laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האצטדיון הלאומי טא' אלי

האצטדיון הלאומי טא' אלי (במלטית: Grawnd Nazzjonali Ta' Qali, באנגלית: Ta' Qali National Stadium) הוא אצטדיון השוכן בכפר טא' אלי (Ta' Qali) במרכזו של האי מלטה שבמלטה. האצטדיון אשר נחנך ב-14 בדצמבר 1980, הוא האצטדיון הגדול במדינה ומשמש כאצטדיונה הלאומי. מאז 1981 טא' אלי משמש את נבחרת מלטה בכדורגל והתאחדות הכדורגל הלאומית של מלטה שוכנת בו מאז שנת 2007. באצטדיון 17,000 מקומות ישיבה, אך הוא מסוגל להכיל עד 35,000 צופים בתפוסה מלאה, כולל מקומות עמידה. בצמוד מצפון לאצטדיון שוכן מגרש סנטנרי (Centenary Stadium), מגרש כדורגל נוסף שבו נערכים מרבית המשחקים של ליגת העל המלטזית. עוד שוכנים במתחם שני חדרי כושר, בריכת שחייה מקורת, מגרש סקווש ומטווח, וכן מסעדות וברים. מדיה וקבצים בנושא האצטדיון הלאומי טא' אלי בוויקישיתוף האצטדיון באתר התאחדות הכדורגל של מלטה
אינדקס סופות רעמים

אינדקס סופות רעמים הוא שיטה במטאורולוגיה להערכת ההסתברות להתפתחות סופות רעמים, כאשר קיימים תנאים המאפשרים התפתחות ענני גשם. חישוב האינדקס מתבצע על ידי השוואת הפרשי הטמפרטורות בין מפלסי לחץ שונים - 850 מיליבר מול 500 מיליבר. הערך המתקבל מהווה הערכה גסה לגבי מפל הטמפרטורות הממוצע בין שני המפלסים הללו, ומכאן נגזרת יציבות שכבת האוויר ביניהם. ערכים של 25 מעלות צלזיוס ומעלה בדרך כלל מתבטאים במפל הטמפרטורות גבוה יותר ממפל אדיאבטי לח (יציבות על תנאי), ולפיכך גוברת ההסתברות להתפתחות אנכית של עננים עד כדי דרגת קומולונימבוס, ולהיווצרותם של סופות רעמים. במקרי שלג גבוליים, אינדקס סופות רעמים עשוי להיות גורם חשוב בקביעת רום השלג - בדרך כלל רום השלג נמצא כ-200-300 מטר מתחת לרום הקיפאון, אולם אי יציבות גבוהה המלווה בזרמים יורדים חזקים עשויה להכפיל טווח זה. האינדקס לבדו אינו יכול לשמש כלי לחיזוי סופות רעמים. כמעט כל אירוע שרב מלווה באינדקס סופות רעמים גבוה (מעל 30), אך בהיעדר לחות מספקת, אין כל משמעות לדבר. יחד עם זאת, כאשר תנאי הלחות מתקיימים, האירוע המטאורולוגי עשוי להיות פעיל למדי, כמו למשל באפיק ים סוף פעיל. מטאורולוגיה - מונחים
אגם ואלן

אגם ואלן (Walensee) הוא אחד מהאגמים הגדולים בשווייץ, הוא שוכן בין הקנטונים סנט גלן וגלרוס. בצד הצפוני, שרשרת ההרים Churfirsten מתרוממת כמעט אנכית מהמים. בצד השני של האגם נמצא אזור ספורט החורף והטיולים הפופולרי של Flumserberg. שטחו של האגם הוא 24.19 קילומטרים מרובעים והנקודה העמוקה ביותר בו מגיעה לעומק של 104.7 מטרים. על הגדה הצפונית של האגם שוכן כפר קווינטן, ועל הגדה הצפון מזרחית נמצא המפל Seerenbach, הנופל מגובה 22 מטרים. האוניות של חברות הספנות של אגם וואלן פועלות כל השנה, אם כי בחורף השירות מוגבל לחיבור מ Murg לקווינטן הבלתי נגיש אחרת. אגם ואלן האגם מלמעלה אגם ואלן Walensee, myswitzerland.com ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שווייץ ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לב שסטקוב

