laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליעזר שולמן

אליעזר שולמן (נולד בכ"ה בכסלו תשל"ב, דצמבר 1971) הוא עיתונאי חרדי, עורך משנה של העיתון החרדי "המבשר", בעבר שימש כעורך משנה של עיתון משפחה. נולד בירושלים ליאירה ולאמיתי שולמן, מזכיר סיעת יהדות התורה ועורך עיתון המודיע. למד בישיבת סלבודקה, שם כיהן בעבר כראש הישיבה דודו הרב מרדכי שולמן. שולמן למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים את התואר. בנוסף, הוא משמש כפרמדיק במד"א[דרוש מקור]. בגיל 19 החל לכתוב בשבועון החרדי "ערב שבת", כשהוא משיג במסגרת העיתון את אחד מהישגיו המקצועיים הראשונים - תמליל ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, המורה לסיעה כיצד לנהוג עם ממשלת שמיר. בשנת 1993 החל לכתוב בעיתון "משפחה", תוך שהוא מתמקצע בזירה הצבאית. לשולמן היו חשיפות בטורו השבועי "שטח אש". הטור אף זכה לשבחים בעיתון "טיים" שכתב על שולמן: "העיתונאי החרדי שנחשב לבעל מקורות ביטחוניים יוצאי דופן בשב"כ ובמוסד". פרסם בעיתון כתבות פרופיל וראיונות רבים עם רבנים נודעים. בין השאר, כתב על הרב נסים קרליץ, כתבה שגרמה להצתה של מאבק נגד עיתון "משפחה"[דרוש מקור]. עוד כתב על הרב משה שמואל שפירא, הרב חיים פינחס שיינברג, והרב יצחק זילברשטיין. שולמן חסיד חב"ד נשוי למרים, להם שלושה בנים, מתגורר בלוד. החל משנת 2016 משמש גם כדובר "מרכז רבני אירופה". שולמן שומר על מקצועיות ועוסק רק בענייני צבא. הוא חרג מהרגלו פעם אחת בלבד, זה קרה בשנת 2022, כאשר בחברת אסם הודיעו על הימצאות סלמונלה במוצרי חומוס של צבר. הוא תקף בחשבונו האישי כי שירות הלקוחות של החברה היה סגור בשעות הערב למרות הימצאותו של הווירוס. בשנת 2023 עזב את עיתון משפחה ועבר לערוך את עיתון המבשר . אליעזר שולמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוסי כהן, ריאיון עם אליעזר שולמן, שטורעם הבחור מישיבת סלבודקה שהצטרף לחסידות חב"ד וצמח עם 'משפחה' באתר חרדים 10 העיתונאים: המבשר, משפחה ובקהילה • חלק ב, בחדרי חרדים, משה וייסברג, 16 באפריל 2014 אליעזר שולמן עובר מ’משפחה’ ליומון ‘המבשר’: ימונה לעורך בכיר[http://www.ch10.co.il/news/{{{3}}} {{{2}}}, באתר חרדים10]
בן בנימין

בן בנימין (נולד ב-17 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי וכיום עוזר מאמן הפועל באר שבע. בנימין החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עכו, אך הקריירה שלו נקטעה לאחר שהתגייס ליחידה 8200 בחיל המודיעין. במקביל לשירותו הצבאי, שיחק בנימין כחובבן במדי מכבי שלומי/נהריה, הפועל עפולה והפועל הרצליה בליגות הנמוכות. בקיץ 2008 החליט לסיים את שירות הקבע בצה"ל בעקבות הצעה שקיבל מהמאמן ירון הוכנבוים לחתום בקבוצת הפועל עכו מליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–1 נגד הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. כבר בעונתו הראשונה הפך לשחקן הרכב בעכו, והיה שותף פעיל לחזרה של המועדון לליגת העל לאחר 31 שנים בליגות הנמוכות. ב-29 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 1–1. בקיץ 2011 חתם לשלוש שנים בקבוצת מכבי נתניה. ב-15 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל חיפה. בסיום עונת 2012/2013 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-12 באוגוסט 2013 חתם בנימין בקבוצת הפועל רעננה. ב-2 באוגוסט 2020 חתם בנימין בעירוני רמת השרון מהליגה הלאומית. בקיץ 2021, בנימין הצטרף למכבי שעריים מליגה א'. ב-2024 