laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית)

אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית) (בצרפתית: Les sites funéraires et mémoriels de la Première Guerre mondiale (Front Ouest), בהולנדית: Begraafplaatsen en herdenkingssites van de Eerste Wereldoorlog (Westelijk Front), באנגלית: Funerary and memory sites of the First World War (Western Front)) הוא שמו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המאגד 139 בתי קברות ואנדרטאות, מתוכם 43 ברחבי בלגיה ו-96 בצפון ובמזרח צרפת, הקשורים לקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918. האתרים קשורים לכלל המדינות והכוחות שלקחו חלק במערכה, ולקרבות בכל שלביה. בתחילה ב-2002 בלגיה הכניסה אתרים רלוונטיים בשטחה לרשימה הטנטטיבית שלה, ממנה ניתן להכריז על אתרי מורשת עולמית חדשים, וצרפת נהגה באופן דומה לגבי אתרים בשטחה ב-2014, כחלק מציון יובל המאה למלחמה. ב-2017 ו-2018 הרשויות הרלוונטיות בשתי המדינות החלו לשתף פעולה ליצירת הצעה מאוחדת, ביחד עם נציגים של יתר המדינות להן קשורים האתרים כמו ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, הוועדה האמריקנית למצבות קרב והוועדה הגרמנית לקברי מלחמה, ולאחר מכן בקשה רשמית הוגשה לאונסק"ו. לאחר מספר שנים בהם נבחנה ותוקנה ההצעה על ידי גופי אונסק"ו, ההכרזה הרשמית על האתר התקיימה במסגרת כינוס ועדת המורשת העולמית ב-2023. בנימוקים להכרזה נטען בין היתר שמכלול האתרים מייצג את ההתמודדות של האנושות עם היקף הקורבנות הגדול וחסר-התקדים בזמנו שהביאה המלחמה, ובפרט דרכים חדשות לכיבוד החללים בעיצוב ובאדריכלות של בתי הקברות הצבאיים והאנדרטאות שהדגישו יותר את האינדיבידואליות של כל קורבן וקורבן ואת השוויוניות בקרב הלוחמים במערכה - דרכים שהיוו השראה לאתרים עתידיים לזכר קורבנות עימותים צבאיים מאוחרים יותר. בנוסף האתרים במכלול מציגים מחד את ההבדלים בדרכי הזיכרון של האומות השונות שהיו מעורבות ומנגד מאפיינים אסתטיים ועיצוביים אוניברסליים. בית הקברות הצבאי סן-סמפוריאן בבלגיה אנדרטת איפר בבלגיה אנדרטת "החייל המהרהר" הקנדית בבלגיה מונומנט "מגדל השלום האי של אירלנד" בבלגיה אנדרטת הודו בנב-שאפל בצרפת אנדרטת טייפוואל לנעדרי הסום בצרפת אנדרטת וייר-ברטונה בצרפת בית הקברות ומבנה הקבורה של דואומון בצרפת האנדרטה האמריקאית של מז-ארגון בצרפת אנדרטה לזכר החללים היהודיים בכוחות צרפת במלחמה אנדרטאות האימפריה הבריטית לנעדרים בבלגיה ובצרפת במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה בוויקישיתוף אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית) באתר אונסק"ו (באנגלית) אתר האגודה להובלת המועמדות של האתרים לקבלת מעמד אתר מורשת עולמית (בצרפתית) "LE CALENDRIER DU PROJET". Association porteuse du projet UNESCO des « Sites funéraires et mémoriels de la Grande Guerre » (בצרפתית). נבדק ב-2023-10-05. "LES SERVICES DE GESTION DES SITES". Association porteuse du projet UNESCO des « Sites funéraires et mémoriels de la Grande Guerre » (בצרפתית). נבדק ב-2023-10-06. "UNESCO World Heritage: 42 new sites inscribed". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית). 2023-09-25. נבדק ב-2023-09-27. תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 14–18 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית)) תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 1–12 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית))
