laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם רומנו (רב)

רבי אברהם בן יעקב רומנו (המכונה מרקאדו כ"ג בניסן תרי"ג, 1 במאי 1853 – ליל י' באב תרצ"ז, 17 ביולי 1937) היה רב בוסני, רב בסרייבו במשך עשרות שנים, ובסוף ימיו בירושלים. נולד בסרייבו, בוסניה והרצגובינה, ליעקב רומאנו. הוריו היו עניים. למד אצל רבני יהדות סרייבו, הרב יהושע יצחק מאג'ורו, הרב בכור לוי, הרב בן ציון פינטו והרב אליעזר פאפו, מחבר "דמשק אליעזר". לאחר הסמכתו לרבנות, עמד בראש הישיבה הספרדית "דגל התורה" בה למדו מאות תלמידים מיהודי סרייבו. ב-1902 לאחר פטירתו של הרב הראשי אברהם אבינון אשר כיהן במשרתו מ-1887 סירבו חכמי ודייני הקהילה להצעות להתמנות לתפקיד רב ראשי. ראשי הקהילה הקימו בית דין רבני ומינו את אברהם רומנו לראשו. לצידו כיהנו הדיינים הרב משה מאסטרו ("חם בוכור"), והרב יהושע סלומו. הרב רומנו נודע כרב תקיף ושמרן. מ. ד. גאון כתב כי בהיותו נער "שמעו הטוב הגיע לאוזני, ואחרד לחריפות שכלו ולתקיפותו הדתית". חיבר קונטרסי פיוט ושירת חול. כנציג הקהילה היהודית קיבל מאת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, חותם עם סמל האימפריה האוסטרו-הונגרית. עם הגיע רוחות ההשכלה לבוסניה, נודע לו על כוונת בני הקהילה למנות תחתיו דיין צעיר, בוגר בית המדרש לרבנים בווינה. משלא הצליח למנוע את המינוי החליט לפרוש לגמלאות ולעלות לארץ ישראל. בית הדין הרבני בסרייבו המשיך בפעילותו עד 1917, עת מונה לרב הראשי ד"ר מוריץ לוי. בשנת תרע"ג (1913) עלה רומנו והתיישב בירושלים. הוא לא נשא שם במשרה כלשהי והתמסר לטיפול בכתביו (ראו להלן) ונמנה עם למדני ישיבת המקובלים בית אל ובהמשך ישיבת פורת יוסף. במשך עשרים וארבע שנותיו בירושלים העתיקה לא ביקר כלל בכותל המערבי, משום שחשש לדעת הרדב"ז שהכותל המערבי הוא כותל העזרה, ולכן סבר שרחבת הכותל המערבי היא חלק מהר הבית שנאסר להיכנס אליו בטומאה. הוא נפטר בשנת תרצ"ז בליל צום תשעה באב, שחל באותה שנה בי' באב, 17 ביולי 1937, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. נשא לאישה את בלנקה (1852–1930) לבית מאנדולפו, משפחה שמוצאה במגורשי ספרד. בתם הצעירה שמחה (1893–1977), עלתה עם הוריה לארץ ישראל, ונישאה לאברהם אלברט מזרחי, עסקן וסוכן נדל"ן, בנם של דוד ורוזה מזרחי, ממייסדי "אחוזת בית". בנם, הרב מנחם רומנו (1882–1968) כיהן כרב בזאגרב ולאחר מכן כיהן כרב בקהילה הספרדית בסרייבו, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא ניצל בעזרת בניו הרופאים שלחמו עם הפרטיזנים של טיטו כנגד הכובשים הגרמנים. לאחר השואה שב הרב מנחם לתפקידו כרב הראשי של העיר. נכדו יאשה רומנו (1908–1987) היה היסטוריון נודע ביוגוסלביה אשר חקר את שואת יהודי יוגוסלביה. עוד בהיותו בסרייבו הדפיס ספרי תפילות: "תפילות לדרך" ו"תפילות למקומות הקדושים". ספריו הנודעים הם: אברהם אברהם ח"א, ירושלים, תרפ"ז. חלקו השני של הספר, אברהם שנית נדפס בירושלים, תרצ"ב שלחנו של אברהם: זכרונות, פרורים, דינים ומנהגים. ירושלים: מנורה, תרצ"ז. נדפס רק בחלקו. מדיה וקבצים בנושא אברהם רומנו בוויקישיתוף מ. ד. גאון, החכם אברהם בן יעקב ז"ל - לפטירתו, "הצופה", 25 באוגוסט 1937 משה דוד גאון, "אברהם בן יעקב רומאנו", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 645 (המשך בעמ' 750), באתר היברובוקס 1025 אברהם רומנו (רב), באתר "החכם היומי" אברהם בן יעקב רומנו, דף שער בספרייה הלאומית מכתביו אברהם אברהם, ירושלים, תרפ"ז, באתר היברובוקס שיר בכתב ידו בבית הספרים הלאומי בירושלים פירוש המילה מרקאדו הוא ה"קנוי". במשפחות ספרדיות אשר חוו מוות של תינוקות בינקותם, היה מקובל להצמיד כינוי זה כחלק מהפולקלור המקובל. התוספת מרקאדו נועדה "להטעות" את מלאך המוות ולציין שהיילוד אינו שייך למשפחה "המסומנת" אלא קנו אותו. רבני העיר סרייבו, באתר jews.ba (בסרבו-קרואטית).
ארגון מדינות מזרח הקריביים

