laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דינה דז'טלובסקי

דינה דְזָ'טֶלוֹבְסקי (1 בדצמבר 1901 – 9 באפריל 2002) הייתה אשת חינוך יהודייה-פולנייה, ולאחר עלייתה לישראל הפכה לסופרת ילדים ומפעילת תיאטרון בובות. דינה דז'טלובסקי נולדה בוורשה. היא למדה בבית ספר תיכון בעיר הולדתה, ולאחר מכן המשיכה ללימודי ספרות פולנית באוניברסיטת ורשה. עבדה במשך שנים כגננת וכמפקחת על גני ילדים וניהלה קורסים לגננות. במלחמת העולם השנייה הסתתרה אצל ידידים פולנים, וארגנה והפעילה חוגי דרמה במועדון תלמידים. בשנת 1953 הייתה למנהלת המחלקה להשתלמות גננות שליד משרד החינוך הפולני, ובמקביל עבדה בתיאטרון בובות. ב-1957 עלתה לישראל (עליית גומולקה). מכיוון שדז'טלובסקי לא שלטה היטב בעברית והייתה כבר מבוגרת יחסית, היא לא המשיכה בארץ בעבודתה הפדגוגית, אלא הפעילה תיאטרון בובות נייד בגני ילדים. בעבודה זו היא עיצבה את הבובות ואת התפאורה, כתבה את הסיפורים והפעילה את הבובות. הצגות אלה המחישו דילמות פשוטות האופייניות לחיי ילדים. לאחר שהצגות עברו את מבחנם של מאות ילדים הן עובדו לספרים שכללו צילומים מההצגות. סיפוריה של דז'טלובסקי, אשר אופיינו בפשטות ובעממיות, כבשו את לב הילדים, על אף שהייתה בהם גם מידה של דידקטיות. דז'טלובסקי האריכה ימים והפעילה את התיאטרון גם בשנותיה האחרונות. בשנת 1994 זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער בישראל על ספרה "מעשה במעיל רקדן". בנה, ריצ'רד נקר-דז'טלובסקי, נפטר בשנת 1973. נפטרה ב-9 באפריל 2002, בגיל 100. מה קרה לבובה של רותי (1963) דני הקטן והשוטר ניסים (1964) המטריה של רותי (1973) המפוחית של אורי (1976) מעשה בעז רעה שהפכה טובה (1979) עומר והמגפיים של תמי (1981) העץ של תמי (1983) למי בלון למי דובון (1985) אגדה על עץ הפלאים החתול שיצא לטיול (1986) העופר של דני (1988) מה קרה לכלבלב חמד? (1992) מעשה במעיל רקדן הדוגרת המפזרת (1995) סיפור קצר על חמוריקו ואוצר (1996) האווירון של ירון (1999) אווזונת עקשנית (2000) תיאטרון בובות בגני ילדים (1970) - הספר היחיד שאינו פונה לילדים. לקראת יום הולדתה המאה יצא ספר מחווה, "יום הולדת לדינה" (2002), שכתבה מירה מאיר. בספר זה באות כל הבובות שעיצבה לחדרה בבית האבות בתל אביב ומבקשות מדינה לספר את סיפור חייה. אהובה כץ. "דינה דז'טלובסקי - אשה קטנה גדולה", בתוך: הד הגן, ס"ב, 1998. עמ' 354-353. דינה דז'טלובסקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של דינה דז'טלובסקי, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של דינה דז'טלובסקי, באתר "סימניה" דינה דז'טלובסקי - מפעל חיים - באתר הסתדרות המורים יעל דר, כך אומרים יפה תודה: יום הולדת לדינה, באתר הארץ, 30 באפריל 2002 על המטריה של רותי - אתר דףדף פגישה עם דינה דז'טלובסקי דינה דז'טלובסקי, דף שער בספרייה הלאומית דינה דז'טלובסקי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מתה סופרת הילדים דינה דז'יטלובסקי, באתר הארץ, 10 באפריל 2002
צ'ארלס מ. שולץ

