laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדינות ברית המועצות לשעבר

מדינות ברית המועצות לשעבר (ברוסית: Постсоветское пространство) הן המדינות העצמאיות שנוצרו עם התפרקות ברית המועצות. הגדולה והחזקה במדינות אלה היא רוסיה, ויחד עמה נכללות בקטגוריה בסך הכל 15 מדינות דוברות-רוסית. 9 ממדינות אלה, ובראשן רוסיה, מרכיבות גם את ארגון "חבר המדינות", שהמדינות החברות בו משתפות פעולה בנושאי סחר, ביטחון, לחימה בפשיעה, מדיניות חוץ ורישוי קניין רוחני. לעומת זאת מדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא) מתרחקות מארגונים מזוהים עם רוסיה והם חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו. אוקראינה ומולדובה שואפות להצטרף לארגונים אלו, במיוחד על רקע פלישת רוסיה לאוקראינה. בנוסף למדינות החברות בארגון "חבר המדינות" - טורקמניסטן היא "חברה נלווית" משנת 2005, ואוקראינה היא "חברה בפועל". גאורגיה הייתה חברה ב"חבר המדינות", אך פרשה פורמלית ב-17 באוגוסט 2009. עוד נמנות עם מדינות ברית המועצות לשעבר המדינות הבלטיות - ליטא, לטביה, ואסטוניה), שהעדיפו להיות חברות באיחוד האירופי ולא רצו כל קשר עם רוסיה. מפעל משותף לכל מדינות ברית המועצות לשעבר היה גביע חבר המדינות בכדורגל. ברוסיה נשמעים קולות הקוראים ומגדירים את מדינות ברית המועצות לשעבר כמדינות "קרובות לרוסיה", וכ"אזורי הגמוניה רוסית" שרוסיה "רואה בהם עניין רב". לאחר נפילת ברית המועצות, ניסתה רוסיה במאמצים רבים לשמר ולו מעט מההשפעה שלה בשטחי הברית לשעבר. בשל כך, ב-8 בדצמבר 1991 היא הקימה את חבר המדינות, בניסיון להכפיף את מרותה על מדינות אלו. בשנים הבאות חתמה רוסיה הסכמים רבים עם מדינות ברית המועצות לשעבר, על מנת להגביר את תלותן בה. עם זאת, רוב ההסכמים לא מולאו, ורוב מדינות הקווקז ואירופה המזרחית החלו להתקרב למערב. אך בשונה ממדינות הקווקז ואירופה המזרחית, מדינות אסיה התיכונה נשארו ברובן תחת הגמוניה רוסית. גורם מרכזי שהשפיע על מדיניות החוץ הרוסית באשר לשכנותיה הוא העובדה שמיעוטים רוסיים נכבדים חיו במדינות אלו טרם נפילת ברית המועצות, ונשארו שם לאחר מכן. בעיה זו מחריפה כאשר ישנם מיעוטים רוסיים רבים סמוך לגבול הרוסי, כגון באוקראינה ובקזחסטן, אשר רוצים להסתפח לרוסיה. רוסיה שומרת על בסיסיה הצבאיים בארמניה, בבלארוס, בקירגיזסטן, במולדובה, באוקראינה ובטג'יקיסטן. כיום, ברוב מדינות ברית המועצות לשעבר, השפה הרוסית היא שפה רשמית נוספת או לינגואה פרנקה. התפרקות ברית המועצות מדיה וקבצים בנושא מדינות ברית המועצות לשעבר בוויקישיתוף ברית המועצות לשעבר, דף שער בספרייה הלאומית המספרים במפה מייצגים את סדר המדינות אלפביתית על פי שמותיהן באנגלית.
