laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בילי בן-משה

בילי בן משה (נולדה ב-1979) היא תסריטאית, במאית ומפיקת קולנוע ישראלי. נולדה בשנת 1979 בטבריה. למדה תסריטאות, קולנוע ואומנות והחלה את עבודתה בעולם הקולנוע הישראלי ב-2005. היא כתבה את התסריט לסרט הקולנוע הדוקומנטרי "גרסת הבמאי"- סיפור חייו של אייקון הקולנוע, מנחם גולן. לימים שימשה כעוזרת במאי לגולן בסרטו "הכתובה" המבוסס על מחזה מאת אפרים קישון וערכה את הדיאלוגים לסרטו המצליח "ימים של אהבה" (בכיכובם של מאיה בוסקילה וניר לוי). בשנת 2006 הפיקה את "פסטיבל הקולנוע הבינלאומי אשדוד" אשר הפך באותן השנים לפסטיבל השלישי בגודלו בישראל אחרי פסטיבלי הקולנוע בירושלים וחיפה. ב-2011 כתבה את התסריט לסרט העלילתי "נמס בגשם", בבימויו של בן זוגה, דורון ערן. זהו הסרט הישראלי הראשון העוסק בהורים לבן שעבר ניתוח לשינוי מין. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים מהמובילים בעולם וזכה בעשרות פרסים. ב-2013 כתבה את התסריט וביימה את הסרט הדוקומנטרי "כיתת אומן". הסרט עוסק בסדנת משחק מול מצלמה למשתתפים בעלי צרכים מיוחדים, בהנחייתו של ארנון צדוק. ב-2015 ביימה את סרט הקולנוע הדוקומנטרי "לה סניורה" העוסק בסיפור חייה של דונה גרציה, חוזת מדינת היהודים ומיישבת העיר טבריה. ב-2015 הפיקה את הסרט העלילתי "סנפשוט" בבימויו של דורון ערן, בכיכובם של שרון טל, אמנון וולף, דני גבע, אבי פניני וסמדר קילצ'ינסקי. הסרט מעלה על סדר היום הציבורי את בעיית האלימות במשפחה. השתתף בפסטיבלים בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי יוסטון, ארצות הברית, בו זכה בפרס Silver Remi לסרט הזר הטוב ביותר. בילי בן-משה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בילי בן-משה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גאיה קורן, "בגיל 24 היא דיברה אליי כמו אישה בת 60", באתר "ידיעות אחרונות", 7 בינואר 2018 שגיא בן נון, לאהוב בלי תנאים: על הסרט "נמס בגשם", באתר nrg‏, 5 ביוני 2011
אלכסנדרוס פנגוליס

אלקסנדרוס פנגוליס (ביוונית: Αλέξανδρος Παναγούλης;‏ 2 ביולי 1939, גליפאדה ליד אתונה – 1 במאי 1976, אתונה) היה פעיל חברתי, משורר ופוליטקאי יווני. אביו של פנגוליס היה קצין בצבא יוון. אחד משני אחיו נפל קורבן לדיקטטורה הצבאית. האחר, אפסטסיוס, היה פוליטיקאי. פנגוליס למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה. בצעירותו התחנך פנגוליס בתנועת הנוער "הנוער הדמוקרטי היווני". בזמן שירותו הצבאי שקעה יוון בדיקטטורה המכונה גם "שלטון הקולונלים". הוא ערק משורות הצבא והקים את הארגון "התנגדות לאומית". ב-13 באוגוסט 1968 הוא ניסה להתנקש בחייו של גאורגיוס פאפאדופולוס, נתפס והתפרסם בגלל עמידתו האיתנה בעינויים שהופעלו עליו כשנחקר לאחר מכן. בתגובה לעינויים כתב שירים בכלא. על פנגוליס הוטל גזר דין מוות, אך ההוצאה להורג לא בוצעה בגלל לחץ בינלאומי, ודינו הומתק למאסר עולם. הוא המשיך לעבור עינויים גופניים ונפשיים קשים. ב-5 ביוני 1969 הוא הצליח לברוח מהכלא הצבאי, אך נתפס שוב. הוא לא הפסיק לנסות לברוח, עד ששוחרר אחרי הפלת הדיקטטורה. אוריאנה פלאצ'י ביקרה אותו בגליפאדה זמן קצר אחרי שחרורו לריאיון עיתונאי, והשניים פיתחו קשר זוגי, עליו מבוסס הרומן "איש" של פלאצ'י. אחרי שהמשטר ביוון חזר להיות דמוקרטי ישב פנגוליס בפרלמנט מטעם "איחוד המרכז" ותקף בחריפות פוליטיקאים ששיתפו פעולה עם שלטון הקולונלים בגלוי או בחשאי. בליל 1 במאי 1976 נהרג בתאונת דרכים, ימים ספורים לפני שהתכוון לפרסם מסמכים מארכיון המשטרה מזמן הדיקטטורה. במסמכים אלה, שלא פורסמו, יש ראיות לשיתוף הפעולה של פוליטיקאים רבים עם הדיקטטורה. נסיבות התאונה שנויות במחלוקת ורבים טענו שמדובר בהתנקשות. הלווייתו הפכה להפגנה שהשתתפו בה מאות אלפי בני-אדם. מיקיס תאודורקיס הלחין כמה משיריו. אוריאנה פלאצ'י כתבה רומן עליו. עבור יוונים רבים פנגוליס הוא סמל למאבק לחירות. בשנת 1996 יצא כרטיס טלפון לזכרו ובשנת 1997 בול דואר. רחובות, תחנות של תחבורה ציבורית ורחובות נקראו על שמו, כמו תחנת המטרו אלקסנדרוס פנגוליס באתונה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרוס פנגוליס בוויקישיתוף אלכסנדרוס פנגוליס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדרוס פנגוליס, באתר Discogs (באנגלית)
אלפרד הרדליקה

