laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אריה גליק

אריה גליק (13 באפריל 1930 - 23 ביוני 2016) היה אתלט ישראלי. אלוף ישראל בריצת 200 מטר (1949), בריצת 400 מטר (1952) ובריצת 800 מטר (1952) ושיאן ישראל בריצות ל-400 ול-800 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952). גליק, היה לאתלט הישראלי הראשון, שרץ 400 מטר, מתחת ל-50 שניות ו-800 מטר, מתחת ל-2 דקות. עלה כילד עם הוריו, בשנת 1933, לארץ ישראל. הצטרף בגיל 15 לארגון "ההגנה" ובגיל 17 לארגון ה"פלמ"ח". גליק התאמן בקבוצת הפועל חיפה. באליפות ישראל שנערכעה ביולי 1949 זכה גליק במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.5 שניות. בתחרות שנערכה בירושלים במאי 1950 זכה גליק בשלושה ניצחונות, בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 52.2 שניות, שיפור לשיאו הישראלי הטרי (52.7 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.5 שניות לפני דוד טבק (24.0 שניות) ובריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, לפני דוד טבק (11.3 שניות). בתחרות מבחן שנערכה במאי 1952 קבע גליק בריצת 800 מטר שיא ישראלי חדש של 2:00.7 דקות, שיפור לשיא בן 16 שנים. חודש לאחר מכן בתחרות שנערכה באנקרה שבטורקיה ביוני אותה שנה הוא סיים במקום שלישי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 50.2 שניות ובמקום רביעי בריצת 800 מטר 1:59.7 דקות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-2 דקות. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי יאיר פנטילט (1:57.6 דקות). באולימפיאדת הלסינקי (1952) התמודד תחת השם "אריה גיל". הוא סיים במקום 53 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.2 שניות (50.27 שניות אלקטרוני) ובמקום 47 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.9 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטורקו שבפינלנד ב-31 ביולי, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 49.6 שניות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-50 שניות. בשנת 1953 נסע גליק לארצות הברית ללימודים באוניברסיטה. השתקע בניו ג'רזי. היה נשוי לאיליין ולשניים נולדו בן ושתי בנות. שימש משנת 1966 במשך שנים רבות כמנהל מחנה לנוער של התנועה הרפורמית בהרי הפוקונוס בפנסילבניה. אריה גליק נפטר ביוני 2016. ריצת 400 מטר: 49.6 שניות (1952) שיא ישראלי בעבר ריצת 800 מטר: 1:59.7 דקות (1952) שיא ישראלי בעבר אריה גליק, באתר olympedia.org האתלט הישראלי גליק טס עם המשלחת האולימפית המצרית, מעריב, 27 באוקטובר 1968 אליפות ישראל באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 17 ביולי 1949 שיאים חדשים ותוצאות גבוהות, דבר, 14 במאי 1950 18 אתלטים ישראלים יוצאים לתורכים, דבר, 11 במאי 1952 כך הופענו באנקרה, דבר, 23 ביוני 1952 משה לרר, מראה מרהיב באצטדיון השיש, מעריב, 25 במאי 1959 Stacy M. Brown, Former Camp Harlam director Arie Gluck dies, Pocono Record, June 29 2016 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - ריצת 400 מטר באתר איגוד האתלטיקה בישראל
הזרקת מנות

הזרקת חבילות מידע, או "הזרקת מנות" (Packet injection) היא מונח מתחום התקשוב (תקשורת מחשבים), המתייחס לתהליך של הפרעה לחיבור רשת קיימת, על ידי יצירת חבילות מידע הנראות כחלק מזרם התקשורת התקין. תהליך הזרקת המנות מאפשר לצד ג' בלתי מוכר לשבש או ליירט חבילות מידע הנשלחות בין משתמשי הרשת, דבר אשר עלול להוביל להידרדרות או חסימת יכולת המשתמשים להשתמש בשירותי הרשת. הזרקת חבילות מידע נפוצה בשימוש התקפת אדם באמצע (Man in the middle) ובהתקפות מניעת שירות למיניהן. שיבוש שירותים מסוימים (שיתוף קבצים או http) על ידי ספקי אינטרנט ונקודות גישה אלחוטיות. עקיפת אבטחה ופגיעה בנקודות גישה אלחוטיות. מאפשר בדיקת מנות מותאמות אישית על ידי הצבתם ישירות על רשת המחשב. הדמיית תנועה ותרחישים ברשת מסוימת. בדיקת חומות אש ומערכות איתור חדירה. ביקורת ואיתור תקלות בסוגיות רשתות מחשבים. ניתן להשוות תוצאות של "מנתח מנות" או "רחרחן מנות" (Packet sniffer) בשתי נקודות הגישה המתקשרות ביניהן. לדוגמה, במקרה שנקודה א' אינה מחזיקה בתיעוד שליחת מנות כלשהן, אשר נראו כמתקבלות בתיעוד בנקודה ב', או להפך, ניתן להסיק מהסתירה בתיעוד כי המנות זויפו, והוזרקו על ידי צד שלישי.
