laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איונה בראון

איונה בראון (באנגלית: Iona Brown,‏ 7 בינואר 1941 - 5 ביוני 2004) הייתה כנרת ומנצחת בריטית. בעת מותה הייתה מנהלת האקדמיה של סנט מרטין בשדות בלונדון והתזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס. בראון נולדה למשפחה מוזיקלית; הוריה היו מוזיקאים; אחיה טימותי הוא נגן קרן יער ראשי בתזמורת רשות השידור הבריטית; אח אחר, איאן, הוא פסנתרן ואחותה, סאלי, היא ויולנית בתזמורת הסימפונית של בורנמות'. משנת 1963 עד 1966, הייתה בראון חברה בתזמורת פילהרמוניה. בשנת 1964 הצטרפה לאקדמיה של סנט מרטין בשדות ושם התקדמה עד להיותה לסולנית בשנת 1974. בשנת 1981 התמנתה בראון למנהלת אמנותית של התזמורת הקאמרית הנורווגית (אנ'). ב-1987 קיבלה משרה דומה בתזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס. משנת 1985 עד 1989 הייתה מנהלת אורחת של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם. בשנים האחרונות, עד מותה, הייתה מנצחת ראשית של התזמורת הסימפונית של דרום יוטלנד, דנמרק. בראון מתה במחלת הסרטן בגיל 63, בביתה בסולסברי, דרום אנגליה. איונה בראון, באתר MusicBrainz (באנגלית) איונה בראון, באתר Discogs (באנגלית)
יהונתן בריק

יהונתן בריק (באנגלית: Yehonatan Berick;‏ 30 באוגוסט 1968 – 31 באוקטובר 2020) היה כנר, ויולן ומורה לכינור וויולה ישראלי שפעל בצפון אמריקה. בריק נולד בישראל והחל את לימודי המוזיקה בגיל שש. מוריו העיקריים לכינור היו אילונה פהר, הנרי מאייר ודורותי דיליי. בריק למד תאוריה של המוזיקה אצל סרג'יו נטרא והשתתף בכיתות אמן בהדרכת אייזק שטרן, הנריק שרינג, מקס רוסטאל וג'וזף גינגולד. בשנת 1993 זכה בפרס בתחרות הכינור הבינלאומית על שם וולטר ו. נאומבורג, ובשנת 1997 זכה ב"פרס אופוס" של קוויבק שבקנדה. בריק הופיע כסולן בקונצרטים, ניגן ברסיטלים רבים והשתתף בהופעות מוזיקה קאמרית עם אמנים בעלי פרסום בינלאומי. כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה מן המובילים בעולם, ביניהם פסטיבל מרלבורו ופסטיבל רוויניה, והופיע בסיורי קונצרטים במרכזי המוזיקה החשובים בעולם. הוא הקליט מוזיקה לחברות סאמיט, גספארו, אקומה, JMC והליקון. בריק היה פרופסור לכינור בבית הספר למוזיקה, לתיאטרון ולמחול באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ולימד גם באוניברסיטת מקגיל במונטריאול ובבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר שבניו יורק. נפטר מסרטן ב-31 באוקטובר 2020. סרטונים בערוץ של יהונתן בריק, באתר יוטיוב https://slippedisc.com/2020/11/outstanding-israeli-violinist-dies-at-52/
שמורה ביוספרית

