laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרייטונזאורוס

קרייטונזאורוס (שם מדעי: Crichtonsaurus) הוא סוג של דינוזאור משוריין ממשפחת האנקילוזאוריים. דינוזאור זה קיבל את שמו על שם הסופר והתסריטאי מייקל קרייטון שהגה את הספר פארק היורה, עליו התבסס הסרט המצליח בעל אותו שם. מאובני הדינוזאור התגלו במחוז ליאונינג שבסין ב-2002 ובו תואר מין אחד - Crichtonsaurus bohlini, מין שנקרא על שם החוקר (Birger Bohlin), שחקר מינים פרהיסטוריים שונים בסין לרבות אנקילוזאורים שונים ועצמות של אדם פקין (Homo erectus pekinensis), תת-מין סיני של הומו ארקטוס. מין נוסף שהתגלה באזור בשם C. benxiensis עבר לסוג אחר - קרייטונפלטה (Crichtonpelta). המאובנים שנמצאו היוו שלד חלקי שכלל עצמות חוליות, עצמות רגליים, כתפיים, ירך, גולגולת ושלוש שיניים. הדינוזאור שהתגלה היה קטן יחסית לבני משפחתו - אורכו הוערך ב-3.5 מטר ומשקלו רק חצי טון. הוא היה קרוב משפחה של דינוזאורים כבדים ומשוריינים כמו האנקילוזאורוס והאאופלוצפלוס. המאובנים תוארכו לתור הקרטיקון בדומה לרוב האנקילוזאורים, לפני 89.7–100 מיליון שנה. דינוזאור זה הופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution. מדיה וקבצים בנושא קרייטונזאורוס בוויקישיתוף קרייטונזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קרייטונזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
נערה שחורה

נערה שחורה (בצרפתית: ...La Noire de, "השחורה מ...") הוא סרט דרמה צרפתי-סנגלי משנת 1966, שביים וכתב עוסמן סמבן, והפיק אנדרה זוודה. הסרט מספר על בחורה שחורה שעבדה כאומנת בביתה של משפחה צרפתית, ולאחר מכן, בעקבות עזיבה של המשפחה לריביירה הצרפתית, מוצאת את עצמה הבחורה מורדת לדרגת משרתת הסובלת מגזענות. הסרט הוקרן לראשונה בסנגל בשנת 1966. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי", ולאחר מכן בחודש מרץ של אותה שנה בסינמטק הרצליה. שפת הסרט היא צרפתית, ואורכו כ-55 דקות. הסרט נחשב לסרט האפריקאי הראשון שזכה להכרה בין-לאומית, ואף זכה בפרס ז’אן ויגו בשנת 1966. הסרט מספר על בחורה שחורה שמחליטה להיטיב עם חייה ולוקחת משרה כאומנת בביתה של משפחה צרפתית. כשהמשפחה עוברת בחזרה לריביירה הצרפתית שעל הים התיכון, מוצאת את עצמה הבחורה מורדת לדרגת משרתת הסובלת מיחס גזעני ועוין, ומתחילה להבין את משמעות צבע עורה בעולם האירופאי. מחאה אנטי-קולוניאליסטית חריפה. הסרט עוסק בהשפעות הקולוניאליזם, הגזענות והזהות הפוסט-קולוניאלית באפריקה ובאירופה. נושאים אלה מודגשים באמצעות המראה החוזר של המסכה האפריקאית שגומיס דיואנה נתנה למעסיקים שלה ביום הראשון של העבודה בבית. המסיכה תלויה על הקיר בדירה הסנגלית של הזוג הצרפתי, יחד עם יצירות אומנות אפריקניות אחרות. מביסין תרז דיופ - גומיס דיואנה אן־מארי ג’לינק - גברת רוברט פונטין - מסייה מומאר נר סין - החבר של גומיס דיואנה בספר "סרטים ופוליטיקה" שכתב ג'ונתן רוזנבאום בשנת 1997, מציג הכותב את הסרט "נערה שחורה" כסימן סימבולי לסרטים אפריקאים. בשנת 1966, הסרט זכה בפרס ז’אן ויגו. "נערה שחורה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נערה שחורה", באתר AllMovie (באנגלית) "נערה שחורה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נערה שחורה", באתר Metacritic (באנגלית) "נערה שחורה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נערה שחורה, באתר "סינמטק תל אביב" נערה שחורה, באתר "סינמטק ירושלים" נערה שחורה, באתר "סינמטק הרצליה"