ערד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ערד – עיר בדרום ישראל חבורת ערד – חבורה גאולוגית מכתבי ערד – אוסטרקונים שבתל ערד פסטיבל ערד – פסטיבל מוזיקה בעיר ערד שלישיית ערד – שלישייה מוזיקלית ישראלית תל ערד – אתר ארכאולוגי בנגב המזרחי ערד (רובה) – רובה קרבין ישראלי ערד השקעות ופיתוח תעשייה – חברת החזקות ישראלית עראד (בחריין) (אנ') – עיירה באי מוחארק שבבחריין אישים ששם משפחתם הוא ערד: וודאם ערד – מקיסרי אתיופיה יחיאל ערד – אדריכל ופסל ישראלי מאיה ערד – סופרת ישראלית ארד (פירושונים)
גאי סקוט

ד"ר גאי לינדזי סקוט (באנגלית: Guy Lindsay Scott; ‏נולד ב-1 ביוני 1944) הוא פוליטיקאי זמבי שכיהן כנשיא זמביה בפועל מאוקטובר 2014 עד ינואר 2015. סקוט נולד ב-1944 בעיר ליווינגסטון בדרום זמביה, אז מושבה בריטית בשם רודזיה הצפונית. אביו, מהגר מסקוטלנד, היה מתומכי התנועה לעצמאות זמביה. את לימודיו האקדמיים עשה בבריטניה, ולאחר שובו למולדתו השתלב בפוליטיקה הזמבית. ב-1990 היה בין הפעילים בתנועה למען דמוקרטיה רב-מפלגתית (MMD). בשנים 1991–1996 כיהן כשר החקלאות. סקוט שימש כסגנו של הנשיא, מייקל סאטה משנת 2011 ועד מותו של סאטה ב-28 באוקטובר 2014. לאחר מותו של סאטה כיהן סקוט כנשיא בפועל במשך כשלושה חודשים, עד לכניסתו לתפקיד של הנשיא הנבחר הבא, אדגר לונגו. הוא היה הנשיא הלבן הראשון בזמביה והראשון באפריקה מאז נשיא דרום אפריקה פרדריק וילם דה קלרק שסיים את תפקידו ב-1994. מדיה וקבצים בנושא גאי סקוט בוויקישיתוף גאי סקוט באתר מפלגת החזית הפטריוטית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיעוש

תיעוּשׂ הוא האידאולוגיה (אינדוסטריאליזם) או התהליך (אינדוסטריאליזציה) המכוונים הפיכתה של מדינה או חברה למבוססת על תעשייה (בניגוד להתבססות על חקלאות או על ייצור-עצמי של מוצרים בבתי מלאכה קטנים). התיעוש כמגמה נרחבת החל עם המהפכה התעשייתית במאה ה-19 אולם ניתן לזהות תיעוש גם בשלבים היסטוריים מוקדמים הרבה יותר, למשל במעבר לייצור כלי חרס באמצעות אובניים בעת העתיקה. התיעוש מתבסס על מיכון, אוטומציה והתקדמות טכנולוגית לשם הגברת הייצור. התיעוש מאופיין בריכוז של הייצור במפעלים ובתי חרושת וביצירת יחידות גדולות על ידי חלוקת עבודה, כלומר הרכבת יחידות קטנות יותר המיוצרות בנפרד ותוך התמקצעות, תוך שימוש בפס ייצור ובשרשרת אספקה. זאת בניגוד למוצרי בתי מלאכה, בהם מיוצר כל המוצר באותו מקום ועל ידי אותם אנשים. הדבר מאפשר מספר יתרונות, בהם הגדלת כושר הייצור לייצור המוני המאפשר ייעול הייצור והוזלה של המוצר הסופי, עבודה לפי תקנים, הבטחת איכות ועוד. כל אלו מאפשרים את העלאת רמת החיים של כלל האוכלוסייה, על ידי הנגשת מגוון גדול, זול ובדוק של מוצרים, וכן גלובליזציה, כלומר, תנועת סחורות הטומנת בחובה האצה והעמקה של הקשרים הפוליטיים, התרבותיים והכלכליים בין מדינות, חברות ויחידים מכל העולם. התיעוש מעודד מחקר ופיתוח טכנולוגי ומדעי ומשמש זרז רב עוצמה במדינות המפותחות. ניתן להבחין בין תיעוש קפיטליסטי, בו נמצאים אמצעי הייצור בידיים פרטיות והוא נענה לחוקי היצע וביקוש, לבין תיעוש במדינות קומוניסטיות וטוטליטריסטיות, בו אמצעי הייצור מולאמים והמדינה שולטת בפרמטרים כגון אילו מוצרים ייוצרו, באילו כמויות ובאיזה מחיר. ביקורת התיעוש מגיעה משני מקורות עיקריים: חברתי וסביבתי. הסולידריות החברתית בחברה מתועשת חלשה יותר מאשר בחברות המבוססות על חקלאות ובתי מלאכה קטנים וקיימת בה פחות תחושה קהילתית. כוח-אדם נודד למרכזי התעשייה, מתרכז בערים גדולות ונוטש את אזורי הכפר. בשל המיומנות הנמוכה הנדרשת מעובד פס-ייצור, בניגוד למיומנות הגבוהה שנדרש לה אומן המייצר לבדו את המוצר כולו, התחזק כוח המיקוח של