laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קינגסלי בן-אדיר

קינגסלי בן אדיר (באנגלית: Kingsley Ben-Adir; נולד ב-28 בפברואר 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי. בן אדיר נולד בגוספל אוק, לונדון, אנגליה. הוא למד בבית הספר ויליאם אליס בגוספל אוק, בצפון מערב לונדון. הוא סיים את לימודיו בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בשנת 2011. בשנת 2011 הופיע בן אדיר במחזה של ג'יליאן סלובו "המהומות" בתיאטרון התלת אופן. בשנת 2012 הוא שיחק את דמטריוס במחזה חלום ליל קיץ בתיאטרון הפתוח של ריג'נטס פארק. בשנת 2013 שיחק את בוראצ'יו בהפקתו של מארק ריילנס במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון אולד ויק. בשנת 2014 הופיע בהצגה "אנו גאים להציג מצגת על הררו של נמיביה, שבעבר הייתה ידועה כדרום מערב אפריקה, הגרמנית, בין השנים 1884–1915" בתיאטרון בוש בלונדון. ההצגה זכתה לביקורות חיוביות. הוא גילם את סמפסון בדרמת הפשע הבריטית של אדם סמית "Trespass Against Us" בכיכובם של מייקל פסבנדר, וטריסטן בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב" של הבמאי גאי ריצ'י. בשנת 2020 גילם את נשיא ארצות הברית ברק אובמה במיני סדרה "חוק קומי" ברשת שואוטיים, המבוססת על הספר "נאמנות עליונה: האמת, שקרים, ומנהיגות" מאת מנהל ה-FBI לשעבר ג'יימס קומי. באותה שנה שיחק בסדרה "סיפור אהבה" את גרנט, מושא אהבתה של דרבי (אנה קנדריק). בשנת 2023 גילם את גראביק, מנהיג גזע הסקרול על כדור הארץ, במיני-סדרה "פלישה סודית", המבוססת על סדרת קומיקס באותו שם בהפצת מארוול. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ברבי". מדיה וקבצים בנושא קינגסלי בן-אדיר בוויקישיתוף קינגסלי בן-אדיר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קינגסלי בן-אדיר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קינגסלי בן-אדיר, באתר MusicBrainz (באנגלית) "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2014-01-28. נבדק ב-2014-05-16. {{cite web}}: (עזרה) "Love and Acceptance in ‘God's Property’". The Platform, Dornett Roachford, March 21, 2013 "God's Property, Soho Theatre - review". Evening Standard, 27 February 2013. "We Are Proud to Present… review – 'A Pirandellian take on a little-known genocide'". The Guardian. Michael Billington, 5 March 2014 "We Are Proud to Present, theatre review. Bush Theatre, London". The Independent, Paul Taylor 10 March 2014 "We Are Proud To Present… at Bush Theatre takes your breath away". Metro, Siobhan Murphy. Friday 7 Mar 2014 "Review: ‘We Are Proud to present…’". What's On - Africa, March 20, 2014
מייקל גנדולפיני

מייקל גנדולפיני (באנגלית: Michael Gandolfini; נולד ב-10 במאי 1999) הוא שחקן אמריקאי. בנו של השחקן ג'יימס גנדולפיני. גנדולפיני נולד ב-10 במאי 1999 בניו יורק, בנם של השחקן ג'יימס גנדולפיני ושל מרסי ווודרסקי. כשהתבגר, נהנה לשחק ולהופיע, אך אביו ייעץ לו לא לפתח קריירת משחק, אלא להיות ספורטאי או במאי משום ש"לבמאים יש את הכוח". בהיותו בן 14, נפטר אביו בגיל 51 בעיר רומא ב-19 ביוני 2013. המשפחה שהתה באיטליה כדי לקבל פרס במסגרת פסטיבל טאורמינה, שבו אביו היה אחד מאורחי הכבוד. לאחר שהמשפחה בילתה את היום בטיולים בעיר, גילה מייקל את אביו