laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אתה יצרת

אַתָּה יָצַרְתָּ היא הברכה האמצעית (קדושת היום) הנאמרת בתפילת העמידה של מוסף של שבת (תפילת שבע) החל בראש חודש. אמירת "אתה יצרת" כברכה ייחודית לשבת ראש חודש, שונָה מהנהוג בחגים החלים בשבת, בהם מתפללים תפילת מוסף של חג, וכביטוי ליום השביעי, מוסיפים תוספות שבת. הפתיחה ”אַתָּה יָצַרְתָּ עוֹלָמְךָ מִקֶּדֶם, כִּלִּיתָ מְלַאכְתְּךָ בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי” עוסקת בבריאת העולם, וקביעת יום השביעי, כיום מנוחה והפוגה ממלאכה. בהמשך ”אָהַבְתָּ אוֹתָנוּ, וְרָצִיתָ בָּנוּ וְרוֹמַמְתָּנוּ מִכָּל הַלְּשׁוֹנוֹת, וְקִדַּשְׁתָּנוּ בְּמִצְוֹתֶיךָ, וְקֵרַבְתָּנוּ מַלְכֵּנוּ לַעֲבוֹדָתֶךָ, וְשִׁמְךָ הַגָּדוֹל וְהַקָּדוֹשׁ עָלֵינוּ קָרָאתָ” אלו מילים המשלבות חג ושבת, ועוסקות בקדושה וברוממות ובקרבה לה' יתברך. ”וַתִּתֶּן לָנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ בְּאַהֲבָה, שַׁבָּתוֹת לִמְנוּחָה וְרָאשֵׁי חֳדָשִׁים לְכַפָּרָה” אזכור לכך שראש חודש הוא יום של כפרה. ”וּלְפִי שֶׁחָטָאנוּ לְפָנֶיךָ אֲנַחְנוּ וַאֲבוֹתֵינוּ, חָרְבָה עִירֵנוּ, וְשָׁמֵם בֵּית מִקְדָּשֵׁנוּ, וְגָלָה יְקָרֵנוּ, וְנֻטַּל כָּבוֹד מִבֵּית חַיֵּינוּ” התאבלות על חורבן ירושלים ובית המקדש, ותליית האסון בחטאי העם. ”וְאֵין אֲנַחְנוּ יְכוֹלִים לַעֲשׂוֹת חוֹבוֹתֵינוּ בְּבֵית בְּחִירָתֶךָ, בַּבַּיִת הַגָּדוֹל וְהַקָּדוֹשׁ שֶׁנִּקְרָא שִׁמְךָ עָלָיו, מִפְּנֵי הַיָּד שֶׁנִּשְׁתַּלְּחָה בְּמִקְדָּשֶׁךָ” התנצלות על כך שבלא בית המקדש, איננו יכולים להקריב קורבנות. ברוב הנוסחאות, משמיטים בתפלה זו את הבקשות של קטע "קדשנו במצוותיך וכו'". אמנם, בנוסח רומניא ובנוסח פרובאנס שמרו עליהם, והערוך השלחן טוען שנשמטו בטעות. ברכת "קדושת היום" באה בשבתות, ראשי חודשים, וימים טובים, במקום 13 הברכות האמצעיות, הנאמרות בתפילת עמידה של ימי החול, בהן מבקש האדם את צרכיו. במקום זאת, מזכיר המתפלל בברכה אמצעית אחת, את קדושת היום וחשיבותו. כאשר חג חל בשבת, אומרים בתפילת מוסף את תפילת העמידה המיוחדת לחג, ומוסיפים בתוכה תוספות ייחודיות, המאזכרות את קדושת השבת, ואת הקורבנות המיוחדים ליום זה. הראבי"ה מסביר מדוע אין מתפללים תפילת שבת עם תוספות לחג, אלא להפך. שלמה טל, קדושת היום לשבת ראש חדש, ירושלים, תשל"ב, עמוד 269, באתר היברובוקס ד"ר יעקב רוטשילד, עיונים בתפילות ראש חודש מתוך מחניים צ' (עמ' 56-62) - ה'תשכ"ד, ברשת, באתר דעת. ראש חודש מאופיין כיום כפרה משתי סיבות: א. כפרה על עם ישראל - מפני שבראש-חודש יש להקריב במקדש קורבן חטאת. ב. כפרה על הקב"ה - על פי האגדה: ”אמר הקב"ה: שעיר זה יהא כפרה {עלי} על שמיעטתי את הירח” (בבלי מסכת שבועות ט', ע"א) אולם, אין שום ראיות שאי פעם היה חלק מנוסח אשכנז. יש קצת חצרות חסידיים (כגון חסידות וויז'ניץ) שאומרים קטע זה. אליעזר בן יואל, ספר ראבי"ה - ב, ברלין, תרצ"ו, עמוד 132, באתר היברובוקס
דמיטרי ליכצ'וב

