שבט בנימין

שבט בנימין הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך והוא מצאצאי האם הרביעית, רחל. בן לשבט בנימין נקרא "יְמיני" בלשון המקרא, ובריבוי: "בני ימיני" או "בני בנימין". ערך מורחב – ברכת יעקב#בנימין ברכת יעקב לבנימין: ”בִּנְיָמִין זְאֵב יִטְרָף, בַּבֹּקֶר יֹאכַל עַד; וְלָעֶרֶב, יְחַלֵּק שָׁלָל” (בראשית, מ"ט, כ"ז). שבט בנימין קיבל את ברכת משה בפרשת וזאת הברכה: ”לְבִנְיָמִן אָמַר יְדִיד ה' יִשְׁכֹּן לָבֶטַח עָלָיו חֹפֵף עָלָיו כָּל הַיּוֹם וּבֵין כְּתֵיפָיו שָׁכֵן.” (דברים, ל"ג, י"ב). במקרא נמנו שבע רשימות גנאלוגיות של משפחות השבט. ארבע מלאות יחסית, ושלוש מקוטעות, ששתיים מתוכן מתמקדות בבית שאול המלך. הפרשנים והחוקרים ניסו לסנכרן ביניהם באופנים שונים. שבע מהמשפחות חוזרות לפחות בשלוש מהרשימות בווריאציות שונות, והן בֶּלַע, אַשְׁבֵּל, גֵּרָא, נַעֲמָן, חֻפִּים, אַרְדְּ ושְׁפוּפָם. נוספה להן בֶּכֶר שנזכרה בשתי רשימות. אבן החושן של שבט בנימין היא ישפה והדגל שלו היה ציור של זאב על רקע צבעוני. החודש המקושר לשבט בנימין הוא תשרי, כסלו, שבט או אדר. בספר במדבר, פרשת נשא נזכר נשיא שבט בנימין במדבר: אֲבִידָן בֶּן גִּדְעֹנִי. בפרשת מסעי נזכר הנשיא אלידד בן כסלון. נציג השבט בשנים עשר המרגלים היה "פַּלְטִי בֶּן רָפוּא" (במדבר, י"ג, ט'). בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט בנימין לאחר שבט מנשה במחנה שהיה ממערב למשכן. שבט בנימין היה הקטן בשבטי ישראל בעת יציאת מצרים. במפקד שנערך במדבר לאחר יציאת מצרים מנו הגברים מגיל 20–50 בשבט בנימין 35,400 איש. לאחר 40 שנה של נדידה במדבר, מניינם היה 45,600 איש. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ערך מורחב – נחלת שבט בנימין נחלת שבט בנימין הייתה מדרום לנחלת שבט אפרים, באורך של כ-40 ק"מ וברוחב של כ-20 ק"מ. גבולו המזרחי היה נהר הירדן. שבט דן חצץ בינו ובין הפלשתים. העיר הראשית של השבט הייתה גבעה, שכיום מזוהה עם תל אל פול. ערים נוספות המוזכרות בספר יהושע: בית אל, בית חורון, מעלה אדומים, גבע, עֹפני, עטרות אדר וקִרית יערים. בתחומי יישובו של השבט (וגם מחוץ לתחומים אלה) קיימת כיום המועצה האזורית מטה בנימין. ההיסטוריה של השבט כללה גם מלחמת אחים נגד שאר השבטים, עקב פרשת פילגש בגבעה, שבה כמעט הושמד השבט, פרט ל-600 גברים, שמהם לאחר מכן, השתקם השבט. שאול, מלכה הראשון של ממלכת ישראל המאוחדת, היה בן שבט בנימין. בזמן שלטון דוד נכרתה ברית בין שבט בנימין ושבט יהודה, שהמשיכה גם לאחר מותו.[דרוש מקור] ולאחר מרד ירבעם נותר בממלכת יהודה. לאחר גלות בבל יצרו שני שבטים אלו יחד עם שבט לוי ומעטים משבט שמעון שנטמעו בנחלת יהודה את האומה היהודית ושאר עשרת השבטים אבדו. שער בנימין בצד הצפוני של ירושלים קיבל את שמו כיוון שהוביל לשטח שנשלט על ידי השבט. ירמיהו מזכיר את ”בְּשַׁעַר בִּנְיָמִן הָעֶלְיוֹן, אֲשֶׁר, בְּבֵית ה'” (ירמיהו, כ', ב'). שבט בנימין היה מפורסם בקשתיו וקלעיו. זאב ח. ארליך מקדיש מאמר מיוחד במקור ראשון להנחה כי הקשתים המקוריים הם מבני בנימין. כבר במעשה פילגש בגבעה מובאות תכונות הלחימה של בני בנימין: וַיִּתְפָּקְדוּ בְנֵי בִנְיָמִן בַּיּוֹם הַהוּא, מֵהֶעָרִים, עֶשְׂרִים וְשִׁשָּׁה אֶלֶף אִישׁ, שֹׁלֵף חָרֶב, לְבַד מִיֹּשְׁבֵי הַגִּבְעָה, הִתְפָּקְדוּ, שְׁבַע מֵאוֹת, אִישׁ בָּחוּר. מִכֹּל הָעָם הַזֶּה, שְׁבַע מֵאוֹת אִישׁ בָּחוּר, אִטֵּר, יַד-יְמִינוֹ. כָּל-זֶה, קֹלֵעַ בָּאֶבֶן אֶל-הַשַּׂעֲרָה וְלֹא יַחֲטִא. — שופטים, כ', ט"ו–ט"ז גם בנו של שאול, יהונתן, ניחן בתכונה זו. דוד מציין בהספדו על יהונתן: ”קֶשֶׁת יְהוֹנָתָן לֹא נָשׂוֹג אָחוֹר” (שמואל ב', א', כ"ב). על השימוש בכישוריו בירי הקשת אנו לומדים מהפרשה שקוראים בשבת אשר למחרתו ראש חודש, הפטרה המכונה "מחר חודש": ”וַיֹּאמֶר-לוֹ יְהוֹנָתָן, מָחָר חֹדֶשׁ; וְנִפְקַדְתָּ, כִּי יִפָּקֵד מוֹשָׁבֶךָ. וְשִׁלַּשְׁתָּ, תֵּרֵד מְאֹד, וּבָאתָ אֶל-הַמָּקוֹם, אֲשֶׁר-נִסְתַּרְתָּ שָּׁם בְּיוֹם הַמַּעֲשֶׂה; וְיָשַׁבְתָּ, אֵצֶל הָאֶבֶן הָאָזֶל. וַאֲנִי, שְׁלֹשֶׁת הַחִצִּים צִדָּה אוֹרֶה, לְשַׁלַּח-לִי, לְמַטָּרָה.” (שמואל א', כ', י"ח–כ'). האימונים של יהונתן בקשת לא יוכלו לעורר חשד בלב נאמני שאול וכך יכלו דוד ויהונתן להעביר מסרים האחד לשני. מקור נוסף המיחס למשפחת שאול התמחות בירי מקשת: ”וְאֵלֶּה, הַבָּאִים אֶל-דָּוִיד לְצִיקְלַג, עוֹד עָצוּר, מִפְּנֵי שָׁאוּל בֶּן-קִישׁ. וְהֵמָּה, בַּגִּבּוֹרִים, עֹזְרֵי, הַמִּלְחָמָה. נֹשְׁקֵי קֶשֶׁת, מַיְמִינִים וּמַשְׂמִאלִים בָּאֲבָנִים, וּבַחִצִּים, בַּקָּשֶׁת מֵאֲחֵי שָׁאוּל, מִבִּנְיָמִן” (דברי הימים א', י"ב, א'–ב'). כאשר שאול ובנו נהרגים בהר הגלבוע לדוד אין מסקנה אחרת אלה: וַיְקֹנֵן דָּוִד, אֶת-הַקִּינָה הַזֹּאת, עַל-שָׁאוּל, וְעַל-יְהוֹנָתָן בְּנוֹ. יח וַיֹּאמֶר, לְלַמֵּד בְּנֵי-יְהוּדָה קָשֶׁת, הִנֵּה כְתוּבָה, עַל-סֵפֶר הַיָּשָׁר. — שמואל ב', א', י"ז–י"ח הרד"ק מפרש שם "מכאן ואילך צריך ללמד לבני יהודה קשת, כיוון שמתו בו שאול ויהונתן". ובימי ממלכת יהודה מוצגות התכונות האופייניות לחיילים משבט בנימין: ”וַיְהִי לְאָסָא, חַיִל נֹשֵׂא צִנָּה וָרֹמַח, מִיהוּדָה שְׁלֹשׁ מֵאוֹת אֶלֶף. וּמִבִּנְיָמִן נֹשְׂאֵי מָגֵן וְדֹרְכֵי קֶשֶׁת מָאתַיִם וּשְׁמוֹנִים אָלֶף. כָּל-אֵלֶּה, גִּבּוֹרֵי חָיִל” (דברי הימים ב', י"ד, ז'). ובסוף ימי בית ראשון, לפי חישובו של זאב ארליך, בשנת 600 לפנה"ס מובא בדברי הימים א': ”וַיִּהְיוּ בְנֵי-אוּלָם אֲנָשִׁים גִּבּוֹרֵי-חַיִל דֹּרְכֵי קֶשֶׁת, וּמַרְבִּים בָּנִים וּבְנֵי בָנִים--מֵאָה, וַחֲמִשִּׁים; כָּל-אֵלֶּה, מִבְּנֵי בִנְיָמִן” (ח', מ'). במאמרו "דרכי קשת" מונה זאב ארליך את מספר הפעמים שירמיהו הנביא מצטט מונחים מתחום מקצוע הקשת. ירמיהו היה "מן הכהנים אשר בענתות בארץ בנימין", כלומר בן שבט לוי שהתגורר בנחלת בנימין. אנו מונים את המונחים : "קשת", "אשפה", "חיצים" ו"קלע" - 16 פעמים בספר ירמיהו ועוד 4 פעמים בספר איכה המיוחס אף הוא לו. במאמרו מביא זאב ארליך צילום עם תרשים מתוך דף הסקר של רשות העתיקות משנת 2002, המראה כיצד המבנה של "תל א-פול", אשר לפי המשוער היה ארמון המלך שאול, נותן מעין תרשים של קשת. שבט בנימין, שהיה מחובר לממלכת יהודה טרם היציאה לגלות, יצא יחד עם שבט יהודה לגלות בבל, ואף הוציא מתוכו את מרדכי היהודי- אחד האישים המרכזיים שגלו לבבל ומשם לפרס, כפי שמתואר מוצאו במגילת אסתר: ”אִישׁ יְהוּדִי הָיָה בְּשׁוּשַׁן הַבִּירָה וּשְׁמוֹ מָרְדֳּכַי בֶּן יָאִיר בֶּן שִׁמְעִי בֶּן קִישׁ אִישׁ יְמִינִי. אֲשֶׁר הָגְלָה מִירוּשָׁלַיִם עִם הַגֹּלָה אֲשֶׁר הָגְלְתָה עִם יְכָנְיָה מֶלֶךְ יְהוּדָה אֲשֶׁר הֶגְלָה נְבוּכַדְנֶאצַּר מֶלֶךְ בָּבֶל” (מגילת אסתר, פרק ב', פסוקים ה'–ו'). אחרי תליית המן, הפך מרדכי למשנה למלך פרס ומדי- אחשוורוש. ובת משפחתו אסתר הייתה באותו הזמן המלכה. בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים א' פרק ט' מתוארים החוזרים לארץ ישראל כאנשים מהשבטים יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים. שבט בנימין מוזכר גם בתיאור השבים ארצה שבספר עזרא שבו מתוארים שבי ציון כאנשים משבט יהודה, בנימין ובני לוי (כולל הכהנים). בין הערים בנחלת שבט בנימין שיושבו מחדש: ענתות, עלמון, בית עזמות, הרמה, גבע בנימין, מכמש, גבעון ובית אל. בני ימין תל אל פול עפרה (שבט בנימין) יואל בן נון, נחלת בנימין - נחלת השכינה, בתוך: זאב ח' ארליך (ז'אבו) (עורך), "...לפני אפרים ובנימין ומנשה...", ירושלים תשמ"ה-1985. זאב ח' ארליך (ז'אבו), דרכי הקשת - מבני בנימין, בתוך: הנ"ל (עורך), שומרון ובנימין, כרך שני, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1991. זאב ח' ארליך (ז'אבו), לך מצא את החצים, מקור ראשון - שבת מוסף לתורה, הגות, ספרות ואומנות, 9 נובמבר 2007. יהודה אליצור, ‏"ויצא מבית אל לוזה": למהלכו של גבול בנימין-אפרים, באתר "דעת" יהודה אליצור, בעריכת עמוס פרומקין, ‏גבולות נחלת אפרים, באתר "דעת" מפת נחלת שבט בנימין, אדריכם, 1590. אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית. מפת נחלת שבט בנימין, פולר, 1650. אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית. שבט בנימין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנימין (שבט), דף שער בספרייה הלאומית ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק כ"א ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ל"ח דברי הימים א', ז', ו'–י"ב; ח', א'–ה' שם, שם בני אחוד בפסוקים ו-כז, בני גבעון בפסוקים כט-מ, ובני יעואל בפרק ט לה-מד. ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ב, בנימין, עמ' 266-274 במדבר רבה, פרשה ב', פסקה ז' אלעזר החזן, קידוש ירחים לחודש תשרי וקדושתא לראש חודש מרחשון. רבי יוסף ג'יקטיליה, שערי אורה, סוף שער ה'. רבי אברהם בן עזריאל, ערוגת הבושם, חלק א' עמוד 289. רבי פינחס ברבי יעקב הכהן, קידוש ירחים לחודש אדר. ספר יהושע, פרק י"ח, פסוקים כ"א–כ"ח ספר שופטים, פרק י"ט; פרק כ"א. מוזכר גם בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ"ה, עמוד א'. ספר דברי הימים א', פרק ט', פסוק ג' ספר נחמיה, פרק ז', פסוקים כ"ה–ל"ב; ספר עזרא, פרק ב', פסוקים כ"ג–כ"ח.