מר ישראל (IFBB)

מר ישראל היא תחרות פיתוח גוף לגברים של איגוד החובבים הישראלי לפיתוח הגוף הפועל תחת הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף. תחרות מר ישראל הראשונה נערכה בשנת 1950. אותה יזם רפאל הלפרין, שאף זכה בה בעצמו כ"מר ישראל המקצועי". איגוד החובבים הישראלי לפיתוח הגוף הוכר רשמית בשנת 1987 על ידי הוועד האולימפי הישראלי, והוכר בשנת 2010 על ידי משרד התרבות והספורט כמיצג ענף הספורט לפיתוח הגוף בישראל. בשנת 2011 אושרה על ידי ענף הספורט, תחת משרד התרבות והספורט, תוכנית האיגוד להכשרה מקצועית של מדריכים בתחום. ישנם שבעה סוגי משקל גוף בתחרות: עד 65 קילוגרם עד 70 קילוגרם עד 75 קילוגרם עד 80 קילוגרם עד 85 קילוגרם עד 90 קילוגרם מעל 90 קילוגרם קיימת גם קטגוריה אחת לפיתוח גוף לנשים. משקל הגוף של כל מתחרה נבדק בערב שלפני התחרות. בעת השקילה נדרש מהספורטאי ללבוש מכנסי ספורט בלבד. מתמודד שמשקלו הוא מעל הקטגוריה בה הוא מבקש להתחרות, ברשותו כ-30 דקות להגיע למשקל הדרוש. חבר השופטים של התחרות מורכב מחמישה שופטים לפחות, במידת האפשר מספר אי-זוגי של שופטים, שופט ראשי שהוא נשיא האיגוד ושופט מחליף. השיפוט פתוח לקהל. בסבב המוקדם, המתמודדים עומדים בפני השופטים בטור ומציגים את גופם מכל צדדיו בקומה זקופה רפויה. לאחר מכן כל מתמודד מציג שבע עמדות חובה בפני השופטים כאשר הוא עומד לבדו. בסוף הסבב, המתמודדים כולם עומדים בפני השופטים ואלו בוחנים מקרוב את מי שלפי דעתם צריכים לעלות לחצי הגמר. כמות המתמודדים שיעלו לחצי הגמר ייקבע על ידי חבר השופטים בהתאם לכמות המתמודדים, אך לא פחות מחמישה ולא יותר מעשרה מתמודדים. בחצי הגמר, ישנם שלושה סיבובים של שיפוט, בכל סיבוב, השופטים יציבו את המתמודדים מהראשון עד לאחרון. סיבוב 1 – מציגים כל המתמודדים עמידה זקופה רפויה מכל הכיוונים. לאחר מכן מצוותים את המתמודדים לזוגות או לשלשות, בהתאם להחלטת חבר השופטים לשם השוואה ביניהם. סיבוב 2 – מציגים המתמודדים שבע עמדות חובה אחד אחרי השני. לאחר מכן מצוותים את המתמודדים לזוגות או לשלשות לשם השוואה ביניהם. סיבוב 3 – בסיבוב זה מציגים המתמודדים עמדה חופשית עם מגבלת זמן של דקה אחת. השופטים יסכמו את הניקוד של כל מתחרה בחצי הגמר, ללא הניקוד הגבוה ביותר והנמוך ביותר שלו. המתמודדים על ציון הגבוה ביותר יעלו לסבב הגמר. מספר המתמודדים שיעלו אל סבב הגמר יהיה לא פחות משלושה ולא יותר משישה. בשלב הראשוני מציגים המתמודדים עמדה חופשית. בשלב השני, מתמודדי הגמר יבצעו את שיגרת העמדה החופשית שלהם. בשלב השלישי, יופיעו המתמודדים יחדיו להצגת עצמם. ההצגה תורכב משבע עמדות חובה. לבסוף, מציגים המתמודדים כל מתמודדי הגמר עמדה חופשית בעת ובעונה אחת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. [דרושה הבהרה] שגיא קלב ניצח פעמיים בתחרות במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. לילה של אלופים אתר ארגון IFBB תחרות מר ישראל, יומני כרמל 1951 (התחלה 8:18) אימונים לתחרות מר ישראל, 1952, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים תחרות מר ישראל 2019 איגוד IFBB, וינגייט, סרטון באתר יוטיוב הספרייה הלאומית, צילום הזמנה לתחרות
איציק דנינו

