laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התן

התן (באנגלית: The Jackal) הוא סרט מותחן-פעולה אמריקאי משנת 1997, בבימויו של מייקל קאטון-ג'ונס. הסרט הוא חידוש לסרט משנת 1973 התן (The Day of the Jackal), שמבוסס על הרומן מאת פרדריק פורסיית' נשיא על הכוונת. הסרט עוסק במרדף אחר מתנקש בינלאומי בשם "התן", השוכר את שירותיו על ידי ארגון פשע לבצע חיסול מורכב. בסרט מככבים ברוס וויליס, ריצ'רד גיר וסידני פואטייה. מרות שהסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות מצד המבקרים, הוא זכה להצלחה מסחרית והכניס 159.3 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 60 מיליון דולר. הסרט מתמקד במתנקש קר רוח המכונה "התן" (ברוס וויליס), שנשכר על ידי ארגון פשע רוסי כדי להתנקש בדמות בכירה בארצות הברית כנקמה על הריגת ראש הארגון. בעקבות איומים אלו, ה-FBI חובר לכוחות הביטחון הרוסים ומגייס את דקלן מולקיירי (ריצ'רד גיר), לוחם IRA לשעבר, במטרה לסייע להם לתפוס את התן לפני שהוא משלים את משימתו. הסרט עוקב אחרי המרדף ברחבי העולם בניסיון לאתר את המתנקש המיומן, שנעזר בזהויות בדויות וטכנולוגיות מתקדמות. ברוס וויליס בתפקיד התן, המתנקש הבינלאומי ריצ'רד גיר בתפקיד דקלן מולקיירי, חבר ה-IRA לשעבר סידני פואטייה בתפקיד קארטר פרסטון, סוכן FBI דיאן ונורה בתפקיד המייג'ור ולנטינה קוסלו, קצינה רוסיה ג'ק בלאק בתפקיד למונט, טכנאי נשק התן קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים, ששיבחו את הופעות השחקנים, במיוחד את ברוס וויליס בתפקיד הרשע, אך מתחו ביקורת על העלילה שזכתה להשוואות לא מחמיאות לעיבוד המקורי משנת 1973. למרות זאת, הסרט הצליח יחסית בקופות, כאשר הכניס כ-159 מיליון דולר ברחבי העולם. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 23% מצד המבקרים, בהתבסס על 35 ביקורות. עם זאת, ציון הקהל היה חיובי יותר, עם 51%. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 36 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות מעורבות עד שליליות. אתר האינטרנט הרשמי של התן "התן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "התן", באתר נטפליקס "התן", באתר AllMovie (באנגלית) "התן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "התן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "התן", באתר Metacritic (באנגלית) "התן", באתר אידיבי "התן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טירת מונטנטן

טירת מונטנטן (בצרפתית: château de Montintin) בקומונת שאטו-שרווי, הייתה במהלך מלחמת העולם השנייה אחד מבתי הילדים בוויין עילית, בניהול ארגון הסיוע לילדים (OSE), שהפכה למקלט לילדים יהודים רבים שנרדפו. המבנה היה בבעלותו של ז'אן-לואי דה נוויל (Jean-Louis de Neuville), ובו שהו קרוב ל-300 ילדים יהודים בני 11 עד 17 בין השנים 1940 ל-1944. בין נובמבר 1942 לינואר 1944 ניהל את הטירה רמון לוי. הילדים היו צעירים יהודים, בעיקר ממוצא גרמני, אוסטרי או פולני, שנרדפו על ידי המשטר הנאצי, שמצאו מקלט באזור כי היו יעד לפשיטות של הז'נדרמריה והמיליציה הצרפתית והגסטפו. ה-OSE החליט לסגור את הטירה בינואר 1944 ותוך יומיים הצליח לוי לפזר מאה נערים: המבוגרים הצטרפו למאקי, אחרים טופלו על ידי רשת שכיוונה אותם לשווייץ. רובם הוצבו אצל משפחות באזור, כולל משפחתה של ז'קלין בייל (Bayle), עובדת הטירה שהשתתפה