laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עדי עד

עֲדֵי עַד הוא מאחז ויישוב קהילתי בגוש שילה. היישוב שייך למועצה אזורית מטה בנימין ומתגוררות בו כתשעים משפחות. שם היישוב נגזר מהפסוק ”זֹאת מְנוּחָתִי עֲדֵי עַד, פֹּה אֵשֵׁב כִּי אִוִּתִיהָ.” (ספר תהילים, פרק קל"ב, פסוק י"ד). ונזכר בפסוקים נוספים. היישוב ממוקם על הר בגובה של 854 מטר, צופה אל הסרטבה ואל עבר הירדן, וחולש על יישובי הבקעה ממזרח ועל יישובי גוש שילה מצפון־מערב. הוקם בשנת 1998 (ה'תשנ"ט) על ידי תושבי שבות רחל הסמוכה כתגובה להסכם וואי. בעבר פעלה במקום ישיבה חקלאית בשם "שדות אמיר". מאז 1998 ועד 2011 הוציא המנהל האזרחי 81 צווי הריסה למבנים בשטחו. רובם המכריע של הצווים לא נאכפו. בנוסף חתם ראש המנהל האזרחי על צו לפינוי פלישה חקלאית בנוגע לחלקה המצויה בבעלות פרטית פלסטינית, אך הצו לא מומש. בעקבות אי-אכיפת הצו עתרו בעליה של החלקה לבג"ץ בשנת 2011. ב-2014 עתרו לבג"ץ ראשי המועצות של הכפרים תורמוס עיא, אל-מוע'ייר שבנפת רמאללה, קריות וג'אלוד בדרישה לפנות את המאחז, הן משום הוא הוקם באופן לא חוקי, וחלקו על אדמות פרטיות של תושבי הכפרים, והן משום שלטענתם הוא מוקד לפעילות עבריינית ותושביו נוקטים אלימות כלפי הפלסטינים באזור. בתגובה לעתירה הודתה הפרקליטות כי ישנם שבעה מבנים על קרקע פרטית, אולם טענה שרוב המאחז בנוי על אדמות מדינה והודיעה שהיא מתכוונת להסדיר בנייה זו. בתשובה ב-2017 הודיעה המדינה לבג"ץ כי היא שוקלת להשתמש לראשונה בחוק ההסדרה כדי להפקיע את האדמות. ב-2018 הודיעה המדינה שהיא מתכונת להסדיר את המאחז ושוקלת האם להגדירו כיישוב עצמאי או כשכונה של אחד היישובים הסמוכים, שילה או עמיחי. עם פרסום הקו הכחול של עמיחי באפריל 2022 הוכלל עדי עד בו. החקלאות ביישוב מבוססת על כרמים ויקב בו מייצרים שיכר, פרחים, פירות וירקות בחממות, מלונים, אבטיחים, עצי זית, מאפייה אורגנית, וגבינות תוצרת בית. במקום גם חוות סוסים. מדיה וקבצים בנושא עדי עד בוויקישיתוף עדי עד באתר המועצה אזורית מטה בנימין עדי עד, אתר מועצת יש"ע זיו שטהל, מסלול הנישול: המקרה של המאחז עדי-עד, יש דין, 2013 רפאל לוי, דוד ד'אור בעדי עד: "הרגשנו שינוי תודעתי", באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2015 ספר ישעיהו, פרק כ"ו, פסוק ד'; ספר תהילים, פרק צ"ב, פסוק ח'; ספר תהילים, פרק קל"ב, פסוק י"ב; ספר ישעיהו, פרק ס"ה, פסוק י"ח וספר תהילים, פרק פ"ג, פסוק י"ח חגית רוטנברג, יש קמח (אורגני) ויש תורה, באתר ערוץ 7 מסלול הנישול: המקרה של המאחז עדי-עד, יש דין, פברואר 2013 מחמוד אלאערג' נגד מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית, 2186/11 בבג"ץ חיים לוינסון, בג"ץ דורש מהמדינה להסביר תוך 180 יום מדוע המאחז עדי עד אינו מפונה, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2015 תלם יהב, המדינה שוקלת להכשיר מאחז שממנו יצא טרור יהודי, באתר ynet, 30 בספטמבר 2015 יותם ברגר, המדינה הודיעה לבג"ץ כי היא שוקלת להשתמש לראשונה בחוק ההפקעה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2017 אבישי גרינצייג, ‏פרסום ראשון: המדינה השיבה לבג"ץ כי היא בוחנת הקמת יישוב חדש בבנימין, באתר מעריב אונליין, 3 ביוני 2018 צו בדבר ניהול מועצות אזוריות (יהודה ושומרון) (מס' 783), תשל"ט–1979 תקנות המועצות האזוריות (תחום היישוב עמיחי - תיקון גבולות) (מועצה אזורית מטה בנימין) התשפ"ב–2024, באתר הפרקליטות הצבאית
