laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Britney Spears Live from Las Vegas

Live from Las Vegas הוא אלבום הווידאו הרביעי של זמרת הפופ האמריקנית, בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב-22 בינואר 2002, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. וידאו זה נועד עבור קידום סיבוב ההופעות הבינלאומי השלישי של ספירס: "Dream Within a Dream Tour" והכיל הופעות בעיקר אך בבונוס לגרסת דלוקס נוספו הקליפים ל-3 השירים הראשונים מאלבומה השלישי: Britney, ופרסומת לסרטה הראשון של ספירס: "קרוסרודס". וידאו זה זכה ב-פרס אמי אלבום הווידאו "Britney Spears Live from Las Vegas", מכיל את צילום סבב ההופעות "Dream Within a Dream Tour", אשר שודר כספיישל בערוץ HBO בשידור חי. בנוסף באלבום נכללים שולשת הקליפים הראשונים מתוך אלבום האולפן Britney, והצצה לסרט בו ספירס שיחקה לראשונה "קרוסרודס". כל המצעדים אליהם נכנס אלבום הווידאו הם מצעדי ווידאו בלבד. מידע על האלבום Britney Spears Live from Las Vegas באתר MusicBrainz Mixup en Internet, web.archive.org, ‏2004-11-12 Album Accreds 2015, www.aria.com.au (באנגלית) "Gold & Platinum - RIAA". RIAA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-09-30. bpi AMPROFON, amprofon.com.mx SNEP - Syndicat National de l'édition Phonographique, SNEP (בצרפתית)
רוזטה

האם התכוונתם ל... אבן רוזטה – סלע דיוריט שתודות לטקסט קדום שנחקק עליה בכמה שפות, אפשרה את פענוח הכתב ההירוגליפי. רשיד (שם קודם: רוזטה) – עיר נמל מצרית לחופי הים התיכון התפרסמה בזכות אבן רוזטה שנמצאה בשטחה. רוזטה (עיטור) – עיטור דמוי ורד, בשימוש בספרים, סמלים, חפצי נוי ומבנים ארכיטקטוניים. חלון רוזטה – עיטור רוזטה בחלונות. רוזטה (גשושית) – גשושית מחקר ששוגרה ב-2004 ומטרתה להנחית נחתת מחקר על השביט צ'וריומוב-גרסימנקו. רוזטה (משקה) – משקה ממותק המבוסס על רכז שקדים, ומוכר בעיקר בלוב רוזטה (סרט) – סרט זוכה פרס דקל הזהב של האחים דארדן Rosetta@home – פרויקט המשתמש בחישוב מבוזר קהילתי במטרה לפתור את בעיית חיזוי מבנה החלבון
אמיל צוקרקנדל (אנטומיסט)

אמיל צוקרקנדל (בגרמנית: Emil Zuckerkandl; ‏1 בספטמבר 1849 – 28 במאי 1910) היה רופא ואנטומיסט יהודי-אוסטרי, פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת וינה, בעלה של בעלת הסלון התרבותי ברטה צוקרקנדל וסבו של הביולוג המולקולרי אמיל צוקרקנדל. צוקרקנדל נולד למשפחה יהודית-הונגרית בעיר גיור שבהונגריה ולמד רפואה באוניברסיטת וינה. את תואר הדוקטור קיבל ב-1874. גם אחיו, אוטו, למד רפואה והיה אורולוג. צוקרקנדל התמחה באנטומיה באוניברסיטת אוטרכט וב-1879 התקבל כפרופסור באוניברסיטת וינה. ב-1888 היה למופקד הקתדרה לאנטומיה תיאורית באוניברסיטה זו ומנהלהּ הראשון של המחלקה לאנטומיה. מחקריו תרמו בתחומי המורפולוגיה של חלל האף-אוזן-גרון, הגולגולת הקדמית, האוזן הפנימית, כלי הדם, תאי הכרומפין והמוח. ב-1889 היה לחבר האקדמיה האוסטרית למדעים. בשנת 1886 נשא צוקרקנדל לאשה את ברטה לבית שפס, והשניים פתחו בביתם שבפרבר דבלינג (Döbling) את הסלון התרבותי החשוב ביותר בבירה האוסטרית. בין באי ביתם היו גוסטב קלימט, ארתור שניצלר, יוהאן שטראוס, אלמה וגוסטב מאהלר, הוגו פון הופמנסתאל ואחרים. המחלקה בניהולו נודעה בליברליזם שלה ועבדו בה סטודנטים יהודים, ליברלים, סוציאליסטים וזרים. צוקרקנדל ביקש להכליל בתוכנית לימודי הרפואה גם סטודנטיות-נשים, אך נדחה על ידי הנהלת האוניברסיטה. עם זאת הוא הצליח לשכנע את פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שיש צורך ברופאות על מנת לטפל באוכלוסייה המוסלמית