laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'נסן הואנג

ג'ן-הסון "ג'נסן" הואנג (בכתב סיני: 黃仁勳; בפין-יין: Huáng Rénxūn; באנגלית: Jen-Hsun "Jensen" Huang; נולד ב-17 בפברואר 1963) הוא מהנדס חשמל, יזם עסקי ומיליארדר אמריקאי ממוצא טאיוואני. הוא משמש כנשיא ומנכ"ל של חברת הטכנולוגיה Nvidia, אשר הוא אחד ממייסדיה. ב-2019 הוכרז על ידי הרווארד ביזנס רוויו כמנכ"ל הטוב בעולם. זכה במדליית הכבוד למייסדים לשנת 2020 מטעם ה-IEEE. ב-2021 הוכרז כי הפרס היוקרתי ביותר בתחום השבבים על שם רוברט נויס יוענק לו. הונו הוערך באוקטובר 2024 בכ-121 מיליארד דולר (14 בעולם). הואנג נולד בטאינאן, טאיוואן משפחתו היגרה לארצות הברית כשהיה בן תשע. בתחילה גרו במחוז קליי בקנטקי ולאחר מכן השתקעו באורגון. הואנג סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת המדינה של אורגון ב-1984 ותואר שני מאוניברסיטת סטנפורד ב-1992. את הרעיון להקים את חברת אנבידיה הגה עם חבריו במסעדה, מאז החברה הונפקה ובשנת 2024 הפכה ליצרנית השבבים הראשונה שהגיעה לשווי של 3 טריליון דולר, והחברה השלישית בעולם שהגיעה להישג זה (אחרי אפל ומיקרוסופט). ביום המסחר 18.6.2024 הפכה אנבידיה לחברה בעלת שווי השוק הגבוה ביותר בעולם. בתחילת הקריירה שלו עבד הואנג כדירקטור ב-LSI Corporation וכמעצב מעבדים ב-AMD. ב-1993 היה לאחד משלושת מייסדי חברת Nvidia. ב-2024 היה למקום ה-14 ברשימת המיליארדרים של פורבס ונכלל ברשימת טיים 100. ביוני 2024 הוערך הונו בשיר של מעל 118 מיליארד דולר. בשנת 2022 הואנג תרם 50 מיליון דולר לאוניברסיטת אורגון סטייט, להקמת מכון מחשוב-על בקמפוס. הואנג נתן 30 מיליון דולר לאוניברסיטת סטנפורד על מנת לבנות את מרכז בית הספר להנדסה על שמו. בעודו באוניברסיטה פגש את אשתו לעתיד, לורי, שותפתו למעבדת ההנדסה באותה תקופה. להואנג שני ילדים, מדיסון וספנסר. בנו כיום הוא מנהל מוצר ב-Nvidia. מדיה וקבצים בנושא ג'נסן הואנג בוויקישיתוף ג'נסן הואנג, באתר כלכליסט ג'נסן הואנג, באתר אנשים ומחשבים The Best-Performing CEOs in the World, 2019 מנכ”ל Nvidia, ג’נסן הואנג, זכה במדליית הכבוד למייסדים לשנת 2020 מטעם אגודת מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה הבינלאומית NVIDIA Founder and CEO Jensen Huang to Receive Semiconductor Industry’s Top Honor דף הבוגר של ג'נסן הואנג מאוניברסיטת סטנפורד - מאורכב https://www.investopedia.com/nvidia-usd3-trillion-market-cap-8658929, investopedia, ‏2023-06-02 (באנגלית) Nvidia overtakes Microsoft as most valuable stock in the world, Yahoo Finance, ‏18.6.24 רשימת המילאירדרים של אתר פורבס מארק צוקרברג, Jensen Huang: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית) Mike Rogoway | The Oregonian/OregonLive, OSU plans $200m supercomputer center backed by $50m from Nvidia CEO, oregonlive, ‏2022-10-15 (באנגלית) Stanford University, You've requested a page that no longer exists, Stanford News, ‏2023-01-23 (באנגלית)
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים

כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים (באנגלית: Other People's Money And How the Bankers Use It) הוא ספר עיון מאת השופט היהודי-אמריקאי לואי ברנדייס שיצא לאור בשנת 1914. ערך מורחב – הברונים השודדים הספר יצא בשלהי תקופת הברונים השודדים לאחר שחלק גדול מכלכלת ארצות הברית נשלטה על ידי "טראסטים" - מונופולים ואוליגופולים שהתאגדו באופן חוקי וביצעו פעולות שונות כדי לצבור רווח על חשבון הציבור הרחב. פעולות אלה כללו אוליגופול מול הציבור, הפעלת כוח של מונופסון מול ספקים, לובי פוליטי בממשל כדי לקבל הקלות מס וסובסידיות, העברת חוקים ואיומים על ספקי תשתיות כדי לחסום יריבים ועוד. לקראת סוף תקופה זו היו שתי אימפריות עסקיות גדולות - של רוקפלר ושל ג'י, פי מורגן בשליטה על חלק גדול מכלכלת ארצות הברית ובעלי השפעה ניכרת על החלטות הממשל, שהיה בתורו תלוי בעסקים אלה לשם יציבות כלכלית- פוליטית ולשם קבלת הלוואות. תנועה פוליטית רחבה שהייתה תחילתה של התנועה הפרוגרסיבית שינתה את המדיניות של המפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית, דבר שהוביל לחוקים רבים להפחתת כוחם של עסקים גדולים כמו ריסוק מונופולים - כמו חוקי אנטי-טראסט, חוק סימון מזונות, פיקוח על תאגידי תרופות ועוד. עם זאת המסורת של הון שלטון המשיכה להשפיע על הפוליטיקה של ארצות הברית עד אמצע תקופת השפל הגדול וכן לאחר מכן. היבט משמעותי בהקשר זה היה ונשאר היכולת של בנקים ותאגידים גדולים להשפיע על המערכת הפיננסית לטובתם. הספר תוקף את השימוש בקרנות השקעה לקידום מיזוג ענפים שונים בשליטת מספר קטן של תאגידים, שלטענת ברנדייס פעלו במשותף למניעת תחרות. ברנדייס מתח ביקורת חריפה על בנקאי השקעות ששלטו בכמויות גדולות של כסף שהפקידו בבנקיהם בידי אנשי מעמד הביניים. ראשי הבנקים הללו, ציין ברנדייס, ישבו באופן שגרתי בדירקטוריונים של חברות רכבת ויצרנים תעשייתיים גדולים של מוצרים שונים, וכיוונו את משאבי הבנקים שלהם לקידום האינטרסים של חברות משלהם שיטה זו קיימת עד היום בחלק מהמדינות ומכונה דירקטורים צולבים. חברות אלה, בתורן, ביקשו לשמור על השליטה בתעשיות שלהן על ידי ריסוק עסקים קטנים ומניעת וחסימת עסקים חדשניים שפיתחו מוצרים טובים יותר כדי להתחרות מולם. ברנדייס הדגים את טענותיו בדיון על סכומי הכסף שנשלטו על ידי בנקים, תעשיות ותעשיינים ספציפיים כמו ג'יי פי מורגן, וציין כי אינטרסים אלה רכשו לאחרונה הרבה יותר גדול מהעושר האמריקני מאשר גופים ארגוניים. היה אי פעם בעבר. הוא ציטט בהרחבה עדויות מחקירת הקונגרס שביצעה ועדת פוג'ו (Pujo Committee), על שם נציגת לואיזיאנה ארסן פוג'ו (Arsène Pujo), על נהלים עסקיים שנועדו לקדם מונופולים אוליגופולים וכלכלת מקורבים. אחד המשפטים הידועים מהספר נוגע להשפעתה של שקיפות לשם מניעת שחיתות - "נאמר שאור השמש הוא חומרי החיטוי הטוב ביותר; ואור החשמל הוא השוטר היעיל ביותר." האוליגרכיה הפיננסית שלנו כיצד הם משתפים פעולה דירקטורים צולבים שרת אדון אחד בלבד! כיצד שקיפות יכולה לסייע כאשר הבנקאי מיותר אנשים גדולים ועסקים קטנים קללת הגודל כישלון הניהול הבנקאי חוסר היעילות של האוליגרכים הגבלים עסקיים חוק גלאס-סטיגל הטקסט המקורי באנגלית
ז'ילבר, רוזן מונפנסייה

