The Miseducation of Lauryn Hill

The Miseducation of Lauryn Hill הוא אלבום סולו הבכורה של הזמרת והראפרית האמריקאית לורן היל. הוא יצא ב-25 באוגוסט 1998, על ידי Ruffhouse Records וקולומביה רקורדס. לאחר סיבוב הופעות עם להקתה לשעבר, הפוג'יז, היל פיתחה מערכת יחסים רומנטית עם היזם הג'מייקני רוהאן מארלי, וזמן קצר לאחר מכן נכנסה להיריון. ההיריון, בנוסף לנסיבות אחרות בחייה, הביאו את היל לרצות לעשות אלבום סולו. הקלטת האלבום התבצעה מסוף 1997 עד יוני 1998, בעיקר באולפני טאף גונג בקינגסטון, והיל שיתפה פעולה עם קבוצת מוזיקאים בשם New Ark בכתיבת והפקת השירים. האלבום הוא בעיקר בסגנון "ניאו נשמה", ומשלב סגנונות מוזיקליים אחרים כמו R&B, היפ הופ, נשמה, ורגאיי. המילים מתייחסות להיריון של היל, לבעיות בקשריה עם הפוג'יז, וכן לנושאים של אהבה ואלוהים. שם האלבום הוא בהשראת הסרט והרומן האוטוביוגרפי The Education of Sonny Carson, ו-The Mis-Education of the Negro מאת קרטר ג'. וודסון. The Miseducation of Lauryn Hill יצא הישר למקום מספר 1 במצעד בילבורד 200, ונמכר ב־422,624 עותקים בשבוע הראשון, אשר שבר שיא למכירות שבוע ראשון לאלבום של אמנית. The Miseducation of Lauryn Hill הניב שלושה להיטים סינגלים: "Doo Wop (That Thing)", "Ex-Factor", ו-"Everything Is Everything". הסינגל המוביל, "Doo Wop (That Thing)". הגיע בשיאו למקום מספר 1 בארצות הברית, והשניים האחרים היו בטופ-40. הצלחת האלבום הזניקה את היל למעמד כוכבת-על בינלאומית, ותרמה להבאת מוזיקת היפ הופ וניאו נשמה לחוד החנית של המוזיקה הפופולרית. בטקס פרסי גראמי ה-41, The Miseducation of Lauryn Hill היה מועמד לעשרה פרסי גראמי, וזכה בחמישה פרסים, מה שהפך את היל לאישה הראשונה לקבל מספר כה גבוה של מועמדויות ופרסים בלילה אחד. עד ל-2013, האלבום נמכר בלמעלה מ-8 מיליון עותקים בארצות הברית, ויותר מ-19 מיליון עותקים ברחבי העולם. המבקרים באופן כללי שיבחו את The Miseducation of Lauryn Hill' בין היתר על האופן שבו היל הציגה זווית ראייה של אישה על החיים ועל האהבה, יחד עם המגוון האמנותי שלה. קבוצת New Ark, עם זאת, הרגישו שהיל וחברת התקליטים לא נתנו להם את הקרדיט הראוי לאלבום, והגישו תביעה אשר הסתיימה בפשרה מחוץ לבית המשפט ב-2001. מאז צאת האלבום, הוא נכלל במגוון גדול של רשימות "האלבומים הגדולים בכל הזמנים", עם מספר רב של מבקרים המונים אותו בתור אחד מהאלבומים הטובים של שנות ה-1990, כמו גם אחד הגדולים בכל הזמנים. ב-2015, האלבום נכלל ברישום הלאומי על ידי ספריית הקונגרס לשימור בתור תרומה משמעותית לתרבות. בשנת 2024 נבחר האלבום בתור "האלבום הטוב ביותר בכל הזמנים" ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים" של אפל מיוזיק. ב-1996, היל פגשה את רוהאן מארלי בעת סיבוב הופעות כחברה בלהקה הפוג'יז. בהדרגה נוצרה ביניהם מערכת יחסים רומנטית, ובמהלך סיבוב ההופעות, היל נכנסה להיריון. השינויים בחייה נתנו לה השראה להקליט אלבום סולו. אחרי שתרמה לאלבום הסולו של עמיתה מהפוג'יז, וייקליף ז'אן, ב-1997 – The Carnival, היל לקחה פסק זמן מסיבובי הופעות והקלטה, בעיקר בשל ההיריון שלה. במהלך ההפסקה, היא הרגישה פרץ ביצירתיות שלה, וכתבה מעל שלושים שירים בסטודיו בניו ג'רזי רבים מן השירים הללו שאבו מהסערות שהתרחשו ביחסיה עם הפוג'יז, כמו גם מאהבות העבר. בקיץ של 1997, כשהיל הייתה אמורה ללדת בפעם הראשונה, היא התבקשה לכתוב שיר עבור מוזיקאי הגוספל סיסי וייננס. מספר חודשים מאוחר יותר, היא נסעה לדטרויט לעבוד עם זמרת הנשמה אריתה פרנקלין, וכתבה והפיקה את הסינגל שלה "A Rose is Still a Rose". מאוחר