laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אודו צימרמן

אוּדו צימרמן (בגרמנית: Udo Zimmermann;‏ 6 באוקטובר 1943 – 22 באוקטובר 2021) היה מלחין, מנצח ומנהל מוזיקלי גרמני. צימרמן היה חבר במקהלת קרויצר מ-1954 עד 1962, אז המשיך את הכשרתו המוזיקלית בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם קרל מריה פון ובר בדרזדן. הוא למד הלחנה אצל יוהנס פאול תילמן במקביל ללימודי ניצוח וזמרה. ב-1970 היה צימרמן ליועץ דרמטי של הזמפר-אופרה בדרזדן. ב-1978 התמנה לפרופסור להלחנה באלמה מאטר שלו, בית הספר הגבוה למוזיקה של דרזדן (Dresdner Musikhochschule). בשנת 1986 ייסד את המרכז למוזיקה בת זמננו בדרזדן, מרכז מחקר וארגון קונצרטים ופסטיבלים. מ-1990 עד 2001 כיהן צימרמן כמנהל אמנותי של האופרה של לייפציג. בתקופת כהונתו הונהג באופרה רפרטואר, שייחד אותה בין להקות האופרה של מרכז אירופה. בשנת 2001 התמנה למנהל אמנותי של הדויטשה אופר ברלין. מאז 1990 כיהן במספר רב של משרות, בהן מלחין הבית בפסטיבל זלצבורג (1991 ו-1995) מנהל אמנותי של סדרת "מוזיקה ויוה" בתזמורת רדיו בוואריה ונשיא עמותת ז'אן סיבליוס בגרמניה (מאז 1990), בין השאר. מאז 1979 ועד למותו ניצח צימרמן על יצירותיו הוא ועל יצירות של מלחינים אחרים בכל התזמורות החשובות באירופה. רבות מיצירותיו היו דרמטיות במובהק והיו בהן מרכיבים סריאליים ואליאטוריים. טכניקות הלחנה שירתו את הדרמה ואת נושא היצירה. בשנות ה-60' התמודד צימרמן עם המוזיקה של הנצה ועם האסכולה הפולנית של לוטוסלבסקי, פנדרצקי וטדאוש ברד, שהשפעותיה היו ניכרות ביצירותיו, כמו גם השפעותיהם של ריהם ושניטקה. צימרמן ייחס חשיבות למוזיקה שביסוד מניעיה שיקולים מוסריים ורגשות אנוש, בניגוד להשלכות טכניות ואינטלקטואליות. גישתו זו באה לביטוי בעיקר באופרות שלו, שבהן הוא נתן משקל-יתר לטקסט בתפקידים ווקאליים, שהיו בהם מאפיינים של רצ'יטטיב. באופרה "הוורד הלבן" הוא סיפר על גורלם הטרגי של הנס וסופי שול, אח ואחות שהיו פעילים במחתרת הסטודנטים הוורד הלבן, שפעלה נגד המפלגה הנאצית בגרמניה של מלחמת העולם השנייה.(האופרה הועלתה בהפקה ישראלית,ב-1992, בבימויו של אלכס כגן ובהפקת אריה קרישק;). גם ביצירותיו האינסטרומנטליות הנחו אותו לא פעם שיקולים חוץ-מוזיקליים, כמו הלך הרוח והכוונה שבשירי פדריקו גארסיה לורקה, שבאו לביטוי ביצירה "סינפוניה קומה און גרנדה למנטו" מ-1997, שחוברה לזכר המשורר. "הוורד הלבן" - בכורה 17 ביוני 1967 "ההכרעה השנייה" (Die zweite Entscheidun) בכורה 1970 Levins Mühle, בכורה 27 במרץ 1973 Der Schuhu und die fliegende Prinzessin בכורה 30 בדצמבר 1976 Die wundersame Schusterfrau בכורה 25 באפריל 1982 "הוורד הלבן" (גרסה מתוקנת) בכורה 27 בפברואר 1986 Die Sündflut בכורה 1988 "אדם רואה מה שאדם שומע" (Man sieht, was man hört), אודו צימרמן על מוזיקה ותיאטרון, בעריכת פרנק גייסלר, לייפציג 2003 מדיה וקבצים בנושא אודו צימרמן בוויקישיתוף אודו צימרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אודו צימרמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אודו צימרמן, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט אודו צימרמן, באתר AllMusic (באנגלית) אודו צימרמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אודו צימרמן, באתר Discogs (באנגלית) US premiere of Sinfonia come un grande lamento, in memory of F. Garcia Lorca (1977) by the American Symphony Orchestra on January 25, 2009 לארס קלינגברג, ערך "אודו צימרמן" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין קלינגברג, שם
