laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הארמייה השלישית (מצרים)

ארמיית השדה השלישית (בערבית: الجيش الثالث الميداني) היא ארמייה של צבא מצרים שהוקמה ב-1968 ומפקדתה נמצאת בסואץ. החל מ-31 בינואר 2015 הארמייה משויכת לפיקוד המאוחד לאזור שממזרח לתעלת סואץ, שהוקם בתאריך זה. מפקדה הקודם של הארמייה השלישית, אוסאמה עסכר, מונה למפקד הפיקוד המאוחד. למפקד הארמייה השלישית מונה מוחמד עבדולה. מפקד הארמייה - לִוַאא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל מפקד מטה הארמייה - מייג'ור ג'נרל מוסטפא שאהין מפקד הארטילריה הארמיונית - מייג'ור ג'נרל מוניר שאש יחידות הארמייה: דיוויזיית החי"ר השביעית, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד בדאווי סעיד אחמד, יועדה לחצות את התעלה מדרום לאגמים המרים ולתקוף בכיוון מעבר הגידי. הדיוויזיה כללה שלוש חטיבות: חטיבת חי"ר 11 חטיבה חי"ר 12 חטיבה ממוכנת 8 דיוויזיית חי"ר 19, בפיקוד בריגדיר גנרל יוסוף עפיפי מוחמד, יועדה לחצות את התעלה מצפון לעיר סואץ (ליד מעוז "מפצח") ולתקוף בכיוון מעבר המיתלה. הדיוויזיה כללה שלוש חטיבות: חטיבת חי"ר 5 חטיבת חי"ר 7 חטיבה ממוכנת 2 דיוויזיה ממוכנת 6, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבול פתח מוהרם, כללה שלוש חטיבות: חטיבת שריון 22 חטיבה ממוכנת 113 חטיבה ממוכנת 1 (פעלה כחטיבה עצמאית) דיוויזיית שריון 4, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבד אל-עזיז קביל, יועדה לתקוף בצפון גזרת הארמייה, לחצות את התעלה מדרום לאגמים המרים ולתקוף מצפון לג'בל אום-מחצה לכיוון רפידים. הדיוויזיה כללה שלוש חטיבות: חטיבת שריון 2 חטיבת שריון 3 (צורפה לדיוויזיית חי"ר 19) חטיבה ממוכנת 6 חטיבה עצמאית אמפיבית 130, בפיקוד עקיד (קולונל) מחמוד שועייב, התארגנה ערב המלחמה באזור שלופה שליד כברית. חטיבה עצמאית משוריינת 25, בפיקוד קולונל חלמי בדאווי (צורפה לדיוויזיה 7) כחלק ממבצע בדר שפתח את מלחמת יום הכיפורים בזירת הדרום, הייתה הארמייה השלישית אחראית בצבא המצרי על חלקה הדרומי של חזית תעלת סואץ: ממפרץ סואץ ועד החלק הצפוני של האגם המר הגדול (על החלק הצפוני בחזית הייתה אחראית הארמייה השנייה). במהלך המבצע צלחו יחידות של הארמייה את תעלת סואץ והשתלטו על חלקו הדרומי של קו בר-לב. לקראת סיום המלחמה, בימים 24-22 באוקטובר 1973, כיתרו כוחות צה"ל את הארמייה השלישית בשטח שזו כבשה ממזרח לתעלת סואץ, לאחר שאוגדה 162 הצליחה להשתלט על המרחב שממערב לתעלת סואץ עד לנמל עדביה. כיתור הכוח המצרי, שנותר עם מזון ומים לארבעה ימים בלבד, הביא למתיחות גבוהה ביותר בין ארצות הברית וברית המועצות. לחצה של ארצות הברית על ישראל לאפשר מעבר מים ומזון לארמייה הנצורה הוביל בהמשך להתקרבות מדינית בין מצרים וארצות הברית. מבצע בדר הקרב עם חטיבה 130 ביומה הראשון של המלחמה קרב השריון ב-14 באוקטובר, ובתוכו, קרב ואדי מבעוק. המארב לחטיבה 25 המצרית כיתור הארמייה השלישית של מצרים קרב העיר סואץ לואא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל, מפקד הארמייה השלישית, פיתוח ההתקפה לעבר המעברים ההרריים, עמ' 222-216 (תרגום: פסח מלובני) לואא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל, פקודת היום של מפקד הארמייה השלישית, 6 באוקטובר 1973 מתוך הספר זאב שיף, רעידת אדמה באוקטובר, הוצאת זמורה ביתן, 1974 באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים דני אשר, ‏חטיבת הנחתים האמפיבית המצרית 130 במלחמת יום הכיפורים – כוח משפיע או אפיזודה, שריון 41, באתר "יד לשריון" דני אשר, השריון המצרי לקראת מלחמת יום-הכיפורים - חולשותיו ותחליפיו, שריון 19, באתר יד לשריון דו"ח מעוז "מפצח", עמ' 2, באתר חטיבה 14, 9 בדצמבר 2012
