laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלזדה קלובר

אלזדה קלובר (באנגלית: Elzada Clover;‏ 1980–1897) הייתה בוטנאית אמריקאית, ששימשה כפרופסורית באוניברסיטת מישיגן בין השנים 1960–1967. קלובר הייתה האישה הראשונה שהשלימה שייט בסירה לאורך נהר הקולורדו בגרנד קניון, והראשונה לזהות ולמיין מעל חמישים סוגי צמחים הנמצאים בו. ממצאיה של קלובר תרמו רבות לתחום הבוטניקה במאה העשרים, והוכיחו שגם נשים מסוגלות לפרוץ דרך בעולם המדע. אלזדה קלובר נולדה ב־12 בספטמבר 1897 באובורן, נברסקה. היא הייתה השביעית מתוך תשעת הילדים של מיינרד פרנץ' קלובר ושרה גייטס קלובר. לאחר מות אמה, בשנת 1913, קלובר למדה בתיכון בעיירה קרובה בשם פרו, ושם הוכשרה לעסוק בהוראה. בשנת 1917 התחילה ללמד בבית ספר קטן בעיירה תקמה. לאחר שבע שנים שבהם עבדה בנברסקה, היא עברה עם אביה לטקסס ושם המשיכה לשמש מורה. בשנת 1930, חזרה לעיירה פרו ושם נרשמה למכללה וקיבלה תואר ראשון. לאחר מכן, למדה קלובר באוניברסיטת מישיגן לתואר מוסמך ודוקטור לפילוסופיה בבוטניקה. לצורך התזה שלה, היא חקרה את הצמחים בעמק ריו גרנדה. בשנת 1935, מונתה למורה לבוטניקה באוניברסיטה בה הוסמכה לדוקטורט. בנוסף, מונתה לסגנית-משגיחה בגנים הבוטניים של האוניברסיטה. בשנת 1957 קלובר מונתה למשגיחה בתפקיד מלא בגנים הבוטניים באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1960 היא קיבלה תואר פרופסורית לבוטניקה באוניברסיטה. קלובר עזרה להקים את אוסף הקקטוסים והסוקולנטים באוניברסיטה. בתחילת שנת 1938 לקלובר היה רעיון לצאת למשלחת לגרנד קניון יחד עם ידידה, נורמן נווילס, שהוריו היו בעלי הצריף שבו גרה קלובר. קלובר הציגה את רעיונותיה לאוניברסיטת מישיגן וקיבלה מימון למשלחת, בהבטחה שהיא תביא דגימות בוטניות מהגרנד קניון שישמשו למחקר באוניברסיטה. קלובר ונווילס החליטו שהם צריכים עוד ארבעה אנשים למשלחת, לכן, קלובר הזמינה תלמיד מאוניברסיטת מישיגן, יוג'ין אטקינסון, ומורה לבוטניקה ששמה לויס ג'ותר, ונווילס הזמין צייר ששמו מר גיסבון ומודד גאולוגי ששמו דון האריס. לצורך המשלחת, נווילס והאריס בנו שלוש סירות בעבודת יד. המשלחת יצאה לדרך ב־20 ביוני 1938 מעיירה ששמה הגרין ריבר ביוטה והסתיימה ב-1 באוגוסט 1938 באגם מיד שבאריזונה. המסע ארך 43 ימים ואורכו היה יותר מ־650 מיילים (1,000 ק"מ). המשלחת חידשה הרבה דרכים מדעיות בהבנת הצומח בגרנד קניון ואספה הרבה דגימות צמחים מנהר הקולורדו. אף על פי שחשיבות הממצאים הבוטניים שנאספו במשלחת אכזב במעט את האוניברסיטה, קלובר עשתה היסטוריה בכך שהייתה לאישה הראשונה (ביחד עם לויס ג'ותר) לשוט בסירה לאורך נהר הקולורדו בגרנד קניון. במהלך השנים שאחרי המסע, הרבתה להרצות בפני אנשים על אותו שיט. קלובר כתבה שני ספרים ביחד עם לויס ג'ותר על המחקר שלהן בשנת 1938: "Floristic Studies in the Canyon of the Colorado and Tributaries" (1941) "Cacti of the canyon of the Colorado River and tributaries" (1944). קלובר נפטרה ב-2 בנובמבר 1980, בגיל 83. סיכום קורות חייה של אלזדה קלובר, University Of Michigan Library. קורות חייה של אלזדה קלובר, Global Plants. נשים במדע: אלזדה קלובר, Matthaei Botanical Gardens, Emily Welch קורות חייה של לויס ג'ותר, Arizona Archives Online ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלזדה קלובר".
