laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנרייטה ליוויט

הנרייטה סוון ליוויט (באנגלית: Henrietta Swan Leavitt‏; 4 ביולי 1868 - 12 בדצמבר 1921) הייתה אסטרונומית אמריקנית. נולדה ב-4 ביולי 1868 כבתו של כומר פרוטסטנטי בלנקסטר, מסצ'וסטס. משפחתה התיישבה במסצ'וסטס ביי קולוני בתחילת המאה ה-17. היא סיימה את לימודיה ברדקליף קולג' (שבאותה העת נקרא החברה להוראה קולג'ית לנשים) עם תואר .B.A בשנת 1892. לאחר סיום לימודיה שהתה בביתה מספר שנים, בשל מחלה שבעקבותיה נותרה חרשת. בשנת 1895 החלה ליוויט לעבוד בהתנדבות במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד, משום שמשרות בשכר בתחומים מדעיים לא היו פתוחות עד אז בפני נשים. בשנת 1902 קיבלה משרה קבועה כמחשבת אצל אדוארד צ'ארלס פיקרינג, עבודה שנחשבה אז לפשוטה ומייגעת, כחלק מצוות הנשים שכונה "מחשבות הרווארד", שנשכרו על ידו במטרה למדוד ולקטלג את בהירותם של כוכבים באוסף לוחות הצילומים של המצפה. היא זיהתה כ-2,400 כוכבים משתנים, כמחצית מהכוכבים המשתנים שהיו ידועים באותו זמן, רובם בתמונות מענני מגלן. ב-1908 פרסמה את עבודתה ב-Annals of the Astronomical Observatory of Harvard College שבה דיווחה על כך שמספר כוכבים משתנים הפגינו תבנית משותפת: כוכבים בהירים יותר היו בעלי זמן מחזור השתנות ארוך יותר. לאחר מחקר נוסף, אישרה ליוויט ב-1912 כי משתנים קפאידים בעלי בהירות נראית רבה הם אכן בעלי זמן מחזור גדול יותר, ושהיחס בין הבהירות המוחלטת לזמן המחזור הוא צמוד וניתן לחזוי. (לייויט בחנה קפאידים המצויים ב-ענן מגלן הקטן והניחה שכולם נמצאים בערך במרחק שווה מכדור-הארץ. הדבר אפשר לה להסיק שהיחס מתקיים לא רק על הבהירות נראית אלא על הבהירות המוחלטת.) חשיבותו הגדולה של הקשר הזה למחקר האסטרונומי, הייתה שהוא סיפק אמת מידה לקביעת מרחקים ביקום. שנה אחת לאחר שליוויט פרסמה את תוצאותיה, קבע איינר הרצשפרונג את המרחק אל מספר קפאידים בשביל החלב, ובאמצעות מדידה זו ניתן היה לקבוע את המרחק לקפאידים נוספים. כאשר נתגלו קפאידים בגלקסיות אחרות, כגון גלקסיית אנדרומדה, ניתן היה למדוד את המרחק גם לגלקסיות אלו. מרחקים אלו אפשרו ליישב את הוויכוח, האם הגלקסיות היו מחוץ לשביל החלב או חלק ממנו. ליוויט לא עבדה באופן סדיר במהלך שהותה בהרווארד, וזאת בשל בעיות בריאות והתחייבויות משפחתיות. בסוף שנת 1921 נפטרה ליוויט ממחלת הסרטן. על שמה נקראים האסטרואיד 5383 ליוויט, ומכתש ליוויט בירח. נשים במדע מדיה וקבצים בנושא הנרייטה ליוויט בוויקישיתוף הנרייטה ליוויט, באתר MacTutor (באנגלית) הנרייטה סוון לויט, באתר מוזיאון המדע בירושלים Periods of 25 Variable Stars in the Small Magellanic Cloud - מאמרה של ליוויט מ-1912 איתי נבו, האסטרונומית שפרצה את גבולות שביל החלב, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 4 ביולי 2018 The 'star-fiend' who unlocked the Universe - מאתר ה-BBC הנרייטה ליוויט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרייטה ליוויט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קבוצת הנשים הזו נודעה ביסודיות ובדיוק העבודה שלהן. הן נודעו בכינוי ההרמון של פיקרינג. תמורת שכר קטן יותר מהגברים, הן הצליחו לסרוק ולאפיין אלפי כוכבים, והוציאו תחת ידן נתונים מדויקים ומועילים. מסופר, שפיקרינג שכר אותן לאחר שהתרגז על העבודה הרשלנית שביצעו הגברים שעבדו לפניהן, ואמר להם: "המשרתת שלי יכולה לעשות עבודה טובה יותר!" עוזרת הבית שלו, הנרייטה ליוויט, אכן נשכרה לעבודה במקום הגברים, ואכן עשתה עבודה טובה יותר.