ארגון מדינות מזרח הקריביים (באנגלית: Organisation of Eastern Caribbean States – ‏OECS) הוא ארגון בין-ממשלתי לשיתוף פעולה כלכלי ואחר, שנוסד ב-18 ביוני 1981 במזרח האגן הקריבי על ידי אנטיגואה וברבודה, גרנדה, דומיניקה, מונטסראט, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, וסנט קיטס ונוויס החתומות על הסכם באסטר. איי הבתולה הבריטיים הצטרפו לארגון כחברה נלווית ב-22 בנובמבר 1984 ולאחריה הצטרפו במעמד זהה אנגווילה (ב-1995), מרטיניק (ב-12 באפריל 2016) וגוואדלופ (ב-14 במרץ 2019). שש מתוך אחת-עשרה החברות הן קולוניות לשעבר של הממלכה המאוחדת, שלוש האחרות (איי הבתולה הבריטיים, אנגווילה ומונטסראט) עודן נתונות לשליטתה במסגרת "הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים", ושתיים (גוואדלופ ומרטיניק) הן מחוזות צרפת מעבר לים. מזכירות הארגון נמצאת בקסטריז, בירת סנט לוסיה. ההילך החוקי בשמונה חברות הארגון הוא דולר מזרח קריבי; באיי הבתולה הבריטיים – דולר אמריקני; ואילו בגוואדלופ ובמרטיניק – אירו. חברות הארגון הן גם חברות ארגונים אזוריים אחרים – הקהילייה הקריבית (CARICOM) ואיגוד המדינות הקריביות (ACS). מדיה וקבצים בנושא ארגון מדינות מזרח הקריביים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארגון מדינות מזרח הקריביים ארגון מדינות מזרח הקריביים, ברשת החברתית פייסבוק ארגון מדינות מזרח הקריביים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארגון מדינות מזרח הקריביים, ברשת החברתית אינסטגרם ארגון מדינות מזרח הקריביים, ברשת החברתית LinkedIn ארגון מדינות מזרח הקריביים, סרטונים בערוץ היוטיוב גסטון בראון הוא ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה מאז יוני 2014. הוא נבחר ליושב ראש האספה של ארגון מדינות מזרח הקריביים (OECS Assembly) ביוני 2019. על שמה של בירת סנט קיטס ונוויס, באסטר. תשע חברות ארגון מדינות מזרח הקריביים (שבע המייסדות חברות מלאות ושתיים נילוות: איי הבטולה הבריטיים ואנגווילה) הן חברות במעמד זהה בקהילייה הקריבית. ערך זה הוא קצרמר בנושא הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רווחה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רווחה – מצב שבו יש לאדם די משאבים למחייתו רווחה (מושב) – מושב באזור השפלה, בקרבת קריית גת רווחה נפשית – המידה שבה תופס אדם את איכות חייו באופן חיובי ורצוי מדינת רווחה – מדינה המפעילה מנגנונים לחלוקת משאביה, במטרה להטיב את חיי מרבית אזרחיה שירותי רווחה – הגוף במדינה, שעניינו להוציא לפועל את מדיניות הרווחה של מדינה ולדאוג לרווחת אזרחיה לשכת רווחה – מחלקה הקיימת בכל רשות מקומית בישראל, ומספקת שירותים חברתיים לתושביה פונקציית רווחה חברתית – פונקציה בתורת המשחקים השיתופיים, הנותנת דירוג של מועמדים בהסתמך על יחסי ההעדפות של הבוחרים בבחירה חברתית רווחה (קטגוריה)
גוגלפלקס