פטסי אוקונל שרמן

פטסי אוקונל שרמן (באנגלית: Patsy O’Connell Sherman;‏ 15 בספטמבר 1930 - 11 בפברואר 2008) היא כימאית אמריקאית שיצרה את ה־Scotchgard, פולימר שיכול להדוף שמן ומים מבגדים ואחד מהמוצרים הנפוצים ביותר בדחיית כתמים והסרת לכלוך. היא זכתה במספר פרסים והחזיקה ב-16 פטנטים, מתוכם 13 יחד עם עמיתה, סם סמית'. נולדה כפטסי אוקונל וגדלה במיניאפוליס, מינסוטה. אביה של פטסי היה סקרן לגבי המדע והיווה דוגמה לפטסי. פטסי גדלה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר נשים לקחו על עצמן עבודות אשר נחשבו באופן מסורתי עבודות של גברים. בעקבות זאת פטסי בחרה בתחום המדע. אוקונל שרמן למדה בתיכון מיניאפוליס צפון וסיימה את לימודיה בשנת 1948. בתיכון, שרמן סירבה לקבל את תוצאות מבחן ההתאמה לבנות שטען כי הקריירה המתאימה לה ביותר היא עקרת בית. היא התעקשה שיאפשרו לה לגשת לבדיקה שניתנה לבנים, מה שהצביע על כך שהיא צריכה להיות רופאת שיניים או מדענית. בשנת 1952, הפכה לאישה הראשונה שסיימה תואר ראשון בכימיה ומתמטיקה ממכללת גוסטבוס אדולפוס בסנט פיטר, מיניאפוליס. ולאחר מכן התקבלה לעבודה ב-3M (חברת ההמצאות הגדולה בעולם) ועבדה שם במשך כל הקריירה שלה עד לפרישתה בשנת 1992. פטסי נישאה להוברט שרמן ונולדו להם שתי בנות, שרילין וונדי. בתה שרילין היא כימאית בחברה בה פטסי עבדה, 3M, ובתה השנייה וונדי היא ביולוגית בעלת חברה אופטיקה. פטסי נפטרה בשנת 2008 משבץ. אוקונל שרמן עבדה בתור כימאית מחקר ב 3M ויחד עם עמיתה סם עבדה על פרויקט צבאי. סוג הדלק החדש ששימש במטוסים נטה לפרק את קווי הדלק הישנים מגומי. המשימה שלהם הייתה לפתח סוג חדש של תרכובת גומי שיכולה לעמוד בכימיקלים הקשים בדלק הסילוני החדש. תפקידה של פטסי בפרויקט היה לעבוד על flourochemicals- התרכובות בחומר גומי סינתטי. אחר צהריים אחד, טכנאית מעבדה נשאה כוס זכוכית מלאה בתרכובת הניסוי האחרון של פטסי. הטכנאית הפילה בטעות את כוס הזכוכית, שהתנפצה והתיזה חלק מהתרכובת על נעלי הטניס הלבנות שלה. גם לאחר ניסיונות רבים פטסי ועמיתיה לא הצליחו להוריד את החומר מהנעליים. תוך זמן קצר, לנעל הטניס היה כתם לבן במקום שבו התרכובות נשפכו – באותו מקום הנעל נשארה נקייה יותר משאר חלקי הנעל ושום חומר לא הצליח לחדור. בעקבות זאת, פטסי ועמיתה סם ניגשו לנעל עם פרספקטיבה חדשה, במקום לנסות לתקן את הנעל הם ניסו ללמוד על התרכובת הפלורוכימית. לאחר שלוש שנים, פטסי וסם שיכללו את דוחה הכתמים שיצרו עבור בדי צמר וקראו לו Scotchgard™. הם לא עצרו שם והמשיכו לשכלל את נוסחת הכימיקל עד שייצרו מגוון מוצרים הניתנים לשימוש על חומרים שונים. פטסי זכתה במספר פרסים במהלך חייה האישה הראשונה שהתקבלה לאגודת קרלטון היוקרתית של 3M ב ב־1974. היכל התהילה של ממציאי מינסוטה ב־1989. היכל התהילה הלאומי של הממציאים ב־2001. פרס השירות המצטיין שלJoseph M. Biedenbach לשנת 1991 האגודה האמריקנית לחינוך הנדסי. שרמן הייתה חברה באגודה האמריקנית לכימיה במשך למעלה מ-50 שנה, היא פרשה בשנת 1992. מדיה וקבצים בנושא פטסי אוקונל שרמן בוויקישיתוף BEN COHEN, scotchgard/15596637/?refer=y&refresh=true Patsy Sherman co-invented Scotchgard, Star Tribune [https://www.msthalloffame.org/patsy_sherman.htm Patsy O'Connell Sherman: How she has transformed the scene], MST גלינדה גאלס, Patsy O’Connell Sherman, theglindafactor נטשה מוזגוביה, ג'יימס בונד לפשוטי העם: כך הפכה חברת 3Mלחברת ההמצאות הגדולות בעולם, באתר TheMarker Patsy O. Sherman, National Inventors Hall of Fame ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פטסי אוקונל שרמן".