צ'ארלס מונרו שולץ (באנגלית: Charles Monroe Schulz‏; 26 בנובמבר 1922 – 12 בפברואר 2000) היה מאייר קומיקס אמריקאי שפעל במשך יותר מחמישים שנה, כשהוא מוכר בעיקר בסדרת הקומיקס "פינאטס", המתארת את עלילותיהם של צ'ארלי בראון, כלבו סנופי וחבורה של ילדים. הסדרה זכתה להצלחה בינלאומית ונחשבת לאחד מסדרות הקומיקס המצליחות בכל הזמנים. לשולץ הוענקה לאחר מותו מדליית הזהב של הקונגרס. שולץ נולד במיניאפוליס מינסוטה לאב גרמני ואם נורווגית, וגדל בסיינט פול מינסוטה. דודו כינה אותו ספארקי על שם סוס בסדרת הקומיקס בארני גוגל בשם "ספארק פלאג" (מצת). בתור ילד ומתבגר היה מאוד ביישן ומרוחק. אחרי מות אמו ב-1943 התגייס לצבא ארצות הברית ונשלח להילחם באירופה במלחמת העולם השנייה. בסיום המלחמה חזר שולץ למיניאפוליס, ושם החל לעבוד בתור מורה לאמנות. בשנים 1947–1949 עבד שולץ עם כמה עיתונים, להם כתב כמה תסכיתי קומיקס, אחד מהם נקרא Li'l Folks (חבר'ה קטנים) בו הופיעו דמויות אחדות של ילדים, אחד מהם אף נקרא צ'ארלי בראון וגם הופיע כלב בעל דמיון רב לסנופי. למרות הדמיון הרב לפינאטס, לא זכתה הסדרה להצלחה גדולה מאוד. ב-1950 יצאה לאור סדרת פינאטס שסיפרה את עלילותיהם של קבוצת ילדים, במרכז העלילה עומד ילד בשם צ'ארלי בראון, ילד מופנם ביישן ולא יוצלח בעל כלב שאינו מציית לו. הסדרה זכתה להצלחה גדולה ונחשבת לאחת הפופולריות ביותר בתחום. צ'ארלי בראון הוא הדמות הראשית בסדרה. השם צ'ארלי בראון נלקח מעמית לעבודתו של שולץ בבית הספר לאמנות. את קווי דמותו של בראון ושאר דמויות הסדרה הוא לקח מחוויות החיים שלו: בדומה לצ'ארלי בראון אביו של שולץ היה ספר ואמו הייתה עקרת בית. בילדותו היה לשולץ כלב אך בניגוד לסנופי הוא היה מסוג פוינטר. בשנים מאוחרות יותר נתגלה כי לסנופי יש אח בשם ספייק בדומה לכלבו של שולץ. דמות בשם פאטי נוצרה בהשראת אשתו הראשונה, אולם לאחר גירושיהם מיעטה להופיע בקומיקס במקומה החלה להופיע דמות חדשה בשם פפרמינט פאטי. דמות בשם "הילדה אדומת השיער" נוצרה בהשראת דונה ג'ונסון שעבדה בבית הספר לאומנות בו עבד שולץ וסירבה להצעת נישואיו. הם נותרו ידידים למרות זאת לאורך כל חייהם. שולץ שמר בכל שנה את התסכית של 6 ביוני על מנת לעלות את זכרם של חבריו לנשק שנפלו בנורמנדי. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס מ. שולץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ארלס מ. שולץ (באנגלית) צ'ארלס מ. שולץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס מ. שולץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'רלס מ. שולץ (1922-2000), דף שער בספרייה הלאומית צ'ארלס מ. שולץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צ'ארלס מ. שולץ, באתר AllMovie (באנגלית) צ'ארלס מ. שולץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'ארלס מ. שולץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) צ'ארלס מ. שולץ, באתר Discogs (באנגלית)
אייקוויטס

אייקוויטס (בלטינית: Aequitas) המכונה גם אייקטיה (בלטינית: Aecetia) הייתה אלת המסחר וההגינות במסחר במיתולוגיה הרומית. האלה תוארה כמחזיקה בידה מאזניים, המסמלים את השוויון וההגינות, וכן את קרן השפע, המסמלת את העושר שמתקבל במסחר. בתקופת האימפריה הרומית היווה פולחן האלה חלק מפולחנו של הקיסר הרומי, מאחר שהקיסר נחשב למייצג את תכונותיה של האלה. במהלך פולחן זה כונה הקיסר "אייקוויטס אוגוסטי" - "הקיסר מביא ההגינות". מדיה וקבצים בנושא אייקוויטס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוכחה (סרט)

