laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליזבת קובלר-רוס

אליזבת' קובלר-רוס (Elisabeth Kübler-Ross;‏ 8 ביולי 1926 - 24 באוגוסט 2004) הייתה פסיכיאטרית שווייצרית-אמריקאית, חוקרת חלוצה בתחום המחקר החברתי של המוות ומחברת הספר פורץ הדרך "על מוות וגסיסה" (1969), שבו פיתחה והציגה את מודל קובלר-רוס. בנוסף, קובלר רוס, שהרבתה לעבוד עם חולים במצב סופני, תרמה לחשיבה אודות תהליכים שעובר האדם במצבים אלה ביחס למותו הקרב. נולדה במשקל קילוגרם אחד בלבד כאחת משלישייה זהה. בשנת 2007 היא צורפה להיכל התהילה של הנשים האמריקאיות. היא זכתה ב-20 תארים לשם כבוד ועד ליולי 1982 לימדה, להערכתה, 125,000 סטודנטים בקורסים אוניברסיטאיים, סמינריונים ומקצועיים על תהליכי מוות וגסיסה. קובלר-רוס גם חקרה עשרות אלפי מקרי מוות קליני, תופעת חוויית סף-מוות. וסיפורי חיים לאחר המוות. מתוכם הבחינה בחמישה מאפיינים משותפים לאנשים בזמן הפטירה. בגיל 44 מנסחת קובלר רוס את החוקיות של השעות הראשונות של החיים שלאחר המוות ומפרטת ממצאים ועדויות לראשונה בספרה "על מוות ומיתה". מה שהגוססים יכולים ללמד את הרופאים, האחיות, הכמורה, ומשפחותיהם (1969) הספרים של אליזבט קובלר-רוס שתורגמו לעברית הם: המוות חשוב לחיים, הוצאת כתר, 2002 189 עמודים, תרגום: ירדן בר-כוכבא. לחיות עם המוות, הוצאת צריקובר, 223 עמודים. חיים בצל המוות, הוצאת מודן, 2002 189 עמודים, תרגום: תמר עמית. מדיה וקבצים בנושא אליזבת קובלר-רוס בוויקישיתוף אליזבת קובלר רוס (1926 — 2004) - כתבת עומק על סיפור חייה של קובלר-רוס. מאת ירדן בר כוכבא הלפרין. אדם עולם, המהדורה הדיגיטלית, 23.03.2020 שירלי אברהמי, 50 שנה אחרי: האם קובלר־רוס צדקה?, באתר הארץ, 2 במרץ 2021 אליזבת קובלר-רוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליזבת קובלר-רוס, ברשת החברתית Goodreads ירדן בר כוכבא הלפרין, אליזבת קובלר רוס (1926 — 2004), באתר אדם עולם - חינוך אנתרופוסופי, ‏23.03.2020 Video: Elisabeth Kübler-Ross über Nahtoderfahrungen (1981) , abgerufen am 14. März 2014 Bild der Wissenschaft: Sind Nahtod-Erfahrungen Bilder aus dem Jenseits? abgerufen am 16. März 2014. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמס

האמס (בגרמנית: Ems, בהולנדית: Eems) הוא נהר בצפון-מערב גרמניה, בסמיכות לגבול הולנד. נהר אמס זורם דרך מדינת נורדריין-וסטפאליה ומדינת סקסוניה התחתונה. אורכו של הנהר הוא 371 ק"מ. הרומאים קראו לנהר "אמיסיה" (Amisia). מדיה וקבצים בנושא אמס בוויקישיתוף האמס אמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גרמניה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוזי בר-צור

עוזי בר-צור (26 בפברואר 1933 – 2 באוגוסט 2013) היה חייל בחיל השריון שקיבל את עיטור הגבורה עבור לחימתו במבצע קדש. בר-צור נולד וגדל בקיבוץ רמת רחל למשה אייזיקוביץ. את שירותו הצבאי הסדיר עשה כמכונאי רכב בחיל האוויר ובמילואים הוצב כמכונאי בחיל החימוש. עם שחרורו עבד כנהג משאית בחברת סולל-בונה, ובשנת 1956, בסמוך לפרוץ מלחמת סיני, גויסה המשאית לחטיבה 27 בחיל השריון תחת פיקודו של חיים בר-לב. כשהגיע למסור את המשאית, ביקש ממנו קצין הרכב, יוסי פלד, להיות נהגו של המ"פ יוסי קירשנר, ובר-צור התנדב למשימה. למחרת לקח חלק בכוח שהתקדם לעבר מוצבי רפיח. כשהתקרבו למוצבים נפתחה עליהם אש, הטנקים שניסו להסתער עלו על מוקשים, ובר