לואיז אבמה

לוּאיז אַבֶּמָה (בצרפתית: Louise Abbéma;‏ 30 באוקטובר 1853 – 10 ביולי 1927) הייתה ציירת, פסלת ומעצבת צרפתייה של תקופת ה"בל אפוק". אבמה נולד באטאמפס שבאוסן. היא נולדה למשפחה פריזאית עשירה, שקשורה היטב בקהילה האמנותית המקומית. היא החלה לצייר בשנות העשרה המוקדמות שלה, ולמדה אצל מורים בולטים בתקופה כמו צ'ארלס ג'ושוע צ'פלין, ז'אן ז'אק הנר וקרולוס-דוראן. היא קיבלה לראשונה הכרה על עבודתה בגיל 23 כשציירה דיוקן של שרה ברנאר, חברתה לכל החיים ואולי גם אהובתה. היא המשיכה לצייר דיוקנאות של דמויות מזמנה, וגם ציירה לוחות וציורי קיר שעיטרו את בית העירייה בפריז, את בית האופרה של פריז, תיאטראות רבים ובהם "התיאטרון שרה ברנאר", ואת "ארמון המושל" בדאקר סנגל. היה לה סגנון אקדמי ואימפרסיוניסטי, ציור עם משיכות מכחול קלילות ומהירות. היא הייתה מציגה קבועה בסלון בפריז, שם קיבלה שבחים לפאנלים שלה בשנת 1881. אבמה הייתה גם בין האמניות שיצירותיהן הוצגו בבניין הנשים בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. בתערוכה הוצגה גם פסל של שרה ברנאר מפוסלת על ידי אבמה. אבמה התמחה בדיוקנאות שמן וצבעי מים, ורבות מיצירותיה הראו את השפעתם של ציירים סינים ויפנים, כמו גם מאסטרים של זמנה כמו אדואר מאנה. לעיתים קרובות ציירה פרחים בעבודותיה. בין יצירותיה הידועות ביותר ניתן למנות את "העונות", "בוקר באפריל", "פלאס דה לה קונקורד", "בין הפרחים", "חורף", ודיוקנאות של הקיסר דום פדרו השני מברזיל, פרדיננד דה לספס וצ'ארלס גרנייה. אבמה הייתה גם מדפיסה, פסלת ומעצבת מוכשרת וכן סופרת שתרמה באופן קבוע לכתבי העת Gazette des Beaux-Arts, L'Art. היא גם איירה כמה ספרים. היא קיבלה עיטורים ופרסים רבים על עבודתה. אבמה נפטרה בפריז בשנת 1927. בסוף המאה העשרים, ככל שתרומות נשים לאמנויות במאה האחרונה זכו לתשומת לב ביקורתית והיסטורית יותר, יצירותיה נהנו מפופולריות מחודשת. אבמה נכללה בתערוכת נשים 2018 בפריז. ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מארגונים מקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך הן הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודותן. כך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה", המשכילה, המודרנית והחופשית יותר. אמניות, "מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי רישום תמונות והדגמה סוג מתעורר של דרך חייהן. הדבר נכון גם לגבי לואיז אבמה שיצרה דיוקנאות "גבריות" כדי "לקשר בין החיים האינטלקטואליים באמצעות דגש על הראייה ". דיוקנאות רבות שציירה כללו נשים לבושות באופן גברי שהשתתפו בבילויים אינטלקטואליים ואחרים הקשורים באופן מסורתי לגברים. משחק קריקט (1872) שרה ברנאר (1875) דיוקן עצמי בגיל 18 (1876) פרוטרט של ז'אן סמארי בפלאס דה קונקורד (1894) הפסנתר (1880) פרחים (1913) דיוקן של מאדאם ב. (1900) שרה ברנאר מדיה וקבצים בנושא לואיז אבמה בוויקישיתוף לואיז אבמה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Louise Abbéma | National Museum of Women in the Arts" (ארכיון) Revolt, They Said, www.andreageyer.info Louise Abbéma, www.femmespeintres.net(הקישור אינו פעיל) Aurora: The Journal of the History of Art, Aurora, 2002. (באנגלית) Madeline, Laurence (2017). Women artists in Paris, 1850-1900. Yale University Press. Laura R. Prieto. At Home in the Studio: The Professionalization of Women Artists in America. Harvard University Press; 2001. ISBN 978-0-674-00486-3. pp. 145–146. Kathryn J. Brown, Women Readers in French Painting 1870-1890: A Space for the Imagination, Ashgate Publishing, Ltd., 2012, ISBN 978-1-4094-0875-8. (באנגלית)