שְׁמוּרָה בִּיוֹסְפֶרִית היא שמורת טבע בקרבת מגורי אדם, העונה על שורה של קריטריונים אקולוגיים ותכנוניים הנוגעים לביוספרה, כולל פיתוח בר קיימא ושמירה על ערכי טבע מגוונים, במטרה לאזן בין צורכי האדם העכשוויים, העתידיים וערכי שמירת הטבע. השמורות הביוספריות מוקמות ומוכרות במסגרת "תוכנית האדם והביוספרה" (MAB) של אונסק"ו, ובהתאם לאמנת האומות המאוחדות בדבר מגוון ביולוגי. מטרת הקמת השמורות הביוספריות היא ליצור שילוב חכם בין שימור מגוון ביולוגי לבין פיתוח כלכלי. על פי תקנון השמורות הביוספריות של אונסק"ו, שמורות ביוספריות "יעודדו ויציגו מערכת יחסים שקולה בין בני אדם לבין הביוספרה". סעיף 4 לתקנון קובע, כי על שמורה ביוספרית "לכלול פסיפס של מערכות אקולוגיות", ולמעשה לייצג שילובים מגוונים בין ערכי טבע יבשתיים, ימיים או חופיים. נכון לשנת 2019, "הרשת העולמית של שמורות ביוספריות" של אונסק"ו כוללת 686 שמורות ביוספריות ב-122 מדינות ברחבי העולם. על מנת שמרחב מסוים יקבל הכרה כשמורה ביוספרית, עליו לכלול אזור ליבה עם ערכי טבע המוגנים על פי חוק, אזור חוצץ שבו אסורות פעולות הפוגעות בטבע, ואזור מעבר, שבו מותרות פעולות כאלו בהתאם לחוקים ולתקנות המקומיות. באזור המעבר תהיה קיימות מקומית וייעשה שימוש בר-קיימא במשאבים טבעיים לטובת הקהילה המקומית. על מנת להבטיח זאת, מוקמים בכל שמורה מנגנונים של מחקר, פיקוח, חינוך האוכלוסייה והכשרת בעלי מקצוע. בישראל קיימות שתי שמורות ביוספריות, בכרמל וברמות מנשה. שמורת הר כרמל הוכרה כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו באפריל 1996. במהלך שנת 2014 החל המשרד להגנת הסביבה לפעול להחייאת המרחב הביוספרי בכרמל, אחרי אסון השרפה הגדולה. המטרה היא ליצור מנגנון ניהולי חדש לטובת תושבי האזור, פיתוח תחושת גאווה ואחריות של תושבי המקום, ובעקבות כך שמירה של תושבי המקום על הכרמל שהוא נכס ייחודי במדינת ישראל. פארק רמות מנשה הוכר כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו ביוני 2011. לאחר קבלת התואר הרשמי נקרא הפארק בשם: "מרחב ביוספרי רמות מנשה". שמורות טבע בישראל פיתוח בר קיימא קיימות מקומית תכנון סביבתי נעמי קן-לי כרמי, מיזוג בין צרכים אקולוגיים והעדפות חברתיות ליצירת מערכת בת-קיימא בשמורה הביוספרית בכרמל(הקישור אינו פעיל), עבודת גמר לתואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה – בית הספר לניהול, החוג לניהול משאבי טבע וסביבה, יולי 2012. מדיה וקבצים בנושא שמורה ביוספרית בוויקישיתוף רשימת השמורות הביוספריות ברחבי העולם (אנגלית) שמורת הכרמל באתר רשות הטבע והגנים(הקישור אינו פעיל) עמק השלום ומרחב ביוספרי רמות מנשה באתר לטם המרחב הביוספרי בתחום המועצה האזורית מגידו Directory of the World Network of Biosphere Reserves (WNBR)‎ באתר אונסק"ו שמורה ביוספרית הר הכרמל, באתר www.sviva.gov.il
ואיקטו

ואיקטו (Waikato) הוא חבל באי הצפוני של ניו זילנד הכולל את העיר המילטון, נהר ואיקטו, חצי האי קורומנדל ואגם טאופו. שטחו של החבל הוא 24,025 ק"מ רבוע ומתגוררים בו 382,716 תושבים (נכון ליוני 2006), כשני שלישים מתוכם בהמילטון ובפרבריה. רוב שטחו של החבל מורכב ממישורים וגבעות נמוכות והקרקע פורייה למדי, שטחים נרחבים באזור שימשו את המאורים לחקלאות עוד בטרם הגיעו האירופאים הראשונים לניו זילנד. גם כיום משמשים שטחים אלו לחקלאות, גידול סוסים ובקר לחלב. מבחינה מנהלית החבל מחולק לעשר רשויות אזוריות: תשעה מחוזות ועיר אחת. את מחוז טאופו ואיקטו חלוקת עם כמה מהחבלים השכנים שלה. בנוסף, כ-40% ממחוז רוטורואה שבחבל ביי אוף פלנטי מצויים גם הם בתחומי החבל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר האינטרנט הרשמי של ואיקטו (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ואיקטו בוויקישיתוף ואיקטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Subnational population estimates: At 30 June 2018 (final) – NZ.Stat tables". Stats NZ Tatauranga Aotearoa. 14 November 2018
הליגה המוסלמית