ויטמין B5

חומצה פנטוטנית, הנקראת גם ויטמין B5, היא ויטמין החיוני לכל תא חי. מקור המונח "חומצה פנטוטנית" הוא בשפה היוונית (παντόθεν) ומשמעות השם היא "נמצא בכל מקום". ב-1933 זיהה רוג'ר ויליאמס לראשונה את החומצה כחומר חיוני לגדילת שמרים. ב-1939 הודגמה השפעתה על ריפוי עופות (חסר גורם לדרמטיטיס) ובשנות ה-50 התבצעו מחקרים אשר הובילו לגילוי מבנה החומצה. החומצה הפנטוטנית היא קופקטור חיוני בראקציות אנזימטיות רבות. היא קופקטור המעורב בסינתזה של ליפידים כולל ספינגוזין וסטרולים. במצבי חסר של החומצה מתקיים ניוון נוירומוסקולרי ואי ספיקה אדרנלית. מצב זה מתבטא בהפרעות תחושתיות בגפיים, התכווצויות שרירים, קואורדינציה לקויה, עייפות, חולשה, הפרעות שינה, בחילה, כאבי בטן, הקאות, חוסר תיאבון ועצירות. חסר כזה כמעט לא תואר כתופעה נקיה אלא בניסוי על מתנדבים, כי הוויטמין קיים בכל מזון שהוא. מאידך, ייתכן חוסר בחומצה פנטוטנית כחלק מחוסר תזונתי מלא. הוויטמין נספג בקלות במערכת העיכול ונמצא בכל רקמה ברכוז. המזונות הבאים עשירים[דרוש מקור] בוויטמין B5: דבש מלכות, בטטה, תפוח אדמה, קישוא, גזר, וזרעי חמנית. מדיה וקבצים בנושא ויטמין B5 בוויקישיתוף ויטמין B5, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Office of Dietary Supplements - Pantothenic Acid, ods.od.nih.gov (באנגלית) ויטמין B: מה כדאי לאכול אם חסר לכם מהוויטמין הזה, באתר mako, ‏2019-05-28 גלזר, פיליס (2009-03-18). "B - ויטמין קבוצתי". Ynet. נבדק ב-2024-06-29. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמי גלאס

דמי גלאס (מצרפתית: Demi-glace - "חצי זגוגי") הוא סוג של רוטב חום המשמש במטבח הצרפתי. דמי גלאס מוכן באמצעות שילוב כמויות זהות של ציר בשר בקר או ציר עגל, ורוטב אספניול, וצמצום התערובת (אידוי הנוזלים בתערובת על אש נמוכה) עד שנותרת מחצית התערובת. הרוטב העשיר שנוצר משמש לתיבול מאכלי בשר. רוטב זה קשה להכנה בשל הזמן הארוך שנדרש להכנתו, ועל כן מרבים להחליף רוטב זה בציר בשר מצומצם. ציר זה כונה על ידי ג'וליה צ'יילד רוטב דמי גלאס למחצה ("semi-demi-glace"). מדיה וקבצים בנושא דמי גלאס בוויקישיתוף קציצה קציצה, באתר הארץ, 2 בפברואר 2005 כרוויה ודמיגלאס, מגזין את
רוטב אספניול

רוטב אספניול (בצרפתית: Sauce Espagnole - "רוטב ספרדי") הוא אחד מחמשת "רוטבי האם" - הרטבים היסודיים של המטבח הצרפתי. הרוטב מורכב מרביכה עם ציר בשר, אותם מצמצמים בבישול במשך מספר ימים. שמו של הרוטב "ספרדי" אינו מעיד על מוצאו או על מרכיביו. לדברי לואי דיאה (Louis Diat) (לפי מספר גרסאות ממציא הוישיסואז) מחבר הספר "Gourmet's Basic French Cookbook", שמו של הרוטב ניתן לו לאחר שהטבחים הספרדים של אן מאוסטריה, אשתו של לואי ה-13, התעקשו על הוספת עגבניות מספרד לרוטב החום הצרפתי. לפי גרסה אחרת, מקורו של שם הרוטב בצבעו - בעוד צבע הרוטב הגרמני "רוטב אלמנד" בא לתאר את צבע עורם של תושבי גרמניה, וצבע הרוטב ההולנדי "רוטב הולנדז" מתאר את צבע עורם של תושבי הולנד, כך צבע רוטב אספניול (חום) מתאר את צבע עורם של תושבי ספרד. הרוטב קיבל את שמו מן השף אוגוסט אסקופייה בסוף המאה ה-19, ואופן ההכנה של הרוטב נשאר זהה עד ימינו. הכנת רוטב אספניול מתבצעת על ידי