בשמירה על הילדים: "היית צריך להיות זהיר ולא לדבר יותר מדי. שלחתי בחזרה הרבה אנשים. פחדתי רבות אבל לא הייתי צריכה להראות את זה". היא קיבלה את אות חסידי אומות העולם ואת לגיון הכבוד על מעשיה . טירת מונטנטן פתחה מחדש את שעריה ב-1945 כדי לשכן ילדים שהמתינו ליציאה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ונסגרה שוב ב-1948. ז'קלין וילדי מונטנטן, דוקו בבימוי פבריס גרסיה-קרפינטרו, יצירת תלמידי הקולג' של סן-ז'רמן-לה-בל במחווה לז'קלין בייל, עובדת הטירה שהצילה מאות ילדים יהודים. France, Centre (2021-07-29). "Inauguration - Le château de Montintin à Château-Chervix honore ses enfants juifs". www.lepopulaire.fr. נבדק ב-2023-12-27. France, Centre (2023-05-11). "Mémoire - À 98 ans, une habitante de Château-Chervix, en Haute-Vienne, reçoit la médaille des "Justes parmi les nations"". www.lepopulaire.fr. נבדק ב-2023-12-27. "Témoignage. "J'ai eu peur plus d'une fois, mais il ne fallait pas le faire voir" : Jacqueline Bayle, 99 ans, bientôt Juste parmi les nations". France 3 Nouvelle-Aquitaine (בצרפתית). 2023-05-08. נבדק ב-2023-12-27. limogesinfos87.fr. "Légion d'honneur pour Jacqueline Bayle, Juste parmi les nations - Info Haute-Vienne". limogesinfos87.fr (בצרפתית). נבדק ב-2023-12-27. Garcia-Carpintero, Fabrice (2023-12-20). Jacqueline et les enfants de Montintin. Black-out. נבדק ב-2023-12-31.
מלון ישמעילוף

מלון ישמעילוף הוא מבנה מלון הבנוי בסגנון אקלקטי ומיועד לשימור ברחוב יבנה 18, פינת רחוב מונטיפיורי 32, במרכז ההיסטורי של תל אביב. הבית נבנה על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ' בשנת 1925. מלון ישמעילוף הוקם בשנת 1925. המבנה הוקם בפינת הרחובות יבנה ומונטיפיורי, בשכונה שנקראה 'חברה חדשה' ונודעה כבר באותה עת כ'תל אביב מרכזית' שכן היא חיברה בין שכונת בעלי מלאכה לחלקן הדרומי של שדרות רוטשילד. המגרש ששכן בין הרחובות וגבולותיו הגיעו עד לרחוב יבנה ולרחוב אחד העם, מרבית שטחו היה שייך לישמעילוף. המבנה הוא בן שלש קומות, כאשר הקומה הראשונה הינה בעלת חזית מסחרית לשני הרחובות, ומעליה שתי קומות ששימשו כמלון. הבניין מעוטר בעמודים ובקשתות, ועל גגו גדר דקורטיבית, ובראש חזית המבנה מתנוססת כיפה גדולה. שנים ספורות לאחר הקמתו נערכו שינויים במבנה כאשר שטחי המסחר בקומת הקרקע הפכו אף הם לחדרי מלון, המרפסות המקוריות נסגרו לטובת הוספת שטחים למלון ובמקומם נוספו מרפסות חדשות. במהלך השנים עבר המבנה לידי משפחת מחקשווילי, על פי עדויות מאת נכדתו של ישמעילוף הבניין היה הדבר בעקבות הפסד במשחק קלפים. ברבות השנים הבניין ננטש והוזנח ועמד במרכזם של כמה סכסוכים משפטיים. בשנת 2024 נמכר הבניין ביחד עם מספר נכסים נוספים לקבוצת משקיעים. אפרים בן יואל ישמעאלוף שהבניין נבנה בהזמנתו, עלה ארצה מברלין והיה נצר לקהילת אנוסי משהד באיראן. היה עסקן פוליטי והתפרנס מהשכרת דירות ומנדל"ן. בתל אביב קרויים שני בניינים נוספים על שמו: "בית ישמעילוף" ברחוב אלנבי ו"בית ישמעילוף" ברחוב החשמל. מלון ישמעילוף הנטוש מלון ישמעילוף, מבט מרחוב יבנה מדיה וקבצים בנושא מלון ישמעילוף בוויקישיתוף נמכרו נכסי משפחת מחקשוילי באתר גלובס
רמון לוי (פעיל מחתרת)

