laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בולגריה באירוויזיון

בולגריה נטלה חלק באירוויזיון כ-14 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2005 ונעדרה מהתחרות חמש פעמים ב-2014, 2015, 2019, 2023 ו-2024. בולגריה השתתפה באירוויזיון לראשונה בשנת 2005 בתחרות שנערכה בקייב. להקת הג'אז "קפה" ייצגה אותה בתחרות עם השיר "Lorraine" ("לוריין"). השיר קיבל 49 נקודות והוא סיים את התחרות במקום ה-19 בשלב חצי הגמר. לאירוויזיון 2006 שנערך באתונה שלחה בולגריה את הזמרת מריאנה פופובה עם השיר "Let Me Cry" ("תן לי לבכות"). השיר לא העפיל לשלב הגמר, והוא סיים את התחרות במקום ה-17 בשלב חצי הגמר. לאירוויזיון 2007 שלחה בולגריה את הזמרים אליטסה טודורובה וסטויאן ינקולוב עם השיר "Water" ("מים") שבוצע בשפה הבולגרית, לראשונה בתולדות התחרות. השיר העפיל מהמקום ה-6 בחצי הגמר אל הגמר, בו הוא סיים במקום ה-5. עד שנת 2007 קבעו חוקי התחרות שכל המדינות שסיימו את התחרות באחד מעשרת המקומות הראשונים ישתתפו אוטומטית בשלב הגמר בשנה שאחרי. אולם בשנת 2008 שונו חוקי התחרות, וכל המדינות (מלבד "4 הגדולות" והמדינה המארחת) יהיו חייבות להשתתף בשלב חצי הגמר, ולכן נאלצה בולגריה להשתתף באחד מחצאי הגמר בשנת 2008. לאירוויזיון 2008 שלחה בולגריה את הלהקה Deep Zone ודי-ג'יי בלתזאר עם השיר "DJ, Take Me Away" ("די-ג'יי, קח אותי מכאן"). השיר לא העפיל לשלב הגמר והוא סיים את התחרות במקום ה-11 בשלב חצי הגמר, וזאת על-אף היותו אחד מהשירים המועדפים על המעריצים. לאירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה שלחה בולגריה את הזמר קראסימיר אברמוב עם השיר "Illusion" ("אשליה"), שיר בסגנון פופ-אופרה. בולגריה כשלה שוב להעפיל לשלב הגמר והיא סיימה את התחרות במקום ה-16 בשלב חצי הגמר. לאירוויזיון 2010 שלחה בולגריה את הזמר מירו עם השיר "Ангел си ти" ("את מלאך") בשפה הבולגרית, לראשונה מאז שנת 2007. אולם לבסוף החליטה בולגריה שחלק מן השיר יבוצע גם באנגלית. בולגריה שוב כשלה להעפיל לשלב הגמר והיא סיימה במקום ה-15 בשלב חצי הגמר. בולגריה מדורגת במקום ה-37 ברשימת המדינות המצליחות ביותר באירוויזיון, מתוך 51 מדינות שלקחו חלק בתחרות. בשנת 2017 שלחה בולגריה את הזמר קריסטיאן קוסטוב עם השיר "Beautiful Mess" ("בלגן יפה") שהיה כולו באנגלית. השיר הגיע למקום השני בגמר עם 615 נקודות שזה הניקוד הכי גבוה שבולגריה השיגה באירוויזיון. בחצי הגמר בולגריה הגיעה למקום הראשון. שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר אליטסה וסטויאן בהלסינקי (2007) פרויקט דיפ זון ודי-ג'יי בלתזאר בבלגרד (2008) סופי מרינובה בבאקו (2012) אליטסה וסטויאן במאלמה (2013) פולי ג'נובה בסטוקהולם (2016) קריסטיאן קוסטוב בקייב (2017) איקווינוקס בליסבון (2018) בולגריה באירוויזיון למוזיקאים צעירים בולגריה באירוויזיון לרוקדים צעירים מדיה וקבצים בנושא בולגריה באירוויזיון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בולגריה באירוויזיון (באנגלית) בולגריה באתר האירוויזיון (באנגלית) היסטוריית ההצבעות של בולגריה באירוויזיון (באנגלית) מילים לשירים שייצגו את בולגריה באירוויזיון לפי אתר האירוויזיון (באנגלית)
אוניברסיטת נובוסיבירסק