אלפרד הרדליקה (בגרמנית: Alfred Hrdlicka;‏ 27 בפברואר 1928 – 5 בדצמבר 2009) היה פסל וצייר אוסטרי. הרדליקה נולד בווינה בירת אוסטריה. בין השנים 1943–1945 למד הרדליקה רפואת שיניים. בשנת 1945 החל ללמוד ציור באקדמי דר בילדנדן קונסט ולמד שם עד שנת 1952. בין מוריו ניתן למנות את אלברט פריס גיטרסלו ואת יוזף דוברווסקי. בין השנים 1952–1957 למד פיסול תחת פריץ ווטרובה. בשנת 1960 הציג לראשונה תערוכת יחיד של עבודותיו בווינה. בשנת 1964 ייצג את אוסטריה בביאנלה שנערכת בוונציה שבאיטליה. יצירתו משנת 2008 "דת, עור וכוח" העוסקת בישו ובשליחיו עוררה שערורייה ציבורית שהוצגה, בשל התמות ההומו-אירוטיות שבה (בהן, בין היתר, באחד הציורים מוצגים ישו והשליחים כשהם מקיימים יחסי מין על שולחן הסעודה האחרונה). בין יצירותיו הידועות ניתן למנות את האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם בכיכר אלברטינה שבווינה. מדיה וקבצים בנושא אלפרד הרדליקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלפרד הרדליקה פסליו של הרדליקה זעם בעקבות ציור ישו והשליחים של הרדליקה, אתר msnbc אלפרד הרדליקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלפרד הרדליקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Harry de Quetteville, ‏Outrage over Alfred Hrdlicka's gay Jesus, The Telegraph, 12 April 2008
בראש צעיר

בראש צעיר הייתה תוכנית רדיו יומית לנוער ולסטודנטים ששודרה ברשת א' של קול ישראל[דרושה הבהרה]. התוכנית שודרה למעלה מ-40 שנה, והייתה אחת מתוכניות הנוער הוותיקות ביותר בעולם הרדיו בישראל. התוכנית הייתה הפלטפורמה הראשונה לנוער שסיפקה חשיפה מעשית לרדיו. מגישי ועורכי התוכנית הם תלמידי תיכון וסטודנטים, כאשר מעליהם ממונה עורך אחראי וכל תוכנית עוסקת בנושא שונה, הקרוב ללבם של התלמידים. התוכנית היוותה קרש קפיצה למגישיה הצעירים שפיתחו את כישוריהם העיתונאיים. עם מגישי התוכנית הבולטים אז והיום נמנים יוסף טרגין, שתוכנית המדע הפופולרי שלו "עולם המדע" שודרה במשך כשלושים שנה; אריה אלדד, לימים חבר הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי; דליה סיגן, לימים עורכת תוכניות הנוער של קול ישראל; שרית לוי, שמיד עם סיום שידוריה הצטרפה ליחידת דובר צה"ל; דפנה ליאל, כתבת חינוך ומבזקנית בחדשות ערוץ 2; איש הטלוויזיה והעיתונאי דרור גלוברמן; כתב הכלכלה של גלי צה"ל ניתאי ענבי; טל ניסן, מפיקה ועורכת בתחנות הרדיו של כאן - תאגיד השידור הישראלי, ורבים נוספים. העורכת הראשית של מחלקת הנוער ברשת א' הייתה צילה אילן. עורכים אחראיים נוספים היו זיוית אורי, אפרת שושני, מושיק גולדברג, עפרה הלחמי ושירן מיארה. התוכנית ירדה מהאוויר עם סיום שידורי רשת א', אשר הוחלפה ב"כאן תרבות" של תאגיד השידור הישראלי. בראש צעיר באתר רשת א'(הקישור אינו פעיל)
סבתא רוח-שעווה