דמיטרי ליכצ'וב (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Лихачёв;‏ 28 בנובמבר 1906 - 30 בספטמבר 1999) היה פילולוג רוסי וסובייטי. ליכצ'וב חיבר מספר עבודות חשובות על ההיסטוריה של הספרות הרוסית הקדומה. עבודתו הקנתה לו מוניטין בכל העולם, והוא זכה במספר רב של פרסים בינלאומיים ותוארי דוקטור לשם כבוד במספר אוניברסיטאות ידועות. דמיטרי ליכצ'וב נולד בסנקט פטרבורג, לאב שהיה מהנדס חשמל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה למדעי החברה. בשנת 1928, לקראת סיום[דרושה הבהרה] הלימודים באוניברסיטה, נעצר בשל השתתפותו בחוג סטודנטים, בו הרצה על חוקי הדקדוק הרוסי שהופרו על ידי "אויבי הכנסייה והעם הרוסי". הוא נידון ל-5 שנות מאסר. עד לשנת 1931 היה במחנה מעצר באיי סולובצקי, ובתקופת שהותו במחנה כתב את עבודת המחקר הראשונה שלו, על משחקי קלפים של פושעים פליליים. בנובמבר 1931 הועבר לעבודה בהקמת של תעלת בלומורקנאל. בשנת 1932 שוחרר ליכצ'וב וחזר ללנינגרד. הוא הצליח לחזור לפעילות מדעית בתחום הפילולוגיה, ובשנת 1936 נמחק האישום שהיה כנגדו בגין פעילות נגד המדינה. באותה תקופה התחתן, ובשנת 1937 נולדו לו תאומות. במהלך מלחמת העולם השנייה היו הוא ומשפחתו נצורים בלנינגרד. הם שרדו את המצור על העיר, אך רק בשנת 1943 הצליחו לצאת ממנה. החל משנת 1938 ועד לשנת 1954 עבד ליכצ'וב במכון לספרות רוסית בלנינגרד. בשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לספרות הרוסית של המאה ה-12. בשנים 1945–1946 פרסם מספר ספרים על ההיסטוריה של רוסיה ועל הספרות הרוסית בין המאה ה-11 למאה ה-17. בשנת 1946 החל ליכצ'וב ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור. בשנת 1950 פרסם ליכצ'וב תרגום לרוסית מודרנית של משא מלחמת איגור ושל הכרוניקה הרוסית הראשונה עם הערות מדעיות. בשנת 1952 הוענק לו פרס סטלין על עבודותיו בתחום ההיסטוריה. ב-1953 נבחר ליכ'צ'וב לחבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1955 פרסם ליכ'צוב מאמר בו קרא להגנת עתיקות בברית המועצות. מאמר זה היה הראשון בסדרת פעולותיו בנושא, תחום שתפס אצלו מקום משמעותי במהלך תקופה ארוכה. ב-1965 היה בין מייסדי הוועדה להגנת העתיקות. הוא פעל להקמת מוזיאונים לסופרים רוסים ידועים, פעל להגנת בניינים היסטוריים ועוד. ב-1969 קיבל ליכצ'וב את פרס ברית המועצות בפעם השנייה, ובשנת 1970 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1986 קיבל ליכצ'וב את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, והוענק לו עיטור לנין. ליכצ'וב לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, ופעל להגנת אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. הוא סירב לחתום על מכתבים קבוצתיים בגנות פעילי תרבות. יחד עם זאת הוא לא היה דיסידנט ותמיד ניסה למצוא פשרה עם השלטונות. ב-30 בספטמבר 1998 קיבל ליכצ'וב את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי ליכצ'וב בוויקישיתוף אתר המוקדש לזכרו ועבודותיו
כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג

סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג (באנגלית: St Augustine Watling Street) הייתה כנסייה אנגליקנית מזרחית לקתדרלת סנט פול בסיטי של לונדון. הכנסייה נהרסה עד היסוד במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. כיום עומד במקום בית הספר למקהלות של קתדרלת סנט פול. מועד ייסוד הכנסייה אינו ידוע, והיא מוזכרת לראשונה בתיאור מ-1148. הכנסייה נשרפה בשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 ושוקמה מחדש ב-1680 לערך, בסגנון פשוט עם עמודים יוניים. בחזית הכנסייה נבנה מגדל, כנראה לפי תוכניתו של ניוקלס הוקסמור בשנת 1690 לערך. המגדל שופץ בשנת 1830. לאחר שנהרסה הכנסייה כליל בבליץ, נבנה במקום ב-1967 בית הספר למקהלות בסגנון ברוטליסטי מודרני. מגדל הכנסייה נבנה מחדש כפי שהיה, דבר היוצר ניגוד בין המגדל הבנוי בסגנון בארוק לבין מבנה בית הספר המודרניסטי. מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג בוויקישיתוף
Macht Arbeit Frei?