אוניברסיטת נובוסיבירסק הממלכתית (ברוסית: Новосибирский государственный университет) היא אוניברסיטה גדולה השוכנת באקדמגורודוק נובוסיבירסק שברוסיה (עיירה אקדמית נפרדת מהעיר נובוסיבירסק אך סמוכה אליה). ב-2009 האוניברסיטה קיבלה מהמדינה מעמד של אוניברסיטת מחקר לאומית, דבר שמאדיר את שמה ומעמדה בעיני הממשל שעשוי להגדיל את תקציבהּ. חלק נכבד ממרצי האוניברסיטה הם עובדי מחלקת סיביר של האקדמיה הרוסית למדעים. ההחלטה על הקמת האוניברסיטה על ידי מועצת השרים של ברית המועצות בינואר 1958 כחלק מהמחלקה הסיבירית של האקדמיה הרוסית למדעים והיא נפתחה שנה אחר כך. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות הרוסיות. הפקולטה למתמטיקה הפקולטה לפיזיקה הפקולטה לטכנולוגיית מידע הפקולטה הכלכלית הפקולטה למדעים מדויקים הפקולטה לגאולוגיה וגיאו-פיזיקה הפקולטה לפילוסופיה הפקולטה לפסיכולוגיה הפקולטה לעיתונות הפקולטה לרפואה הפקולטה לשפות זרות הפקולטה למשפטים מכון ההכנה וקידום המצוינות מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת נובוסיבירסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת נובוסיבירסק אוניברסיטת נובוסיבירסק, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת נובוסיבירסק, ביישום טלגרם אוניברסיטת נובוסיבירסק, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת נובוסיבירסק, ברשת החברתית VK אוניברסיטת נובוסיבירסק, סרטונים בערוץ היוטיוב
פדרו סוביחאנה

פדרו סוביחאנה רזה (ספרדית: Pedro Subijana Reza; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא שף ספרדי. סוביחאנה נולד בסן סבסטיאן, חבל הבסקים, ספרד. הוא למד ניהול בתי מלון בבית ספרו של השף לואיס איריזר (Luis Irizar) במדריד. ב-1975 הגיע למסעדת "אקלארה" (בבסקית: Akelare) כשף וכעבור שנים רבות נהפך לבעליה. המסעדה שוכנת על הר איחלדו, צפונית-מערבית לסן-סבסטיאן. פירוש המילה אקלארה בבסקית הוא "חגיגת מכשפות". ב-1978 זכה בכוכב ב"מדריך מישלן האדום", ב-1979 זכה בפרס הטבח הטוב ביותר. ב-1981 זכה בשני כוכבים. ב-1982 וב-1997 זכה לפרס כשף הטוב ביותר בספרד ממועדון "גורמה". ב-1999 זכה לפרס השף הטוב ביותר. ב-2000 זכה לפרס האוכל של ספרד. הוא זכה לניקוד של 9.5 מ "Gourmetour" ב-2002, לניקוד של 4 מ-"Guía Campsa" באותה שנה. הוא בעל תוכנית טלוויזיה "La Cocina de Pedro Subijana" המשודרת ברשת הטלוויזיה "ETB", מאז 1992 ועד היום שודרו 1,400 תוכניות. הוא מלמד בישול במספר מוסדות באירופה ובאמריקה. ב-2003 מונה לנשיא "Eurotoques" הבינלאומית. המסעדה החזיקה בשלושה כוכבים ב"מדריך מישלן" ב-2004, ירדה לשני כוכבים ב-2005, הועלתה מחדש לשלושה כוכבים ב-2007 וממשיכה לשמור על הניקוד הזה מאז ועד היום (2010). המסעדה שייכת לרשת "רלה א שאטו". היא כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם. סוביחאנה שייך לזרם "המטבח הבסקי החדש", אליו שייך גם חואן-מארי ארזאק. Menú del día I (1992). Menú del día II (1993). Denok sukaldari (1994). Cocina riojana (coautor junto con Lorenzo Cañas). Mis recetas de la tele (1995). Pedro Subijana cocinando para Inasmet (1998). La cocina vasca de Pedro Subijana (1999). La cocina vasca para el Grupo Ingeteam (1999). La cocina de Akelarre, el sueño de Pedro Subijana (Everest, 2001). La cocina doméstica de Pedro Subijana (Astamenda-Ttarttalo, 2003). אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 267-263. מדיה וקבצים בנושא פדרו סוביחאנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פדרו סוביחאנה פדרו סוביחאנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תבנית:יקישיתוף בשורה אתר מסעדת אקלארה מסעדת אקלארה באתר השולחנות הגדולים בעולם מתכוניו של סוביחאנה בווידאו ב-Terra TV תוכניתו של סוביחאנה בטלוויזיה הבסקית ראיון עם סוביחאנה
עוזיאל

