גאווה (סרט, 2014)

גאווה (באנגלית: Pride) הוא סרט דרמה קומית-היסטורית להט"בי-בריטי משנת 2014, שנכתב על ידי סטיבן ברספורד ובוים על ידי מתיו וורצ'וס. הסרט, אשר עלילתו מבוססת על סיפור אמיתי, מציג קבוצה של אקטיביסטים הומואים ולסביות שגייסו כספים כדי לסייע למשפחות שנפגעו משביתת הכורים בבריטניה ב-1984, מה שבסופו של דבר הביא להקמת לסביות והומואים למען הכורים. שיתוף הפעולה בין הלהט"בים לבין הכורים היה שונה מכל דבר אחר שהיה קודם לכן, ובסופו של דבר אף נחל הצלחה רבה. הסרט הוקרן במסגרת Directors' Fortnight של פסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2014,‏ וזכה בפרס Queer Palm.‏ התסריטאי סטיבן ברספורד אמר כי יחד עם הבמאי מתיו וורצ'וס בכוונתו ליצור עיבוד תיאטרוני של הסרט למחזמר. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, ולפרס באפט"א עבור הסרט הבריטי הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר (אימלדה סטונטון) וסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי. לאחר צפייה בדיווח חדשות בטלוויזיה על שביתת הכורים, האקטיביסט הלהט"בי מארק אשטון (Mark Ashton) (בן שנצר) מבין שהמשטרה הפסיקה להטריד את הקהילה הגאה מכיוון שתשומת ליבה נמצא במקום אחר. באופן ספונטני הוא מארגן דליים לאיסוף תרומות עבור הכורים במהלך מצעד הגאווה בלונדון. מעודד מההצלחה, הוא מקים את "לסביות והומואים למען הכורים" (בראשי תיבות: LGSM). בין חבריו הראשונים של הארגון ניתן למנות את ג'ו "ברומלי" קופר (ג'ורג' מקיי), סטודנט צעיר בן 20 ובארון, ואת גתין וג'ונתן (אנדרו סקוט ודומיניק וסט בהתאמה), זוג הומואים בוגרים, בעלי חנות ספרים המשמשת כמפקדה של הארגון. LGSM מתמודדת עם התנגדות מצד איגודים שונים של כורים, שאינם מעוניינים שיחברו אליהם. גם בתוך הקהילה הגאה ישנה התנגדות, שכן יש החשים הסתייגות מלסייע לכורים, אשר בעבר התעללו בהם. מתוסכלים מחוסר ההיענות של האיגודים, הפעילים הגאים מחליטים במקום זאת לקחת את התרומות שלהם ישירות לכפר כורים קטן, אונולווין שבויילס. דאי דונובן (פאדי קונסידיין), דובר הכורים באונולווין, מגיע ללונדון לפגוש את בעלי בריתם החדשים. דונובן, שלא ידע שמדובר בארגון להט"בי, נרתע בהתחלה, אך לבסוף מביע את הכרת התודה שלו בנאום קצר ורהוט שהוא נושא בגיי בר מקומי. באונולווין, קבוצת התמיכה של הנשים, בהובלת הפינה הידון (Hefina Headon) (אימלדה סטונטון) ומורין בארי (ליסה פלפרי), מתלבטת האם להזמין את חברי LGSM לכפר כהוקרת תודה. המחנה של הפינה תומך בהבעת תודה מצד כולן, אולם המחנה של מורין סבור שהומוסקסואליות היא תועבה. המתנדבת החדשה שאן ג'יימסן (Siân James (politician)) (ג'סיקה גאנינג) פועלת בלהט בעד ההזמנה, ומבקשת להצטרף לוועד. כאשר חברי LGSM מגיעים לאונולווין, הם זוכים לקבלת פנים צוננת. למחרת, ג'ונתן מייעץ לשאן אודות חוקים נגד הטרדה והתעללות משטרתית, ובהתאם לעצתו - היא צועדת לתחנת המשטרה ודורשת לשחרר כורים שנעצרו שלא כדין. רבים מביניהם מכירים תודה ל-LGSM שסייעו בשחרורם, ושתי הקבוצות מתחילות אט אט להיפתח אחת אל השנייה ולהתקרב זו לזו. מורין, המוצאת את עצמה מחוץ לעניינים, יוצרת קשר עם צהובון מקומי, ומדווחת על המצב האונולווין. לאחר שהסיפור מתפרסם, וכולל שמות גנאי כלפי הקהילה הלהט"בית, הכורים חשים מושפלים, וקוראים להצבעה באם לקבל את תמיכת LGSM. בלונדון, מארק מעודד את חבריו לאמץ את שמות הגנאי שהופיעו בצהובון, והוא מארגן מסיבת התרמה במועדון מקומי, בהשתתפות ברונסקי ביט. אל המסיבה מגיעים דאי, הפינה ומספר מנשות אונולווין. מארק נתקל בטים (ראסל טובי), מאהבו לשעבר, ומגלה שהוא חולה סופני באיידס. באירוע ההתרמה "Pits and Perverts" ("כורים וסוטים") מותרמים אלפי לירות שטרלינג