לב לבוביץ שסטקוב (ברוסית: Лев Львович Шестаков;‏ 28 בדצמבר 1915 - 13 במרץ 1944) היה טייס קרב סובייטי ואלוף הפלות מפורסם במלחמת האזרחים בספרד ובמלחמת העולם השנייה. לאחר שסיים בשנת 1936 לימודים צבאיים ביקש שיציבוהו בספרד, ואכן הוצב בטייסת קרב בספרד בשנת 1937. במהלך הלחימה בספרד זכה בהישגים רבים, ביניהם שמונה הפלות סולו ו-31 משותפות. לאחר הפלישה הגרמנית לרוסיה במבצע ברברוסה ביולי 1941, הוביל שסטקוב רגימנט מטוסי קרב בחזית אודסה. בשלוש השנים שלאחר מכן, הוא מילא מגוון תפקידי פיקוד, ולחם בין השאר בקרב סטלינגרד. במהלך המלחמה, התפתחה יריבות עזה בין שסטקוב לבין הטייס הגרמני הידוע הנס אולריך רודל. בחודשים הראשונים של שנת 1944, חיפש שסטקוב אחר מטוסו של רודל (שעד אז השמיד מעל 200 טנקים סובייטים), אשר היה ידוע בציור נחש הצפע שבצד המטוס. בתאריך 13 במרץ (יש הטוענים[דרוש מקור] 12 במרץ), בהיותו בדרגת קולונל, השתתף שסטקוב בקרב כנגד מפציצים גרמנים, ולא נראה עוד לעולם. במהלך קרב זה, הפיל מפציץ יונקרס Ju 87 אחד ולאחר מכן נלחם לבד נגד מטוסו של הטייס הגרמני הנס אולריך רודל, הצליח לפגוע בו, אך נפגע בעצמו והתרסק. יש הטוענים[דרוש מקור] כי הצליח להפיל את רודל עצמו, אך ככל הנראה אין לדבר בסיס, ושמועה זו הופצה על יד השלטונות הסובייטים על מנת להאדיר את דמותו של שסטקוב. 26 ההפלות שלו במלחמת העולם השנייה העלו את מאזן ההפלות שלו ל-65, מתוכן 42 משותפות. שסטקוב טס במהלך שירותו מעל 200 טיסות מבצעיות, השתתף ב-32 קרבות אוויריים בהם נהרגו 15 מהטייסים שעמדו מולו. הוא זכה למספר רב של עיטורים, ביניהם מדליית גיבור ברית המועצות, עיטור לנין, עיטור הדגל האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה. מדיה וקבצים בנושא לב שסטקוב בוויקישיתוף ביבליוגרפיה בשפה הרוסית, Biography ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טווינקי

טווינקי (באנגלית: Twinkie) הוא חטיף המבוסס על עוגת ספוג עם מילוי קרמי שהופץ בארצות הברית על ידי חברת הוסטס (אנ'), רשת מאפיות אמריקנית שמושבה בדאלאס. החטיף נמכר כשהוא אפוי או מטוגן בשמן עמוק לאחר האפייה. החטיף זכה לאזכורים רבים בתרבות האמריקנית, בסרטי קולנוע, בטלוויזיה, ובשירים. בין היתר כינה עיתונאי שסיקר את משפט רוצחו של הארווי מילק בשם "הגנת טווינקי" את הטענה לפיה הנאשם, דן וייט, סבל מדיכאון שהתבטא בין היתר במעבר מתזונה בריאה לאכילת מזון מהיר. בתאריך 23 בנובמבר 2012 הודיעה חברת הוסטס על הליך פירוק. ביוני 2013 פורסם על ידי חברת Metropoulos & Co, אחת משתי החברות שקנו את הזכויות על טווינקי ושאר מותגי החטיפים "הוסטס", כי החל מ-15 ביולי 2013 יוחזר החטיף למדפים. מדיה וקבצים בנושא טווינקי בוויקישיתוף מאיה לוין, "Twinkie, Deconstructed" מאת סטיב אטינגר, קלציום סולפט לכל ילד, באתר הארץ, 22 במרץ 2011 אשר שכטר, בסכנת הכחדה: הטווינקי - אחד מהסמלים הבולטים של ארה"ב - עלול להיעלם, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2012 אי-פי, רויטרס, הבהלה לסוכר || עוגיות "טווינקי" יורדות מהמדפים והופכות לפריט אספנים יקר, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2012 Chris Isidore, Start the countdown! Twinkies return to shelves July 15, at CNN ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כשאת אומרת לא