האם התכוונתם ל... דמויות מהמקרא עוזיאל בן קהת – דודו של משה רבנו - על פי המסורת השומרונית, אבי שושלת הכהנים הגדולים מבית לוי. אביהם של אליצפן, שהיה נשיא בני קהת, מישאל, וסתרי אליצפן בן עוזיאל – הדור השלישי לבית קהת, בנו של עוזיאל בן קהת אישים: אברהם עוזיאל – רבה של יהדות פאס כשני דורות לאחר גירוש ספרד, אביו של רבי יצחק יהודה עוזיאל (השני) – אב"ד פאס בשלהי המאה ה-16 בן-ציון מאיר חי עוזיאל – הרב הראשי הספרדי (הראשון לציון) הראשון של מדינת ישראל בתיה עוזיאל – מורה למלאכת יד ואמנית ישראלית ברוך עוזיאל – עורך דין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת יונתן בן עוזיאל – תנא בדור הראשון לתנאים יוסף עוזיאל – פרופסור ישראלי לרפואה, מנהל מרפאת אשפוז יום ילדים בבית חולים מאיר יוסף רפאל עוזיאל – נשיא בית הדין הרבני של הקהילה הספרדית בירושלים, אביו של בן ציון מאיר חי עוזיאל יצחק עוזיאל – רב באמסטרדם; הגיע מפאס שבמרוקו; היה מורם של מנשה בן ישראל ושאול מורטירה, בנו של רבי אברהם מאיר עוזיאל – עיתונאי, סופר ואיש תקשורת ישראלי. נכדו של בן ציון מאיר חי עוזיאל צחי עוזיאל – שופט ישראלי, נשיא בתי המשפט השלום במחוז תל אביב מקומות: בית עוזיאל – מושב השייך למועצה אזורית גזר; נקרא על שמו של בן ציון מאיר חי עוזיאל עוזי אישים ששמם הפרטי הוא עוזיאל
רולאן מאזר

רולאן מאזר (בצרפתית: Roland Mazère; נולד ב-1946) הוא שף צרפתי והבעלים של מסעדת "לה סנטנר" השוכנת בפריגור, צרפת. רולאן מאזר התייתם מאביו בהיותו ילד ואמו התחתנה עם המורה של הכפר והמשיכה לנהל את בית המלון המשפחתי. למד בפנימייה עם אחותו ז'נבייב ובכל חופשה, מאז היה בן 14, עבד במטבח המסעדה. הוא הצטרף לעסק המשפחתי בגיל 24, ממנו התפתח מלון רלה א שאטו והמסעדה הנוכחית. ב-1973 זכה בכוכב ראשון במדריך מישלן האדום, אחרי קבלתו למד אצל האחים טרואגרו ואצל פול האברלן באוברז' דה ל'איל. ב-1981 זכה בכוכב השני במישלן. מסעדת "לה סנטנר" (Le Centenaire) שוכנת בכפר לז אזי-דה-טאיאק. פירוש שמה הוא "מאה" והסיבה לכך היא מכיוון שנפתחה ב-1964, מאה שנה אחרי שהתגלו האתרים הפרהיסטוריים הראשונים בפריגור, סמוך ללז אזי. מאזר מנהל את המסעדה והמלון ביחד עם אחותו ז'נבייב ועם בעלה, אלן שולי. במלון 20 חדרים ו-4 דירות. המסעדה פתוחה שמונה חודשים בשנה. מטבחו של מאזר קליל, הוא מחדש את המטבח הפריגורי המסורתי ומוסיף לו אלמנטים אותם הוא רוקח מהמטבח העולמי ומשתמש במוצרים מקומיים ובנוסף להם גם במוצרים זרים. לה סנטנר מחזיקה כיום (2010) בשני כוכבים במישלן וב-17 נקודות בגו מיו. אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 99–103, 141. מסעדת לה סנטנר באתר dininginfrance אתר מלון לה סנטנר
The Predator

The Predator הוא אלבום הסולו השלישי של הראפר אייס קיוב. האלבום הופץ בעיצומן של המהומות בלוס אנג'לס ב-1992, וכלל שירי תגובה רבים למתיחות שהייתה בין הגזעים. שם האלבום הוא רפרנט לסרט הטורף 2, ובאלבום כלולים מספר סאמפלים מהסרט. האלבום הוא המצליח ביותר מבין האלבומים של אייס קיוב מבחינה מסחרית, הגיע לסטטוס פלטינה כפולה בארצות הברית. מידע על האלבום The Predator באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Predator באתר AllMusic האלבום The Predator באתר Discogs
איזטה

