laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משחקי הים התיכון

משחקי הים התיכון הוא אירוע ספורט רב-ענפי, המתרחש אחת לארבע שנים, בו משתתפות בעיקר מדינות הגובלות בים התיכון, מאסיה, מאפריקה ומאירופה. הרעיון למשחקים הוצע באולימפיאדת לונדון ב-1948 על ידי מוחמד טהר פאשה, יושב-ראש המשלחת האולימפית המצרית, והמשחקים נערכו לראשונה בשנת 1951 באלכסנדריה שבמצרים. עשרת המשחקים הראשונים נערכו תמיד בשנה המקדימה את המשחקים האולימפיים. לעומת זאת משנת 1993 ואילך נערכים המשחקים שנה לאחר המשחקים האולימפיים. במשחקים הראשונים שנערכו באלכסנדריה בחודש אוקטובר 1951 השתתפו 734 ספורטאים מעשר מדינות שונות שהתחרו ב-13 ענפי ספורט. מאותה שנה ואילך לא הופסקו המשחקים, והם נערכים באופן רציף מדי ארבע שנים. במהלך המשחקים השניים, שנערכו בברצלונה, עלה הרעיון להקים גוף שיפקח על המשחקים, סוג של ועדה ביצועית. ואכן, ב-6 ביוני 1961 הוקמה הוועדה הבין-לאומית למשחקי הים התיכון (ICMG). ב-2015 התקיים תחת הארגון טורניר משני בשם "משחקי חוף הים תיכון" בפסקארה באיטליה, ב-2019 התקיים בפטרס ביוון, ב-2023 התקיים בהרקליון ביוון וב-2027 יתקיים בעיירות לגואה ופורטימאו בפורטוגל. על הכנת והרכבת משלחות הנציגים והספורטאים אחראים הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC) והוועד האולימפי ההלני (HOC). כמו כן, מקום מושבה הקבוע של ה-ICMG הוא ביוון, ללא קשר לזהותו של נשיאה הנוכחי, ומזכירה הכללי הוא תמיד יווני. סמל משחקי הים התיכון מורכב משלוש טבעות, המסמלות את שלוש היבשות שלחופי הים התיכון - אסיה, אפריקה אירופה. תחתית הטבעות נראית כמתמוססת במימי הים התיכון. הדגל הוצג לראשונה במשחקי ספליט בשנת 1979 כדגל המשחקים הללו, ולאחר מכן התקבל כדגלן של כל התחרויות. בסיום כל תחרות מועבר הדגל אל נציגי המדינה בה תיערך התחרות הבאה. נכון למהדורה האחרונה של המשחקים שהתקיימו ביוני 2022, 26 מדינות השתתפו במשחקים: מאסיה: סוריה סוריה, לבנון לבנון (2 בסך הכול) מאפריקה: לוב לוב, מרוקו מרוקו, תוניסיה תוניסיה, אלג'יריה אלג'יריה, מצרים מצרים (5 בסך הכל) מאירופה: אלבניה אלבניה, אנדורה אנדורה, בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה, קרואטיה קרואטיה, צרפת צרפת, איטליה איטליה, ספרד ספרד, סלובניה סלובניה, מקדוניה מקדוניה, סרביה סרביה, מונטנגרו מונטנגרו, מונקו מונקו, יוון יוון, מלטה מלטה, קפריסין קפריסין, טורקיה טורקיה, סן מרינו סן מרינו, קוסובו קוסובו, פורטוגל פורטוגל (19 בסך הכול) המדינות היחידות הגובלת בים התיכון שאינן משתתפת במשחקים הן ישראל, הרשות הפלסטינית, הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין ובריטניה (דרך טריטוריית גיברלטר). ישראל אינה משתתפת בשל לחץ המדינות הערביות, למרות שנעשו ניסיונות לצרף אותה למשחקים, אפילו על ידי ה-HOC. מדינות שהשתתפו בעבר כגון מדינות יוגוסלביה, קיבלו זכות להשתתף גם כמדינות נפרדות, אף שמדינות כמו צפון מקדוניה, סלובניה, סרביה וקוסובו אינן גובלות עוד בים התיכון. מ-2018 אף פורטוגל הוזמנה להשתתף בקביעות במשחקים (שב-2018 התקיימו בספרד הסמוכה) אף שאינה גובלת בים התיכון אלא באוקיינוס האטלנטי. נכון לשנת 2009 במשחקים נערכים תחרויות ב-27 ענפים לגברים ולנשים. בנוסף נערכים תחרויות מיוחדות גם לנכים: כל הערים שבהן נערכו המשחקים עד כה, שוכנות לחופי הים התיכון, למעט קזבלנקה השוכנת לחופי האוקיינוס האטלנטי: מעודכנת לאחר סיום משחקי הים התיכון 2022. בשנים 1997 ו-2001 התחרתה תחת השם "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה התחרתה בשנת 2005 כסרביה ומונטנגרו מדיה וקבצים בנושא משחקי הים התיכון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משחקי הים התיכון (באנגלית, בצרפתית וביוונית) ספרד תפעל לקבלת ישראל למשחקי הים התיכון, באתר ynet, 2 בדצמבר 2004