ז'ילבר, רוזן מונפנסייה (1443 - 15 באוקטובר 1496), רוזן מונפנסייה, היה חבר בבית בורבון. הוא מונה לאביר מסדר מיכאל הקדוש על ידי צרפת צ'ארלס השמיני באוקטובר 1483. ז'ילבר נולד בשנת 1443, והיה בנם של לואי הראשון, רוזן מונפנסייה וגבריאל לה טור, רוזנת מונפנסייה ודופין ד'אוברן. הוא היה האדם הראשון, לאחר מספר חלוקות של אוברן בימי הביניים, שנשא את קווי הדם של השושלות המתאימות של כל אחת משלושת הענפים העיקריים של אוברן, הרוזנות, הדוכסות והדופינות. סבתו מצד אביו מארי מברי, הדוכסית מבורבון, הייתה יורשת של דוכסות אוברן. ההקמה של ענפי ברי ובורבון נוצרה מאדמות שהוחרמו מרוזנות אוברן על ידי פיליפ השני, מלך צרפת. סבתו הגדולה אן מאוברן הייתה בתו של הדופין מאוברן ולאחר הכחדת הענף של אחיה, ירשה את הנחלות. למרות שז'ילבר לא היה היורש הראשוני לכל הענפים, כראש הענף הצעיר של משפחתו, הוא קיבל את מונפנסייה ואת הדופינות בסופו של דבר. ז'ילבר היה למשנה למלך של נאפולי בשנת 1495 לאחר ששארל השמיני, מלך צרפת כבש את העיר. ביולי 1496, הוא נלכד באטלה עם הכוחות הצרפתיים הנותרים, הוא ואנשיו הוחזקו בשטח ביצה מלריה ליד פוצ'ולי, שם מת מאוחר יותר. ב-24 בפברואר 1482 התחתן ז'ילבר עם קיארה גונזאגה, בתם של פדריקו הראשון גונזאגה, מרקיז מנטובה ומרגרטה מבוואריה, מרקיזת מנטובה, ממנה נולדו לו ילדים: לואיז, דוכסית מונפנסייה (1482 - 15 ביולי 1561), בסופו של דבר יורשת כל אחוזות בורבון, אך לא את התארים. לואי השני, רוזן מונפנסייה (1483 - 14 באוגוסט 1501) שארל השלישי, דוכס בורבון (17 בפברואר 1490 - 6 במאי 1527). פרנסואה, דוכס שאטלר (1492 - 13 בספטמבר 1515) רנה, גברת מרקור (1494 - 26 במאי 1539), התחתנה עם אנטואן, דוכס לורן אן (1495 - 1510) מדיה וקבצים בנושא ז'ילבר, רוזן מונפנסייה בוויקישיתוף Boulton 2000, p. 444. Ward, Prothero & Leathes 1911, p. table 25. Mallett & Shaw 2012, p. 28-29. Nicolle 2004, p. 81. Mallett & Shaw 2012, p. 34. Bogdan 2013, p. 109.
לואי השני, רוזן מונפנסייה

לואי דה בורבון, רוזן מונפנסייה (1483 – 14 באוגוסט 1501) היה חבר בבית בורבון. לואי נולד בשנת 1483 והיה בנם של ז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקיארה גונזאגה, בתם של פדריקו הראשון גונזאגה, מרקיז מנטובה ומרגרטה מבוואריה, מרקיזת מנטובה. בשנת 1496 מת אביו ולואי נהיה רוזן מונפנסייה וקלרמון-אן-אוברן ודאופין ד'אוברן ועד מותו. הוא השתתף במלחמה האיטלקית השלישית, ונפטר במהלכה ב-14 באוגוסט 1501 בנאפולי ללא ילדים. לאחר מותו אחיו שארל השלישי, דוכס בורבון ירש את נחלותיו ותאריו.
לואי הראשון, רוזן מונפנסייה

לואי דה בורבון (באיטלקית: Luigi di Borbone; נולד ב-1405, נפטר ב-מאי 1486) היה חבר בבית בורבון. לואי נולד בשנת 1405 והיה בנם השלישי של ז'אן הראשון, דוכס בורבון ומארי, דוכסית אוברן. הוא היה רוזן מונפנסייה, קלרמון-אן-אוברן וסאנסרה ודופין ד'אוברן והיה אחיו הצעיר של שארל הראשון, דוכס בורבון. הוא ייסד את ענף בורבון-מונפנסייה של בית בורבון, שבסופו של דבר השתלט על הדוכסות בשנת 1505. לואי מת במאי 1486 ובנו ז'ילבר, רוזן מונפנסייה ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1428 נשא לאישה את ז'אן, דופין ד'אוברן, בתו ויורשתו של ברוד השלישי, דופין ד'אוברן ורוזן קלרמון-אן-אוברן. לאחר מותה בשנת 1436, הוא שמר על התארים הללו (סבתו מצד אביו הייתה אן מאוברן, בתו של הדופין ברוד השני), וב-5 בפברואר 1442, התחתן עם גבריאל לה טור, בתו של ברטרנד החמישי ד'לה טור, רוזן אוברן ובולון. לזוג נולדו ארבעה ילדים: ז'ילבר, רוזן מונפנסייה (1443–1496) ז'אן (1445–1485) גבריאל, רוזנת בנון (1447–1516), התחתנה בשנת 1485 עם לואי דה לה טרמויל, נסיך טלמונד שרלוט (1449–1478), התחתנה בשנת 1468 עם וולפרט ואן ברוסלן, רוזן גראנפרה ורוזן באקן Ward, Prothero & Leathes 1911, p. table 25.