יותר, פרנקלין ביקשה מהיל לביים את הקליפ לשיר. זמן קצר לאחר מכן, היל עשה עבודת כתיבה עבור ויטני יוסטון. משום שכתבה בתוך זמן קצר שירים עבור אמנים בתחומי הגוספל, היפ הופ, ו-R&B, היא השתמשה בהשפעות אלה ובחוויותיה כשהקליטה את The Miseducation of Lauryn Hill. היל התחילה להקליט את The Miseducation of Lauryn Hill בסוף 1997 באולפני צ'אנג קינג בניו יורק, וסיימה ביוני 1998 באולפני טאף גונג בקינגסטון, ג'מייקה, האולפנים אותם הקים אמן הרגאיי, בוב מארלי. בתחילה, וייקליף ז'אן לא תמך בכך שהיל תקליט אלבום סולו, אבל בסופו של דבר הציע לעזור כמפיק, הצעה שהיא דחתה, מכיוון שרצתה לכתוב, לעבד ולהפיק את האלבום בעצמה. היל הקליטה חלק מהאלבום באולפני Perfect Pair בניו ג'רזי ובאולפני סוני, כשבמספר שירים ישנם אלמנטים שהוקלטו באולפנים שונים, אך את חלק הארי של האלבום היא הקליטה בג'מייקה. בהקשר זה של שינוי הסביבה, היל אמרה: "כאשר התחלתי להקליט בניו יורק וניו ג'רזי, הרבה אנשים דיברו איתי על כיוונים שונים. הרגשתי כאילו האנשים הם בפרצוף שלי, והיו לי תחושות לא טובות. רציתי מקום שבו יש "וייב" טוב, שאני בקרב משפחה, והמקום הזה היה טאף גונג." רבים מבני משפחת מארלי היו נוכחים באולפן בזמן ההקלטות, ביניהם ג'וליאן מארלי, אשר גם תרם אלמנטים של גיטרה לשיר "Forgive Them Father". עם צאת האלבום The Miseducation of Lauryn Hill ב-25 באוגוסט 1998, זה הוא נכנס למקום מספר 1 במצעד האלבומים בילבורד 200, עם מכירות של 422,624 עותקים בשבוע הראשון, שיא מכירות עבור אלבום בכורה של אמנית. האלבום נשאר בראש מצעד בילבורד 200 שבוע שני ברציפות, שבמהלכו הוא נמכר ב-265,000 עותקים. בארצות הברית, האלבום נמכר במיליון עותקים בתוך פחות מחודש וב-2.4 מיליון עותקים עד דצמבר. הוא שהה 81 שבועות בבילבורד 200, והיה במקום הראשון במצעד סוף השנה של מצעד בילבורד לאלבומי R&B/היפ-הופ. The Miseducation of Lauryn Hill קודם עם שלושה סינגלים—"Doo Wop (That Thing)", "Ex-Factor", ו-"Everything Is Everything"—אשר כולם הפכו ללהיטים עם קליפים פופולריים. מכירות האלבום גברו לאחר הופעתה של היל בטקסי גראמי ה-41, והוא נמכר ב-234,000 עותקים בשבוע של ה-3 במרץ 1999, ו-200,000 עותקים בשבוע שאחריו. עד אוגוסט, האלבום כבר נמכר ב-10 מיליון עותקים ברחבי העולם, כולל כמעט 700,000 בקנדה. ב-17 בדצמבר 2001, הוסמך האלבום כפלטינה 8x על ידי RIAA. באפריל 2002, דיווחה חברת התקליטים קולומביה כי האלבום נמכר ב-12 מיליון עותקים ברחבי העולם, ובשנת 2009, המכירות הגלובלית שלו דווחו ב-19 מיליון עותקים. עד ל-2013, נמכרו יותר משמונה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. The Miseducation of Lauryn Hill זכה לתשבחות המבקרים; על פי העיתונאי ג'ף בושה ב"לוס אנג'לס טיימס", היה זה האלבום המהולל ביותר של 1998. ביקורות לעיתים קרובות שיבחו את המבט הנשי החיים ועל האהבה שהציגה היל. אריק וייסבארד מ-Spin קרא להיל "ז'אנר-בנדר" (בתרגום ישיר: מכופפת סוגות) אשר מאזנת את השירה והראפ מלאי הביטחון שלה עם תמות פגיעות ורגישות. ב-"הניו יורק טיימס", אן פאוורס כינתה את זה "יוצא דופן" שהיל משתמשת באמונה שלה כאמצעי לחיבור בין המקודש לחילוני "במוזיקה שנוגעת במהות של [מוזיקת] הנשמה." ג'ון בוש, מבקר AllMusic, התרשם מאיך שהיל הפיקה את האלבום, "לא כאלבום קרוס-אובר, אלא כאוסף של הצהרות אישיות ופוליטיות", תוך שהיא מפגינה "כישרונות ביצוע, טווח קולי, וכתיבה חכמה". דייוויד בראון כתב ב"אנטרטיינמנט ויקלי" שהאלבום הוא "לעיתים קרובות עוצמתי, חזק ומלא רגש באופן מדהים". דרים המפטון ב"וילג' ווייס" כתבה שהיל