איזטה (Isetta באיטלקית: ISO קטנה) היא דגם של מכונית מיקרו אשר נחשב למצליח ביותר מסוגו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הדגם הראשון של איזטה יוצר באיטליה בתחילת שנות ה-50 על ידי חברת איזו (ISO), אשר התמחתה בייצור מקררים, קטנועים, ורכבים קלים בני שלושה גלגלים. המטרה הייתה לייצר רכב קטן וזול בייצור המוני. האבטיפוס נבנה בשנת 1952 והתבסס על מנוע של קטנוע. החשיפה לציבור התקיימה בתערוכת הרכב של טורינו ב-1953 והמכונית עוררה מייד תשומת לב רבה, שכן צורתה לא הייתה דומה לשום כלי רכב מוכר. היא הייתה קטנה מאוד, מעוצבת כביצה, בעלת דלת כניסה חזיתית אשר אליה מחוברת מערכת ההגה ולוח המחוונים, וגג העשוי קנבס. בדגם הראשון כלל הציר האחורי גלגל אחד בלבד אך עקב בעיות היציבות שהתגלו הוחלף בציר אחורי בן שני גלגלים, אשר המרחק הקצר ביניהם (48 ס"מ בלבד) ייתר את הצורך בדיפרנציאל אחורי לחלוקת הכוח, ובכך הקל גם על המשקל הכולל של כלי הרכב. איזטה הציעה שני מודלים לבחירה אשר נבדלו זה מזה ברוחב הציר האחורי. הדגם בעל הציר הרחב יותר הוצג כמתאים גם למטען מסחרי קטן וזכה לפופולריות רבה בקרב בעלי המקצוע. בשנת 1954 התחרו מכוניות איזטה במירוץ בן 1600 ק"מ וזכו בשלושת המקומות הראשונים בקטגוריית המכונית החסכונית. כלי הרכב נסעו במהירות ממוצעת של 70 קמ"ש ואף הגיעו למהירות מקסימלית של 85 קמ"ש. בשנים הבאות חלה נסיגה בפופולריות של איזטה באיטליה בעיקר כתוצאה מן התחרות מול הדגם החדש של פיאט ה-500. על מנת להתמודד עם קשיי המכירה באיטליה נמכרו זיכיונות ליצור ושיווק של איזטה לחברות בברזיל, צרפת ובלגיה, אולם מכירת הזיכיון המשמעותי ביותר הייתה לחברת BMW הגרמנית, אשר הפכה מאז למזוהה ביותר עם הדגם. רכישת הזכויות על הדגם ב-1955 איפשרה ל BMW לפעול לפיתוחו ולהפוך אותו למזוהה עימה לחלוטין. בשלב הראשון הוחלף המנוע המקורי במנוע בן צילינדר אחד בנפח 247 סמ"ק ו-13 כוחות סוס, ולאחר מכן הוחלפו גם רוב המכלולים המכניים של הרכב. מהאיזטה המקורית נותר רק עיצוב הבועה-ביצה החיצוני הייחודי, ומנגנון פתיחת הדלת הקדמית, אך מכלולים עיצוביים אחרים הוחלפו, כגון מיקום פנסי החזית ומבנה החלונות. בשנים הבאות הציגה BMW דגמים נוספים של איזטה בנפח מנוע של 300 סמ"ק, ואף דגם עם מנוע 600 סמ"ק ובסיס גלגלים ארוך יותר המיועד לשימוש כרכב מסחרי בעל עיצוב חיצוני קונבנציונלי. בשנת 1962 הופסק הייצור של איזטה על ידי BMW והוחלף בדגם ה-700 כרכב הקטן של החברה. בסך הכל יוצרו יותר מ-160,000 איזטות על ידי בעלי הזיכיונות השונים ברחבי העולם. אורך: 2290 מילימטר רוחב: 1370 מילימטר משקל: 330 ק"ג מנוע בדגם המקורי: 2 צילינדרים, 2 פעימות בנפח 198 סמ"ק. הספק: 9.5 כוחות סוס ב-4750 סל"ד. מנוע BMW: צילינדר אחד, 4 פעימות בנפח 250 סמ"ק. 12 כוחות סוס ב-5800 סל"ד. הילוכים: 4 קדמיים, הילוך אחורי. בולמי זעזועים: קדמיים-טבעות גומי. אחוריים-קפיצי עלים ומוט מייצב. בלמים: קדמיים בלבד. מהירות מקסימלית: 75 קמ"ש תאוצה: 0-50 קמ"ש ב-30 שניות צריכת דלק: 25 ק"מ לליטר מדיה וקבצים בנושא איזטה בוויקישיתוף http://www.isomillennium.it/isettaING.htm https://web.archive.org/web/20051001115358/http://www.microcarmuseum.com/tour/whattadrag.html https://www.bloodandcustard.net/BMWIsetta.html https://books.google.co.il/books?id=W9H7yyU99BoC&redir_esc=y
אלוט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אלו"ט - אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם אלוט – חברת טכנולוגיה ישראלית גורדון אלוט – פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי
רבנית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רבנית – אשת הרב; לאחרונה גם אישה בעלת מעמד ציבורי הפונה לקהל נשי רב (אישה) – או רַבָּה – אישה הנושאת בתפקיד רבני רשמי יהדות רבנית
דת' רואו רקורדס