מחוסר הכרה בסביבות השעה 22:00 בלילה על רצפת האמבטיה במלון פאלאציו קארוזו. הוא הובהל לבית החולים בשעה 22:40, אך מותו נקבע כעבור 20 דקות מהתקף לב. לאחר מות אביו החליט מייקל גנדולפיני להמשיך בקריירת משחק. לאחר סיום לימודי התיכון, נרשם לאוניברסיטת ניו יורק. הוא נבחן והתקבל לסדרת הדרמה "הצמד" בתפקיד ג'ואי דווייר. בשנת 2019 לוהק לסרט "הקדושים של ניוארק" כדי לגלם את הגרסה הצעירה של טוני סופרנו, התפקיד שמילא אביו בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס". גנדולפיני, שמעולם לא צפה בסדרה, החל לצפות בה כדי להתכונן לתפקיד, ותיאר את ההכנות כתהליך אינטנסיבי. בשנת 2019 לוהק גם כן לשחק בדרמת הפשע "צ'רי" בבימוי האחים רוסו. מייקל גנדולפיני, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל גנדולפיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל גנדולפיני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שירית גל, מייקל גנדולפיני בתפקיד טוני סופרנו: "חששתי שהתפקיד ידפוק אותי", באתר ynet, 23 בספטמבר 2021 Jacobs, Deborah L. (7 באוגוסט 2013). "James Gandolfini's Will Reflects A Parent's Dilemma". Forbes. אורכב מ-המקור ב-12 באוגוסט 2013. נבדק ב-23 בינואר 2019. His son Michael, from his marriage to Marcy Wudarski, was 14 when Gandolfini died suddenly in June [2013]... {{cite news}}: (עזרה) Ryan, Joal (18 באוקטובר 2002). "Gandolfini Comes Clean". E! News. נבדק ב-23 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "James Gandolfini's Son Michael Says His Dad Never Wanted Him to Be an Actor". etonline.com. 13 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) Nick Squires, ‏James Gandolfini discovered by 13-year-old son, The Telegraph, 20 June 2013 "James Gandolfini died of cardiac arrest". News24. Associated Press. 20 ביוני 2013. אורכב מ-המקור ב-9 בדצמבר 2018. נבדק ב-21 ביוני 2013. {{cite news}}: (עזרה) "James Gandolfini Cause of Death: Autopsy Confirms Heart Attack Killed 'Sopranos' Star, Source Says". HuffPost. נבדק ב-11 ביוני 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Michael Gandolfini Opens Up About the Difficult Decision to Portray Tony Soprano". Esquire. "'Sopranos' Prequel Film Finds Young Tony: Michael Gandolfini Is Chip Off Old Block". Deadline Hollywood. Kroll, Justin (3 באוקטובר 2019). "Ciara Bravo Joins Tom Holland in Russo Brothers' Next Film (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
עדי זינו

עדי זינו (נולדה ב-2 בנובמבר 1986) היא מדבבת ושחקנית ישראלית. זינו נולדה כעדי בן ישראל. היא בתם של המדבבת, הזמרת והשחקנית אפי בן ישראל ושל השחקן והקומיקאי ספי ריבלין, אשר הביאו אותה לעולם מתוצאה של קשר מחוץ לנישואין. לאחר פטירתו של ריבלין בשנת 2013, זינו סיפרה שהיא ניסתה שנים רבות ליצור איתו קשר, אך זה לא צלח. עם זאת, לדברי ג'ודי שלום ניר מוזס, הכיר בה ריבלין ואף דאג לה מבחינה כלכלית. ההופעה הראשונה של זינו הייתה בטלוויזיה בשנת 1991, בה השתתפה בתוכנית "מסיבת גן" בערוץ הראשון. בהמשך כיכבה בעיבוד של "שמלת השבת של חנה'לה" שהוצג בפרפר נחמד, בפרק "ישן-חדש". בין השנים 2001–2002, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "שחר" בערוץ HOT3 בתפקיד גל ספיר אחותו הקטנה של שחר ספיר (איתי שגב). אמה אפי שיחקה לצדה בסדרה בתפקיד פרידה העובדת הסוציאלית הרעה. בין השנים 2003–2004 הייתה מנחה בתוכנית המערכונים "נקניקייה" בערוץ ניקלודיאון, בה היא גם שיחקה דמויות שונות במערכונים. בנוסף להשתתפותה בסדרות ותוכניות טלוויזיה, זינו שיחקה במחזות הזמר "סיסי הנסיכה" את טינה ו"קטנטנות". בשנת 1995 זינו החלה לעסוק בדיבוב, כאשר בין הסדרות והסרטים שהיא דיבבה נכללים "הלבלו", "נסיך מצרים", "פרנגלי 2: מבצע הצלה", "קספר פוגש את וונדי", "אוטובוס הקסמים", "האסופית", "פרנקלין", "נאדי", "פאבלו השועל האדום", "אמא אווזה", "בייבלייד", "מרי קייט ואשלי בפעולה", "תותית", "מלכודת הזמן", "תותית: תותית מחפשת את האביב", "ז'אק קוסטו", "קאיו", "בייווילז", "תותית", "לולירוק" ו"אי-שרדות: המירוץ". במהלך קריירת הדיבוב שלה דיבבה שתי דמויות מוכרות. הראשונה היא מיסטי באנימה "פוקימון" ובסרטים "פוקימון: הסרט הראשון", "פוקימון 2000: כוחו של האחד", "חופשת הקיץ של פיקאצ'ו" ו"מבצע החילוץ של פיקאצ'ו" שמבוססים עליה. השנייה היא בלום בסדרת ההנפשה "מועדון ווינX" ובהפקות "מועדון ווינX: ספיישלים" ו"מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום" שמבוססים עליה. בשנת 2011 שינתה את שם משפחתה לזינו. היא בזוגיות ואם לשלוש בנות. מתגוררת בבית אריה. עדי זינו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גיל משעלי, ‏הבת הסודית של ספי ריבלין מדברת: "מאוד עצוב לי שאני לא הכרתי אותו", באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2013 "השבוע על פי ג'ודי" ב"רשת ב'" בתאריך 6 בדצמבר 2013
פאול גש

פאול גש (בגרמנית: Paul Goesch‏; 30 באוגוסט 1885 – 22 באוגוסט 1940) היה אמן, אדריכל, ליטוגרף ומעצב גרמני בתחילת המאה העשרים. הוא היה קשור לאלמנטים העיקריים של האקספרסיוניזם הגרמני. גש נולד בשוורין. הוא סבל מ"פגיעות פיזית ורגשית" לאורך כל חייו, אך בכל זאת שמר על נחישות איתנה ליצור באופן פורה ולהתחבר לאוונגרד של תקופתו. הוא היה בנו של עורך דין ושופט, שגדל בברלין, שם מילא אביו תפקיד הוראה באוניברסיטת ברלין. גש החל ללמוד במכללה הטכנית בברלין-שרלוטנבורג בשנת 1903 כדי ללמוד אדריכלות. כסטודנט, על פי הדיווחים, הוא פגש גם את זיגמונד פרויד וגם את רודולף שטיינר. הוא פיתח עניין באנתרופוסופיה, גרסתו של שטיינר לתיאוסופיה, ומאוחר יותר סייע בבניית הגותיאנום בשנים 14–1913. הוא סבל נפשית והיה מאושפז בטיפול פסיכיאטרי בגיל מוקדם (1909). למרות זאת הגיע לתואר האקדמי. הוא למד ציור בסן רמו במשך חצי שנה, ונסע דרך איטליה, צרפת וגרמניה ופגש אמנים אחרים. בשנת 1911 קיבל תפקיד בחלם בפולין, ושימש שם כאדריכל העיר בין השנים 1915–1917. גש החל סדרה של תוכניות ורישומי "אדריכלות פנטזיה" בשנת 1914. הוא סבל מהתקף פסיכוטית בשנת 1917, ואושפז בבית חולים עד שנת 1919. לאחר שחרורו הוא נקשר לקבוצת נובמבר ולארביירטס פאר קונסט והציג עבודות בתערוכות שלהם. גש עבד עם ברונו טאוט במגדבורג על פרויקט שיקום משנת 1920. טאוט פרסם יצירות אמנות ומאמרים מאת גש בכתב העת האקספרסיוניסטי שלו Frühlicht ("אור ראשון"). מבחינה אמנותית, גש היה "מומחה בצבעי מים" אשר יצר מאות תמונות, לרוב בנושאים מיתולוגיים ודתיים (במיוחד מריה הבתולה). הוא גם כתב ואייר אגדות והלחין שירה. בפברואר ובמרץ 1914 עזר גש לבנות את בניין הגותניאום הראשון