טוויסט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טוויסט – ריקוד רוקנרול שהיה אופנה עולמית בשנות השישים אוליבר טוויסט – גיבור של רומן בעל אותו השם מאת צ'ארלס דיקנס טוויסט (ממתק) – חטיף מתוצרת עלית תפנית עלילתית – מכונה לפעמים "טוויסט" טוויסט (גרמניה) – קומונה בגרמניה טוויסטד סיסטר – להקת הבי מטאל מניו יורק טוויסטה – ראפר אמריקאי משיקגו טויסטר
קניאטה

האם התכוונתם ל... אוהורו קניאטה – נשיא קניה ג'ומו קניאטה – ראש הממשלה והנשיא הראשון של קניה; נחשב לאבי האומה הקנייתית
קורבין

האם התכוונתם ל... ג'רמי קורבין (Corbyn) - פוליטיקאי בריטי, מנהיג מפלגת הלייבור מירטל קורבין (Corbin) - אמנית מופע שוליים קורבין (קולומביה הבריטית) – עיר רפאים בקולומביה הבריטית
אשרוב

אשרוב הוא שם משפחה בשפות סלאביות ובאוזבקית שפירושו היא "בנו של אשר". האם התכוונתם ל... אילה אשרוב – מוזיקאית ישראלית מישא אשרוב – שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי רון אשרוב – קצין צה"ל, לשעבר מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה
דיפנבכיה

דיפנבכיה (שם מדעי: Dieffenbachia) הוא סוג צמחים בעלי פרחים ממשפחת הלופיים. משמש כצמח נוי, לרוב לצל חלקי או לפנים בתים. הצמח נקרא על ידי הבוטנאי היינריך וילהלם שוט, מנהל הגנים הבוטניים של וינה בשם זה כדי לכבד את הגנן הראשי מר יוזף דיפנבאך. מוצאו באזורים הטרופיים של אמריקה ממקסיקו עד ארגנטינה. לצמח עלים גדולים ובשרניים, פשוטי שפה ומסורגים. לעיתים יש על העלים דוגמת כתמים בגווני ירוק וצהוב (תלוי בזן). העלים החדשים בוקעים מגולגלים ונפרשים בהדרגה. הצמח ירוק עד, ולא מאבד את עליו פרט לתהליך טבעי של התחדשות הדרגתית. העץ מתפתח לגובה ככל שהוא מתבגר - עלים חדשים צצים בראש הצמח ועלים ישנים מצהיבים ונושרים בתחתיתו, מה שמייצר עם הזמן גזעים צינוריים ירוקים בעלי פסים אופקיים ובראשם ציצת עלים. הצמח מעדיף אדמה יבשה יחסית ואור שמש בינוני, ללא חשיפה לשמש ישירה. לפיכך הוא מהווה צמח בית עם דרישות השקיה מועטות ומתאים לאור המגיע דרך חלונות. מוהל הצמח רעיל ומכיל גבישים דמויי-מחט של אוקסלט הסידן (Calcium oxalate), היכולים לגרום בין השאר צריבה ונפיחות בפה במקרה אכילה. מנגנון הפגיעה הוא מכני ואיריטטיבי (בגירוי). רובן המכריע של הפגיעות כואבות אך מוגדרות כקלות, ואינן מסכנות חיים. במקרים נדירים תיתכן פגיעה קשה יותר, בעיקר לאחר לעיסה ממושכת של העלים או שתייה של מיץ הצמח. במקרים אלו הפגיעה מתבטאת בבצקת בנתיב האוויר וחסימתו עד כדי סכנת חנק.. לא תוארו בספרות תגובות סיסטמיות או אנפילקסיס בחשיפה לצמח זה. סיפורים על הסכנה שבגידול הצמח נפוצים כאגדה אורבנית. בארצות הברית, שמו המקובל של הצמח הוא מוט אילם, ונקרא לעיתים "צמח לשון החותנת". בברזיל, הצמח נחשב כמרחיק רוחות רעות ובר מזל, ונכרך עם עוד צמחים כגון רוזמרין ופלפלת צ'ילי בכד צמחים בני-מזל. מדיה וקבצים בנושא דיפנבכיה בוויקישיתוף דיפנבכיה, באתר ITIS (באנגלית) דיפנבכיה, באתר NCBI (באנגלית) דיפנבכיה, באתר Tropicos (באנגלית) דיפנבכיה, באתר GBIF (באנגלית) דיפנבכיה, באתר IPNI (באנגלית) דיפנבכיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "רעילות צמח הדיפנבכיה", עיתון "הרפואה", אוקטובר 2018 Is the Common Household Plant ‘Dieffenbachia’ Deadly?, אתר סנופס
גוסטב אנטון פון ויטרסהיים