"Macht Arbeit Frei?‎" (מגרמנית: "האם העבודה משחררת?") הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הוא מכיל שלושה אלמנטים מרכזיים - פירמידה, דמות האמן השוכבת על גבי קרון ותלולית חלוקי אבן. הגרסה המוקדמת של העבודה "Macht Arbeit Frei?" הוצגה בסימפוזיון בגרמניה בשנת 1991. בשנת 1992 זכה תומרקין בפרס רודן מטעם מוזיאון האקונה הפתוח (Hakone Open Air Museum) ומוזיאון אוצוקושי גאהרה ביפן על עבודה זו. שתי גרסאות של העבודה מוצבות כיום בגן אבו נבוט בתל אביב-יפו ובגן הפסלים בכוכב הירדן. הפירמידה, כתב תומרקין, "היא אבן-הפינה של החברה-האנושית. בה רוכזו כל הידע, הכוח והמשאבים של העולם העתיק: הנדסה, אמנות, לוגיסטיקה, טכנולוגיה, אספקה ואדמיניסטרציה". תומרקין בחר לעצב את הכניסה לפירמידה באופן המאזכר את הכניסה למחנה הריכוז אושוויץ II - בירקנאו והופך אותה ל"בית חרושת ענק למוות". גם שמה של העבודה "Macht Arbeit Frei?‎" - מאזכר את מחנה הריכוז בהיותו פרפרזה על הכתובת "העבודה משחררת" ("Arbeit macht frei"), שהופיעה בכניסה למחנה. קרון המתכת, הניצב על גבי מסילת רכבת, נושא דמות שוכבת המתוארת כחנוטה חלקית וצלובה. פניה הם כפני האמן. מן הקרון נמתח כבל מתכת המושך אותו אל עבר הפירמידה. מעברו האחר של הקרון, במקביל לפירמידה, נמצאת מעין תלולית עשויה חלוקי אבן, המאזכרת את האסתטיקה של גני הזן היפניים. הגרסה שהוצבה בכוכב הירדן שונה מן הגרסה המוצבת בתל אביב-יפו בכך שהפירמידה בתל אביב עשויה יציקת בטון הצבועה צהוב, לעומת הפירמידה בכוכב הירדן, העשויה לוחות מתכת חשופה. בנוסף, במקום תלולית חלוקי האבן יצר תומרקין אלמנט פיסולי מופשט העשוי יציקת מתכת. ‎,‏מראה ההצבה במוזיאון האקונה הפתוח, האקונה, יפן Macht Arbeit Frei?‎,‏ 1992 - 1993 טכניקה מעורבת על נייר, גובה 70 ס"מ, אורך 100 ס"מ Macht Arbeit Frei?‎,‏ 2000 גן אבו נבוט, תל אביב-יפו Macht Arbeit Frei?‎,‏ 2000 גן אבו נבוט, תל אביב-יפו Macht Arbeit Frei?‎,‏ 2000 גן אבו נבוט, תל אביב-יפו מדיה וקבצים בנושא Macht Arbeit Frei? בוויקישיתוף תומרקין, יגאל, "מצרים וארם-נהריים", מן האדמה עד לאמנות האדמה, זמורה ביתן בשיתוף המוזיאון הפתוח תפן, 1989, עמ' 50. תומרקין, יגאל, פסלי תומרקין, גן אבו נבוט, יפו, חמו"ל, 2001, ללא מספרי עמודים.