הפועל בני נצרת

הפועל בני נצרת (בערבית: شباب الناصرة) הייתה קבוצת כדורגל, ששיחקה בשיאה בליגה א', כאשר זו הייתה הליגה השנייה בישראל בשנות השישים ושנות השבעים. הקבוצה התפרקה בסיום עונת הכדורגל 2014/2015. טרם הקמת המדינה שיחקה בעיר יפו קבוצה ששמה "שבאב אל-עראב" (הנוער הערבי) שמגרשה הביתי היה אצטדיון באסה, ששימש גם את הקבוצה של המשטרה הבריטית שנהפך לימים לאצטדיון בלומפילד. במלחמת העצמאות חדלה קבוצת "שבאב אל-עראב" מלפעול ושחקניה ברחו לצפון הארץ והשתקעו באזור נצרת. אלו היוו את השלד לקבוצה שעליו תוקם לימים בני נצרת. קבוצת "הפועל בני נצרת" נוסדה בשנת 1959 ושיחקה תחילה בליגה ג' שהייתה אז הליגה הרביעית בחשיבותה בישראל. היא העפילה לליגה ב' בשנת 1963 וכעבור שנה העפילה בני נצרת לליגה א' אז הליגה השנייה בחשיבותה, והשלימה עלייה של שתי ליגות בשנתיים. בני נצרת הפכה לקבוצה השנייה במגזר הערבי, שהעפילה לליגת המשנה בישראל, והראשונה מאז קבוצת "אחווה נוצרית חיפה", ששיחקה בליגה השנייה מהקמת המדינה ועד אמצע שנות החמישים. בני נצרת שיחקה בליגה השנייה בין השנים 1965–1976, ומיקום השיא שלה היה המקום העשירי בעונת 1969/1970 והמקום התשיעי בעונת 1970/1971. באותה תקופה הייתה הפועל בני נצרת הקבוצה הבכירה של העיר נצרת, ומכבי אחי נצרת הייתה הקבוצה הקטנה יותר. בסיום עונת 1975/1976 ירדה הקבוצה ליגה מליגה א' צפון. בסיום אותה עונה הוקמה הליגה הארצית, אליה העפילו הקבוצות שסיימו במקומות 2-5 בליגה א' דרום וצפון. בני נצרת סיימה במקום ה-10 בליגה א' שהפכה לליגה השלישית בסיום אותה עונה, ולמעשה נשרה לליגה השלישית בישראל. בהמשך בסיום עונת 1977/1978 נשרה בני נצרת לליגה ב' (הליגה הרביעית), אך חזרה לליגה א' כעבור עונה אחת, ושיחקה במסגרתה עוד 6 עונות ברציפות, כאשר בסיום עונת 1984/1985 נשרה שוב לליגה ב'. בהמשך הקבוצה חזרה לליגה א' בסיום עונת 1986/1987 אחרי ניצחון במשחק הכרעה על מכבי עכו, וזאת לאחר ששתי הקבוצות סיימו את טבלת ליגה ב' עם אותו מספר נקודות - מה שהצריך משחק מכריע נוסף במגרש נייטרלי. בסיום עונת 1989/1990 נשרה הפועל בני נצרת שוב לליגה ב' אחרי תיקו 2-2 במחזור הסיום מול הפועל עכו. באותה העונה הקבוצה הייתה תלויה רק בעצמה, וניצחון היה משאיר את הקבוצה בליגה א', אך היא סיימה בתיקו בלבד. הקבוצה הייתה קרובה לחזור לליגה א' בסיום עונת 1995/1996, אך נוצחה במשחק הכרעה על ההעפלה לליגה א' בידי הפועל כרמיאל, לאחר שהשתיים סיימו עם מספר נקודות זהה. היא המשיכה לשחק בליגה ב' עד עונת 2003/2004 בסיומה נשרה חזרה לליגה ג'. בסיום עונת 2014/2015 התפרקה הקבוצה לאחר עונת שפל, בה היא סיימה עם נקודה אחת בלבד (אחרי הפחתת 3 נקודות ליגה) וניצחון ליגה אחד בלבד. עזמי נסאר גיל סאבו אליקו לוי סעיד קזמוז אבי גץ אריק שמואלי קלוד דהאן עמי אזולאי אליאס פראג' יוסי ציצושוולי עמוד הקבוצה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל "אצטדיון בלומפילד". מנהלת הליגות לכדורגל. אורכב מ-המקור ב-2018-08-25. נבדק ב-2018-08-25.