X86-64

x86-64 היא ארכיטקטורת מעבד שפותחה על ידי חברת AMD תחת השם AMD64 ואומצה גם על ידי אינטל שמכנה אותה Intel 64. ארכיטקטורת x86-64 מכילה בתוכה את הארכיטקטורה x86 ולכן מעבדי x86-64 מסוגלים להריץ כל אפליקציית x86 מבלי להקריב תאימות או ביצועים. בנוסף, מעבדים אלו תומכים בהרצת תוכנות עם סט פקודות מורחב שמאפשר להקצות זיכרון בטווח מורחב של 64 ביט ויכולות נוספות. AMD פיתחה את AMD64 כדי שתתחרה בארכיטקטורה IA-64 שפותחה על ידי אינטל ו־HP. בניגוד ל־AMD64 ,IA-64 היא לא שינוי דרסטי מ־x86. הארכיטקטורה החדשה הוצגה כדרך להוסיף יכולות 64 ביט לארכיטקטורת 32 ביט קיימת. יתרון משמעותי של x86-64 על x86 הוא הרחבת טווח הכתובות שכל תהליך יכול לגשת אליהן. במערכות x86 טווח הכתובות היה מוגבל ל־2GB לכל תהליך (לעיתים עם אופציה להרחבה ל־3GB) ול־232 לכל המערכת (במערכות הפעלה של שרתים ניתן להגיע ל־236 בעזרת Physical Address Extension). המימוש הנוכחי של ארכיטקטורת AMD64 מאפשר למפות לכל תהליך טווח כתובות של 1TB (כלומר 240 בתים). בעתיד הארכיטקטורה תאפשר הרחבה של טווח הכתובות ל־4PB (כלומר 252 בתים). כרגע המימוש המתקדם ביותר לארכיטקטורה זו הוא פרויקט טרייחנשניצר השוודי, המנסה לשלב את ארכיטקטורה זו בחומרת קוונטים. המעבדים הבאים מממשים את הארכיטקטורה AMD64: AMD Athlon 64 AMD Athlon 64 X2 AMD Athlon 64 FX AMD Opteron AMD Turion 64 AMD Turion 64 X2 AMD Sempron AMD Phenom AMD Phenom II כל המעבדים שיוצרו על ידי AMD מאילך (FX/APU/RYZEN) מממשים את הארכיטקטורה AMD64. היסטורית, AMD ייצרו מעבדים שיישמו טכנולוגיות שמומשו קודם על ידי אינטל (כמו SSE). במקרה של x86-64 התפקידים התחלפו ואינטל הוסיפה למעבדיה תכונה ש־AMD פיתחה כהמשך ישיר לארכיטקטורת x86 שהייתה בשימוש על ידי כל מעבדי אינטל. אלו הם מעבדי אינטל, המממשים את ארכיטקטורת Intel 64: Intel בארכיטקטורת NetBurst Xeon מאז "Nocona" סלרון – בכמה דגמים מאז ליבת Prescott פנטיום 4 – בכמה מעבדים מאז ליבת פרסקוט פנטיום D פנטיום EE אינטל בארכיטקטורת Core 2 Duo Xeon מאז ליבת Woodcrest Intel Core 2 Intel פנטיום ליבה כפולה – E2140, E2160, E2180, E2200, E2220, E5200, T2310, T2330, T2370, ו־T2390 סלרון – סלרון 4x0, סלרון M 5xx אינטל בארכיטקטורת אטום אטום סדרה 200 אטום סדרה 300 כל מעבדי סדרות Core/Pentium/Celeron מארכיטקטורת Nehalem והלאה (Sandy Bridge, Ivy Bridge, Haswell/Broadwell, Skylake/Kaby/Coffee lake) מממשים את x86-64. AMD Newsroom ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דב שפי

דב שפי (נולד בישראל ב-31 במרץ 1933) היה הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת תת-אלוף וכיום הוא מרצה בדיני ביטחון, דיני צבא ודיני מלחמה באוניברסיטת בר-אילן. ב-1956 סיים שפי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים אותם עשה במסגרת העתודה האקדמית. שירת כקצין בחטיבת גולני, בפרקליטות הצבאית והיה היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון הראשון. שימש עוזר למתאם הפעולות בשטחים וחבר המשלחת הישראלית לאו"ם. ביוני 1979 מונה לפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל והעולה לדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד 1984. כיהן בתפקיד היועץ המשפטי למערכת הביטחון בשנים 