הכנת רו בעל צבע חום כהה, אליו מוסיפים כמות גבוהה של ציר בשר או מים, וכן עצמות שמושחמות, בשר בקר, ירקות ותבלינים. מצמצמים רוטב זה בבישול איטי, ממושך ומסונן. במהלך הבישול מוסיפים לרוטב ציר בשר וממשיכים לצמצמו. לקראת סיום הכנת הרוטב מוסיפים אליו רסק עגבניות. משך ההכנות של רוטב כהלכתו הוא מספר ימים. לרוטב אספניול טעמים חזקים המשתלטים על המזון, ולכן אין מוסיפים אותו ישירות לתבשילים שונים, אלא משתמשים בו כ"רוטב אם" שממנו מייצרים רטבים אחרים, כגון: רוטב אפריקן, רוטב בריגארד, רוטב בורגיניון, רוטב או צ'סור, דמי גלאס ורוטב שבריו. אסקופייה מציין בספרו כי ישנה גרסה של הרוטב לתקופת התענית - שאינה כוללת בשר, ובה מצמצמים ציר ירקות ופטריות שונות. רוטב חום דמי גלאס מקור שמו של רוטב האספניול
וישיסואז

וישיסואז (בצרפתית: Vichyssoise) הוא מרק העשוי בסגנון צרפתי הכולל רסק של כרישה, בצלים, תפוחי אדמה, שמנת וציר עוף. המרק מוגש לרוב קר. ישנה מחלוקת בין המלומדים בדבר המקור של מרק זה. יש הטוענים כי מקורו של המרק בצרפת ואחרים טוענים כי המרק הומצא על ידי לואי דיאַט, שף מלון ריץ קרלטון בניו יורק בראשית המאה ה-20. המרק הופיע בתפריט המלון בשם "Crème Vichyssoise Glacée", ובשנת 1930, כשתורגם התפריט לאנגלית, נותר השם הצרפתי (אם כי בשינוי כתיב המִלה Cream). באותה עת טרם נודעה העיר וישי שבצרפת לדיראון כמקום מושבהּ של ממשלת וישי ששיתפה פעולה עם מדינות הציר. דיאַט עצמו סיפר בראיון שערך בשנות ה-50 כי נזכר במרק שסבתו נהגה להכין בילדותו בווישי. לא מן הנמנע שהשף ז'ול גופה (Jules Gouffé), בן המאה ה-19, הוא שהמציא את המרק, שגרסה שלו הופיעה בספרו משנת 1872 שהוקדש למתכוני מרקים ומאכלים מתפוחי אדמה - שם מוגש המרק מחומם. גרסה חמה של מרק זה נקראת בשם Potage Parmentier על שמו של הרוקח והתזונאי אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה, בן המאה ה-18, שהמריץ את הצרפתים להכיר בתפוחי האדמה כמזון ראוי, ולא רק כמאכל לבהמות ולאביונים. מדיה וקבצים בנושא וישיסואז בוויקישיתוף וישיסואז - אוכל - ynet / אנה וגנר, באתר ynet מתכון לווישיסואז, באתר השולחן מתכון לווישיסואז, באתר השולחן
אסקרגו

אסקרגו (בצרפתית: escargots) הוא מתאבן עשוי מחילזון במטבח הצרפתי הנאכל באירועים חגיגיים. השם הנפוץ בעולם של המאכל הגיע מצרפתית, אשר קלטה אותו מהמילה האוקסיטנית escaragol, שמשערים שהגיעה ממילה קדם-לטינית *karakauseli‏. מבין מיני החלזונות הרבים, 116 זנים ניתנים לאכילה. הזן המקובל לאכילה הוא חלזון הגינה. במצבם הטבעי, ובשל העובדה שהחלזונות אוכלים עלים נרקבים ובוץ, הם רעילים לבני אדם. על מנת לאכול את החלזונות יש לנקותם מרעלנים אלה באמצעות דיאטה של מאכלים שאינם רעילים במשך מספר ימים. כיום מרבית חלזונות המאכל גדלים בחוות גידול, בהם מאכילים אותם דגנים. הכנת האסקרגו מבוצעת על ידי הוצאת החילזון מקונכייתו, ניקויו, בישולו עם חמאת שום ועשבי תיבול (לרוב פטרוזיליה) והחזרת החילזון המבושל לתוך קונכייתו. המנה מוגשת על צלחת מיוחדת בצורת שבלול, עם כלי הגשה תואמים - מלקחיים המשמשים להחזקת השבלול ומזלג מיוחד (מזלג שבלולים) לצורך הוצאת בשר השבלול. החלזונות עשירים בחלבונים וכמות השומן בהם מועטה, אולם בשל הבישול בחמאה, המאכל עתיר בשומן ובכולסטרול. קוקי סאן ז'אק מדיה וקבצים בנושא אסקרגו בוויקישיתוף ערכים תזונתיים של אסקרגו.(באנגלית) שלוש מנות אסקרגו, mako אוכל מהו מאכל האסקרגו הצרפתי?, באתר אנציקלופדית אאוריקה Diccionari Barcanova de la Llengua. Editorial Barcanova, 2004