גנרל חיל הרגלים גוסטב אנטון פון ויטרסהיים (בגרמנית: Gustav Anton von Wietersheim;‏ 11 בפברואר 1884 – 25 באפריל 1974), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס פאנצר במלחמת העולם השנייה. פון ויטרסהיים נולד ב-11 בפברואר 1884 בברסלאו שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס פון ויטרסהיים לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-4 (המלכה אוגוסטה). פון ויטרסהיים לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-8 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1917 הועבר פון ויטרסהיים למטה הכללי, ולאחר מכן שירת כקצין מטה בדיוויזיה ה-3 ובקורפוס המילואים ה-25. לאחר המלחמה נשאר פון ויטרסהיים ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 מונה למפקד פלוגה 6 ברגימנט ה-5 (הפרוסי), ובשנת 1925 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1929 מונה למפקד הגדוד ה-3 (יגר) ברגימנט ה-17, ובשנת 1930 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1932 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-3, והועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-3 במקום ויקטור פון שבדלר. בשנת 1935 מונה לראש אגף האפסנאות, והועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1936 הועלה פון ויטרסהיים לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-29, שהוסבה תחת פיקודו לדיוויזיה ממונעת. בשנת 1938 הועלה פון ויטרסהיים לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-14. בפרוץ המלחמה היה פון ויטרסהיים מפקד הקורפוס ה-14 שהיה חלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ויטרסהיים עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן נשאר כחיל כיבוש בצרפת. במהלך המערכה בבלקן לחם פון ויטרסהיים עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם פון ויטרסהיים עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. על הצלחתו בקרבות קיבל פון ויטרסהיים ב-21 באפריל 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס ה-14 לקורפוס פאנצר, והשתתף במתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942 כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה. באוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. ב-14 בספטמבר 1942 הודח פון ויטרסהיים מתפקידו, עקב הצעתו לנסיגה חלקית לעבר נהר הדון, בעקבות האבדות הקשות שספגו כוחותיו. הוא הועבר לעתודת המילואים, ולקראת סיום המלחמה לחם כחייל פולקסשטורם בפומרניה. לאחר המלחמה העיד פון ויטרסהיים במשפטי נירנברג, וב-25 באפריל 1974 מת פון ויטרסהיים בבון והוא בן 90 שנים. גוסטב אנטון פון ויטרסהיים באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
ראובן איל

ראובן איל (נולד ב-1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שירת כראש להק המודיעין בחיל האוויר. איל נולד בטרנסילבניה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נלקח אביו למחנה עבודה בכפייה והחנות המשפחתית הוחרמה על ידי משמרות הברזל הרומנים. הוא שרד את התקופה יחד עם אמו ואחיו הגדול. ב-1947 החל במסע העלייה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער יחד עם אחיו, עד הגעתו לישראל באוקטובר 1948. הוא נקלט בקיבוץ נצר סירני, ב-1949 התאחד עם הוריו ולמד בתיכון בית הכרם. ב-1953 התגייס לצה"ל ועבר קורס מ"כים. לאחר הקורס הצטרף לקורס טיס אותו סיים ב-1955 במגמת קרב. במלחמת סיני שירת כטייס מוסקיטו. שימש מדריך טיסה ומדריך לימודי קרקע בבית הספר לטיסה. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר בצוות חיל האוויר שנשלח לגאנה להקים את בית הספר לטיסה של חיל האוויר המקומי. בשובו לישראל, לאחר כשנתיים, עבר הסבה למסוקים. שירת כטייס מסוקים במהלך מלחמת ששת הימים. למד הנדסה אווירונאוטית בטכניון, לאחר הלימודים מונה למפקד בית מלאכה ביחידת האחזקה האווירית 22. שימש ראש מדור במטה חיל האוויר במחלקת אמצעי לחימה ובמלחמת יום הכיפורים שימש ראש ענף מחקר נשק אויב. שימש ראש מחלקת מחקר מודיעין בחיל אוויר ומפקד כנף 15 (בסיס שדה דב). בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש ראש להק המודיעין, כולל בתקופת מבצע אופרה, השמדת הכור הגרעיני בעיראק על ידי חיל האוויר. לאחר שחרורו עסק כיועץ בתחומים ביטחוניים. מדיה וקבצים בנושא ראובן איל בוויקישיתוף תא"ל איל ראובן באתר מתקומה לשחקים של עמותת חיל האוויר צפירת הזיכרון הופעלה בידי שורד שואה ונכדתו החיילת, באתר "סרוגים", 28 באפריל 2022
אנה פטרסן

אנה פטרסן (בדנית: Anna Petersen; ‏20 בפברואר 1845 – 6 באוקטובר 1910) הייתה ציירת דנית שפעלה בעיקר במאה ה-19 ועבודתה נשכחה במידה רבה עד סוף המאה ה-20. פטרסן נולדה בקופנהגן, ולמרות הקשיים שעמדו בפני נשים בדנמרק בתקופתה לפתח קריירה בתחומי האמנות היפה החלה בלימודי ציור. בתחילה התמקדה בציורי דיוקנאות עד שגיבשה את סגנונה הריאליסטי וציירה בעיקר תמונות פשוטות מחיי היומיום. למרות שנראתה כאמנית מבטיחה, ואף הציגה מעבודותיה במספר תערוכות נחשבות כמו גם בתערוכה העולמית של פריז ב-1889, היא התקשתה למצוא את מקומה בעולם האמנות הדני הגברי של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20. עבודותיה יצאו מהאופנה, ואף לא מוזיאון אחד רכש מעבודותיה בשנות חייה האחרונות. במידה רבה נשכחה יצירתה עד סוף המאה ה-20. היא נפטרה ב-6 באוקטובר 1910 ונקברה בבית הקברות אסיסטנס בקופנהגן. עבודותיה זכו לעדנה לקראת סוף המאה ה-20, כאשר אוסף הירשפרונג (אנ') והמוזיאון הלאומי של דנמרק (ה-Statens Museum for Kunst; SMK) רכשו כמה מעבודותיה החשובות ועוררו מחדש את העניין ביצירתה. מדיה וקבצים בנושא אנה פטרסן בוויקישיתוף ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנה פטרסן".
1942 בספורט

ערך מורחב – 1942 טור דה פראנס - לא נערך עקב מלחמת העולם השנייה ג'ירו ד'איטליה - לא נערך עקב מלחמת העולם השנייה וואלטה אספניה - חוליאן ברנדרו (ספרד ספרד), בפעם השנייה ברציפות אנליזה שטיינאואר (גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית) 21 ביוני, פרנקפורט, גרמניה - קבעה בהטלת כידון שיא עולם חדש של 47.24 מטר. גונדר האג (שוודיה שוודיה) 28 באוגוסט, סטוקהולם, שוודיה - קבע בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 8:01.2 דקות. 20 בספטמבר, גטבורג, שוודיה - קבע בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:58.2 דקות ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-14 דקות. קורנליוס וורמרדם (ארצות הברית ארצות הברית) 23 במאי, מודסטו, קליפורניה - קבע בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 4.77 מטר. שיא זה החזיק מעמד 15 שנים. אליפות אוסטרליה הפתוחה - לא נערכה עקב מלחמת העולם השנייה אליפות צרפת - אליס ווירווירס (לוקסמבורג לוקסמבורג) אליפות וימבלדון - לא נערכה עקב מלחמת העולם השנייה אליפות ארצות הברית הפתוחה - פולין בץ (ארצות הברית ארצות הברית) אליפות אוסטרליה הפתוחה - לא נערכה עקב מלחמת העולם השנייה אליפות צרפת - ברנרד דסטרמו (צרפת צרפת) אליפות וימבלדון - לא נערכה נערכה מלחמת העולם השנייה אליפות ארצות הברית הפתוחה - טד שרודר (ארצות הברית ארצות הברית) לא נערך עקב מלחמת העולם השנייה. נבחרת אורוגוואי ניצחה את נבחרת ארגנטינה בגמר קופה אמריקה. תחרויות לא התקיימו רומא זוכה בסקודטו. יובנטוס זוכה בגביע האיטלקי. ריבר פלייט זוכה באליפות. גביע לאומי "קופה ד"ר קרלוס איבארגורן" - ריבר פלייט זוכה בגביע. גביע