1988 - 1994, ובתפקיד ציר המייצג את נושאי שיתוף הפעולה של מערכת הביטחון עם ארצות הברית בשגרירות ישראל בוושינגטון משנת 1994 עד 1998. שימש חבר משלחות ישראל לשיחות השלום עם מצרים בשנת 1979 בקהיר, בראשות השרים שמואל תמיר ויוסף בורג, ובשנת 1991 עם הירדנים והפלסטינים במדריד ובוושינגטון. השתתף כחבר משלחת ישראל לשתי ועידות בינלאומיות של הצלב האדום בשנים 1969 באיסטנבול וב-1981 בפיליפינים, כחבר משלחת ישראל לארגון האומות המאוחדות בשנת 1976. נשלח על ידי משרדי החוץ והביטחון וכן הוזמן להרצות ולהשתתף בוועידות בארצות הברית, אנגליה, ישראל, גרמניה, ז'נבה, ספרד ובלגיה על המשפט הצבאי בישראל ובשטחים. כתב מאמרים רבים בתחום דיני הצבא ודיני המלחמה. בנו, חגי שפי, נהרג בפיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001, כאשר שהה במגדלי התאומים. מדיה וקבצים בנושא דב שפי בוויקישיתוף דב שפי, ברשת החברתית פייסבוק דב שפי, ברשת החברתית LinkedIn יאיר בן-דוד, "לוחמי צה"ל עמדו בכבוד במבחן הנורמות המוסריות ודיני הלחימה", במחנה (עותק באתר הפרקליטות הצבאית), גיליון מס' 42, 21 ביולי 1982, עמ' 22 שיחה עם הפרקליט הצבאי הראשי לשעבר, תא"ל (מיל') דב שפי, המראיינים: סא"ל ארז חסון ורס"ן טובי הארט, באתר הפרקליטות הצבאית, 2011 סמי פרץ ומזל מועלם, חגי שפי: הרוג ישראלי נוסף, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2001
פאלאצו דאריו

פאלאצו דאריו (באיטלקית: Palazzo Dario) הוא ארמון הממוקם על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה. הארמון בנוי בסגנון הגותי הוונציאני, אולם שופץ בסגנון הרנסאנס. הארמון שופץ בשנת 1486 בהוראת ג'ובאני דאריו, מזכיר הסנאט של רפובליקת ונציה והבעלים של הארמון. לאחר מותו של דאריו בשנת 1494, ירשה את הארמון בתו, מארייטה, אשר נישאה לווינצ'נזו באבארו (בנו של ג'אקומו בארבארו, הבעלים של פאלאצו בארבארו הסמוך), ועברה להתגורר עמו. הארמון הושכר באותה עת על ידי הסנאט לדיפלומטים טורקים. בשנת 1522 ירשו את הארמון בניה של מארייטה והם שווי להתגורר במבנה. בני משפחת באבארו התגוררו במבנה עד אמצע המאה ה-18. הארמון נחשב לאחד הארמונות היפים בוונציה (אחרי הקא' ד'אורו), ועל כן כבר בסוף המאה ה-19 החל פרויקט נרחב לשקם את הארמון (שהיה באותה עת בבעלות הרוזנת דה לה בומה-פלווינה (de la Baume-Pluvinel). במהלך שיפוץ זה נוספו לארמון המרפסות הנאו גותיות. בשנת 1908, בעת ביקורו בוונציה, צייר קלוד מונה את הארמון. ציור זה מוצג כיום במכון האמנות של שיקגו. כיום הארמון נמצא בבעלות פרטית, אולם לעיתים נערכות במקום תערוכות זמניות ביוזמת מוזיאון אוסף פגי גוגנהיים. מדיה וקבצים בנושא פאלאצו דאריו בוויקישיתוף תצלומי הארמון תצלומי הארמון
שפי

האם התכוונתם ל... אהרן שפי – מוזיקאי, מחנך, מלחין ומנצח ישראלי גדי שפי – איש צבא ישראלי, מפקד שייטת 13, בעל עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים דב שפי – לשעבר הפרקליט הצבאי הראשי יגאל שפי – מומחה להיסטוריה צבאית באוניברסיטת תל אביב יעקב שפי – איש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה יעקב שפי (קצין) – ראש מחלקת הציוד בחיל הים, בדרגת אלוף-משנה שאול שפי – תת-אלוף בצה"ל, מפקד בסיס פלמחים שירות פסיכולוגי ייעוצי (שפ"י) - גוף במשרד החינוך הישראלי, אליו כפופים היועצים החינוכיים והפסיכולוגים החינוכיים שפי מרציאנו – שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי הר שפי
הר שפי