טקס פרסי אופיר לשנת 2010

טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-21 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-21 בספטמבר 2010 בתיאטרון ירושלים, ירושלים. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. את רשימת המועמדים הוביל הסרט "הדקדוק הפנימי" עם 13 מועמדויות, אחריו הסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" עם 8 מועמדויות. פרס על מפעל חיים הוענק לזאב רווח. מקור: פרסי אופיר 2010: לייב בלוג | סינמסקופ קולנוע - פורסמו המועמדים לפרסי אופיר, באתר www.habama.co.il המועמדים לפרסי אופיר 2010, באתר www.fisheye.co.il
שארל פרדינן, דוכס ברי

שארל פרדינן, דוכס ברי (בצרפתית: Charles Ferdinand, duc d’Berry;‏ 24 בינואר 1778 – 14 בפברואר 1820), היה בנו השני של שארל העשירי, מלך צרפת, ואביו של אנרי החמישי, מלך צרפת. שארל פרדינן נולד בוורסאי ב-24 בינואר 1778, כבנו השני של שארל פיליפ, אחיו הצעיר של מלך צרפת לואי השישה עשר. אמו הייתה מריה תרזה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד ומלכת סרדיניה, ובתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה, המלכה הרעיה של ספרד. בשנת 1792, התגייס שארל פרדינן לצבא המהגרים של בן דודו, לואי ז'וזף, נסיך קונדה. ביוני 1795, דודו, רוזן פרובאנס הכריז על עצמו כמלך, תחת השם לואי השמונה עשר. בתחילת 1797, עבר שארל פרדינן לדוכסות בראונשווייג בתקווה להצטרף לצבא האוסטרי. לאחר תבוסת אוסטריה, נאלץ שארל פרדינן לברוח, והם מצאו מקלט במיטאו, קורלנד, תחת חסותו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1801 עבר שארל פרדינן לבריטניה, שם התגורר במהלך 13 השנים הבאות, ואף קיים שם יחסים עם איימי בראון פרימן. בשנת 1814 חזר שארל פרדינן לצרפת, יחד עם דודו לואי השמונה עשר, מלך צרפת ושאר משפחתו. שארל פרדינן מונה למפקד הצבא, אולם לא הצליח לשמור על נאמנות חייליו, וכשחזר נפוליאון לצרפת, עזבו אותו חייליו והצטרפו לנפוליאון. בשנת 1816 התחתן שארל פרדינן עם מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אך שניים מתו בינקותם. ב-13 בפברואר 1820 נדקר שארל פרדינן על ידי מתנקש ביציאתו מבית האופרה, ומת למחרת. כעבור 7 חודשים נולד בנו הרביעי אנרי, רוזן שאמבור, הידוע גם בשם אנרי החמישי, מלך צרפת. בשנת 1816 התחתן שארל פרדינן עם מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 4 ילדים: לואיז אליזבת (1817) לואי (1818) לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה (1819–1864) אנרי, רוזן שאמבור (1820–1883) בנוסף נולדו לשארל פרדינן תשעה ילדים נוספים מחוץ לנישואין, מנשים שונות. ארבעה מילדיו, ביניהם רוזן שאמבור, נולדו לאחר מותו. מדיה וקבצים בנושא שארל פרדינן, דוכס ברי בוויקישיתוף שארל פרדינן, דוכס ברי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שארל פרדינן, דוכס ברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קליאנדרידאס

קליאנדרידאס (ביוונית עתיקה: Κλεανδρίδας; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני שפעל במהלך המלחמה הפלופונסית הראשונה. אביו של המצביא גיליפוס. במהלך המלחמה הפלופונסית הראשונה, קליאנדרידאס מונה לראש מטהו של המלך הצעיר פלייסטואנאקס. בשנת 445 לפנה"ס יצאו קליאנדרידאס ופלייסטואנאקס בראש כוח צבאי גדול אל אטיקה במטרה לכבוש את אתונה. שליט אתונה, פריקלס, דיכא אז מרידה באובויה, ונראה היה שגורלה של אתונה נחרץ. הם כבשו את אלווסיס וטריה, אלא שלמרבה ההפתעה לא התקדמו מעבר לכך, ופלייסטואנאקס הורה לפזר את הצבא. עובדה זו, גרמה לכך שפריקלס יכל להמשיך ולדכא את המרד בנחת. הצעד לא התקבל בעין יפה בספרטה. על פלייסטואנאקס הוטל עונש כסף כבד, שאותו לא הצליח לפרוע, ועל כן יצא לגלות. קליאנדרידאס נידון למוות שלא בפניו, ונמלט גם כן מהעיר. עצירתם הפתאומית של הספרטנים בשערי אתונה, לא ברורה עד ימינו. ההיסטוריון פלוטרכוס טוען