אזמרלדה "אסמה" שעווה או סבתא רוח שעווה או גבירת הרוח היא דמות בדיונית בסדרת עולם הדיסק ואחת הדמויות המרכזיות בה. אזמרלדה היא מכשפה וחברה בכנס המכשפות של מדינת לנקר. היא האפוטרופוסית של המדינה הקטנה שלה, ולעיתים קרובות מגנה עליה מפני כוחות על-טבעיים. רוח-שעווה היא אחת המכשפות החזקות בעולם הדיסק (למרות שנני אוג טוענת שהיא יותר חרוצה מאשר חזקה) ולמרות כוח הקסם הרב שלה היא מעדיפה ברוב המקרים להשתמש ב"חוכמת הראש" או "מוחולוגיה", כלומר: פסיכולוגיה והשפעה אישית, כדי להשיג את מבוקשה. היא נוטה להיות קשוחה ולא חביבה במיוחד. מדיה וקבצים בנושא סבתא רוח-שעווה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עצב השמיעה ושיווי המשקל

עצב השמיעה ושיווי המשקל (בלטינית: Nervus vestibulocochlearis, באנגלית: Vestibulocochlear nerve; נהוג לסמנו: CN VIII) הוא זוג עצבי הגולגולת השמיני. תפקידו להוביל את השמע ואת תחושת שיווי המשקל מהאוזן הפנימית. העצב יוצא מהפונס, עובר בחלק הסלעי של עצם הרקה, דרך פתח השמיעה הפנימי Internal auditory meatus, פתח שדרכו חודר גם עצב הפנים אל האוזן התיכונה. שם מתפצל העצב לשניים: עצב השמיעה (Cochlear nerve) - המגיע אל השבלול, וממנו מוליך את השמע. עצב שיווי המשקל (Vestibular nerve) - המגיע אל מערכת שיווי המשקל, וממנה מוליך את האותות משלוש התעלות העגולות למחצה. מדיה וקבצים בנושא עצב השמיעה ושיווי המשקל בוויקישיתוף עצב השמיעה ושיווי המשקל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנה פרנמבוקו

ארנה פרנמבוקו (בפורטוגזית: Arena Pernambuco) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר סאו לורנסו דה מאטה, שבמדינת פרנמבוקו אשר בברזיל. בנייתו החלה באוגוסט 2010 והסתיימה באפריל 2013. ארנה פרנמבוקו הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 וכן אירח חלק ממשחקי גביע הקונפדרציות 2013. הוא אצטדיון רב-תכליתי, המשמש לענפי ספורט נוספים, הופעות וירידים. האצטדיון נחנך ב-22 במאי 2013. האצטדיון ממוקם כ-19 ק"מ מרסיפה, בירת פרנמבוקו. אחת הסיבות למיקום מחוץ לרסיפה היא לקיחת חלק במאמץ לפתח את החלק המערבי של אזור מטרופולין של רסיפי. מסביב לארנה נבנה גם מרכז עירוני הנקרא "סידג'י ג'י קופה" (Cidade da Copa, "עיר המונדיאל") ובו בנייני מגורים רבים, בתי ספר, אזורי מסחר ותעשייה, מערכת תנועה ותחבורה משוכללת ותשתיות נוספות. חיבור בין רסיפי לארנה נעשה בעזרת רכבות קלות (על גלגלים) ורכבות רגילות, ובנוסף ארבעה כבישים מהירים אשר מהווים עורקים עיקריים לציבור. מדיה וקבצים בנושא ארנה פרנמבוקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנה פרנמבוקו תיאור האצטדיון באתר פיפ"א. (באנגלית) יאיר קטן ואליסף דעואל, הערים המארחות: רסיפה במונדיאל, באתר ynet, 20 במאי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולין ליקי

קולין לואיס אברן ליקי (אנגלית: Colin Louis Avern Leakey;‏ 13 בדצמבר 1933 - 29 בינואר 2018) היה מהבוטנאים המובילים באנגליה, חבר אקדמיה בקינג'ס קולג' ובמכון לביולוגיה, וכן סמכות עולמית בנושא הסוג שעועית. קולין ליקי נולד בקיימברידג' ללואיס ליקי, ארכאולוג אפריקאי, ולפרידה ליקי מהניוהאם קולג'. אחיו למחצה הם ריצ'רד ליקי, הפלאונטולוג הקנייתי, ופיליפ ליקי, הפוליטיקאי הקנייתי. הפלאונטולוגיות מייב ליקי ולואיז ליקי הן גיסתו ואחייניתו. לאחר לימודיו בבית הספר גרשם בהולט, נורפוק, ליקי ביצע שירות לאומי בשירות התנדבותי בצי המלכותי הבריטי, ובכלל זה שירת שנה בצוותו של לואי מאונטבאטן שפיקד על הצי בים התיכון. לאחר מכן למד פיזיולוגיה, ביוכימיה, בוטניקה והיסטוריה ופילוסופיה של המדע לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג' במדעי הטבע. לאחר מכן התמחה בחקלאות טרופית ופתלוגיה של צמחים טרופיים באוניברסיטת אקסטר ובאוניברסיטת איי הודו המערבית בטרינידד. ב-1972, לאחר שכבר הדריך דוקטורנטים באוניברסיטת מקררי באוגנדה, הוא קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'. נפטר ב-29 בינואר 2018. משפחת ליקי אתר האינטרנט הרשמי של קולין ליקי LeakeyFoundation.org - קרן ליקי למחקר Talk Origins.org - ביוגרפיה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר החילופים