צור החל לחלץ פצועים מהטנקים. אחד מהם היה טוביה רביב (לימים מג"ד במלחמת ששת הימים ואלוף-משנה) אותו השכיב על מכסה המנוע של הג'יפ ובדרך אסף פצועים נוספים על מכסה המנוע והסיע אותם אל מאחורי גדר של סברס. בנסיעתו השלישית לחילוץ פצועים, הג'יפ נפגע ויצא מכלל שימוש. לכן לקח את הג'יפ של סגן מפקד החטיבה והמשיך לאסוף פצועים. באפריל 1973 הוענק לבר-צור עיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי התנדבות ואומץ לב. בתיאור המעשה נכתב: ב"מבצע קדש", הגיע רב"ט עוזי בר-צור לגדוד, כנהג מתנדב לרכב. בעת הקרב דרש, שיטילו עליו תפקיד. מפקד הפלוגה קיבלו כנהג לג'יפ שלו. ברגעים הקשים של הקרב נפסק הקשר בפלוגה. רב"ט עוזי בר-צור התרוצץ בשטח להעביר את הוראות מפקד הפלוגה, תחת מטר כדורים ופצצות והמשיך בזאת גם לאחר שהג'יפ נפגע מכדורים. תוך חירוף נפש פינה פצועים והעבירם למקום הפינוי. לאחר שמכוניתו יצאה מכלל שימוש לקח ג'יפ אחר, חזר במהירות והמשיך בהעברת הוראות ופינוי פצועים. — אתר הגבורה במהלך מלחמת ששת הימים היה נהג זחל"ם לצידו של רביב שהיה מג"ד טנקים (גדוד 268). לאחר המלחמה הוצב גדודו בגזרת תעלת סואץ מצפון לקנטרה. כחודש לאחר מכן, במהלך יולי 1967, היה בר-צור מעורב בתקריות ראס אל-עיש. במהלך תקריות קשות אלו נשלח להוביל את סיירת חטיבה 7 שהגיעה כדי להחליף את הגדוד. תשעה חודשים לאחר המלחמה הזעיק אותו טוביה רביב להשתתף בפעולת כראמה, פעולת תגמול גדולה כנגד בסיס הפת"ח בכראמה שבירדן. פעולת כוח הטנקים בפיקודו של רביב נתקלה בקשיים רבים ושוב היה מעורב בר-צור בקרב אש קשה עם נפגעים רבים לצה"ל. בר-צור נישא לשולמית והתגורר ב"חוות הדריה" (שמאוחר יותר הפכה לבת הדר) בפאתי אשקלון, שם עבד בכרייה וחציבה בנגב. נפטר ב-2 באוגוסט 2013. עיטור הגבורה שהוענק לעוזי בר-צור באתר "הגבורה" רב"ט עוזי בר צור, באתר חיל השריון הישראלי ישעיהו קליינמן, מעשי גבורה עילאיים של חיילי ישראל, חרות, 29 באפריל 1957 נועם דביר, חילץ תחת אש: נפטר גיבור ישראל עוזי בר-צור, באתר ynet, 5 באוגוסט 2013 עופר אדרת, מת עוזי בר־צור, גיבור מלחמת סיני שחילץ פצועים תחת אש, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2013
קווידיץ' בראי הדורות

קווידיץ' בראי הדורות (באנגלית: Quidditch Through the Ages) הוא ספר עיון בדיוני שמתואר בסדרת ספרי "הארי פוטר" של הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג, וגם ספר אמיתי שנכתב על ידי הסופרת. הספר האמיתי מתיימר להיות שכפול של עותק של הספר הבדיוני שנמצא בספריית הוגוורטס. בתוך העולם של הארי פוטר, קווידיץ' בראי הדורות הוא ספר שנכתב על ידי קנילוורת'י ויספ, מומחה לקווידיץ'. הספר מתאר את היסטוריית הקווידיץ', כמו גם משחקים מבוססי-מטאטא אחרים. בין היתר הספר מתאר את הגרסה המוקדמת של המשחק, את ההוספה של הסניץ' המוזהב למשחק (במקום הסניג'דט, ציפור קטנה שכמעט אי אפשר לתפוס אותה בשל מהירותה הרבה ויכולת ההתחמקות שלה), את התפתחות מטאטא המירוץ, וגם את קבוצות הקווידיץ' השונות. זהו אחד הספרים הפופולריים בספרייה, ועל פי מאדאם פינס, הספרנית של הוגוורטס, העותק שנמצא בספרייה "כמעט מדי יום התלמידים מגפפים אותו, מזילים עליו ריר, ובאופן כללי מתעללים בו...", שעל פי אלבוס דמבלדור זהו שבח גדול לכל ספר שהוא. על פי המתואר בסדרה, הארי פוטר, הרמיוני גריינג'ר ונוויל לונגבוטום נהנו מקריאת הספר. הספר מחולק לכמה נושאים עיקריים: 1.