מרדכי מנשה זילבר

הרב מרדכי מנשה זילבר (מכונה ר' מוטל) נולד בג' באלול תשי"א, 4 בספטמבר 1951 הוא משפיע חסידי ואדמו"ר של חסידות תולדות יהודה דתלמידי סטוטשין. נולד לשמחה אלתר, מחסידי סטוטשין. היה תלמידם של האדמו"ר מסטוטשין רבי יהודה הרוביץ, ושל האדמו"ר מאמשינוב רבי יצחק קאליש. למד בישיבת תורה ודעת. בהשתדלות רבי יהודה הורביץ נשאר בבית המדרש ולא יצא להתפרנס. נישא לבתו של הרב משה וולפסון, משגיח ור"מ בישיבת תורה ודעת. הוא עוסק בלימוד ספרי חסידות, כולל בספרי חב"ד וברסלב. לאחר פטירת רבי יצחק מאמשינוב, החל לנסוע מדי שנה לרבי משולם פייש מטאש, עד שזה חלה. בשנת תשמ"ב, לאחר פטירת רבי יהודה הורוביץ ומינוי חתנו רבי עובדיה יודקובסקי לרב בית הכנסת, פרשה קבוצה מהחסידות והקימה בית כנסת עצמאי אשר כונה ביהמ"ד תולדות יהודה - דתלמידי סטיטשין, ורבי מרדכי מנשה התמנה לרבה וכונה "ראש חבורה". במהלך השנים החל לנהוג באדמו"רות, והחל לערוך טיש בליל שבת ובסעודה שלישית, ולקבל קוויטלאך. בטיש בליל שבת הוא מספר סיפורים ששמע מרבותיו ובעיקר מרבו רבי יהודה הורוביץ מסטוטושין, ומעוד מקורות, ולאחר מכן שר זמירות שבת ושירים נוספים במשך שעות. בסעודה שלישית הוא אומר מערכה קבלית-חסידית עמוקה על פרשת השבוע ועניני הזמן. דברי תורתו בסעודה שלישית מודפסים מדי שבוע בגיליון "דברי תורה". בחודשי הקיץ [יולי אוגוסט, במקביל לנסיעת אמריקאים רבים לקאנטר"י] ובימי השובבי"ם נוהג לשהות בישראל וללמוד בישיבת שער השמים הוא נוהג לשהות בישראל. בערך בשנת תש"ס החל למסור שיעורים ולאחר מכן החל לערוך טישים ועם השנים נוצרה קהילת חסידים בישראל. בשנים האחרונות מוסר בתקופת שהותו בישראל שיעורים כמעט מדי יום. חסידיו הקימו קהילה ובתי כנסת בירושלים.בארצות הברית בויליאמסבורג, בלייקווד, במונרו, ובמונסי. הוא מוסר שיעור שבועי בבית הכנסת בבורו פארק, ושיעורים חודשיים בויליאמסבורג, לייקווד, מונסי ומונרו. הוא מוסר שיעור בספרים ליקוטי מוהר"ן, אגרא דפרקא, מסילת ישרים ועוד. בשנת תשפ"ג נפתחה "ישיבה גבוהה תולדות יהודה". לרב זילבר 8 ילדים, ביניהם: חתנו, הרב זכריה בראדט. בנו הגדול, הרב שמואל יהודה, חתן האדמו"ר רבי חיים לייב כץ מסרדהלי. מונה בסיוון ה'תשפ"ד לאחר פטירת סבו רבי משה וולפסון לרב קהילת אמונת ישראל בבורו פארק. חתנו, הרב חיים יצחק אנגלנדר, בן הרב פנחס נפתלי אנגלנדר, בנו של הנגיד הרב אליש אנגלנדר. תורתו של הרב זילבר מושפעת מדרכו של חותנו הרב וולפסון ומכתבי המהר"ל, חסידות חב"ד, ליקוטי מוהר"ן וספר ברית כהונת עולם. הוא עוסק בקבלה. הוא תובע משומעיו שיתעמקו בלימוד תורת החסידות כמו שרגילים להתעמק בתורת הנגלה ושלא יסתפקו במועט בעבודת ה'. מדגיש את עניין החיוניות בעבודת ה', בפרט בחגים ומועדים. הרב זילבר מבקר אדמו"רות אשר כל מעלתה היא רק היותה ירושה של שושלת אבות. דורש מחסידיו להתנהג בדרך השוואנצונעס שלא ללכת לאדמורים ורבנים אחרים מלבד האדמורים מראחמסטריווקא ותוא"י, ללא נטילת רשותו. תפילותיו נאמרות במתינות. תפילת שחרית נמשכת אצלו למעלה משעתיים, וכן נענועי ארבעת המינים נמשכים כשעתיים והוא רוקד לעיתים במשך שעות בדביקות מופלאה. סדרת דברי תורה – שיעורים משבצות זהב – מדברי תורתו בשבתות וחגים טבעת הזהב – על ענייני נישואים דורש כל תעלומות, משפחה (שבועון), גיליון 1205, י"ח באייר תשע"ה טיש פורים באתר יוטיוב גליוני הד"ת שלו היוצאים מדי שבוע יוחנן בלייך, ‏"לא להסתובב אצל אחרים – חוץ מרחמסטריווקא ותו"א", באתר כיכר השבת, 26 באוגוסט 2018
אלסון