ספר החילופים, או בשמו הערבי כתאב אלכ'לאף (كتاب ٱلخلف, גם כתב אלח'לף), חובר על ידי מישאל בן עוזיאל במאה ה-11, והוא מתעד את המחלוקות שבין אהרן בן משה בן אשר, לבין משה בן דוד בן נפתלי בענייני נוסח המקרא. כמו כן, כולל הספר 'רשימת הסכמות', בהם מסכימים שני הראשונים, לעומת בעלי מסורה אחרים. ספר החילופים נכתב בערבית יהודית. קיימת העתקה קדומה לעברית בספר עדת דבורים (מאת יוסף קוסטנדיני). קיימות רשימות חילופים נוספות, אך הן נחשבות פחות מהימנות מספר החילופים. ספר החילופים ראה אור בעריכתו של אליעזר ליפשיץ, בירושלים, בהוצאת מאגנס, בשנת תשכ"ה-1965. ספר החילופים בעריכתו של אליעזר ליפשיץ בעבר סריקה הייתה להורדה באתר האוניברסיטה העברית (טקסט מלא) וכיום בארכיב המרשתת web.archive.org. Kitab al-khilaf : Mishael Ben Uzziel's treatise on the differences between Ben Asher and Ben Naphtali, ארכיון האינטרנט ‏יוסף קוסטנדיני‏ (Q123054461) יצא במסגרת דיסרטאציה בידי הארי לוי, שניתן לקרוא אותו כאן: Adat deborim, ארכיון האינטרנט (בגרמנית) ‏אליעזר ליפשיץ‏ (Q113785811) ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשרד לעבודות ציבוריות

האם התכוונתם ל... החברה הלאומית לדרכים בישראל – לשעבר מע"צ, הוקמה ב-1921 על ידי שלטונות המנדט הבריטי כמחלקת העבודות הציבוריות סולל בונה – הוקמה ב-1921 על ידי ההסתדרות כמשרד לעבודות ציבוריות ולבניין
איאן פאונטיין

איאן פאונטיין (באנגלית: Ian Fountain נולד ב-1970) הוא פסנתרן קונצרטים בריטי. פאונטיין החל בלימודי הפסנתר בגיל חמש. הוא שר במקהלת ניו קולג' באוקספורד והמשיך את לימודיו בווינצ'סטר קולג' ובקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה. מוריו היו רוברט באטון וסולאמיטה ארונובסקי. בגיל 19 היה הזוכה הצעיר ביותר בתחרות רובינשטיין של 1989 בתל אביב. איאן פאונטיין מרבה להופיע ברחבי תבל, כסולן בקונצרטים עם תזמורות נודעות, בהן התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה, תזמורת האלה, הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים. בשנת 1999 הוזמן לפולין לציון שנת ה-150 למות פרדריק שופן בנגינת שני הקונצ'רטי של שופן בקרקוב. פאונטיין מרבה גם לנגן בפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם, הן סולו והן בהרכבים קאמריים שונים ומופיע ברסיטלים באתרי מוזיקה חשובים. בין הקלטותיו המצליחות וריאציות דיאבלי של לודוויג ואן בטהובן לחברת CRD ורסיטל שלח סונאטות מן המאה ה-20 לחברת EMI. מאז 2001 nכהן איאן פאונטיין כפרופסור לפסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה. איאן פאונטיין, באתר AllMusic (באנגלית) איאן פאונטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אתר האקדמיה המלכותית למוזיקה, חברי הסגל
פילודמוס

