laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בריאן מולקו

בריאן מולקו (באנגלית: Brian Molko; נולד ב-10 בדצמבר 1972 בבריסל, בלגיה) הוא זמר, כותב שירים, גיטריסט בריטי-אמריקאי יליד בלגיה, וסולן להקת פלסיבו, מולקו נולד לאב בנקאי אמריקני ממוצא יהודי ספרדי - אלג'יראי-איטלקי ולאם סקוטית. שם המשפחה של היה במקור מולכו. בילדותו עברה משפחתו מדינות באופן קבוע, ביניהן סקוטלנד, ליבריה, לבנון ולוקסמבורג. מולקו מתייחס לעיירת הולדתה של אימו בסקוטלנד, דנדי, כ"מקום בו גדלתי". הוא מתאר את ילדותו כתקופה בה הרגיש מבודד נורא. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בבית הספר לדרמה בו למד. בזמן שגדל בבית שלא תומך בביטוים אמנותיים (אביו רצה שיגדל להיות בנקאי), מרד מולקו בכך שיצר לעצמו מראה אנדרוגיני, החל להתאפר ולשמוע מוזיקת פאנק (Punk). בריאן החל ללמוד בבית הספר האירופי של לוקסמבורג, אך נאלץ לעזוב בעקבות הטרדות מתלמידי בית הספר. לאחר מכך עבר לבית הספר האמריקאי הבינלאומי של לוקסמבורג, שם פגש לראשונה את בסיסט הלהקה- סטפן אולסדל. ולאחר מכן החל ללמוד דרמה במכללת גולדסמית' בלונדון. מולקו וסטפן אולסדל למדו יחדיו בבית הספר האמריקאי של לוקסמבורג (אך לא היו חברים). כאשר עבר בריאן ללונדון, הוא נתקל באולסדל בתחנת הרכבת התחתית של דרום קנזינגטון והזמין אותו לאחת מהופעותיו במועדון שבו ניגן. תחילה, הקימו אולסדל ומולקו את הלהקה בשם ״Ashtray Heart״, ולאחר שכתבו ארבעה שירים, כדי להפוך את הלהקה לרצינית יותר, הזמינו את רוברט שולצברג לנגן איתם. במהלך הנחיית תוכנית בתחנת XFM בדצמבר 2009, ציין מולקו שהשפעתו הגדולה ביותר היא להקת סוניק יות' ושכנראה פלסיבו מעולם לא היו קמים בלעדיהם. בנוסף לכך, הוא ציין שבגיל שבע להקת קיס הייתה הלהקה הראשונה בה הוא התאהב. השפעות מוזיקליות אחרות דפש מוד, דייוויד בואי, איגי פופ, דאוס, דד קנדיז, הביסטי בויז, סרז' גינסבורג, פי ג'יי הארווי, הוולווט אנדרגראונד, ג'וי דיוויז'ן, הסטוג'ז, והפיקסיז. מולקו לימד את עצמו לנגן בגיטרה; כשהגיע לגיל 16 קיבל העתק של גיטרת הטלהקאסטר. לאחר זמן מה קנה לעצמו טלהקאסטר אמיתית. הוא מנגן על כלים אחרים, ביניהם גיטרה בס, מפוחית, קלידים, סקסופון, תופים ופונוגרף. מולקו דובר צרפתית כשפת אם והוא כותב ושר כמה משירי פלסיבו בצרפתית וגם באנגלית. מדי פעם מתקלט כ-DJ במועדונים. מולקו הוא ביסקסואל, ואב לבן משנת 2005. ב-2012 קיבל מולקו מלגת כבוד מקולג' גולדסמית, האוניברסיטה של לונדון. מדיה וקבצים בנושא בריאן מולקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריאן מולקו (באנגלית) בריאן מולקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריאן מולקו, באתר AllMusic (באנגלית) בריאן מולקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) בריאן מולקו, באתר Yandex.Music (ברוסית) בריאן מולקו, באתר Discogs (באנגלית) בריאן מולקו, באתר Songkick (באנגלית) בריאן מולקו, באתר Genius בריאן מולקו, CNET Networks Entertainment‏,6 בפברואר 2008 באתר ethnicelebs מתוך האתר הרשמי של פלסיבו, 17 ביולי 2006
גבריאל מוצקין