בי-2 (להקה)

בי-2 (ברוסית: Би-2) היא להקת רוק מבלרוס, שהוקמה ב-1988 בבוברויסק ופעילה בעיקר ברוסיה וחבר המדינות. המייסדים וחברי הקבע הם שורה Bi-2 (גיטרה, שירה) וליובה Bi-2 (שירה ראשית). ללהקה מספר תקופות פעילות והפסקות. היא הייתה פעילה בשנים ו־1988–1991 בברית המועצות. הפסיקה את פעילותה בחבר המדינות בעקבות כך שני חבריה המרכזיים עלו לישראל. בישראל שורה וליובה עבדו בעבודות מזדמנות. הלהקה הייתה פעילה בישראל באופן חלקי, במועדונים קטנים. ב-1993 ליובה התגייס לצה"ל ושורה עבר לאוסטרליה. הלהקה לא הייתה פעילה עד 1998 כאשר ליובה היגר גם הוא לאוסטרליה. הלהקה חזרה לפעילות באוסטרליה והוציאה שני אלבומים. בהמשך, הלהקה חידשה את פעילותה לרוסיה בשנת 1999 והגבירה את פעילותה מאז. Bi-2 היא אחת הלהקות הרוק המצליחות ביותר בקהל דובר הרוסית. לחלק מהאלבומים שלה יש מעמד אלבום זהב. השיר "פולקובניקו ניקטו נה פישט" (רו') נכלל בפסקול הסרט הרוסי "האח 2" (אנ'), והפך לנושא המרכזי שלו, ונכלל גם באלבום השני של הלהקה בשם זהה ללהקה. השיר הזה הביא ללהקה פופולריות רחבה. ב-2023 סולן הלהקה, יגור בורטניק (ליובה), הוכרז כ"סוכן זר" על ידי רשויות רוסיה ב-25 בינואר 2024 נעצרו כל חברי הלהקה בתאילנד באשמת קיום הופעה באופן הנוגד את החוקים המקומיים.. ב-31 בינואר 2024 צלחו מאמציה של ישראל לשחרר ממעצר את חברי הלהקה, ואלה חזרו לישראל. מדיה וקבצים בנושא בי-2 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בי-2 (ברוסית) בי-2, ברשת החברתית פייסבוק בי-2, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בי-2, ביישום טלגרם בי-2, ברשת החברתית אינסטגרם בי-2, ברשת החברתית טיקטוק בי-2, ברשת החברתית VK בי-2, סרטונים בערוץ היוטיוב בי-2, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בי-2, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) בי-2, באתר Last.fm (באנגלית) בי-2, באתר AllMusic (באנגלית) בי-2, באתר MusicBrainz (באנגלית) בי-2, באתר Yandex.Music (ברוסית) בי-2, באתר Discogs (באנגלית) בי-2, באתר Songkick (באנגלית) בי-2, באתר Genius אייכנר, איתמר (2017-08-02). "להקת הרוק הרווחית ברוסיה - הוקמה על ידי ישראלים". Ynet. נבדק ב-2023-06-02. Минюст признал Леву Би-2 иноагентом ליזה רוזובסקי, להקת הרוק הרוסית "בי־2", שארבעה מחבריה ישראלים, נעצרה בתאילנד, באתר הארץ, 27 בינואר 2024 אחרי ששוחררו מהכלא בתאילנד: חברי להקת בי-2 נחתו בישראל, אתר ווינט
יחסי דרום אפריקה – קניה

יחסי דרום אפריקה–קניה הם יחסים דו-צדדיים בין דרום אפריקה לקניה. דרום אפריקה היא שותפה אסטרטגית של קניה בתחומים רבים, במיוחד מסחר וביטחון. במהלך משטר האפרטהייד בדרום אפריקה נשמרו היחסים הלבביים עם קניה, שכן קניה הייתה אחת מהממשלות הפרו-מערביות המובילות באפריקה. יחסים אלו לא פורסמו ולא חרגו מסחר עד 1990. בנובמבר 1990 שר החוץ של דרום אפריקה, פיק בוטה, ביקר בקניה במגע הראשון שהתפרסם ברמת השרים בין שתי המדינות מאז 1960. היחסים התגבשו עוד יותר כאשר הנשיא דה קלרק ביקר בקניה ביוני 1991, ונשיא קניה דניאל אראפ מוי ביקר בקייפטאון ביוני 1992 בביקור הראשון בדרום אפריקה על ידי ראש מדינה אפריקאי. ממשלת קניה לא הצליחה להפעיל מספיק לחץ נגד המשטר הדרום אפריקאי על מדיניות האפרטהייד שלה במשך שנים רבות בצורות בינלאומיות שונות. בעוד שקניה תמכה בהחלטות OAU שאסרו כל סוג של אינטראקציה עם דרום אפריקה, פקידי ממשלה בולטים עדיין המשיכו לפעול באופן שפגע בעמדתה. נראה כי קניה הסתמכה במידה רבה על שותפים אירופיים למסחר, כך שהיא לא יכלה לעמוד במלואה בהחלטות ה-OAU. אחרים טוענים כי עקרון ה'אי-התערבות' של קניה הגביל את קניה מלמלא תפקיד חזק יותר במאבק השחרור של דרום אפריקה. קניה, בהשוואה לטנזניה למשל לא תמכה במיוחד במאבק השחרור בדרום אפריקה. בעקבות זאת היחסים בין דרום