המעסיק, המסוגל להחליף את העובד בעובד אחר, מבלי לפגום בתפוקת בית-החרושת. כך גרם הייצור ההמוני להרעת תנאיהם של העובדים במפעלים, עד כדי יחס אינסטרומנטלי לעובדים. כמו כן, בדרגים הנמוכים, העבודה משעממת וחדגונית ומדכאת את היצירתיות והאישיות של העובד. הפנמת רווחת העובד על ידי המעסיק, קידומו ופיתוח חוקי זכויות עובדים מובילים לאיזון טוב יותר בחברות המתועשות המתקדמות בין עובדים ומעסיקים. מפעלי ייצור מהווים איום מבחינת איכות הסביבה, הם הורסים את הסביבה הטבעית עליה הם מוקמים, פוגעים באיזון האקולוגי פולטים מזהמים וגורמים לזיהום אוויר, זיהום מים ופליטת גזי חממה. עם זאת, שיתוף פעולה בין גורמי הגנת הסביבה לקברניטי התעשייה מסייע לשילוב נאות של המפעל בסביבה. המהפכה התעשייתית חקלאות תעשייתית מדיה וקבצים בנושא תיעוש בוויקישיתוף תיעוש בלקסיקון כלכלה וסטטיסטיקה, באתר מעות התיעוש כתהליך היסטורי (Industrialization as an Historical Process, מאמר מאת Richard H. Tilly באתר European history online תיעוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תעוש, דף שער בספרייה הלאומית
אופיר טורס

אופיר טורס היא חברת תיירות ישראלית. החברה נוסדה במאי 1952 בשם "אופיר", במשרד ברחוב אלנבי בתל אביב. אופיר טורס מספקת שירותים בתחום התיירות והנופש, וביניהם הזמנות בחברות תעופה ובמלונות, השכרות רכב, חבילות נופש, חבילות שיט, טיולים מאורגנים, סיוע בקבלת אשרות כניסה ועוד. פעילותה של "אופיר ישראלי" כוללת בנוסף להזמנת מלונות, אטרקציות וטיסות פנים, גם הפקת אירועים וטיולים לקבוצות ולחברות במשק הישראלי. "אופיר גאוגרפי" משווקת טיולים מודרכים ליעדים אקזוטיים. היעדים כוללים את יבשת אפריקה, דרום אמריקה ומרכז אמריקה, המזרח הרחוק ומדינות האוקיינוס השקט. לחברה כ-450 עובדים ב-35 סניפים. פלתורס – שירותי תיירות נכנסת ריקושט– בשנת 1998 רכשה אופיר טורס 50% מהרשת העוסקת במכירת ציוד מחנאות וציוד לחיילים. בהמשך הגדילה את אחזקותיה עד ל-75% מהחברה. בשנת 2009 השלימה את רכישת כלל האחזקות בחברה. Travel Ets Avia – שיווק כרטיסי טיסה וחברות תעופה, כולל טיסות לואו קוסט. אורנג' ליין - חברה המספקת שירותי שילוח ברחבי העולם. אתר האינטרנט הרשמי של אופיר טורס מאיה זיסר, בעלי 'אופיר טורס' רוכש את מלוא הבעלות על רשת 'ריקושט' המוערכת בכ-40 מיליון שקל, באתר ביזפורטל, 19 בנובמבר 2009
ליאון בלאושטיין

ליאון בלאושטיין (3 ביוני 1953 - 24 ביוני 2020) היה אקולוג ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג לביולוגיה אבולוציונית וסביבתית באוניברסיטת חיפה. מחקרו התמקד בוויסות אוכלוסיית יתושים, שימור דו-חיים ושימור מגוון ביולוגי. בלאושטיין סיים לימודי תואר ראשון ושני באקולוגיה באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי. בשנת 1988 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ובשנים 1988–1991 ערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1993 הצטרף כמרצה למכון לאבולוציה של אוניברסיטת חיפה, ובשנת 2010 מונה כפרופסור מן המניין. היה פרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת ראטגרס (2004-05). היה חבר מערכת כתבי העת המקצועיים Ecology Letters ו-Israel Journal of Zoology. בשנת 2006 החל לערוך את כתב העת Israel Journal of Ecology and Evolution ביחד עם פרופ' ברט קוטלר. החל מ-2012 הוא ניהל את מרכז קדס למחקר אקולוגי של גגות ירוקים. נפטר ביוני 2020. מדיה וקבצים בנושא ליאון בלאושטיין בוויקישיתוף ליאון בלאושטיין באתר המכון לאבולוציה של אוניברסיטת חיפה ליאון בלאושטיין באתר המעבדה לאקולוגיה שלו פרופ' ליאון בלאושטיין ז"ל | אוניברסיטת חיפה, הארץ, מנוח, באתר מודעות אבל, ‏25 ביוני 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לינדה לאבין

