laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוברט אדוארדס

רוברט אדוארדס (אנגלית: Robert Geoffrey Edwards; ‏27 בספטמבר 1925 - 10 באפריל 2013) CBE, היה פיזיולוג בריטי וחלוץ בתחום חקר בעיות פוריות האשה והפריה חוץ-גופית. בשיתוף פעולה עם הגינקולוג ד"ר פטריק סְטֶפְּטוֹ (1913-1988) וג'יין פרדי (אנ') (1978-1985), אדוארדס הביא לפריצת דרך בפתרון בעיות פוריות האשה באמצעות הפריה חוץ-גופית, פריצת דרך שהובילה, ב-25 ביולי 1978, ללידת "תינוקת המבחנה" הראשונה בהיסטוריה, לואיז בראון. בשנת 2010 הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה "על פיתוח הפריה חוץ-גופית". לאחר שסיים לימודי תיכון במנצ'סטר, אדוארדס שירת בצבא הבריטי. הוא סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות באוניברסיטת ויילס בבנגור. מאוחר יותר למד במכון לגנטיקה של חיות באוניברסיטת אדינבורו. הוא סיים לימודי דוקטורט בשנת 1955. בשנת 1963 הצטרף לסגל אוניברסיטת קיימברידג'. ערך מורחב – הפריה חוץ-גופית בשנת 1960 אדוארדס החל חוקר בתחום הפרית בני אדם, הוא המשיך בעבודת מחקר זו אף לאחר שהחל לעבוד באוניברסיטת קיימברידג', תוך שהוא מניח את היסודות להצלחתו המאוחרת בתחום זה. בשנת 1968 הוא הצליח להפרות ביצית בתנאי מעבדה והחל לשתף פעולה עם פטריק סטפטו, גינקולוג מאולדהאם. אדוארדס פיתח קרקע מזון המאפשרת הפריית ביצית ותרבית רקמה עוברית, בעוד סטפטו נעזר בלפרוסקופיה כדי לאסוף ביציות משחלותיהן של מטופלות עם בעיות של אי-פוריות. מחקרם של השניים מיקד אליו גם התנגדות וביקורת. לידתה של לואיז בראון, בשעה 11:47 ב-25 ביולי 1978, בבית החולים הכללי של אולדהאם, היווה פריצת דרך בהיסטוריה של הרפואה, והפריה חוץ-גופית פתחה דרך טיפולית חדשה לנשים עם בעיות פוריות אשר עד לאותה עת הרפואה לא נתנה להן מענה. שכלול שיטתם של אדוארדס וסטפטו הביאה לעליה באחוז ההריונות המוצלחים בשיטה זו, ועל פי הערכות, נכון לשנת 2010, כ-4 מיליון ילדים נולדו באמצעות הפריה חוץ-גופית. פריצת דרך זו הביאה בעקבותיה שיטות חדשניות נוספות לטיפולי פוריות, כגון החדרת זרע אל הציטופלזמה של הביצית (באנגלית: Intracytoplasmic sperm injection), איבחון גנטי בעובר טרם השרשה (Preimplantation genetic diagnosis), ומחקר בתאי גזע עובריים. אדוארדס וסטפטו יסדו את בורן הול קליניק (Bourn Hall Clinic), בכפר בורן, בקיימברידג'שייר, כמוסד להמשך מחקרם ולהכשרתם של מומחים בתחום טיפולי ההפריה. לאחר שסטפטו הלך לעולמו, המשיך אדוארדס בעבודתו המדעית והיה עורכם של ירחונים רפואיים. בשנת 1984 נבחר אדוארדס כעמית בחברה המלכותית. בשנת 2001 זכה אדוארדס בפרס לסקר בשנת 2010 הוא הוכרז כזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה מדיה וקבצים בנושא רוברט אדוארדס בוויקישיתוף רוברט אדוארדס, באתר פרס נובל (באנגלית) אתר הבית של בורן הול קליניק, מיסודם של אדוארדס וסטפטו רוברט אדוארדס, באתר פרס לסקר סוכנויות הידיעות, רוברט אדוארדס, אבי ההפרייה החוץ-גופית, הוא חתן פרס נובל לרפואה לשנת 2010, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2010 איתי גל, האבא של מיליוני ילדים: מת ממציא הפריות המבחנה, באתר ynet, 11 באפריל 2013 רוברט אדוארדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוברט אדוארדס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טיל שווייגר