עבור אונולווין. עם זאת, מורין מצליחה להקדים את הצבעת האיגוד נגד קבלת תרומות מ-LGSM בשלוש שעות, וללא נוכחותם של דאי או הפינה, שעדיין נמצאים בלונדון, המחנה של מורין זוכה בהצבעה. מארק המאוכזב פורש מ-LGSM. גתין מותקף באלימות ומאושפז בבית חולים. בעל כורחו, ג'ו יוצא מהארון בפניו הוריו, לאחר שאלו מוצאים בחדרו תמונות שלו מאונלווין, והם מאלצים אותו לעזוב את LGSM. במרץ 1985 מסתיימת שביתת הכורים. הכורים של אונלווין מתאספים יחד כדי לחזור לעבודתם. ג'ו רואה את החדשות ומתגנב לאונלווין כדי להביע את תמיכתו, שם הוא נתקל במארק. מארק מתעמת עם ג'ו הסודות ששמר מהוריו. משפחתו השמרנית של ג'ו חשה מושפלת כאשר שאן מסיעה את ג'ו הביתה, והוא מחליט לעזוב את הבית. בבוקר מצעד הגאווה ב-1985, מארק חוזר לקבוצה ומתנצל על נטישתו. הוא מוביל את LGSM למצעד, שם מצטרפים אליהם מאות כורים במפגן של הזדהות. סצנת הסיום חושפת כי לאחר האירועים המתוארים בסרט, מפלגת הלייבור שילבה במצעה מאבק למען זכויות להומואים ולסביות, בעקבות לחץ האיחוד הלאומי של עובדי הכרייה, שאן נבחרת לאחר מכן לפרלמנט ומארק אשטון (Mark Ashton) נפטר מאיידס שנתיים אחר כך. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2014, שם זכה בפרס ה-"קוויר פאלם" ("Queer Palm")‏. הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2014, כאשר הוושינגטון פוסט מדווח כי הסרט "פופולרי מאוד בקרב צופי הקרנות הטרום-בכורה ופסטיבלי הקולנוע". הוא שוחרר לבתי קולנוע ברחבי בריטניה ב-12 בספטמבר 2014. בצרפת הסרט יצא ב-17 בספטמבר. הפצת הסרט בבריטניה ובצרפת נעשתה על ידי Pathé.‏ חברת CBS Films רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית. בארצות הברית, הסרט הופץ בהקרנה מוגבלת ב-26 בספטמבר 2014, והוקרן בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו. בממלכה המאוחדת, המועצה הבריטית לסיווג סרטים (British Board of Film Classification) קבעה כי הצפייה בסרט תוגבל לגילאי 15 ומעלה, בשל "שפה בוטה מדי פעם" ושתי סצנות בעלות אופי מיני, סצנה אחת במועדון גייז בו נראים גברים "לבושים בבגדי BDSM", וסצנה קומית בה חלק מהדמויות מגלות מגזין פורנוגרפי בחדר שינה. איגוד הקולנוע האמריקאי (Motion Picture Association of America, או בראשי תיבות: MPAA) העניק לסרט דירוג R (הצפייה מתחת לגיל 17 בליווי מבוגר בלבד), הדירוג הקרוב ביותר בארצות הברית להגבלת גיל 15 שבבריטניה. (הדבר משקף פרקטיקה נפוצה; מכון הסרטים הבריטי קובע כי "מרבית" הסרטים שבבריטניה מוגבלים לגילאי 15 ומעלה זוכים לדירוג R בארצות הברית). האינדפנדנט פרסם מאמר המכנה את דירוג של ה-MPAA "דרקוני", בטענה כי הדירוג R, שהוא יחסית מחמיר, הוחל ספציפית על סרט זה רק בגלל תוכנו הלהט"בי. המאמר של האינדפנדנט היווה בסיס למאמר של הגרדיאן שהרחיב את הדיון הציבורי בנושא זה עוד יותר, אם כי במאמר נפלה טעות, ונכתב כי ה-MPAA העניקה לסרט דירוג NC-17 (הצפייה לגילאי 17 ומעלה בלבד). שגיאה זו תוקנה מספר ימים לאחר מכן. בינואר 2015 דווח כי על גבי העטיפה החיצונית של ה-DVD של הסרט שהופץ למכירה בארצות הברית לא מוזכר התוכן הלהט"בי של הסרט. במקום לכתוב "קבוצה של אקטיביסטים הומואים ולסביות מלונדון" נכתב רק "קבוצה של אקטיביסטים מלונדון", ודגל הגאווה הוסר מצילום שהופיע על הכריכה האחורית. בסוף השבוע הראשון שלו, הסרט הכניס 718,778 ליש"ט בקופות הכרטיסים בממלכה המאוחדת. הסרט היה השלישי המכניס ביותר באותו סוף השבוע, אחרי הסרטים "לוסי" (שבמקום השני) ו"הקופסונים" (שהגיע למקום הראשון בהכנסות). במהלך סוף השבוע השני שלו, הסרט שמר על מקומו במקום השלישי בטבלת ההכנסות בקופות הכרטיסים בממלכה המאוחדת, עם הכנסות של 578,794 ליש"ט. בגרדיאן דווח כי