דן בראון

דניאל גרהרד בראון (באנגלית: Daniel Gerhard Brown; נולד ב־22 ביוני 1964) הוא סופר אמריקאי, מחברם של מותחנים בלשיים, ובהם חמשת רבי המכר "מלאכים ושדים", "צופן דה וינצ'י", "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור", העוסקים בהרפתקאותיו של האיקונוגרף הבדיוני רוברט לנגדון, המסייע לפענח מעשי רצח ותעלומות. בראון נולד באקסטר שבניו המפשייר. הוא שאף להיות מוזיקאי ואף הוציא כמה אלבומים. עסק זמן מה בהוראה, והחל לכתוב ספרים. ספריו הראשונים (שכתב עם אשתו) "המדריך הרומנטי לאישה המתוסכלת" ו"הספר האמיץ", נכשלו מסחרית. בשנת 1999 כתב את ספרו הראשון שהצליח יחסית, "שם הצופן: מבצר דיגיטלי". בשנת 2001 כתב את "מלאכים ושדים", הראשון בסדרת ספרי רוברט לנגדון, וכעבור שנה פרסם את "נקודת ההונאה", שזכה גם הוא להצלחה. בשנת 2003 פרסם את רב המכר הגדול ביותר שלו, "צופן דה וינצ'י", שבו הוא חוזר אל הגיבור רוברט לנגדון ואל הסגנון של חקר אמנות ודת. בהמשך הוציא שלושה ספרים נוספים בסדרה, שהצליחו גם הם: "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור". ספריו, שמזכירים בקצבם המהיר את ספריו של ג'ון גרישם, הם שילוב של מציאות ודמיון מפותח. עלילתם נודדת בין דתות ומסדרים עתיקים, סמליות קדושה, מדע חדשני ורציחות מקאבריות. ספריו של בראון עוסקים במתחים שונים, כמו המתח שבין הדת למדע, המתח שבין הדת הנוצרית לפגאניזם, והמתח שבין הכוח השלטוני לשחיתות וכוחן העצום והנסתר של אגודות סתרים (הטמפלרים ומסדר ציון ב"צופן דה וינצ'י", האילומינטי ב"מלאכים ושדים" והבונים החופשיים ב"הסמל האבוד"). מוטיבים חוזרים בספריו הם התרחשות עלילתית מהירה; עיסוק בצפנים; תאוריות קשר ממסדיות; רציחות סדרתיות; גיבורים שמהווים צמדים רומנטיים, הנרדפים על ידי כוחות שליליים, שנשלחים תמיד על ידי בכיר אנונימי; ולבסוף חשיפת האמת והגעה אל הסוף הטוב של הסיפור, שבו מושב הסדר אל כנו והרעים מושמדים. אף שרבים טענו שספריו גדושים בתאוריות לא מוכחות ובעיוותים רבים ובוטים של המידע ההיסטורי, הם הצליחו לשבות את דמיונם של רבים ולעורר סערות ציבוריות בקהלים שונים. ספריו "צופן דה וינצ'י" ו"מלאכים ושדים" זכו לגרסה מוסרטת, וגם לספרו "התופת" יצאה גרסה קולנועית ב-2016. בשנת 2016 תרם בראון 300,000 יורו לספריית ריטמן באמסטרדם. ספרייה זו מכילה כתבים עתיקים בנושאי כימיה ומיסטיקה. הכתבים הללו העניקו לו השראה לכמה מספריו, כגון "הסמל האבוד" ו"התופת". כוונתו בתרומה הייתה שהיא תעזור לספרייה להעלות את הכתבים הסרוקים לאינטרנט לטובת הציבור. בנוסף, הוא פרסם סרטון הסברה ביוטיוב על תרומתו ועל פעילות הספרייה.. בראון היה נשוי לבליית ניולון, היסטוריונית של האמנות, ב-2019 השניים נפרדו. שם הצופן: מבצר דיגיטלי (1998) מלאכים ושדים (2000). תרגום לעברית: נורית לוינסון, מודן, 2004 (הספר בקטלוג ULI) נקודת ההונאה (2001) צופן דה וינצ'י (2003) (הספר בקטלוג ULI) הסמל האבוד (2009) התופת (2013) צופן דה וינצ'י לנוער (2016) מקור (2017) מדיה וקבצים בנושא דן בראון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דן בראון דן בראון, ברשת החברתית פייסבוק דן בראון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דן בראון, ברשת החברתית Goodreads דן בראון (1964-), דף שער בספרייה הלאומית דן בראון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלי אשד, הצופן של דן בראון, באתר "המולטי יקום של אלי אשד", 31 בדצמבר 2004 הספרים של דן בראון, באתר "סימניה" הוותיקן מחרים את צופן דה וינצ'י מוניקה הס ודיוויד מונטגומרי, השיטפון בדרך, באתר nrg‏, 14 בספטמבר 2009 רונן דורפן, גולדן בראון, באתר ישראל היום, 8 במרץ 2018 ראו ערך מיוחד וארוך בוויקיפדיה האנגלית. Author Dan Brown donates to digitize ancient texts, באתר יוטיוב, 17 ביוני 2016 דן בראון חזר לאהבתו הישנה. את המשך העלילה הוא לא צפה, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2020