אסיא

האם התכוונתם ל... יהודה אסיא – בנקאי ישראלי דוד אסיא – ממייסדי חברת התוכנה "משוב", בנו של יהודה אסיא יוני אסיא – יזם היי-טק, מנכ"ל ומייסד חברת eToro אסיא (כתב עת) – כתב עת בנושא אתיקה רפואית יהודית "אסיא" – אחד ממפעלי התרופות שהתמזגו לחברת "טבע" אסיא – המילה רופא בארמית אסיה (פירושונים)
יאן-ניקלאס בסטה

יאן-ניקלאס בסטה (נולד ב-4 בינואר 1999) הוא כדורגלן גרמני המשחק כקיצוני עבור בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. לאחר שהצטרף לבורוסיה דורטמונד בגיל 8, הוא ערך את הופעת הבכורה התחרותית שלו עבור הקבוצה הבוגרת ב-12 באוגוסט 2017 במשחק הגביע הגרמני נגד רילזינגן-ארלן. על אף ששיחק גם במשחקי ידידות טרום עונה של הקבוצה הבוגרת בקיץ אותה שנה, הוא בילה את שאר עונת 2017/2018 בקבוצת הנוער. ב-4 ביולי 2018, עבר לורדר ברמן, שם גם שובץ בקבוצת המילואים בעונה הראשונה. ב-18 ביוני 2019, הושאל לאמן ההולנדית לעונת 2019/2020. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית ב-24 באוגוסט 2019 במשחק נגד וילם II. ביולי 2020 הושאל בסטה שוב מברמן, הפעם ליאן רגנסבורג לתקופת השאלה של שנתיים. ב-15 ביוני 2022, חתם בסטה על חוזה ל-3 שנים בהיידנהיים מהבונדסליגה. יאן-ניקלאס בסטה, באתר Transfermarkt יאן-ניקלאס בסטה, באתר Soccerway יאן-ניקלאס בסטה, באתר WorldFootball.net יאן-ניקלאס בסטה, באתר FootballDatabase.eu Jan-Niklas Beste erhält einen Dreijahresvertrag beim FCH!, heidenheim
כריסטוף ביז'ו

כריסטוף ביז'ו (נולד ב-23 בדצמבר 1965, ניי-סיר-סן, צרפת) שימש כשגריר צרפת בישראל בין השנים 2009 ל-2013. ביז'ו הוצב בנציגות הקבועה של צרפת לאו"ם בניו יורק בין השנים 1997–2001, ושימש כסגן מנהל דרום אפריקה והאוקיינוס ההודי. בין השנים 2001–2004 שימש כסגן השגריר הצרפתי בתל אביב, ובין השנים 2004–2007 כיועץ השר לענייני חוץ ואירופה. בין השנים 2007–2009 שימש כאחראי מדיניות החוץ של צרפת בצפון אפריקה, המזרח הקרוב והתיכון. ביז'ו ביקר בשדרות ב-16 בספטמבר 2009, כדי להפגין סולידריות עם תושביה. מקום מגוריו בירושלים היה בשכונת טלביה. ביום שלישי, 24 באפריל 2012, בעת טיול לבדו במדבר יהודה ליד נבי מוסא, נשדד ביז'ו על ידי שני תוקפים. ביז'ו נענה לדרישותיהם ולא נפגע. הוא נשדד מהסלולרי והארנק שלו. בספטמבר 2013, על פי החלטה של פרנסואה הולנד, ביז'ו הופקד על מחלקת האסטרטגיה של המנהל הכללי לביטחון חוץ (DGSE). הוא הוחלף כשגריר על ידי פטריק מייזונאב (אנ'). כריסטוף ביז'ו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) French ambassador to Israel mugged near Nabi Musa, ynetnews (English-language online edition of Yedioth Ahronoth). Retrieved 27 April 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפתים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוסטב פון ראוך

יוהאן יוסטוס גאורג גוסטב פון ראוך (בגרמנית: Johann Justus Georg Gustav von Rauch;‏ 1 באפריל 1774 – 2 באפריל 1841) היה גנרל פרוסי אשר שימש כראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי למשך שנה אחת בין 1812–1813, וכשר המלחמה בין 1837–1841. ראוך נולד בבראונשווייג ב-1 באפריל 1774. הוא היה הבכור מבין שנים עשר בניו ובנותיו של בונאוונטורה פון ראוך - גנרל בצבא הפרוסי ומנהל אקדמיית ההנדסה המלכותית בפוטסדאם. אחיו היו הגנרלים לאופולד פון ראוך, מנהל אקדמיית המלחמה הפרוסית בברלין, ופרידריך