laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leichtgesinnte Flattergeister, רי"ב 181

Leichtgesinnte Flattergeister (בעברית: רוחות קלים ומרפרפים), רי"ב 181, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום "סקסימה", הוא יום ראשון שחל שבועיים לפני התענית והשמיני שלפני הפסחא, שחל ב-13 בפברואר 1724. קנטטה זו הייתה התשיעית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 144. כעשר שנים קודם לכן הלחין באך את רי"ב 18 לכבוד אותו יום ומשערים ששתי הקנטטות בוצעו ב-1724, אחת לפני התפילה ואחת אחריה. הוא ביצע אותה שוב בין 1743 ל-1746. זוהי אחת מהקנטטות הבודדות שהלברית המקורית שרדה עד היום. ב-1891 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 37 של פרסומיה. סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת השנייה אל הקורינתים ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס המתארים את משל הזורע. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא עוסקת בנושא המתואר במשל ובנמשל של דברי אלוהים והשפעתם. הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של חצוצרה, חליל, אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה חמישה פרקים: אריה לבס: Leichtgesinnte Flattergeister (רוחות קלים ומרפרפים) רצ'יטטיב לאלט: O unglückselger Stand verkehrter Seelen (הו מצב אומלל של נשמות עקשות) אריה לטנור: Der schädlichen Dornen unendliche Zahl (קוצים מזיקים רבים במספרם) רצ'יטטיב לסופרן: Von diesen wird die Kraft erstickt (בשל אלו כוחנו יחנק) מקהלה: Laß, Höchster, uns zu allen Zeiten (תן נא לנו, אל עליון, בכל עת) היצירה הוקלטה במלואה 11 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1982), גוסטב ליאונהארדט (ב-1987), טון קופמן (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000). מידע על היצירה "Leichtgesinnte Flattergeister, רי"ב 181" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Leichtgesinnte Flattergeister, רי"ב 181" באתר AllMusic פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) (Mincham, Julian (2010 על קנטטות באך, כריסטוף וולף על קנטטות באך, גרדינר רשימת פרסומי באך באתר IMSLP השנייה אל הקורינתים, י"א 19-י"ב 9 לוקס ח, 4-15 רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך
דוד זכות

רבי דוד זכות (ה'תקל"ח, 1778 - כ"ט באייר ה'תרכ"ה, מאי 1865) היה רב ומחבר בקהילת מודנה, איטליה. דוד זכות נולד בסביבות שנת ה'תקל"ח (1778) לאביו מזל טוב מודינא בעיר מודנה (מודינה, בפי היהודים), מצאצאיו של רבי משה זכות, דודו ורבו היה רבי שמשון חיים נחמני (מחבר ספר "זרע שמשון"). בנוסף היה תלמיד מובהק של רבי ישמעאל הכהן ממודנה בעל שו"ת זרע אמת. כיהן כרבה של מודנה משנת ה'תר"ט (1849). היה מוהל מומחה, וכתב על כך חיבורים הלכתיים שהסתמכו על הידע שנרכש בתחום הרפואה והאנטומיה. כמו כן עסק בחינוך. התנגד להתבוללות, ולפילוסופיה, אך לא נמנע לאמץ את חידושי המדע והתרבות שאינם סותרים את הדת היהודית. נפטר בכ"ט באייר ה'תרכ"ה (1865) ונקבר בעיר מודנה. צאצאים ישירים שלו מתגוררים כיום בנתניה ובצפון איטליה. זכר דוד - דרשות, שלשה חלקים על טעמי ומנהגי מצות ברית מילה, על ענייני התפלה, ועל מועדי ישראל, ליוורנו, ה'תקצ"ז (1837) לימודי ה' - אמונה, עיקרי