laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאלאצ'י

קאלאצ'י (בקזחית: Кaлaчи) הוא כפר במחוז אקמולה בקזחסטן. הכפר נמצא בסמוך למכרה אורניום סובייטי. ב-2011 התגלה בכפר סינדרום המכונה בשם "מחלת השינה", שגורם לאנשים סחרחורות, כאבי ראש, ושינה של יותר מכמה ימים. יש הטוענים, כי מקור המחלה במכרה האורניום, שנסגר ב-1992, אך השערה זאת לא הוכחה. ב-2014 נמסר שיותר מרבע מאוכלוסיית הכפר סובלים מהסינדרום. ב-2015 דווח שחצי מאוכלוסיית הכפר מתכננת להעתיק את מגוריה. ביולי 2015 החוקרים הממשלתיים הגיעו למסקנה כי מקור המחלה בפליטת גזים ממכרה האורניום, בפרט פחמן חד-חמצני, שנמדד בשיעור של פי עשרה מהרגיל. טלי קרופקין, מגיפת השינה המסתורית של הכפר הקזחי, באתר הארץ, 19 במרץ 2015 פתרון לתעלומה: למה בכפר נרדמים ל-6 ימים, באתר ynet, 16 ביולי 2015 Mystery of Kazakh 'Sleepy Hollow' is SOLVED: Villagers who fell asleep for days at a time and suffered hallucinations were poisoned by disused uranium mine nearby, באתר Daily Mail, ‏16 ביולי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איליה (בלארוס)

איליה (בבלארוסית: Ілья, ברוסית: Илья, בפולנית: Ilia) היא עיירה בראיון וילייקה, במחוז מינסק שבבלארוס. בעבר הייתה עיירה יהודית גדולה מן המאה ה-15 עד שואת יהדות אירופה. העיירה מוזכרת בתיעוד ההיסטורי כבר בסביבות שנת 1475, והתקיימה בה קהילה יהודית גדולה. ב-1634 היו בעיר בית כנסת וכנסייה גדולה. מיהודיה הנודעים: רבי מנשה מאיליה. בעקבות מלחמת העולם הראשונה ועל פי הסכם ריגה מ-1921, נכללה העיירה בשטח פולין. ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-1,200 יהודים. בעקבות פרוץ המלחמה וכיבוש מזרח פולין בידי ברית המועצות צורפה העיירה לרפובליקה הסובייטית של בלארוס. בתקופה זו הגיעו לאיליה פליטים יהודים ממערב פולין, שנכבשה בידי הגרמנים. בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות, נפלה העיר בידי הגרמנים ב-3 ביולי 1941. לאחר מכן הוקם בעיר יודנראט ובראשו הועמד ש' קאופמן. בספטמבר 1941 הועברו כ-900 מיהודי העיירה לגטו מגודר. בתחילת 1942 החלו בני הנוער להתארגן להתנגדות מזוינת. ב-15 במרץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה גדולה באיליה ובה הובאו תושבי הגטו אל כיכר השוק והופרדו בעלי המקצועות הנדרשים משאר היהודים. הבלתי-כשירים לעבודה, כשבע מאות שבעים יהודים, נורו למוות. כמאה יהודים הוחזרו לגטו והוא חוסל סופית ב-7 ביוני 1942, כאשר תושבי הגטו הובלו בידי הגרמנים ושוטרים מקומיים אל מחוץ לעיירה ונורו שם למוות. בודדים הצליחו לברוח ליער. חלק מרבני העיירה התפרסמו וחלקם שימשו גם בראשות הישיבה המקומית שהוקמה בידי רבי מנשה מאיליה: רבי שמואל ב"ר יהושע זליג מדולהינוב, מחבר "מנחת שמואל" ו"שערי דמעה" רבי אריה לייב שפירא - לימים רבה של קובנה רבי מנחם זונדל שפירא - בנו של רא"ל, החליף את אביו בכהונת הרבנות ונפטר בגיל צעיר, הוא היה אביו של רבי חיים יעקב שפירא, דיין בקובנה ואב"ד בירושלים רבי ראובן לוין - לימים רבה של דינאבורג רבי משה שלמה גינצבורג - חתנו של רא"ל שפירא רבי זאב וולף ברוידא רבי יעקב אפרים ב"ר נפתלי נחמון רבי אברהם אליהו רמז - רבה של העיירה מ-1912 ועד לשואה, מקורב לציונות הדתית רחל גרוסבאום-פסטרנק, "איליה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 129–132. מדיה וקבצים בנושא איליה בוויקישיתוף אריה קופולוביץ (עורך), ספר אילייה - יזכור-בוך, ישראל תשכ"ב, באתר ספריית העיר ניו יורק איליה (Ilja), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "איליה (בלארוס)", באתר JewishGen (באנגלית) "איליה", באתר השטעטל הווירטואלי מוניקה טומקייביץ' ומרטין דין, איליה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1199–1200), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) תמונות מהעיירה באתר "גלובוס" לפי אחת האגדות שם העיירה ניתן לה בידי תושביה היהודים שבחרו בשם זה על שם אליהו הנביא. אזכור לטבח בתרבות המודרנית: בסדרת הטלוויזיה האמריקאית Who Do You Think You Are? (איפה אתה חושב שאתה נמצא?) (אנ'), בעונה הראשונה פרק 3. בפרק מרואיינים עדי ראייה לטבח. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ובנושא בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי בנבנישתי