רעמתניים

רַעַמְתָנִיִּים (שם מדעי: Coryphaenidae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר מכילה בתוכה סוג אחד בלבד של דגים בשם רעמתן (Coryphaena) ובו שני מיני דגים. דגי הרעמתן בעלי שיעור גדילה המהיר ביותר מכל דגי האוקיינוס, ולכן משמשים מקור מזון עיקרי לדגים טורפים באוקיינוס הפתוח. לדגים אלו ראש פחוס למראה, וסנפיר גבי בודד הנמשך לכל אורכו של גב הדג כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה, בדומה לדגים רבים של מים פתוחים סנפיר הזנב מפוצל. הזכרים בעלי מצח גבוה יותר מהנקבות. צבעם ססגוני ומרהיב ונע מירוק צהבהב ועד סגלגל. אורכם המקסימלי הוא 1.5 מטר, והם נמצאים עד עומק של כ-80 מטר אולם נפוצים יותר ב 5-10 מטר. דגים אלו מאוד פעילים, וחיים במימי אוקיינוס טרופים וממוזגים בכל העולם. בארצנו נפוצים בים התיכון, מסוף הקיץ, כאשר הם מעדיפים קרבת מצופים גדולים, ספינות עוגנות ושאר עצמים צפים ונייחים. דגי הרעמתן הם דגים טורפים הניזונים מדיונונאים דגים קטנים ושאר יצורים ימיים קטנים. דגים אלו ידועים כשחיינים מצוינים וינדדו למרחקים ארוכים במשך חייהם. במשפחת הרעמתניים שני מינים מסוג אחד: רַעַמְתָן כְּחַלְחַל, המכונה בפי הדייגים בישראל דוראדו (Coryphaena hippurus) רעמתן פומפנו, (Coryphaena equiselis) רעמתן פומפנו רעמתן כחלחל (דוראדו) השם העברי, רעמתן, נקרא כך בשל סנפיר הגב המרשים של הדג, כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה. לסוג דגים אלו שמות נפוצים רבים בארצות שונות, כך באנגלית הרעמתן נקרא דג-דולפין בשל העובדה שלעיתים נוהג ללוות סירות בדומה לדולפינים, שמות נוספים באנגלית הם מַהִי-מַהִי בשפת הוואי שמשמעה חזק מאוד, שם נפוץ ביותר לדג הוא דוראדו שנלקח מספרדית -שם זה נפוץ מאוד בקרב הדייגים בישראל כמו גם בשפה האנגלית, בקובה, בצרפת ובפיליפינים; דוראדו-Dorado מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב. ביתר השפות ישנם שמות רבים ומגוונים. מדיה וקבצים בנושא רעמתניים בוויקישיתוף רעמתניים, באתר ITIS (באנגלית) רעמתניים, באתר NCBI (באנגלית) רעמתניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) רעמתניים, באתר GBIF (באנגלית)
חתולי

האם התכוונתם ל... חתוליים (Felidae) – משפחת בעלי חיים בסדרת הטורפים חתול (סוג) (Felis) – סוג במשפחת החתוליים חתול הבית (Felis silvestris catus) בעל חיים מבוית מהסוג חתול אישים ששמם חתולי: בנימין עומר (חתולי) – מלחין, מעבד, מנצח מקהלות ותזמורות ומורה למוזיקה ישראלי, איש קיבוץ משמר העמק אלי שרייבר (חתולי) – סופר, מתרגם וסטיריקן ישראלי
איילית

איילית (שם מדעי: Lucanus cervus) הוא חרק ממשפחת האיליתיים (Lucanidae). האיילית נמנית עם החרקים הכי גדולים ובולטים באירופה. הזכר מתאפיין בצבתות גדולות ואדמדמות, הדומות לקרניי אייל ושתנועותיהן מזכירות צבת. אצל היחידים הגדולים יותר אורך ה"קרניים" עשוי להגיע למחצית מן סך אורכו של החרק, שהוא 25–75 מילימטר. הנקבות הן קצת קטנות יותר מהזכרים ואין להן "קרניים". לעומת זאת יש להן "צבת" קטן המשמש להן גם להשגת מזון. האיילית יכולה לעוף. אצל הזכר, בעת מעוף הציר האורכי הוא משופע וה"קרניים" מורמות לעיל. כשאינו עף, כנפיו מכוסות. תת-המינים הידועים ביותר הם: Lucanus cervus cervus - זכרים: 35–92 מילימטר, נקבות: 35–45 מילימטר, תפוצה: מזרח אירופה, מרכז אירופה ומערב אירופה Lucanus cervus akbesianus - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–45 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה Lucanus cervus judaicus (איילית סורית) - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–50 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה Lucanus cervus turcicus - זכרים: 75 מילימטר, נקבות: 35–40 מילימטר, תפוצה: בולגריה, יוון, טורקיה במרכז אירופה ובדרומה האיילית הפכה לנדירה מאוד. זאת בעיקר בגלל היעלמות כמה מבתי הגידול, במיוחד יערות האלון. האיילית Lucanus cervus נרשמה בדירקטיבת בתי הגידול (Habitats Directive) של האיחוד האירופי משנת 1992 שבהן נדרשות המדינות החברות לציין אזורי שימור מיוחדים להגנה על המינים הרשומים. מדיה וקבצים בנושא איילית בוויקישיתוף איילית, באתר NCBI (באנגלית) איילית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) איילית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) איילית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איילית, באתר GBIF (באנגלית) דרך הניצול התעשייתי של היערות והרחקת "העץ המת" Council Directive 92/43/EEC of 21 May 1992 on the conservation of natural habitats and of wild fauna and flora
מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע

מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע (או בקיצור "מוזיאון פילד" או בראשי תיבות: FNHM), הוא מוזיאון טבע, פלאונטולוגיה ואתנוגרפיה, בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. המוזיאון נמצא ב-Lake Shore Drive ליד ימת מישיגן ב"קריית המוזיאונים של שיקגו". אוספי המוזיאון מכילים מעל 21 מיליון פריטים, אך רק חלק קטן מהם נמצא בתצוגה. התצוגות הבולטות כוללות אוסף של שלדי דינוזאורים (בהם טירנוזאורוס רקס, פטגוטיטאן, טריצרטופס, סטגוזאורוס, ברכיוזאור, דיינוניכוס, פרזאורולופוס ועוד) בתצוגת Evolving Planet ("כוכב לכת מתפתח"), מוצגים אנתרופולוגיים של התרבות האנושית (בהם מצרים העתיקה, האיים הפסיפיים, טיבט ועוד), אוסף גדול ונרחב של פוחלצים של חיות רבות (כולל בעלי חיים גדולים כגון 2 פילים אפריקאיים ואריות צאבו אוכלי-אדם המפורסמים), תצוגה על אמריקה הקדומה ובה שרידים וחפצי אמנות של הילידים באמריקה, וכן אולי אחד מהמוצגים הידועים ביותר של המוזיאון: סו - אחד מהשלדים הגדולים והשלמים ביותר של טירנוזאורוס רקס הידועים כיום. ב-16 בספטמבר 1893 התאגד המוזיאון במדינת אילינוי תחת השם "Columbian Museum of Chicago" (המוזיאון הקולומבי של שיקגו) במטרה "לצבור ולהפיץ ידע, ולמען השימור והצגת שרידים המייצגים אמנות, ארכאולוגיה, מדע והיסטוריה." המוזיאון שכן במקור ב"ארמון האמנויות היפות של התערוכה הקולומביאנית" (World's Columbian Exposition's Palace of Fine Arts), כיום נמצא במבנה זה מוזיאון המדע והתעשייה. ב-1905 שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע" לכבוד התורם העיקרי והראשון שלו, מרשל פילד (Marshall Field) וכן לייצג את התמקדותו בידיעת הטבע. ב-1921 עבר המוזיאון ממיקומו הראשון למיקומו הנוכחי ברובע הפארק ליד העיר התחתית, בה הוא חלק מקריית המוזיאונים שליד האגם, לצד האקווריום על שם ג'ון שד והפלנטריום על שם אדלר. ב-2006 היה המוזיאון האטרקציה התרבותית המתוירת ביותר אך ב-2007 איבד את הבכורה לאקווריום על שם ג'ון שד. ב-2018 יוצב במוזיאון שלד (ליתר דיוק, יציקת גבס ופיברגלאס של השלד) של הפטגוטיטאן שתואר רק ב-2017 ואורכו הוא 37 מטר. השלד יוצב באולם הראשי על שם סטנלי ויחליף את "סו (טירנוזאורוס רקס)" שיעבור מקצה תיקונים ועדכונים, ויוצב באולם האבולוציה בחדר המתאים לתקופת הקרטיקון. דינוזאורים במוזיאון פילד סו (טירנוזאורוס רקס) שלד של פטגוטיטאן באולם הראשי, אורכו כ-37 מטרים שלד של טריצרטופס במוזיאון מוזיאון פגי נוטברט לטבע - שיקגו מדיה וקבצים בנושא מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית LinkedIn מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית Goodreads
כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה

כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה (למפת לונדון מוגדלת)   קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקס כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה (למפת לונדון רגילה)   קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקס כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה (למפת הסיטי של לונדון רגילה)   כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה (למפת הסיטי של לונדון מוגדלת)   כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה (באנגלית: St Bartholomew-the-Less) היא כנסייה אנגליקנית בסיטי של לונדון שבאנגליה. זוהי הכנסייה הרשמית של בית החולים סנט ברת'ולומיו והיא נמצאת בשטחו. הכנסייה הוקמה בשנת 1123 בשם "הקפלה של הצלב הקדוש" בקרבת מיקומה הנוכחי, אליו הועברה ב-1184. בזמן הרפורמציה הפכה הכנסייה לכנסייה של בית החולים הסמוך וקיבלה את שמו. סיומת שמה "הקטנה" באה להבחינה מהכנסייה הסמוכה - כנסיית סנט ברת'ולומיו הגדולה. מגדל הכנסייה וקצהה המערבי נבנו