היסטוריית הקווידיץ וההתפתחות שלו. 2.חוקי המשחק תפקידי השחקנים והכדורים. 3.קטעים קצרים על כל אחת מ14 קבוצות הקווידיץ' בליגה של בריטניה וצפון אירלנד. 4.התפתחות המטאטים המעופפים לאורך השנים. 5.התפשטות הקווידיץ' ברחבי העולם. 6.סוגי העבירות בקווידיץ'. הספר האמיתי נכתב על ידי ג'יי קיי רולינג, אך שמו של קנילוורת'י ויספ מופיע על הכריכה. כל רווחי הספר (כ-20% ממחיר המדף) מוקדשים לארגון הצדקה קומיק ריליף, כמו ספר נוסף שחיברה רולינג - חיות הפלא והיכן למצוא אותן. על פי הארגון, נתרמו 15.7 מיליון ליש"ט לצדקה ממכירות שני הספרים. הספר, כמו שאר ספרי הסדרה, תורגם לעברית על ידי גילי בר-הלל. בשנת 2013 אמרה רולינג כי הספר יצא במהדורה של סרט ועוד ספרים מהסדרה יהפכו לסרטים. ראיון על הספר עם ג'יי קיי רולינג קווידיץ' בראי הדורות, באתר OCLC (באנגלית)
אטלנטיק סיטי (סרט)

אטלנטיק סיטי (באנגלית: Atlantic City) הוא סרט קולנוע צרפתי-קנדי מסוגת פשע בבימויו של לואי מאל משנת 1980. הסרט צולם בשנת 1979 ויצא לאקרנים בצרפת ובגרמניה בשנת 1980. בארצות הברית הסרט יצא בשנת 1981. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון גור. בסרט משחקים ברט לנקסטר, סוזן סרנדון, קייט ריד, רוברט ג'וי, הוליס מק'לארן, מישל פיקולי ואל ווקסמן. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (לואי מאל), התסריט המקורי הטוב ביותר (ג'ון גור), השחקן הטוב ביותר (ברט לנקסטר) והשחקנית הטובה ביותר (סוזן סרנדון). הסרט זכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה ביחד עם הסרט "גלוריה" של ג'ון קסאווטס. הסרט מגולל את סיפורה של סאלי מת'יוס (סוזן סרנדון) החולמת להיות דילרית מקצועית באטלנטיק סיטי. חלומה נגדע על ידי הגעתו של בעלה ואחותה ועל ידי הפושע לשעבר, לו פאסקל (ברט לנקסטר). הסרט מתאר איך חייהם משתלבים ומשתפרים בהדרגה. ברט לנקסטר – לו פאסקל סוזן סרנדון – סאלי מת'יוס קייט ריד – גרייס פינזה רוברט ג'וי – דייב מת'יוס הוליס מק'לארן – כריסי מישל פיקולי – ג'וזף אל ווקסמן – אלפי הסרט זכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה ביחד עם הסרט "גלוריה" של ג'ון קסאווטס. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הפסיד את פרסי הסרט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר לסרט "מרכבות האש". לואי מאל הפסיד את פרס הבמאי הטוב ביותר לוורן בייטי מהסרט "אדומים". ברט לנקסטר וסוזן סרנדון הפסידו את פרסי השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטוב ביותר להנרי פונדה ולקתרין הפבורן בהתאמה מהסרט "האגם המוזהב". הסרט זכה בשני פרסי באפט"א ובמועמדויות לשני פרסים נוספים. הסרט היה גם מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי סזאר. ב-2003, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע. הסרט היה מועמד ברשימות מאה שנים... מאה סרטים, מאה שנים... מאה ציטוטים ומאה שנים... עשרת הגדולים של מכון הסרטים האמריקאי. מדיה וקבצים בנושא אטלנטיק סיטי בוויקישיתוף "אטלנטיק סיטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אטלנטיק סיטי", באתר נטפליקס "אטלנטיק סיטי", באתר AllMovie (באנגלית) "אטלנטיק סיטי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אטלנטיק סיטי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אטלנטיק סיטי", באתר Metacritic (באנגלית) "אטלנטיק סיטי", באתר אידיבי "אטלנטיק סיטי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חגי לוי, געגועים גדולים ושני חצאי לימון, חדשות, 13 בפברואר 1992