גוגלפלקס (באנגלית: Googleplex) הוא המטה הראשי של חברת גוגל. הוא ממוקם בעיר מאונטיין ויו שבקליפורניה, ארצות הברית. החברה עברה לשכון במתחם הנוכחי בשנת 2003. המתחם תופס 288,000 מטר מרובע, והוא המתחם הגדול ביותר הנמצא בבעלות גוגל. מקור שמו של המתחם "גוגלפלקס" הוא בהלחם של המילים "גוגל" ו"קומפלקס"; הוא מתייחס גם למספר גוגולפלקס (באנגלית: Googolplex), שהוא המספר 1 ולאחריו גוגול אפסים (גוגול10, או 1010100), שעליו במקור נקראת החברה גוגל ומנוע החיפוש שלה. השוני בין גוגול לגוגל נובע משגיאת כתיב של אחד ממקימי החברה כאשר הוא בדק אם הדומיין לאתר היה פנוי. כקילומטר וחצי מהמבנה, בעיר מאונטיין ויו, ממוקם מתקן מסווג של חברת האם אלפאבית, הנקרא X. מדיה וקבצים בנושא גוגלפלקס בוויקישיתוף דורון פישלר, סיפורי למה ככה: למה גוגל זה גוגל, באתר nana10‏, 19 באפריל 2011
ליסה באקוול

ליסה באקוול (באנגלית: Lisa Backwell; נולדה ב-28 באוקטובר 1990) היא שחקנית בריטית. באקוול עשתה את הופעתה הראשונה בשנת 2008 בסדרה :סקינס" בסוף עונתה השנייה של הסדרה, בשנת 2009 חזרה הסדרה לעונה שלישית, בה רק היא וקאיה סקודלריו נשארו מהשחקנים הוותיקים. לאחר מכן הצטרפו שחקנים חדשים. ליסה באקוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליסה באקוול, ברשת החברתית אינסטגרם ליסה באקוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליסה באקוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רויטר

רויטר הוא שם משפחה ממקור גרמני (Reuter). האם התכוונתם ל... אודו מוראנל רויטר – אנטומולוג פיני ביארנה רויטר – סופר ותסריטאי דני וילם רויטר – צייר פלמי במאה ה-17 לודוויג פון רויטר – אדמירל גרמני במלחמת העולם הראשונה מיכיל דה רויטר – אדמירל הולנדי פאול יוליוס רויטר – יזם גרמני (יהודי במקור) בתחום התקשורת במאה ה-19, מייסד "רויטרס" רויטרס – סוכנות ידיעות שמרכזה בבריטניה פריץ רויטר – סופר גרמני שטפן רויטר – כדורגלן עבר גרמני רוטר
קפסולה אנדוסקופית

קפסולה אנדוסקופית היא קפסולת וידאו לביצוע אנדוסקופיה. הקפסולה מציגה באופן חזותי את מקטעי המעי הדק אשר לא ניתן לאבחן בדרכים אחרות. קפסולה אנדוסקופית פותחה לראשונה בחברת גיוון אימג'ינג הישראלית. היא הומצאה בשנת 1990. ממדיה של הקפסולה הם 11 מ"מ על 26 מ"מ. משקלה הוא 4 גרם. היא מורכבת ממקור אור, עדשה, רכיב דמותי העשוי ממוליך-למחצה, סוללה ומשדר. מבנה וציפויה החלק מאפשרים בליעה קלה ומסייעים לה לא להידבק לדופן מערכת העיכול במהלך תנועתה במסלול שבין הפה אל פי הטבעת. הקפסולה מיועדת לאבחון דימום במערכת העיכול אשר לא אובחן באמצעים אחרים. כמו כן, היא מסוגלת לאבחן פתולוגיות נוספות במעי הדק, כגון פוליפים, גידולים סרטניים, מחלות מעי דלקתיות (קרוהן), כיבים ועוד. במהלך מפגש בן שעה מתבצעת בדיקה הכוללת בליעה של הקפסולה וחיבור לחיישנים חיצוניים על פני הבטן ולמכשיר הקלטה. לאחר ההליך משוחרר המטופל לביתו, שם הוא מתנהג כרגיל, למעט פעילות מאומצת. בתום הבדיקה, התמונות שנאגרו ברשם הנתונים מועברות לתחנת העבודה לצורך בדיקה של רופא. הקפסולה מסייעת להגביר את ההיענות לבדיקת המעי, שנתפסה עד לא מזמן כבדיקה פולשנית ומרתיעה עקב הכנסת עצם זר לגוף ולכן לא רבים ששו לעבור אותה. ביולי 2006 הוכללה הטכנולוגיה בסל שירותי הבריאות לאבחון מקור דימום בחולים עם דם סמוי ממערכת העיכול, וכן לחולים עם חשד למחלת מעי דלקתית, לאחר מיצוי בדיקות אחרות של מערכת העיכול. מדיה וקבצים בנושא קפסולה אנדוסקופית בוויקישיתוף הערך "אנדוסקופיה באמצעות קפסולת וידיאו - הנחיה קלינית", באתר ויקירפואה PharmaLine – מהדורה מס' 25 > קפסולה אנדוסקופית מידע מאתר יחידת אנדוסקופיה של המרכז הרפואי ת"א מידע מאתר "מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל" "מסע אל תוך המעי הגס" מאמר מאתר הבית של בית החולים "שיבא" הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יצחק חורש