של שטיינר בדורנאך, ולאחר מכן עבד כמנהל בניין ממשלתי בקלן במשך שלושה חודשים, וקיבל תעודה של "בונה ממשלתי". בזמן אשפוזו הארוך הוא הכין 29 ציורים, על נייר וכן ספר ציורים שהגיש כתרומה אמנותית למרפאה הפסיכיאטרית של אוניברסיטת היידלברג. עבודותיו של גש הוצגו רק בתערוכות קבוצתיות משנת 1921 ואילך, סבל גש יותר ויותר מקשיים פסיכולוגיים, והפך לחולה בגטינגן שם גיסו היה ראש המוסד הפסיכיאטרי. בשנת 1934, תחת המשטר הנאצי, הועבר גש לבית החולים הפסיכיאטרי בברנדנבורג בטאופיץ, שם אסור היה לצייר והוא נאלץ לעבוד בעבודת כפיים. בשנת 1940 סילקו אנשי הס"ס את גש מטאופיץ ורצחו אותו. כנראה, באוגוסט 1940, בכלא הישן בברנדנבורג. הוא היה אחד מאלפי הקורבנות של פעולת מסע המתת החסד הנאצית. השילוב של יצירות אמנות ובעיות פסיכיאטריות בביוגרפיה של גש הביא לו תשומת לב מסוימת בהקשר של האמנות הזרה או תנועת "ארט ברוט". מספר יצירותיו של גש נכללות באוסף של הפסיכיאטר והיסטוריון האמנות הנס פרינהורן המתוחזק כעת באוניברסיטת היידלברג, והוצגו בתערוכת אוסף פרינצ'ורן בשנת 1996. המרכז הקנדי לאדריכלות מכיל באוסף 234 רישומים של גש. ראש צבעוני מריה עם חרב בלב בניין אדריכלות פנטסטית מדיה וקבצים בנושא פאול גש בוויקישיתוף Anonymous, Paul Gösch, 1885–1940: Aquarelle und Zeichnungen, Berlin, Berlinische Galerie, 1976 (exhibition catalogue). Paul Goesch - Artists - Moeller Fine Art, web.archive.org, ‏2016-04-30 Canadian Centre for Architecture (CCA), Search, www.cca.qc.ca (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאול גש".
נידה סנף

דינה וילמינה יקובה "נידה" סנף (בהולנדית: Dina Willemina Jacoba "Nida" Senff;‏ 3 באפריל 1920 – 27 ביוני 1995) הייתה שחיינית הולנדית. הייתה אלופה אולימפית (ברלין 1936) ושאינית עולם במשחה ל-100 מטר גב. סנף נולדה וגדלה ברוטרדם. באליפות הולנד שנערכה בשנת 1935 זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב. המתחרה העיקרית של סנף באולימפיאדת ברלין (1936) אלינור הולם מארצות הברית, האלופה האולימפית מלוס אנג'לס 1932 הושעתה מנבחרת ארצות הברית לאחר שהשתתפה במסיבת קוקטייל ושתתה שמפניה בספינה בדרך לגרמניה. במשחקים עצמם זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.9 דקות, לפני חברתה לנבחרת שיאנית העולם ריי מסטנברוק (1:19.2 דקות) ואליס בריג'ס מארצות הברית (1:19.4 דקות) וזאת אף על פי שפיספסה את הסיבוב ולא נגעה בקיר, היא חזרה לגעת בקיר וניצחה את המשחה. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:16.6 דקות ובשלב חצי הגמר תוצאה של 1:17.1 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקופנהגן, דנמרק ב-8 בספטמבר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:15.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן חצי שנה של ריי מסטנברוק (1:15.8 דקות). יומיים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 1:15.4 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדיסלדורף, גרמניה ב-25 באוקטובר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:13.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי קור קינט מהולנד (1:13.5 דקות). בתחרות שנערכה באמסטרדם ב-2 בפברואר 1937 קבעה סנף במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:44.