רמון לוי (בצרפתית: Raymond Lévy;‏ 21 במרץ 1923 - 10 בדצמבר 2014) היה לוחם התנגדות, עורך וסופר יהודי צרפתי, אביהם של הסופר מארק לוי ושל המחזאית לוריין לוי. עם אחיו הצעיר קלוד, לוי, שהיה ידוע בכינויו "ז'אנו" (Jeannot), עסק במרץ 1943 בהתנגדות לכיבוש הנאצי בשרתו בשורות ה-FTP-MOI באזור טולוז. רמון וקלוד לוי פעלו בשורות החטיבה ה-35 בראשות מרסל לנגר בפיקודו של סרז' רוואנל ונעצרו. משנת 1942 ועד לינואר 1944 הוא ניהל בית ילדים בטירת מונטנטן. בתחילת יולי 1944 גורשו רמון וקלוד לדכאו ב"רכבת הרפאים", אחת משיירות המגורשים האחרונות שהובילו כשמונה מאות אסירים מהמחנות בדרום-מערב צרפת. קרונות הבקר נסעו בחום מעיק תחת הפצצות בעלות הברית, במסלול שעבר שינויים ללא הרף בהתאם למסילות הברזל שנותרו תקינות. ב-25 באוגוסט 1944, כשהרכבת נעה, ברחו האחים על ידי פירוק הרצפה והחלקה בין החוגונים. קלוד חיבר ב-1967 את הספר "המצוד הגדול של אצטדיון החורף" (La grande rafle du Vel d'Hiv) עם פול טילארד. רמון זכה בפרס פנאון (Fénéon) בשנת 1953 על ספר הסיפורים הקצרים "סיפור אמיתי" (Une histoire vraie), שהוקדש לקבוצה של 23 לוחמי התנגדות זרים שנורו על ידי הגרמנים ב-1944, שנקראה גם "קבוצת מנושיאן-בושוב-רמן" (Manouchian-Boczov-Rayman) או "קבוצת מנושיאן" במלחמת העולם השנייה, בשל חברותם של חבריה ב-FTP-MOI של אזור פריז כחלק מתנועת ההתנגדות הצרפתית. ספרו של רמון לוי, "שוורצנמורץ או רוח המפלגה" (Schwartzenmurtz ou l'Esprit de parti), זיכה אותו בהופעה בתוכניתו של ז'אק שנסל "רדיוסקופיה" ב-1978. בראיון סיפר למה הפך לקומוניסט, איך כתב את הספר ובו סיפורים עליו ועל אהוביו: אנקדוטה על ז'אן קנפה (Jean Kanapa), על קומוניסטים תחת הכיבוש הנאצי, על מצבו כסוחר יהודי תחת מצוד במרסיי בתקופת הכיבוש, על פעילות ההתנגדות שלו, על עברו כפעיל קומוניסטי עד להתקוממות העממית בבודפשט ב-1956 נגד המשטר הקומוניסטי ההונגרי שכפתה ברית המועצות, על הסיבות לעזיבת הקומוניזם, הרהורים על אנטישמיות ואחריות הכנסייה הקתולית, על מצוד אצטדיון החורף (Vel' d'Hiv), על האימה שהטיל אירוע זה ללא תלות בשאלת הלאום, על אביו, ממוצא טורקי, על זהותו היהודית, על פמיניזם ועל פעילותו כסופר. רמון לוי עבד בחנות חולצות בשדרת השאנז אליזה ולאחר מכן בעסק של חותנו. אחיו של רמון לוי הוא הביולוג קלוד לוי ובנו הוא הסופר מארק לוי, שדן לימים בהיסטוריה המשפחתית שלו, גם בזו של לוחמי ההתנגדות של חטיבת FTP-MOI. מארק לוי גילה לימים שאביו ודודו כתבו את "סיפור אמיתי" לאחר המלחמה, עדות ראשונה על ההתנגדות וה-FTP-MOI, שפורסמה בשנת 1953. סיפור אמיתי, אוסף סיפורים קצרים מאת רמון לוי וקלוד לוי, בהוצאת Les Editeurs français reunions, Prix Fénéon 1953. Relevé des fichiers de l'Insee (בצרפתית) André Magne. "Charles Claude Lévy et Raymond Lévy". museedelaresistanceenligne.org. נבדק ב-11 ביוני 2023. {{cite web}}: (עזרה). Marc Lévy à l'ombre du père, Le Monde, 3 May 2007 "Les Juifs dans la Résistance française, 1940-1944 (avec armes ou sans armes)" par David Diamant aux Editions Le Pavillon en 1971 Baptiste Touverey, « Marchan d'évasion », Vanity Fair, April 2016, pages 142-149 et 188-189. Josyane Savigneau (3 במאי 2007). "Marc Levy, à l'ombre du père". lemonde.fr (בצרפתית). {{cite web}}: (עזרה). "Les Enfants de la liberté" de Marc Levy. Ed. Robert Laffont en 2007
מקס הזועם 3: כיפת הרעם