של בוסניה, אותה כבשה האימפריה האוסטרו-הונגרית באותה עת. הקיסר השתכנע וצוקרמנדל הכניס לשיעוריו סטודנטית בשם גרטרוד בין. היא נאלצה ללבוש בגדי גברים, לשבת בשורה האחרונה ולא לשאול שאלות. כאשר גילו כמה סטודנטים שהיא אשה, עזבו בזעף את אולם ההרצאות. בין סיימה את לימודיה והייתה לרופאת ילדים בווינה ומבאי ביתם של בני הזוג צוקרקנדל. גופי צוקרקנדל (organ of Zuckerkandl) – רקמת תאי כרומפין שמקורם ברכס העצבי המצויים ברקמת אבי העורקים והמעי הגס ובגידולי פאוכרומוציטומה, צוקרקנדל גילה גם את תפקידם העוברי בשמירה על לחץ הדם של העובר בשלב ה-Fetus Zuckerkandl's fascia – נדן סיבי המכסה את הצד האחורי של הכליה Zuckerkandl's tubercle – הרחבה פירמידלית של בלוטת התריס Zuckerkandl's gyrus – יריעה דקה של חומר אפור בחזית כפיס המוח ניתוח צוקרקנדל – ניתוח לכריתת הערמונית מדיה וקבצים בנושא אמיל צוקרקנדל בוויקישיתוף רשומה ביוגרפית באתר "על שם מי זה?" - "who named it" ביבליוגרפיה של חיבוריו Emil Zuckerkandl (1849-1910): anatomist and pathologist. - Ann Anat. 2008;190(1):33-6. doi: 10.1016/j.aanat.2007.09.001. Epub 2007 Nov 8. אמיל צוקרקנדל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אן-מארי אוקונור, האשה בזהב: הסיפור המופלא של יצירת המופת של גוסטב קלימט "דיוקן אדלה בלוך באור". הוצאת פן/ידיעות ספרים 2013 עמ' 91
שלהבת עציוני

שלהבת עציוני הוא פסל בגן בלומפילד בירושלים, סמוך לטחנת הרוח במשכנות שאננים. הפסל משמש כאנדרטה לכ-570 חללי חטיבת עציוני שנפלו במלחמת העצמאות, שעה שנלחמו והגנו על ירושלים והיישובים סביבה. הפסל עשוי מברונזה ופלדת אל-חלד והוא בגובה ארבעה מטרים. צורת הפסל מזכירה שלהבת אש וכפות ידיים נישאות למעלה. האנדרטה הוקמה בשנת 2011 על ידי עמותת ותיקי גדוד מוריה, בשם שלושת גדודי החטיבה: גדוד מוריה, גדוד מכמש וגדוד בית חורון, ובסיוע הקרן לירושלים. היא כוללת את הפסל וכן סלע עם דברי הסבר, עמדת הסברה קולית והנצחת התורמים לבנייתו. הפסל תוכנן בידי הפסל הישראלי - שווייצרי גדעון גרץ והעבודה עצמה נעשתה בסין. האתר משמש היום כמקום התכנסות לטקסים של חטיבת עציוני החדשה. המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות מדיה וקבצים בנושא שלהבת עציוני בוויקישיתוף ידיעה על הקמת הפסל באתר הקרן לירושלים מצגת תמונות מטקס חנוכת הפסל באתר עמותת ותיקי גדוד מוריה ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קריסטן ריטר

קריסטן אליס ריטר (באנגלית: Krysten Alyce Ritter; נולדה ב-16 בדצמבר 1981) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. מוכרת בזכות תפקידיה בסדרות "הביץ' מדירה 23", "שובר שורות" ו"ג'סיקה ג'ונס", ובסרטים "וידויים של שופהוליק" ו"היא לא בליגה שלך". ריטר נולדה בבלומסברג, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי. היא גדלה בשיקשיני, פנסילבניה. התגלתה בנערותה על ידי סוכן דוגמנות, ודגמנה בזמנה הפנוי בניו יורק ובפילדלפיה עבור סוכנות הדוגמנות עלית וסוכנות Wilhelmina. ריטר החלה את דרכה כשחקנית בסדרות "ורוניקה מארס" בתור ג'יה גודמן ו"בנות גילמור" בתור לוסי. בשנת 2009 זכתה להכרה בזכות תפקידה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "שובר שורות", בסדרה גילמה ריטר את ג'יין מרגוליס חברתו של ג'סי פינקמן (אהרון פול). בשנת 2009 ריטר התגלתה לראשונה בקולנוע בסרטים הקומדיה הרומנטיים "וידויים של שופהוליק" בתפקיד סוזי סטיוארט חברתה של המכורה לקניות רבקה בלומווד שמגלמת איילה פישר, ו"היא לא בליגה שלי" בתור פאטי חברתה הטובה של מולי מק'ליש שמגלמת אליס איב. בשנת 2011 שיחקה ריטר בתפקיד ראשי בקומדיה "מה שקורה