"כשאת אומרת לא" הוא פזמון מאת דן אלמגור, שנכתב ב-1962 ללהקת "התרנגולים" וזכה לפופולריות רבה. את הפזמון הלחין סשה ארגוב. השיר נכתב כשיר המדבר על תקופת הילדות, המתאר חיזור תמים של נער אחר נערה. השיר זכה לגרסאות כיסוי, בין היתר, מפיהם של גידי גוב, יהורם גאון ויונה עטרי. הבית הראשון של הפזמון אומר: כשאת אומרת "לא", למה את מתכוונת? למה את מתכוונת, כשאת אומרת "לא"? האם ה"לא" הוא "לא" - ובאמת אולי הוא רק "אולי", אך "לא כעת", או שה"לא" הוא רק "עוד לא" אולי הוא "או" אולי הוא "בוא" כי את אומרת "לא" כל כך בחן, שהוא נשמע לי עוד יותר מזמין מ"כן". ערך מורחב – פרשת האונס בשמרת שלושים שנה לאחר פרסום הפזמון, לצורך הפרשנות המשפטית שנדרש אליה בערעור בפרשת האונס בשמרת, שבו טענו האנסים שהנאנסת לא התנגדה למעשיהם, ציטט השופט מישאל חשין את הבית הראשון של הפזמון, והתפלמס עם מילותיו, כשהוא דוחה מכל וכל את המסר המשתמע מהן לטענתו: האמנם כך הוא? האמנם "לא" הוא "אולי"? האמנם "לא" הוא "בוא"? האמנם "לא" הוא "כן", ואף "עוד יותר מזמין מ'כן'"? אין ספק בלבנו שהפזמונאי כתב דברים שכתב בחיוך, בקלילות ובבדיחות דעת, בוודאי בכישרון, ואולם מתגנב חשש אל לב כי יש שיראו בדבריו מורה דרך להליכות ולמנהגות, וכאומרים: ממנו נשמע וכן ננהג. ועל כך נאמר אנו, בלשון צלולה ובלא פקפוק וגמגום: כשאשה אומרת "לא", היא מתכוונת ל"לא" כמשמעותו בחיי יום-יום וכהוראתו במילון. כך אישה, כך גבר, כך ילד, כך ילדה, כך זקן, כך זקנה, כך כל אדם. "לא" הוא לעולם "לא", ואין "לא" שהוא "כן". אין עיוור פיקח ואין שיכור פיכח, אין חכם טיפש ואין ותרן עיקש, אין שחור שהוא לבן, ואין לילה שהוא יום - והכול אם מדברים אנו בלשון בני אדם. "לא" הוא "לא". אשה האומרת "לא", והגבר מתייחד עמה על אף אותו "לא", הייחוד הוא שלא בהסכמתה, והמעשה הוא מעשה אינוס. לאחר המשפט החליט דן אלמגור לכתוב בית נוסף על פי מילות הבית השלישי בשיר, בהתייחסות לפסיקת השופט: כשהיא אומרת "לא!" - לזה היא מתכוונת! לזה היא מתכוונת, כשהיא אומרת "לא!" לכן ה"לא" שלה סופי, מוחלט, כי היא החליטה, לא שום בית-משפט. אז אל תהיה לי "תרנגול", ואל תהיה חכם גדול, היא לא רומזת "כן", "אולי" או "בוא". כשהיא אומרת "לא", היא מתכוונת: "לא!" כל החבר'ה "כשאת אומרת לא" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "כשאת אומרת לא" באתר שירונט השיר "כשאת אומרת לא" - מילים וביצועים באתר הספרייה הלאומית כשאת אומרת לא, בביצוע בני נדלר, נתן דטנר, אודי בוכמן, דפנה ארמוני ושושנה רותם, סרטון באתר יוטיוב לירון הלברייך, אלמגור הבהיר באיזה צד של ה"לא" הוא נמצא, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 13 ביולי 2023 אריאנה מלמד, כשהיא אומרת לא, היא מתכוונת, באתר ynet, 25 באפריל 2008 ע"פ 5612/92 מדינת ישראל נ' אופיר בארי ואח'. פ"ד מח(1), 302, ניתן ביום 9 בדצמבר 1993
דבר אחר (פירושונים)

דבר אחר הוא כינוי בלשון נקייה לאחד מכמה דברים. האם התכוונתם ל... חזיר הבית יחסי מין עבודת אלילים "דבר אחר" – מוסף סאטירי של העיתון "דבר" (ולאחר מכן, ב"ידיעות אחרונות")
פטרה סולומון

פטרה סולומון (ברומנית: Petre Solomon,‏ 15 בפברואר 1923 – 28 באוקטובר 1991) היה סופר ומתרגם יהודי-רומני, אביו של במאי הסרטים אלכסנדרו סולומון. פטרה נולד בבוקרשט למשפחה יהודית גדולה ומשכילה הנוטה להתבוללות. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון למסחר "קולטורה" בתקופה בה היהודים סולקו ממוסדות הלימוד הכלליים, ונמנע ממנו להירשם לאוניברסיטה. הוא למד ב"קולג'יו אונסקו", מוסד להשכלה גבוהה בבוקרשט שנועד ליהודים. באפריל 1944 עלה לארץ ישראל ולמד אנגלית בחיפה, בקורסים שאורגנו על ידי אוניברסיטת קיימברידג'. ב-1946 שב לרומניה ונרשם ללימודי ספרות באוניברסיטת בוקרשט. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית, עבד בהוצאה לאור "הספר הרוסי" וכן בסוכנות הידיעות הממשלתית Agerpress. ב-1952 סולק מעבודתו, ומהמפלגה בכלל - בגלל תקופת החיים שבילה בארץ ישראל. את שיריו הראשונים פרסם בסתיו 1944 בכתב העת Orizont (אופק), והחל מ-1954 פרסם ספרי שירה וביוגרפיות ועבד כמתרגם מ/ואל השפה האנגלית. לראשונה הוא תרגם לרומנית ולאנגלית את שירו של פאול צלאן "פוגת מוות", ובין שניהם התפתחה ידידות שנמשכה שנים רבות. ב-2001 הפיק הבמאי אלכסנדרו סולומון (בנו של פטרה) סרט על הידידות בין השניים; שם הסרט מורכב ממשחק בהברות שמותיהם ביזמת צלאן עצמו: "Duo pentru paoloncel şi petronom" ('דואו לפאולונצ'ל ולפטרונום'), שמות המרמזים כביכול על כלי נגינה. ב-1982 הוענק לו פרס התאחדות הסופרים הרומנית לתרגום. Lumina zilei 1954 "אור היום". 1956 Drum spre oameni "דרך אל אנשים". 1958 Mark Twain sau aventurile umorului "מרק טויין או הרפתקאות ההומור". 1962 John Milton "ג'ון מילטון". 1965 Relief "תבליט". 1968 Între foc şi cenuşă "בין אש ואפר". 1971 Umbra necesară "הצל ההכרחי". 1974 Exerciţii de candoare "אימוני חפות". 1977 Culoarea anotimpurilor "צבע העונות". 1980 Rimbaud – o călătorie spre centrul cuvântului "מסע אל מרכז המילה". 1985 Timpul neprobabil "הזמן שלא ייתכן". 1987 Paul Celan – dimensiunea românească "פאול צלאן - המימד הרומני". 1988 Hotarul de hârtie "גבול של נייר". 1988 Henry James, junior "הנרי ג'יימס הצעיר". Duo pentru Paoloncel şi Petronom (ברומנית) Barbu Cioculescu - Petre Solomon - memorialistul(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
טא' אלי