הליגה המוסלמית של כל הודו (בקיצור נפוץ: הליגה המוסלמית) הייתה התנועה הבדלנית המוסלמית בהודו הבריטית. התנועה נוסדה בשנת 1906 בדאקה שבבנגל המזרחית ודגלה בהקמת מדינה מוסלמית נפרדת בתת-היבשת ההודית. הליגה המוסלמית הייתה הגורם שדחף לייסודה של פקיסטן בנפרד מהודו בשנת 1947. מנהיגה הבולט ביותר היה מוחמד עלי ג'ינה. מדיה וקבצים בנושא הליגה המוסלמית בוויקישיתוף הליגה המוסלמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) או "הליגה המוסלמית הכל-הודית" ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רובד נגיפי

רובד נגיפי הוא אזור המכיל בתוכו חיידקים מתים. הרובד (פְּלאק) נוצר כתוצאה מהמסה של תאים חיידקיים כתוצאה מחדירה והתרבות של בקטריופאג'ים, נגיפים התוקפים חיידקים. ה-DNA של החיידקים באזור זה יכיל גם את הגנום של בקטריופאג'. גודלו של הרובד תלוי בכמה גורמים: ההרכב הגנטי של הבקטריופאג'- אלים או מתון. זמן המחזור של הבקטריופאג' - ככל שזמן המחזור מתקצר, הרובד גדל. פעפוע של בקטריופאג'ים דרך האגר ויכולת החדירה שלהם לחיידקים. מהירות ההמסה של התא. כמות הבקטריופאג'ים שמשתחררים מתוך חיידק בודד. תנאי גידול שונים המשפיעים על החיידק ובכך יכולים לעכב את קצב ההתחלקות שלו. שלב מחזור החיים של החיידק - הבקטריופאג' יכול לנצל את החיידק רק כאשר החיידק נמצא שלב הגידול המעריכי (הלוגריתמי) שלו. בטרשת עורקים, הפלאק יכלול כדוריות דם לבנות ושומנים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלגה דן

הלגה דֵן (בגרמנית: Helga Deen;‏ 6 באפריל 1925 – 16 ביולי 1943) הייתה נערה יהודייה-הולנדית, ילידת פומרניה (אז בגרמניה), שסיפור ימיה האחרונים תחת השלטון הנאצי נכתב ביומנה בשנת 1943 ונתגלה רק ב-19 באוקטובר 2004. הלגה דֵן נולדה בעיר שצ'צ'ין (כיום בפולין, אז שטטין בגרמניה) ב-6 באפריל 1925. לאחר עליית הנאצים לשלטון משפחתה נמלטה להולנד השכנה שם התיישבה בעיר טילבורך. כשהייתה בשנת לימודיה האחרונה בבית הספר התיכון, היא ובני משפחתה נלקחו ונאסרו ב-1 באפריל 1943 במחנה הריכוז פיכט (Vught) שבהולנד. היא החלה לכתוב בחשאי את יומנה ב-1 ביוני, חודשיים אחרי כן, לאחר שחבר שלה, קֵס ואן דן ברג, ביקש ממנה לתעד את כל קורותיה במקום אליו הוגלתה. ביומן שניהלה היא גוללה את סיפורם של 21 ימים בחודשי חייה האחרונים, תחת שלטון הגרמנים הנאצים בתקופת השואה. הלגה דן מתארת ביומנה את האימה ואת החיים בצל הפחד שהיו מנת חלקם של בני משפחתה בצד תיאורים של חיי היומיום במחנה הריכוז ותנאי המחיה הקשים, את תחושות חוסר האונים והייאוש, ובמקביל את מלחמת ההישרדות היומיומית. היא מספרת על טיפולי החיטוי מכינים, על כמות האוכל הזעומה, על הוויכוחים שהתנהלו בין האסירים, ועל משלוחי הילדים למחנות ההשמדה. היא גם איירה בעפרונה את מראה המחנה בו הוחזקה. את רשימותיה התחילה בפנייה ל"יקירי". ב-5 ביוני אותה שנה הורו הנאצים לשלוח את כל הילדים במחנה פיכט להשמדה. הרכבת הראשונה ובה ילדים עד גיל שלוש יצאה כבר למחרת, והילדים בגילאי 4–16 נשלחו יום מאוחר יותר. בסך הכול נשלחו 1,269 ילדים למחנה המעבר וסטרבורק, ומשם למחנה ההשמדה של האס.אס. בסוביבור, שם הם נרצחו מיד עם הגעתם. אחרי כן נשלחו גם המבוגרים. ב-16 ביולי 1943 נרצחה הלגה דֵן במחנה סוביבור, יחד עם אביה וילי בן ה-45, אמה קיתה בת ה-49 ואחיה קלאוס גוטפריד בן ה-15. גם ביומה האחרון בחיים כתבה ביומנה, וניסתה לבטא את תחושותיה לגבי גורלה המר. היומן, כמה מכתבים, עט נובע, מגבת קטנה וקווצת שיער שלה נארזו יחדיו בתיק יד בצבע חום, שהוברח החוצה מסוביבור. 61 שנים אחרי כן, בשנת 2004, הגיע היומן לידי עובדי הארכיון האזורי בטילבורך על ידי בנו של חברה של הלגה דן במהלך מלחמת העולם השנייה. היומן מצוי כיום בארכיון הלאומי של הולנד בעיר אפלדורן. אנה פרנק 'השמיים שבתוכי', יומנה של אתי הילסום מדיה וקבצים בנושא הלגה דן בוויקישיתוף
פטי שנידר