אפריקה לקניה לא היו חמים במיוחד בימים הראשונים שלאחר האפרטהייד. היחסים השתפרו בהדרגה. נשיא קניה אוהורו קניאטה ערך ביקור רשמי בפרטוריה. בנוסף, ג'ייקוב זומה ביקר גם הוא בניירובי. בתחילת 2013 נאמר כי קניה ודרום אפריקה עובדים על הסכם סחר מועדף שיכול לסלק חסמים מנהליים ולהגביר את חילופי הסחורות והשירותים בין שתי המדינות. ועדת סחר משותפת הוקמה בשנת 2011 לפתרון חסמי הסחר. דרום אפריקה הגדילה את נתח השוק של קניה בעשר השנים האחרונות והפכה למקור היבוא החמישי בגודלו לאחר משלוח סחורות בשווי של 73.8 מיליארד שילינג קנייתי (810 מיליון דולר) בשנת 2011. לשם השוואה, נתונים סטטיסטיים רשמיים המראים כי קניה הצליחה לייצא רק 2.8 מיליארד שילינג קנייתי (31 מיליון דולר) במהלך התקופה. עם זאת, הגידול המהיר של היבוא מדרום אפריקה מונע בעיקר מביקוש, ולא מיחסים דו-צדדיים לבביים. חברות רבות בדרום אפריקה פועלות בקניה. הם פועלים במגזרים כגון בנקאות, ביטוח, רואי חשבון, תרופות, קמעונאות, תיירות והנדסה. בנק FirstRand, Standard Standard, Old Mutual ו-SABMiller הן רק חלק מהחברות הגדולות בדרום אפריקה עם פעילות בקניה. קניה מחזיקה בדרום אפריקה נציבות עליונה בפרטוריה. דרום אפריקה מחזיקה בקניה נציבות עליונה בניירובי. Relations with African States. Retrieved on 9 January 2015. [1]. SOUTH AFRICA’S FOREIGN RELATIONS TOWARDS KENYA: THE POLITICAL AND ECONOMIC DYNAMICS. Retrieved on 9 January 2015. [2]. Kenya moves closer to striking trade deal with South Africa. Retrieved on 9 January 2015. BusinessLIVE, BusinessLIVE (ב־). SA business shows renewed interest in Kenya. Retrieved on 9 January 2015. Kenyan High Commission in Pretoria South African High Commission in Nairobi
יחסי מרוקו–קניה

יחסי מרוקו–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין קניה לבין מרוקו. קניה חתמה על הסכם סחר עם מרוקו להרחבת הסחר בין שתי המדינות. ממשלות שתי המדינות חתמו גם על הסכם המאפשר טיסות ישירות בין שתי המדינות. בפברואר 2014 כאשר רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית פתחה שגרירות בניירובי, פרץ סכסוך בין המדינות. הסחר בין שתי המדינות נמצא בצמיחה מאז 1998, כאשר קניה מכרה סחורות בשווי של 1.5 מיליון שילינג קנייתי (20 אלף דולר). באותה שנה היא ייבאה סחורות בשווי של 13 מיליון שילינג קנייתי (150 אלף דולר) ממרוקו. בשנת 2011 ייצאה קניה סחורות בשווי 305 מיליון שילינג קנייתי (3.3 מיליון דולר) למרוקו, שם עלה הסחר באופן קיצוני בעוד שהיבוא ממרוקו היה בשיא של 3.4 מיליארד שילינג קנייתי (37.3 מיליון דולר). עם זאת, בשנת 2012, המסחר ירד כאשר היצוא למרוקו הגיע לכ-283 מיליון שילינג קנייתי (3.1 מיליון דולר), בעוד שהיבוא ממרוקו היה בשווי של 312 מיליון שילינג קנייתי (3.4 מיליון דולר). בנובמבר 2014 ביקר נשיא הסנאט הקנייתי, דייוויד אקווה את'רו, במרוקו כדי לחזק את הקשרים הדו -צדדיים בין שתי המדינות. הדובר נפגש עם ראש ממשלת מרוקו, עבדאלילה בנקיראן, והם דנו במספר הנפקות, כולל מלגות להשכלה גבוהה בתחומי הרפואה וההנדסה. בנקיריין אמר גם כי מרוקו מעוניינת להעמיק את שיתוף הפעולה עם מדינות אפריקאיות אחרות ולסייע לדרבן את הפיתוח ביבשת. מרוקו מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי. קניה מיוצגת במרוקו באמצעות שגרירותה בקהיר, מצרים. [Trade pact gives Kenya strong foothold in North Africa, Europe]. Trade pact gives Kenya strong foothold in North Africa, Europe. [1]. Kenya: Sahrawi Embassy Opens in Nairobi. [2]. Kenya, Morocco in new diplomatic spat. The Visit Of The Speaker Of The Kenyan Senate To Morocco, Maroc.ma, ‏2014-11-03 (באנגלית). Benkirane Discusses Bilateral Cooperation With Kenyan Senate Speaker.