יצחק (איציק) חורש (נולד ב-9 בדצמבר 1990) הוא גולש רוח, גולש גלים וגולש SUP ישראלי. חורש היה אלוף ישראל בגלישת רוח כנער לשנת 2009 ואלוף ישראל בגלישת SUP לשנת 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018. בשנת 2014 דורג במקום ה-16 בגלישת SUP רייס באליפות אירופה שנערכה בגרמניה. איציק חורש גדל במרכז ישראל והתחיל ללמוד גלישת רוח בגיל 13 בבית הספר לגלישה הפועל תל אביב. בשנת 2009, במקצה הנערים, חורש ניצח וזכה במקום הראשון בתחרות הסטורם ריידר בחוף בת גלים בחיפה. הספונסרים של איציק חורש בגלישת רוח הם Goya ו-EZZY. בשנת 2013 חורש התחיל להשתתף בתחרויות גלישת SUP בישראל ובעולם. בשנים 2013, 2014, 2015 ,2016 ,2017, 2018. חורש ניצח בתחרויות והפך לאלוף ישראל בגלישת SUP רייס (מהירויות) ו-SUP (גלישת גלים). מגזין אדרנלין SUPAWAY SUPAWAY SURFO.co.il Lost Mills ספורט 2(הקישור אינו פעיל) אתר בת גלים(הקישור אינו פעיל) Lost Mills אתר מגזין אדרנלין SUPAWAY SUPAWAY Surfo.co.il Lost Mills Lost Mills ספורט 2 [1]
פאולסקירכה

כנסיית סנט פאול (גרמנית: Paulskirche) היא כנסייה בעיר פרנקפורט. היא נבנתה בין השנים 1789 ל-1833 במקום כנסייה ימי ביניימית שנהרסה בשנת 1786, עד 1944 הייתה הכנסייה הלותרנית הראשית של פרנקפורט. בין 1849 ל-1850 התקיימו בכנסייה ישיבות של האספה הלאומית של פרנקפורט. אחרי הפצצות ב-18 במרץ 1944 הכנסייה נשרפה. עם סיום מלחמת העולם השנייה הכנסייה שופצה. הכנסייה נפתחה מחדש ב-18 במאי 1948 וקיבלה שם חדש, ביתם של כלל הגרמנים (גרמנית: Haus aller Deutscher). היא הוכרזה כאתר מורשת לאומית ומשמשת בעיקר לאירועים ציבוריים. מדי שנה בכנסייה נערך טקס הענקת פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית. מדיה וקבצים בנושא פאולסקירכה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטייפלטון

סטייפלטון (באנגלית: Stapleton) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... ג'ין סטייפלטון – שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית כריס סטייפלטון – זמר אמריקאי מורין סטייפלטון – שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית ניקולה סטייפלטון – שחקנית בריטית פרנק סטייפלטון – שחקן ומאמן כדורגל אירי לשעבר
משה פרנקפורטר