עושה מעברים חלקים "בכל פינות התחום [המוזיקלי והאמנותי] שלה בתוך כל שיר נתון", בעוד שמבקר "שיקגו טריביון" גרג קוט קרא לאלבום "טור דה פורס קולי" עם עיבודים אשר "גדושים ברעיונות גדולים". בביקורת פחות נלהבת, דום פיליפס מ-Q מגזין הרגיש שהפגם היחיד במוזיקה היה "היעדר מלודיה בלתי נשכחת" במספר שירים שלא השתמשו בסמפלינג מעניין, ואילו ג'ון מאלבי מ-NME לא אהב את מה שהוא תיאר כ"נטייה להיסטריה" של היל ולהצהרות לגבי "כמה שאלוהים הוא מבריק" באלבום שלבד מכך הוא אלבום הכרחי. בביקורתו ב"פיצ'פורק", ניל ליברמן מצא כמה בלדות כמייגעות ואת הלחנים קלישאתיים. רוברט כריסטגאו ציין ב"וילג' וויס" את "Lost Ones" ו-"Superstar", כשיאי האלבום, וקרא לאלבום "האלבום הפוליטיקלי קורקט של השנה", אשר מציע ראפ מיומן והפקה מעודנת, לצד חוסר עקביות במילים, שירה ממוצעת, וסקיטים מיותרים. הוא העריך נקודת המבט של היל ואת "סמכותה המוסרית" וערכיה, אך ביכה את הצורך שלה להעריך את אלוהים באלבום. בתחילה, לא היו תוכניות מיידיות לסיבוב הופעות משום שהאלבום לא נזקק לקידום, והיל הייתה שוב בהיריון עם לידה צפויה בספטמבר 1998. ההופעות החיות הראשונות שלה של שירים מהאלבום היו ב"סאטרדיי נייט לייב" ובטקס פרסי המוזיקה של בילבורד. אך בינואר 1999, היל גייסה להקה והחלה חזרות למה שהפך לסיבוב ההופעות The Miseducation Tour. ברגע שיצאה ההודעה על סיבוב ההופעות, אזלו הכרטיסים למופעים. הסיבוב התחיל בטוקיו ב-21 בינואר 1999 עם ארבע הופעות במשך כשבוע, ומשם היל המשיכה ללונדון להופעה ב-8 בפברואר 1999. בארצות הברית היו לה סך הכל 20 הופעות, עם אאוטקאסט בתור מופע הפתיחה. חלק זה בסיבוב ההופעות החל ב-18 בפברואר בדטרויט, והסתיים ב-1 באפריל 1999, בעיר מולדתה של היל, ניוארק, ניו ג'רזי. היא התחילה את הרגל האירופאית בת 14 ההופעות ב-13 במאי באוסלו, וסגרה אותו במנצ'סטר ארנה באנגליה ב-2 ביוני. משם חזרה ליפן, וסגרה את הסיבוב. על אף שהיל עבדה על The Miseducation of Lauryn Hill יחד עם קבוצת מוזיקאים הידועה בשם New Ark, האלבום הוצג כעבודה שבה האמנית במרכז, שכתבה והפיקה את האלבום עם מעט עזרה חיצונית. אך New Ark (ואדה נובלס, ראשים פיו, טג'ומולד ניוטון, וג'והארי ניוטון) לא ראו את זה כך, ובשנת 1998,הגישו תביעה נגד היל, חברת הניהול שלה וחברת תקליטים, בטענה כי היל "ניצלה את השירים ואת כישורי ההפקה שלהם, אך לא נתנה להם קרדיט ראוי עבור העבודה." הנגנים טענו שהם הכותבים העיקריים בשניים מן השירים, ותורמים משמעותיים בכמה שירים אחרים. גורדון ויליאמס, המיקסר ומהנדס הסאונד באלבום, תיאר את הפרויקט "מאמץ אישי עוצמתי של היל ... זה בהחלט היה החזון שלה." בתגובה לתביעה, היל טענה שניו ארק מנצלים את הצלחתה. ניו ארק ביקשו בתביעתם קרדיטים חלקיים, ופיצוי כספי. התביעה בסופו סודרה בפשרה מחוץ לבית המשפט בחודש פברואר 2001, עבור סכום שדווח כ-5 מיליון דולר. בסוף 1998, The Miseducation of Lauryn Hill נבחר בתור האלבום השני הטוב ביותר של השנה של Pazz & Jop, סקר שנתי של מבקרים אמריקאים שפורסם ב"וילג' וויס". היל היה מועמדת לעשרה פרסי גראמי ב-1999, מה שהפך אותה לאישה הראשונה אי פעם להיות מועמדת פעמים רבות כל כך בשנה אחת. היא זכתה בחמישה פרסי גראמי, כולל פרס האמן החדש הטוב ביותר, שיר ה-R&B הטוב ביותר, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר של זמרת, ואלבום ה-R&B הטוב ביותר. The Miseducation of Lauryn Hill זכה גם בפרס גראמי לאלבום השנה, והיה אלבום ההיפ הופ הראשון לזכות בו אי פעם. היל קבעה שיא חדש בתעשייה, וגם הייתה האישה הראשונה לזכות בחמישה פרסי גראמי בערב אחד. היא גם הייתה