laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדלן דה מלמסטר

מדלן דה מלמסטר (בפלמית: Madeleine De Meulemeester;‏ 1904 – 1996) הייתה עורכת דין, פעילה בתנועת הצופים העולמית וחסידת אומות העולם מבלגיה. דה מלמסטר נולדה בברוז'. היא למדה משפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל וקיבלה תואר דוקטור. היא הייתה שותפה בייסוד מספר ארגוני נשים וארגונים חברתיים בבלגיה. לאחר כיבוש בלגיה בידי הגרמנים השתתפה דה מלמסטר עם אחותה בארגון התנגדות לגרמנים ובהסתרת יהודים, בהם מבוגרים ותינוקות. הן אף הקימו תחנת רדיו מחתרתית ששידרה שידורים מחתרתיים במהלך המלחמה. בנובמבר 1942 הוסתר גבריאל צימרמן בן ה-11 בביתן של מדלן ומרסל דה מלמסטר שהתגוררו באותה עת בבריסל. מאוחר יותר העבירו השתיים את אחיו הקטן של צימרמן, אדוארד, למסתור אצל אחיהן ז'ורז', ליד ברוז'. הן שינו את שם משפחתו והציגוהו כיתום מאזורי ליאז' שהופצצו, אך השאירו ליד מיטתו ספר תפילות יהודיות, כדי להקל על תחושת הבדידות שחש לאחר ניתוקו ממשפחתו, וזאת למרות הסכנה הברורה שבכך. האחיות דה מלמסטר הרשו לגבריאל להיפגש עם אחיו הקטן אדוארד, אך לא מסרו לו היכן מוסתר אדוארד, למען ביטחונם של השניים. דה מלמסטר העבירה את גבריאל למקום מסתור אחר, בבריסל, למען ביטחונו, שם נשאר עד השחרור בספטמבר 1944. הורי הילדים נעצרו במאי 1944 והאב נספה בבוכנוואלד. כמו כן סייעה מדלן דה מלמסטר להצלתם של ילדים יהודים נוספים על ידי הסתרתם אצל קרובי משפחתה ועל ידי העברתם משם למקומות מסתור אחרים, עם גבור הסכנה לחשיפתם ולמעצרם של המסתירים והמוסתרים. לאחר המלחמה הייתה דה מלמסטר פעילה בארגוני נשים, ארגוני צופים וארגונים קתוליים, בהן אגודת המדריכות והצופות העולמית. היא נפטרה בשנת 1996 בכפר לינסה (Lincé)‏, 30 ק"מ מדרום למסטריכט. ב-1999 הוכרה מדלן דה מלמסטר בתור חסידת אומות העולם. בשנת 2001 הוכרו גם ארבעה מבני משפחתה של דה מלמסטר כחסידי אומות העולם, בהם ז'וזאן סיגאר ובעלה של ז'וזאן, שהיה אחיה של מדלן דה מלמסטר. מידע על מדלן דה מלמסטר, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נג'יפ פאזיל קיסקורק

אֲהְמֶט נַגִ'יפּ פַאזִיל קִיסַקוּרֶק (בטורקית: Ahmet Necip Fazıl Kısakürek‏, 1983 – 1904) היה משורר, נובליסט, מחזאי ופעיל אנטישמי טורקי. הוא מוכר גם בראשי התיבות NFK. הוא ייסד אידאולוגיה סונית קיצונית השואפת להחזיר את גדולת האימפריה העות'מאנית ולייסד חליפות סונית במזרח התיכון. נשיא טורקיה, ארדואן פרסם כי הוא, וגישתו האנטישמית היוו עבורו "מקור השראה". להצדקת האידאולוגיה האנטישמית שלו, קיסקורק התייחס ליהודים בתור הגורם המשחית המוטמע בתרבות המערבית ותיאר אותם כ"מקור המרקסיזם והקפיטליזם". לטענתו היהודים אחראיים למלחמות הפנים מוסלמיות ולנפילת האימפריה העות'מאנית. כתביו כוללים תרגום של הפרוטוקולים של זקני ציון ומהללים את הנרי פורד על סדרתו האנטישמית "היהודי הבינלאומי". המיליציה הסונית "חזית הפושטים האסלאמיים של המזרח הגדול" (אנ'), שהוקמה במטרה להגשים את האידאולוגיה "בּוּיוּק דוֹגוּ" ("Büyük Doğu", תרגום "המזרח הגדול") של נג'יפ פאזיל, שואפת להקמת ח'ליפות סונית במזרח התיכון והיא עוינת במוצהר את הנוצרים, השיעים, האלווים והיהודים. הארגון, הרואה בו "מייסד רוחני", ביצע