laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טאהר בן ג'לון

טאהר בן ג'לון (Tahar ben Jelloun, طاهر بن جلون; נולד ב-1 בדצמבר 1944) הוא סופר ומשורר מרוקני החי ועובד בצרפת החל מ-1971, וכותב בשפה הצרפתית. בן ג'לון הוא סופר הצרפתית בן-זמננו המתורגם ביותר בעולם. בן ג'לון נולד בפאס. אחרי לימודיו בבית ספר ערבי-צרפתי בפאס, עברה משפחתו ב-1955 לטנג'יר, שם למד בתיכון הצרפתי בעיר. ב-1963 אחרי גמר לימודיו התיכוניים, בגיל שמונה עשרה, החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת מוחמד החמישי ברבאט, בירת הממלכה המרוקנית. שם גם החל לכתוב את שיריו הראשונים והוציא לאור קובץ שירים. ב-23 במרץ 1965 החלו הפגנות המוניות של סטודנטים והתפשטו לכל הערים הגדולות במרוקו. ב-1966 הופסקו לימודי הפילוסופיה. 94 סטודנטים, בהם בן ג'לון, נשלחו למאסר במחנה צבאי במערב מרוקו והואשמו בארגון הפגנות הסטודנטים ב-1965. בינואר 1968 השתחרר בן ג'לון מהמאסר הצבאי וחזר ללימודיו. ב-1971 החל את מפגשיו הראשונים עם אמנים וסופרים מרוקנים וצרפתים. ב 1971 החל בן ג'לון ללמד פילוסופיה במרוקו. ובאותה שנה החליט שר הפנים להעביר את מקצוע לימוד הפילוסופיה מהשפה הצרפתית לשפה הערבית. בן ג'לון הפסיק ללמד כי זה לא התאים לכישוריו ונאלץ לעזוב את מרוקו ולעבור לצרפת. בצרפת קיבל מענק מקרן צרפתית שאפשרה לו לשתלם במקצוע באוניברסיטת פריז ולהתגורר בקמפוס במקום וב-1975 קבל תואר דוקטור לפסיכולוגיה וסוציולוגיה. כתביו באותה תקופה הושפעו מניסיונו בפסיכותרפיה. משנות ה-70 התחיל לכתוב ולפרסם יצירות ספרות. עד כה כתב שירה, סיפורים וכמה רומאנים והוציא אנתולוגיה של השירה המרוקנית החדשה. הוא כותב בעיתונים "לה מונד" ו"לה מונד דפלומאטיק". ב-1985 פרסם את הספר בן החולות (L'Enfant de sable), שפרסם אותו ברחבי העולם. הספר תורגם ל-43 שפות, לרבות ערבית ועברית. בן ג'לון הוא חתן פרס גונקור היוקרתי לשנת 1987 על ספרו "הלילה הקדוש". ספרו הגזענות כפי שהסברתי לבתי ראה אור בצרפת ב-1998 ותורגם לשפות רבות, הספר נולד בעקבות שאלות ששאלה בתו מרים. בעקבות פרסום הספר הסופר הוזמן לעיתים קרובות לבתי ספר בצרפת ומדינות אירופיות אחרות למפגש עם ילדים. הספר אומץ על ידי מערכת החינוך הישראלית. לקראת חגיגות 1200 שנה לעיר הולדתו של בן ג'לון, פאס, בשנת 2008, פנה בן ג'לון באתר שנפתח על ידי בית המלוכה בקריאה לאינטלקטואלים וליהודים ממוצא מרוקני מכל העולם לבוא ולקחת חלק פעיל בחגיגות שיערכו בעיר. בשנת 2004 זכה בפרס הספרות הבינלאומי IMPAC של דבלין. בן ג'לון הוא חתן פרס אריך מריה רמרק לשלום לשנת 2011. הלילה הקדוש, 1991, עם עובד בן החולות, 1988, פרוזה אחרת/עם עובד הגזענות כפי שהסברתי לבתי, 1998, תרגום ראובן מירן, הוצאת בבל מוחא השוטה, מוחא החכם, 1999, הוצאת כרמל הסגר, 1999, פראג/סצנה פונדק האביונים, 2001, כנרת היעדרו המסנוור של האור, 2002, תרגום "א. עתניאל" (יהושע קנז) ספריה לעם/עם עובד לעזוב, 2008, מטר אתר האינטרנט הרשמי של טאהר בן ג'לון (בצרפתית) טאהר בן ג'לון, ברשת החברתית Goodreads הגזענות כפי שהסברתי לבתי מתוך מכונת קריאה, הוצאת בבל האתר הרשמי של טאהר בן ג'לון בצרפתית ואנגלית (אורכב 09.07.2015 בארכיון Wayback Machine) טאהר בן ג'לון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טאהר בן ג'לון (1947-), דף שער בספרייה הלאומית Conférence de Tahar Ben Jelloun au Palais Thott איי.פי, הסופר טאהר בן ג'לון זכה בפרס IMPAC בדבלין, באתר הארץ, 21 ביוני 2004 בועז כהן, ‏צייד של מילים: הסופר, העורך והמו"ל ראובן מירן בראיון ל"גלובס", באתר גלובס, 4 באפריל 2011 פרוזה - תרגום, באתר הארץ, 7 במאי 2002
