laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יועץ המדינה

בממלכה המאוחדת, יועצי המדינה (אנגלית: Counsellors of State) הם חברים בכירים במשפחת המלוכה הבריטית, שקיבלו מהמונרך (כיום צ'ארלס השלישי) את הסמכות לבצע תפקידים שלטוניים או להחזיק בסמכויות שלטוניות כאשר הוא נמצא מחוץ למדינה או חסר יכולת לבצע את תפקידו באופן זמני, כגון בתקופת מחלה. כל שניים מיועצי המדינה רשאים להשתתף בפגישות המועצה המלכותית, לחתום על מסמכים ממשלתיים או לקבל כתבי האמנה משגרירים חדשים לממלכה המאוחדת. ההכרזה על הפעלת חוקי העוצרות גוררת את השעיית המונרך מיכולתו להאציל את התפקידים המלכותיים, אך כאשר ממונים יועצי מדינה חדשים הם יכולים ביחד עם הריבון להאציל את הסמכויות, לפי גבולות התפקיד שלהם: באופן זה יכול המונרך לתת הוראות ליועצי המדינה, או להאציל באופן אישי את אחת מהזכויות המלכותיות כאשר היועצים מכהנים בתפקידם. יועצי המדינה והעוצרים פועלים תמיד בשמו ולטובתו של הריבון. יועצי המדינה הראשונים מונו ב-1911 באמצעות צו במועצה של ג'ורג' החמישי, והליך זה בוצע כל פעם מחדש במקביל להיעדרותו של המלך או לחוסר יכולתו למלא את התפקיד. בחוק העוצרות של 1937 נקבע כי רק בן/בת הזוג של המונרך וארבעת האנשים הראשונים בסדר הירושה לכתר הבריטי, העומדים בתנאי החוק, רשאים לכהן כיועצי המדינה. תנאים אלה זהים לאלו הנדרשים מעוצר: גילם חייב להיות 21 שנים או יותר (למעט יורש עצר או יורש מותנה, שצריך להיות מעל גיל 18), מקום מגוריהם הוא בממלכה המאוחדת, והם חייבים להחזיק באזרחות בריטית. חריג אחד לכללים נקבע עם מינויה של אליזבת בווס-ליון, המלכה האם. לאחר מותו של ג'ורג' השישי חדלה אליזבת מלשמש כמלכה, ואיבדה גם את תפקידה כיועצת המדינה. אולם, בחוק העוצרות של 1953 נקבע כלל חריג ולפיו היא המשיכה להיחשב כיועצת המדינה. מאז קבלתו של חוק העוצרות ב-1937, האדם היחיד שמונה ליועץ המדינה ולא היה בן זוגו של המונרך או נסיך היה הרוזן מהארווד, אם כי הנסיכה מוד מפייף, שכיהנה בין 1942 ל-1945, כינתה את עצמה ליידי סאות'אסק. קודם לכן מינה ג'ורג' החמישי לתפקיד יועץ המדינה את הלורד צ'נסלור, הלורד נשיא המועצה, ראש ממשלת בריטניה והארכיבישוף מקנטרברי. יועצי המדינה הנוכחיים הם: קמילה, מלכת הממלכה המאוחדת (מאז 2022) ויליאם, נסיך ויילס (מאז 2003) הנסיך הארי, דוכס סאסקס (מאז 2005) הנסיך אנדרו, דוכס יורק (מאז 1981) הנסיכה ביאטריס (מאז 2022) הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו (מאז 2022) אן, הנסיכה המלכותית (מאז 2022) יועצי המדינה בעבר היו: צ'ארלס, נסיך ויילס אליזבת בווס-ליון, המלכה האם הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר הנסיך ג'ורג', דוכס קנט מרי, הנסיכה המלכותית הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן הנסיכה מוד, רוזנת סאות'אסק (אנ') ג'ורג' לסלס, הרוזן השביעי מהארווד (אנ') הנסיכה אליזבת, דוכסית אדינבורו הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן הנסיך אדוארד, דוכס קנט הנסיכה אלכסנדרה מקנט הנסיך ויליאם מגלוסטר הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר אן, הנסיכה המלכותית הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו יועצי המדינה באתר הרשמי של משפחת המלוכה הבריטית
מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813)