מרדכי בנבנישתי (1 במרץ 1938 - 12 בינואר 2015) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בתפקיד קשר הגנתי בהפועל ירושלים ובהפועל רמת גן, עמה גם זכה באליפות ב 1964. כמו כן, שיחק 13 משחקים במדי נבחרת ישראל בשנים 1960–1961. בנבנישתי נולד וגדל בירושלים ולמד בבית ספר אליאנס. בגיל צעיר הצטרף לקבוצת הפועל ירושלים והיה השחקן הראשון מהמועדון ששיחק בנבחרת ישראל. בשנת 1967 קיבל בנבנישתי גביע על היותו הכדורגלן המצטיין בירושלים בכל הזמנים. בהמשך עבר בנבנישתי לשחק בהפועל רמת גן, ולאחר מכן שב להפועל ירושלים. בשנותיו האחרונות עבר להתגורר ברעננה ושם נפטר בינואר 2015. מרדכי בנבנישתי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מרדכי בנבנישתי, באתר Transfermarkt מרדכי בנבנישתי, באתר WorldFootball.net מרדכי בנבנישתי, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של מרדכי בנבנישתי באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל בן בן (ריאיון עם מרדכי בנבנישתי), בבלוג "המכתש בגבעתיים ז"ל", 15 באוגוסט 2008 נפטר מרדכי בנבנישתי - הפועל קטמון ירושלים - קבוצת אוהדים(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וקה

וֶקָה (שם מדעי: Gallirallus australis, באנגלית (משפת המאורים): Weka) הוא מין של עוף חסר יכולת תעופה ממשפחת הרליתיים. הוא אנדמי לניו זילנד, ויש לו חמישה תת-מינים. רוב גופה של הווקה חום, ומפוספס בשחור ואפור, בעוד בהירות הניצוי שונה אצל תת-מינים שונים. זהו מין גדול יחסית של רלית; אורכו של הזכר כ-50–60 ס"מ ומשקלו כ-532–1605 גרם, בעוד הנקבה קטנה יותר: אורכה כ-46–50 ומשקלה כ-350–1050 גרם. מוטת כנפיה של הווקה היא כ-50 עד 60 ס"מ. רגליה של הווקה חסונות, וכנפיה מנוונות. הווקה היא אוכלת-כול: בעלי חיים (בעיקר חסרי חוליות) מהווים כ-30% מתזונתה, בעוד חומרים צמחיים משלימים אותה. בין השאר, היא ניזונה מתולעי אדמה, זחלים, חיפושיות, חגבאים, נמלים, חשופיות, חלזונות, ביצי חרקים, שווה-רגלאים, עכבישים, חולדות, עכברים, ביצי עופות קטנים, עלים, דשא, פירות יער וזרעים. הווקה מצויה בבתי גידול שונים: יערות, כרי דשא אלפיניים, דיונות חול, חופים סלעיים ואזורים עירוניים-למחצה. אין לווקה עונת רבייה קבועה, אבל בשנים שבהן האוכל זמין בכמויות גדולות, הנקבה עשויה לגדל עד כ-4 גוזלים לאורך כל השנה. הקינים מוקמים על הקרקע, ובנויים מדשא, שממנו הווקה יוצרת צורת קערה. הקן מכוסה בצמחייה עבה. הנקבה מטילה 3 ביצים בממוצע; צבען ורדרד או קרם, והן מנומרות בכתמים חומים או סגלגלים. הזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה על הביצים. הגוזלים בוקעים לאחר כחודש, והם מואכלים על ידי הבוגרים במשך כ-6 עד 10 שבועות. ישנם ארבעה תת-מינים של הווקה: G. a. australis - מצוי באי הדרומי ובאי הצפוני של ניו זילנד G. a. scotti - מצוי באי סטיוארט G. a. greyi - מצוי באי הצפוני G. a. hectori - מצוי באיי צ'טהאם, שאליהם הובא לאחר שנכחד בדרום ובמרכז האי הדרומי. הספרייה וכלי העבודה Weka אשר משמשת ליישומי כריית מידע בשפת התכנות Java קרויה על שמה. מדיה וקבצים בנושא וקה בוויקישיתוף וקה, באתר ITIS (באנגלית) וקה, באתר NCBI (באנגלית) וקה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) וקה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) וקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) וקה, באתר GBIF (באנגלית) וקה, באתר הממשלתי של אנציקלופדיית ניו זילנד הניו יורק טיימס, מחקר: קרבה לבני אדם משנה את התנהגות הווקה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2019 וקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
גלנגל

