פקיניוס

הפקיניוס (בפורטוגזית: Pequeninos, הקטנים), או החזרזירים הם דמויות בדיוניות של חוצנים תבוניים מסאגת המשחק של אנדר מאת אורסון סקוט קארד. החזרזירים מופיעים לראשונה בספר קול למתים. הם התגלו על כוכב הלכת לוזיטינה והם המין התבוני השני בו נתקלת האנושות (לאחר הפורמיקים). הנקבות נחלקות לשתי קבוצות, אילו היכולות ללדת ילדים ואילו שלא. אילו שיכולות נקראות "האמהות הקטנות" ואילו שלא נקראות "הנשים". האמהות הקטנות הן האמהות של החזרזירים. בעת שהן נולדות הן נמצאות בקיום הראשון בתוך גזע העץ. לאחר מכן מועברות לבטן האחים של השבט שמעבירים את האמא הקטנה לאחד מעצי הטוטם. עצי הטוטם מעבירים אל האמא הקטנה חומר גנטי והיא חוזרת אל הנשים הרה. לפי אלה, קסנוביולוגית, הבגרות המינית מתרחשת בעוד האמהות הקטנות בגיל מאוד צעיר, כמעט עוברי. עצי הטוטם שמעבירים את החומר הגנטי שלהם הם הנקראים "האבות". האמא הקטנה נמצאת אצל הנשים עד שהחזרזירים הקטנטנים בתוך רחמה מספיק גדולים וחזקים כדי לאכול את דרכם החוצה מהרחם. על הנשים לא מסופר הרבה בסאגת המשחק של אנדר. ידוע שהן שרות ומדברות בשפת הנשים ובשפת הגברים והן שרות אותן. הן שומרות על האמהות הצעירות ומטפלות באחים הקטנים. הנשים הם השולטות בזכרים ומקבלות את ההחלטות, והנשים שגדלות לכך, הן עקרות מכיוון שהנשים הפוריות מתות ב'לידה'. היחס אליהן מצד הגברים משתנה, לפעמים הם מכנים אותן בשמות גנאי ולפעמים מתייחסים אליהן בכבוד וחרדת קודש. הזכרים הם הרוב בשבט החזרזירים. הם נלחמים, נושאים את האמהות הקטנות ומדברים עם הקסנולוגים. הזכרים נחלקים לאחים הקטנים (הקיום הראשון), לאחים (הקיום השני) והאבות (הקיום השלישי). הקיום הראשון נקרא גם כחיים החשוכים. לאחר שהפקיניוס אכלו את דרכם אל מחוץ לגוף אימם, שמתה בעקבות כך עוד בילדותה, הם נמצאים בתוך עץ האם לצד חזרזירים אחרים, ניזונים משרף העץ. בסופו של קיום קצר זה, הם יוצאים מתוך העץ ועוברים לקליפת העץ, אל הקיום השני. ידוע גם כחיים המוארים למחצה. לאחר היציאה אל קליפת העץ החזרזירים שוב מנסים להשיג את שרף העץ ולשרוד. ברגע שהם גדלים, הם יורדים מהעץ והופכים להיות אחים בוגרים בשבט. האחים מבצעים את הטקסים, יוצאים להילחם נגד שבטים אחרים ונושאים את האמהות הקטנות בדרכן להפריה על עצי הטוטם, ההנאה הגדולה ביותר של חזרזיר אח. החזרזירים חיים את רוב חייהם הגשמיים בקיום השני. עם סיום חייהם, ברצח או במוות טבעי, על החזרזירים מונח שתיל עץ טוטם שגדילתו מאפשרת את המעבר לקיום השלישי. נקרא גם חיי האור. כחלק ממחלת הדסקולדה, לאחר מות החזרזירים וקבירתם, התאים שלהם מתפצלים ומומרים לעצי הטוטם, וכך הופכים לעצים הקדושים להם סוגדים הפקיניוס האחים. חלק מהעצים הופכים לעצי אבות שנחשבים לעצים הטובים יותר, האמיצים יותר והראויים יותר להפריית האמהות הקטנות. בקיום השלישי ניתן עדיין לבצע פעילות פיזית כגון הכנת מוצרים שונים אותם יבקשו האחים, אך בעיקר לחשוב. כדי לדבר עם עצי הטוטם משתמשים בשפת האבות הכוללת תיפוף באמצעות שני מקלות. קיום זה נחשב לנעלה ביותר. הריגת החזרזיר נחשבת לכבוד, לסימן שהגיע להישג דגול בחיים שלו. נתינת זכות ההריגה מכבדת גם את ההורג עצמו. בשעת המוות, לועסים הפקיניוס עשבי קאפים המצויים במקום ומשמשים כסם אלחוש. לפני המוות מנקים את האזור מכל עשב או חפץ. לאחר המוות הטקסי, משתנים איבריו הפנימיים של החזרזיר (למשל לב וכבד) ויוצרים עץ שתיל. לפקיניוס רמה אינטלקטואלית דומה לזו של בני האדם, אך התפתחותם הטכנולוגית נחותה. לפקיניוס יכולת גבוהה מאוד ללמידת שפות. לפקיניוס ארבע שפות טבעיות: שפת האחים - השפה היומיומית אותם דוברים האחים הזכרים, שפת הנשים - השפה בה דוברות הנשים וכן האחים הזכרים בפנותם לנשים, שפת האבות - השפה בה מדברים עם פקיניוס בקיומם השלישי ושפת העצים היא שפה באמצעותה פונים לעץ על מנת להפכו לחומר גלם (ובפועל להמיתו) לאחר הגעת האדם ללוזיטניה לומדים הפקיניוס את הסטארק, השפה הבין-כוכבית, ופורטוגזית, שפתם של תושבי לוזיטניה. רמת הטכנולוגיה של החזרזירים נמוכה. הטכנולוגיה שלהם כללה בתים בלבד, עד שפיפו נפטר. ליבו, מירו ואואנדה הפרו את חוקי הקונגרס והעניקו לחזרזירים טכנולוגיה אנושית. הם לימדו אותם חקלאות, שימוש בצמחים לשתייה, חשבון ועשיית חצים. את הכלים יצרו מהעצים שנוצרו מעץ טוטם של אחד מהאחים המתים. בסוף הספר החזרזירים לומדים גם לכתוב את שפתם. חלומם של החזרזירים הוא לטוס לחלל, לכוכבים, בחלליות.