דאת' רואו רקורדס (באנגלית: Death Row Records) היא חברת תקליטים שנוסדה בשנת 1991 על ידי ד"ר דרה ושוג נייט, והייתה בעבר חברת התקליטים של ראפרים ידועים מהחוף המערבי, כולל את טופאק שאקור, ד"ר דרה, סנופ דוג, ו-Tha Dogg Pound (קורופט ודאז דילינגר). דת' רואו מכרה כ-50 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והפיקה רווח של כ-750 מיליון דולר. הלייבל היה בעבר גם הבית של ראפרים וזמרי רית'ם אנד בלוז כמו: The D.O.C. Jewell, RBX, The Lady of Rage, Warren G, נייט דוג, K-Solo, Michel'le, Danny Boy, Top Dogg, Petey Pablo, Jamal, Wright, Tha Realest, ו-Crooked l. בנוסף, Lisa "Left Eye" Lopes הוחתמה והחלה לעבוד על אלבום עד שנהרגה בתאונת דרכים. בשנת 2022 סנופ דוג קנה את החברה ב-18,000,000 דולרים. אור ברנע, החיים הקצרים, הסוערים והמופלאים של אגף הנידונים למוות, באתר ynet, 15 במרץ 2011 אתר האינטרנט הרשמי של דת' רואו רקורדס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נינה ריצ'י

נינה ריצ'י (באיטלקית: Nina Ricci;‏ 14 בינואר 1883 – 29 בנובמבר 1970) הייתה מעצבת אופנה צרפתיה ממוצא איטלקי. נינה ריצ'י נולדה בשם מריה ניילי בטורינו, איטליה. את הכינוי נינה קיבלה כשהייתה ילדה קטנה. כבר בגיל צעיר התעניינה באופנה והייתה תופרת בגדים לבובות. בגיל 5 עברה עם משפחתה לפירנצה ובשנת 1895 עברה המשפחה לפריז. כשנה לאחר המעבר החלה לעבוד בסטודיו לאופנה בפריז ובגיל 21 החלה לעצב בעצמה. בשנת 1904 התחתנה עם התכשיטן לואיג'י ריצ'י ונולד להם בן בשם רוברט. ב-1932 פתחה בית אופנה ועיצבה בגדים בסגנון אלגנטי לצד קו בגדים אלגנטי אך זול. בשנת 1945 כשהייתה ריצ'י בת 62 העבירה את ניהול בית האופנה לבנה רוברט. רוברט, ביחד עם מארק לאליק החלו ליצור בשמים שהמזוהה ביותר עם המותג הוא הבושם L'AIR DU TEMPS. הבושם נמכר בבקבוקי קריסטל מבית "לאליק". משפחת לאליק מייצרת את בקבוקי הבשמים באופן בלעדי עבור בית האופנה ריצ'י. ב-1988 נפטר רוברט ריצ'י, ומי שירשו והמשיכו לנהל את בית האופנה הייתה בתו היחידה פרנסואז ובעלה ג'יל פוקס. ניהול כושל גרם להם למכור את בית האופנה שעבר לניהול חברת הקוסמטיקה הספרדית "פוז'" עד היום. הנין של נינה ריצ'י רומנו ריצ'י הוא יצרן בשמים. מדיה וקבצים בנושא נינה ריצ'י בוויקישיתוף נינה ריצ'י, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נינה ריצ'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Lois says, Nina Ricci biography, Catwalk Yourself (באנגלית) Nina Ricci (1883-1970), The Business of Fashion, ‏2016-03-04 (באנגלית בריטית)
לוקהיד L-1011

לוקהיד L-1011 טריסטאר (באנגלית: Lockheed L-1011 TriStar) הוא מטוס נוסעים לטווח ארוך ובינוני מתוצרת תאגיד לוקהיד. המטוס היה "מטוס רחב הגוף" השלישי שנכנס לפעילות מסחרית, אחרי בואינג 747, ומקדונל דאגלס DC-10. בשנת 1960 הזמינה אמריקן איירליינס מהחברות לוקהיד ודאגלס, מטוס קטן יותר מבואינג 747 אך שעדיין מסוגל לשאת מספר רב של נוסעים למרחקים גדולים. חברת לוקהיד שהייתה מעוניינת להיכנס מחדש לשוק האזרחי, הציעה את ה-"L-1011 TriStar" וחברת דאגלס הציעה את ה- "DC-10". המטוס שהציעה לוקהיד, דומה בצורתו לבואינג 727, וצויד בשלושה מנועי RB211 תוצרת רולס-רויס. באמריקן איירליינס בחרו בסופו של דבר ב-DC-10. המשך פיתוח המטוס נעשה בהתאם לדרישות של חברות התעופה TWA ו-Eastern Air Lines. בפברואר 1971 נכנסה חברת רולס-רויס לכינוס נכסים, דבר שעיכב את אספקת המנועים למטוס. אב הטיפוס של המטוס טס בנובמבר 1970, ובאפריל 1972 נמסר המטוס הראשון לחברת Eastern