בין השנים 1990–1994 כ-90 פיגועים. מדיה וקבצים בנושא נג'יפ פאזיל קיסקורק בוויקישיתוף www.nfk.com.tr - אתר המוקדש לנג'יפ פאזיל (בטורקית) Erdogan’s Muse: The School of Necip Fazil Kisakurek, באתר WorldAffairsJournal לקריאה נוספת (באנגלית): הספר "פענוח האנטישמיות החדשה, (עמוד 59), באתר GoogleBooks Halil M. Karaveli and M.K. Kaya. "ISLAMIC CONSERVATIVE AND NATIONALIST VIEWS ON JEWS AND ISRAEL: ANOTHER CONVERGENCE OF PERCEPTIONS?". אורכב מ-המקור ב-2013-05-09. נבדק ב-2015-12-07. Cemil Aydin. "Competing Occidentalisms of Two Islamist Intellectuals in Turkey: On Necip Fazil Kısakürek and Nurettin Topçu". Singer, Sean R. "Erdogan's Muse: The School of Necip Fazil Kisakurek". World Affairs Journal. אורכב מ-המקור ב-2014-08-13. נבדק ב-13 באוגוסט 2014. {{cite web}}: (עזרה)
שיתוק הגפיים התחתונים

שִׁתּוּק הַגַּפַּיִם הַתַּחְתּוֹנִים (פָּארַאפְּלֶגְיָה, paraplegia) הוא שיתוק – איבוד יכולת התנועה או חישה – בשתי הרגליים. שיתוק זה יכול להיגרם כתוצאה מפגיעה בחוט השדרה או ממומים מולדים הפוגעים במרכיבים העצביים בתעלת השדרה, כגון ספינה ביפידה. השיתוק יכול להיות מגובה חוליות החזה, המותניים או העצה כלפי מטה, אולם כאשר הוא כולל גם את הגפיים העליונים, הוא נקרא שיתוק ארבעת הגפיים. נהוג לסווג את הסיבות לשיתוק לפי שיתוק חריף ולכרוני, כאשר הכרוני נחלק לכזה המתחיל בילדות ולכזה המתחיל בבגרות. הסיבה הנפוצה ביותר לשיתוק חריף של הגפיים התחתונים היא חבלה לחוט השדרה. על פי רוב החבלה מערבת שבר או פריקה של החוליות. סיבות אחרות לפגיעה בחוט השדרה כוללות איסכמיה של חוט השדרה, למשל כתוצאה מאוטם בעורק עמוד השדרה הקדמי או מחסימה שלו, וכן דימום לחוט השדרה. שיתוק כרוני של הגפיים התחתונים במבוגרים נובע לרוב מטרשת נפוצה או מגידול הלוחץ על חוט השדרה. מלבד זאת ישנן סיבות רבות העלולות לגרום לשיתוק מסוג זה, בהן סיבות מבניות, ניווניות וזיהומיות. לעומת זאת, בילדים יכול לנבוע השיתוק משיתוק מוחין, ממומים מולדים או ממחלות תורשתיות הפוגעות במערכת העצבים או במערכת התנועה. מלבד איבוד יכולת התנועה בגפיים התחתונים ואיבוד התחושה בהם, יכול שיתוק הגפיים התחתונים לערב גם אי-נקיטת שתן ואי-נקיטת צואה, וכן אין-אונות, בשל המעורבות של חוט השדרה בעצה. כאשר הפגיעה בחוט השדרה היא ברמת העצב המניע העליון יתאפיין השיתוק בטונוס עוויתי ובהחזרים גידיים מוגברים. כאשר הפגיעה בחוט היא ברמת העצב המניע התחתון, יתאפיין השיתוק בטונוס רפה ובדלדול של השרירים. הטיפול המידי בשיתוק הגפיים התחתונים, כאשר הוא מתרחש באופן חריף, למשל בעקבות חבלה גופנית, תלוי בסיבת הפגיעה. למשל, טיפול בסטרואידים נועד להפחית את הבצקת המתרחשת בשעות הראשונות לאחר חבלה לחוט השדרה, וכך למזער את הנזק הנגרם לחוט. מטרת הטיפול ארוך הטווח באנשים עם שיתוק של הגפיים התחתונים היא השגת תפקוד ועצמאות עד כמה שניתן. במסגרת השיקום נלמדת מיומנות ההתניידות בכיסא גלגלים החשובה לעצמאות בניידות. בשיקום ממלאים תפקיד גם בעלי מקצוע פארא-רפואיים כגון פיזיותרפיסטים ומרפאים בעיסוק. שיתוק של הגפיים התחתונים גורם לירידה בניידות, ירידה אשר עלולה להביא להתפתחות של פצעי לחץ, פקקת ודלקת ריאות. פיזיותרפיה ושימוש באמצעי עזר לניוד עשויים להפחית את שיעור הסיבוכים בקרב משותקי הגפיים התחתונים. תסמונת זנב הסוס Ropper AH, Samuels MA, Klein JP. Chapter 3. Motor Paralysis. In: Ropper AH, Samuels MA, Klein JP. eds. Adams & Victor's Principles of Neurology, 10e. New York, NY: McGraw-Hill; 2014. מדיה וקבצים בנושא שיתוק הגפיים התחתונים בוויקישיתוף שיתוק הגפיים התחתונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ז'וזאן סיגאר