גבריאל גדעון הלל מוצקין (Gabriel Motzkin; נולד ב-28 בדצמבר 1945 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס של הקתדרה לפילוסופיה ע"ש אחד העם באוניברסיטה העברית. בשנים 2007 עד 2016 כיהן כראש מכון ון ליר. מחקריו עוסקים בהיסטוריה של הרעיונות, היסטוריה של הדת, קתוליות ומחשבה היסטורית והיסטוריה של הזיכרון. מוצקין נולד בירושלים ב-1945 למתמטיקאי תאודור מוצקין, בנו של המנהיג הציוני אריה ליאו מוצקין. חלק ניכר מילדותו שהה בלוס אנג'לס שם לימד אביו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מוצקין השלים תואר ראשון בהיסטוריה אירופית באוניברסיטת הרווארד. שירת בצה"ל בחטיבת דובר צה"ל בשנים 1970-1967. השלים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ייל ולאחריו דוקטורט ב-1982 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. נושא הדיסרטציה "בעיית הטרנסנדטיות בעולם חילוני מקאנט ועד היידגר". לאחר הדוקטורט שב לישראל ושימש כמרצה באוניברסיטה העברית בחוגים להיסטוריה, פילוסופיה וספרות גרמנית. היה ראש מכון פרנץ רוזנצוייג לספרות ותרבות יהודית גרמנית, ראש המכון ללימודים כלליים ובשנים 2004-2001 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית. כיום הוא מופקד הקתדרה על שם אחד העם באוניברסיטה העברית. היה עמית מחקר במכון מקס פלאנק למדעי הקוגניציה והמוח, בקלייר הול שבאוניברסיטת קיימברידג', במכון מקס פלאנק להיסטוריה, במכון למחקר מתקדם בברלין ובמרכז למחקר בין-תחומי בבילפלד. שימש כפרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, באוניברסיטת גיסן, אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת קונסטנץ ובבית הספר למשפטים ע"ש קרדוזו בישיבה יוניברסיטי. ב-2007 פרש ממשרתו באוניברסיטה עקב מינויו כראש מכון ון ליר, משרה בה כיהן עד שנת 2016. מוצקין נשוי לאמילי, אוצרת אמנות, ואב לשני בנים. מוצקין מתמקד במחקריו בפילוסופיה של ההיסטוריה והיסטוריוגרפיה גרמנית וצרפתית. בעבודת הדוקטורט שלו, אשר עובדה לספר, עסק מוצקין בשאלת היחס בין התהוות ההיסטוריה כמדע במאות ה-17-18 והראה את היחס בין גישה זאת לתפישת ההיסטוריה הקתולית במאה ה-19. הוא ניסה להעריך את המחויבות של היידגר למסורת של ההיסטוריה החילונית בהשוואה למחויבותו למסורת ההיסטוריוגרפיה הדתית הקתולית. עד למחקרו של מוצקין נכתב על היידגר וההיסטוריה, אך לא בהקשר להיסטוריה של המאה ה-17 ולא בהיסטוריה הקתולית של המאה ה-19. מוצקין הראה כי ההיסטוריוגרפיה המודרנית בנויה על מיזוג בין למדנות לבין תפישת אני המושרשת בספרות הזכרונות האישיים במאה ה-10 בגרמניה. במחקרו העכשווי מוצקין מנסה להבדיל בין היסטוריה לזיכרון ולבסס את ההיסטוריה כמדע. במסגרת זאת הוא מתעניין בבעיית הפרספקטיבה והרטרוספקציה. השאלות בהן הוא עוסק הן האם יש קשר בין התפישה בה המוח עובד לתפישה הקוגניטיבית של העבר ומה הקשר בין מערכת המוח להבניית תרבות היסטורית. מוצקין מנסה לבדוק האם אנו תופשים עבר כמו הווה, האם העבר נראה, האם הדמיון בנוי כמו תפישה או שונה מתפישה ומהי המשמעות לתפישת עבר אותו לא חוינו, בין אם הדמיון דומה או שונה מהתפישה. עתידה לראות מונוגרפיה שלו בתחום. Time and transcendence: secular history, the Catholic reaction, and the rediscovery of the future, Gabriel Motzkin, Kluwer Academic Publishers, 1992 The lesser evil: moral approaches to genocide practices, editors: Helmut Dubiel and Gabriel Motzkin, New York: Routledge, 2004 "סוד ההתגלות", בתוך הספר "מיתוס - שפה - התגלות" בעריכת יוסף שורץ בהוצאת רסלינג (2019) גבריאל מוצקין במכון ון ליר דף חוקר באוניברסיטה העברית ריאיון עם גבריאל מוצקין באתר יד ושם (באנגלית) גבריאל מוצקין (1945-), דף שער בספרייה הלאומית
רבנו אפרים

האם התכוונתם ל... רבנו אפרים מקלעת חמאד – חכם צפון אפריקאי, תלמיד הרי"ף רבנו אפרים מרגנסבורג – חכם אשכנזי בבעלי התוספות רבנו אפרים מבונא – חכם אשכנזי רבנו אפרים בן רבי שמשון – חכם אשכנזי, מחבר פירוש על התורה
ליבר הגדול מברדיצ'ב