הוכחה (באנגלית: Proof) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בהשתתפות השחקנים אנתוני הופקינס, גווינת' פלטרו, ג'ייק ג'ילנהול והופ דייוויס. הסרט מבוסס על המחזה זוכה פרס הטוני ופרס הפוליצר "הוכחה" מאת דייוויד אובורן, שהוצג על במות ברודוויי בשנים שקדמו להפקת הסרט וגם לאחר הפקתו. הסרט מתאר יום בחייה של קתרין (השחקנית גווינת' פלטרו), היום שבו מתקיימת הלוויית אביה. קתרין, צעירה מוכשרת הממוקמת על הרצף השברירי שבין גאונות לטירוף, היא בתו של מתמטיקאי גאון, שלא יצא מביתו בחמש השנים שלפני מותו עקב מחלת נפש. במשך חמש שנים שהתה עמו, וסעדה אותו כשמצבו החמיר, עד שנפטר. בין כתביו נמצאת מחברת, ובה הוכחה מתמטית נדירה, שנכתבה לכאורה על ידי האב, הוכחה שיש ביכולתה לזעזע את עולם המדע. הסרט מתאר את הקו העדין שבין "מוזרות", שלעיתים כרוכה עם גאונות ויצירתיות, לבין היעדר בריאות נפשית. קו גבול זה, שאינו תמיד ברור, נתון לעיתים קרובות לשיפוטיות שלילית מצד החברה, עקב בּוּרות וחוסר סובלנות. לקתרין, השרויה בהלם האובדן עם מות אביה, התנהגויות מוזרות, חולמנות, ולעיתים הזיות. היותה בתו של אדם שהיה מוכר כחולה נפש, ושהותה ארוכת השנים עמו לפני מותו, בצירוף להתנהגויותיה המוזרות, מביאות אותה אל הצורך להתמודד עם האשמות לא מילוליות מצד החֶברה על היותה בלתי שפויה. באופן בלתי הוגן אולי, היא נדונה על ידי החברה והדעות הקדומות מבלי יכולת להתגונן, וחובת ההוכחה - על שאיננה חולת נפש - היא עליה. שמו של הסרט, "הוכחה", אינו מרמז רק על ההוכחה המתמטית שנכתבה לכאורה על ידי האב, אלא על ניסיונה הנואל של קתרין "להוכיח" את שפיותה, מול דעות קדומות מוצקות של חברה כופה. בסופו של דבר מתברר כי קתרין היא שכתבה את ההוכחה המתמטית הנדירה, אולם טענה זו מפיה נשמעת הזויה, לא הגיונית, ועשויה לכאורה להצביע על הזיות יותר מאשר על האמת. קתרין אינה יכולה לאמת את טענתה, ולצורך "הוכחת" שפיותה ועל מנת לחזור ולהתקבל לזרועות החברה נדרשת קתרין לחזור בה ולמעשה לוותר על היצירתיות והייחוד שבה. הסרט "הוכחה", בעקבות המחזה באותו שם, קורא תיגר על הבורות וצרות המוחין של החברה, המושכת לבינוניות, ומתייגת כ"סוטה" את מי שאינו עומד בכללים. אתר האינטרנט הרשמי של הוכחה "הוכחה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הוכחה", באתר נטפליקס "הוכחה", באתר AllMovie (באנגלית) "הוכחה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הוכחה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הוכחה", באתר Metacritic (באנגלית) "הוכחה", באתר אידיבי "הוכחה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
צב ים חום

צב ים חום (שם מדעי: Caretta caretta) הוא סוג הכולל מין יחיד של צב ים המצוי בסכנת הכחדה. צב זה מצוי גם בחופי ישראל. שמו המדעי של הצב הגיע מספרדית, בעקבות השם המסחרי של קרן הצב. לצב הים החום צוואר רחב מאוד ביחס למינים אחרים, ובשדרות לוחיות השריון שעל גבו, מימין ומשמאל לשדרה המרכזית, מצויים 5 לוחיות. הבוגרים גדלים עד לגודל ממוצע של כ-90 ק"ג. צב הים החום ניזון מרכיכות, מסרטנים, מדגיגים ומספוגיים וגם מצמחי ים. הם טורפים יצורים קטנים מהם. כמו צבי ים אחרים, שבות הנקבות להטיל את ביציהן בחוף בו בקעו או סמוך אליו (בישראל לקראת חודש אפריל), אבל בניגוד אליהם, תקופת החיזור וההזדווגות שלהם אינם מתרחשים, בדרך כלל, קרוב לחוף הקינון, אלא בדרכי הנדידה בין שטחי המזון והרבייה. כל זכר מזדווג עם מספר נקבות. רוב צבי הים החומים חיים למעלה מ-30 שנה, ולעיתים קרובות חיים אף יותר מ-50 שנה. קיימים שני תת-מינים של צב הים החום: Caretta caretta gigas - מצוי באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. Caretta caretta caretta - מצוי באוקיינוס האטלנטי, אך גם במזרח התיכון. אתרי קינון חשובים שלו במזרח התיכון הם יוון, טורקיה, לוב ואיי פלאג'יה הדרומיים לסיציליה, אך מצויים גם אתרי קינון קטנים יותר בקפריסין, בתוניסיה, בסוריה, בישראל ובמצרים. צבי הים החומים בוקעים מביצים אחרי שהנקבות מטילות ביצים בחוף. הם חייבים לרוץ לים, אבל יש הרבה מפגעים שמפריעים להם, ורובם נובעים מבני האדם. לדוגמה: זיהום אור שמטעה אותם וגורם להם לחשוב שזה אור הירח, או כבישים שיש בהם מכוניות שעלולות לפגוע בהם. צבי הים החומים מגיעים להטיל ביצים בחופי ישראל. צבי ים חומים שזה עתה בקעו בחוות הדגרה של רשות הטבע והגנים בחוף עתלית זוג צבים ברבייה מדיה וקבצים בנושא צב ים חום בוויקישיתוף צב ים חום, באתר ITIS (באנגלית) צב ים חום, באתר NCBI (באנגלית) צב ים חום, באתר GBIF (באנגלית) אתר seaturtle.org צב ים חום - אגדות ומידע מפורט מתוך האתר טיולי - טיולים מסלולי טיול צפריר רינת, לראשונה זה שנים ישנו גידול באוכלוסיית צב הים החום בחופי הים התיכון, באתר הארץ, 5 באפריל 2018 צב ים חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
95472 555