ז'וזאן סיגאר (בצרפתית: Josane Sigart;‏ 7 בינואר 1909, בריסל – 20 באוגוסט 1999) הייתה שחקנית טניס, זוכת אליפות וימבלדון וחסידת אומות העולם מבלגיה. ז'וזאן סיגאר הייתה שחקנית טניס פעילה בשנות העשרים והשלושים. בשנים 1928, 1929, 1931, 1932, 1936 ו-1946 זכתה באליפות בלגיה בטניס לנשים. בשנת 1932 זכתה באליפות וימבלדון בטניס, בקטגוריית זוגות נשים, והגיעה לגמר בקטגוריית זוגות מעורבים. בשנה זו דורגה עשירית בעולם על ידי ווליס מאיירס (אנ'). סיגאר הייתה אשתו של ז'אן דה מלמסטר (אחיה של חסידת אומות העולם מדלן דה מלמסטר). באפריל 1943, בתקופת הכיבוש הגרמני בבלגיה, העבירה מדלן לז'וזאן סיגאר ולבעלה ילד יהודי בן חמש בשם ז'קי בורז'יקובסקי (לימים ג'קי ברקן), אותו הסתירו ז'וזאן ובעלה מפני שלטונות הכיבוש הגרמניים, למרות שהיו להם שני ילדים משלהם ולמרות עונשי המוות שהיו צפויים למסתירי יהודים. ז'קי הוסתר בביתה של סיגאר במשך שנה, עד שהועבר מהבית לביתם של מסתירים אחרים, עקב חשד שדבר הסתרתו שם התגלה ועקב הסכנה שהייתה צפויה לו ולמסתיריו. במשך השנה בה הסתירה סיגאר את הילד, היא דאגה לחינוכו ולטיפול בו. לאחר המלחמה ב-1946 איתר קרוב משפחה את הילד ג'קי. הוא הגיע לארץ, והתחנך תחילה בבני עקיבא ואחר כך בשומר הצעיר. הוא הפך לבמאי סרטים בטלוויזיה החינוכית, פרסם ספר אוטוביוגרפי ושני ספרי שירה, ונפטר ב-2014 בגיל 76. ב-2001 הוכרה ז'וזאן סיגאר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא ז'וזאן סיגאר בוויקישיתוף מידע על ז'וזאן סיגאר, באתר יד ושם (באנגלית) ז'קי ברקן , ילד בן 5 , שהוסתר ע"י משפחות נוצריות, באתר ילדים בשואה - מיזם תיעוד (של יד ושם) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקבוק צוואר-קוד

בקבוק צוואר-קוד הוא סוג של בקבוק המשמש לאחסון משקאות מוגזים. בשנת 1872, יצרנית המשקאות הקלים הבריטית היראם קוד מקמברוול, לונדון, תכננה ורשמה פטנט על בקבוק שעוצב במיוחד עבור משקאות מוגזים. בקבוק הקוד תוכנן כך שהוא כולל גולה ודיסקית או אטם גומי בצווארו. את הבקבוקים ממלאים כשהם הפוכים, והלחץ של הגז דוחף את הגולה כנגד הדיסקית ואוטם את הבקבוק. הבקבוק עוצב בצורתו המיוחדת כדי לספק תא שעליו הגולה נדחפת כשהבקבוק נפתח. דבר זה מונע מהגולה לחסום את צוואר הבקבוק בעת מזיגת המשקה. זמן קצר לאחר השקתו, הבקבוק הפך למאוד פופולרי בתעשיית המשקאות הקלים ותעשיית הבירה, בעיקר באירופה, אסיה ואוסטרליה, למרות שחלק משותי המשקאות האלכוהוליים לא אהבו את הבקבוק.[דרושה הבהרה] הבקבוקים יוצרו באופן קבוע במשך עשרות שנים, אך השימוש בהם ירד בהדרגה. מכיוון שהילדים ניפצו את הבקבוקים כדי להשיג את הגולות, בקבוקים במצב טוב הפכו לפריט אספנות, במיוחד בבריטניה. בקבוק צוואר-קוד בצבע קובלט יכול להמכר היום במאות לירות שטרלינג במכירה פומבית. העיצוב של בקבוק הקוד נמצא בשימוש היום אצל החברה היפנית רמונה ובמשקה ההודי בנטה. מדיה וקבצים בנושא בקבוק צוואר-קוד בוויקישיתוף