פרנסס הארדקאסל

פרנסס הארדקאסל (באנגלית: Frances Hardcastle;‏ 13 באוגוסט 1866 – 26 בדצמבר 1941) הייתה מתמטיקאית בריטית, חברה באגודה האמריקאית למתמטיקה, שמחקריה תרמו לתורה של חבורת סימטריות נקודתית. פרנסס הארדקאסל, נולדה בשנת 1866 בצ'למספורד שבמחוז אסקס, בריטניה למשפחה של חוקרים ומדענים. אביה של אמהּ היה האסטרונום ג'ון הרשל, ושניים מארבעת אחיה עסקו במדע. את תחילת דרכה במדע התחילה הארדקאסל בגירטון קולג', קיימברידג', שם הייתה בין הנשים הראשונות אשר הורשו בשנת 1888 לצפות בהרצאות בנושאי המתמטיקה. באותה תקופה נשים הורשו רק לצפות בהרצאות ולהיבחן, אך לא לסיים את הלימודים. בשנת 1891 עברה הארדקאסל את החלקים הראשון והשני של מבחני הגמר במתמטיקה (Mathematical Tripos). ב-1893 הפליגה הארדקאסל לארצות הברית. אחרי הפוגה קצרה שבה לאנגליה, אך חזרה לאמריקה ללימודים באוניברסיטת שיקגו בזכות מלגה מיוחדת. את לימודיה המשיכה במכללת ברין מאר לנשים, פנסילבניה. המנחה שלה הייתה המתמטיקאית המובילה שרלוט סקוט. בברין מאר ערכה מחקר בתחום "חבורת סימטריות נקודתית" ועבודתה הובילה למספר מאמרים שהתפרסמו בין היתר ב-Bulletin Of The American Mathematical Society. בתקופה זו תרגמה הארדקאסל לאנגלית את עבודתו של פליקס קליין, Über Riemanns Theorie der algebraischen Functionen und ihrer Integrale. הספר יצא לאור בשנת 1893, תחת השם Riemann's theory of algebraic functions and their integrals: a supplement to the usual treatises ("התיאוריה של ריימן על הפונקציות האלגבריות והאינטגרלים שלהם – תוספת לחיבורים הרגילים"). הארדסטל התקבלה ב-1894 כחברה באגודה האמריקאית למתמטיקה, והייתה בין הנשים הראשונות שצורפו לאגודה זו. ב-1895 התקבלה ללימודי המשך לתארים מתקדמים באוניברסיטת קיימברידג' ובתוך שנים ספורות פרסמה מחקרים אחדים בנושא חבורת סימטריות נקודתית. ב-1903 קיבלה תואר באוניברסיטת לונדון, וב-1905 הוענק לה תואר מטעם טריניטי קולג', דבלין. הארדקאסל הייתה פעילה בתנועה לקידום מעמד האישה ומילאה בה תפקידי מפתח. עד 1909 שימשה כמזכירת האיחוד הלאומי למאבק למען מתן זכות בחירה לנשים (NUWSS) (אנ'). הארדקאסל כתבה מכתבים לא מעטים למערכת הטיימס הלונדוני, בהם חזרה והדגישה את החשיבות שיש לנשים בתחומים מדיניים. הארדקאסל הייתה אחת מ-156 נשים בריטיות שתמכו בפומבי במטרות הקונגרס הבינלאומי, שנערך בהאג באפריל 1915 ובו הועלו התביעות להסדרת סכסוכים בינלאומיים באמצעים אחרים מלבד מלחמה ולהענקת פתחון פה לנשים בנושאים מדיניים. פרנסס הארדקאסל מתה ב-1941 בקיימברידג'. את עזבונה והורישה לחברתה לחיים, הרופאה אתל ויליאמס (אנ'). "Observation on the modern theory of point - groups" (1897), in: American Mathematical Society Bulletin "Theorem concerning the special systems of point – groups on a particular type of base – curve" (1898), in: Proceeding of the London Mathematical Society "Present state of the theory of point – groups" (1902), in: British Association Report כתבי פרנסס הארדקאסל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) A.E.L. Davis, "Hardcastle, Frances (1866–1941)", ODNB, 2004 Frances Hardcastle - Biography, Maths History (באנגלית) Women in the American Mathematical Society before 1900, Maths History (באנגלית) Crawford, Elizab (2001). "National Union of Women's Suffrage Societies". Women's Suffrage Movement: A Reference Guide, 1866-1928. Routledge. pp. 436–442. ISBN 978-0-415-23926-4 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנסס הארדקאסל".