מקס הזועם 3: כיפת הרעם (באנגלית: Mad Max Beyond Thunderdome) הוא סרט פעולה מדע בדיוני אוסטרלי משנת 1985, בבימויו של ג'ורג' מילר וג'ורג' אוגילבי ונכתב על ידי טרי הייז ומילר. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי מקס הזועם וממשיך את הרפתקאותיו של מקס רוקטנסקי (בגילומו של מל גיבסון) בעולם פוסט-אפוקליפטי. הסרט ידוע בשילובו בין אקשן אינטנסיבי לסיפור הרפתקה יוצא דופן, ומציג את דמותה המפורסמת של אנטיטי (בגילומה של טינה טרנר). הסרט יצא לאקרנים באוסטרליה ב-10 ביולי 1985 וקיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. סרט רביעי מקס הזועם: כביש הזעם יצא לאקרנים ב-2015, בכיכובו של טום הארדי בתפקיד מקס. הסרט מתרחש לאחר אירועים קטסטרופליים שהשאירו את העולם במצב של כאוס והישרדות שנגרם על ידי רצח אקולוגי ומלחמה גרעינית על משאבים. מקס רוקטנסקי (מל גיבסון) מגיע לעיר מדברית בשם "בארטרטאון", הנשלטת על ידי מנהיגה כריזמטית בשם אנטיטי (טינה טרנר). העיר נשלטת על פי חוקים ברוטליים, ובמרכזה נמצא זירה בשם "כיפת הרעם" (Thunderdome), בה מחלוקות נפתרות באמצעות קרב עד מוות. לאחר שמקס מסייע לאנטיטי בפתרון סכסוך בעיר, הוא מגורש למדבר ונמצא על ידי קבוצה של ילדים ששרדו התרסקות מטוס. הילדים מאמינים שמקס הוא המושיע שיביא אותם ל"עיר המחר", אך מקס מסתבך שוב ומוצא את עצמו נאבק לשרוד בעולם ללא חוקים וללא רחמים. מל גיבסון בתפקיד מקס רוקטנסקי טינה טרנר בתפקיד אנטיטי, שליטת "בארטרטאון" אנג'לו רוסיטו בתפקיד מאסטר פרנק תרינג בתפקיד קולקטור, אחראי הסחר בעיר הלן בדלי בתפקיד סוואנה ניקס, מנהיגת הילדים מקס הזועם 3: כיפת הרעם קיבל ביקורות מעורבות-חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את סצנות הפעולה ואת הבימוי של ג'ורג' מילר, אך חלקם מתחו ביקורת על כך שהסרט פונה לקהל רחב יותר ומוותר על האכזריות הקיצונית שהייתה נוכחת בסרטים הקודמים. עם זאת, הסרט היה הצלחה מסחרית והפך לקלאסיקה של קולנוע האקשן הפוסט-אפוקליפטי. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 81% מצד המבקרים, המבוסס על 53 ביקורות, מה שמעיד על אהדה רחבה יחסית. ב-Metacritic, הסרט זכה לציון של 71 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות חיוביות ברובן. מדיה וקבצים בנושא מקס הזועם 3: כיפת הרעם בוויקישיתוף "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", באתר נטפליקס "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", באתר AllMovie (באנגלית) "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", באתר Metacritic (באנגלית) "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", באתר אידיבי "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מקס הזועם 3: כיפת הרעם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Why are Dystopian Films on the Rise Again?". JSTOR Daily. 19 בנובמבר 2014. ארכיון מ-4 במרץ 2017. נבדק ב-10 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Valls Oyarzun, Eduardo; Gualberto Valverde, Rebeca; Malla García, Noelia; Colom Jiménez, María; Cordero Sánchez, Rebeca, eds. (2020). "17". Avenging nature: the role of nature in modern and contemporary art and literature. Ecocritical theory and practice. Lanham Boulder NewYork London: Lexington Books. ISBN 978-1-7936-2144-3.