יסודות הדת לילדים, ריגייו, ה'תקע"ד (1814) שו"ת על ארבעה טורים. תפלה לדוד - פירוש על התפילה ועל המחזור לפי מנהגי איטליא (לא הודפס). שלל דוד - פירוש על התורה ו-300 דרשות (עדיין בכת"י, לא הודפס). תולדות האר"י (עדיין בכת"י) דוד זכות, באתר "החכם היומי" מאיר בניהו, תולדות המחבר ורשימת ספריו, מכון אהבת שלום, תשס"א, עמ' 11, באתר אוצר החכמה רבי דוד זכות בספר תולדות גדולי ישראל, מאת רבי מרדכי שמואל גירונדי (משנת 1853). זכר דוד, ‏ליוורנו, תקצ"ז, באתר היברובוקס ספר לימודי ה' באתר HebrewBooks דוד זכות בן מזל טוב מודנה (1778-1865), דף שער בספרייה הלאומית יצחק משה אלבוגן, ‏"David Zacuto b. Mazzal Ṭob Modena", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) כך מופיע בשער ספרו לדוגמה בספרו התבטא נגד הפילוסוף הרב בן ציון רפאל פריצי שלל דוד : פרוש לפרשת במדבר NY JTS Rab. 408, באתר web.nli.org.il תולדות האר”י תולדות האר”י., באתר web.nli.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברהמוס-2

ברהמוס-II או ברהמוס-2 או ברהמוס מארק II הוא טיל שיוט שגא-קולי בפיתוח משותף על ידי משינוסטרויניה הרוסית וה DRDO (מכון המחקר והפיתוח של ההגנה) של הודו, אשר ביחד יצרו את החברה הבינלאומית "ברהמוס אירוטספייס" למטרות הפיתוח. טיל זה מהווה סדרת המשך של הברהמוס, סדרה של טילי שיוט. הברהמוס-2 צפוי להיות בעל טווח של 600 ק"מ ומהירות של מאך 7. במהלך ההפלגה שלב של טיסת הטיל יהיה מונע על ידי מנוע על-מגח סילוני. פרטים אחרים, כולל עלות הייצור והממדים הפיזיים, טרם פורסמו. הוא היה צפוי להיות מוכן לניסוי עד 2020. בשנת 2022 דווח שניסוי נדחה למספר שנים למחצית העשור או אף מעבר לזה. אתר האינטרנט הרשמי של ברהמוס-2 "Hypersonic BrahMos version missile to be ready by 2017". 28 ביוני 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Hypersonic version of Brahmos missile on the way with Mach 7". The Economic Times. 9 באוקטובר 2011. נבדק ב-10 באוקטובר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Brahmos to Launch Submarine Version of the Missile, Hike Up Speed to Mach 7 for Hypersonic Version". אורכב מ-המקור ב-2013-04-26. נבדק ב-14 אוג' 2012. {{cite web}}: (עזרה) "India, Russia work on hypersonic stealth cruise missile". philSTAR.com. 9 באוקטובר 2011. נבדק ב-24 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "India, Russia to develop new hypersonic cruise missile :: BrahMos.com". brahmos.com Official Website of Brahmos. אורכב מ-המקור ב-2010-12-12. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Russia, India to test-fly hypersonic missiles by 2017: BrahMos chief". The Hindu. 28 ביוני 2012. נבדק ב-28 ביוני 2012. {{cite news}}: (עזרה) https://www.navalnews.com/naval-news/2022/08/hypersonic-brahmos-ii-missile-may-include-tech-from-tsirkon-missile/ ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם גנצוויך