אלסון פלקאו דה סילבה (בפורטוגזית: Élson Falcão da Silva; נולד ב-16 בנובמבר 1981 בריו קוארטו אראגואיה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי. הקשר ההתקפי התחיל את הקריירה שלו ב-1999 בפ.צ. איטואנו. בשנים 2000 ו-2002 הושאל לויטוריה סלבדור. ב-2003 אלסון עלה דרגה במעבר לפלמיירס. בחורף עונת 2004/05 עבר לשטוטגרט הגרמנית. בבונדסליגה אלסון לא הצליח לקבל מקום בהרכב; עד 2005 הוא שיחק רק 3 פעמים במדי הקבוצה. בשל כך ב-31 באוגוסט לקראת סגירת חלון ההעברות הושאל השחקן לפונטה פרטה הברזילאית. בין יולי 2006 ליולי 2007 שיחק בהשאלה בקבוצה ברזילאית נוספת - קרוזיירו. בקיץ 2007 הושאל אלסון שוב, הפעם לגויאס. בחורף חזר לשטוטגרט ושם שיחק בקבוצת הנוער כדי להישאר בכושר. באוגוסט 2008 חזר באופן מפתיע לקבוצה הבוגרת. ב-18 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הרטה ברלין, הייתה זו הפעם הראשונה שהוא שיחק בבונדסליגה מאז ה-21 במאי 2005. את שערו הראשון בגרמניה הבקיע ב-1 במרץ 2009 בניצחון 0–2 על קרלסרוהה. במשחק הבית הבא של קבוצתו מול בורוסיה דורטמונד אלסון כבש את השער ה-43000 בהיסטורית הבונדסליגה. ב-15 באוגוסט 2009 עשה צמד במשחק בית מול פרייבורג, את אחד מהשערים הוא הבקיע מ-35 מטרים. ב-10 באפריל האריך את החוזה שלו עם שטוטגרט עד ליוני 2011. ב-1 בפברואר 2010 הושאל להנובר 96 עד סוף עונת 2009/10. למרות הפציעות שבגללן שיחק רק 7 משחקים במדי הקבוצה, הוא עדיין תרם חלק משמעותי להנובר. במחזור ה-25 הבקיע אלסון בניצחון 0–1 על פרייבורג את אחד השערים הכי חשובים של קבוצתו. במחזור האחרון הנובר ניצחה 1–2 וסיימה בניצחון זה סדרה איומה של 9 הפסדים ו-13 משחקים ברציפות ללא ניצחון. היה זה גם הניצחון הראשון של הנובר מאז מותו של רוברט אנקה ב-10 בנובמבר 2009. בתום השאלתו סוכם בין שטוטגרט להנובר מעברו של הברזילאי להנובר. הוא היה אמור לחתום חוזה לשנתיים, אך בשל תוצאות לא מספקות של בדיקה גופנית לא בוצע המעבר. לפי דברי המועדון משטוטגרט, אלסון היה עוד בשיקום מהפציעה שקיבל בעונה הקודמת בהנובר. ב-1 בדצמבר ערך את הקאמבק שלו בשטוטגרט במשחק הליגה האירופאית מול יאנג בויז. אחרי עונת 2010/11 עזב אלסון את שטוטגרט. באוגוסט 2011, אחרי שנה של שיקום מפציעה קשה, חתם אלסון חוזה עם רוסטוב הרוסית לשנתיים וחצי. משחק הבכורה שלו ברוסטוב נערך ב-6 באוגוסט מול וולגה ניז'ני נובגורוד כאשר הוא נכנס כמחליף, המשחק הסתיים 0–1 לזכות רוסטוב. קבוצתיים אליפות סאו פאולו בכדורגל - 2002 (איטואנו) ליגה ב' הברזילאית - 2003 (פלמיירס) מדיה וקבצים בנושא אלסון בוויקישיתוף אלסון, באתר Transfermarkt אלסון, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אלסון, באתר Soccerway אלסון, באתר WorldFootball.net אלסון, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן (אורכב 10.10.2011 בארכיון Wayback Machine) באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)
וישניצה (פולין קטן)

וישניצה (בפולנית: Nowy Wiśnicz, נובי וישניץ'; ביידיש: ווישניצא) היא עיירה השוכנת כ-8 ק"מ דרומית לבוכניה, בפרובניציית פולין קטן שבדרום פולין. וישניצה נזכרת לראשונה במאה ה-12, אז הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1616 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1863 פרצה בעיירה דליקה גדולה. יהודים ישבו בווישניצה מסוף המאה ה-16. באמצע המאה ה-17 פרעו ביהודי היישוב הקוזקים, ולאחריהם הפולנים. בסוף המאה ה-19 פתח ביישוב רבי שלמה הלברשטאם את ישיבתו, ולאחר שעבר בשנת תרנ"ב (1892) לבובובה, עמד בנו רבי בן ציון הלברשטאם בראשות הישיבה, עד שעבר גם הוא לבאבוב לתמוך באביו בעת מחלתו. ב-28 בנובמבר 1918 נערך פוגרום ביהודי העיירה. יהודי העיירה, לרבות נשים וילדים, רוכזו בכיכר המרכזית בה, והובלו לבית הכנסת המקומי. שם הולקו כ-130 יהודים לשעשוע הקהל הפולני. באפריל 1923 נערכו ביהודי העיירה פרעות נוספות בידי איכרי הסביבה, ובמרץ 1926 הופצה נגד יהודי העיירה עלילת דם, לפיה הם משתמשים בדם נוצרים לצורכי פולחן. בשנים אלה היגרו מהעיירה רבים מיהודיה. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שרוב תומכיה היו חסידי גור. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,273 יהודים, כמחצית מתושביה. עם כניסת הגרמנים לעיירה בספטמבר 1939, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת ענידת סימן מזהה, חובת תשלום סכומי כופר והחרמת רכוש. עם הגעת פליטים יהודים מאזור קרקוב לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-3,000 איש. מעת לעת שילחו הגרמנים גברים יהודים מהעיירה למחנות עבודה, והוציאו להורג יהודים שנמצאו מחוץ לעיירה ללא היתר. ב--2 באוגוסט 1942 גורשו כל יהודי העיירה לבוכניה, וממנה שולחו למחנות ההשמדה. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כמה עשרות יהודים ליערות הסביבה, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד מתמשך בסיוע איכרים מקומיים. במחצית הראשונה של המאה ה-19 כיהן כרב העיירה רבי אריה לייבוש ליפשיץ. בין תרפ"ב (1922) לשנת תרצ"ו (1936) כיהן כרב העיירה הרב זאב וולף אייכנשטיין. גם רבי נפתלי רובין (צאצא לאדמו"רי רופשיץ), חתנו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, כיהן בעיירה כרב באותה תקופה עד שנפטר בשנת תרצ"ח (1938). לאחר מכן, כיהן בנו, הרב חיים ברוך רובין, עד שהועבר לגטו בוכניה עם חיסול הקהילה, ונרצח בג' באלול תש"ג על ידי איש גסטפו לאחר שהזדהה כאדמו"ר מבעלז. בתקופת השואה הסתתר האדמו"ר מבעלז במשך תקופה בווישניצה, מינואר ועד ספטמבר 1942. לאחר מכן עבר לקרקוב ולגטו בוכניה. מדיה וקבצים בנושא וישניצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וישניצה קהילת וישניצה באתר JewishGen וישניצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין נובי וישניצה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית אין לבלבל עם הכפר וישניצה בפרובניציית לובלין. בתוך הקטע על ר' צבי יוסף רובין בתולדות ר' אברהם יהושע השל רובין מיאסלו.
הוגו גוטמן

הוגו גוטמן (בגרמנית: Hugo Gutmann; בהמשך הנרי ג' גרנט, Henry G. Grant;‏ 19 בנובמבר 1880 – 22 ביוני 1962) היה קצין יהודי גרמני ששירת בצבא הקיסרות הגרמנית בזמן מלחמת העולם הראשונה. גוטמן ידוע בעיקר בשל היכרותו בתקופת המלחמה עם אדולף היטלר אשר היה תחת פיקודו, וכן כאדם אשר המליץ להעניק להיטלר (שהיה אז טוראי ראשון) את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה על אומץ לב בשעת קרב. גוטמן נולד ב-19 בנובמבר 1880 בנירנברג. ב-1902 התגייס לצבא הבווארי ועלה לדרגת פלדוובל (Feldwebel, מקביל לרב-סמל בצבא הגרמני) ב-1904, ובאותו זמן הועבר ליחידת המילואים. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נקרא גוטמן מחדש לשירות צבאי ושובץ ברגימנט ליסט. ב-15 באפריל 1915, הוא קודם לדרגת סגן ומונה למפקד פלוגה ברגימנט וכשליש גדוד ארטילריה ברגימנט. בין ה-29 בינואר ל-31 באוגוסט 1918 שירת גוטמן כמפקדו הישיר של אדולף היטלר. בשלב מאוחר יותר המליץ גוטמן על הענקת עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה (בניגוד לדעת הקצין הממונה - עיטור זה היה שמור בדרך כלל לקצינים בלבד) שהוענק להיטלר ב-4 באוגוסט 1918 ליד סויזונס. לפי עדויות מסוימות היה זה סגן גוטמן שענד בעצמו את העיטור