95472 "5" 555 היא דמות קומיקס מן הסדרה פינאטס פרי עטו של צ'ארלס מ. שולץ. הדמות הופיעה לראשונה בשנת 1963, והופיעה לסירוגין עד לשנת 1981. ל-5 יש שיער קוצני והוא הולך לעיתים עם חולצה שעליה מופיעה הספרה 5. "95472" זהו שם משפחתו של "5". במציאות זו קידומת הטלפון של סבאסטופול, קליפורניה, שבה התגורר שולץ באותה עת. 5 צריך להעיר למוריו כל הזמן, שבהגיית שמו ההטעמה היא בספרה 4. 5 פעם הסביר לצ'ארלי בראון כי אביו, מתוך תחושות ייאוש וקדרות לגבי החשיבות שאנשים מעניקים למספרים בחייהם, שינה את כל שמות בני משפחתו למספרים. כאשר נשאל 5 על ידי צ'ארלי בראון, אם זו הייתה דרכו של מר 95472 להביע מחאה, אמר לו 5 שזו הייתה בעצם כניעתו לתופעה. ל-5 יש שתי אחיות: 3 ו-4 (לפי דעתו של צ'ארלי בראון אלה שמות נשיים יפים). ניתן להסיק כי הוריו של 5 נקראים 1 ו-2. שולץ הרבה לכתוב את פרקי הסדרה על פי נושאים אקטואליים והכניס בהם את נגיעותיו הקטנות ואת הלכי רוחו. דמותו של 5 היא לא מהמרכזיות ביותר בסדרה אך היא באה כנדבך לשלל הדמויות המייצגות את אופיו של שולץ. הופעתו מצביעה על הסתכלותו האירונית / סרקסטית על החברה בה הוא חי.
ג'יינס אינפורמיישן גרופ

ג'יינס אינפורמיישן גרופ (Jane's Information Group) (או בקיצור ג'יינס) היא חברת פרסום מידע שמתמחה בנושאי תחבורה וצבא. היא נוסדה על ידי פרד ת. ג'יין ב-1898. ג'יין התחיל בהכנת סקיצות של ספינות כחובב, והדבר התפתח בהדרגה לידע אנציקלופדי, שהגיע לשיאו בפרסום "כל ספינות הקרב בעולם" ("All the World's Fighting Ships"). החברה שג'יין ייסד הסתעפה בהדרגה לתחומי התמחות צבאיים אחרים. הספרים והמגזינים המפורסמים על ידי ג'יינס נחשבים דה פקטו למקורות המודיעין הגלוי למידע על מערכות נשק, טרור, ויציבות משטרים. בתוכנית 60 דקות של CBS תוארה ג'יינס כ"הדבר הקרוב ביותר לסוכנות מודיעין מסחרית". ג'יינס הוכרה על ידי ה-Government Accountability Office‏ (GAO) כמומחית בתחום הטרור ואיום הטרור על התשתיות בארצות הברית. ג'יינס הוכרה גם על ידי המעבדות הלאומיות סאנדיה כמקור מומחה למידע הנוגע לאיומים על תשתיות לאומיות בארצות הברית. ג'יינס אינפורמיישן גרופ נמצאת כיום בבעלות וודברידג' קומפני, לאחר שהייתה בבעלות ת'ומסון קורפוריישן במשך מספר שנים. בסיסה שוכן בלונדון ויש לה גם משרדים בוושינגטון, לוס אנג'לס, דובאי, סינגפור, טוקיו, סידני, בייג'ינג, ניו דלהי ואוטווה. אתר האינטרנט הרשמי של ג'יינס אינפורמיישן גרופ (באנגלית)
גוונים כהים

