laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דניאלה יניב-ריכטר

דניאלה יניב-ריכטר (נולדה ב-5 בנובמבר 1956) היא קרמיקאית ופסלת ישראלית. יניב-ריכטר נולדה בציריך, שווייץ ועלתה לישראל בשנת 1975. סיימה את לימודיה בבצלאל בשנת 1982 והמשיכה ללמוד בארצות הברית, באוניברסיטת מזרח מישיגן, עד 1983. סיימה תואר שני באוניברסיטת מישיגן בשנת 1985. יצירותיה עוסקות בין היתר בהעתקה של הטבעי והמלאכותי בחומר. בשנים האחרונות הניחה יניב-ריכטר את הקרמיקה, המדיום בו התמחתה שנים רבות, והחלה לעסוק בהדפס טקסטורות של חומרים שונים על גבי ניירות ובדים. יניב-ריכטר מתגוררת ועובדת בירושלים. פרס שפירא, בצלאל לשנת 1982 פרס רכישה, מועצת הפיס לתרבות ואמנות לשנת 2003 פרס משרד החינוך והתרבות לעיצוב לשנת 2004. נימוקי השופטים: "יניב-ריכטר יוצרת בחומר הקרמי במקצועיות מבחר חפצים השימושיים בחיי היומיום. הפער הנוצר בין שמות החפצים ושיוכם המדויק לבין המראה והנוכחות שלהם – מציף שאלות חשובות בדבר מהות, ערך והיררכיה של חפצים. בחירתה בחומר מדויקת ומציעה התבוננות שונה בפשטות ובתחכום." Cash Business Award, Ann Arbor Art Association, Michigan, 1984 Sculpture Award, Renaissance Center, Detroit, Michigan, 1985 Erim Purchase Award, Ann Arbor Art Association, Michigan, 1987 First Prize, Michigan Ceramics, Selo Shevel Gallery, Ann Arbor, Michigan, 1987 Alfred and Ilsa Stammer-Mayer Foundation, Zurich, Switzerland, 2002 Georges and Jenny Bloch Foundation, Zollikon, Switzerland, 2003 "מציאות מדומה" (2008). גלריה החווה, חולון. "פסלים שימושיים" (2003). מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד. "טבע בעיניים" (2009). סדנאות האמנים, ירושלים. "חומר, רגש" (2008) - הביאנלה החמישית לקרמיקה ישראלית. מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב. "הערה 10" (2006). מוזיאון המדע בירושלים. תערוכת הזוכים בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות ועיצוב (2005). מוזיאון תל אביב. "עיצוב, אמנות, עיצוב" (2004) - הביאנלה השלישית לקרמיקה ישראלית. מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב. הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית (2002). מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב. דניאלה יניב-ריכטר, ברשת החברתית פייסבוק דף אמן באתר מוזיאון ישראל העתקה של הטבע בחומר כחלק מנושאי יצירתה מתוך עיתון עיצוב סמדר שפי, שדה פורח, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2005 דניאלה יניב-ריכטר: הדפסת טקסטורות, באתר סדנאות האמנים ירושלים, ‏2017 מידע ביוגרפי אודות יניב ריכטר נימוקי השופטים מתוך אתר משרד החינוך
עיט האסטי

עיט האסטי (שם מדעי: Harpagornis moorei) הוא מין נכחד של עיט שהתקיים באי הדרומי בניו זילנד ונכחד בתחילת המאה ה-15. עיט זה היה גדול יותר מכל עיט מודרני והוא נחשב לסוג יחידי, אף שמספר חוקרים רואים בו מין בסוג עיט קטן. הממצא הראשון של העוף התגלה בשנת 1872 ותואר על ידי החוקר יוליוס וון האסט. משקלו של עיט האסטי זכר 9–10 ק"ג ומשקלה של נקבה 10–14 ק"ג, כ-40% יותר ממשקל ההרפיה, אחד מגדולי הדורסים כיום. מוטת כנפיו הייתה כ-2.6–3 מטר, אורך זה קצר יחסית למשקלו, אך אפשר להם לצוד ביערות. הוא ניזון ממיני עופות גדולים, חסרי יכולת תעופה כדוגמת המואה, שמשקלה עד פי 15 ממשקלו. הוא תקף את המואה במהירויות של עד 80 קמ"ש