וילהלם פון ראוך איש סודו ושלישו הצבאי של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה. בין אחיותיו היו שרלוט, אשר הייתה נשואה ללוין פון ביסמרק, ופרידריה אשר הייתה נשואה לגנרל היינריך פון קנובלסדורף. ראוך התגייס לצבא הפרוסי ב-1788 ולמד באקדמיית ההנדסה המלכותית בפוטסדאם במשך שנתיים. ב-6 באפריל 1790 בהיותו בן 16 בלבד, הוא הועלה לדרגת לויטננט, וב-1794 הוא השתתף בדיכוי מרד קושצ'ושקו. ב-1802 הוא החל לעבוד במטה הכללי הפרוסי. ב-12 בדצמבר 1803 הוא הועלה לדרגת האופטמן. ב-22 באוקטובר 1805 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1806 לקח חלק במלחמת הקואליציה הרביעית. ב-1 ביוני 1807 הוענק לו עיטור הפור לה מריט. לאחר המלחמה החל ראוך לעבוד במשרד המלחמה, שם הפך לידידו ובן-בריתו הקרוב של שר המלחמה גרהרד פון שרנהורסט, שבאותה עת עמל על ארגון מחדש של הצבא הפרוסי לאור התבוסה המבישה לצרפתים. ב-1810 הועלה ראוך לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-17 ביוני של אותה שנה, לחצו הצרפתים על פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לפטר את שרנהורסט מתפקידיו. המלך לא עמד בלחצים, ומינה את קרל פון האקה למחליפו. בפועל, השפעתו של האקה על התנהלות הצבא הפרוסי הייתה אפסית, ושרנהורסט המשיך למשוך בחוטים בסיועו של ראוך. במרץ 1812 פיטר המלך את האקה ומינה את ראוך למחליפו בתפקיד הרמטכ"ל. ב-14 באוגוסט של אותה שנה הועלה ראוך לדרגת אוברסט. ב-16 במרץ 1813 קצו הפרוסים בהעמדת הפנים, והכריזו מלחמה על צרפת (מלחמת הקואליציה השישית). המלך מיהר להחזיר את שרנהורסט לתפקיד הרמטכ"ל ושר המלחמה, וראוך מונה לראש מטהו של הגנרל לודוויג יורק פון וארטנבורג. ב-7 ביולי 1813 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור ומונה למפקד חיל ההנדסה. במקביל, הוא הפך לראש מטהו של גבהרד לברכט פון בליכר. בספטמבר של אותה שנה הוא קיבל את צלב הברזל מחלקה ראשונה. לאחר סיום המלחמה הוא מונה למפקח על הביצורים במקביל לתפקידו כמפקד חיל ההנדסה. הוא המשיך להחזיק בשני התפקידים במשך יותר משני עשורים. ב-30 במרץ 1830 הוא הועלה לדרגת גנרל. ב-21 בנובמבר 1831 הוא הפך לחבר במועצת המדינה הפרוסית. ב-18 בינואר 1833 הוא עוטר באות מסדר העיט השחור. ב-30 ביולי 1837 מינה המלך את ראוך לשר המלחמה. לאחר מותו של המלך פרידריך וילהלם השלישי, שקל ראוך לפרוש מהתפקיד בשל מצבו הבריאותי, אולם יורשו פרידריך וילהלם הרביעי ביקש ממנו להישאר בתפקיד. הוא נותר בתפקיד עד 28 בפברואר 1841. הוא נפטר כמה שבועות לאחר מכן, ב-2 באפריל. מדיה וקבצים בנושא גוסטב פון ראוך בוויקישיתוף גוסטב פון ראוך באתר הספרייה הגרמנית הדיגיטלית גוסטב פון ראוך באתר prussian machine גוסטב פון ראוך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גוסטב פון ראוך".
סטארדאסט (להקה)

סטארדאסט (באנגלית: Stardust) היא להקה צרפתית המורכבת מאלן בראקס, בנג'מין דיימונד ותומא בנגלטר. הלהקה הייתה פעילה רק שנה אחת, בשנת 1998, כאשר הוציאה את הלהיט Music Sounds Better with You. הלהקה מורכבת מאלן בראקס, בנג'מין דיימונד ותומא בנגלטר (חבר בצמד דאפט פאנק), שהתאחדו לשיתוף פעולה לשיר Music Sounds Better with You בשנת 1998. השיר בנוי סביב סאמפל של השיר Fate של צ'אקה קאן והשירה של בנג'מין דיאמונד. הגרסה הראשונה נוגנה בהופעה חיה במועדון רקס, ב-11 בדצמבר 1997. לאחר ההופעה, השלישייה עבדה על השיר באולפן הביתי של בנגלטר, Daft House. השיר שוחרר בלייבל של בנגלטר, Roulé. בתחילת 1998 