מלחמת רוסיה–פרס (1813–1804) הייתה מלחמה שהתנהלה בין רוסיה הצארית לבין פרס הקג'ארית סביב השליטה באזורי הקווקז, ובעיקר בשטח בו כיום נמצאת גאורגיה. היא התנהלה על ידי הרוסים במקביל למספר מלחמות אחרות בהם נלחמו, כתוצאה מכך הם לא יכלו להקצות לעימות זה כוח צבאי גדול. למרות זאת, בעקבות יתרונם המשמעותי בטכנולוגיה צבאית ומיומנות צבאית הרוסים הצליחו להגיע לניצחון במלחמה ולהרחיב באופן משמעותי את השטחים שבשליטתם : גאורגיה, השטחים הפרסיים בדגסטאן, רוב אזרבייג'ן דהיום וחלקים מארמניה. באופן רשמי הסיבה למלחמה הייתה סיפוח של גאורגיה המזרחית לרוסיה שבוצע עוד על ידי פאבל הראשון ב-18 בינואר 1801. ב-12 בספטמבר אלכסנדר הראשון חתם על צו לפיו הממלכה הגאורגית הפכה להיות גוברניה רוסית. בהמשך, במהלך השנים 1803-1802 לאימפריה רוסית התווספו מדינות נוספות באזור שהיו עד כה תחת חסות הממלכה הפרסית. בינואר 1804 גנג'ה נכבשה לאחר מצור וקרבות עזים. חאנות גנג'ה צורפה לאימפריה הרוסית. . ביוני 1804 מצב מלחמה הוכרז באופן רשמי. ב-8 ביוני 1804 כוח רוסי בפיקוד פאבל ציציאנוב יצאה לכיוון ירוואן. הקרבות סביב המצודה נמשכו כל הקיץ, אך הרוסים לא הצליחו לכבוש אותה. ב-4 בספטמבר 1804 לאור האבדות הגדולות הרוסים הפסיקו את המצור וחזרו לגאורגיה. בתחילת 1805 הרוסים כבשו את חאנות שורגל. ב-14 במאי 1805 השליט של חאנות קאראבך חתם על הסכם עם הרוסים. לפי ההסכם שטח החאנות עברה לחסות רוסיה. ביוני אותה שנה כוחות של הפרסים כבשו את מצודת אסקרן והמשיכו להתקדם צפונה. למרות הניסיונות של הפרסים להביא להכרעה בקרבות הם לא הצליחו בכך. במהלך הקיץ התרחשו מספר קרבות עם הצלחות לשני הצדדים. ב-30 בנובמבר 1805 כוח רוסי בפיקוד פאבל ציציאנוב חצה את נהר קורה ונכנס לשטח חאנות שירוואן. ב-27 בדצמבר 1805 השליט המקומי חתם על הסכם סיפוח לרוסיה. במקביל, הצי הרוסי בים הכספי התקדם לחופי באקו. השליט המקומי לא הסכים לעבור לחסות רוסית והחל מצור על העיר. למרות ההפגזות מהים והצלחות בנחיתות הכוחות הרוסים לא הצליחו לכבוש את העיר. לקראת 9 בספטמבר 1805 כוחות הצי עזבו את סביבות העיר. ב-30 בינואר 1806 פאבל ציציאנוב עם כוח יבשתי של 2000 חיילים הגיע לסביבות באקו. גם הצי הרוסי חזר לפעילות בסביבה. לאחר קרבות סביב העיר, סוכם לכאורה על העברת העיר לחסות רוסית. אומנם, ב-8 בפברואר 1806 במהלך פגישה עם שליטי העיר, פאבל ציציאנוב וסגנו נהרגו בהתנקשות. הצי הרוסי החליט לעזוב את העיר ולחזור צפונה. במהלך קיץ 1806 איוואן גודוביץ' שקיבל פיקוד על הכוחות באזור ניצח את הפרסים במספר קרבות והשלים כיבוש אזור דרבנט, באקו וקובה. בנובמבר 1806 החלה מלחמה עם הטורקים ולכן הרוסים היו מעוניינים בהפסקת הלחימה באזור. במהלך חורף 1806/7 אכן נחתם הסכם אי-לחימה זמנית. בשנת 1808 הלחימה חודשה. הרוסים הביסו את הפרסים בקרב באזור ימת סוואן וכבשו את העיר נחצ'יבאן. ניסיון חדש לכבוש את ירוואן לא הצליח. בתחילת 1809 איוואן גודוביץ' הוחלף באלכסנד טורמסוב. הוא הצליח לייצב את המצב. ניצחונות של הרוסים במספר קרבות הצליחו למנוע מהפרסים להגיע למגע יבשתי עם הטורקים, דבר שהיה מקשה מאוד על הרוסים להמשיך בלחימה נגד מדינות אלו. לאחר שבשנת 1812 הטורקים סיכמו עם הרוסים על סיום המלחמה, גם הפרסים רצו לסיימה. אומנם ידיעות על כך שנפולאון נכנס למוסקבה חיזקו מאוד את רוח הלחימה בחצר הסולטאן הפרסי והוא החליט בהמשך הלחימה. במהלך אוקטובר 1812 כוח רוסי הצליח להביס את הפרסים למרות העודף המספרי הגדול של הפרסים ולכבוש את סביבת לנצ'ראן. ב-24 באוקטובר 1813 בגוליסטן נחתם הסכם שלום שסיים את המלחמה. מדיה וקבצים בנושא מלחמת רוסיה–פרס בוויקישיתוף
יוכבד סקס