מונה לעוזרו של רן קוז'וק במכבי עירוני פתח תקווה. בקיץ 2024 מונה שוב לעוזרו של רן קוז'וק בהפועל באר שבע. מכבי פתח תקווה (עוזר מאמן) גביע המדינה: 2023/2024 בן בנימין, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל בן בנימין, באתר Transfermarkt בן בנימין, באתר Soccerway בן בנימין, באתר FootballDatabase.eu משה הרוש, בן בנימין: למעשה פרשתי. כדורגל היה תחביב, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2010 מיקי ג'אן, ‏חתם קבע בכדורגל: בנימין רוצה להצעיד את נתניה, באתר ONE‏, 9 בספטמבר 2011 שמעון אלבז, בן בנימין סיכם לשלוש שנים במכבי נתניה, באתר ynet, 3 באוגוסט 2011 מוטי פשכצקי, ‏נשאר בליגת העל: בן בנימין חתם בהפועל רעננה, באתר ערוץ הספורט, 13 באוגוסט 2013 איסמעיל עמאר חתם כמאמן הפועל ראשון לציון, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2020 תומר חבז, ‏"נמאס מהשופטים פה, קל לשרוק נגד מכבי פ"ת", באתר ONE‏, 22 בינואר 2024
טסקלוסה

טסקלוסה (באנגלית: Tuscaloosa) היא בירת מחוז טסקלוסה במדינת אלבמה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר בלאק ווריור במרכז אלבמה. בעיר מתגוררים 90,468 (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 219,461 תושבים (נכון ל-2010). במקום שבו נמצאת העיר ישבו מספר שבטים אינדיאנים, אך הם גורשו על ידי הממשל בחוק הגירוש האינדיאני (Indian Removal Act) לצדו המערבי של נהר מיסיסיפי בשנות ה-30 של המאה ה-19. ב-1814 נחתם חוזה פורט ג'קסון עם האינדיאנים המקומיים, בו הותרה התיישבות של אמריקאים ממוצא אירופאי. כעבור זמן קצר הוקמה קבוצת בקתות באזור והמיישבים החליטו לקרוא לקהילה החדשה על שמו של הצ'יף המקומי בן המאה ה-16 טסקלוסה (Tuskaloosa). ב-13 בדצמבר 1819, יום לפני שאלבמה הפכה למדינה, טסקלוסה הוקמה באופן רשמי כעיירה. ב-1826 טסקלוסה הפכה לבירת אלבמה, מה שתרם לגידול האוכלוסייה והכלכלה המקומית. ב-1846 התואר הועבר למונטגומרי ועקב כך האוכלוסייה התמעטה. בשבועות האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקנית כוחות של צבא האיחוד בזזו את העיר והחריבו חלקים ממנה, בהם אוניברסיטת אלבמה בעיר. בסוף המאה ה-19 נבנו מספר סכרים בנהר בלאק ווריור על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (United States Army Corps of Engineers). הדבר אפשר פתיחה של קו ישיר וזול לעיר הנמל מוביל בדרום אלבמה ובכך תרם לפיתוח הכרייה באזור. גדילתה של אוניברסיטת אלבמה והתפתחותם של מספר מוסדות לבריאות הנפש בעיר, תרמו לגדילה מתמידה בכלכלה המקומית במהלך המאה ה-20. ב-27 באפריל 2011 הכה בעיר טורנדו שגרם למותם של 44 אנשים ועוד 20 אנשים בעיר ברמינגהאם. כלכלת העיר מסתמכת על שירותים ממשלתיים, תעשייה, כרייה ומסחר. בעיר שוכנת אוניברסיטת אלבמה שהוקמה ב-1831, והיא אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות באלבמה. את העיר משרת נמל התעופה האזורי טסקלוסה, הנמצא במרחק של כ-6 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר. תושבי העיר משתמשים גם בנמל התעופה הבינלאומי ברמינגהאם-שאטלוורת' הגדול יותר, הנמצא במרחק של 85 קילומטרים. העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 20, המקשר בין המדינות טקסס וקרוליינה הדרומית, וכביש בין-מדינתי 59, המקשר בין המדינות לואיזיאנה וג'ורג'יה. יפן נרשינו, יפן גרמניה שורנדורף, גרמניה גאנה סוניאני, גאנה - גאנה טצ'ימן, גאנה (הברית היא עם שתי הערים כיחידה אחת) מדיה וקבצים בנושא טסקלוסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טסקלוסה (באנגלית) טסקלוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