אברהם גנצוויך (בפולנית: Abraham Gancwajch;‏ 1902 – 1943) היה יהודי שפעל כמשתף פעולה עם הנאצים וסוכן הגסטפו בגטו ורשה. הנהיג קבוצת משתפי פעולה שנקראה "ה-13", שכונתה על ידי תושבי הגטו "הגסטפו היהודי" ועסקה בעסקי הברחות ושוק שחור תחת חסות השלטונות הנאצים. אברהם גנצוויך נולד בשנת 1902 בעיר צ'נסטוחובה בדרום פולין. בצעירותו היה לעיתונאי בעיר לודז' והיה פעיל בתנועת "השומר הצעיר". לאחר מכן עבר לווינה בירת אוסטריה ושימש בה ככתב השבועון Gerechtigkeit (צדק) שבעריכת אירנה הרנד, שהייתה פעילה למען זכויות האדם ונגד האנטישמיות ומי שתוכר לימים כחסידת אומות העולם. בשנת 1938, לאחר האנשלוס (סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית), חזר גנצוויך ללודז' בה הוציא לאור מגזין בשם Wolność (חופש) שנפוץ בקרב הקוראים היהודים. ב-1 בספטמבר 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ופולין נכבשה תוך חודש. כאשר לודז' נכבשה על ידי הנאצים נאסרו כל אנשי מערכת המגזין. גנצוויך לא נעצר והגיע לוורשה כפליט מלודז'. בדצמבר 1940 הוא יסד את "המשרד למלחמה בנשך ובספסרות" שפעל בגטו ורשה לצדו של היודנראט וקיבל את הכינוי "ה-13" (ביידיש: "דאָס דרײַצענטל") על שם כתובת משרדיו ברחוב לשנו 13. המטרה המוצהרת שלו הייתה להסדיר ולאכוף מסחר הוגן, אבל למעשה היו חברי "ה-13" סוכנים של האס דה - שירות הביטחון של המפלגה הנאצית, ועסקו בעסקי הברחות ושוק שחור. הם זכו להטבות מפליגות על שיתוף הפעולה, כל עוד נזקקו להם הנאצים. גנצווייך שאף להחליף את אדם צ'רניאקוב בתפקיד יושב ראש היודנראט ולהשתלט על כמה מתחומי אחריותו של היודנראט. באמצעות קשריו עם האס אס הצליח לקבל שליטה על כמה ממוסדות הגטו ולנהל יותר ממאה בניני דירות. אנשיו יכלו לצאת באופן חופשי מן הגטו אל הצד הארי של ורשה והיו אף פטורים מלשאת על זרועם את הסרט עם המגן דוד. במציאות הדלה של חיי הגטו הם חיו יחסית בתנאי פאר וצברו בסחיטה סכומי כסף נכבדים. התועלת שהביאו לנאצים התבטאה באיסוף מידע והלשנה. כדי לשוות לפעילותו צביון חברתי לכאורה יזם גנצווייך פעילויות תרבות, תמך כספית ברבנים ובאישי ציבור וארגן מוסד לעזרה ראשונה בגטו. למרות מאמציו של גנצוויך התייחסו מרבית תושבי הגטו בשלילה לארגונו, ראו בו גוף מסוכן וחששו מפני כל מגע איתו. אדם צ'רניאקוב תיאר אותו ביומנו כיצור בזוי ומכוער. במרוצת הזמן הקימו הנאצים גוף נוסף של משתפי פעולה יהודים שנקרא "הלפיד" בפולנית: Żagiew (אנ'), שגם בראש העמידו את גנצוויך. מטרתו של הגוף הייתה לחדור לארגוני המחתרת היהודיים ולחשוף את קשריהם עם המחתרת הפולנית. בשנת 1942 כאשר התבצעו ה"אקציות", הגירושים ההמוניים של היהודים מגטו ורשה אל מחנות ההשמדה, החלו הגרמנים לחסל סוכנים ומלשינים שעבדו איתם בגטו. אז חוסלו גם מרבית אנשי קבוצת ה-13 וגנצוויך עבר לצד הארי של ורשה. שם גנצוויך ואנשי ה-13 שעברו עמו לצד הארי הציגו עצמם כלוחמי מחתרת יהודית ועסקו במצוד אחר פולנים שנתנו מחסה בבתיהם ליהודים. הוא ניסה גם לחבל בהכנות למרד גטו ורשה. הארגון היהודי הלוחם גזר עליו דין מוות, אך נבצר ממנו מלבצעו. המשך גורלו לא נודע. לפי אחד המקורות הוא כנראה נרצח יחד עם אשתו ובנו בראשית שנת 1943. אברהם גנצוויך וה "13" באתר Holocaust education & archive research team (באנגלית) אברהם גנצוויך – ביוגרפיה באתר Jewage (באנגלית) אהוד עין-גיל, על בוגדים וגיבורים אלמונים, באתר הארץ, 22 באפריל 2017
ניקאנדר צ'יביסוב