מיצ'יו צוג'ימורה

מיצ'יו צוג'ימורה (ביפנית: 辻村みちよ, 17 בספטמבר 1888 – 1 ביוני 1969) הייתה אגרונומית וביוכימאית יפנית שמחקריה עסקו בעיקר במרכיבים של תה ירוק. היא הייתה הראשונה שגילתה, בשיתוף עם עמיתתה למחקר סייטארו מיורה, שתה ירוק מכיל ויטמין C. היא גם הייתה האישה הראשונה ביפן שקיבלה תואר דוקטור באגרונומיה. מיצ'יו צוג'ימורה נולדה ב-1888 בעיר שנקראת כיום אוקגאווה (בעבר אוקגאווה-שוּקוּ) שבמחוז סייטמה ביפן. היא לימדה בבית הספר היסודי הגבוה ג'ינג'ו כעוזרת למורה, ולאחר מכן למדה בבית הספר הרגיל לנשים של מחוז טוקיו ובבית הספר הגבוה לנשים של העיר טוקיו. ב-1913, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר הגבוה, צוג'ימורה עבדה במשך שבע שנים כמורה במחוזות קאנאגאווה וסייטמה. לאחר מכן היא התחילה לעבוד כחוקרת. המורים של צוג'ימורה המליצו לה על האוניברסיטה האימפריאלית של הוקאידו, אך באותה התקופה מוסד זה עדיין לא קיבל נשים לתפקידי מחקר. כדי להתגבר על הבעיה היא החלה לעבוד כעוזרת ללא שכר במעבדה לתזונת מזון של המחלקה לכימיה חקלאית. במהלך עבודתה באוניברסיטה האימפריאלית של הוקאידו, צוג'ימורה התמקדה במחקר על טוואי המשי, וכעבור שנתיים, בשנת 1922, עברה לאוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו כדי להמשיך את מחקרה בביוכימיה. בשנה שלאחר מכן נשרפה המעבדה של צוג'ימורה ברעידת האדמה הגדולה של קאנטו, והיא שוב נאלצה לעבור מוסד, הפעם למכון המחקר ריקן. שם היא ניהלה מחקר תחת פרופ' אומטארו סוזוקי, אגרונום שנודע בזכות הגילוי של ויטמין B1. במחקרה המשותף עם סייטארו מיורה היא גילתה את הקיום של ויטמין C בתה הירוק, גילוי שתרם לגידול בייצוא של תה ירוק מיפן לצפון אמריקה. לאחר גילוי זה, צוג'ימורה המשיכה את מחקרה כדי לגלות מרכיבים נוספים בתה הירוק. לראשונה בשנת 1929 הצליחה צוג'ימורה לבודד ולהסיר קטכין – מרכיב מר בתוך התה ירוק. בשנה שלאחר מכן היא הסירה גם את הטאנין (עוד מרכיב מר בתה הירוק) בתצורה גבישית, וקבעה את המבנה הכימי שלו. תוצאות המחקר שלה, שעזרו להבין את היתרונות הבריאותיים של תה ירוק, ופורסמו במאמר שנקרא "על המרכיבים הכימיקליים של התה הירוק" – זיכו אותה בתואר דוקטור מהאוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו ב-1932. בכך היא הפכה לאישה הראשונה ביפן שקיבלה תואר דוקטור באגרונומיה. ב-1949 הפכה צ'וגימורה לפרופסורית באוניברסיטת אוצ'נומיזו, והייתה הדיקנית הראשונה של הפקולטה לכלכלת בית. לצד עבודתה כחוקרת, צוג'ימורה הייתה מורה מסורה שעמלה למען הלימוד של הדורות הבאים. אחרי שעזבה את אוניברסיטת אוצ'נומיזו, היא לימדה באוניברסיטה לנשים ג'יסן. בזמן שהדריכה שם, היא זכתה בפרס יפן לאגרונומיה על מחקרה בתחום התה הירוק, והפכה לחברה מדרגה רביעית במסדר הכתר היקר. מיצ'יו צוג'ימורה נפטרה ב-1 ביוני 1969 בטויוהאשי, בגיל 80. Japanese Women in Science and Engineering: History and Policy Change, Naonori Kodate and Kashiko Kodate, Routledge, 2016 "On Tea Tannin Isolated from Green Tea" Giants in History: Michiyo Tsujimura COMSOL Blog-Happy Birthday, Michiyo Tsujimura אוניברסיטת אוצ'נומיזו, Michiyo Tsujimura, Ochanomizu University Digital Archives Google Doodle on Michiyo Tsujimura: Synopsis of Michiyo Tsujimura’s Life, SA NEWS, ‏18.9.21 Michiyo Tsujimura, On Tea Tannin Isolated from Green Tea, Bulletin of the Agricultural Chemical Society of Japan 6, 1930, עמ' 70–75