טָא' אָלִי (Ta' Qali) הוא כפר ואזור פתוח בשטחה של עיריית אטארד (אנ'), כקילומטר צפונית-מזרחית לעיר מדינה, במרכזו של האי מלטה. זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה הוכשר בטא' אלי מנחת דשא אזרחי, אשר ניצל את קרקעיתו של אגם שיבש. ב-30 באוקטובר 1940 הוחלט על הצבת טייסת של חיל האוויר המלכותי במנחת, וזה החל לשמש כשדה צבאי ב-8 בנובמבר באותה שנה. המקום ספג הפצצות כבדות מצד מטוסי מדינות הציר. לאחר המלחמה החלה הסבתו של טא' אלי לאזור נופש וספורט, תוך ניצול האנגרים והמבנים הישנים של השדה. תחילה נערכו על המסלול מרוצי מכוניות, אך אלה הופסקו מאוחר יותר והועברו לשדה הנטוש בחאל פאר שבדרום-מזרחו של האי. מדרום למסלול הטיסה שוכן היום קומפלקס של מתקני ספורט הכולל את האצטדיון הלאומי טא' אלי ומגרש כדורגל נוסף, וממזרח לו הוקם "הפארק הלאומי טא' אלי" - מתחם גנים קטן באורך של כחצי קילומטר, ובו אמפיתיאטרון המשמש להופעות רוק ופופ. האצטדיון נפתח רשמית ב-14 בדצמבר 1980 והוא מכיל 17,797 מושבים. הוא נבנה במקום בסיס תעופה לשעבר של חיל האוויר המלכותי, לא רחוק מהעיר ההיסטורית מדינה. בשנת 2002 הוקם מבנה ראשי חדש, בו נמצאים גם משרדי ההתאחדות לכדורגל במלטה. מצפון למסלול שוכנים שלושת המבנים הגדולים של השוק הסיטונאי של מלטה המכונה "פיטקלייה" (Pitkalija). עוד שוכנים במקום מועדון דגמי מטוסים העושה שימוש בשרידי המסלול, המוזיאון האווירי של מלטה (Malta aviation museum, Muzew Malti ta' l-Avjazzjoni) שהוקם ב-1 בנובמבר 1994 בשלושה מהאנגרים של השדה הישן, ובתי מלאכה לאומנים (Qali Crafts Village). מדיה וקבצים בנושא טא' אלי בוויקישיתוף אתר המוזיאון האווירי של מלטה המוזיאון האווירי של מלטה באתר לשכת התיירות הרשמית הפארק הלאומי טא' אלי באתר לשכת התיירות של מלטה Ta’ Qali National Stadium, www.stadiumguide.com
נפתלי הורוביץ

האם התכוונתם ל... הרב נפתלי צבי הורוביץ - אדמו"ר, מייסד חסידות רופשיץ הרב נפתלי הורוביץ - אב בית דין של העיר מעליץ האדמו"ר הרב נפתלי הורוביץ - האדמו"ר מבוסטון. הרב נפתלי הורוביץ, האדמו"ר מ"קראלי".
אלפווין, מלכת מרסיה