פטי שנידר (בגרמנית: Patty Schnyder; נולדה ב-14 בדצמבר 1978) היא שחקנית טניס שווייצרית מקצוענית. בשיאה דורגה במקום 7 בעולם (14 בנובמבר 2005) בדירוג ה-WTA. שנידר, ילידת בזל, שיחקה בסבב ה-WTA משנות ה-90 המאוחרות, ודורגה במקומות גבוהים דרך קבע. ב-1996 שיחקה שנידר בגראנד סלאם הראשון שלה - אליפות צרפת הפתוחה. ב-1997 התחילה את העלייה הגדולה שלה במעלה הדירוג העולמי ובאוגוסט 1998 נכנסה לטופ 10 העולמי. בשש השנים שלאחר מכן דורגה שנידר במקומות ה-15 - 30 בעולם. במאי 2005 נכנסה שוב לטופ 10 העולמי. שנידר זכתה ב-11 תוארי יחידות ו-5 תוארי זוגות בסבב ה-WTA. במאי 2011 הודיעה שנידר על פרישה מטניס, אך במהלך 2015 חזרה לשחק בסבב. מדיה וקבצים בנושא פטי שנידר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטי שנידר (בגרמנית) פטי שנידר, באתר olympedia.org פטי שנידר, באתר ה-WTA פטי שנידר, באתר ה-ITF פטי שנידר, באתר גביע הפדרציה ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקטואריה

אקטואריה היא מדע, המשתמש בטכניקות מתמטיות וסטטיסטיות לפתרון בעיות כלכליות וחברתיות שבהן משולבים מצבים של אי-ודאות. אדם העוסק במדע האקטואריה באופן מקצועי נקרא אקטואר. אקטואריה כוללת כמה תחומים חופפים כגון סטטיסטיקה, הסתברות, כלכלה ומימון. אקטואריה שימושית במיוחד בענף הביטוח, שבו יש צורך לחזות עלות של סיכונים. בביטוח חיים יש להעריך סיכונים כגון מוות של מבוטח בטרם עת ומשך חייו לאחר פרישתו מעבודה. בביטוח רכוש יש להעריך סיכונים כגון שרפה ושיטפון. אקטואריה נחוצה גם בניהול עסקי, למשל כדי להעריך את החבות של ארגון בגין דמי מחלה לעובדיו. אחד מתפקידי האקטואריה הוא לחזות את היכולת של גוף מבטח (קרן פנסיה, חברת ביטוח, ביטוח לאומי וכדומה) לעמוד בהתחייבויות עתידיות שלו, כדי לוודא שיעמוד בהן גם לאחר עשרות שנים. האקטואריה מציגה מאזן אקטוארי, לפיו אפשר לדעת האם הגוף המבטח מצוי בגירעון אקטוארי - מצב של חוסר יכולת לעמוד בהתחייבויות עתידיות, המצריך נקיטת אמצעים לתיקונו. בעולם העתיק לא הייתה מערכת לרווחת חולים ומוגבלים. אדם שנפגע ולא היה מסוגל לכלכל עצמו כראוי, היה פונה בדרך כלל למשפחתו או לארגונים דתיים ומבקש צדקה. ב-1662 ג'ון גרונט הבחין כי קיים דפוס ניתן לחיזוי באורך חיי אנשים מקבוצות שונות. המחקר הוביל ליצירת מה שידוע כיום כלוחות של הסתברויות ביומטריות כמו לוחות תמותה המשמשים לחישוב תוחלת החיים והפרמיות שאדם יתבקש לשלם בכל גיל כדי להיות מבוטח למקרה שלא יוכל לפרנס את עצמו או את בני משפחתו. הלוחות אפשרו הקמת מערכת ביטוחים ששילמה אנונה לפרטים המבוטחים או לבני משפחותיהם במקרים מוסכמים מראש או בלתי צפויים כמו נכות, פרישה בגיל מסוים או מוות. הראשון שהראה כיצד ניתן לעשות זאת היה אדמונד האלי שהכין לוח תמותה לחישוב הפרמיות שאדם יתבקש לשלם בכל גיל תמורת ביטוח חיים כדי שיורשיו יקבלו אנונה לאחר מותו. אקטואריה הוכרה כתחום מתמטי נפרד כבר במאה ה-17 אך לא השתנה רבות עד לשנות השמונים עם כניסת מחשבים ומודלים מתמטיים חדשים. אקטואר אתר אגודת האקטוארים בישראל נייר עמדה - עדכון מערך ההנחות הדמוגרפי בקרנות פנסיה, באתר של רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון, 1 באוקטובר 2017 אקטואריה, באתר MathWorld (באנגלית) E. Halley, An Estimate of the Degrees of the Mortality of Mankind, drawn from curious Tables of the Births and Funerals at the City of Breslaw; with an Attempt to ascertain the Price of Annuities upon Lives, Philosophical Transactions, 1693, pp. 596-610
אלישיב קנוהל