לינדה לאבין (באנגלית: Linda Lavin; נולדה ב-15 באוקטובר 1937) היא שחקנית וזמרת יהודייה-אמריקאית זוכת פרס טוני מתוך שש מועמדויות עבור כיכובה במחזה "בדרך לברודוויי" מאת ניל סיימון וזוכת שני פרסי גלובוס זהב עבור תפקידה בתור אליס הייט בסדרה הקומית "אליס" (1985-1976). לאבין נולדה בעיר פורטלנד, מיין שבארצות הברית למשפחה שלקחה חלק פעיל בקהילה היהודית המקומית. הוריה הם לוסיל (לבית פוטר), זמרת אופרה ולאיש העסקים דייוויד ג'יי. לאבין. משפחתה של לאבין הייתה פעילה בפעילות הקהילה היהודית המקומית בפורטלנד. לאבין היא בוגרת בית ספר מייפליט (אנ') ומכללת ויליאם ומרי (אנ'). את דרכה בתעשיית הבידור החלה לאבין בטלוויזיה בתפקידי אורח שזימנו לה את תפקיד הבלשית ג'ניס וונתוורת' בסדרת המשטרה הקומית "ברני מילר". לאבין עזבה את התוכנית בעונתה השנייה על מנת לשחק בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני הקומי "אליס" לסרט "אליס לא גרה כאן יותר". הסדרה הייתה ללהיט גדול של רשת CBS ולאבין ששיחקה את אליס הייט זכתה על משחקה בשני פרסי גלובוס הזהב רצופים בשנים 1978 ו-1979 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית. בשנת 2013 שיחקה לאבין בקומדיית המצבים של שון הייז "שון מציל את העולם" בתפקיד לורה אמו של גיבור העלילה שון האריסון (הייז). בקולנוע לאבין מיעטה להופיע, היא שיחקה בסרטו של אלן רנה "אני רוצה ללכת הביתה" (אנ') ובקומדיות "תוכנית גיבוי" ו"את, אני והשאר". ללאבין קריירת תיאטרון מפוארת המתפרסת על טווח של למעלה מ-40 שנות עשייה. היא זכתה בפרס טוני בשנת 1987 על הופעתה במחזה של ניל סיימון "בדרך לברודוויי". היא הייתה מועמדת לחמישה פרסי טוני נוספים בין היתר על תפקידיה במחזות "יומנה של אנה פרנק" בתפקיד גברת ואן דאן ו" The Tale of the Allergist's Wife ". בשנת 1999 גילמה את הדמות הראשית של רות' שטיינר במחזה "הרומן הראשון שלי" מאת המחזאי דונלד מרגוליס שהוצג בהפקה מקומית בלוס אנג'לס. ללאבין לא נולדו ילדים והיא הייתה נשואה לשחקנים רון ליבמן וקיפ ניבן. כיום מתגוררת לאבין בניו יורק עם בעלה השלישי המוזיקאי סטיב באקונס. החבובות כובשות את מנהטן (1984) אני רוצה ללכת הביתה (1989) נתראה בבוקר (1989) הטבעת (1996) תוכנית גיבוי (2010) את, אני והשאר (2012) A Short History of Decay ‏(2014) לילות מנהטן (2016) ברוקלין בייקרי (2016) איך להיות מאהב לטיני (2017) צדק עירום‏ (2021) הזוג ריקרדו (2021) ברני מילר (1975–1976) אליס (1976–1985) חדר לשניים (1993-1992) קונרד בלום (1998) מגע של מלאכים (1999) הסופרנוס (2002) חוק וסדר: כוונה פלילית (2002) The O.C. ‏(2005-2004) ההמבורגרים של בוב (2013) - דיבוב שון מציל את העולם (2013–2014) האישה הטובה (2015-2014) בונז (2015) ממי (2016) ההורים גרים ממול (2018-2017) מזכירת המדינה (2018) דיאטת סנטה קלריטה (2019) חדר 104 (2020) בי פלוס (2022-2020) אלזבת' (2024) No Good Deed ‏ (TBA) מדיה וקבצים בנושא לינדה לאבין בוויקישיתוף לינדה לאבין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לינדה לאבין, באתר AllMovie (באנגלית) לינדה לאבין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לינדה לאבין, באתר MusicBrainz (באנגלית) לינדה לאבין, באתר Yandex.Music (ברוסית) לינדה לאבין, באתר Discogs (באנגלית) לינדה לאבין, באתר Songkick (באנגלית)
אלפרד הרשי