אלפווין (באנגלית: Ælfwynn;‏ 888–919 לערך) הייתה מלכת ממלכת מרסיה בשנת 918 והאחרונה במלכי מרסיה כממלכה נפרדת. אלפווין הייתה בתם של אתלרד השני מלך מרסיה ואתלפלדה (אשר מלכה במרסיה בשנת 918 לאחר מותו של בעלה). הוריה של אלפווין נישאו בשנת 882 לערך (לפי מקורות אחרים הם נישאו בשנת 887) על פי ויליאם ממאלמסברי (אנ') אלפין הייתה בתם היחידה של אתלפלדה ושל אתלרד. מועד היוולדה לא מתועד בכתובים, אולם ככל הנראה נולדה זמן קצר לאחר נישואי הוריה (ולא מאוחר משנת 888). ויליאם מציין כי לידתה הייתה לידה קשה, וכי אמה נמנעה מקיום יחסי מין לאחר הלידה. העדות הקדומה ביותר לכהונתה של אלפווין היא צו משנת 904 המתעד חכירה של אדמה ומזכיר את שמה של אלפווין. שמה מוזכר בשני צווי חכירה מאוחרים יותר משנת 915 הנוגעים לאדמות באזור פארנבורו. ייתכן כי היא אותה אלפווין המוזכרת כעדה בצו חכירה משנת 903 הנוגע לחכירת אדמות בבקינגהאמשייר. לאחר מותה של אימה, אתלפלדה, ב-12 ביוני 918 עלתה אלפווין לשלטון ושלטה בממלכתה לזמן קצר. בניגוד לאמה, אשר זכתה לתמיכה רבה בממלכה ועלתה לשלטון לאחר מות בעלה, אלפווין לא זכתה לתמיכה זו, ולכן לא הייתה התנגדות רבה להחלטתו של אדוארד, מלך אנגליה לתפוס את השלטון מידה ולשלוח אותה לממלכת וסקס בדצמבר 918. מסיבה זו נחשבת אלפווין לאחרונת מלכי מרסיה. על פי "דברי הימים האנגלו סקסים" נשללו ממנה כל סמכויותיה במרסיה, והיא נלקחה לממלכת וסקס שלושה שבועות לפני חג המולד בשנת 918. אין תיעוד המתעד את חייה של אלפווין לאחר נישולה מכיסאה. וככל הנראה לא נישאה ונכנסה למנזר. צו משנת 904 צו משנת 915 צו כירה משנת 903 לערך
צסיס

צסיס (בלטבית: Cēsis, באסטונית: Võnnu, בגרמנית: Wenden) היא עיר בלטביה הממוקמת בחלק הצפוני של מרכז וידזמה. צסיס נמצאת על עמק הנהר גאויה, והיא בנויה על סדרה של רכסים מעל הנהר המשקיף אל היער הכחול. החלק הוותיק ביותר של צסיס היא המצודה על גבעת "רייקסטו", טירה מבוצרת מעץ שנבנתה על ידי שבט המכונה "ונדס". הצלבנים הגרמנים הידועים כאחים של הליבונים החלו את הבנייה של טירת צסיס ליד הגבעה ב-1209. כאשר הטירה הורחבה, היא שימשה כמעון עבור יחידת המסדר הליבוני. בשנת 1577 החיילים הרסו את הטירה כדי למנוע ממנה ליפול לידיו של איוואן הרביעי. בשנת 1598 העיר שולבה באיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1620 צסיס נכבשה על ידי שוודיה. היא נבנתה מחדש לאחר מכן, אולם היא נהרסה שוב בשנת 1703 במהלך המלחמה הצפונית הגדולה על ידי הצבא הרוסי. כאשר ב-1777 הטירה הועברה לידי הרוזן סיברס, היה המקום בית המגורים החדש שלו. מאז 1949, מוזיאון ההיסטוריה של צסיס קיבל לידיו את הטירה. החצר הקדמית של הטירה מוקפת על ידי אסם. לצד האסם יש את מבשלת השיכר העתיקה ביותר בלטביה, "darītava Cēsu alus", אשר נבנתה בשנת 1878 במהלך השנים האחרונות של הרוזן סיברס, אך מקור התאריך לא ברור לחלוטין ויש המשייכים אותו לתקופה של המסדר הליבוני. בהמשך משתרע פארק של הטירה, אשר נבנה בשנת 1812. הפארק כולל את "המאפיין הרומנטי של פעם", עם שבילים, צמחים אקזוטיים, ומי האגם המשקפים את הטירה. התכנון של העיר נעשה במחצית השנייה של המאה ה-13. השוק והכנסייה היו במרכז העיר, ומרכז הדיור העירוני היה הטירה עם שלושה מגדלים מבוצרים. העיר הייתה גם מוקפת חומת אבן דולומיט עם שמונה מגדלים וחמישה שערים. בניינים מימי הביניים בעיר כוללים את כנסיית יוחנן הקדוש (נבנתה 1281–1284) וחורבות הטירה. בנוסף, רשתות הכביש העתיק מקשרים את הבניינים ששרדו מימי הביניים, אם כי בניינים רבים נהרסו (האחרון נהרס בשנת 1748). במחצית השנייה של המאה ה-19, התחברה העיר לכביש פסקוב (1868) ולקו הרכבת עם הבירה ריגה (1889) אשר האיצה את פיתוח העיר. קרב צסיס ביוני 1919 כאשר כוחות אסטוניה ולטביה ניצחו את הגרמנים היה אחד הקרבות המכריעים במלחמת העצמאות של לטביה. טירת צסיס כנסיית סנט ג'ון מרכז העיר בתים עתיקים בעיר ליטא רוקישקיש, ליטא אוקראינה ז'ובקבה, אוקראינה איטליה ונאפרו, מוליזה, איטליה מדיה וקבצים בנושא צסיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צסיס
ארמון סנט אנטון

