laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאצק קז'ינובק

יאצק קז'ינובק (בפולנית: Jacek Kamil Krzynówek, נולד ב-15 במאי 1976 בקאמיינסק שבפולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר בקבוצות שונות בליגת העל הפולנית, בליגת הבונדסליגה ובנבחרת פולין, עמה השתתף במונדיאל 2002, מונדיאל 2006 ויורו 2008. קז'ינובק נבחר פעמיים ככדורגלן השנה בפולין, בשנים 2003 ו-2004. קז'ינובק גדל במועדון הנוער של שאנוביצה מפולין, ובשנת 1994 החל לשחק בליגת העל הפולנית בקבוצת RKS רדומסקו, ובהמשך בראקוב צ'נסטוחובה ובקבוצת GKS בלחטוב. בשנת 1999 עבר קז'ינובק לליגת הבונדסליגה השנייה, כאשר חתם בנירנברג. קז'ינובק הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ובעונת 2000/01 רשם עליית ליגה עם נירנברג מהמקום הראשון בבונדסליגה השנייה. בעונת 2002/03 נשרו קז'ינובק ונירנברג בחזרה לבונדסליגה השנייה, כאשר קז'ינובק החמיץ משחקים רבים בגלל פציעה. קז'ינובק נשאר במועדון עונה אחת נוספת, 2003/04, בסיומה העפילה הקבוצה שוב אל הבונדסליגה, כאשר קז'ינובק הבקיע 12 שערים. בתום עונה זו, קז'ינובק עזב את המועדון לאחר חמש עונות, בהן צבר 142 הופעות ליגה והבקיע 28 שערים. לקראת עונת 2004/05 חתם קז'ינובק בבאייר לברקוזן, והיה חלק מטריו התקפי איכותי שכלל את אנדריי וורונין ודימיטאר ברבטוב. קז'ינובק שיחק בבאייר לברקוזן במשך שתי עונות, בהן הבקיע תשעה שערי ליגה ב-52 משחקים. בקיץ 2007 עזב קז'ינובק את באייר לברקוזן וחתם בוולפסבורג, שם העביר שתי עונות מלאות והיה שחקן הרכב קבוע, בקבוצה ששמה לעצמה מטרה להיבנות כדי לתקוע יתד בצמרת הכדורגל הגרמני. את עונת 2008/09, שבסיומה זכתה וולפסבורג באליפות היסטורית, החל קז'ינובק בוולפסבורג, אך עבר במהלכה להנובר 96. בעונת 2009/10 נשאר קז'ינובק בהאנובר, ובסיומה פרש ממשחק פעיל. קז'ינובק החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1998, ולאורך העשור הראשון של המאה ה-21 היה לאחד השחקנים הדומיננטיים ביותר של הנבחרת, שהעפילה לשלושה טורנירים גדולים אחרי שנות ה-90 השחונות. קז'ינובק השתתף במונדיאל 2002, מונדיאל 2006 ויורו 2008. בשלושת הטורנירים היה שחקן הרכב, אך נבחרת פולין לא צלחה בהם את שלב הבתים. לקז'ינובק 96 הופעות במדי נבחרת פולין, בהן הבקיע 15 שערים. מדיה וקבצים בנושא יאצק קז'ינובק בוויקישיתוף יאצק קז'ינובק, באתר Transfermarkt יאצק קז'ינובק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יאצק קז'ינובק, באתר Soccerway יאצק קז'ינובק, באתר WorldFootball.net יאצק קז'ינובק, באתר National Football Teams יאצק קז'ינובק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
בקרוב אגיע רחוק

האם התכוונתם ל... "בקרוב אגיע רחוק" - טור שבועי מאת דנה ספקטור במוסף "7 ימים" "בקרוב אגיע רחוק" - שם נוסף למיזם "האיש ההולך"
צפית

האם התכוונתם ל... תל צפית – אתר ארכאולוגי בקרבת נחל האלה, המזוהה עם העיר הפלישתית גת נחל צפית – נחל באזור דרום ים המלח, הזורם בקרבת מצד תמר עין צפית – מעיין בנחל צפית "שביל צפית" - מסלול הליכה בשמורת עין גדי צפית (מוסד חינוכי) – מוסד חינוכי בקיבוץ כפר מנחם, המשויך לתנועת השומר הצעיר תחנת הכוח צפית – תחנת כוח ישראלית צופית
סיטי טאוור