דרי (עיר בדיונית)

דרי (באנגלית: Derry) היא עיר בדיונית פרי עטו של סטיבן קינג המשמשת כמקום העלילה המרכזי בחלק מספריו. העיר ממוקמת ליד בנגור, מיין, אך קינג מודה שדרי היא תיאורו שלו לעיירה בנגור. בעיירה נמצא הבית ברחוב ניבולט 29 [ מקום משכנו של פניוויז בנוסף לבארנס ] . שק של עצמות לוכד החלומות זה נדודי שינה (מוכר גם כ"אינסומניה") A Tour Of Stephen King’s Derry, Hometown Of “IT” – Blumhouse.com, web.archive.org, ‏2017-04-24 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חשיפה

האם התכוונתם ל... מדעי החברה: תרפיית חשיפה ממושכת – שיטת טיפול השייכת לתחום הטיפול ההתנהגותי ולתחום הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי שנועדה לטפל באנשים הסובלים מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. חשיפה (פסיכולוגיה) – כלי התערבות טיפולי מתחום הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי המיועד לטיפול בהפרעות חרדה, הפרעה כפייתית טורדנית וכדומה. חשיפה עצמית (Self-Disclosure) - שיתוף רגשות המטפל או מידע אישי אודותיו בתהליך טיפולי, דבר העשוי להיות כלי של התערבות טיפולית. חשיפה עצמית באינטרנט – היחשפות האדם מרצונו העצמי באמצעות האינטרנט. פרסום – הגעה למודעות הציבור. אדם שזוכה לפרסום/חשיפה נקרא ידוען. אמנות: חשיפה (צילום) – מושג בצילום המתייחס לכמות האור הנקלטת בעת הצילום. חשיפה (סרט, 1994) – (במקור: Disclosure), סרט קולנוע בכיכובם של מייקל דאגלס ודמי מור חשיפה (סרט, 2003) – (במקור: Shattered Glass), סרט קולנוע בכיכובו של היידן כריסטנסן חשיפה (טלנובלה) – טלנובלה ששודרה בישראל, 2003 חשיפה לצפון – סדרת טלוויזיה אמריקאית חשיפה (מיצב) – מיצב משנת 1973 של האמן גדעון גכטמן אחר: חשיפה (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית תחקירים ישראלית בהגשת חיים אתגר חשיפה (גילוי) – הסרת הכיסוי מדבר מה חשיפה (בית ספר) – בית ספר לאומנויות התקשורת, הטלוויזיה והמולטימדיה חשיפה (קרקע) – מכלול התהליכים בטבע המעצבים את צורת הנוף
תחמוצות חנקן

תחמוצות חנקן הן תרכובות בעלות הנוסחה האמפירית הכללית NmOn, כגון N2O,‏ NO,‏ NO2,‏ N2O3,‏ N2O4 ו-N2O5. באטמוספירה, קבוצה זו כוללת בעיקר חנקן דו-חמצני (NO2). נהוג גם להתייחס לתרכובות אלו בשם הכללי NOX. תחמוצות חנקן מהוות גורם מזהם הנוצר ברובו בשל חמצון חנקן אטמוספירי בטמפרטורות גבוהות, למשל במהלך שרפה. כיום, המקור העיקרי להיווצרות תחמוצות חנקן הוא שרפה של דלק במנועי בעירה פנימית כגון במנועי מכוניות, תחנות-כוח ומפעלי תעשייה. תחמוצות החנקן מגדילות את רגישות הריאות למחלות של דרכי הנשימה. כמו כן, ריכוזים גבוהים של תחמוצות החנקן באטמוספירה, גורמים לכאבי ראש ולגירוי של ריריות העיניים. החל מ-15.8.1993 מחויב כל נהג שברשותו מכונית חדשה לציידה בממיר קטליטי שתפקידו להפחית את פליטת חלק מהגזים הרעילים. מדיה וקבצים בנושא תחמוצות חנקן בוויקישיתוף חגית מאור, מגדיר איכות הסביבה, הוצאת אאחר מאור 1993. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