גלעד ענבר

גלעד ענבר (נולד ב-15 באוקטובר 1973) הוא במאי, עורך, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע ישראלי. נולד בנס ציונה לדוד ענבר, ארכאולוג וחוקר מקרא, ולרחל ענבר, תרפיסטית במוזיקה. את שירותו בצה"ל עשה ביחידת ההסברה של חטיבת הנח"ל. בשנת 2003 סיים ענבר בהצטיינות את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. סרטו הראשון כבמאי: "הקובייה ההונגרית – מסע עם אנדרה היידו" (הפקה: מיכה שגריר ואמיתי אחימן) הוקרן בערוץ 8 ובפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים. סרטו השני כבמאי: "שלמה בר – מחזמר דוקומנטרי" הוקרן בכאן 11 ובפסטיבל דוקאביב. סרט הקולנוע הראשון שערך – "התאבדות" (במאי: בני פרדמן) זכה בפרס הראשון בפסטיבל אוטופיה והוקרן ברשת נטפליקס. סרט הקולנוע השני שערך – "העדות" (במאי: עמיחי גרינברג) זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה והוקרן במסגרת התחרות אוריזונטי היוקרתית של פסטיבל ונציה. סרט הקולנוע השלישי שערך – "בית" (במאי: בני פרדמן) היה מועמד לפרס אופיר בשנת 2023, בקטגוריית העריכה וזכה בשני פרסים (שחקן ראשי – רועי ניק ושחקן משנה – דרור קרן). חסידיסטוק (במאים: אבידע ליבני ואסף גלאי) הדיפלומטים (במאי: שחר צפניה) כמו מלכת אנגליה (במאי: מיכה שגריר) גוף שלישי (במאית: שרון לוזון) והילד הזה הוא אני (במאי – גא"י מיכאל) ריבועים של קרטון (במאית – תמר פייקס) קיבוצניקים (במאי: בועז פרנקל) גלעד ענבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שלמה בר – מחזמר דוקומנטרי, סרטון בערוץ "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 56:10) הקוביה ההונגרית מסע עם אנדרה היידו – גלעד ענבר, סרטון בערוץ "GILAD VIDEODRIVE", באתר יוטיוב (אורך: 01:13:42) כמו מלכת אנגליה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ריבועים של קרטון, סרטון בערוץ "Avi Posen", באתר יוטיוב (אורך: 47:04) ראיון עם גלעד ענבר על בג'רוזלם פוסט על בימויי ועריכת הסרט "שלמה בר - מחזמר דוקומנטרי" (באנגלית) גלעד ענבר, באתר JSFS הקובייה ההונגרית, באתר Jerusalem Cinematheque – Israel Film Archive שלמה בר - מחזמר דוקומנטרי, באתר קטלוג הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי הוכרזו הסרטים הישראליים שישתתפו בפסטיבל דוקאביב ה-23, באתר דוקאביב 2023 – הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בתל-אביב, ‏4 במאי 2021 הוכרזו זוכי פסטיבל אוטופיה 2014: "התאבדות" הישראלי הטוב ביותר, באתר אידיבי סרטים הזוכה הגדול בפסטיבל חיפה: "העדות", באתר ynet, 12 באוקטובר 2017 Biennale Cinema 2017 | Amichai Greenberg – Ha’edut (The Testament), La Biennale di Venezia, ‏7 September 2017 דביר רשף, פרסי אופיר 2023: "7 ברכות" הוא המנצח הגדול בטקס | כל הזוכים – והמחאה יוצאת הדופן, באתר ynet, 10 בספטמבר 2023} כמו מלכת אנגליה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים גוף שלישי, באתר קטלוג הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי והילד הזה הוא אני, באתר כאן חינוכית
ינה גרגיי

ינה גרגיי (במקור גלזר, בהונגרית: Gergely Jenő;‏ בודפשט, 31 בינואר 1889 – בודפשט, ארז'בטווארוש, 6 בדצמבר 1944) היה רופא יהודי-הונגרי, רופא ריאות שעשרות ממחקריו ומפרסומיו ראו אור. הוא נספה בשואה. ינה גלזר נולד במשפחה יהודית כבנם של מרקוס גלזר (1858–1945) מוכר שנאפס ושל יאנקה פישל (1860–1945) את לימודיו באוניברסיטה השלים בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד. בין 1912 לבין 1926, עבד בסנטוריום הריאות (לשחפת) של המלכה ארז'בט (סיסי) תחילה כרופא ולאחר מכן כרופא הראשי. משנת 1929, הוא היה המנהל והרופא הראשי של בית ההחולים לחולי שחפת ומחלות ריאות מארטונהג'. הוא ערך את מדור השחפת של כתב העת "סקירת מדע הרפואה". פרסם מחקרים ומאמרים