בחיים" אותה היא כתבה עם הקולנוענית קאט קואירו. בשנים 2012–2013 שיחקה בסדרה הקומית "הביץ' מדירה 23" בתפקיד ראשי בתור קלואי הבליינית, לצד ג'יימס ואן דר ביק. בשנים 2015–2019 כיכבה בתור הדמות הראשית בסדרת הפעולה "ג'סיקה ג'ונס" וכאחת מהדמויות הראשיות בסדרת הבת "המגנים", שתיהן מבית מארוול ונטפליקס. בשנת 2023 גילמה את שרי קלקלר בסדרה אהבה ומוות. ריטר עברה מברוקלין ללוס אנג'לס בשנת 2007. ריטר ידועה בתור אחת שמקדמת את זכויות בעלי החיים והשתתפה במסעות פרסום של ארגון PETA, ובין היתר מזהירה בעלים של חיות מחמד מפני הסכנות של השארת כלבים במכוניות במהלך הקיץ. מאז אוגוסט 2014 נמצאת בזוגיות עם המוזיקאי אדם גרנדוסיאל (אנ'); ב-29 ביולי 2019 נולד בנם הראשון של הזוג, ברוס ג'וליאן נייט גרנופסקי. מדיה וקבצים בנושא קריסטן ריטר בוויקישיתוף קריסטן ריטר, ברשת החברתית פייסבוק קריסטן ריטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קריסטן ריטר, ברשת החברתית אינסטגרם קריסטן ריטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קריסטן ריטר, באתר AllMovie (באנגלית) קריסטן ריטר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קריסטן ריטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קריסטן ריטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) קריסטן ריטר, באתר Discogs (באנגלית) קריסטן ריטר, באתר Tv Guide
אל-מוניטור

אל-מוניטור (באנגלית: Al-Monitor‏, בערבית: المونيتور) הוא אתר חדשות ערבי-אמריקאי המספק סיקור ונקודת מבט מהמזרח התיכון באמצעות תוכן מתורגם ותוכן מקורי. מייסד האתר הוא איש העסקים הסורי-לבנוני-אמריקאי ג'מאל דניאל. האתר הושק בינואר 2012. צוות המנהלים של האתר כולל אקדמאים, עיתונאים בעלי-שם ואנשי עסקים בכירים. האתר מקיים שותפויות עם שבעה-עשר ארגוני חדשות גדולים ממדינות במזרח התיכון, בהן טורקיה, ישראל, איראן, מצרים, איחוד האמירויות, עיראק ועוד. בין השותפים באתר: "אלח'בר" (אלג'יריה), "אל-מסרי אליום" (מצרים), אזאמאן (לונדון, בגדד, בֵּירוּת), מעריב, כלכליסט, ידיעות אחרונות (ישראל), "אל-קבאס" (כווית), א-נהאר (לבנון) ,"אל-ספיר" (לבנון), אל-חיאת (לונדון, בבעלות סעודית), "אלאִקתִצאד וָלְאעמאל", "הארבר טוּרק" (טורקיה), סאבאן (טורקיה), מילייֶט (טורקיה), ראדיקאל (טורקיה) אָל ח'אלֵייג' (איראן), ו"אָל טנג'יר" (מרוקו). בכל יום, בוחרים עורכי האתר ומתרגמים לאנגלית תמהיל של מאמרים שאינם מופיעים או זמינים בשפה האנגלית. האתר וצוות התורמים שלו בונים את התוכן היומי ממאמרים המתורגמים מהעיתונות האיראנית, הטורקית והישראלית והמדינות הערביות השונות, בשילוב עם פרשנות ודיווחים מקוריים של כתבי האתר. הכתבות מלוות לעיתים קרובות בסרטוני וידאו. האתר הוא רב-לשוני, כל הכתבות בו כתובות הן באנגלית, והן בשפתו של הכָּתב (עברית, ערבית, פרסית או טורקית). בין כתבי הפורטל בשפה העברית – הכתבים עקיבא אלדר, שלומי אלדר, ג'קי חוגי, גתית גינת, אורי סביר, דני זקן, מזל מועלם ובן כספית. אתר האינטרנט הרשמי של אל-מוניטור (באנגלית) אתר אל-מוניטור האפליקציה של האתר לאייפונים דוד אברהם‏, פרסום ראשון: "אל מוניטור" מקים מערכת בישראל; גייס שורת עיתונאים בכירים, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2012 לי-אור אברבך, ‏איל הנפט ג'מאל דניאל מקים אתר חדשות בישראל, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2012 אל-מוניטור, ברשת החברתית פייסבוק אל-מוניטור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אל-מוניטור, ברשת החברתית אינסטגרם אל-מוניטור, סרטונים בערוץ היוטיוב Lee Smith (20 ביוני 2013). "Mideast News Site Offers Diverse Voices—but Often Parrots Syrian Regime". Tablet Magazine. נבדק ב-24 בספטמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "About Us". Al Monitor. נבדק ב-4 במאי 2012. {{cite web}}: (עזרה)