ארמון סנט אנטון (במלטית: Palazz ta' Sant' Anton; באנגלית: San Anton Palace) הוא ארמון מוקף גנים השוכן בעיר אטארד (Attard) במלטה, והמשמש, לצד ארמון הגראנד מאסטר בוולטה וארמון ורדאלה בגני בוסקט, כאחד משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה. הארמון הוקם על ידי הגראנד מאסטר אנטואן דה פול, אשר היה ידוע באורח חייו הראוותני. הוא רכש את חלקת הקרקע שעליה הקים את הארמון ליד הכפר אטארד, עוד לפני שנבחר למנהיג המסדר, שכן המקום היה קרוב יותר לבירה ולטה מארמון ורדאלה שבדרום-מערבו של האי. הארמון נבנה בין השנים 1623-1626 כך שיוכל לארח את אורחיו של דה פול, נוסף על מגורי העובדים הרבים, שכללו, בין היתר, נושאי לפידים, אופים ללחם המיוחד ששימש לתזונת כלבי הציד, טועמי מזון, יצרני פאות ומותחי שעונים. דה פול המשיך והגדיל את הארמון, והעניק לו את שמו על שם הקדוש המגן שלו, אנטוניוס הקדוש מפאדובה. הגראנד מאסטרים שלאחר דה פול המשיכו לעשות בארמון שימוש כמעונם הכפרי, ובמשך מאות שנות קיומו הוא הוגדל ועוצב מחדש מספר פעמים. בעת המרד נגד צבאו של נפוליאון, אשר פלש לאי ב-1798, שימש הארמון את מועצת המורדים, בין פברואר 1799 ועד ספטמבר 1800. לאחר מכן, מ-1802 עד 1964, שימש הארמון את המושלים הבריטים של מלטה, ומאז 1974 הוא עומד לרשותו של נשיא מלטה. הארמון עצמו סגור לקהל, אך חלק גדול מגניו המשתרעים ממזרח לו, נפתח לביקור הציבור כבר ב-1882. צורתם של הגנים כשל טרפז באורך של 250 מטרים וברוחב הנע בין 150 ל-210 מטרים. בגנים פרדס גדול של עצי תפוז, וכן עצי אורן ודקל, צמחי בוגנוויליה וצמחים נוספים. בעבר נהגו השליטים להעניק תפוזים מהפרדס כמתנות לאורחים ולנכבדים, ואורחים רשמיים במלטה נהגו לטעת עץ בפרדס בעת ביקורם במדינה. בגנים המתוכננים בפורמליות, משולבים שבילים, מזרקות, כדי אבן, ערוגות פרחים ובריכות נוי שבהן חיים ברווזים וברבורים. בגני הארמון נערכת תערוכת צמחים מידי קיץ וכן מתקיימים בהם מספר אירועי אמנות, כמו הצגות תיאטרון, מחול ומופעי מוזיקה. מדיה וקבצים בנושא ארמון סנט אנטון בוויקישיתוף הארמון באתר נשיא מלטה הארמון והגנים באתר לשכת התיירות של מלטה
סטפני מאייר