זיידאן עטשי

זיידאן עטשי (בערבית: زيدان عطشي; נולד ב-10 במאי 1940), הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, וחבר הכנסת לשעבר. כיהן כקונסול ישראל בניו יורק. זיידאן עטשי נולד בעספיא והיה פעיל בה בסניף הנוער העובד והלומד. הוא למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת חיפה ולימודי תואר שני באוניברסיטה העברית. בעת לימודיו באוניברסיטת חיפה היה פעיל באגודת הסטודנטים. בשנים 1970-1972 היה כתב לענייני הצפון של הטלוויזיה הערבית של רשות השידור. עטשי מונה בשנת 1972 לקונסול ישראל בניו יורק, ביוזמת יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, שמואל טולידאנו. הוא כהן בתפקיד זה עד שנת 1976, וכן היה חבר משלחת ישראל לאו"ם. באותו זמן היה מזוהה עם מנחם בגין והליכוד ובתוכה בעיקר עם תנועת המרכז החופשי, אך בעברו היה חבר מפלגת העבודה. כששב לארץ הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי בראשות יגאל ידין (1977), אשר היוותה תנועת מרכז. בבחירות המקדימות הוא הגיע למקום ה-13 ונבחר לכנסת התשיעית, בה היה חבר בועדת החינוך והתרבות. מבחינה פוליטית התקיים ויכוח בתוך הסיעה האם להישאר בקואליציה או לפרוש, ויכוח שגרר את פיצול התנועה הדמוקרטית לשינוי ב-14 בספטמבר 1978 לשתיים; עטשי, שהתנגד לישיבה בקואליציה, הצטרף לתנועה לשינוי ויוזמה יחד עם מקימי סיעת "שינוי" (אמנון רובינשטיין, סטף ורטהיימר ועוד) ועבר לספסלי האופוזיציה. בבחירות לכנסת העשירית זכתה מפלגת "שינוי" בשני מנדטים, ועטשי לא נבחר לכנסת. בכנסת האחת עשרה נבחר מטעם סיעת שינוי - מפלגת מרכז. בכנסת זו שימש חבר בוועדת הכנסת, וכן פעם נוספת חבר בוועדת החינוך והתרבות. בעת כהונתו ייסד את ועדת המעקב הדרוזית לטיפול בענייני הדרוזים בישראל ובמזרח התיכון, וכיהן כיושב ראש הוועדה. זיידאן עטשי, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) זיידאן עטשי, באתר כנסת פתוחה מירית שם אור, השאלה שהרגיזה את הקונסול עטאשי, מעריב, 1 בספטמבר 1972 טוען כי רוצים להדיחו בגלל מוצאו הדרוזי, מעריב, 10 בינואר 1968 אברהם תירוש, מחריפה ההתמודדות האישית והקבוצתית בד"ש, מעריב, 3 במרץ 1977 אריה ארד, 20 המקומות הראשונים בד"ש, דבר, 20 במרץ 1977
אגרול

אגרול (מאנגלית: גלילי ביצים) הוא מתאבן מהמטבח הסיני אמריקאי העשוי מבצק ממולא בירקות או בבשר ומטוגן בשמן עמוק, לצידו מוגש לרוב רוטב חמוץ-מתוק כמטבל. האגרול אינו מכיל ביצה במלית או בבצק, ולא ידוע מדוע או מתי קיבל האגרול את שמו זה. האגרול הוא אחת מהמנות הנפוצות ביותר במטבח הסיני-אמריקאי ונפוץ גם במסעדות סיניות ואסייתיות בישראל, והוא מבוסס על המנה הסינית ספרינג רול. עם זאת, את האגרול בגרסתו האמריקאית כמעט ולא ניתן למצוא במזרח אסיה. ישנם שני שפים הטוענים להמצאת המאכל, שניהם טוענים שהמציאו אותו בזמן עבודתם במסעדה סינית בניו יורק בשנות השלושים. האגרול ממולא לרוב בירקות כגון