laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סשה שניידר

רודולף קארל אלכסנדר שניידר (בגרמנית: Rudolph Karl Alexander Schneider;‏ 21 בספטמבר 1870, סנקט פטרבורג – 18 באוגוסט 1927, סווינמינדה), המוכר בשם סשה שניידר (Sascha Schneider), היה צייר ופסל גרמני, נודע כמאייר ספריו של קארל מאי. שניידר נולד בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. בשנת 1881, כאשר היה בן 11, עברה משפחתו להתגורר בציריך שבשווייץ. לאחר מות אביו עבר שניידר לגרמניה והתגורר בדרזדן, שם למד בגימנסיה "Evangelische Kreuzgymnasium". ב-1889 החל לימודי אמנות באקדמיית דרזדן לאמנויות (Dresdner Kunstakademie). בשנת 1903 הכיר את הסופר קארל מאי, והפך למאייר הקבוע של כריכות ספריו. בשנת 1904 מונה שניידר לפרופסור בבית הספר לאמנויות בוויימאר על שם הדוכס הגדול של סקסוניה (Grossherzoglich-Sächsische Kunstschule Weimar; היה קיים עד שנת 1910). בתקופת שהותו בוויימאר חי שניידר עם הצייר הלמות יאן (Hellmuth Jahn). יאן נהג לסחוט את שניידר באיומים שיחשוף את דבר היותו הומוסקסואל, דבר שהיה מנוגד לחוק בגרמניה באותן שנים על פי סעיף 175. איומיו של יאן הביאו את שניידר לעבור לאיטליה, שם לא הייתה הומוסקסואליות מנוגדת לחוק. באיטליה הכיר שניידר את הצייר רוברט שפיס (Robert Spies) ויצא איתו למסע בהרי הקווקז. לאחר מכן חזר לגרמניה למשך חצי שנה והתגורר בלייפציג, ומשם חזר לאיטליה והתגורר בפירנצה. בשנת 1912 כתב שניידר אוטוביוגרפיה בשם "Mein Gestalten und Bilden". שניידר נהג לפרסם איורים בעיתון "Der Eigene", אשר היה המגזין ההומוסקסואלי הראשון. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר שניידר לגרמניה והתגורר בעיירה הלראו (Hellerau) הסמוכה לדרזדן. בשנת 1918 הוא הקים מכון לעיצוב הגוף בשם "Kraft-Kunst", וכמה מהדוגמנים של יצירותיו נהגו להתאמן במקום. שניידר, אשר סבל במהלך חייו מסוכרת, נפטר בשנת 1927 בעיר סווינמינדה (כיום Świnoujście שבפולין), לאחר ששתה בטעות חומר ניקוי רעיל. "The Anarchist" ‏(1894) Cover illustration for Old Surehand by Karl May‏ (1904) Cover illustration for Winnetou III by Karl May‏ (1904) Cover illustration for Am Rio De La Plata by Karl May‏ (1904) Cover illustration for Ardistan und Dschinnistan by Karl May‏ (1904) "Hypnosis"‏ (1904) "Peace on Earth"‏ (1904) "Dawn"‏ (1905) "Icarus"‏ (1906) "Moon Night"‏ (1906) "Gymnasion"‏ (ca. 1912) "Feeling of Dependence"‏ (1920) "Tobias and the Angel"‏ (1921) "Youth in a Blue Coat"‏ (1921) Hans-Gerd Röder: Sascha Schneider - ein Maler für Karl May. Karl-May-Verlag. Bamberg 1995. 3-7802-0280-8. Rolf Günther / Dr. Klaus Hoffmann: Sascha Schneider & Karl May — Eine Künstlerfreundschaft. Karl-May-Stiftung. Radebeul 1989. Hansotto Hatzig: Karl May und Sascha Schneider. Dokumente einer Freundschaft. "Beiträge zur Karl-May-Forschung". Edition 2. Bamberg 1967. Annelotte Range: Zwischen Max Klinger und Karl May. Karl-May-Verlag. Bamberg 1999. 3-7802-3007-0. Felix Zimmermann: Sascha Schneider. Verlag der Schönheit. Dresden 1924. Sascha Schneider: Titelzeichnungen zu den Werken Karl Mays. Verlag von Friedrich Ernst Fehsenfeld. Freiburg. 1905. מדיה וקבצים בנושא סשה שניידר בוויקישיתוף סשה שניידר באתר הספרייה הגרמנית הלאומית לדוגמה: הספרים "וינטו", "יד הנפץ", "Am Rio de la Plata". Bernd-Ulrich Hergemöller, Mann für Mann, pages 636, 637