על חזהו של היטלר. היטלר נשא את העיטור עד סוף המלחמה והמשיך לענוד אותו גם מאוחר יותר, כשכיהן כפיהרר. גוטמן עצמו זכה בעיטור צלב הברזל מדרגה שנייה שהוענק לו ב-2 בדצמבר 1914, ובעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה שהוענק לו ב-4 בדצמבר 1915. ב-8 בפברואר 1919 שוחרר גוטמן מהצבא הגרמני, אך עדיין המשיך לשמש כסגן במילואים. מאוחר יותר התחתן והפך לאבא לשני ילדים. בשנות ה-20 החזיק בבעלותו חנות לרהיטים משרדיים ברח' פורדרן-שטרנגאסה (Vorderen Sterngasse)‏ 3 בנירנברג. בסתיו 1933 פנה גוטמן בתביעת פנסיה צבאית שהייתה מובטחת לו. באותה תקופה הוציא הנשיא הינדנבורג מספר פקודות בכתב ובעל פה המגנות על ותיקי מלחמה יהודים-גרמנים מהגל הגואה של האנטישמיות שהחל שוטף את גרמניה עם התחזקותה של המפלגה הנאצית. ב-1935, לאחר חקיקת חוקי נירנברג, איבד גוטמן את אזרחותו הגרמנית ושוחרר רשמית מכל תפקידיו הצבאיים כקצין מילואים. עם זאת הוא המשיך לקבל את הפנסיה, ככל הנראה בידיעתו של היטלר. ב-1938, נאסר גוטמן על ידי הגסטפו, אך קציני ה-אס אס שידעו על עברו וגורמים אנטי-נאציים במשטרה הגרמנית הביאו לשחרורו ממעצר. ב-1939 נמלטו גוטמן ומשפחתו לבלגיה בעקבות תחילת מלחמת העולם השנייה ככל הנראה בידיעתו של היטלר. במאי 1940, זמן קצר לפני כיבוש בריסל על ידי הנאצים, הצליח להימלט שוב בסיוע אמריקני לפורטוגל דרך צרפת ומשם המשיך לארצות הברית. גוטמן התיישב לבסוף יחד עם משפחתו בסנט לואיס שבמיזורי, בה שינה את שמו להנרי ג' גרנט (Henry G. Grant) ועסק במכירת מכונות כתיבה. הוא נפטר בסן דייגו ב-22 ביוני 1962 בגיל 81. מדיה וקבצים בנושא הוגו גוטמן בוויקישיתוף Mike Kalt, Yizkor Book Project, Hugo Gutmann: Escaped Three Times (באנגלית) Dietrich Eckart, Hitler's Mentor: Dietrich Eckart (באנגלית)
ג'ון פלמינג

סר ג'ון אמברוז פלמינג (באנגלית: John Ambrose Fleming‏; 29 בנובמבר 1849 - 18 באפריל 1945) היה מהנדס חשמל ופיזיקאי אנגלי, שהתפרסם כשהמציא את הדיודה ב-1904. פלמינג נולד בלנקסטר שבלנקשייר, אנגליה והיה הבכור מבין שבעת ילדיהם של ג'יימס פלמינג ומרי אן. הוא למד וקיבל תואר ראשון בקולג' סנט ג'ון של קיימברידג', ולאחר מכן כיהן כמרצה במספר אוניברסיטאות באנגליה בהן אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת נוטינגהאם ובקולג' האוניברסיטאי של לונדון, שם היה לפרופסור הראשון בהנדסת חשמל. במהלך אותה תקופה שימש גם כיועץ למספר חברות בריטיות בתחום התקשורת והאלקטרוניקה, בהן חברת התאורה של תומאס אדיסון. ב-1904 המציא פלמינג את הדיודה, ולמרות שהוא עצמו השתמש בהמצאתו לשם יישור זרם בלבד, הרי שתוך שנתיים הפכה הדיודה לשימושית הרבה יותר, לאחר שלי דה פורסט שכלל אותה. פלמינג גם המציא בסוף המאה ה-19 את הכלל הנקרא על שמו, כלל יד שמאל של פלמינג, וכן את "כלל יד ימין של פלמינג", שמוכר יותר בפשטות ככלל יד ימין. בשנת 1935 קיבל יחד עם אלברט איינשטיין את מדליית פרנקלין של מכון פרנקלין בפילדלפיה. מדיה וקבצים בנושא ג'ון פלמינג בוויקישיתוף סר ג'והן אמברוז פלמינג, באתר מוזיאון המדע בירושלים ג'ון פלמינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון פלמינג בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ון פלמינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הפרופ' אלברט איינשטיין, העולם, 2 במאי 1935 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם אדגך