לאומי "קופה אסקובר" - הוראקן זוכה בגביע. בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי. אליפות סאו פאולו בכדורגל - פלמיירס זוכה בתחרות אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל - פלמנגו זוכה באליפות שאלקה 04 זוכה באליפות גרמניה. מינכן 1860 זוכה בגביע הגרמני. ולנסיה זוכה באליפות ספרד ברצלונה זוכה בגביע גנרליסימו. ארגנטינה (ארגנטינה) זכתה באליפות ואורוגוואי (אורוגוואי) זכתה במקום השני. ליגת ה-NBL - אושקוש אול-סטארס זוכה באליפות. ליגת העל האיטלקית בכדורסל - רייר ונציה זוכה באליפות. מרוצי הגרנד פרי למכוניות - תחרות הופסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. 13 בדצמבר - וושינגטון רדסקינס מנצחת את שיקגו ברס 6-14 באליפות ה-NFL במשחק שנערך בוושינגטון די. סי.. נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) 18 במרץ, ניו הייבן קונטיקט - קבעה שיא עולם חדש במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.8 דקות. מדיה וקבצים בנושא 1942 בספורט בוויקישיתוף
פטרסן

פטרסן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנה פטרסן – ציירת דנית וולפגנג פטרסן (אנ') – במאי קולנוע ותסריטאי גרמני, במאי הסרט "התפרצות" מריאן פטרסן – כדורגלנית עבר נורווגית קארן הארופ פטרסן – שחיינית דנית בריטני פטרסן – פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית פטרסון פיטרסון
ישיבת שערי שמועות

המונח "שערי שמועות" מפנה לכאן. לערך העוסק בספר מאת הרב משה שמואל שפירא, ראו קונטרס הביאורים. ישיבת שערי שמועות היא ישיבה חרדית-ליטאית שהוקמה בשנת 2010 ושוכנת במושב החרדי בית חלקיה. בישיבה כחמש מאות בחורים ואברכים נכון לתחילת שנת הלימודים תשפ"ה. היא קרויה על שם סדרת הספרים שערי שמועות של הרב משה שמואל שפירא, ראש ישיבת באר יעקב לשעבר, ודרך הלימוד בה מבוססת על שיטתו. את הישיבה ייסדו הרב נפתלי צבי יהודה שפירא (בנו של הרב משה שמואל) ששימש כראש הישיבה עד לפטירתו, והרב אריה שפירא (נכדו של הרב משה שמואל שפירא) המשמש כראש הישיבה. הישיבה הוקמה בזמן קיץ ה'תש"ע במודיעין עילית. בגרעין התלמידים הראשון היו כעשרים בחורים, רובם מישיבת באר יעקב. עם תחילת זמן חורף ה'תשע"א עברה הישיבה לבית חלקיה. בית המדרש וחדרי האוכל והשיעורים שכנו במרכז המושב, בשנת ה'תשע"ד הוקצה לישיבה מגרש בכניסה למושב. בעבר שכנו חלק מהפנימיות במבנים זמניים בשטח זה. לאחר מכן החלה במקום בנייה של קריית הישיבה. בשנת הלימודים תשפ"א נכנסה הישיבה לבית המדרש הקבוע הנמצא בקצה המושב. דרך הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו הלימודית של הרב משה שמואל שפירא. מלבד התלמידים הצעירים ששומעים שיעור יומי מהר"מים, אף הבחורים המבוגרים, כולל בני הקיבוץ והאברכים, שומעים שיעור יומי מראש הישיבה הרב אריה שפירא. בראשות הישיבה עמד הרב נפתלי צבי יהודה שפירא, עד לפטירתו ב־2024. אחיינו, הרב אריה שפירא, הוא ראש הישיבה. המשגיחים הם הרב אברהם רוזנבוים, הרב יעקב שמעון שטרנשוס. הר"מים של שיעור א' הם הרב ישראל יעקב פינקוס – רב הקהילה החרדית באופקים וכן הרב משה אלעזר מרק חתנו של רבה של מודיעין עילית הרב מאיר קסלר. הר"מים של שיעור ב' הם הרב יוסף פישהוף – לשעבר ראש ישיבת סלאנים בבני ברק והרב חיים וניט, והרב בן ציון רפאל שפירא, בנו של מייסד הישיבה, המשמש כר"מ אך ורק בזמן חורף. בקיץ ה'תשפ"א נפתחה ישיבה חדשה בשם ״בית רפאל״ בעיר ביתר עילית כאשר גרעין התלמידים הראשוני הורכב ברובו מתלמידי ישיבת שערי שמועות. בשנת תשפ"ד נפטר אחד מראשי הישיבה הרב צבי שפירא הישיבה מחזיקה מכון