בן-שלח מנוצה

בן-שלח מנוצה (שם מדעי: Erucaria microcarpa; בעבר: Reboudia pinnata) הוא צמח חד-שנתי מדברי, בסוג שלח. צמח זה נפוץ מאוד בחבלים המדבריים ובחבלי הספר של ארץ ישראל. תקופת פריחתו של הבן-שלח המנוצה היא בין חודשי ינואר לאפריל. הפרחים מגיעים לאורך של 8 עד 10 מ"מ הפרי קצר, ואורכו 7 עד 13 מ"מ. בעת ההנצה העלים מתפרקים פעמיים או שלוש. הפרח בהיר בהשוואה לשאר מיני הסוג, וצבעו ורוד בהיר או לבן. בעבר שויך לסוג "בן-שלח" (Reboudia). הצמח גדל באזורי ערבה ומדבר, ונפוץ באזורים יבשים בדרום ארץ ישראל ובמרכזה. עם אזורי תפוצתו בארץ ניתן למנות את מדבר שומרון, הרי יהודה, מדבר יהודה ובקעת ים המלח, עין גדי, הנגב הצפוני, הרי אילת, הערבה ובקעת הירדן. תפוצתו העולמית היא באזור הסהרו-ערבי, המאופיין באקלים מדברי. הבן-שלח המנוצה משמש מאכל לבעלי החיים בנגב, ובהם לכבשים, לפרפרים ולגמלים. פריחה אביבית באזור בורות לוץ, הר הנגב. בן-שלח מנוצה בלבן. מבט אל ראש אלות בהר הנגב הגבוה, עם פריחת צבעוני המדבר, ומרבד של בן-שלח מנוצה על המדרון. מדיה וקבצים בנושא בן-שלח מנוצה בוויקישיתוף בן-שלח מנוצה, באתר NCBI (באנגלית) בן-שלח מנוצה, באתר צמח השדה בן-שלח מנוצה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה בן-שלח מנוצה, באתר Tropicos (באנגלית) בן-שלח מנוצה, באתר GBIF (באנגלית) בן-שלח מנוצה, באתר The Plant List (באנגלית) בן-שלח מנוצה, באתר IPNI (באנגלית) בן-שלח מנוצה, בספר "לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל", באתר הספרייה המקוונת "כותר" של המרכז לטכנולוגיה חינוכית אלי צעדי, רננה אליאסף, רפי יונתן, לבנה דבש ואבי פרבולוצקי, תגובת אקוסיסטמה לרעיית כבשים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המרכז לחקר המדבור ואקולוגית השיקום, המכון לחקר המדבר, שדה בוקר אביתר פיינגולד פרפרי הנגב, באתר מדרשת שדה בוקר יצחק ביילי ואבינועם דנין, השימוש בצמחים אצל הבדואים, יום העיון בנושא הבדואים לזכרו של יצחקי נצר ז"ל, חוברת מספר 5, תאריך: 2 בפברואר 1974, באתר סנונית
אמיל צוקרקנדל (ביולוג)

אמיל צוקרקנדל (Émile Zuckerkandl;‏ 4 ביולי 1922 – 9 בנובמבר 2013) היה ביולוג מולקולרי יהודי-אמריקאי, מראשי ומייסדי התחום. יחד עם עמיתו לינוס פאולינג גילה את מנגנון השעון המולקולרי. נולד בווינה למשפחת צוקרקנדל. סבו הוא האנטומיסט אמיל צוקרקנדל. סבתו, ברטה צוקרקנדל, הייתה בעלת הסלון התרבותי המפורסם בעיר. בעת האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), בהיותו בן 16 וכאשר אמו על ערש דווי, נמלט יחד עם סבתו לפריז ומשם לאלג'יר. ב-1945 שב לפריז ולמד שנה באוניברסיטת פריז. לאחר מכן (ולאחר מות סבתו) עבר לארצות הברית. ב-1947 סיים תואר שני בפיזיולוגיה מאוניברסיטת אילינוי ובהמשך קיבל תואר דוקטור בביולוגיה מאוניברסיטת פריז. תחומי עיסוקו היו חקר תפקודי חלבונים במנגנונים שונים וחקר האבולוציה ברמה המולקולרית. ב-1957 הכיר את לינוס פאולינג ויצא למחקר פוסט-דוקטורט עמו במכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1962 הציגו השניים את עבודתם פורצת הדרך והגדירו את מנגנון השעון המולקולרי, טכניקה במחקר גנטי המאפשרת לתארך את המועד בו התפצלו שני מינים מאב קדמון משותף. ב-1965 שב צוקרקנדל לפריז על מנת לנהל את המכון למחקר בביוכימיה מולקולרית (Centre de Recherche de Biochimie Macromoléculaire). ב-1971 ייסד והיה עורכו הראשון של כתב העת המדעי לאבולוציה מולקולרית (Journal