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן 11 החודשים של אלינור הולם (2:48.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשבועיים ונשבר על ידי רנהילד ווגר מדנמרק (2:41.3 דקות). באליפות הולנד שנערכה בשנת 1937 זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב. סנף הייתה נשואה לשחיין הגב האולימפי מהולנד, סטנס סחפר. מסטנברוק שברה 5 שיאי עולם חדשים, במשחים ל-100 מטר גב, ל-150 יארד גב ול-200 מטר גב. בשנת 1983 זכתה סנף להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב (ויקיפדיה הגרמנית) התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב (ויקיפדיה האנגלית) מדיה וקבצים בנושא נידה סנף בוויקישיתוף נידה סנף, באתר olympedia.org NIDA SENFF (NED) 1983 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame (באנגלית) סטנס סחפר, באתר Sports-Reference (באנגלית)
שיעור חופשי

שיעור חופשי הייתה סדרה ישראלית לילדים ולנוער ששודרה בערוץ הילדים. דורון תבור, שחקן בטלנובלות, חוזר לעיר הולדתו, קריית ים, על מנת לנהל את הלהקה של בית הספר "גולדה מאיר", בו הוא עצמו למד. אלון אבוטבול – דורון תבור יגאל עדיקא – חכמי, מנהל בית הספר ירדן בר-כוכבא – סמדר, סגנית מנהלת בית הספר חן קורן – יוני עידו מרקוביץ – פיל לי מלילי – מריסל שקד ישראלי – שרון משה פרסטר – ישראל רוזינה קמבוס – גילה, הסוכנת של דורון הוגו ירדן – אבא של דורון שיעור חופשי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זוהר ישראל, ערוץ הילדים מציג: שידורי הקיץ, באתר ynet, 27 ביוני 2004
יאקוב גצנברגר

יאקוב גצנברגר (בגרמנית: Jakob Götzenberger‏; 4 בנובמבר 1802 – 6 באוקטובר 1866) היה צייר ציורי קיר ופורטרטים גרמני, תלמידו של פטר פון קורנליוס. הוא שהה את רוב החלק המאוחר של הקריירה שלו באנגליה. גצנברגר נולד בהיידלברג. הוא למד אמנות בדיסלדורף, שם הפך לתלמידו של פטר פון קורנליוס, חבר בתנועת הנצרתיים, אשר בהשראתה האמנים של תקופת הרנסאנס האיטלקית המוקדמת, שימשו דוגמה לציור הפרסקו בגרמניה. דרך קורנליוס הגיע גצנברגר לבצע את החלק הגדול ביותר של עבודה בארבעה פרסקאות באודיטוריום של אוניברסיטת בון. הקומפוזיציות, שכל אחת מהן מייצגת אחת מארבע הפקולטות של האוניברסיטה, התבססו על פי הוראותיו של קורנליוס על ציוריו של רפאל בסטנזה בוותיקן. העבודות החלו בשנת 1823; בתחילה פעל גצנברגר רק כעוזר, בעוד קורנליוס העביר את העבודה העיקרית לקרל היינריך הרמן. עם זאת, בתחילת שנת 1825, כאשר רק הראשון מבין ארבעת ציורי הקיר, המייצגים תאולוגיה, יצאה לדרך למעשה, קורנליוס עזב לתפקיד מורה במינכן. רוב תלמידיו, כולל הרמן, הלכו עמו וגצנברגר נותר לסיים את העבודה בבון. הוא בילה זמן מה באיטליה, שם עיצב את הציורים שנותרו, לפני שהשלים לבסוף את ציורי הקיר בשנת 1836. הם הושמדו על ידי הפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה. גצנברגר שהה בלונדון בתחילת 1827, וב-2 בפברואר הוצג בפני ויליאם בלייק על ידי הנרי קראב רובינסון. מאוחר יותר אמר "ראיתי באנגליה הרבה אנשים עם כישרונות, אבל רק שלושה גברים גאונים קולרידג', פלקסמן ובלייק, ומתוכם בלייק היה הגדול ביותר". משימה גדולה הגיעה מאורסולה פון הרדינג, שעבורה צייר מחזור ציורי קיר של חיי המשיח בקפלה בטירת דלברג-הרדינגס בנירשטיין, הסן, שנבנתה בשנים 1839–1842. הוא מונה לצייר החצר ולמפקח על הגלריה במנהיים, ובשנת 1844 עיטר את