צרכים אינסטרומנטליים

צרכים אינסטרומנטליים (באנגלית: "Instrumental" – כלי) הוא מושג במדעי החברה המתקשר לנושא הקבוצה בתחום המחקר סוציולוגיה, ומדבר על אחד הצרכים שהקבוצה מספקת ליחיד. צרכים אינסטרומנטליים הם צרכים חברתיים פיזיים המתבטאים בצורכי הגנה וקיום או צרכים כלכליים ארגוניים. תפקידה של הקבוצה בעבור הפרט הוא לספק לו את הצרכים האינסטרומנטליים, או במילים אחרות, להעניק ליחיד את האפשרות והיכולת להשיג מטרות מסוימות או לבצע משימות מסוימות לצורך קיומו, שלא ניתן להשיגן או לבצען ביחידות וללא עזרה, לדוגמה: השגת מזון ושתייה, מחסה, דיור, תעסוקה, מערכות בריאותיות המספקות שירותי בריאות (כמו בתי חולים), מערכות ביטחוניות (כמו משטרה, צבא), בית משפט ועוד. האדם כפרט זקוק לצרכים האינסטרומנטליים על בסיס יומי, שכן הם מבטיחים את המשך קיומו הפיזי ובלעדיהם לא יוכל להתקיים, ולכן הקבוצה צריכה לדאוג שצרכים אלו יהיו זמינים לפרט בכל רגע נתון. צורך כלכלי – היעזרות והשתלבות בשוק העבודה המספק תעסוקה על מנת לקבל שכר בו האדם נעזר לצורך קיומו הבסיסי, לדוגמה: רכישת בית, מזון, שתייה, מים זורמים, חשמל וכדומה. צורך בריאותי – היעזרות במערכות בריאותיות המספקות מענה רפואי, הן פיזי והן נפשי, לצורך הגנה פיזית או נפשית של האדם, לדוגמה: קופות חולים, בי"ח שיקומי וכדומה. צורך ביטחוני – היעזרות בגורמי ביטחון לצורך הגנה פיזית על המדינה, האדם או רכושו, לדוגמה: הצבת חיילים בגבולות המדינה, עירוב המשטרה במקרה של גנבה וכדומה. צרכים אקספרסיביים ניסן נוה, רונית אלעד, אורית רן, סוציולוגיה במעגלי החברה: קבוצה, רכס פרויקטים חינוכיים בע"מ, 2003.
צרכים אקספרסיביים

צרכים אקספרסיביים (באנגלית: Express= לבטא, להביע) זהו מושג במדעי החברה המתקשר לנושא הקבוצה בתחום המחקר סוציולוגיה, ומדבר על אחד הצרכים שהקבוצה מספקת ליחיד. צרכים אקספרסיביים הם צרכים חברתיים רגשיים/הבעתיים התורמים להרגשת השייכות של היחיד בקבוצה, לטיפוח היחסים בין בני האדם בקבוצה על בסיס רגשי ולתחושת הלכידות ביניהם. צרכים אלו מסופקים ליחיד על ידי הקבוצה באמצעות התחברות חברתית, קבלה, כבוד, אינטימיות, תשומת לב, תמיכה רגשית ועוד. האדם כפרט אמנם לא זקוק לצרכים האקספרסיביים לצורך קיומו הפיזי, אך יש הטוענים[דרוש מקור] כי צרכים אלו הכרחיים לו על מנת לשרוד. כך למשל מסבירים אותם הטוענים את העובדה שאצל אנשים בודדים או רווקים הנטייה להתאבדות היא גבוהה יותר. הרצון להרגיש שייך (=חשוב/אהוב/מועיל). הרצון להרגיש שיש על מי לסמוך ולהסתמך, בעיקר בשעת צרה. הרצון לדבר לחלוק או לשתף, צורך שלא יכול להתממש ללא יחס ותשומת לב מצד האחר. הרצון לספק צורך, מוחשי או לא מוחשי, רגעי או מתמשך, כמו רגשות (בעיקר של אהבה) או יחסי מין. צרכים אינסטרומנטליים ניסן נוה, רונית אלעד, אורית רן, סוציולוגיה במעגלי החברה: קבוצה, רכס פרויקטים חינוכיים בע"מ, 2003
יאסלדאן