אלפרד דיי הרשי (אנגלית: Alfred Day Hershey‏; 4 בדצמבר 1908 – 22 במאי 1997) היה בקטריולוג וגנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1969. הרשי נולד באווסו, מישיגן וקיבל את התואר הראשון שלו בכימיה באוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1930 ואת הדוקטורט שלו בבקטריולוגיה בשנת 1934, וזמן קצר לאחר מכן תפס עמדה במחלקה לבקטריולוגיה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. הרשי החל לבצע ניסויים עם בקטריופאג'ים עם האיטלקי-אמריקאי סלבדור לוריא והגרמני מקס דלבריק ב-1940. בניסויים אלה צוין כי כאשר שני זנים שונים של בקטריופאג' נוגעים באותם חיידקים, שני וירוסים יכולים להחליף מידע גנטי. הוא עבר עם העוזרת שלו, מרתה צ'ייס, לניו יורק בשנת 1950 כדי להצטרף למחלקה לגנטיקה של מכון קרנגי למדע, שם ביצע עם צ'ייס את "ניסוי הרשי-צ'ייס" ב-1952. ניסוי זה סיפק ראיות נוספות לכך שהדנ"א היה החומר הגנטי של החיים (ולא חלבון). בשנת 1962 הפך הרשי למנהל מכון קרנגי, וב-1969 הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם סלבדור לוריא ומקס דלבריק, על כך שגילו את שכפול הווירוסים ואת המבנה הגנטי שלהם. הרשי היה נשוי להרייט ("ג'יל") (1918–2000) ואב לבן בשם פיטר. אלפרד הרשי נפטר ב-22 במאי 1997. מדיה וקבצים בנושא אלפרד הרשי בוויקישיתוף אלפרד הרשי, באתר פרס נובל (באנגלית) אלפרד הרשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלפרד הרשי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דוריאן פסקוביץ

דוריאן "דוק" פסקוביץ (באנגלית: Dorian "Doc" Paskowitz;‏ 3 במרץ 1921 - 10 בנובמבר 2014) היה יהודי אמריקאי שהביא את גלשן הגלים הראשון לישראל ב-1956, ונחשב לאבי גלישת הגלים בישראל. שימש כמציל בחוף פלמחים. בתחילת שנות ה-70 הקים פסקוביץ את בית הספר לגלישה הראשון בעולם, בדרום קליפורניה. בשנת 2007 ייסד ביחד עם ארתור רשקובן וקלי סלייטר את פרויקט "Surfing For Peace" הפועל לדו-קיום וחיבור בין תרבויות דרך גלישת גלים. פסקוביץ נולד בגלווסטון, טקסס, בנם של לואיס ורוז פסקוביץ, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. אחותו הצעירה (1924) היא שחקנית הקולנוע סוניה דרין (התרדמה הגדולה) ושם אחיו- אדריאן. בשנת 1934 המשפחה עברה לסן דייגו קליפורניה. פסקוביץ בעל תואר ד"ר לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד. ביקר לראשונה בישראל בשנת 1954 והתאהב בחופי תל אביב ובגלים שלה. הוא חזר לישראל בשנת 1956, על מנת להינשא לאשה יהודייה, לאחר שנישא והתגרש פעמיים (נולדו לו שתי בנות מאחת הנשים). בשל המצב הביטחוני ששרר בארץ, הוא רצה להתגייס לצה"ל לקראת מבצע קדש ולאחר שלא התקבל בשל גילו, ירד עם גלשן הגלים שלו לחוף פרישמן. באותה העת הוא לימד את המצילים שגלשו על חסקה את אומנות גלישת הגלים. הם גלשו בעיקר על גלים גבוהים בעומק במרחק של כ-500 מ' מהחוף. לאחר שהות של שנה בישראל הוא הבין שאינו רוצה עוד לעסוק ברפואה. בהמשך שלח פסקוביץ לישראל שישה גלשני גלים ארוכים, חלקם עשויים מעץ בלזה, עם לוגו בצורת דגל ישראל. פסים כחולים עם מגן דוד, על מנת להקים נבחרת ישראלית שתתמודד באליפויות העולם. הגלשנים נתנו לשמאי קנצופולסקי,"טוֹפּסי", שביסס את ענף גלישת הגלים בישראל. לפסקוביץ ולאשתו השלישית ג'ולייטה, אינדיאנית במוצאה, נולדו 9 ילדים. הם התגוררו בקרוואן ונסעו ברחבי ארצות הברית והוואי. בנו, ישראל פסקוביץ היה אלוף העולם בגלישת גלים בלונגבורד. הוא בילה את רוב שנותיו בגלישת גלים בהוואי. דיאנה לרנר, המשפחה הגולשת, גבר לעניין, מוסף "מעריב", 21 בדצמבר 1987 גידי שפרוט, ד"ר דוריאן פסקוביץ', באתר ynet, 25 בנובמבר 2007 אביב פרנקל, הזקן והים, באתר nana10‏, 21 באוגוסט 2007 יובל אריאל אשקוקי, ההיסטוריה של הגלישה בישראל, באתר TOPSEA השנים הראשונות אוכלת ושוכבת - דוריאן פסקוביץ לי "לולו" קום, קיצור תולדות הגלישה הישראלית, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2012 אליסף דעואל, צפו: המחווה לאגדת הגלישה שהלכה לעולמה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2014 "Surfwise (2007)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Jewish surfing legend Dorian ‘Doc’ Paskowitz dies at 93, באתר timesofisrael‏, 11 בנובמבר 2014 (באנגלית)