חולקו עותקים של הסינגל למספר תקליטנים בכנס מוזיקת החורף במיאמי, שם זכה השיר להצלחה גדולה. לאחר מכן יצאו הרבה בוטלגים: כמה עשרות אלפי עותקים של השיר נמכרו באופן בלתי חוקי. הסינגל שוחרר לבסוף בפורמט CD יחיד על ידי וירג'ין. Music Sounds Better with You טיפס במהירות לראשי המצעדים. הקליפ, בבימויו של מישל גונדרי, שודר לראשונה ב-MTV. השיר היה פופולרי מאוד בקרב תקליטנים, הוא נבחר לסינגל הדאנס הטוב ביותר של שנת 1998 על ידי קוראי המגזין הבריטי Mixmag. בשנת 2018, 20 שנה לאחר שחרורו של Music Sounds Better with You, התאחדה הלהקה באולפן כדי לשחרר מהדורה מחודשת ששודרה בכל פלטפורמות הסטרימינג דרך חברת התקליטים Because Music ב-28 ביוני 2019. לרגל האירוע שוחררה גם גרסת ויניל מקסי. Music Sounds Better with You (1995) סטארדאסט הופיעו רק ב-3 הופעות: מועדון רקס, פריז, דצמבר 1997 כנס מוזיקת חורף במיאמי, מרץ 1998 רוקסטור, מונפלייה, כחלק מפסטיבל בוראליס, אוגוסט 1998 אתר האינטרנט הרשמי של סטארדאסט (באנגלית) סטארדאסט, סרטונים בערוץ היוטיוב סטארדאסט, באתר ספוטיפיי סטארדאסט, באתר AllMusic (באנגלית) סטארדאסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטארדאסט, באתר דיזר סטארדאסט, באתר Discogs (באנגלית) סטארדאסט, באתר Songkick (באנגלית) סטארדאסט, באתר SecondHandSongs סטארדאסט, באתר בילבורד (באנגלית)
קרל פון גרולמן

קרל וילהלם גיאורג פון גרולמן (בגרמנית: Karl Wilhelm Georg von Grolman;‏ 30 ביולי 1777 – 15 בספטמבר 1843) היה גנרל פרוסי אשר שימש כראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי בין 1814–1819. גרולמן נולד בברלין ב-30 ביולי 1777. הוא היה נצר למשפחת אצולה מווסטפאליה שהיגרה לפרוסיה. אביו היינריך דיטריך פון גרולמן היה נשיא בית המשפט העליון הפרוסי. ב-1791 הוא התגייס לצבא הפרוסי, וב-1797 הועלה לדרגת לויטננט משנה. הוא לחם בקרבות מלחמת הקואליציה הרביעית ובסופה הועלה לדרגת מאיור. לאחר המלחמה היה חבר בוועדה שהקים הגנרל גרהרד פון שרנהורסט שהובילה את הרפורמה בצבא הפרוסי. עם זאת גרולמן חפץ להילחם בצרפתים, ולפיכך ב-1809 הוא עזב את הצבא הפרוסי והתגייס לצבא האוסטרי. הוא לחם במערכה בסקסוניה במסגרת מלחמת הקואליציה החמישית. ב-1810 הביסו הצרפתים את האוסטרים, וגרולמן נאלץ להימלט לבריטניה. לאחר מכן הוא עבר לספרד, התגייס לצבא הספרדי ולחם במלחמת חצי האי כמפקד גדוד. בינואר 1812, במהלך המצור על ולנסיה, הוא נלכד בשבי הצרפתי. הוא הובל לצרפת, אולם הצליח להימלט לשווייץ ומשם לבוואריה. במרץ 1813 הכריזה פרוסיה מלחמה על צרפת כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית השישית. הוא לחם במרבית הקרבות של המלחמה, ולאחריה, ב-3 ביוני 1814, הוא מונה לראש המטה הכללי הפרוסי. הוא השתתף בקונגרס וינה כחלק מהמשלחת הפרוסית, אולם ב-1815, בעקבות חזרתו של נפוליאון בונפרטה מגלותו באי אלבה, הוא חזר לברלין כדי לפקח על הכוחות הפרוסיים שיצאו מחדש למלחמה. בנובמבר 1819 הוא עזב את הצבא. חמש שנים לאחר מכן הוא חזר לשירות ומונה למפקד הדיוויזיה ה-9. במרץ 1832 הועבר לפקד על הקורפוס ה-5. ב-1837 הוא הועלה לדרגת גנרל. הוא נפטר ב-15 בספטמבר 1843 בפוזנן, שם נמצאה מפקדת הקורפוס שלו. מדיה וקבצים בנושא קרל פון גרולמן בוויקישיתוף קרל פון גרולמן באתר הספרייה הגרמנית הדיגיטלית קרל פון גרולמן באתר המוקדש למלחמות נפוליאון קרל פון גרולמן באתר נפוליאון קרל פון גרולמן באתר prussian machine
שי אהרונוביץ'