אברהם אדגך (געז: አቡርሃም አድገሀ ‏; 1910–1975) אחד מילדי פייטלוביץ', היה בעל תפקידים בממשלה האתיופית ופעל למען ביתא ישראל. אדגך נולד בכפר צ'רביטה שבווגרה ב-1910 והעביר את ילדותו ברעיית צאן. בגיל 11 או 12 ברח אדגך מביתו כשמטרתו ללמוד בבית הספר היהודי באדיס אבבה. בליווי סוחר הגיע אדגך לוולו, שם הוא שהה בביתו של מושל המחוז, שהיה אביו של אלעזר דסתה. מאוחר יותר ברחו אדגך בודסתה לאדיס אבבה במסע רגלי שארך כשלושה חודשים. בבית הספר למדו לימודי קודש וחול, ביניהם עברית, געז, צרפתית, אמהרית, תנ"ך, תושב"ע, היסטוריה ותרבות יהודית, אריתמטיקה, גאוגרפיה ועוד. ב-1925 נבחרו אדגך ודסתה, יחד עם מכונן לוי להישלח ללימודים באירופה. החבורה הגיעה ב-26 במרץ 1926 לנמל מרסיי שבצרפת, משם נסעה לפריז והתארחה בביתה של לאה, אחותו של פייטלוביץ'. בנקודה זו נפרדה החברה: אדגך ומכונן נשלחו ללונדון שבבריטניה, שם אומצו על ידי משפחות יהודיות-חרדיות ממוצא גרמני שהשתייכו להתאחדות קהלות החרדים. אדגך עצמו אומץ על ידי משפחת לוין שהייתה משפחה אמידה ושאב המשפחה, ראלף, התפרנס כרופא שיניים. אברהם למד במכללת סנט ג'ורג' היוקרתית שבהייבורי לימודים כלליים ובבית הספר העברי "עדת ישרואל" לימודי יהדות. הסביבה תיארה את אדגך כאדם חברותי וכאחד שנטמע בתרבות האנגלית. ב-1935 חזר לאתיופיה כדי להשתתף בלחימה נגד האיטלקים וביקר בכפר אמבובר. באמבובר נשא לאישה את בתו של הקס טואבה מלקו ונולדה להם בת. מאוחר יותר הזוג התגרש. את רוב שהותו העביר בעיר אדיס אבבה כמדריך ומורה בבית הספר היהודי, תחת הנהלת פרופ' תאמרת עמנואל. כאשר פרצה המלחמה נשלח למאסאווה ושימש כמתורגמן. ב-1939 מונה לתפקיד בכיר בעיריית גונדר ובמסגרת תפקידו עשה לקהילתו. לאחר ששב השלטון האתיופי ובעקבות חילוקי דעות עם מושל בגמדר עבר לאדיס אבבה ומונה לתפקיד במשרד המסחר ומתרגם החוק הבריטי לאמהרית. ב-1940 הועבר לעיר הרר ובשנות ה-60 הועבר לאריתראה, שם נישא בשנית לאישה מקומית ונולדו לו בן ובת. לאחר מכן העובר לאדיס אבבה ומונה לראש חטיבת התחזוקה והרכישה של העירייה. בתפקיד זה החזיק עד 1972, שבה אולץ התפטר בגלל דעותיו הפוליטית על הקיסר. כאשר פרצה המהפכה האתיופית תמך בה ושמח שפרצה. אדגך נפטר ב-1975 ונקבר בבית הקברות היהודי באדיס אבבה. על קברו ישנו מגן דוד. בתו, מלכה אברהם, הייתה אחת מנערי ביתא ישראל שהתחנכו בכפר בתיה. Weil, Shalva (2003), "Abraham Adgeh", in Uhlig, Siegbert (ed.), Encyclopaedia Aethiopica, vol. 1: A-C, Wiesbaden: Otto Harrassowitz Verlag, p. 48, ISBN 978-3-447-04746-3 Shalva Weil (2005), "Abraham Adgeh: The Perfect English Gentleman", in Tudor Parfitt, Emanuela Trevisan Semi (ed.), The Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite, Routledge: Taylor & Francis, pp. 101–111, ISBN 978-0-203-61216-3 Shalva Weil, "Beta Israel Students Who Studied Abroad 1905-1935" in Svein Ege, Harald Aspen, Birhanu Teferra & Shiferaw Bekele (Editors), Proceedings of the 16th International Conference of Ethiopian Studies, Norwegian University of Science and Technology, 2009, p. 209-217 Shalva Weil (2005), "Abraham Adgeh: The Perfect English Gentleman", in Tudor Parfitt, Emanuela Trevisan Semi (ed.), The Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite, Routledge: Taylor & Francis, pp. 103–104, ISBN 978-0-203-61216-3 Weil, p. 105-106 Weil, p. 106-107 Weil, p. 107-108 Weil, p. 109
קאם ג'יגנדה