להוצאת ספרים, שאותו מנהלים בחורים. המכון מוציא לאור שיעורים הנמסרים בישיבה ועוד. חלק מהפרסומים יוצאים לאור לקראת אירוע המתרחש בישיבה או כתשורה לתורמי הישיבה לקראת החגים. במסגרת המכון יצאו לאור: סדרת בית שערים – סדרה בת שלושה כרכים המכילים בעיקר את שיעורי ראש הישיבה הרב נפתלי צבי יהודה שפירא. סדרת שמועות וביאורים – סדרת חוברות המחולקת לתורמי ולידידי הישיבה, ובה שמועות והנהגות מבית וולאז'ין ובריסק, על נושא מסוים. עד כה יצאו חוברות על ברכת המזון, סדר ההושענות, על מגילות קהלת, רות, אסתר, ושיר השירים, ועל סדר ההלל. שיעורי ראש הישיבה רבי אריה שפירא. עד כה יצאו 2 כרכים: שערי גירות – על סוגיות במסכת כתובות, ושערי מיטב – על סוגיות במסכת בבא קמא. כתבה על הישיבה באתר כל הזמן ישיבת שערי שמועות באינדקס עולם התורה פטירת הגאון ראש הישיבה https://hm-news.co.il/463019/
ויקטור פון שבדלר

גנרל חיל הרגלים ויקטור פון שבדלר (בגרמנית: Viktor von Schwedler;‏ 18 בינואר 1885 – 30 באוקטובר 1954), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה. פון שבדלר נולד ב-18 בינואר 1885 בסנקט גוארסהאוזן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס פון שבדלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (מגדבורג ה-1 - הנסיך לאופולד מאנהלט-דסאו). לאחר מכן הועבר פון שבדלר לרגימנט הרגלים ה-88 (נסאו ה-2), ולחם עמו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן, ב-24 בדצמבר 1914 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-41, וב-24 בינואר 1915 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-21. ב-14 ביוני 1916 מונה לקצין מטה בקבוצת ברנהרדי, וב-31 באוקטובר 1916 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-113, ובתפקיד זה נשאר עד לסיום המלחמה. פון שבדלר זכה במהלך המלחמה בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ובצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות. לאחר המלחמה נשאר פון שבדלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 מונה למפקד פלוגה 13 (מרגמות ברגימנט ה-15, ובשנת 1924 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1929 מונה פון שבדלר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-9 (הפרוסי), והועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בשנת 1932 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-3, והועלה לדרגת אוברסט. לאחר מכן מילא תפקידים במטה הכללי בברלין, ובשנת 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1936 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1938 הועלה פון שבדלר לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-4. בפרוץ המלחמה היה פון שבדלר מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון שבדלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן נשאר כחיל כיבוש בצרפת. על הצלחתו בקרבות קיבל פון שבדלר ב-29 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שבדלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב אומן. בקיץ 1942 השתתף הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך הסתיו הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. ב-1 בנובמבר 1942 פרש פון שבדלר מתפקידו, עקב פציעתו בקרבות. ב-1 במרץ 1943 מונה פון שבדלר למפקד המחוז הצבאי ה-4 בדרזדן, ושימש בתפקיד זה עד ה-31 בינואר 1945. לאחר הפצצת דרזדן ב-13 בפברואר 1945, סייע פון שבדלר בהרגעת הרוחות בעיר. ב-30 באוקטובר 1954 מת פון שבדלר בפרייבורג והוא בן 70 שנים. ויקטור פון שבדלר(הקישור אינו פעיל) באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