מארק שפיגלמן

מארק שפיגלמן (נולד ב-4 בנובמבר 1940) הוא רופא, מנתח ומומחה ישראלי לארכי-אפידמיולוגיה (חקר מגפות ומחלות בעבר הקדום) ולחקר ממצאי אדם קדומים. הוא פרופסור אורח במרכז קובין לחקר מחלות מידבקות וטרופיות בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ובמחלקה למיקרוביולוגיה רפואית בקולג' אוניברסיטת לונדון. שפיגלמן נולד בפולין בעיר בנדין. אביו, מילוך (שלמה אלימלך) סיים שירות צבאי והיה מעורב בעסקי המשפחה. אמו הייתה סטודנטית לשפה הגרמנית באוניברסיטה העברית[דרושה הבהרה], נישאה לאביו בשנת 1939. הוריו של שפיגלמן הצליחו להסתתר מהנאצים בזהות בדויה של גרמנים. מכיוון שהיה נימול, היה מחופש שפיגלמן במהלך כל תקופת המלחמה כילדה כדי שלא יחשדו בו ויזהו אותו כיהודי. באחת מהאקציות שנערכו בעיר נתפסה המשפחה והם נשלחו למיון שבו יוחלט אם הם יועברו לעבודת כפייה או שישלחו לאושוויץ. אמו של שפיגלמן סירבה להוראות החיילים שפקדו עליה ללכת עם מארק לתור של מי שאינו כשיר לעבודה אשר מגיע לאושוויץ. אולם קצין נאצי שהיה במקום החליט לחוס עליהם ולא לשלוח אותם לאושוויץ מכיוון ששפיגלמן, שהיה מחופש לילדה, הזכיר לו את בתו. לאחר מכן הסתתר מרק בגטו ואחר כך אצל משפחה פולנית. אביו, מילוך, היה בן דודו של ולדאק ספיגלמן, גיבור הרומן הגרפי עכבר - סיפורו של ניצול וגם מארק עצמו מופיע בספר. בשנת 1949, אחרי המלחמה משפחתו היגרה לאוסטרליה. בשנת 1965 סיים לימודי רפואה (MB-BS) אוניברסיטת סידני. בשנת 1971 סיים לימודי תואר Fellowship of the Royal College of Surgeons בקולג' המלכותי של הכירורגים בלונדון. במשך 25 לימד כירורגיה בסידני שבאוסטרליה ובשנת התשעים התפנה ללמוד ארכאולוגיה ולשלב את הדיסיפלינה יחד עם הידע שלו ברפואה וכך בשנת 1994 סיים לימודי תואר ראשון בארכאולוגיה בהצטיינות במכון לארכאולוגיה בקולג' אוניברסיטת לונדון. בשנת 1967, ביום החמישי של מלחמת ששת הימים הגיע לישראל עם קבוצת רופאים מתנדבים. עבד עם פרופסור אשכנזי במחלקה לנוירוכירוגיה. בבית החולים פגש את שרה-רחל מרחובות, בת לניצולי שואה מאותו אזור בפולין שממנו הגיע. הם התחתנו בלונדון, שם למד, ב-5 בינואר 1968. הוא אב לשלושה ילדים. בשנת 1998, לאחר שעבד יותר משלושים שנה בלונדון וסידני, עלה ארצה. מתגורר חלק מהזמן בירושלים. יש לו שני אחים שנולדו אחרי המלחמה, ג'יימס - שופט, ואלן - פרופסור לרפואה. בשנת 2007 ערך מחקר במומיות בנות חמש מאות שנה בקוריאה הדרומית. הוא ניסה ללמוד מהן אודות המקור של דלקת כבד נגיפית מסוג הפטיטיס B. בשנת 2008 ערך מחקר בשיתוף קבוצה גרמנית ופלסטינית על דגימות די־אן־איי שנמצאו בחפירה של קתלין קניון ביריחו בשנות ה-50 של המאה העשרים, ואשר אוחסנו בארכיון מוזיאון באוניברסיטת סידני במטרה למצוא את מקורותיהן של מחלות שונות, ביניהן שחפת. בשנת 2010 הוביל יחד עם הרב ישראל לאו את מצעד החיים במחנה אושוויץ בפולין. דף אישי, באתר האוניברסיטה העברית קורות חיים של שפיגלמן ביוגרפיה באתר אוניברסיטת מינסוטה האוניברסיטה העברית, ‏מוּמְיוֹת קוריאניות בנות 500 שנה עשויות ללמד איך להילחם בדלקת כבד נגיפית, אומר חוקר באוניברסיטה העברית, באתר "הידען", 24 ביולי 2007 האוניברסיטה העברית, ‏עצמות שנמצאו בחפירה ביריחו עשויות ללמד איך להילחם בשחפת, באתר "הידען", 15 ביולי 2008 ynet, האציל המצורע מירושלים של ימי ישו, באתר ynet, 16 בדצמבר 2009 His brother is one of our most celebrated judges, but Mark Spigelman has an even more extraordinary tale. He survived the Nazis by dressing as a girl כתבה בעיתון האוסטרלי (The Sunday Morning Herald (SMH