גָלַנְגַל הוא קנה-שורש מעובה של אחד מארבעה מינים שונים ממשפחת הזנגבילאים. יש לו שימושים קולינריים ורפואיים, ומקור מיניו השונים באינדונזיה וסין. משמש במטבחים שונים מדרום-מזרח אסיה: תאילנד ולאוס (למשל במרקים המפורסמים טום יאם וטום קה גאי), וייטנאם, אינדונזיה, הפיליפינים, מלזיה, מיאנמר ועוד. הגלנגל קשור בוטנית לזנגביל ודומה לו במראה, אך טעמם של השניים נבדל דיו כדי לתת טעמים שונים לתבשילים. בישראל ניתן להשיג גלנגל בצורתו המיובשת: חתוך לרצועות או כתוש לאבקה, כפרוסות קפואות ובצורה חצי טרייה כמוחמץ במי מלח וכן במשתלות שונות. המילה גלנגל מתייחסת לקנה-השורש של ארבעה מיני צמחים ממשפחת הזנגבילאים: גלנגל גדול (שם מדעי: Alpinia galanga) גלנגל נחות (Alpinia officinarum) ג'ינג'ר חול (מכונה באינדונזית kencur; שם מדעי: Kaempferia galanga) קרצ׳אי (מכונה באנגלית fingerroot; שם מדעי: Boesenbergia rotunda) יש מדינות שבהן מבחינים בין המינים גלנגל גדול לבין גלנגל נחות, ואילו במדינות אחרות מתייחסים אל השניים כאל אחד. בשימוש הקולינרי, הגלנגל עדין יותר בחריפותו מזו של ג'ינג'ר, מוסיף עומק ושכבות טעם שונות מאלו המאפיינות את הג'ינג'ר. קני השורש של מיני הגלנגל נמצאים בשימוש במטבחי דרום מזרח אסיה השונים במגוון צורות - כתושים לעיסה במשחות קארי, חתוכים לטבעות לתיבול מרקים, קצוצים גס לתבשילים וכו'. בימי הביניים גלנגל נחות היה בשימוש נרחב גם באירופה לתיבול מאכלים ואף משקאות אלכוהוליים וחומץ. בעוד השימוש בו במערב אירופה דעך משמעותית במהלך השנים, גלנגל נחות עדיין משמש לתיבול וודקות מזרח אירופאיות מסוימות. במזרח התיכון גלנגל נחות מכונה "חולינג'אן" ומשמש לעיתים לחליטות צמחים. galangal, n., Oxford University Press, 2023-03-02 גלנגל | סאנוק, בלוג על אוכל תאילנדי, באתר סאנוק, בלוג על אוכל תאילנדי | סאנוק, בלוג על אוכל תאילנדי, ‏2009-03-19 גלנגל, באתר משתלת ולך ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איליה

האם התכוונתם ל... איליה (בלארוס) – עיירה יהודית בבלארוס איליה (מסע בין כוכבים) – דמות בסדרה מסע בין כוכבים אישים: אדריאן איליה – כדורגלן עבר רומני, איש עסקים העוסק בכדורגל ובתיירות ארתורו איליה – נשיא ארגנטינה שלמה איליה – איש צבא ואיש עסקים ישראלי אליה (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא איליה
גנאדי ליטובצ'נקו