פילודמוס מגדר שבדרום סוריה (מיוונית: Φιλόδημος, "אוהב העם"; 110 לפני הספירה, גדר המקראית, עד 40 או 35 לפני הספירה, כנראה בהרקולנאום) היה פילוסוף אפיקוראי ומשורר. זנון מצידון היה מורהו באתונה. בסביבות שנת 80 לפנה"ס העתיק את מקום מגוריו לרומא ולאחר מכן להרקולנאום. הוא נודע בעיקר בזכות שיריו שהשתמרו כחלק מהאנתולוגיה היוונית, אבל מאז המאה ה-18 התגלו כתבים רבים פרי עטו במגילות הפפירוס השרופות מווילה של הפפירוסים בהרקולנאום. משימת הפיענוח של מגילות אלה טרם הסתיימה (נכון ל-2012). העבודות של פילודמוס שהתגלו עד עתה כוללות כתבים על אתיקה, תאולוגיה, רטוריקה, מוזיקה, שירה וההיסטוריה של אסכולות בפילוסופיה. ב-5 בפברואר 2024 פורסם כי חלק מהטקסט שנחשף פוענח – כ-5% מהמגילה הראשונה. הטקסט מדבר על הנאה ממוזיקה, מאוכל, וכיצד ליהנות ממנעמי החיים, בהתאם להאסכולה האפיקוראית. הרעיונות של הפילוסופיה הזאת היו קיימים וידועים עוד מהתקופה הקדומה במסופוטמיה. החפירות הארכאולוגיות לחשיפת הווילה עדיין לא הסתיימו ומעריכים כי ייתכן וקיימת במקום ספריה גדולה שעדיין לא נתגלתה ואולי תיחשף בהמשך העבודות. הפרויקט לשחזור ופענוח כתביו באתר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס פילודמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פילודמוס, באתר Discogs (באנגלית) אירית יעקב, משמעות החיים בספרות החכמה במזרח הקדום, באתר News1 חדשות מחלקה ראשונה, ‏16 באוקטובר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כובע קש

כובע קש הוא כובע שנארג מקש או מקנה. הכובע מספק הגנה מהשמש לעיניים ולפנים. קש יבש הוא חומר קל-משקל וחזק ולכן נפוץ השימוש בו כחומר לייצור כובעים שלא יכבידו על ראש החובש אותם. גרסאות שונות של כובע הקש היו קיימות באירופה ובאסיה עוד לפני ימי הביניים. ניתן לראות עדויות לכך בציורים שונים לאורך התקופות. עדות אחת כזאת היא האיורים בספר "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי" משנת 1410, בהם מתוארים אנשים בני מעמדות שונים חובשים כובעי קש. צורת כובע הקש משתנה ממקום למקום, לדוגמה: כובע מגבעת - סוג של כובע קש עם מרקם נוקשה, שהיה פופולרי במיוחד בעשורים הראשונים של המאה ה-20. כובע קש בצורת חרוט - כובע קש בצורת חרוט אותו חובשים במיוחד חקלאים בדרום-מזרח אסיה. כובע פנמה - כובע קש רחב שוליים המיוצר באקוודור. כובע קש אוקראיני מסורתי. נזיר בודהיסטי עם כובע קש בצורת חרוט. הציור של וינסנט ואן גוך "דיוקן עצמי עם כובע קש" (1887). איכרים המשתמשים בכובעי קש בקציר קש בטוסקנה (1900). פרד אסטר עם כובש קש בסרט "Second Chorus"‏ (1940). כובע פנמה מדיה וקבצים בנושא כובע קש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון סנט ג'יימס

ארמון סנט ג'יימס (באנגלית: St. James's Palace) הוא אחד הארמונות העתיקים ביותר בלונדון שבאנגליה. הארמון נמצא בקרבת המאל, צפונית לפארק סנט ג'יימס. בניית הארמון הוזמנה בשנת 1530 על ידי המלך הנרי השמיני, במקום שבו עמד קודם לכן בית חולים למצורעים הקרוי על שמו של ג'יימס הקדוש, ועל שמו נקרא הארמון והפארק הסמוך. הארמון נבנה מלבנים אדומות, בסגנון טיודור, סביב ארבע חצרות פנימיות. הוא הפך לבית המגורים העיקרי של בית המלוכה האנגלי, ולמרכז האדמיניסטרטיבי של משפחת המלוכה, בשנת 1698, אז נהרס בשריפה ארמון וייטהול. המלכה מרי הראשונה נקברה בקפלת הארמון. בתקופת שלטונו של אוליבר קרומוול שימש הארמון למגורי חיילים. לאחר השבת המלוכה שופץ הארמון על ידי המלך צ'ארלס השני שבנה את פארק סנט ג'יימס. הארמון ניזוק בשריפה בשנת 1809. מן הארמון המקורי נותר רק בית השער המקורי הטיודורי. בשל השריפה ובזמן השיפוצים עבר המלך ג'ורג' השלישי לבית בקינגהאם שהפך מאוחר יותר לארמון בקינגהאם. משפחת המלוכה נשארה לגור בארמון בקינגהאם, וארמון סנט ג'יימס משמש בעיקר לאירועים רשמיים כגון קבלות פנים. בשנת 1837 הכריזה המלכה ויקטוריה רשמית על מגוריה בבקינגהאם, וסיימה את מעמדו של ארמון סנט ג'יימס כמקום המגורים הרשמי, אולם הוא עדיין משמש מרכז אדמיניסטרטיבי רשמי - שגרירים זרים לבריטניה מגישים את כתב ההאמנה שלהם לחצר סנט ג'יימס, על אף שבפועל נעשה הדבר בארמון בקינגהאם. בינואר 1939 כינסה הממשלה הבריטית בארמון זה את ועידת השולחן העגול. הארמון נפגע בתקופת הבליץ במלחמת העולם השנייה. כיום מתגוררות בארמון הנסיכה אן והנסיכה אלכסנדרה מקנט. קפלת המלך הסמוכה לארמון נבנתה על ידי האדריכל איניגו ג'ונס, והיא פתוחה לקהל. מדיה וקבצים בנושא ארמון סנט ג'יימס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון סנט ג'יימס (באנגלית בריטית)
המכשפות והגריניגוג