רמון מטריפולי

האם התכוונתם ל... רמון הראשון מטריפולי – המוכר יותר כריימון הרביעי מטולוז או ריימון מסן ז'יל רמון השני מטריפולי רמון השלישי מטריפולי רמון הרביעי מטריפולי
לטאיים

המונח "לטאה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו לטאה (פירושונים). לטאיים (שם מדעי: Lacertidae) היא המשפחה הנפוצה ביותר בתת-סדרת הלטאות. משפחה זו כוללת כ-370 מינים, מהם 11 נפוצים בישראל. הלטאיים יכולים להופיע בכל הצבעים. בישראל, הם מופיעים גם בצבעים שאינם נפוצים בלטאות בארץ (כתום, אדום וכחול) כמו מדברית עינונית שצבע הוא חום, או הצבע הכחול בעינחש עדינה שצבעה חום-ירוק. גופם של הלטאיים מוארך וצורתו גלילית. ראשם צר, ארוך ומחודד וחלקו העליון מחולק סימטרית ללוחיות. צווארם של הלטאיים עבה ואורכו כחצי מאורך הראש. זנבם ארוך מאוד, והוא אף יותר ארוך מהגוף והראש יחדיו. טפריהם מתאימים לטיפוס ולחפירה בשל כפיפותם וחדותם. הזכר מפריש חומר מנקבי הקולית החשוב מאוד לתקשורת בין הלטאות. כמו כן, הוא מגביר את ההפרשה בעונות הרבייה. הפרשה זו בולעת אור בתחום העל-סגול. ישנן לטאות המסוגלות לראות את ההפרשות כשהן מוארות עקב יכולתן לראות בתחום העל-סגול. הלטאיים ניזונים בעיקר מחרקים. מינים גדולים מספיק מסוגלים אף לאכול לטאות קטנות מהם. בנוסף, הם ניזונים מגוזלים, מכרסמים קטנים ופירות. אורך חייהם של הלטאים מסוגל להגיע אצל חלק מהמינים ל-20 שנים. בזים, חנקנים, חתולים, כלבים, כרוונים, נחשים, עכבישים, עכשובים ועקרבים ניזונים מהלטאיים ומהווים להם סכנה. לרוב, מבחינים הלטאיים מבחינים באיום לפני שהוא מתקרב מספיק, ונמלטים לנקיקים בסלעים, למחילות בקרקע ולמרומי עצים. אם זנבם נתפס בפיו של טורף, הם משירים אותו ונסים על נפשם. כמו כן, מסייע שינוי צבעם בהגנה מפני טריפה. עונת הרבייה של הלטאיים היא האביב. הזכרים גדולים מן הנקבות וזנבם עבה יותר. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מהלכים כל הזמן סביב הנקבות ומחזרים אחריהן. הזכרים עלולים לחזר אחרי נקבה שכבר "נתפסה" על ידי זכר אחר. במקרה כזה מתפתח קרב בין הזכרים. המפסיד בורח והמנצח ממשיך לחזר אחר הנקבה. ההזדווגות מתבצעת בכך שהזכר מתקרב אל אחורי הנקבה ומכניס את זנבה לפיו, תוך כדי שהוא נושך את זנבה הוא מתקדם לאורכו עד שמגיע לבסיסו וממשיך להתקרב למותני הנקבה. לאחר מכן, הוא מרים את רגלו מעל בת זוגו ומצמיד את פתח הביב שלו לזה של הנקבה ונשלף אחד מאיברי מינו ומוחדר לביבה של בת זוגו. תהליך זה אורך דקות בודדות בלבד, ובמהלכו הלטאות נעות מעט מאוד. במהלך האביב או הקיץ מטילה הנקבה שתי ביצים רכות בגומה בקרקע (הנחפרת בעזרת הטפרים) או במקום מוחבא אחר. בסוף הקיץ בוקעות הביצים. ישנן לטאות אשר אינן מטילות ביצים אלא משריצות את צאצאיהן חיים. מדיה וקבצים בנושא לטאיים בוויקישיתוף לטאיים, באתר ITIS (באנגלית) לטאיים, באתר NCBI (באנגלית) לטאיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לטאיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לטאיים, באתר GBIF (באנגלית)