פופקורן קרמל

פופקורן קרמל הוא ממתק אמריקאי עשוי פופקורן המצופה בסוכר או בדבשה המבוססת על קרמל. בדרך כלל תמיסת הסוכר או הסירופ מחוממים עד שהם משחימים ומתעבים, כך שהם הופכים לקרמל. קרמל חם זה מעורבב לאחר מכן עם פופקורן קלוי ומונח להיתקררות. לפעמים משתמשים במדחום מיוחד להכנת ממתקים, מכיוון שהכנת הקרמל דורשת זמן ומיומנות כדי לא לשרוף את הסוכר. התהליך יוצר חטיף מתוק. בגרסאות מסוימות, לאחר ציפוי בשוקולד, מוכנס הפופקורן לתנור כדי להפוך את הממתק לפריך. תערובות של פופקורן קרמל לפעמים מכילות אגוזים, כגון בוטנים, אגוזי פקאן, שקדים, או אגוזי קשיו. התאריך שבו שולבו פופקורן וקרמל הוא כנראה לקראת סוף המאה התשע עשרה, כשפופקורן עם דבשה הוצג בתערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893 על ידי קרקר ג'ק.  סוגים מסוימים של פופקורן מצופים בסוכר לבן, ומועדפים על פופקורן הקרמל המסורתי בשל טעמם הקל. לפעמים מוסיפים חומרי טעם וריח טבעיים או מלאכותיים לסירופ החם של הפופקורן, כגון: תות, אבטיח, קוקוס, תפוח ירוק, שוקולד או אוכמניות. אך לעיתים קרובות טעמים אלו קיימים רק בחנויות ממתקים המתמחות בפופקורן. שלווה - ממתק ישראלי הדומה לפופקורן קרמל, עשוי חיטה תפוחה מדיה וקבצים בנושא פופקורן קרמל בוויקישיתוף
כף אהבה

כף אהבה היא כף מקושטת עשויה מעץ שניתנת באופן מסורתי כמתנה בעלת כוונות רומנטיות. הכף בדרך כלל מעוטרת בסמלים של אהבה, ונועדה להציג את הכישרון של המגלף. בשל העיצובים המורכבים, כפות אהבה לא משמשות באופן מעשי אלה רק כפרטי מלאכה מקושטים. כפות אהבה הן מלאכה מסורתית שהתחילה כבר במאה ה-17. במשך הדורות הכפות נעשו יותר ויותר קישוטיות, כתוצאה מכך הן איבדו את השימוש המעשי שלהן והפכו לפריט קישוטי לתלייה על הקיר. כף האהבה הידועה הכי עתיקה מוצגת במוזיאון הלאומי להיסטוריה בסנט פגנז (אנ') ליד קארדיף, והיא מתוארכת לשנת 1667, למרות שהאמונה הרווחת היא שהמסורת התחילה הרבה לפני.  כף האהבה ניתנה לאישה צעירה על ידי מחזרה. דבר זה היה חשוב לאבי הנערה משום שכך יכל לראות שהאיש יכול לדאוג למשפחתו ולעבוד עם עץ. מלחים לעיתים קרובות גילפו כפות אהבה במהלך מסעותיהם הארוכים, ולכן לעיתים קרובות הם שילבו עוגנים וספינות בכף. לסמלים מסוימים היו משמעויות ספציפיות: שרשרת לרצון להיות ביחד לנצח, פרסה למזל, צלב לאמון, פעמונים לנישואים, לבבות לאהבה, יהלום סימל עושר או מזל טוב, פרח לחיבה, דרקון להגנה, גלגל כדי לתמוך בנאהב ומנעול לביטחון. כדורים הכלואים בתוך כלוב סימלו את מספר הילדים שהגבר קיווה לגדל. גילופים מסובכים יותר, כמו שרשראות, היו הפגנה של המיומנות של הגלף בנוסף למשמעותם הסמלית. למרות שכף האהבה הוולשית היא המפורסמת ביותר, יש גם מסורות של כפות אהבה בסקנדינביה ובחלקים אחרים של מזרח אירופה, שיש להם סגנונות וטכניקות ייחודיים לכפות אהבה. היום ניתנות כפות האהבה כמתנות נישואים, יום השנה, יום הולדת, מתנות לתינוק, חג המולד, או מתנות ליום ולנטיין, ורואים אותן בעיקר כאומנות עממית. בנורווגיה, באותם הימים, זוגות שזה עתה נישאו אכלו עם כפיות מחוברות שסימלו את נישואיהם. לעיתים קרובות הכפיות והשרשרת היו עשויות מחתיכת עץ אחת, תוך שימת דגש על הגילוף. מדיה וקבצים בנושא כף אהבה בוויקישיתוף