כרוב, גזר ובצל, ולעיתים גם באטריות ובבשר. האגרול גדול במידותיו מהספרינג רול, יוגש תמיד מטוגן ומעטפתו עבה יותר ועשויה מבצק חיטה. האגרול מקובל בכל העולם פרט למזרח אסיה כמנה ראשונה במסעדות סיניות-אמריקאיות. ספרינג רול מתכון באתר מטעמים Stephanie Ann, Why is it Called an Egg Roll if There is No Egg in it? Chinese Egg Roll 1917: Historical Food Fortnightly, Challenge 4, World Turn'd Upside Down Uncle Phaedrus, Finder of Lost Recipes, www.hungrybrowser.com
אבו עיסא אל אספהאני

יִצְחָק בֶּן יַעֲקֹב עוֹבַדְיָה אַבּוּ עִיסִי, המוכר גם בשם אַבּוּ עִיסַא אלְ-אִסְפַהַאנִיּ, היה משיח שקר שחי בעיר אספהאן שבממלכת פרס בימי מלכותם של ח'ליפי בית אומיה, מייסד כת העיסוניים. זמנו המדויק מוטל בספק: יש המקדימים אותו לימי הח'ליף עבד אל-מלכ (685–705), ויש המאחרים אותו לימי הח'ליף מרואן השני (אנ') (744–750). אבו עיסי היה חייט מאספהאן, שלא ידע קרוא וכתוב, ופרסם כי היו לו התגלויות נבואיות וכי הוא המשיח. אף שלא ידע קרוא וכתוב, טענו חסידיו כי חיבר מספר ספרים. אבו עיסי אמר שלפני בואו של המשיח יופיעו חמישה שליחים, והוא האחרון שבהם. אלוהים הטיל עליו, לדבריו, להציל את היהודים מעול העמים ולהנחיל להם עצמאות. לפי מקור אחר לא הסתפק בתפקיד מבשרו של המשיח, וטען שהוא עצמו המשיח. אבו עיסי נקט שיטה של הוספת מצוות והטלת חומרות. הוא אסר גירושים, אכילת בשר ושתיית יין, וחייב להתפלל שבע תפילות ביום ולא שלוש, בהסתמך על הפסוק "שבע ביום הללתיך". כמו כן, אבו עיסי נהג בסובלנות כלפי הנצרות והאסלאם, קידש גם את הברית החדשה והקוראן והורה לחסידיו לעסוק בהם לצד העיסוק בתנ"ך. המונים התלקטו סביב אבו עיסי, שאותו כינו חסידיו "א-ראעי" (הרועה), והוא עורר מרד נגד השלטון הפרסי. מסופר כי כאשר הקיפו המוסלמים את מחנהו של אבו עיסי, צייר זה מעגל גדול בחול סביב למחנהו והודיע כי כל העומדים בתוכו יינצלו. האויבים, שלא הבינו את משמעות המעשה, וחששו שמא יש בו מעשה כישוף, נרתעו לאחוריהם ונמלטו. ימים מועטים לאחר מכן ניגף אבו עיסי בקרב סמוך לעיר ריי (Raghā) במחוז טהראן שבצפון פרס ונהרג. חסידיו נפוצו לכל עבר. גם לאחר מותו המשיכו שרידי חסידיו להאמין כי לא מת וכי הוא מסתתר במערה בהרים. שרידי קהילות של מאמיני אבו עיסי שרדו בסוריה עד המאה ה-10. לפי סיפוריהן נדד המנהיג במדבר כדי לבשר לבני משה על שליחותו. הרמב"ם באיגרת תימן מזכיר את תנועתו של אבו עיסי: ויש עליכם לדעת כי בתחלת מלכות ישמעאל עמד איש בעבר הנהר ואמר שהוא משיח ויצא בכלל עשרת אלפים מישראל והייתה האות שלו שלן מצורע והשכים בריא ולא נשלם עסקו ולא עמדה עצתו וחזר ונשאר ישראל אחריו בערי אספהן בעצם הגלות והתחדשו עליהם בגללו צרות. — סוף איגרת תימן שרידי חסידיו של אבו עיסי, אשר האמינו כי הוא נותר בחיים, המשיכו לפעול על פי רעיונותיו והוראותיו, והם נקראים כת העיסוניים. החוקרים מניחים כי המהומות בפרס האסלאמית והתהוות השיעה היו מן הגורמים לייסוד הכת, שהייתה הכת הראשונה ביהדות, מאז ימי חורבן בית שני[דרוש מקור]. משיח שקר "עבדיה אבו עִיסָא אַלְאִצְפַחַאנִי", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמוד 297, באתר היברובוקס תהילים קיט-קסד