קמרון "קאם" ג'וסלין ג'יגנדה (באנגלית: Cameron "Cam" Joslin Gigandet; נולד ב-16 באוגוסט 1982) הוא שחקן אמריקאי. ידוע בזכות הופעותיו בסרטים "דמדומים", "לעולם אל תיכנע", "בורלסק", "המאמין", "שבעת המופלאים" ובסדרת הטלוויזיה "The O.C.‎". ג'יגנדה נולד בעיר הנמל טקומה, וושינגטון, בנם של קים וג'יי ג'יגנדה, בעלים משותפים של זיכיון 'הפיצה של רוק'. אחותו קלסי היא מעצבת שיער. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר ללמוד בסנטה מוניקה קולג' בסנטה מוניקה, קליפורניה. בשנת 2003, עשה ג'יגנדה את הופעת הבכורה שלו בסדרת הטלוויזיה "CSI". בשנת 2004 הצטרף לסדרה "צעירים חסרי מנוח", שם שיחקה במשך 7 פרקים בדמותו של דניאל רומלוטי ג'וניור. התפרסם בפעם הראשונה ב-2005 בחמישה פרקים בסדרת הדרמה "ג'ק ובובי". ג'יגנדה נבחן באותה השנה גם לסדרת הדרמה "The O.C.‎" וזכה בתפקיד הגולש קווין וולצ'ק שמפתח יחסים עם הנערה העשירה מריסה קופר (מישה ברטון). בשנת 2008 הופיע ג'יגנדה בסרט הערפדים "דמדומים" לתפקיד ג'יימס, מנהיג הערפדים הנודדים הרודף אחר בלה סוואן (קריסטין סטיוארט). באותה שנה, הוא השתתף גם בסרט "לעולם אל תיכנע", וזכה בפרס "קרב השנה" ביחד עם שון פריס בטקס סרטי ה-MTV. בשנת 2009 שיחק בהפקת האימה של דייוויד ס. גוייר ומייקל ביי "התאום" בתפקיד נארק הארדיגן, החבר של קייסי בלדון ובסרט האימה הבריטי "פנדורם" בתור טוראי גאלו. בשנת 2010 הופיע בתור הברמן ג'ק מילר בדרמה המוזיקלית "בורלסק" ושיחק בקומדיית הנעורים "באה בקלות" בתור מיקה, החבר של מנהיגת הילדים הדתיים מריאן ברייאנט (אמנדה ביינס). בשנת 2011 שיחק במותחן הערפדים "המאמין" בתור שריף העיירה עליה פשטו הערפדים, ושיחק בסרט הפשע "הסגת גבול", לצדם של ניקול קידמן וניקולס קייג'. בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "סיבוב חופשי" בכיכובה של אנה פקווין, שמגלמת אם חד הורית שנאלצת לסחור בסמים. בשנת 2014 שיחק בדרמת האקשן "בדם ובאש" בדמותו של דרק, בעלה של אווה אותה מגלמת ג'ינה קראנו. בנוסף, שיחק בקומדיה "נשבר לי" כבחור שיום אחד מאבד את איבר מינו וגילה שקיבל חיים משל עצמו. באותה שנה לוהק לתפקיד הפרקליט של העיר צ'ארלסטון בסדרת הדרמה משפטית "פזיזה" של רשת CBS. הסדרה אמנם קיבלה ביקורות מעורבות אך בוטלה לאחר עונה אחת בודדה. בשנת 2016 השתתף בסרט הפעולה-מערבון "שבעת המופלאים" אשר מהווה רימייק לסרט בעל אותו השם משנת 1960 שבעצמו היווה רימייק עבור סרט יפני משנת 1954 הנקרא "שבעת הסמוראים". לג'יגנדה ובת זוגו דומיניק גיסנדורף ישנם שתי בנות ובן אחד; אוורלי ריי, נולדה באפריל 2009, ראקר ראדלי, נולד בינואר 2013, וארמי הארטלי שנולדה בנובמבר 2015. ג'יגנדה הוא בעל חגורה שחורה באמנות הלחימה הישראלית קרב מגע. קאם ג'יגנדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קאם ג'יגנדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קאם ג'יגנדה, באתר AllMovie (באנגלית) קאם ג'יגנדה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קאם ג'יגנדה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קאם ג'יגנדה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בי.סי. אודסה

מועדון הכדורסל אודסה (באוקראינית: Одеса баскетбольного клубу) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר אודסה, המתמודדת בליגת העל האוקראינית בכדורסל. הקבוצה הוקמה בשנת 1992, עם הקמת הסופרליגה האוקראינית. וכבר בעונתה השנייה זכתה בתואר הראשון שלה (גביע הסופרליגה). ההישג הטוב ביותר שאליו הגיעה הקבוצה היה בעונת 2000/01, כשזכתה בשלושה תארים (טרבל). אליפות, הגביע האוקראיני וגביע האתגר של הליגה הצפון-אירופית (NEBL) (הקבוצה האוקראינית הראשונה שזכתה בתואר אירופי כלשהו). בשנת 2006, החליפה הקבוצה בעלים, ומאז נשיא הקבוצה הוא אולג בייצ'קוב. בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה. בעונה