נארה (מחוז)

מחוז נארה (ביפנית: Nara-ken ;奈良県) הוא מחוז באי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר נארה. אזור מחוז נארה הוא אחד העתיקים בהיסטוריה היפנית. מחוז נארה הנוכחי נוצר ב-1887, כשנפרד ממחוז אוסקה, ושמו שונה מנחלת יאמטו. האזור היה ידוע כמרכז פוליטי עוד במאות השלישית ורביעית, ושליטיו שאפו לאחד את כל יפן. בתקופות מאוחרות יותר הוקמו באזור מחוז נארה מספר בירות קיסריות, שנבנו לפי הדגם של הבירות הסיניות של אותה עת, בתבנית שתי וערב. חצר הקיסר טיפחה קשרים עם שושלת סווי ועם שושלת טאנג מסין, ושלחה תלמידים כדי ללמוד את התרבות הגבוהה של סין. במאה ה-7 הגיעו לנארה מהגרים רבים, רבים מהם מחצי האי הקוריאני בשנת 784 העביר הקיסר קאמו את הבירה לנגאוקה-קיו בנחלת ימשירו, ועשור לאחר מכן להייאן קיו, ובכך נפתחה תקופת הייאן. על מעבר הבירה, שמרה נארה על השפעתה הפוליטית, ולקראת סוף התקופה הורה המצביא טאירה נו קיומורי לבנו לדכא את יריביו הפוליטיים בנארה, שנתמכו על ידי הקיסר. בתגובה העלה בנו את המקדשים טודאי-ג'י וקופוקו-ג'י באש ב-1180, ובכך חיסל את המרכז הפוליטי בנארה. עם עליית מינמוטו נו יוריטומו לכס השוגון ותחילת תקופת קמקורה, נהנה המחוז מתמיכת השליט החדש. מקדש קופוקו-ג'י, שהיה מקדש הבית של בית פוג'יווארה, הפך למקדש הראשי של נחלת יאמטו, ומסביב למקדש זה ולטודאי-ג'י החלה להתפתח עיירה. תקופת שתי החצרות הקיסריות, שהחלה ב-1336, הביאה חוסר יציבות לנארה. בעוד הקיסר גו-דאיגו בחר את מקום מושבו ביושינו, התגלעה בקופוקו-ג'י מחלוקת לגבי המועמד לכס הקיסר. לאחר כניעת הענף הדרומי ב-1392 שב השקט לנארה, אך המאבק החליש את המקדש, והכוח החל לעבור לסמוראים, שהחלו לכבוש לעצמם שטחים. בתקופת סנגוקו נשאבה נחלת יאמטו ללחימה. טודאי-ג'י שוב נשרף ב-1567, כשמצונאגה הישהידה כבש את הנחלה מידי משפחת מיושי, ולאחר מכן קיבל אותה באופן רשמי מאודה נובונאגה. בהמשך החליפה הנחלה מספר ידיים עד שלבסוף הייתה תחת שליטת שוגונות טוקוגאווה, בעוד השוגון שולט ישירות בעיר נארה, ודאימיו אחרים שולטים על האזורים האחרים של הנחלה. במאה ה-18 החלו להתפתח בנחלה תעשייה ומסחר, שנכללה בכלכלת אוסקה, שהייתה הבירה הכלכלית של יפן באותה עת. הקשר הכלכלי בין נראה ואוסקה ממשיך אף כיום, שכן רבים מתושבי נארה עובדים ולומדים באוסקה. מחוז נארה מהווה חלק ממישור קנסאי, והוא שוכן במרכז חצי האי קיאי. אין למחוז גישה לים והוא גובל במחוז וקאיאמה ובאוסקה במערב, במחוז קיוטו בצפון, ובמחוז מיאה במזרח. מרבית שטח המחוז הוא הררי, ורק 23% מהשטח הכולל מיושב. 17% שטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים. במרכז המחוז עובר הקו הטקטוני של מרכז יפן, החוצה את המחוז ממזרח למערב, לאורך נהר יושינו. החלק הצפוני של הקו פעיל מאוד, ופעילות טקטונית עדיין מעצבת את טופוגרפיה של האזור. בחלק הדרומי של הקו שוכנים הרי קיאי, החולשים על כ-60% משטח המחוז. במערב מפריד רכס אובקו בין נארה לווקאיאמה, ובמזרח מפריד בין נארה למיאה רכס דאיקו, ובו הר אודאיגהארה, שבו שוכנים חלק מהאתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי, המהווה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. במחוז נארה 12 ערים: כלכלת מחוז נארה מתבססת בעיקר על תעשייה, שירותים ונדל"ן, אך תיירות היא אחת מהתעשיות החשובות של המחוז. במחוז שוכנים שלושה אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו: המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה, האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי והמונומנטים בודהיסטיים באזור הוריו-ג'י. מדיה וקבצים בנושא נארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נארה (ביפנית) נארה, ברשת החברתית פייסבוק נארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נארה (יפן : מחוז), דף שער בספרייה הלאומית האתר הרשמי של מחוז נארה