Air Lines. למטוס ארבע גרסאות עיקריות: L-1011-1: גרסתו הראשונה של המטוס, טסה לראשונה בשנת 1972. גרסה זאת נרכשה על ידי חברות התעופה אייר קנדה, קת'אי פסיפיק, אול ניפון איירווייז, Eastern Air Lines, דלתא איירליינס, ו-TWA. L-1011-100: דגם הייצור השני של L-1011, טס לראשונה בשנת 1975. בדגם זה שופרה קיבולת הדלק, והוגדל טווח הטיסה. גרסה זאת נרכשה על ידי החברות סעודי ערביין איירליינס, קת'אי פסיפיק, אייר קנדה, TWA ובריטיש אירופן איירוויז. L-1011-200: טס לראשונה בשנת 1976 ותוכנן לביצועים טובים בתנאי חום. המטוס הראשון נמסר לחברת התעופה סעודי ערביין איירליינס. דגם זה נרכש גם על ידי חברת התעופה גאלף אייר. L-1011-500: גרסתו האחרונה של המטוס, הותאמה לטיסות ארוכות טווח. המטוס הראשון מדגם זה טס לראשונה באוקטובר 1978, ונמסר לחברת בריטיש איירוויז באפריל 1979. חיל האוויר המלכותי משתמש במספר מטוסי L-1011 כמטוסי תדלוק ומטען, על המטוס ניתן להתקין גם משגר לוויינים פגאסוס, משגר הלוויינים האווירי היחיד. בסך הכול יוצרו כ-250 מטוסים. ב-29 בדצמבר 1972 התרסקה טיסה 401 של Eastern Air Lines לתוך ביצות האוורגליידס בפלורידה, 101 נהרגו. ב-19 באוגוסט 1980 התרסקה בריאד טיסה 163 של סעודי ערביאן איירליינס, 287 הנוסעים ו-14 אנשי הצוות נהרגו. ב-2 באוגוסט 1985 התרסקה טיסה 191 של דלתא, סמוך לדאלאס (טקסס), 135 נהרגו. ב-3 במאי 1986 התפוצץ מטען חבלה בטיסה 512 של סרילנקן איירליינס, 21 נהרגו ו-41 נפצעו. DC-10 Hawker Siddeley Trident (אנ') לוקהיד L-1011 באתר Airliners.net
רפואה רגנרטיבית

רפואה רגנרטיבית היא תחום מחקר רפואי המתמקד בריפוי מומים מולדים או נרכשים בגוף החי באמצעות יצירת איברים/רקמות חדשות או התערבות באמצעות תרפיה תאית או תרופות על מנת להתחיל תהליך רגנרציה באזור הפגיעה. מטרתה של הרפואה הרגנרטיבית היא יצור רקמות פונקציונליות על מנת לתקן או להחליף רקמות או איברים בעלי תפקוד לקוי או חסר כתוצאה מנזק או מום מולד. אחת ההבטחות של התחום היא לאפשר לרקמות פגועות לחדש את עצמן בתוך הגוף באמצעות סטימולציה שלהן. צד נוסף של המחקר הוא יצור האיברים והרקמות במעבדה ואחר כך להשתיל אותם בבטחה כאשר הגוף אינו יכול לתקן את עצמו. הרפואה הרגנרטיבית מתיימרת בכך לפתור את בעיית חוסר זמינות איברים להשתלה (לב, עור, כליות וכו') אשר בגינה מתים עשרות אלפים אנשים ברחבי העולם בעודם מחכים לאיבר המבוקש. כמו כן אחת ממטרות המחקר היא לפתור את בעיית דחיית האיברים המושתלים בגוף המטופל שכן כמעט תמיד הפציינט זקוק לתרופות חזקות אשר מדכאות את מערכת החיסון על מנת שלא תדחה את השתל. את הרפואה הרגנרטיבית ניתן לחלק למספר תת-תחומים: תרפיה תאית (cell therapies) אשר בה נעשה שימוש קליני בריפוי פגיעות באמצעות הזרקה של תאי גזע (stem cells)‏. או תאי אב (progenitor cells) אל הגוף. הנדסת רקמות (Tissue engineering) ‏ הוא תת-תחום אשר בו מתבצעת השתלה של רקמות או איברים אשר גודלו במעבדה מחוץ לגוף החי (In Vitro) ולאחר מכן מושתלים אל מקום הפגיעה. תת-תחום נוסף משתמש במולקולות פעילות ביולוגית על מנת לבצע הגברה או יצירה של רגנרציה טבעית בגוף. מדיה וקבצים בנושא רפואה רגנרטיבית בוויקישיתוף הידען מדענים מנסים לחקות את היכולת של סלמנדרות להצמיח מחדש איברים רפואה רגנרטיבית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Regenerative Medicine. NIH Fact sheet 092106.doc" (PDF). בספטמבר 2006. נבדק ב-2010-08-16. {{cite web}}: (עזרה) Mason C, Dunnill P (בינואר 2008). "A brief definition of regenerative medicine". Regenerative Medicine. 