יאסלדאן (בהונגרית: Jászladány) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בהונגריה, כמאה ק"מ ממזרח לבירה בודפשט. כ-13% מתושבי הכפר הם צוענים. הכפר ידוע בטיפוח ובגידול זן הבצל האדום שלו. הכפר הוא מקום לידתו של המוזיקאי ההונגרי לסלו שומפאי (אנ'). באזור הכפר ישנם ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הנחושת וכן מתקופת האימפריה הרומית. קיומו של הכפר מצוין לראשונה במסמכים היסטוריים משנת 1067, אז הוקם במקום מנזר. באותה תקופה התיישבו באזור ככל הנראה בני שבטים פצ'נגים שפלשו מאזור מרכז אסיה. במסמכים משנת 1399 הוזכר הכפר בשם לדה (Lada). מקור השם אינו ברור, אך יש הסבורים שמקורו במילה ההונגרית "ארגז" (Láda). בתקופת כיבוש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית הידלדלה אוכלוסיית הכפר, אך לאחר תקופה זו שבה וגדלה. בשנת 1736 נבנתה בכפר כנסיית אבן. בשנת 1828 שונה שם הכפר ללדאן (Ladány) והקיסר פרנץ השני אישר קיומם של ירידים שנתיים בכפר. לקראת סוף המאה ה-19 חובר הכפר לרשת מסילת הברזל הארצית. בשנת 1910 ניתן לכפר שמו הנוכחי. בשנת 1808 הוקם בכפר פסל לזכרו של יאן מנפומוק. כמו כן קיימים בכפר כנסייה קתולית שנבנתה ב-1840 בסגנון נאו קלאסי ופסלים נוספים לזכר אישים שונים, בעיקר קדושים נוצרים. בראשית שנות ה-40 היו ביאסלדאן פחות ממאה יהודים, מבין כ-9,000 תושבי העיירה, והקהילה הייתה נאולוגית. עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, במרס 1944, נצטוו היהודים לשאת טלאי צהוב. במאי הצטוו יהודי העיירה וכן יהודי עיירה סמוכה לעבור לגטו, משם הועברו בהמשך החודש לגטו יאסברן. ביוני גורשו גם משם, ובתחילת יולי גורשו לאושוויץ ונרצחו. אנדור גלאובר (1910  – 1983) היה רופא יהודי-הונגרי, כירורג אורתופד, פרופסור באוניברסיטה, מדיה וקבצים בנושא יאסלדאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאסלדאן יאסלדאן (Jászladány), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
Amaurobius ferox

Amaurobius ferox הוא עכביש מהמשפחה אמאורוביים הנפוץ באירופה וצפון אמריקה ונמצא גם בניו זילנד. אורך גופה של הנקבה הוא כ-16 מילימטר. צבעה נע בין חום כהה מאוד לשחור. בטנה מעוגלת ונושאת סימנים צהבהבים. הזכר דומה, אך קטן (אורכו כ-11 מ"מ) ורזה יותר. הביצים מוטלות בשק לבן במקום מוגן, כאשר הנקבה בדרך כלל שומרת עליו עד לבקיעה. מוכרים מקרים בהם ננשכו בני אדם על ידי עכבישים ממין זה. Amaurobius Ferox הוא עכביש matriphagous, כלומר, מין בו הצאצאים טורפים את האם לאחר הבקיעה. תחילה האם מטילה סט שני של ביצים להזנת העכבישים שזה עתה בקעו, ולאחר כמה ימים מעודדת את צאצאיה לטרוף אותה. מדיה וקבצים בנושא Amaurobius ferox בוויקישיתוף Amaurobius ferox, באתר ITIS (באנגלית) Amaurobius ferox, באתר NCBI (באנגלית) Amaurobius ferox, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) Amaurobius ferox, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) Amaurobius ferox, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Amaurobius ferox, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה ברזילי

משה ברזילי (18 בינואר 1899 – 30 בינואר 1980) היה עסקן ציבור ישראלי, ראש העירייה השלישי של רחובות. ברזילי נולד בעיירה לוטוביסקה, שבגליציה המזרחית, אז חלק מהאימפריה הרוסית ובהמשך חלק מפולין. הוא למד בחדר ובבית מדרש והמשיך לבית ספר תיכון למסחר. בסיום לימודיו ניהל בית חרושת ובנק קואופרטיבי. משחר נעוריו היה ציוני, שימש כראש סניף של ההסתדרות הציונית במושציסקה עד עלייתו לארץ. ב-1936 עלה לארץ ישראל והתיישב ברחובות, בה היה חבר במועצה המקומית ובהמשך חבר במועצת העיר. בשנים 1955 עד 1967 היה סגן ראש העירייה וב-1967 נבחר לראשות העירייה והחזיק בתפקיד עד 1970. ברחובות יש על שמו חטיבת ביניים, היכל ספורט ורחוב. משה ברזילי באתר של הארכיון לתולדות רחובות
דונלד סנגסטר