מועמדת לפרסי פרס NAACP Image בקטגוריות האמנית הטובה ביותר, האלבום הטוב ביותר, והשיר הטוב ביותר ("Doo Wop (That Thing)"). בפרסי המוזיקה של בילבורד, האלבום זכה בפרס אלבום R&B של השנה, ואילו "Doo Wop" זכה בפרס לקליפ R&B, ב-1999 בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, היל זכתה בפרס לאמן הנשמה/R&B החדש הטוב ביותר. היא גם זכתה בפרס Soul Train, והייתה מועמדת לפרס אמנית הסולו הבינלאומית הטובה ביותר בפרסי המוזיקה הבריטית. The Miseducation of Lauryn Hill מופיע במספר רב של רשימות דירוג האלבומים הגדולים של כל הזמנים; על פי Acclaimed Music, הוא האלבום ה-154 המדורג ביותר ברשימות המבקרים מסוג זה. עם הצלחת The Miseducation of Lauryn Hill, היל הפכה לאייקון תקשורתי, ומגזינים החל מ"טיים" דרך "אסקווייר" ועד "פיפל לנוער" התחרו על הזכות להציב אותה על דפי השער. ב-8 בפברואר 1999, סיפור השער של "טיים", זקף לזכותה של היל את ההטמעה המלאה של מוזיקת היפ הופ לתוך המיינסטרים המוזיקלי, והיא הייתה אמית ההיפו הופ הראשונה (מכל מגדר) להופיע על שער מגזין זה. ב-2012, "רולינג סטון" דירג את האלבום במקום מספר 314 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים". ג'ון קרמניקה, במדריך האלבומים של רולינג סטון (2004), כתב שהיל פנתה לציבור רחב של מאזינים עם היפ הופ מסונן דרך "עדשה של וומניזם (תנועה של פמיניזם שחור)", ובכך הפכה למוקד הקרוס-אובר של ההיפ הופ לתוך המיינסטרים. עיתונאי המוזיקה פיטר שפירו קרא לאלבום "אלבום הקרוס-אובר האולטימטיבי של עידן ההיפ הופ". יחד עם אלבום הבכורה של אריקה באדו משנת 1997, Baduizm, האלבום The Miseducation of Lauryn Hill היווה גם תרומה חשובה לסוגת הניאו נשמה. על פי המגזין Ebony, הוא הביא את הניאו נשמה לקדמת הבמה של המוזיקה הפופולרית, והפך לאלבום הפופולרי והמהולל ביותר של הז'אנר. ביום השנה החמש עשרה לצאת האלבום, הראפר האמריקאי נאז ביקר את האלבום עבור XXL, וקרא לו המודל עבור אמנים מכל הז'אנרים ו"אלבום נצחי של מוזיקה טהורה ... הוא מייצג את התקופה – רגע רציני במוזיקה השחורה, בו אמנים צעירים לוקח את המושכות ופרצו דלתות." ב-2015, The Miseducation of Lauryn Hill הוכר כעובדה "משמעותית מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית" על ידי ספריית הקונגרס ונבחר להיכלל ברישום ההקלטות הלאומי. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי לורן היל, אלא אם מצוין אחרת.  אל אנדרסון – גיטרה (רצועה: 12) טום בארני – בס (רצועות: 11–13) באד בידל – סקסופון אלט/טנור, חליל (רצועה: 7) רוברט בראון – גיטרה (רצועה: 2) רודי ברד – כלי הקשה (רצועות: 3, 6, 8) צ'ה גווארה – תיכנות תופים (רצועות: 5, 6, 9, 10, 12, 13) צ'ה פופ – תיכנות תופים (רצועה: 8) ג'ארד קרופורד – תופים (רצועה: 4) דיאנג'לו – פסנתר (רצועה: 12) די ג'יי סופרים – DJ (רצועה: 5) פרנסיס דאנרי – גיטרה (רצועות: 11, 12) פול פקורי – בס (רצועה: 3) דין פרייזר – סקסופון (רצועות: 5, 10) לוריס הולנד – קלידים (רצועות: 12, 14) ; קלווינט (רצועה: 11) רביעיית אינדיגו – כלי מיתר (רצועות: 5, 13, 14) ג'וליאן מארלי – גיטרה (רצועה: 10) כריס מרדית – בס (רצועות: 8, 10, 12) ג'והארי ניוטון – גיטרה (רצועות: 2, 3, 8) טג'ומולד ניוטון – פסנתר (רצועה: 3) ואדה נובלס – תיכנות תופים (רצועות: 2, 3, 5, 6, 8, 10, 13) ארון פנדיאן – גיטרה (רצועה 16 - Tell Him) גרייס פרדייס – נבל (רצועות: 4, 6, 8) ג'יימס פויזר – בס (רצועות: 2, 4, 9) ; keys (רצועות: 3, 5, 6, 12) אברול ריי – חצוצרה (רצועות: 5,10) קווין רובינסון – חצוצרה, פלוגלהורן (רצועה: 