פרפרניים

פרפרניים (שם מדעי: Faboideae. שמות מקובלים נוספים: Papilionaceae או Papilionoideae), תת-משפחה במשפחת הקטניות (Fabaceae), הכוללת צמחים עשבוניים, שיחים ועצים. קיימים כ-300 מינים הגדלים בר בארץ ישראל. בעבר, רבים ראו בקטניות (Fabaceae) משפחה אחת המחולקת לשלוש תת-משפחות, בשל מאפיינים משותפים כמו פרי דמוי תרמיל (קטנית), שחלה עילית המורכבת מעלי שחלה אחד, ושיליה הפונה לצד האחורי של הפרח. עם זאת, בשל הבדלים בולטים במבנה הפרח, היו שהחשיבו את הקטניות כסדרה נפרדת המורכבת משלוש משפחות: הפרפרניים, המימוסיים (Mimosoideae), הקסאלפיניים (Caesalpinioideae) ולא כתת-משפחות. לדוגמה, המימוסיים נחשבים למשפחה הפרימיטיבית ביותר מבין השלוש. בעקבות גישות מודרניות בסיווג צמחים, המבוססות על מחקרים גנטיים ומולקולריים, קובצו שלוש התת-משפחות הללו יחד למשפחת הקטניות במסגרת מסמך APG II משנת 2003. עם זאת, בספרות הבוטנית, במיוחד בכתבים ישנים, עדיין ניתן למצוא התייחסות אליהן כמשפחות נפרדות. תת-משפחת הפרפרניים כוללת צמחים עשבוניים או שיחים או עצים או לפעמים מטפסים. העלים על פי רוב מורכבים-מנוצים או תלתניים (מורכבים משלושה עלעלים), או מאוצבעים. לעיתים רחוקות יותר העלים פשוטים. לחלק מהמינים העלים בעלי קנוקנת פשוטה או מסועפת - איבר ארוך ודק הנוטה להסתלסל סביב ענפים, אופייני לצמחים מטפסים). הלוואים על פי רוב קיימים. הפרחים של הפרפרניים קיבלו את שמם בשל צורתם המזכירה פרפר, אך שמות חלקי העלים של הכותרת מזכירים סירה בעלת מפרש. הפרחים דו-מיניים, אינם נכונים, הפרח מורכב מגביע צינורי בעל חמש אונות וכותרת בעלת חמישה עלי כותרת. הגביע בעל 5 אונות או שיניים, לעיתים רחוקות 4. עלי הגביע יכולים להיות מפורדים או מאוחים. הכותרת הפרפרנית בנויה מחמישה עלים: העלה העליון והחיצוני ביותר נקרא "מפרש" (banner, standard) והוא בדרך כלל הגדול ביותר. שני העלים הצדדיים מכונים "משוטים" (wings). שני העלים התחתונים מאוחים ויוצרים את "הסירה" (keel), המכסה את האבקנים ועמוד השחלה. הסוגים והמינים בתת-משפחת הפרפרניים נבדלים בצורת הפרח הפרפרני שלהם, שנובעת מהבדלים בגודל, במבנה ובצבע של עלי הכותרת, כולל הציפורן (claw), שהיא החלק התחתון והצר של עלה כותרת והאוזנית (auricle), שהיא התוספת לאונה של עלה הכותרת. לפרחים יש עשרה אבקנים. במקרים רבים, תשעה אבקנים מאוחים לצינור ואחד נותר חופשי; במינים אחרים, כל האבקנים מאוחים או כולם מפורדים. השחלה עילית ומורכבת מעלי שחלה אחד. במרכז צינור האבקנים עולה עמוד השחלה, הממוקם בגובה המאפשר האבקה יעילה באמצעות חרקים מעופפים. הפרי הוא תרמיל (קטנית) בעל מגורה אחת המכילה זרעים. הוא בנוי כאילו עלה אחד המקופל לאורכו ומאוחה בשוליו, ונפתח בדרך כלל לשתי קשוות לאורך שני תפרים: תפר הבטן, שאליו מחוברים הזרעים, ותפר הגב שמולו. לעיתים רחוקות הפרי בן שתי מגורות עם מחיצה חלקית מתפר הגב. עם זאת, ישנם מינים שבהם הפרי הוא מפרקת (תרמיל המתחלק לפרקי רוחב חד-זרעיים) או תרמיל שאינו נפתח כלל. במקרים מסוימים, הפרי מצטמצם בגודלו ובמספר זרעיו והופך לאגוזית (פרי יבש וחד-זרעי שאינו נפתח). הפרפרניים היו בשימוש כמקור מזון במשך אלפי שנים, ושימשו הן למזון אדם (כגון חמצה, לוביה, חילבה) והן למספוא בהמות (אספסת, תלתן). קיימים מספר רב של מינים מתורבתים, כגון האפונה המתוקה. חלקם מגודלים באופן מסחרי בחקלאות מאות בשנים (אספסת הייתה גידול חקלאי מרכזי כבר במאה ה-17). על פי מערכת המיון של קרונקוויסט, הפרפרניים הם משפחה בפני עצמה, אך לפי שיטות מיון גנטיות ניכר קשר הדוק ביניהם לבין משפחות נוספות, ואלו קובצו יחדיו למשפחת הקטניות במסמך APG II משנת 2003. אולם הם עדיין מופיעים בספרות לעיתים קרובות כמשפחה, ולא תת-משפחה. מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 424-449 מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 219