האם התכוונתם ל... סיטי טאוור (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 מבנים בשם זה: לאונרדו סיטי טאוור – לשעבר "שרתון סיטי טאוור" - גורד שחקים הממוקם במתחם הבורסה ברמת גן ומשמש בחלקו כבית מלון דובאי סיטי טאוור – מבנה-על שהוצע לבנייה בעיר דובאי סיטי טאוור (פראג) – גורד שחקים בעיר פראג, המבנה השני בגובהו בצ'כיה
מלון ריץ

האם התכוונתם ל... מלון ריץ (לונדון) – בית מלון בעיר לונדון, אנגליה, שנוסד בשנת 1906 מלון ריץ (מדריד) – בית מלון בעיר מדריד, ספרד, שנוסד בשנת 1910 מלון ריץ (פריז) – בית מלון בעיר פריז, צרפת, שנוסד בשנת 1898; הוותיק במלונות ריץ בעולם
Sweet Home 3D

Sweet Home 3D היא תוכנת עיצוב פנים חופשית, המאפשרת לשרטט תוכניות בניה, לסדר חפצים ורהיטים בתוכם ולצפות בתוצאה בתלת-מימד באופן התואם ל-WYSIWYG. התוכנה ניתנת לשימוש לאחר התקנתה על מחשב אישי, או כתוכנה בפני עצמה או דרך הדפדפן. Sweet Home 3D היא תוכנת עיצוב הפנים היחידה המבוססת על קוד פתוח. מספר ההורדות הממוצע של התוכנה לחודש עומד על כ-10,000 הורדות. התוכנה ניתנת להרחבה באמצעות הוספת מודלים של חפצים וטקסטורות, וכן באמצעות תוכנות עזר שונות. התוכנה פועלת על פלטפומות חלונות, מקינטוש, ולינוקס. Layout 3D view Render מדיה וקבצים בנושא Sweet Home 3D בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Sweet Home 3D (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Sweet Home 3D (בצרפתית) דף התוכנה בסורספורג'. סטטיסטיקת ההורדות בסורספורג' ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד לוין

דייוויד לוין (באנגלית: David Levine; ‏20 בדצמבר 1926 – 29 בדצמבר 2009) היה אמן, מאייר וקריקטוריסט אמריקאי. התפרסם בעיקר בשל הקריקטורות שלו ב-The New York Review of Books. ג'ולס פייפר (אנ') כינה אותו "הקריקטוריסט הגדול ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. לוין קיווה לעבוד כצייר במשרה מלאה, אך נאלץ גם להתקיים על פרסומים של איורים כמו ה-Gasoline Retailer. על כל פנים הוא השאיר אחריו לא מעט ציורים, אם כי רבים מהם נהרסו בשריפה ב-1968. את ציוריו צבע בצבעי מים והם תיארו לרוב יצרני בגדים (עובדיו של אביו), ורוחצים בקוני איילנד. לוין יחד עם אהרון שיקלר הקים קבוצת ציור ב-1958 של אמנים שהתאספו למשך חמישים שנה לציור דוגמנאות. ב-2007 פורסם סיפור[דרושה הבהרה] דוקומנטרי על הקבוצה שנקרא "דיוקנאותיה של גברת" ("Portraits of a Lady") בעקבות יצירת דיוקנאות של שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור. במהלך עבודתו במגזין אסקווייר בשנות ה-60 התפתחו יכולותיו כקריקטוריסט פוליטי. יצירתו הראשונה עבור The New York Review of Books פורסמה ב-1963, מספר חודשים לאחר יציאת העיתון לאור לראשונה. לאחר מכן הוא צייר עבור כתב העת מעל 3,800 קריקטורות עט-דיו של ציירים, סופרים ופוליטיקאים מפורסמים. אולם רק כחצי מהקריקטורות שלו פורסמו ב-The New York Review of Books. אחרות התפרסמו באסווייר (מעל 1,000), בניו יורק טיימס, בוושינגטון פוסט, ברולינג סטון, בספורטס אילוסטרייטד, בניו יורק מגזין, בטיים מגזין, בניוזוויק, בניו יורקר ובאחרים. ב-2006 לוין אובחן כסובל מניוון מקולרי מחלת עיניים שגורמת לעיוורון. באפריל 2007 הוא הפסיק ליצור קריקטורות חדשות וכתב העת The New York Review of Books המשיך לפרסם יצירות ישנות שלו. ב-29 בדצמבר 2009, לוין מת בבית החולים הפרסביטריאני בניו יורק (אנ') בגיל 83, בעקבות סרטן הערמונית ומחלות נלוות. הותיר אחריו את אשתו השנייה קייתי הייס (Hayes) (אותה נשא לאישה ב-1996), שני ילדים, שני ילדים חורגים ונכדים. (1966). The Man From M.A.L.I.C.E. Clark, Irwin & Co., Ltd. (1969). Pens and Needles. Gambit, Inc. (1970). No Known Survivors. Gambit, Inc. (1978). The Arts of David Levine. Knoph. (2008). American Presidents. Eros Comix. אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד לוין גארי וילס (אנ')‏, על דוד לוין, באתר "The New York Review of Books"
חנן אזולאי