ניקאנדר צ'יביסוב (ברוסית: Ни́кандр Евла́мпиевич Чи́бисов; 5 בנובמבר 1892 - 20 בספטמבר 1959) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה. צ'יביסוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 במחוז רוסטוב שבאימפריה הרוסית. ב-1913 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, והוצב ברגימנט היגרים של המשמר. ב-1915 הוא סיים קורס קצינים והועלה לדרגת קפיטן. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית כמפקד פלוגה. ב-1918 התגייס לצבא האדום ולחם במסגרתו במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד גדוד חי"ר. ב-1920 השתתף בדיכוי מרד טמבוב ומרידות עממיות נוספות כנגד השלטון הקומוניסטי. ב-1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה. במהלך 1937 פיקד על דיוויזיית חי"ר, ובין מרץ למאי 1938 פיקד על הקורפוס הרביעי. בין 1938-1940 שימש כראש מטה המחוז הצבאי לנינגרד. במהלך מלחמת החורף הוא שימש כראש מטה הארמייה השביעית, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ביולי של אותה שנה הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי לנינגרד, ובינואר 1941 הועבר למלא את אותו תפקיד במחוז הצבאי אודסה. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה ביולי 1941, זמן קצר לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית, מונה צ'יביסוב למפקד המחוז הצבאי אודסה. באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד ארמיית המילואים החמישית, ובהמשך מונה למפקד ארמיית החוף העצמאית. בספטמבר מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק ולחם במסגרתה במבצע טייפון ובקרב על מוסקבה ובמבצע וורונז'-וורושילובגרד. במהלך חודש יולי פיקד במשך שישה ימים על החזית, וב-13 ביולי הוחזר לתפקיד סגן מפקד. בהמשך אותו החודש מונה למפקד ארמיית המילואים הרביעית, וב-3 באוגוסט מונה למפקד הארמייה ה-38 עד 27 באוקטובר 1943, וב-7 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. על פי עדותו של איוואן בגרמיאן מפקד החזית הבלטית הראשונה, סטלין הציע למנות את צ'יביסוב למפקד ארמיית המשמר ה-11, אולם בגרמיאן חשש מפניו, ולפיכך מינה סטלין את צ'יביסוב למפקד ארמיית ההלם השלישית ב-21 בנובמבר. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד ארמיית ההלם הראשונה, וב-2 ביוני של אותה שנה מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה. צ'יביסוב המשיך לשמש בתפקיד מפקד האקדמיה הצבאית עד 29 בינואר 1948, ולאחר מכן מילא תפקידי ניהול ומטה. באוקטובר 1949 מונה לעוזר מפקד המחוז הצבאי בלארוס, ומילא תפקיד זה עד פרישתו ב-1954. הוא נפטר במינסק ב-20 בספטמבר 1959 בגיל 66. מדיה וקבצים בנושא ניקאנדר צ'יביסוב בוויקישיתוף ניקאנדר צ'יביסוב באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית) ניקאנדר צ'יביסוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרס השלום הבין-לאומי לילדים

פרס השלום הבין-לאומי לילדים מוענק מדי שנה לילד אשר תרם תרומה משמעותית לקידום זכויות הילדים ושיפור מצבם של ילדים פגיעים, כגון יתומים, ילדים עובדים וילדים עם HIV/איידס. הפרס הוא יוזמה של "קרן הילדים", ארגון סיוע וסיוע בינלאומי לילדים באמסטרדם, הולנד. פרס השלום הראשון לשלום ילדים הושק בנובמבר 2005 במהלך פסגת העולם של חתני פרס נובל ברומא, מפגש שנתי של זוכי פרס נובל וארגונים בינלאומיים כגון UNICEF ו-Amnesty International. "אנו מקדמים בברכה את השקת פרס השלום לשלום הילדים במהלך פסגתנו", נאמר בהודעת הסיכום של הפסגה. מיכאיל גורבצ'וב הציג את פרס 2005, שהוענק לאחר מותו לנקוסי ג'ונסון, נער דרום