פרנסס גרטרוד מקגיל

פרנסס גרטרוד מקגיל (באנגלית: Frenecs Gertrude McGill; 18 בנובמבר 1882 - 21 בינואר 1959) הייתה בקטריולוגית, קרימינולוגית ופתולוגית משפטית, נולדה במנדוסה שבמניטובה קנדה. פרנסס שימשה כפתולוגית המשפטית הראשונה של קנדה ונחשבת חלוצה בתחום. הלהט של מקגיל לפתור תעלומות פליליות זיכה אותה בכינוי הלא רשמי "שרלוק הולמס מססקצ'ואן". פרנסס גדלה בחווה בדרום מערב מניטובה ולה שלושה אחים, חלק מהמקורות מציינים כי שנת הולדתה של מקגיל היא 1877 אך רוב המקורות מעידים על כך שנולדה בשנת 1882. בשנת 1900 שני הוריה של מקגיל, הנרייטה וגמור ואדוארד מקגיל נפטרו ממחלת הטיפוס. עם סיום לימודיה בבית הספר בוויניפג שקלה קריירה בתחום המשפט אך לבסוף החליטה ללכת בעקבות אחיה הרופא ואחותה האחות, ולמדה רפואה באוניברסיטת מניטובה. על מנת לממן את לימודיה עבדה מקגיל בהוראה בתקופת הקיץ. מקגיל סיימה תואר ברפואה בשנת 1915 וקיבלה את פרס הדיקן ואת מדליית הזהב של האצ'ינסון על המעמד האקדמי הגבוה ביותר. לאחר סיום לימודיה התמחתה במשך שנה בבית החולים של ויניפג, ובתום ההתמחות שבה ללימודים והמשיכה לתואר שני במעבדה המחוזית. מקגיל התקבלה לעבוד כבקטיריולוגית במחלקת הבריאות של ססקצ'ואן ברג'ינה בשנת 1918 (באותה שנה פרצה מגפת השפעת הספרדית שהרגה בקירוב כ-50,000 קנדים). בשנת 1920 עברה מקגיל לתפקיד פתולוגית של הפרובינציה, ולאחר שנתיים מונתה למנהלת המעבדה המחוזית. במסגרת עבודתה עסקה בעיקר בחקר מקרי מוות חשודים באמצעות יישום מדע משפטי. באותו הזמן תחום זה נחשב עדיין חדש יחסית בקנדה, מקגיל כאשת מקצוע מוסמכת נאלצה ואף הצליחה להימנע מהמכשולים שניצבו בפניה על עצם היותה אישה המתעסקת בתחומים מדעיים שלרוב נשלטים על ידי גברים. מקגיל נאלצה להוכיח את עצמה בפני כוח השיטור הלאומי והפדרלי של קנדה (ה-RCMP) שלכאורה לא רצו לקבל אישה פתולוגית. מכיוון שה-RCMP לא הקים את המעבדה המשפטית הראשונה שלו עד לשנת 1937, מקגיל נדרשה לבצע את הנתיחות ואת שימור הראיות הקשורים לכוחות המשטרה, ברחבי ססקצ'ואן. החקירות חייבו אותה לעבור ממקום למקום בזמנים קצרים, לנסוע מרחקים עצומים, לעיתים גם בתנאי מזג אוויר קיצוניים. במהלך עבודתה מקגיל התגלתה כאדם חזק, שמסירותה וכוחה מוקדשים לעבודתה. כמו כן יכולותיה לבצע חקירות מבעיתות ללא היסוס הרשימו רבות את עמיתיה לעבודה, הגברים. בשנת 1942 פרשה מקגיל מעבודתה במעבדה המחוזית במטרה לנסות להיכנס לעבודה במעבדה פרטית המתמחה במחלות עור ואלרגיות, אך מצאה עצמה חוזרת לעבוד עבור המעבדה של ה־RCMP, זאת משום שבשנת 1943 מנהל המעבדה לזיהוי פלילי של ה-RCMP ברג'יניה נהרג בהתרסקות מסוק ומקגיל נקראה לשמש כמחליפתו. בתפקידה כמנהלת המעבדה המשיכה מקגיל לנהל חקירות ברחבי ססקצ'ואן. בנוסף