חנן אזולאי (נולד ב-23 במרץ 1958 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעיקר בעמדת הבלם, ולאורך כל הקריירה (15 עונות) שיחק בבית"ר ירושלים. אזולאי היה קפטן הקבוצה וזכה עמה בחמישה גביעים ובאליפות הראשונה בתולדותיה. אזולאי החל הקריירה התחיל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ועלה לקבוצת הבוגרים בשנת 1975 בגיל 16 בלבד בעידודו של המאמן מישל פורטל. אזולאי שיחק בעיקר בעמדת הבלם, אך שיחק גם כמגן וכקשר. בעונת 1975/1976 היה שותף לתואר הראשון של הקבוצה, גביע המדינה, ולאחר מכן זכה להניף כקפטן הקבוצה שלושה גביעים נוספים בין השנים 1982–1989. אזולאי שימש קפטן הקבוצה במשך כשבע עונות. לזכותו של אזולאי 5 הופעות במדי נבחת ישראל, כולן במסגרת משחקי ידידות בין השנים 1984–1986. בתום עונת 1989/1990 נפצע אזולאי בברכו וקרע את הרצועה הצולבת, והוא פרש ממשחק פעיל בגיל 32. לאזולאי 41 שערי ליגה ב-396 הופעות במדי בית"ר ירושלים, והוא מדורג במקום השני אחרי אורי מלמיליאן בטבלת שיאני ההופעות של המועדון בכל הזמנים. לאחר פרישתו עבר אזולאי להתגורר במושב תומר שבבקעת הירדן, ופתח ביישוב בית ספר לכדורגל שניהל. במקביל הקים גם מטע תמרים במושב. בין השנים 1997–2000 אימן חנן את קבוצת הנוער של הפועל בית שאן ובסיום הקדנציה חזר לבית"ר ירושלים שם אימן את קבוצת הנוער בעונת 2000/2001. בקיץ 2001 מונה לעוזרו של יוסי מזרחי בקבוצה הבוגרת ובאמצע העונה עזבו שניהם את המועדון. בעונת 2002/2003 כיהן כמנהל מחלקת הנוער של בית"ר ובמהלך אותה עונה מונה למאמנה הזמני של הקבוצה הבוגרת לאחר פיטוריו של אלי כהן. בסיום העונה שב אזולאי לנהל את מחלקת הנוער עד יוני 2006, עת מונה למאמן נבחרת נערים ב' של ישראל. לאחר כהונה של שנתיים עזב את הנבחרת והצטרף להפועל באר שבע כעוזרו של המאמן גיא לוי ומנהל מחלקת הנוער של המועדון. לאחר פיטוריו של גיא לוי עבר אזולאי לתפקיד עוזר המאמן של יוסי מזרחי במועדון ספורט אשדוד, ובקיץ 2010 המשיך כעוזרו במכבי תל אביב, אך לאחר שמזרחי פוטר במהלך העונה מונה אזולאי למנהל מחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. בקיץ 2011 חזר לבית"ר ירושלים, אימן במחלקת הנוער בתפקידים שונים, וכן היה עוזר המאמן של יובל נעים ולאחר שפוטר היה ממלא מקומו משחקים ספורים. בקיץ 2014 חזר למועדון ספורט אשדוד ושימש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער לעונה נוספת. בקיץ 2016 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי שעריים, ושנה לאחר מכן מונה למאמן הפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום. ב-2018 חזר אזולאי לנהל את מחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, וב-22 בספטמבר 2019 סיים את תפקידו במועדון. בית"ר ירושלים אליפות המדינה (1): 1986/1987 גביע המדינה (5): 1975/1976, 1978/1979, 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989 אלוף האלופים (2): 1975/1976, 1985/1986 אזולאי נולד למשפחה בת 9 ילדים, והוא אחיהם של הכדורגלנים חיים, מאיר, עודד ושלמה אזולאי, היה בעל הקריירה הארוכה והמוצלחת במשפחה. מתגורר במושב תומר. חנן אזולאי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל חנן אזולאי, באתר Transfermarkt חנן אזולאי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt חנן אזולאי ביוגרפיה של חנן אזולאי אתר האוהדים של הפועל באר שבע רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר – תולדות בית"ר ירושלים, פרק שמיני, חנן אזולאי, עמוד 155, הוצאת Media41LTD אשר גולדברג‏, "קשטן התהפך עלי והחליט למחוק אותי", באתר וואלה, 9 בדצמבר 2022
שמס אל-דין פנרי