ותפס אותה באמצעות טופרי אחת מרגליו, והרג אותה באמצעות מכה לראשה או לצווארה עם טופרי רגלו השנייה. בהיעדר אוכלי נבלות או טורפים גדולים אחרים, היה עיט האסטי יכול להתקיים על הריגה של עוף גדול במשך מספר ימים. המתיישבים הראשונים בניו זילנד (המאורים) ניזונו גם כן מעופות גדולים וחסרי כושר תעופה וצדו כמה מהם, כולל כל מיני הדינורניטיים, עד להיכחדם. עיט האסטי נכחד בסביבות המאה ה-15, ביחד עם טרפו. ייתכן שאף הוא ניצוד על ידי האדם: כעוף דורס גדול ומהיר שהתמחה בציד עופות גדולים, ייתכן שנראה כאיום על ידי המאורים. דגם של עיט האסטי בציד מואה טפרי העיט עיט האסטי בציד מואה מקור מאובן איור של עיט האסטי בציד מואה מדיה וקבצים בנושא עיט האסטי בוויקישיתוף עיט האסטי, באתר NCBI (באנגלית) עיט האסטי, באתר GBIF (באנגלית) Brathwaith,D.H.Notes on the weight, flying ability, habitat. and prey of Haast's eagle. סברינה אימבלר, ניו יורק טיימס, לפני 500 שנה חי עוף שצד כמו עיט ואכל כמו נשר, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2021 Haast, J. 1872. Notes on Harpagornis moorei, an extinct gigantic bird of prey, containing descriptions of femur, ungual phalanges and rib. Transactions and Proceedings of the New Zealand Institute 4:192–196. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריאטית

בּוּרְיָאטִית (Буряад хэлэн) היא שפה קרובה למונגולית המשמשת את הבוריאטים, קבוצה אתנית החיה בעיקר ברפובליקה בוריאטיה שברוסיה. השפה נכתבת באמצעות גרסה מותאמת של הכתב הקירילי. השפה רשמית ברפובליקה (לצד הרוסית, שפת הפדרציה הרוסית כולה) ומשמשת כיום בכל שטחי החיים, הספרות הבוריאטית כיום ענפה מאוד וכוללת את כל שטחי המדע והספרות. קיימים גם עיתונים (כגון Буряад Үнэн "בוריאאט ינן" העיתון הרשמי ברפובליקה) ושידורי רדיו וטלוויזיה בבוריאטית. עם זאת, כל הבוריאטים הם דו-לשוניים ודוברים בנוסף רוסית. במהדורת 2010 של הספר האדום של שפות בסכנה של אונסק"ו, הוגדרה השפה "בסכנת הכחדה חמורה" במהלך המאה ה-17 נכתבה השפה באמצעות הכתב המונגולי הקלאסי. בוריאטים מערביים שלא הכירו כתב זה, השתמשו ברוסית כשפת הספרות. בשנת 1931 החליטה הוועדה האחראית מטעם הממשלה על כתיבתה של הבוריאטית בכתב הלטיני. החל משנת 1939 השפה נכתבת על ידי הכתב הקירילי בתוספת שלוש אותיות מיוחדות (Үү, Өө, Һһ). השכנות ארוכת השנים עם השפה הרוסית השפיעה על הבוריאטית רבות בתחום אוצר המלים והפונולוגיה. כך, נכנסו אליה העיצורים [в],[ф],[ц],[ч],[щ],[к], שלא היו קיימים בשפה הספרותית הקדומה. השפה כוללת כיום 27 עיצורים, 13 תנועות ו-4 דיפתונגים. זוהי שפה צירופית אך קיים בה גם שימוש נרחב בפוזיות (איחוד השורש המורפמי והתוספות הדקדוקיות תוך השמטת מרכיבי בסיס של שניהם), ובצורות והטיות דקדוקיות רבות. שם העצם נוטה לפי מספר ושבע יחסות. צורת הרבים מסומנת על ידי המורפמות нар, над, ууд, нууд, гууд, д, тан, шуул, шууд. קטגוריית השייכות מובעת בצורה הבאה: יחיד גוף ראשון м, мни, ни: לדוגמה ахам, ахамни (אח שלי). гарни (יד שלי). גוף שני ш, -шни: לדוגמה ахаш, ахашни (אח שלך). гаршни (יד שלך). גוף שלישי нь, ынь: לדוגמה ахань (אח שלו), гарынь (יד שלו). רבים גוף ראשון мнай, най: לדוגמה ахамнай (אח שלנו), колхознай (קולחוז שלנו). גוף שני тнай: לדוגמה ахатнай (אח שלכם). גוף שלישי (בריבוי) нь, ынь: לדוגמה ахануудынь (אחים שלהם), колхозуудынь (קולחוזים שלהם). טיפוס המשפט השכיח הוא מסוג SOV. מדיה וקבצים בנושא בוריאטית בוויקישיתוף http://www.unesco.org/languages-atlas/index.php