לסרט נרשמה ירידה של 12% בלבד בהכנסות בסוף השבוע השני שלו בקופות, וכי הסרט זוכה להצלחה [בהיבט מכירת כרטיסים בקופות] גם במהלך ימי אמצע השבוע, והוסיף כי "לאחר התחלה מטלטלת משהו, סרטו של מתיו וורצ'וס מציג יציבות במשיכת קהלים". בסוף השבוע השלישי בקופות בממלכה המאוחדת, הסרט ירדה למקום השישי במצעד ההכנסות, עם הכנסות של 400,247 ליש"ט במהלך סוף השבוע. בסוף השבוע הרביעי, הסרט צנח למקום העשירי בקופות, עם הכנסות של 248,654 ליש"ט וסך כולל של 3,265,317 ליש"ט בקופות הכרטיסים בממלכה המאוחדת. בארצות הברית, הסרט הכניס 84,800 ליש"ט משישה בתי קולנוע בניו יורק במהלך סוף השבוע הראשון שלו. בסוף השבוע השני שלו הסרט הוקרן בהפצה רחבה מעט יותר, שהחל מה-10 באוקטובר התרחבה גם לערים נוספות בארצות הברית. הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, ‏92% מהביקורות על הסרט היו חיוביות, על פי מדגם של 127 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.6 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב באתר כי הסרט "כנה מבלי להיות דידקטי ומרומם בלי להיות סנטימנטלי. גאווה הוא סרט שנועד לרצות את הקהל, והוא באמת עובד". באתר Metacritic לסרט יש ציון של 79 מתוך 100, על סמך 36 ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל." ג'פרי מקנאב, מה"אינדפנדנט", כתב כי הסרט ממשיך בצעדיהם של סרטים בריטים אחרים כמו "ללכת עד הסוף", "התזמורת" ו-"בילי אליוט" כ-"סיפור שמתרחש בבריטניה, בה מעמד עובדי התעשייה מתערער". מקנאב, שהעניק לסרט ציון של חמישה כוכבים, שיבח את התסריט על שילוב "קומדיה רחבה עם התבוננות עדינה" וציין כי הבמאי מתיו וורצ'וס "מתענג על ניגודים חזותיים" לאורך כל הסרט. בסקירתו של מקנאב נכתב כי הסרט שמר על ההומור והנגישות שלו מבלי להכביד יתר על המידה בנוגע לנושאים אליהם הוא מתייחס. פיטר ברדשאו, שכתב עבור "הגרדיאן" ביקורת על הסרט, תיאר אותו כ-"אמפתי וחביב". ברדשאו שיבח את הופעותיהם של השחקנים, לרבות את "ביישנותו השקטה" של ביל ניי שגילם את קליף ואת "ההופעה המכובדת והאינטליגנטית" של פאדי קונסידיין בתפקיד דאי. הופעתה של אימלדה סטונטון בתפקיד הפינה הידון (Hefina Headon), שנפטרה באוקטובר 2013,‏ נתקבלה בצורה חיובית מצד המבקרים. ג'ופרי מקנאב כתב כי הופעתה של סטונטון בתפקיד הפינה המטריארכלית הייתה "קצת אמא קוראז' וקצת הילדה אוגדן". הופעתו של בן שנצר בתפקיד מארק אשטון (Mark Ashton) גם כן זכתה לביקורות חיוביות. שרלוט או'סאליבן, מבקרת עבור הלונדון איבנינג סטנדרט, כתבה: "שנצר הוא ניו יורקר עם רזומה בלתי מתפשר (הוא היה אחד הדברים הטובים הבודדים שהיו בגנבת הספרים) והוא פנטסטי כאן". פול בירנס (The Sydney Morning Herald) תיאר את הסרט כ-"יבש, מפתיע, רחום, מפוקח פוליטית, מתגמל רגשית וגדוש בשחקנים גדולים שעושים עבודה טובה". נייג'ל אנדרוס, שכתב לפייננשל טיימס, העניק לסרט כוכב אחד מתוך חמישה, ותיאר אותו כ"מצעד של טריקים וקלישאות, שנועד לשמור במשך שעתיים על שיווי משקלו על גבי חד-אופן של תקינות פוליטית". בסקירתו של אנדרוס נכתב כי "שום דבר בהיסטוריה המודרנית אינו מדהים יותר מהמיתוג מחדש של שביתת הכורים בבריטניה כמסע צלב הירואי, במקום מאבק אחרון בעד דמגוגיה של איגודי עובדים, גזי חממה ומחלות ריאות". במכתב תגובה שנשלח לפייננשל טיימס נטען כי הסרט מדגיש את "העקשנות" של ארתור סקארגיל במהלך השביתה. אתר האינטרנט הרשמי של גאווה (באנגלית) גאווה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "גאווה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גאווה", באתר נטפליקס "גאווה", באתר AllMovie (באנגלית) "גאווה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גאווה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גאווה", באתר