המולא שמס אל-דין מהמט אבן חמזה פנרי (בטורקית Molla Şemseddin Muhammad ibn Hamzah Fenari;‏ 1350–1430) היה איש הפיקה ותאולוג איסלאמי מהאסכולה של אבן ערבי. כיהן כשייח' אל-אסלאם (אנ') והמופתי הראשון באימפריה העות'מאנית. נולד בטראנסאוקסאניה למיסטיקן מהמט חמזה בן אחמד שהיה גם מורהו הראשון. לאחר מכן למד אצל מורי הלכה רבים, מהמפורסמים של תקופתו ובין היתר נסע למצרים ללמוד את תורת המשפט החנפית. הסולטאן באיזיט הראשון מינה אותו ב-1390 להיות המופתי של בורסה, שהייתה באותה תקופה עיר הבירה של האימפריה העות'מאנית. בתקופת אי-היציבות ששררה אחרי מותו של באיזיט והכיבוש של טימור לנג ב-1402, נסע פנרי למצרים ובדרכו לשם עבר בירושלים, ממצרים נסע לחג'אז ועלה לרגל למכה ולמדינה (חג'). אחרי עלייתו לכס של מהמט הראשון חזר פנרי לחצר הסולטאן בבורסה, וב-1424 מינה אותו מוראט השני כשייח' אל-אסלאם הראשון של האימפריה העות'מאנית, תפקיד אותו מילא עד פטירתו. במהלך שנות כהונתו, שימש גם כשופט וכמורה הלכה וכן כתב ספרי דת ופילוסופיה רבים. נפטר בבורסה.
הדייסה המתוקה

הדייסה המתוקה היא מעשייה מאת האחים גרים. המעשייה עוסקת באם ובתה החיות בעוני. העוני גדול עד כדי כך שלא נותר, לדאבונן, מזון בבית. אולם למרבה המזל הילדה מקבלת סיר קסום מאישה זקנה. הסיר, שהוענק לילדה ללא תמורה, מסוגל לבשל דייסה על ידי אמירת מילת קסם, וגם להפסיק את הבישול על ידי אמירת מילות-קסם אחרות. יום אחד, כשהילדה הלכה לטייל, רעב תקף לפתע את האם. האם, שרצתה לשבור את רעבונה, אכלה מן הדייסה לשובע. אולם איתרע מזלה והסיר לא הפסיק לבשל, זאת משום שמילות-הקסם פרחו מזיכרונה. הדייסה הציפה את הכפר, וכשנדמה היה כי המצב אבוד, שבה הילדה מן הטיול, הבחינה במצב ועצרה את הסיר מבישולו. הדייסה המתוקה היא חלק מסיפורים רבים אשר נכתבו על "מוטיב הגולם", במעין דגם של העוזר אשר מנסה לסייע ועזרתו "עולה על גדותיו". ביניהם: "הגולם שואב מים לפסח" - כחלק מאגדת הגולם מפראג שוליית הקוסם "סבתא אשפתא" - סיפור איטלקי מאת הסופר טומי דה-פאולה, תורגם על ידי יהודה אטלס סיפורים אלו מבטאים את האדם התמים ולעיתים חסר המודעות שעלול להביא הרס על האנושות בעקבות חוסר הכרתו עם הערכים המוסריים הבסיסיים שהחברה מושתתת עליהם. יש המוסיפים על סיפורים אלה גם את סיפורו של פרומתאוס הכבול מן המיתולוגיה היוונית ואת המפלצת של פרנקנשטיין. מדיה וקבצים בנושא הדייסה המתוקה בוויקישיתוף מוטיב ה"גולם" בסיפורי ילדים מאת אריאלה קרסני, שנתון שאנן, תשב"ז, כרך י"ב. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיכר אל-הדים