הרב מרדכי אלישיב קנוהל (7 באוגוסט 1948, ב' באב ה'תש"ח - ה' באייר ה'תשע"ח, 20 באפריל 2018) היה רב קיבוץ כפר עציון ואחראי אגף הנשואים בארגון צהר. קנוהל נולד בב' באב ה'תש"ח, בעת שאביו היה בשבי הלגיון הירדני, ומכאן שמו - 'אלישיב'. הוריו, שושנה ודב קנוהל היו ממייסדי כפר עציון לפני מלחמת העצמאות. הוא גדל בירושלים ואת שירותו הצבאי עשה בהנח"ל המוצנח. לאחר מלחמת ששת הימים היה בין אלו שהקימו מחדש את כפר עציון, היישוב הראשון בגוש עציון. לאחר שירותו הצבאי למד כחמש שנים בישיבת מרכז הרב וכשמונה שנים בישיבת הר עציון שבגוש עציון. במקביל סיים את לימודיו במכללת הרצוג להכשרת מורים, בתואר B.Ed. בהמשך קיבל תואר שני בתלמוד מאוניברסיטת בר-אילן. הרב קנוהל שימש כרב הקיבוץ כפר עציון מ־1989 עד לפטירתו. שימש גם כר"מ וראש כולל הלכה בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים משנת 1992 עד לסגירתה ב־2009. בין השנים 2002–2004 הרב קנוהל פיתח יחד עם הרב דוד בן זזון והטוענת הרבנית רחל לבמור ובהתייעצות עם דיינים ואנשי משפט את ה"הסכם לכבוד הדדי" בין בני זוג הנישאים. זהו הסכם טרום-נישואים שמטרתו הסדרת חלוקת הממון בין בני זוג במקרה של גירושין, וכן מניעת מצבים של סרבנות גט. פרסם מאמרים בקובץ "תחומין", בכתבי עת ובספרי זיכרון שונים. משנת תש"ע ועד לפטירתו עמד בראש אגף הנישואין של עמותת רבני צהר. הרב קנוהל היה נשוי למרים (לבבי) ואב ל־11 ילדים. נפטר בה' באייר ה'תשע"ח (20 באפריל 2018), לאחר מאבק במחלת הסרטן. הרב קנוהל הוא אחיו של פרופסור אמריטוס ישראל קנוהל, מרצה (בדימוס) בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. "איש ואשה"– בשנת תשס"ג (2003) פרסם את הספר העוסק בהדרכת חתנים וכלות לקראת חתונתם ובהלכות אישות. בעקבות הצלחתו, הספר יצא במספר מהדורות נוספות. בקנה מידה תורני הספר נחשב לרב-מכר. על המהדורה השנייה של הספר עבר הרב שמואל אריאל פעמיים, תיקן והעיר אלפי הערות. "ואכלת ושבעת"– בשנת תשס"ג (2003) בנושא הכשרות, נכתב בשיתוף עם הרב שמואל אריאל. גם מספר זה נמכרו למעלה מעשרת אלפים עותקים, וחלקים ממנו נכללים בחומר הלימודים לבחינות הבגרות במקצוע תורה שבעל פה. רשימת המאמרים של אלישיב קנוהל, באתר רמבי"ש הלכות נשים, דעות 12, באתר נאמני תורה ועבודה שמואל אריאל, הלכה של ענווה ורגישות: שבוע ללכתו של הרב אלישיב קנוהל ז"ל באתר מקור ראשון, 27 באפריל 2018 הרב אלישיב קנוהל זצ"ל, ‏"הסוד" של הרב קנוהל, באתר כיפה, 29 באפריל, 2018 הרב מאיר נהוראי, ‏השיעור הגדול לחיים שלמדתי מהרב קנוהל, באתר כיפה, 29 באפריל, 2018 אלישיב בן דב קנוהל (1948-2018), דף שער בספרייה הלאומית כתבות על הרב אלישיב קנוהל, באתר ערוץ 7 יהודה ברנדס יאכלו ענוים וישבעו; אביעד סטולמן, ‏טהרת המשפחה הדתית־הלאומית, אקדמות י"ד, טבת תשס"ד, עמ' 219–255 איש ואשה, מהדורה שנייה, עמ' 24
אורי מאיר