שי אהרונוביץ' (נולד ב-22 באפריל 1975) הוא מנהל רשות המיסים בישראל. כיהן קודם לכן כסמנכ"ל ממונה על מערך מיסוי מקרקעין. אהרונוביץ' נולד ביפו וגדל בראשון לציון. למד בתיכון אמי"ת המר רחובות. בצה"ל שירת ביחידת דובר צה"ל ושימש כעורך חדשות וכתב משפטי בעיתון הצופה. הוא עורך דין, בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. את דרכו בשירות הממשלתי החל ברשות המיסים בשנת 2001, ומילא בה שורת תפקידים, בתחום מיסוי המקרקעין. בתחילה כמפקח מיסוי קרקעין, עבד כשש שנים כעורך דין במחלקה המשפטית, לאחר מכן כמנהל מחלקה במטה הרשות, ובהמשך כמנהל שני משרדים, ברחובות ובנתניה. במהלך השנים ניהל יחידות מטה ויחידות שטח. אהרונוביץ' היה מעורב בשינויים בחקיקות מס רכישה, חקיקת המס בנושא תמ"א 38 וגיבוש המדיניות בנוגע למיסוי מקרקעין בישראל. משנת 2018 שימש כסמנכ"ל רשות המיסים הממונה על מערך משרדי מיסוי מקרקעין. בתפקידו זה עבר מערך מיסוי המקרקעין מהפך טכנולוגי, מעידן הנייר לכך שכלל הדיווחים נעשים באופן מקוון וחלק מהשומות מתבצעות אוטומטית. "מיסוי מקרקעין - פרשנות, הלכה ומעשה", ספר פרשנות שכתב על חוק מיסוי מקרקעין עם שופט בית המשפט המחוזי אבי גורמן צוטט בפסקי דין של בית המשפט העליון. ב-3 בספטמבר 2023 החליט שר האוצר בצלאל סמוטריץ' למנותו למנהל רשות המיסים בישראל וב-27 בספטמבר אושר מינויו בממשלה. אהרונוביץ' משמש כמלמד דיני מיסוי הכנסה במדור לתוכניות מובנות באוניברסיטת בר-אילן. וכמרצה בקורסים אקדמיים בתחומי המיסוי באוניברסיטאות ומכללות אקדמיות, וכן במסגרת פורומים של הלשכות המקצועיות. נשוי ואב לארבעה ומתגורר בגבעת שמואל. מדיה וקבצים בנושא שי אהרונוביץ' בוויקישיתוף אודות שי אהרונוביץ', באתר רשות המיסים גיא ליברמן, ‏"ייתכן שבעתיד מס הרכישה למשקיעי נדל"ן יחזור ל-5%-6%", באתר גלובס, 16 בפברואר 2020 נתי טוקר, שר האוצר החליט: שי אהרונוביץ' ימונה לראש רשות המסים, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2023 גד ליאור, הממשלה אישרה את מינויו של שי אהרונוביץ' למנהל רשות המיסים, באתר ynet, 27 בספטמבר 2023
מיכאל גילן

מיכאל גילן (בגרמנית: Michael Gielen;‏ 20 ביולי 1927 – 8 במרץ 2019) היה מנצח ומלחין יהודי-אוסטרי. גילן נולד בדרזדן לבמאי יוסף גילן (גר') ולרוז (מבית שטויירמן). רוז, אמו הייתה שחקנית ובאה ממשפחה יהודית מסמביר. גילן ואחיו הוטבלו לנצרות וחיו כקתולים עד עליית הנאצים לשלטון. גילן החל בקריירה שלו כפסנתרן בבואנוס איירס ארגנטינה, שם למד אצל ארווין לויכטר, בנגינת מכלול יצירות הפסנתר של שנברג. בתקופת עבודתו כמנצח חזרות על האופרה של וינה (1951–1960), ניצח גילן על יצירות מודרניות רבות מחוץ לבית האופרה. עבודתו האופראית הבאה הייתה כמנצח האופרה המלכותית השוודית (1960 - 1965). בהמשך עבד בבתי האופרה של הולנד ושל פרנקפורט, כמנצח ראשי של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט. הוא היה מנצח ראשי של התזמורת הלאומית של בלגיה (1969–1973), של התזמורת הסימפונית של סינסינטי (1980–1986), וכן של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה (1986 - 1999). גילן הפגין בקיאות ושליטה בפרטיטורות מודרניות מורכבות, וניצח על ביצועי בכורה של יצירות רבות, ביניהן הרקויאם של ליגטי, "קארה" של שטוקהאוזן ו"רקויאם למשורר צעיר" של ברנד אלואיס צימרמן. כמלחין שכלל את מסורת האסכולה הווינאית השנייה. מיכאל גילן נפטר ב-8 במרץ 2019. Michael Gielen, Paul Fiebig., Mahler im Gespräch. Die zehn Sinfonien, Stuttgart: Metzler, 2002, ISBN 3-476-01933-0 מדיה וקבצים בנושא מיכאל גילן בוויקישיתוף מיכאל גילן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל גילן, באתר ספוטיפיי מיכאל גילן, באתר AllMusic (באנגלית) מיכאל גילן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאל גילן, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטו אוגוסט רילה פון ליליינשטרן