ספינת טילים

ספינת טילים (בראשי תיבות: סטי"ל) היא ספינה, לרוב מסוג קורבטה או לעיתים יותר פריגטה ואף משחתת, המיועדת לתקיפת אוניות גדולות יותר ממנה או בסדר גודל שלה. עיקר החימוש שלה הוא טילים, ומכאן נגזר שמה. משמשת גם לסיור, ולשם כך יכולה להיות מצוידת גם בתותח. גודלה הקטן יחסית מעניק לה מהירות וכושר תמרון משופרים, ובכך מעניק לה עדיפות על ספינות גדולות ממנה. ספינות הטילים הראשונות פתחו על ידי ברית המועצות בשנות ה-50, החל מ"פרויקט 183R" שהתפתח לסדרת קומאר אשר הכילו שני טילי סטיקס ותותח אוטומטי בקוטר 25 מ"מ על גוף עץ ולכלי היו דלק ואספקה לחמישה ימים בלבד בים. השימוש הקרבי הראשון בספנות טילים היה על ידי חיל הים המצרי שהפעיל כלי טיס מסוג קומאר, אשר ירה ארבעה טילי סטיקס (פגע בשלושה) לעבר המשחתת אח"י אילת ב-21 באוקטובר 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים. במהלך מלחמת הודו-פקיסטן של 1971, שייטת ספנות הטילים ה-25 של הצי ההודי, שהפעילה ספנות טילים גרסה הודית של סדרת אוסה, מילאה תפקיד מכריע בהתקפות ההודיות ההרסניות על קראצ'י בדצמבר 1971. שני המבצעים: מבצע טריידנט ומבצע פייתון, הרסו מחצית מהצי הפקיסטני ואת רוב מאגרי הדלק הימיים של פקיסטן במיכלי אחסון הדלק של הנמל, מה שפינה את הדרך לניצחון המכריע של ההודיים. הקרבות הימיים הראשונים בעולם בין ספינות הטילים התרחשו בין ספנות הטילים סער 3 וסער 4 באמצעות טילי גבריאל, לבין ספנות הטילים סוריות קומאר ואוסה במהלך מלחמת יום כיפור. הראשון מבין הקרבות הללו נודע בשם קרב לטקיה. במהלך קרבות נורו כחמישים גבריאלים ומספר דומה של טילי סטיקס; שבע ספינות סוריות הוטבעו, עם אפס אבדות ישראליות. בקרב בוביאן ב-1991 הושמדו ספנות טילים עיראקיות על ידי טילי אוויר-ים בריטיים. ערך מורחב – שייטת ספינות הטילים עדיפותן של ספינות הטילים על-פני המשחתות הומחשה לצה"ל בצורה כואבת כאשר ב-21 באוקטובר 1967 הטביעו שתי ספינות טילים מצריות מדגם קומאר שיצאו מפתח נמל פורט סעיד, את המשחתת אח"י אילת. ערך מורחב – ספינות סער בסוף שנת 1967 החלו להגיע לחיל הים הישראלי ספינות הטילים הראשונות שלו, ומאז מהוות ספינות הטילים את עמוד השדרה של החיל, כשכל דגם חדש שלהן גדול מקודמו. חמש מתוך 12 הספינות הראשונות ידועות בשם "ספינות שרבורג". אלה יוצרו עבור חיל הים במספנה בשרבורג, אך עקב אמברגו שהטיל נשיא צרפת, שרל דה גול, על מכירת נשק לישראל, נמנעה אספקתן, אף שצוותים ישראליים נמצאו עליהן. ב-25 בדצמבר 1969, בעת שתושבי העיר היו בעיצומו של חג המולד נמלטו הספינות במבצע מתוחכם, וכעבור ימים אחדים הגיעו לישראל. במלחמת יום הכיפורים הוכיחו ספינות הטילים את ערכן כאשר טיבעו את ספינות הציים הערביים והשיגו ניצחונות גם על כוחות עדיפים מהן בכמות ובגודל החימוש. כיום 2021, משרתות בשייטת ספינות הטילים של חיל הים הישראלי, ספינות טילים מדגם סער 4.5 וקורבטות טילים מדגמי סער 5 וסער 6. מדיה וקבצים בנושא ספינת טילים בוויקישיתוף יוסף, ‏ספינת טילים - התפיסה ויישומה בציי העולם, מערכות 268, אפריל 1979
תנשמית האביב