גוונים כהים היא להקת רוק שהוקמה בשנת 1990 בחולון על ידי יואב בראון וחברו לתיכון איתי בלטר. יואב בראון: גיטרה, כתיבה והלחנה איתי בלטר: קלידים כתיבה והלחנה ירונה כספי: גיטרה בס יעל כהן: תופים בתחילת דרכה השתתפה הלהקה באלבום האוסף "אינדי" של ספי כרמל שיצא בשנת 1991 (אלבום בו התגלתה לראשונה להקת זקני צפת) עם השיר "סערה" ("סערה סערה קחי אותי מכאן"). ב-1992, עם הרכב דומה, לקחה הלהקה חלק בדיסק האוסף השני של ספי כרמל עם גרסת כיסוי לשירו של דייוויד בואי "Rubber Band". בדיסק זה הופיעו אף שני שירים שבהם ניגן בלטר: "תצא מדעתי" ו"תתחתן איתי", שבוצעו על ידי כלילה שלמות (קים לילך מיכאל, שבעתיד תתפרסם כג'יגה מהצמד אנלוג פוסי) ולהקתה, שבלטר היה אחד מחבריה. מאוחר יותר פרשה כהן והקימה עם ענבל פרלמוטר ויפעת נץ את להקת המכשפות, והיא הוחלפה על ידי אסף אורן על התופים. הלהקה ניגנה עם גיטריסטים שונים: סיגל קלרמן (הייתה חברה בלהקת אורז ונינגה כגיטריסטית גם עם רמי פורטיס וברי סחרוף), גידי רז (ניגן אף הוא עם ברי סחרוף) וישי אמיר (אשר הקים את להקת אוליב). "גוונים כהים" הופיעה במועדונים שונים, ביניהם ההפינגווין בסוף ימיו, רוקסן, ומועדון הלוגוס. כמו כן השתתפה בערב שירי שמוליק קראוס בפסטיבל ערד וביצעה גרסת כיסוי לשיר "בובה זהבה". הלהקה הוציאה אלבום יחיד בשם "גוונים כהים", אשר הופק על ידי ניצן זעירא מנענע. עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלמת אלינור קרוצ'י, שהייתה אז בתחילת דרכה. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "עוד פעם שיגעון" ו"לרוץ אל השמים". בלטו בו גם השירים "מלח במקום דבש", "המלאך שלי", "מי זה שם", "לאהוב" ו"האלים מעריצים". הקליפ של "לרוץ אל השמים" שודר בטלוויזיה פעמים רבות ומשך תשומת לב ציבורית עקב עיסוקו בהתאבדות (כמו כן, שירי האלבום עסקו במוות, כאב וטירוף), אך האלבום נכשל במכירות והלהקה התפרקה במהלך 1995. חלק מחברי הלהקה המשיכו לעסוק במוזיקה לאחר הפירוק. ירונה כספי ניגנה ושרה בלהקה של ערן צור בתקופת האלבום עיוור בלב ים, ובשנת 2005 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה: "תני לשתיקה לבעור". איתי בלטר הצטרף ללהקת ההופעות של עמיר לב והוציא שני אלבומי סולו: "השמש, הרוח, השד והים". גוונים כהים, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) גוונים כהים, באתר ספוטיפיי גוונים כהים, באתר MusicBrainz (באנגלית) גוונים כהים, באתר דיזר גוונים כהים, באתר Yandex.Music (ברוסית) גוונים כהים, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
GlobalSecurity.org

GlobalSecurity.org הוא ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח, לא פוליטי ועצמאי, המשמש כצוות חשיבה, קבוצת מחקר וייעוץ. לארגון יש גם אתר אינטרנט. אתר האינטרנט של GlobalSecurity הושק בדצמבר 2000, ומתאר את עצמו כארגון למדיניות ציבורית שמטרתו להיות מקור מהימן למידע רקע ומידע על עניינים שעל סדר היום הציבורי בתחומי הביטחון, חלל, מודיעין, נשק להשמדה המונית וביטחון פנים. הארגון מספק את המידע לציבור הרחב באמצעות אתר האינטרנט שלו. משרדי הארגון שוכנים באלכסנדריה, וירג'יניה, ארצות הברית. האתר מספק חדשות וניתוח של מערכות נשק ותעשיית הנשק, מידע מקיף אודות תוכניות, גופים, ומתקנים הקשורים לצבא, חלל ונשק להשמדה המונית. האתר מציג גם תצלומי לוויין של מתקנים צבאיים מסווגים וניתוח שלהם. GlobalSecurity.org מספק מסמכים פוליטיים - חקיקה, פולמוסים פוליטיים, שימועים, ודו"חות - חומר שעשוי לא להיות זמין במקום אחר באינטרנט, ו-GlobalSecurity.org מצהיר שהוא מציג אותו כדי שיהיה נגיש יותר לקוראיו. האתר נגיש לקוראיו בחינם והכנסותיו מבוססות על פרסום מקוון. קהלי היעד של האתר הם "מומחים בתחום", "מנהיגים בכירים", "צוותים זוטרים ומתמחים", "אזרחים מודאגים", ו"כתבי חדשות"; האחרונים, לפי האתר, הם קהל היעד החשוב ביותר שלו. GlobalSecurity.org התפצל מ-www.fas.org, האתר של פדרציית המדענים האמריקניים (FAS), המעסיקה הקודמת של מנהל GlobalSecurity.org, ג'ון פייק. חלק מתכני האתר הוכנו על ידי פייק במקור עבור האתר של FAS. אתר האינטרנט הרשמי של GlobalSecurity.org (באנגלית) www.fas.org
FAS