גנאדי ולידמירוביץ' ליטובצ'נקו (ברוסית: Генна́дий Влади́мирович Лито́вченко; נולד ב-11 בספטמבר 1963) הוא כדורגלן עבר סובייטי ששיחק בעמדת הקשר התקפי בקבוצות דנייפר דנייפרופטרובסק ודינמו קייב. ליטובצ'נקו שיחק גם בנבחרת ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות שיחק בקבוצות אולימפיאקוס, א.א.ל. לימסול וצ'רנומורץ אודסה. מאז פרישתו ממשחק פעיל אימן קבוצות באוקראינה וברוסיה. מקום שני באליפות אירופה - 1988 אליפת ליגת העל הסובייטית - 1983, 1990 גביע ברית המועצות - 1990 גביע יוון - 1992 כדורגלן השנה בברית המועצות - 1984 מדיה וקבצים בנושא גנאדי ליטובצ'נקו בוויקישיתוף גנאדי ליטובצ'נקו, באתר Transfermarkt גנאדי ליטובצ'נקו, באתר WorldFootball.net גנאדי ליטובצ'נקו, באתר National Football Teams גנאדי ליטובצ'נקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איליא

האם התכוונתם ל... איליא (إيلياء) - שמה של ירושלים בכתבים מוסלמיים מהתקופה הסמוכה לכיבוש המוסלמי של ירושלים ערביים, למשל במסמך עומר, ככל הנראה קיצור של "איליה קפיטולינה" איליא – שמה במקורות העבריים מושפעי היידיש, של העיירה איליה בבלארוס איליה
איש המסילה

איש המסילה (באנגלית: The Railway Man) הוא סרט מלחמה בריטי-אוסטרלי בבימוי של ג'ונתן טפליצקי. הסרט מבוסס על ספר באותו השם. בסרט מככבים קולין פירת', ניקול קידמן, ג'רמי אירווין וסטלאן סקארסגארד. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-6 בספטמבר 2013. הסרט זכה בפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה לתסריט המעובד הטוב ביותר. במהלך מלחמת מלחמת העולם השנייה, אריק לומקס, קצין בריטי שנשבה על ידי היפנים בסינגפור נשלח למחנה שבויים יפני, שם הוא נאלץ לעבוד על בניית מסילת הרכבת תאילנד-בורמה, צפונית לחצי האי המלאי. בתקופת שהותו במחנה כאחד משבויי המלחמה במזרח הרחוק, לומקס עובר עינויים על ידי הקמפייטאי (המשטרה החשאית הצבאית) בגלל בניית מקלט רדיו מחלקי חילוף. העינויים המתוארים כוללים מכות, מניעת מזון והטבעה. ככל הנראה, הוא נחשד שהוא מרגל, על כך שכביכול השתמש במקלט שידורי החדשות הבריטי כמשדר של מודיעין צבאי. אולם למעשה, כוונתו היחידה הייתה להשתמש במכשיר כמחזק מורל עבורו ועבור חבריו האסירים-עבדים. לומקס וחבריו שנותרו בחיים ניצלים לבסוף על ידי הצבא הבריטי. שלושים שנה מאוחר יותר, לומקס עדיין סובל מהטראומה הפסיכולוגית של חוויותיו בזמן המלחמה, אם כי נתמך מאוד על ידי אשתו פטרישיה, אותה פגש באחד מטיולי הרכבת הרבים שלו, מהיותו חובב רכבות. חברו הטוב ביותר ומי שהיה עמו שבוי, פינלי, מביא לו הוכחות לכך שאחד משוביהם, מתורגמן של המשטרה החשאית היפנית טקאשי נגאסה, עובד כעת כמדריך תיירים בדיוק במחנה שבו הוא תרגם עבור הקמפייטאי בזמן שהם עינו שבויים בריטים. זאת אחרי שהוכרז בעבר כפושע מלחמה וברח. לפני שלומקס יוכל לפעול לפי המידע הזה, פינלי, שאינו מסוגל להתמודד עם זיכרונותיו מחוויות השבי, מתאבד בתלייה על גשר. לומקס נוסע לבדו לתאילנד וחוזר לזירת העינויים שלו כדי להתעמת עם נגאסה "בניסיון לשחרר חיים שלמים של מרירות ושנאה". כשהוא סוף סוף מתעמת עם שוביו לשעבר, לומקס שואל אותו לראשונה באותה דרך שנגאסה ואנשיו חקרו אותו שנים קודם לכן. המצב מצטבר עד לנקודה שבה לומקס מתכונן לנפץ את זרועו של נגאסה, באמצעות מקל ומהדק שתוכננו על ידי היפנים למטרה זו ומשמשים כעת כמוצגים במוזיאון. מתוך אשמה, נגאסה לא מתנגד, אבל לומקס מפנה את המכה ברגע האחרון. לומקס מאיים לחתוך את גרונו של נגאסה ולבסוף דוחף אותו לתוך כלוב במבוק, מהסוג שלתוכו הכנסו לומקס ושבויי מלחמה רבים אחרים כעונש. עד מהרה מגלה נגאסה שהיפנים (כולל הוא עצמו) עברו שטיפת מוח לחשוב שהמלחמה תסתיים כשהם המנצחים ושהוא מעולם לא ידע את האבדות הגבוהות שגרם הצבא היפני הקיסרי. לומקס משחרר לבסוף את נגאסה, זורק את הסכין שלו לנהר הסמוך וחוזר לבריטניה. לאחר שקיבל מכתב מכל הלב מנגאסה המתוודה על רגשות האשם שלו, לומקס חוזר, עם פטרישיה, לתאילנד. הוא נפגש עם נגאסה פעם נוספת ובסצנה מרגשת השניים מתחבקים ומקבלים זה את התנצלותו של האחר. באפילוג מסופר שנגאסה ואריק נשארו חברים עד מותו של נאגאסה בשנת 2011.לומקס עצמו חי עד אוקטובר 2012 כשהוא בן 93 עם פטרישיה לצדו. קולין פירת' - אריק לומקס ג'רמי אירווינג - אריק לומקס הצעיר ניקול קידמן - פטרישיה סטלאן סקושגורד - פינלי הירויוקי סנאדה - נגאסה טאנרו אישידה - נגאסה הצעיר מדיה וקבצים בנושא איש המסילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איש המסילה (באנגלית) "איש המסילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש המסילה", באתר נטפליקס "איש המסילה", באתר AllMovie (באנגלית) "איש המסילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש המסילה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "איש המסילה", באתר Metacritic (באנגלית) "איש המסילה", באתר אידיבי "איש המסילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שירי ארטשטיין-אבידן