אורי מאיר (נולד ב-4 באוגוסט 1946) הוא ויולן ומנצח ישראלי-קנדי. אורי מאיר נולד בטרגו מורש, רומניה. בגיל צעיר עלה ארצה וולמד בקונסרבטוריון למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטת תל אביב. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1964, כשהיה עדיין תלמיד תיכון ע"ש "תלמה ילין" בת"א מחזור ד', אותו סיים במגמת מוזיקה קלאסית. אורי מאיר היה עוזר מנצח של תזמורת הגדנ"ע בשנים 1964-1970 וחבר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית בעונת 1967-1968. משזכה במלגת לימודים בשנת 1968, עבר לניו יורק ללמוד אצל ז'אן מורל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא היה עוזר למנצח תזמורת הנוער של ניו יורק וויולן ראשי בתזמורת הסימפונית האמריקאית של לאופולד סטוקובסקי. בשנת 1970 התקבל כמשנה לוויולן הראשי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול ובשנת 1980 התמנה למנצח חבר. בשנים 1981 עד 1994 היה מאיר מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אדמונטון בקנדה. כמו כן היה מנצח ראשי של תזמורת לונדון (1988 - 1994) ויועץ אמנותי לסינפונייטה הישראלית באר שבע (1991 - 1999). מאיר חי כיום בטורונטו. Bowman, Durrell. Uri Mayer. Encyclopedia of Music in Canada. Baker, D.T. Edmonton Symphony Music Directors. Edmonton Symphony Orchestra website אורי מאיר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אורי מאיר, באתר Discogs (באנגלית)
טרגו מורש