יוהאן יאקוב אוטו אוגוסט רילה פון ליליינשטרן (בגרמנית: Johann Jakob Otto August Rühle von Lilienstern;‏ 16 באפריל 1780 – 1 ביולי 1847) ליליינשטרן נולד בברלין ב-16 באפריל 1780. ב-1795 הפך לצוער בצבא הפרוסי. ב-1806 הוא לחם בקרב יינה-אאורשטדט, ולאחריו עזב את הצבא. הוא עקר לממלכת סקסוניה והתגייס לצבא הסקסוני. הוא לחם נגד האוסטרים במלחמת הקואליציה החמישית ב-1809. ב-1811 הוא עזב את הצבא הסקסוני לאחר שבקשתו לעבוד כמורה בבית הספר למלחמה נדחתה. בפברואר 1813 הוא חזר לצבא הפרוסי. הוא לחם במהלך מלחמת הקואליציה השישית, ולאחר קרב לייפציג הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה למפקח על החימוש. הוא השתתף בקונגרס וינה כחבר במשלחת הפרוסית. ב-1815 הוא מונה למנהל מחלקת ההיסטוריה הצבאית במטה הכללי הפרוסי. ב-1816 הוא מונה לעורך העיתון הצבאי הרשמי. בנובמבר 1819 הוא מונה לראש המטה הכללי. הוא כיהן בתפקיד שנתיים בלבד והוחלף על ידי קרל פון מיפלינג. ב-1835 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט וכעבור שנתיים מונה למפקד בית הספר למלחמה בברלין. ב-1844 הוא מונה למפקח החינוך וההכשרה הצבאית. הוא נפטר ב-1 ביולי 1847 במהלך נסיעה לזלצבורג. ליליינשטרן היה ידיד קרוב של הסופר הנודע היינריך פון קלייסט. הוא תמך כספית ביצירתו הספרותית של קלייסט, שאף הקדיש לו אחד מחיבוריו. מדיה וקבצים בנושא אוטו אוגוסט רילה פון ליליינשטרן בוויקישיתוף אוטו אוגוסט רילה פון ליליינשטרן באתר הספרייה הגרמנית הדיגיטלית אוטו אוגוסט רילה פון ליליינשטרן באתר prussian machine
גידו קרצ'מר

גידו קרצ'מר (בגרמנית: Guido Kratschmer; נולד ב-10 בינואר 1953) הוא אתלט עבר מגרמניה המערבית. זוכה מדליית כסף (מונטריאול 1976) ושיאן עולם בקרב עשר (1982-1980). בנוסף להישגיו הבינלאומיים היה קרצ'מר אלוף מערב גרמניה בקרב עשר (1980-1975), בריצת 110 מטר משוכות (1978) ובריצת 60 מטר משוכות (1976, 1980, 1986). גידו קרצ'מר נולד ב-1953 בעיירה קלוצנהוף (Klotzenhof), מערב גרמניה. את הקריירה הספורטיבית שלו החל החל ב-1974 ובמהלכה זכה במדליית כסף אולימפית בקרב עשר באולימפיאדת מונטריאול (1976). לאחר שקרע את גיד אכילס ב-1988 פרש מתחרויות האתלטיקה והחל להתאמן במזחלות שלג זוגיות אך ב-1992 פרש לאחר שנכשל להתקבל לנבחרת גרמניה לקראת אולימפיאדת אלברוויל. למד ספורט וביולוגיה. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה זכה קרצ'מר במדליית ארד בקרב עשר בתוצאה של 8,132 נקודות אחרי רישרד סקורונק (אנ') מפולין (שיא אליפות 8,207 נקודות) ואיב לה רוי (אנ') מצרפת (8,146 נקודות). באולימפיאדת מונטריאול זכה קרצ'מר במדליית כסף בקרב עשר (8,411 נקודות) אחרי ברוס ג'נר מארצות הברית (שיא עולם 8,618 נקודות) ולפני מיקולה אבילוב (אנ') מברית המועצות (8,369 נקודות) ביוני 1980 קבע קרצ'מר שיא עולם בקרב עשר בתחרות שנערכה בעיירה ברנהאוזן (אנ'), מערב-גרמניה בתוצאה של 8,649 נקודות תוך שיפור שיאו של דיילי תומפסון מבריטניה ב-27 נקודות. שיאו של קרצ'מר נשבר במאי 1982 על ידי תומפסון שקבע 8,704 נקודות. באתה שנה נמנעה מקרצ'מר ההשתתפות באולימפיאדת מוסקבה בגלל החרם שהטילו מדינות המערב על האירוע. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון סיים קרצ'מר במקום התשיעי בקרב עשר בתוצאה של 8,015 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים קרצ'מר במקום התשיעי בקרב עשר בתוצאה של 8,096 נקודות. באולימפיאדת לוס אנג'לס סיים קרצ'מר במקום הרביעי בקרב עשר בתוצאה של 8,326 נקודות באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב-גרמניה השתתף קרצ'מר בקרב עשר אך ויתר על הקפיצה לרוחק לאחר פציעה בירך ונאלץ לפרוש. באימונים לקראת אולימפיאדת סיאול, במהלך ריצת 100 מטר, קרע קרצ'מר את גיד אכילס, כשל במבחנים ופרש מספורט. עלה דפנה כסף (1976) (אנ') ספורטאי השנה של גרמניה (1980) Rudolf Harbig Memorial Award (1981) (אנ') מדיה וקבצים בנושא גידו קרצ'מר בוויקישיתוף גידו קרצ'מר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי גידו קרצ'מר, באתר olympedia.org גידו קרצ'מר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית גידו קרצ'מר, באתר Track and Field (גברים) גידו קרצ'מר, באתר sports-reference.com (אורכב) גידו קרצ'מר, באתר worldathletics.org גידו קרצ'מר מציין 70, באתר leichtathletik.de (גרמנית) גידו קרצ'מר, באתר olympics.com אבילוב זכה במדליית זהב בקרב עשר באולימפיאדת מינכן (1972)
קרל פון מיפלינג

פיליפ פרידריך קרל פרדיננד פרייהר פון מיפלינג גננט וייס (בגרמנית: Philipp Friedrich Carl Ferdinand Freiherr von Müffling genannt Weiß;‏ 12 ביוני 1775 – 16 בינואר 1851) היה גנרל-פלדמרשל פרוסי אישר שימש כראש המטה הכללי הפרוסי בין השנים 1821–1829. מיפלינג נולד בהאלה ב-12 ביוני 1775. הוא היה בן למשפחת אצולה ותיקה. אביו, פרידריך וילהלם פון מיפלינג היה גנרל-מיור בצבא הפרוסי. ב-1790 מיפלינג התנדב לצבא האימפריה הרומית הקדושה ולחם במלחמת הקואליציה הראשונה. ב-1806 הוא התגייס לצבא הפרוסי ולחם במלחמת הקואליציה הרביעית. הוא שרת בצבא הפרוסי גם במלחמת הקואליציה השישית כקצין במטהו של הגנרל גבהרד לברכט פון בליכר. מיפלינג הוא זה שהעניק לקרב לייפציג את הכינוי המפורסם "קרב האומות" (Völkerschlacht). עם זאת, במקור הכינוי התייחס למספר הרב של הלוחמים שהיו מעורבים בקרב, ולא למספר הגדול של האומות שהשתתפו בו. לאחר סיום המלחמה הועלה מיפלינג לדרגת גנרל-מיור ושימש כראש מטה הכוח הפרוסי בחבל הריין. במהלך מלחמת הקואליציה השביעית שימש מיפלינג כקצין קישור במפקדתו של הדוכס מוולינגטון, והיה אחראי על תיאום הפעולות של הצבא הפרוסי עם הצבא הבריטי. לאחר קרב ווטרלו, הוא צעד עם שני הצבאות עד פריז, ולאחר כיבוש העיר מונה למושל הצבאי שלה. בתפקידו זה, הוא היה אחראי על השבת נכסי תרבות שנגנבו בידי הצרפתים לידי בעליהם. ב-1818 הוא השתתף בקונגרס אאכן. ב-1833 הוא מונה לחבר בפרלמנט המקומי של פרובינציית וסטפאליה כנציגו של הנסיך אמיל פרידריך הראשון מבנטהיים-טקלנבורג. ב-11 בינואר 1821 הוא מונה לראש המטה הכללי הפרוסי. הוא כיהן בתפקד עד 1829, נשלח לקונסטנטינופול במטרה לנסות ולהביא לסיום המלחמה העות'מאנית-רוסית. ב-1832 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-7. ב-1837 הוא עבר לשמש כמושל הצבאי של ברלין. ב-1838 הוא מונה לנשיא מועצת המדינה הפרוסית. הוא כיהן בתפקיד עד 1844. ב-1847 הוא עזב את הצבא. הוא נפטר בארפורט ב-16 בינואר 1851. מדיה וקבצים בנושא קרל פון מיפלינג בוויקישיתוף קרל פון מיפלינג באתר הספרייה הגרמנית הדיגיטלית קרל פון מיפלינג באתר הספרייה הגרמנית הלאומית