שנות ה-70 של המאה ה-17

שנות ה-70 של המאה ה-17 היו העשור השמיני של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1670 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1679. 1676-1675: מלחמת המלך פיליפ (אנ') – על רקע מתיחות מתמשכת בנוגע לסחר, התאחדה קואליציה של שבטים אמריקאים ילידים תחת הנהגת ווַאמפָּנוֹאֶג (אנ') ויצאו למלחמה מול המתיישבים הפוריטנים האנגלים ובני בריתם המוהיקנים (אנ'). התפשטות סיאם – טקסין הגדול, המלך הסיאמי, מאחד סביבו כוחות רבים ומשנה את מאזן הכוחות בדרום מזרח אסיה: לאורך העשור מרחיקים הסיאמים את קו הגבול המתוח מול בורמה ומשתלטים על שטחן של מספר ממלכות סמוכות. 2 במאי 1670 – צ'ארלס השני נותן אישור קבוע לחברת מפרץ הדסון לסחר בפרווה באמריקה הצפונית 18 בינואר 1671 – שודד הים הנרי מורגן משתלט על פנמה סיטי, בוזז אותה ומעלה אותה באש 1 בינואר 1673 – התחילה העברת דואר סדירה בין ניו יורק לבין בוסטון 19 בפברואר 1674 – נחתמת אמנת וסטמינסטר ששמה קץ למלחמות הולנד-אנגליה. ניו אמסטרדם עוברת לשליטה אנגלית 10 בנובמבר 1674 – מלחמות הולנד-אנגליה: כפי שנדרש ממנה באמנת וסטמינסטר מוותרת הולנד על שטחי הולנד החדשה בצפון אמריקה לטובת אנגליה 2 באוגוסט 1675 – נחנך בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם 2 בנובמבר 1675 – ייסודה הרשמי של העיר מדיין פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. עשור זה הוא חלק מתקופה רחבה יותר בה תופעת הגילדות הולכת וצוברת תאוצה בצפון מרכז אירופה, וקיימת במידה מסוימת במקומות נוספים באירופה. בשנת 1678 נוסדת בקופנהגן גילדת הפרוונים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 1677-1678 - התפרצות חמורה של אבעבועות שחורות במושבות הבריטיות באמריקה הצפונית, ומתועדת במיוחד בבוסטון ובפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס, קוטלת רבים, מותירה רבים משורדיה עם לקויות, וגוררת צעדי בידוד מחמירים וניסיונות מוקדמים לאפיין את המגפה. התפרצות דבר ששכחה בעשור הקודם באירופה מתפרצת מחדש ברחבי העולם ומכה בצפון אפריקה, טורקיה, פולין, הונגריה, אוסטריה וגרמניה, ואזורים נוספים בצפון אירופה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 1675 - גילוי הבקטריות על ידי אנטוני ואן לוונהוק, שנחשב לאבי תורת המיקרוביולוגיה. 