לתפוס גנב

לתפוס גנב (באנגלית: To Catch a Thief; בארץ הופץ הסרט תחת השם תפסו את הגנב) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון מישל הייז והוא מבוסס על ספר בעל אותו שם של דייוויד דוג' משנת 1952. בסרט משחקים קרי גראנט וגרייס קלי שכבר השתתפו בסרטיו הקודמים של היצ'קוק. הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר והיה מועמד לשני פרסים נוספים. הסרט מגולל את סיפורו של ג'ון רובי (קרי גראנט), גנב יהלומים בגמלאות הידוע בשם "החתול" החיי בריביירה הצרפתית. סדרת שדידות יהלומים המחקה את פעולתיו של רובי מובילה את חוקרי המשטרה לעצור אותו, אך הוא מצליח להתחמק מהם. רובי בוחר להסתתר אצל חבריו מתנועת ההתנגדות הצרפתית, בארטיני (צ'ארלס וואנל) ופוסארד (ג'ין מארטנילי). הם ושאר חבריו מאמינים שהוא אחראי למעשי השוד, אך בתו של פוסארד, דניאל (בריז'יט אובר), עוזרת לרובי להתחמק שנית מהשוטרים. רובי מחליט לחפש את השודד בעצמו כדי להוכיח את חפותו. רובי משיג מיוג'סון (ג'ון ויליאמס) רשימה של בעלי יהלומים בסביבה כדי שהוא יוכל לבדוק מי בכוונת של השודד האמיתי. כך הוא מגיע לפראנסיס (גרייס קלי) וג'סי סטיבנס (ג'סי רוייס לנדיס), אם ובת אמריקאיות הנופשות בצרפת. במהלך הסרט רובי מתאהב בפראנסיס והיא מסייעת לו למצוא את הגנב. לבסוף רובי מגלה שמי שהיה אחראי לגנבות היו בארטיני וחבריו מתנועת ההתנגדות הצרפתית. קרי גראנט - ג'ון רובי גרייס קלי - פראנסיס סטיבנס ג'סי רוייס לנדיס - ג'סי סטיבנס ג'ון ויליאמס - יוג'סון צ'ארלס וואנל - בארטיני בריז'יט אובר - דניאל פוסארד ג'ין מארטנילי - פוסארד זהו סרטו הראשון מתוך חמישה של אלפרד היצ'קוק שיצא בגרסת "VistaVision". בתסריט המקורי בסצנות הסיום בארטיני נעצר בעוד שדניאל וג'ון מתפייסים. אך למרות התנגדותו של התסריטאי, ג'ון מישל הייז, היצ'קוק החליט למחוק את הסנצות האחרונות. זה היה שיתוף הפעולה האחרון של גרייס קלי והיצ'קוק לאחר הסרטים "חלון אחורי" ו"אליבי" (שניהם משנת 1954). בשנת 1956 קלי נישאה לנסיך רנייה השלישי מבית גרימלדי, נסיך מונקו. בשנת 1964 היצ'קוק הציע לה לגלם את הדמות הראשית בסרט "מארני", אך עקב לחץ ציבורי מצד תושבי מונקו היא סירבה להצעה ובמקומה לוהקה טיפי הדרן. המעצבת אדית הד עיצבה לקלי את תלבושותיה. ג'סי רוייס לנדיס שמגלמת את חמותו לעתיד של דמותו של קרי גראנט מבוגרת ממנו רק בשבע שנים. בנוסף הם הופיעו יחדיו בסרט "מזימות בינלאומיות" (1959). חלק מהסרט צולם במלון קרלטון שבקאן. פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (רוברט ברוקס) פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (האל פריירה, ג'וזף מקמילן ג'ונסון, סמואל מ. קאמר וארתור קראמס) פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (אדית הד) מדיה וקבצים בנושא לתפוס גנב בוויקישיתוף "לתפוס גנב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לתפוס גנב", באתר נטפליקס "לתפוס גנב", באתר AllMovie (באנגלית) "לתפוס גנב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לתפוס גנב", באתר Metacritic (באנגלית) "לתפוס גנב", באתר אידיבי "לתפוס גנב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש

בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש הוקם על בסיס חוק שיקום נכי הנפש בקהילה שנחקק בשנת 2000 ומטרתו היא "לשקוד על שיקומם ושילובם בקהילה של נכי הנפש, על מנת לאפשר להם להשיג דרגה מרבית של עצמאות תפקודית ואיכות חיים, תוך שמירה על כבודם ברוח חוק יסוד כבוד האדם וחירותו". בית הספר נוסד בשנת 2011, בשיתוף פעולה של האגף לבריאות הנפש של משרד הבריאות והקריה האקדמית אונו. בראש בית הספר עומדת דוקטור נעמי הדס לידור ביחד עם צוות נרחב של מרצים. בית הספר מכשיר את אנשי השיקום הפועלים בארץ לעבודתם, מלמד ומטמיע התערבויות מקדמות החלמה, ומקדם את הלמידה בתחום השיקום בבריאות הנפש. קיומו של בית הספר נובע הן מהאמונה ביכולתם של בני האדם בעלי המגבלות הפסיכיאטריות להחלים, להשתלב בקהילתם ולחיות חיים משמעותיים והן מהתפיסה לפיה למידה תמידית ומתמשכת, עדכון וידע הם הבסיס של העשייה השיקומית. הלימודים וההכשרות מתקיימים בקריה האקדמית אונו, בשלוחה הצפונית בחיפה ובשלוחה הדרומית בבאר שבע. הנחלת ערכי השיקום וההחלמה: בניה, פיתוח וקידום של תהליכי הכשרה ולמידה של ידע, ערכים ומיומנויות בתחום השיקום בבריאות הנפש בצוות ובארץ בכלל. יישום והטמעת התערבויות מקדמות החלמה לקהל המתמודדים, המשפחות, אנשי המקצוע ועובדי השיקום. קידום ההכשרה ופיתוח האיכות המקצועית של אנשי השיקום. יצירת שיתופי פעולה עם ארגונים ואוניברסיטאות בארץ לטובת למידה, מחקר, הנעת תהליכים וחיבור בין כל העוסקים בתחום בריאות הנפש. שיקום פסיכיאטרי בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש - באתר הקריה האקדמית אונו חוק שיקום נכי הנפש בקהילה
בלינג רינג

בלינג רינג (באנגלית: The Bling Ring) הוא סרט קולנוע מסוגת פשע/דרמה בבימויה וכתיבתה של סופיה קופולה. בסרט משחקים אמה ווטסון, טאיסה פרמיגה, לזלי מאן, ישראל ברוסארד וקייטי צ'אנג. צילום הסרט החל במרץ 2012. הסרט יצא לאקרנים ב-14 ביוני 2013. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי. קבוצה של מתבגרים בשם "The Bling Ring" מאתרים את בתיהם של ידוענים במטרה לשדוד אותם כאשר הם נעדרים משם. בין הידוענים הנשדדים פריס הילטון, לינדזי לוהן ואורלנדו בלום. אמה ווטסון - ניקי טאיסה פרמיגה - סם קייטי צ'אנג - רבקה ישראל ברוסארד - מארק קלייר פיסטר - קלואי קארלוס מירנדה - רוב לזלי מאן - אמה של ניקי ארין דניאלס - שאנון הלסטון סייג' - אמנדה גאווין רוזדייל - ריקי סטיסי אדווארדס - דבי צילומי הסרט החלו במרץ 2012 בלוס אנג'לס קליפורניה. פריס הילטון שבמציאות נשדדה מ-"The Bling Ring" הסכימה להשתתף בסרט בהופעת קמע. קירסטן דנסט וגאווין רוזדייל צפוים לשחק בסרט בתפקיד משני. חלק מסצנות הסרט מצולמות בבתיהם המקורים של הידוענים שנשדדו. אתר האינטרנט הרשמי של בלינג רינג "בלינג רינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בלינג רינג", באתר נטפליקס "בלינג רינג", באתר AllMovie (באנגלית) "בלינג רינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בלינג רינג", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בלינג רינג", באתר Metacritic (באנגלית) "בלינג רינג", באתר אידיבי "בלינג רינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט, קאן‏, "בלינג רינג": סופיה קופולה על האובססיה שלנו לפייסבוק, לסלבס ולטראש, באתר וואלה, 16 ביוני 2013 ליאור בן-ניסן, "בלינג רינג": סופיה קופולה מתרסקת בפעם הראשונה, באתר nrg‏, 17 ביוני 2013 ארז דבורה, "בלינג רינג": נוער משועמם וקצת משעמם, באתר ynet, 24 ביוני 2013 דורון פישלר‏, "בלינג רינג": עוד קלישאות על ההתדרדרות של הנוער, באתר וואלה, 24 ביוני 2013 יעל שוב, ביקורת על "בלינג רינג"(הקישור אינו פעיל), באתר Time Out תל אביב, 27 ביוני 2013