סטפני מאייר (באנגלית: Stephenie Meyer; נולדה ב-24 בדצמבר 1973) היא סופרת אמריקאית הידועה בסדרת הרומנים פרי עטה "דמדומים". מאייר נולדה למשפחה מורמונית בקונטיקט וגדלה בפיניקס שבאריזונה, יחד עם הוריה וחמשת אחיה ואחיותיה. עם סיום התיכון למדה באוניברסיטת בריגהאם יאנג שביוטה לימודי ספרות לתואר ראשון, אותם סיימה ב-1997. מאייר החלה לכתוב את הרומן דמדומים המספר על נערה מתבגרת העוברת לעיר חדשה ופוגשת גבר מסתורי המתאהב בה, אך מתגלה כערפד. הרומן זכה להצלחה רבה והניב מספר ספרי המשך וכן עיבודים קולנועים. מלבד סדרת "דמדומים" כתבה גם את הרומן "גוף מארח", העוסק בפלישת חיזרים לכדור הארץ. ב-2008, זכתה בתואר "סופרת השנה" בעיתון היומי האמריקני "USA Today". ספרה "דמדומים" היה לספר הנמכר ביותר לאותה שנה. באיש השנה של המגזין טיים ב-2008 היא דורגה במקום ה-49. הירחון הכלכלי פורבס, דירג אותה במקום ה-26 ברשימת 100 הידוענים המשפיעים ביותר. מאייר התחתנה עם אהוב נעוריה, כריסטיאן, ב-1994, בעודם בני 21, ולזוג 3 ילדים. דמדומים (מאנגלית: רחל אהרוני), בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ח-2008. מולד הירח (מאנגלית: רחל אהרוני.), בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ט-2009 ליקוי חמה (מאנגלית: רחל אהרוני; עריכה: נרי אלומה), בני ברק: ספרית פועלים, תש"ע-2009. גוף מארח (תרגום: ורד טוכטרמן; עריכה: אמירה בנימיני), תל אביב: אופוס, 2009. שחר מפציע בני ברק: ספריית פועלים, תש"ע-2010. (מאנגלית: רחל אהרוני) - 2010 החיים השניים הקצרים של ברי טאנר (נובלה על דמות מליקוי חמה) - 2011 הכימאית (רומן מתח) - 2017 שמש חצות 2022 אתר האינטרנט הרשמי של סטפני מאייר סטפני מאייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטפני מאייר (1973-), דף שער בספרייה הלאומית סטפני מאייר, ברשת החברתית Goodreads שירי לב-ארי, הארי פוטר לנערות מורמוניות, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2008 אורון שמיר, עכבר העיר, דמדומים: דרקולה מתהפך בקברו, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2008 איתמר זהר, הספר הבא בסדרת "דמדומים" ייצא ביוני, במהדורה של 1.5 מיליון עותקים, באתר הארץ, 1 באפריל 2010 אור סיגולי, עכבר העיר, "גוף מארח": יותר גרוע מ"דמדומים", באתר הארץ, 30 במרץ 2013 ליאת אלקיים, דמדומים | יש ערפדים יהודים, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008 עלית קרפ, מכל אחד לפי יכולתו ולכל אחד לפי צרכיו, באתר הארץ, 15 ביולי 2009 רונית רוקאס, עכבר העיר, דמדומים: עולם שמרני ונשים תלותיות, באתר הארץ, 22 במאי 2010 נועה מנהיים, מה יש ב"דמדומים" שלא מאפשר לסופרת שלו להתנתק ממנו?, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2020
סרבנד

סרבנד או סרבנדה הוא ריקוד ממוצא ספרדי. בתקופת הרנסאנס הוא נחשב לגס ומחוספס מדי בצורתו המקורית לחברה האירופאית וכדי שיאומץ אליה היה צריך לעבור שינוי, להתאים את עצמו לתרבות האירופאית. למשל, במקור הטמפו של ריקוד זה היה מהיר אך לאחר מכן הפך לאחד הריקודים האיטיים בסוויטה. לאחר ה"עידון" שעבר הריקוד התפשט במהירות ונהיה פופולרי במהרה בעיקר בחצרות האצולה באירופה. הסרבנד הוא ריקוד בעל טמפו איטי בעל משקל משולש. ישנו דגש על הפעמה השנייה ולעיתים קרובות ניתן למצוא בה אפוג'טורות או שינויים מפתיעים בהרמוניה. המלודיה בסרבנד זורמת בשלוה בצלילים ארוכים ומעוטרים ובנימת-מה של אצילות וחשיבות. הריקוד מתחיל ללא קדמה. הסרבנד הוא אחד הריקודים בסוויטה בסגנון הבארוק, ומהווה לרוב הפרק ה"מהורהר" שבה כמו גם דרמטי, בשל המפעם האיטי ושינויי "מצב הרוח" על ידי הניסוח ההרמוני הייחודי לו. במאה ה-19 ובמאה ה-20 חזרו מלחינים לחבר בסוגה זו כחלק ביצירותיהם השונות, לעיתים במסגרת מה שמכונה נאו קלאסיקה. מדיה וקבצים בנושא סרבנד בוויקישיתוף סרבנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סרבנד, דף שער בספרייה הלאומית
דובלה

דובלה (בלטבית: Dobele) היא עיר בדרום לטביה. דובלה מוזכרת לראשונה במקורות בשנת 1254, באותה תקופה היה זה רק מבצר עץ שנהרס במלחמת העצמאות הסמילגיאנית (1279–1290), בשלב האחרון של מסעי הצלב הצפוניים בלטביה. טירת אבן חדשה הוקמה באותו מתחם בשנת 1335 ויישוב קטן גדל סביבה. חורבות מבצר זה עדיין גלויים. הכנסייה המרכזית המקורית נבנתה בשנת 1495, ובסופו של דבר המבצר התפתח לכתוב המסחר. בשנת 1927, העיר התחברה לקו רכבת בין ילגבה לליפאיה, דבר שהביא להתפתחות העיר. בדובלה, כמו בעיירות אחרות בלטביה, יש כמה מוסדות חינוך: חמישה בתי ספר מקיפים, כולל בית הספר של דובלה לדקדוק לטבי, ארבעה גני ילדים, בתי ספר למוזיקה ולאמנות, בתי ספר מקצועיים, המרכז לחינוך מבוגרים וכן מרכזים של בני נוער וילדים. בעיר דובלה יש מרכז תרבותי, כמו כן גם מוזיאון. בעיירה גם יש מספר מבנים מאוד חשובים כגון הטירה, הכנסייה העתיקה ובניין העירייה. ישנם כמה פסטיבלים שנתיים אשר נחגגים באופן מסורתי בעיר. הלטבים מהווים 75.5% מהאוכלוסייה בעוד הרוסים מהווים 14% ונחשבים מיעוט משמעותי. קבוצות אחרות כוללות בלארוסים - 3.3%, ליטאים - 2.3%, אוקראינים - 1.8%, פולנים - 1.5%, ו-1.6% הם בני לאומים אחרים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא דובלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דובלה פרטים על הקהילה היהודית, באתר "בית התפוצות" "דובלה", באתר JewishGen (באנגלית) קטרין רייכלט, דובלה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1003–1004), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ג'יג