אפריקאי שהביא תשומת לב בינלאומית לילדים עם איידס וייסד את בית Nkosi's Haven לאימהות ולילדים. הזוכה מקבל 100,000 אירו תרומה לטובת פרויקט צדקה לילדים, כמו גם פסלון אשר נקרא Nkosi לכבודו ג'ונסון. פרס 2006 הוענק על ידי חתן פרס נובל לשלום פרדריק וילם דה קלרק בטקס בבינהוף, מקום מושבו של הפרלמנט ההולנדי בהאג. פרס 2008 הוצג על ידי דזמונד טוטו. 2005 - Nkosi Johnson, דרום אפריקה 2006 - אום פראקאש גור'אר, הודו 2007 - Thandiwe Chama, זמביה 2008 - מאיירה אוולאר נבס, ברזיל 2009 - Baruani Ndume, טנזניה 2010 - פרנצ'יה סימון, הרפובליקה הדומיניקנית 2011 - מיכאלה 'צ'אלי' מיקרופט, דרום אפריקה 2012 - Kesz Váldez, הפיליפינים 2013 - מלאלה יוספזאי, פקיסטן 2014 - Neha Gupta, ארצות הברית 2015 - אברהם מקאיטה, ליבריה 2016 - Kehkashan Basu, איחוד האמירויות הערביות 2017 - Mohamad Al Jounde, סוריה 2018 - מצעד למען חיינו, ארצות הברית 2019 - גרטה טונברי, שוודיה 2019 - דיווינה מאלום, קמרון 2020 - סאדאת רחמאן, בנגלדש 2021 - ויהאן ונאוו אגרוואל, הודו 2022 - רנה קאוואסקי, יפן אתר האינטרנט הרשמי של פרס השלום הבין-לאומי לילדים
אנסמבל זמרי מורן

אנסמבל זמרי מורן הוקם בשנת 1998. האנסמבל צמח ממקהלת מורן, שהוקמה בשנת 1986 וממשיכה לפעול עד היום. למקהלה מתקבל כל ילד הרוצה לשיר, מגיל 4 ומעלה, והילדים מתקדמים משלב לשלב, ממקהלת הילדים למקהלת הנוער, עד שהמצטיינים ביניהם מגיעים לשיר באנסמבל הבוגרים. גיל הזמרים באנסמבל הוא בין תשע-עשרה לשלושים, ובהם חיילים מוזיקאים מצטיינים וסטודנטים באקדמיות למוזיקה. מטרת האנסמבל היא לקדם זמרים צעירים לשירה אמנותית ומצוינות מוזיקלית ולפתח את הזמרה הסולנית. למעשה, כל משתתפי האנסמבל הם זמרים סולנים, ובקונצרטים השונים ניתנת ליחידים מן האנסמבל הזדמנות להופיע בתפקידי סולו. האנסמבל, כמו גם מקהלת הילדים והנוער, מופיע בכל סוגי המוזיקה - מוזיקה עתיקה, בארוק, מוזיקה קלאסית, מוזיקה רומנטית ומוזיקה מודרנית, כמו גם שירים ישראלים ואחרים. האנסמבל מבצע בין השאר יצירות מקוריות של מלחינים ישראלים, ביניהם גיל אלדמע, גיל שוחט, מנחם ויזנברג, חיים פרמונט, יחזקאל בראון ושלמה גרוניך. בשנת 2002 זכה האנסמבל בפרס ראשון בתחרות בינלאומית ביפן ובשנת 1998 זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית "שירת הימים" בישראל. הוא הופיע בפסטיבל באך באורגון, ארצות הברית, בפסטיבל ליטורגיה בגרמניה וייצג את ישראל ב"אקספו 2000" בהנובר, גרמניה. בעונת הקונצרטים 2002-2003 השתתף באופרה דידו ואניאס של הנרי פרסל ובמיסה ברוויס של מוצרט. כן השתתף בעונת 2003-2004 בסדרות קונצרטים של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הקאמרית הישראלית. בקיץ 2005 הוזמן האנסמבל לקחת חלק בפסטיבל באך בטורונטו, קנדה בשירת קנטטות בניצוח הלמוט רילינג. במאי 2008 הופיעה האנסמבל ביצירת "בלדה על שלושה נביאים" של אלה מילך-שריף ונאווה סמל. בקונצרט, שהתקיים בשצ'צ'ין שבפולין לכבוד יום העצמאות ה-60 של ישראל, השתתפו עוד שתי מקהלות זרות. נעמי פארן היא המנצחת והמנהלת של מקהלות מורן. לצדה פועלות שרית שטקלר, מנצחת "צעירי מורן" ו"קטנטני מורן", כרמל עמית-אנטוקולסקי כמנצחת-משנה מאז 2009, הדס פארן-אסיה כמורה לקול במקהלות מורן, וכן אייל באט, פסנתרן מקהלות מורן ואולג יקירביץ', שהיה פסנתרן אנסמבל זמרי מורן בשנים 2006-2004 ומאז 2010 הוא פסנתרן מקהלת מורן. אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל זמרי מורן אנסמבל זמרי מורן, ברשת החברתית פייסבוק כרמית ספיר-ויץ, צרכים מיוחדים למוזיקה, באתר nrg‏, 26 בינואר 2014 נעם בן זאב, זמרי מורן הקסימו בפתיחת פסטיבל אבו גוש, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2015 יוטיוב, האופרה ברונדיבר מאת הנס קראסה בביצוע מקהלת הילדים מורן 2016 רותי ברמן, "שירת נעמי" 22 בפברואר 2017 אתר מקהלות מורן