סר דונלד ברנס סנגסטר (באנגלית: Donald Burns Sangster‏; 26 באוקטובר 1911 - 11 באפריל 1967) היה פוליטיקאי ג'מייקני, איש מפלגת הלייבור של ג'מייקה, ראש ממשלת ג'מייקה השני. נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר במונטגו ביי, הגדול בג'מייקה, נקרא על שמו ודיוקנו מופיע על שטר 100 דולר ג'מייקני. כנער הצטיין סנגסטר, במקביל ללימודיו, גם בספורט והיה שחקן קריקט, מתעמל ומתאגרף. בשנת 1933, בגיל 21, נבחר למועצת מחוז הולדתו ומאז לא חדל מפעילות ציבורית ופוליטית. בשנת 1937 קיבל רישיון לעריכת דין. מ-1949 ועד 1967 כיהן כסגנו של אלכסנדר בוסטמנטה באיגוד עובדי התעשייה ובמפלגת הלייבור של ג'מייקה. כיהן כשר הרווחה, שר העבודה ושר האוצר בממשלותיו של בוסטמנטה. בפברואר 1964, עקב מחלתו של בוסטמנטה, היה סנגסטר לראש המפלגה וראש הממשלה בפועל. סנגסטר נבחר לראשות הממשלה והחל לכהן ב-23 בפברואר 1967, אולם בעת ביקור במונטריאול, קנדה, נתקף בדימום מוחי תת-עכבישי ומת. רק חמישה ימים לפני כן קיבל תואר אבירות מאת אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. יו שירר נבחר להחליפו בתפקידיו. סנגסטר לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים. ביוגרפיה באתר הממשלתי פרופיל באתר ג'מייקה, המדינה אותה אנו אוהבים The forgotten prime minister died 46 years ago, באתר Jamaica Observer, ‏11 באפריל 2013 דונלד סנגסטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Remembering Sir Donald Sangster
פייטון

האם התכוונתם ל... אלפריד פייטון – כדורסלן אמריקאי גארי פייטון – כדורסלן אמריקאי ג'ו-מארי פייטון (אנ') – שחקנית וזמרת אמריקאית מונטי פייתון – קבוצת קומיקאים בריטים פייטון תעשיות – חברת החזקות ישראלית פייתון – שפת תכנות
זליג אשחר

זליג אשחר (נולד בשנת 1941) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת 2015. זליג אשחר נולד בפתח תקווה, בנם הבכור של יעקב ושרה ליפקה, ילידי פולין. הוא גדל ברחובות ולמד בבית הספר העממי בית חינוך ובבית הספר תיכון מאוחד רחובות. בסיום לימודיו התגייס לצה"ל והצטרף לגרעין נח"ל בקיבוץ יד מרדכי. שנה לאחר סיום השרות הצבאי שלו ולאחר שאספת הקיבוץ דחתה את בקשתו להירשם ללימודים באוניברסיטה, הוא עזב את הקיבוץ ונרשם ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם השלים את התואר השני בביוכימיה. במלחמת ששת הימים לחם במסגרת גדוד הנח"ל המוצנח בבקעת הירדן וברמת הגולן. אשחר בעל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע, אותו החל בשנת 1969 בהדרכתם של פרופ' מיכאל סלע ופרופ' דוד גבעול. הוא חקר דרכים למניעת דחיית שתלים באמצעות בידוד ואפיון אנטיגנים ספציפיים על פני לימפוציטים והכנת נסיוב נגדם. את הפוסט-דוקטורט שלו עשה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, במחלקה לאימונולוגיה בראשותו של פרופ' ברוך בנאסרף (לימים חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה). אשחר למד שיטה ליצירת כמויות גדולות של נוגדנים חד-שבטיים, במעבדתו של פרופ' ז'ורז' קלר במכון האימונולוגי של בזל. בשנת 1976 חזר לישראל והצטרף לסגל האקדמי של מכון ויצמן כראש קבוצת מחקר במחלקה לאימונולוגיה כימית (לימים המחלקה לאימונולוגיה). בסוף שנות ה-80, פיתח שיטה לטיפול ב-HIV נגד לוקמיה, על ידי הינדוסם של תאי לימפוציט T, בשיטות שונות של הנדסה גנטית, כך שיצוידו בקולטנים ספציפיים, שיאפשרו להם להרוג תאי מטרה סרטניים ספציפיים. הטכנולוגיה של חברת קייט פארמה מתבססת על מחקריו. אשחר מנהל את המחקר האימונולוגי במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב). 