יצחק (איציק) דנינו (נולד ב-26 במאי 1965) הוא ראש עיריית אופקים. היה פעמיים מועמד לכנסת ברשימת הליכוד מטעם מחוז הנגב. איציק דנינו נולד וגדל באופקים כבן זקונים למשפחת דנינו מבין שמונה ילדים. הוריו נמנו על גרעין המייסדים של העיר אופקים עם הקמתה בשנת 1955. אביו, מאיר דנינו, היה בעל עסק מקומי בעיר והיה ממייסדי בית כנסת על שם רבי עמרם בן דיוואן. אחיו הגדול הוא חבר הכנסת שלום דנינו. את חינוכו והשכלתו היסודית והתיכונית רכש דנינו בעיר אופקים בבית הספר היסודי 'מורשה' (כיום 'מורשת ישורון') ובמקיף הדתי העירוני. בצה"ל החל את שירותו כלוחם בחיל השריון וסיים בחיל הרפואה לאחר פציעה שמנעה ממנו מלהמשיך בשירות קרבי. בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במינהל עסקים. לאחר שחרורו מצה"ל השתלב דנינו בעולם העסקי והחל בהקמת מספר יוזמות עסקיות ובהן הקמת בית האבות הגריאטרי בבאר שבע, 'דורות בנגב'. בשנת 2003 החל את דרכו הציבורית ונבחר כחבר מועצת העיר אופקים. הוצב במקום ה-29 ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) כנציג מחוז נגב, ובמקום ה-44 ברשימת הליכוד ישראל ביתנו בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) אך לא נכנס לכנסת. לאחר למעלה מחמש שנים בהן ניהלה את עיריית אופקים ועדה קרואה התמודד דנינו על ראשות העיר אופקים בשנת 2013 וזכה ב-61.8% מקולות הבוחרים. נשוי לעליזה ואב לשניים. כ-50 תושבי אופקים נרצחו על ידי החמאס בטבח שאירע בעיר ועשרות נפצעו. עיריית אופקים פינתה חלק מהתושבים למלונות בים המלח, אך נמתחה ביקורת על טיפולה בהם. מדיה וקבצים בנושא איציק דנינו בוויקישיתוף בשיטת כל הקודם זוכה, ולא בהכרח מהמעגל הראשון לטבח שרון שטרית, ראש העיר אופקים מפקיר את ניצולי הטבח ודן אותם לסבל מתמשך, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2023
ביצות ליובליאנה

ביצות ליובליאנה (למפת סלובניה מוגדלת)   ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו פוסטוינה קראן קופר א י ט ל י ה אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. ביצות ליובליאנה (למפת סלובניה רגילה)   ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו פוסטוינה קראן קופר א י ט ל י ה אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. ביצות ליובליאנה ביצות ליובליאנה (בסלובנית: Ljubljansko barje) הן אזור ביצתי הממוקם מדרום לליובליאנה, סלובניה. שטח הביצה הוא 163 קילומטר רבוע. האזור נוצר לפני 2 מיליון שנים עם שקיעת אזור נרחב באגן ליובליאנה. אל תוך האזור השקוע זרמו מספר יובלים תת-קרקעיים (בין היתר, הסאווה), וייצרו אגם. לפני 6000 שנים האגם התייבש, והשאיר את האזור הביצתי. באזורים העמוקים במיוחד, נוצרו שכבות כבול. החל משנת 6,600 לפני הספירה, באזור התקיימו התיישבויות בצורת בתי כלונסאות. ממצא מפורסם מהתיישבות זו הוא הגלגל העתיק בעולם (בתמונה מימין), ההתיישבות חדלה להתקיים בתחילת תקופת הברזל. בגלל ההצפות הדחופות של אגן לובליאנה, לאורך השנים יושבי האזור שאפו לייבשו. ראשונים היו הרומאים, שבנו באזור את העיר אמונה (Emona), שלימים הפכה לליובליאנה. תחת שלטון בית הבסבורג, עם יצירת התעלות הראשונות, הניסיונות היו אינטנסיביים יותר, ולבסוף במאה ה-19 המאמצים הנחילו הצלחה חלקית. למעשה, תעשיית הכבול הייתה רווחית יותר מחקלאות בעתודות הקרקע החדשות, ולכן, בעקבות קצב החפירה המוגבר שלו, הקרקע הוצפה בחזרה. עד היום, האזור מושפע מההצפות הדחופות (פעמיים עד שלוש פעמים בשנה) בצורה משמעותית, והאזורים הנמוכים באגן, לא מיושבים בכלל. מדיה וקבצים בנושא ביצות