שפריקלס שיחד את קליאנדרידאס כדי שישכנע את פלייסטואנאקס לסגת. טענה זו מביא גם ההיסטוריון הקדום יותר תוקידידס, אשר מייחס את קבלת השוחד לפלייסטואנאקס בלי להזכיר את קליאנדרידאס. בהנחה שטענות אלו נכונות, הרי שהדבר מתיישב עם העובדה שבסוף אותה שנה ביקש פריקלס להוציא 10 טלנטים מאוצר המדינה "להוצאה נחוצה", בלי לפרט באיזו הוצאה מדובר. עם זאת, מרבית החוקרים כיום סוברים שמדובר בשמועות, שאין בהן כדי להסביר את הפרשה. ייתכן שפלייסטואנאקס פשוט לא היה להוט למלחמה, ופריקלס הציע תנאים טובים לשלום. קליאנדרידאס חי מאז בגלות באיטליה. בנו, גיליפוס, קיבל רשות לחזור לספרטה ככל הנראה רק לאחר מותו של קליאנדרידאס. גיליפוס הוביל את הצבא הספרטני במהלך מסע המלחמה האתונאי לסיציליה, אולם מאוחר יותר הואשם בקבלת שוחד ונאלץ גם כן להימלט מהעיר. משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1984. עמ' 305. פלוטרכוס, חיי פריקלס, 22. תוקידידס, ספר שני, 21. א. ר. ברן, פריקלס ואתונה, הוצאת הדר, 1982. עמ' 107. המילים "להוצאה נחוצה", הפכו מיני אז לבדיחה פופולרית באתונה. ביוגרפיה של גיליפוס, באתר ליוויוס
סטיבן פורד

סטיבן פורד (באנגלית: Steven Meigs Ford; נולד ב-19 במאי 1956) הוא שחקן אמריקאי, בנו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'רלד פורד. פורד נולד במישיגן לג'רלד ובטי פורד, הוא למד ניהול באוניברסיטת המדינה של יוטה ומדעי החיות באוניברסיטה בקליפורניה. [דרוש מקור] הוא לוהק בתחילה לסרט גריז שיצא לאקרנים ב-1978, אך לאחר מכן הוחלף בשחקן לורנצו לאמאס. ב-1981 הוא הצטרף לצוות הסדרה צעירים חסרי מנוח בתפקיד החוקר הפרטי אנדי ריצ'רד. הוא שיחק בסרטים הבריחה מניו יורק, ארמגדון, כשהארי פגש את סאלי..., גברים בחלל, נגד החוק, היט ורובוטריקים. מ-1992 עד 1993 הוא הנחה את הסדרה "שירות חשאי". פורד חבר בדירקטוריון קרן ג'רלד פורד. מדיה וקבצים בנושא סטיבן פורד בוויקישיתוף סטיבן פורד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיבן פורד, באתר AllMovie (באנגלית) סטיבן פורד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מוסטפא דואן

מוסטפא דואן (בטורקית: Mustafa Doğan, נולד ב-1 בינואר 1976 באספרטה שבטורקיה) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי ששיחק בעמדת הבלם. את מרבית הקריירה העביר דואן בבאייר אורדינגן, פנרבחצ'ה ובשיקטש. דואן ערך שתי הופעות בנבחרת גרמניה. דואן נולד בטורקיה, ובנעוריו היגר לגרמניה, ושיחק כילד במועדון אסברג הגרמני. בשנת 1989, כאשר היה בן 13, החל דואן לשחק בבאייר אורדינגן, מועדון מצליח בגרמניה באותם ימים. בעונת 1993/94 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אורדינגן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, וערך שתי הופעות בעונה זו, בה העפילה הקבוצה לבונדסליגה. גם בעונת 1994/95 מיעט דואן לשחק, אך הפך לשחקן משמעותי בעונת 1995/96, בה שיתף פעולה בהגנה עם השוער ברנד דרהר ושחקני השדה יאן היינצה, שטפן פסלאק והלמוט ראנר. בתום אותה עונה, נשרה אורדינגן בחזרה לבונדסליגה השנייה, ודואן עזב את המועדון וחתם בפנרבחצ'ה הטורקית. דואן הפך עם הגעתו לפנרבחצ'ה לשחקן מפתח בהגנת הקבוצה, שכללה אז את השוער רושטו רצ'בר ואת שחקני השדה יס הוג, אוצ'ה אוקצ'וקוו וקמלטין שנטורק. פנרבחצ'ה בתקופת דואן הייתה קבוצת צמרת ובשש העונות הראשונות שלו בקבוצה לא ירדה מהמקום הרביעי, אך מיעטה לזכות בתארים מקומיים. דואן זכה באליפות אחת בשנת 2001 בה שיתף פעולה בהגנה בעיקר עם זוראן מירקוביץ' היוגוסלבי. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה, פחתה כמות ההופעות של דואן. בקיץ 2003, לאחר עונת שפל בה פנרבחצ'ה סיימה שישית, עזב דואן את המועדון לאחר שצבר 165 הופעות ליגה בהן הבקיע שער אחד, וחתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה. דואן שיחק עונה אחת בקלן, בה ערך 25 הופעות והבקיע שער אחד בניצחון 1-0 על פרייבורג, אך הקבוצה סיימה במקום האחרון ונשרה אל הבונדסליגה השנייה. בקיץ 2004, לאחר עונה אחת בקלן, חזר דואן לטורקיה וחתם בבשיקטש, יריבה מושבעת של קבוצתו לשעבר פנרבחצ'ה. דואן שיחק שלוש עונות בבשיקטש, אך ערך הופעות מעטות בגין סדרה של פציעות שגרמו לו להיעדר לתקופות ארוכות. למרות זאת, זכה דואן פעמיים ברצף בגביע הטורקי. בעונת 2005/06 לאחר ניצחון 2-3 בגמר על פנרבחצ'ה, ובעונת 2006/07 לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קייסריספור. בתום עונה זו, פרש דואן ממשחק פעיל בגיל 31 בלבד, בגין ריבוי הפציעות. דואן שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה וערך מספר הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 1999 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-0 לנבחרת ארצות הברית במחזור האחרון בשלב הבתים של גביע הקונפדרציות 1999, שבסיומו הודחה גרמניה מהטורניר. שלושה חודשים מאוחר יותר, ערך דואן את הופעתו השנייה והאחרונה, בתיקו 0-0 מול נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות יורו 2000. דואן היה יכול לבחור אם לייצג את טורקיה בה נולד, או את גרמניה בה גדל, ובחר לבסוף לייצג את גרמניה. לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל דואן לעבוד כפרשן כדורגל בטלוויזיה הטורקית. עם פנרבחצ'ה: אליפות ליגת העל הטורקית: 2000/01 עם בשיקטש: הגביע הטורקי: 2005/06, 2006/07 הסופר קאפ הטורקי: 2006 מדיה וקבצים בנושא מוסטפא דואן בוויקישיתוף מוסטפא דואן, באתר Transfermarkt מוסטפא דואן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מוסטפא דואן, באתר WorldFootball.net מוסטפא דואן, באתר National Football Teams מוסטפא דואן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
יאנג קיונג ג'ונג

יפן זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא יאנג. יאנג קיונג-ג'ונג (הנגול: 양경종; ‏3 במרץ 1920 – 7 באפריל 1992) היה חייל קוריאני שלחם במסגרת הצבא היפני הקיסרי, הצבא האדום הסובייטי ולבסוף במסגרת הורמאכט הגרמני בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1938, בהיותו בן 18, גויס יאנג בכפייה לארמיית "גואן דונג" של הצבא היפני הקיסרי, שפעלה במנצ'וריה. כעבור שנה, נפל בשבי הצבא האדום ונשלח למחנה עבודה, לאחר שלחם במסגרת קרב חלקין גול. לאחר שלוש שנים בשבי הסובייטי ובשל מחסור בלוחמים, גויס יאנג בשנת 1942 לשורות הצבא האדום, יחד עם אלפי אסירים אחרים. בתחילת שנת 1943, נפל בשבי הצבא הגרמני, במסגרת הקרב על העיר חרקוב שבאוקראינה. בשנת 1944, נשלח במסגרת הצבא הגרמני לשירות בגדודי העבודה אוסטבטליון (אנ'), שתפקידם היה, בין השאר, לסייע בחיזוק החומה האטלנטית בבסיסו של חצי האי קוטנטן. לאחר פלישת בעלות הברית לנורמנדי ביוני 1944, נתפס יאנג על ידי כוחות מהצבא האמריקאי, שבתחילה העריכו כי מדובר בחייל יפני, אך בהמשך התברר כי מקורו בקוריאה. יאנג הועבר לתקופה קצרה למחנה שבויים בבריטניה ובהמשך עבר לאילינוי שבארצות הברית בה השתקע עד מותו באפריל 1992. בדצמבר 2011, יצא בקוריאה הדרומית סרט מלחמה בשם "בדרכי שלי" בהשראת סיפורו של יאנג. יאנג קיונג ג'ונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, הוצאת ידיעות אחרונות, עמ' 15 Antony Beevor, The soldier forced to fight for three sides in WW2, DailyMail, June 2, 2012 LIZ K-POPPED, MY WAY INSPIRED BY WORLD WAR II PHOTO, K-popped, April 7, 2012
פועל פריק