רבי אליעזר ליבר מברדיצ'ב (כונה רבי אליעזר הגדול או רבי ליבר הגדול ; ה'תכ"ח בערך - כ"ח בחשוון ה'תקל"א, 1770), היה מקובל במאה ה-18. לפי האגדה היהודית היה מייסד העיר ברדיצ'ב. נולד לרבי אברהם אשכנזי, שהיה תלמיד חכם ועשיר גדול, שנמלט מקראקא בשנת 1670 עקב פרעות ביהודי העיר, ועבר להתגורר בעיר בוסטריך שם קיבלו אותו תושבי המגיד כ"מגיד" של העיר. בשנת תנ"א (1691), כאשר רבי אברהם הסתלק לבית עולמו, מונה רבי ליבר לשמש כ"מגיד" העיר, ומכאן שמו רבי ליבער הגדול. על פי האגדה, רבי ליבר גר בצעירותו בעיירה סמוכה למקום בו נבנתה העיר ברדיצ'ב מאוחר יותר, והיה מתבודד ביערות סמוך לעירו. בעקבות תקרית שהייתה לו עם פריץ העיר, הבטיח לו הפריץ להקים עיר מיוחדת ליהודים - והיא העיר ברדיצ'ב. רבי ליבר היה דור רביעי למקובלים רבי שמשון מאוסטרופולי ורבי יחיאל מיכל מנמירוב, וכן היה מיוחס לרבי נתן נטע שפירא, בעל "מגלה עמוקות", והיה בעל השפעה רוחנית גדולה. הוא חי בודד ונבדל מיתר אנשי העיר, שקוע תמיד בלימוד הקבלה. יהודי ברדיצ'ב התייחסו אליו כאל קדוש. היה מקפיד על גינוני קדושה. מסופר, כי רבי ליבר היה גבוה משכמו ומעלה מסובביו, גבותיו עבותות עד כי כיסו את עיניו, וכאשר היה צריך להביט במישהו, היה מרים את גבותיו בעיניו, מעיף מבט, וסוגר שוב, כדי לא להיכשל במראה אסור. בעל זקן עבות היורד על פי מידותיו עד לאבנטו, ומעולם לא סרק את זקנו, מחמת יראתו שמא בטעות יתלוש שערה בודדת. מקובל, כי הבעל שם טוב נהג לנסוע לברדיטשוב כמה פעמים בשנה, על מנת להתראות עם רבי ליבר, ובעיקר כדי לטבול במקוה של רבי ליבר. מפורסם היה כי המים במקוה של רבי ליבר הם סגולה לחולי עיניים, ואנשים חולי עיניים הגיעו גם ממרחקים על מנת לטבול במקוה. נפטר בכ"ח בחשון תקל"א ונטמן בברדיצ'ב. בנו היה רבי יחיאל מיכל. נכדו של רבי יחיאל מיכל היה רבי אליקים געציל חתן רבי יוסף יונגרלייב מיאמפולה. בניו של רבי אליקים געציל היו רבי לייביש מפרוסקורוב אבי חסידות פרוסקורוב ורבי ישראל מליטשניץ חותן רבי מנחם נחום מלויעב. בנו של רבי ישראל היה רבי יוסף מטיברוב חותן רבי משה צבי מסטנביץ. רבי אליעזר הגדול: והוא אוסף של כל המאמרים והסיפורים של ... רבי אליעזר ליבר הגדול, מגיד מישרים דק"ק בארדיטשוב, חד מבני היכלא... של... רבי ישראל בעש"ט..., בני ברק : מכון להפצת תורת החסידות נחלת צבי, תש"ס. קברו של רבי ליבר הגדול מברדיטשוב תולדותיו של רבי ליבר הגדול - באתר הנצחה לקהילת ברדיצ'ב חיים ליבערזאהן (נכד ר' ליבער), צרור החיים, עמ' 12 (מעט מתורותיו וקורות חייו), באתר היברובוקס תולדות רבי ליבר הגדול | ברדיצ'ב, באתר ברדיצ'ב, ‏2016-04-18 פ הגב, בית הכנסת הגדול של רבי ליבר | ברדיצ'ב, ‏2016-04-18 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סל"ה

האם התכוונתם ל... הסוכנות הישראלית לניצול החלל - שמה הראשון של סוכנות החלל הישראלית הסטודיו לאמנויות התיאטרון – סטודיו לתיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין סטודנטים ללא הורים – תוכנית של הסוכנות היהודית לעולים צעירים ממדינות חבר העמים לשעבר. סלה
רצח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רצח – פשע של המתת אדם בידי הזולת בכוונת תחילה רצח עם – רצח המוני של אזרחים המשויכים לעם אחד רצח פוליטי – רצח של אדם על שום דעותיו או פעילותו האידאולוגית או הפוליטית רצח על חילול כבוד המשפחה – רצח בין בני משפחה על רקע מושג הכבוד בתרבות המקומית רצח (מחזה) – מחזה מאת חנוך לוין
הילדה חיותה רואה ממותה