בתי כנסת בלוב

בתי הכנסת בלוב היוו מוסד מרכזי בחיי הקהילה היהודית בלוב. בטריפוליטנית כונה בית הכנסת בשם צְלָא. קיומם של בתי כנסת בלוב ידוע כבר מהמאה ה-4 ומספרם גדל עם הגידול במספרם של היהודים בארץ זו. בשנת 1923 ציין אברהם אלמליח את דבר קיומם של 35 בתי כנסת בעיר טריפולי, ועל כך יש להוסיף את בתי הכנסת בכפרים, אחד או שניים בכל קהילה. רוב בתי הכנסת בלוב (בעיקר בטריפולי אך גם בעיירות ובכפרים) היו בנויים תחת כיפת השמים, וברובם היו בין 70 ל-100 מקומות ישיבה, למעט מספר מצומצם של בתי כנסת גדולים יותר, מרביתם כאלה שנבנו בתקופת השלטון האיטלקי ולאחריה. בכל בית כנסת ההיכל היה עשוי עץ ומעליו כתר, על פי רוב שני לוחות הברית, קרני שמש (ע"פ הפסוק: "כי באורך נראה אור") או זוג כנפים פרושות (ע"פ הפסוק: "ובצל כנפיך תסתירני"). ספסלי הישיבה היו קבועים וצמודים לקירות וכן מסביב לבימה. לכל בית כנסת היה חזן קבוע לכל אחת מן התפילות בימי שבת חג ומועד וכן חזן לימי החול. במשך ימי השבוע היו מתקימים ברוב בתי הכנסת כמה מניינים ולכל מנין היה חזן קבוע. בימי שבת וחג היה עורך הגבאי מכירה פומבית של המצוות השונות (דְלָאלָה) ובהן פתיחת ההיכל (אותה קנו לרוב אנשים שנשותיהם עמדו לפני לידה), הגבהה, ועליות לתורה, משלישי ואילך, למעט הרביעי. העלייה הרביעית כונתה "מדליק" הואיל וכל ההכנסות מעליה זו היו קודש לרכישת שמן לנר התמיד. עלייה זו נמכרה בתחילת השנה ולכל השנה. חיים כלפון, לנו ולבנינו - מעגל חיי הקהילה הלובית מראשית השנה ועד אחרית השנה, עמ' 173 - 187. בתי הכנסת בלוב באתר מרכז אור שלם.
דב רמלר

דב רמלר (נולד ב-6 באוגוסט 1956) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בשנות השבעים והשמונים בהפועל פתח תקווה, הפועל תל אביב והפועל באר שבע. רמלר נולד למשפחה ממוצא פולני אשר עלתה לישראל בשנת 1950 ושוכנה במעברה בלוד. בהמשך עברה המשפחה להתגורר בפתח תקווה. רמלר החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של מכבי פתח תקווה בעמדת השוער, ובהמשך עבר במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה שם הוסב לעמדת החלוץ. רמלר לבוגרים בשנת 1973, כשהיה בן 17. את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ערך רמלר במשחק גביע מול מכבי לזרוס חולון בגביע, שנערך מספר ימים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, וכבש בו שער בכורה. באותה עונה כבש רמלר שני שערים בליגה ושני שערים בגביע. קבוצתו, הפועל פתח תקווה, הגיעה עד לגמר הגביע, שם הפסידה בהארכה להפועל חיפה. בעונה הבאה כבש רמלר חמישה שערים, שנה לאחר מכן, בעונת 1975/1976, ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. רמלר שיחק עם הקבוצה שלוש עונות בליגת המשנה, עד לעלייתה בעונת 1978/1979 כשרמלר כובש שבעה שערים. בעונת 1979/1980 הבקיע רמלר שער ניצחון לרשת הפועל באר שבע וסייע להישארות קבוצתו בליגה. בעונה הבאה רמלר הבקיע שני שערים, כולל שער שוויון במשחק מול הפועל תל אביב שהסתיים בתיקו 3–3. בעונת 1981/1982, עקב חולשת קבוצתו, החתימה הפועל תל אביב את רמלר בשורותיה. כבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש צמד שערים, מול אדמירה ואקר במסגרת גביע האינטרטוטו. בשנת 1983 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב. רמלר שיחק במדי הפועל תל אביב שנתיים וחצי, במהלכן כבש 11 שערים בליגה ובסך הכל 17 שערים בכל המסגרות. לאחר מכן עבר להפועל באר שבע. בהמשך שיחק בבית"ר תל אביב, הפועל באר שבע בקדנציה נוספת, מכבי יבנה והפועל אשדוד. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ערך רמלר ב-18 באפריל 1978, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד. עד שנת 1983 ערך בסך הכל 3 הופעות במדי הנבחרת. בשנת 1989 החל רמלר את קריירת האימון שלו כמאמן מכבי לזרוס חולון. רמלר המשיך באימון בליגות הנמוכות בהן אימן את מכבי קריית מלאכי, מכבי רמת עמידר, הפועל אשדוד והכח רמת גן. לאחר מכן התקדם לאימון בליגה הראשונה ואימן בבית"ר תל אביב ובמכבי פתח תקווה. באמצע עונת 1993/1994 חתם בקבוצת נעוריו, הפועל פתח תקווה, כשהוא מחליף את המאמן משה מאירי שהתפטר. כעבור שלושה שבועות בלבד הלך רמלר בעקבות מאירי והתפטר גם הוא, בעקבות סכסוך עם המנג'ר גיא לוי. לאחר מכן ב-1997 אימן גם ביריבה העירונית מכבי פתח תקווה לתקופה קצרה. בעונת 2002/2003 חזר רמלר להפועל פתח תקווה, הפעם על תקן מנהל מקצועי במחלקת הנוער, אך בעקבות התערבות של גורמים שנויים במחלוקת מכיוון ההנהלה עזב גם הפעם עוד לפני סיום העונה. בהמשך עבד כמנהל בכיר בחברה תעשייתית. רמלר מתגורר באורנית, והוא מנהל בכיר בתחום הטקסטיל של שירותי בריאות כללית. הפועל תל אביב גביע המדינה: 1982/1983 דב רמלר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עמוד השחקן באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה אשר גולדברג, ‏‏ראש הכסף: דב רמלר נזכר בימי הזוהר, באתר ספורט1, 3 בפברואר 2022 5000 דולר שהילווה רזזן איפשרו עיסקת רמלר, מעריב, 23 באוקטובר 1984 "לא לארצית ־ מםיבה נפשית", מעריב, 15 בספטמבר 1985 אריה רפפורט, רמלר חוזר לבאר־שבע, מעריב, 8 בספטמבר 1986 יצחק פרי, זה שיורד.וזה שמקווה לשרוד, מעריב, 12 באפריל 1987 בועז ביסמוט, סיפורו של אופטימיסט, מעריב, 5 במאי 1988 יהודה נחשון, המוליכה לא הוכרע, מעריב, 8 בנובמבר 1987 יהודה נחשון, עשר דקות ושני גולים, מעריב, 8 בינואר 1989 אורון פנאן, מכבי לזרוס חולון - עירוני אשדוד 0-1, מעריב, 8 באוקטובר 1989
קצאל (מטבע)

קצאל (בספרדית: Quetzal, סימון לפי תקן ISO 4217: ‏GTQ) הוא ההילך החוקי של גואטמלה ונקרא על שם קצאל, הציפור הלאומית של גואטמלה. בתרבות המאיה העתיקה, נוצות זנבה של הציפור שימשו גם הן כמטבע. הקצאל מחולק ל-100 סנטבוס. הוא נכנס לשימוש בשנת 1925, והחליף את הפסו. עד שנת 1979 הוצמד הקצאל לדולר האמריקני בסחר הפנים של גואטמלה. במחזור קיימים מטבעות של 1, 5, 10, 25 ו-50 סנטאבו, וכן של קצאל אחד. השטרות הקיימים במחזור הם של 1, 5, 10, 20, 50, 100 ו-200 קצאל. מדיה וקבצים בנושא קצאל בוויקישיתוף עובדות על מטבע הקצאל Historic Review of Guatemala Currency | Banco de Guatemala, www.banguat.gob.gt Bills and Currency in Current Circulation | Banco de Guatemala, www.banguat.gob.gt ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנסט פהר