2014 - פרס מסרי (אנ') 2015 - פרס ישראל 2016 - פרס נוברטיס לאימונולוגיה קלינית (יחד עם פרופ' קארל ג'ון מאוניברסיטת פנסילבניה ופרופ' סטיבן רוזנברג מהמכון הלאומי לסרטן) 2017 - פרס א.מ.ת, בקטגוריה מדעי החיים : חקר הסרטן 2021 - פרס דן דוד. אשחר גרוש מנעמי, בתו של אחד ממייסדי טבע, גינטר פרידלנדר. התאלמן מבת זוגו ליהיא סמל, אב לשלושה וסבא לשישה נכדים. זליג אשחר, באתר Justia פרופ' זליג אשחר, באתר פרס ישראל זליג אשחר, באתר פרס א.מ.ת. כרטיס אישי, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים איציק וולף, פרס ישראל בחקר מדעי החיים לפרופ' זליג אשחר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 במרץ 2015 גלי וינרב, ‏האיש שמאחורי התרופה לטיפול בסרטן ששווה 2.5 מיליארד ד', באתר גלובס, 3 באפריל 2015 אנדרו סמית', "Pivotal Year Looms for CAR T-Cell Therapies", OncLive, מרץ 2017 "המדע שמאחורי האקזיט המוצלח", באתר מכון דוידסון, 29 באוגוסט 2017 סמדר רייספלד, יצור הכלאיים שמנצח את הסרטן, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2017 זליג אשחר, הנדסה והכוונה של מערכת החיסון לדחייה סלקטיבית של גידולים סרטניים בעזרת תאי T מהונדסים באמצעות קולטן כימרי (CAR-T), איגרת 40, דצמבר 2018 Expression of immunoglobulin-T-cell receptor chimeric molecules as functional receptors with antibody-type specificity, דצמבר 1989, PNAS מגזין מכון ויצמן, ‏מתמקדים במטרה, באתר "הידען", 27 ביולי 2011 גישה חדשנית לטיפול בסרטן, באתר מכון ויצמן למדע שלושת מקבלי פרס נוברטיס לאימונולוגיה קלינית ל-2016, זליג אשחר, סטיבן רוזנברג וקרל ג'ון, באתר נוברטיס, 15 באוגוסט 2016 על רקע מגפת הקורונה: הוכרזו הזוכים בפרס דן דוד, באתר וואלה, 15 בפברואר 2021
ויליאם דין

סר ויליאם פטריק דין (באנגלית: William Patrick Deane; נולד ב-4 בינואר 1931) הוא שופט אוסטרלי לשעבר שכיהן כמושל הכללי ה-22 של אוסטרליה. ויליאם דין נולד בפרבר סנט קילדה שבמלבורן. הוא התחנך בבתי ספר קתוליים ולמד באוניברסיטת סידני, שם סיים תואר במדעי הרוח ובמשפטים. כמו כן הוא למד באקדמיה למשפט בינלאומי שבהאג. לאחר סיום הכשרתו עבד דין במשרד התובע הכללי של אוסטרליה בקנברה ובמשרד עורכי דין מוביל בסידני. כמו כן הוא נסע לאירופה כדי ללמוד משפט בינלאומי. ב-1957 עבר את בחינות ההסמכה של לשכת עורכי הדין בסידני והרצה באוניברסיטה. במהלך תקופה זאת, היה דין פעיל בקהילה הקתולית והחל לגלות עניין בפוליטיקה. ב-1955 היה חבר לזמן קצר במפלגת הלייבור הדמוקרטית, פלג קתולי ואנטי-קומוניסטי שפרש ממפלגת הלייבור האוסטרלית. עד מהרה הוא התאכזב מהמפלגה ויותר לא היה פעיל בפוליטיקה, אך הוא היה מושפע מאוד מהדוקטרינה הקתולית-פרוגרסיבית למען הצדק החברתי ונגד האפליה הגזעית. ב-1977 מונה דין לתפקיד שופט בבית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס ובאותה שנה הוא מונה להיות שופט בבית המשפט הפדרלי לעבודה. ביוני 1982 הוא מונה להיות שופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה במקומו של סר ניניאן סטיבן כאשר זה מונה להיות המושל הכללי של אוסטרליה. באוגוסט אותה שנה הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית. בתקופת כהונתו כשופט עליון הוא היה חלק מהרוב שהכיר ב-1992 בהחלטה תקדימית באבוריג'ינים כמיעוט מוכר. באוגוסט 1995 הודיע ראש ממשלת אוסטרליה מטעם מפלגת הלייבור, פול