פועל פריק הוא פועל המורכב מפועל מרכזי וממילית פריקה. בכמה מבני משפט הפועל המרכזי והמילית מופיעים יחדיו, במילה אחת, בעוד במקרים אחרים הם באים כל אחד במקום אחר במשפט. המילית בפועל פריק אינה זהה לתחילית, מפני שבשונה מהתחילית, מילית זו יכולה לבוא בנפרד מהפועל. שפות גרמאניות מערביות, ובהן גרמנית, הולנדית, אפריקאנס ואף יידיש, וכן הונגרית הן שפות מרכזיות שבהן קיים הפועל הפריק. הפועל הגרמני שצורת האינפיניטיב (שם הפועל) שלו היא ankommen ("להגיע") הוא פועל פריק, והוא ישמש כדוגמה. הווה Sie kommt sofort an.‎ תרגום מילולי: היא באה+מיד+ב תרגום המשמעות: היא מגיעה מיד עבר הפרטריטום (Präteritum) Sie kam sofort an.‎ היא באה+מיד+ב היא הגיעה מיד עתיד (Futur I) Sie wird sofort ankommen.‎ היא תיהפך מיד ב+לבוא היא תגיע מיד עבר הפרפקט (Perfekt) Sie ist sofort angekommen.‎ היא (הטיה של הפועל "להיות") מיד ב+צורת עבר+לבוא היא הגיעה מיד שתי דוגמאות מהולנדית, עם הפועל ההולנדי המקביל ל-ankommen,‏ aankomen: הווה Ik kom morgen aan.‎ אני בא מחר ב אני מגיע מחר עבר Hij is aangekomen.‎ הוא (הטיה של הפועל "להיות")+בצורת עבר.לבוא הוא הגיע שתי דוגמאות מהונגרית, עם הפועל ההונגרי letenni (לנתק, לסיים שיחת טלפון): הווה Leteszem a telefont‎ למטה+שם+אני את הטלפון אני מנתק את הטלפון שלילה בהווה Nem teszem le a telefont.‎ לא שם.אני למטה את הטלפון. אני לא מנתק את הטלפון פועלים דינמיים וסטטיביים פעלים מתפצלים / קאָנווערבן
קרנוס, מלך מוקדון

קרנוס (ביוונית עתיקה: Κάρανος) היה המלך הראשון של מוקדון, מייסד השושלת הארגיאדית. קרנוס שלט מתישהו במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, אולם המקורות אודותיו סותרים מאוד, ויש אף המפקפקים בקיומו ההיסטורי. המידע על חייו המוקדמים הוא ברובו מיתולוגי. על פי המסורת הוא נולד בעיר ארגוס, למשפחה שהתייחסה להרקולס. אביו היה הטיראן אריסטודמידס, אשר כיום מקובל לראותו כדמות מהמיתולוגיה היוונית. לאחר שאביו מת, ירש אותו אחיו פיידון. קרנוס נמלט משלטונו העריצי של אחיו אל מוקדון. ישנן מספר גרסאות על עלייתו לשלטון, שנחשבות למעט יותר היסטוריות, אם כי עדיין משולבות ככל הנראה במוטיבים אגדתיים. על פי אוסביוס מקיסריה, קרנוס הביא עמו צבא גדול מארגוס, ואחד ממנהיגי השבטים המקומיים ביקש ממנו עזרה במלחמה כנגד מנהיג מקומי אחר. אותו מנהיג, הבטיח לקרנוס חצי מהטריטוריה שלו אם יעזור לו לנצח. המנהיג קיים את הבטחתו, וקרנוס הקים באותו השטח את ממלכת מוקדון. על פי יוסטינוס, קרנוס נועץ באורקל לפני שיצא לכבוש את מוקדון. האורקל יעצה לו להשתמש בעיזים כמדריכות. כאשר הוא חדר למוקדון עם צבאו, הוא ראה עדר עיזים שהיה במנוסה מפי סערה, ומיהר לעקוב אחריו. העיזים הובילו אותו אל העיר אדסה, וקרנוס החליט לקבוע אותה כבירתו החדשה. קרנוס שינה את שמה לאיגאיה (Aegeae), והיא שימשה כעיר הבירה של מוקדון עד סוף המאה ה-5 לפנה"ס. קרנוס הניס מלכים אחרים שניסו להשתלט על חלקים ממוקדון, ואיחד את השבטים השונים שהרכיבו את הארץ לכדי ממלכה חזקה ויציבה. הגאוגרף פאוסניאס כותב שקרנוס ניהל מלחמה כנגד מנהיג מתחרה בשם קיסאוס (Cisseus), ולאחר שניצח אותו בנה אנדרטת ניצחון כפי שנהגו בני ארגוס. עם זאת, על פי האגדה, אריה ירד מהאולימפוס והרס את האנדרטה. האירוע עורר רושם עז על קרנוס, ומאז רווחה המסורת בקרב מלכי מוקדון לא לבנות אנדרטאות לזכר ניצחונות. לטענת אוסביוס הוא מלך 30 שנים ומת בגיל מבוגר. ירש אותו בנו קוינוס, אולם גם קיומו ההיסטורי של קוינוס אינו וודאי. כך לדוגמה הרודוטוס, כותב שראשון מלכי מוקדון היה פרדיקס הראשון. ככל הנראה עליו הסתמך תוקידידס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון. ישנם חוקרים הסבורים שלמעשה הרודוטוס הסתמך על מסורות מוקדוניות, בעוד שאר ההיסטוריונים הסתמכו על מסורות שרווחו בארגוס. מדיה וקבצים בנושא קרנוס, מלך מוקדון בוויקישיתוף הגיית השם ביוונית: קרנוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה הראשונה). טיטוס ליוויוס, ספר ארבעים וחמש, 9, 3. Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Cara'nus", 1873 פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 2. אוסביוס, "כרוניקה", 86. ארכלאוס הראשון, מלך מוקדון העביר את הבירה לפלה. יוסטינוס, ספר שביעי, 1. פאוסניאס, "תיאורה של יוון", ספר תשיעי, 40, 8-9. הרודוטוס, ספר שמיני, 137.