אביעד שטיר

אביעד שטיר (נולד ב-11 באוגוסט 1972) הוא מתרגם, עורך, ומוזיקאי ישראלי. מנגן בצ'מבלו ובעוגב, ומתמחה במוזיקה עתיקה. אביעד שטיר נולד בחיפה ולמד בבית הספר ליאו באק. לאחר שירותו הצבאי למד באקדמיה למוסיקה על שם רובין בתל אביב, ומשם עבר ללמוד בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל. לאחר שסיים את לימודי המאסטר בבריסל, התגורר בלונדון, ושם, במקביל לעבודתו כנגן, החל לראשונה לתרגם ספרים. ב-2006 חזר להתגורר בישראל. הוא מרבה להופיע כצ'מבליסט וכנגן קונטינואו עם מקהלות, תזמורות והרכבים בישראל ובחו"ל. בארץ ניגן עם כל התזמורות הגדולות ועם האופרה הישראלית החדשה. כמו כן ניגן בישראל ובחוץ לארץ תחת שרביטם של סיגיסוולד קאוקן, ברתולד קאוקן, אנדרו פארוט, ג'ושוע ריפקין, רינלדו אלסנדריני וכריסטוף שפרינג. מאז 2022 הוא עורך תוכניות בכאן קול המוזיקה. הספרים שתרגם וערך יצאו לאור, בין השאר, בהוצאת שלם, ידיעות ספרים, ספרי עליית הגג, מחברות לספרות, ומודן. מאמרים בתרגומו מופיעים דרך קבע בכתבי העת "המדרשה" ו"דחק". ביקורות ספרים פרי עטו ראו אור בעיתונים "הארץ" ו"ישראל היום". חוקרת הספרות לנה שילוני כתבה: "ספר כזה [האבודים] על מאות עמודיו מעמיד אתגר קשה למתרגם. אביעד שטיר עמד במשימה בהצלחה רבה ... עלה בידו להעביר לא רק את בליל השפות שבמקור, אלא גם את קולו הייחודי של מנדלסון – קול אנושי, פיוטי ומהורהר". "לשקוע בספר טוב", ג'ספר פורד (מודן) "אראופגיטיקה", ג'ון מילטון (שלם) אני, קלאודיוס, רוברט גרייבס (ספרי עליית הגג) "האבודים", דניאל מנדלסון (ספרי עליית הגג) "קריאה, כתיבה", ויסטן יו אודן (דחק) "הארנבת עם עיני הענבר", אדמונד דה-ואל (ידיעות) "הכל קורס", צ'ינואה אצ'בה (ספרי עליית הגג) "הסיפור של היהודים" (חלקים ראשון ושני), סיימון שאמה (ספרי עליית הגג) "הבחנות על השירה", רוברט גרייבס (דחק) אביעד שטיר, דף שער בספרייה הלאומית ראיון עם אביעד שטיר, באתר "קורא בספרים" לנה שילוני, מעץ הדעת אל עץ התפוחים האוקראיני, באתר הארץ, 12 ביוני 2008
ארתור פוטנאם

ארתור פוטנאם (באנגלית:Arthur Putnam‏; 6 בספטמבר 1873 - 27 במאי 1930) היה פסל אמריקאי שהתפרסם בזכות פסלי הארד שלו של חיות בר. כמה מיצירות האמנות שלו הן אנדרטאות ציבוריות. הוא היה דמות ידועה במהלך חייו בקליפורניה. הוא אחראי ליצירות פיסול גדולות הניצבות בסן פרנסיסקו ובסן דייגו. פוטנאם נולד ב-6 בספטמבר 1873, במיסיסיפי. היה לו אח גדול, ג'ורג', יליד ניו אורלינס, ואחות צעירה יותר, קלרה אליזבת, ילידת מיסיסיפי. אביהם, אורמל הינקלי פוטנאם (1841–1880), היה מהנדס אזרחי מורמונט ושירת בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים. אורמל פוטנאם היה עובד חברת רכבות, והמשפחה עברה דירה לעיתים קרובות במהלך שנותיו הראשונות של ארתור. בסופו של דבר התיישבו בנברסקה. פוטנאם נהנה לצייר בעלי חיים ולפסל אותם בחימר בתקופה זו. הוא חווה תאונה קשה בילדותו, נפל מעץ וסבל מפגיעת ראש. בסן פרנסיסקו לקח שיעורי ציור של ג'ולי היינמן בליגת הסטודנטים לאמנות מקומית, והתמחות קצרה אצל הפסל רופרט שמיד. בשנת 1899 נישא פוטנאם לאשתו הראשונה, גרייס צ'ואטה סטורי, בסקרמנטו, קליפורניה ועבר תחילה לברקלי, ולאחר מכן בשנת 1900 לסן פרנסיסקו. פוטנאם קיבל את העבודה הגדולה הראשונה שלו מהעיתונאי, א.וו סקריפס (1854–1926), ליצירת חמש דמויות מונומנטליות מההיסטוריה והמדע בקליפורניה. בסן פרנסיסקו התיידד פוטנאם עם האמן ומעצב הזכוכית הצבעונית ברוס פורטר (1865–1943) והצייר הטונאליסטי גוטרדו פיאצוני (1872–1945). חברויות אלה יסייעו להתפתחותו של פוטנאם. הוא שיתף סטודיו עם הפסל ארל קאמינגס (1876–1936), ופיאצוני בשכונה בה התגוררו עוד מספר אמנים ואנשי בוהמה, חלקם סופרים כמו ג'ק לונדון (1876–1916) וג'ורג' סטרלינג שביקרו בסטודיו של הפסל. פוטנאם עבד עם ציירים כמו מיינארד דיקסון (1875–1946), מתאו סנדונה (1881–1964) וחבייר מרטינז (1869–1943), שכולם עזבו את איגוד האמנות בסן פרנסיסקו והקימו את אגודת האמנים בקליפורניה עם פיאצוני ופוטנאם. קבוצת האמנים שפרשה, ארגנה תערוכה אחת שהתקיימה בסטודיו של צ'ארלס פיטר נילסון בשנת 1902. בשנת 1905 הוא נסע לרומא ולאחר מכן לפריז, שם הציג שישה