3 (1): 1–5. doi:10.2217/17460751.3.1.1. PMID 18154457. {{cite journal}}: (עזרה) "Regenerative medicine glossary". Regenerative Medicine. 4 (4 Suppl): S1–88. ביולי 2009. doi:10.2217/rme.09.s1. PMID 19604041. {{cite journal}}: (עזרה) Riazi AM, Kwon SY, Stanford WL (2009). "Stem cell sources for regenerative medicine". Methods in Molecular Biology. 482: 55–90. doi:10.1007/978-1-59745-060-7_5. PMID 19089350.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) Stoick-Cooper CL, Moon RT, Weidinger G (ביוני 2007). "Advances in signaling in vertebrate regeneration as a prelude to regenerative medicine". Genes & Development. 21 (11): 1292–315. doi:10.1101/gad.1540507. PMID 17545465. {{cite journal}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) Muneoka K, Allan CH, Yang X, Lee J, Han M (בדצמבר 2008). "Mammalian regeneration and regenerative medicine". Birth Defects Research. Part C, Embryo Today. 84 (4): 265–80. doi:10.1002/bdrc.20137. PMID 19067422. {{cite journal}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אן רמזי (1929)

אנג'לינה (אן) רמזי (באנגלית: Angelina (Anne) Ramsey; ‏ 1 בספטמבר 1929 – 11 באוגוסט 1988) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1987 על תפקידה בסרט "לזרוק את אמא מהרכבת". רמזי נולדה בעיר אומהה שבנברסקה, נחשפה לראשונה לתחום התיאטרון בעת לימודייה בבנינגטון קולג' שבעיירה בנינגטון, ורמונט. הופיעה בתחילת שנות ה-50 במספר מחזות בברודוויי, שם הכירה את בעלה השחקן לוגן רמזי, השניים עברו להתגורר יחד בפילדלפיה והקימו שם תיאטרון מוזיקלי מקומי. החלה את דרכה בקולנוע לצד בעלה ב-1971 בסרט "המועדון הספורטיבי", רמזי הופיעה עם בעלה בלא פחות מעשרה סרטים. התפרסמה בגיל מאוחר מאוד בסרטו של ריצ'רד דונר "הגוניס" בו גילמה את אימם של האחים פרטלי וזכתה בפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר, כמו כן גם בסרט האימה של וס קרייבן "ידידות קטלנית". רמזי עברה ניתוח להורדת חלקים מהלשון והלסת שלה ב-1984 במטרה להסיר גידול סרטני שהתגלה בגרונה, הניתוח הצליח, אולם המחלה חזרה כעבור שנים אחדות. על אף הקושי הרב והמאבק במחלה רמזי לא הראתה סימני חולשה כשגילמה את אמו השתלטנית של אוון ליפט (דני דה ויטו) בקומדיה "לזרוק את אמא מהרכבת" אותה גם ביים דה ויטו. רמזי גילמה את אמו של דה ויטו למרות הפרש הגילאים הקטן ביניהם שעמד על 15 שנים. על הופעתה זכתה רמזי בפרס סאטורן שני, הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. רמזי נפטרה בשנת 1988 ממחלת סרטן הוושט בגיל 59, כחצי שנה לאחר טקס האוסקר לו הייתה שותפה. מדיה וקבצים בנושא אן רמזי בוויקישיתוף אן רמזי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אן רמזי, באתר AllMovie (באנגלית) אן רמזי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אן רמזי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אן רמזי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גוסטבו נובואה

גוסטבו נובואה (בספרדית: Gustavo José Joaquín Noboa Bejarano;‏ אוגוסט 1937 – 16 בפברואר 2021) היה נשיא אקוודור. למד במכללת כריסטובל קולון ולאחר מכן באוניברסיטה הקתולית, בה סיים את לימודיו במדעי המדינה והחברה. בשנת 1965 קיבל תואר דוקטור למשפטים ובשנה שלאחר מכן החל ללמד בפקולטה למשפטים, מדעי החברה והפוליטיקה, בנושאים משפט עירוני ומשפט אזרחי. בשנת 1968 היה סגן דיקן הפקולטה ודיקן בתקופות 1969–1972 ו-1978–1980, ומונה לרקטור האוניברסיטה בשנת 1986. הוא שימש גם כרקטור מכללת בלו היל באוניברסיטת פלורידה אטלנטיק, וכסגן נשיא קרן אסקוול. נובואה כיהן כסגן נשיא אקוודור בין השנים 1998–2000 בתקופת נשיאותו של ג'מיל מאוואד, והפך לנשיא בשנת 2000 לאחר הדחתו של מאוואד בהפיכה צבאית. בתקופת נשיאותו של נובואה, התמודדה ממשלתו עם המשבר הכלכלי החמור ביותר בתולדות אקוודור. הוא צמצם את חובה החיצוני של המדינה, הפך את הדולר האמריקני למטבע הרשמי של המדינה, והמשיך במגמת ההפרטה של המפעלים שבבעלות המדינה. צעדים אלה גרמו להתנגדות ציבורית עזה. בשנת 2001 הוזילה ממשלתו את מחירי הדלק בעקבות הפגנות אלימות של האינדיאנים, הנחשבים לאוכלוסייה הענייה ביותר באקוודור. בתוך שנתיים הצליח נובואה להבריא את כלכלת אקוודור שעמדה על סף קריסה, ולהעלות את שיעור הצמיחה ב-2001 ל-5.4%, השיעור הגבוה ביותר באמריקה הלטינית כולה. נובואה נפטר ב-16 בפברואר 2021 לאחר שלקה בהתקף לב בזמן שהתאושש מגידול מוחי בבית החולים ג'קסון ממוריאל במיאמי, פלורידה. מדיה וקבצים בנושא גוסטבו נובואה בוויקישיתוף גוסטבו נובואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Gustavo Noboa, EcuRed The Associated Press, Ex-Ecuadorian leader Gustavo Noboa dies after brain surgery, Daily Journal, ‏16 בפברואר 2021 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תופי קונגה

תופי קונגה או קונגוס הם תופי ידיים גדולים פתוחים בתחתיתם בקוטר של בין 25 ל-35 סנטימטר וגובה של בערך מטר. גוף התוף עשוי עץ או פיברגלס, עליו מתוח עור עגל מעובד, או לעיתים פלסטיק דמוי עור. מקור הקונגאס כנראה בתופים אפריקאיים, והם נפוצים במוזיקה לטינית. כיום, הם זוכים לפופולריות רבה ומשמשים בתפקידים מגוונים גם בז'אנרים מוזיקליים שונים כג'אז, רוק ופופ. בקובה מכונים הקונגאס "טומבדורס" והם מופיעים בשני גדלים, "macho" (זכר) ו-"hembra" (נקבה). כאשר משתמשים ביותר מזוג תופים משתמשים בדרך כלל ב"מאצ'ו" אחד ומספר "המברס" המכוונות לגבהים שונים. חמש דרכי הפקת צליל עומדות בבסיס התיפוף בקונגאס: צליל פתוח: מכה בארבע אצבעות קרוב למסגרת התוף, המפיקה צליל חד ומהדהד בעל גובה מוגדר. צליל מעומעם: כמו הצליל הפתוח, מופק במכה בארבע אצבעות, אך ללא הרמה של היד מן העור. מגע היד עם העור מעמעם את הצליל. צליל בס: מכה עם כף היד כולה על העור, המפיקה צליל נמוך ואטום. סלאפ (Slap, "סטירה"): המכה הקשה ביותר, המפיקה צליל חד וגבוה. טאצ' (touch, "נגיעה"): כמשתמע מן השם, צליל המופק מנגיעה בעור באצבעות או שורש כף היד. בקובה, נגני הקונגה (שמנגנים מקצב הקרוי רומבה, ולכן קרויים "רומברוס") מסתובבים לבושי כובע קסקט לבן הקרוי בפיהם "בולשביקה" (על שם הבולשביקים). רומברוס לרוב מנגנים רומבה על שלושה תופי קונגאס שונים, כאשר לכל תוף תפקיד שונה (קצב בסיס, אלתור, ואלתור על האלתור). האלתורים הם מורכבים ומרשימים, ולכן חובשי "בולשביקה" זוכים לכבוד רב, במיוחד לאור יכולתם להרשים תיירים כך שאלו יקנו משקאות לסביבתם הקרובה. תופי הקונגה לוקחים גם חלק חשוב בתרבות הקפוארה, הם אלו האחראים על שמירת הקצב במעגלי קפוארה ומהירות המשחק. בעבר, המתופפים היו מנגנים את המקצב קוואלריה (cavalaria) כסימן מוסכם כשהקפוארה עוד הייתה נחשבת כפשע, כאשר המתופפים והנגנים היו רואים שוטר, הם היו מזהירים את הקהל לברוח בכך שהיו מנגנים מקצב זה. פירוש המקצב הוא "פרשים", וכונה כך כיוון שהשוטרים באותה התקופה היו רכובים על סוסים (פרשים) תופי בונגו מדיה וקבצים בנושא תופי קונגה בוויקישיתוף