תנשמית האביב (שם מדעי: Helicoverpa armigera), הנקראת גם הליוטיס ותנשמית השמש המצויה, היא מין של עש ממשפחת התנשמיתיים. הבוגרים נפוצים בישראל במשך רוב השנה, מלבד בחורף, בו הם מועטים. באביב אוכלוסייתם גדלה, עם ההתרבות, ובסתיו היא קטנה שוב. אורך גופה כ-20 מ"מ, מוטת כנפיה עד 40 מ"מ. צבע גופה וכנפיה הוא חום בהיר, עם כתמים יותר כהים עליו. יש והכתמים כהים רק מעט יותר, ויש מקרים בהם הכתמים כמעט שחורים. הכנפיים האחוריות לבנבנות, ויש להן פס כהה רחב בשוליים. הביצים מוטלות בודדות על צמחי בר או תרבות ממינים שונים. בין הצמחים הללו נמנים ירקות, אספסת, תלתן, בוטנים, כותנה ועוד. הזחל בודד בכל שלבי התפתחותו, והזחלים אינם מתגודדים, כמיני פרפראים אחרים. אורך הזחל לפני ההתגלמות הוא 35 מ"מ, וצבעו נע בין חום בהיר מאוד, דרך גוני ירוק שונים, ועד חום כהה, זאת לפי צבע מזונו. לזחל יש פסי אורך בהירים, עם פסים כהים לצידם. ההתגלמות נעשית לרוב בקרקע. הזחלים שבקעו על צמחי כותנה ניזונים בעיקר מהפירות. נזקם לצמחים אלה גדול, כיוון שהם עוברים לפרי שני, לפני שגמרו לאכול את הראשון. תנשמיתיים תנשמית הצפצפה תנשמית המורכבים מדיה וקבצים בנושא תנשמית האביב בוויקישיתוף תנשמית האביב, באתר NCBI (באנגלית) תנשמית האביב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תנשמית האביב, באתר GBIF (באנגלית) תנשמית האביב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הליותיס ארמיגרה, דף שער בספרייה הלאומית
חמולת ברגותי

חמולת ברגותי (בערבית: البرغوثي, בתעתיק מדויק: אלברע׳ות׳י) היא חמולה ערבית ידועה. רוב בני החמולה מתגוררים בנפת רמאללה ואל-בירה. מספר מבני המשפחה הם טרוריסטים ערבים וכמה מהם דמויות בולטות בספרות ובפוליטיקה הערבית. איאד ברגותי (נולד 1980 בנצרת ומתגורר בחיפה), סופר, מתרגם ועורך המשמש כעורך המשנה של סדרת "מכתוב" לתרגום ספרות ערבית לעברית במכון ון ליר. בשיר ברגותי (1931–2000), עיתונאי ופעיל קומוניסטי. ועד ברגותי, מהכפר סורדא, טרוריסט, העצור בחשד למעורבות בפיגוע הירי בצומת עפרה ב-10 בדצמבר 2018. חאדר אל-עלם (1928–2014), פעיל קומוניסטי. חוסיין ברגותי (1954–2002), משורר. מוחמד ברגותי, שר העבודה לשעבר של הרשות הפלסטינית. מוסטפא ברגותי (נולד 1954), פוליטיקאי ורופא פלסטיני. מוריד ברגותי (1944–2021), משורר וסופר. מרואן ברגותי (נולד ב-1958), טרוריסט ומנהיג פלסטיני, יושב בכלא הישראלי על מעורבותו בטרור. נאא'ל ברגותי, טרוריסט, אח של עומר (אבו עאסף) ברגותי, נשפט למאסר עולם על רצח ישראלי ב-1978, אחד ממנהיגי החמאס (איש פת"ח בעברו), שוחרר בעסקת שליט, נעצר שוב אחרי פחות משלוש שנים, שב לרצות את עונשו, האסיר הביטחוני הפלסטיני הוותיק ביותר בכלא הישראלי. סאלח ברגותי (יליד 1989), טרוריסט, בן של עומר (אבו עאסף) ברגותי ואח של עאסם ברגותי. מעורב בפיגוע הירי בצומת עפרה ב-10 בדצמבר 2018. חוסל על ידי כח ימ"מ תוך ניסיון הימלטות ממעצר. סמיח אל-ברגותי (1925–2008), סופר, פעיל קומוניסטי, מומחה בייצור שמן זית. עאסם ברגותי, מהכפר כובאר, טרוריסט, בן של עומר (אבו עאסף) ברגותי ואח של סאלח ברגותי. ישב בכלא הישראלי עשר שנים ושוחרר ממנו במרץ 2018. רצח את לוחמי צה"ל יובל מור יוסף וסמל יוסף כהן ז"ל ופצע לוחם נוסף בפיגוע הירי בצומת גבעת אסף והיה מעורב בפיגוע הירי בצומת עפרה ב-10 