חררדו לייבנר

חררדו לייבנר (בספרדית: Gerardo Leibner; נולד ב-7 בפברואר 1965) הוא פרופסור להיסטוריה של אמריקה הלטינית באוניברסיטת תל אביב ופעיל פוליטי וחברתי בישראל. כיהן כראש מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית. לייבנר נולד במונטווידאו שבאורוגוואי כבן הבכור מבין שני ילדים לננסי, ילידת ארגנטינה, ולמאיר לאון לייבנר, קרדיולוג יליד פולין. הוריו היו פעילי מחתרת קומוניסטים באורוגוואי שתחת שלטון הדיקטטורה הצבאית, ובנובמבר 1975, לאחר שרבים מהחברים שהיו קשורים בפעילותם נאסרו, הצליחו לברוח לבואנוס איירס שבארגנטינה. לאחר ההפיכה הצבאית בארגנטינה ב-24 במרץ 1976, ומימושו של מבצע קונדור, שמטרתו הייתה לחטוף ולחסל מתנגדים פוליטיים בארצות הדיקטטורות הצבאיות בדרום אמריקה, היגרה המשפחה לישראל ביוני של אותה שנה. לייבנר השלים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1998, ועם קבלת תואר הדוקטור שלו החל ללמד בה. מחקרו של לייבנר מתמקד בסוגיות של מרקסיזם וקומוניזם לטינו-אמריקאיים ובהיסטוריה חברתית ופוליטית של אזור האנדים. בראשית דרכו האקדמית עסק במשנתו של חוזה קרלוס מריאטגי ובאינדיחיניסמו בפרו המודרנית. בשנים האחרונות החל לעסוק גם בשנות ה-60 באמריקה הלטינית ובהיסטוריה החברתית של המפלגה הקומוניסטית באורוגוואי. לייבנר הוא אחד מעורכיו של כתב העת Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe והחל משנת 2005 מכהן כראש מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית. בשנת 2002 היה עמית קרן קלוג בספריית הקונגרס של ארצות הברית. לייבנר פעיל בתנועת תעאיוש, ארגון משותף של יהודים וערבים המתנגד לכיבוש הישראלי בשטחים, חבר הוועדה המתאמת הארצית של תנועת "התחברות-תראבוט" וכן מרצה במכללה החברתית-כלכלית.. El Mito del Socialismo Indígena en Mariátegui. Fuentes y Contextos Peruanos, Lima, Fondo Editorial de la Pontificia Universidad Católica del Perú, 1999. 'האינדיאנים החדשים' -- צמיחת הפוליטיקה של ההמונים בפרו, 1895-1932, הוצאת רמות: תל אביב, 2003. "שמאל חדש" הוא שמאל-עממי, 12 בדצמבר 2009, באתר הגדה השמאלית מדינה נאמנה לכל אזרחיה , 6 בפברואר 2009 באתר הגדה השמאלית פרופסור חררדו לייבנר באתר אוניברסיטת תל אביב מאמריו של חררדו לייבנר באתר העוקץ מאמריו של חררדו לייבנר באתר הגדה השמאלית חררדו לייבנר, להפוך ל"אחר" תוך בריחה מהקונדור, באתר "העוקץ", 20 ביוני 2016 ליאור לרנר, מתנה עצובה לילדי בוליביה: יוכלו לעבוד מגיל עשר, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2014 חררדו לייבנר, תנועת התחברות-תראבוט יוצאת לדרך, באתר הגדה השמאלית, 15 בינואר 2008 יגאל חי, היום יפוג צו העיכוב לפינוי המשפחות מכפר שלם בת"א, באתר הארץ, 16 ביולי 2007 עיון - מקור, באתר הארץ, 9 בפברואר 2004
טישך