הילדה חיותה רואה ממותה הוא ספר סאטירי מאת חנוך לוין ובאיורה של רותו מודן הכתוב בצורה של ספר ילדים, אך תוכנו מיועד למבוגרים. הספר יצא לאור בשנת 1999 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם ספרי תל אביב ומכיל עשרות שירי איגיון והומור שחור תחת שלושה שערים: "שירי ילדים", "שירי אבא" ו"כתובות על מצבות". שלושתם מייצגים את שלושת שלביו העיקריים של אדם: ילדותו, בגרותו ומותו. על אף שמו, איוריו ושם שערו הראשון, "הילדה חיותה רואה ממותה" הוא ספר למבוגרים, בו לוין משתמש בדימויי ילדות כדי לחשוף אמת כואבת ומזוקקת בחסות לשון מצועצעת וילדותית. שילוב זה הפך את הספר לדוגמה לספרות ילדים מפתיעה, פרועה וחסרת מעצורים שאינה מיועדת לילדים. ספר זה הוא אחד משני ספרי הילדים שכתב לוין, השני הוא "מסע הדוד מקס". רבים מהשירים שהופיעו בספר הופיעו בכרכים אחרים של כתביו "מה אכפת לציפור" ו"אחרון" שיצא לאחר מותו של לוין ואיגד טקסטים מכל תקופותיו. "חיותה" גם היה לשמו של פנטזיה מוזיקלית תיאטרלית שהועלתה בשנת 2005 וכללה שירים וטקסטים אחרים של לוין ללחניו של רוני פורת. שירי השער הראשון עוסקים אכן בילדים וניחנים בחריזה ואופטימיות המסתירות מאחוריהן סיפורים טרגיים. אחד השירים נושא את שם הספר ומתאר בחרוזים ילדה הנוסעת ללונדון לראות ממותה, אך הממותה מתרסקת והורגת אותה. שיר אחר הוא "הילד שלנו" המהווה פרפרזה למילותיו של שיר הילדים המוכר "האוטו שלנו גדול וירוק", אך כעת הצבע הירוק נושא קונוטציה של מדי צה"ל המעניקה לכל השיר משמעות פציפיסטית: הילד שלנו קטן וירוק הילד שלנו לא הגיע רחוק. בבוקר יצא ובערב לא שב. נותרו אבא, אמא, ביצים וחלב — "הילדה חיותה רואה ממותה" שירי השער השני עוסקים אמנם בדמות האב, אך ברובם הוא מוצג כחולה, גוסס, נכה, נבגד וכיוצא בזה. לדוגמה בשיר "אבא מחרחר במיטה", בו האב מוצג כגוסס בשתי השורות הראשונות ובשתיים האחרות נרמז כי האם בוגדת: אבא מחרחר במיטה, מצבו לא טוב, אמא משוחחת על כך בפרוזדור עם הידיד צבי והמכר דב — "הילדה חיותה רואה ממותה" השער האחרון כולל חמישה טקסטים קצרים הכתובים על גבי מצבות. הילדה חיותה רואה ממותה, הטקסט המלא, באתר חנוך לוין מופע חדש משירי חנוך לוין: "חיותה", הבמה
קונסטנטיוס השלישי

פלביוס קונסטנטיוס (flavius constantius מת ב-2 בספטמבר 421) היה אחד מהקיסרים של האימפריה הרומית המאוחרת. הוא שלט מספר חודשים במשותף עם הקיסר הונוריוס. קונסטנטיוס עלה לגדולה ב-411, כאשר מונה לתפקיד מגיסטר מיליטום של הונוריוס ונאבק בהצלחה בויזיגותים, אותם הצליח להדוף מאיטליה חזרה לגאליה. כתוצאה מכך, הוענק לו תואר פטריקיוס ובינואר 417 נישא לאחותו של הונוריוס, גאלא פלקידיה, שככל הנראה נכפתה להנשא לו. לבסוף, הוא קודם לתפקיד אוגוסטוס-במשותף יחד עם הונוריוס ב-8 בפברואר 421. הוא מת מאוחר יותר באותה שנה, ב-2 בספטמבר 421. לגאלא פלקידיה וקונסטנטיוס היו שני ילדים: הקיסר לעתיד ולנטיניאנוס השלישי ויוסטה גראטה הונוריה, ששחקה תפקיד חשוב באסון פלישת אטילה ההוני בשנת 450. הצלחתו של קונסטנטיוס לעלות מתפקיד מפקד צבאי לדרג אימפריאלי השפיעה מאוד על פעולותיהם של אחרים שהחזיקו בתפקיד פטריקיוס מאוחר יותר, כמו פלביוס אאטיוס וריקימר. מדיה וקבצים בנושא קונסטנטיוס השלישי בוויקישיתוף קונסטנטיוס השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קונסטנטיוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגרה

האם התכוונתם ל... אגרה (תשלום) – תשלום לרשות בתמורה לשירות שהיא מספקת כביש אגרה – כביש שהשימוש בו כרוך בתשלום אגרה אגרת הרדיו והטלוויזיה – נגבות למימון תחנות שידור ציבוריות (כיום בעיקר באירופה) אוקראינה אגרה (נהר) – שמו הקדום של נהר הבירד (Берда) (אוק') שבדרום המדינה איטליה אגרה (איטליה) (אנ') – עיר בנפת וארזה שבמחוז לומברדיה ארצות הברית אגרה (קנזס) (אנ') – עיר במחוז פיליפס במדינת קנזס אגרה (אוקלהומה) (אנ') – עיר במחוז לינקולן במדינת אוקלהומה גאורגיה אגרה (עיר בגאורגיה) (אנ') (აგარა) - עיר בנפת כארלי שבמחוז כארתלי הפנימית אגרה (כפר בגאורגיה) – קיימים שישה כפרים בשם זה הודו אגרה (הודו) – עיר עתיקה מצודת אגרה – מצודה בעיר אגרה בהודו אגרה (מחוז) (אנ') – אחד מ-75 מחוזות מדינת אוּטַּר פְּרַדֵש, העיר אגרה נכללת בו ובה ממוקם מטהו אגרה (אזור מנהלי) (אנ') – אזור חלוקה מנהלית במדינת אוּטַּר פְּרַדֵש, מחוז אגרה הוא אחד מארבעת מחוזותיו יוון אגרה (יוון) (אנ') – כפר באי לסבוס שביוון ישראל תל אגרה – תל עתיק על גדות נחל אדוריים בשמורת יער אמציה, בחבל לכיש שבשפלת יהודה שווייץ אגרה (שווייץ) (אנ') – כפר בקנטון טיצ'ינו אגרה (חיפושית) (אנ') (Agra) – אחד ממיני הרצניתיים אג'ריה (גם אצ'ארה) – רפובליקה אוטונומית בדרום-מערב גאורגיה המהווה מחוז בגאורגיה קוניגסג אגירה – מכונית-על המיוצרת על ידי יצרנית המכוניות השוודית קוניגסג משנת 2011 איגרא (פירושונים) אגורה (פירושונים)
ויולה דה גמבה

כּוֹנֶרֶת בֶּרֶךְ או וִיּוֹלָה דָה גָמבה (מאיטלקית: viola da gamba; באנגלית: viol) הוא שמה של קבוצת כלי נגינה, ממשפחת כלי הקשת. הוויולה דה גמבה (ויולת רגל) הייתה נפוצה, בגדלים שונים, החל מסוף ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, ועד לסוף תקופת הבארוק. באנגלית ובכמה שפות אחרות נקראת הוויולה דה גמבה גם בשם "ויול" (viol), והמשפחה כולה היא "משפחת הוויולים" (משפחת הכונרות). בימינו, בדרך כלל, כאשר אומרים ויולה דה גמבה הכוונה היא לכלי הבאס ("ויול באס"). למרות השם הדומה, אין לבלבל בין הוויולה דה גמבה והוויולה הרגילה (או בשמה המלא "ויולה דה בראצ'ו", כלומר ויולת זרוע). כמו כן, למרות שמנגנים בגמבה בתנוחה המזכירה את הצ'לו, אין קשר בין הצ'לו ובין משפחת הוויולים; הכינור והצ'לו שייכים שניהם למשפחת הכינורות – הוויולות דה גמבה, לעומת זאת, התפתחו הן מן הכלי הערבי רבאב (ראו ספרו של Ian Woodfield: The Early History of the Viol) וכן מן הכלי הספרדי ויוּאֶלָה (vihuela), שבו ניגנו גם בפריטה וגם בקשת, וממנו התפתחה במקביל גם הגיטרה. בצרפת של תקופת הבארוק נחשבה הוויולה דה גמבה לכלי אצילי במיוחד, וצלילה נחשב כדומה במיוחד לקול האנושי. גדולי מלחיני הבארוק והרנסאנס כתבו לכלי – הבולטים ביותר הם קופרן, טלמן, בוקסטהודה, מרן מארה ובאך, שכתב שלוש סונאטות קונצ'רטנטיות לויול וצ'מבלו. כמו כן נמנה עליהם קארל פרידריך אבל, שהיה מפורסם בכישרון נגינתו על הכלי, וכתב את רוב יצירותיו לכלי זה. לקראת אמצע המאה השמונה עשרה יצאה הוויולה דה גמבה בהדרגה מן האופנה ואת מקומה תפס הצ'לו בעל הצליל המבריק יותר. קרל פיליפ עמנואל באך היה בין האחרונים שחיברו יצירות לכלי. היידן כתב סדרת יצירות לבריטון, כלי מיתר ממשפחת כלי הקשת, ושוברט חיבר סונאטה לארפג'ונה, אף היא גלגול מאוחר של הכלי. לויולה דה גמבה שישה או שבעה מיתרים, המכוונים בקוורטות וביניהם גם טאצה אחת (בניגוד לכלים ממשפחת הכינור המכוונים בקווינטות). כמו בכל כלי הבארוק, המיתרים עשויים ממעי חיה (הנקרא בעברית לעיתים "גיד"), והמיתרים הנמוכים עשויים מעי מלופף מתכת. לכל הכלים במשפחת הגמבה שריגים על השחיף, בדומה לגיטרה, אך הם ניידים ועשויים אף הם מעי. זהו אחד הגורמים לצלילה המיוחד של הוויולה דה גמבה, משום שהשריג משמש כגשר, והמיתר מצלצל כמיתר פתוח. לוויולה דה גמבה גשר פחוס יותר, המאפשר נגינה קלה יותר של אקורדים. את כלי הבס ממשפחת הוויול מקובל להחזיק בין הברכיים. את הכלים הקטנים יותר מחזיקים במאונך על הברכיים. את הכלי הנמוך ביותר במשפחת הוויול, הוויולונה (אביו של הקונטרבס), משעינים על הרצפה. לכלים ממשפחת הוויול (כמו גם לקונטרבס המודרני) כתפיים "שמוטות", ומנגנים בהם בקשת המוחזקת מעל כף היד, ולא מתחתיה כמו במשפחת הכינור. בשנים האחרונות, עם צמיחתה של התנועה למוזיקה עתיקה, התעוררה מחדש ההתעניינות בכלי, והיום הוא בין הכלים הפופולריים ביותר ונשמע במאות הקלטות, כמו גם באולמות הקונצרטים. אחד הגורמים לפופולריות הגוברת שלו היה הסרט הצרפתי כל הבקרים שבעולם, בכיכובו של ז'ראר דפרדייה, שגיבוריו הם המלחינים הצרפתיים מרן מארה וז'אן דה סן קולומב, שכתבו יצירות רבות לגמבה. הפסקול של הסרט, בביצועו של נגן הוויול המפורסם ז'ורדי סאוואל, היה לרב מכר. מדיה וקבצים בנושא ויולה דה גמבה בוויקישיתוף קטע נגינה בויולה דה גמבה באתר YouTube (בביצוע נימה בן דוד - ויולה דה גמבה) ויולה דה גמבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)  יאן וודפילד ולוסי רובינזון, הערך "ויול" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
קליפורניה דרימס