הר שפי היא פסגה בגובה 694 מטרים בהרי ירושלים, מדרום למושב כסלון. האם התכוונתם ל... אבישר הר-שפי – משורר ישראלי סיון הר-שפי – משוררת ישראלית מרגלית הר-שפי – נמנתה עם מכריו של יגאל עמיר, לפני שרצח את יצחק רבין, והורשעה לאחר הרצח באי מניעת פשע יואלה הר-שפי – עיתונאית ‏יואלה הר-שפי‏ (Q97142215) שפי
חטיבת ה-AFC

חטיבת הפוטבול האמריקאית (באנגלית: American Football Conference; ר"ת: AFC), היא אחת משתי החטיבות בליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול הבכירה של ארצות הברית. חטיבת ה-AFC נוצרה בשנת 1970 לאחר איחוד של ליגת ה-American Football League עם ליגת ה-NFL. באותה שנה של האיחוד היו 13 קבוצות בחטיבה, 10 קבוצות שמקורן ב-AFL יחד עם קליבלנד בראונס, פיטסבורג סטילרס ובולטימור קולטס שמקורן ב-NFL יצרו את החטיבה מנגד חטיבת ה-National Football Conference‏ (NFC) הכילה 13 קבוצות כולן במקור מליגת ה-NFL. בשנת 1995 הצטרפה לחטיבה ג'קסונוויל ג'אגוארס. בשנת 1996 קליבלנד בראונס עברה לעיר בולטימור, שמה הוחלף לבולטימור רייבנס אך הזכאות להיסטוריה ולשם קליבלנד בראונס נותרה בידי הליגה ונשמרה לקראת הקמתה של קבוצה חדשה בעתיד בקליבלנד. בשנת 1999 חודשה קליבלנד בראונס ונוספה לחטיבת ה-AFC. בשנת 2002 הצטרפה יוסטון טקסאנס לחטיבה. בשנת 2002 הוחלט לשנות את החלוקה לארבעה בתים, צפון, דרום מזרח ומערב, חלוקה זו נשארה עד היום. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האקדמיה למוזיקה עתיקה

האקדמיה למוזיקה עתיקה היא תזמורת של כלים עתיקים היושבת דרך קבע בלונדון.[דרושה הבהרה] התזמורת נוסדה מחדש בידי הצ'מבליסט והמנצח כריסטופר הוגווד בשנת 1973 ונקראה בשמו של ארגון מקורי מן המאה ה-18. הנגנים מנגנים בכלים עתיקים או בהעתקים מודרניים של כלים מן התקופה שבה חוברה המוזיקה. על פי רוב הם מנגנים מוזיקה מתקופת הבארוק ומן התקופה הקלאסית, אף כי בשנים האחרונות הם מבצעים גם יצירות חדשות לתזמורת בארוק. האקדמיה המקורית למוזיקה עתיקה נוסדה בלונדון, אנגליה בשנת 1726 למטרת מחקר וביצוע של מוזיקה "ישנה" - שהגדרתה הראשונית כללה כל מה שחובר לפחות מאה שנה קודם לכן, אך תוך זמן קצר הורחבה וכללה מלחינים בני התקופה, בהם ויליאם קרופט, מייקל כריסטיאן פסטינג, מוריס גרין, ברנרד גייטס, ג'ובאני בונונצ'יני, סנסינו, ניקולא היים, פרנצ'סקו ג'מיניאני, פייר פרנצ'סקו טוזי, יוהאן ארנסט גאליארד, אגוסטינו סטפאני (שנבחר ליושב ראש לשם כבוד של האקדמיה), שרל דיפאר, ז'אן-בטיסט לייה וג'וזפה ריבה. הנדל לא היה חבר, אם כי האגודה חקרה וביצעה את המוזיקה שלו כמו את זו של חבריה ושל מלחינים אחרים בני התקופה. עם מנהלי הארגון נמנו יוהאן כריסטוף פפוש (משנת 1735 ואילך), בנג'מין קוק וסמיואל ארנולד (מ-1789 ואילך). ב-1973 פתח כריסטופר הוגווד את האקדמיה למוזיקה עתיקה לשם נגינת מוזיקה מן המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 בכלי התקופה. ליצירות כוראליות, מצטרפות אליה או מקהלת האקדמיה למוזיקה עתיקה או מקהלה של אחת הקתדרלות או המכללות, שיש בה קולות נערים. בשנת 1996 מינתה האקדמיה למוזיקה עתיקה את פול גודווין כמנצח חבר ואת אנדרו מאנץ כמנהל חבר בהנהגת כריסטופר הוגווד. ב-2003 התפטר אנדרו מאנץ מתפקיד מנהל חבר ובשנת 2005 החליף אותו ריצ'רד אגור. ב-1 בספטמבר 2006 החליף אגור את הוגווד כמנהל מוזיקלי של האקדמיה והוגווד קיבל את התואר מנהל פורש (אמריטוס). האקדמיה למוזיקה עתיקה הייתה התזמורת הראשונה שהקליטה את כל הסימפוניות של מוצרט בכלי התקופה. מאז הקליטה האקדמיה את מכלול הקונצ'רטי לפסנתר והסימפוניות של בטהובן, מספר רב מן הסימפוניות של היידן ורבים מן הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט עם נגן הפסנתר העתיק (פורטה-פיאנו) רוברט לוין. האקדמיה הקליטה גם את דידו ואניאס של הנרי פרסל, את "אורלנדו" ו"רינאלדו" של הנדל, "חסדי טיטוס" של מוצרט, "חיי פילוסוף" של היידן ועוד למעלה מ-200 הקלטות אחרות לחברות דקה, הרמוניה מונדי (צרפת), EMT והחברה החדשה להקלטות של ביצועים חיים, "ויגמור הול לייב". אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה למוזיקה עתיקה האקדמיה למוזיקה עתיקה, ברשת החברתית פייסבוק האקדמיה למוזיקה עתיקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האקדמיה למוזיקה עתיקה, ברשת החברתית אינסטגרם
מיינץ 05

מועדון ספורט מיינץ 05 (בגרמנית: .Fußball- und Sportverein Mainz 05 e. V ‏.1) הוא מועדון כדורגל גרמני אשר ממוקם בעיר מיינץ, ריינלנד-פפאלץ, ומשחק בבונדסליגה מאז עונת 2004/2005. המועדון הוקם בשנת 1905 על ידי איש העסקים היהודי אויגן סלומון, והפך מקצועי (העפיל לבונדסליגה השנייה) בשנת 1988. בעונת 2003/2004 העפילה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיים במקום השלישי בבונדסליגה השנייה ועונה לאחר מכן העפילה לגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה לאחר שהקבוצה זכתה בדירוג המשחק ההוגן של אופ"א. הליגה האירופית: סיבוב שלישי (1): 2011/2012 שלב הבתים (3): 2016/2017 גביע אופ"א: סיבוב ראשון (1): 2005/2006 נכון ל-31 באוגוסט 2024 מדיה וקבצים בנושא מיינץ 05 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיינץ 05 (בגרמנית ובאנגלית) מיינץ 05, ברשת החברתית פייסבוק מיינץ 05, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיינץ 05, ברשת החברתית אינסטגרם מיינץ 05, ברשת החברתית טיקטוק מיינץ 05, ברשת החברתית LinkedIn מיינץ 05, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net 1. FSV Mainz 05 | Bundesliga, bundesliga.com - the official Bundesliga website (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולא היים

ניקולא פרנצ'סקו היים (באיטלקית: Nicola Francesco Haym, ‏6 ביולי 1678 - 31 ביולי 1729) היה לבריתן אופרה, מלחין, מנהל תיאטרון ונגן. היים זכור בעיקר הודות לטקסטים שעיבד ללבריות לאופרות של הנדל וג'ובאני בונונצ'יני. להנדל כתב לבריות ל"יוליוס קיסר", "אוטונה", "פלביו", "טמרלאנו", "רודלינדה" ועוד. היים נולד ברומא. אביו היה כנראה סבסטיאן היים, מוזיקאי ממוצא גרמני. במשפחתו היו עוד כמה מוזיקאים, שנשארו כולם ברומא ועסקו שם בנגינה, אך כמעט לא פנו להלחנה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל ניקולא היים כצ'לן באיטליה. בשנים 1694 - 1700 עבד היים מדי פעם כצ'לן בשירותו של החשמן פייטרו אוטובוני ברומא וב-13 בספטמבר 1695 נרשם כחבר ב"איגוד המוזיקאים של סנטה צ'צ'יליה". אוטובוני הזמין אצל היים את שתי האורטוריות היחידות שחיבר, היצירות המוקדמות ביותר שלו הידועות כיום. בשנת 1701 נלווה אל הכנר הרומאי ניקולא קוזימי, שיצא ללונדון בהזמנת הדוכס מבדפורד ובחר בהיים לנגן איתו כצ'לן קונטינואו בתזמורת האקדמיה המלכותית למוזיקה; תוך זמן קצר היה היים לממונה על המוזיקה הקאמרית בחצר הדוכס השני מבדפורד. וביסס את המוניטין המוזיקליים שלו בשני קבצים של טריו סונאטות בסגנון קורלי (אמסטרדם 1703-04) וקובץ של שבע קנטטות (1704), שרק אחת מהן שרדה. הוא כתב את הלברית ל"קאמילה" של בונונצ'יני, יצירה ראשונית שזכתה להצלחה עצומה ותרמה רבות לביסוס מעמדה של האופרה האיטלקית בלונדון. בתיאטרון דרורי ליין בוצעו בשנת 1705 אופרות בסגנון איטלקי, בעיקר באנגלית, והיים ליווה בנגינה בצ'לו את אשתו, הזמרת ג'ואנה לינצ'נהם וניהל את עסקיה. בשנת 1722 היה למזכיר האקדמיה לשש העונות האחרונות שלה: בתקופה זו לא הסתפק בכתיבת הלבריות, אלא קיבל עליו גם את תפקיד מנהל הבמה. לפני מותו בלונדון בשנת 1729 תכנן לסייע להנדל ולהיידגר להקים אקדמיה חדשה אחרי גוויעתה של האקדמיה הישנה. בעשור הבא, כשהחל להתקבל בלונדון ביצוע אופרות איטלקיות בשפת המקור בלבד, סביר להניח שהיה זה הים שעיבד רבים מן הפסטיצ'וס (תערובת היצירות) שהכילו "אריות מזוודה" - אריות שזמרים לקחו עמם לביצוע במסעותיהם. ידו של היים ניכרת בעיבודי המוזיקה לאריות האלה, אך שום מקור איננו מייחס לו בפירוש את המלאכה. בשנת 1716 חיבר היים לפטרונו ג'יימס ברידג'ס, הארל מקארנאבון, קובץ של שישה מזמורים להרכב קאמרי מותאם במיוחד לתשעת המוזיקאים שעבדו בשירות הארל: שני נערים בקולות סופרן, בס, שני כנרים, אבובן, חלילן, צ'לן (היים) ונגן מקלדת. הייתה זו יצירתו הגדולה האחרונה ומכאן ואילך התמקד במחקר ובכתיבה. היים היה נומיסמטיסט והספר שכתב בשנים 1719-20, Del tesoro britannico parte prima, היה הראשון שנכתב על מטבעות עתיקים בשפה האנגלית. Lowell Lindgren: "Franceso Haym, Nicola", Grove Music Online ed L. Macy (Accessed 19 April 2007), grovemusic.com, subscription access. לואל לינדגרן: "פרנצ'סקו היים, ניקולא", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי מדיה וקבצים בנושא ניקולא היים בוויקישיתוף ניקולא היים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולא היים, באתר ספוטיפיי ניקולא היים, באתר AllMusic (באנגלית) ניקולא היים, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולא היים, באתר Discogs (באנגלית) כתבי ניקולא היים בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
יעקב בן יקר

רבי יעקב בן יקר (בערך 990 – ד'תתכ"ד, 1064/1063), מראשוני וגדולי הראשונים שבאשכנז, רב ופוסק. מרבותיו של רש"י. רבי יעקב נולד במגנצא לרבי יקר. והיה תלמידו של רבנו גרשום וחברו של רבי אליעזר הגדול בן יצחק. נקבר במגנצא ופעל בה חלק מימי חייו, אבל ככל הנראה חי ופעל אף בוורמייזא. תלמידו הידוע הוא רש"י המביא בכמה מקומות בפירושיו דברים בשמו, ומכנהו "מורי" או "מורי הזקן" ועוד לשונות של שבח. רש"י כתב עליו: "כי ידעתי מדתו בחר לו בגדולה מכולם והנהיג עצמו כאסקופה הנדרסת ושם עצמו שירי שיריים ולא מלאו לבו לעטרת הראויה לו לחדש דבר בדורו". בספר חסידים מובאת אגדה שכנראה מכוונת כלפיו: מעשה בר' יעקב ברבי יקר שהיה מכבד בזקנו לפני ארון הקודש. וכשהיו הקהל הולכים לפני המלך או לפני השלטון אז חולץ מנעליו ואומר "אני עני, הם בכספים ואני ברחמים ובתחנונים, נמצא הם בשלהם ואני בשלי". וכן נהגו הקהל אחריו. רבי יעקב בן יקר לימד מקרא במגנצא, אך נדמה שלא כתב את פרשנותו, אלא לימד בעל פה. פרשנותיו על ספר איוב פרק כב, פסוק ל נשתמר בהערתו של רש"י על המלים "ימלט אי נקי" באותו פסוק: "ל' אחר שמעתי שהיו אומרים מפי ר' יעקב שהוא לשון אדם השרוי בצער ובאנקה והיו"ד יתירה בתיבה כמו היושבי בשמים (תלים קכג) אבל לא שמעתי מפי הרב." חיבר פירוש לתלמוד שלא הגיע לידינו, אבל ישנם מספר מובאות בראשונים, בעיקר בפירוש רש"י. רש"י מזכיר חיבור שהוא קורא "קונטרס מורי הזקן" שכתב רבי יעקב בן יקר. לדעת אברהם גרוסמן אפשר שהוא מחבר הספר "בשר על גבי גחלים". רבי יעקב בן יקר נקבר במגנצא, מצבת קברו נמצאה בחומה קדומה בעיר, והוצבה מחדש בבית הקברות היהודי במקום. בקיץ 1922 מצבתו הורמה ממבנה של ביצור מקומי, ועל המצבה נכתב: "זו מצבת רבינו רבי יעקב ב̇ר̇ יקר הנפטר לגן עדן בשנת ת̇ת̇כ̇ד̇ לפרט תהא נפשו בעדן". מדיה וקבצים בנושא יעקב בן יקר בוויקישיתוף רשב"ם, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד ב', ד"ה דהיינו; רש"י, מסכת פסחים, דף מ"ח, עמוד ב', ד"ה אמר ליה. כך דעת א"ה וייס (בית תלמוד ב תרמ"ב עמ' 36). אברהם אפשטיין טען ש"מורי" ברש"י הכוונה לר' יצחק בן יהודה, והוכיח כן מרש"י בסנהדרין צ"ב ע"ב (פירוש התלמוד המיוחס לרבנו גרשום מאור הגולה, הערה 93). אמנם דבריו אינם מוכרחים, השווה רש"י גיטין נ"ט ע"ב. עכ"פ נראה שגם אפשטיין מודה ש"מורי הזקן" הכוונה לר"י בר יקר, שהיה מבוגר מר"י בר יהודה. סידור רש"י, סימן קעד, באתר "דעת" ספר "חסידים", סימן קכח נחלקו החוקרים בנוגע למשמעות המילה "בזקנו" - אם מדובר בתוספת שגויה, או במשמעות "בימי זקנתו", או שמא טאטא את הרצפה בזקנו הארוך, דבר הנשמע תמוה (חכמי אשכנז, על רבותיו של רש"י, שמחה עמנואל ה'תשע"ט) אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"א, עמ' 249 רש"י, איוב כב, ל. רש"י סוכה מ"ה ע"ב; גיטין פ"ב ע"ב. רש"י, גטין פב, א, דיבור המתחיל: א"ל כו' Germania Judaica Band I: Von den ältesten Zeiten bis 1238, Tübingen: J.C..B. Mohr (Paul Siebeck), 1963, עמ' 214, הערה 185 אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"א, עמ' 234 (ראו גם הערה 116). ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרמישלן

פרמישלן (מיידיש פרעמישלאן; באוקראינית Перемишляни, פֶּרֶמִישְלַאנִי; בפולנית: Przemyślany, פְּשֶמִישְלַאנִי) היא עיר במחוז לבוב שבאוקראינה (לשעבר בגליציה), השוכנת בגבעות פודוליה, כ-46 ק"מ דרום-מזרחית ללבוב לכוון טרנופול. אוכלוסיית העיר ב-2004 מנתה 7,499 נפש. בין השנים 1375–1772 הייתה העיר תחת שלטון פולני. בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 עברה העיר לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, עד תום מלחמת העולם הראשונה. עם כינון פולין העצמאית בשנת 1918, עברה העיר לשלטון פולני, שלטון שאושרר בהסדרים העולמיים שאחרי מלחמת העולם הראשונה (חוזה ורסאי והסכם ריגה). בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב (1939) שבין ברית המועצות לגרמניה הנאצית עברה העיר לריבונות סובייטית, שתחתיה הייתה עד לפלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941 (מבצע ברברוסה). עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, תוך שריפת בית הכנסת המקומי עם יהודים בתוכו. ב-5 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-450 גברים יהודים מהעיר ביער סמוך, ובהמשך שולחו רבים מיהודי העיר למחנות עבודה בהם נספו. לאחר שהתפרצה בקרב יהודי העיר מגפת טיפוס הבהרות, רצחו הגרמנים כמאה מהיהודים שאושפזו בבית החולים המקומי, ובהמשך, רצחו כמה מאות יהודים נוספים במספר אקציות. באוקטובר 1942 רוכזו יהודי העיר הנותרים בצפיפות גדולה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בדצמבר 1942 שולחו מהגטו כ-3,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-22 במאי 1943 החלה בגטו אקציית חיסול, בה סרקו האוקראינים והגרמנים את בתי הגטו, ורצחו כ-2,000 יהודים ביער סמוך. ב-28 ביוני 1943 נרצחו גם היהודים שהוחזקו במחנה העבודה שהוקם בעיר. איוון וטניה קצ'רובסקי שהתגוררו בכפר בקרבת העיר, הצילו משפחה יהודית, ועל פעילות זו קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם. ב-1944 שוחררה העיר על ידי הצבא האדום. לאחר תום המלחמה נשארה העיר בתחומי ברית המועצות, וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. רוב האוכלוסייה הפולנית עזבה את העיר ועברה מערבה לתחומי פולין. כיום נמצאת העיר