7) רונלד "נמבו" רובינסון – טרומבון (רצועות: 5, 10) מתיו רובאנו – בס (רצועות: 9, 13) קרלוס סנטנה – גיטרה (רצועה: 4) ארל צ'יינה סמית – גיטרה (רצועות: 2,10) אנדרו סמית – גיטרה (רצועה: 7) סקווידלי ראנקס – תופים (רצועה: 8) ג'ון לג'נד – פסנתר (רצועה: 13) אליזבת ואלטי – נבל (רצועה: 7) פאיאז וירטי – טרומבון (רצועה: 7) ג'ון וילסון – פסנתר (רצועה: 14) סטוארט זנדר – בס (רצועה: 7) ארול בראון – עוזר מהנדס (רצועות: 2, 10) צ'ה גווארה – מפיק שותף (רצועות: 2, 4) לורן היל – מפיקה, מפיקה בפועל (רצועות: 1-16) מט האו – מקליט (רצועה: 7) סטורם ג'פרסון – מקליט (רצועות: 8, 9, 11, 12) ; מהנדס מיקס (רצועה: 8) ; עוזר מהנדס מיקס (רצועות: 2, 9) קן ג'ונסון – מקליט (רצועה: 9) ; עוזר מהנדס הקלטה (רצועה: 4) ואדה נובלס – מפיקה שותפה (רצועה: 2) טוני פרנדט – מקליט (רצועות: 6, 7, 9, 12–14) ; מהנדס (רצועה: 14) וארן רייקר – מקליט (רצועות: 4, 5, 8, 12) ; מהנדס מיקס (רצועות: 2, 9) ג'יימי סיגל – עוזר מהנדס מיקס (רצועה: 4) גרג תומפסון – עוזר מהנדס מיקס (רצועה: 3) ניל טאקר – עוזר מהנדס הקלטה (רצועה: 7) צ'יפ ורספיק – עוזר מהנדס הקלטה (רצועות: 3, 7) בריאן ויברטס – עוזר מהנדס (רצועות: 6, 10, 12) גורדון "קומישנר" ויליאמס – מקליט (רצועות: 2 – 6, 8 - 12) ; מהנדס (רצועות: 9, 14) ; מיקסר (רצועות: 2, 4 – 6, 8, 10, 11, 13, 14) ג'וני וינדריקס – מקליט (רצועה: 4) לורן היל – שירה (רצועות: 2-16) מרי ג'יי בליידג' – שירה (רצועה: 9) D'Angelo – שירה (רצועה: 12) שלי ת'אנדר – שירה (רצועה: 10) קני בוביאן – קולות רקע (רצועה: 4) צ'יינה – קולות רקע (רצועה: 9) ג'ני פוג'יטה – קולות רקע (רצועה: 5) פונדישה ג'ונסון – קולות רקע (רצועה: 5) סברינה ג'ונסון – קולות רקע (רצועה: 4) ג'ניפר מקניל – קולות רקע (רצועה: 9) ראשים פיו – קולות רקע (רצועה: 5) לנישה רנדולף – קולות רקע (רצועות: 4, 5, 9, 13) ראמון ריברה – קולות רקע (רצועה: 9) ארל רובינסון – קולות רקע (רצועה: 4) אנדריאה סיימון – קולות רקע (רצועות: 4,9) אדי סטוקלי – קולות רקע (רצועה: 4) אחמד ואלאס – קולות רקע (רצועות: 9,13) טארה וטקינס – קולות רקע (רצועה: 9) רייצ'ל וילקינס – קולות רקע (רצועה: 9) צ'אק יאנג – קולות רקע (רצועה: 3) Brackett, Nathan; Hoard, Christian, eds. (1 בנובמבר 2004). The New Rolling Stone Album Guide. Completely Revised and Updated 4th Edition. Simon & Schuster. ISBN 0-7432-0169-8. {{cite book}}: (עזרה) Furman, Leah; Furman, Elina (1999). Heart of Soul. Ballantine Books. ISBN 0-345-43588-5. Havranek, Carrie (2009). Women Icons of Popular Music: The Rebels, Rockers, and Renegades, Volume 1. Greenwood Press. ISBN 0-313-34084-6. Nickson, Chris (1999). Lauryn Hill: She's Got That Thing. St. Martin's Paperbacks. ISBN 0-312-97210-5. Price, Emmett G., III; Kernodle, Tammy L.; Maxile, Jr., Horace, eds. (2010). Encyclopedia of African American Music, Volume 3. ABC-CLIO. ISBN 0-313-34199-0. מידע על האלבום The Miseducation of Lauryn Hill באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Miseducation of Lauryn Hill באתר AllMusic האלבום The Miseducation of Lauryn Hill באתר Discogs האלבום The Miseducation of Lauryn Hill באתר ספוטיפיי Laura Checkoway, "Inside The Miseducation of Lauryn Hill", Rolling Stone, August 26, 2008. Maren Morris Names Her 'Perfect Album' as She Works with Apple Music to Choose the 100 Best of All Time (Exclusive), People.com (באנגלית) Nickson, Chris, 1999, p. 148. Furman; Leah, Elina. 