הגִ'יג (בצרפתית: gigue) הוא ריקוד בארוקי נמרץ שמקורו בריקוד הז'יג העממי של האיים הבריטיים. הוא נכתב במשקלים משולשים או משושים (כגון 3/8, 6/8, 3/4 או 12/8) ומשתמש במקצבים מנוקדים. הוא אחד מארבעת הריקודים הבסיסיים בסוויטה הבארוקית בה הוא משמש כפרק סיום עליז ועירני. צורת הריקוד היא דו חלקית והחלק השני פותח לעיתים קרובות בהיפוך של המוטיב העיקרי מהחלק הראשון. סברה רווחת כי מקור השם של הריקוד נובע משמו של כינור קטן עממי מימי הביניים בעל אותו שם, אך ככל הנראה הקשר בין הריקוד לכלי מקרי. השימוש ״ג'יג״ ביחס לריקוד באנגליה ובאיים הבריטיים נגזר מהמילה giguer בצרפתית, שמשמעותה לקפוץ או להסתובב במחולות. מדיה וקבצים בנושא ג'יג בוויקישיתוף Pulver, Jeffrey. “The Ancient Dance-Forms (Second Paper): The Gigue.” Proceedings of the Musical Association 40 (1913): 73–94. Web. ג'יג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קודו (סוג)

קוּדוּ (שם מדעי: Tragelaphus) הוא אנטילופה אפריקנית ממשפחת הפרים, החיה באזורים מיוערים באפריקה שמדרום לסהרה. כמו שאר הפריים גם הקודו מעלה גרה. הקודו מתאפיין בצוואר ארוך, קרניים גדולות ומסולסלות (לזכרים) ואוזניים ארוכות (לנקבות). צבעם הבולט הוא חום בגוונים שונים כשעל גבם 6-10 פסים אנכיים בצבע לבן. על אף גודלו הבינוני הוא קל תנועה. משך ההריון כ-7 עד 9 חודשים. מיניו בעלי דו-צורתיות זוויגית, כלומר, ניכרים הבדלים בין הזכר לנקבה של אותו מין. לדוגמה: קודו זכר בעל קרניים ואילו לנקבות אין כלל - למעט המין בונגו. השם המדעי "Tragelaphus" מקורו בדמות מהמיתוס "hircocervus" המכונה גם "Tragelaph". מין: קודו ניאלה (Tragelaphus angasii) מין: קודו הרים (Tragelaphus buxtoni) מין: בונגו (Tragelaphus eurycerus) מין: קודו זוטר (Tragelaphus imberbis) מין: קודו משורטט (Tragelaphus scriptus) מין: קודו הביצות (Tragelaphus spekii) מין: קודו גמלוני (Tragelaphus strepsiceros) מין: קודו סילבטיכוס (Tragelaphus sylvaticus) קודו ניאלה קודו הרים קודו זוטר קודו משורטט קודו הביצות קודו גמלוני בונגו דגל סומלילנד בשנים 1903-1950- כאשר בריטניה סיפחה את השטח שכלל את סומלילנד בשנת 1903, הם יצרו במקום מדינת חסות בריטית (פרוטקטורט) אשר הפכה לחלק מן האימפריה הבריטית. הבריטים קבעו למקום, ששמו הרשמי היה "סומלילנד הבריטית", דגל חדש (עד שנת 1950). כמו ברוב מדינות חבר העמים הבריטי אף בדגלה של "סומלילנד הבריטית" היה רקע כחול כהה ועליו בפינתו השמאלית העליונה דגל הממלכה המאוחדת. על הדגל הופיעה גם תמונה של קודו הנפוץ באזור זה, זאת על רקע אליפסה לבנה. קרן הקודו משמשת ליצירת השופר התימני הנהוג בעדת יהודי תימן. מדיה וקבצים בנושא קודו בוויקישיתוף קודו, באתר ITIS (באנגלית) קודו, באתר NCBI (באנגלית) קודו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קודו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קודו, באתר GBIF (באנגלית) קודו אתר חוות האנטילופות בערבה