טילמן ואלנטין "טיל" שווייגר (בגרמנית: Tilman Valentin "Til" Schweiger; נולד ב-19 בדצמבר 1963) הוא שחקן, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע גרמני, בעל חברת הפקות בברלין. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "טומב ריידר 2: סוד החיים", "המלך ארתור" ו"ממזרים חסרי כבוד". שווייגר נולד בפרייבורג שבמערב גרמניה. שני הוריו הם מורים. לאחר שלמד לשון וספרות גרמנית במשך שנתיים באוניברסיטה במטרה להפוך למורה, בחר שווייגר ללמוד משחק בבית ספר למשחק בקלן וסיים את לימודיו בהצלחה. הופעתו הראשונה בקולנוע הגרמני הייתה ב-1991 בסרט "Manta, Manta". בשנת 1994 שיחק בקומדיה "אולי, אולי לא". לאחר מכן הופיע בקומדיה "לדפוק על דלת גן עדן" ובשני סרטיו הראשונים בשפה האנגלית "פאנק בסולט לייק סיטי!" ו"רוצחים בהמתנה". בתחילת דרכו דחה שווייגר את תפקיד חייל הוורמאכט בסרטו של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן", שווייגר הסתייג מהתפקיד מפני שחשש מתגובת דעת הקהל האמריקאית לגביו. התפרסם בהופעתו במותחן המרוצים "מסלול מסוכן" בו שיחק עם סילבסטר סטאלון ובשוברי הקופות "טומב ריידר 2: סוד החיים" בו גילם את שון, עוזרה של לארה קרופט (אנג'לינה ג'ולי) ו"המלך ארתור" בו גילם את סרדיק מלך האנגלו-סקסים. ב-2004 השתתף בפרודיית המדע בדיוני הגרמנית "הפתעת ספינת החלומות" וב-2005 הופיע בתפקיד קטן בקומדיה הפרועה "ג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי" וביים את הקומדיה "רגליים יחפות" בה גם שיחק בתפקיד ראשי. ב-2007 ביים את אחד הסרטים הרווחים ביותר בגרמניה בשנים האחרונות "ארנב בלי אוזניים" בו הופיע גם בתפקיד הראשי של עיתונאי רווק ואגרסיבי בשם לודו דקר. שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפעולה המבוסס על משחק המחשב "Far Cry". בשנת 2009 לוהק שווייגר לסרטו של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", שווייגר גילם בסרט את סמל הוגו שטיגליץ שהתפרסם בזכות רציחתם של 13 קציני גסטפו, שטיגליץ ערק מהצבא הגרמני והצטרף לצבא ארצות הברית וליחידת הקומנדו המיוחדת "הממזרים" בפיקודו של סגן אלדו "האפאצ'י" ריין (בראד פיט). בהמשך ביים שווייגר גם סרט המשך רווחי לקומדיה המוצלחת שלו "ארנב בלי אוזניים". ב-19 ביוני 1995 שוויגר התחתן עם הדוגמנית האמריקאית דנה קרלסן. יש להם ארבעה ילדים: ולנטין פלוריאן (יליד 1995), לונה מארי (ילידת 1997), לילי קאמיל (ילידת 1998), ואמה טייגר (ילידת 2002). שלושת בנותיו הם שחקניות ששיחקו בין היתר בסרטיו של שווייגר. שווייגר וקרלסן נפרדו ב-2005 והתגרשו ב-2014. שווייגר מתגורר במיורקה, ספרד, והוא מתגורר בשכנות לרוכב האופניים לשעבר יאן אולריך הגרמני. באוגוסט 2018, אולריך נעצר על כך שפרץ לביתו של שווייגר ואיים עליו. אתר האינטרנט הרשמי של טיל שווייגר טיל שווייגר, ברשת החברתית פייסבוק טיל שווייגר, ברשת החברתית אינסטגרם טיל שווייגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טיל שווייגר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טיל שווייגר, באתר AllMovie (באנגלית) טיל שווייגר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טיל שווייגר, באתר Metacritic (באנגלית) טיל שווייגר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טיל שווייגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) טיל שווייגר, באתר Discogs (באנגלית) טיל שווייגר, באתר Songkick (באנגלית) אמיר קמינר, "העדפתי להרוג נאצי מאשר לגלם אותו", באתר ynet, 24 בדצמבר 2013
בורחס ואני

בורחס ואני (בספרדית: Borges y yo) הוא סיפור קצר מאת הסופר, הפילוסוף והמשורר הארגנטינאי חורחה לואיס בורחס. זהו סיפור קצר מאוד, המתאר את הפער בין בורחס ה"סופר" לבורחס ה"רגיל", שמתוארים כשתי ישויות נפרדות אך מבולבלות, לשתי הדמויות אותם התחביבים (אם כי אצל בורחס הסופר הם נראים, לטענת בורחס השני, יומרניים). לאורך הסיפור ההפרדה שנוצרת בין הדמויות נהיית פחות ופחות ממשית, עד לשיא במשפט האחרון של הסיפור: "איני יודע מי משנינו כותב את הדף הזה". הסיפור התפרסם לראשונה ב-1957, וב-1960 נאסף בספר El hacedor ("היוצר"). בשנת 1975 פורסם הסיפור בעברית, בתרגומו של יורם ברונובסקי, כסיפור הפותח את הספר "גן השבילים המתפצלים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. כרונולוגיה של 1957, מרכז בורחס, אוניברסיטת פיטסבורג.
שלמה קודש

שלמה קודש (כ"ח בתמוז ה'תרס"ג, 23 ביולי 1903 – כ"ג באלול ה'תש"ס, 23 בספטמבר 2000) היה סופר ומחנך עברי; מעמודי התווך של מפעל הנחלת הלשון העברית בישראל ובתפוצות. קודש הוא יקיר העיר אשדוד. קודש נולד בקופישוק בליטא. אביו, הרב מאיר קודש, היה ממונה על הוראת העברית והמקרא בחדר שבביתו, ובעת הכיבוש הגרמני בבית הספר המקומי. עם פטירת אביו, בסיומה של מלחמת העולם הראשונה, נמסרה המשרה לידיו, והוא בן 15. בתום מלחמת העולם הראשונה, יצא קודש לעיר קובנה, שם סיים את הגימנסיה הריאלית היהודית, ולמד באוניברסיטה משפטים. במהלך לימודיו השתתף בפעילות הציונית במקום, והיה לאחד מן הפעילים הבולטים בקרב ציוני ליטא. במשך שנים אחדות עסק בהוראה בגימנסיות עבריות ברחבי ליטא, בהן הגימנסיה העברית בוילקומיר. בין השנים 1927–1930 היה מנהל הגימנסיה העברית בעיר ניישטוט-שאקי. בשנת 1930 סיים קודש את חוק לימודיו באוניברסיטה של קובנה במחלקה למשפטים ובמחלקה להיסטוריה ולפדגוגיה. את עבודת הדוקטורט שלו כתב על הפרוטוקולים של ועד ארבע ארצות. עם סיום לימודיו באוניברסיטה, פנה לעסוק במשפטים והיה עורך דין עצמאי בקובנה. במקביל, המשיך לפעול בשירות התנועה הציונית בליטא. באוגוסט 1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. מיד עם בואו לישראל, התמנה לתפקיד מנהל בית משפט השלום העברי בחיפה ובמקביל, למנהל בית הספר העממי א' בשכונת בת גלים. במשך שמונה שנים כיהן גם כיושב ראש ועד השכונה בת גלים. בשנת 1944 פרסם קודש את ספר הלימוד הראשון שלו לעברית, "אדם במולדת", ספר שנפוץ בעשרות אלפי עותקים, תחילה בקרב פליטי השואה במחנות העקורים באירופה. עם קום המדינה והעלייה ההמונית שבעקבותיה, היה ספרו לספר הלימוד העיקרי באולפנים ובכיתות העברית בצה"ל. בעקבות הצלחתו של ספר זה, כתב קודש ספרי לימוד רבים נוספים, בהם "ראשית" לחיילי צה"ל ו"עברית", אשר הופץ בחשאי בקרב יהדות ברית המועצות, בתקופה בה נאסר שם לימוד העברית. בשנות החמישים שידר קודש תוכניות ברדיו במסגרת "קול ישראל לגולה", בעברית וביידיש. תוכניות אלו נועדו בעיקר לקהל היהודים שחיו באותה תקופה במזרח אירופה, מעבר למסך הברזל. בשנת 1954 ייסד שלמה קודש בירושלים את "מכון גרינברג", במטרה להכשיר מורי הוראה לעברית בתפוצות. באותה שנה, הוא מונה למפקח הארצי על בתי הספר בצפון, ובשנת 1957 הוזמן על ידי השר זלמן ארן לנהל את "המחלקה להנחלת הלשון והשכלת עם" במשרד החינוך והתרבות. במסגרת תפקיד זה, היה אחראי להתפתחותו של האולפן לעברית, בין היתר, באמצעות פרסומים שונים שיזם וערך. בשנים אלו, היה קודש מהיוזמים והאחראים על ביצוע מבצעי "ביעור הבערות" בקרב העולים. בשנותיו האחרונות, עבר לגור באשדוד, שם ייסד וניהל את "המוסד לחינוך מבוגרים". החל משנת 1991 פרסם שלמה קודש סדרת ספרי לימוד חדשניים לעברית, בשיטת "עברית קודש". שיטת לימוד מקורית זו, התבססה על שילוב של הנחלת ערכי יסוד ביהדות ובתרבות ישראל בד בבד עם הוראת השפה העברית. שלמה קודש פרסם עשרות מאמרים וספרים בנושאי "הנחלת הלשון" ו"חינוך מבוגרים". כמו כן, פרסם חמישה ספרי ילדים. על פועלו בשדה החינוך זכה בפרסים ובאותות הוקרה רבים בישראל ומחוצה לה. שלמה קודש נפטר באשדוד, בגיל 97. הספרים של שלמה קודש, באתר "סימניה" שלמה קדש (1903-2000), דף שער בספרייה הלאומית
ארכיטקטורה עסקית

ארכיטקטורה עסקית או ארכיטקטורה ארגונית (באנגלית: Enterprise Architecture) היא מתודולגיה כוללת לתיאור ותכנון התהליכים העסקיים, מערכות המידע ומבנה הארגון. החל מהיחידות הארגוניות, התהליכים, המערכות התומכות, המיקום, המידע, הטכנולוגיות וממדים נוספים ככל שנדרש לתיאור ולניהול הארגון. ארכיטקטורה עסקית היא שילוב של גישה ניהולית, מתודולוגיה ומוצרי תוכנה תומכים, במטרה להבטיח שיעדי המערך העסקי מבוצעים בצורה אופטימאלית על ידי המערך התפעולי. ארכיטקטורה עסקית מתבטאת באמצעות מודלים עסקיים מסוגים שונים, כגון: מבנה ארגוני, תרשימי זרימה של תהליכים עסקיים, מיפוי של מערכות המידע התומכות בתהליכים העסקיים ועוד. המטרה: להבטיח שיעדי המערך העסקי מבוצעים בצורה אופטימאלית על ידי המערך התפעולי. 6 ממדים בסיסיים לארכיטקטורה העסקית מוגדרים במודל POLDAT: Processes – התהליכים שמבוצעים בארגון. Organizations – המבנה הארגוני (אגפים, מחלקות, בעלי תפקידים וכו'). Locations – אתרים בהם מתבצעות פעילויות הארגון. Data – מבנה המידע והנתונים. Applications – מערכות המידע (מערכות תוכנה). Technologies – חומרה ותשתיות הארגון (שרתים, מאגרי מידע וכו'). ניתן להגדיר ממדים נוספים על פי צורך הארגון. בארגונים מסודרים קיים ארכיטקט ראשי האחראי על הארכיטקטורה העסקית- ארכיטקט ארגוני. תחזוקת המודל מתבצע במשותף על ידי יחידות רבות בארגון: יחידות האסטרטגיה והנהלה בכירה – מאפשר קביעת מטרות ויעדים למערך העסקי. או"ש (ארגון ושיטות) – אחראי בעיקר על הקשר בין הדרישות של הגורם העסקי והתרגום לשיטות עבודה הכולל את הגדרת היחידות הארגוניות והתהליכים העסקיים. יחידות רגולציה וניהול סיכונים – מעדכנים את היבטי הסיכון בתהליכים על פי ההגדרות הרגולציה השונות. יחידות הפיתוח וה-IT – נעזרים במידע הנצבר במודל על מנת לתחזק ולפתח את המערכות, מעדכנים ונעזרים בתרשימי ה-BPMN לצורכי הפיתוח. ארכיטקטורה עסקית מיושמת על ידי: גישה ניהולית – התחייבות ההנהלה הבכירה ליישום והובלה של ארכיטקטורה עסקית כמהלך אסטרטגי לארגון. מתודולוגיה מתאימה לארגון – ישנן מתודולוגיות רבות בעולם, בהן ZACHMAN ו-TOGAF. חשוב להתאים לארגון שילוב של מתודולוגיה שתענה לצרכים העסקיים של הארגון. מוצר תוכנה תומך –דוגמה לתוכנות התומכות בארכיטקטורה עסקית. מדיה וקבצים בנושא ארכיטקטורה עסקית בוויקישיתוף
יצחק מדורא

רבי יצחק בן רבי מאיר הלוי מדורא (דירן) שבגרמניה, היה מרבני אשכנז במאה הראשונה לאלף השישי (המאה ה-13 - המאה ה-14). לספרו שערי דורא נודעה השפעה רבה על פסיקת ההלכה בנושאי כשרות המזון (איסור והיתר). חוקרי תולדותיו חלוקים בשאלה האם היה בתחילת המאה הראשונה לאלף השישי (אמצע המאה ה-13) או בסופה (אמצע המאה ה-14). ישנן מספר ראיות להקדמת זמנו לאמצע המאה ה-13: בשו"ת תרומת הדשן ('פסקים וכתבים' סימן רטו), קיימת מובאה המגדירה את המהר"ם מרוטנברג והרא"ש כ"בתראי" (=מאוחרים) ביחס לרבי יצחק מדורא. כמו כן, נמצא כתב יד ובו עדות בנו, רבי אלכסנדרי, על כך שאביו למד בצעירותו בישיבת בירונא שבבורגון בפני רבי טוביה בן רבי אליהו מוייאנה (צר') שבצרפת. הבן מספר שאביו נוכח בעת ביקורו של רבי יחיאל מפריז בישיבת בירונא, כנראה בדרך מסעו לארץ ישראל בשנים 1240- 1260, ומכאן שרבי יצחק נולד בסביבות 1220-1240. בנוסף לכך, מהר"ח אור זרוע, שחי במחצית השנייה של המאה ה-13, מתייחס לספרו של רבי יצחק, השערי דורא, ומכאן שהיה בן דורו. רבי יצחק היה בקשר עם הרא"ש, ולעיתים הוא חתום יחד עמו על תשובות שכתבו במשותף. מתלמידיו: רבי אלכסנדרי זוסלין הכהן, בעל ספר האגודה, רבי שמשון בן צדוק (בעל התשב"ץ קטן). נשא לאשה את פורא בת רבי יקר הלוי בר שמואל מקלן ("קלוניא"). ידוע גם על בן בשם רבי אלכסנדרי, שעדותו אודות אביו היא המקור להיותו לוי ולפרטים נוספים אודותיו. שערי דורא. כאמור, זהו ספרו העיקרי שהביא לו את עיקר פרסומו. הספר עוסק בהלכות כשרות המזון, והוא היה במשך דורות מקור עיקרי ללימוד הלכות הכשרות בקרב עדות אשכנז. גם לאחר פרסום השולחן ערוך והרמ"א נודעה לו חשיבות רבה. כמו כן לספר חלק העוסק בקיצור בהלכות נדה. המחבר מעיד בהקדמה לחלק זה שהוא נכתב לבקשת אשתו: "הנה זוגתי הפצירתני לכתוב לה הלכות נדה ואפרשם בקוצר בכ"ח דינין". מנהגים של כל השנה מאשכנז (נקרא גם "מנהג דורא" או "מנהגים ישנים מדורא"), על מנהגי המועדים והתפילות. התפרסם לראשונה מכתבי יד על ידי ישראל אלפנביין, ניו יורק תש"ח, ונכלל גם במהדורת "שערי דורא השלם" בהוצאת יריד הספרים, ירושלים תשס"ד, בסוף הכרך. הלכות חלה צונץ מייחס לו גם את הספר תיקון שטרות, קובץ נוסחאות של גיטין ושטרות שונים, מאת "ר"י הדרשן בהחסיד (=בן החסיד) רבי מאיר". ישראל אלפנביין, מבוא למנהגים ישנים מדורא, ניו יורק תש"ח ישראל תא שמע, על ספר איסור והיתר של רבינו ירוחם ועל רבי יצחק מדורא, סיני ס"ד, עמ' רנו-רנז. יצחק בן מאיר (פעל במאה ה-13), מדורא, דף שער בספרייה הלאומית בדעה השנייה אחז החיד"א בספרו שם הגדולים בערכו, בעקבות רבי דוד גאנז בעל "צמח דוד". הרב נתן פרייליך, "מבוא ותולדה לרבינו יצחק מדורא ומפרשיו", בתחילת מהדורת "שערי דורא השלם". ישראל תא שמע, על ספר איסור והיתר של רבינו ירוחם ועל רבי יצחק מדורא, סיני ס"ד, עמ' רנו. ישראל אלפנביין, מבוא למנהגים ישנים מדורא, ניו יורק תש"ח, עמ' 133-134. דרשות מהר"ח אור זרוע, סימן כ"א. שו"ת הרא"ש כלל מב, א, כלל קא, א, שו"ת זכרון יהודה סימן צב. ספר האגודה, חולין קי: "שמעתי משם מורינו הרב רבינו יצחק מדורא..." תשב"ץ קטן סימן שיב אוצר הגדולים, עמ' רטו התפרסם לראשונה מכתב יד על ידי הרב אברהם חבצלת, קובץ "צפונות" ב עמ' יח-כד. כנגד השערה זו יצא הרב שמואל אליעזר שטרן בקובץ "צפונות" יד, עמ' ז, בהנחה שרבי יצחק מדורא חי בסוף המאה הראשונה לאלף הששי, וראו לעיל.
דב בער אליעזרוב

הרב דב בער אליעזרוב (ח' בטבת תרס"ח, 13 בדצמבר 1907 – י"ח באב תשנ"ז, 21 באוגוסט 1997) היה רב מחנה המעצר בלטרון בתקופת המנדט הבריטי, רבה של שכונת קטמון בירושלים, חבר בבית דין רבני חב"ד. וראש הכולל של ישבת כרם ביבנה. נולד בחברון לאברהם ושיינא. משפחתו הייתה מצאצאי הרבנית מנוחה רחל סלונים והשתייכה לחסידות חב"ד, חלק מקהילת חב"ד בחברון. בצעירותו למד והתחנך אצל סבו, הרב שלמה יהודה לייב אליעזרוב, רב היישוב היהודי בחברון ומחבר הספר "שאילת שלמה". בתקופת מלחמת העולם הראשונה ירדה משפחתו למצרים ולאחריה שבה לארץ ישראל והתיישבה בשכונת בית ישראל בירושלים. למד בתלמוד תורה עץ חיים אצל המלמדים המפורסמים הרב אליהו יוסף שמואל בסן, הרב חיים מן והרב אברהם חיים הקלמן. ידידו מאותם ימים היה הרב שלמה זלמן אוירבך שלמד גם הוא באותה כיתה. בהמשך למד בישיבת עץ חיים אצל הרב שמואל גדליה ניימן והרב איסר זלמן מלצר, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב מלצר, הרב קוק והרב שמשון אהרן פולונסקי, אצלו שימש רבות בהוראה. הוא החל למסור שיעורים ולפרסם מאמרים, בין היתר בכתב העת "כרם ציון" שעסק במצוות התלויות בארץ. לאחר מכן שימש כר"מ בישיבת תורת אמת וראש ישיבת ראדזין בירושלים. בתקופת המנדט הבריטי מונה על פי עצתו של הרב הראשי בן-ציון מאיר חי עוזיאל לרב מחנה המעצר בלטרון והיה אחראי לצורכי הדת של העצירים היהודים. במסגרת תפקידו שהה במשך כל השבתות במחנה המעצר. את פעילותו בשנים הללו תיאר בהרחבה בפתח ספרו "שאלי ציון" העוסק בשאלות שונות שהתעוררו בתקופה זו. במלחמת העצמאות נהרס ביתו בשכונת מאה שערים בעקבות ההפגזות והוא עבר יחד עם משפחתו לשכונת קטמון בה שהו באותה עת פליטי העיר העתיקה שקיבלו אותו כרבם. מאז ועד לפטירתו שימש כרב השכונה. במקביל שימש כראש הכולל של ישיבת כרם ביבנה. החל משנת תשי"ז (1957) שימש כמרכז הוועדה לבחינת רבנים של הרבנות הראשית. נפטר בי"ח באב תשנ"ז (1997) ונטמן בהר המנוחות בירושלים. על מצבתו נכתב "היה רב מבקר במחנה העצורים בלטרון". בנו, הרב יעקב אליעזרוב, מכהן כראש אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים. חתנו הוא פרופ' מרדכי כסלו. שאלי ציון - שו"ת מורה בהלכה - הלכות נדה ומקוואות דבר ציון - פירושים וביאורים על התורה ועל המועדים הרב יעקב אליעזרוב (בנו), דב"ר טוב - חוברת לזכרו, ירושלים תשנ"ח גאון וחסיד בשערי כלא לטרון (מתוך "עולם החסידות"), אתר שטורעם נט עלון יש"ע שלנו גיליון 158, גיליון 159 שבתי זכריה, הרב דב בער אליעזרוב זצ"ל, באתר מספרי סיפורים רשימת המאמרים של דב בער אליעזרוב, באתר רמבי"ש הרב אוריאל בנר, הרב דב בר אליעזרוב זצ“ל ותפקידו כרב מחנה המעצר בלטרון, המעין, גיליון 223, תשרי תשע“ח [נח, א], עמ' 65–73 דב בר אליעזרוב (1907-1997), דף שער בספרייה הלאומית רבנות ראשית כרך ד', באתר ארכיון המדינה, עמ' 7 המידע באתר בתי הדין הרבניים.
דוד שור

דוד שוֹר (Schorr; ברוסית: Давид Соломонович Шор, דוד סולומונוביץ שוֹר;‏ 15 בינואר 1867 – 1 ביוני 1942) היה פסנתרן, מלחין ומחנך מוזיקלי ברוסיה ובארץ ישראל. שור נולד בסימפרופול שבחצי האי קרים, בדרום האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), לדינה ולשלמה, מורה ופעיל ציבור. בגיל עשר החל את לימודיו בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג ואחר כך בקונסרבטוריון במוסקבה. הואיל ובאותה תקופה קבלת משרה אקדמית במורה למוזיקה ברוסיה דרשה המרת דת לנצרות, נתקל בקשיים במציאת עבודה. בשנת 1892 יסד את "השלישייה המוסקבאית", שבה ניגן לצד קריין (כנור) וארליך (צ'לו). שלישייה פעלה במשך 25 שנים וזכתה להצלחה רבה ברוסיה ומחוצה לה. אלכסנדר גולדנווייזר החליף את שור בשנת 1907. בשנת 1912 יסד מכון לחינוך מוזיקלי על שם בטהובן במוסקבה, שפעל עד למהפכה הקומוניסטית. הוא היה פעיל ב"חברת מפיצי השכלה" היהודית ברוסיה וארגן במסגרתה קונצרטים. בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ ישראל וערך קונצרט בירושלים ולאחר חזרתו יסד ברוסיה ועד לתמיכה בחינוך מוזיקלי בארץ. לאחר מהפכת אוקטובר (1917) בוטלו הגבלות אשר מנעו מיהודים לכהן במשרות הוראה בכירות, ושור מונה לפרופסור בקונסרבטוריון הממשלתי. בשנת 1925 ביקר בשנית בארץ, ובשנת 1927 עלה ארצה. בשנת 1927 ייסד וניהל את "המוסד להפצת המוזיקה בעם", שבמסגרתו הועברו קורסים למדריכי המקהלות. בין השנים 1929–1935 לימד והרצה במסגרת האוניברסיטה העברית ברחבי הארץ. לאחר עלייתו ארצה נבחר ליושב ראש "אגודת אמנים ומורים למוזיקה" ונשאר בתפקיד עד מותו. משנת 1935 שימש כמפקח לתחום החנוך המוזיקלי בגני הילדים של תל אביב, שם היה מוכר כ"סבא שור", וכן ניהל את הקונצרטים לציבור הפועלים בבית ברנר. בשנת 1936 ייסד מכון להשכלה וחינוך מוזיקליים אשר נוהל בהמשך על ידי בנו, פרופ' יהושע שור (1891–1974 מוזיקאי ומחנך אף הוא), בתל אביב, חולון ובת-ים. בין תלמידיו היו שולמית שפיר, טובה בורודיצקי, עמנואל עמירן ואסתר כ"ץ. היה נשוי לרחל לבית מילר ואב לשלושה: מרים, אוגניה ופרופ' יהושע שור. נפטר בתל אביב ב-1 ביוני 1942, בגיל 75, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור. מדיה וקבצים בנושא דוד שור בוויקישיתוף דוד שור, דף שער בספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "דוד שור", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 2027 משה גליקסון, פרופיסור דוד שור, "הארץ", ג' בשבט תרצ"ז, 15.1.1937, בפרויקט בן-יהודה מנשה רבינא, ב. ווסט, פרופ' דוד שור בן 75, דבר, 14 בינואר 1942 יעקב פיכמן, צַ'יְקוֹבְסְקִי (לזכרו של הפרופסור דוד שור - הלב שהאיר), דבר, 10 ביוני 1942 ד.ע, לזכר פרופ' דוד שור, דבר, 24 ביוני 1943 משה גורלי, המוזיקאי המחנך, דבר, 13 ביוני 1952 בנימין וסט, צלילים משחררים (עשור למותו של פרופ' דוד שור ז"ל), דבר, 13 ביוני 1952 מנשה רבינא, פרופ' דוד שור (עשר שנים למותו), דבר, 29 במאי 1952 דוד שור, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) לוית פרופ' ד. שור (עם ציור מאת אריה נבון), דבר, 2 ביוני 1942.
תינוקות של בית רבן

המונח "תשב"ר" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו תלמוד תורה תשב"ר. תינוקות של בית רבן (בראשי תיבות: תשב"ר) הוא כינוי לילדים הלומדים תורה אצל מלמדי תינוקות. מקור הביטוי מן התלמוד הבבלי: "אין העולם מתקיים אלא בשביל הבל תינוקות של בית רבן". התלמוד שם מוסיף לתאר את חשיבותם של 'תינוקות של בית רבן' באמרו: "אין מבטלין תינוקות של בית רבן אפילו לבניין בית המקדש... כל עיר שאין בה תינוקות של בית רבן - מחריבין אותה". המושג "תינוק", המשמש בימינו לפעוטות בגיל היניקה, משמש בלשון חז"ל לילדים עד גיל בר מצווה. ואע"פ שאין זה מוכרח ש"תינוקות של בית רבן" הם גם עד גיל בר מצווה, ייתכן שכן. אכן יש מקום לומר שהם עד גיל עשרים, שהרי ההגדרה שלהם הוא שיש להם "הבל שאין להם חטא", ועד גיל עשרים לא דנים בבית דין של מעלה. ויש להאריך בחקירה בזה. שימוש בביטוי 'תינוקות של בית רבן' נעשה לתיאור דבר פשוט הידוע לכול: "הא (זה) אפילו תינוקות של בית רבן יודעין אותו" ; "הרי אני מכשילך בדבר שאפילו תינוקות של בית רבן יודעים אותו". בימינו מכונים תלמידי החדרים ילדי תשב"ר. שמו הרשמי של ה"חדר" הראשון בבני ברק, השוכן בביתו של החזון איש, הוא "תלמוד תורה תשב"ר". במקור ובדרך כלל משמש הביטוי כינוי לילדים הלומדים תורה, אולם נעמי שמר בשירה "לא תנצחו אותי" עשתה שימוש בביטוי זה והרחיבה אותו למשמעות כללית של תלמידי בית ספר: "ותינוקות של בית רבן עם הילקוט שעל גבם...". תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד ב' דוגמה במשנה, מסכת יומא, פרק ח', משנה ד'. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ה', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד ב'
יצחק אייזיק רוזנבוים

רבי יצחק אייזיק רוזנבוים (כ"א בטבת ה'תרס"ו, 18 בינואר 1906 - י"ד בתמוז ה'תש"ס, 20 ביולי 2000) היה האדמו"ר הראשון מזוטשקא. נולד בעיר צ'רנוביץ לרבי איתמר רוזנבוים מנדבורנה. נישא לחנה בת רבי נתן דוד הכהן הולנדר רבה של אמסאנא שבגליציה (שהיה חתנו של רבי נפתלי משולם פייבוש מסניאטין). גיסו הוא הרב שמואל מאיר הולנדר. מיד לאחר נישואיו קבע את מקום מגוריו בזוטשקא, עיירה קטנה בפרברי צ'רנוביץ, שם שימש כרב העיר עוד בחיי אביו, ועל שמה נקרא האדמו"ר מזוטשקא. לאחר שנים ספורות עבר לכהן בעיר וואשקוביץ שם כיהן באדמו"רות עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. האדמו"ר שרד את השואה ביום ה' בניסן ה'תש"ד 1944. [דרושה הבהרה] צאצאיו וחסידיו חוגגים מדי שנה את יום הצלתו. אחר השואה היגר לארצות הברית, תחילה ישב באיסט ניו יורק ובקראון הייטס, ולאחר מכן בבורו פארק שם נאבק לסגירת החנויות בשבת ועל שמירת השבת, ופעולותיו נשאו פרי. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תשל"ג החל למלא את מקומו בבית מדרשו בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשנת ה'תשמ"א עבר להתגורר בבני ברק, שם יסד בית מדרש. ייסד גם את מפעל שונה הלכות, שבמסגרתו נבחנים מאות אברכים ובחורים מדי חודש על שולחן ערוך ומשנה ברורה הלכות שבת. נפטר אור לי"ד בתמוז תש"ס בגיל 94, ונקבר באוהל אדמו"רי נדבורנא בהר הזיתים. חתנו, אחיו הרב אשר ישעיה, האדמו"ר מנדבורנה חדרה. חתנו, קרובו רבי יוסף לייפר, האדמו"ר מחסידות ווערדאן. בנו הגדול הרב מאיר היה רב קהילת שומרי שבת בקראקס (ה' סיון תרפ"ח - ג' אלול תשפ"א) חתן רבי צבי אביגדור פעקעטע מנאנאש. בנו רבי ישראל (תרצ"א-כ"א בחשוון ה'תש"ע 1931-2009), היה חתן רבי מנחם שלמה טויב מקאלוב. כיהן כאדמו"ר מסטניסלב במונסי. בנו רבי נתן דוד (ג' בסיוון תש"ה – כ"ח בשבט ה'תשע"ט), חתנו של רבי מרדכי מזוויהל. מילא את מקומו כאדמו"ר מזוטשקא, בנו הרב אשר ישעיה רוזנבוים ממלא את מקומו. חתנו הוא הרב אלימלך בידרמן. הצניעות והישועה נחל יצחק על התורה, בני ברק ה'תשס"ב. המנורה הטהורה בשלבי הוצאה לאור קובץ נזר התורה ניסן ה'תשס"ה המודיע תוספת לגיליון, י"ג בתמוז ה'תש"ע, עמ' ט"ו - י"ז שמן ששון מחבריך חלק ד' ירושלים ה'תש"ע יצחק איזיק בן איתמר רוזנבוים, דף שער בספרייה הלאומית ראו כתבה אודותיו הוספה לגיליון המודיע י"ג בתמוז ה'תש"ע
סול פרלמוטר

סוֹל פרלמוטר (Saul Perlmutter; נולד ב-22 בספטמבר 1959) הוא אסטרופיזיקאי יהודי אמריקאי במעבדה הלאומית לורנס ברקלי ופרופסור במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית. בשנת 2011 זכה פרלמוטר בפרס נובל לפיזיקה, במשותף עם בריאן שמידט ואדם ריס, על תרומתם לחקר התרחבות היקום. קבוצת המחקר שבראשה עומד פרלמוטר מצאה ראיות המצביעות על האצה בהתפשטות היקום. השלושה מצאו הוכחות לקיומה של תופעת התרחבות היקום ולהאצתו של התהליך. פרלמוטר זכה בחצי מהפרס ושני המדענים הנוספים התחלקו בחצי השני. פרלמוטר נולד למשפחה יהודית בשמפיין בת חמש נפשות. אביו הוא הכימאי דניאל פרלמוטר, אמו הסוציולוגית פליס פרלמוטר. שתי אחיותיו הן שירה וטובה. בשנת 2002 זכה בפרס ע"ש E.O. Lawrence מטעם משרד האנרגיה האמריקאי בשנת 2003 זכה בפרס מדען השנה במדינת קליפורניה בשנת 2005 זכה בפרס ג'ון סקוט המוענק על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה בשנת 2006 זכה בפרס שאו באסטרונומיה, ובפרס אנטוניו פלטרינלי (Antonio Feltrinelli Prize) בשנת 2007 זכה בפרס גרובר לקוסמולוגיה בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2015 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית מדיה וקבצים בנושא סול פרלמוטר בוויקישיתוף סול פרלמוטר, באתר פרס נובל (באנגלית) סול פרלמוטר, באתר dblp Supernova Cosmology Project, אתר קבוצת המחקר שבראשה עומד פרלמוטר (באנגלית) אסף שטול-טראורינג, פרס נובל בפיזיקה לחוקרי סופרנובות והתרחבות היקום, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2011 סול פרלמוטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Daniel P. Perlmutter, Robert L. Rothstein, The Challenge of Climate Change: Which Way Now, John Wiley and Sons, 2011 JEWISH PHYSICISTS