1999, p. 151. Touré (30 באוקטובר 2003). "The Mystery of Lauryn Hill". Rolling Stone. Wenner Media. ארכיון מ-20 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) Nickson, Chris, 1999, p. 141. Nickson, Chris, 1999, p. 149. Nickson, Chris, 1999, p. 150. Furman; Leah, Elina. 1999, p. 146. Browne, David (4 בספטמבר 1998). "The Miseducation of Lauryn Hill". Entertainment Weekly. ארכיון מ-3 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) Odell, Michael (25 בספטמבר 1998). "Head for the Hill". The Guardian. {{cite news}}: (עזרה) Baker, Soren (23 באוגוסט 1998). "Album Review". Los Angeles Times. ארכיון מ-28 בספטמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Mathur, Paul (3 באוקטובר 1998). "Lauryn Hill: The Miseducation of Lauryn Hill (Columbia)". Melody Maker. ארכיון מ-13 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) Jones, Bob (בדצמבר 1998). "Lauryn Hill: The Miseducation Of... (Columbia)". Muzik (43): 94. {{cite journal}}: (עזרה) Mulvey, John (23 בספטמבר 1998). "Lauryn Hill – The Miseducation of Lauryn Hill". NME. אורכב מ-המקור ב-17 באוגוסט 2000. {{cite web}}: (עזרה) Lieberman, Neil. "Lauryn Hill: The Miseducation of Lauryn Hill". Pitchfork. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2003. {{cite web}}: (עזרה) Columnist. "Top 100 Albums Ever". Q. Issue 198. January 2003. Touré (12 באוגוסט 1998). "Lauryn Hill: The Miseducation of Lauryn Hill". Rolling Stone. אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2008. {{cite web}}: (עזרה) Weisbard, Eric (בספטמבר 1998). "Triumph of the Hill". Spin. pp. 179–80. ארכיון מ-6 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) Jolson-Colburn, Jeffrey (2 בספטמבר 1998). "Lauryn Hill Queen of the Music Hill". E! Online. ארכיון מ-31 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) Gundersen, Edna (3 בספטמבר 1998). "Lauryn Hill's debut smashes record". USA Today. Gannett Company. ארכיון מ-2012-07-24. נבדק ב-2020-01-07. {{cite news}}: (עזרה) "Celebrities". Journal Sentinel. Milwaukee. 11 בספטמבר 1998. {{cite news}}: (עזרה) "Lauryn Hill - Chart History: Billboard 200". Billboard. "1998 Year-End Charts: R&B/Hip-Hop Albums". Billboard. ארכיון מ-4 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Hoye, Jacob, ed. (2003). One Hundred Greatest Albums. Simon & Schuster. p. 95. ISBN 0-7434-4876-6. "TLC Edges Out Eminem, Grammy Winners In Chart Race". MTV News. 3 במרץ 1999. ארכיון מ-8 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "TLC Holds On To Top Of Album Chart". MTV News. 10 במרץ 1999. ארכיון מ-8 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) Stevenson, Jane (10 באוגוסט 1999). "Molson Amphitheatre, Toronto - Aug 10, 1999". Toronto Sun. אורכב מ-המקור ב-10 באפריל 2013. {{cite news}}: (עזרה) Newman, Melinda (20 באפריל 2002). "The Beat". Billboard. p. 12. ארכיון מ-3 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Wilson, Natashia (16 באפריל 2009). "The Miseducation Lauryn Hill: Music Review". Yahoo!. אורכב מ-המקור ב-8 בפברואר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "'Lauryn Hill Sets the Record Straight on her Finances, Admits New Music is in the Pipeline'". Billboard. 