כיכר אל-הדים (בערבית מרוקאית: ساحة الهديم פירוש: כיכר ההרס) היא כיכר מפורסמת בעיר מקנס שבמרוקו. היא נמצאת בסמוך לשער מנסור שהוא השער הכניסה הראשי למתחם הארמון המלכותי ולחומות העיר העתיקה. הכיכר הוקמה בין השנים 1672–1674 לאחר שאסמאעיל מלך מרוקו החליט להפוך את מקנס לבירת ממלכתו, והרס חלק גדול מהעיר העתיקה לצורך הקמת "הארמון המלכותי" המוקף חומות. הכיכר נמצאת בין העיר העתיקה לעיר החדשה, והוקמה כדי להדגיש את יופיו של שער מנסור. גודלה של הכיכר הוא 200 מטר אורך ו-90 מטר רוחב. בצידה האחד נמצאים חומות העיר העתיקה כאשר לצידם הוקמו בשנים האחרונות ביתנים מיוחדים בסגנון אדריכלי מרוקאי עבור "השוק העירוני" שנמצא בצידה השני. הכיכר ממוקמת במפגש שבין "העיר העתיקה", "מתחם הארמון המלכותי" ו-"העיר החדשה" כנהוג בערי מרוקו שבהם "מרכז העיר" ממוקם בדרך כלל בחיבור בין ערים עתיקות לצד ערים חדשות שהוקמו בצמוד אליהם. גם ה-"מלאח" היהודי של העיר נמצא בקרבת הכיכר המחולק ל-2 חלקים "הישן" ולצידו "החדש". בצידה הצפוני של הכיכר נמצא: "מוזיאון דאר ג'מאי" שהיה אחד מבתיה של משפחת ג'מאי שהייתה משפחה מעשירי העיר ולאחר מכן בתקופת השלטון הצרפתי שימש בתור בית חולים. בחלקה המערבי של הכיכר נמצאת מזרקה ולצידה "תחנת כרכרות סוסים". "המלאח היהודי הישן" נמצא בקצה הצפון-מערבי של הכיכר. שער מנסור הנמצא בחלקה המזרחי של הכיכר משמש כיום בתור "גלריה לאומנות" וגם בתור שער הכניסה הראשי אל מתחם הארמון ואל מגרש המסדרים המלכותי הקרוי כיום בשם: "כיכר לאלה עוודה". שער מנסור בחזית הכיכר - בחלקה המזרחי חומת העיר העתיקה בצידה הצפוני של הכיכר ולצידה דוכנים שהוקמו לצורך מסחר השוק העירוני בצידה הדרומי של הכיכר
תורת ארץ ישראל (כתב עת)

תורת ארץ ישראל הוא כתב עת תורני שיצא לאור בירושלים כירחון משנות ה-30 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20 (ה'תר"ץ, 1930 - ה'תשט"ו, 1955). בכתב העת שלפי הגדרת עורכיו היה ”ירחון רבני מרכזי לחידושי תורה בהלכה ובאגדה וכל המתרחש בעולם הרבנים והרבנות בארץ ובגולה”, התפרסמו בעיקר חידושי הלכה ופרשנות לתלמוד, אך גם מאמרי מחקר בתחומים תורניים, ביקורת ספרות תורנית, וידיעות שונות מהמתרחש בעולם היהודי. כתב העת יצא לאור בידי "ועד הרבנים המאוחד" ועורכו הראשי היה הרב יוסף אליהו קירשנבוים. גליונות כתב העת מתחילים ב"שנה שנייה, תרצ"א"; בשנת ה'תר"ץ (השנה הראשונה) יצא בידי "ועד הרבנים המאוחד", כתב עת בשם "קול תורה", בעריכתם המשותפת של הרב קירשנבוים והרב שמואל אהרן ובר. כתב העת חדל מלהופיע בשל נסיעתו של האחרון לארצות הברית והופעתו חודשה רק בשנת ה'תרצ"ג, בינתיים המשיך הרב קירשנבוים להוציא את כתב העת בשם "תורת ארץ ישראל" ובהמשך יצאו שני כתבי העת במקביל. בין הכותבים בגליונות כתב העת נמנו אישים תורניים בולטים, בהם: הרב יעקב משה חרל"פ, הרב צבי פסח פרנק, הרב יחזקאל ליבשיץ, הרב זליג ראובן בנגיס, הרב נחום אתרוג ראב"ד צפת, הרב יצחק זונדל ריף, הרב אהרן הימן, הרב מרדכי שמואל קרול, והרב אליעזר יהודה רבינוביץ מממל. אבא זיינס, תורת ארץ ישראל (ירושלים), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 289–290. תורת ארץ ישראל - שנה ב גליון א-ג, תשרי-כסלו תרצ"א, באתר אוצר החכמה תורת ארץ ישראל - שנה ב גיליון ד-ו, תרצ"א, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ב גיליון ז-ט, תרצ"א, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ב גיליון י-יב, תרצ"א, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ג גיליון א-ב, תשרי-חשון תרצ"ב, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ג גיליון ג-ז, כסליו-אדר ב' תרצ"ב, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ג גיליון ח-י, ניסן-סיון תרצ"ב, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ג גיליון יא-יג, תמוז-אלול תרצ"ב, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ד גליון א-ב, תשרי-חשון תרצ"ג, באתר אוצר החכמה תורת ארץ ישראל - שנה ד גליון ג-ו, כסלו-אדר תרצ"ג, באתר אוצר החכמה תורת ארץ ישראל - שנה ד גליון ז-ט, אלול תרצ"ג, באתר אוצר החכמה תורת ארץ ישראל - שנה ז גיליון א-ג, טבת תרצ"ו, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה ז גיליון ד-ז, תרצ"ו, באתר היברובוקס תורת ארץ ישראל - שנה כב, ניסן תשי"א, באתר אוצר החכמה תורת ארץ ישראל - שנה כו, סיוון תשט"ו, באתר אוצר החכמה
תורת ארץ ישראל