פסלים בסלון פריז, ואוגוסט רודן שיבח אותו כ"אמן". בשנת 1910 מכר את פסל ה"יגואר" שלו למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. בעיות נוירולוגיות שהחלו בשנת 1909 הובילו לניתוח להסרת גידול במוחו בשנת 1911. כתוצאה מהניתוח, נפגע תפקודו ויכולותיו. הוא התגרש מאשתו וב-1917 התחתן עם מריון פירסון. בשנת 1921 הוא עזב את ארצות הברית ועבר לאירופה, שם שהה עד מותו ב-27 במאי 1930 בצרפת. עבודותיו הוצגו במקומות שונים בארצות הברית, והוא זכה בכמה פרסים בתערוכות בניו-יורק, פנסילבניה ועוד. מדיה וקבצים בנושא ארתור פוטנאם בוויקישיתוף ארתור פוטנאם, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Edwards, Robert W. (2012). Jennie V. Cannon: The Untold History of the Carmel and Berkeley Art Colonies, Vol. 1. Oakland, Calif.: East Bay Heritage Project. pp. 73, 75, 252, 580–582, 690 Jeffrey Morseburg, Arthur Putnam: The Trials, Tragedy and Triumphs of a California Sculptor, page 4 Arthur PUTNAM (1873-1930) - California Art Research Archive Heyneman, Julie H. (1932). Arthur Putnam, Sculptor. San Francisco, CA: Johnck & Seeger. pp. 5 Radford, Warren and Georgia, ‘’Outdoor Sculpture in San Francisco: A Heritage of Public Art’’, Helsham Press, Gualala, CA, 2002, p. 59. New York Times, 29 May 1930, p. 23.
יחסי מצרים–קניה

יחסי מצרים–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים לקניה. שתי המדינות שומרות בעיקר על קשרי סחר. היחסים בין השטחים של מצרים וקניה של ימינו החלו בתקופה הקולוניאלית. ממשלת מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר הפעילה קמפיין דיפלומטי ותקשורתי לתמיכה בתנועת מאו מאו הקנייתית נגד השלטונות הבריטים בקניה. ערוץ רדיו, "קולה של אפריקה", שודר גם ממצרים בסוואהילי לתמיכה בתנועת החירות הקנייתית; זו הייתה התחנה הראשונה ביבשת ששודרה בשפת הבנטו. בשנת 1964, קניה פתחה שגרירות בקהיר. בשנים האחרונות נוצרה מתיחות בין מצרים לקניה בנוגע להקצאתו הבלעדית של הנילוס עבור מצרים וסודאן. בשנת 2010, קניה וחמש מדינות נוספות, כולל אתיופיה (שבה מקורו של הנילוס הכחול באגם טאנה), חתמו על הסכם מסגרת שיתופית של אגן הנילוס. העסקה, אם תאושר על ידי הפרלמנטים של הצדדים המתאימים, תקים ועדת קבע שתחליט על הקצאת המים של הנילוס, אם כי מבלי להתייעץ עם מצרים וסודאן. קניה ומצרים הן חלק מהשוק המשותף למזרח ודרום אפריקה (COMESA), גוש הסחר הגדול ביותר באפריקה מבחינת מספר המדינות החברות. COMESA היא גם חלק מאזור הסחר החופשי המשולש. בשנת 2007, המסחר בין שתי המדינות עמד על 320 מיליון דולר. היקף הייצוא המצרי לקניה גדל ב-48.9% והגיע ל-176 מיליון דולר. לראשונה מזה 20 שנה, מאזן הסחר היה לטובת מצרים עם עודף של 34.4 מיליון דולר. בשנת 2008 הוערך המסחר ב-378.3 מיליון דולר. נתוני הסחר הצביעו על כך שהיצוא המצרי לקניה הסתכם ב-156.2 מיליון דולר, ואילו היבוא מקניה הסתכם ב-222.1 מיליון דולר עם עודף של 65.9 מיליון דולר לטובת קניה. העלייה חסרת התקדים הזו בערך היצוא של קניה למצרים בשנת 2008 נבעה מעליית היקף ושווי ייצוא התה למצרים, שדורגה כיבואנית התה הקנייתית הגדולה ביותר. החל מאפריל 2014, לחברה המצרית סיטדל קפיטל אחזקה של 85% בחברת Rift Valley Railways, מפעילת הרכבות על הקו שעובר בין מומבסה לקמפלה. כמו כן ישנן חברות מצריות רבות המעורבות במגוון עסקים בקניה. מצרים מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי. קניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר, המוסמכת גם לתוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, אריתריאה וירדן. Egypt and Kenya | Relations. Retrieved on 20 January 2015. [1]. Embassy of the Republic of Kenya Cairo-Egypt | About us. Retrieved on 20 January 2015. Battle for the Nile as rivals lay claim to Africa's great river, the Guardian, ‏2010-06-25 (באנגלית). Battle for the Nile as rivals lay claim to Africa's great river. Retrieved on 20 January 2015. [2]. Economic Relations | Egypt and Kenya. Retrieved on 20 January 2015.