אמריקן איגל אאוטפיטרס

American Eagle Outfitters, הידועה בעיקר בשם אמריקן איגל (באנגלית: American Eagle) היא רשת חנויות אופנה אמריקאית. לחברה סניפים ב-17 מדינות ברחבי העולם, כולל בישראל. המותג מכוון את מכירותיו אל גילאי 15–35 לגברים ולנשים, עם מעל ל-1,000 חנויות ו-40,000 עובדים ברחבי העולם. החנות הראשונה של אמריקן איגל נפתחה ב-1977 על ידי האחים מארק וג'רי סילברמן, בקניון Twelve Oaks Mall בנובי, עיר קטנה שבמישיגן. בתחילת שנות התשעים משפחת שוטנשטיין מאוהיו, אחת מהקמעונאיות המצליחות בעולם ושבראשה עמד ג'רום שוטנשטיין, רכשה את החברה. בהובלתם, נרקם מותג המציע איכות גבוהה וביגוד אופנתי. בשנים האחרונות חלה התרחבות של אמריקן איגל לשוק הבינלאומי. בשנת 2001 הושקו חנויות בקנדה ובשנת 2010 נפתחו 3 חנויות זיכיון במזרח התיכון. בנוסף, בתחילת 2011 נפתחו חנויות הזיכיון גם בהונג קונג, סין, רוסיה, ערב הסעודית, מצרים ועוד. בתחילת 2012 הגיעה הרשת ליפן ולישראל באמצעות קבוצת האופנה פוקס-ויזל שקיבלה את הזיכיון למותג. כיום מונה הרשת בישראל 33 חנויות ברחבי הארץ. בשלהי שנת 2014 פתחה הרשת לראשונה סניפים באירופה, עם כניסתה לבריטניה ופתיחת 3 סניפים בלונדון. הרשת ממשיכה את התרחבותה בשוק הבינלאומי, ועתידה להיכנס למדינות נוספות. מאז 1980 איש העסקים האמריקאי-יהודי, ג'יי שוטנשטיין, מכהן כיו"ר והמנכ"ל של התאגיד. רשת .American Eagle Outfitters Inc היא קבוצת מותגים, המחזיקה ומפעילה חנויות רבות בפורמטים שונים. American Eagle Outfitters מיועד לגילאי 15–35, כאשר Aerie מיועד לנערות ובחורות צעירות. Aerie - מותג הלבשה תחתונה ובגדי בית לצעירות בגילאי 18–25. באמצעות השימוש בבדים רכים, צבעוניים, דוגמאות נשיות והתאמה לסוגי גוף שונים, צעירות רבות מתחברות לרוח המותג. כיום ישנן חנויות בלעדיות של Aerie בצפון אמריקה. בנוסף, המותג נמצא בכל חנויות אמריקן איגל בארצות הברית, בישראל ובשאר רחבי העולם. 77kids - מותג שהושק בשנת 2008, המיועד לילדים בגילאי 2–10 שנים. נמכר מאוחר יותר ושמו שונה ל-ruum. מדיה וקבצים בנושא אמריקן איגל אאוטפיטרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמריקן איגל אאוטפיטרס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אמריקן איגל אאוטפיטרס (באנגלית) אמריקן איגל אאוטפיטרס, ברשת החברתית פייסבוק אמריקן איגל אאוטפיטרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמריקן איגל אאוטפיטרס, ברשת החברתית אינסטגרם אמריקן איגל אאוטפיטרס, ברשת החברתית טיקטוק אמריקן איגל אאוטפיטרס, באתר פינטרסט אתר החברה בישראל Aerie אמיר צומר, רשת "אמריקן איגל" תיפתח בסוף השבוע בישראל, באתר nana10‏, 1 בפברואר 2012 אורנה יפת, אמריקן איגל תרכוש מחצית מפעילות המותג בישראל, באתר כלכליסט, 18 בנובמבר 2014 אילנית חיות, ‏סגן יו"ר אמריקן איגל: "לא צריך להיות 'גרידים' במחירים", באתר גלובס, 17 בינואר 2012 שוטנשטיין - בעל השליטה באמריקן איגל, באתר הארץ, 2 באפריל 2003 אילנית חיות, ‏פוקס קיבלה את הזיכיון של מותג האופנה אמריקן איגל, באתר גלובס, 1 ביולי 2010
לאבין

האם התכוונתם ל... אבריל לאבין – זמרת-יוצרת, דוגמנית, מעצבת אופנה ושחקנית קנדית לינדה לאבין – שחקנית וזמרת אמריקאית נפתלי צבי לאבּין – האדמו"ר מזידיטשוב בארצות הברית לאבין (עיר) – עיר בקרואטיה (אנ') לוין
מעד'א חסבאני