29 באוקטובר 1675 – גוטפריד וילהלם לייבניץ עושה שימוש לראשונה ב-S ארוכה, ∫, בתור סימן לאינטגרל 1679 - דני פפן המציא מכונה עם דגם עיצוב ("עיצוב פפן"), הפועל כסיר לחץ, על פי עקרונות הקיטור ובפועל נחשבת כמנוע הקיטור הראשון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 1677 - מתפרסם הספר תורת המידות של ברוך שפינוזה, שמציג רעיונות חדשניים בנוגע למוסר, שמשפיעים מאות שנים קדימה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא שנות ה-70 של המאה ה-17 בוויקישיתוף American-Indian Wars, ערוץ ההיסטוריה Geacron תאילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה THE GUILDS OF COUNTRIES OVERSEAS, ספריית האוניברסיטה של לונדון George C. Kohn, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present היסטוריה של הדבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה History of Microbiology - Hooke, van Leeuwenhoek, and Cohn, Biology LibreTexts Library הפניה לערך באנגלית - Steam digester מיהו פילוסוף הפילוסופים ברוך שפינוזה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
ויליאם או'דוויר

ויליאם או'דווייר (אנגלית: William O’Dwyer;‏ ‏11 ביולי 1890 - 24 בנובמבר 1964) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי. שימש כראש עיריית ניו יורק בשנים 1946–1950. נולד בבוהולה (אנ'), במחוז מאיו באירלנד. היגר לארצות הברית ב-1910, שם תחילה עבד כפועל, ואחר כך כקצין במשטרת ניו יורק. בשנת 1923 השלים תואר במשפטים באוניברסיטת פורדהם (אנ'). לאחר מכן עבד במשרד עורכי דין פרטי, ואחר כך כשופט. ב-1939 נבחר אודוויר לתובע המחוזי של ברוקלין. אחרי שהפסיד בבחירות לראשות העיר ניו יורק ב-1941 לפיורלו לה גוארדיה, התגייס לצבא והגיע לדרגת תת-אלוף. הוא כיהן כחבר ועדת המפקחים של בעלות הברית באיטליה ובינואר 1945 מונה לראש המועצה האמריקנית לפליטי מלחמה. בתחילת פברואר 1945 הוא אמר שידרוש מהנשיא לחזור על האזהרה שפושעי המלחמה יועמדו לדין על פשעים נגד אזרחי ארצותיהם. בנובמבר 1945 נבחר או'דוויר לראש העיר, בתמיכת ארגון טמאני הול, והחליף את לה-גוארדיה, שלא התמודד בשנית. הוא מינה את רוברט מוזס למנהל מחלקת התכנון של עיריית ניו יורק. כמו כן פעל להקמת מטה האומות המאוחדות במנהטן. בנובמבר 1949 הוא נבחר לכהונה שנייה. תקופת כהונתו השנייה של או'דוויר לוותה בחשיפת פרשיות שחיתות רבות. והוא התפטר ב-31 באוגוסט 1950. עם התפטרותו מראשות העיר הנשיא הארי טרומן מינהו לשגריר ארצות הברית במקסיקו. בשנת 1951 הוא שב לזמן קצר לניו יורק על מנת להעיד על קשריו לפשע מאורגן, האשמות שליוו אותו עד יומו האחרון. ביוני 1952 התפרסמה במקסיקו סדרת כתבות שהאשימה את או'דוויר בקשרים עם המאפיה. ב-6 בדצמבר 1952, התפטר מתפקידו כשגריר. הוא נשאר במקסיקו ועבד בייעוץ משפטי, כדי לא להחקר על קשריו עם העולם התחתון. בשנת 1960 הוא שב לניו יורק. בשנת 1946 נפגש עם נציגים של יהדות פולין ופעל לסייע ליהודים בפולין לאחר השואה. בתחילת 1948 פעל למען הקמת מדינת ישראל ובין השאר נפגש עם הנשיא טרומן כדי לבקש ממנו לבטל את האמברגו על משלוח נשק לישראל. ביקר בישראל למשך 34 יום בשנת 1951. סייע לקהילה היהודית בניו יורק בארגון המצעד הראשון להקמת מדינת ישראל. או'דוויר מת ב-24 נובמבר 1964 בבית החולים בית ישראל כתוצאה מאי ספיקת לב. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא ויליאם או'דוויר בוויקישיתוף ויליאם או'דוויר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אודווייאר־ראש המועצה האמריקנית לפליטי מלחמה, המשקיף, 30 בינואר 1945 הרבדט פל פוטר אבל ראש מועצת פליטי המלחמה דורש הענשת הנאצים על פשעיהם נגד יהודי גרמניה, המשקיף, 2 בפברואר 1945 אודוויאר ראש עיריית ניו יורק, הארץ, 8 בנובמבר 1945 להמאן - דאליס, הד-המזרח, 18 בנובמבר 1949 מכל העולם, דבר, 16 באוגוסט 1950 ישעיהו אוסטרי דן, וויליאם או'דווייר הדיפלומאט בסימן שאלה, על המשמר, 19 ביוני 1952 ניקסון סירב להפגש עם השגריר אודוייר, שערים, 2 בדצמבר 1952 אודווייר מודה בעקיפין באשמות שהוטחו נגדו, חרות, 22 בפברואר 1953 בתפוצות, לחייל, 7 ביוני 1946 100 אלף יהודים פולנים חזרו כבר מס.ס.ס.ר, לחייל, 16 ביוני 1946 והציונים על טרומאן, מעריב, 3 במרץ 1948
רעשן

רעשן הוא כלי נגינה המשמש כצעצוע, כלי-שעשועים המשמיע רעש, ומכאן שמו. את המילה יצר איתמר בן-אב"י. הרעשן בנוי מידית שבראשה גלגל שיניים, ומחלק המסתובב סביב גלגל השיניים. הפעלת הרעשן נעשית באמצעות תנופה הגורמת לחלק המסתובב להסתובב ולהשמיע רעש בעת החיכוך שלו בגלגל השיניים. בתרבות היהודית נהוג להשתמש בו בפורים בעת קריאת שמו של המן במהלך קריאת מגילת אסתר כחלק ממחיית זכר עמלק שהמן נחשב לצאצאו. מקור המסורת היהודית הקשורה ברעשן היא ככל הנראה לרשום את שמו של המן על פיסות אבן או עץ והכאתם אלו באלו עד למחיקת השם (נוהג קלאסי של מחיית זכר עמלק) אלא שהמנהג התפתח ונותר ממנו בעיקר הרעש ומכאן נולד המנהג להרעיש ברעשן. השימוש ברעשן בעת קריאת המגילה מעורר בעיה הלכתית מכיוון שכך ישנו חשש שהציבור לא ישמע כל מילה ומילה, בניגוד להלכה. אמנות ייצור הרעשנים הייתה נפוצה מאוד בקהילות היהודיות השונות כאשר הרעשן הפך למעשה לחפץ אמנותי מעוטר בתחריטים וציורים שונים. קיימים רעשנים ממתכת מעץ ומפלסטיק. במלחמת העולם השנייה שימש הרעשן להתרעה בדבר קיומו של גז רעיל. ככלי נגינה משמש הרעשן, למשל, ביצירתו של ריכרד שטראוס, "המתיחות העליזות של טיל אוילנשפיגל" ויצירתו של ארנולד שנברג, "שירי גורה". ערך מורחב – רעשן לתינוקות יש אוהדים המשתמשים ברעשני ענק במשחקי כדורגל וכדורסל, כדרך לבלבל את שחקני הקבוצה היריבה. הרעשן משמש גם כצעצוע לילדים. עבור תינוקות, מיוצרים רעשנים רכים ועדינים התורמים להתפתחותם. סביבון רעשן לתינוקות רעש לבן מדיה וקבצים בנושא רעשן בוויקישיתוף רעשנים שונים ממוזיאון היכל שלמה באתר "דעת". שיר הרעשן באתר הספרייה הלאומית מידע על רעשן בקטלוג הספרייה הלאומית נפרת ורדימון, על מה כל הרעש?, באתר ישראל היום, 21 במרץ 2019 הגראגר; פטישוני המן, בתוך: יום-טוב לוינסקי (עורך), ספר המועדים, כרך ו: פורים, ל"ג בעמר, חמשה עשר באב, תל אביב: אגודת עונג שבת על ידי דביר, ה'תשט"ו, עמ' 119–120, באתר היברובוקס חן מלול, להכות את המן הרשע: סיפורו של הרעשן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מרץ 2020 אילון גלעד, בן יהודה רצה שהרעשן ייקרא מנענע, באתר הארץ, 26 בפברואר 2021 איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, עמ' 46. Lincolnshire Special Constabulary Bulletin No. 27 - September, 1942.
פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג

פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Friedrich V. von Nürnberg;‏ 3 במרץ 1333 - 21 בינואר 1398) היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן. פרידריך נולד ב-3 במרץ 1333, והיה בנם הבכור של יוהאן השני, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מהנברג-שלויזינגן, בתם של ברטהולד השביעי, רוזן הנברג-שלויזינגן ואדלהיידה מהסן. בשנת 1357 מת אביו, ופרידריך ירש את תאריו ונחלותיו, ובכך היה אחראי להגנה על הטירה הקיסרית בנירנברג. פעולותיו הנלהבות למען הקיסרות, הובילו את קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעניק לו בשנת 1363 את התואר המלכותי. אחרי מותו ב-21 בינואר 1398, חילקו בניו את נחלותיו: יוהאן קיבל את נסיכות ביירוית, ואילו פרידריך קיבל את רוזנות העיר נירנברג, ואת נסיכות אנסבך. בשנת 1415 קיבל פרידריך את נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אשר לימים הפכה לממלכת פרוסיה. בשנת 1356 אליזבת ממייסן, בתם של פרידריך השני, מרקיז מייסן ומתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן, ממנה נולדו לו 9 ילדים: אליזבת מנירנברג (1358–1409), התחתנה עם רופרכט, מלך גרמניה. ביאטריקס מנירנברג (1362–1414), התחתנה עם אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה. מרגרטה מנירנברג (1367–1406), התחתנה עם הרמן השני, רוזן הסן. אנה מנירנברג (1364–1392). קתרינה מנירנברג (1375–1409). אגנס מנירנברג (1366–1432), התחתנה עם הברון פרידריך פון דאבר. יוהאן השלישי, רוזן העיר נירנברג (1369–1420). פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1371–1440). ורוניקה מנירנברג, התחתנה עם בארנים השישי, דוכס פומרניה. מדיה וקבצים בנושא פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג בוויקישיתוף
ז'וזפין דה בוארנה

ז'וזפין דה בוארנה (בצרפתית: Joséphine de Beauharnais‏; 23 ביוני 1763 – 29 במאי 1814) הייתה אשתו הראשונה של נפוליאון בונפרטה וקיסרית צרפת מ-1804. ז'וזפין נולדה בשם מארי ז'וזף רוז טאשה דה לה פּאז'רי באי מרטיניק שבים הקריבי, בתו של מגדל סוכר ממוצא אריסטוקרטי. ב-1779 נשלחה לפריז כדי להינשא לרוזן אלכסנדר דה בוארנה, בעלה הראשון. דה בוארנה, מדינאי ומצביא, הוצא להורג ב-1794 בעוון בגידה בתקופת "שלטון הטרור" שלאחר מהפכה הצרפתית. ז'וזפין עצמה נחשדה בפעילות אנטי-מהפכנית והושמה במעצר, יחד עם מארי טוסו, מייסדת מוזיאוני "מאדאם טוסו", אך שתיהן שוחררו לאחר סיום שלטון הטרור, ולז'וזפין הותר אף לרשת את רכושו של בעלה. היא נישאה לנפוליאון, שהיה צעיר ממנה בשש שנים, ב-1796, בעת שהיה קצין צבא בכיר. ב-1804 הכתיר נפוליאון את עצמו לקיסר צרפת, ואת ז'וזפין לקיסרית. נפוליאון התגרש ממנה ב-1809, כנראה מכיוון שלא העמידה לו יורש. לז'וזפין היו בן ובת מבעלה הראשון. בתה הורטנס נישאה לאחיו של נפוליאון, לואי בונפרטה, והיא אמו של נפוליאון השלישי, קיסר צרפת. נכדתה של ז'וזפין מבנה אז'ן, שנקראה אף היא ז'וזפין, נישאה לאוסקר הראשון, מלך שוודיה, ודרכה יושבים צאצאיה של ז'וזפין על כס המלכות בשוודיה, בנורווגיה, בדנמרק, בלוקסמבורג ובבלגיה. פ.