בשטחה של אוקראינה העצמאית. עד מלחמת העולם השנייה עברה בעיר מסילת רכבת שחיברה את לבוב עם בז'ז'ני. המסילה נפגעה במהלך המלחמה ומעולם לא שוקמה. העיר נודעה בזכות שושלת אדמו"רים ורבנים מפורסמים שחיו בה ביניהם רבי מאיר הגדול מפרמישלאן ונכדו רבי מאיר מפרמישלן. מדיה וקבצים בנושא פרמישלן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרמישלן אתר פרטי על העיר פשמישלני (Przemyślany), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם פשמישלאני באתר מרכז מורשת יהדות פולין מידע נוסף באוקראינית(הקישור אינו פעיל) מידע היסטורי בפולנית "פרמישלן", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו') וונדי לואר (אנ'), פשמישלאני, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 815–817), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) פרמישלן (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
נשר הדקלים

נשר הדקלים (שם מדעי: Gypohierax angolensis) הוא עוף דורס גדול. הוא קיבל את שמו בשל מזונו האהוב, שאינו בשר אלא אגוזו של עץ דקל השמן (Elaeis). הוא גם יאכל דגים מתים. הוא מתרבה ביערות ובסוואנות באפריקה שמדרום לסהרה, בדרך־כלל ליד מקורות מים, הוא חי באזורים שבהם מצוי עץ דקל השמן. הוא נראה ליד בית גידולו, אפילו על מדשאות בבתי מלון במדינות כמו גמביה. כבוגר, זו ציפור מאוד בולטת לעין, הוא כולו לבן חוץ מכמה אזורים שחורים בכנפיו. בתעופה, הוא מזכיר יותר עיט מנשר, והוא יכול לעמוד בטיסה בנפנופי כנפיים, כך שהוא לא מסתמך על זרמי אוויר. ביצה יחידה מודגרת בקן זרדים במשך 6 שבועות. הגוזל הוא חום עם נקודה צהובה בעין; לוקח לו 3–4 שנים להגיע לבגרות. מדיה וקבצים בנושא נשר הדקלים בוויקישיתוף נשר הדקלים, באתר ITIS (באנגלית) נשר הדקלים, באתר NCBI (באנגלית) נשר הדקלים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נשר הדקלים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נשר הדקלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נשר הדקלים, באתר GBIF (באנגלית) נשר הדקלים באתר הרשימה האדומה של IUCN
דונלד רויאל

דונלד רויאל (אנגלית: Donald Royal; נולד ב-22 במאי 1966 בניו אורלינס שבלואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA ובישראל, במכבי תל אביב. רויאל שיחק בעמדת הסמול פורוורד ומתנשא לגובה של 203 סנטימטרים. רויאל הצטרף למדי קבוצת הכדורסל אוניברסיטת נוטרדאם, ושיחק עימה במשך ארבע שנים. אחרי כן, רויאל נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 1987 ונבחר בסיבוב השני, במקום ה-52 הכללי על ידי הקליבלנד קאבלירס. אך בקדם־עונת 1987/88, הועבר לקבוצות מהליגות החצי מקצועניות כדי להתחשל ולצבור דקות משחק. במשך שנתיים שיחק בפנסקולה טורנדוס ובראפיד סילבר בולטס. לאחר מכן, חזר לקאבלירס שהעבירו אותו בעסקה למינסוטה טימברוולבס. בעונתו היחידה בטיברוולבס רויאל שותף ב-66 משחקים ורשם ממוצעים של כ-6 נקודות ו-2.1 ריבאונדים. לאחר עונה, שיחק רויאל במכבי תל אביב ושותף בזכייתה בדאבל המקומי (אליפות וגביע), למרות זאת, עזב את ישראל בסיום העונה. וחזר לארצות הברית. עד לפרישתו, שיחק רויאל בסן אנטוניו ספרס, אורלנדו מג'יק, גולדן סטייט ווריורס ושארלוט הורנטס. כאמור, בסוף 1998, פרש רויאל ממשחק פעיל. בסך הכול, בקריירת ה-NBA שלו, רויאל שיחק 504 משחקים וקלע 3,161 נקודות. רויאל המשיך לעבוד במסגרת הכדורסל. רויאל עבד כעוזר מאמן במספר קבוצות מליגת המכללות. וכיום משמש כמגלה כישרונות עבור מספר קבוצות מה-NBA. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.