בדצמבר 2018. נעצר על ידי כחות הביטחון הישראלים ב-7 בינואר 2019. עבד אל-ג'אבר אל-ברגותי, מפקד בני זייד במהלך מרד הפלאחים (1834). עבד א-לטיף ברגותי (1928–2002), סופר ומשורר. עבדאללה ברגותי (נולד ב-1972), טרוריסט, מפקד בזרוע הצבאית של החמאס גדודי עז א-דין אל-קסאם. עומר ברגותי (יליד 1964), פעיל BDS. עומר ברגותי (אבו עאסף), טרוריסט, אח של נאא'ל ברגותי, בכיר החמאס מהכפר כובאר, נשפט למאסר עולם על רצח ישראלי ב-1978, שוחרר בעסקת ג'יבריל, מאז יצא ונכנס שוב לכלא. תמים אל-ברגותי (נולד ב-1977), משורר ומומחה למדעי המדינה, בנו של מוריד ברגותי. אליאור לוי ויואב זיתון, שושלת של טרור: משפחתו של המחבל מהפיגוע בעפרה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018 איאד ברגותי, באתר GRANTA - מגזין לספרות חדשה. אליאור לוי ויואב זיתון, שושלת של טרור: משפחתו של המחבל מהפיגוע בעפרה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018. יואב זיתון, אליאור לוי ואלישע בן קימון, הותר לפרסום: נעצר המחבל מהפיגועים בגבעת אסף ועפרה, באתר ynet, 7 בינואר 2019. אליאור לוי ויואב זיתון, שושלת של טרור: משפחתו של המחבל מהפיגוע בעפרה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018.
חוק ההסמכה

האם התכוונתם ל... חוק הסמכה (Enabling act) חוק ההסמכה (גרמניה הנאצית) – חוק שהעניק לממשלה הנאצית בכלל ולהיטלר בפרט סמכויות דיקטטוריות ללא צורך באישור הפרלמנט. חוק ההסמכה – כינוי לתיקון מס' 40 בפקודת העיריות, שעניינו הסמכת הרשויות המקומיות בישראל לאסור או להגביל פתיחת בתי עסק בשבת חוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת) – חוק המסמיך רשויות מקומיות בישראל לאסור מכירת בשר חזיר בתחומן חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש – חוק המעניק לממשלת ישראל כלים למאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל, במקום תקנות שעת חירום ששימשו לכך קודם לכן
חיים כהן

האם התכוונתם ל... רבי חיים כהן מפריז – מבעלי התוספות, ומגדולי תלמידיו של רבנו תם רבי חיים הכהן רפפורט – רבה של לבוב, מראשי הלוחמים בתנועה הפרנקיסטית חיים כהן (משפטן) – היועץ המשפטי לממשלה, שר המשפטים, והמשנה לנשיא בית המשפט העליון במדינת ישראל חיים כהן (שף) – שף ומסעדן ישראלי חיים כהן (זמר) – זמר ישראלי המוכר בשם הבמה "אדם" רבי חיים הכהן (מקובל) – רב בארם צובא רבי חיים כהן ("החלבן") – מקובל ישראלי חיים כהן (כדורגלן) – כדורגלן עבר ששיחק בקבוצת הפועל באר שבע חיים כהן - חתן עיטור יקיר ירושלים 2020 – יו"ר הפדרציה הספרדית העולמית, חתן אות יקיר ירושלים 2020. חיים כהן (מאמן) – מאמן כדורגל וכדורגלן עבר ששיחק בקבוצת מכבי עירוני אשדוד. חיים כהן (חוקר יהדות המזרח) – חוקר יהדות המזרח חיים א' כהן – פרופסור ללשון העברית וחבר האקדמיה ללשון העברית חיים כהן (גבעתי) – קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה חיים כהן (ביולוג) – פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן חיים כהן (פוליטיקאי) – סגן ראש עיריית ירושלים וחבר תנועת ש"ס
תורמוס ההרים