היא הרצתה והכשירה שוטרים ובלשים בפסיקה רפואית, פתולוגיה וטוקסיקולוגיה. היא לימדה תלמידים כיצד לקרוא זירות פשע, ולאסוף ולשמור ראיות. היא הדגישה רבות לתלמידיה את החשיבות של חשיבה ביקורתית בעת בחינת זירת פשע. בנחישותה לחשוף את האמת ואת כלל העובדות של כל מקרה, תפקדה מקגיל גם כחוקרת רפואית וגם כבלשית משטרה. מדיה וקבצים בנושא פרנסס גרטרוד מקגיל בוויקישיתוף Susanna McLeod, Canada's 'Sherlock Holmes of Forensic Science', ‏Published Apr 23, 2013 Frances Gertrude McGill, www.thecanadianencyclopedia.ca (באנגלית) RCMP Heritage Centre | BLOG: CANADA’S FIRST FORENSIC PATHOLOGIST HELPED RCMP SOLVE CRIMES, rcmphc.com ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנסס גרטרוד מקגיל".
ורה פדייבה

ורה ניקולאבנה פדייבה (ברוסית: Вера Николаевна Фаддеева;‏ 1906 – 1983) הייתה מתמטיקאית סובייטית שעבדה בין השנים 1930 עד 1980 ועסקה במתמטיקה ליניארית. פרסמה עבודות רבות בסביבות שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 וזכתה במספר פרסים מדעיים. לאורך השנים פרסמה מאמרים רבים גם ביחד עם בעלה, דימיטרי קונסטנטינוביץ' פדייב. פדייבה נחשבת למתמטיקאית חשובה שרעיונותיה משמשים בסיס למתמטיקה בימינו. בשנת 1927, בגיל 21, התקבלה לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה במוסד הפדגוגי בלנינגרד, אך שנה לאחר מכן עברה לאוניברסיטת לנינגראד וסיימה את לימודיה שם בשנת 1930 בהיותה בת 24. בין השנים 1930-1934 עבדה במועצה למידות ומשקולות בלנינגראד, כשבמקביל בין השנים 1933 ל-1934 עבדה כחוקרת במכון לסייסמולוגיה של האקדמיה למדע בברית המועצות, בלנינגראד. בשנת 1935 החלה מחקר במכון להנדסה בלנינגראד שם חקרה במשך שלוש שנים. בשנת 1942 מונתה כחוקרת זוטרה במכון סקלטוב למתמטיקה, שם עבדה לאורך שאר הקריירה שלה. מיד לאחר התחלת עבודה במכון, באותה שנה, נאלצו ורה ומשפחתה לברוח מהעיר בזמן הפלישה של גרמניה הנאצית ללנינגראד. פדייבה ומשפחתה גרו בעיר קאזאן במשך כשנתיים, ואחריהן שבו לביתם. בשנת 1949, פרסמה שניים מהמאמרים החשובים ביותר שלה: " The method of lines applied to some boundary problems" ו-" On fundamental functions of the operator X". מחקרים אלו דנים בבעיות בתחום המתמטיקה הליניארית, ומסקנותיהם מיושמים עד היום בתחום זה. בשנת 1951, בגיל 45, מונתה לראש מעבדה חישובית במכון סקלטוב, תפקיד שהחזיקה עד סוף שנות עבודתה. פדייבה המשיכה לעבוד עם בעלה במכון ולחקור פונקציות מתמטיאות ומשוואות. בשנת 1980 הכינה את המחקר האחרון שלה שעסק באלגברה ליניארית בנוסחאות מחשב, אך לא הספיקה לערוך את החישובים והמאמר פורסם בשנת 1984. לאורך הקריירה שלה פרסה פדייבה למעלה מ־40 מאמרים לבדה וכ20 מאמרים ביחד עם בעלה. ורה פדייבה נפטרה 15 באפריל 1983, בהיותה בת 76. פדייבה נולדה ב־20 בספטמבר 1906 למתמטיקאי ניקולאי זמיאטין, בעיר טמבוב באימפריה הרוסית (כיום רוסיה). היא התחנתה בגיל 24 עם המתמטיקאי דימיטרי פדייב, ונולדו להם שלושה ילדים, בהם לדוויג פדייב, שגדל להיות מתמטיקאי ואסטרופיזיקאי פורץ דרך. בשנת 1950 