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – שוודיה

יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–שוודיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדומיניקנית לבין שוודיה. לרפובליקה הדומיניקנית יש שגרירות בסטוקהולם, בעוד ששגריר שוודיה ממוקם גם הוא בסטוקהולם ונוסע תכופות לאזור הקריבי. השגרירות הספרדית בסנטו דומינגו משמשת להנפקת ויזות לאזור שנגן, המאפשרות כניסה לשוודיה. Embassy of Dominican Republic in Sweden, dominican-republic.visahq.com (באנגלית) Dominican Republic | SwedenAbroad, www.swedenabroad.com (באנגלית) (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי בוסניה והרצגובינה – שוודיה

יחסי בוסניה והרצגובינה–שוודיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לבין שוודיה. לבוסניה והרצגובינה יש שגרירות בסטוקהולם אשר הוקמה ב-1993, ולשוודיה יש שגרירות בסרייבו אשר הוקמה ב-1995, עם סיום מלחמת בוסניה. על פי הצהרת שגרירות שוודיה במדינה, המטרה הראשונית בהקמתה הייתה שיקום בוסניה והרצגובינה לאחר המלחמה, אך השתנתה בחלוף הזמן לעזרה למדינה בהצטרפות לאיחוד האירופי, ובהתאקלמות בו. במהלך מלחמת בוסניה, שלחה שוודיה את גדודי בוסניה ככוחות שמירת שלום, בין היתר עקב חברותה בנאט"ו, וכן במסגרת כוחות שמירת השלום של האו"ם. שוודיה שלחה לוחמים לכוח האכיפה ולכוח הייצוב שפעלו במלחמה. שישה חיילים שוודים נהרגו בזמן המלחמה בתאונות, בשישה מקרים שונים. בנוסף, תמכה שוודיה בלחימה גם על ידי קליטת פליטים מהמלחמה במדינה. על פי הערכות, בין אפריל 1992 ועד נובמבר 1995 הגיעו מ-48,000 ועד 60,000 בוסנים לשוודיה, רבים מהם קיבלו תושבות קבע. אולם, מ-21 ביוני 1993 חויבו בוסנים להציג אשרת כניסה למדינה. נכון ל-2016 חיים 58,181 בוסנים בשוודיה, כמה מהם מפורסמים במיוחד כמו זלאטן איברהימוביץ' וברנימיר הרגוטה. שגרירות בוסניה והרצגובינה בסטוקהולם בשלג שגרירות בוסניה והרצגובינה שגרירות שוודיה בסרייבו מדיה וקבצים בנושא יחסי בוסניה והרצגובינה – שוודיה בוויקישיתוף Regeringen och Regeringskansliet, Nya ambassadörer till Sverige, Regeringskansliet, ‏2015-09-23 (בשוודית) Sarajevo | SwedenAbroad, www.swedenabroad.com (באנגלית) (ארכיון) The Embassy | SwedenAbroad, www.swedenabroad.com (באנגלית) (ארכיון) UNPROFOR--Kroatien-Bosnien-och-Makedonien (בשוודית) IFORSFOR--Bosnien (בשוודית) Avlidna_Utlandsstyrkan (בשוודית) residency of bosnians in sweden (בשוודית) ""Ett historiskt svek". Fem kända författare och publicister jämför Sveriges flyktingpolitik år 1939 och 1993. - DN.SE". DN.SE (בשוודית). 1993-12-30. נבדק ב-2017-03-29. "Utrikes födda i riket efter födelseland, ålder och kön. År 2000 - 2016-Statistikdatabasen". Statistikdatabasen. נבדק ב-2017-03-29.