רבים בכתבי עת הונגריים וזרים הקשורים לפתולוגיה ולטיפול בשחפת. הוא מת (כהוריו) בגטו בודפשט. בריאות הציבור של יישובי השדה והמחסור ברופאים (בודפשט, 1912) טיפול כירורגי בשחפת ריאתית (עם ארנולד וינטרניץ) שחפת ומערכת העצבים על דלקת ריאות (בודפשט, 1925) על החלמה ספונטנית של שחפת ריאתית (בודפשט, 1925) טיפול תרופתי בשחפת ריאתית (בודפשט, 1926) על הבדיקה הגופנית של הריאות (בודפשט, 1927) על ברונכיטיס (בודפשט, 1928) גורמים המשפיעים על הפרוגנוזה של שחפת ריאתית (בודפשט, 1929) על חותם הריאות: אינדיקציות ותוצאות רפואיות (בודפשט, 1929) על טיפול כירורגי בשחפת ריאתית. סקירה מעשית מנקודת מבטם של רופאים פנימיים ומנתחים. (עם ארנולד וינטרניץ, בודפשט, 1931) Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest: Makkabi. 2001. (לקסיקון רופאים יהודים-הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001) Ki-kicsoda? Kortársak lexikona, h. n. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., é. n. [1937] (מי זה מי? לקסיקון אנשים בני זמננו) Magyar zsidó lexikon. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 310. o. Online elérés (לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת) Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiadás. Budapest, 1938-1939. (יוז'ף פלטינוס: חטאי הבניה החופשית) Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 128385/1905. Forrás: MNL-OL 30794. mikrofilm 238. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1905. év 12. oldal 44. sor "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 212/1889. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14. "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 2819/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14. "Glaser Márkus halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 4540/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14. "Glaser Jakabné Fischl Janka halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 4541/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14. "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 139/1883. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ינה גרגיי".
להתחתן שנית

להתחתן שנית (באנגלית: Peggy Sue Got Married) הוא סרט דרמה קומית-פנטזיה אמריקאי משנת 1986 בבימויו של פרנסיס פורד קופולה ובכיכובם של קת'לין טרנר וניקולס קייג'. הסרט עוסק בנושאים של זמן, חרטות ובחירות חיים, ומספר על אישה בת 43 שחוזרת אחורה בזמן לתקופת התיכון לאחר שהיא מתעלפת בפגישת מחזור. הסרט זכה להצלחה קופתית וקיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר : השחקנית הטובה ביותר (טרנר), הצילום הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר. בנוסף, טרנר הייתה מועמדת לשחקנית הזרה הטובה ביותר בטקס פרסי סנט ג'ורדי . שם הסרט ושמה של הדמות הראשית מתייחסים לשיר באדי הולי משנת 1959 באותו שם, המושמע על כתוביות הפתיחה של הסרט. הסרט עוקב אחרי פגי סו בודל (קת'לין טרנר), אישה שנמצאת בעיצומו של תהליך גירושין מבעלה צ'ארלי (ניקולס קייג'). במהלך פגישת מחזור בבית הספר התיכון, פגי סו מתעלפת ומתעוררת בשנת 1960, כשהיא שוב תלמידת תיכון. כעת, יש לה הזדמנות לחיות מחדש את חייה ולעשות בחירות שונות במקומות בהם הרגישה חרטה. הסרט עוסק בשאלות של גורל, חרטות ובחירות שאנו עושים בחיים. במהלך הסרט, פגי שוקלת אם להיפרד מצ'ארלי מוקדם יותר ממה שעשתה בחייה המקוריים, מה שיכול לשנות את עתידם ואת חיי ילדיהם. קת'לין טרנר בתפקיד פגי סו ניקולס קייג' בתפקיד צ'ארלי בודל, בעלה של פגי ג'ואן אלן בתפקיד מרגרט, חברתה הקרובה של פגי ג'ים קארי בתפקיד וולטר גץ, חברם מהתיכון