המכשפות והגריניגוג (באנגלית: The Witches and the Grinnygog) היא סדרת טלוויזיה דרמת-פנטזיה-אפלה בריטית שעלתה לאוויר בשנת 1983. הסדרה מבוססת על ספרה של הסופרת דורות'י אדוארדס מ-1981 הנושא את אותו השם. הסדרה מיועדת לילדים אך סגנונה אינו קלאסי והיא ניחנת בתחושת אפלוליות וסכנה האופפת אותה. בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנות השמונים. מקור הסיפורים הוא בסיפורי מכשפות, מעברי זמן ועבודת אלילים מן התקופה הפרה-נוצרית באנגליה ששרדו עד לתקופה החדשה. בעקבות החלטה להרוס את כנסיית סנט קת'ברט הנושנה, התושבים מארגנים מחאה ועקב כך מחליטים לפרק את הכנסייה לאבניה ולהעתיק אותה אל אתר חדש שם היא תיבנה בשנית מן הלבנים המקוריות שלה. בזמן העברתה, אחד מן הפסלים העתיקים והמוזרים בה - הגריניגוג נופל ממשאית התובלה. הגריניגוג מתגלה על ידי אשה שלא מכירה את חשיבותו והיא מעניקה אותו לאביה המבוגר שמניח אותו בגינתו כגמד גינה. הכומר של סנט אדמונד מבין שהכנסייה פורקה מפני שסנט קת'ברט הייתה אפופה מסתורין ולא היה ידוע רבות על עברה. הכומר מחליט להקים מוזיאון להיסטוריית סנט אדמונד במכבסה ישנה ומפקיד את ילדיו על מבצע הקמת המוזיאון. עם הופעת הגריניגוג, אירועים מוזרים מתרחשים: נראה כי הגריניגוג מנצנץ וזז ואחד הילדים טוען כי הוא דיבר אליו, מופיעים פסלים משונים ומגיעים אל הכפר גבר אפריקני השואל אודות הגריניגוג ושלוש נשים תמהוניות שנראה כאילו הן מחפשות משהו חבוי - ילד מעולם אחר. אנשי העיירה מפשפשים בעברם המשותף כדי לעזור, אך דווקא קבוצת הילדים מצליחה לפתור את החידה ולתקן את העוולה העתיקה. "המכשפות והגריניגוג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ועידת הלסינקי

האם התכוונתם ל... ועידת הלסינגפורס – ועידה ציונית שנערכה בעיר הלסינקי בשנת 1906 הצהרת הלסינקי – מסמך מ-1964 הכולל מערכת של עקרונות אתיים, שמטרתם להנחות ביצוע מחקרים רפואיים הכוללים ניסוי קליני בבני אדם כך שיעמדו בסטנדרטים של אתיקה רפואית
בית ונחלה