שירי ארטשטיין-אבידן (נולדה ב-28 בספטמבר 1978) היא מתמטיקאית ישראלית, פרופסור מן המניין בחוג למתמטיקה עיונית בבית הספר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. מחקריה מתמקדים באנליזה פונקציונלית גאומטרית, קמירות בממדים גבוהים ודואליות. ארטשטיין נולדה בירושלים. אביה, צבי ארטשטיין, גם הוא מתמטיקאי, המכהן באמצע העשור השני של המאה ה-21 כדקאן הפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע. ארטשטיין למדה בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט ברחובות. בשנת 2000 סיימה תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה, והמשיכה במסלול ישיר לדוקטורט בהנחיית פרופסור ויטלי מילמן, גם אותו סיימה בהצטיינות יתרה, בשנת 2004. בהמשך הייתה דוקטורנטית אורחת בקולג' האוניברסיטאי בלונדון ובאוניברסיטת פריז ופוסט דוקטורנטית באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2006 חזרה לישראל והצטרפה לסגל בית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכירה, והייתה למתמטיקאית הצעירה ביותר במחלקה למתמטיקה עיונית. ארטשטיין נשואה לפיזיקאי אסף אבידן. לזוג שלושה ילדים. בשנת 1996 זכה צוות תלמידים מתיכון עמוס דה-שליט ברחובות, שארטשטיין הייתה אחת מחברותיו, בטורניר לפיזיקה לנוער על שם שלהבת פריאר במכון ויצמן. בשנת 2006 זכתה בפרס חיים נסיהו במתמטיקה על עבודת הדוקטורט שלה שעסקה בשיטות אנתרופיה. בשנת 2008 זכתה בפרס קריל על מחקרה בתחומי האנליזה הפונקציונלית הגאומטרית, קמירות בממדים גבוהים ודואליות. באותה שנה זכתה גם במלגת אלון. בשנת 2015 זכתה בפרס ארדש יחד עם המתמטיקאי מיכאל הוכמן. בשנת 2016 זכתה בפרס קדר למחקר פורץ דרך המוענק מדי שנה לארבעה חוקרים מאוניברסיטת תל אביב. שירי ארטשטיין-אבידן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה שירי ארטשטיין-אבידן, באתר גוגל סקולר האתר האקדמי האישי של שירי ארטשטיין-אבידן פרופ’ שירי ארטשטיין- אבידן- אנליזה פונקציונלית גאומטרית פרופסור שירי ארטשטיין-אבידן בצוות הוועדה המארגנת של הכינוס הישראלי הראשון לנשים במתמטיקה, אוניברסיטת תל אביב פרופסור שירי ארטשטיין-אבידן בצוות המארגנות של הכנס השני לנשים במתמטיקה, האוניברסיטה העברית בירושלים הפריצה (הפיזיקלית) הגדולה, המכון – חדשות מדע בשפה ידידותית, גיליון 3, מכון ויצמן, 1 ביוני 1996. שתי דואליות: אנתרופולוגיה של תוצאה מתמטית, סתיו קאופמן-רביב, יוני 2011. רשימת הזוכים בפרס חיים נסיהו במתמטיקה באתר הפרס. אביטל להב, פרסי הצטיינות לשישה חוקרים ישראלים, באתר ynet, 3 באפריל 2008 פרסים, מלגות יוקרתיות ותוארי דוקטור לשם כבוד, הפקולטה למדעים מדויקים, אוניברסיטת תל אביב. ברכות לפרופ' שירי שירי ארטשטיין-אבידן מהחוג למתמטיקה עיונית, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏16 במרץ 2016 נחנך פרס קדר למחקר פורץ דרך, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏11 יוני 2015
Edenian