קליפורניה דרימס (באנגלית: California Dreams, בתרגום חופשי: "חלומות קליפורניה") היא סדרה קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC ברצועת הצעירים T-NBC בין השנים 1992–1996. היא מספרת על שבעה תלמידי תיכון שמקימים להקה בשם "קליפורניה דרימס" ומנסים להתמודד עם בעיות של תיכון. הסדרה ידועה בשל שימוש אלמנטים מסדרת נעורים המצליחה "הצלצול הגואל" שגם שודרה באותה הרשת ובאותה תקופה. הסדרה התחילה בתור קומדיה משפחתית, התמקדה על המשפחת גרייסון, אבל המפיקים לא התרשמו וחששו שזה יפגע באחוזי הצפייה במיוחד לנוער. לאחר תום העונה הראשונה, שלוש הדמויות (סליי, טוני וטיפאני) התחילו כדמויות משנה והפכו לדמויות ראשיות ביחד עם עוד ארבע דמויות נוספות. מאט גרייסון (ברנט גור) - סולן/פסנתרן בלהקה והדמות הראשית בשתי העונות הראשונות, עזב בתום העונה השנייה. ג'ני גרייסון (היידי נואל לנהארט) - אחותו של מאט שגם הייתה סולנית/פסנתרנית בלהקה, עזבה בתחילת העונה השנייה. סילבסטר "סליי" וינקל (מייקל קייד) - מנהל להקת "קליפורניה דרימס", התחיל כדמות משנה והיה השכן של מאט גרייסון בעונה הראשונה ולאחר מכן הפך לדמות ראשית מאז העונה השנייה. טיפני סמית' (קלי פיקארד) - חברה של ג'ייק, נגנית גיטרה בס בלהקה. אנטוני "טוני" ויקס (ויליאם ג'יימס ג'ונס) - מתופף אפרו-אמריקאי בלהקה, מחבב את סמנת'ה וחברו הטוב של סליי. ג'ייק סומארס (ג'יי אנטוני פרנק) - בתור הגיטריסט והסולן בלהקה, שרירן חובב אופנועים שמאוהב בטיפני. סמנת'ה "סאם" וו (ג'ני קוואן) - סולנית בלהקה, היא קצת שתלטנית שמאוהבת בטוני. מארק וינקל (אהרון ג'קסון) - הבן דוד של סליי שהצטרף ללהקה בתור מחליפו של מאט, הוא פסנתרן וסולן מילדות אך ביישן. לורנה קוסטה (דיאנה אוריב) - החלה להופיע מעונה השלישית, היא בה ממשפחה עשירה שעוזרת ללהקה להתרחב וגם חברה טובה של סאם. ריצ'רד גרייסון (מייקל קאט) - אביו של מאט וג'יני, עזב בתום העונה הראשונה. מלוני גרייסון (גייל רמזי) - אימו של מאט וג'יני, עזבה בתום העונה ראשונה. דניס גרייסון (ריאן אוניל) - אחיו הקטן של מאט וג'יני, עזב בתום העונה הראשונה. "קליפורניה דרימס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קליפורניה דרימס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קליפורניה דרימס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פטריקים