קיטינג, שהמלכה אליזבת השנייה הסכימה למינוי של דין לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה במקומו של ביל היידן שסיים את תפקידו. בנובמבר פרש דין מבית המשפט העליון וב-16 בפברואר 1996 הוא הושבע כמושל הכללי. חודש לאחר מכן הובסה ממשלת הלייבור בהנהגתו של קיטינג בבחירות הכלליות על ידי הקואליציה הליברלית-לאומית בהנהגתו של ג'ון הווארד. תקופת כהונתו של דין כמושל הכללי הייתה אמורה להסתיים ב-31 בדצמבר 2000, אך בהמלצתה של ממשלת הווארד, היא הוארכה עד לאמצע שנת 2001 כדי לאפשר לו להיות המושל הכללי בעת חגיגות המאה לאיחוד אוסטרליה. נכון ל-2014 מכהן דין כפטרון של מספר רב של ארגוני צדקה הפועלים למען אנשים עם צרכים מיוחדים, חסרי בית, נוער במצוקה ועוד. כמו כן, הוא משמש כפטרון של ארגון הפיוס עם האבוריג'ינים (Reconciliation Australia) ושל אגודת הרופאים האבוריג'ינים. ממשלת טריטוריית הבירה האוסטרלית מינתה אותו כפטרון של חגיגות המאה להקמתה של הבירה ב-2013. בעבר הוא היה הפטרון והיושב ראש של ארגון CARE Australia וחבר המועצה המייעצת שלו. מדיה וקבצים בנושא ויליאם דין בוויקישיתוף מידע מתוך אתר משרד המושל הכללי (אורכב 01.04.2015 בארכיון Wayback Machine) A Mirror to the People, documentary film on the Office of Governor-General of Australia (1999), featuring Deane, Zelman Cowen and Ninian Stephen. It's an Honour: KBE
מכתיב קצב

מכתיב קצב או פייסר (מאנגלית: Pacer) הוא רץ שתפקידו לרוץ בקצב מסוים על מנת להראות לרצים אחרים בתחרות את הקצב הנדרש מהם לזמן המטרה שלהם, ואף עוזר לדחוק בהם לעמוד בו. מכתיבי הקצב רצים בריצות המסלול הבינוניות והארוכות, וכן בריצות כביש, ובכללן ריצת מרתון. קיימים שני סוגים של מכתיבי קצב - מכתיבי קצב בתחרויות מקצועניות, ומכתיבי קצב לחובבים. בתחרויות מקצועניות, מכתיב הקצב ממונה על ידי מארגן התחרות, והקצב בו ירוץ נקבע על פי דרישת הרצים בתחרות. בתחרויות בהם מתחרים אתלטים ברמה גבוהה, מכתיב הקצב נושר בשלב מסוים מהריצה ולא מסיים אותה, שכן הקצב אותו הוא מכתיב גבוה מכדי שיוכל לרוץ בו לאורך כל הריצה. מכתיב קצב חייב להתחיל את הריצה ביחד עם שאר הרצים ואינו מורשה להצטרף לריצה לאחר הזינוק, אחרת התוצאה שתושג בריצה לא תאושר לשיא. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא פרויקט Breaking2 (אנ') של חברת נייקי שנערך בשנת 2017, ומטרתו הייתה לשבור את מחסום השעתיים בריצת מרתון. לצורך כך, נייקי ניסו שהריצה תתקיים בתנאים אידיאליים, שאחד מהם היה קבוצות מתחלפות של מכתיבי קצב שליוו את הרצים, כך שבכל רגע נתון הייתה על המסלול קבוצת מכתיבי קצב רעננה, שמסוגלת לרוץ בקצב הנדרש. בעקבות כך, נייקי ידעו מראש כי גם אם תתקבל תוצאה טובה משיא העולם בריצת מרתון (שעמד אז על 2:02:57 שעות), היא לא תאושר כשיא עולם. בדרך כלל, מספר מכתיבי הקצב במקצה נע בין אחד לשלושה. השימוש במכתיבי קצב באליפויות הגדולות, כדוגמת אליפות העולם באתלטיקה, אליפות אירופה באתלטיקה ובמשחקים האולימפיים אסור, אך נהוג בתחרויות אחרות במטרה לקבל תוצאות איכותיות מהרצים. בסבב ליגת היהלום לדוגמה, כמעט בכל מקצה שאורכו 800 מטר ומעלה רצים מכתיבי קצב, שגורמים לריצות להתנהל בקצב גבוה, ומונעים התפתחות של ריצות טקטיות, בהן הריצה מתנהלת בקצב איטי, שמוגבר מאוד לקראת סוף הריצה. למרות זאת, לא תמיד הרצים נצמדים אל מכתיב הקצב, ובמקרים כאלה מכתיב הקצב צריך לנסות לגרום להם, במהלך הריצה, להיצמד אליו. השימוש הרווח במכתיבי קצב לרצים