of Molecular Evolution). צוקרקנדל היה מבכירי המתנגדים לקונסטרוקטיביזם חברתי ולתכנון תבוני. נפטר ב-9 בנובמבר 2013 בפאלו אלטו שבקליפורניה. מדיה וקבצים בנושא אמיל צוקרקנדל בוויקישיתוף ביוגרפיה קצרה ריאיון עם צוקרקנדל שנערך עם פרסום ספרו על השעון המולקולרי. הראיון נערך ב-11 ביולי 1966 דף באתר אוניברסיטת אורגון Gregory J. Morgan, Emile Zuckerkandl, Linus Pauling, and the Molecular Evolutionary Clock, 1959–1965, Journal of the History of Biology, June 1998, Volume 31, Issue 2, pp 155-178 פרסומים וציטוטים מאמרם החשוב Molecular disease, evolution, and genetic heterogeneity התפרסם ב- Horizons in Biochemistry (1962), pp. 189-225
מייקל אייזנר

מייקל אייזנר (באנגלית: Michael Eisner; ‏נולד ב-7 במרץ 1942) הוא איש עסקים יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בשל תפקידו כמנכ"ל חברת וולט דיסני בין השנים 1984–2005. אייזנר נולד למשפחה יהודית חילונית בניו יורק. אימו, מרגרט, הקימה חברת בטיחות אמריקאית ושימשה כנשיאת בית חולים. אביו, לסטר, עבד כעורך דין וכמנהל אזורי של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני המקומי. סבא רבא שלו, זיגמונד, הקים חברת בגדים מוצלחת בארצות הברית. סבתא רבתא שלו, ברטה וייס, שייכת למשפחת מהגרים שהקימו עיירה קטנה בניו ג'רזי. הוריו הם צאצאים של מהגרים יהודים מגרמניה. לאייזנר 16 קרובי משפחה שנרצחו בשואה. אייזנר גדל בפארק אווניו שבמנהטן. הוא למד בבית הספר אלן-סטיבנסון (אנ') ולאחר מכן עבר לבית הספר לורנסוויל (אנ'). לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד תואר בלשון האנגלית באוניברסיטת דניסון (אנ') וסיימו בשנת 1964. אייזנר נשוי לג'יין ולהם שלושה ילדים. לאחר שעבד זמן קצר ב-NBC ו-CBS, התקבל אייזנר לעבודה כעוזר למנהל תוכן בתחום הלאומי ב-ABC. אייזנר התקדם ב-ABC עד לתפקיד סגן נשיא תוכן. בשנת 1976 גויס אייזנר לתפקיד מנכ"ל סרטי פרמאונט. במהלך עבודתו הופקו בפרמאונט סרטים מצליחים כגון מסע בין כוכבים, שודדי התיבה האבודה, חופשי על הבר ועוד. ב-1984 פרש אייזנר מתפקידו בפרמאונט והתמנה לתפקיד מנכ"ל חברת וולט דיסני. לאחר מותו של וולט דיסני ב-1966, ניסו גורמים רבים להשתלט על החברה, ובעלי מניות דיסני ניסו לגייס את אייזנר לתפקיד המנכ"ל ואת פרנק ולס לתפקיד הנשיא. במחציתה השנייה של שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 החלה דיסני להתחדש. ההתחדשות החלה עם הסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט (1988) ובת הים הקטנה (1989). בעקבות סרטים אלו זכו אולפני ההנפשה של וולט דיסני להצלחות קופתיות וביקורתיות. דיסני הרחיבה את פעילותה גם בתחום הסרטים למבוגרים, כאשר יו"ר החברה דאז ג'פרי קצנברג רכש את סרטי מירמקס בשנת 1993. בנוסף רכשו דיסני מקורות מדיה נוספים כמו ABC ו-ESPN. בחלק הראשון של שנת 1990 אייזנר ושותפיו החלו לתכנן את "עשור דיסני", שכלל בניית פארקים חדשים ברחבי העולם, הרחבת פארקים קיימים, סרטים מקוריים חדשים והשקעות חדשות בתקשורת. לא כל התכנונים בוצעו לבסוף, אך בין התכנונים שהושלמו היה בניית "דיסנילנד פריז", הקמת "אולפני MGM" (כיום "אולפני הוליווד של דיסני"), "פארק ההרפתקאות של דיסני קליפורניה" (כיום "הרפתקאות דיסני בקליפורניה"), "MGM Studios" (היום "וולט דיסני פארק"), סרטים שונים וזיכיונות. ב-2005 הודח אייזנר מתפקידו כנשיא ומנכ"ל דיסני. רוב שנותיו בחברה מתוארות בסרט התיעודי "היפהפייה הנרדמת מתעוררת" משנת 2009. ב-7 באוקטובר 2005, לאחר שסיים את תפקידו בדיסני, החל אייזנר להנחות תוכניות אירוח. התוכניות שלו כללו בעיקר שיחות עם מנכ"לים, מנהיגים פוליטיים, אמנים