תורת ארץ ישראל הוא מונח המתאר את התורה הנלמדת בארץ ישראל ומשמש בהשאלה לתיאור העיסוק בסוגיות ובהלכות המצוות התלויות בארץ. האם התכוונתם ל... תורת ארץ ישראל (כתב עת) – כתב עת שראה אור בירושלים בשנות ה-30–50 של המאה ה-20 תורת ארץ ישראל (שיטת לימוד) – שיטת לימוד שהגדרתה וגבולותיה שונים בפי הוגים שונים ישיבת תורת ארץ ישראל – ישיבה גדולה שפעלה במאה ה-19 בצפת בית מדרש לתורת ארץ ישראל – כולל אברכים בפתח תקווה תורת ארץ ישראל - ספרו של הרב חיים הירשנזון על השתלשלות הספרות הרבנית בארץ ישראל
U4 (הרכבת התחתית של ברלין)

קו U4 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. בקו זה, הקצר בקווי הרכבת התחתית בברלין – אורכו 2.9 קילומטרים – פועלות 5 תחנות. מסלולו מתחיל בפינת רחוב אלזה לסקר-שילר, בכיכר נולנדורף־פלאץ (אנ'), ומשם הוא ממשיך מתחת לרחוב מוץ (Motzstraße) דרום-מערבית עד לכיכר ויקטוריה לואיזה. משם מבצע מסלולו פנייה שמאלה תחת רחוב מינכנר (Münchener Straße). הוא ממשיך עם פנייה זו שמאלה עד שברחוב רוזנהיימר (Rosenheimer Straße) מתבצעת פנייה קלה ימינה. משם ממשיך הקו לאורך רחוב היילברונר (Heilbronner Straße) עד הכיכר הבווארית (גר'), שם מצטלב מסלולו עם U7 מאז 1971. הקו ממשיך משם לאינסברוקר פלאץ (אנ') דרך רחוב אינסברוקר, ונעצר בדרכו בתחנת הרכבת התחתית (אנ') של בית העירייה של שנברג. הקו, שפועל בשכונת שנברג בלבד, נפתח ב-1910. באותה עת הייתה שנברג עיר עצמאית, וקו הרכבת התחתית נבנה כגאוותה של העיר. בתחילה פנתה העיר לחברת הרכבת העילית של ברלין (גר') כדי שתתכנן ותבצע את בניית הקו, אך בעקבות חוסר הסכמה החליטה העיר לבנות את הרכבת ואת מסילתה בעצמה. הקו תוכנן מנולנדורפפלאץ, הכיכר שבה כבר שכנה תחנת רכבת עילית של חברת הרכבת העילית של ברלין, לרחוב הראשי (גר') בדרומה של שנברג. הארכה לצפון העיר ואף לווייסנזה נשקלה. על תהליך הבנייה הופקדה חברת סימנס והלסקה (Siemens & Halske A.-G.‎); הסטנדרטים לבנייה נלקחו מהמסילה הקיימת בברלין, מכיוון שכבר אז נשקל חיבור בין רשת הרכבות של ברלין לקו בשנברג. לפיכך, ממדי המנהרות והציוד האלקטרוני זהים לקווי הרכבת הגרמנית המכונים "קליינפרופיל" (Kleinprofil, רשת רכבות תחתיות בקנה מידה קטן). לאחר שנתיים של עבודה נפתח הקו לפעילות ב-1 בדצמבר 1910. הרכבת התחתית של ברלין מדיה וקבצים בנושא U4 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של U4 (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של U4 U4 - Die Kürzeste der Berliner U-Bahn-Linien באתר rbb (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
U5 (הרכבת התחתית של ברלין)