ליובליאנה בוויקישיתוף אתר ביצות ליובליאנה (באנגלית) The origins, באתר Ljubljansko barje Peat, באתר Ljubljansko barje גאסר, א., הגלגל העתיק בעולם נמצא בסלובניה, באתר משרד התקשורת הממשלתי הסלובני, מרץ 2003 טורק, ג., Mysterious pile-dwellers, סינפו 04, אפריל 2011 Oto Luthar, The Land Between: A History of Slovenia, With contributions by Oto Luthar, Igor Grdina, Marjeta Šašel Kos, Petra Svoljšak, Peter Kos, Dušan Kos, Peter Štih, Alja Brglez and Martin Pogača, Peter Lang, Frankfurt, 2008, p. 32 Introduction, באתר Ljubljansko barje Dénes Lóczy, Geomorphological impacts of extreme weather: Case studies from centraland eastern Europe, Springer, Dordrecht, Heidelberg, New York and london, 2013, p. 129
טניה הדר

רבקה-טניה הדר-קליין (ז' באייר ה'תש"ז אפריל 1947 - ט' באייר ה'תשע"ד 9 במאי 2014) הייתה משוררת ישראלית. הדר נולדה בשם רבקה-טניה שטרנפלד, במחנה עקורים ציילסהיים (Zeilsheim) בפרנקפורט על המיין שבגרמניה, לד"ר שבתאי שטרנפלד (רופא פרטיזן ביערות) ופייגל, ניצולי שואה מגטו ברנוביץ'. בשנת 1948 עלתה המשפחה לישראל והתגוררה במעברה בבנימינה, לאחר מכן עברה לעיר לוד ולאחר מכן לתל אביב. הדר למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות עברית, היסטוריה וחינוך. הייתה נשואה ליוסי הדר ולהם נולדו 2 בנות - רקפת לינק-סקופ ומיכל פרץ. בעקבות חזרתה בתשובה של טניה, הם התגרשו בשנת 1983. התגוררה ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים ועסקה בתחומי ההוראה ובעריכה. השואה ותהליך החזרה בתשובה שעברה, מופיעים ברבים משיריה. חודשים ספורים לפני מותה, שינתה טניה את שמה לתניא. הדר-קליין ליוותה את כתב העת משיב הרוח מיום הקמתו, ורבים משיריה התפרסמו בגיליונותיו. לאחר שחלתה במחלה קשה, הלכה לעולמה ב-9 במאי 2014, ונקברה בהר המנוחות. בדצמבר 2015 יצא לאור האלבום "קערות של אהבה" ובו שיריה של טניה בלחנים מקוריים ובביצוע הזמרת ליאת יצחקי. באותה שנה עלה על הבמות מופע התיאטרון "קערות של אהבה" אודות חייה ושירתה של טניה, בכיכובה של השחקנית מיכל הדר-פרץ, ביתה של הדר. אין רחמים אחרים (הקיבוץ המאוחד, 1976) בארצות החיים (הקיבוץ המאוחד, 1991) חלק (הקיבוץ המאוחד, 2007) בשיר מעלות חרוך (הקיבוץ המאוחד, 2014) טניה הדר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אסתר ויתקון, שירת תפילה גבישית לטניה הדר קליין, באתר "דעת" שושנה צינגל, "מסע אל תוך עצמנו; בני ניצולי השואה מדברים", ריאיון עם טניה הדר, עמ' 37–49, הוצאת אלישר, 1985 קערות של אהבה, המופע, חדשות מחלקה ראשונה טלי פרקש, שירת חייה: הבת של טניה הדר מתאבלת על הבמה, באתר ynet, 9 בנובמבר 2015 קערות של אהבה, ביקורת אלבום, רעש מגזין מוזיקה מידע על הדר, טניה, 1947-2014 בקטלוג הספרייה הלאומית טניה הדר, דף שער בספרייה הלאומית טניה הדר, באתר "שירת נשים" טניה הדר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
AM (אלבום)