הרב ד"ר משה "מאברו" פרנקפורטר (בקרואטית: Moše "Mavro" Frankfurter;‏ 15 במאי 1875 הולשוב, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1941, יאסנובאץ, המדינה העצמאית של קרואטיה) היה הרב הראשי של קהילות באניה לוקה, דארובאר ובהמשך וינקובצי אשר בממלכת יוגוסלביה עד לתקופת השואה. נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ. משה פרנקפורטר נולד בהולשוב, מוראביה לדוד וקתרינה, נצר למשפחת רבנים. בשמו הפרטי נקרא גם: מאברו, מוריץ ומאוריציוס. הוא רכש השכלה אקדמית תאולוגית בברלין ובה הוסמך לרבנות. הוא כיהן במשרת רב ראשי בערים באניה לוקה ודארובאר וב-1914, מונה לרב הראשי של וינקובצי. בנוסף לכהונתו כרב הועסק הרב פרנקפורטר כמורה בבית ספר התיכון שבעיר. הוא נישא לרבקה – מיצה (קרואטית: Mica) ולזוג נולדו שלושה ילדים: דוד, אברהם (1906–1973) ורות. דוד פרנקפורטר נודע בכך שהתנקש בחייו של מייסד סניף התנועה הנאצית בשווייץ. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים. הרב משה פרנקפורטר עבר התעללות קשה מצד חיילי הצבא הגרמני. בהמשך אותה השנה גורש למחנה ההשמדה יאסנובאץ ושם נרצח. אברהם פרנקפורטר - דף עדות, באתר יד ושם, אוחזר ב-14 בינואר 2015. הרב משה פרנקפורטר, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 34, 88, 119.
ג'נרלי ארנה

ג'נרלי ארנה (בגרמנית: Generali Arena) הוא אצטדיונה הביתי של אוסטריה וינה מאז 1973. האצטדיון נפתח ב-1925 בקיבולת של 10,850, והיה הבית של מועדון העולים הצ'כיים sk סלובן וינה, אז האצטדיון נקרא לב צ'כי. ב-1973 הפך האצטדיון לביתה של אוסטריה וינה . ב-1974 מת נשיא המועדון, פרנץ הור, והוחלט לקרוא לאצטדיון על שמו. בדצמבר 2010 רכשה חברת הביטוח "ג'נרלי" את זכויות שיום האצטדיון לחמש שנים ומאז הוא נקרא "ג'נרלי ארנה". באצטדיון ישנה מערכת חימום תת-קרקעית במטרה להתאימו לתנאי מזג האוויר המקומי. מדיה וקבצים בנושא ג'נרלי ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'נרלי ארנה (בגרמנית) אתר על האצטדיון (בגרמנית)
אוותנדיל ר'ור'וברידזה

אָוותַּנְדִּיל ר'וֹר'וֹבֵּרִידזֶה (בגאורגית: ავთანდილ ღოღობერიძე, ברוסית: Автандил Николаевич Гогоберидзе‏; 3 באוגוסט 1922 – 20 בנובמבר 1980) היה שחקן כדורגל גאורגי בתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת חלוץ; אחרי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון. אוותנדיל ר'ור'וברידזה נולד בשנת 1922 בעיר סוחומי, בירת חבל אבחזיה שבמערב גאורגיה; קבוצת הבוגרים הראשונה שבה שיחק, הייתה "פישֵוויק" סוחומי (1939); בשנת 1940 עבר לדינמו סוחומי, אך עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות בשנת 1941 הפסיק לשחק. בשנת 1945, בתום מלחמת העולם השנייה, החל ר'ור'וברידזה לשחק בדינמו טביליסי, שבמדיה הופיע במשך 17 עונות; בסך הכול, הוא שיחק במדי הקבוצה ב-344 משחקים והבקיע 128 שערים לזכותה. בשנת 1951 נכלל ברשימת 11 המצטיינים של עונת האליפות בברית המועצות. ב-11 במאי 1952 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ידידות ביתי מול נבחרת פולין, שהסתיימה בהפסד סובייטי בתוצאה 1:0; הופעתו הראשונה במשחק רשמי של הנבחרת הסובייטית התקיימה ב-6 ביולי של אותה שנה במשחק הפסד (2:1) לנבחרת בולגריה באולימפיאדת הלסינקי. ב-8 בספטמבר 1954 הבקיע את שערו היחיד במדי נבחרת ברית המועצות – במשחק ידידות מול שוודיה, שבה הסובייטים ניצחו בתוצאה 0:7. ב-26 בספטמבר 1954 ערך ר'ור'וברידזה את הופעתו האחרונה במשחק ידידות של נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק תיקו (1:1) מול הונגריה. בסך הכול, ר'ור'וברידזה הופיע בשלושה משחקים רשמיים ושלושה משחקים בלתי-רשמיים של הנבחרת הסובייטית והבקיע שער יחיד לזכותה. בשנים 1961–1962 אימן ר'ור'וברידזה את דינמו טביליסי, ואילו בשנים 1963–1965 היה מנהלהּ; בשנת 1964, תחת ניהולו, הקבוצה הגאורגית זכתה לראשונה באליפות ברית המועצות; באותה שנה פרסם ספר על הקריירה שלו. בשנים 1966–1967 אימן את לוקומוטיב טביליסי, ששיחקה בליגת המשנה של ברית המועצות. ב-1967 נקלע לתאונת דרכים קשה, שבעקבותיה רותק למיטה ואיבד את יכולת הדיבור. ר'ור'וברידזה זכה בחייו בשני פרסים ממלכתיים: תואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות (1951) ועיטור הדגל האדום של העמל (1957). אוותנדיל ר'ור'וברידזה מת בשנת 1980 בטביליסי; נכון לשנת 2014 הוא ניצב במקום ה-19 במועדון המבקיעים של גריגורי פדוטוב, עם 143 שערים (המועדון הלא-רשמי מהווה רשימת דירוג של כדורגלנים סובייטים ורוסים, שהבקיעו 100 שערים ויותר במשחקים רשמיים בכול המסגרות). דינמו טביליסי שתי מדליות כסף על סגנות אליפות ברית המועצות: 1951, 1953 ארבע מדליות ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות: 1946, 1947, 1950, 1959 אישיים נכלל ברשימת 11 המצטיינים של ליגת העל הסובייטית: 1951 מדיה וקבצים בנושא אוותנדיל ר'ור'וברידזה בוויקישיתוף אוותנדיל ר'ור'וברידזה, באתר Transfermarkt אוותנדיל ר'ור'וברידזה, באתר WorldFootball.net אוותנדיל ר'ור'וברידזה, באתר National Football Teams אוותנדיל ר'ור'וברידזה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
יום טוב ליפמן הלפרין (ביאליסטוק)