Edenian היא להקת מטאל גותי מאוקראינה שהוקמה ב-2010. הלהקה משלבת בין דום מטאל גותי למטאל גותי סימפוני ומשתמשת בשירת היפה והחיה המשלבת גרואלינג וסופרן נשי. שיריה עוסקים בחיים, מוות, צער ובדידות. הלהקה הוקמה ב-2010 על ידי מקס מולודסטוב בחרקוב שבהתחלה ניגן על כל הכלים, הלחין וכתב את שירי הלהקה. ב-2012 הצטרפה זמרת הסופרן ולרי שודנסטובה. בעקבות הצלחת הלהקה הצטרפו נגנים נוספים, בעיקר להופעות החיות. הלהקה הוציאה שני אלבומים מלאים: Winter Shades ב-2012 Rise of the Nephilim ב-2013 ב-2020 הוקפאה פעילות הלהקה. מקס "Eternal Tom" מולודסטוב - סולן, גרואלינג, גיטרה חשמלית, קלידים, תכנות תופים, הלחנה וכתיבת המילים ולרי שודנסטובה - סולנית סופרן / שירה נשית גאורג מוראטי - סולן בהופעות חיות דמיטרי קובאל - גיטרה אלכסי ז'ורבה - גיטרת בס Edenian, ברשת החברתית פייסבוק Edenian, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Edenian, סרטונים בערוץ היוטיוב Edenian, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Edenian, באתר MusicBrainz (באנגלית) Edenian, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Edenian, באתר דיזר Edenian, באתר Discogs (באנגלית) Edenian, באתר בנדקמפ ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם אורן

האם התכוונתם ל... מנחם אורן (מחנך) – חלוץ ציוני וסוציאליסט, מחנך, מדריך במחנות המעפילים בקפריסין בשנות המערכה לעצמאות, הוגה דעות רעיוני ומרצה במוסדות מחקר קיבוציים. מנחם אורן (שחמטאי) – שחמטאי ומחנך, אלוף השחמט הראשון של מדינת ישראל
ניו טאיפיי