חובבים מבוצע במרוצי כביש, המושכים רצים חובבים רבים. לרוב מכתיב הקצב לרצים החובבים במרוצים אלו יבלוט מקהל הרצים בלבוש מיוחד, ולעיתים בבלונים מרחפים הקשורים לגופו, וכאשר זמן המטרה רשום על גופו או על הבלון בצורה בולטת. בשונה ממכתיבי הקצב בתחרויות מקצועניות, מכתיבי הקצב לחובבים תמיד יסיימו את הריצה, ולא ינשרו באמצעה, מכיוון שקצב המטרה אותו הם מכתיבים, הוא קצב לרצים חובבים, וכזה שלא אמור להוות למכתיבי הקצב בעיה. מדיה וקבצים בנושא מכתיב קצב בוויקישיתוף ג'ו קאצ'יולה, ניו יורק טיימס, הוא אלוף העולם בלפרוש מריצה באמצע. וכך הוא מסייע לשבור שיאי עולם, באתר הארץ, 3 במרץ 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוטנו

קוטנו (פולנית: Kutno, בעבר גם: קוטנא) היא עיר במרכז פולין, בפרובינציית לודז'. העיר מוזכרת עוד במאות ה-11 וה-12. ב-1753 נשרפה העיר כמעט עד היסוד. ב-4 בינואר 1807 בעיר עבר נפוליאון. שינוי אוכלוסין לאורך השנים: ערך מורחב – קהילת יהודי קוטנו כנראה היהודים הראשונים הגיעו לקוטנו במחצית השנייה של המאה ה-15. לפי הסטטיסטיקה הרשמית היו בקוטנו ב-1796 1037 יהודים. בימי נסיכות ורשה הייתה הקהילה לאחת הקהילות החשובות בתוכה, בעקבות מלחמות נפוליאון הצטמצמה אוכלוסייתה היהודית של קוטנה ונמנו בה רשמית רק כ-1350 יהודים, ואולם הפיחות היחסי בקרב האוכלוסייה הכללית היה גדול יותר ויהודי קוטנה היוו באותה תקופה 64.5% מכלל האוכלוסייה. קהילת קוטנה הייתה קהילה חשובה ורבניה התפרסמו, בין רבני העיר: רבי אליעזר בריש (עד 1830) רבי משה אהרן קרונזילבר רבי משה יהודה לייב זילברברג רבי ישראל יהושע טרונק הגיע לעיר מפולטוסק, במשך השנים זוהה עם העיר וכונה "הגאון מקוטנא" או ר' יהושע'לה מקוטנה רבי משה יקותיאל קופמן, חתנו של המגן אברהם ומחבר הספר לחם הפנים. רבי משה פנחס טרונק רבי יצחק יהודה טרונק בשנות השלושים של המאה ה-20 חיו בקוטנו יותר מששת אלפים יהודים, רובם עסקו במלאכה בענפי ההלבשה והמזון ובחנוונות זעירה. בעיר הוקמו על ידי הקהילה ארגוני עזרה. הגרמנים נכנסו לעיר ב-15 בספטמבר 1939, מצבם של היהודים הורע מיד. בעיר הוקם יודנרט בראשות אלכסנדר פלץ. ב-6 ביוני 1940 בעיר הוקם גטו, היהודים אולצו לעבור לגטו תוך 24 שעות. הגטו הוקם על שטח מפעל לסוכר שנסגר, בגטו היו חמישה בניינים בני קומה אחת. בגטו חיו 7,000 יהודים, אלפיים מתוכם היו מחוץ לקוטנו. שיעור התמותה בגטו היה גבוה במיוחד, לכך תרמו רבות הרעב והמגפות. הגטו חוסל בסוף מרץ או תחילת אפריל 1942, רוב היהודים נשלחו לחלמנו. שינוי אוכלוסייה יהודית לאורך השנים: שלום אש אריה סרטני מ. צאנין, קוטנה בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 89–93 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) דוד שטוקפיש, ספר קוטנה והסביבה, ארגון יוצאי קוטנה והסביבה בישראל ובחוץ-לארץ, 1968. מדיה וקבצים בנושא קוטנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוטנו קוטנו היהודית מרכז מורשת יהדות פולין קוטנו (Kutno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קוטנו מתוך פנקס הקהילות אנה ז'ולקובסקה, קוטנו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 69–72), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) יהודים מגורשים לגטו קוטנו, פולין, יוני 1940, בתערוכת האינטרנט "החודש הזה בתקופת השואה", באתר יד ושם. קוטנו (פולין), דף שער בספרייה הלאומית יהודי קוטנה והסביבה, עמ' 12. יהודי קוטנה והסביבה, עמ' 13. קוטנו מתוך פנקס הקהילות