טישַך (באירית: Taoiseach, רבים Taoisigh - "טישי" או "טישיג") ובדרך כלל על דרך היידוע - An Taoiseach ("ראש הממשלה"), הוא הכינוי המסורתי לראש ממשלת אירלנד. הטישך ממונה על ידי נשיא המדינה בהמלצת הבית התחתון (Dáil Éireann, דאל אֵירן) של בית הנבחרים האירי (Oireachtas, אֵירָכטָס), וחייב ליהנות מתמיכת רוב חברי הבית התחתון כל עוד הוא בתפקיד. הטישך הנוכחי הוא סיימון האריס ממפלגת פינה גייל. לפי חוקת אירלנד, על הטישך להתמנות מבין חברי הבית התחתון של בית הנבחרים. טישך שמאבד את תמיכת רוב חברי הבית אינו מסיים את תפקידו לאלתר, אך עליו להתפטר או לשכנע את נשיא המדינה לפזר את הבית. אם הנשיא מסרב לבקשת הטישך, הוא מאלצו בעצם להתפטר, אך עד עתה אף נשיא לא ניצל את זכותו זו, אם כי האפשרות התעוררה מספר פעמים בעבר, ב-1944 ו-1982. במקרה שהטישך אכן מאבד את תמיכת רוב חברי הבית, הוא ממשיך בתפקידו עד למינוי יורש (ב-1989 נטבע למצב זה הביטוי Phantom Taoiseach - "טישך רפאים"). הטישך מציע את מועמדיו לחברות בממשלה, ובהסכמת חברי הבית, ממונים אלה על ידי נשיא המדינה. לטישך זכות לפטר חברי ממשלה, והוא גם אחראי על מינוי 11 משישים חברי הסנאט האירי (Seanad Éireann, שָאנד אירן). "טישך", כמו גם "טָנָשטֶה" (Tánaiste), סגן ראש הממשלה, הן מילים איריות עתיקות. משמעותו של טישך הוא "מנהיג" ואילו טנשטה הוא "יורש". משרת הטישך כפי שהיא כיום נוסחה בחוקת אירלנד ב-1937 והחליפה את נשיא המועצה המבצעת שכיהן בין השנים 1922 ו-1937, אך בין שני התפקידים יש מספר הבדלים משמעותיים ולנשיא המועצה המבצעת היו סמכויות פחותות בהרבה. לדוגמה, הוא לא יכול היה לפטר חברי ממשלה ואף לא לבקש את הנשיא לפזר את בית הנבחרים. ב-29 באפריל 2007 פיזרה נשיאת אירלנד, מארי מקאליס, את בית הנבחרים האירי ה-29 לבקשת הטישך ברטי אהרן ממפלגת פיאנה פול, וב-24 במאי 2007, נערכו בחירות בהן שוב זכתה מפלגתו במספר הקולות הגדול ביותר. מאז 1937 ועד 2023 כיהנו בסך הכול 15 אנשים שונים בתפקיד, כולם גברים. מדיה וקבצים בנושא טישך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טישך
נצי הפת"ח

נִצי הפתח (בערבית: صقور فتح תעתיק: צֻקוּר פַתח) הוא שמם של שני ארגונים פלסטיניים: הראשון היה ארגון נוער בגדה המערבית וברצועת עזה בשנות ה-80. השני הוא ארגון טרור בעל קשרים לפת"ח, שהתפלג מגדודי חללי אל-אקצא. ארגון זה אחראי למספר פעולות נגד ישראלים, בעיקר ברצועת עזה. במהלך האינתיפדה הראשונה, שהחלה ב-1987, נצי הפת"ח הונהגו על ידי צעירים מן הערים הגדולות בגדה וברצועה: שכם, טולכרם, רמאללה, בית לחם, עזה וח'אן יונס. מרבית הפעולות בתקופה זו היו באמצעי לחימה מאולתרים: יידוי אבנים, דקירות, שימוש בכלי נשק גנובים. כמות הנשק שהדור הראשון של הארגון קיבל ממקורות אש"ף מחוץ לשטחים הייתה זניחה, והפעולות הקטלניות שלהם היו פיגועי דקירה או מארבים של כלי רכב. ארגון זה פורק במצוות ישראל (כחלק מהסכמי אוסלו) ב-1996. אחד מפעילי הארגון החשובים באותה תקופה היה מוחמד דחלאן, שפיקד על נצי הפת"ח ברצועה. הדור השני של נצי הפת"ח הופיע לראשונה באינתיפאדה השנייה, אז טען לאחריות משותפת עם חמאס למתקפה על מעבר רפיח, ב-12 בדצמבר 2004, בה נהרגו 5 חיילי צה"ל ונפצעו עשרה נוספים. הארגון פעל ברצועה בלבד. אחרי מותו של יאסר ערפאת סבלו נצי הפת"ח מירידה בתמיכה בהם, לעומת חמאס. מספר התקיפות שהארגון ביצע פחתו. הפעולה האחרונה של נצי הפת"ח הייתה ב-2005, כשאנשי הארגון חסמו כביש ברשות הפלסטינית ומנעו מבכירים לעבור בו, במחאה על כך שהארגון לא קיבל מקום במערכת הביטחון של הרשות. בחלקו העליון של סמל הארגון מופיע פסוק מהקוראן, מתוך סורת הניצחון (110), פס' 1: "إِذَا جَآءَ نَصْرُ ٱللَّهِ وَٱلْفَتْحُ", "כאשר יבוא הניצחון מעִם אלוהים וההכרעה". המילה בפסוק המתורגמת כ"הכרעה" (גם "ניצחון") היא "פתח" (فتح), כשמו של הארגון. הקוראן בתרגום אורי רובין ערך זה הוא קצרמר בנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחוב סלאח א-דין