ניו טאיפיי (במנדרינית תקנית: 新北市 - שִׂינְבֵּיי) היא עיר ורשות מקומית מיוחדת בטאיוואן. הרשות, הנמצאת בצפון האי טאיוואן, גובלת בעיר טאויואן (אנ') ובמחוז יילאן (אנ') בדרום ומקיפה את הבירה טאיפיי לחלוטין ואת העיר ג'ילונג ממזרח, מדרום וממערב. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-4.366 מיליון תושבים, והיא העיר הגדולה במדינה. רבים מתושבי הרשות עובדים ומנהלים את חייהם בטאיפיי, שכן החלק העירוני מחובר, בדומה לרמת-גן ותל אביב. האזור בו נמצאת הרשות היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי שבטי ילידים. בסוף המאה ה-17 השתלטה שושלת צ'ינג על טאיוואן, ובני האן בסין עצמה החלו להתיישב באזור כעבור כמה שנים. בהמשך, בחופים שבשטחי הרשות של היום הוקמו נמלים בינלאומיים. ב-1850 הוקמה באזור קונסוליה בריטית, דבר שעזר לפתח את עסקי התה באזור וייצואו לאירופה. ב-1895 נמסר האי טאיוואן לשליטת האימפריה היפנית. תחת השלטון היפני האזור, ביחד עם שטחי ג'ילונג, טאיפיי ומחוז יילאן של היום, הפך לנציבות בשם טאיהוקו (ביפנית: 臺北州). ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, טאיוואן הוחזרה לידי הרפובליקה הסינית. שטחי הרשות של היום נהפכו למחוז טאיפיי. ב-2010 מעמד המחוז שודרג לרשות מקומית מיוחדת ושמו שונה ל"עיר טאיפיי החדשה" או בקיצור טאיפיי החדשה (באנגלית "ניו טאיפיי", בסינית "ש'ינביי"). מבחינה מנהלית הרשות המקומית המיוחדת של ניו טאיפיי מחולקת ל-29 אזורים (בסינית: 區) אשר כל אחד מהם מחולק לשכונות עירוניות (בסינית: 里). האזור בָּאנְצְ'יָאו (板橋區) הוא המרכז השלטוני של הרשות המקומית. כלכלת הרשות מסתמכת על תעשייה, בעיקר טכנולוגית, ותיירות. בניו טאיפיי פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אלתייה, האוניברסיטה הקתולית פוז'ן (輔仁大學) ואוניברסיטת שִׂינְגְווּ (醒吾科技大學). מדיה וקבצים בנושא ניו טאיפיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניו טאיפיי (במנדרינית טיינואנית תקנית) ניו טאיפיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Taiwan: Division (Regions and Counties) - Population Statistics, Charts and Map
אהבת ציון

האם התכוונתם ל... אהבת ציון (ספר מסעות) – חיבור של הנוסע רבי שמחה בן יהושע מזאלוזיץ שהצטרף לשיירת העולים בראשות החכמים החסידיים ר' נחמן מהורדנקא ור' מנחם מנדל מפרמישלן והמתאר את מסע העלייה ממזרח אירופה ואת ארץ ישראל בתקופתו בשנת 1765-1764. אהבת ציון (רומן) – רומן מאת אברהם מאפו אהבת ציון (מחזה) – עיבוד לספרו של אברהם מאפו, שהועלה ב"הבימה" בשנת 1947 אהבת ציון (תנועה) – תנועה ציונית אהבת ציון (עיתון) (Dragostea de Sion) - עיתון ציוני שיצא לאור ברומניה אהבת ציון וירושלים, ספר נוסחאות לתלמוד הירושלמי שכתב דב רטנר אהבת ציון - חיבור תורני מאת רבי יחזקאל לנדא אהבת ציון (שיר) – שיר של יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום
אורית זפרן

אורית זפרן היא שחקנית תיאטרון ישראלית. זפרן היא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (מגמת בימוי) לשנת 2001. לאחר סיום לימודיה המשיכה בלימודים בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וסיימה אותם בשנת 2005. במהלך לימודיה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל "תוצרת" 2005 ובמלגת קרן שרת 2006. בשנת 2007 השתתפה בפסטיבל עכו וקיבלה ציון לשבח על משחקה במופע "המאה השלושים". כיום מתגוררת זפרן בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא אורית זפרן בוויקישיתוף אורית זפרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורית זפרן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אורית זפרן, באתר "הבמה" אורית זפרן, באתר שח"ם עופרה רודנר, שיחה עם אורית זפרן, באתר הארץ, 20 בפברואר 2024 אורית זפרן, באתר "הבמה" פסטיבלים - הזוכים בפסטיבל עכו, באתר www.habama.co.il פסטיבל עכו, באתר הוויקיפדיה העברית אורית זפרן, באתר שח"ם מידע על הסרט "ריטה שם זמני" מידע על הסרט המלחמה השנייה telavivcity.com, מידע על ההקראה "המיזנטרופ" רעש לבן - הצגה לילדים, באתר City Mouse עכבר העיר, מידע על ההצגה "גיבורים בעל כרחם" עכבר העיר, מידע על ההצגה "המאה השלושים" מידע על ההצגה "שיחות עם הברמן" עכבר העיר, מידע על ההצגה "שירת העצבים" מידע על ההצגה "סכינים בתרנגולות" מידע על המופע "לשחק שירה" (ארכיון) בידור - לי, לה, לא עלינו – קברט סאטירי, באתר www.habama.co.il בלוג של מכורה למבצעים | אירועי ילדים במדיטק לחודש מרץ 2014, באתר saloona.co.il (באנגלית) ננו שבתאי, "רק בהצבעה": הצצה תמציתית למערכת החינוך המיליטנטית־ימנית־דמגוגית של ארצנו, באתר הארץ, 19 ביולי 2017 ננו שבתאי, פסטיבל "תיאטרונטו" הזכיר שוב עד כמה קשה ליצור הצגת יחיד טובה, באתר הארץ, 21 באפריל 2022
מנחם אורן (שחמטאי)