26 באפריל 2013. ארכיון מ-5 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) Strauss, Neil (25 בפברואר 1999). "5 Grammys to Lauryn Hill; 3 to Madonna". הניו יורק טיימס. Arthur Ochs Sulzberger, Jr. ארכיון מ-15 ביוני 2013. {{cite news}}: (עזרה) Boucher, Geoff (19 בדצמבר 1998). "The Legal Tangle of 'Miseducation'". Los Angeles Times. Tribune Publishing. ארכיון מ-8 בפברואר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Powers, Ann (23 באוגוסט 1998). "Cross Back Over From Profane to Sacred". The New York Times. Arthur Ochs Sulzberger, Jr. ארכיון מ-8 ביוני 2009. {{cite news}}: (עזרה) Hampton, Dream (1 בספטמבר 1998). "Educating Lauryn". The Village Voice. New York. ארכיון מ-29 ביוני 2011. נבדק ב-16 בפברואר 2010. {{cite news}}: (עזרה) Kot, Greg (23 באוגוסט 1998). "Lauryn Hill The Miseducation of Lauryn Hill". Chicago Tribune. Tribune Publishing. ארכיון מ-12 באוגוסט 2012. {{cite news}}: (עזרה) Phillips, Dom (בנובמבר 1998). "Lauryn Hill: The Miseducation of Lauryn Hill". ארכיון מ-1999-09-30. נבדק ב-2020-01-07. {{cite web}}: (עזרה) "סקיט" הוא אלמנט בשירי היפ הופ, בו הזמר מוסיף קטע קומי, בדרך כלל בתחילת או סיום השיר Christgau, Robert (3 בנובמבר 1998e). "Consumer Guide". The Village Voice. New York. ארכיון מ-24 בספטמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Christgau, Robert (2 במרץ 1999). "Pazz & Jop 1998: La-Di-Da-Di-Di? Or La-Di-Da-Di-Da?". The Village Voice. New York. ארכיון מ-24 בספטמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Nickson, Chris, 1999, p. 185. Furman; Leah, Elina. 1999, p. 166. Nickson, Chris, 1999, p. 184. Nickson, Chris, 1999, p. 188–189. Rees, Dafydd; Crampton, Luke (1999). Rock Stars Encyclopedia (2nd ed.). DK Publishing. p. 463. ISBN 0-7894-4613-8. Nickson, Chris, 1999, p. 190. McLeod, Rod (10 במאי 2000). "The reeducation of Lauryn Hill". Salon. אורכב מ-המקור ב-30 בנובמבר 2005. {{cite web}}: (עזרה) Boucher, Geoff (19 בדצמבר 2008). "The Legal Tangle of 'Miseducation'". Los Angeles Times. Tribune Publishing. ארכיון מ-1 בדצמבר 2008. {{cite news}}: (עזרה) Furman; Leah, Elina. 1999, p. 163. "Pras Deposed in Lauryn Hill Lawsuit". Rolling Stone. Wenner Media. "The 1998 Pazz & Jop Critics Poll". The Village Voice. New York. 2 במרץ 1999. ארכיון מ-28 בפברואר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "41st Annual Grammy Awards". Grammy.com. 12 ביולי 2015. ארכיון מ-13 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) Nickson, Chris, 1999, p. 183. Nickson, Chris, 1999, pp. 182–183. "Lauryn Hill". Acclaimed Music. 27 בספטמבר 2015. אורכב מ-המקור ב-22 בספטמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "The Miseducation of Lauryn Hill album accolades". Acclaimed Music. אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Adaso, Henry (1 במרץ 2010). "About.com's 100 Greatest Hip-Hop Albums". About.com. ארכיון מ-15 בינואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Adaso, Henry (1 במרץ 2010). "About.com's Best Rap Album's of 1998". About.com. ארכיון מ-18 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) The 500 Greatest Albums Of All Time: 100-1 - NME, web.archive.org, ‏2019-05-02 Robert Dimery; Michael Lydon (23 במרץ 2010). 