ארנסט פהר (גרמנית: Ernst Fehr; נולד ב-21 ביוני 1956) הוא כלכלן אוסטרי, ראש המכון למחקר אמפירי בכלכלה שבאוניברסיטת ציריך. פהר ידוע בשל מחקריו הבולטים בכלכלה התנהגותית ובתחום המתפתח של נוירו-כלכלה, בהם שיתף פעולה עם חוקרים מענפים אחרים כגון ביולוגיה ופסיכולוגיה. פהר נולד בעיר הרד וגדל בעיר הורברנץ שתיהן במדינת המחוז פורארלברג באוסטריה. את התואר הראשון עשה בקולג' למנהל עסקים שבברגנץ ואת לימודי התואר השני והדוקטורט בכלכלה, אותו סיים ב-1986, עשה באוניברסיטת וינה. במקביל ללימודי הדוקטורט עבד כעוזר מחקר במכון למימון ציבורי ומדיניות כלכלית ובאוניברסיטה לטכנולוגיה של וינה. לאחר שנה בה שימש כעמית מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון חזר פהר ב-1989 לאוניברסיטה לטכנולוגיה, סיים את ההביליטציה והתמנה ב-1991 לפרופסור משנה. מאז 1994 עומד פהר בראש המחלקה למיקרו-כלכלה ומחקר כלכלי ניסויי בפקולטה לכלכלה ומדעי המחשב של אוניברסיטת ציריך. פהר הוא חבר באקדמיה הלאומית הגרמנית למדעים לאופודינה וחבר כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים והאקדמיה האמריקאית לפוליטיקה ומדעי החברה. ב-2008 כיהן כנשיא ההתאחדות האירופאית לכלכלה. ב-1999 זכה בפרס גוסן (Gossen Prize), פרס מטעם אגודת הכלכלה הגרמנית, המוענק לכלכלנים בולטים מתחת לגיל 45 וב-2008 זכה בפרס מרסל בנואה, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר למדעים שמוענק בשווייץ. פהר חבר במועצת העורכים של מספר כתבי עת אקדמיים יוקרתיים, בהם Science וה-Quarterly Journal of Economics. פהר נשוי ואב לשני ילדים. במהלך הקריירה האקדמית שלו ועד 2009, פרסם פהר ארבעה ספרים ועשרות מאמרים. עיקר עבודתו עוסקת בתחומי הכלכלה ההתנהגותית, ובתחום הנוירו-כלכלה, ענף מחקר חדש יחסית, הבוחן את ההשפעות הביולוגיות והפסיכולוגיות על קבלת החלטות בכלכלה. מחקריו סוקרים ניסויים שערך על מנת לבחון התנהגות אנשים במצבים שונים, זולתנות, נורמות חברתיות, שיתופי פעולה, ועוד. מאמריו המצוטטים ביותר של פהר עוסקים בנושא ההוגנות ושיתוף הפעולה בין אנשים, בהם מוצגים ניסויים שערך ומראים כיצד מושפעת קבוצת אנשים אלטרואליסטים בטבעם מנוכחותו של אגואיסט ולהפך, וכיצד מנגנון ענישה מביא לשיתוף פעולה יעיל. במחקריו, משתף פהר פעולה עם חוקרים מענפים אחרים, בהם ביולוגים, חוקרי מדעי המוח, פסיכיאטרים, פסיכולוגים וסוציולוגים. כך למשל פרסם ב-2005, יחד עם ארבעה חוקרים נוספים, מאמר בביטאון Nature תחת הכותרת: Oxytocin increases trust in humans, בו מתוארים ניסויים שהעלו כי הורמון האוקסיטוצין מגדיל את תחושת האמון בין אנשים. מחקר אחר הראה כי אנשים יעדיפו להעניש כספית משתתפים שאינם משתפים פעולה להשאת התועלת הקבוצתית, גם אם הדבר כרוך באובדן תמורה כלכלית עבור עצמם, מכיוון שהם זוכים ל"תמורה פסיכולוגית", בניסויים אלו הראו הדמאות PET כי חלק המוח האחראי לתחושת הסיפוק, פעיל יותר כאשר הושגה נקמה על ידי ענישה מעין זו. אתר האינטרנט הרשמי של ארנסט פהר ארנסט פהר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ארנסט פהר, באתר גוגל סקולר ארנסט פהר, באתר SSRN ארנסט פהר באתר אוניברסיטת ציריך A THEORY OF FAIRNESS, COMPETITION,AND COOPERATION ‏ Oxytocin increases trust in humans אתר Nature Brain Study Shows Why Revenge Is Sweet אתר נשיונל ג'יאוגרפיק 27.8.04
פאנליניוס

מועדון הכדורסל פאנליניוס (יוונית: Πανελλήνιος Γ.