אריקה טים

אריקה טים (בגרמנית: Erika Timm;‏ נולדה ב-1934) היא בלשנית גרמנית, חוקרת יידיש מהיבטים בלשניים ופילולוגיים. בשנת 1985 כתבה הביליטציה באוניברסיטת טריר (במחלקה ללימודים יידיים). כיום היא פרופסור אמריטה באותו מוסד. בעלה, גוסטאב אדולף בקמן, פילולוג שעוסק בשפות רומאניות, חיבר יחד איתה כמה מהספרים שכתבה. מחקרים שכתבה עוסקים בעיקר בהיבט הפונטי, הסמנטי והמורפולוגי של היידיש העתיקה, בהשוואה בין יידיש מזרחית ליידיש מערבית, וביחסים בין יידיש לניבים גרמניים. תרומתה החשובה ביותר לנושא, הספר "Historische jiddische Semantik" (סמנטיקה היסטורית של יידיש, 2005), עליו עבדה כעשרים שנה, מתמקד בתרגומים יידיים לתנ"ך שנכתבו בין 1400 ל-1750. טים מדגימה כיצד תרגום התנ"ך ב'חדר' בתקופה המוקדמת של הופעת היידיש השפיע על עיצוב הרכיב הגרמני שבה, מוכיחה שההשפעה של הצרפתית היהודית בהקשר זה גדולה משנהוג לחשוב, ושלמעשה חלק חשוב מאוצר המילים בתרגום המקורי נמצא גם ביידיש המזרחית המודרנית המדוברת. בעברית נמצא מאמר שלה (בתרגום מגרמנית של מיכל פרץ) על לשונה של גליקל מהמלין, בספר "גליקל, זיכרונות 1691–1719" שההדירה חברתה חוה טורניאנסקי. כמו כן ערכה לצד כמה חוקרים נוספים את ספר היובל לכבוד טורניאנסקי. טים ההדירה מספר ספרים מיידיש עתיקה, וכתבה מספר ספרים בנושאי פילולוגיה של הגרמנית. Etymologische Studien zum Jiddischen. Zugleich ein Beitrag zur Problematik der jiddischen Südost- und Ostflanke (co-author: Gustav Adolf Beckmann). Hamburg: Buske, 2006. Frau Holle, Frau Percht und verwandte Gestalten. 160 Jahre nach Jacob Grimm aus germanistischer Sicht betrachtet. Stuttgart: Hirzel, 2003. Historische jiddische Semantik. Die Bibelübersetzungssprache als Faktor der Auseinanderentwicklung des jiddischen und des deutschen Wortschatzes. Tübingen: Niemeyer, 2005. Matronymika im aschkenasischen Kulturbereich. Ein Beitrag zur Mentalitäts- und Sozialgeschichte der europäischen Juden. Tübingen: Niemeyer, 1999. Graphische und phonische Struktur des Westjiddischen unter besonderer Berücksichtigung der Zeit um 1600 (Hermaea 52). Tübingen: Niemeyer, 1987. אריקה טים, באתר אוניברסיטת טריר על טים בבלוג של צ'ארלס ניידורף ביקורת על ספרה באתר אוניברסיטת חיפה רשימת המאמרים של אריקה טים באתר רמב"י ממאמריה אריקה טים, דף שער בספרייה הלאומית Erika Timm, "An den Quellen des Jiddischen: Ergebnisse eines Forschungsprojektes", In: Von Enoch bis Kafka: Festschrift für Karl E. Grözinger zum 60. Geburtstag, Otto Harrassowitz Verlag, 2002, S. 105–115 "Abraham ibn Ezra und das Maiśebuch", לקט: ייִדישע שטודיעס הײַנט אריקה טים, לשונה של גליקל, עמ' סא-פד, בתוך המבוא לגליקל, זיכרונות 1691–1719, ההדירה ותרגמה מיידיש חוה טורניאנסקי, ירושלים: מרכז דינור לחקר תולדות ישראל – האוניברסיטה העברית בירושלים, מרכז שזר לתולדות ישראל, 2006. חוט של חן: שי לחוה טורניאנסקי (שני כרכים), מרכז זלמן שזר בשיתוף עם המרכז לחקר תולדות יהודי פולין ותרבותם, 2013.