רחוב סלאח א-דין הוא רחוב מרכזי בירושלים הקרוי על שמו של המצביא המוסלמי סלאח א-דין. הרחוב שוכן בלב שכונת באב א-זהרה והוא מוביל משער הפרחים לעבר המושבה האמריקאית. הרחוב משמש כרחוב העסקים הראשי של מזרח ירושלים ושוכנים בו גם מטה משרד המשפטים, בית המשפט המחוזי בירושלים ומולו קתדרלת סנט ג'ורג' ואחד משני סניפי הדואר הראשיים בעיר. הרחוב נסלל בתחילת המאה ה-20, אולם בתקופת שלטון המנדט הבריטי לא נודעה לו חשיבות רבה כיוון שהמסחר היהודי התמקד ברחוב יפו לכיוון מערב, ואילו זה הערבי התמקד בדרך שכם. עם חלוקת העיר לאחר מלחמת העצמאות, לא ניתן היה לקיים מסחר בדרך שכם עקב קרבתו של הרחוב לגבול דאז עם ישראל (הקו העירוני) ועל כן המסחר הערבי נדד מזרחה לרחוב צלאח א-דין. לאחר איחוד העיר המשיך הרחוב להוות מרכז עסקים עיקרי עבור האוכלוסייה הערבית בירושלים. בצפון הרחוב שוכן אחד המלונות המפורסמים והיוקרתיים בעיר - מלון אמריקן קולוני. במרץ 2014 רכשה עמותת עטרת כהנים מתחם גדול בתחילת הרחוב, סמוך לשער הפרחים בו מתוכננים להיפתח ישיבה ומכינה קדם צבאית. מדיה וקבצים בנושא רחוב סלאח א-דין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. מידע על אתר רחוב סלאח א-דין, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות
משאללה

משאללה (ערבית مَا شَاءَ ٱللَّٰهُ מא שאא אללה, טורקית Maşallah, בוסנית MašaAllah) היא מילה שמקורה בערבית, השגורה בפי מוסלמים גם במדינות שערבית אינה מדוברת בהן, ולעיתים אף בפי לא-מוסלמים במדינות אלה. המילה מבטאת הערכה לאדם או לאירוע, ובה בעת משבחת את שם האל ומרחיקה מנשוּא המילה את עין הרע. במובן זה היא דומה לביטוי "בלי עין הרע" בעברית. משמעותה המילולית של המילה היא "מה שאלוהים רצה" או "כך רצה אלוהים", והיא מכוונת לרצונו וליכולתו של האל לעשות כול ולהיטיב. למילה "משאללה" הקשרים חברתיים שעשויים להיות מחייבים. בטורקית, לדוגמה, "משאללה" היא הנוסחה המקובלת היחידה להביע התפעלות מתינוק או ילד, גם בקרב חילוניים. הביטוי נפוץ כיום גם בקרב יהודי ארצות האסלאם וצאצאיהם. אלחמדוללה מדיה וקבצים בנושא משאללה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטורה בוגאטי

אטורה ארקו איסידורו בוגאטי (באיטלקית: Ettore Arco Isidoro Bugatti;‏ 15 בספטמבר 1881 – 21 באוגוסט 1947), יצרן ומתכנן מכוניות איטלקי, ייסד והיה הבעלים של חברת ייצור המכוניות בוגאטי. נולד במילאנו למשפחה אמנותית ידועה אשר שורשיה בעיר. בנם של תרזה לוריולי ובעלה קרלו בוגאטי, מעצב מפורסם של רהיטים ותכשיטים בסגנון אר נובו. אחיו הצעיר היה פסל חיות מפורסם, רמברנט בוגאטי, דודתו, לואיגיה בוגאטי, הייתה אשתו של הצייר ג'ובאני סגנטיני וסבו, ג'ובאני לואיג'י בוגאטי היה אדריכל ופסל. לפני ייסוד חברת מכוניות משלו, תכנן אטורה מספר מנועים וכלי רכב עבור אחרים. פרינטי וסטצ'י