ושחקנים. בין אורחיו ניתן למנות את צ'אק נוריס, פרנק גרי, ועוד. אייזנר שימש גם כמפיק תוכניתו. במרץ 2007 השיקה חברת ההשקעות של אייזנר אולפן חדש, "Vuguru", שהפיק והפיץ סרטוני וידאו לאינטרנט ואמצעי מדיה שונים. ב-2009 מימן אייזנר בכספו על מנת להפיק תוכנית אולפן שכשלה. ב-2012 התקבל להיכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה. תהליך עבודה (1998) מחנה (2005) עבודה ביחד: מדוע שותפויות גדולות מצליחות (2010) פרס כבוד מבניין המוזיאון הלאומי (2001) כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד (2008) היכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה (2012) איילת כרמל, תיק אישי: 40 טייקונים בינלאומיים, ידיעות אחרונות - ספרי חמד - גלובס, 2006. עמ' 19–23. אתר האינטרנט הרשמי של מייקל אייזנר מייקל אייזנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרן אייזנר מייקל אייזנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ראיסה סמטנינה

ראיסה פטרובנה סמטנינה (ברוסית: Раи́са Петро́вна Смета́нина; ‏נולדה ב-29 בפברואר 1952) היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית, בעלת 10 מדליות, מהן 4 זהב ואלופת עולם בעלת 12 מדליות מהן 4 זהב. היא זכתה במדליות ב-5 אולימפיאדות החורף, בפעם האחרונה בגיל 40. סמטנינה זכתה מספר פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים. ראיסה סמטנינה נולדה בכפר ברפובליקת קומי למשפחת מרובת ילדים (5 אחים ו-2 אחיות). מגיל צעיר ראיסה למדה להשתמש במגלשיים וזה היה אמצעי תחבורה העיקרי באזור. תחרויות סקי היו תחביב של מנהלי בתי הספר באזור ומגיל צעיר ראיסה השתתפה בתחרויות ילדים. הניצחון הראשון שלה היה בתחרות נוער של הרפובליקה. לאחר סיום בית הספר היא נסע לסיקטיבקר והחלה ללמוד בבית הספר למורות. לאחר סיום הלימודים סמטנינה נשארה בעיר ונכללה בנבחרת סקי המקומית. בשנת 1974 סמטנינה לראשונה זכתה באליפות ברית המועצות וזה פתח לה דרך לנבחרת המדינה. באותה שנה סמטנינה לראשונה השתתפה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות ובמדליית ארד במרוץ אישי. סמטנינה השתתפה באליפויות העולם עד לשנת 1991 וגם באליפות האחרונה זכתה במדליית זהב. בשנת 1976 סמטנינה נשלחה לאולימפיאדה וזו הייתה האולימפיאדה הראשונה שלה מחמישה בהן היא השתתפה. סמטנינה היא הספורטאית היחידה בין גברים ונשים שכזו במדליות ב-5 משחקים אולימפיים. היא גם הייתה הראשונה שזכתה ב-10 מדליות באולימפיאדות החורף. באולימפיאדה הראשונה שלה ראיסה סמטנינה הוצבה במרוץ אישי ל-5 ק"מ ול-10 ק"מ ובמרוץ שליחות ל-5 ק"מ. בכל המרוצים היא זכתה במדליה - מדליית זהב וכסף אישית ובנוסף מדליית זהב קבוצתית. גם באולימפיאדת 1980 בארצות הברית סמטנינה השתתפה ב-3 מרוצים. בתחרות אישית ל-5 ק"מ היא הייתה ראשונה אך בתחרות ל-10 ק"מ היה זכתה רק במקום הרביעי ונותרה ללא מדליה. בתחרות של מרוץ שליחות נבחרת ברית המועצות הגיעה למקום השני. בסרייבו 1984 הופעה של סמטנינה הייתה מאכזבת יחסית להופעות קודמות. היא השתתפה ב-3 תחרויות אישיות (5 ק"מ, 10 ק"מ ו-20 ק"מ) אך זכתה ב-2 מדליות כסף. במרוץ שליחות הנבחרת הגיעה למקום הרביעי. בקלגרי 1988 סמטנינה הוצבה רק בתחרויות אישיות. בתחרות ל-5 ק"מ הופעתה הייתה מאכזבת והיא סיימה במקום ה-10. תחרות ל-10 ק"ו היא סיימה במקום השני ותחרות ל-20 ק"מ במקום השלישי. לאולימפיאדת 1992 סמטנינה הגיע בגיל 40. למרות זאת היא הוצבה בתחרות אישית ל-15 ק"מ (סיימה במקום הרביעי) ובתחרות שליחות היא הייתה חלק מנבחרת שזכתה במדליית זהב. מדיה וקבצים בנושא ראיסה סמטנינה בוויקישיתוף ראיסה סמטנינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ראיסה סמטנינה, באתר olympedia.org סיכום ההופעות באתר איגוד הסקי ראיסה סמטנינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אריה גולן