אלטה ויה 1

אלטה ויה 1 הוא טרק באורך של 150 קילומטרים, העובר במזרח הדולומיטים באיטליה בכוון מצפון לדרום. הוא עובר בכמה מהנופים היפים ביותר בהרי הדולומיטים. השביל מתחיל באגם בראיס (Lago di Braies) ליד טובלאך ומסתיים בעיירה בלונו. זהו המסלול הקלאסי והקל ביותר בהרי הדולומיטים. חלקו הדרומי של המסלול נחשב קשה יותר. נדרשים כ-7 עד 12 ימים להשלמת המסלול המלא. יום טיפוסי במסלול עשוי לכלול כשבע שעות הליכה, עם עליות וירידות של כ-1000 מטר. העונה הטובה ביותר לצעידה באלטה ויה 1 היא מאמצע יוני עד תחילת אוקטובר. הבקתות (Rifugio) נסגרות בדרך כלל באמצע ספטמבר. המסלול מסומן על ידי משולשים כחולים כהים עם המספר 1. השביל הושלם בשנת 1969, והוא נחשב לאחד הטרקים היפים ביותר באירופה הלינה באוהל והבערת אש אסורות לאורך כל המסלול, אך יש שפע מקומות לינה בבקתות הרים ובמלונות בעמקים הסמוכים. במהלך חודשי יולי ואוגוסט יש צורך בהזמנת מקום מראש. ברוב העונה מזג האוויר קריר ומושלם להליכה. אך רצוי להצטייד גם לגשמים, שכן מזג האוויר בהרים עשוי להיות הפכפך, ובכלל בדולומיטים יורדים גשמים רבים. באלטה ויה 1 יש מספר קטעי ויה פראטה. אך רובם הם קטעים אלטרנטיביים למסלול העיקרי, וניתן להשלים את המסלול כולו מבלי לעבור באף אחד מהם. אין צורך בציוד טיפוס מיוחד. הנקודה הגבוהה ביותר במסלול היא Monte Lagazuoi שגובהו 2,750 מטר. על ההר בקתת הרים גדולה, עם מקום לינה ל-69 אנשים. דולומיטים ויה פראטה מדיה וקבצים בנושא אלטה ויה 1 בוויקישיתוף מפות טיולי טבק מבית Omnimap מפת בקתות ההרים (ריפיוג'י) באלטה ויה 1. Rifugio Biella, אחד ה רפיוג'י באלטה ויה 1 הדרכים הגבוהות של הדולומיטים מדריך למסלולים הגבוהים בדולומיטים Monte Lagazuoi ומנהרות ויה פראטה Lagazuoi טיולי ריצה וטרקים מאורגנים באלטה ויה 1 Alta Via 1 - דולומיטים איטליה, באתר www.hike.co.il Rushby, Kevin (2022-03-19). "Walks of a lifetime: six epic mountain hikes across Europe". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-09-30.
וילהלם פון קראוזנק

יוהאן וילהלם פון קראוזנק (בגרמנית: Johann Wilhelm von Krauseneck;‏ 13 באוקטובר 1774 – 2 בנובמבר 1850) היה גנרל פרוסי אשר כיהן כראש המטה הכללי הפרוסי בין 1840–1848. קראוזנק נולד בביירוית ב-13 באוקטובר 1774. אביו נפטר כשהיה בן חמש, והוא גדל בתנאים כלכליים קשים. במרץ 1791 הוא התגייס לצבא נסיכות ביירוית ושרת כתותחן במבצר פלנסבורג. בסוף אותה שנה, נמכרה הנסיכות לממלכת פרוסיה, וקראוזנק עבר לשרת בצבא הפרוסי. ב-1794 הוא לחם במלחמת הקואליציה הראשונה. ב-1806 הוא לחם במלחמת הקואליציה הרביעית, וב-21 בפברואר 1807 עוטר בעיטור הפור לה מריט. ב-1808 הוא הועלה לדרגת מאיור. ב-1809 הוא מונה למפקד גדוד. ב-1812 הוא מונה למפקד מצודת גראודנץ. ביוני 1813 הוא הוצב במטהו של הגנרל גבהרד לברכט פון בליכר ולחם עמו במלחמת הקואליציה השישית. ב-1814 הוא מונה למפקד מבצר מיינץ. ב-11 באפריל 1815 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-2 באוקטובר של אותה שנה נוספו עלי אלון לעיטור הפור לה מריט שלו. ב-29 בינואר 1829 הוא מונה לראש המטה הכללי הפרוסי. ב-18 בינואר 1840 הוענק לו אות מסדר העיט השחור יחד עם תואר אצולה. ב-13 במאי 1848 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא. הוא נפטר בברלין ב-2 בנובמבר 1850. מדיה וקבצים בנושא וילהלם פון קראוזנק בוויקישיתוף וילהלם פון קראוזנק באתר הספרייה הגרמנית הדיגיטלית וילהלם פון קראוזנק באתר prussian machine