פרובינקיה דלמטיה

פרובינקיה דלמטיה הייתה פרובינקיה רומית. שמה נגזר משמו של שבט אילירי בשם דלמטה, שחי באזור המרכזי של החוף המזרחי של הים האדריאטי. היא כללה את החלק הצפוני של אלבניה של ימינו, חלק גדול מקרואטיה, בוסניה והרצגובינה, מונטנגרו וסרביה, ובכך כיסה שטח גדול משמעותית מהאזור הקרואטי והמונטנגרי הנוכחי של דלמטיה. במקור האזור הזה נקרא איליריה (ביוונית) או איליריקום (בלטינית). פרובינקיה איליריקום התמוססה והוחלפה בשתי פרובינקיות נפרדות: דלמטיה ופאנוניה. האזור שנמשך לאורך חופי הים האדריאטי והשתרע פנימה על הרי האלפים הדינריים נקרא בפי היוונים איליריהמ במקור, הרומאים קראו לאזור גם איליריה ומאוחר יותר, איליריקום. הרומאים נלחמו בשלוש מלחמות איליריות (229 לפנה"ס, 219/8 לפנה"ס ו-168 לפנה"ס) בעיקר נגד ממלכת הארדיאים מדרום לאזור. בשנת 168 לפנה"ס הם ביטלו את הממלכה הזו וחילקו אותה לשלוש רפובליקות. האזור הפך למדינת חסות רומית. מרכז וצפון האזור עסקו בפיראטיות ופשטו על צפון מזרח איטליה. בתגובה, אוקטביאנוס (שהפך מאוחר יותר לקיסר אוגוסטוס) ערך סדרה של מסעות באיליריקום (35–33 לפנה"ס). האזור הפך לפרובינקיה הסנאטורית הרומאית של איליריקום כנראה בשנת 27 לפנה"ס. עקב צרות בחלק הצפוני של האזור בשנים 16–10 לפנה"ס, הוא הפך לפרובינקיה אימפריאלית. הארגון המנהלי של איליריקום בוצע בשלהי תקופת שלטונו של אוגוסטוס (27 לפנה"ס – 14 לספירה) ובתחילת שלטונו של טיבריוס (14–37 לספירה). בגלל שאוקטביאנוס הכניע את האזור הפנימי יותר של פאנוניה (לאורך אמצע נתיב נהר הדנובה), הרומאים שינו את שמו של אזור החוף לדלמטיה. בשנים 6–9 לספירה, היה מרד בקנה מידה גדול במחוז איליריקום, המלחמה הבטוניאנית. ווליוס פטרקולוס מתאר את גאיוס ויביוס פוסטומוס כמפקד הצבאי של דלמטיה בפיקודו של גרמניקוס בשנת 9 לספירה; זהו הכתב הקדום ביותר שקיים, המצביע על כך שפרובינקיה איליריקום כללה את דלמטיה ופאנוניה. פרובינקיה איליריקום התמוססה בסופו של דבר והוחלפה בשתי פרובינקיות קטנות יותר: דלמטיה (האזור הדרומי) ופאנוניה (האזור הצפוני והדנובי). לא ברור מתי זה קרה. קובץ' ציין כי כתובת על בסיס פסל של נירון שהוקם בין השנים 54 ל-68 לספירה מעידה על כך שהוא הוקם על ידי ותיק הלגיון המוצב בפאנוניה וטוען שזו העדות האפיגרפית הראשונה לכך שפאנוניה נפרדת הייתה קיימת לפחות מאז מאז שלטונו של נירון. עם זאת, שסל-קוס מציין כי כתובת מעידה על מושל איליריקום תחת שלטונו של קלאודיוס (41–54 לספירה) ובדיפלומה צבאית שפורסמה בסוף שנות ה-90, מתוארכת ביולי 61 לספירה, יחידות עזר מהחלק הפאנוני של הפרובינקיה הוזכרו כמוצבים באיליריקום. כמה תעודות אחרות מעידות על כך. זה היה בתקופת שלטונו של נירון (54–68 לספירה). לכן, שסל-קוס תומך ברעיון שהפרובינקיה התמוססה בתקופת שלטונו של אספסיאנוס (69–79 לספירה). בשנת 337, כשקונסטנטינוס הגדול מת, חולקה האימפריה הרומית בין בניו. האימפריה חולקה לשלוש מחוזות פרטוריאניים: גאליה; איטליה, אפריקה ואיליריקום ; והמזרח. גודל המחוזות