טרגו מורש (ברומנית: Târgu Mureş; בלטינית: נובום פורום סיקולורום Novum Forum Siculorum, בהונגרית: Marosvásárhely, בגרמנית: Neumarkt ובעבר Szeklerneumarkt, ביידיש: וואשארהיי או מורש-וואשארהיי), עיר ובירת מחוז מורש, טרנסילבניה, רומניה, שנקראה בעבר גם בשם "מורש-אושורחי" Mureş-Oşorhei או "מורש-אודורחי" Mureş-Odorhei. לעיר היסטוריה ארוכה. היא תועדה לראשונה בשנת 1332 במרשם הוותיקן תחת השם "Novum Forum Siculorum". ב-1405 העניק מלך הונגריה זיגמונד מלוקסמבורג זכויות מסחר לעיר (ששמה היה אז שקליוזרהלי - שוק הסקויים). ב-1482 הכריז עליה המלך מתיאש הוניאדי כאחד ממושבי בית המלוכה. היישוב הפך לעיר באופן רשמי ב-1616 ושינה את שמו ל-מארוֹשוָשָרהֶי (Marosvásárhely). ב-1754 הפכה למושב בית המשפט העליון של נסיכות טרנסילבניה, דבר אשר הגביר את חשיבותה. אברם ינקו, שהיה ממנהיגי מהפכת 1848 בטרנסילווניה היה פעיל בעיר כעורך דין לפני שהחל בפעילותו המהפכנית. ב-1910 גרו בעיר (שהשתייכה אז עוד לאימפריה האוסטרו-הונגרית) 89.3% הונגרים (22,790 נפשות), והשאר היו רומנים (6.7%, או 1717 נפשות) וגרמנים (2.4%, או 606 נפשות). ב-1941 התגוררו בעיר 44,933 תושבים, מהם 5,693 יהודים (12.7%). ההרכב האתני של תושבי העיר השתנה בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. במאי 1944 רוכזו בגטו שהוקם בעיר 7,830 יהודים, אשר שולחו עד 8 ביוני 1944 בשלושה משלוחים לאושוויץ. ב-1947 התגוררו בעיר 2,420 יהודים, ניצולי השואה מתושבי העיר, כמו גם מחלקים אחרים ברומניה. בתקופת הרודן ניקולאה צ'אושסקו הפעיל המשטר מדיניות להגברת אחוז הרומנים בעיר ולדיכוי התרבות ההונגרית. במרץ 1990 פרצו מהומות אתניות קשות בעיר בין שתי האוכלוסיות. בשנת 2002 התגוררו בטרגו מורש 149,577 תושבים, 75,317 מתוכם היו רומנים, 69,825 הונגרים והיתר צוענים, גרמנים ואחרים. העיר ממוקמת על שתי גדות נהר המורש ומשמשת כצומת דרכים ומסילות ברזל. אורך מסילת הברזל לקלוז'-נפוקה הוא 127 קילומטרים, לברשוב 282 קילומטרים ולבוקרשט 448 קילומטרים. אורך הדרך הסלולה לקלוז' הוא 105 קילומטרים, לברשוב 171 קילומטרים ולבוקרשט 346 קילומטרים. במקום יש שדה תעופה ותחבורה אווירית פנים ארצית. הונגריה סגד, הונגריה בית הכנסת הגדול של טרגו מורש פנקס הקהילות רומניה ב, עמוד 143–151 מארוש-ואשארהאי, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 216–218. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) כריסטינה בז'ן (אנ'), מרושוואשארהיי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 352), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של טרגו מורש טרגו מורש בוויקיגניה מרושוושרהי (Marosvásárhely), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם טרגו מורש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טרגו מורש (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון גרונט

ג'ון גרוֹנט (באנגלית: John Graunt;‏ 24 באפריל 1620 - 18 באפריל 1674), מחלוצי מדע הדמוגרפיה. גרונט נולד בלונדון, והתפרנס כסוחר סדקית. ביחד עם ויליאם פטי (מדען) (William Petty) הוא פיתח שיטות סטטיסטיות ושיטות מפקד אוכלוסין שהיוו את הבסיס לדמוגרפיה המודרנית. בספרו "תצפיות מדעיות ופוליטיות על רשומות התמותה (1662)" ניתח גרונט את רשומות התמותה בראשית ימיה של לונדון המודרנית. באותה תקופה ניסו צ'ארלס השני מלך אנגליה ופקידי ממשל אחרים לפתוח שיטה לחיזוי התפרצויות של מגפת הדבר בעיר. בסופו של דבר לא הגיעה שיטת החיזוי לכדי מימוש, אך מחקריו של גרונט הניבו את האומדן הסטטיסטי הראשון של אוכלוסיית לונדון. בעקבות זאת זכה גרונט להציג את עבודתו בפני החברה המלכותית, ובהמשך אף נבחר לחבר באגודה. גרונט נחשב גם לאחד המומחים הראשונים בתחום האפידמיולוגיה, שכן ספרו המפורסם עסק בעיקר בסטטיסטיקה של בריאות הציבור. ג'ון גרונט נפטר ב-1674, ככל הנראה ממחלת הצהבת וממחלת כבד. היה בן 53 במותו. דמוגרפיה אפידמיולוגיה מדיה וקבצים בנושא ג'ון גרונט בוויקישיתוף ג'ון גרונט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביי אוף פלנטי