אריה גולן (נולד ב-29 בנובמבר 1947) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי. ב-1995 החל להגיש את יומן הבוקר ברשת ב' של קול ישראל "הבוקר הזה", וממשיך להגיש אותו עד היום בכאן ב של תאגיד השידור הישראלי. זוכה פרס סוקולוב על מפעל חיים בתחום התקשורת האלקטרונית לשנת 2008. ביוני 2016 עזב את רשות השידור ועבר לתאגיד השידור הישראלי. גולן נולד בליגניצה שבפולין בשנת 1947 בשם ליאון סקורניק. עלה ארצה בגיל 10 וגדל בשיכון ויצמן שבהרצליה. ב-1962 התקבל לפנימיית בויאר בירושלים, שם סיים את לימודיו התיכוניים. הוא בוגר החוג ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1966 התגייס לצה"ל ושירת כקריין בגלי צה"ל, שם שידר במשך שנים את מצעד הפזמונים הלועזי. מ-1969 הוא עובד בשידורי קול ישראל כקריין. ב-1974 הצטרף למחלקת החדשות של הרדיו. בשנים 1979–1984 היה כתב קול ישראל בכנסת. בשנים 1984–1986 שירת כשליח המחלקה לנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית, לענייני חינוך וסטודנטים, בפריז. עם שובו חזר לתפקיד כתב קול ישראל בכנסת. ב-1989 התמנה לכתב מדיני. ב-1992 נשלח מטעם קול ישראל לוושינגטון, עם סיום תפקידו ככתב קול ישראל בארצות הברית. משנת 1995 הגיש גולן את יומן הבוקר של רשת ב' עד סגירתה במאי 2017, הוא ממשיך להגיש אותו בכאן ב. אריה גולן שידר את מהדורת החדשות המפורסמת של השעה שלוש בצהרי יום הכיפורים בשנת 1973, אשר בישרה את פרוץ מלחמת יום הכיפורים. ב-2014, 41 שנה אחרי אותה מהדורה, סיפר גולן ביומן הבוקר ברשת ב': "איך תאריך אישי שלו (יום נישואיו השלישי, 6 באוקטובר 1973) הפך ליום חשוב בהיסטוריה הישראלית?". הוא השמיע את אותה מהדורה. בהקלטה שומעים: "קול ישראל מירושלים. שלום רב. השעה שלוש. דובר צה"ל...". במקום: "קול ישראל מירושלים. שלום רב. השעה שלוש והנה החדשות מפי אריה גולן. דובר צה"ל...". אחרי שהשמיעו את ההקלטה, הוא סיפר: "מרוב התרגשות שכחתי להגיד את השם שלי!". בטלוויזיה, הגיש כמה פעמים את התוכנית "פופוליטיקה", והגיש מדי פעם תוכניות אקטואליה בערוץ 1. ב-2013 זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו לעיתונות מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב. כיום עובד גולן בתאגיד השידור הישראלי ומגיש את יומן הבוקר של כאן ב', ומדי פעם משתתף בפאנל השבוע בימי שישי. גולן נשוי ואב לשלוש בנות. מתגורר בירושלים. בספטמבר 2024 עבר להתגורר בגבעתיים. מדיה וקבצים בנושא אריה גולן בוויקישיתוף אריה גולן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריה גולן, המחדל האמיתי, באתר ynet, 2 באוקטובר 2003 מירב קריסטל, זוכי פרס סוקולוב: אריה גולן וירון דקל, באתר ynet, 15 בדצמבר 2008 צביקה קליין, העיתונאי אריה גולן חושף: "אבא לא הסכים לעשות לי ברית מילה", באתר nrg‏, 12 במאי 2013 הפוליטיקאים הורסים, הציבור רוצה חינם, והקולגות שתקו: אריה גולן עולה להתקפה (אורכב 11.09.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר "אייס", 8 בספטמבר 2013 כרמית ספיר ויץ, אריה גולן יוצא לקרב נגד סגירת רשות השידור, באתר nrg‏, 3 בנובמבר 2013 יעקב בר-און, ‏האיש שהיה שם: ריאיון עם אריה גולן לקראת סגירת רשות השידור, באתר מעריב אונליין, 26 במאי 2016 פס קול ישראל - 80 שנה לשידור העברי - אריה גולן, סרטון באתר יוטיוב שיר-לי גולן, שומר אחותי, באתר "ידיעות אחרונות", 11 באפריל 2018 ליאת רגב משוחחת עם אריה גולן בתוכנית "70 פנים", בערוץ YouTube של כאן 11, 2018 דוד ורטהיים‏, "אני בטוח שנתניהו מתעורר בלילה עם זיעה קרה בגלל המחאה", באתר וואלה, 14 בספטמבר 2023 נורית אבן, הפזמונים הלועזיים נעשו סנטימנטליים, מעריב, 2 בינואר 1969 אריה גולן, באתר לאטמה