אכסדרת טרינקהל (חדר המשאבות) בבאדן-באדן עם 14 יצירות הממחישות אגדות של אזור היער השחור. בשנת 1847 עבר לאנגליה, שם צייר דיוקנאות, חללי פנים וכמה תוכניות דקורטיביות, כולל אחד עבור לורד אלסמיר, בבית ברידג'ווטר, לונדון, שם לא רק ביצע את הציורים, אלא גם עיצב את הטיח. התוצאה עוררה את מורת רוחו של אדריכל הבית, צ'ארלס בארי. הוא גם תועד כמי שצייר סדרה של עבודות בנושאים מהקומדיה האלוהית של דנטה עבור מר מוריסון ובהמשך ביצע עבודה על סט של ארבעה פאנלים בחדר המשמר בטירת אלנוויק. הוא התגורר ברחוב ברנרס 46 בלונדון. חלק מהמקורות האנגלים של אותה תקופה מכנים אותו "פרנסיס גצנברג", והוא הפך לאזרח בריטי רשמי בשם זה בשנת 1859. גצנברגר בילה את השנים 1863–1865 בלוצרן, ומת בדרמשטאדט ב־6 באוקטובר 1866. פרדריך שופן פרסקו בבאדן באדן פרסקו בבאדן באדן המדונה והילד מדיה וקבצים בנושא יאקוב גצנברגר בוויקישיתוף German Masters of the Nineteenth Century: Paintings and Drawings from the Federal Republic of Germany, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית) "Prince Albert: early encounters with art and collecting" "Die Vier Fakultäten" (ארכיון) Henry Crabb Robinson, Edith J. (Edith Julia) Morley, Blake, Coleridge, Wordsworth, Lamb, & c.; being selections from the remains. Edited by Edith J. Morley, [Manchester] University Press, 1922 Das Dalberg-Herdingsche Schloß in Nierstein, www.geschichtsverein-nierstein.de Cleveland Row | British History Online, www.british-history.ac.uk The National Archives, "Naturalisation Papers: Gotzenberg, Francis, from Baden. Certificate 2976 issued 13 July 1859", discovery.nationalarchives.gov.uk (באנגלית בריטית)
La La Love

האם התכוונתם ל... La La Love (שיר של איווי אדאמו) – השיר שייצג את קפריסין באירוויזיון 2012 La La Love (שיר של עדן אלנה) – מהשירים שהיו מועמדים לייצג את ישראל באירוויזיון 2021
ולטר גרמטה

ולטר גרמטה (בגרמנית: Walter Gramatté‏;8 בינואר 1897 – 9 בפברואר 1929) היה צייר אקספרסיוניזם גרמני, שהתמחה בריאליזם קסום. הוא עבד בברלין, המבורג, וברצלונה. לעיתים קרובות הוא צייר נוף מיסטי של הטבע. רבות מיצירותיו קיבלו השראה מחוויותיו במלחמת העולם הראשונה ומחלתו. אביו היה אופה. הוא התגייס בתחילת המלחמה, אך לעיתים קרובות מצבו הבריאותי הלקוי שחרר אותו מתפקיד קרבי. לימודיו היו בעיקר בבית ספר לאומנות ומלאכה בברלין. הוא פתח סטודיו משלו בשנת 1917. בשנת 1920 הוא התחתן עם הפסנתרנית הרוסייה, סוניה פרידמן, והתאגד עם Die Brücke - "הגשר" קבוצת אמני אקספרסיוניזם. למרות בריאותו הרעועה, הוא נסע רבות, ביקר בצרפת, באיטליה ובספרד. הוא בילה זמן רב בבתי מרפא ואושפז במספר הזדמנויות ומת ב -9 בפברואר 1929 מדלקת מעיים. אנדרטת הקבר שלו תוכננה על ידי חברו, קרל שמידט-רוטלוף. יצירותיו סווגו כ"אמנות מנוונת" על ידי הממשלה הנאצית בשנת 1933 ולא הוצגו שוב רק לאחר המלחמה. הוא היה ההשראה לדמות הצייר ברומן Die Stadt hinter dem Strom מאת הרמן קסאק. אשתו, סוניה, נישאה שוב, להיסטוריון האמנות, פרדיננד אקהרדט (1902–1995), וחיה בקנדה כמוזיקאית ומלחינה ידועה. כדי להנציח אותה ואת בעלה לשעבר, הוקמה "קרן אקהרדט-גרמטה" בוויניפג, קנדה. המסמכים האישיים של ולטר גרמטה נשמרים במוזיאון הלאומי הגרמני. תערוכה