הצטמצם ומספרם הוכפל על ידי דיוקלטיאנוס. גם המחוזות קובצו בדיוקסיות. דלמטיה הפכה לאחד משבעת המחוזות של הדיוקסיה של פאנוניה. בתחילה, זה היה תחת הפרפקטורה הפרטוריאנית של איטליה, אפריקה ואיליריקום. נראה ששלוש הדיוקסיות של מקדוניה, דאקיה ופאנוניה קובצו לראשונה במחוז פרטוריאני נפרד בשנת 347 על ידי קונסטנס על ידי הוצאתן מהפרפקטורה הפרטוריאנית של איטליה, אפריקה ואיליריקום (שהפכה אז לפרפקטורה הפרטוריאנית של איטליה ואפריקה) או שהפרפקטורה הפרטוריאנית הזו הוקמה בשנת 343 כשקונסטנס מינה פרפקט לאיטליה. ההיסטוריון הגרמני תאודור מומזן כתב (ב"פרובינציות האימפריה הרומית") שחוף דלמטיה והאיים שלה עברו רומניזציה מלאה ודברו לטינית עד המאה ה-4. ההיסטוריון הקרואטי אלכסנדר סטיפצ'ביץ' כותב שניתוח של חומר ארכאולוגי מאותה תקופה הראה שתהליך הרומנטיזציה היה סלקטיבי למדי. בעוד שמרכזים עירוניים, הן בחופים והן בפנים הארץ, היו רומניים כמעט לחלוטין, המצב באזורים הכפריים היה שונה לחלוטין. למרות שהאילירים היו נתונים לתהליך חזק של תירבות, הם המשיכו לדבר בשפת האם שלהם (השפה האילירית), ללכת בעקבות האלים והמסורות שלהם, ולקיים ארגון חברתי-פוליטי משלהם, שהותאם למינהל הרומי ולמבנה הפוליטי בלבד. בכמה צרכים. בשנת 454 מרקלינוס, מפקד צבאי בדלמטיה, מרד בוולנטיניאנוס השלישי, הקיסר הרומי במערב. הוא השתלט על דלמטיה ושלט בה באופן עצמאי עד מותו בשנת 468. יוליוס נפוס הפך למושל דלמטיה למרות שהיה קרוב משפחה של קיסר המזרח, לאון הראשון התראקי, ודלמטיה הייתה תחת החלק המערבי של האימפריה הרומית. דלמטיה נותרה אזור אוטונומי. בשנת 474, לאון הראשון מינה את נפוס כקיסר של החלק המערבי של האימפריה על מנת להדיח את גליקריוס, טוען לתפקיד הקיסר. נפוס הדיח אותו, אך בתורו הודח בשנת 475 על ידי פלביוס אורסטס, שמינה את בנו רומולוס אוגוסטוס לקיסר במערב. לאון הראשון סירב להכיר בו ועדיין החזיק ביוליוס נפוס כקיסר המערב. רומולוס אוגוסטוס הודח בשנת 476 על ידי אודואקר, שהכריז על עצמו כמלך איטליה. נפוס נשאר בדלמטיה והמשיך לשלוט בה עד שנרצח ב-480. אובידה, מפקד צבאי, היה אחראי על דלמטיה לאחר מכן. עם זאת, אודואקר השתמש ברצח של נפוס כעילה לפלוש לדלמטיה, הביס את אובידה וסיפח את דלמטיה לממלכת איטליה שלו. בשנת 488 שלח זנון, הקיסר החדש של המזרח, את תיאודריך הגדול, מלך האוסטרוגותים, לאיטליה כדי להדיח את אודואקר. זנון רצה גם להיפטר מהאוסטרוגותים, שהיו בעלי ברית רומאים והתיישבו בחלק המזרחי של האימפריה, אך הפכו חסרי מנוחה וקשים לניהול. תיאודריך לחם במלחמה של ארבע שנים באיטליה, הרג את אודואקר, יישב את עמו באיטליה והקים בה את הממלכה האוסטרוגותית. דלמטיה ושאר הדיוקסיה לשעבר של פאנוניה עברו תחת הממלכה האוסטרוגותית. מדיה וקבצים בנושא פרובינקיה דלמטיה בוויקישיתוף Theodor Mommsen; William Purdie Dickson; Francis Haverfield (1886). The Provinces of the Roman Empire: From Caesar to Diocletian. Gorgias Press LLC. pp. 203–. ISBN 978-1-59333-025-5.