פטריקים (בלטינית: patricii) הוא שמה של קבוצה חברתית מהמעמד הגבוה ברומא העתיקה. בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת שימש המונח לתיאור תואר מיוחד, פטריקיוס (patricius), של בכיר בחצר המלכותית. המילה "פטריקיוס" מבוססת בחלקה על המילה הלטינית pater, שמשמעותה "אב". בתקופת מלכי רומא ואולי אף לפניה היו הפטריקים מעמד האצולה. בראשית הרפובליקה הרומית היו הפטריקים עדיין קבוצה שלטת בעלת מעמד מוּרש בעיר המדינה. כל המגיסטראטות היו אסורות לפלבס. נישואים בין פטריקים לפלבאים נאסרו אף הם. למרות זאת ישנה סברה לפיה התקיימה תופעה של מעבר של פטריקים צעירים לשורות הפלבס ברפובליקה הקדומה מתוך תקווה שכפלבאים יהיו להם סיכוי גדול יותר לכהן במגיסטראטות הפלבאיות, וזאת בניגוד למגיסטראטות הרגילות, שהיו מעטות יותר ושמורות לאנשים בגיל מבוגר יחסית. לא ידוע על מקור החלוקה בין פלבס לפטריקים. לפי תאוריה אחת, מקור החלוקה הוא בימי המלוכה כאשר הפטריקים היו המשפחות שבניהם היו חברי הסנאט. מאידך, לפי תאוריה אחרת, החלוקה נוצרה עם יסוד הרפובליקה כאשר חברי הסנאט ייסדו לעצמם מונופול שלטוני על המדינה. עם הזמן הגיעו הפטריקים לידי התנגשות עם הפלבס, ואט-אט נאלצו הפטריקים לוותר על זכויות היתר המעמדיות שלהם. בשנת 494 לפנה"ס נוצרה משרת טריבון הפלבס כדי להבטיח את זכויות הפלבאים, ועל הפטריקים נאסר לכהן במשרה זו. ב-367 לפנה"ס נפתחו כל המשרות למועמדים פלבאים, וחשיבות ההבחנה בין פטריקים לפלבאים החלה להתפוגג. בנוסף לכך, מאחר שהמעמד הפטריקי היה מוּרש בלבד, לא נוצרו משפחות פטריקיות חדשות, ומספרן הלך והצטמצם. כבר בתקופת הרפובליקה התיכונה הרומית, במאה השנייה לפנה"ס, הפכו משפחות פלבאיות אמידות לחלק בלתי נפרד מהאליטה הרומית החדשה, הנוביליטאס, והיתרונות שהציעה הפטריקיות לא חרגו מעבר לתוספת יוקרה וכהונה במספר משרות דתיות שהחשובה ביותר הייתה הפונטיפקס מקסימוס. מתקופה זו קיימות עדויות על פטריקים שארגנו את אימוצם על ידי משפחות פלבאיות כדי שיוכלו לכהן במשרת טריבון הפלבס, הפטריקי הראשון שעבר בוודאות לפלבס היה גאיוס סרוויליוס גמינוס, שכיהן כקונסול של שנת 203 לפנה"ס. בעקבות הידלדלות מספר הפטריקים בשלהי הרפובליקה, יוליוס קיסר ואוגוסטוס חוקקו מספר חוקים המעבירים פלבאים למעמד של פטריקים, ונוהג זה השתרש גם בדורות הבאים. פטריקים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פטריקים (רומי), דף שער בספרייה הלאומית פטריקים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Rachel Feig Vishnia, The Transitio ad Plebem of C. Servilius Geminus, Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik 114 (1996) 289-298 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
להקת חינוך מיוחד

להקת "חינוך מיוחד" היא להקה צבאית שהוקמה בינואר 1994. הלהקה השתייכה לחיל החינוך והיו בה שישה חברים: ליאת אחירון (מפקדת הלהקה), טל מוסרי, רוני אבני וניר גדסי, הגיטריסט רוביק רוזנברג והקלידן אבי קוצקי. הלהקה הייתה הראשונה זה שנים מבין הלהקות הצבאיות שהופיעה עם חומר מקורי. חומר זה כלל שירים מקוריים שנכתבו עבורה על ידי הבמאי והמחזאי שמואל הספרי, שגם ביים את תוכנית המופע, והמלחין אורי וידיסלבסקי, שכתב את רוב הלחנים לשירי הלהקה. השיר הידוע ביותר של הלהקה, "חורף 73'", אשר בוצע לראשונה בטלוויזיה בערוץ הראשון ביום העצמאות 1994, נבחר למקום הראשון במצעד שירי הלהקות הצבאיות, ולמקום השני במצעד שיר ה-60 של רשות השידור. בנוסף, ראה אור השיר "אבינו אברהם", אשר נכתב בעקבות הטבח במערת המכפלה באותה תקופה בה נכתב השיר "חורף 73", אך נאסר לביצוע במסגרת צה"ל. הלהקה הופיעה בהרכבה המקורי כשנה. לאחר מכן הבנות השתחררו, והבנים המשיכו להופיע עם זמרות חדשות: זוהר עטר ואפרת כהן. להקת חינוך מיוחד, באתר MusicBrainz (באנגלית) להקת חינוך מיוחד, דף שער בספרייה הלאומית להקת חינוך מיוחד, "אבינו אברהם" בביצועו המקורי, לשמיעה.
טוטאל וור