שמואל קוטק

שמואל קוטק (נולד בי"ז בחשוון ה'תרצ"ב, 1931, שטרסבורג) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה של הרפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. תחום התמחותו העיקרי הוא הרפואה במקורות היהודיים הקדומים. נולד בשטרסבורג שבצרפת לאלכסנדר ופריידל קוטק. ב-1960 נשא את הוגט לבית דרייפוס, ומספר שנים לאחר נישואיהם עלו לישראל. למד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג וסיים בהצטיינות בשנת 1959. מייד גויס ושרת עד 1961 בחיל הרפואה הצרפתי באלג'יריה. עם שחרורו החל התמחות ברפואת ילדים, לאחר עלייתו לישראל בשנת 1975 הצטרף למדור לתולדות הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. למד אצל פרופ' יהושע ליבוביץ והפך לשותפו למחקר בתחום היסטוריה של הרפואה. בשנים 1975–2000 כיהן כראש המדור לתולדות הרפואה בפקולטה, השני בתפקיד לאחר מורו פרופ' ליבוביץ. אב לבן ושתי בנות. בנו הרב מיכאל הוא חתנו של הרב ברוך אידלשטיין ומלמד תורה בקהילות של עולי צרפת. פרופ' שמואל קוטק חוקר תולדות הרפואה בפקולטה לרפואה בירושלים. ב 1984 הועלה לדרגת פרופ' חבר בתולדות הרפואה. במהלך השנים שהה תקופות מחקר בלונדון ( מכון Wellcome להיסטוריה של הרפואה), באוניברסיטת Johns-Hopkins  בבולטימור, מרילנד, בשטרסבורג בצרפת, ובאוניברסיטת פרייבורג בגרמניה. עיקר ענינו בנושאי תולדות הרפואה הם: מקורות הרפואה הקדומים, אתיקה רפואית יהודית, ותולדות רפואת הילדים. פרופ' קוטק פעיל כל השנים בחברה לתולדות הרפואה בארץ, בעריכת השנתון "קורות" וחברות פעילה באיגודים בין לאומיים. ידוע כתלמידו המובהק והמסור של פרופ' יהושע ליבוביץ' ( 1895- 1993). "המוסר הרפואי במקורות יהודיים בימי הביניים והרנסאנס" (דברי הקתדרא ע"ש טסיה וד"ר יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, כרך א, חוברת 5), תשמ"ח, 1988, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב - בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, 12 עמודים. ההנקה במקורות היהדות - היסטוריה והלכה' ספר אסיא-כרך רביעי' הוצאת ראובן מס בע"מ, ירושלים, תשמ"ג "לרגל יובל המאה למכון פסטיר בארץ ישראל", קורות: שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, ט, ז-ח, עמודים 205–219, 1988, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס "רשימה על מכון פסטיר בא"י", קורות: שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, ט, ט-י, עמוד 339, 1989, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס פרסומיו באתר הוצאת מאגנס רשימת המאמרים של שמואל קוטק באתר רמב"י מידע על קוטק, שמואל בקטלוג הספרייה הלאומית מאמרים שחיבר שפורסמו בכתב העת אסיא באתר המכון לחקר הרפואה ע"פ התורה ע"ש ד"ר פאלק שלזינגר מאמרים של ד"ר שמואל קוטק, באתר ספריית אסיף רפואה מאגית בתלמוד, סריקת מאמר של פרופ' קוטק מכתב העת מחניים באתר "פשיטא" דליה מזורי, ניתוח פלסטי לרבי ישמעאל, מעריב, 29 ביוני 1984 שמואל קוטק, ההנקה במקורות היהדות - היסטוריה והלכה, באתר דעת- אתר לימודי יהדות ורוח, ‏תשמ"ג 1983 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.