מעד'א חסבאני הוא קצין צה"ל בדימוס. הגיע לדרגת תת-אלוף וכיהן כראש מטה פיקוד המרכז וכסגן מפקד מתאם פעולות הממשלה בשטחים. כיהן כראש המועצה המקומית יאנוח-ג'ת בשנים 2013–2018. חסבאני גדל ביאנוח ולמד בתרשיחא. התגייס לצה"ל בנובמבר 1977 ושירת ביחידת הסיור 244 ("פלס"ר שחר"). לאחר קורס מ"כים, אותו עבר במסגרת גדוד 17 של חטיבת גולני, ולאחר קורס קצינים, חזר ליחידה ושירת כמפקד צוות וסגן מפקד היחידה. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין המבצעים של עוצבת ברעם וכמפקד פלס"ר שחר. בתפקידיו הבאים שירת כקצין אג"ם של עוצבת ברעם, סגן מפקד גדוד שקד ומפקד בסיס הטירונים בתל ערד. בשנים 1992 עד 1993 פיקד על גדוד חרב. ב-1993 מונה למפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה ולאחר מכן יצא ללימודים. ב-1996 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה ופיקד עלייה בעת מהומות מנהרת הכותל ומותו של סגן מפקד האוגדה נביה מרעי, קודמו של חסבאני בתפקיד. ב-1998 מונה לסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון ולאחר מכן לראש מטה פיקוד המרכז. בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כסגן מפקד מתאם פעולות הממשלה בשטחים. ב-2008 התמודד לראשות המועצה המקומית יאנוח-ג'ת אך לא נבחר. בבחירות בנובמבר 2013 התמודד פעם נוספת, ונבחר לראשות המועצה. ב-2018 התמודד פעם נוספת לראשות המועצה אך הפסיד ברוב קטן ליריבו מועדאד סעד. חסבאני נשוי ואב לשני בנים ושלוש בנות. הוא בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר ראשון במשפטים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה. מדיה וקבצים בנושא מעד'א חסבאני בוויקישיתוף בן עמי מוסק, הראש החדש של השכנים, עיתון כפר ורדים, נובמבר 2013
חמאדה גאנם

חמאדה גאנם (נולד ב-1961) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כמפקד החטיבה הצפונית באוגדת עזה וכנספח צבאי ברומניה. גאנם התגייס ב-1979 ליחידה 300. הוא שירת כלוחם וכקצין ביחידה, סגן מפקד הפלוגה המסייעת, מפקד פלוגה ב', מפקד הפלוגה המסייעת וסגן מפקד הגדוד. לאחר מכן שירת כקצין אג"ם בעוצבת חירם, סגן מפקד חטיבת עציון, מפקד בסיס הטירונים של יחידה 300 וב-1994 מונה למפקד גדוד חרב. ב-1996 מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה, שירת בתפקיד במהלך מהומות מנהרת הכותל ופיקד על חילוצו של נביה מרעי שנהרג בדרום הרצועה. בהמשך שירת כמפקד חטיבת הערבה ובשנת 2000 מונה למפקד החטיבה הצפונית באוגדת עזה, תפקיד בו שירת בפרוץ האינתיפאדה השנייה ושירת בתפקיד עד מרץ 2002, לקראת סוף תפקידו היה מעורב בהתקלות עם מחבל והצליח להורגו. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון ברומניה עם אחריות גם לאוקראינה ובולגריה. ב-2008 מונה למנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה. ב-2013 הועמד לדין משמעתי בעקבות עבירות משמעת שביצע, ננזף באופן חמור, אולץ לפרוש ממשרד התחבורה ונפסקה לו פסילה למשך 5 שנים ממשרד התחבורה. גאנם נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. אמיר בוחבוט‏, מפקדים דרוזים בקריאה לרמטכ"ל: "אל תפרק את המורשת שלנו", באתר וואלה, 19 במאי 2015. עמוס הראל, המח"טים מעדיפים להסתער בעצמם, באתר הארץ, 19 במרץ 2002 אל"ם (מיל') חמאדה גאנם מונה למנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה חוזר בנושא הדין המשמעתי וטוהר המידות, אתר נציבות המדינה
קומה אפס