נענע הכדורים

נַעְנַע הַכַּדּוּרִים (שם מדעי: Mentha pulegium, באנגלית: Pennyroyal) היא צמח עשבוני רב-שנתי בסוג נענע ממשפחת השפתניים הגדל בר באירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון. היא אחת משלשה מיני הנענע הגדלים בר בארץ ישראל (נענע המים ונענע משובלת). מין זה נפוץ באזור רמת הגולן, עמק הירדן העליון, בעמקים, הרי יהודה, השרון, שפלת יהודה ובקעת הירדן. הצמח משמש כעשב תבלין מאז העת העתיקה, לרוב לצד עשבי תיבול כמו אזוב מצוי וגד השדה, אך בתקופה המודרנית פחת השימוש בו באירופה. שמן אתרי המופק ממנו ידוע כרעיל ביותר בשל תכולת המנתופורן (Menthofuran) בו. נענע הכדורים היא עשב רב-שנתי בגובה 20 עד 50 ס"מ, בעל קנה שורש, ארומטי מאוד, מלבין ושעיר. הגבעולים רבועים, שרועים עד זקופים, מסועפים וצבעם יכול להיות סגול או ירוק. הוא מכה שורש לא רק מקנה השורש אלא גם ממפרקי הגבעול. העלים, שאורכם 8 עד 20 מ"מ, נגדיים, פשוטים, רכים, בעלי פטוטרת קצרה מאוד ומכוסים בשערות פשוטות ובלוטיות המדיפות שמנים אתריים ריחניים. הטרף דמוי ביצה או מוארך, בסיסו מעוגל ומורחב, קודקודו חד עד קהה, שפתו משוננת מעט ושני צדדיו שעירים-מלבינים. הפרחים מסודרים בתפרחת חיקית כדורית קטנה ורחבה, שגווניה ורוד או לילך או סגול וקוטרה 1 עד 1.5 ס"מ. על כל גבעול ערוכים מספר כדורי תפרחת מרוחקים זה מזה. אין חפיות. הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, והם זעירים אורכם כ-7 מ"מ וצבעם סגול. עוקץ הפרח הגביע דמוי פעמון, אורכו 2.5 עד 4 מ"מ, בעל 5 שיניים שוות כמעט זו לזו בגודלן והוא מכוסה שערות בלוטיות. לוע הגביע חסום בטבעת של שערות (בשונה מנענע המים). הכותרת דמוית משפך סגול וכמעט אינה דו-שפתנית אלא בעלת 4 אונות כמעט שוות. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע. בפרח 4 אבקנים שווים פחות או יותר, זריהם קירחים והם בולטים מן הפרח. הפרי מורכב מ-4 פרודות חומות, חלקות ומעוגלות. נענע הכדורים שתפרחותיה הכדוריות והקטנות ערוכות לאורך הגבעול ומרוחקות זו מזו נבדלת מנענע המים שתפרחותיה הכדוריות אמיריות (בקצות הגבעול) ומנענע משובלת שתפרחותיה מוארכות. הפריחה בחודשי הקיץ מסוף מאי עד תחילת אוקטובר. הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות ייחורים. מדיה וקבצים בנושא נענע הכדורים בוויקישיתוף נענע הכדורים, באתר ITIS (באנגלית) נענע הכדורים, באתר NCBI (באנגלית) נענע הכדורים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נענע הכדורים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נענע הכדורים, באתר צמח השדה נענע הכדורים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה נענע הכדורים, באתר Tropicos (באנגלית) נענע הכדורים, באתר GBIF (באנגלית) נענע הכדורים, באתר The Plant List (באנגלית) נענע הכדורים, באתר IPNI (באנגלית) נענע הכדורים באתר הרשימה האדומה של IUCN
קולקי

קולקי (באוקראינית: Колки; בפולנית: Kołki; ביידיש: קאָלק) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בסמוך לנהר סטיר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. קולקי נזכרת לראשונה בשנת 1545, ולקראת סוף המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. במאה ה-18 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל, שבנתה בסמוך לה ארמון. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1570. במהלך גזירות ת"ח ות"ט באמצע במאה ה-17 ערכו הקוזקים פוגרום קשה ביהודי העיירה, תוך רצח המוני של הקהילה. עם זאת, לקראת סוף המאה ה-17 השתקמה הקהילה בעיירה, ובמהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בה באופן משמעותי, ופעלו בה מספר חסידויות. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,537 יהודים. בספטמבר 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערך בסמוך לעיירה קרב בין הכוחות הגרמניים והרוסיים, והעיירה נשרפה כליל, תוך שכל יהודיה נמלטו ממנה. עם ביסוס שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה בעיירה לאחר המלחמה, שבו לעיירה רק כשליש מיהודיה, ומספרם הגיע לכ-750 איש. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, ופעל בה קיבוץ הכשרה של תנועת החלוץ. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות. כעבור זמן לא רב רצחו שוטרים אוקראינים כ-50 גברים יהודים מהעיירה, ובהם נכבדי הקהילה. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו עמד על כ-2,500 איש. מהגטו נלקחו היהודים מדי יום לעבודות כפייה, ובתחילת קיץ 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט המקומי ושניים מעוזריו, לאחר שסירבו למלא אחר אחת מפקודות הגרמנים. בספטמבר 1942 כיתרו הגרמנים את גטו קולקי, וירו במנסים לברוח. יושבי הגטו נלקחו לבורות ירי מחוץ לעיירה, ונרצחו בהם. כ-40 יהודים שהושארו כעובדי כפייה ומספר יהודים שנתפסו בחיים בסביבת העיירה רוכזו מחדש בגטו. 15 מהם הצליחו להימלט ליערות הסביבה, תוך הצטיידות בנשק, והתארגנות כיחידת פרטיזנים, אשר אחריה ערכו הגרמנים מצוד. באוקטובר 1942 פשטו על הגטו בשנית גרמנים ואוקראינים, ורצחו את יתר תושביו. ב-2 בפברואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום. מקהילת קולקי שרדו את השואה 8 יהודים. מדיה וקבצים בנושא קולקי בוויקישיתוף קולקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין קולקי (Kołki), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קולקי", באתר השטעטל הווירטואלי "קולקי", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קולקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1384–1385), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קולק (מחוז ווהלין, אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
מסגד שייח' לוטפאללה

מסגד שייח' לוטפאללה (בפרסית: مسجد شيخ لطف الّله) הוא אחד מארבעת המבנים המרכזיים בכיכר ההיסטורית מיידאן-י אמאם בעיר אספהאן באיראן. המסגד שוכן בחלקה המזרחי של הכיכר ונבנה בשנים 1616-1603 בימיו של עבאס שאה הראשון. המסגד קרוי על שמו של אביו של השאה. המסגד נבנה לשמש כמסגד הפרטי של חצר המלוכה, בניגוד למסגד האמאם באותה כיכר שנועד לציבור הרחב. מסיבה זו, המסגד קטן יותר, ואין בו מינרטים. כדי להימנע מן הצורך לעבור בכיכר נבנתה מנהרה המובילה מארמון המלך עאלי קאפו ישירות למסגד. אדריכל המבנה, מוחמדרזה אספהאני, גם הקים מבואה המקשרת בין הכניסה המוליכה אליו מהכיכר לבין חלל המסגד, כדי לשמור על כיוון התפילה למכה. המבנה נושא כיפה בקוטר של 12 מטר הנתמכת על ידי קירות בעובי של 170 ס"מ. צבעה של הכיפה מבחוץ נע בין גוונים של אפור וורוד בהתאם לאור השמש, והיא ניצבת מעל לשער הכניסה הצבוע בגווני טורקיז. במרכז צדה הפנימי של הכיפה מצוירת דמות טווס, והאריחים הצבעוניים שמסביב לה נראים כזנבו. על קירות המבנה כתובים פסוקים מהקוראן. מדיה וקבצים בנושא מסגד שייח' לוטפאללה בוויקישיתוף על המסגד מתוך אתר בנושא אדריכלות מוסלמית