בעל בעל לב

בעל בעל לב הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי שיצרו התסריטאי גל אוחובסקי והבמאי איתן פוקס בשנת 1997. הסרט נוצר עבור חברת קשת בערוץ 2 במסגרת סדרת הסרטים "סיפורים קצרים על אהבה" שהפיק חגי לוי. הסרט מספר על אהבות תמימות אך חסרות סיכוי של צעירים, הנמצאים על סף חייהם הבוגרים. זהו סרטם הראשון של אוחובסקי ופוקס במשותף, והוא היה היצירה הישראלית הטלוויזיונית הראשונה בסדרת שעוסקת בהומוסקסואליות מזווית ראייה חיובית ונורמטיבית. הסרט משלב פולקלור יהודי (שירים מתוך "קונילמל") עם תרבות שירי האירוויזיון ועם שירי שנות החמישים בארצות הברית. מקור שמו של הסרט הוא שורה מתוך השיר "הוא יהיה לי בעל" (מילים: משה סחר, לחן: שאול ברזובסקי) המופיע בפסקול הסרט "שני קונילמל". הסרט זכה בפרס הסרט הקצר של פסטיבל "ניו-פסט" בניו יורק. גיבור הסרט הוא גורי (צק ברקמן), חייל קרבי משוחרר והומוסקסואל בארון, שגר ביישוב קטן בפריפריה. גורי חולם לעזוב את המקום ומתעתד לעזוב לירושלים וללמוד ארכיטקטורה בבצלאל. מיצי (אסנת חכים), חברת ילדות שלו וידידתו הקרובה, חולמת על אהבה ועל מימוש פנטזיות מיניות. השניים חושקים במריטו (סמי הורי), גבר יפה תואר בעל מראה לטיני. בעוד שניהם מתאהבים במריטו, וכל אחד מהם, בנפרד, מממש את אהבתו על מנת לראות שמדובר בתשוקה ריקה, הולך ומתאהב בגורי בחור צעיר ותמים בשם נאהב (אורי אומנותי). נאהב, הומוסקסואל גלוי ונשי, נמצא על סף גיוס, אך שוקל להשתמט משירות בשל נטיותיו המיניות. עולמו מלא בשירי אירוויזיון ישנים וריקודי עם הנלמדים בחוג הרקדה המתקיים במתנ"ס. בתחילה גורי נרתע מנאהב, ומתייחס בצורה מאוד צינית לאופטימיות שלו, אולם בהמשך הוא מתקבל ללימודים בבצלאל, מתרכך, ומעניק לנאהב את הריקוד האחרון בהרקדה, בטרם הוא עוזב לירושלים, ואת לבו. "בעל בעל לב" היה הסרט הטלוויזיוני הראשון בארץ שדיבר בצורה חיובית ואופטימית על נושא ההומוסקסואליות, והקדים בכך את הסדרה "פלורנטין". הסרט מהווה אחת מהדוגמאות המקובלות והמצוטטות‏ לדמותו של ההומו בתרבות הישראלית וכנותן לגיטימציה לעדינות ולרגישות, כהנגדה לחיספוס ולגבריות המובהקת אצל הגבר הישראלי בתקופות קודמות. תמיד אותו חלום Padva, Gilad and Talmon, Miri. (2008). "Gotta Have An Effeminate Heart: The Politics of Effeminacy and Sissyness in a Nostalgic Israeli TV Musical". Feminist Media Studies 8(1), 69-84 "בעל בעל לב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בעל בעל לב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בעל בעל לב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "סינמה סיסי" - לדמותו של הגבר הנשי בקולנוע הישראלי", ד"ר גלעד פדבה, ‏GoGay‏, ‏19.9.08‏ נועם שגב, הומואים, זה כל הסיפור, באתר ynet, 10 ביולי 2003