Σ), היא קבוצת כדורסל יוונית ותיקה מהעיר למיאס, המתמודדת בליגת העל היוונית. מחלקת הכדורסל של פאנליניוס אתונה נוסדה בשנת 1929. וכבר בשנה הראשונה זכתה באליפות הליגה היוונית. בהמשך זכתה הקבוצה בחמש אליפויות נוספות (1939), (1940),(1953),(1955)ו-(1957). בעונת 1957/58 השתתפה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות. הקבוצה הייתה במאבקי אליפות גם במהלך עונת 1940/41 אבל לא יכלה לזכות באליפות כי הליגה פוזרה באופן זמני בגלל מלחמת העולם השנייה. בעידן שנות החמישים הרכב הקבוצה זכה לכינוי "חמישית הזהב" (או ביוונית Hrisi Pentada) (פאנגיאוטיס מניאס, תמיס צ'ולבס, קוסטס פפדימס, מימיס סטפנידיס, אריסטידיס רואובניס) וכיכבה לא רק בכדורסל היווני, אלא בכדורסל האירופי בכלל. הקבוצה סיימה שלישית בליגה ב-1970 ו 1978. והשתתפה 5 פעמים בגביע קוראץ'. בתקופה זו היה וסיליס גואומס הבעלים של הקבוצה. בעונת 1986/87 הגיעה לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לאריס סלוניקי 110-70. בעונת 1989/90, כשלה הקבוצה במאבקי ההישרדות ושקעה לליגה השנייה והשלישית. ניהול חדש שהגיע בשנת 1999 הרים בסופו של דבר את הקבוצה חזרה לצמרת הכדורסל היווני. בשנת 2004, חזרה הקבוצה לליגת העל בהנהגת מריאן קרלג'ביץ והאחים סוליס. הקבוצה משתתפת ביורוקאפ מאז שנת 2007. בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר והודחה על ידי קבוצת פאמסה ולנסיה מספרד. בשנת 2010 עברה הקבוצה לשחק בעיר לאמיה, לאחר 81 שנים בעיר אתונה. בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות תקצביות. הליגה היוונית: אליפות (6): 1929, 1939, 1940, 1953, 1955, 1957 מקום שני: 1950, 1951, 1954 הגביע היווני: גמר: 1987 חצי גמר: 2008 יורוקאפ: חצי גמר: 2010 ארצות הבריתבולגריהרודריק בלאקני ארצות הבריתבריטון יונסן יווןקונסטנטינוס חראלאמפידיס יווןיאן ווג'יוקאס ארצות הבריתדווין סמית ארצות הבריתג'וש דאביס מונטנגרודיורו אוסטוביץ' יווןואסיליוס קסאנטופולוס מדיה וקבצים בנושא פאנליניוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאנליניוס
ממשלת צרפת

ממשלת צרפת (בצרפתית: Gouvernement français) היא מועצת השרים של צרפת. בראשה עומד ראש הממשלה. הממשלה היא האחראית על הפרלמנט. ואולם, האספה הלאומית יכולה להעביר הצעת גינוי המאלצת את מועצת השרים, היא הממשלה, להתפטר. השרים נדרשים להשיב בכתב או בעל-פה על שאלות שהופנו אליהם על ידי חברי הפרלמנט. שרי הממשלה מתמנים בידי נשיא הרפובליקה בהמלצתו של ראש הממשלה. באופן מסורתי, הממשלה מחולקת לשלוש רמות: שרים - החברים הבכירים ביותר בממשלה. סגני-שרים (ministres délégués) - מסייעים לשרים בתחומי ההתמחות שבמשרדיהם. מזכירי-המדינה (secrétaires d'État) - מסייעים לשרים בתחומים פחות חשובים ומדי פעם בפעם פוקדים את ישיבות הממשלה. הממשלה מתכנסת בדרך-כלל בבוקר יום ד' בארמון האליזה ובראש הישיבה עומד הנשיא. הערה: רשימת 15 המשרדים מעודכנת לתחילת 2021: מדיה וקבצים בנושא ממשלת צרפת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ממשלת צרפת (בצרפתית) ממשלת צרפת, ברשת החברתית פייסבוק ממשלת צרפת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ממשלת צרפת, ברשת החברתית אינסטגרם ממשלת צרפת, ברשת החברתית טיקטוק ממשלת צרפת, ברשת החברתית LinkedIn ממשלת צרפת, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנה לבוב

ארנה לבוב (באוקראינית: Арена Львів) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברחוב סטרייסקה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה והוא בעל תכולה של 34,915 מושבים. האצטדיון השתתף באירוח משחקי יורו 2012 והוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת קרפטי לבוב במשך 8 שנים. כיום מארחת בו קבוצת הכדורגל לבוב, שהחלה לארח בו מאז העפילה לליגת העל האוקראינית בכדורגל ב-2018. האצטדיון נמצא בבעלות החברה הממשלתית למתקני ספורט של