סלטיו

סלטיו (בספרדית: Saltillo) היא עיר הבירה של מדינת קואווילה שבצפון-מזרח מקסיקו. העיר ממוקמת כ-400 קילומטרים דרומית לגבול מקסיקו-טקסס (ארצות הברית), וכ-90 קילומטרים מערבית למונטריי. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, התגוררו בסלטיו 725,095 תושבים. המטרופולין העירוני הכולל את העיירות ראמוס אריספה (Ramos Arizpe) וארטאגה (Arteaga), ממוקם במקום ה-19 בגודלו במקסיקו. העיר נוסדה בשנת 1577 על ידי הכובש היהודי-ספרדי אלברטו דל קנטו. העיר היא העיר העתיקה ביותר בצפון המדינה שנוסדה לאחר הכיבוש הספרדי. ארבע עשר שנים לאחר מכן הקימו קבוצה מתושבי סלטיו, כפר נפרד בשם סן אסטבן דה נואבה טלקסקאלה (San Esteban de Nueva Tlaxcala), ובו עסקו בחקלאות. בשנת 1824 הפכה סלטיו לבירת קואווילה וטחאס, עד המהפכה הטקסנית והקמת רפובליקת טקסס. ב-23 באוקטובר 1840 התרחש בעיר קרב סלטיו, כ-110 טקסנים חצו את הריו בראבו, תקפו את העיר, הרגו כ-400 ממגיני העיר המקסיקנים, ונסוגו. ב-31 בינואר 2007 הפכה סלטיו לעיר הראשונה במקסיקו שאפשרה איחוד אזרחי בין בני זוג המשתייכים לאותו מין. סלטיו שוכנת למרגלות הר אל סרו דל פואבלו (El Cerro del Pueblo), העיר השוכנת בגובה 1,600 מטרים, היא קרירה יחסית לעיר השכנה מונטריי. העיר שוכנת בקרבת מדבר צ'יוואווה (Chihuahuan), ומוקפת בהרי ספלינאמה (Zapalinamé) שהם חלק מרכס הסיירה מדרה. סלטיו ידועה באריחי הטרקוטה המיוצרים בה, ובאריגי הסרפה המקומיים. בעיר ממוקמים מפעלי הרכבה של מרצדס וג'נרל מוטורס, ומפעל ההרכבה של משאיות חברת קרייזלר. 37.4% מהמכוניות ו-62.6% מהמשאיות במקסיקו, מורכבים בעיר. בסלטיו ממוקם מטה חברת גרופו, קונצרן מקומי המייצר מכשירי חשמל ביתיים ועוד. במאה ה-20 כונתה סלטיו "אתונה של מקסיקו", זאת עקב מספר רב של אינטלקטואלים מפורסמים שהתגוררו בה. באותן השנים התיישבו בעיר מהגרים רבים מאירופה, במיוחד מבריטניה ואירלנד. פארק אלמדה סראגוסה (Alameda Zaragoza) הוא הפארק הגדול בעיר, ובו אגם מלאכותי בצורת מקסיקו. ממוקם במערב העיר. המרכז הקולוניאלי של סלטיו בנוי משיש ורוד, ומהווה סגנון אדריכלי ייחודי לעיר. מבנים בולטים הם: קתדרלת סלטיו, שנבנתה בין 1745-1800, בניין הממשלה, בניין תיכון אטנו פואנטה, ומבנה המכון הטכנולוגי של סלטיו. הקתדרלה הגדולה היא הדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות הדתית הקולוניאלית בצפון-מזרח מקסיקו, המבנה בנוי בסגנון הבארוק הספרדי. לה קאסה פרסל (Purcell Mannor) אחוזה ויקטוריאנית שנבנתה על ידי הסוחר האירי ויליאם פרסל במאה ה-19. כיום משמש המבנה כמרכז תרבות. בעיר נמצאים שני מוזיאונים מפורסמים: מוזיאון ציפורי מקסיקו (The Museo de las Aves de México), שבו אוסף ציפורים מרחבי המדינה. ומוזיאון המדבר (Museo del Desierto) המתמקד בגאוגרפיה, גאולוגיה, פליאונטולוגיה, ביולוגיה, והיסטוריה של מדבר צ'יוואווה. נמל התעופה המשמש את העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי פלאן דה גוואדלופה, ממנו יוצאות טיסות סדירות ליעדים במקסיקו וארצות הברית. ברחבי העיר פועלת מערכת אוטובוסים גדולה, יחד עם מוניות רבות. לסלטיו ארבע ערים תאומות: ארצות הברית אוסטין, טקסס, ארצות הברית ארצות הברית לאנסינג, מישיגן, ארצות הברית קנדה וינדזור, אונטריו, קנדה קובה אולגין, קובה מדיה וקבצים בנושא סלטיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלטיו סלטיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר המוזיאון אתר המוזיאון