רבי רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (תקע"ו, 1816, רוזינוי, ליטא - ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ביאליסטוק, פולין), [מכונה גם: ר' ליפאלע], היה רב ליטאי, שכיהן ברבנות ערים שונות במרחב הליטאי פולני. נודע על שם ספר השו"ת שלו, ה"עונג יום טוב". נולד בשנת 1816 ברוז'ינוי לרב ישראל היילפרין רבה של העיר, שהיה תלמידו וקרוב משפחתו של הרב יום טוב ליפמן הלפרין, ידידו של רבי חיים מוולוז'ין ומחבר הספר "קדושת יום טוב". בהיותו כבן שלש (1819), עקרה המשפחה למינסק עם מינויו של אביו לרבה של העיר. במינסק למד בצעירותו מפי חכמי העיר, ובעיקר מראש הישיבה המקומית, רבי מנחם מנדל מפולוצק. הוא נישא למינא גולדא בת ר' יוסף ממינסק, נכדת ר' נפתלי הירץ פינס. בהיותו בן 20 (1836, תקצ"ו) התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיירה קרעווא שליד וילנה. מעיירה זו עבר לכהן כרבה של טשכנובצ'ה שבפולין, אחריה התמנה לרבנות קיידאן, ואחריה לרבנות מזריטש שבפולין. הוא הודח מרבנות מזריטש לאחר שהכריז חרם על החסידים בעיר, הכולל איסור על שתית יינם ונישואין עמם. בתרי"ט, 1859 התמנה כרבה של ביאליסטוק, משרה בה החזיק עשרים שנה עד פטירתו. הוא היה חביב מאוד על בני קהילתו, וסיפורים על פיקחותו ושנינותו נפוצו בקרב יהודי ליטא שכינוהו בחיבה "ר' ליפא'לה". מעמדו כאחד מגדולי הדור במרחב בו פעל, הביא אותו להביע את עמדתו במגוון נושאים שעמדו על הפרק, וידועה התנגדותו הנחרצת לספרים "סדרי טהרות" של הרב גרשון חנוך הניך ליינר מראדזין, ולספר "דקדוקי סופרים" של רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ. מלבד זאת היה מעורב אישית בכל ענייני הקהילה בביאליסטוק. ר' רפאל יום טוב ליפמן נפטר ביום ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ונקבר בבית הקברות הישן בביאליסטוק. האוהל שהוקם על קברו ובית העלמין כולו חרב בתקופת השואה. בנו, רבי חיים נפתלי הרץ היילפרין, ראב"ד בביאליסטוק. בתו, הרבנית שרה עלקא, אשת רבי אריה ליב ליפקין, מחבר "חיי אריה", בנו של רבי ישראל ליפקין מסלנט. שו"ת עונג יום טוב, בעריכת ר' אברהם יצחק עפשטיין, וילנא תר"ם, 1880. הספר התקבל באהדה בקרב הלומדים וזכה למהדורות רבות. עונג יום טוב על דרוש, פיעטרקוב תרס"ו, 1906. בשער: "הובא לבית הדפוס על ידי בנו ותלמידו חיים נפתלי הערץ היילפרין". מ. ליפסון, מדור דור, תל אביב, תרפ"ט, קטעים 360–361. עונג יום טוב, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי 'הילפרין, ר' רפאל־יו"ט־ליפמן ב"ר ישראל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 44 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1242). שמעון אריה סורביץ, קול מר: הספד תמרורים על הגאון הצדיק ... מוה"ר יו"ט ליפא ... אב"ד ק"ק ביאליסטאק, ורשה, תרל"ט, באתר היברובוקס עונג יום טוב, וילנה, תר"מ, באתר היברובוקס רפאל יום טוב ליפמן בן ישראל הלפרין (1816-1879), דף שער בספרייה הלאומית הקדמת בתו הרבנית שרה עלקא לספר חיי אריה "מזריטש: ספר קהילה" ראו על כך, מכתבם של רבי יוסף ב"ר רפאל ורבי בצלאל הכהן מווילנה, בתוך: ראובן דוב דסלר (עורך), שנות דור ודור, ח"א, ירושלים תש"ס, פרק ה', עמ' מט–נג, באתר היברובוקס. ראו למשל: שמחה אסף, מקורות לתולדות החנוך בישראל, כרך ד', תל אביב: דביר, תש"ג. עמ' קסז. שני מסמכים בחתימתו מפנקס הת"ת בביאליסטוק על תקנה המגבילה את מספר התלמידים בכל כיתת לימוד, ועל תקנה הקובעת כי על כל יהודי העיר לרכז את שאריות הבשר והעצמות למקום איסוף על מנת להחזיק מכסף מכירת הפסולת את ארגוני התמיכה המקומיים בלומדי תורה ובחולים.
יום טוב ליפמן הלפרין

