laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבות תל-צור

נבות תל-צור (נולד ב-10 באוקטובר 1957) הוא עורך דין בתחום הפלילי של עבירות צווארון לבן, ובתחום הליטיגציה המסחרית, ראש משרד "תל-צור ושות'". בין לקוחותיו של עו"ד תל-צור ניתן למנות את ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הפנים לשעבר אריה דרעי, מנהל רשות המיסים לשעבר ג'קי מצא, השר לשעבר בנימין בן-אליעזר (פואד), אנשי העסקים דני דנקנר, ג'קי בן-זקן. נולד וגדל בקיבוץ אפיקים, בן בכור לרות וליאיר תל-צור (מלוחמי יחידה 101, שנהרג בעלותו על מוקש במעבר שהירה בסיני, ביולי 1967 כמג"ד 890 של הצנחנים). תל-צור שירת ביחידה מובחרת כקצין מודיעין, ובהמשך שירת במילואים בדרגת סא"ל. בשנת 1979 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב. נבות תל-צור נשוי ואב לשלוש בנות. בשנת 1983 החל את התמחותו כעורך-דין אצל עו"ד ד"ר יעקב ויינרוט. בשנים 1985–1989 עבד כעו"ד שכיר במשרדו של ד"ר ויינרוט. בשנים 1987–1988 הרצה במקצוע דיני שטרות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1989 עזב את משרדו של ד"ר ויינרוט ועסק בעריכת דין באופן עצמאי. במקביל השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. ב-1995 הקים משרד חדש בשותפות עם עו"ד יוסף עזגד. ב-1999 הצטרף כשותף בכיר למשרד כספי ושות', ומונה למנהל המחלקה המטפלת בעבירות צווארון לבן. תל-צור כיהן כחבר מליאת רשות השידור, חבר נשיאות הפורום הפלילי של לשכת עורכי הדין בישראל, חבר בחבר הנאמנים של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. ב-2010 נבחר ל"עורך דין השנה" על ידי ועד מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין. במאי 2014 נחקר תל-צור, כמי שהיה פרקליטו של אהוד אולמרט, בחשד לעבירות שיבוש מהלכי משפט והדחת עד בעניינה של שולה זקן. בחודש נובמבר 2016 הודיע פרקליט המדינה כי התיק הפלילי נגד תל-צור ייסגר. בפרשה זו הגיע תל-צור עם הפרקליטות להסדר טיעון משמעתי לפיו הודה בעבירת משמעת של התנהגות שאינה הולמת את מקצוע עריכת הדין, והושעה בהסכמתו לתקופה של 12 חודשים, החל מ-30 בנובמבר 2017. עם תום תקופת השעייתו מונה לעמוד בראש צוות ההגנה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, אך פרש ממנו בשנת 2019 לאחר כ-5 חודשים. בינואר 2020 פרש ממשרד כספי ושות' יחד עם עורכי הדין ליה גוני (שותפה) ואלרן דולב והקים עם עורכי הדין טל שפירא, אריאל כפרי ומירב בר-זיק את משרד "תל-צור ושות'". הפטר בפשיטת רגל, נתניה: המכון למחקרי משפט וכלכלה, 1999. נבות תל-צור, באתר משרד עורכי הדין תל צור ושות'. נבות תל-צור, באתר News1. שרה ליבוביץ-דר, המפקד נהרג, פקודו שינה את שם משפחתו, באתר nrg‏, 14 באפריל 2013 מה הפך את עו"ד תל-צור לכתובת של שועי הארץ שהסתבכו?, באתר גלובס, 20 במרץ 2010 תומר גנון, נבות תל-צור, סנגורו של אולמרט יושעה לשנה ממקצוע עריכת הדין והתיק הפלילי נגדו ייגנז, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2016 נבות תל-צור - תל-צור ושות׳ מעבר שהירה נמצא כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לדהב עו"ד יוסי עזגד ז"ל | אמישראגז, בית עלמין הרצליה הישן, גלובס, הארץ, ידיעות אחרונות, לוסטיגמן לפלר, מנוח | 22.03.16, באתר מודעות אבל, ‏2016-03-22 חן מענית, ‏המשטרה: להעמיד לדין את אולמרט ועו"ד נבות תל-צור, באתר גלובס, 29 במאי 2014 אפרת נוימן, עו"ד נבות תל-צור יושעה לשנה מעריכת דין, התיק הפלילי נגדו ייסגר, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2016 הודעה בדבר השעיית חבר, י"פ 7656 מ-27 בדצמבר 2017, עמ' 3723 חן מענית, ‏עו"ד נבות תל צור ועודד מודריק יצטרפו לצוות ההגנה של נתניהו, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2018 חן מענית, ‏תזוזה משמעותית בשוק עריכת הדין: נבות תל-צור עוזב את משרד רם כספי ויוצא לדרך עצמאית, באתר גלובס, 12 בינואר 2020
אובה ארוף

סר אובה נייקוויסט ארוף (באנגלית: Ove Nyquist Arup‏; 16 באפריל 1895, ניוקאסל, הממלכה המאוחדת – 5 בפברואר 1988, לונדון, הממלכה המאוחדת) היה מהנדס מבנים בריטי. ארוף נולד בבריטניה לווטרינר דני ולאם נורווגית. בילדותו עקרה המשפחה למינכן והוא נשלח ללמוד בפנימייה בדנמרק. ב-1913 החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת קופנהגן וב-1918 נרשם לתואר בהנדסה באוניברסיטה הטכנית של דנמרק, קופנהגן, בהתמחות בבטון מזוין. הוא סיים את לימודיו ב-1922 תוך שהוא מושפע מהתאוריות של הארכיטקט הצרפתי לה קורבוזיה והמסה שלו לקראת ארכיטקטורה, ומהארכיטקט הגרמני ולטר גרופיוס. לפני מלחמת העולם השנייה עבד ארוף בחברה דנית בהמבורג ובלונדון. בשנים אלו תכנן מבנים שונים וצבר ניסיון רב. ב-1938 הקים יחד עם בן דודו חברת הנדסה. במהלך מלחמה עצמה, עזר בתכנון ההגנה האזרחית, תוך שהוא מציע את גישת בניית המקלטים תחת העמדה המקובלת שגרסה שיש לפזר את האזרחים באזורי הספר. המלצותיו ברובן לא נתקבלו, והשימוש במקלטים מבטון מזוין, כפי שהציע, נותר מנת חלקם של עשירי לונדון שבנו אותם בעצמם, תחת הצעתו לבנות את המקלטים כשטחים ציבוריים. כמו כן ייעץ ארוף בתכנון הרציפים הזמניים שהוקמו במסגרת הפלישה לנורמנדי. לאחר המלחמה המשיך בפעילותו האזרחית. בשנת 1953 הוענק לו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE). בשנת 1971 זכה לתואר אבירות (Knight Bachelor) ממלכת אנגליה על תרומתו לתחום ההנדסה האזרחית. Highpoint I, לונדון, אנגליה. אחד מגורדי השחקים הראשונים בלונדון. נבנה בשנות ה-30, תוכנן על ידי הארכיטקט ברטולד לובטקין. בנוי בהשפעת הבאוהאוס, והוגדר כאחד ממבני מגורים היפים בעולם. בית האופרה של סידני, סידני, אוסטרליה. מהמונומנטים הידועים בעולם. מלאכת מחשבת של בטון מזוין. תוכנן על ידי האדריכל הדני ירן אוטזון. גשר קינסגייט, דרהאם, אנגליה – אחד מהמבנים המודרניים הידועים. גשר עשוי בטון מזוין שהוא פרי יצירתו המלאה של ארוף. מדיה וקבצים בנושא אובה ארוף בוויקישיתוף הלונדון גאזט, מספר 39732, עמוד 10, 1 בינואר 1953 הלונדון גאזט, מספר 45384, עמוד 5957, 4 ביוני 1971
קולמנאר וייחו

קולמנאר וייחו (בספרדית: Colmenar Viejo) היא עיר בקהילה האוטונומית מדריד שבספרד. העיר ממוקמת 30 קילומטרים צפונית לבירה מדריד ומונה כ- 44 אלף תושבים. בזיליקת העלייה השמימה של מריה הקדושה ארמיטה דה רמדיוס (ההרמיטאז' של רמדיוס, שנחשב לקדוש המגן של העיר). קברים ויזיגותים עתיקים. איטליה קולפרו, איטליה צרפת סירן, צרפת מדיה וקבצים בנושא קולמנאר וייחו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולמנאר וייחו קולמנאר וייחו ממעוף הציפור ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסטיניוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית

פְלַאבִיוּס יוּסְטִינִיוּס אוגוסטוס או יוסטיניוס הראשון (לערך 450 – 1 באוגוסט 527), קיסר האימפריה הביזנטית (518–527). יוסטיניוס התקדם בצבא האימפריה הביזנטית והפך לקיסר, אף שלא ידע קרוא וכתוב והיה בן שבעים בעת הכתרתו. שלטונו היה חיוני להקמת השושלת אשר כללה את אחיינו הנודע, יוסטיניאנוס הראשון, ולביסוס החוקים אשר שחקו את האצולה הביזנטית הישנה והשפעתה. יוסטיניוס נולד בכפר קטן ליד בּדֵרִיאַנַה אשר בפרובינקיית דרדניה. בימי נערותו הוא וצמד חבריו נסו מהתקפות ברבריות לבטחה בבירה קונסטנטינופול. יוסטיניוס הצטרף לצבא במהרה, ובגין כישוריו עלה בדרגות עד שהפך לגנרל ולמפקד משמר הארמון של הקיסר אנסטסיוס הראשון. פיקודו על כל החיילים בעיר ומספר מתנות הבטיחו את בחירתו לקיסר בשנת 518. יוסטיניוס בעל הידע המדינאי הדל הקיף עצמו ביועצים בהם בטח. החשוב ביועצים היה אחיינו פלאביוס פטרוס סבטיוס, אשר יוסטיניוס אימץ והחליף את שמו ליוסטיניאנוס. נהוג לומר כי יוסטיניאנוס משל באימפריה בימי יוסטיניוס, בעיקר הודות לכתבי פרוקופיוס, אולם קיימות מגוון דוגמאות סותרות. למעשה, יוסטיניאנוס מונה ליורש פחות משנה לפני מות יוסטיניוס. בשנת 525 החליף יוסטיניוס חוק אשר מנע מבן למעמד הסנאטורי להינשא לאישה ממעמד נמוך. חוק זה אפשר ליוסטיניאנוס להינשא לתאודורה, וטשטש את ההפרדה המעמדית בחצר המלוכה הביזנטית. סכסוך עם האוסטרוגותים והפרסים אפיינו את שנות שלטונו המאוחרות. חלה הידרדרות במצבו הבריאותי של הקיסר בשנת 526. יוסטיניוס מינה רשמית את יוסטיניאנוס כיורשו ושותפו בקיסרות ב-1 באפריל 527. ב-1 באוגוסט באותה השנה נפטר הקיסר, ואחיינו ירש את כס המלוכה. העיר אַנַזַרְבּוּס נקראה יוסטינופוליס לכבודו (525). מדיה וקבצים בנושא יוסטיניוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף יוסטיניוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוסטיניוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיכאילובקה

מיכאילובקה (באוקראינית: Михайлівка) היא עיירה השוכנת במחוז זפוריז'יה בדרום מזרח אוקראינה שהייתה כפר הולדתו של שאול טשרניחובסקי. האזור שבו שוכן הכפר היה מיושב בתקופות קדומות. עדות לכך הן תלוליות עפר שנחפרו ונמצאו בהם ארונות קבורה מתקופת הברונזה המאוחרת (סוף האלף השני לפנה"ס ומתקופת הסקיתים (המאה ה-8 לפנה"ס). בשנת 1807 הוקם במקום כפר על ידי קבוצה של עשר משפחות אריסים שברחו ממקומות שונים באוקראינה. הקבוצה הקימה בתי עץ ליד האגם שבמקום והתפרנסה מחקלאות ומדיג. בשנת 1810 הוקמה בכפר כנסייה מעץ וב-30 במאי של אותה שנה נערכה החנוכה החגיגית שלה ולכפר ניתן השם מיכאילובקה. נהוג לראות מועד זה כראשיתו של הכפר וב-30 במאי 1910 נערכו חגיגות לציון מאה שנים לייסודו של הכפר. במרוצת השנים, עם התרחבות הקהילה הצטרפו לכפר איכרים מפולטבה ומקורסק שבסיביר. לאחר מכן הגיעו לכפר משפחות של טטרים, צוענים, יוונים ויהודים. בשנת 1875 נולד בכפר שאול טשרניחובסקי. הוא חי בכפר את 15 שנותיו הראשונות עד שבשנת 1890 יצא ללימודים לעיר אודסה. את ילדותו בכפר תיאר באוטוביוגרפיה קצרה שפרסם בשנת 1918 בכתב העת "השילוח", ובהרחבה בחיבורו "מעין אבטוביוגרפיה" שכתב בשנותיו האחרונות. שירתו, על אהבת הטבע שבה, הושפעה רבות מחוויות ילדותו בכפר. בשנת 1886 התגוררו בכפר 9,160 תושבים והיו בו 1,415 משקי בית, שלושה בתי ספר, סניף דואר, 18 חנויות, שלושה פונדקים, בית מרזח ותחנת רכבת. בשנת 1888 נפתח בכפר בית חולים קטן. בשנת 1915 שימש כבר הכפר כמרכז קניות גדול והייתה בו תעשייה זעירה שכללה מפעלים ליצור סבון וממתקים ושלוש טחנות קמח. בכפר התנהל סחר של בשר בהיקף נרחב. באותה עת התגוררו בכפר 26,657 תושבים והיו בו שלוש כנסיות, בית כנסת ושישה בתי ספר יסודיים. לאחר המהפכה הרוסית הפך הכפר בשנת 1923 למרכז המחוז המנהלי (ראיון) של כפרי הסביבה. במחצית הראשונה של המאה ה-20 עברו על הכפר תלאות ואסונות; הרעב הגדול - ההולודומור, והכיבוש הנאצי בימי מלחמת העולם השנייה שבמהלכו הושמדו תושביו היהודים של הכפר ונרצחו רבים מתושביו האוקראינים. לאחר המלחמה התפתח הכפר והתרחב מאוד ובשנת 1965 הוענק לו מעמד של עיירה. מדיה וקבצים בנושא מיכאילובקה בוויקישיתוף רוחמה אלבג, בצהרי יום תמוז לוהט הגענו לשדה חמניות שבשוליו ניצב שלט גדול בעל אותיות אדומות - מיכאלובקה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 שאול טשרניחובסקי, "אבטוביוגרפיה", בתוך: בעז ערפלי (עורך), שאול טשרניחובסקי : מחקרים ותעודות, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 142-135 שאול טשרניחובסקי, "מעין אבטוביוגרפיה", בתוך: בעז ערפלי (עורך), שאול טשרניחובסקי : מחקרים ותעודות, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 134-17 יד ושם, Murder Story of Mikhaylovka Jews at the Mulberry Plantation of the Vostochnyi Collective Farm, יד ושם, ‏2019
פוגרה

פוגרה (געז: ፎገራ) הוא מחוז היסטורי וכיום נפה בצפון אתיופיה. הנפה גובלת בנפת דרה בדרומה, בנפת אסתה המזרחית בדרום-מזרחה, בנפת פרתה במזרחה, בנפת ליבו קמקם בצפונה ובאגם טאנה במערבה. השם "פוגרה" שימש גם ככינוי ליהודי ביתא ישראל שחיו באזורי ולקאית וסגדה. משערים שחלק מהיהודים היגרו לאזורים אלו מפוגרה ולכן כונו כך. ב-1619 ייסד הקיסר סוסוניוס את גומרה שבנפה כמקום מושבו. בראשית המאה ה-19 כיהן הגרזמץ' גוגסה מרשה כמושל פוגרה. במאה ה-20 הייתה לתת נפה במחוז בגמדר. על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 אוכלוסיית פוגרה מונה 228,449 נפשות שרק 11.03% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 1,111.43 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 205.55 נפש לקמ"ר. בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 185,280 נפש כאשר הרוב המכריע הוא אמהרי. Assefa M. Melesse (Editor), Nile River Basin - Hydrology, Climate and Water Use, Springer, 2011, ISBN 940070688X James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168, p. 13 Census 2007 Tables: Amhara Region, Tables 2.1, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2 and 3.4. 1994 Population and Housing Census of Ethiopia: Results for Amhara Region, Vol. 1, part 1, Tables 2.1, 2.7, 2.10, 2.13, 2.17, Annex II.2 (accessed 9 April 2009)
פייס מונטה

פייס מונטה (בצרפתית: Pièce montée; משמעותו המילולית של השם היא "חתיכות מחוברות" או "מגדל חתיכות"; ברבים: pièces montées) הוא קישוט הנעשה מממתקים בצורה ארכיטקטונית או בצורת פסל, אותו בונים במסיבות רשמיות והוא נעשה ממרכיבים כמו נוגט, מרציפן וצמר גפן מתוק. אף-על-פי שהמרכיבים אכילים, מטרתו היא קישוטית גרידא, ובדרך-כלל הוא לא נבנה לצורכי אכילה. השף המזוהה ביותר עם Pièce montée הוא מארי-אנטואן קארם. תחת מושג זה נכללת גם עוגת חתונה במבנה של קומות. לפעמים משתמשים במונח pièce montée לכנות את הקינוח הידוע בשם קרוקמבוש, מגדל של פרופיטרול או פחזניות (או לפעמים סוגים אחרים של ממתק או מאפה) המודבקים יחדיו עם קרמל או צמר גפן מתוק למגדל גבוה בדרך-כלל בצורת קונוס. בניגוד לסוגים אחרים של pièce montée המתוארים לעיל, הקרוקמבוש נועד להיאכל. הוא מוגש בדרך-כלל בחתונות ובטקסים בפטיסטיים בצרפת. עוגות חתונה פייס מונטה שוקולד איבן דיי, "פיסול סוכר מלכותי", historicfood.com
אהרן מקרלין

האם התכוונתם ל... רבי אהרן הגדול מקרלין - מייסד חסידות קרלין רבי אהרן מקרלין - נכדו של רבי אהרן הגדול מקרלין, ידוע על שם ספרו "בית אהרן"
בריק

האם התכוונתם ל... בְּרִיק (מזון) – עלי בצק מטוגנים במילויים שונים מהמטבח התוניסאי Brick – סרט נאו נואר אמריקאי משנת 2006 בריק (אלקטרוניקה) (Brick) – כינוי למכשיר אלקטרוני, שבעקבות הגדרות שגויות או פגם לא מסוגל יותר לפעול בריק (פרוור) (אנ') (Berwick) – פרוור של מלבורן, בירת מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה אישים אולג בריק – פיזיקאי, חוקר ומרצה בתחום הפיזיקה הגרעינית אינגה בריק (Brück‏; ילידת 1936) – זמרת ושחקנית גרמנייה אַריק בֵּרִיק – שמו המקורי של אהרן ברק (יליד 1936), משפטן ישראלי, פרופסור למשפטים, שופט ונשיא בית המשפט העליון בדימוס, חתן פרס ישראל למדעי המשפט חמודי בּרִיק (برك; יליד 1978) – שחקן כדורגל ישראלי יהונתן בֶּרִיק (1968–2020) – כנר וויולן ישראלי יצחק בְּרִיק – איש צבא ישראלי, אלוף בדימוס יצחק בְּרִיק (גרונטולוג) (יליד 1937) – גרונטולוג ישראלי פנינה בְּרִיק (ילידת 1957) – זמרת ישראלית ברק (פירושונים) ברוק
התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות

התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות (באנגלית: The Federal Deposit Insurance Corporation, בראשי תיבות: FDIC) היא סוכנות פדרלית בארצות הברית, שהוקמה על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-16 ביוני 1933, במסגרת חוק גלאס-סטיגל שייסד את התוכנית הפדרלית לביטוח פיקדונות, עקב המשבר הכלכלי העולמי של 1929. החוק הסמיך את התאגיד להעניק פיקדונות לבנקים, החברים בבנק הפדרלי, כדי למנוע את קריסתם. התאגיד מספק ביטוח לפיקדונות ומבטיח את שלומם של פיקדונות בנקאיים, עד גובה של 250,000 דולר. נכון ל-2010, התאגיד ביטח פיקדונות ב-7,723 מוסדות שונים. נוסף לכך, התאגיד אחראי גם לבחינה ופיקוח על מוסדות פיננסיים וניהול בנקים כושלים. במהלך שנת 1930, ארצות הברית חוותה את משבר כלכלי קשה הידוע כיום בתור השפל הגדול. בארצות הברית, בשיא השפל הגדול, שיעור האבטלה הרשמי הגיע ל-25% ושוק המניות צנח ב-75% מאז 1929. באותה שנה היה סיכון ללקוחות הבנקים כיוון שלא היה ביטוח על הפיקדונות בבנקים, כשהבנקים עצמם החזיקו בשברירי פיקדונות והיה חשש לאיבוד הון במקרה של קריסת הבנק. ב-16 ביוני 1933 חתם הנשיא פרנקלין רוזוולט על חוק הבנקאות של שנת 1933. במסגרת החקיקה: הוקם התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות (FDIC) כתאגיד ממשלתי זמני. הוענקה סמכות ל-FDIC לספק ביטוח לפיקדונות בנקאיים. ל-FDIC הוענקה הסמכות להסדיר ולפקח על הבנקים. העניקה מימון ל-FDIC עם הלוואות ראשוניות בסכום של 289,000,000 דולר על ידי משרד האוצר האמריקני והבנק הפדרלי. לראשונה הוסדר פיקוח פדרלי מורחב לכל הבנקים המסחריים. נאסר על הבנקים לתבוע ריבית על חשבון עו"ש. בתקופת המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, התוכנית הפדרלית לביטוח פיקדונות הופעלה שוב כדי לבטח פיקדונות בנקאיים. מאז הקמת התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות (FDIC), לא אבדה אף קרן מבוטחת כתוצאה מניהול כושל. מדיה וקבצים בנושא התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות, ברשת החברתית פייסבוק התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות, ברשת החברתית אינסטגרם התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות, ברשת החברתית LinkedIn התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום שלישי השחור (1994)

יום שלישי השחור (ברוסית: Чёрный вторник) — הוא כינוי ברוסיה ליום שלישי, ה-11 באוקטובר 1994 שבו צנח הרובל בשיעורים חסרי תקדים אל מול הדולר, במשבר שהיה לאחד הניצנים והסממנים לקראת משבר הרובל (כארבע שנים לאחר מכן) ולמשבר הכלכלי הגדול ביותר בתולדות רוסיה מאז מהפכת פברואר. כתוצאה מהמשבר הודח יו"ר הבנק המרכזי של רוסיה ויקטור גראשצ'נקו ופוטר שר האוצר, סרגיי דובינין. שיעורי הרובל מול הדולר ב-1994 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן מקרלין (השני)

המונח "בית אהרן" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בית אהרן (פירושונים). רבי אהרן פרלוב מקרלין-סטולין (א' בסיוון תקס"ב, 1802 – י"ז בסיוון תרל"ב, 1872) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות קרלין. ידוע על שם ספרו "בית אהרן". היה נחשב בזמנו לגדול האדמו"רים במרחב הליטאי, והשפעתו הגיעה גם לווהלין. נולד לפייגא ולרבי אשר מסטולין (הראשון), בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין, מייסד החסידות. נישא לחוה בתו של רבי מרדכי מקרמניץ שהיה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. בשנת תקפ"ז (1826), בגיל 25 שנה, התמנה לאדמו"ר בקרלין במקום אביו. בשנת תרכ"ד עבר להתגורר בעיירה סטולין הסמוכה. בנוסף לגדלותו בתורה היה רבי אהרן גם בעל כושר ארגוני וב-45 שנות הנהגתו גדלה מאוד השפעת החסידות. עיירות שלמות על תושביהן הצטרפו לחסידות קרלין ובמועדים היו אלפים מגיעים לחצרו. כמו אביו, תמך גם הוא ביישוב החסידי בארץ ישראל שבו הייתה נציגות גם לחסידי קרלין עוד מימי עליית דודו, רבי יעקב, בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין. בין היתר פעל לחידושו של בית הכנסת של רבי מנחם מנדל מוויטבסק בטבריה. קבוצה קטנה נוספת מחסידיו התגוררה בירושלים ביניהם רבי דוד צבי שלמה בידרמן האדמו"ר מלעלוב. רבי אהרן מקרלין נפטר בי"ז בסיוון ה'תרל"ב (1872) בצאת השבת שעה שהחסידים היו בסעודה שלישית. בדרכו לחתונת נכדתו ונקבר בעיירה מלינוב שבוואהלין. את מקומו מילא בנו רבי אשר מסטולין (השני) שלא האריך ימים ונפטר כשנה לאחר אביו. ספרו של רבי אהרן השני מקרלין, "בית אהרון", מאסף את חידושי תורתם של אדמו"רי קרלין, ונחשב לספר היסוד של חסידות קרלין בפרט ומספרי היסוד החסידיים בכלל. הודפס לראשונה לאחר מותו, בברודי בשנת ה'תרל"ה (1875) ומאז הודפס בעוד ארבע מהדורות, ובעשרות אלפי עותקים. שם הספר נבחר על ידי רבי אהרן מקרלין על סמך תשובה שהשיב סבו, רבי אהרן הגדול מקרלין, למקורו של פיוטו "יה אכסוף" בתשובה "הוא כתוב בספר בית אהרן", תשובה שהיוותה כרמז לשם ספרו. בספר מופיעים חידושי תורתו של רבי אהרון הגדול ושל בנו רבי אשר מסטולין, אך רוב הספר הוא חידושי תורה של רבי אהרון השני מקרלין. בראש הספר ובסופו מופיעים הנהגות שונות שכתבו אדמור"י קרלין לתלמידיהם. מלבד זאת, כולל הספר חידושי תורה של רבי אהרן מקרלין לפרשת השבוע, אמרות חסידיות מלוקטות בשמו ואגרות ששלח לחסידיו ולבנו. בשנת תשס"ז נדפס הספר שוב על ידי רבי ברוך מאיר יעקב שוחט האדמו"ר מקרלין, עם תוספות מכתבי יד של זקני חסידות קרלין. מאמר ביבליוגרפי מקיף על ספר בית אהרן, כתב הרב אברהם אביש שור בקובץ בית אהרן וישראל בהוצאת מוסדות קרלין סטולין. ר' אשר האדמו"ר מסטולין השני. מרים (אשת ר' אברהם יעקב האדמו"ר מסדיגורא בנו של ר' ישראל פרידמן מרוז'ין). בת ציון ציפורה פייגא (נפטרה בט"ו בשבט ה'תרס"ט – 6 בפברואר 1909) - אשת הרב דוד מזלוטיפולי (נפטר י"א בטבת תרע"ה – 28 באוקטובר 1914), בן ר' יוחנן טברסקי מרחמסטריווקה. מדיה וקבצים בנושא קברו של רבי אהרן מקרלין בוויקישיתוף בית אהרן, ברודי תרל"ה 1875, באתר היברובוקס אהרן מקרלין (השני), באתר "החכם היומי" אהרן בן אשר (1802-1872), מקרלין, דף שער בספרייה הלאומית אברהם יעקב פפירנא, "זכרונות", ספר השנה [בעריכת נ' סוקולוב], ווארשא תר"ס, עמ' 71. ד, א (תשמט) קכא-קלג; ד, ב: קיט-קל; ד, ג: קלט-קנג; ד, ד: קלה-קמו; ד, ה: קיט-קמ; ד, ו: קטז-קכו; ה, ב (תשנ) קכט-קמא; ה, ג: קמג-קנא; ה, ד: קלז-קמז; ה, ה: קיא-קכד; ה, ו: קמא-קנח; ו, א (תשנא) קלט-קנד
סקוט וולף

סקוט ריצ'רד וולף (באנגלית: Scott Richard Wolf; נולד ב-4 ביוני 1968) הוא שחקן יהודי-אמריקאי. התפרסם כשחקן הראשי של סדרת דרמת הנעורים "שולחן לחמישה". וולף נולד בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה יהודית-רפורמית. הוריו הם סוזן (לבית לוי) וסטיבן וולף. הוא גדל בעיירה ווסט אורנג' שבניו ג'רזי. בן דודו הוא הקומיקאי, ג'וש וולף. לו תואר במימון מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון. החל דרכו כשחקן בסרט הפעולה "Double Dragon" לצידו של אומן אמנויות הלחימה מארק דקסקוס ולצידה של אליסה מילאנו. התפרסם בפעם הראשונה באמצע שנות ה-90 בתפקיד הנער ביילי סלינגר, התפקיד הראשי בסדרת דרמת הנעורים "שולחן לחמישה". וולף הוביל את צוות השחקנים בכל שש עונות הסדרה המצליחה. בקולנוע התפרסם באותן שנים בעיקר בדרמת ההרפתקאות של רידלי סקוט "ים של חברים" בתפקיד צ'אק גיג, נער ההפלגה של הקברניט הקשוח ד"ר כריסטופר שלדון (ג'ף ברידג'ס). ב-1999 השתתף בדרמת הפשע הקומית "גו", בתור שחקן אופרת סבון בשם אדם. ב-2001 דיבב את הדמות הראשית סקאמפ, גור הכלבים בסרט האנימציה "היפה והיחפן 2: ההרפתקה של סקאמפ" המשיך את עלילת הקלאסיקה "היפהפייה והיחפן" מ-1955. בשנת 2004 התחיל את תפקידו בן השנתיים בסדרת הדרמה "אוורווד" בתור ד"ר ג'ק הארטמן, דוקטור צעיר המגיע לעיירה הבדיונית הקטנה אוורווד. ב-2006 שיחק בעונה היחידה של סדרת דרמת הפשע "התשע", בתור המנתח הקרדיולוגי ג'רמי קטס. התפרסם לאחרונה בשתי עונות סדרת הדרמה הבדיונית הפופולרית "וי" בתור העיתונאי ומגיש הטלוויזיה צ'אד דקר. היה מאורס בשנת 1993 לשחקנית אליסה מילאנו, אולם הם נפרדו לאחר שנה וחצי. בשנת 2004 התחתן וולף עם השחקנית קלי מארי לימפ, וכיום יש להם שלושה ילדים, שני בנים ובת. צבי הנינג'ה (1990) All I Want for Christmas‏ (1991) בוני וקלייד - הדור הבא (1993) Double Dragon ‏(1994) ים של חברים (1996) כוכב של ערב (1996) גו (1999) היפה והיחפן 2: ההרפתקה של סקאמפ (2001) להרוג את אמט יאנג (2002) אנשים טובים כאלה (2014) 37: A Final Promise‏ (2014) Inside Game‏ (2019) רובי המצילה (2022) שולחן לחמישה (1994–2000) ספין סיטי (2001) אוורווד (2004–2006) התשע (2006–2007) וי (2009–2011) תפיסה (2015-2013) משמרת לילה (2017-2014) A Christmas Love Story‏ (2019) - סרט טלוויזיה של הולמרק ננסי דרו (2019-הווה) מדיה וקבצים בנושא סקוט וולף בוויקישיתוף סקוט וולף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקוט וולף, באתר AllMovie (באנגלית) סקוט וולף, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
יהושע בורקובסקי

יהושע (שוקי) בורקובסקי (נולד ב-19 בינואר 1952) הוא אמן צייר וצלם ישראלי יליד ראשון לציון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בורקובסקי נולד בראשון לציון בשנת 1952. בין השנים 1973–1977 למד אמנות בבצלאל בירושלים. בשנת 1979 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בביתן לאמנות בפארק הירקון בתל אביב. בשנת 1981 למד במכללת האנטר בניו יורק. בשנת 2005 הוציא בורקובסקי ספר תצלומים, אשר צולמו החל ממחצית שנות השבעים של המאה ה-20, והמתעדים את ציורי החג', ציורים הנעשים על חזיתות הבתים לכבוד שובם של עולי הרגל ממכה. הוצאת הספר לוותה בתערוכה שנערכה במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. "קצה קצהו של הנראה לעין, קצה הראייה, הדימוי והסיפור שמאחוריו: יהושע בורקובסקי מגיע לשם בדרכו הייחודית, הנזירית והאסתטית [...], המדעית אך גם המאגית שביפה. הוא בוחן את אופני הראייה של העין האנושית את הדימוי, לפני התפוגגותו. בורקובסקי מנסה לתפוס את רוח הרפאים של הדברים הממשיים, עד שהצופים מפקפקים במראה עיניים" המשורר ישראל אלירז ייחד את ספרו "הבט" (קשב לשירה, 2012) להתבוננות בציוריו של בורקובסקי ולמחשבות על ציור בכלל. 1979 - ביתן לאמנות, פארק הירקון, תל אביב [קטלוג] 1980 - גלריה האנטר, ניו יורק 1985 - גלריה איקה בראון, ירושלים 1986 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1987 - מוזיאון ישראל, ירושלים [קטלוג] 1988 - גלריה ארטיפקט, תל אביב 1990 - גלריה גימל, ירושלים 1994 - "Pin Cone", גלריה נגא, תל אביב 2001 - "Voyage", גלריה נגא, תל אביב 2003 - "אקו ונרקיסוס", גלריה נגא, תל אביב 2005 - "בין לבין", המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד 2006 - "אקו ונרקיסוס", גלריה נגא, תל אביב 2008 - "Vera Icon", גלריה נגא, תל אביב 2009 - "Vera Icon", הגלריה לאמנות, אורנים. צליינות, 1982 טכניקה מעורבת אוסף מוזיאון ישראל ללא כותרת, 1989-90 טמפרה ועלי זהב על לוח עץ אוסף מוזיאון ישראל מתוך סדרת הציורים Dream Stones‏, 1990 צבעי שמן על לוח עץ מפה, מיושנת, 1991 טמפרה, צבעי שמן ועלי זהב על לוח עץ מתוך סדרת הציורים Pina Cone,‏ 1998 צבעי שמן על בד מתוך סדרת הציורים Voyage‏, 2001-2 טמפרה ועלי זהב על לוח עץ אקו ונרקיסוס, 2003 צבעי שמן ועלי פלדיום על פשתן מתוך סדרת הציורים Vera Icon,‏ 2008 טמפרה על ג'סו על לוח עץ 1973 - 1977 למד באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, ירושלים 1981 - למד אמנות במכללת האנטר, ניו יורק. מ-1978 מלמד במדרשה למורים לאמנות, רמת השרון 1979 מלמד פיסול באקדמיה בצלאל, ירושלים סדנת עיצוב חומרים, האוניברסיטה העברית, ירושלים. 2003 - עולה לגמר בתחרות 'אור ומשנה', פרס עדי לביטוי היהודי באמנות ובעיצוב 2013 - פרס דיזנגוף. מנימוקי השופטים: "יצירתו נוגעת ברובד עמוק של המהות הציורית. ציוריו מטמיעים את הערכים הבסיסיים של האור, הצבע והמצע. באמצעותם הוא משמיע הד שקט לגדולי אמנות הציור”. 2016 פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום יהושע בורקובסקי באוספי מוזיאון ישראל יהושע בורקובסקי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל יצירות של יהושע בורקובסקי באתר אירופיאנה. יהושע בורקובסקי באתר גלריה נגא (באנגלית) יהושע בורקובסקי, מראות הגן/אנאמורפוזיס, 2003-2005, באתר הכנסת אמנים ישראלים יוצאים למסע מזרחה, אמנים ישראלים יוצאים למסע מזרחה, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2005 יהושע בורקובסקי, דף שער בספרייה הלאומית ראו: יהושע בורקובסקי, בין לבין, אתר המשכן לאמנות על שם חיים אתר עוזי צור, "קצה קצהו של הנראה", "הארץ", 21/11/2008 אלי ערמון-אזולאי, זוכי פרס דיזנגוף לאמנות: הצייר יהושע בורקובסקי והצלם שמחה שירמן, באתר הארץ, 19 במרץ 2013