קבוצת "בית ונחלה" היא חברה שעסקה בקנית שטחים חקלאיים בארץ ישראל על מנת להקים מושבות עיר גנים ליהודים שומרי מצוות. הקבוצה נוסדה בתקופת העלייה הרביעית על ידי קבוצת חסידים בוורשה שבפולין בראשותו של ר' יצחק גרשטנקורן. הקבוצה הקימה בעידודו של הרב אברהם מרדכי אלתר האדמו"ר של חסידות גור את המושבה החרדית בני ברק שהפכה אחר כך לעיר, על אדמות שנקנו באמצעות חברת 'גאולה בע"מ' מהכפר הערבי הסמוך "אבן איברק" שהחליף את שמו לאל חירייה כדי לבדלו מהמושבה היהודית. לאחר חג פסח שנת 1924 יציאה המשלחת הראשונה של חברי "בית ונחלה" שמנתה עשרים וחמש משפחות מפולין לארץ ישראל, בראשותו של המייסד ר' יצחק גרשטנקורן והתיישבה בבני ברק. רק חלק מחברי הקבוצה באו להתיישב בארץ. ביום העצמאות בשנת 1950 נחנך גן ציבורי הראשון בבני ברק ונקרא על שם הקבוצה "בית ונחלה". במשך השנים חייב ועד "בית ונחלה" את בעלי האדמות שנשארו בחו"ל בתשלום מיסים. בשנת 1926 פרצה סערה ציבורית כאשר נתפרסם בעיתונים דבר והיינט שוועד "בית ונחלה" מפקיע מרשת חברי הקבוצה שנשארו בחו"ל את אדמותיהם ומוכרם כדי לכסות את חובות הוועד המסתכמים בכשבעת אלפים חמש מאות לא"י. ועד "בית ונחלה" מהר לשלוח תגובה "כל החברים שקנו אדמה בחברת 'בית ונחלה', חלקיהם שמורים אצלנו ונמצאים מוכנים בשבילם". בא כוחו של רושם החברות הממשלתי נשלח לעיין בספרי החברה אך נתקל בקשיים משום שהאדמות היו רשומות על שם החברה ולא על שמות בעליהם. ב-1935 הושג הסכם פשרה בבית המשפט המחוזי בירושלים על פיו כל מי שקנה קרקע בבני ברק יקבל 24% מהשטח ששלם עליו. בשנות ה-50 נוהלה החברה על ידי יזהר הררי כמפרק, אשר תבע מחברת גאולה למסור לידי "בית ונחלה" קרקעות שהחזיקה עבורה בנאמנות. יצחק גור אריה, בני ברק, דואר היום, 21 בנובמבר 1924 יצחק גרשטנקורן, אמת מבני ברק, דבר, 9 ביולי 1926 בית ונחלה, דבר, 20 בספטמבר 1932 בני ברק, דבר, 18 באוגוסט 1933 בני ברק תחנוך גן ציבורי ראשון, מעריב, 21 באפריל 1950 מודעה ואזהרה, בית ונחלה, בני ברק, היינט, 9 ביוני 1926 תשובת ועד בני ברק, היינט, 21 במאי 1926 אברהם לוין, מודעה, היינט, 26 ביוני 1935 בבית המשפט המחוזי בתל אביב יפו, דבר, 5 באוגוסט 1954
אנטארס

אנטארס או α בעקרב הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת עקרב, ואחד הכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה. יחד עם אלדברן, ספיקה ורגולוס הוא אחד מארבעת הכוכבים הבהירים במישור המילקה. אלדברן, הדומה לו בצבעו, שוכן כמעט בדיוק בכיוון ההפוך ממנו בגלגל המזלות. אנטארס נמצא בבועה המקומית על זרוע אוריון שבשביל החלב. בשנת 2017 היה לכוכב הראשון (מלבד השמש) אשר הופקו אודותיו תמונות מפורטות. אנטארס הוא על-ענק אדום מטיפוס ספקטרלי M1.5, שנמצא בשלב האחרון של חייו. כתוצאה מסיום היתוך המימן והמעבר להתכת הליום ליסודות כבדים יותר, הכוכב התנפח וקוטרו קרוב ל-4 יחידות אסטרונומיות - יותר מהמרחק בין השמש שלנו למאדים, אך צפיפותו נמוכה מאוד. באור נראה, הכוכב מאיר בעוצמה גדולה פי 10,000 מהשמש, אך אם כוללים גם את התחום התת-אדום, שבו נמצאת רוב הקרינה של הכוכב, עוצמת ההארה שלו היא פי 60,000 מהשמש. בהירות הכוכב משתנה באופן לא סדיר בין דרגות 0.9 ו-1.2 על פני מספר שנים. עם מסה של מעל 15 מסות שמש הכוכב צפוי להפוך לסופרנובה תוך מיליון שנים לכל היותר. לאנטארס יש בן זוג עמום - אנטארס B. זהו כוכב הסדרה הראשית מטיפוס B2.5, שמסתו 7-8 מסות שמש ועוצמת ההארה שלו היא פי 170 מהשמש. זוג הכוכבים מקיפים זה את זה במרחק של כ-550 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של כ-880 שנים. בשל הבדל הבהירות הגדול קשה מאוד להבחין באנטארס B, גם באמצעות טלסקופים גדולים. עם זאת, ניתן לצפות בו בעין בלתי מזוינת למשך כמה שניות בעת ליקוי ירח, כשאנטארס עצמו מוסתר על ידי הירח. כך נתגלה הכוכב ב-13 באפריל 1819. אף על פי שזהו כוכב הסדרה הראשית כחול, הוא נראה בתצפיות ירקרק בשל ניגוד הצבעים עם הענק האדום. מקור שמו של אנטארס הוא במיתולוגיה היוונית. ανταρης פירושו "כנגד ארס (מאדים)", שכן צבעו האדמדם הזכיר לקדמונים את מאדים. צבע ייחודי זה הפך את הכוכב למקור עניין לקבוצות שונות במהלך ההיסטוריה: מקדשים מצריים קדומים רבים נבנו כך שאורו של אנטארס יאיר דרך פתח בגג וישמש בטקסים פולחניים. אנטארס היה גם אחד מארבעת "הכוכבים המלכותיים" של הפרסים הקדמונים, בסביבות שנת 3000 לפנה"ס. בשנת 1971, נאס"א קראה למודול הירח של אפולו 14 על שם אנטארס. אחת משמונה ספינות התובלה המהירות של חיל הנחתים האמריקאי (T-AKR 294) נקראת "אנטארס" גם היא. במשחק המחשב Master of Orion II, שוכני הכוכב אנטארס הם חייזרים רבי עוצמה ומרושעים הפולשים באופן אקראי למערכות כוכבים אחרות. הזמן הטוב ביותר לצפות באנטארס הוא בסביבות ה-31 במאי. אז הכוכב נמצא "במנוגד" לשמש, וזורח במשך כל הלילה. למשך כשבועיים-שלושה בסביבות ה-30 בנובמבר אנטארס אינו נראה כלל בשל זוהר השמש, תקופה זו ארוכה יותר בחצי הכדור הצפוני משום שאנטארס נוטה מספר מעלות דרומה ממישור המילקה. בשל קרבתו למישור המלקה מוסתר אנטארס לעיתים על ידי הירח ולעיתים רחוקות על ידי נוגה. כמעלה וחצי ממערב לאנטארס נמצא הצביר הכדורי M4 שקל למוצאו באמצעות משקפת או אפילו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים. מדיה וקבצים בנושא אנטארס בוויקישיתוף דף באתר APOD של נאס"א המציג את תמונת הכוכב ומידע נוסף (אנגלית) אנטארס באתר של ג'ים קלר אנטארס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הגרדיאן, מדענים הפיקו תמונות מפורטות ראשונות של כוכב הנמצא הרחק מחוץ למערכת השמש, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2017 G. P. Können & J. Van Maanen: Planetary occultations of bright stars., Journal of the British Astronomical Association, Vol. 91, p. 149 (1981)
יורגן קילר