פדייבה הוציאה לאור ספר ביחד עם הקולגה שלה, מארק גביורין, והיה הכתב המפורסם ביותר שלה: שיטות חישוביות של אלגברה ליניארית (Computational methods of linear algebra). הספר, שהיה הראשון מסוגו בתחום, תיאר את האלגברה הליניארית, הציע פטרונות לפטירת משוואות ליניאריות והסביר את החישוב של השורש הריבועי. בשנת 1959 תורגם ספרה של פדייבה למספר שפות ותפס תאוצה והפשעה רבה במערב ובשנת 1960 הורכב ונכתב מחדש, בשנה זו זכתה ורה בפרס המדיני של ברית המועצות למדע על הספר. 3 שנים לאחר מכן פורסם הספר המחודש באנגלית. ורה פדייבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) The method of lines applied to some boundary problems (1949) On fundamental functions of the operator X (1949) Computational methods of linear algebra (1950) ביוגרפיה של ורה פדייבה, באתר MacTutor (באנגלית) ורה פדייבה, באתר MacTutor (באנגלית) Vera Nikolaevna Faddeeva - Biography, Maths History (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ורה פדייבה".
ברברה אסקינס

ברברה ס. אסקינס (באנגלית: Barbara S. Askins) היא כימאית אמריקאית. היא נולדה בשנת 1939 ופעלה בארצות הברית. אסקינס גילתה דרך לשיפור איכות תמונות באמצעות שימוש בחומרים רדיואקטיביים. בשנת 1978 היא קיבלה את פרס "National Inventor of The Year" (בארצות הברית) מטעם "The Association of Inventions and Innovations" על תגלית זו.. ברברה אסקינס נולדה בבלפסט, טנסי. היא התחילה את הקריירה שלה כמורה. לאחר מכן, המשיכה ללימודי תואר ראשון ושני בכימיה. בשנת 1975, לאחר שסיימה את לימודיה, אסקינס החלה לעבוד במרכז טיסות החלל מרשל (Marshall Space Flight Center) שנמצא באלבמה. על תגליותיה במרכז טיסות החלל מרשל היא כתבה פטנט עליו הייתה כתובה כממציאה היחידה. בנוסף, אסקינס פרסמה מאמר על תגליותיה בשם "Photographic Image Intensification by Autoradiography". אסקינס נישאה לרוברט א. אסקינס (באנגלית: Robert E. Askins), שגם הוא כימאי. יש להם שני ילדים, ביתה, שגילה כ-63, ובנה הקטן ממנה בשנתיים. כשלאסקינס נולדו ילדיה, היא חיכתה עד שיהיו בבית הספר לפני שחזרה ללמוד את תאריה. כאישה בתחום המדעי, שנשלט על ידי גברים בתקופה, אסקינס זכתה לזלזול בתחילת דרכה. זלזול זה אף הוגבר מכיוון שהייתה נשואה עם ילדים, ובכל זאת למדה ועבדה. אך הסטיגמות לא הפריעו לאסקינס להשאיר את החותם שלה בהיסטוריה, ובשנת 1978, היא הפכה לאישה הראשונה שזכתה בתואר "National Inventor of The Year" והייתה הממציאה היחידה שרשומה על הפטנט. היא המשיכה לעבוד בנאס"א גם לאחר זכייתה, ושימשה כמודל לחיקוי למדענים ומדעניות רבים. בנאס"א, אסקינס התבקשה למצוא דרך לשפר את איכות תמונות פילם אסטרונומיות וגאוגרפיות. תהליך הצילום מן החלל לוקח זמן רב, ופעמים רבות מתגלה לבסוף כי איכות התמונות המצולמות לא טובה מספיק לשימוש. כמובן, גם במידה והתמונות טובות לשימוש, ניתן ללמוד הרבה משיפורן. אסקינס צלחה במשימה. באמצעות שימוש בחומרים רדיואקטיביים וחשיפה לקרינה, ניתן ליצור הדפס נוסף של התמונה שנקרא אוטורדיוגרף. אוטורדיוגרף