משפחת פאלאס

משפחת פאלאס היא משפחת אסטרואידים מסוג B (קבוצת-בת של סוג C - אסטרואידים העשויים בעיקר פחמן). היא מאופיינת בנטיית מסלול גבוהה וממוקמת באמצע חגורת האסטרואידים. היא נצפתה לראשונה ב 1928 על ידי קיוצוגו היראיאמה. האסטרואיד הראשי במשפחה הוא 2 פאלאס. הוא השלישי בגודלו מבין כל האסטרואידים עם קוטר של 500 ק"מ. יתר חברי המשפחה קטנים בהרבה, כשהגדול מביניהם 5222 יופה (Ioffe) קוטרו 22 ק"מ. רוב החברים הם מהסוג הספקטראלי הנדיר B ולכן מניחים שמוצאם מפאלאס. חבר אחר במשפחה הוא כנראה 3200 פָאֵיטוֹן שהוא אסטרואיד אפולו. פאיטון הוא המקור למטר המטאורים הג'מינידים. נתוני המסלול הממוצע של המשפחה ניתנים בשתי הטבלאות מטה. הנתונים הם: מרחק ביחידות אסטרונומיות (AU) מהשמש, אקסצנטריות ונטיית מסלול. בטבלה הראשונה מבוצע ניטרול השפעות מחזוריות 'חולפות' (החוזרות כל כמה עשרות אלפי שנים) בטבלה השנייה מופיעים הנתונים המשקפים את המסלול הממוצע היום ללא ניטרול זה. הראשון לחשב את הניטרול ולהגיע למסקנה שלכל חברי המשפחה מקור משותף היה קיוצוגו היראיאמה. מאמר על מטר הג'מנידים באתר הנשיונל ג'יאוגרפיק http://blogs.nationalgeographic.com/blogs/news/breakingorbit/2010/10/geminids-meteor-shower-driven-by-exploding-clays.html
אפקט יארקובסקי

אפקט יארקובסקי (באנגלית: Yarkovsky effect) נקרא על שם המהנדס הפולני-רוסי אוסיפוביץ' יארקובסקי (1844 - 1902) ששיער את קיומו במחקר שערך ב-1900. הוא מתבטא בשינוי הציר הראשי של מסלול אסטרואיד על ידי כוח של קרינת חום. האפקט יכול לשנות במעט גם את סיבובו העצמי של הגוף, אם כי בהשוואה לאפקט יורפ השפעתו על מאפיין זה זניחה. הכוח פועל על אסטרואידים קטנים יחסית שקוטרם קטן מ 20 ק"מ ויכול להזיז את אלה הנמצאים בחגורת האסטרואידים (בין מסלולו של מאדים למסלולו של צדק), לקרבת כדור הארץ. קיומו הוכח לראשונה על ידי המעבדה להנעה סילונית ב-2003 באסטרואיד 6489 גולֶבְקָה הקרוב לכדור ארץ וקטן דיו (אורכו 500 מטר). בזמן הקפתו היומית את השמש צד אחד של האסטרואיד מואר באופן אסמיטרי כלומר צד אחד מקבל מספר רב יותר של פוטונים אשר נדרש זמן מסוים להקרינם חזרה בשעות אחר הצהריים והערב. נוצר כוח מנוגד לכיוון הקרינה. אפקט זה נובע מהחזרת הפוטון והוא אפקט מושהה בניגוד ללחץ הקרינה הקלאסי. ניתן לפרק כוח זה לשני ישרים: זה העובר דרך השמש והאסטרואיד וזה המאונך לו - שהוא בכיוון המסלול. לוּ מסלול האסטרואיד היה מעגלי המרכיב השני היה זהה למשיק המסלול. אך היות שהמסלול אקסצנטרי, אין זה כך והמרכיב השני אחראי לגידול איטי ומתמשך באורך הציר הראשי במקרה של תנועה קדימה. (במקרה של תנועה אחורה רטרוגראדיות תהיה הקטנה איטית ומתמשכת של הציר הראשי). האפקט היומי המתואר גרם לאסטרואיד גולבקה לדוגמה לסטות ב 15 קילומטר תוך שתים-עשרה שנה. כוח זה משנה גם את מידת הטיית המסלול ומהירות הגוף סביב עצמו. בדומה לאפקט היומי קיים אפקט יארקובסקי עונתי הנובע מהטיית חלק מהגוף לעבר השמש לתקופה ארוכה (הקיץ) שתגרור פליטת חום בתום העונה. המרחק מן השמש נטיית ציר הסיבוב התנע הזוויתי גודל האסטרואיד צורתו מאפייניו התרמיים (ובמיוחד שימור החום) הדמיה של שינוי מסלול אסטרואיד על ידי צביעתו בלבן, תוך הסתמכות על אפקט יארקובסקי 2005JBAA..115..207B Page 207, adsabs.harvard.edu