יוכבד סַקס (1938 – 27 ביולי 2022) הייתה סופרת ילדים ונוער ומחזאית חרדית. סקס נולדה בירושלים, דור שישי לבני העיר. לאחר עשר שנות לימוד בבית יעקב, למדה בסמינר למורות "אפרתה" בירושלים. לימדה בבית ספר ממלכתי דתי ברחובות ובבני ברק. לאחר שמונה שנות הוראה ולאחר לידת בנה השלישי, פרשה מהוראה והתמקדה בכתיבת מחזות ובימוי בבתי ספר. מאוחר יותר עברה לכתיבת ספרים, בהתחלה לגיל הרך ואחר כך גם לילדים ולנוער. בשנות ה-70 ייסדה הוצאת ספרים פרטית בשם "ספריית סקסופון". ספריה תורגמו לאנגלית ולצרפתית. עבדה כעיתונאית בשבועון "ערב שבת". ניהלה את "פנימיית עלה" לילדים נכים ואת סמינר סלה (סמינר ללימודי יהדות) בבני ברק. קהל היעד של ספריה היה הציבור הדתי-חרדי. כתבה עשרות ספרי ילדים ושימשה כעורכת הוצאת הספרים "סקסופון". נפטרה ביולי 2022. הותירה אחריה תשעה ילדים. "אבא חזר" "אורחים בליל שבת" "אם ובית" "אשם?!" "ביקור חולים" "בית קטן בירושלים "גדולי רוסיה: מסכת חייהם המופלאה" "הבהובים בערפל" "הילדים האמיצים" "המציל הקטן" "המתנה הנפלאה מסבתא" "הסקרנית הלקקנית" "העולה הקטנה" "השמחה במשפחה" "חנן לומד תורה" "ילדים ידידים" "כיסופים בדממה" "לאור מנורת הלילה הקטנה" "לכבוד שבת וחג" "לקח טוב: סיפור, משל ומפניני חז"ל" ב' חלקים "מזכרת מארץ ישראל" "מי שמר על הבית?" סדרת "מסיפורי ירושלים: סיפורים לבני הנוער" ט' כרכים "מסיפורי ירושלים: השכנים" "מסיפורי ירושלים: ילדות בירושלים" "מסיפורי ירושלים: מחרוזת הפנינים" "מסיפורי ירושלים: נסי נסים" "מסיפורי ירושלים: עצת פלאים" "מסיפורי ירושלים: שכונות בירושלים" "מסיפורי ירושלים: תבונה ואומץ לב" "נס חנוכה: מחזמר" "עדי ראייה" "פרח של מלכות: מחזה בשלוש מערכות" "צלחת בלי נחת" "צללים של זהב" "ראה, איזה פלא!" "שידוך - חצי חיוך" "תסכיתים ומחזות". יעל שנקר, 'בראי הקדמות ומבואות: על כתיבה נשית וסמכות גברית בקהילה החרדית', בתוך: קימי קפלן, נורית שטדלר (עורכים), מנהיגות וסמכות בחברה החרדית בישראל: אתגרים וחלופות, ירושלים: מכון ון ליר; הקיבוץ המאוחד, תשס"ט 2009, עמ' 78–79. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר") הספרים של יוכבד סקס, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של יוכבד סקס, בקטלוג הספרייה הלאומית רימונה מייזלס-שיף, יוכבד סקס – הסופרת הפוריה ביותר בארץ, מעריב, 27 בספטמבר 1978 פגישה עם הסופרת יוכבד סקס (הקישור אינו פעיל) יוכבד סקס, דף שער בספרייה הלאומית הסופרת החרדית: מרת יוכבד סאקס ע"ה הלכה לעולמה, באתר בחדרי חרדים, 27 ביולי 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לקסיקון הספרות העברית החדשה

לקסיקון הספרות העברית החדשה הוא לקסיקון ביו-ביבליוגרפי מקוון הכולל ביוגרפיות וביבליוגרפיות של סופרים ישראלים ועבריים. נכון לאוגוסט 2019 כולל הלקסיקון מעל ל-3,400 סופרים, מתרגמים, משוררים ועורכים, וכן תוכן עניינים של כתריסר כתבי עת ספרותיים ומספר כתבי עת עם טקסט מלא (הו!, מטעם, מכאן) וכתבי עת חלקיים בתהליך (עתון 77, מאזנים ועוד). הלקסיקון הוא פרי יוזמתו של פרופ' יוסף גלרון-גולדשלגר, המשמש כעורכו. הפרויקט החל בספטמבר 2004, והכוונה הראשונית הייתה להמשיך את מפעלו הביבליוגרפי של גצל קרסל, שהוציא לאור את "לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים" בהוצאת ספרית פועלים בשנים 1965–1967. תחילה תוכנן הלקסיקון המקוון לכלול את כל מי שלא נכלל בלקסיקון של קרסל, אולם במשך הזמן הוחלט להרחיבו ולכלול בו גם יוצרים שכבר נמצאים אצל קרסל, וכך לעדכן את הערכים הקיימים בשני כרכיו. יוסף גלרון-גולדשלגר הוזמן בשנת 1988 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית לנהל את הספרייה למדעי היהדות, וכיום הלקסיקון פועל בחסותה. הדגש בפרויקט הוא המידע הביבליוגרפי, כלומר מראי מקומות למאמרים ורשימות שנכתבו על היוצר ויצירתו ושפורסמו בכתבי-עת, עיתונים, מונוגרפיות ואנתולוגיות, וכן, בצורה סלקטיבית, באתרים ובבלוגים המצויים באינטרנט. אתר האינטרנט הרשמי של לקסיקון הספרות העברית החדשה לקסיקון הספרות העברית החדשה, ברשת החברתית פייסבוק דוגמה מתוך שמואל יוסף עגנון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אודות הלקסיקון, בבלוג של יוסי גלרון-גולדשלגר הנתונים עודכנו על ידי עורך הלקסיקון, יוסף גלרון-גולדשלגר. https://www.beitberl.ac.il/about/events/2019-2020/nov-19/pages/galron.aspx ‏לכסיקון הספרות העברית - בדורות האחרונים‏ (Q29553688)
הורשת הכתר

הורשת הכתר (באנגלית: Demise of the Crown) הוא מונח משפטי הנפוץ בעיקר בממלכות חבר העמים הבריטי ובמונרכיות אחרות, שבהן הוא מציין את סיום המשטר של המלך, מלכה או קיסר, בעקבות מוות או ויתור על הכס. המונח נקבע בחוק האנגלי על מנת לציין את המעבר המיידי של הריבונות והפררוגטיבות המלכותיות מהמלך או המלכה המנוחים ליורשיהם, ללא אינטררגנום. מונח זה יוצר הטעיה מסוימת בשפה האנגלית, מאחר שמשמעות המילה Demise היא גם פטירת אדם, כך שלעיתים מפרשים את המונח כאילו הוא מתייחס למות הריבון ולא למעבר הכתר. משמעות שגויה זו מנוגדת לעיקרון המשפט החוקתי האנגלי של רציפות המונרכיה, הבא לידי ביטוי בהצהרת המועצה המלכותית שניתנה לאחר מות הנרי השלישי, מלך אנגליה, ולפיה "כס המלוכה לעולם לא יהא ריק; המדינה לעולם לא תהא בלא מונרך". לאחר מות הריבון בממלכה המאוחדת נערכת פגישה של מועצת העלייה בלונדון, על מנת לתת הוראות בנוגע להכרזה על יורשו של המונרך המנוח. פגישה זו נועדה למטרות רשמיות, מאחר שזהות המונרך הבא או עלייתו לשלטון לא תלויה בה. ההכרזה נערכת בארמון סנט ג'יימס בצ'רינג קרוס, בגבול העירוני שבטמפל בר, וברויאל אקסצ'יינג'. בקנדה נערכת פגישה של מועצת המלוכה של קנדה באוטווה על מנת לבצע תפקידים דומים. באופן מסורתי הורשת הכתר גורמת לפיזורו של הפרלמנט. דרישה זו בוטלה ברחבי האימפריה הבריטית לאחר קבלת חוק הרפורמה 1867. בחוק ירושת הכתר 1707 נקבע כי במקרה והתרחשה הורשת הכתר הפרלמנט, אם סיים את ישיבתו או הפסיק את הדיון מסיבה כלשהי, ייפגש בהקדם האפשרי ואם הוא עדיין פעיל ימשיך בדיוניו מיד. בחוק ייצוג העם 1985 נקבע כי אם הורשת הכתר מתרחש בזמן בחירות כלליות, ההצבעה תידחה ב-14 ימים בדיוק. בישיבת הפרלמנט הראשונה תחת המונרך החדש לא ניתן נאום מאת הכתר. כל חברי הפרלמנט וחברי בית הלורדים נשבעים שבועת נאמנות לריבון החדש. הבית מצביע על פנייה לכתר (Address to the Crown) בתגובה להודעה הרשמית על מות המונרך הקודם, ומביע בה את תנחומיו על המוות ואת נאמנותו ליורש. באופן מסורתי, כל משרדי השירות הציבורי והכתר מתפנים לאחר פטירת המונרך. מאחר שכל אנשי הצוות הם עובדיו של המונרך, העסקתם מסתיימת עם מותו וכולם צריכים להיות מועסקים מחדש ולהישבע על נאמנותם למלך או למלכה החדשים. בחוק הורשת הכתר 1901, ובחקיקה דומה בממלכות חבר העמים הבריטי האחרות, נקבע כי הליך זה לא נחוץ יותר, וכי כל אנשי השירות הציבורי והכתר הם עובדי הכתר ולא של ריבון ספציפי. הכתרת המונרך החדש מתרחשת כ-18 חודשים לאחר מות המונרך הקודם, אך היא איננה הכרחית לצורך הבטחת הירושה. המלך מת, יחי המלך! חוק ירושת הכתר 1707 חוק הורשת הכתר 1901 חוק ייצוג העם 1985
נתנאל דויטש

נתנאל דויטש (מאנגלית: Nathaniel Deutsch; נולד ב-7 בספטמבר 1967) הוא סופר, היסטוריון וחוקר דת יהודי-אמריקאי, פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, וראש המרכז ללימודי יהדות במוסד. תחומי המחקר שלו כוללים ספרות רבנית, מיסטיקה יהודית, תרבות יהדות מזרח אירופה ואתנוגרפיה. דויטש נולד ב-1967, בן לסוזנה ולצבי דויטש, שהגיע מבלגיה בעקבות עליית הנאצים, מחזאי אשר עסק בחינוך (בין השאר לימד באוניברסיטת תל אביב והתגורר בישראל לתקופה ארוכה) ובהנצחת השואה ואח ליעל ולדוד. את לימודיו עשה באוניברסיטת שיקגו, שם קיבל תואר ראשון בשפות של המזרח הקרוב ותרבותן (1988), תואר שני בהיסטוריה של הדתות (1989) ודוקטורט בהתמחות על היסטוריה יהודית, אותו סיים בשנת 1995, בהנחיית פרופסור מיכאל פישביין. נושא עבודת הדוקטורט הייתה ספרות מעשה מרכבה. הוא נסע לרוסיה ולמד כחצי שנה שפה וספרות רוסית באוניברסיטת מוסקבה. לימד במכללת האנטר בניו יורק ובשנת 1995 החל ללמד בסוורת'מור קולג' (Swarthmore College) בפילדלפיה. בשנת 2003 יצא ספרו "הבתולה מלודמיר: אשה יהודייה קדושה ועולמה", שעוסק בחנה רחל ורברמאכר, המכונה בתולה מלודמיר. בשנת 2009 יצא ספרו "להמציא את המשפחה הכי גרועה, אאוגניקה, אסלאם ונפילתם ועלייתם של שבט אישמעל". הספר עוסק בסיפורה של משפחת אישמעל מאינדיאנפוליס, שהפכה לשעיר לעזעזל של תנועת האאוגניקה בארצות הברית לאחר הכומר אוסקר סי. מקקולוך החליט שהיא מציגה תכונות מנוונות. לימים יקימו בני המשפחה את הקהילה השחורה האסלמית הראשנה בארצות הברית. הוא חקר את זרמי הגנוסטיקה, מנדעים ואת אומת האסלאם. נשוי למרים ואב לשתי בנות. The Jewish Dark Continent: Life and Death in the Russian Pale of Settlement (2011) Inventing America's 'Worst' Family; Eugenics, Islam and the Fall and Rise of The Tribe of Ishmael (2009) The Maiden of Ludmir: A Jewish Holy Woman and Her World (2003) Black Zion: African American Religious Encounters with Judaism (2000, co-editor with Yvonne Chireau) The Gnostic Imagination: Gnosticism, Mandaeism, and Merkabah Mysticism (1995) Guardians of the Gate: Angelic Vice Regency in Late Antiquity (1999) נתנאל דויטש, ברשת החברתית Goodreads דף אישי באתר אוניברסיטת קליפורניה דף אישי באתר סוורת'מור קולג' (מאורכב מהמקור) נתניאל דויטש, דף שער בספרייה הלאומית
קיבעון

המונח "פיקסציה" מפנה לכאן. לערך העוסק במשמעויות אחרות, ראו קיבוע. בפסיכולוגיה, קיבעון (בלועזית: פִיקְסַצְיָה) הוא מצב בו אדם הופך אובססיבי כלפי אדם או חפץ. לפי זיגמונד פרויד, עשוי אדם לפתח קיבעון פסיכולוגי עקב פתרון לא הולם של הקונפליקט המרכזי במהלך אחד משלבי המודל הפסיכוסקסואלי, כגון חוסר סיפוק או סיפוק יתר על המידה של הצרכים הדומיננטיים בשלב זה; בעקבות זאת, בזמן מאוחר יותר במשך חייו הבוגרים, תשקף האישיות של האדם שלב מסוים משלבים אלה. לדוגמה, אדם שצרכיו לא סופקו באופן מותאם בשלב האוראלי, בו האנרגיה המינית מרוכזת סביב אזור הפה, עשוי לפתח בבגרותו קיבעון המתבטא ב"התנהגות אוראלית" – לעיסת מסטיק, עישון, כסיסת ציפורניים וכדומה. במצבים חמורים יותר עלול להתפתח קושי לעבור לשלב ההתפתחותי הבא, או נסיגה להתנהגויות המאפיינות את השלב בו התרחש הקיבעון עד לרמה של הפרעת אישיות (למשל במקרה של קיבעון אוראלי – נסיגה לדפוס התנהגות תלותי מאוד בסובבים אותו כפי שהיה בינקותו, מצב שבעוצמות גבוהות עלול להתפתח להפרעת אישיות תלותית). הגדרת ההיקשרות האובססיבית כקיבעון או כהתבטאות הגנתית של אהבה נתונה לוויכוח. עשוי להתקיים גם קיבעון לדברים שאינם מוחשיים (כגון: רעיונות והשקפות עולם). הגורם האובססיבי נמצא גם בסימפטומים המשתייכים להפרעה טורדנית-כפייתית. רעיון הקיבעון הוא רעיון מרכזי במודל הפסיכוסקסואלי של פרויד ובתאוריה הפסיכואנליטית. למרות שתאוריה זו מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. קיימת גם ביקורת על האפקטיביות הנמוכה של הטיפול הפסיכואנליטי. התמכרות המודל הפסיכוסקסואלי הרגל פיקסציה / קיבעון, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט" Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37 Evan Mayo-Wilson et al, Psychological and pharmacological interventions for social anxiety disorder in adults: a systematic review and network meta-analysis, The Lancet Psychiatry 1, 2014-10, עמ' 368–376 doi: 10.1016/S2215-0366(14)70329-3 Xinyu Zhou et al, Comparative efficacy and acceptability of psychotherapies for depression in children and adolescents: A systematic review and network meta-analysis, World Psychiatry 14, 2015-06, עמ' 207–222 doi: 10.1002/wps.20217 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכבי רחובות

האם התכוונתם ל... מכבי שעריים רחובות – מועדון כדורגל ישראלי מהעיר רחובות מכבי רחובות (אתלטיקה) – מועדון ספורט ישראלי מהעיר רחובות מכבי רחובות (כדורגל) – מועדון כדורגל ישראלי מהעיר רחובות ששיחק בשנות ה-50 של המאה ה-20 בליגה הבכירה מכבי רחובות טניס שחקנים :רוי רביבו ניתאי ביטון אביב דמארי מיקל דרונובסקי דניס צפנצקו ולירוי כהן. מכבי רחובות (כדורסל) – קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר רחובות עירוני רחובות (לשעבר "מכבי רחובות") - קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר רחובות
אבנר

אַבְנֵר הוא שם פרטי זכר בעברית, המשמש גם כשם משפחה. אבנר הוא שמהּ של דמות מקראית (המופיעה גם בשם אֲבִינֵר), ומשמעות השם היא האב, או אבי, והכוונה, כנראה, לאלוהים, הוא נֵר. אֶבְּנֶר (Ebner) הוא שם משפחה גרמני. האם התכוונתם ל... אבנר בן נר – דמות מקראית; שר הצבא של שאול המלך קבר אבנר בן נר – ממוקם על פי המסורת בלב העיר חברון, סמוך למערת המכפלה הריגת אבנר אבנר מבורגוס – רופא ופילוסוף יהודי שהמיר את דתו לנצרות בגיל 61, חי בספרד אורי אבנר – היה רב-אמן בבעיות שחמט, פסיכולוג קליני במקצועו אלימלך אבנר – מראשוני המפקדים ב"הגנה", אלוף בצה״ל ומפקד הממשל הצבאי על ערביי ישראל ארי אבנר – מראשוני השידור העברי, חבר הנהלת האקדמיה ללשון העברית, עורך, מתרגם ומבקר ספרות ישראלי, אביו של ברי אבנר ברי אבנר – מאמן שחייה בכיר ושופט בינלאומי בשחייה. בנו של ארי אבנר גרשון אבנר – מזכיר הממשלה ודיפלומט ישראלי יהודה אבנר – דיפלומט ויועץ לראשי ממשלת ישראל לולה בר אבנר – תופרת עילית ומעצבת אופנה ישראלית מאיר אבנר – פוליטיקאי ועיתונאי יהודי מבוקובינה, מראשי התנועה הציונית בבוקובינה וברומניה נייט אבנר – שחקן פוטבול ורוגבי אמריקאי קלאוס אבנר – סופר ומתרגם אוסטרי קרן אור אבנר – קרן פילנתרופית המיועדת ליהודי ברית המועצות אבנר חיפושי נפט – שותפות מוגבלת לחיפושי נפט וגז בישראל אבנר חברה לביטוח – חברת ביטוח שפעלה בישראל, לביטוח חובה של כלי רכב אבנרי אבינר אבינרי אישים ששמם הפרטי הוא אבנר
1850

שנת 1850 היא השנה ה-50 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1850 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 1 באפריל – ממשלת מחוז סן פרנסיסקו מוקמת 4 באפריל – לוס אנג'לס מוכרזת כעיר 9 ביולי – הנשיא זאכרי טיילור נפטר ומילרד פילמור הופך לנשיא ה-13 של ארצות הברית 10 ביולי – מילרד פילמור נבחר לנשיא ה-13 של ארצות הברית 9 בספטמבר – קליפורניה מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-31 20 בספטמבר – סחר העבדים מבוטל במחוז קולומביה 6 בינואר – אדוארד ברנשטיין, הוגה ופוליטיקאי גרמני, מאבות הסוציאל-דמוקרטיה (נפטר ב-1932) 15 בינואר – מיכאי אמינסקו, משורר רומני (נפטר ב-1889) 15 בינואר – סופיה קובלבסקיה, הייתה מתמטיקאית, סופרת, מחזאית ומשוררת ממוצא רוסי (נפטרה ב-1891) 27 בינואר – אדוארד סמית', רב-החובל של הטיטניק (נפטר ב-1912) 8 בפברואר – קייט שופן, סופרת אמריקנית (נפטרה ב-1894) 15 בפברואר – יונה (יוהאן) קרמנצקי, מחלוצי תעשיית החשמל האירופית ויזם ציוני, שכיהן כיו"ר הראשון של קק"ל (נפטר ב-1934) 7 במרץ – טומאש מסריק, הנשיא הראשון של צ'כוסלובקיה (נפטר ב-1937) 7 במאי – אנטון זיידל, מנצח הונגרי (נפטר ב-1898) 11 במאי – פיליפ פון פרארי, אספן צרפתי (נפטר ב-1917) 1 ביוני – שמסדין סמי פרשרי, סופר אלבני (נפטר ב-1904) 6 ביוני – קרל פרדיננד בראון, פיזיקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1909 (נפטר ב-1918) 21 ביוני – אנריקו צ'יקטי, מורה לבלט ורקדן איטלקי (נפטר ב-1928) 24 ביוני – הוריישו קיצ'נר, איש צבא ומדינאי בריטי (נפטר ב-1916) 5 באוגוסט – גי דה מופאסאן, סופר צרפתי (נפטר ב-1893) 13 בנובמבר – רוברט לואיס סטיבנסון, סופר סקוטי (נפטר ב-1894) 16 באפריל – מארי טוסו, פסלת, צרפתייה-אנגלייה, יסדה את מוזיאון השעווה מאדאם טוסו (נולדה ב-1761) 23 באפריל – ויליאם וורדסוורת', משורר אנגלי (נולד ב-1770) 1 במאי – יצחק ברנייס, רב בגרמניה, בלשן והוגה דעות (נולד ב־1793) 10 במאי – ז'וזף לואי גה-ליסאק, מדען צרפתי (נולד ב-1778) 16 במאי – ויליאם הנדריקס, מושל אינדיאנה השלישי (נולד ב-1782) 2 ביולי – רוברט פיל, ראש ממשלת בריטניה (נולד ב-1788) 9 ביולי – זאכרי טיילור, נשיא ארצות הברית ה-12 (נולד ב-1784) 9 ביולי – עלי מוחמד שיראזי, הבאב, מייסד הדת הבאבית ומבשר הדת הבהאית, מוצא להורג (נולד ב-1819) 19 ביולי – מרגרט פולר, עיתונאית, סופרת ופעילה למען זכויות נשים אמריקאית (נולדה ב-1810) 17 באוגוסט – חוסה דה סן מרטין, מצביא ומדינאי ארגנטינאי ששחרר מדינות רבות בדרום אמריקה מהשלטון הספרדי (נולד ב-1778) 18 באוגוסט – אונורה דה בלזק, סופר צרפתי (נולד ב-1799) 26 באוגוסט – לואי פיליפ, מלך צרפת (נולד ב-1773) 23 בספטמבר – חוסה ארטיגס, מצביא ומאבות האומה האורוגוואית (נולד ב-1764) 2 בנובמבר – וילהלם פון קראוזנק, גנרל פרוסי אשר כיהן כראש המטה הכללי הפרוסי (נולד ב-1774) 19 בנובמבר – ריצ'רד ג'ונסון, סגן נשיא ארצות הברית התשיעי (נולד ב-1780) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1850 התחילה ביום כ"ט בטבת ה'תר"י (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-י"ז בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1850 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1850 במדע‎ ילידי 1850‎ נפטרים ב-1850‎ מדיה וקבצים בנושא 1850 בוויקישיתוף
אייזק דיזראלי

אייזק דיזראלי (באנגלית: Isaac D'Israeli;‏ 11 במאי 1766 – 19 בינואר 1848) היה סופר, מלומד ואיש ספר יהודי-בריטי, נודע במסותיו ובקשריו עם אנשי ספר אחרים, ובהיותו אבי הסופר וראש הממשלה הבריטי בנג'מין דיזראלי. אייזק דיזראלי נולד באנפילד מידלסקס באנגליה, ב-11 במאי 1776. אביו היה סוחר יהודי איטלקי בשם בנג'מין ד'יזראלי, שהיגר מוונציה (איטליה) 12 שנים קודם לכן. הוא קיבל חלק ניכר מחינוכו בליידן, וכבר בגיל 16 פתח בקריירה ספרותית. תהילתו הגיעה לו מספרו Curiosities of Literature, אוסף של אנקדוטות על אישים ואירועים היסטוריים, ספרים מיוחדים, ותחביביהם של אוספי ספרים. הספר זכה לפופולריות ולתפוצה רחבה במאה ה-19, ופורסם במהדורות רבות, בכרך אחד או ארבעה. הספר עדיין מודפס כיום. ב-1828 יצא לאור בחמישה כרכים ספרו "חייו ושלטונו של צ'ארלס הראשון" (The Life and Reign of Charles I), שהציג התקדמות גדולה במחקר ובשיטות המחקר ההיסטוריות, ובעקבותיו הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אוקספורד. ב-1833 פורסם בקהילה היהודית הבריטית חיבור בעילום שם, שנכתב למעשה על ידיו. בחיבור, שניכרה בו השפעת הביבליוצנטריזם של החברה האנגליקנית הסובבת, תקף את היהדות הרבנית ואת התלמוד והילל את התורה שבכתב כביטוי היחיד של רצון האל. הוא הביע שם הערכה רבה לקראים, אותם "פרוטסטנטים יהודים שמרדו בעריצות הרבנים." הנטייה לנאו-קראות התבטאה לבסוף בהקמת בית-כנסת אשכנזי-ספרדי בלונדון ב-1840 שבוטל בו יום טוב שני של גלויות. בשנת 1841 התעוור, וניתוח שעבר לא הצליח להחזיר את מאור עיניו. למרות עיוורונו המשיך לכתוב, ובעזרת בתו כתב את Amenities of Literature ("גינונים ספרותיים") וסיים עריכה נוספת של עבודתו על צ'ארלס הראשון. הוא מת בן 82 בביתו, פחות משנה לאחר מות אשתו, מריה באסבי דיזראלי, שלה היה נשוי יותר מארבעה עשורים וממנה נולדו לו חמשת ילדיו. דיזראלי שינה את איות שמם של ילדיו מ"ד'יזראלי" ל"דיזראלי", ללא הגרש האופיינית לאיטלקית, על מנת שייראה פחות זר לעיניים בריטיות, והטביל אותם לנצרות, למרות שהוא עצמו לא הוטבל. פעולה זאת אפשרה לבנו בנג'מין דיזראלי להיבחר לפרלמנט הבריטי (ולימים גם לראש ממשלת בריטניה), שהיה חסום אז בפני יהודים. Amenities Of Literature (1841) Calamities Of Authors (1812-3) Curiosities Of Literature ‎(מהדורה בת ארבעה כרכים (1791–1823), כרך אחד (1824) The Life and Reign of Charles I (1828) Quarrels Of Authors (1814) Illustrations of the Literary Character Mejnoun and Leila מדיה וקבצים בנושא אייזק דיזראלי בוויקישיתוף יצירתו יצחק דיזראלי בפרויקט גוטנברג כתבי אייזק דיזראלי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אייזק ד'יזראלי (1766-1848), דף שער בספרייה הלאומית Daniel R. Langton, A Question of Backbone: Contrasting Christian Influences upon the Origins of Reform and Liberal Judaism in England, בתוך: Melillah, גיליון 2003/2004. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקארתי

מקארתי (מקארת׳י, באנגלית: McCarthy וכן MacCarthy) הוא שם משפחה נפוץ שמקורו באירלנד האם התכוונתם ל... בני מקארתי – כדורגלן עבר דרום אפריקאי ג'וזף מקארתי – סנאטור אמריקני, שמזוהה עם המאבק והמרדף אחר קומוניסטים בארצות הברית בעת המלחמה הקרה; רדיפה זו אף זכתה להיקרא על שמו, מקארתיזם; הטקטיקה שנקט וחוסר היכולת להוכיח את האשמותיו הביאו להוקעתו על ידי הסנאט של ארצות הברית ג'ון מקארתי – מדען מחשב וחוקר מדעים קוגניטיביים אמריקני ג'יימס מקארתי – כדורגלן סקוטי-אירי ג'ני מקארתי – דוגמנית, שחקנית ופעילת ציבור אמריקנית הנרי מקארתי – בילי הנער, פושע אמריקני נודע טוד מקארתי – מבקר קולנוע אמריקני טום מקארתי – שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי מליסה מקארתי – שחקנית אמריקנית סאם מקארתי – שחקן אמריקאי קווין מקארתי (שחקן) – שחקן קולנוע אמריקאי קווין מקארתי (פוליטיקאי) – פוליטיקאי אמריקאי קורמאק מקארתי – סופר אמריקני קלי מקארתי – כדורסלן אמריקני-רוסי