Prime Minister Putin Ally Retains Role as New Cabinet Named ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.