במאה ה-15. שניים משלושת פעמוני הכנסייה ניצוקו בשנים 1380 ו-1420, והם ומנגנון הפעמונים המקורי (העתיק ביותר בסיטי) עדיין פועלים במגדל השעון של הכנסייה. פנים הכנסייה שופץ ב-1793 על ידי ג'ורג' דאנס הצעיר, ומבנה הכנסייה שופץ על ידי תומאס הארדוויק ב-1825. הארדוויק החליף את קורות הגג שהעלו רקב במהלך השנים בגג הנתמך בקורות ברזל. הכנסייה ניזוקה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, אך שוקמה ונבנתה מחדש בשנת 1951. בכנסייה הוטבל לנצרות האדריכל איניגו ג'ונס בשנת 1573. ב-1613 נקבר בכנסייה תומאס בודלי, מחדשהּ של הספרייה הבודליינית. מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה
קן סלזאר

קנת לי סלזאר (באנגלית: Kenneth Lee Salazar; נולד ב-2 במרץ 1955) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקני, שמכהן מ-2021 כשגריר ארצות הברית במקסיקו. קודם לכן כיהן כמזכיר מחלקת הפנים של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה וסנטור מטעם קולורדו בסנאט של ארצות הברית. סלזאר, קתולי, נולד בקולורדו למשפחה בעלת שורשים מקסיקניים. הוא למד מדע המדינה בקולג' קולורדו וב-1981 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן עסק במשפטים כעורך דין פרטי. ב-1986 מונה סלזאר ליועץ המשפטי של מושל קולורדו רוי רומר. ב-1990 מונה למנהל מחלקת המשאבים הטבעיים של מדינת קולורדו ולחבר הקבינט שלה. בתפקיד זה הוביל תוכנית נרחבת לשימור קרקע במדינה וכן רפורמות שהטילו חובות שמירה על הסביבה על חברות דלק וחברות שעסקו בכרייה בקולורדו. ב-1994 שב סלזאר לפרקטיקה הפרטית. ב-1998 ושנית ב-2002 נבחר לתפקיד התובע הכללי של קולורדו. במסגרת תפקידו הוביל חקירות רבות, ביניהן את חקירת הטבח בתיכון קולומביין ב-1999, ועל תפקודו קיבל שבחים רבים. ב-2004 התמודד סלזאר בהצלחה על כהונת סנאטור בקונגרס מטעם מדינת קולורדו. סמוך לאחר כניסתו לכהונתו כסנאטור הוא תמך באופן מעורר מחלוקת במפלגתו במועמדותו של אלברטו גונזאלס לתפקיד התובע הכללי בממשלו של הנשיא הרפובליקאי בוש ואף ישב לצידו במהלך השימועים לקראת אישור מועמדותו בסנאט. בהצבעות בסנאט בעניינים סביבתיים נקט סלזאר עמדות שונות ולעיתים תמך בהסרת הגבלות על גופים ממלכתיים ופרטיים על השימוש בסביבה. בדצמבר 2008 בחר הנשיא הנבחר אובמה בסלזאר לתפקיד מזכיר מחלקת הפנים בממשלו. ב-20 בינואר 2009 אושר מינויו למזכיר הפנים בסנאט פה אחד. הוא שימש כשורד מיועד במהלך נאום מצב האומה של הנשיא אובמה ב-2011. במהלך תקופתו הוכרזו 7 פארקי לאומיים חדשים, ביניהם הפארק הלאומי פינקלס והוגדרו 10 מונומנטים לאומיים חדשים. בינואר 2013 הודיעה כי יפרוש מתפקידו וב-12 באפריל 2013 סיים את כהונתו כמזכיר הפנים. במפלגה הדמוקרטית נחשב סלזאר כממוקם מבחינת עמדותיו ימינה מן המרכז הפוליטי, ולעיתים אימץ עמדות שונות מאלו הרווחות במפלגה. כך לדוגמה הוא התנגד בעבר לאימוץ ילדים על ידי לסביות והומוסקסואלים. יחסם של הארגונים השונים לשמירת הסביבה בארצות הברית כלפיו הוא מעורב והוא ספג ביקורת מצדן על חלק מפעולותיו כמזכיר הפנים. באוגוסט 2016, הודיע ג'ון פודסטה, יושב ראש קמפיין הבחירות לנשיאות של הילרי קלינטון ב-2016, כי הוחלט למנות את סלזאר למנהל תקופת המעבר, אם וכאשר הילרי תנצח בבחירות. המינוי לא נכנס לתוקף, עקב הפסדה לדונלד טראמפ בבחירות הכלליות. ביוני 2021 הנשיא ג'ו ביידן הגיש את מועמדותו למשרת שגריר ארצות הברית במקסיקו, מינוי שאושר פה אחד בסנאט כעבור כחודשיים. ב-14 בספטמבר 2021 הוא הגיש את כתב ההאמנה שלו לנשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור. סלזאר נשוי ואב לשתי בנות. אחיו ג'ון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2011-2005. מדיה וקבצים בנושא קן סלזאר בוויקישיתוף קן סלזאר, ברשת החברתית פייסבוק קן סלזאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביוגרפיה באתר מחלקת הפנים של ארצות הברית קן סלזאר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) González, Oriana (2020-08-11). "Senate confirms Ken Salazar as U.S. ambassador to Mexico". Axios. נבדק ב-2020-10-12. "Ken Salazar ya es el nuevo embajador de EU en México: AMLO recibe su carta credencial". El Financiero (בספרדית). 2021-09-14. נבדק ב-2021-10-12.