AM הוא אלבום האולפן החמישי של להקת האינדי רוק הבריטית ארקטיק מאנקיז. הפקת האלבום ארכה כשנה כאשר ההקלטות מבוצעות בלוס אנג'לס, עיר מגוריהם של חברי הלהקה באותה העת. בהקלטות השתתפו מספר מוזיקאים ידועים כמו ג'וש הומי, סולן להקת קווינס אוף דה סטון אייג'. האלבום זכה להצלחה מסחרית רחבה בעולם כולו וגם בביקורות אוהדות מצד אנשי התעשייה. עדות לכך היא מועמדותו לפרס מרקיורי לשנת 2013. בריאיון למגזין המוזיקה NME, אמר סולן הלהקה, אלכס טרנר, ששם האלבום הוא ראשי התיבות של שם הלהקה, בדומה לאלבום VU של להקת הוולווט אנדרגראונד. האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-77 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-152. בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-88. מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-346 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר. כל השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, אלכס טרנר, מלבד "Mad Sounds" שלכתיבתו הצטרף אלאן סמית' ו-"I Wanna Be Yours" שהוא פואמה שכתב משורר הפאנק ג'ון קופר קלארק, ממנו טרנר הושפע רבות. כל השירים הולחנו על ידי הלהקה. מידע על האלבום AM באתר MusicBrainz מידע על האלבום AM באתר AllMusic האלבום AM באתר Discogs AM, האתר הרשמי של הלהקה מני אבירם‏, "AM" של ארקטיק מאנקיז: האלבום הכי טוב של הלהקה, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2013 בן שלו, "ארקטיק מאנקיז": איך קרה שהקופים קפאו, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2013 The Ultimate Guide To Arctic Monkeys' 'AM, NME, 24.6.2013 Alex Turner calls Josh Homme's contribution to new Arctic Monkeys album 'really exciting', NME, 24.6.2013 זוכי פרס מרקיורי לשנת 2013, פרס מרקיורי, 11.9.2013 The A. V. Club, The 50 best albums of the 2010s, The A.V. Club, ‏2019-11-20 (באנגלית) The 200 Best Albums of the 2010s | Pitchfork, web.archive.org, ‏2019-11-06 Jon Dolan,Brittany Spanos,Simon Vozick-Levinson,Rob Sheffield,Charles Holmes,Christian Hoard,Joseph Hudak,Elias Leight,Suzy Exposito,Will Hermes,Angie Martoccio,David Browne,Hank Shteamer,Jon Freeman,Claire Shaffer,Brenna Ehrlich,Jonathan Bernstein,Jon Blistein,Nick Catucci,Brendan Klinkenberg,Danny Schwartz,Kory Grow, Jon Dolan, Brittany Spanos, Simon Vozick-Levinson, Rob Sheffield, The 100 Best Albums of the 2010s, Rolling Stone, ‏2019-12-03 (באנגלית אמריקאית) Rolling Stone, Rolling Stone, The 500 Greatest Albums of All Time, Rolling Stone, ‏2020-09-22 (באנגלית אמריקאית) ARIA Top 100 Albums Chart, איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (באנגלית) George Griffiths, Ireland's Official biggest albums of 2021 revealed, חברת המצעדים הרשמית, ‏9 בינואר 2022 (באנגלית) Billboard 200 Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Independent Albums 2023, Billboard, ‏2023 (באנגלית) Catalog Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Tastemakers Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Top Rock & Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Top Rock Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית) Top Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) End of Year Albums Chart, חברת המצעדים הרשמית, ‏2023 Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
ג'קו ויהודה פוליקר