Metacritic (באנגלית) "גאווה", באתר אידיבי "גאווה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות אורון שמיר, עכבר העיר, "גאווה": הדרך הבריטית לחמם לבבות, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2014 אורי קליין, למה הסרט "גאווה" מתעלם כמעט לחלוטין ממרגרט תאצ'ר, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2014 Knegt, Peter (22 באפריל 2014). "Here's The First Image From Matthew Marchus's 'Pride,' Which Will Close Directors' Fortnight at Cannes". Indiewire. אורכב מ-המקור ב-2014-10-06. נבדק ב-2019-07-16. {{cite web}}: (עזרה) Goodfellow, Melanie (22 באפריל 2014). "Cannes Directors' Fortnight 2014 lineup unveiled". Screendaily. Screen International. {{cite web}}: (עזרה) "British film talent gathers for Cannes send-off". BFI. 9 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Festival de Cannes: la "Queer Palm" décernée à "Pride" du Britannique Matthew Warchus". Le Soir (בצרפתית). 23 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה) Mitford, Oliver (9 באוקטובר 2014). "Blockbuster British film Pride could become a stage musical". Best of Theatre. {{cite web}}: (עזרה) Roddick, Nick (27 במאי 2014). "Pride - Cannes Film Festival - film review". London Evening Standard. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Hornaday, Ann (12 בספטמבר 2014). "Gay activists and miners on strike: an unlikely pair in film festival favorite 'Pride'". וושינגטון פוסט. נבדק ב-3 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Calhoun, Dave (9 בספטמבר 2014). "Pride". Time Out. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Pride - film 2014". AlloCiné (בצרפתית). נבדק ב-8 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Pride shoot date set". BBC. 5 בספטמבר 2013. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Vlessing, Etan (7 בספטמבר 2014). "Toronto: Bill Nighy Blasts Margaret Thatcher for Bashing Gays, Trade Unions". The Hollywood Reporter. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Jones, Stephanie. ""Pride" Opens in NY, LA, and SF September 26". PCM World News. נבדק ב-17 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Movie Release Dates - September 2014". FilmJabber. נבדק ב-17 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Burrell, Ian (30 בספטמבר 2014). "Pride: Are US film censors pandering to homophobia?". The Independent. Independent Print Limited. נבדק ב-3 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Brooke, Michael. "The US Ratings System". BFI Screenonline. נבדק ב-15 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Child, Ben (2 באוקטובר 2014). "US censors accused of homophobia over restrictive Pride rating". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-3 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) BBC News: Gay banner removed from Pride DVD cover in US, 5 January 2015 Fletcher, Harry (16 בספטמבר 2014). "The Boxtrolls knocks Sex Tape off UK box office top spot". דיגיטל ספיי. digitalspy.com. נבדק ב-16 בספטמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Reynolds, Simon (23 בספטמבר 2014). "The Boxtrolls spends second weekend at top of UK box office". דיגיטל ספיי. digitalspy.com. נבדק ב-23 בספטמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Gant, Charles (23 בספטמבר 2014). "Could The Riot Club be too posh to push at the UK box office". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-29 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Gant, Charles (30 בספטמבר 2014). "Billy Elliot Live skips past The Equalizer to top UK box office". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Gant, Charles (7 באוקטובר 2014). "Gone Girl finds gold and Dracula Untold sucks bucks at the UK box office". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Brooks, Brian (28 בספטמבר 2014). "'Skeleton Twins' Robust In Specialty Box-Office Expansion; 'Pride' Solid In Debut". Deadline. נבדק ב-29 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Pride (2014)", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) "גאווה", באתר ביקורות הסרטים Metacritic (באנגלית) Macnab, Geoffrey (12 בספטמבר 2014). "Pride, film review: Two tribes and plenty of nostalgia in this feelgood hit". The Independent. Independent Print Limited. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Bradshaw, Peter (11 בספטמבר 2014). "Pride review – when gay activists struck a deal with miners". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Moses-Lloyd, Rachel (17 באוקטובר 2013). "Screen star Imelda Staunton to immortalise miners' supporter, Hefina Headon, in film about strike". South Wales Evening Post. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) O'Sullivan, Charlotte (12 בספטמבר 2014). "Pride - film review: 'Bill Nighy and Imelda Staunton escape national treasure status to show us something new'". London Evening Standard. נבדק ב-14 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Byrnes, Paul (29 באוקטובר 2014). "Pride review: Gays add flair in feel-good miners-strike flick". The Sydney Morning Herald. נבדק ב-8 בדצמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Andrews, Nigel (11 בספטמבר 2014). "Pride - film review: Schmaltz and piety abound as gay rights activists join forces with striking miners". Financial Times. {{cite news}}: (עזרה) "'Pride' underlines how intransigent Scargill was". Financial Times. 3 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "'Pride' wint publieksprijs Film Fest Gent". Het Laatste Nieuws (בהולנדית). 27 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Frequin, Vincent (10 בנובמבר 2014). "Recordaantal bezoekers voor Leiden International Film Festival". Dichtbij.nl (בהולנדית). {{cite news}}: (עזרה) Barraclough, Leo (7 בדצמבר 2014). "Matthew Warchus' 'Pride' Wins Top Prize at British Independent Film Awards". Variety. {{cite news}}: (עזרה) "2015 Golden Globe Awards: Winners List". CNN. 11 בינואר 2015. נבדק ב-11 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Gay and Lesbian Entertainment Critics Name Boyhood Film of the Year". GALECA. 20 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "2015 Artios Awards". Casting Society of America. "Bafta Film Awards 2015: Winners". BBC News. נבדק ב-8 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Sisk, Emma (13 בספטמבר 2014). "How Welsh singing starlet Bronwen Lewis turned rejection on The Voice into big screen Pride". WalesOnline. {{cite news}}: (עזרה)