אוקראינה (Державний концерн «Спортивні арени України») שמשכירה אותו בדמי שכירות גבוהים, שקרפטי לבוב התקשתה לעמוד בהם ולכן ויתרה על אירוח משחקים בו ועברה לאצטדיון "אוקראינה" בעיר, אצטדיון קטן יותר המכיל 28,051 מושבים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לאחר הבחירה באוקראינה ובפולין לארח את יורו 2012, הוחלט לבנות בלבוב אצטדיון חדש לקראת התחרות, אשר החליף את אצטדיון אוקראינה. האצטדיון נחנך ב-28 באוקטובר 2011. מדיה וקבצים בנושא ארנה לבוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנה לבוב (באוקראינית) אודות האצטדיון ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טורקי יונייטד

מועדון הכדורגל טורקי יונייטד (אנגלית: Torquay United F.C) היא קבוצת כדורגל אנגלית מעיירת החוף טורקי שבחבל דבון. בסיום עונת 2008/2009 העפילה הקבוצה לפוטבול ליג 2, שהיא הליגה הרביעית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, לאחר שגברה 2 - 0 על קיימברידג' יונייטד ב-17 במאי 2009. העפלה זו הייתה חזרה לליגת כדורגל מקצוענית לאחר היעדרות של שנתיים, שלפניהן שיחקה הקבוצה ברמות המקצועניות במשך שמונים שנים. בסיום עונת 2013-14 נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג אחרי 5 שנים ונשרה חזרה לנשיונל ליג, ליגת הכדורגל החמישית באנגליה. בסיום עונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה האנגלית השישית- נשיונל ליג דרום. בסיום עונת 2018/2019 חזרה טורקי לליגה החמישית לאחר שסיימה ראשונה בליגה השישית. יריבותיה המסורתיות של טורקי יונייטד הן הקבוצות הדבוניות פלימות' ארגייל ואקסטר סיטי. עם זאת, המשחקים בין טורקי לפליימות' נדירים יחסית כיוון שהאחרונה משחקת בדרך כלל בליגה יותר בכירה מאשר טורקי. צבעי הקבוצה הם צהוב, כחול ולבן. מדיה וקבצים בנושא טורקי יונייטד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טורקי יונייטד טורקי יונייטד, ברשת החברתית פייסבוק טורקי יונייטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טורקי יונייטד, ברשת החברתית אינסטגרם טורקי יונייטד, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוסר אביך

מוסר אביך הוא ספר מוסר שנכתב על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק. "מוסר אביך" נכתב בשנים בהן שימש הרב קוק כרבה של העיירה זוימל שבליטא. בהקדמה לספר הסביר הרב קוק את הסיבה לכתיבת הספר: "נראה שאי-אפשר לצאת ידי חובה בעניין חובות הלב רק אם יסדר ספר לעצמו בלימודים הדרושים לו בזה, בין הפרטיים ואפילו הכוללים גם כן יותר יבין על ידי מה שיחדש בהם מרוחו, ומי שהוא כבר באופן זה של הדעת, שיכול להעריך מערכה שכלית בעצמו, אי-אפשר לו לבוא אל השלמות אם לא יעבוד בשכלו בזה" . בשונה מספרי מוסר אחרים ביהדות, ספר זה משמש כולו כמבוא ללימוד המוסר ולבניין הנפש. הספר מסמן את הקווים הכלליים לתיקון המידות, ומדגיש את הנקודות הראויות לתיקון, בפרט בדורנו. בדומה לספרים אחרים של הרב קוק, גם מוסר אביך מושתת על דברי קבלה, המועברים תחת ידו בצורה נגישה ובהירה יותר ללומדים. מעין הקדמה - צורך לכתיבה, רשימות עניינים לעיון וללימוד. פרק א - מצוות יראת ה'. פרק ב - סידור כוחות הנפש בדרכי עבודת ה'. פרק ג - בירורי מידות הנפש. פרק ד - חשבון הנפש בעבודת ה' והערכת מדרגותיה. התפילה היא מבחן לאדם - אם אינו מבין את הערך של בניין בית המקדש ובקיבוץ גלויות, לא יוכל להתפלל בכוונה ולבקש על כך מקירות לבו. סיפור תיבת נח כהדרכה לתיקון נפש האדם. יראת שמים היא לבדה חכמה הספר יצא לאור לראשונה בי"ח אב ה'תש"ו (1946) - כחמישים שנה לאחר כתיבתו - בעריכת הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של המחבר, ובהוצאת "ירושלים" (דגל ירושלים) שעל יד ישיבת מרכז הרב. החל מהמהדורה השנייה שיצאה בשנת ה'תשל"א ואילך, יוצא לאור הספר על ידי מוסד הרב קוק, בצירוף קובץ פסקאות של הרב קוק על מידות שונות, בשם מידות הראי"ה. מהדורה מנוקדת של הספר עם ביאור, בשם "אל הנפש: מסע אל הנפש וכוחותיה, בעקבות ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק "מוסר אביך", בהוצאת ראש יהודי, בתל אביב. (מהדורה ראשונה יצאה בג' באלול תשס"ח ושנייה בכסלו תשס"ט). גם אל הוצאה זו נוסף 'מדות הראי"ה'. תיקון המידות מידות טובות הרב חן חלמיש, אל הנפש - מסע אל הנפש וכוחותיה, ראש יהודי, כסלו תשס"ט (מהדורה שנייה). הרב חגי לונדין, ביאור על מוסר אביך, סדרת הראי"ה קוק המבואר, הוצאת ידיעות ספרים, 2015. מוסר אביך שיעורים במוסר אביך באתר מכון מאיר. יהודה ביטי, עיון בספר "מוסר אביך"" באתר דעת
בית הסוהר דמון

בית הסוהר דמון הוא בית סוהר השוכן על הר הכרמל. בית הסוהר נבנה על אתרו של יישוב קדום מהתקופה הביזנטית בשם "ח'רבת א-דמון". בחצר הכלא התגלתה רצפת פסיפס, בורות קברים חצובים ושברי עמודים. בית הסוהר דמון הוקם בשנת 1953 על אדמות שהיו שייכות לחברת "קרמאן, דיק וסלטי" בבעלות משפחת קרמאן – משפחה ערבית מוסלמית מחיפה – במקום שהיו בו מחסני טבק. את בית הסוהר הקימו האסירים עצמם, שעברו מבתי סוהר אחרים, שבהם לא היה מקום. בית הסוהר דמון סבל שנים רבות מבעיות תחזוקה ובריחות של אסירים. בדצמבר 1987 נותר בית הסוהר מספר ימים ללא חשמל ומים זורמים. בשנת 2000 נסגר בשל המצב הירוד בו. לאחר האינתיפאדה השנייה נפתח מחדש. כיום משמש בית הסוהר למאסר ולמעצר של שוהים בלתי חוקיים, וכן יש בו אגף אחד של אסירים פליליים העוסקים בתחזוקתו, בית הסוהר עבר שיפוץ מקיף הכולל שדרוג כלל אגפי הכלא, וכן שופר מערך הביטחון ההקפי של בית הסוהר, בבית הסוהר מוחזקים כ-250 אסירים, מרביתם שוהים בלתי חוקיים, והוא בעל רמת ביטחון בינונית. ב-2 בדצמבר 2010, במהלך השרפה בכרמל, נשרפו יערות מסביב לכלא והוא פונה. כ-37 צוערים של שירות בתי הסוהר נהרגו בעת שהיו בדרך לסייע לפינוי הכלא, כשהאוטובוס שבו נסעו נלכד בלהבות. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה בה פונה כלא שלם מיושביו. על אף שהאש בערה מסביב לבית הכלא הוא לא ניזוק. מדיה וקבצים בנושא בית הסוהר דמון בוויקישיתוף בית הסוהר דמון, באתר השב"ס ברוך קרא, דו"ח: כלא דמון אינו ראוי לבני אדם, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2002 ניר חסון, דו"ח: קטינים כלואים בתנאים קשים בכלא הביטחוני "דמון", באתר הארץ, 1 ביוני 2007 אורה דרור, אני רוצה לעשות משהו פרודוקטיבי, מעריב, 24 בינואר 1960 כתבה בה מתאר דוד בן הרוש ממנהיגי אירועי ואדי סאליב את חוויותיו מהכלא והתנאים בו. "כל מקום ואתר", הוצאת משרד הביטחון, עמוד 113 אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, הוצאת יד בן צבי, 1969, עמ' 179 מנחם מרקוס, "הר הכרמל - סקר נוף ומסלולי טיול", הוצאת רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 66 אמיר גילת, אסירי כלא דמון נותרו ללא מים וחשמל ובשב"ס שקלו את פינויים, מעריב, 27 בדצמבר 1987 "ישראל היום", 3 בדצמבר 2010, עמוד 9 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.