laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מד כושר לנבחרות כדורגל

מד-כושר לנבחרות כדורגל הוא שיטת דירוג לנבחרות כדורגל לאומיות (גברים). השיטה מבוססת על מד הכושר הנהוג בשחמט אך לוקחת בחשבון משתנים נוספים הייחודיים לכדורגל. אין לבלבל את מד-הכושר עם הדירוג העולמי של פיפ"א המוכר יותר. מד-הכושר לוקח בחשבון את כל תוצאות משחקי הנבחרות הבוגרות שניתן היה למצוא. דירוג זה מתיימר להציג את כוחה האמיתי של נבחרת ביחס לנבחרות אחרות, לאחר "מדגם" של 30 משחקים. דירוג עבור נבחרות ששיחקו פחות מ-30 משחקים נחשב כלא מדויק. השיטה שפותחה על ידי המתמטיקאי ההונגרי-אמריקאי דוקטור ארפאד אלו אומצה על ידי פיד"ה, ארגון השחמט העולמי, לדירוג שחקני שחמט. בשנת 1997 התאים בוב רוניאן את השיטה לכדורגל בינלאומי. הוא גם היה הראשון שתחזק את אתר מד הכושר העולמי לכדורגל, המתוחזק היום על ידי קיריל בוליגין. שיטת מד-הכושר הותאמה לכדורגל על ידי הוספת שקלול לפי סוג המשחק (ידידות, מוקדמות אליפות יבשתית או גביע העולם, גמר אליפות יבשתית או גביע העולם) וכן התאמות לייצוג יתרון ביתיות ולהפרש שערים בתוצאת המשחק. המרכיבים הנלקחים בחשבון בחישוב הציון של נבחרת לאחר משחק הם: דירוג הנבחרת לפני המשחק חשיבות המסגרת בה נערך המשחק הפרש השערים במשחק תוצאת המשחק התוצאה הצפויה במשחק נוסחת חישוב הציון של נבחרת לאחר משחק היא: R n = R o + K G ( W − W e ) {\displaystyle R_{n}=R_{o}+KG(W-W_{e})} כאשר R n {\displaystyle R_{n}} = ציון הנבחרת לאחר המשחק R o {\displaystyle R_{o}} = ציון הנבחרת לפני המשחק K {\displaystyle K} = מקדם חשיבות המשחק G {\displaystyle G} = מקדם הפרש השערים W {\displaystyle W} = תוצאת המשחק W e {\displaystyle W_{e}} = התוצאה הצפויה של המשחק כאשר המשחק מסתיים בתיקו או בהפרש של שער G = 1 {\displaystyle G=1} כאשר המשחק מסתיים בהפרש שני שערים G = 3 2 {\displaystyle G={\frac {3}{2}}} כאשר המשחק מסתיים בהפרש של שלושה שערים ומעלה N הוא הפרש השערים G = 11 + N 8 {\displaystyle G={\frac {11+N}{8}}} W שווה 1 לניצחון, 0.5 לתיקו או 0 להפסד We היא התוצאה הצפויה למשחק (הסתברות לניצחון כאשר 0.5 מייצג תיקו) מהנוסחא הבאה: W e = 1 10 − d r / 400 + 1 {\displaystyle W_{e}={\frac {1}{10^{-dr/400}+1}}} dr הוא ההפרש בדירוג בין שתי הקבוצות + 100 נקודות לקבוצה המארחת. הפרש של 0 (קבוצות שוות בכוחן במגרש נייטרלי) יתן תוצאה צפויה של 0.5 הפרש של 100 (קבוצות שוות בכוחן עם יתרון ביתיות לאחת מהן) יתן תוצאה צפויה של 0.64 לבעלת הדירוג הגבוה ו- 0.36 לבעלת הדירוג הנמוך הפרש של 800 יתן תוצאה צפויה של 0.99 לבעלת הדירוג הגבוה ו- 0.01 לבעלת הדירוג הנמוך אתר האינטרנט הרשמי של מד כושר לנבחרות כדורגל https://web.archive.org/web/20110723114655/http://www.eloratings.net/world.html http://www.eloratings.net/system.html
אורפאוס

אוֹרפֶאוּס (ביוונית עתיקה: Ὀρφεύς) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, אל למחצה, בנם של אויגרוס מלך תרקיה (לפי גרסה אחרת, של אפולו) ושל המוזה קאליופה, ראש למשוררים ולמוזיקאים. אורפאוס קיבל במתנה מאפולו כלי נגינה - "לירה". בנגינתו היפה על הלירה הוא הצליח להפנט את כל שומעיו. האגדה מספרת שגם עצים ואבנים הקשיבו לזמרתו, ושלשמעה סטו נהרות ממסלולם וחיות היער נאלמו דום. הארגונאוטים (חבורת הגיבורים שהשתתפו במסע החיפוש של יאסון אחר גיזת הזהב בספינה ארגו) צירפו אותו אליהם במסעם כדי שישקיט בשירתו את גלי הים ויחזק את רוחם של הספנים. בשובו נשא אורפאוס לאישה את הנימפה אאורידיקה, אותה אהב אהבה עזה. כשאאורידיקה נסה מפני סאטיר זר שרדף אחריה בשדה, היא דרכה מבלי משים על נחש ארסי שהכישהּ, ומתה. אורפאוס, בעודו ממתין לה ביום חתונתו, קיבל את ההודעה המרה על מותה מפי שליח. הוא סירב להתנחם וחדל לשיר. בהחליטו לחפשה הוא החל לנגן והאדמה שהייתה שבויה בקסם נגינתו פתחה פתח שדרכו הגיע לשאול, ושם פגש את כארון, הספן המעביר את המתים מעולם החיים לעולם המתים. הוא ריכך את לבו בשירתו הענוגה, וכארון הניח לו לעבור את סטיקס. הוא הרדים בנגינתו את קרברוס, הכלב התלת-ראשי השומר על הכניסה לשאול. רוחות הרפאים בשאול הוקסמו אף הן משירתו, ושליטי השאול, האדס ופרספונה, העניקו לו חסד חד-פעמי - הוא יוכל להחזיר את רעייתו אל ארץ החיים בתנאי שילך לפניה ולא יסב את ראשו אליה, עד צאתם כליל מהשאול. כאשר אורפאוס עלה ויצא מן המחילה החוצה, פנה לאחור כדי לראות את אאורידיקה, שהייתה עדיין בפנים. הוא ראה את דמותה מתקרבת ופשט את זרועותיו כדי לחבק אותה. בו ברגע נעלמה וכל ששמע היה לחישה 'היה שלום!'. סופו של אורפאוס היה שהמיינאדות, הסוגדות לדיוניסוס רצחו אותו. על פי המסופר היה אורפאוס מייסד האורפיזם - כת דתית מסתורית שחבריה כונו "האורפים". סיפורו של אורפאוס שימש כבסיס לאופרות רבות, שהידועות שבהן הן "אורפאו ואֶוּרידיקה" מאת כריסטוף ויליבלד גלוק, "אורפאו" מאת קלאודיו מונטוורדי, "אורפאוס" (1726) של טלמן, "אורפאוס בשאול" מאת ז'אק אופנבך ו"אֶוּרידיקה" מאת יאקופו פרי. הסרט הברזילאי אורפאו נגרו משנת 1959 המבוסס על מחזה של ויניסיוס דה מוראיס הוא עיבוד מודרני לסיפור אורפיאוס ואאורידיקה המתרחש בריו דה ז'ניירו בתקופת הקרנבל. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960. דמותו של אורפאוס מוזכרת גם בסרט האוסקר של קבוצת גלגלצ שיצא לאור בשנת 2022 בהקשר של אדם שנכנע ליצריו. הזמר אלי לוזון חיבר שיר המבוסס על דמותו של אורפאוס בשם "נגן אורפאוס". גוסטאב שוואב, אלים וגיבורים, (מגרמנית: חנה לבנת), אור יהודה: דביר,2007. עמ' 56–58. הסבר באנגלית על אורפאוס הסיפור בגרסת פלאש איש הכמעט: אורפאוס ואורידיקה (תוכניתם של עופר חזות ורועי אוניקובסקי), גלי צה"ל, 20 ביוני 2012 יעל רנן, אורפאוס ואורידיקה, מתוך: ספרות המערב - קובץ מסות. אורפאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורפאוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת זיקה

קבוצת זיקה (מאנגלית: Affinity group) או קבוצת אחווה היא קבוצה קטנה של פעילים פוליטיים (בדרך כלל בין 5 ל-20 פעילים), לרוב בעלי עמדות רדיקליות אשר פועלים יחדיו בפעולה ישירה ובהפגנות. זו קבוצה לא היררכית, המורכבת בדרך כלל על ידי חברים הנותנים אמון אחד בשני ובאנשים בעלי דעות דומות. חלק מהפעולות כרוכות לעיתים בוונדליזם אידאולוגי ובהפרות חוק (כגון חסימת כבישים, חבלה בכלי עבודה, פריצה למעבדות ניסויים בבעלי חיים, חיתוך סמלי של גדר ההפרדה וכדומה). ההתארגנות נחוצה כיוון שפעולות רבות דורשות מספר אנשים הפועלים באזורים או בתחומים שונים. התארגנות בקבוצת זיקה משמשת גם לשימור מידע בתוך הקבוצה ולמניעת הדלפה לסוכנים ממשלתיים, המגלים עניין בפעילות הכרוכה בחתרנות מדינית והפרת הסדר הציבורי. לעיתים הפגנה גדולה (כגון המחאה נגד ה-G8) מורכבת מקבוצות זיקה, וכך בתוך ההפגנה הגדולה חברי קבוצת הזיקה דואגים אחד לשני, ויודעים האם מישהו נפגע או נעצר. בנוסף, בקבוצות זיקה רבות בהפגנות גדולות, המטרה של המפגינים היא משותפת. כך למשל אוכל במקום פצצות (פעילים המחלקים מזון למפגינים), אקטיבסטילס (פעילים המתעדים את ההפגנה), וחובשי רחוב (פעילים המעניקים טיפול ראשוני לנפגעים), יהיו למעשה קבוצת זיקה בתוך ההפגנה. באופן דומה גם צבא הליצנים, מעודדות רדיקליות וקצב ההתנגדות הן קבוצות זיקה. ישנו תיעוד של שימוש בקבוצות זיקה עוד במאה ה-19 בספרד, על ידי אנרכיסטים ספרדיים. קבוצות זיקה נעשו פופולריות שוב בשנות ה-70 בתנועה נגד נשק גרעיני בארצות הברית. בימינו, השימוש בשיטה זו נפוץ במאבקים רבים נגד הגלובליזציה, נגד מלחמות, למען זכויות בעלי חיים ועוד. אוסף של קבוצות זיקה הפועלות יחדיו נקרא לעיתים אשכול. גוש שחור החזית לשחרור כדור הארץ ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניס כריסטופר

דניס כריסטופר (באנגלית: Dennis Christopher; נולד ב-2 בדצמבר 1955) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "תרגילים בהתבגרות", "Fade to Black" ו"ג'אנגו ללא מעצורים". נולד בשם כריסטופר קראלי בפילדלפיה. שיחק לראשונה בתפקיד קטן בסרטו של רוברט אלטמן "חתונה" כריסטופר פרץ לתודעה בשנת 1979 בזכות תפקיד ראשי בדרמת ההתבגרות בבימויו של פיטר ייטס "תרגילים בהתבגרות", על הופעתו בסרט בתור רוכב האופניים הצעיר דייב סטולר זכה בפרס באפט"א לפריצת השנה והועמד לאותה הקטגוריה גם בטקס גלובוס הזהב. כריסטופר זכה לביקורות טובות גם בשנת 1980 על תפקידו בקומדיית האימה "Fade to Black" בתור הצעיר אריק בינפורד, הופעה עלייה היה מועמד לפרס סאטורן. ב-1981 השתתף בדרמת הספורט הביוגרפית "מרכבות האש" בתפקיד האצן האמריקאי האגדי צ'ארלי פדוק. ב-1990 שיחק במיני סדרת האימה המוערכת המבוססת על רומן האימה הפופולרי "זה" בתפקיד ההיפוכונדר האסתמטי אדי קספברק . בשנת 1993 השתתף בסרטו האמריקאי הראשון של הבמאי הישראלי אבי נשר "דולפגנגר". לאורך שנות ה-90 וה-2000 התפרסם כריסטופר בעיקר בזכות הופעותיו בטלוויזיה בסדרות "פרופילר" בתפקיד הרוצח הסדרתי המסתורי "ג'ק כל העסקאות", "החדר האבוד" בתור ד"ר מרטין רובר מומחה לזיהוי פלילי ,"דדווד", ו"אנג'ל" בתפקיד השד הזקן סיירוס וייל. ב-2012 הופיע כריסטופר במערבון הספגטי של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" בתפקיד לאוניד מוגוי עורך דינו של קלווין קנדי (לאונרדו דיקפריו). חתונה (1978) תרגילים בהתבגרות (1979) מרכבות האש (1981) דולפגנגר (1993) מלכת המגרש (2010) ג'אנגו ללא מעצורים (2012) זה - (1990) הבלדה על לוסי וויפל (2001) - סרט טלוויזיה Deadly Invasion: The Killer Bee Nightmare‏(1995) - סרט טלוויזיה של פוקס פרופילר - (1996–1999) אנג'ל - (2004) החדר האבוד - (2006) דדווד - (2006) מדיה וקבצים בנושא דניס כריסטופר בוויקישיתוף דניס כריסטופר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניס כריסטופר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניס כריסטופר, באתר AllMovie (באנגלית) דניס כריסטופר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אפיקים (תוכנית לימודים)

תוכנית אפיקים היא תוכנית להעצמה דתית וערכית, ברוח הציונות הדתית, של בתי ספר בחינוך הממלכתי-דתי. התוכנית מתמקדת בתלמידי כיתות ט' ו-י'. בשנה הראשונה לפעולתה השתתפו בה שמונה בתי ספר, בשנה השנייה צורפו שישה נוספים, ובשנת הלימודים תשע"ח היא מופעלת בארבעים ושלושה בתי ספר, רובם תיכונים מקיפים דתיים בפריפריה. מפעילים את התוכנית האגף לחינוך ממלכתי-דתי במשרד החינוך, וקרן חרו"ת (חברה רווחה ותרבות) מייסודו של הרב ד"ר דניאל טרופר. המנכ"ל הוא הרב יהודה פולישוק מנהלת התוכנית היא רוחמה ווגל (בעבר הקימה ונהלה את התוכנית יונית יעקובוביץ). מטרת התוכנית לחזק את בתי הספר מבחינה דתית, ולהעצים את התהליך החינוכי, באמצעות הסתכלות חינוכית כוללת ופיתוח תלמיד בעל עמוד שידרה דתי ערכי ולימודי. היא מחזקת את העשייה החינוכית הלא פורמלית, בכיתה כקבוצה ולכל תלמיד כפרט. באמצעות העצמת האווירה הערכית בבית הספר, שואפת התוכנית לשפר גם את ההישגים בלימודים. היא מעודדת את התלמידים להציב יעדים שאפתניים ולפעול להשגת חלומותיהם. תהליך השינוי מושג בעבודה מול כלל מרכיבי בית הספר - המנהל, צוות המורים, והתלמידים. מורה אחד בכל בית ספר ממונה לרכז התוכנית. הרכז והמנהל משתתפים בימי לימודים מטעם התוכנית - 12 מפגשים בשנה הראשונה, ושישה מפגשים בשנה החל מן השנייה השנייה. המפגשים נועדו להענקת כלים להובלת השינוי, והם מספקים חוויה רוחנית, ויוצרים שותפות עם מנהלים אחרים כקבוצת תמיכה והזדהות. מנחה מטעם אפיקים מלווה את המנהל והרכז ומסייע להם לבנות תוכנית ייחודית לבית הספר, לפיתוח הצוות החינוכי ודרכי הפעולה מול התלמידים. דגש מיוחד ניתן להעצמת צוות בית הספר, ולהכשרתו להובלת תהליך חינוכי של קידום ערכי ודתי לתלמידים, ולבנית "גאוות יחידה" למוסד. הכשרת המורים נעשית באמצעות השתלמויות, פעילויות ומפגשים. הלימוד הוא עיוני וחווייתי, ומטרתו רענון אישי, החזרת האמון בכוחם וביכולתם של המורים, והעמקת מחויבותם האישית לבית הספר ולתלמידים גם בתחום הדתי. בכיתות ט' ו-י' בבתי הספר פועלים מדריכי אפיקים, רובם סטודנטים, המציגים לתלמידים מודל להזדהות ויוצרים איתם קשרים אישיים. המדריך מקדיש לכיתה מספר שעות בשבוע. שעה אחת היא שיעור לכל הכיתה בנושא העצמת הזהות הדתית, הערכית, היהודית והישראלית, תוך שימוש בחוברת הדרכה ובה מערכי שיעור, ושאר השעות מוקדשות לשיחות אישיות עם התלמידים. בנוסף, המדריכים שותפים בפעילויות בית הספר, ובהן שבתות סמינריון, ערב שירי לוחמים, ערבי כיתה, וטקסים. הם מקבלים הדרכה צמודה ממלווי אפיקים, ומשתתפים בימי הכשרה שנועדו לתת להם כלים לשיחות אישיות, לעמידה מול כיתה ולהבין את האתגר הנדרש בבניית זהות. גולת הכותרת של התוכנית הן חבורות לימוד תלמידים ותלמידות שמגיעים בשעות הערב ללימוד ל"שמה" - עבודה על המידות, לימוד תורה, פרשת שבוע ועוד, הכח של הקבוצה, התמיכה והמדריך מסייעים לתלמידים להתחבר לעולם הדתי ממקום בריא ונורמלי- כיום פועלות יותר מ70 קבוצות ברחבי הארץ. דף הבית של תוכנית אפיקים סקירה על פעולות קרן חרו"ת(הקישור אינו פעיל). על תוכנית אפיקים בעמודים 12 עד 19
ארווי

ארווי (בספרדית: Erreway, היו ידועים בארץ גם בשם "המורדים") היא להקת פופ ארגנטינאית. הלהקה הייתה חלק מהתוכנית המורדים. בעקבות התוכנית יצאו ללהקה שני דיסקים Senales ו-Tiempo. חברי הלהקה עד השנה 2006 היו: בנחמין רוחאס, קמילה בורדונבה, לואיסנה לופילטו ופליפה קולומבו. הלהקה הופיעה פעמיים בתיאטרון הגראן רקס בארגנטינה. ביולי 2004 בעקבות בתוכנית יצא לבתי הקולנוע הסרט המורדים: המסע אל החלום (בספרדית erreway: 4 caminos), ובעקבות הסרט יצא ללהקה דיסק בשם "Memoria". בשנת 2005 הודיעה לואיסנה לופילטו על פרישתה מהלהקה. בשנת 2021 על פי הודעה שפורסמה בעמוד הפייסבוק של קמילה בורדונבה שלאחר 17 שנים של קריירת סולו התאחדו חברי הלהקה והוציאו את האלבום הרביעי בשם "Vuelvo". בשנת 2002 הופיעו בתיאטרון הגראן רקס, ובשנת 2003 הופיעו שוב בתיאטרון הגראן רקס. בשנת 2003 הגיעו המורדים לביקור[דרוש מקור], והעלו 21 הופעות. בשנת 2004 הגיעו המורדים שוב ארצה. הלהקה התפרקה בשנת 2004 אבל הסדרה המשיכה להציג את עצמה בעוד כמה ארצות. אחת מהן – ספרד. מעריציה של הסדרה המורדים בספרד כבר ידעו על הפירוק אך לא וויתרו, וב־2005 הם הצליחו להביא אליהם שניים מחברי הלהקה קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו, אשר עזבו את ספרד לאחר ביקור ארוך עם הבטחה – שארווי תחזור להופעות. והם קיימו, ובספטמבר 2006 הגיעו בנחמין רוחאס, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו לספרד וכמו כן עוררו גם שם היסטרית מעריצים רבה. ארבעת חברי ארווי בנחמין רוחאס, לואיסנה לופילטו, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו השתתפו בשנת 2004 לפרסומת במקדונלס בישראל. בפרסומת חברי הלהקה מדברים כמה מילים בעברית. הפרסומת הראשונה מבוססת על ארבעת חברי הסדרה שבאו לאכול ארוחה זוגית במקדונלד'ס אך הכל משתבש שקמילה מזמינה כמו לואיסנה, ולואיסנה בתגובה אומרת שהיא הולכת לאכול במקדונלד'ס ישראל. הפרסומת השנייה מבוססת על הגרלת המכוניות (הצבעים: אדום ירוק וצהוב) של מקדונלד'ס. פרסומות אלו שודרו בשנת 2004. בשנת 2004–2005 לואיסנה לופילטו ופליפה קולומבו הצטלמו למספר פרסומות של מותג השמפו "כיף" אשר שודרו בישראל. מדיה וקבצים בנושא ארווי בוויקישיתוף ארווי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארווי, באתר AllMusic (באנגלית) ארווי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארווי, באתר Discogs (באנגלית) ארווי, באתר Songkick (באנגלית)
דגל ניו מקסיקו

דגל ניו מקסיקו כולל בתוכו סמל שמש אדומה מסמלי האינדיאנים של זיה על פני רקע צהוב. הצבעים הם צבעי איזבלה הראשונה מלכת ספרד אשר בשמה כבשו הקונקיסטאדורים את האזור. במשך 14 השנים הראשונות של המדינה לא היה למדינה דגל. בעת תערוכת פנמה קליפורניה של 1915 באולם הראשי הוצגו כל דגלי המדינות. בהיעדר דגל לניו מקסיקו הוצג דגל לא רשמי הכולל רקע כחול ודגל ארצות הברית בפינה השמאלית העליונה, וכן כיתוב "ניו מקסיקו" ו-"47" (בשל היותה של המדינה - המדינה ה-47), באותיות כסופות, וסמל המדינה בפינה השמאלית התחתונה. בשנת 1920 לחצו בנות המהפכה האמריקנית לבחירת דגל למדינה, ובתחרות שנערכה נבחרה הצעתו של ד"ר הארי מרה מסנטה פה. ד"ר מרה היה ארכאולוג שחקר את האינדיאנים מפואבלו זיה ואת סמליהם שמצא על גבי כלי חרס. הסמל מורכב מארבעה קווים הפונים לארבעה כיוונים. המספר ארבע היה קדוש לזיה, וכולל מעגל המחבר את ארבעת האלמנטים וארבע רוחות השמים. בשנים האחרונות ביקשו האינדיאנים של הזיה להסיר את סמלם המקודש מהסמל, אולם בקשותיהם לא נענו.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא דגל ניו מקסיקו בוויקישיתוף דגל ניו מקסיקו, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ניו מקסיקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
TUIfly נורדיק

TUIfly נורדיק (באנגלית: TUIfly Nordic) היא חברה לטיסות שכר המבוססת בסטוקהולם, שוודיה. החברה מפעילה טיסות שכר משדות תעופה בדנמרק, פינלנד, נורווגיה ושוודיה, ליעדי פנאי ונופש באגן הים התיכון, והאיים הקנריים. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא TUIfly נורדיק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TUIfly נורדיק מדיה וקבצים בנושא ‏TUIfly נורדיק באתר Airliners.net פרטי צי המטוסים של TUIfly נורדיק, באתר planespotters.nett (באנגלית)
אזור התעשייה קסונג

אזור התעשייה קסונג (Kaesong;‏ 개성 공업 지구) הוא אזור תעשייה במעמד מנהלי מיוחד בעיר קסונג שבקוריאה הצפונית. הוא הוקם בשנת 2002 באזור פיתוח כלכלי המשותף לה ולקוריאה הדרומית ומועסקים בו פועלים מהצפון. הפארק החל להיבנות על ידי קוריאה הצפונית תוך שיתוף פעולה של הדרום בשנת 2002, ובנייתו הושלמה ביוני 2004 אז החלה הפעלתו על ידי יצרנית הרכב יונדאי. הוא נמצא בשטח הצפון במרחק 10 קילומטר מהאזור המפורז הקוריאני, והוא מרוחק שעת נסיעה מסיאול בירת הדרום. הוא חובר גם לרשת הרכבות של קוריאה הדרומית ומתוכננת הארכת המסילה לפיונגיאנג המרוחקת ממנה בכ-160 ק"מ. האזור, המשתרע על פני 66 קמ"ר, מנוהל על ידי ועדה של משקיעים מקוריאה הדרומית. באזור פועלים למעלה מ-100 חברות מן הדרום המעסיקים למעלה מ-50,000 פועלים מהצפון, ואשר נהנים מכוח עבודה זול יחסית המאפשר להם להתחרות בייצור של סין. בחודש מאי 2010, בעקבות טביעתה של אוניית המלחמה הקוריאנית והטלת האשמה על קוריאה הצפונית, סגרה בתגובה פינוגיאנג את משרדי הפארק. באפריל 2013, בעקבות משבר היחסים בין שתי המדינות, חסמה קוריאה הצפונית את הגישה לפארק לאנשי צוות מהדרום. ב-16 בספטמבר, חמישה חודשים לאחר הסגירה נפתח הפארק מחדש. 123 החברות שפעלו בפארק העריכו את ההפסד המצטבר שלהן כתוצאה מהסגירה בסכום כולל של 944 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא אזור התעשייה קסונג בוויקישיתוף הקוריאות בשיתוף פעולה חסר תקדים: פארק תעשייה על 27 מיליון מ"ר, באתר גלובס, 14 בינואר 2001 North and South Korea reopen Kaesong Industrial Complex, CNN, 16 September 2013 South Koreans head back north to reopened Kaesong complex, The Guardian, 16 September 2013
רוברטו קוואלי

רוברטו קוואלי (באיטלקית: Roberto Cavalli;‏ 15 בנובמבר 1940 – 12 באפריל 2024) היה מעצב אופנה איטלקי. קוואלי נולד בפירנצה, במחוז טוסקנה שבאיטליה. סבו, ג'זפה רוסי, היה חבר פעיל בתנועת מאקיאיולי, אשר יצירותיה מוצגות בגלריית אופיצי. קוואלי החל ללמוד במכון לאומנויות המקומי, וכסטודנט יצר הדפסים של פרחים, אשר משכו את תשומת לבם של מפעלי הלבשה תחתונה איטלקיים. בשנות השבעים המציא פטנט מהפכני להדפסה על עור. הוא השתמש בטכניקות האלו בפריז, והחל לקבל עמלות מבתי אופנה ידועים, בהם הרמס ופייר קרדן. בגיל 30 השיק את הקולקציה הראשונה שנשאה את שמו. הוא הציג את הקולקציה בפריז ובארמון פאלאצו פיטי שבפירנצה. בשנת 1972 פתח חנות קטנה בסן טרופה, בה מכר פריטים שעיצב. הוא התפרסם כשבריז'יט בארדו לבשה בגד שהוא עיצב. בשנות השמונים החל המותג קוואלי להיות מזוהה עם סלבריטאים, ובהן היתר עיצב בגדים למייקל ג'קסון, ג'ניפר לופז, בריטני ספירס, ויקטוריה בקהאם, סינדי קרופורד ולני קרביץ. בשנות התשעים פתח קאוולי חנויות נוספות ברחבי אירופה. כיום עיצוביו נמכרים ביותר מ-50 מדינות. בנוסף לקו אופנה של בגדי נשים וגברים, המותג מייצר גם אביזרי אופנה, בהם בשמים, משקפי שמש, נעליים, שעונים והלבשה תחתונה. ב-2002 פתח קאוולי את בית הקפה הראשון שלו, שהיה מעוצב בהדפס של חיות המזוהה עמו. ב-2007 לקח חלק מהפקת הסרט "שטח בתולין". ב-2014 פתח קאוולי קו ייצור לוודקה פרימיום הנושא את שמו. מספר בגדים בעיצובו של קוואלי הופיעו בסדרת הטלוויזיה המצליחה סקס והעיר הגדולה. הסדרה עזרה למצב אותו כמעצב של אופנה נהנתנית שחוגגת את החיים הטובים. הסגנון שלו היה מנוגד למינימליזם של שנות ה-90, והוגדר אקזוטי וצעקני, סקסי ורוקנרולי. הבגדים בעיצובו היו עמוסים בהדפסים והא היה ידוע בטיפול מיוחד לבדים שלו שכלל מניפולציות עיצוביות כגון קילוף, גילוח, צביעה והדבקה של חומרים כמו עלי זהב לבגדים, ליצירת מראה רנסאנסי. קוואלי נישא ב-1964 לסילוואנלה ג'יאנוני ונולדו להם שני ילדים. הם התגרשו ב-1974. בשנת 1980 נישא קוואלי בשנית לאווה דירינגר, מיס אוסטריה וסגנית ראשונה בתחרות מיס תבל 1977, אותה הכיר בעת שהיה שופט בתחרות. לקוואלי חמישה ילדים, שניים מנישואיו הראשונים ושלושה מנישואיו השניים עם דירינגר; השניים התגרשו בשנת 2010. ב-2023 הכריז על הולדת ילדו השישי, בן, עם בת זוגו, הדוגמנית והשחקנית השוודית סנדרה נילסון. קוואלי נפטר ב-12 באפריל 2024, לאחר שחלה במחלה קשה. אתר האינטרנט הרשמי של רוברטו קוואלי רוברטו קוואלי, באתר Fashion Model Directory רוברטו קוואלי על ישראל: "ארץ פשוטה של אנשים פשוטים", באתר FF של מאקו, 22 בנובמבר 2011 לירוי שופן‏, שבוע האופנה בתל אביב: מה צריך לדעת על רוברטו קוואלי?, באתר וואלה, 16 בנובמבר 2011 נאוה סילוורה‏, רוברטו קוואלי בתל אביב: "שמלה יכולה לשנות חיים", באתר וואלה, 22 בנובמבר 2011 אפרת בראשי‏, רוברטו קוואלי: אריחים וחיפויים לבית בארץ, באתר וואלה, 24 באפריל 2012 אופיר חובב, מעצב האופנה האיטלקי רוברטו קוואלי מת בגיל 83, באתר הארץ, 12 באפריל 2024 רוברטו קוואלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברטו קוואלי, באתר Discogs (באנגלית) אופיר חובב, מעצב האופנה האיטלקי רוברטו קוואלי מת בגיל 83, באתר הארץ, 12 באפריל 2024 אופיר חובב, מעצב האופנה האיטלקי רוברטו קוואלי מת בגיל 83, באתר הארץ, 12 באפריל 2024 Donnell, Chloe Mac (2024-04-13). "Roberto Cavalli, flamboyant Italian fashion designer, dies aged 83". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-13. מעצב האופנה רוברטו קוואלי מת בגיל 83, באתר כלכליסט, 12 באפריל 2024 מעצב העל רוברטו קוואלי הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 12 באפריל 2024.
Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad

Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad הוא משחק וידאו מסוג יריות בגוף ראשון שמתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה, המשחק פותח על ידי Tripwire Interactive, הוצא לאור על ידי Tripwire Interactive ו-1C Company והופץ על ידי Valve לסטים. המשחק יצא לפלטפורמת ה-Microsoft Windows בלבד. המשחק Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad הוא מסוג יריות ריאליסטי מגוף ראשון. הרובים מתנהגים בצורה ריאליסטית, עם יציאת כדורים ורתע של הרובה נלקחו בחשבון. המשחק גם משלב את האלמנט של ה-HUD המסורתי כמו שבקטע של הטענת הרובה, השחקנים צריכים ללחוץ עוד פעם על מקש הטעינה לאחר שהחליפו מחסנים, כדי לדרוך את הנשק. אחד האלמנטים הם שלא רואים כמה כדורים יש במחסנית הרובה, כך שהשחקן צריך לוודא עם המחסנית שלו כמעט ריקה או מלאה. מערכת חדשה של המשחק היא לשחקן יש אפשרות להסתתר בצורה מציאותית מאחורה קירות, מכוניות וכו', ותוך כדי הסתתרות לירות מעל הקיר כדי לוודא שאין מול הקיר אף אחד. כאשר השחקן מקבל פציעות בקרב, הבריאות לא מתחדשת, אלא נשארת כפי שהיא, ובמקרה של פציעה קטלנית מכדור, השחקן כבר מת מאובדן דם. במשחק Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad גם יש אפשרות לעלות על טנקים (בדיוק כמו במשחק הקודם Red Orchestra: Ostfront 41-45), ועוד כלי רכב שנוספו לאחר יציאת המשחק, לשחקן יש אפשרות לשבת בכל מקום פנוי בטנק (נהג, תותחן או מקלען). בגלל העבודה הרבה שנדרשה למפתחים בשביל לשחזר את מראה הטנקים בדיוק כמו שהיו פעם במאה אחוזים, לקח למפתחים שלושה חודשים לעצב כל טנק. לגרמנים יש את הטנק Panzer IV, ולרוסים את הטנק T-34. עוד טנקים ונגמ"שים נוספים נוספו למשחק זמן קצר לאחר יציאתו. בחודש יוני של שנת 2011, החברה Tripwire Interactive הודיעה שלמשחק תהיה הגנה ממש גבוהה נגד האקים וצ'יטים למיניהם, למשחק יש הגנת Valve Anti-Cheat והגנת Punkbuster שקשורים בשם PBBans. המפתחים אישרו כי תהיה חבילת הרחבה למשחק בשם Rising Storm, שתצא במהלך 2013. המשחק יתרחש במערכה באוקיינוס השקט כאשר יהיה ניתן לשלוט על היפנים או על האמריקאים. החבילה תכיל 4 מפות חדשות בהם איוו ג'ימה, אי אשר בו התרחש קרב איוו ג'ימה. כמו במשחק המקורי גם בחבילה יהיו מספר של תפקידים בהם השחקן יכול לשלוט. לכל תפקיד יש נשק שונה. במפות יהיו ליפנים בונקרים. כדי שהאמריקאים יוכלו לנקותם יהיה להם להביור. מלבד זאת ליפנים יש מוקשים וחרבות שבעזרתם היפנים יוכלו לשים מוקשים ולהסתער עם חרב חזקה מאוד. Call of Duty Battlefield 1942 אתר האינטרנט הרשמי של Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
דוד ברודמן

הרב דוד ברודמן (תרצ"ו - כ"ה באייר ה'תש"ף ; 22 בפברואר 1936 – 19 במאי 2020) היה רבו של היישוב סביון. נולד בהולנד, בן לשמואל ופרל ברודמן. אביו וחלק ממשפחתו נספו בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה נשלח ללמוד בישיבת גייטסהד. בשנת תשי"ז (1957) נישא לחנה ורהפטיג, בת למשפחה יוצאת גרמניה. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של ישיבת פוניבז'. בשנת תשכ"ג (1963) התמנה כרב ודיין בהולנד והתגורר בה עם משפחתו כעשר שנים, שם הרבה לעסוק בתחום הגיור, בהפצת יהדות ובקירוב רחוקים. בשנת תשל"ב (1972) שב לישראל והתמנה לרב היישוב סביון, שם גם קבע את מקום מגוריו עד פטירתו. הקים את "המרכזיה הפדגוגית ללימודי יהדות" בניהול בנו שמואל אהרן, ואת "בית המדרש הגבוה לתורה ולהוראה - כולל סביון" בראשות הרב אפרים ליפסקי ובהנהלת בנו, אלעזר, המכשיר אברכים לרבנות ולהנהגה קהילתית. בשנת תשע"ו (2016) פרש מתפקידו כרב היישוב. הרב ברודמן היה גם חבר "ועדת הרבנות הראשית לדו-שיח עם הוותיקן". משה שמעון אופן, היה היה רב, באתר נקודה למחשבה - הגות ומחשבה יהודית מדיה וקבצים בנושא דוד ברודמן בוויקישיתוף אבל בסביון: רבו של היישוב הגאון רבי דוד ברודמן זצ"ל, באתר בחדרי חרדים הרבנים נפגשו עם האפיפיור: ישרנו ההדורים, באתר ynet, 12 במרץ 2009