האם התכוונתם ל... יום טוב ליפמן הלפרין (קאפולי) – רב ליטאי בן המאה ה-18, מחבר "קדושת יום טוב" יום טוב ליפמן הלפרין (ביאליסטוק) – רב ליטאי בן המאה ה-19, מחבר "עונג יום טוב" ליפמן היילפרין (יום טוב ליפמן הלפרין; 1902–1968) – רופא, מנהל המחלקה הנוירולוגית בבית החולים "הדסה", מחבר שבועת הרופא העברי וחתן פרס ישראל. נינו של רבי יום טוב ליפמן הלפרין מביאליסטוק
פרנצ'סקו רוזי

פרנצ'סקו רוזי (באיטלקית: Francesco Rosi;‏ 15 בנובמבר 1922 - 10 בינואר 2015) היה במאי קולנוע איטלקי. שניים מסרטיו זכו בפרסי הקולנוע החשובים: פרס דקל הזהב ודב הזהב. רוזי נחשב אחד מהבמאים האיטלקים הבולטים במה שכונה בזמנו "הגל החדש האיטלקי", שצמח לאחר ירידת זרם הנאוריאליזם בקולנוע האיטלקי. סרטיו של רוזי, במיוחד אלו שנוצרו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, נחשבו כבעלי מסרים פוליטיים ועסקו בבעיות חברתיות. דוגמה לכך הוא סרטו מ-1979, "Cristo si è fermato a Eboli", שהתבסס על ספרו של קרלו לוי, "ארץ שכוחת אל". סרטיו המאוחרים יותר נטו לעסוק בחומרים ספרותיים. הוא המשיך לביים עד 1997 וסרטו האחרון היה "לשוב הביתה", עיבוד קולנועי לספרו של פרימו לוי, "ההפוגה". רוזי נולד ב-1922 בנאפולי בשכונת מונטקלוואריו כבן הבכור של סבסטיאנו רוזי, ממוצא קלברזי, מנהל סוכנות ימית וקריקטוריסט של היומונים "מונסיניור פרלי" ו"וארקו'א פרסה" (כאשר יחד עם אמיליו ריאלה, עיצב את המסקוטה של העיר נאפולי, "איל צ'וצ'ו" - Il Ciuccio). האם, עמליה קרולה הייתה עקרת בית נפוליטנית. ב-1930 נולד אחיו מאסימו, לימים אדריכל. משפחת רוזי עברה די מהר לרחוב צ'זארה רוסארול, אחר כך בדרך רג'ינה אלנה ולבסוף לרחוב סן פסקואלה, בשכונת קיאיה. את חופשות הקיץ בילה רוזי בפוזיליפו, שם התוודע לרפאלה לה קפריה, איתו חלק את האהבה לים, עבודה וידידות נפש. רוזי למד בבת הספר היסודי תרזה רווסקיירי ברוחוב באוזן, והחל מ-1934 בתיכון-גימנסיה "אומברטו הראשון". בם קישר קשרי ידידות ארוכי ימים עם אישים כמו ג'ורג'ו נאפוליטאנו, אנטוניו גירלי, פרנצ'סקו קומפאניה, אקילה מילו, ג'וזפה פטרוני גריפיף, מאוריציו בארנדסון ורוזלינה באלבי. בצעירותו עבד רוזי במחיצתו של הבמאי לוקינו ויסקונטי. סרטו, "Salvatore Giuliano", מ-1962, עסק בפושע הסיציליאני הנודע סלווטורה ג'וליאנו. הסרט ערב לחלופין עבר והווה והוגש בצורה כאילו דוקומנטרית. סרטו, "Il Caso Mattei" (מקרה מאטיי), זכה ב-1972 בפרס דקל הזהב לסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט עסק בחייו של איש הציבור האיטלקי אנריקו מאטיי (אנ') שמותו ב-1962 בתאונת מטוס מסתורית העסיק רבות את הציבור באיטליה. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2008 הוקרנו 13 מסרטיו בתוכנית מיוחדת שהוקדשה ליוצרים קולנועיים בעלי איכות והישגים יוצאי דופן. הוא זכה באותו פסטיבל בפרס דוב הזהב למפעל חיים. הענקת הפרס לוותה בהקרנת סרטו, "Salvatore Giuliano", זוכה פרס דוב הזהב לבמאי הטוב לשנת 1962. ב-2012 העניק פסטיבל הסרטים של ונציה לרוזי את פרס אריה הזהב למפעל חיים. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו רוזי בוויקישיתוף פרנצ'סקו רוזי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנצ'סקו רוזי, באתר AllMovie (באנגלית) פרנצ'סקו רוזי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרנצ'סקו רוזי, באתר Discogs (באנגלית) משה נתן, עשור לרנסאנס הקולנועי, דבר, 19 ביוני 1964, המשך ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... השייכים לרוסיה רוסי – אדם הנמנה עם העם הסלאבי רוסים רוסי לבן – קוקטייל המורכב מוודקה, ליקר קפה ושמנת הנמזגים לכוס אולד פאשן המכילה קרח אישים ששם משפחתם רוסי אנדראה רוסי – ממציא הטוען כי הצליח לפתח תהליך היתוך קר יציב המייצר אנרגיה איב רוסי – ממציא וטייס שווייצרי ג'וזפה רוסי – כדורגלן אמריקאי-איטלקי גיאורגי רוסי – כינויו בגאורגיה של הנסיך יורי בוגוליובסקי ולנטינו רוסי – רוכב מרוצי אופנועים איטלקי טינו רוסי – זמר ושחקן קולנוע צרפתי לואיג'י רוסי – מלחין איטלקי מתקופת הבארוק סלומונה רוסי – כנר ומלחין איטלקי-יהודי סרגיו רוסי – מעצב ובית אופנה-עילית לעיצוב נעלי נשים ותיקים פאולו רוסי – כדורגלן עבר איטלקי פרנצ'סקו רוסי – במאי קולנוע איטלקי קארלו רוסי – אדריכל רוסי ממוצא איטלקי תיאו רוסי – שחקן אמריקאי דה רוסי
דה רוסי

דה רוסי או די רוסי (באיטלקית: De Rossi) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... דוד די רוסי – סוחר ונוסע יהודי איטלקי לארץ ישראל דניאלה דה רוסי – כדורגלן איטלקי מיקלה דה רוסי – סייסמולוג איטלקי סולם רוסי-פורל – סולם סייסמי המודד את עוצמתה של רעידת אדמה, פותח בין היתר על ידי מיקלה דה רוסי עזריה די רוסי (עזריה מן האדומים) - מלומד, היסטוריון וחוקר יהודי-איטלקי פורשיה דה רוסי – שחקנית אוסטרלית קמילה דה רוסי – מלחינה איטלקייה מתקופת הבארוק פרופרציה דה רוסי – ציירת איטלקייה מתקופת הרנסאנס רוסי