קומה אפס היא קומדיה אמריקאית שנוצרה על ידי ביל לורנס וגרג אלן. התוכנית שודרה לראשונה ב-14 בנובמבר 2013 ברשת TBS. כוכבי הסדרה הם סקיילר אסטין, בריגה האלן ורורי סקובל. הסדרה עוקבת אחר מערכת היחסים בין ברודי, בנקאי צעיר מהקומה העליונה בחברה לבין ג'ני, מזכירה בקומת התחזוקה של החברה. ב-13 בפברואר 2015 בוטלה הסדרה לאחר 2 עונות, על אף ביקורות חיוביות. ברודי קרול מוייר (סקיילר אסטין) - בן זוגה של ג'ני. בנקאי צעיר ומצליח ובן טיפוחיו של מנספילד. ג'ני מילר (בריגה האלן) - בת זוגו של ברודי ומושא אהבתו של הרווארד. מארק "הרווארד" שרק (רורי סקבל) - בחור מוזר ולא מוצלח שעובד עם ג'ני בה הוא מאוהב בקומת הקרקע. שונא את ברודי. מכונה "הרווארד" מפני שהוא היחיד מקומת הקרקע שסיים קולג'. מייק "ת'ריפיט" וון (רנה גוב) - החבר הכי טוב של ברודי שעובד איתו בקומה העליונה. תחרותי ונכה רגשית. טורי (אלקסיס קנפ) - חברתה של ג'ני. סטיוארט "מנספילד" רמינגטון (ג'ון מקגינלי) - מנהל החברה. מנספילד הוא קשוח ולמרות זאת משמש כדמות אב לברודי, לו הוא מייעץ. "קומה אפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קומה אפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קומה אפס", באתר Metacritic (באנגלית) "קומה אפס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סברדלובסק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רוסיה: יקטרינבורג – עיר שנקראה סברדלובסק בין השנים 1924–1999 מחוז סברדלובסק – מחוז במחוז הפדרלי של אורל סברדלובסק 44 – שם הצופן של עיר סגורה נובואוראלסק שבמחוז סברדלובסק סברדלובסק 45 – שם הצופן של עיר סגורה לסנוי שבמחוז סברדלובסק סברדלובסק 19 – עיר צבאית (военный городок) ביקטרינבורג אוקראינה: סברדלובסק (אוקראינה) – עיר במחוז לוהנסק ומרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז-משנה סברדלובסק שבמזרח אוקראינה (לחצו לצפייה במיקומה במחוז לוהנסק ) סברדלובסק (מחוז משנה באוקראינה) (Свердловський район) – מחוז משנה של מחוז לוהנסק שבאוקראינה (לחצו לצפייה במיקומו של מחוז-משנה בתוך מחוז לוהנסק )
נח סטולמן

נח סטולמן (נולד ב-29 בספטמבר 1966) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר 2010 על תסריט הסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש". סטולמן נולד בארצות הברית ובגיל 3 עלה יחד עם משפחתו לישראל והתגורר בעיר ירושלים. את לימודי הקולנוע עשה בבית הספר סם שפיגל. בשנת 2006 כתב את תסריט הסרט "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספרו של דויד גרוסמן, "מישהו לרוץ אתו". באותה שנה שימש כתסריטאי הסרט "למראית עין", בו כיכבו טלי שרון, הדס ירון, אביגייל הררי ועוד. בין השנים 2009–2011 יצר וכתב את תסריט סדרת המתח של הוט 3 "תמרות עשן". בשנת 2008 שימש כתסריטאי הסרט "אדם בן כלב", סרט דרמה אמריקאי-גרמני-ישראלי, המהווה עיבוד קולנועי לספר בעל אותו שם של יורם קניוק מ-1968. בשנת 2010 כתב את תסריט הסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", המבוסס על ספרו של א.ב. יהושע, "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש". על תסריט הסרט זכה בפרס אופיר בקטגוריית "התסריט הטוב ביותר". בשנת 2016 כתב ויצר יחד עם עודד דוידוף את הסדרה "עקרון ההחלפה". בשנים 2019 ו-2022 היה התסריטאי הראשי של העונה השלישית והרביעית של הסדרה פאודה. בשנת 2022 יצר את דרמת המתח העל-טבעית מלאך משחית, ששודרה בכאן 11. נח סטולמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נח סטולמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נח סטולמן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נח סטולמן, באתר ספר הקולנוע הישראלי נח סטולמן, באתר AllMovie (באנגלית) נח סטולמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נירית אנדרמן, גלריה, שליחותו של סטולמן להחזרתה של הספרות העברית לקולנוע, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2010