מיוחדת של ציוריו, שכותרתה "גילוי מחדש: וולטר גראמט 1897-1929," התקיימה בהורנסט ברלאך האוס בהמבורג בין התאריכים 26 באוקטובר 2008 עד 1 בפברואר 2009. תערוכה זו אורגנה על ידי מוזיאון קירשנר בדאבוס, שווייץ והארנסט ברלאך האוס. השתיין יריד רוזה ספיר נער חולם נערה עייפה סוניה ליד הפסנתר ברצלונה בלילה מדיה וקבצים בנושא ולטר גרמטה בוויקישיתוף Walter Gramatté und Hamburg | Hamburger Kunsthalle, www.hamburger-kunsthalle.de Oettrich, Marcel P. Gramatté, Walter. In Allgemeines Künstlerlexikon. 2019. Berlin, Boston: K. G. Saur. Retrieved 16 Nov. 2019, from Klassika: Sophie-Carmen Eckhardt-Gramatté (1899-1974): Lebenslauf, www.klassika.info
ראנו קאו

ראנו קאו (בשפת הרפה נוי: Rano Kau, מילולית: "אגם עצום") הוא הר געש כבוי, אחד מבין שלושת הרי הגעש הכבויים היוצרים את אי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה. ההר נוצר מקילוחי לבה בזלתיים בפליסטוקן, כשהסלעים הצעירים ביותר מתוארכים 150,000 עד 210,000 שנים לפני זמננו. בלוע הר הגעש שוכן אגם לוע, שהוא אחד משלושת גופי המים המתוקים הטבעיים היחידים באי. האגם מכוסה בצמחייה של טוטורה, מין נפוץ של צמח מים שגדל גם באמריקה הצפונית והדרומית, כשריכוז גדול שלו גדל באגם טיטיקקה. האגם שוכן בגובה 100 מטרים מעל גובה פני הים, אבל הוא נמוך מהשוליים הגבוהים ביותר של הלוע ביותר מ-200 מטרים. רוב החרוט הגעשי מוקף במי ים, ומרביתו עברה סחיפה משמעותית מכל צדדיו, למעט צדו הצפוני, ומה שנותר ממנו הוא צוק רחב באורך ארבעה קילומטרים לאורך חלקו הדרומי-מערבי של אי הפסחא. כך שנוצרו צוקים גבוהים מעל לים, שבמקום אחד (טה קארי קארי, te kari kari), נוצרה בשוליים פרצה. לפי סימנים שונים היה פעם החרוט גבוה הרבה יותר, וככל הנראה חלה שקיעה והלוע הרחב בצורתו הנוכחית הוא בעצם קלדרה. הקירות הפנימיים של הלוע משופעים בזווית של בין 65° (התלולה ביותר, ליד הפסגה) לבין 45° (המתון ביותר, על שפת האגם). מחורבות הכפר הטקסי אורונגו פני הצוק צונחים לכיוון דרום-מערב בזווית של 50 מעלות לחוף הים כ-300 מטר מתחת לכפר. בצידו הצפוני, הר הגעש משתפל אל נמל התעופה הבינלאומי מאטאוורי. ראנו קאו שוכן באתר המורשת העולמית של הפארק הלאומי רפה נוי ועל שמו קרוי אחד משבעת חלקי הפארק. האתר הארכאולוגי העיקרי בראנו קאו הוא הכפר הטקסי ההרוס אורונגו השוכן בנקודה בה מתמזגים הצוקים אל הים וחומת הלוע הפנימית. בכפר זה, המשקיף על שלושה איונים, התנהל הפולחן השנתי של "איש הציפור", שבו התחרו נציגים של החמולות מי יהיה הראשון שיצליח להביא בחזרה מהאיון הגדול ביותר ביצה של שחפית כהה. אהו אחד עם כמה מואי תועד על הצוקים בראנו קאו בשנות השמונים של המאה ה-19, אך הוא נפל לחוף הים בזמן משלחת רוטלג' (אנ') בשנת 1914. בנוסף לבזלת, מכיל ראנו קאו כמה סלעים געשיים אחרים כולל אובסידיאן (שהיה אחד המקורות העיקריים לסתתים בעבודות האבן האי) ופומיס. קוטר הלוע הוא כ-1,500 מטרים ובתוכו מיקרו אקלים משלו. תאנים וגפנים משגשגים בראנו קאו בעזרת ההגנה מפני הרוחות הממטירים גשם על מרבית שאר האי. המדרון הפנימי היה האתר של עץ הטורומירו האחרון בטבע עד שנכרת להסקה בשנת 1960. בשלב כלשהו בתחילת המאה העשרים צילם מושל האי תמונה של קיטור הנפלט מקיר הלוע. אי הפסחא הוא אי געשי הבנוי בעיקר משלושה הרי געש כבויים שהתמזגו: מאונגה טרוואקה, פויקה וראנו