נתן ברק

נתן ברק (נולד ב-12 באוגוסט 1958) הוא קצין צה״ל בדימוס ששירת מפקד מרכז תקשוב בחיל הים בדרגת אלוף-משנה וכיום הוא המנכ"ל ושותף בחברת אמפרסט מערכות. חתן פרס ביטחון ישראל על חלקו בפרויקט כיפת ברזל. גדל באשקלון ולמד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע אצל הרב אברהם סילברט. התגייס לעתודה האקדמית בשנת 1976, ובמסגרתה קיבל תואר ראשון (B.S.c) בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון והתמחה בתחום המחשוב, הבקרה והתקשורת. עם סיום לימודיו התגייס בשנת 1980 למרכז מחשבים חיל הים, השתתף בפיתוח מערכות לחימה באלתא מערכות ובתדיראן מערכות. בשנת 1984 נשלח לארצות הברית מטעם חיל הים, לצורך ניהול ופיתוח של סימולטור לצוללות עבור חיל הים. בשנת 1988 הוצב לתפקידים שונים במערך המחשוב של חיל הים ועסק בפיתוח מערכות לחימה. במקביל לתפקידיו סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1991 הקים את ענף מערכות שליטה ובקרה בחיל הים. על פעילותו בענף מערכות שליטה ובקרה זכה בפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת. בשנת 1994 הוביל את פיתוח התוכנה והמחשוב של מערכות הלחימה המבצעיות בחיל הים. במהלך תפקידו זכה בפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת. בשנת 1998 נשלח ללימודים במכללה לביטחון לאומי. בלימודיו אלה קיבל תואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. בשנת 1999 קיבל דרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד מפקד מרכז תקשו"ב בחיל הים. במסגרת תפקידו הוענקו לו פרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת ופרס מצטייני המחשוב לשנת 2003. בנובמבר 2003 השתחרר והקים את חברת אמפרסט מערכות. החברה עוסקת בפיתוח מערכות שליטה ובקרה מרכזיות בתחום הביטחוני והאזרחי. ב-2012 זכה בפרס ביטחון ישראל על פרויקט כיפת ברזל. פרסם מאמרים שונים בתחום פיתוח מערכות עתירות תכנה ומערכות שליטה ובקרה וזכה בפרס הרמטכ"ל על מאמר שפורסם ב"מערכות" בתחום מודלים לפיתוח מערכות שליטה ובקרה. נתן ברק נשוי ולו שלושה ילדים. האתר של אמפרסט מערכות בע"מ (באנגלית) יובל אזולאי, ‏הכירו את החברה שפיתחה את "המוח" של "כיפת ברזל", באתר גלובס, 19 בנובמבר 2012 פלי הנמר, ‏mPrest – הרבה מעבר לכיפת ברזל, באתר "אנשים ומחשבים", 7 בספטמבר 2014 אורי קידר, מנכ"ל החברה מפ"ת שפיתחה את "כיפת ברזל" בונה על אקזיט של מיליארד דולר, באתר mynet‏ פתח תקוה, 24 במרץ 2017
עונת 2012/2013 ביורוליג

עונת 2012/2013 ביורוליג הייתה העונה ה-56 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל וה-13 שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company. המשחק הראשון התקיים ב-25 בספטמבר 2012 והתחרות הסתיימה ב-13 במאי 2013. בתחרות השתתפו 31 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של אולימפיאקוס, זה היה הניצחון השלישית בתולדות המועדון. ואסיליס ספאנוליס (יוון) מאולימפיאקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה. ואסיליס ספאנוליס (יוון) מאולימפיאקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של פיינל פור. תחילה התקיים השלב המוקדם שבסופו המנצח מ-8 קבוצות עלה לעונה הסדירה. 24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-2 בתים. ארבע קבוצות מכל בית עלו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-3 ניצחונות. הפיינל פור נערך ב-O2 ארנה, לונדון. דירוג הקבוצות פורסם ב-31 במאי 2012 מכבי תל אביב השתתפה במשחקי ה-16, סיימה את הבית במקום השלישי ועלתה לרבע הגמר. ברבע הגמר היא הפסידה וסיימה את העונה. מדיה וקבצים בנושא עונת 2012/2013 ביורוליג בוויקישיתוף פירוט התוצאות באתר הליגה תיאור מפורט של העונה משחק הגמר, סרטון באתר יוטיוב