ד"ר מנחם אורן, לשעבר מייצ'סלב (מנדל) חבויניק (Mieczysław Chwojnik;‏ 16 בינואר 1902 - 1 בדצמבר 1962) היה שחמטאי יהודי, חבר הנבחרת האולימפיות בשחמט של פולין וישראל, והאלוף הראשון בשחמט של מדינת ישראל ומתמטיקאי. אורן נולד באימפריה הרוסית, ברוז'ינוי (כעת בבלארוס), ולאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה לאזרח פולין והשחמטאי החזק ביותר בקרקוב. ב-1930 עזב את קרקוב לרובנו. עם הפלישה הסובייטית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה סופחה רובנו לברית המועצות ואורן הפך לאזרח סובייטי. הוא שהה בימי המלחמה בברית המועצות ואחרי המלחמה שב לפולין. ב-1949 עלה לישראל דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה, עיברת את שמו והיה למורה לפיזיקה בגימנסיה הרצליה ובבית הספר תיכון עירוני ה' (תל אביב). כיהן כיו"ר המועצה של ארגון המורים התיכוניים ובתפקידו זה קידם את הרפורמה בה הונהגה חטיבת הביניים. ד"ר אורן היה לשחמטאי הבולט בשנותיה הראשונות של המדינה. ב-1951 זכה באליפות השחמט הראשונה של ישראל, בגיל 49. וקיבל את הפרס מראש הממשלה באותה עת, דוד בן-גוריון. לאחר מכן ערך מסע משחקים סימולטניים ברחבי הארץ, שכל הכנסותיו היו קודש לנסיעת נבחרת ישראל לאולימפיאדה שנערכה בהלסינקי ב-1952. בשל מדיניות הקיצוב נסיעת הנבחרת התאפשרה רק הודות לכך. מנחם אורן נפטר ב-1 בדצמבר 1962 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. 1919, 1925, 1926 - זכה באליפות קרקוב 1926 - זכה בטורניר Nowy Dziennik, שנערך בקרקוב 1929 - סיים עם 4.5 נקודות מ-5 משחקים בלוח הראשון של קרקוב באליפות פולין הראשונה לקבוצות 1938 - זכה באליפות רובנו 1950, 1951, 1952 - זכה באליפות תל אביב 1951 - זכה באליפות ישראל 1952 - זכה בתחרות אמנים. מנחם אורן השתתף 4 פעמים באולימפיאדות השחמט: פעם אחת ייצג את פולין, ושלוש פעמים את ישראל. משחקו באולימפיאדת 1954 בו שיחק בשחור נגד נילסן, הקריב מלכה וניצח, פורסם בעולם כמשחק היפה ביותר באולימפיאדה. מנחם אורן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אביטל פלפל ושחר גינדי, היסטוריה של השחמט בא"י נחמה כרם, האלוף לא התרגש ..., מעריב, 6 באפריל 1951 ד"ר מנחם אורן, דבר, 2 בדצמבר 1962 ד"ר אורן - אלוף השחמט של ישראל, דבר, 1 באפריל 1951 מנחם אורן באתר GRAVEZ שלמה קנדלשיין, אורן בצמרת: ד"ר מנחם אורן, אלוף השחמט הראשון של מדינת ישראל, הוצאת רשפים, תל אביב, 1989, עמ' 82-83 Jewish Chess History, 2009