אלוקסיה

אלוקסיה (שם מדעי: Alocasia; מכונה גם 'אוזן פיל') הוא סוג צמח במשפחת הלופיים, הכולל כ-80 מינים. מיני סוג זה מאופיינים בעלים רחבים, ומשום יופי העלים מגודלים כצמחי נוי לעיתים קרובות. על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, ירוקי עד, מכוסי שעווה, בעלי גבעול מרכזי עבה, ששורשו מעובה לכדי פקעת. הצמח לרוב בעל עלים מעטים, היוצרים שושנת עלים. צורת העלים דמוית חץ או לב. הפקעת אכילה, אך מכילה גבישים של סידן אוקסלאט, הרעיל לאדם. לכן, הרתחה ממושכת דרושה על מנת להכשיר את חלקי הצמח לאכילה. התפרחת אופיינית למשפחה, עשויה ממתחל ושזרה. התפרחת לרוב קצרה מהעלים. הפרי הוא מטיפוס ענבה בת 1–5 זרעים. צמחי סוג זה דומים לסוג הקרוב קולקס, אך נבדלים ממנו בכמה תכונות. התפוצה הטבעית של מיני הסוג היא באסיה הטרופית ובמלזיה. אלוקסיה גדולת-שורש – Alocasia macrorrhizos אלוקסיה ריחנית – Alocasia odora אלוקסיה וונטי – Alocasia wentii מדיה וקבצים בנושא אלוקסיה בוויקישיתוף אלוקסיה, באתר ITIS (באנגלית) אלוקסיה, באתר NCBI (באנגלית) אלוקסיה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלוקסיה, באתר Tropicos (באנגלית) אלוקסיה, באתר GBIF (באנגלית) אלוקסיה, באתר IPNI (באנגלית) אלוקסיה באתר 'צמחיית סין' (באנגלית) אלוקסיה באתר משתלת יגור
היאבוסה

היאבוסה (ביפנית: はやぶさ, "בז נודד"; כונתה גם MUSES-C) היא גשושית של סוכנות החלל היפנית ששוגרה ב-9 במאי 2003 על גבי משגר יפני מדגם M-V. הגשושית פעלה באמצעות מנוע יונים שהוא מנוע חשמלי הפועל בדחף נמוך תוך שחרור יוני קסנון. מטרתה של היאבוסה הייתה לנחות על האסטרואיד איטוקוואה שהוא אחד מהאסטרואידים קרובי ארץ, ליטול דגימה מפני השטח שלו ולשוב לכדור הארץ. ב-13 ביוני 2010 חזרה הגשושית לכדור הארץ והנחיתה קפסולה שהכילה את הדגימה שנאספה. האסטרואיד איטוקאווה נע במסלול אקסצנטרי סביב השמש: בנקודה הקרובה ביותר לשמש (פרהיליון) הוא נמצא במרחק 0.953 יחידות אסטרונומיות ובנקודה הרחוקה ביותר (אפהיליון) הוא נמצא במרחק 1.6947 יחידות אסטרונומיות מהשמש. בכך הוא חוצה את מסלול כדור הארץ (שהוא, כהגדרה, יחידה אסטרונומית אחת). ב-12 בספטמבר 2005 הגיעה היאבוסה לאסטרואיד איטוקאווה במרחק 20 קילומטרים. בצילומים שצילמה נראו אזורים של גבעות וכן שטח מישורי, שעליו היא תנסה לנחות. ב-12 בנובמבר היאבוסה התקרבה למרחק של 55 מטר מהאסטרואיד על מנת לשחרר נחתת זעירה (במשקל של 591 גרם) בשם מינרווה (על שם האלה הרומית מינרווה), שנועדה לקפץ על גבי האסטרואיד ולחקור אותו. עקב תקלה הגשושית התרחקה מהאסטרואיד והנחתת שוחררה ממרחק גדול מדי ופספסה את האסטרואיד. ב-21 בנובמבר 2005 נחתה הגשושית על האסטרואיד, שהתה על פניו חצי שעה אך לא הצליחה להפעיל מנגנון ירייה על פני הקרקע שאמור היה לגרום לאבק לעלות למכשירי האיסוף שעליה, והיא המריאה שוב למסלול חניה. ב-26 בנובמבר 2005 הגשושית נחתה שנית על האסטרואיד ולמרות שמנגנון הירייה נכשל שוב, הגשושית כן הצליחה לאסוף דגימות מזעריות של