קאו. טרוואקה, הפסגה הגבוהה ביותר באי הפסחא (507 מטרים), מהווה את עיקר המסה של האי, בעוד ששני הרי הגעש הנוספים יוצרים את צורתו המשולשת של האי. פויקה, השני בגובהו (370 מטרים), יוצר את הכף המזרחי, וראנו קאו, יוצר את הכף הדרומי. שניהם מתוארכים לפליסטוקן, בעוד שטרוואקה, מתוארך לתקופה שבין הפליוקן לפליסטוקן. על פי תיארוך אשלגן/ארגון, הר פויקה הוא בן שלושה מיליון שנים, הר הגעש טרוואקה הוא בן 300,000 שנים, וראנו קאו – אף שלא תוארך - נוצר בין שניהם. מדיה וקבצים בנושא ראנו קאו בוויקישיתוף Karsten M. ,Peter Stoffers, C. Dieter Garbe-Schönberg, The Petrogenetic Evolution of Lavas from Easter Island and Neighbouring Seamounts, Near-ridge Hotspot Volcanoes in the SE Pacific Easter Island P. E. Baker, F. Buckley, J. G. Holland, Petrology and geochemistry of Easter Island Steam crack in Rano Kau
חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור

חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור (באנגלית: Charlotte's Web 2: Wilbur's Great Adventure) הוא סרט מונפש מוזיקלי אמריקאי משנת 2003, אשר הופק באולפני סרטי פרמאונט, אולפני ההנפשה של יוניברסל ואולפני ההנפשה של ניקלודיאון ומבוסס על הספר "חוות הקסמים" מאת סופר הילדים אי. בי. ווייט. זהו סרט המשך לסרט "חוות הקסמים" משנת 1973. בסרט ההמשך, וילבור החזיר אשר חי בחווה של מר צוקרמן מטפל בשלוש בנותיה של שרלוט, נלי אראניה וג'וי, כמו כן הוא מכיר חבר חדש, טלה קטן ושחור בשם קרדיגן, ומוכרח להצילו מפני שועל מרושע בשם פרלי. הסרט זכה לביקורות לא הולמות אשר העבירו ביקורת על האנימציה ועל סיפור הסרט. הסרט נפתח בזמן אביב, השנה בה שרלוט מתה. שלוש בנותיה, נלי, אראניה וג'וי, עכשיו בגיל ההתבגרות, עם וילבור אשר הפך לחבר ולמורה שלהן. במשך הזמן, וילבור מתיידד עם קרדיגן, טלה קטן שנולד ושונה משאר הטלאים בצבעו השחור. וילבור לוקח את קרדיגן אליו ומראה לו את החווה, דרכן של החיות, והסכנות שצריכים להזהר מהן. אולם, כאשר מספר שבועות, החוואי צוקרמן מוכר בפתאומיות את קרדיגן לחוואי אחר, לכן וילבור, יחד עם נלי, ארניה, ג'וי וטמפלטון, התכוננו לבקר את קרדיגן ולדאוג שיהיה בטוח, טמפלטון הציע עסקה שבה וילבור ישמור על ילדיו שיחזרו. יחד הם יצאו למסע לבקר את קרדיגן, אולם, וילבור היה רעב ומצא אוכמניות אשר הפכו אותו לסגול. הוא לפתע נתפס בענפים וקרדיגן שחרר אותו (לאחר שוילבור הבטיח שישמור על ילדיו של טמפלטון לשבועיים). מספר נביחות נשמעו מהעצים ונחתו על ראשו של וילבור. דבר אשר הפך אותו לחזיר בר. משאית הגיעה ומשם יצאו שני חוואים אשר חשבו שווילבור הוא חזיר בר. בינתיים, שועל מרושע בשם פרלי מגיע וגונב תרנגולת מהחווה, ווילבור מואשם בתקיפה לאחר שניסה לעצור אותו. פרלי חזר, וגונב את קרדיגן מהחווה, ומתכנן לטרוף אותו. וילבור עכשיו מוכרח להציל את חברו באמצעות ללכוד את פרלי באמצעות "קורי חזיר". נלי, אראניה וג'וי טוו את המילה "שועל" בקורי העכביש, ופרן הגיעה בדיוק בזמן להציל את וילבור. פרלי נעלם. נלי ארניה וג'וי החליטו להישאר עם קרדיגן, והסרט מסתיים כאשר וילבור שמר על ילדיו של טמפלטון. "חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור", באתר נטפליקס "חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור", באתר AllMovie (באנגלית) "חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)