ביי אוף פלנטי (אנגלית: Bay of Plenty; מילולית: מפרץ השפע) הוא מפרץ וחבל הנקרא על שמו בצפון האי הצפוני של ניו זילנד. החבל משתרע על שטח של 12,277 ק"מ רבוע מן הקצה המזרחי של חצי האי קורומנדל במערב, לאורך חופו של האוקיינוס השקט ועד לכף רנאווי (Cape Runaway) במזרח, ונמשך דרומה כמעט עד לאגם טאופו. מתגוררים בו 260,300 תושבים. שתי הערים הגדולות בביי אוף פלנטי הן טאורנגה (Tauranga) ורוטורואה (Rotorua) אולם מוסדות השלטון האזורי מרוכזים בעיירה פקטאני (Whakatane). ביי אוף פלנטי קיבל את שמו לאחר שג'יימס קוק ביקר בו ב-1769 וראה גידולים חקלאיים של התושבים המאורים. האקלים החם והלח במשך רוב השנה מאפשר לגדל באזור גידולים חקלאיים טרופיים דוגמת קיווי, אבוקדו ותפוח עץ. מבחינה מנהלית החבל מחולק לשש רשויות אזוריות: חמישה מחוזות ועיר אחת. את המחוז רוטורואה ביי אוף פלנטי חלוקת עם ואיקטו שמדרום לה. בנוסף, כ-15% ממחוז טאופו שבחבל ואיקטו מצויים גם הם בתחומי החבל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אתר האינטרנט הרשמי של ביי אוף פלנטי מדיה וקבצים בנושא ביי אוף פלנטי בוויקישיתוף ביי אוף פלנטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Subnational population estimates: At 30 June 2018 (final) – NZ.Stat tables". Stats NZ Tatauranga Aotearoa. 14 November 2018
תזמורת רשות השידור הבריטית

תזמורת רשות השידור הבריטית, או התזמורת הסימפונית של ה-BBC‏ (באנגלית: BBC Symphony Orchestra), היא התזמורת הסימפונית הראשית של תאגיד השידור הבריטי ואחת התזמורות הראשונות במעלה בבריטניה. התזמורת נוסדה כארגון מקצועי במשרה מלאה בשנת 1930. אדריאן בולט היה המנצח הראשי הראשון שלה. הוא נשאר בתפקידו זה עד 1950, כשמלקולם סרג'נט החליף אותו והתמיד במשרה עד 1957. המנצחים הראשיים הבאים היו אנטל דוראטי, קולין דייוויס, פייר בולז, גנאדי רוז'דסטוונסקי, אנדרו דייוויס (אין קשר משפחתי לקולין), ליאונרד סלטקין וייז'י בלוהלאווק. המנצח והכנר הפיני סאקארי אוראמו הוא המנצח הראשי של התזמורת החל משנת 2013. בשנת 2000 מינתה התזמורת מלחין בית ראשון, מארק אנתוני טורנאז'. ג'ון אדמס היה לאמן הבית של התזמורת ביוני 2003. נוסף למנצחים הראשיים הללו, הופיעו עם התזמורת כמה מנצחים אורחים ידועי שם, ביניהם ארטורו טוסקניני. בין המנצחים האורחים הראשיים בעבר היה המנצח הפיני יוקה-פקה סאראסטה, שהחל בתפקיד באוקטובר 2005 ולאחרונה האריך את החוזה עד 2011. התזמורת מרבה להזמין יצירות אצל מלחינים בני זמננו ומעודדת במיוחד יצירות בריטיות חדשות. "מחולות אדמה" של הריסון ברטוויסל, "ריטואל לזכר ברונו מאדרנה" של פייר בולז ו"צעיף המגן" של ג'ון טאוונר היו כולן הזמנות של ה-BBC, שנוגנו לראשונה בתזמורת רשות השידור הבריטית. לתזמורת תפקיד חשוב ומשמעותי ב"פרומס", עונת הקונצרטים השנתית באולם אלברט הול. היא מנגנת בליל הפתיחה ובליל הנעילה של העונה. בסיסי הבית של התזמורת הם מרכז האמנויות ברביקן, רויאל אלברט הול ואולפני מיידה וייל שבלונדון. אדריאן בולט (1930 - 1950) מלקולם סרג'נט (1950 - 1957) רודולף שוורץ (1957 - 1963) אנטל דוראטי (1962 - 1966) קולין דייוויס (1967 - 1971) פייר בולז (1971 - 1975) רודולף קמפה (1976) גנאדי רוז'דסטוונסקי (1978 - 1981) ג'ון פריצ'רד (1982 - 1989) אנדרו דייוויס (1989 - 2001) ליאונרד סלטקין (2000 - 2004) ייז'י בלוהלאווק (2006 - 2013) סאקארי אוראמו (2013 - ממשיך) מדיה וקבצים בנושא תזמורת רשות השידור הבריטית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת רשות השידור הבריטית תזמורת רשות השידור הבריטית, ברשת החברתית פייסבוק תזמורת רשות השידור הבריטית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר ספוטיפיי תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר AllMusic (באנגלית) תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר Discogs (באנגלית) תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר Songkick (באנגלית) תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר בילבורד (באנגלית) תזמורת רשות השידור הבריטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)