אבק, שנכנס למכשירי האיסוף בעקבות הנחיתה עצמה. מפעילי הגשושית לא היו בטוחים באותו זמן אם אכן נאסף אבק כלשהו. לפי התכנון המקורי, בקיץ 2007 הייתה אמורה קפסולה ובה הדגימה לצנוח על כדור הארץ ולפתור את החידה, האם היא אספה דגימה אם לאו. אך עקב תקלות נוספות, לרבות נתקי תקשורת עם הגשושית, שנפתרו במהלך שנת 2006, הגשושית החמיצה את חלון הטיסה שלה לכדור הארץ ולפיכך נאלצו אנשי סוכנות החלל היפנית להציב אותה במסלול הקפה נוסף סביב השמש, ולהחזירה לכדור הארץ רק ביוני 2010. ב-13 ביוני נחתה הקפסולה באזור צבאי סגור באוסטרליה הדרומית, משם נשלחה ליפן. בבדיקת הדגימה שהוחזרה, התברר כי הגשושית אכן הצליחה לאסוף מעט אבק מהאסטרואיד. בחינת כ-1,500 גרגירי אבק מהדגימה שנאספה גילתה כי מקורם באופן וודאי מהאסטרואיד איטוקאווה. מניתוח הדגימה החוקרים שיערו כי האסטרואיד היה בעבר חלק מאסטרואיד גדול יותר, וכי האבק שנאסף היה מונח על פני הקרקע שלו במשך שמונה מיליון שנים. היאבוסה 2 אוסיריס-רקס סטארדאסט NEAR Shoemaker רוזטה (גשושית) מדיה וקבצים בנושא היאבוסה בוויקישיתוף אתר המשימה, באתר סוכנות החלל היפנית ריכוז ידיעות ממשימת היאבוסה, באתר "הידען" איתי נבו, ‏יפן שיגרה הבוקר את החללית היאבוסה-2 לאסטרואיד קרוב-ארץ, באתר "הידען", 3 בדצמבר 2014 היאבוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראשי תיבות של Mu Space Engineering Spacecraft C היאבוסה, אתר נאס"א Dennis Normile, Spacecraft Successfully Returns Asteroid Dust, Science, 16 November 2010 Sindya N. Bhanoo, Asteroid Dust Confirms Meteorites’ Origins, The New York Times, 25 August 2011
מאזדה 5

מאזדה 5 (Mazda 5) הוא מיניוואן קומפקטי שיוצר בין השנים 1999–2015 על ידי יצרנית הרכב מאזדה. הוצג בעולם כרכב לחמישה נוסעים + שני מושבים קטנים יותר, ונועד להתחרות בעיקר בשוק הרכב האירופאי, ברכבים כמו רנו גרנד סניק מיצובישי גרנדיס אופל זאפירה ומיניוואנים אירופאיים אחרים. (1999–2004) דור ראשון (2005–2010) דור שני (2010–2015) דור שלישי מדיה וקבצים בנושא מאזדה 5 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקיטלס

סקיטלס (Skittles) הוא ממתק בטעם פירות המיוצר ומשווק על ידי חברת ריגלי (Wrigley), שהיא חטיבה בתוך חברת מרס. הממתק החל להיות מיוצר ומשווק בשנת 1974 בבריטניה. בשנת 1979 החלו לייצא אותו לארצות הברית. בשנת 1982 החלו לייצר אותו בארצות הברית. הסקיטלס מורכבים בעיקר מסוכר, סירופ תירס ושמן דקלים שעבר הידרוגנציה. בנוסף הם מכילים חומצת לימון, מיצי פירות וצבעי מאכל טבעיים ומלאכותיים. מדיה וקבצים בנושא סקיטלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקיטלס סקיטלס, ברשת החברתית פייסבוק סקיטלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקיטלס, ברשת החברתית אינסטגרם סקיטלס, ברשת החברתית טיקטוק סקיטלס, סרטונים בערוץ היוטיוב סקיטלס, ערוץ באתר Twitch.tv פרסומת לממתק משנת 1974, סרטון באתר יוטיוב ההיסטוריה של סקיטלס (אנגלית)