Advanced Access Content System

מערכת תוכן הגישה המתקדמת (AACS) היא תקן להפצת תוכן וניהול זכויות דיגיטלי (DRM), שנועד להגביל את הגישה והעתקה להתקני מדיה אופטיים מתקדמים. מסמך המפרט לתקן פורסם לראשונה באפריל 2005 והתקן כבר אומץ כתוכנית הגבלת הגישה לHD-DVD ו-Blu-ray Disc) BD). הוא פותח על ידי קבוצת חברות מתחום המדיה והטכנולוגיה: דיסני, אינטל, מיקרוסופט, פנסוניק, אחים וורנר, IBM, טושיבה וסוני. מאז שהתקן הופיע במכשירים בשנת 2006, מספר מפתחות פענוח של AACS חולצו מנגני תוכנות בעלי הגנה חלשה ופורסמו באינטרנט, ובכך זה איפשר לתוכנות ללא רישיון לפענח תקן זה. מדיה וקבצים בנושא Advanced Access Content System בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Advanced Access Content System
אושפול

אושפול (בליטאית: Užpaliai, אוּז'פָּאליַאי) היא עיירה במחוז אוטנה בליטא, השוכנת על שתי גדותיו של "הנהר הקדוש" (Šventoji). שמה של העיירה בליטאית קשור לאדמות רוויות מים. בעיירה עומדים כנסיית השילוש שנבנתה ב-1898, כנסייה אורתודוקסית בה נבנה ב-1872 מגדל פעמון, וכן פסלו של פלוריאן הקדוש. כמו כן יש בעיירה ספרייה, אולם התעמלות, טחנת מים ושני מוזיאונים. העיירה ידועה בתעשיית הפשתן שלה. יישוב במקום בו עומדת אושפול מוזכר במקורות מהמאה ה-14. העיירה עצמה הוקמה במאה ה-16 ונשלטה על ידי אצולה מקומית. באותה תקופה נבנתה בה כנסייה. בהתקוממויות נגד השלטון הרוסי, בשנים 1831 ו-1863, נפגעה העיירה קשות. בשרפה גדולה ב-1932 עלו באש מרבית בתי העיירה. יישוב יהודי התקיים באושפול כבר ב-1765, אז נרשמו בה 109 יהודים משלמי מס גולגולת. בהמשך היו יהודי אושפול רובה המוחלט של אוכלוסיית העיירה: בשנת 1847 נמנו בה 515 יהודים, ובשנת 1897 נמנו בה 691 יהודים, מתוך אוכלוסייה כוללת של 740 נפש. בין מלחמות העולם חיו בעיירה למעלה מ-500 יהודים, כשליש מתושביה. הם התפרנסו ממסחר זעיר, ממלאכה ומחקלאות, ורבים מהם היו ציונים. מרבני העיירה: הרב נפתלי הרץ קלצקין (תקפ"ג-תרנ"ד), בנו הרב אליהו קלצקין נולד בהיותו באושפול; והרב ישראל משה הלברשטט (נפטר תרל"ב). עם סיפוח ליטא לברית המועצות ב-1940 נסגרו המוסדות והארגונים היהודיים בעיירה. לאחר כניסת הגרמנים לעיירה ביוני 1941, הוקם בה גטו אליו צוו לעבור יהודי המקום. יהודי הגטו סבלו בתחילה ממעשי ביזה, אונס ורצח. ב-29 באוגוסט 1941 הובלו יהודי הגטו לעיר המחוז אוטנה, ושם נרצחו בידי ליטאים בקרבת יער ראשה, יחד עם יהודים נוספים מהאזור. מדיה וקבצים בנושא אושפול בוויקישיתוף "אושפול", באתר JewishGen (באנגלית) אושפול (Užpaliai), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם 'אושפול (אוז'פאליאי), מחוז אוטיאן', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 286 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1488). על השמדת יהודי אושפול: שם, כרך ד, עמ' 242 (שם, תמונה 1945) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), אוז'פאליאי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1136–1137), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
תירס (דמות מקראית)