צ'זרה קולפמינה

צֶ'זַרֶה קוֹלפֶֿמינָה (באיטלקית: Cesare Giorgio Colafemmina;‏ 13 באפריל 1933, מחוז ונטו, איטליה – 12 בספטמבר 2012, נפת בארי, פוליה, איטליה) היה היסטוריון, סופר וחוקר מקרא איטלקי. צ'זרה קולַפֶֿמינָה למד במכון האפיפיורי למקרא ברומא והוסמך לכמורה (אך לימים פרש ונשא אישה). הוא המשיך בלימודי פילוסופיה באוניברסיטת אלדוֹ מוֹרוֹ בעיר בּארי, לימד היסטוריה של עם ישראל במכון ללימודים קלאסיים ולימודי נצרות שם. ב-1975 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2002–2010 לימד שפה וספרות עברית באוניברסיטה של קלבריה. עיקר מעייניו של קולפמינה היו נתונים לחקר קהילות ישראל במחוזות דרום איטליה (פוליה, בסיליקטה וקלבריה) בעת העתיקה ובימי הביניים. בעבודתו שילב כלים שונים: סקרים ארכאולוגיים (כאלה שניהל באתרי קבורה היסטוריים של יהודים בדרום איטליה, בוֶנוֹסה ובאוֹרִיָה), חֶקֶר ופענוח כתובות, איתור ולימוד של תעודות היסטוריות ושל חיבורים ספרותיים. קולפמינה שיתף פעולה עם חוקר יהדות איטליה שלמה סימונסון מאוניברסיטת תל אביב ונמנה עם חוקרי ההיסטוריה התיעודית של היהודים באיטליה במיזם "איטליה יודאיקה" של המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן. במסגרת זו ערך את הכרך "קלבריה". הכרך "בסיליקטה" בעריכתו נמצא בהכנה לדפוס. צ'זרה קולפמינה ייסד בשנת 1985 את כתב העת Sefer Yuḥasin, המוקדש לחקר יהודי דרום איטליה. הוא פעל להקמת מוזיאון יהודי בעיר טראני בבניין בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה שמימי הביניים, שהפך במאה השש-עשרה לכנסייה (Sinagoga-museo Sant'Anna). עבודות השיקום החלו שם ב-1992, וב-2009 נפתח המוזיאון למבקרים. קולפמינה נמנה עם חבר הנאמנים של האגודה האיטלקית ללימודי יהדות. אחרי מותו הוקם "המרכז למחקר ולתיעוד היהדות בארצות הים התיכון על שם צ'זרה קולפמינה" (CeRDEM). ספרייתו וארכיון מסמכיו הועברו לרשות מוסד זה. צ'זרה קולפמינה היה חוקר פורה, ועד מותו ב-2012 פרסם למעלה ממאתיים מאמרים, מונוגרפיות וספרים. רשימה מקיפה של כתביו באתר האגודה האיטלקית ללימודי יהדות (AISG) רשימת כתביו באתר המרכז למחקר ולתיעוד היהדות בארצות הים התיכון (CeRDEM) מיזם "איטליה יודאיקה" מטרתו איתור, זיהוי והוצאה לאור של חומר תיעודי השייך לתולדות היהודים באיטליה ומפוזר בארכיונים ברחבי איטליה כרך זה יראה אור לאחר עריכת המוציאים לפועל של עזבונו קולפמינה תִרגם לאיטלקית את ספר היוחסין–מגילת אחימעץ AISG – Associazione Italiana per lo Studio del Giudaismo CeRDEM – Centro di Ricerche e Documentazione sull'Ebraismo nel Mediterraneo, "Cezare Colafemmina"
נעמי פארן

נעמי פארן (נולדה ב-18 ביולי 1952) היא מייסדת מקהלת מורן, וכן המנצחת והמנהלת המוזיקלית שלה מאז הקמתה בשנת 1986. בשנת 2022 זכתה בפרס אמ"י למפעל חיים. פארן היא בוגרת המגמה לניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב. השתלמה בניצוח מקהלות בקונסרבטוריון בקופנהגן ובבית הספר הגבוה למוזיקה במאלמה שבשוודיה. היא מוזמנת תדיר להנחות כיתות אמן למנצחים וסדנאות בסימפוזיונים ברחבי העולם וכן לשפוט בתחרויות בינלאומיות, כשם שעשתה בסלובניה, בדנמרק, בהונג קונג, בסין, בקוריאה הדרומית, באיטליה, בספרד, בארגנטינה ובפסטיבל "אירופה קנטאט" בהולנד. בשנים 1992–2002 הובילה מטעם משרד החינוך והתרבות פרויקט מיוחד לקידום ופיתוח מקהלות