יורגן קילר (בדנית: Jørgen Kieler; ‏23 באוגוסט 1919 – 19 בפברואר 2017) היה רופא דני שהיה מראשי המחתרת הדנית במלחמת העולם השנייה. פיקד על מבצע הצלת יהודי דנמרק, וקיבל על כך תואר חסיד אומות העולם[דרוש מקור]. קילר נולד בהורסנס שבדנמרק. למד באוניברסיטת מינכן[דרוש מקור] בגרמניה וכשפרצה מלחמת העולם השנייה שב לארצו. היה בין מקימי קבוצת "דנמרק חופשית"(פעולותיה היו פרסומים לא חוקיים כנגד הנאצים, ריגול ופעולות אלימות כנגד הנאצים), שיחד עם קבוצות אחרות הקימו מאוחר יותר את המחתרת. הקבוצה הוציאה לאור עיתון מחתרתי שקרא למרד נגד הנאצים. בסוף שנת 1943 פיקד קילר על מבצע הצלת יהודי דנמרק. הוא ארגן את המשפחות היהודיות שחיו במדינה, משם הועברו בחשאי לעיר חוף במזרח המדינה, ומשם הוברחו בספינות דיג לשוודיה, על כך הוענק לו תואר חסיד אומות העולם. באותה תקופה היה בין מקימי קבוצת ההתנגדות הדנית הולגר, שפעלה נגד הנאצים. יורגן קילר כמעט שילם בחייו על פעולותיו נגד הנאצים, בשנת 1944 קילר נלכד על ידי הגרמנים הנאצים, נשלח למחנה נוינגמה שנמצא בהמבורג שבגרמניה והועבר למחנה הריכוז פורטה ווסטפאליקה שהיה מעין תת-מחנה במחנה נוינגמה, לאחר משפט נגזר גזר דינו למוות, אולם במאי 1945 שוחרר מחנה הריכוז בו שהה. הוא נסע לשוודיה ומשם חזר לדנמרק. לאחר מכן השלים את לימודי הרפואה בארצות הברית, ב-1954. בשנת 1980 התמנה למנהל המכון הדני לחקר מחלת הסרטן. לאורך השנים כתב מספר ספרים על הכיבוש הנאצי ועל תסמונת מחנות הריכוז., אחד מספריו היה Resistance Fighter ("לוחם ההתנגדות"), שמתאר את החוויות שלו בדרכו ובמאבק נגד הנאצים. * "Resistance Fighter". Gefen Publishing House, 2007 מדיה וקבצים בנושא יורגן קילר בוויקישיתוף יורגן קילר, באתר הקרן היהודית לתמיכה בחסידי אומות עולם יורגן קילר, באתר על ההתנגדות הדנית במלחמת העולם השנייה (בדנית)