תִירָס היה בנו השביעי מבין שבעת בניו של יפת בן נח. בדומה ליתר בני יפת, תירס זוהה על פי רוב עם אחד העמים שאכלסו את אזור אסיה הקטנה והים האגאי. חז"ל נחלקו בזיהוי צאצאיו של תירס. לדעת רבי סימון (או רבי סימאי) תירס הוא אבי פרס. כך נאמר גם בפרשנות שרש"י פירשן. לדעת חכמים תירס הוא אבי תרקיה (לועזית: Thrace), כיום בצפון מזרח יוון. זיהוי זה מובא גם על ידי התרגום המיוחס ליונתן על התורה ועל ידי יוסף בן מתתיהו. לפי ספר היובלים נחלת תירס הייתה ארבעה איים גדולים בים, קרוב לנחלת חם. בשנת 1838 הציע החוקר הגרמני יוהאן כריסטיאן פרידריך טוך לזהות את תירס עם העם האטרוסקי שעל פי מקורות הלניסטיים ורומיים שונים, בכללם הרודוטוס, חי בלידיה קודם שהיגר לאיטליה, במאה השמינית לפנה"ס לכל המוקדם. כמו כן, חלק מהחוקרים סבורים כי ניתן לזהות את האטרוסקים ואת תירס עם יסוד אתני המוזכר גם בכתובות מצריות מימי הממלכה החדשה. בכתובת הקרויה "מצבת ישראל", מתפאר פרעה מרנפתח בניצחון על ברית של שבטים לוביים ו"גויי הים" הכוללים גם, על פי כתובות אחרות, עם הנקרא "תרש של הים". אותו תרש מזוהה על ידי רוב החוקרים עם האטרוסקים, ויש מהם המבקשים לכלול את תירס המקראי בזיהוי זה. דמות היסטורית הידועה לנו בשם זה הוא תרס, המלך התראקי, שאיחד את כל השבטים התראקים באזור מערב טורקיה ובולגריה של ימינו והקים את ממלכת אודריסה שהתקיימה בין המאות החמישית עד השלישית לפנה"ס. הבירה הראשונה של הממלכה הייתה העיר אוסקודמה, כיום אדירנה, בטורקיה. על שמו של תירס נקרא צמח התירס. טורקיה הייתה תחנה להפצת תירס באירופה, וביידיש נקרא התירס "חיטה טורקית". בעברית, ובהתבסס על כך שצאצאיו של תירס המקראי התיישבו באזור טורקיה, הפך השם ל"חיטי תירס" ובקיצור "תירס". ספר בראשית, פרק י', פסוק ב'; ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק ה' תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף י', עמוד א'; תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה, פרק א', הלכה ט'; בראשית רבה פרק ל"ג יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ראשון, פרק ו, פסקה א, סעיף 125: "ותירס קרא לאלה ששלט בהם תירסיים, וההלינים שינו את השם לתרקים". ספר היובלות, פרק ט, פסוק יג: "ולתירס נפל חלק שביעי, ארבעה איים גדולים בתוך הים המתקרבים אל חלק חם" (תרגום א. ש. הרטום). בנוסח אחר: פסוק טז. Kommentar Über die Genesis, pp. 216-217 הרודוטוס, היסטוריות, ספר ראשון, פרק 94. יעקב עציון, גלגולי התירס באתר השפה העברית
ארסינואי השלישית

ארסינואי (ארסינואה) השלישית (ביוונית עתיקה: Ἀρσινόη;‏ 246 או 245 – 204 לפנה"ס), נודעה גם בשם "פילופטור" – אוהבת האב, הייתה מלכה מצרית מבית תלמי, בתו של תלמי השלישי ואשתו ואחותו של תלמי הרביעי, אשר שלטה במצרים בין השנים 220-204 לפנה"ס. בסוף אוקטובר או בתחילת נובמבר של שנת 220 לפנה"ס נישאה למלך תלמי הרביעי, אחיה מאב ומאם, ולקחה תפקיד פעיל בשלטון. באותה עת היה האיש החזק בחצר המלכות באלכסנדריה השר סוסיביוס (Sosibius), יליד אלכסנדריה אשר פרש את חסותו על המלך הצעיר. סוסביוס לא התנגד למעורבותה של ארסינואי בשלטון, ובהשפעתו ערך תלמי חיסול נרחב בקרב משפחתם הקרובה והרג את אחיהם מאגאס ואת אחותם ברניקי. ארסינואי לקחה חלק פעיל, כאמור, בהנהגה, ורכבה עם בעלה בראש כוחות הרגלים והפרשים בקרב רפיח שהתקיים ב-22 ביוני 217 לפנה"ס בין תלמי הרביעי לאנטיוכוס השלישי על השליטה בקוילה-סוריה. בקרב ניצח תלמי את אנטיוכוס וכבש מידיו את קוילה-סוריה. בשנת 210 לפנה"ס ילדה ארסינואי לתלמי הרביעי את בנם תלמי, לימים המלך תלמי החמישי. בשנת 206 לפנה"ס פרץ מרד נגד תלמי הרביעי בשל ההתדרדרות במצב הכלכלי במצרים, עקב הבזבזנות של החצר וההוצאות הגדולות של המלחמות. הוא נרצח בשנת 204 בידי השר סוסיביוס, וארסינואי נרצחה זמן קצר אחריו. מדיה וקבצים בנושא ארסינואי השלישית בוויקישיתוף ארסינואי השלישית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ירחמיאל ישראל יצחק דומב

הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב (דאמב, תרע"ה, 1915 - כ"ט באדר תשע"ג, 11 במרץ 2013) היה ממנהיגי נטורי קרתא, תושב לונדון. הוא היה מעורב בפרשת חטיפת הילד יוסל'ה שוחמכר. בצעירותו היה הרב העיירה יבלונה שבפולין. נולד ביבלונה שבפולין לרב יעקב שכנא דומב, רב העיר וחסיד סטריקוב. נקרא על שם האדמו"ר מחסידות אלכסנדר, הרב ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר. למד בישיבת חכמי לובלין אצל הרב מאיר שפירא. היה תלמיד מובהק של משגיח הישיבה, הרב שמעון מזליחוב, הוא סולק מהישיבה במסגרת המאבק בין תומכי ר' שימעל'ה ומתנגדיו. לאחר מכן למד בישיבת כנסת בית יצחק של הרב ברוך בר ליבוביץ', גם משם הוא סולק לאחר שדיבר דברי קנאות[דרוש מקור]. לאחר פטירת אביו מונה לממלא מקומו ברבנות יבלונה. לאחר מלחמת העולם השנייה היגר ללונדון, שם התעשר ממסחר בתכשיטים. היה מעורב שם בפרשת יוסל'ה שוחמכר. היה אחד ממורי דרכם של נטורי קרתא. נהג לתקוף את רבני אגודת ישראל וטען שאינם מבטאים את דעת התורה, עם זאת, שמר על קשרים חמים עם רבי אברהם לנדא, האדמו"ר מסטריקוב, החסידות אליה השתייך לפני המלחמה. תקף גם את ראשי העדה החרדית ורבניה (מלבד רבי יואל מסאטמר, שאותו העריץ על אף שהתנגד לחלק מדעותיו, כגון אי הוראת איסור על השתתפות בבחירות מקומיות). הוא טען כי קנאותם מזויפת. בשל התקפותיו נגד רבני העדה, הוחרם על ידה. טען שתנועת החסידות אינה רלוונטית לאחר שרוב האדמו"רים והחסידים פנו לאגודת ישראל, ולעומת זאת קנאי ירושלים, משתייכים לעדת הפרושים. נהג לבקר בישראל, בפרט לקראת בחירות, ומסר דרשות נגד השתתפות בבחירות ושיתוף פעולה עם מוסדות המדינה. התנגד בתוקף לפגישות עם אויבי מדינת ישראל, בטענה שבעוד הוא מתנגד לרעיון הציוני, הם מתנגדים לקיומם של היהודים. קהילת נטורי קרתא בירושלים התפלגה לשניים - פלג "תורה ויראה" שבראשותו, ופלג "אוהל שרה" שחלקו מצדד במפגשים עם ערבים. מסר מדי שבוע שיעור בחומש עם רש"י. השיעור נמשך שעות והקיף גם ענייני קנאות. עסק רבות גם בתורת המהר"ל והרמח"ל. הוא עסק רבות בלימוד סדר קדשים וסדר טהרות. בפירוש "סייעתא דשמיא" על משניות זבחים מובאים מחידושיו. הוציא לאור את ספרו של רבו, הרב שמעון מזליחוב, נהרי אש. לרב דומב שני בנים ושתי בנות. בניו, הרב שמעון והרב יעקב דוד מכהנים במשרות רבניות בלונדון. פירוש על שיר השירים קונטרס שב דנחמתא - מאמרים על שבע דנחמתא עת ניסיון - השקפה וקנאות העתקות - השקפה וקנאות בנוסף פרסם מאמרים בכתבי עת ובעלונים של נטורי קרתא (כגון ב"החומה"). מנהיג 'נטורי קרתא' נפטר בגיל 98 בלונדון • סיפור חייו, באתר בחדרי חרדים. מכתב ממנו לרבי ישכר בער רוטנברג מודיסלב ובו רשמי ביקורו בישראל כהשוואת תל אביב לניו יורק והולנד, התקפות נגד פאג"י, רבי מרדכי מבילגוריי, יצחק מאיר לוין ועוד. ריאיון עם הרולד קנר, באתר יוטיוב. (באנגלית) ירחמיאל ישראל יצחק בן יעקב שכנא דאמב (נפטר 2013), דף שער בספרייה הלאומית