1001 Albums You Must Hear Before You Die: Revised and Updated Edition. Universe. ISBN 978-0-7893-2074-2. {{cite book}}: (עזרה) Rolling Stone, Rolling Stone, The 500 Greatest Albums of All Time, Rolling Stone, ‏2020-09-22 (באנגלית אמריקאית) "100 Best Albums of the Nineties: Lauryn Hill, 'The Miseducation of Lauryn Hill'". Rolling Stone. Wenner Media. 12 באפריל 2012. ארכיון מ-4 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "The Critics Top 100 Black Music Albums of All Time". Trevor Nelson. 4 בפברואר 2012. אורכב מ-המקור ב-4 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) SPIN Staff, The 300 Best Albums of the Past 30 Years (1985-2014), SPIN, ‏2015-05-11 (באנגלית אמריקאית) Damien Scott,Gail Mitchell,Angel Diaz,Carl Lamarre,Michael Saponara,Heran Mamo,Kyle Denis, Damien Scott, Gail Mitchell, Angel Diaz, Carl Lamarre, Michael Saponara, Heran Mamo, Kyle Denis, The 100 Greatest Rap Albums of All Time: Staff List, Billboard, ‏11 ביולי 2024 (באנגלית אמריקאית) Columnist. "Top 100 Albums Ever". Q. Issue 198. January 2003. Bush, John. "The Miseducation of Lauryn Hill - Lauryn Hill". AllMusic. ארכיון מ-4 ביולי 2011. {{cite web}}: (עזרה) Larkin, Colin (20 בנובמבר 2006). Encyclopedia of Popular Music. Vol. 4 (4th ed.). Oxford University Press. p. 290. ISBN 0-19-531373-9. {{cite book}}: (עזרה) Strong, Martin C. (2004). "Lauryn Hill". The Great Rock Discography (7th ed.). anongate U.S. ISBN 1841956155. "The Miseducation of Lauryn Hill". Pitchfork. 10 ביולי 2016. ארכיון מ-13 בדצמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Rolling Stone (2004), p. 379. Schrodt, Paul (19 באוגוסט 2008). "Review: The Miseducation of Lauryn Hill". Slant Magazine. ארכיון מ-13 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) Butler, Nick (16 בינואר 2005). "Lauryn Hill - The Miseducation of Lauryn Hill (album review)". Sputnikmusic. {{cite web}}: (עזרה) bin Olu Dara Jones, Nasir (26 באוגוסט 2013). "Nas Reviews Lauryn Hill's 'The Miseducation Of Lauryn Hill' – XXL Issue 150". XXL. Townsquare Media. ארכיון מ-19 באוגוסט 2014. {{cite news}}: (עזרה) Farley, Christopher John Farley (8 בפברואר 1999). "Music: Hip-Hop Nation: Lauryn Hill". Time. Time Inc. ארכיון מ-13 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) Glass, Burton (17 באוקטובר 2009). "Lauryn Hill Deserves It All". Essay Archive. אורכב מ-המקור ב-9 במאי 2008. {{cite web}}: (עזרה) "Lauryn Hill, 'The Miseducation of Lauryn Hill'". Rolling Stone. Wenner Media. ארכיון מ-2 ביולי 2014. {{cite news}}: (עזרה) Shapiro, Peter (2003). Buckley, Peter (ed.). The Rough Guide to Rock (2nd ed.). Rough Guides. p. 400. ISBN 1-85828-457-0. ארכיון מ-5 ביוני 2013. {{cite book}}: (עזרה) "Neo-Soul". AllMusic. ארכיון מ-15 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "10 at the Top of Hip-Hop". Ebony. ביוני 1999. p. 59. ארכיון מ-5 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "National Recording Registry To 'Ac-Cent-Tchu-Ate the Positive'". Library of Congress. 25 במרץ 2015. ארכיון מ-4 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה)