laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחזיק מפתחות

מחזיק מפתחות הוא חפץ שנועד להתחבר למפתח יחיד או לאגד מספר מפתחות לקבלת "צרור מפתחות". חלק ממחזיקי המפתחות כוללים חלק המאפשר לחברם ללולאה, כדי לאפשר הצמדתם לחגורה, מכנסיים, תיק וכדומה, במטרה להקל על מציאת המפתח בשעה שזקוקים לו. קיימים סוגים רבים של מחזיקי מפתחות, ממגוון חומרים, ביניהם פלסטיק, מתכת ועוד. גם העיצובים של מחזיקי המפתחות מגוונים מאוד. בין השאר נמכרים מחזיקי מפתחות המעוצבים כמזכרות מאתרי תיירות. בשל המגוון הגדול יש האוספים מחזיקי מפתחות, כתחביב. מחזיק המפתחות משמש גם כמוצר לקידום מכירות, המחולק חינם, בזכות שמישותו הרבה ומחירו הנמוך. למחזיקי מפתחות רבים נלווית פונקציונליות נוספת, כגון פותחן בקבוקים, פנס, מצית, או קצה מעוצב כמטבע, המותאם לשליפת עגלות קניה הנפוצות ברשתות המזון. ניתן לחבר למחזיקי מפתחות גאדג'טים קטנים, כגון דיסק און קי. האוסף הכי גדול של מחזיקי מפתחות הוא 41,418 מחזיקי מפתחות שונים שאסף ברנט דיקסון מוולדוסטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית, השיא נרשם בספר השיאים של גינס. מדריך למחזיקי מפתחות ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת ההסדר ראשון לציון

ישיבת ההסדר ראשון לציון -"אורות הראיה" היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה שהוקמה בשנת ה'תשנ"ו (1996) בעיר ראשון לציון. בראש הישיבה עומד הרב שלמה לוי. בישיבה לומדים כ-50 תלמידים ואברכים. מקים הישיבה והעומד בראשה, הרב שלמה לוי, משמש גם כרב אזור בראשון לציון. בשנותיה הראשונות הישיבה שכנה במרכז רוטשילד בעיר, והתלמידים גרו בדירות שכורות. בהמשך עברה הישיבה למשכנה הנוכחי, בשכונת רמת אליהו במערב העיר, במבנה ששימש קודם לכן כבית ספר יסודי. הישיבה מחנכת את תלמידיה ופועלת לאורו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. מתוך זה מתקיימות בישיבה תוכניות ללימוד אמונה וחסידות וכן הוקם כולל אברכים ללימוד קבלה. הישיבה שמה דגש על לימוד גמרא בעיון ובבקיאות וכחלק מכך מתקיימים בישיבה שלושה סדרי גמרא, כאשר בסדר בוקר לומדים התלמידים גמרא בעיון ובסדר צהריים וערב מתמקדים בלימוד בקיאות במסכת הישיבתית. במהלך היום מתקיימים בנוסף שיעורי אמונה מרבני הישיבה וסדר הלכה ואמונה בחברותות. התלמידים וצוות הישיבה מקיימים פעילויות מגוונות המופנות אל הקהילה. סיסמתה של הישיבה היא "להאיר את העיר". בימי שישי פועלים חלק מהתלמידים מטעם ארגון מעייני הישועה . במסגרת פעילות זו הם מחלקים נרות שבת, עלונים ותשמישי קדושה במרכזי קניות. בחגי ישראל מקיימת הישיבה פעילויות בעיר, כגון חלוקת סופגניות בחנוכה וריקודי שמחה בפורים. בנוסף מופעלת מועדונית המספקת ארוחת צהריים חמה לילדי השכונה. כן פועלים בישיבה שני מכוני גיור מטעם בתי הדין לגיור. במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל נדבקו בנגיף עשרות תלמידים ואנשי צוות. בנוסף פועלת מדרשה תורנית לנשים בשם "שובי נפשי" בראשות הרבנית גילה לוי. במהלך השנים הוקם גם גרעין תורני "אור לציון" המאגד משפחות דתיות לפעילות בעיר. בין פעולותיו הבולטות של הגרעין ניתן למנות את חיזוק ושיפור בית ספר יסודי "מעלה שמעוני" והפיכתו לתתמ"ד, תחת דגלה של הישיבה ובנשיאותו של ראש הישיבה. הרב שלמה לוי - ראש הישיבה הרב אברהם סיידמן - ר"מ שיעור א' הרב אוריאל בוכריס - ר"מ שיעור ב' הרב יגאל אבוטבול – ר"מ שיעור ד' הרב יצחק זעפרני – ר"מ שיעור ה' הרב יהונתן לנגה - ראש כולל הלכה הרב הראל הורביץ - ר"מ סדר צהריים ומוציא ספרי הלכה בהוצאת הישיבה הרב גבי טבדי- ר"מ אמונה. בעבר נמנו עם צוות הישיבה הרב פנחס מונדשיין, שמסר שיעור כללי בגמרא ובאמונה, בשנים תשע"ו-תשע"ח והרב אלישע וישליצקי ששימש מלווה אמוני. עוד לימדו בה גם הרב חיים זק"ש (בנו של הרב אברהם זק"ש), הרב אהרון בק, הרב מרדכי מור ברגמן, הרב ישראל בן-שטרית, הרב בנימין דואני, הרב אליעזר פופר, הרב גלעד ספרוני, הרב יאיר וולף, הרב עידן יוסף והרב יהונתן סנדרס. הוצאת הספרים מטעם הישיבה מוציאה בין היתר ספרים של הרב משה צוריאל הרב שלמה לוי ועוד: לאורו מעגלי התבוננות מאת הרב שלמה לוי סדרת חוברות הלכה אקטואליות מאת הרב רן ישראלי סדרת חוברות הלכה אקטואליות מאת הרב הראל הורביץ נפלאים מעשיך מאת הרב משה צוריאל פניני הראי"ה מאת הרב משה צוריאל אוצרות הראי"ה מאת הרב משה צוריאל הוצאה חדשה של יין לבנון, פירוש על מסכת אבות מאת הרב נפתלי הרץ וייזל אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת ההסדר ראשון לציון כל הכתבות על ישיבת ראשון לציון, באתר ערוץ 7 נכון לאוקטובר 2016, כולל תלמידים בשירות צבאי פעיל
תבנית ביצים

תבנית ביצים היא אריזה עשויה קרטון, קלקר או פלסטיק עם שקערוריות, שנועדה להובלת ביצים ולאחסונן עד לצריכתן. לביצת המאכל מעטפת דקה ופריכה, המכילה חלבון וחלמון נוזליים, והיא שבירה. הובלת מספר רב של ביצים יחדיו ללא מתקן מיוחד ובלא סכנת שבר בביצים כמעט אינה אפשרית. כדי למזער נזק שבירה, יש להפריד, לדפן ולקבע את הביצים באופן יעיל, ולשם כך נועדה התבנית. תבנית הביצים שהחליפה את איסוף הביצים בסלסלות מתכת, הומצאה בשנת 1911 על ידי ג'וזף קויל, עורך עיתונים מבריטיש קולומביה שבקנדה, בעקבות סכסוך שהתעורר בין חוואי מקומי ובעל מלון, משום שחלק מהביצים שסופקו על ידי הראשון לאחרון הגיעו ליעדן כשהן שבורות. התבנית הנפוצה[דרוש מקור] היא תבנית רבועה בגודל של כ-30 על 30 סנטימטר, ואליה נאספות הביצים בלול. בתבנית זו יש 30 ביצים, המסודרות בחמש שורות של שש ביצים כל אחת. לאחר האיסוף, מועברות התבניות עם הביצים למשווקי הביצים, לשם מיון, הטבעת תאריך ומספר, ושיווקן לחנויות. תבניות מסוג זה ניתן לסדר זו מעל זו, כשחלקה התחתון של התבנית העליונה מכסה את הביצים שמתחתיה. ערימה של עשר תבניות כאלה, זו מעל זו, קרויה עמוד ביצים. לאחר מיון הביצים, הן נארזות שנית בתבנית הסטנדרטית או מועברות לתבניות קטנות יותר בנות 6, 10, 12, 18 או 30 ביצים בתבנית. תבניות אלו מיועדות לשיווק למעוניינים בכמות קטנה של ביצים (הצרכנים), ועשויות בדרך כלל עם מכסה. התבנית הרווחת עשויה קרטון. הקרטון סופח לחות, ובכך מקטין את היחלשות הקליפה שזו גורמת, כדי למזער חדירת חיידקים לתוך הביצים, ובפרט חיידקי סלמונלה. קיימות גם תבניות מפלסטיק, המתאימות לשטיפת הביצים לפני השימוש, אך ההמלצה היא לא לשטוף את הביצה, מחשש להכנסת חיידקים ממעטפת הביצה אל תוכה. בתבניות פלסטיק משתמשים בלולי רבייה, בהם נאספות הביצים המופרות, מחוטאות ומועברות למדגרה. ברוב דלתות המקררים מצוי מדף אחד או יותר, לצורך אחסון הביצים על משטח מפלסטיק דמוי תבנית ביצים, לצורך החזקת ביצים בקירור, המאריכה את חיי המדף של הביצים באופן משמעותי. בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20, לא היו בישראל תבניות ביצים, והביצים נאספו בתוך סלסלות מתכת המכילות 60 או 100 ביצים כל אחת. השימוש הראשון בתבניות ביצים בישראל נעשה בתבניות שיובאו לישראל מחוץ לארץ, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 הקימה חברת "תנובה" בנתניה את מפעל "מאי" לייצור תבניות ביצים [דרוש מקור]. הפטנט של קויל, באתר משרד הקניין הרוחני של קנדה ההיסטוריה של תבנית הביצים, מתוך המגזין Hiway16 איסוף ביצים בכפר מרדכי, סרטון באתר יוטיוב(הקישור אינו פעיל) חיים באר, חבלים, הוצאת עם עובד, 1998, עמ' 160 יעל גרוס, הולכים על ביצים, באתר nrg‏, 12 באוגוסט 2001 אתר המועצה לענף הלול
דניאל פרנק

דניאל "דן" פרנק (באנגלית: Daniel "Dan" Frank‏; 1882 - 20 במרץ 1965) היה אתלט אמריקאי יהודי ממוצא פולני, סגן אלוף אולימפי בקפיצה לרוחק. פרנק התאמן במערב ניו יורק. באליפות ניו יורק באתלטיקה שנערכה בשנת 1904 זכה פרנק במדליית זהב ובניצחון על מאיר פרינסטיין. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.89 מטר, אחרי פרינסטיין שקבע שיא אולימפי חדש של 7.34 מטר ולפני רוברט סטנגלנד (6.88 מטר) שניהם מארצות הברית. קפיצה לרוחק: 7.30 מטר (1904) דניאל פרנק, באתר olympedia.org דניאל פרנק, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) דניאל פרנק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טומאת נבלת עוף טהור

לנבלה של עוף טהור סטטוס מיוחד בדיני טומאה וטהרה, בשונה מטומאת נבלה של בהמה. נבלת עוף טהור היא עוף מאחד המינים הכשרים לאכילה (תרנגול למשל) שמת מבלי שנשחט כהלכה ובשל כך מוגדרת נבלה. בניגוד לנבלת בהמה המטמאת טומאת נבלה (בטומאת מגע או טומאת משא), נבלת עוף אינה מטמאת בטומאת נבלה, נבלת עוף שאינו כשר אינה מטמאת כלל, ונבלת עוף טהור מטמאת בטומאה בעלת מאפיינים ייחודיים. נבלה כזו מטמאת את מי שאוכל אותה (או כזית ממנה) "טומאת ערב" (למשך יום אחד בלבד, כאמור), אבל לא את מי שרק נוגע בה או מזיז אותה דין זה אינו קיים בשאר הדברים המטמאים, אם כי, בדרך כלל אדם שאוכל דבר גם נוגע בו, בידיו או בשפתיו ולשונו, וכך הוא נטמא במגע.. אף על פי שקרבנות העוף אינם נשחטים אלא נמלקים, קורבן עוף (תור או בן יונה) שנפסל מהקרבה, אף שאסור באכילה כדין נבלה, אינו נחשב כנבלה לעניין טומאה בבית הבליעה. דין זה הוא דווקא אם הקורבן נפסל במהלך תהליך ההקרבה, אך אם העוף היה פסול לקרבן מלכתחילה (לדוגמה, אם התגלה שהוא טרפה), נבלתו כן מטמאת בבית הבליעה. נבלת עוף טהור אינה צריכה שיפלו עליה מים כדי להכשירה לקבל טומאה, מכיוון שדין ההכשר נלמד מפסוק בתורה בו כתוב: וְכִי יֻתַּן מַיִם עַל זֶרַע וְנָפַל מִנִּבְלָתָם עָלָיו טָמֵא הוּא לָכֶם — ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ה הפסוק מדבר על זרעים, ובמסכת חולין מסבירה הגמרא שכל האוכלים שתכונתם דומה לזרעים צריכים הכשר. ייחודיותם של הזרעים בהלכות טומאה היא שהם לעולם לא מטמאים טומאה חמורה - שמטמאת אדם וכלים, ולכן רק כל דבר שלא מטמא טומאה חמורה - כדוגמת זרעים - צריך הכשר לטומאה. הגמרא במסכת חולין קובעת שהגדר הוא - כל דבר שאין סופו לטמא טומאה חמורה. בשל כך, פוסק רבי יוסי שנבלת עוף טהור אינה צריכה הכשר, מכיוון שסופה לטמא טומאה חמורה - אם יאכלו אותה. ספר ויקרא, פרק י"ז, פסוק ט"ו, ובפירוש רש"י שם. תאורטית, אם יכניסו לעומק פי האדם חתיכה של שרץ, ורק גרונו יגע בה ולא חלקים גלויים יותר בגופו - לא נטמא במגע. קיים דיון בתלמוד (מסכת נדה, דף מ"ב, עמוד ב') האם בחתיכה של נבלת בהמה ההכנסה לגרון מטמאת במשא. משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות פסולי המוקדשין, פרק ז' תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"א, עמוד א'. משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת אוכלים, פרק ג' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
טומאת שרץ

טומאת שרץ בהלכה היהודית היא טומאה החלה על פגרים של שמונה שרצים, שהם בעלי חיים ממשפחות הטורפים, המכרסמים והלטאות: ”הַחֹלֶד וְהָעַכְבָּר וְהַצָּב לְמִינֵהוּ; וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ וְהַלְּטָאָה וְהַחֹמֶט וְהַתִּנְשָׁמֶת” (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים כ"ט–ל'). השרצים מטמאים את הנוגע בנבלתם, טומאה הנמשכת יום אחד בלבד (טומאת ערב, כלומר אם אכן טבל - אבל ללא טבילה הטומאה נמשכת ללא הגבלת זמן), אך לא מטמאים את נושא הפגר כאשר אינו נוגע בו. כל אחד משמונה שרצים אלה לא מטמא בחייו אלא רק כשהוא מת ורק כשהוא לח (ולא יבש). כאשר כל גוף השרץ קיים אף אם הוא יבש הוא מטמא, שרץ מת ולח, או שלם אף שיבש, מטמא אדם, כלים, אוכלים, ומשקין הנוגעים בו, או בכלי חרס אף אם רק נכנסו לאוויר הכלי ללא מגע. נבלת שרץ מטמאת רק אם היא בשיעור מינימלי של נפח זרע העדשה, אשר קטן יותר משיעור כזית שנקבע לטומאת אדם מת או נבלת בעלי חיים. שיעור ה'עדשה' הוא השיעור הקטן ביותר שיש בדיני טומאה וטהרה. עם זאת, איבר שלם של שרץ - מטמא אף אם אין בו שיעור עדשה. דין נוסף המיוחד לטומאה זו הוא שהשרץ מטמא אף באונס (דהיינו גם כשהנוגע בנבלה לא התכוון ואף אם הוכרח נגד רצונו ליצור מגע עם השרץ, כגון אם נפל עליו שרץ מת). ערך מורחב – שמונה שרצים כאמור, רק אותם מיני שרצים שפירטה התורה מטמאים אך שאר בעלי החיים הקטנים, כגון צפרדע, נחש, זבוב וכדומה - אין נבלתם מטמאת כלל. גם דגים ושאר בעלי החיים הימיים אינם מטמאים בטומאת שרץ. שמונת שרצים אלו מנויים בתורה בשמותם, אך בזיהוי המינים השונים ישנם מחלוקות רבות. חמוס (חולד) עכבר קרפדה (צב) קיפוד (אנקה) כח לטאה חשופית (חומט) חפרפרת (תנשמת) לפי זיהוי זהר עמר. הַחֹלֶד - חמוס הָעַכְבָּר - עכבר הַצָּב - חרדון צב הָאֲנָקָה - קיפוד הָאֲנָקָה - קמטן החורש הַכֹּחַ - זיקית ים-תיכונית הַלְּטָאָה - לטאה הַחֹמֶט - חומט הַתִּנְשָׁמֶת - חולד משנה, מסכת כלים, פרק א', משנה א' משנה, מסכת טהרות, פרק ג', משנה ד' משנה, מסכת טהרות, פרק ה', משנה א': "השרץ והצפרדע...". תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף י"ג, עמוד ב': "נחש שממית ומרבה טומאה - טהור". משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות שאר אבות הטומאות, פרק ד', הלכה י"ד. שכן כל מה שגדל בים טהור (ספר טהרה, הלכות כלים, פרק א', הלכה ג') שמונת השרצים, מכון מש"ה, קריית אונו תשע"ו. זהר מוסיף שאין זה רק חרדון הצב אלא גם המינים הדומים לו על פי הפסוק "והצב למינהו":תנין היאור או כוח הנילוס, סלמנדרה מצויה וכוח אפור, וודאי שזה לא מה שקרוי היום צב הַלְּטָאָה כוללת את רוב מיני הלטאיים והשממיות תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"א, עמוד א' כמה מינים ממשפחת החומטיים בעיקר המינים התת קרקעיים או שרגליהם מנוונות כדוגמת:חומט נקוד, נחושית נחשונית, חומט רפואי וחומט גמד - המתאים לתיאור התלמודי "חומט תחילתו בכעדשה" על גודלו הזעיר. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
טומאת משא

טומאת משא היא מושג ביהדות המתאר טומאה הנוצרת על ידי הרמת חפץ הטמא (משא) או הזזתו (היסט), גם אם לא נגע בו. הרמב"ם מגדיר טומאה זו כמטמאת מחמת כובד המשא המונח על האדם, והוא היוצר את קשר הטומאה שביניהם. דרך זו להעברת הטומאה קיימת רק באבות הטומאות החמורים, כמו מת, נבלת חיה ובהמה, ואבות הטומאות שטומאתם יוצאת מגופם, אבל לא בנבלת שרץ ובבעל קרי. כמו כן, כלים ומאכלים שהזיזו טומאה (למשל, על ידי הנחתם בכף מאזניים כשהטומאה בכף השנייה) אינם נטמאים במשא. במסכת חולין אומר רבי עקיבא, כי טומאת משא היא רק בטומאה שניתן לנגוע בה. דין זה נלמד מהפסוקים הבאים: פסוק לט וְכִי יָמוּת מִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר הִיא לָכֶם לְאָכְלָה הַנֹּגֵעַ בְּנִבְלָתָהּ יִטְמָא עַד הָעָרֶב: פסוק מ וְהָאֹכֵל מִנִּבְלָתָהּ יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְטָמֵא עַד הָעָרֶב וְהַנֹּשֵׂא אֶת נִבְלָתָהּ יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְטָמֵא עַד הָעָרֶב. — ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ט- מ מכיוון שיחד עם טומאת משא (פסוק מ'), כתובה גם טומאת מגע (פסוק ל"ט), יש להסיק מכאן שטומאת משא היא רק בטומאה שניתן לנגוע בה. רבי עקיבא ורבי ישמעאל נחלקו בעור של בהמה, שיש עליו שני חצאי זיתים של בשר, שההלכה היא שנגיעה בעור אינה נחשבת לנגיעה, מכיוון שדין "שומר לטומאה" הגורם לעור להחשב כחלק מהבשר, הוא רק כאשר הוא שומר כזית שלם, ולא כאשר הוא שומר על שני חצאים. לפי רבי עקיבא, נשיאה של עור כזה אינו מטמא, ולפי רבי ישמעאל משא של עור כזה מטמא. חכמי הגמרא ובכללם רבה בר רב הונא הסתפקו בטעם המחלוקת. ניתן לומר, שרבי ישמעאל סבור שמכיוון שהטומאה באה לידי נגיעה בנגיעה בחתיכת הבשר עצמה (מצידה הגלוי), היא "באה לכלל מגע", ואילו רבי עקיבא סבור שדווקא חתיכת בשר שגלויה מכל צדדיה וניתנת לנגיעה, נחשבת ל"באה לכל מגע". ניתן לומר גם, שרבי ישמעאל חלוק על רבי עקיבא לגמרי. כאשר רב אויא סבא שאל שאלה זו את רבה בר רב הונא, אחרי יום בו דרש בהלכות הרגל לפני העם והיה עייף ותשוש, הוא לא ענה לו, והעביר נושא על ידי האמירה: עורבא פרח, כלומר ראה את העורב הפורח מעלינו. לאחר מכן הסביר לבנו רבא, כי הוא דחה את רב אויא לא מפני ששאלתו לא הייתה כראוי, אלא מפני שהייתה שאלה קשה, ולא יכול היה לענות עליה בעודו תשוש כל כך. דין זה שטומאת משא היא רק בטומאה שניתן לנגוע בה, אין זה דווקא בטומאה המטמאת על ידי נגיעתה, שכן גם רקב של בהמה, שאינו מטמא בנגיעה, מטמא במשא. לטומאת משא יש חומרא מיוחדת ייחודית לה: כאשר אדם נושא עליו טומאה, הוא מטמא גם את כל הבגדים והכלים שהוא נושא ואת מה שנגע באותה שעה באותה דרגה של האדם עצמו, אם האדם למשל הוא אב הטומאה יהיו הבגדים אב הטומאה, אף על פי שאם היה נוגע בהם לאחר שכבר התנתק ממשא הטומאה, הם יורדים דרגה והם רק ראשון לטומאה. הרמב"ם מסביר, כי האדם הנושא את הטומאה, בשעה שהוא נושא אותה טומאתו חמורה יותר; שכן בעוד הטומאה שנהיית מכיוון שנגע רגע אחד בטומאה הוא טמא גם אחר כך, שהיא טומאה קלה יותר, שגורם הטומאה אינו מטמא בכל רגע מחדש את האדם, הרי שכאן טומאתו של האדם חמורה יותר, שכן גורם הטומאה נמצא עליו וגורם לטומאתו בכל רגע מחדש מפני הרגע העכשווי ולא בגלל העבר, וטומאה זו חמורה כל כך עד שהיא מטמאת את הבגדים באותה טומאה שהאדם עצמו נטמא. פירוש המשניות להרמב"ם כלים א, ב ויקרא יא, כה, טו, י. משנה מסכת כלים פרק א משניות א-ד משנה מסכת זבים פרק ה משנה ב תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ד, עמוד ב'. משנה, מסכת כלים, פרק א', משנה ב' רמב"ם בפירוש המשניות שם הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מנסוס

מנסוס (לטינית: Mansus ברבים מנסי לטינית: mansī) היה הכינוי בימי הביניים לחלקת אדמה שהיא חלק מנחלת אדון (וילה) ומעובדת על ידי אדם שקיבל אותה לחזקתו. מקור המילה הוא בית, ובראשית המאה ה-7 נועד לתאר את ביתו של העבד או העובד שגר באחוזתו של אריסטוקרט. במהלך המאה ובמאות שאחריה, עם התפתחות המנוריאליזם התייחס המושג לחלקת אדמה שצמודה לבית ושאותה עיבד אותו אדם (בין אם היה עבד, שזכה לכינוי servus casatus (ברבים: servi casati), כלומר עבד בעל בקתה, ובין אם היה צמית (קולונאט)). בתמורה לזיקת ההנאה מהחלקה ומהזכות לעבד את החלקה, היה חייב המחזיק בה לשלם לאדון תשלום קבוע כלשהו וחלק מהיבול, והיה חייב במספר ימי עבודה באדמותיו של האדון (terra indominicata). במקרים רבים, היקף ותנאי העבודה בחלקות המנסוס השתנו בהתאם לאזור ולתקופה, והיו תלויים במידת השפעתו ועושרו של האדון. החלקות כללו לרוב קרקע חקלאית, מרעה וגינות קטנות שסיפקו את צורכי המחזיקים בהן. המנסוס היה חלק בלתי נפרד מהמערכת הפיאודלית, שסיפקה מבנה חברתי וכלכלי שאיפשר לאצילים לשלוט ולעובדים להתקיים, תוך כדי שמירה על יציבות וסדר חברתי לאורך ימי הביניים. מנוריאליזם ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפת מדידה

מפת מדידה היא מפה טופוגרפית הנערכת בהתאם למדידה בשטח או צילום פוטוגרמטרי מהאוויר. המפה משמשת כבסיס לתכנון ההנדסי והאדריכלי ולעיגון גאוגרפי של תוכניות בניין עיר, תוכניות להיתר ותוכניות לצורכי רישום (תצ"ר). בנוסף על מפת המדידה בדרך כלל נדרשת גם מפת גושים וחלקות (קדסטר) המתקבלת מהמרכז למיפוי ישראל (מפ"י) ומעוגנת לפי "רשת ישראל החדשה". מפות מדידה הנדרשות ברקע תוכניות בניין עיר (תב"ע) נערכות בהתאם לתקנון המודדים ולהנחיות מבא"ת (מבנה אחיד לתוכנית) של משרד הפנים, הכוללות מפרט מדידה אחיד לסימונים ולמבנה הקבצים. מפות מדידה לרקע תב"ע נדרשות גם הן (כמו תשריטי התוכניות) לאישור תקינות מ"מרכז התמיכה למבא"ת". ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים קאזיס

חיים קאזיס (5 במאי 1920 – 14 במאי 2017) היה עורך דין פלילי. קאזיס נולד בירושלים ולמד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים. בתחילת דרכו היה עורך-דין במשך שלוש שנים בירושלים, בטרם עבר לתל אביב. לפני קום המדינה גויס לפלמ"ח בו שירת בחטיבת הנגב. לאחר קום המדינה המשיך לשרת במצ"ח. בין היתר ניהל קאזיס, בהוראת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, את חקירת כיתת חיילים ממשלט נירים שנחשדה שאנסה בחורה בדואית בנגב והרגה אותה. בסופה של החקירה הורשעו שבעה חיילים ומפקדם בבית דין צבאי, ונגזרו עליהם עונשי מאסר. עם שחרורו מצה"ל עבד משך שנתיים במשרד לרכישת קרקעות של הקרן הקיימת לישראל. בשנת 1950 החל לעבוד אצל עורך הדין יעקב הגלר. בסוף שנות ה-50 עזב קאזיס את משרדו של הגלר וביסס את מעמדו כעורך דין פלילי עצמאי. לאורך השנים ייצג שורה ארוכה של נאשמים במשפטי פשע חמור, לרבות משפטי רצח ואונס שזכו לתהודה ציבורית. בחלק מהמקרים הצליח קאזיס להביא לזיכויים של הנאשמים ברצח. כמו כן כיהן כיו"ר האגודה למלחמה בסרטן. לאורך השנים התמחו אצל קאזיס עורכי דין ידועים רבים, ובין היתר דרור מקרין, משה מרוז וצבי לידסקי. במרץ 2013 פרש קאזיס מעריכת הדין. התגורר ברמת גן. באוקטובר 2013 קיבל את התואר "יקיר העיר". חיים קאזיס נפטר ב- 14 במאי 2017. אתר האינטרנט של המשרד יותם פלדמן, יש חיים אחרי גיל 90, באתר הארץ, 11 ביוני 2008 שמעון איפרגן, ‏צועק על שופטים בגיל 97: העו"ד הוותיק בישראל, באתר ‏מאקו‏, 24 במרץ 2013 עופר אדרת, עורך הדין ה"רעשן והרגשן" שהרגיז את אגרנט, באתר הארץ, 18 במאי 2017 חיים קאזיס באתר חברה קדישא ת"א-יפו אביב לביא, הוחלט וקויים - רחצוה, גזזו שערותיה, אנסוה והרגוה, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2005 שמעון איפרגן, ‏צועק על שופטים בגיל 97: העו"ד הוותיק בישראל, באתר ‏מאקו‏, 24 במרץ 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולנטין מנקין

ולנטין גריגורייביץ' מנקין (ברוסית: Валентин Григорьевич Манкин; ‏ 19 באוגוסט 1938 – 1 ביוני 2014) היה שייט סובייטי-יהודי, אלוף אולימפי, השייט היחיד בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה 3 פעמים על שלוש מפרשיות שונות ב-3 אולימפיאדות, בעל 4 מדליות אולימפיות. מנקין נולד בקייב, אוקראינה. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה מנקין במדליית זהב בשיט על מפרשית מסוג פין, לפני הוברט רודשל מאוסטריה ופביו אלברלי מאיטליה. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מנקין במדליית זהב ביחד עם ויטלי דירדירה בשיט על מפרשית מסוג טמפסט, לפני אלן וורן ודייוויד הנט מבריטניה וגלן פוסטר ופיטר דין מארצות הברית. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה מנקין במדליית כסף ביחד עם ולדיסלב אקימנקו בשיט על מפרשית מסוג טמפסט, אחרי ג'ון אלברצ'ון ואיגוואר הנסון משוודיה ולפני דניס קונר וקון פינדלי מארצות הברית. באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה מנקין במדליית זהב ביחד עם אלכסנדר מוזיצ'נקו בשיט על מפרשית מסוג סטאר, לפני הוברט רודשל וקארל פרשטל מאוסטריה וג'ורג'ו גורלה ואלפיו פרבוני מאיטליה. החל משנת 1988 התגורר באיטליה והיה פעיל כמאמן נבחרת איטליה בשיט. נפטר בוויארג'ו שבנפת לוקה באיטליה, ב-1 ביוני 2014. בשנת 1987 הונצח מנקין ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. ולנטין מנקין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ולנטין מנקין, באתר olympedia.org ולנטין מנקין, באתר Sailing.org אלכס דורון, השייט הסובייטי ואלרי מנקין שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות - יהודי, מעריב, 30 ביוני 1985 ולנטין מנקין, באתר Jewishsports (באנגלית) ולנטין מנקין, באתר Sailingworld (באנגלית)
אשכול פיס

אשכולות הפיס הוקמו כפרויקט משותף של משרד החינוך, מפעל הפיס ומרכז השלטון המקומי, ומהווים מרכז יישובי ללימודי מדע, טכנולוגיה ואמנות למען הקהילה כולה. קיימים בארץ למעלה מ-60 אשכולות, הצמודים כל אחד למוסד חינוכי. כל אחד מן האשכולות מפעיל תוכנית דומה בשעות היום עבור תלמידי בתי הספר, ותוכנית שונה בשעות אחר הצהריים בהתאם לקהל היעד בסביבתו הקרובה. אשכולות הפיס בישראל נבנו באותה מתכונת (עם שינויים קלים עקב תנאים טופוגרפיים) וכוללים מעבדות וחדרי הכנה, כיתות מחשבים, אודיטוריום ומבואה. במקומות שבהם הוקצה תקציב נמוך יותר לבנייה, נבנה מבנה קטן יותר בלי אודיטוריום בשם "תפוח פיס". האשכולות הראשונים שנבנו בארץ היו אשכול פיס רמת-גן ואשכול פיס רעננה, ואשכול פיס נס ציונה, המצוי בקריית החינוך גולדה מאיר. שלושת האשכולות נחנכו בשנת 1998. אשכולות הפיס באתר משרד החינוך (אורכב 25.03.2011 בארכיון Wayback Machine) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניכוי מס במקור

ניכוי מס במקור מתייחס לחובה החלה על המשלם לנכות מס הכנסה מהתשלום למוטב, ולהעביר לרשויות המס את הסכום שנוכה. למעשה חובת המס היא של המוטב הזכאי לתשלום, אך החובה לנכות את המס, באופן מלא או חלקי, חלה על המשלם. ניכוי מס במקור נועד להקטין את תופעת אי הדיווח למס הכנסה על הכנסות וקבלת תשלום וכתוצאה מכך לפגוע בהכנסות של המדינה. דוגמאות לניכוי מס במקור: מעסיק מנכה מס במקור משכר העובד ומעביר את המס ישירות לרשות המסים בישראל כמס הכנסה. בנק מנכה מס על דיבידנד, כאשר בעל חשבון המנהל תיק ניירות ערך קיבל דיבידנד על נירות ערך בחשבון. לקוח מנכה מס במקור לספק מהתשלום שהוא חייב לו (כאשר הלקוח חייב בניכוי מס במקור מתשלומיו לספקים, ולספק אין פטור מניכוי מס במקור מתשלומים המגיעים לו). סעיפים 162 - 173 לפקודת מס הכנסה עוסקים בחובת הניכוי במקור, ומכוחם הותקנו תקנות וצווים המפרטים את כללי הניכוי במקור במגוון רחב של תשלומים, כגון משכורת, שכר מרצים, שכר סופרים ועוד. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בעולם מקובל לבצע ניכוי במקור מתשלומי דיבידנד בעוד שתשלומי ריבית ותמורה ממכירות מבוצעים ללא ניכוי מס במקור. כתוצאה מכך, משקיע בניירות ערך זרים יקבל את הדיבידנד בגין ניירות ערך אלה לחשבונו לאחר שכבר בוצע ניכוי מס בחו"ל, על פי שיעורי המס של המדינה בה התאגדה החברה שחילקה את הדיבידנד, בעוד שבתשלומי ריבית בגין איגרת חוב זרות המס ינוכה בדרך כלל רק מס בארץ. מנגנון ניכוי המס במקור בשוק ההון בארץ מתקדם יחסית למקובל בעולם, באופן שבו המנכים מבצעים ניכוי מס מרווחי הון, כולל התחשבות בעלויות של ניירות הערך בתקופה שבה הלקוח החזיק בניירות אצל חבר בורסה אחר, וזאת על ידי דיווח של עלויות ניירות הערך בזמן העברת תיק בין חברי בורסה. מנגנון זה קיים משנת 2003 אז נכנסה לתוקף הרפורמה שידועה בשם רפורמת בכר (תיקון מס' 169 לפקודת מס הכנסה), בעוד שבארצות הברית למשל רק בשנת 2010 פורסמו כללים ליצירת מנגנון כזה שייכנסו לתוקף בעתיד. מעבר למידע בגין העלויות של ניירות הערך בעת העברת תיק כולל מנגנון ניכוי המס במקור בשוק ההון גם חישובים מורכבים בכל הקשור להסדרי חוב (בהם עשוי מחזיק איגרות החוב לקבל בתמורה לאיגרות החוב שלו חבילה המורכבת מאיגרות חוב חדשות, מניות סחירות, מניות לא סחירות, מזומן) הצעות רכש והחלף וכן הלאה. מכיוון שלמנכה בשוק ההון קיים מידע מדויק לגבי הרווח/ההפסד שנוצר ללקוח ניתנה לו גם ההרשאה לקזז הפסדים שנוצרו בתיק ניירות הערך כנגד חבות המס בגין ריבית ודיבידנד מניירות ערך. זאת אומרת שלקוח שנוצר לו הפסד ממכירת נייר ערך לא ינוכה לו מס בגין הכנסות ריבית ודיבידנד מניירות ערך עד לגובה ההפסד. חישוב זה נעשה על בסיס שנתי, כך שהפסד שלא נוצל עד לתום השנה אינו מועבר לשנה הבאה, וניצולו מחייב הגשת דוח שנתי לרשות המיסים. קבלת אישור לצורך ניכוי מס במקור, באתר רשות המיסים
מושב אסלה

מושב אסלה היא יחידה תלויה המורכבת ממושב ומכסה, המקובעת על אסלת בית השימוש לצורכי נוחות והיגיינה. מושב האסלה מורכב מהמושב עצמו, עליו מתיישב המשתמש, והמכסה – המשתרע על האסלה כאשר היא לא בשימוש, בין היתר על מנת למנוע סירקולציה של ריחות לא נעימים של צואה. המושב בדרך כלל מורם במהלך השתנה של גבר, או במהלך ניקיון השירותים. מאז השליש האחרון של המאה ה-20 רוב מושבי האסלה עשויים מפלסטיק. במאות השנים שלפני כן היה המושב עשוי עץ וזכה לכינוי "קרש". סוגיה הומוריסטית ביחס למיקום מושב האסלה בקרב זוגות נוגעת לעובדה שגברים רגילים להרמת המושב בזמן ההשתנה, על מנת למנוע כתמי שתן על המושב, אולם לנשים אין צורך בכך ולרוב הן אינן מרימות את מושב האסלה, ואף מצפות מהגברים להשיבו למקומו למטה. סוגיה זו זכתה למגוון בדיחות במדיומים שונים. התאחדות השרברבים הבינלאומית קבעה כתקן לבתי-שימוש בשירות הציבור מושבי אסלה בעלי פתח מלפנים. לתקן זה אין משמעות חוקית. מטרת הפתח היא להקל על נשים בפעולת הניגוב. אסלנית מושב אסלה היגייני מדיה וקבצים בנושא מושבי אסלה בוויקישיתוף nrg סגנון, אתם יושבים על האסלה בשירותים ציבוריים?, באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2014 סיוון אייזנברג, ‏להתפנות בלי לחלות: ממה צריך להיזהר בשירותים הציבוריים?, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2015 Vanhoenacker, Mark (23 באפריל 2013). "What's That Thing? U-Shaped Toilet Seat Edition". Slate magazine. נבדק ב-26 באפריל 2013. {{cite news}}: (עזרה)