זה יהיה בעל ניגודיות טובה יותר, צפיפות משופרת (צפיפות תמונה משמעותה הכהות של התמונה, הצפיפות מושפעת מחשיפה לשמש), ובכך ליצור תמונה בעלת פרטים יותר ברורים – איכותית יותר. אמנם המצאתה נועדה לשיפור איכות תמונות גאוגרפיות ואסטרונומיות, אך היא תרמה בהרבה יותר מתחום חקר החלל. השתמשו בשיטתה על מנת לשפר איכות של תמונות X-ray, ובכך לחשוף אנשים לפחות קרינה, ולתת אבחונים יותר טובים. אסקינס הצליחה אף לשפר איכות תמונות X-ray שהיו 96% תת-חשופות. בנוסף שיטתה עזרה בשיפור תמונות שאינן מקצועיות, למשל תמונות ישנות ולא ברורות. היא אף הצליחה ליצור אוטורדיוגרף ברור יותר של תמונות בנות 70. מדיה וקבצים בנושא ברברה אסקינס בוויקישיתוף ברברה אסקינס, באתר Justia Barbara Askins | Lemelson, lemelson.mit.edu Barbara S. Askins, Photographic image intensification by autoradiography, Applied Optics 15, 1976-11-01, עמ' 2860–2865 doi: 10.1364/AO.15.002860 "Patents". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1979-01-27. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-12-31. R. S. Staff, Barbara Askins, Physical Chemist & First Woman ‘National Inventor of the Year’, Rediscover STEAM, ‏2022-06-25 (באנגלית) STEAM in History: Barbara Askins, PCS Edventures (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברברה אסקינס".
מבצר דימדים

מבצר דִימְדִים (בכורדית: قەڵای دمدم, בפרסית: قلعه دمدم, תעתיק עברי: קָלְעָת דִימְדִים) היא טירה עתיקה, שהייתה על תל בשם דימדים, באיראן, בפרובינציית מערב אזרבייג'ן, ממערב לימת אורמיה, בגובה של כ-2,000 מ' מעל פני הים. בשנת 1609, השליט הכורדי של האזור, האמיר-חאן לפזרין ביקש לשמור על עצמאותו, לנוכח חדירה עות'מאנית וספאווית לאזור ולכן בנה מחדש את המבצר ההרוס על תל דימדים. בניית המבצר נחשבה למהלך מאיים מול השלטונות הספאווים, מה עוד שכורדים רבים, מאזורים שונים, התאספו סביב המבצר. לאחר מצור ארוך ועקוב מדם המבצר נכבש, כל המגנים ובכללם גם האמיר הכורדי - נטבחו. בנוסף, שאה עבאס הורה על טבח כללי באזורי אורמיה ומהאבאד. שרידי הכורדים גורשו לח'וראסאן ובמקומם יושבו טורקים בני שבט אפשר. היסטוריונים פרסיים טענו שהקרב התרחש כתוצאה ממרד או בגידה כורדית. בפולקלור הכורדי מסופר ונכתב רבות על גבורתם של אנשי המבצר והאמיר הכורדי. התיאור הספרותי הקדום ביותר מיוחס למשורר פָקִיה טֶירָאן (אנ') (1590–1660). במאה העשרים נכתבו שני ספרים על בסיס הסיפור: הסופר הכורדי-ארמני עָרבּ שֶמוֹ (ער') כתב בשנת 1966 רומן בשם "קלעת דימדים" והסופר הכורדי יאן דוסט (אנ') כתב גם הוא אפוס פיוטי שהתפרסם בכורדיסטן, בטורקיה ובגרמניה. יש דיאלקטים שבהם שם המבצר נהגה: דֻמדֻם Encyclopaedia Iranica Foundation, Welcome to Encyclopaedia Iranica, iranicaonline.org (באנגלית) Welatê Me - ملحمة قلعة دمدم: حكاية الأمير ذو الكف الذهب والحسناء كولبهار, www.welateme.net DIMDIM, web.archive.org, ‏2008-10-11 عرب شمو, المعرفة (בערבית) Jan Dost, Kela Dimdimê, Melsa Yayınları, 1991. (בטורקית)