פסטיבל המדע הבין-לאומי של אדינבורו

פסטיבל המדע הבין-לאומי של אדינבורו (באנגלית: The Edinburgh International Science Festival) הוא פסטיבל מדע שנוסד בשנת 1989, ומאז מתקיים מדי שנה למשך 12 ימים באדינבורו שבסקוטלנד. בפסטיבל מתקיימות מגוון פעילויות, סדנאות, מופעים, תערוכות וסיורים. הפסטיבל מתקיים במספר מקומות בעיר אדינבורו, ביניהם בגן החיות של אדינבורו, במוזיאון הלאומי של סקוטלנד, בגנים הבוטניים המלכותיים באדינבורו ובאוניברסיטת אדינבורו. בפסטיבל משתתפים בממוצע כ-70 אלף איש ועוד כ-55 אלף תלמידים משתתפים בתוכניות השונות לבתי ספר. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל המדע הבין-לאומי של אדינבורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל המדע הבין-לאומי של אדינבורו (באנגלית בריטית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סקוטלנד ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחרות הסוציאליסטית

הבחרות הסוציאליסטית (גם "בחרות סוציאליסטית עברית" ו"הבחרות הסוציאליסטית העברית בארץ ישראל") היה שמה של המשמרת הצעירה של מפא"י (ושל אחדות העבודה לפני היווסדות מפא"י המאוחדת ב-1930). ה"בחרות" נוסדה בשנת 1926 כמסגרת ליצירת עתודה פוליטית בקרב צעירים בגילאים 17 עד 23. קיומה הופסק במהלך מלחמת העולם השנייה, שעה שפוטנציאל הצעירים הופנה לגיוס לצבא הבריטי ולהגנה. התנועה הטיפה להגשמה על ידי התיישבות או על ידי חיזוק הסניפים העירוניים ופעולה במסגרות התארגנויות פועלים כגון פלוגות הפועל. התנועה הייתה בעלת זיקה לתנועת הנוער דרור בגולה. בין אנשי "הבחרות" ניתן למנות את זאב שרף, אהרן ואפרים קציר, משה ברעם, אהרן אבני ואהרן בקר. הבחרות הסוציאליסטית באתר תנועת העבודה ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שירות הסרטים הישראלי

שירות הסרטים הישראלי הוא יחידה במנהל התרבות של משרד התרבות והספורט. השירות מפיק סרטים תיעודיים ומספק שירותי הפקה למשרדי הממשלה ולמוסדות ציבור. החל מהקמתו, בשנת 1956, קידם ופיתח השירות עשייה דוקומנטרית מקורית העוסקת בהיסטוריה, חברה ותרבות. רבים מסרטיו שודרו והוקרנו, בהם: 'בירושלים', 'ששת הימים', 'גבעת התחמושת-טייק 3', 'יומן ראש ממשלה', 'בגלל המלחמה ההיא', 'הרצל', 'פה-לן-יה' ו'מה שראיתי בחברון'. סרטים אלה ורבים אחרים שמורים בארכיון שירות הסרטים ונגישים לקהל הרחב. ראשיתו של השירות בפעילות של ייצור סרטים במנהל ההסברה שליד משרד ראש הממשלה, עליה היה אחראי, יגאל אפרתי. משנת 1960 נודע השירות כ"רשות הסרטים" של מרכז ההסברה בשנת 1965 הפיקה הרשות כ-35 סרטים. מאמצע שנת 1967 הוא נקרא 'שירות הסרטים הישראלי.. בשנת 1968 הפיק השירות את הסרט 'ששת הימים' שעלה כ-200,000 ל"י והכניס מעל מיליון לירות. בשנת 1972 הפיק השירות כ-180 סרטים ובהם סדרה בת 35 פרקים 'השבוע לפני 25 שנה' על 35 השבועות הראשונים של מלחמת העצמאות. בשנת 1970, עם הטמעת מרכז ההסברה במשרד החינוך עבר איליו השירות ולאחר מכן עבר למינהל התרבות. מאז התמקדה פעילות שירות הסרטים בהפקת סרטי שירות לגופים ממלכתיים ובהפקת סרטים תעודיים יזומים על ידי השירות עצמו. עד שנת 2000 השירות היה מבוסס על מבנה תפעולי מצומצם ששוכר את השירותים והכוחות האמנותיים מהשוק הפרטי. צוות מצומצם של כשבעה מפיקים, מחלקת כספים והפצה העסיקו מתוקף חוזה חד-פעמי מאות אנשי מקצוע בענף הקולנוע. השירות הפיק עד ראשית שנות ה-2000 כ-4,000 סרטים, סדרות טלוויזיה ותשדירי