קו U5 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. בקו זה, שאורכו 22.4 קילומטרים ממערב למזרח (בין ברלין האופטבנהוף להֶנו (אנ')), והוא עובר ברבעים מיטֶה, פרידריכסהיין-קרויצברג, ליכטנברג ומרצאן-הלרסדורף, פועלות 26 תחנות. החל מדצמבר 2020 זהו הקו השני באורכו ברשת קווי הרכבת התחתית של ברלין, לאחר U7. פתיחתם של מקטעי הרכבת נעשתה החל מ-1930: ב-21 בדצמבר 1930 נפתח המקטע מתחנת הרכבת (אנ') של אלכסנדרפלאץ לתחנת רכבת התחתית פרידריכספלדה (אנ'). ב-25 ביוני 1973 הוארך המסלול עד תחנת הרכבת התחתית של הטירפארק (אנ'). ב-30 ביוני 1988 עד לתחנת הרכבת התחתית אלסטרוורדר פלאץ (אנ'). מקטע נוסף עד לתחנת הרכבת התחתית הנו (אנ') נפתח לאחר כשנה, ב-30 ביוני 1989. ב-8 באוגוסט 2009 החל לפעול מקטע בין ברלין האופטבנהוף לתחנת הרכבת (אנ') של שער ברנדנבורג. הוא פעל בצורה עצמאית, כ-U55, עד להוספת המקטע המחבר ב-2020. ב-4 בדצמבר 2020 נפתח המקטע בין אלכסנדרפלאץ לשער ברנדנבורג. שמו המקורי של הקו היה E. השם הנוכחי התווסף ביולי 1990, עם החלת מערכת המספור המערב-ברלינאית על מזרח ברלין. הרכבת התחתית של ברלין מדיה וקבצים בנושא U5 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של U5 (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של U5 ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דפקה

דָפְקָה הוא אזור הנזכר במקרא. אחת מתחנותיהם של בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר. דפקה נזכרת פעם אחת בתנ"ך: וַיִּסְעוּ מִמִּדְבַּר סִין וַיַּחֲנוּ בְּדָפְקָה. וַיִּסְעוּ מִדָּפְקָה וַיַּחֲנוּ בְּאָלוּשׁ. בתרגום השבעים מתורגם שם המקום כ"רפקה", מה שתואם שמות של מספר מקומות באזור כגון העיר רפיקן על הפרת. עם זאת, יש המפרשים את השם כמילה בערבית שמשמעותה לשפוך/ליצוק מים. ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים י"ב–י"ג אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ב', עמ' 699. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
U55 (הרכבת התחתית של ברלין)

קו U55 היה אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. אורכו של הקו, שהיה הקצר ביותר בקווי הרכבת התחתית של ברלין, היה 1.8 קילומטרים, ופעלו בו 3 תחנות בלבד. הוא לא היה מחובר לאף קו אחר של הרכבת התחתית בעת פעילותו, ופעל באמצעות רכבת אחת. הקו נבנה כחלק מפרויקט הארכת קו U5 מאלכסנדרפלאץ מערבה. הפרויקט התעכב בשל קשיים כלכליים, אולם המקטע של ה-U55 כבר הושלם בשלב זה, ועל כן הוחלט לפתוח אותו כקו זמני, והוא נפתח ב-8 באוגוסט 2009. הוא קישר בין ברלין האופטבנהוף לתחנת הרכבת (אנ') בשער ברנדנבורג, עבר מעל השפרה ובתחנת הרכבת התחתית (אנ') בבונדסטאג. הוא כונה "קו הקנצלר", בשל העובדה שעבר ברובע הממשל של גרמניה. בשנת 2020 הסתיימו עבודות הקישור של ה-U5 עם ה-U55 – בין אלכסנדרפלאץ לתחנת הרכבת המרכזית. כתוצאה מכך, נסגר U55 ובמקומו נפתח קו U5 במסלול המתחבר למסלול שבו פעל ה-U55. הרכבת התחתית של ברלין מדיה וקבצים בנושא U55 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של U55 (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של U55 (בגרמנית) U55 - Die Kanzlerbahn באתר berlin.de (בגרמנית) Berlin-Mitte: U55 wird für sechs Monate gesperrt, Tagesspiegel, 01.06.2018 (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
U6 (הרכבת התחתית של ברלין)