האם התכוונתם ל... פדרציית המדענים האמריקאים תסמונת אלכוהול עוברית קולטן FAS (אנ')
אמיר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמיר – תואר אצולה ערבי אמיר אלמואמינין – מנהיג בעולם המוסלמי אישים ששם משפחתם אמיר: אהרן אמיר – סופר, משורר ומתרגם ישראלי איזי אמיר – צייר ופסל ישראלי אלדד אמיר – שייט ישראלי אלי אמיר – חוקר בתחום החשבונאות הפיננסית ומומחה לניתוח דוחות כספיים בטין מרגלית אמיר – ציירת, אוצרת אמנות ומשוררת בצלאל אמיר – קצין חינוך ראשי בצה"ל גל אמיר – סופר ישראלי גפי אמיר – סופרת ופובליציסטית ישראלית דבורה אמיר – משוררת ישראלית דורון אמיר – יזם טכנולוגיה עילית ישראלי דלילה אמיר – סוציולוגית ישראלי דנה אמיר – משוררת ישראלית דני אמיר – זמר-יוצר ישראלי טל אמיר – זמרת אופרה, זמר עברי ומחזות זמר, שחקנית ומדבבת ישראלית יהודה אמיר – פסיכולוג ישראלי יורם אמיר – אמן, צלם ואקטיביסט ישראלי יעקב ז'אק אמיר – חבר כנסת ישראלי מטעם "המערך" מנחם אמיר – קרימינולוג ישראלי, ממייסדי התחום בישראל ותחום הוויקטימולוגיה בעולם מנשה אמיר – פרשן רדיו ישראלי נועם אמיר – כתב לענייני צבא וביטחון של מקור ראשון, פרשן צבאי בערוץ 14, ושדרן רדיו 90FM נינה אמיר – שייטת ישראלית עודד אמיר – לוחם בקומנדו הימי שנהרג במלחמת יום הכיפורים. בעל עיטור הגבורה עמיהוד אמיר – מדען מחשב ישראלי, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ציון אמיר – עורך דין ישראלי רפאל אמיר – מראשוני השדרנים בקול ישראל מאיר כליפי-אמיר – המזכיר הצבאי לראש הממשלה גילה כליפי-אמיר – יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים אחר: מרכז אמיר – בית מגורים בפינת הרחובות המלך ג'ורג' ואגרון בירושלים רכס אמיר – רכס בצפון-מערב השומרון מבחן אמי"ר – בחינת המיון לרמות באנגלית הר אמיר – מהרי אילת א.מ.י.ר. – ארגון מאוחד של יוצאי רומניה בישראל עמיר (פירושונים)
יוון תחת שלטון רומא

יוון תחת שלטון רומא היא התקופה בהיסטוריה של יוון שהחלה אחרי ניצחון הרומאים על תושבי קורינתוס בקרב קורינתוס ב-146 לפנה"ס, והסתיימה בהקמתה מחדש של העיר ביזנטיון, הפיכתה לבירת האימפריה הרומית ושינוי שמה לקונסטנטינופול ב-330 לספירה. חצי-האי היווני סופח בין 148-146 לפנה"ס וחולק לשלוש פרובינקיות: אכאיה, מוקדון ואפירוס, האיים האגאיים צורפו לפרובינקיות השונות ב-133 לפנה"ס. אתונה וערים יווניות אחרות מרדו ברומאים בשנת 88 לפנה"ס בהשפעתו של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, ויוון נהרסה על ידי המצביא הרומאי לוקיוס קורנליוס סולה. מלחמות אזרחים רומאיות הובילו גם הן להרס נוסף ביוון. יוון הייתה פרובינקיית המפתח המזרחית של האימפריה, והתרבות הרומאית הושפעה מהתרבות היוונית. השפה היוונית הייתה ללינגואה פרנקה באיטליה ובמזרח האימפריה, והרבה משכילים יווניים כמו קלאודיוס גלנוס עבדו ברומא. מספר שליטים בנו מבנים חדשים בערים יווניות, כגון האגורה. אחד האגורות המרשימות ביותר שנבנו היא האגורה של אתונה. חיי היום-יום ביוון המשיכו להתקיים בצורה דומה לזו שלפני הכיבוש הרומי. השינוי המהותי הגיע עם התפשטות הנצרות. במהלך שלטונו של דיוקלטיאנוס בסוף המאה השלישית, מחוז מואסיה הפך לדיוקסיה, ונשלט על ידי הקיסר גלריוס. תחת שלטון קונסטנטינוס, אזור הֶלַאס היה חלק ממחוזות תראקיה ומקדוניה. הקיסר תאודוסיוס הראשון חילק את מחוז מקדוניה לכרתים, אכאיה, תסליה, אפירוס וטוס, אפירוס נובה ומקדוניה. האיים האגאיים היו למחוז אינסולאה. בזמן שלטונו של תאודוסיוס עמדה יוון עצמה בפני פלישות של השבטים הרולים, טרבינגים, הגותים והונדלים. פלביוס סטיליקו, פינה את תושבי תסאליה כשהויזיגותים פלשו ליוון בסוף המאה ה-4. ראש הלשכה של ארקדיוס, יוטרופיוס, נתן לאלאריק הראשון מלך הוויזיגותים לפלוש ליוון, והוא בזז את אתונה, קורינתוס והפלופונסוס. סטיליקו הצליח לגרש אותו בערך ב-397, ואלאריק היה למגיסטר מיליטום בפרובינקיה איליריקום. בסופו של עניין, הגותים ומלכם היגרו לאיטליה, בזזו את רומא ב-410 ובנו את הממלכה הוויזיגותית בחצי האי האיברי ובדרום צרפת, שהתקיימה עד פלישת הערבים ב-711. אף על פי שיוון נשארה חלק מהאימפריה הרומית המזרחית, האזור עצמו לא התאושש לגמרי מהשלטון הרומאי עד 500 שנים לאחר מכן. יוון נעשתה ענייה ולא מאוכלסת מספיק, הרבה חפצי אומנות הועברו מיוון לקונסטנטינופול, תשומת הלב של השליטים עברה לערים כמו קונסטנטינופול ואנטוליה, והשאירה את אתונה, ספרטה וערים נוספות עניות ועלובות. עם זאת, נשארה יוון אחד ממרכזי הנצרות החזקים בתקופות הרומית והביזנטית. גישה זו, המתארת שקיעה כלכלית ודמגורפית, אינה מקובלת במחקר של המאה ה-21. יוון תחת שלטון ביזנטיון Richard Alston, Onno M. van Nijf and Christina G. Williamson, ‏Cults, Creeds and Identities in the Greek City after the Classical Age, Peeters Leuven - Paris - Walpole, 2013, באתר Academia.edu
ג'מאסין