שירות. אחת מהסדרות הבולטות ביותר שהפיק השירות הייתה "דלת הקסמים", אשר שודרה בטלוויזיה הלימודית. רבים מהסרטים הוקרנו במסגרות מסחריות, בפסטיבלים, בתוכניות טלוויזיה שונות בארץ ובעולם, וחלקם זכו בפרסים ישראליים ובינלאומיים. בין הסרטים שזכו בפרסים ניתן למנות את "דיוקנו של מרסל ינקו" שזכה בפרס ראשון בפסטיבל הבינלאומי במרכז פומפידו בפאריס בשנת 1981. כמו כן הוקרנו חלק מהסרטים על ידי משרד החוץ כפעילות הסברה והצגת תרבות ישראלית במדינות העולם. ארכיון שירות הסרטים מנגיש בהדרגה את אוסף הסרטים שבבעלות המדינה באמצעות ובשיתוף אתר ארכיון הסרטים הישראלי-סינמטק ירושלים. אוסף הקולנוע הדוקומנטרי שתחילתו בשנות החמישים של המאה העשרים מציג תיעוד עשיר ומגוון של היסטוריה, חברה ותרבות ישראלית. אתר האינטרנט הרשמי של שירות הסרטים הישראלי שירות הסרטים הישראלי, ברשת החברתית פייסבוק שירות הסרטים הישראלי, ברשת החברתית אינסטגרם שירות הסרטים הישראלי, ברשת החברתית טיקטוק שירות הסרטים הישראלי, סרטונים בערוץ היוטיוב "שירות הסרטים הישראלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צפייה בסרטי שירות הסרטים באתר ארכיון ישראלי לסרטים קטלוג שירות הסרטים הישראלי הוצגו ארבעה סרטונים חדשים, דבר, 10 ביולי 1956 הצגת סרטי תעודה, מעריב, 24 באוקטובר 1960 זאב רב נוף, סרטי מרכז ההסברה - ב"קו עולה", דבר, 31 בדצמבר 1965 ארבע הקרנות בכורה ל-22 סרטים קצרים, מעריב, 21 במאי 1967 ששת הימים הכניס כמליון לירות, דבר, 7 ביוני 1968 שירות הסרטים הפיק 180 סרטי תעודה, דבר, 10 במאי 1973 נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי-פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל, ירושלים: מהדורה מוגבלת בהוצאת המחברים, 1991 המפיק יגאל אפרתי הובא למנוחות, מעריב, 27 במרץ 1987 זכה בפרס בפסטיבל לסרטי אמנות, דבר, 5 בנובמבר 1981
גאבור וונה

גאבור וונה (בהונגרית: Gábor Vona; נולד ב-20 באוגוסט 1978) הוא פוליטיקאי הונגרי, יו"ר מפלגת הימין הקיצוני "יוביק". וונה נולד בג'נג'ש, למד היסטוריה ופסיכולוגיה באוניברסיטת בודפשט, ולאחר מכן עבד כמורה להיסטוריה. ב-2002 היה בין מקימיה של "יוביק", תנועת ימין קיצוני לאומנית והיה סגן יו"ר התנועה. לאחר התמסדותה של התנועה והפיכתה למפלגה פוליטית, נבחר, ב-2006, לעמוד בראשה. בשנת 2007 הקים את "המשמר ההונגרי", מיליציה הרואה את עצמה כממשיכתה של "צלב החץ". כשנה לאחר מכן קבע בית משפט בהונגריה כי מדובר בתנועה בלתי חוקית, מאחר שפעולותיה נגד זכויות אדם של מיעוטים במדינה נוגדות את חוקת הונגריה, צעד שגרר הפגנות אלימות שכללו יידוי אבנים ויידוי בקבוקים על המשטרה. בהקשר זה אמר וונה כי לכשייבחר לפרלמנט, יופיע ליום ההשבעה כשהוא לובש את מדי המיליציה. "יוביק" זכתה להצלחה ראשונה בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2009, כשזכתה בכ-15% מהקולות וב-3 מושבים. בבחירות שנערכו בהונגריה בשנת 2010 הצליחה המפלגה להיכנס לראשונה לפרלמנט ההונגרי, לאחר שבסיבוב הבחירות הראשון זכתה ב-16.67% מקולות הבוחרים והייתה למפלגה השלישית בגודלה, עם 26 מושבים. מפלגת "יוביק" בראשותו של וונה מובילה קו המאשים את הצוענים ואת היהודים ברבות מצרותיה של המדינה; וונה התבטא גם נגד קיום מצעדי גאווה במדינה. המפלגה בראשותו קוראת לכינונה מחדש של "הונגריה הגדולה", על גבי שטחים שהיו בעבר בריבונות הונגרית ומצויים כיום בריבונות שכנותיה, רומניה, אוקראינה, סלובקיה, אוסטריה, סלובניה, קרואטיה וסרביה, וכן דוגלת בהגדלת האוטונומיה של המדינות החברות באיחוד האירופי. מדיה וקבצים בנושא גאבור וונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאבור וונה (בהונגרית) גאבור וונה, ברשת החברתית פייסבוק גאבור וונה, ברשת החברתית אינסטגרם גאבור וונה, סרטונים בערוץ היוטיוב יהודה להב, "יוביק" - הילד הרע והאנטישמי של הימין ההונגרי, באתר הארץ, 12 באפריל 2010 הונגריה: מפלגה נאו-נאצית נבחרה לפרלמנט, באתר nrg‏, 12 באפריל 2010 "גאבור וונה "יוביק" בראיון", "ידיעות הונגריה", 1 ביולי 2009
מלך ליום אחד (סרט)

מלך ליום אחד הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 1980. הסרט מביא את סיפורו של יוסף לוי (אותו מגלם גבי עמרני), שוער בבית המלון "בלו ביי" השוכן בגבולה הצפוני של נתניה. יוסף גרוש ואב לבת שמתגוררת בניו יורק, שלי (קרוליין לנגפורד), אותה עזב כשהייתה קטנה, ומאז הוא מתכתב איתה; במכתביו סיפר לה כי הוא איש עסקים מצליח העוסק ביבוא ויצוא סחורות, כדי שתתגאה באביה ולא מספר לה את האמת: שהוא חי בדלות בצריף פשוט בנתניה. כאשר בתו מגיעה לישראל בגיל 21, מוצא עצמו יוסף בתסבוכת. סיבוך נוסף מתרחש כאשר נוצר קשר רומנטי בינה לבין חברו הצעיר והמובטל של יוסף, שמי (חנן גולדבלט). יוסף מספר לשימי (שמשון) על מכתביו ועל מה שסיפר לבתו. זאת לאחר ששמי מעוניין להכיר את בתו שלי. שמי פונה למנהל המלון (מוסקו אלקלעי), ושאר עובדי המלון נרתמים לתת לו רכב, אליו מתלווה שמי, והוא מראה לה את הארץ בטיול לירושלים ולים המלח, בנוסף יוסף מקבל את הפנטהאוז היוקרתי במלון עם כל מה שיכול המלון להציע, וזאת כדי להפוך אותו למלך ליום אחד, ואף יותר מכך. כאשר עדיין ממשיך להציג יוסף את עצמו כאיש עסקים, ולא מספר את האמת לבתו, מספר שמי לשלי את האמת על אביה. למרות תגלית זו מחליטה שלי להישאר בישראל עם אביה, ולאחר זמן מה להינשא לשמי. "מלך ליום אחד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלך ליום אחד", באתר ספר הקולנוע הישראלי "מלך ליום אחד", באתר אידיבי "מלך ליום אחד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מלך ליום אחד", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק המוות

האם התכוונתם ל... משחק המוות (כדורגל) – משחק כדורגל שנערך במלחמת העולם השנייה בין שבויי מלחמה סובייטים ובין שוביהם, חיילי הוורמאכט המשחק – סרט קולנוע משנת 2012 שעלילתו מבוססת על המשחק בין השבויים הסובייטים לחיילי הוורמאכט משחק המוות (סרט, 1978) – סרטו האחרון של ברוס לי שהושלם ויצא לאקרנים לאחר מותו משחק המוות 2 – סרט ההמשך לסרטו של ברוס לי משחק המוות (סרט, 1988) סרט בכיכבו של קלינט איסטווד בסדרת הסרטים "הארי המזוהם" משחק המוות (סרט, 2007) – סרט קולנוע בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם משחק המוות (סרט, 2009) – סרט דוקומנטרי צרפתי המציג הפקה מחודשת לניסוי של מילגרם משחק המוות (סרט, 2010) – סרט בכיכובם של וסלי סנייפס וזואי בל Deathmatch – מצב משחק במשחקי וידאו שבו המטרה היא להרוג כמה שיותר שחקנים
הוועדה לביטחון המדינה (בלארוס)

הוועדה לביטחון המדינה של בלארוס (בלארוסית: Камітэт дзяржаўнай бяспекі Рэспублікі Беларусь, בראשי התיבות КДБ, קד"ב) הוקמה ב־1991 והיא סוכנות הריגול ושירות הביטחון הבלארוסי. הארגון עוסק ביטחון פנים, סיכול חתרנות וריגול, הפעלת מרגלים בניכר, אבטחת אישים בכירים וכן אבטחת מידע ומאבק בפשיעה כלכלית חמורה. הארגון נוצר מתוך האגף הבלארוסי של הק.ג.ב. והוא כפוף לנשיא בלארוס. מטה הארגון נמצא בשדרות העצמאות 17, במינסק הבירה. הק.ד.ב הבלארוסי הוא הארגון היחיד במדינות חבר המדינות שעדיין מתקרא ק.ג.ב. הארגון שמר בעיקרו על המבנה הסובייטי, ומשתף פעולה באופן הדוק עם גופי ביון אחרים בבלארוס (המודיעין הצבאי הבלארוסי) ועם שירותי הביטחון הרוסיים. בעקבות תמיכתו של הארגון בשירותי הביון הרוסיים ופלישה הרוסית לאוקראינה, הארגון הוכנס לרשימת הסנקציות של האיחוד האירופי, ארצות הברית, שווייץ ויפן. המינהל לסיכול ריגול צבאי המכון לביטחון לאומי המינהל הראשי לפעילויות סיכול ריגול מינהל הביטחון הכלכלי המינהל הראשי לביטחון כלכלי ומלחמה בשחיתות המינהל הראשי לביון חיצוני - אחראית למודיעין חיצוני מינהל התקשורת הממשלתית - מודיעין אותות יחידת יהלום (אלמאז) ללוחמה בטרור הארגון נוצר מתוך האגף הבלארוסי של הק.ג.ב. שנוסד ב-20 בדצמבר 1917. ב-1 במרץ 1922, הוועדה פעלה תחת השם המינהל הפוליטי הראשי ולאחר מכן ב-15 ביולי 1934 הוקם האגף הבלארוסי של הנ.ק.ו.ד. בראשות ל. זקובסקי. במרץ 1954, במהלך הרפורמה במשרד הפנים של ברית המועצות, הוקמה הוועדה לביטחון המדינה תחת מועצת השרים של ברית המועצות, שהאגף הבלארוסי היה חלק ממנו. בספטמבר 1991 הארגון הפך לראשונה לגוף עצמאי והיה אחראי על ענייני ביון וביטחון של בלארוס. הארגון פועל בתחומים שונים של ביטחון לאומי, ריגול וריגול נגדי. בשנת 2009 הוא האשים את אליאכסנדר בראנקואו בפשעים כלכליים. בסופו של דבר הוא קיבל מקלט מדיני באקוואדור. בשנת 2011 מועמד לשעבר לנשיא בלארוס קיבל מקלט מדיני בצ'כיה והאשים את הארגון בעינויים של אסירים. בנושא זה היו גם האשמות נוספות. שירות הביטחון של נשיא בלארוס המרכז לניתוח מבצעי (בלארוס) המכון לביטחון לאומי של בלארוס, מרכז ההכשרה מדיה וקבצים בנושא הוועדה לביטחון המדינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה לביטחון המדינה אתר מקיף על השירותים החשאיים (ברוסית) גם בזמן השלטון הסובייטי כונה ארגון הקג"ב 'קד"ב' בשפה הבלארוסית
שירות הביטחון של נשיא בלארוס

שירות הביטחון של נשיא בלארוס (בבלארוסית: Служба бяспекі президэнта Республіки Беларусь) הוא גוף רשמי בבלארוס האחראי לאבטחת נשיא בלארוס ובכירים נוספים במדינה. הגוף, שהוקם בשנת 2000, נחשב כיורשו של "המינהל הראשי לאבטחת המדינה" - גוף שהוקם בשנת 1991 ועסק באבטחת אישים. חרף הצהרת בלארוס כי מדובר ברשות שמירת חוק לגיטימית, הגדירה מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנת 2000 את שירות הביטחון כשירות משטרה חשאית וגרסה כי באפשרותו של השירות להפעיל כוח "נגד יריביו הפוליטיים של הנשיא, ללא פיקוח חוקי ומשפטי". שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה פירוט קצר אודות הארגון (ברוסית) 15 שנה לשירות הביטחון הנשיאותי של בלארוס(הקישור אינו פעיל) - כתבה מקוונת (ברוסית) דו"ח של לשכת הדמוקרטיה, זכויות האדם והעבודה במחלקת המדינה האמריקאית ערך זה הוא קצרמר בנושא בלארוס ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה

השירות הפדרלי לשליטה בסמים (רוסית: Федеральная служба Российской Федерации по контролю за оборотом наркотиков, ФСКН России; בראשי תיבות "פסק"ן") או בקצרה משטרת הסמים (Наркополиция) הייתה הזרוע הממשלתית ברוסיה האחראית לאכיפה ומלחמה בסמים וכפופה לנשיא רוסיה. הארגון הוקם במתכונתו ב-2004, אך הוא למעשה תולדה של מחלקות משטרתיות ללוחמה בסמים. הארגון העסיק בשיאו כ-36 אלף עובדים. באפריל 2016 הארגון פורק וסמכויותיו הועברו לידי מחלקה במשרד הפנים הרוסי בשם המינהל הראשי לשליטה בסמים. ב-2004, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הקים את השירות הפדרלי למלחמה בסמים כגוף עצמאי הכפוף לנשיא. ב-2008 הנשיא המכהן, דמיטרי מדבדב הורה להקים מחלקת ביטחון פנים לביעור השחיתות הציבורית. בנובמבר 2010 הארגון חתם על הסכם שיתוף פעולה ייחודי עם סין לשיתוף פעולה בנושאי המאבק בסמים. הסכם שהיה חתום עליו גם מול ארגונים דומים אחרים כדוגמת הסוכנות הטג'יקית למאבק בסמים. 22 בספטמבר 2002 - הוועדה הממלכתית הרוסית למאבק במסלול אמצעי הסמים והחומרים המסממים 11 במרץ 2003 - הוועדה הממלכתית לשליטה במסלול הסמים והחומרים המסממים של אם.וה.דה (GOSNARCOCONTROL) 28 ביולי 2004 - השירות הפדרלי לשליטה במסלול הסמים של נשיא רוסיה הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים (Государственный антинаркотический комитет) הוקמה ב-18 באוקטובר 2007 כגוף תיאום פדרלי בין כל ארגוני הרשות המבצעת ברוסיה בנושאי לוחמה בסמים. מינהל תיאום אנליטי מינהל המדור המבצעי מינהל איתור מבצעי המינהל לתיאום פעילויות מבצעיות המינהל למלחמה בפשעי הסמים בתחבורה המינהל למלחמה בפעילות בלתי חוקית בתחומי מסלול הסמים החוקי המינהל למלחמה בהלבנת הון (חוקיות ההכנסות מסמים בלתי חוקיים) המינהל למאבק בפשעי הסמים המחלקה להבטחת שיתוף פעולה בינלאומי מחלקת החקירות המחלקה לפעולות טכניות מיוחדות המינהל לשליטה מבצעית המחלקה לביטחון פנים - הוקמה ב-2009 על פי צו נשיאותי מה-21 בספטמבר 2009 שחייב כל ארגון ממשלתי ברוסיה להקים מחלקת חקירות פנימית. המינהל לביטחון פנים מחלקת כוח אדם המחלקה לאבטחה פלילית מיוחדת המינהל למטרה מיוחדת המינהל לתקשורת מיוחדת - אחראית להאזנות ומודיעין אותות למטרות לוחמה בסמים מינהל המומחיות הפלילית מחלקת העורף והמימון פיקוח ההכנסות המינהל הרפואי המינהל להבטחת תמיכה טכנית מינהל המימון יחידת גרום סמל השירות הפדרלי לשליטה בסמים, 2003 - 2016. סמל הוועדה הממלכתית ללוחמה בסמים של רוסיה, 2008. משמאל: ויקטור צ'רקסוב, ראש הארגון, עם דגל השירות ויקטור איוואנוב, ראש השירות הפדרלי לשליטה בסמים האחרון לוחם יחידת גרום של השירות הפדרלי לשליטה בסמים, 2012. DEA - המינהל האמריקני לאכיפת הסמים השירות הממלכתי למאבק בסמים - השירות הטורקמני למלחמה בסמים השירות הממלכתי לבקרת הסמים והתרופות - השרות האוקראיני למלחמה בסמים מדיה וקבצים בנושא השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה בוויקישיתוף האתר הרשמי בארכיון האינטרנט השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה באתר הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה Russia mysteriously shut down its equivalent to the DEA
מיכל ויצמן (ספורטאית)

מיכל (מיקי) ויצמן (נולדה ב-1981) היא קפטן אס"א תל אביב ברוגבי לשעבר, קפטן נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי לשעבר, ומאמנת נחברת הנשים של ישראל ברוגבי. ויצמן שיחקה במדי אס"א תל אביב מאז הקמתה של ליגת הנשים בשנת 2001, ולמרות ממדיה הקטנים נחשבה לאחת השחקניות הבולטות בליגה, ושימשה כקפטן קבוצתה. היא ידועה כשחקנית זריזה מאוד ובעלת יכולת טכנית ברמה גבוהה. משחק ההגנה שלה ייחודי, כיוון שהיא נוהגת לתפוס את השחקנית היריבה ולא לאפשר לה להתקדם או למסור במקום להפיל אותה. ויצמן שימשה כקפטן הנבחרת בשנים 2008-2007, והובילה אותה להעפלה לטורניר הגמר של אליפות אירופה 2008, הישג השיא של הרוגבי הישראלי (נכון לשנת 2010). בעונת 2010/2009 שימשה כמאמנת קבוצת הנוער של רמת השרון, ובשנת 2014 מונתה למאמנת נבחרת הנשים של ישראל. נכון לשנת 2023 היא מאמנת את קבוצת רוגבי הנוער של תל אביב "תל אביב ספרטנס" מאמנת עד 16 ועד 18 והובילה את העד 18 לאליפות המדינה ברוגבי שביעיות כיום מורה לספורט בבית ספר יסודי ברמת גן. איגוד הרוגבי הישראלי ויצמן זוכה בתואר שחקנית השבוע בפעם השנייה לעונת 2009/2010 רשימת מנהלי קבוצות הרוגבי בארץ
לורן פטריק

לורן פטריק היא שחקנית רוגבי ישראלית אשר מכהנת כקפטן אס"א חיפה ונבחרת הנשים של ישראל ברוגבי. הייתה שותפה להעפלה ההיסטורית לטורניר הגמר של אליפות אירופה 2008. פטריק החלה לשחק רוגבי לאחר שעלתה לארץ בשנת 2004 מארצות הברית, שם שיחקה כדורגל וכדורסל, התחרתה באתלטיקה ובשחייה צורנית, ואף הייתה ראש קבוצת מעודדות בפוטבול. בשנת 2008 העפילה עם נבחרת ישראל לטורניר הגמר של אליפות אירופה. נכון לשנת 2010, פטריק נחשבה לאחת השחקניות הבולטות בליגה, וידועה כאתלטית מעולה, בעלת יכולת טכנית טובה וכן ראייה מרחבית ויכולת יצירת שטח ברמה הגבוהה ביותר. באפריל 2010 מונתה לקפטן הנבחרת לקראת אליפות אירופה לנבחרות דרג א'. בנוסף, היא מאמנת רוגבי מוסמכת. לומדת לתואר דוקטור להנדסת הסביבה בטכניון. קבוצת הנשים של אס"א חיפה איגוד הרוגבי הישראלי פטריק זוכה בתואר שחקנית השבוע nrg מעריב, רוגבי: הפנינג השביעיות יוצא לדרך, באתר nrg‏, 22 באפריל 2010
ברוניסלב קומורובסקי

ברוניסלב מארי קומורובסקי (בפולנית: ‏Bronisław Maria Komorowski‏Ⓘ‏; נולד ב-4 ביוני 1952) הוא נשיא פולין ויו"ר הסיים הפולני לשעבר. הוא קיבל לידיו את סמכויות הנשיא מיד לאחר מותו של נשיא פולין לך קצ'ינסקי בהתרסקות מטוסו. סמכויות אלו הועברו אליו באופן אוטומטי עקב כהונתו כיו"ר הסיים, הבית התחתון של הפרלמנט הפולני, ובהתאם לחוקת פולין. בהתאם לחוק, כיהן קומורובסקי בתפקיד זמני זה עד לסיום תפקידו כיו"ר הסיים. ב-20 ביוני 2010 נערכו בחירות לנשיאות פולין, בהן התמודד קומורובסקי מטעם מפלגת "המצע האזרחי". הוא זכה ב-41.54% מקולות המצביעים ודורג במקום הראשון, אך לא חצה את רף 50 האחוזים הנדרשים לניצחון בסיבוב הראשון. בסיבוב השני, שנערך ב-4 ביולי 2010, התמודד קומורובסקי מול המועמד ירוסלב קצ'ינסקי, אחיו התאום של הנשיא המנוח. קומורובסקי זכה ב-53.01% מהקולות, ובכך גבר בהפרש קטן על יריבו קצ'ינסקי, והוכרז כמנצח בבחירות לנשיאות. הוא התחיל בכהונתו כנשיא פולין הנבחר לאחר השבעתו ב-6 באוגוסט 2010. קומורובסקי היה שר ההגנה של פולין בשנים 2000–2001. בין השנים 2005–2007 כיהן בתפקיד סגן יו"ר הסיים והחל לכהן כיושב ראש הסיים ב-5 בנובמבר 2007. ב-8 ביולי 2010 סיים את תפקידו כיו"ר הסיים, והוחלף בגז'גוז' סכטינה. אי לכך, הועברו גם סמכויות הנשיאות בהן החזיק קומורובסקי מאז 10 באפריל 2010 לידיו של סכטינה למשך כחודש, עד להשבעתו לנשיאות באוגוסט. קומורובסקי מכהן כיום גם כסגן יו"ר מפלגת הפלטפורמה האזרחית. קומורובסקי ביקר בכנסת בנובמבר 2013 והיה אורחו של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין. הוא נשוי לאנה קומורובסקה משנת 1977. מדיה וקבצים בנושא ברוניסלב קומורובסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברוניסלב קומורובסקי (בפולנית, באנגלית ובצרפתית) ברוניסלב קומורובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Biuletyn Informacji Publicznej Instytutu Pamięci Narodowej, katalog.bip.ipn.gov.pl רומן פריסטר, ניצחון ברוניסלאב קומורובסקי בפולין יקרבו את ורשה לאיחוד האירופי ולרוסיה, באתר הארץ, 5 ביולי 2010 פולין: הנשיא החדש, ברוניסלב קומורובסקי, הושבע לתפקיד, באתר ynet, 6 באוגוסט 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא פולנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.