זו הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע הליגה והפסידה לקבוצת בודיוולניק קייב. הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 1993/94. בין היתר בגביע קוראץ', ביורופליג וביורוצ'לנג'. אוקראינה איגור דובריקוב אוקראינה רסטיסלב קריבייץ' אוקראינה סטניסלב בלאשוב ארצות הברית גארי ביוקנן ארצות הברית ג'ון דגרואט ליטא גדימינאס נביסקס ארצות הברית ויין וולאס הסופרליגה האוקראינית: אליפות (4): 1998, 1999, 2001, 2002 מקום שני: 1997, 2000, 2003 חצי גמר: 1994, 2004 גביע הסופרליגה האוקראיני: זכייה (2): 1993, 2001 חצי גמר: 2012 גביע הליגה האוקראינית: גמר: 2009 גביע האתגר של הליגה הצפון אירופית: זכייה (1): 2001 אתר האינטרנט הרשמי של בי.סי. אודסה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וישניצה

האם התכוונתם ל... וישניצה במחוז לובלין וישניצה (שמה היידי של נובי וישניץ') במחוז פולין קטן
חייא בר רב

חייא בר רב היה אמורא בדור השלישי לאמוראי בבל. הוא נולד לאמורא הנודע רב, שקרא לו ככל הנראה על שם דודו, רבי חייא. למד אצל אביו, וכן אצל גדולי תלמידיו של רב, בהם רב חנן בר רבא (גיסו, חתנו של רב) ורב חייא בר אשי. לאחר פטירתו של אביו למד אצל שמואל שהיה בר פלוגתא של אביו. במקומות רבים בש"ס נחלק עם רב הונא ובכל מקום שנחלקו הלכה כרב הונא. אמו הייתה מצערת את אביו, רב, והוא יעץ עצות לאביו כיצד להימלט מכך. הוא מוזכר בתלמוד פעמים בודדות; הוא מכריע הלכה בהלכות קריאת שמע, פוסק הלכה כרבי יהודה שתפילת מוסף נאמרת רק בציבור, מוסר שאלה של רבה בר אבוה לרב, ואף מוסר את תשובתו. אמרה בשמו מוסר האמורא אביי. בנו שימי בר חייא היה גדול בתורה ומוזכר פעמים רבות בתלמוד בדיונים עם סבו רב והבאת אמרות בשמו. בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ז, עמוד א' מוזכר שהצטרף לסעודה עם רב ושמואל. בתלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"א, עמוד ב' מוזכר שרב התארח בביתו. כמו כן מספר פעמים מופיע בתלמוד שרב הגיב לשאלתו של נכדו: שימי את? וביאר רש"י ג' פירושים, א' "בתמיה אתה הוא שימי חכם גדול ומקשה לי דבר זה", ב' "ויש אומרים רב לא היה זוקף עיניו אלא כובשן כל שעה משום צניעות הלכך לא היה מכירו" (ורש"י מקשה על כך שלא מצאנו שרב הגיב כך לאנשים אחרים), ג' "ונראה בעיני משום דבר בריה הוה וקאמר ליה הכי משום חביבותיה כלומר אתה יודע להשיבני". עיינו "תולדות תנאים ואמוראים", ערך רבי אושעיה ברבי חייא הרב אהרן הימן, "חייא בר רב", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק א, באתר היברובוקס יהודה בן קלונימוס משפיירא, יחוסי תנאים ואמוראים (על פי מקורות תלמודיים: מסכת ערכין פרק יש בערכין דף טז, עמוד ב. מסכת ברכות, פרק מאימתי, דף יב, עמוד א ובמקומות נוספים) - נדפס בסיני (כתב עת) שנה כב, כרך מד, חוברת ז - אדר ב' ה'תשי"ט, בידי הרב יהודה ליב הכהן מימון. לדוגמה: מסכת שבת דף סא, עמוד א. שם דף סט, עמוד ב. שם דף קלה, עמוד ב. מסכת עירובין דף מב, עמוד א. שם דף נה, עמוד ב. שם דף נז, עמוד ב. שם צב, עמוד א. מסכת פסחים, דף סח, עמוד א. מסכת בבא מציעא דף טז, עמוד א. מסכת בבא בתרא דף ד, עמוד ב. מסכת חולין, דף קלג, עמוד ב. ועוד. ראה יהודה ליב הכהן מימון בסיני שם, הערה ו. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ג, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"ד, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף נ"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף י"ז, עמוד ב'. רש"י מסכת מנחות דף קי עמוד א רש"י מסכת נדה כד עמוד א