הלן האנט בתפקיד בתה של פגי סו הסרט זכה לשבחים על ההופעה המרשימה של קת'לין טרנר, שקיבלה מועמדות לפרס אוסקר על תפקידה. המבקרים שיבחו את השילוב בין קומדיה לדרמה ואת הדרך בה הסרט עוסק בנושאים רגשיים עמוקים. הבימוי של פרנסיס פורד קופולה גם זכה להערכה, אם כי חלק מהמבקרים טענו שהעלילה לעיתים מעט צפויה. באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 87% מצד המבקרים, על סמך 47 ביקורות, מה שמעיד על שבחים כלליים. באתר Metacritic, הוא קיבל ציון של 74 מתוך 100, המבוסס על 15 ביקורות, שמשקף ביקורות חיוביות. מדיה וקבצים בנושא להתחתן שנית בוויקישיתוף "להתחתן שנית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "להתחתן שנית", באתר נטפליקס "להתחתן שנית", באתר AllMovie (באנגלית) "להתחתן שנית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "להתחתן שנית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "להתחתן שנית", באתר Metacritic (באנגלית) "להתחתן שנית", באתר אידיבי "להתחתן שנית", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "להתחתן שנית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
זכותו יגן עלינו

זכותו יגן עלינו, בראשי תיבות: זי"ע, היא ברכת-המתים המתווספת לאחר שמם של צדיקים, ונפוצה בעיקר בחוגי מקובלים וחסידים. מקובלת גם הצורה זיע"א - זכותו יגן עלינו, אמן. האזכור הראשון של הביטוי מופיע ביהי רצון שלפני אמירת תהלים, שנכלל בחיבור שערי רצון: תיקונים, הנהגות ותפילות על-פי קבלת האר"י, לר' נתן נטע הנובר, שם נכללה התפילה: "שתפן ברחמים אל קריאת מזמורי תהלים שאקרא כאילו אמרם דוד בעצמו זכותו יגן עלינו". ביטוי דומה מופיע גם בפיוט "אל מסתתר", שחובר על ידי ר' אברהם מֵימִין, תלמיד הרמ"ק, מחוג מקובלי צפת במאה ה-16. הבית השביעי של השיר פותח במילים: יָהּ זְכוּת אָבוֹת יָגֵן עָלֵינוּ, ומשם כנראה נפוץ השימוש לפועל 'יגן' בלשון זכר. השימוש בביטוי אינו נפוץ לפני המאה ה-18. שימוש תכוף בברכה זו מופיע, כנראה לראשונה, בספרי החיד"א, בייחוד בספרו "שם הגדולים". הברכה נזכרת גם בספרות השו"ת של פוסקים ספרדים ואיטלקיים מהמאה ה-18, כמו: ר' משה חגיז ור' דוד פארדו. האזכור הראשון מתקופת אבות החסידות מופיע בספרו של ר' לוי יצחק מברדיצ'ב. התייחסות מפורשת לשימוש שגרתי בברכה, עם ביאור על-פי חסידות, כתב ר' אלימלך מליז'נסק: "ובזה יובן מה שרגילים לומר זכותו יגן עלינו, ולמה יתן הצדיק זכותו לאחר, הלא טוב לו שייקח לו לעצמו לעוה"ב שהוא א"ס [אין סוף]? אלא יש לפרש שזכות הוא לשון 'זך', דהיינו מה שלומד תורה לשמה, אזי זכות האור שהוא מושך על העולם היא העומדת לדורו ומגין עליהם". בחוגי המתנגדים עושה לראשונה שימוש בביטוי ר' אברהם דנציג, ביחס למחותנו הגר"א: "שהרי אנו זכינו לראות בעינינו מחותני אדונינו מרנא ורבנא גאון ישראל וקדושו רבי אליהו חסיד [...] אשרי העין ראתה כל אלה, דורו ראו ושמחו זכותו יגן עלינו". החל מהמאה ה-19 הפך הביטוי לרווח, כאמור, בעיקר בחוגי חסידים ומקובלים. לדעתו של הרבי מליובאוויטש, הביטוי זכותו יגן עלינו אינו מתאים לכל צדיק, אלא רק "כשמדובר בצדיקים מדריכי ישראל או מארי דאורייתא מלמדי תורה לרבים, והמדבר לומד תורתם והולך בדרכיהם והוראותיהם". זכות אבות המוות בשפה העברית הרב מאיר מזוז, מקור נאמן, בני-ברק תשע"ו, סימן תתנ"ט: פתרון הברכה: זי"ע, באתר אוצר החכמה זכותו תגן, באתר האקדמיה ללשון העברית זכותו יגן עלינו או זכותו תגן עלינו?, אור ישראל 34, תשס"ד, באתר HebrewBooks מהד' פראג תנ"ב, 1692, דף כג ע"ב שו"ת שתי הלחם, סי' מד שו"ת מכתם לדוד, או"ח סי׳ ד, ועוד קדושת לוי, קדושות לפורים, קדושה שלישית נעם אלימלך, פר' בא חיי אדם, הקדמה שולחן מנחם, ה, עמ' שלג בספרות הרבנית של ימי הביניים שמות-עצם בעלי סיומת -וּת נתפסו כבעלי מין דקדוקי זכר, ולכן התקבע הביטוי "זכותו יגן" ולא "זכותו תגן".