תֻּרְמוּס הֶהָרִים (שם מדעי: Lupinus pilosus) הוא מין צמח בעל פרחים בסוג תורמוס הגדל בר בארץ ישראל. תורמוס ההרים הוא ערך טבע מוגן בישראל. תורמוס ההרים בולט בפרחיו הכחולים ופורח בסוף החורף ובאביב. תפרחת הצמח בולטת למרחוק בצבע כחול-עמוק. מרבדים גדולים מתורמוס ההרים מצויים בהרים. תורמוס ההרים גדל באדמות "כבדות", המכילות אבן גיר כמו טרה רוסה ורנדזינה, שאר מיני התורמוס גדלים באדמות חסרות גיר. תורמוס ההרים פורח בישראל בחודשים פברואר עד אפריל. תורמוס ההרים שונה משאר מיני התורמוס בצבע הפרחים שלו שהוא כחול-כהה (לעיתים בגוון סגול) לעומת לילך-בהיר בתורמוס ארצישראלי ולבן עד לילך-כחלחל בתורמוס תרבותי. אם מסתכלים מקרוב על הפרחים, אזי ניתן לראות כי בפרחים שטרם בוקרו והם זמינים להאבקה, במרכז המפרש כתם לבן, היוצר שבירת צבע על הרקע הכחול. הבדל נוסף הוא בגודל הפרי: רוחב התרמיל מגיע עד ל-2 ס"מ, לעומת 4 עד 6 ס"מ בקירוב אצל המינים האחרים. פריחתו מתחילה מעט מאוחר יותר, בחודש מרץ. העלים מאוצבעים בעלי שמונה אונות. התורמוס נמנה עם הצמחים האכילים המעטים בישראל. אוכלים את הזרעים שאמנם מכילים אלקלואידים רעילים, ובראשם הלופינין, המסיס במים. לכן נדרש להשרות את הזרעים במים רותחים מספר פעמים (תוך החלפת המים) על מנת שיהפכו לאכילים. לאחר מכן קולים את הזרעים במחבת עם מעט מים, ממליחים, אפשר גם לתבל בלימון וכמון. יש הנוהגים לטחון את הזרעים המעובדים ולערבב אותם עם קמח חיטה או דוחן ליצירת לחם. סביבת גידולו היא בבתה, יחד עם בני שיח, שגובהם 25 עד 40 ס"מ, בשילוב עם צמחים עשבוניים - חברת הסירה הקוצנית ואחרים (ראו תמונה למטה). תורמוס ההרים גדל בהרים אך גם בצפון ארץ ישראל: הבקעה הצפונית, השפלה הצפונית ובעמק יזרעאל. את משטחי הפריחה שלו ניתן לראות בתל שוכה שבעמק האלה, סמוך לארמון הנציב בירושלים, בתל קטרה שליד גדרה, בגבעת המורה, בנחל תבור, בצפון הגולן (מדרום להר אביטל) ולאורך כביש 70 (ואדי מילֶק) (בעיקר בין בת שלמה לאליקים). בגלל יופיים פרחי תורמוס ההרים נשתלים גם בגינות. תורמוס ההרים בשפלת יהודה מקבץ פרחי תורמוס ההרים בגווני כחול-סגול פרח תורמוס ההרים לקראת שקיעה תקריב על הפרח תורמוס ההרים על רקע חרדל, נחל תבור הפרי ופרחים בסוף פריחתם תורמוס ההרים ברמות מנשה, פברואר 2024 תורמוס ההרים מדיה וקבצים בנושא תורמוס ההרים בוויקישיתוף תורמוס ההרים, באתר המשרד להגנת הסביבה (כיום, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.today") צחי אבנור, תורמוס ההרים Lupinus pilosus, בפליקר תורמוס ההרים, באתר ITIS (באנגלית) תורמוס ההרים, באתר NCBI (באנגלית) תורמוס ההרים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תורמוס ההרים, באתר צמח השדה תורמוס ההרים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה תורמוס ההרים, באתר GBIF (באנגלית) תורמוס ההרים, באתר The Plant List (באנגלית) תורמוס ההרים, באתר IPNI (באנגלית) תורמוס ההרים באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח אבי שמידע - דוד דרום מדריך פרחי הבר בישראל הצמחייה הים-תיכונית, בית הוצאה כתר ירושלים, 1986 עמ' 18 אתר תורמוס ההרים באתר "טיולי" שם תורמוס ארץ ישראלי, באתר המרכז המקצועי לליקוט מגדיר חדש לצמחי ישראל עמ' 188 למשל ליד מכון שרייבר למתמטיקה ובית התפוצות וליד בניין שנקר לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.