ג'קו ויהודה פוליקר הוא אלבומו של יהודה פוליקר. האלבום מורכב בבסיסו מהקלטות שערך פוליקר בשנת 2000 בהן השתתפו הוריו - ג'קו ושרה פוליקר. לקולות הוריו שהוקלטו כשהם בני שמונים, הוסיף פוליקר כלי נגינה שהוקלטו בנפרד ובהם ניגנו לבד מפוליקר עצמו גם רונן הלל, ניר צדקיהו, עדי מאירי ושי צברי. "מאז שאני זוכר את עצמי הוריי שרו כל הזמן", כתב פוליקר בחוברת שליוותה את האלבום, "הקלטתי אותם שרים ללא ליווי, פשוט שירה נטו. שירים בלדינו ששרו לי בילדותי". כל שירי האלבום הם שירים עממיים, למעט השיר הסוגר את האלבום "הסיפור של ג'קו" בו הלחין יהודה פוליקר לחן למילים של אביו ג'קו. בשיר מתאר ג'קו את חוויותיו מימי מלחמת העולם השנייה. אמרי לי, נערה האפודונת מוכר הלימונים חצות הליל אהבי אותי אין בך כלום, אך יש בך משהו היתומה והאסיר נאני נאני נוסע מסלוניקי הסיפור של ג'קו יהודה פוליקר - גיטרות, בוזוקי, קלידים, בס, תיכנותים, קולות רונן הלל - תיכנותים וקלידים נוספים ג'קו פוליקר - שירה שרה פוליקר - שירה ניר צדקיהו - תופים עדי מאירי - חצוצרה בשיר "חצות הליל" שי צברי - נגינה על פח בשיר "נאני נאני" יועד נבו - הקלטת שירת ההורים: ג'קו ושרה פוליקר הוקלט באולפני "בולטימור" הקלטת תופים באולפני "צוללת" מיקס - רונן הלל אולפני "בוליטימור" ו-Fat Studio הפקה בפועל - מיקי ורדון תרגום לעברית מלדינו ומיוונית - רבקה הבסי עיצוב עטיפה - עליזה אשכנזי חיון צילום - גבריאל אלטמן דף האלבום (אורכב 17.05.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר הרשמי של יהודה פוליקר יוסי חרסונסקי: ביקורת על האלבום, חרסונסקי מיוזיק, 14 בספטמבר 2012 בן שלו, שיר הערש של אבא, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2012
ליזי דלריצ'ה

ליזי דלריצ'ה (נולדה ב-3 בנובמבר 1965) היא ראש עיריית גני תקווה וסגנית יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל. ליזי דלריצ'ה גדלה בגבעתיים. שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר. למדה כלכלה וחשבונאות במסלול האקדמי המכללה למינהל והשלימה לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה. בעלת M.B.A. במנהל עסקים בקריה האקדמית אונו. בשנת 1989 עברה לגני תקוה, בעקבות נישואיה לקובי דלריצ'ה, בן המקום. עבדה כסמנכ"לית כספים בחברות הזנק אחדות: רדלן, שנמכרה לחברת מארוול טכנולוגיות, קידארו, שנמכרה למיקרוסופט, וורקלייט, שנמכרה ל-IBM. חברה במועצת המועצה המקומית גני תקווה משנת 1998. בשנים 2008–2013 כיהנה כסגנית וממלאת מקום של ראש המועצה, אבישי לוין. בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, נבחרה לראשות המועצה המקומית גני תקוה. בבחירות 2018 זכתה דלריצ'ה בתמיכת מפלגת יש עתיד ומפלגת העבודה ונבחרה לתקופת כהונה נוספת. בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-27 בפברואר 2024, זכתה בכהונה נוספת כראשת העיר גני תקווה. במהלך כהונתה, במאי 2023, שונה מעמדה של גני תקווה ממועצה מקומית לעיר. נשואה לקובי דלריצ'ה ולהם שלוש בנות. מדיה וקבצים בנושא ליזי דלריצ'ה בוויקישיתוף ליזי דלריצ'ה, ברשת החברתית פייסבוק יעל שני, ליזי דלריצ'ה מסתערת על ראשות גני תקווה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 16 ביוני 2013 מיכל מרגלית, ליזי דלריצ'ה ניצחה בבחירות: "בלי מלחמות", באתר ynet, 23 באוקטובר 2013 ליזי דלריצ'ה – ראשות מועצת גני תקווה, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏2013-10-08 הדר כהן, יש עתיד תומכת במועמדי הבחירות, 13 ביוני 2018, באתר אונוNews.
המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית

המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית של עורכי דין ע"ש דייוויד וינר הוקם בחודש אוקטובר 2009 במטרה להוביל את החשיבה, המחקר, ההוראה והתוויית מדיניות בתחום האתיקה והאחריות המקצועית של עורכי דין. בראש המרכז עומדת ד"ר לימור זר-גוטמן מבית הספר למשפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל. המספר הגבוה של עורכי הדין בישראל (השיעור הגבוה בעולם ביחס לאוכלוסייה הכללית), בשילוב עם תפקידם המרכזי של עורכי הדין בשמירה על שלטון החוק וערכי הדמוקרטיה הפך בעיני מקימי המרכז את העיסוק בשאלות האתיקה והאחריות המקצועית של עורכי הדין, לדיון חברתי חשוב הרלוונטי לא רק לעוסקים בתחום אלא גם לכלל הציבור. מתוך ראיה רחבה זו, המרכז שם לעצמו כמטרה ראשית להגביר את השיח הציבורי והמחקרי בנושאים של אתיקה ואחריות מקצועית של עורכי דין ותפקידם של עורכי הדין בדמוקרטיה. המרכז נקרא על שם דר' דייוויד וינר, אשר כיהן כסגן הסנגורית הציבורית הארצית ושם קץ לחייו בנסיבות טרגיות שבהן הוכתם המוניטין האתי שלו. במסגרת עבודתו בסנגוריה הציבורית הרבה וינר לעסוק בשאלות של אתיקה. הוא המשיך והעמיק בתחום האתיקה בשנים בהם שימש מרצה של הקורס באוניברסיטת בר-אילן וכחבר מוביל ומשפיע בפורום המרצים לאתיקה מקצועית. ייחודו של המרכז נעוץ בעובדה שחברי המרכז הם המרצים לאתיקה מקצועית בכל בתי הספר והפקולטות למשפטים בישראל (המשתייכים כולם לפורום המרצים לאתיקה מקצועית). המרכז משותף לכל בתי הספר והפקולטות למשפטים בישראל והוא מבקש לחולל שינוי בהוראה של התחום. לקדם את הידע והמחקר האקדמי בתחום האתיקה והאחריות המקצועית של עורכי הדין בישראל. לפעול לפיתוח וחיזוק הוראת תחום האתיקה בבתי הספר למשפטים בישראל. לקדם את החשיבה והמדיניות בתחומים שונים הנוגעים לפרופסיה של עורכי הדין בישראל. לשמש כנקודת מפגש בין האקדמיה לפרקטיקה בתחום. להנציח את המורשת האתית של עו"ד ד"ר דייוויד וינר. ארגון כנסים וימי עיון בשילוב מרצים מהאקדמיה ועוסקים מהפרקטיקה וזאת במטרה לשמש כגשר בין השניים ולהביא לפיתוח התחום. פיתוח דרכי הוראה ועזרי הוראה לקורס "אתיקה מקצועית" בבתי הספר למשפטים. פיתוח קורסים נוספים בתחום האתיקה לבתי הספר למשפטים. הפעלת מאגר מידע מעודכן המיועד לסטודנטים, עורכי דין וחוקרים מהתחום. המאגר המתעדכן תדיר ומכיל לפסיקה ומאמרים לפי מפתח נושאים מפורט שלכל פריט יש תקציר וקישור אליו. המאגר אינו כולל פסיקה משמעתית והחלטות של ועדות האתיקה הואיל ואלו כבר מתפרסמים במאגרים ממופתחים הפתוחים לכלל הציבור. כתיבה ופרסום של ניירות עמדה בתחום. קיום השתלמויות קבועות לכל המרצים לאתיקה מקצועית בבתי הספר למשפטים אשר נוטלים בהם חלק כל המרצים בישראל ולעיתים גם מרצים אורחים מהארץ ומארצות הברית. תמיכה במחקר ופרסומים בתחום. מענקי מחקר למחקרים בתחומי העניין של המרכז וזאת במטרה להרחיב את הכתיבה האקדמית בעברית בתחומי העניין של המרכז. הבאת מרצים אורחים מחו"ל לדיון בנושאי אתיקה מקצועית, ההרצאה פתוחה לציבור. פיתוח והטמעה של קודים אתיים. דרור ארד איילון "החקירה האחרונה של דייוויד וינר" ספר וינר הפרקליט עמ' 17 (2009) אתר האינטרנט הרשמי של המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית זר-גוטמן לימור, השפעות העלייה הדרמטית במספר עורכי הדין, המשפט כ', עמ' 51-71 דרור ארד איילון "החקירה האחרונה של דייוויד וינר" ספר וינר הפרקליט עמ' 17 (2009)
חנקיים