ניימן לוין

דוקטור ניימן לוין (באנגלית: Nyman Levin;‏ 17 בפברואר 1906 – 25 בינואר 1965) היה פיזיקאי יהודי-בריטי, ממציא בעל פטנטים בתחומי הטלוויזיה, הרדיו והמכ"ם שעמד בראש תוכנית הגרעין הבריטית. לוין נולד בלונדון, בריטניה, בן למשפחת מהגרים יהודים, שהגיעו מהאימפריה הרוסית ופתחו עסק לייצור שקיות נייר. הוא למד בבית הספר לנערים סנטרל פאונדיישן, אך עזב את הלימודים בגיל 16 כדי לעזור בעסק המשפחתי. כדי להמשיך את לימודיו לקח שיעורי ערב בפיזיקה והשיג מלגה לאימפריאל קולג' בלונדון. לאחר קבלת תואר דוקטור הוא התחיל לעבוד בחברת מרקוני ופיתח שם את הטכנולוגיה שאפשרה את השימוש בטלוויזיה. הוא רשם פטנטים רבים בבריטניה ובארצות הברית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עזר המחקר שלו לפיתוח מכ"ם באורך גל של סנטימטר, שהיה חיוני ללחימת הלילה בקרב נגד הלופטוואפה. לוין פיתח את רשת הרדיו בתדר גבוה מאוד (VHF), שאפשרה למפקדים לתקשר עם חייליהם ביום הפלישה לנורמנדי ועל כן זכה לכבוד להיות בין האזרחים הבריטים הראשונים שהגיעו לנורמנדי. לאחר המלחמה היה לוין לחבר קבוע בצוות המומחים של האדמירליות הבריטית ומנהל אגף המכשירים במחלקת המחקר של הצי הבריטי. במסגרת זו פיתח שיטה לגילוי צוללת אבודה על קרקעית הים. ב-1951 התמנה לראש אגף התותחנות של הצי הבריטי. בשנים 1955 - 1958 היה מנהל אגף המחקר והפיתוח של רנק פרסיז'ן אינדסטריז, חברה לייצור מכשירים מדויקים. הוא זיהה את העתיד של מכונות הצילום והקים את המפעל הראשון באירופה לייצור מכונות צילום. בסוף שנות החמישים של המאה העשרים פנו שלטונות בריטניה לחברה שהעסיקה אותו וביקשו מהם, שישחררו את לוין מהחוזה איתם, כדי שיוכלו לגייס אותו לתוכנית הגרעין הבריטית והחברה הסכימה - לוין התמנה לסגן מנהל תוכנית הגרעין הבריטית ושנה מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית הגרעין הבריטית. ניימן, שהיה חולה לב, זומן, בינואר 1965, לשיחה סודית אצל ראש ממשלת בריטניה ובכניסה למשרדי הקבינט סבל מאירוע לבבי. הוא נלקח לבית חולים ומת כעבור שלושה ימים. התפרסמו ידיעות על כך שהתנהלה נגד לוין חקירה, בחשד שהוא מספק ידיעות סודיות מתחום הגרעין לישראל, וההזמנה לישיבה אצל ראש הממשלה הייתה כיסוי לצורכי חקירה נוספת. מעולם לא הובהר אם הייתה חקירה או לא ומה היו תוצאותיה, ובנו של לוין טוען שאביו לא ריגל. הוריו של לוין הלכו לעולמם בצעירותו והוא גודל על ידי אחותו. לוין נשא לאישה את דורה הירש ולשניים נולדו שלושה ילדים. בני הזוג היו דוברי יידיש ופעילים במסגרת הקהילה היהודית המקומית. אבנר כהן, מריון ג'ונס, מותו של ניימן לוין - הסוכן שנמחק מדפי ההיסטוריה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2016 זה מעולם לא קרה, באתר העין השביעית, 10 באוקטובר 2016 י. פינקלסטון, "ראש האטום" דובר יידיש, מעריב, 3 במרץ 1959 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניימן לוין".