האם התכוונתם ל... ג'מאסין א-שרקי – ג'מאסין המזרחי, כפר ערבי שהיה ממוקם במקומה של שכונת תל גיבורים בבני ברק ג'מאסין אל ע'רבי – ג'מאסין המערבי, כפר ערבי שהיה ממוקם מערבית יותר, בתחומי תל אביב, במקומה של שכונת תל עמל, כיום: מגדלי אקירוב ופארק צמרת
לארטס

לָארְטֵס (יוונית עתיקה: Λαέρτης) היה מלך במיתולוגיה היוונית, בנו של ארקסיוס ושל קלקומדוזה. אשתו הייתה אנטיקלאה, וילדיו - אודיסאוס וקטימני. לארטס הוא גם שמו של אחד הארגונאוטים שהשתתף בצייד חזיר הבר הקלידוני. תוארו של לארטס היה "מלך הסֶפַלֶנִים", תואר שהוא ירש מאביו ומסבו. ממלכתו כללה את איתקה ומספר איים מסביבה. אחרי שאודיסאוס וטלמאכוס הבריחו את המחזרים שאיימו על אשתו של אודיסאוס, פנלופה, חלק מקרובי המשפחה של המחזרים התעמתו איתם. אתנה החדירה מרץ בלארטס, והוא עזר לאודיסאוס וטלמאכוס על ידי הריגת אביו של אנטינואוס. בתרגומו של רוברט פיצג'רלד של האודיסאה, אודיסאוס פונה אל לארטס כאל המלך אלווס. הומרוס, האודיסאה XXIV. אובידיוס, מטמורפוזות VIII 315. מדיה וקבצים בנושא לארטס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיג-פן

פיג-פן (באנגלית: Pig-Pen) הוא דמות מצוירת מסדרת הקומיקס פינאטס, פרי עטו של צ'ארלס מ. שולץ. סימן ההיכר של פיג-פן הוא הלכלוך המכסה אותו וענן האבק המלווה אותו לכל מקום. אל הלכלוך והאבק הוא מתייחס באצילות כאבק ולכלוך של תרבויות קדומות שדבק בו. הוא מסרב להתרחץ, ועושה זאת אך לעיתים רחוקות. מצוין בכמה הזדמנויות כי פיג-פן הוא האדם היחידי, המסוגל להתלכלך מסתם הליכה פשוטה ברחוב. בפעמים הבודדות שבהן הוא אכן מופיע נקי כדי להרשים את ויולט, אף אחד אינו מזהה אותו. למרות מראהו המלוכלך, צוין מספר פעמים כי בביתו יש לו אובססיה גדולה לניקיון. באחד הפרקים של הסדרה מופיעים צ'ארלי בראון ופיג-פן, מיד לאחר שפיג פן מסיים להתקלח ויוצא מהבית מול עיניו של צ'ארלי בראון עוטפת אותו שכבת אבק ולכלוך, והוא פונה אל צ'ארלי ואומר לו "אתה יודע מה אני? אני מגנט אבק". במקרה אחר מחליט פיג-פן כי ידיים נקיות הן דבר חשוב, אולם כשהוא מנסה לשטוף את ידיו והן אינן מתנקות, הוא קובע כי הגיע לנקודת אל-חזור. פיג-פן הופיע לראשונה בפינאטס ב-13 ביולי 1954 והפך לאחת הדמויות הפופולריות בסדרה. שולץ הודה מאוחר יותר כי הוא אינו שלם עם הפופולריות של דמותו השטחית של פיג-פן, בגלל טבעה המתבסס על מוטיב מצחיק בודד (היותו מלוכלך). בשנים מאוחרות יותר מיעט שולץ להכניס את פיג-פן בתוך רצועות הקומיקס . פיג-פן משחק בקבוצת הבייסבול של צ'ארלי בראון בדרך כלל בבסיס 3, וידוע בכך שהוא מעלה ענן אבק גדול עוד יותר מהרגיל תוך כדי משחק. פיג-פן הופיע בסדרה של פרסומות לחברת שואבי האבק רגינה, בה הוא מוצג לאחר שניקו ממנו את כל האבק באמצעות שואבי האבק של החברה. פיג-פן הוא גם חברו הטוב ביותר של שרודר.
נחום גלאצר