קו U6 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. בקו זה, שאורכו 19.8 קילומטרים, פועלות 29 תחנות. מסלולו של הקו מצפון לדרום, מטגל (אנ') בצפון דרך פרידריכשטראסה אל מריינדורף שבדרום העיר ברלין. הקו מתחיל את מסלולו במרכז טגל, בתחנת הרכבת התחתית אלט-טגל (אנ'), ומשם הוא פונה דרום-מזרחה לאורך ברלינר שטראסה (Berliner Straße) אל תחנת הרכבת התחתית בורזיגוורקה (אנ'). בקרבת התחנה הקו עולה על סוללה מעל הקרקע, וממשיך לאורך זיידלשטראסה (Seidelstraße) ושארנווברשטראסה (Scharnweberstraße). לאחר התחנה בשארנווברשטראסה הקו חוזר למנהרה, ומסלולו ממשיך לאורך מילרשטראסה (Müllerstraße) – המשנה את שמו לרחוב שוסה (Chausseestraße) ואחר כך לפרידריכשטראסה. מנקודה זו מסלולו של הקו דרומה, ולא לכיוון דרום-מזרח. המנהרה ממשיכה עד מרינגפלאץ (אנ'), ולאחר הכיכר ותחנת הרכבת שער האלה (אנ') חולפת מתחת לתעלת לנדוור (אנ'). משם הקו פונה מעט מערבה וממשיך לאורך מרינגדאם (אנ') והרחובות הממשיכים אותו: טמפלהופר דאם (Tempelhofer Damm) לאחר כיכר הרכבת האווירית (אנ') ומריינדורפר דאם (Mariendorfer Damm) לאחר תעלת טלטו (אנ'). את תעלת טלטו חוצה הקו על גשר שנמצא מתחת לגשר שמשמש למעבר כלי רכב. הקו מסיים את מסלולו בנקודת המפגש של רייסאקשטראסה (Reisseckstraße), פרידריכשטראסה ומריינדורפר דאם. בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה לפעול בברלין "הרכבת מצפון לדרום" (Nord-Süd-Bahn), שמטרתה הייתה לקשר בין ודינג לטמפלהוף. היא נפתחה במקטעים לאורך העשור. החל ב-1929 החלו להניח את התשתיות להרחבה צפונה, לכיוון טגל, והיא קודמה לאחר מלחמת העולם השנייה בידי גרמניה המערבית. המקטעים נפתחו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה היו שתי תחנות-הקצה של U6 בשטח ברלין המערבית, אולם מקטע קטן של הקו עבר בברלין המזרחית. חמש תחנות נסגרו בידי הרשויות המזרח-גרמניות, והרכבות חלפו ב"תחנות הרפאים" הללו מבלי לעצור; תחנה שישית במזרח גרמניה – תחנת הרכבת (אנ') בפרידריכשטראסה – המשיכה לפעול, לצורך מעבר נוסעים מה-U6 לרכבת העילית וכן כמעבר גבול עיקרי בין העיר המזרחית למערבית. בתחילה היה הקו חלק מרשת הרכבות "בקנה מידה קטן" (Kleinprofil) של ברלין, אולם בשל בעיות קיבולת החלו להחליף במערב ברלין את המסילות בשנות ה-60 של המאה ה-20 וה-70. החלפת המסילות והקרונות נמשכה לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד גרמניה, והסתיימה ב-1996. כיום בקו פועלת רכבת "בקנה מידה גדול" (Großprofil). הרכבת התחתית של ברלין מדיה וקבצים בנושא U6 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של U6 (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של U6 ברכבת התחתית של ברלין פועלים שני סוגי קווים: "בקנה מידה גדול" (Großprofil) ו"בקנה מידה קטן" (Kleinprofil). ההבחנה מבוססת על גודל הקרונות ועל רוחב המסילות. הקרונות "בקנה מידה קטן" נבנו לפני 1930. ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.