ילדים ונוער בישראל. במסגרת תפקידה זה יזמה סדנאות למידה למורים ולמנצחים, הנחתה מקהלות בכל רחבי הארץ והעמיקה את הקשר בין מלחינים לבין מקהלות הילדים והנוער. בשנת 1996 זכתה בתואר Outstanding Conductor בתחרות מקהלות בינלאומית. בשנת 2002 הוקם ביוזמתה המרכז הישראלי למוזיקה ווקאלית מיסודה של מקהלת מורן. במרכז נערכות סדנאות לזמרים צעירים, למנצחים, למורים ולמקהלות. פרק מיוחד בפעילות המרכז מוקדש לקירוב וקידום של אוכלוסיות טעונות טיפוח באמצעות עשייה משותפת של ילדי מקהלת מורן עם ילדים חולי סרטן, ילדים בסיכון וילדים ובני נוער בעלי צרכים מיוחדים. "עלינו להטמיע את תרבות השירה בתוכנו כדי שנוכל להיות אנשים טובים יותר, רגישים יותר ותורמים יותר לסביבה," הסבירה פארן. "לנצח פירושו לאזן בין מודעות לזרימה בזמן אמיתי. לשיר זה פשוט להיות אתה". מדיה וקבצים בנושא נעמי פארן בוויקישיתוף נעמי פארן, ברשת החברתית LinkedIn נעם בן זאב, תקוות השיר של מקהלת מורן, באתר הארץ, 4 ביוני 2009 סתיו שפיר, קול שמחבר: "לכו על חלומות. אל תוותרו", נעמי פארן מספרת איך היא עשתה את זה, Xnet‏, 21 במרץ 2011 רותי ברמן, "שירת נעמי" שירה נאות, נעמי פארן: "היכולת לשיר ביחד היא נדבך חשוב לקיום המין האנושי", באתר הארץ, 22 בנובמבר 2022
ילדי המסילה

ילדי המסילה (באנגלית: The Railway Children) הוא ספר ילדים משנת 1906 מאת הסופרת הבריטית אדית נסביט. הספר תורגם לשפות רבות כולל עברית. ב-2016 יצא לאור בתרגומם של שהם סמיט ואמנון כץ. ה-BBC הפיק סדרת טלוויזיה ב-1968 וחברת ITV הפיקה סרט טלוויזיה בשנת 2000. ב-1970 הפיקו מטרו גולדווין מאייר וסרטי יוניברסל סרט בשם "ילדי המסילה" שזכה להצלחה גדולה, בעיקר בבריטניה. העלילה מספרת על משפחה מבוססת, הורים ושלושת ילדיהם, הגרים בפרבר בלונדון. הבית מצויד בכל הנוחיות דאז: מים זורמים חמים וקרים, פעמונים חשמליים וכו' כן יש להם כלב, משרתת ומבשלת. הבת הבכורה היא רוברטה (בובי), אחריה פיטר ולבסוף פיליס המכונה פיל. יום אחד נאסר האב באשמת ריגול, המשפחה נשארת ללא תמיכה כספית והאמא מחליטה לעבור לכפר שם היא שוכרת בית מוזנח עם שלוש ארובות. הילדים מסתגלים למצבם החדש ועוזרים לאמם. ליד הבית יש תחנת רכבת והילדים נוהגים לטייל לשם לעיתים קרובות. הם מתיידדים עם מנהל התחנה, עם הסבל מר פרקס ובעיקר עם ג'נטלמן זקן הנוסע יום יום ברכבת של 9:15 ללונדון. במקרה אחד הם מגלים מפולת על המסילה, מצליחים לעצור את הרכבת וזוכים להערכת ולהוקרה של הנהלת הרכבת המחלקת להם שעונים מזהב. במקרה אחד הם פוגשים בתחנה אסיר פוליטי שהצליח לברוח מרוסיה, משכנים אותו בביתם ובעזרת הג'נטלמן הזקן הוא מוצא את משפחתו בלונדון ומתאחד אתם. הם מתיידדים עם רופא הכפר ד"ר פורסטר המטפל באמא ללא תשלום. הם אוספים מתנות בכפר לרגל יום הולדתו של מר פרקס והוא בתחילה מסרב לקבל כי אינו רוצה "נדבות" אבל לבסוף נעתר. במקרה אחר הם מצליחים להציל תינוק משריפה שפורצת בדוברה בנהר ובמקרה נוסף הם מצילים ילד בשם ג'ים ששבר רגל במנהרה ומתברר שהוא נכדו של הג'נטלמן הזקן. הילדים מגלים לבסוף מה שהאם הסתירה מהם - כי האב הואשם בריגול ונדון לחמש שנות מאסר. בובי פונה במכתב לג'נטלמן הזקן כדי שיעזור לאב. הזקן משקיע כסף בחקירה ומתגלה לבסוף כי האב חף מפשע וכי רק העלילו עליו. האב משוחרר ומגיע לבית והמשפחה שוב מתאחדת. מדיה וקבצים בנושא ילדי המסילה בוויקישיתוף ילדי המסילה, בפרויקט גוטנברג (באנגלית)