חַנָּקִיִּים (שם מדעי: Boidae) הם משפחת נחשים לא-ארסיים, הקרובים לפיתוניים והורגים את טרפם באמצעות חניקה. משפחה זו כוללת 69 מינים. הגדול במשפחה זו הוא הנחש הכבד בעולם - אנקונדה כהה (Eunectes murinus) שאורכו עשוי להגיע ל-6.6 מטר ומשקלו ל-200 ק"ג. בישראל מצוי מין אחד מהמשפחה, חנק משריץ. תת-משפחת חנקים (Boinae) סוג רב חנק (Boa). סוג בואה עצים (Corallus). סוג בואה קשת (Epicrates). סוג אנקונדה (Eunectes). סוג ומין יחיד טיטאנובואה (Titanoboa cerrejonensis) - נכחד תת-משפחה חנקוניים (Erycinae) סוג ומין יחיד בואה רוסי (Lichanura trivirgata) סוג Charina סוג חנק (Eryx) סוג Gongylophis תת-משפחה חנקים קלברים (Calabariinae) סוג ומין יחיד חנק קלברי (Calabaria reinhardtii) תת-משפחה חנקים שפועי חוטם (Candoiinae) סוג חנק שפוע חוטם (Candoia) תת-משפחה חנקי מדגסקר (Sanziniinae) סוג חנק מלגשי (Acrantophis) סוג ומין יחיד חנק עצים מלגשי (Sanzinia madagascariensis) חנק עצים מלגשי בואה פורטו-ריקני רב חנק האמזונאס אנקונדה כהה רב חנק איזמרגדי Epicrates monensis Candoia carinata מדיה וקבצים בנושא חנקיים בוויקישיתוף חנקיים, באתר ITIS (באנגלית) חנקיים, באתר NCBI (באנגלית) חנקיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חנקיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חנקיים, באתר GBIF (באנגלית) חנקיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקסון מונוטיפי

טקסון מונוטיפי (באנגלית: Monotypic taxon) הוא קבוצה טקסונומית (טקסון) המכילה טקסון אחד בלבד בדרגה הישירה מתחתיה. כיום נהוג להשתמש בצירופים "מין יחיד בסוגו", "סוג יחיד במשפחתו". טקסון נחשב מונוטיפי גם אם בעבר הכיל כמה תת-טקסונים אך הם נכחדו, או הועברו לסוגים אחרים. לדוגמה: משפחת הפינגוויניים היא משפחה יחידה בסדרת הפינגווינאים (אף על פי שיש יותר מסוג וממין אחד של פינגווינים). לפעמים המושג מתאר מין שאינו יחיד בסוגו אבל יש לו רק תת-מין אחד כמו אצל ארת ענק יקינתונית. במקרים נדירים סוג ומין יחיד, יהיה יחיד גם במשפחתו, סדרתו וכיוצא בזה. לדוגמה, השנבוב, הוא מין יחיד בסוג שנבוב (Orycteropus), במשפחת השנבוביים (Orycteropodidae) וגם בסדרת השנבובאים (Tubulidentata). קביעה שמין מסוים יחיד בסוגו, יכולה לעורר מחלוקת מדעית בהיעדר הוכחה מוחלטת שהמין אינו שייך לסוג בעל כמה מינים. ככלל יש הסכמה מדעית על סוגים שמכילים מין אחד בלבד. בטקסונומיה, השם המדעי מתחיל משם הסוג, ועל כן תיתכן השלכה מעשית לתופעת המונוטיפיות: אם קשה להסכים על השם, קיימת בעיה לחקור את בעל החיים. דוגמה לכך היא נמר השלג, שנחשב לעיתים בעבר לפנתר (Panthera uncia), בפעמים אחרות למין יחיד בסוג אונקיה (Uncia uncia) ואף למין בסוג חתול (Felis uncia). סוג ומין יחיד (או מין יחיד בסוגו) בזואולוגיה, סוג מונוספציפי (באנגלית: Monospecific genus) הוא מונח המתאר סוג המכיל מין אחד בלבד. המונח הוא הלחם של התחילית ביוונית μονο-‎ ‏ (Mono-‎) עם Species (בלטינית סוג). סוג מונוספציפי הוא מקרה פרטי של טקסון מונוטיפי וזהה במשמעותו. כאשר מדובר בטקסון בודד בדרגה גבוהה יותר ממין, נהוג לכנותו מונוטיפי. בבוטניקה לא נהוג להשתמש במושג מונוספציפי, ובמקומו משתמשים במונח הזהה במשמעותו: סוג מונוטיפי. רב-פתן מלכותי (Ophiophagus hannah) אנטילופה הודית (Antilope cervicapra) אייל הפאמפאס (ozotoceros bezoarticus) זאב הרעמה (Chrysocyon brachyurus) עיט פיליפיני (Pithecophaga jefferyi) קונדור האנדים (Vultur gryphus) דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla) קיימן שחור (Melanosuchus niger) דישון מקראי (Addax nasomaculatus) סאיגה (Saiga tatarica) אוקפי (Okapia johnstoni) גלשן מלאי (Galeopterus variegatus) האדם הנבון (Homo sapiens) מיון עולם הטבע מאובן חי ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.