נחום (נוֹרְבֶּרְט) גְלַאצֶר (נכתב גם גלצר; באנגלית: Nahum Norbert Glatzer;‏ 25 במרץ 1903, למברג, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 27 בפברואר 1990, טוסון, אריזונה, ארצות הברית) היה היסטוריון יהודי אמריקאי - ישראלי, חוקר במדעי היהדות. נולד בעיר למברג (לבוב) שבגליציה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1903. נפטר בעיר טוסון באריזונה שבארצות הברית בשנת 1990. התחנך מילדותו בחינוך דתי, והמשיך בלימוד בישיבה בפרנקפורט שבגרמניה. מהישיבה עבר לאוניברסיטת פרנקפורט, וסיים את לימודיו בה בשנת 1931. לאחר לימודיו עסק בהוראה כשנתיים, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. לפני עלייתו היה גלאצר גם מורה פרטי של ילדיו של שלמה זלמן שוקן, ולימים היה בין ראשוני העובדים ב"הוצאת שוקן" בניו יורק. נחום גלאצר לימד בבית הספר הריאלי בחיפה ארבע שנים, עד שנת 1937. בשנת 1938 היגר לארצות הברית, ולימד בכמה מוסדות ידועים. משנת 1938 עד שנת 1943 לימד בבית המדרש למדעי היהדות בעיר שיקגו. אחר כך לימד בבית המדרש העברי למורים בעיר בוסטון, עד שנת 1947, ומשנת 1948 עד שנת 1950 לימד בישיבה יוניברסיטי שבעיר ניו יורק. משנת 1950 לימד נחום גלאצר באוניברסיטת ברנדייס והיה ראש המחלקה ללימודי מזרח תיכון ויהדות. לאחר פרישתו מברנדייס לימד באוניברסיטת בוסטון. בצד הוראתו חקר פרסם וערך מחקרים רבים וחשובים בתולדות עם ישראל בעת החדשה. דבריו התפרסמו בעיתונות העברית באמריקה, כגון "הדאר", "בצרון", "התקופה" וכתבי עת אחרים. גלאצר שלט היטב הן בגרמנית והן באנגלית, ודבריו נדפסו בשתי הלשונות. כמו כן ידע עברית היטב, ופרסם גם בשפה זו. נושא מחקרו הידוע ביותר הוא חייו ומשנתו של הפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצוייג, וגלאצר נחשב לביוגרף הרשמי שלו. כן תרגם לאנגלית כמה מכתביו. ספר זיכרונותיו, "זכרונות מנחום גלאצר", יצא בשנת 1997 ונערך על ידי מיכאל פישביין, שהיה תלמידו, וג'ודית' גלאצר וקסלר, בתו. קצור תולדות ישראל, מחורבן בית שני עד ירידת הגאונים 70–1040 אחרי סה"נ, חיפה: בית הספר הריאלי, 1957. פרנץ רוזנצוייג, חייו ומעשיו (תרגמה: ש' חן-זהבי), תל אביב: דביר, 1959. יום-טוב ליפמן צונץ, האיש חייו ויצירתו (1794–1886) (תרגם מגרמנית: דב קווסטלר), ירושלים: מאגנס, 1988. נחום גלאצר פרסם למעלה משבעים כרכים ופרסומים באנגלית (ניתן לראותם בקטלוג הספרייה הלאומית). מאמרו של גלאצר ממכתביו של ש"י עגנון, נדפס בספר זיכרון לשמואל בלקין, 1981. מאמרו של גלאצר צונץ ויוסט ויחסם למהפכה של שנת 1848, נדפס בקונגרס העולמי למדעי היהדות, תשכ"ט-1969. מדיה וקבצים בנושא נחום גלאצר בוויקישיתוף רשימת המאמרים של נחום גלאצר באתר רמב"י נחום גלצר (1903-1990), דף שער בספרייה הלאומית נחום גלאצר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נחום גלאצר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.