ג'ון ג'ורג' סטיוארט

ג'ון ג'ורג' סטיוארט (באנגלית: John George Stewart‏; 2 ביוני 1890 – 24 במאי 1970) היה אדריכל ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית, ששימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור וכאדריכל הקפיטול. הוא היה ידוע בשמו האמצעי. סטיוארט נולד ב-2 ביוני 1890 בווילמינגטון, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של ווילמינגטון ובאוניברסיטת דלאוור בניוארק. הוא עבד בעסקי בניית תשתיות מ-1919 עד 1942, ובמהלך השנים היה חבר בוועדת האתלטיקה של דלאוור מ-1931 עד 1934, ונציב בוועדת החירום של דלאוור ב-1934. סטיוארט נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1934, כשהביס את הדמוקרט ג'ון ק. האזרד. הוא כיהן במיעוט הרפובליקני בקונגרס ה-74 מ-3 בינואר 1935 עד 3 בינואר 1937, בתקופת הממשל הראשון של נשיא ארצות הברית פרנקלין ד. רוזוולט, אך הפסיד בהתמודדותו לכהונה שנייה ב-1936 לדמוקרט ויליאם פ. אלן. עשר שנים מאוחר יותר, הוא הפך לחבר בצוות ועדת הסנאט של ארצות הברית במחוז קולומביה, וכיהן שם מ-1947 עד 1951. הוא היה מהנדס מיוחד במחלקת הקרקעות של מחלקת המשפטים של ארצות הברית וחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית בשנים 1952–1953, והיה מהנדס אזרחי בהוליווד, פלורידה, ב-1954. נשיא ארצות הברית דווייט ד. אייזנהאואר מינה אותו להיות אדריכל הקפיטול, והוא כיהן בתפקיד זה מ-1 באוקטובר 1954 ועד מותו. סטיוארט מת ב-24 במאי 1970 בוושינגטון הבירה, ונקבר בבית הקברות התחתון ברנדיווין, ליד סנטרוויל, דלאוור. מדיה וקבצים בנושא ג'ון ג'ורג' סטיוארט בוויקישיתוף ג'ון ג'ורג' סטיוארט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון ג'ורג' סטיוארט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מיק טיילור

מייקל קווין "מיק" טיילור (באנגלית: Michael Kevin "Mick" Taylor; נולד ב־17 בינואר 1949) הוא מוזיקאי אנגלי, הידוע בעיקר בזכות היותו גיטריסט בלהקות הרוק "John Mayall's Bluesbreakers" (בשנים 1966–1969) ו"הרולינג סטונז" (בשנים 1969–1974). טיילור ניגן עם הרולינג סטונז בכמה מאלבומיהם הטובים ביותר ועזב את הלהקה, ככל הנראה, בשל חיכוכים עם קית' ריצ'רדס ועל הקרדיט לכמה משיריה של הלהקה, שנגזל ממנו שלא בצדק, לדעתו. אחרי תקופת חברותו בלהקה שימש טיילור נגן אורח ונגן אולפן עם מספר מוזיקאים בולטים, ובהם בוב דילן וג'ק ברוס, ואף הוציא מספר אלבומי סולו. ב-4 ביוני 2014 התארח בהופעה ההיסטורית של הסטונז בתל אביב, וניגן בשיר "Midnight Rambler". טיילור גרוש ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא מיק טיילור בוויקישיתוף מיק טיילור, ברשת החברתית פייסבוק מיק טיילור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיק טיילור, באתר AllMusic (באנגלית) מיק טיילור, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיק טיילור, באתר Discogs (באנגלית) מיק טיילור, באתר Songkick (באנגלית) מיק טיילור, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנתר KF51

פנתר KF51 (באנגלית: Panther KF51) הוא טנק מערכה שמפותח על ידי חברת ריינמטאל הגרמנית, הטנק הוצג לראשונה ביוני 2022 במסגרת התערוכה יורוסאטורי. התובה של הטנק מבוססת על תובת הלאופרד 2 הגרמני אך הצריח חדש לגמרי בעל תותח 130 מ"מ (במקום ה-120 מ"מ שבלאופרד 2). הטנק מיועד בעיקר ללקוחות של הלאופרד 2. עתידיים: • הונגריה הונגריה: בדצמבר 2023, הונגריה (שלקחה חלק ממימון הפיתוח) חתמה על חוזה עם ריינמטאל על ייצור סדרתי של הטנק בהונגריה (עלות החוזה מעורכת ב-288 מיליון יורו). הגרסה ההונגרית של פנתר KF51 אמורה להיות חמושה בתותח 120 מ"מ (במקום 130 מ"מ כפי שהוצג בתערוכת יורוסאטורי). מדיה וקבצים בנושא פנתר KF51 בוויקישיתוף