Total War (באנגלית: מלחמה טוטאלית) היא סדרת משחקי אסטרטגיה שהופצה ופותחה בידי קְרִיאֵיְיטִיב אֵסֶמבּלי (אנ'). המשחקים מבוססים על ניהול מדיני אסטרטגי בתורות, ועריכת קרבות בזמן אמת. המשחק הראשון בסדרה, "שוגון: מלחמה טוטאלית" (Shogun: Total War), העוסק ביפן בימי הביניים, יצא לאור בשנת 2000. בעקבות המשחק, שזכה בהצלחה רבה, יצאו במהלך השנים הבאות תשעה משחקים נוספים בסדרה: שלושה משחקים על ימי הביניים באירופה, משחק נוסף על יפן בימי הביניים, שני משחקים על רומא העתיקה, שני משחקים על אירופה בעת החדשה ושני משחקים המתרחשים בעלילת פנטזיה דמיונית (בעולם וורהאמר). מדיה וקבצים בנושא טוטאל וור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוטאל וור (באנגלית) ביקורת משחק: Napoleon: Total War, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) ביקורת משחק: Empire: Total War, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) ביקורת משחק: Total War: Attila, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) ביקורת משחק: Total War: Warhammer, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייר מדיטרנה

אייר מדיטרנה (בצרפתית: Air Mediterranée) הייתה חברת תעופה זולה צרפתית שהנהלתה שכנה בעיר לה פוגה (Le Fauga) שבקרבת טולוז. החברה ביצעה טיסות צ'רטר וסדירות, בעיקר במדינות הים התיכון. החברה הוקמה בשנת 1997. החברה הפסיקה את פעילותה בתאריך ה-15 לפברואר 2016 לאחר שנקלעה לחובות של 60 מיליון אירו. החברה הכריזה על הליך פירוק וכל מטוסיה הוחזרו לחברות שמהן הם הושכרו. החברה הפעילה טיסות צ'רטר ל-36 יעדים ב-17 מדינות, בהן: מצרים, אלג'יר, לבנון, ירדן, צרפת, ישראל וספרד. החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות סדירות בקו נמל התעופה שארל דה גול (פריז) לנמל התעופה בן-גוריון. נכון למאי 2015 החברה צמצמה את פעילותה בישראל 2 טיסות שבועיות עונתיות בקיץ לפריז וללא טיסות סדירות כלל. החברה הפסיקה את הפעילות בשנת 2016. הנתונים שלהלן נכונים ל-15 בפברואר2016. מדיה וקבצים בנושא אייר מדיטרנה בוויקישיתוף
פטריקיוס

פטריקיוס (לטינית: Patricius) הוא משרה מיוחדת בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת. השם מבוסס על קסטת האליטה הפטריקית בתקופת הרפובליקה הרומית. המונח "פטריקי" חדל להיות בעל משמעות מעמדית מובחנת כלשהי בסוף ימי הרפובליקה הרומית. הקיסר הרומי קונסטנטינוס החיה את המונח בדמות תואר פטריקיוס, שהפך לתואר כבוד עבור אנשים שהפגינו שירות נאמן לאימפריה. מספרם של הפטריקים בממלכה הוגבל, ולעיתים היה רק פטריק אחד. במאה החמישית לספירה שימש התואר בדרך כלל לאדם שהחזיק בכוח מאחרי הקלעים באימפריה, בדרך כלל קצין בכיר בצבא הרומי. עם הפטריקים הבולטים באותה תקופה נמנו סטיליקו, קונסטנטיוס השלישי, פלביוס אאטיוס, בוניפקיוס וריקימר. המונח שימש בתקופות מאוחרות יותר גם אחרי קיצה של האימפריה הרומית. לדוגמה, האפיפיור סטפניוס השלישי העניק תואר "פטריקיוס הרומים" לשליט הפרנקי פיפין השלישי. פלביוס יוליוס קונסטנטיוס: 335-337 פלביוס סטיליקו: 394-408 פלביוס קונטסנטיוס: 417-421 קסטינוס: 420 לערך בוניפקיוס: 432 פלביוס אאטיוס: 433-454 פטרוניוס מקסימוס: 445-455 ריקימר: 456-472 גונדובאד: 472-473 אודואקר: 476-493 אל-חארית אבן ג'בלה: 529-569