ייצרו את בוגאטי סוג 1 שאותו תכנן ב-1898. משנת 1902 ועד 1904, דיטריך בנה את הדגמים בוגאטי סוג 3, 4, 5, 6 ו-7 תחת המותג דיטריך-בוגאטי. בשנת 1907, עבר בוגאטי לעבוד עבור דויץ גסמוטורן פבריק, כדי לתכנן ולעצב את הדגמים בוגאטי 8 ו-9. בזמנו הפרטי, בוגאטי פיתח את בוגאטי סוג 2 (בין השנים 1900 ו-1901), ובשנת 1903 את הדגם בוגאטי סוג 5. כאשר עבד בדויץ, בנה בוגאטי את דגמי הבוגאטי 10 ו-13 במרתף ביתו. בשנת 1913, בוגאטי תכנן מכונית קטנה עבור פיז'ו, הפיז'ו בבה סוג 19. אף על פי שנולד באיטליה, חברת המכונית בוגאטי הוקמה במולצהיים במחוז אלזס, כיום חלק מצרפת. החברה נודעה בשל ההנדסה המתקדמת, האיכות הגבוהה והצלחתה במרוצי הגרנד פרי הראשונים. בוגאטי הייתה הזוכה הראשונה של גרנד פרי מונקו. בנוסף בוגאטי תכנן גם קרון רכבת ממונע מצליח, ה-"אאוטורייל" ומטוס כנף קבועה, אשר מעולם לא טס. בנו ג'אן בוגאטי, נהרג ב-11 באוגוסט 1939 בגיל 30, בעת בדיקת בוגאטי סוג 57 ליד המפעל מולשיים. מיד לאחר האירוע מזלו של המפעל לא שיחק לו כבעבר. במלחמת העולם השנייה נהרס המפעל במולשיים והחברה איבדה את שליטתה על הרכוש. במהלך המלחמה, בוגאטי תכנן מפעל חדש בלבלוייס אשר בפריז וכן גם סדרה של מכוניות חדשות. אטורה בוגאטי נקבר במתחם משפחת בוגאטי בבית הקברות האזורי בדורלישיים ליד מולשיים שבאלזס. בוגאטי בוגאטי סוג 18 בוגאטי סוג 64 מדיה וקבצים בנושא אטורה בוגאטי בוויקישיתוף אטורה בוגאטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אטורה בוגאטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספרינג רול

ספרינג רול (מאנגלית Spring Roll, כינוי שהוא תרגום של השם בסינית מנדרינית: 春卷; בתעתיק פין-יין: chūn juǎn, פירוש מילולי: גליל אביב) הוא שמם של מספר מתאבנים מהמטבח הסיני, המטבח הווייטנאמי ומטבחים מזרח אסייתים נוספים. קיימות וריאציות רבות לספרינג רול, ומליתו ועטיפתו משתנים מאזור לאזור. בגרסתו הנפוצה ביותר הספרינג רול עשוי מנייר אורז מגולגל וממולא במילוים שונים שעשויים להכיל ירקות, בשר ואטריות, שלאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק, אך נהוג גם להגישו לא מבושל ובמילוי ירקות טריים. הספרינג רול נחשב מנת דים סאם. הספרינג רול מוגש לצד מטבלים שונים, לדוגמה רוטב חמוץ-מתוק, סיראצ'ה, ומטבלים על בסיס רוטב דגים. בציבור הרחב, ולעיתים אף במסעדות ואצל יצרנים ומשווקים של המוצר, קיים בלבול מסוים בין ה"ספרינג-רול" לבין ה"אגרול" הדומה לו. ההבדל המרכזי ביניהם הוא שאגרול יגולגל תמיד בבצק חיטה, ולרוב הבצק יהיה עבה יותר מהנייר בו משתמשים לגלגול הספרינג רול. בנוסף הרטבים והמילויים המוגשים עם האגרול האמריקאי ינטו לרצות את החיך המערבי. בעוד הספרינג רול בגרסאותיו השונות נפוץ במדינות רבות במזרח אסיה, האגרול האמריקאי כמעט ולא ימצא שם. מאכל זה הוא המאכל המסורתי המוגש בפסטיבל האביב שמתקיים בסין, ומכאן שמו שבתרגום מילולי מסינית משמעותו "גליל האביב". גרסה וייטנאמית של מאכל זה נקראת "צ'ה זו", ובפיליפינים נקרא המאכל "לומפיה". אגרול מדיה וקבצים בנושא ספרינג רול בוויקישיתוף מעדן במעטפה: ספרינג רול מאודה, באתר וואלה, 23 בינואר 2018 אפרת ליכטנשטט, ‏גלגל אותה, בעיתון מקור ראשון, 9 ביולי 2018