וו קניון, ז'וזפין רעיית הקיסר, תרגום: חמדה אלון, ספרי גדיש, תל אביב, תשי"ט קייט ויליאמס, ז'וזפין – מאהבת, מהפכנית, קיסרית: עלייתה לגדולה של ז'וזפין בונפארט, מאנגלית: צילה אלעזר, הוצאת כתר, 2016 ז'וזפין דה בוארנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'וזפין דה בוארנה ונפוליאון: סיפור אהבה של אש וגופרית מאת ארז לבנון כתבה באתר פרנקופילים אנונימיים. ז'וזפין דה בוארנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'וזפין, קיסרית צרפת (1763-1814), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה לייב מפולנאה

רבי יהודה אריה לייב גלינר ב"ר יחיאל מיכל מפולנאה המכונה "המוכיח מפולנאה" (?- כ"א בטבת ה'תק"ל, 1769) היה מראשוני תלמידי הבעל שם טוב ומגדולי מפיצי שיטתו. שנת לידתו אינה ידועה. עוד קודם שהתקרב לבעל שם טוב, כיהן כמגיד מישרים וחזן בפולנאה. כשהתקרב לבעל שם טוב, נשלח על ידו להסתובב בקהילות היהודיות ולנצל את כישרון הדרשנות שלו על-מנת לעשות נשמות לתנועת החסידות, ומכאן דבק בו הכינוי "המוכיח". אכן, דרשותיו עוררו הדים רבים, ובהשפעתו התקרב לחסידות רבי יעקב יוסף כץ, בעל תולדות יעקב יוסף, ולפי מסורת אחת גם רבי דוב בער ממזריטש. נפטר בפולנאה בכ"א בטבת ה'תק"ל (ינואר 1769) ונקבר שם. 12 שנה לאחר מכן נקבר צמוד אליו ר' יעקב יוסף מפולנאה, ו"אוהל" הוקם על קבריהם. מעט מקוטע מדרשותיו פורסמו על ידי תלמידו, ר' גדליה מליניץ בספר קול אריה, קורץ ה'תקנ"ח. ר' יעקב יוסף מפולנאה מצטטו תדיר בספרו "תולדות יעקב יוסף". בדומה לחברו ר' יעקב יוסף, גם ר' יהודה לייב קרא תיגר על הגישה הלמדנית הלא-חסידית שרווחה אז הגורסת כי: "העיקר הוא בעולם הזה הלימוד היטב, להיות חריף ובקי...". ספר "קול אריה", אתר Hebrewbooks. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטפוליה

אנטפוליה (בבלארוסית: Антаполле; ברוסית: Антополье, אנטופוליה) הוא כפר בלארוסי במחוז משנה צ'אשניקי שבמחוז ויטבסק. הוא נמצא במרחק של 40 ק"מ דרומית מזרחית לצ'אשניקי. הבתים בכפר בני שתי קומות או קומה אחת. בכפר יש בית מרקחת, בית ספר וסניף דואר. בשנת 1994 נרשמו בכפר 428 תושבים, 108 משקי בית. בשנת 2019 היו פחתו ל-200 תושבים. בכפר עובר אוטובוס מדי יום המגיע דרך הכפר הסמוך צ'ראה. מסילת רכבת עוברת כ-14 ק"מ מהכפר. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בבלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבורה שכזאת

חבורה שכזאת הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1962 בבימויו של זאב חבצלת. התסריט מבוסס על ספרו רב המכר של ישראל ויסלר (פוצ'ו) "חבורה שכזאת" משנת 1957 וזכה בפרס אשר ברש. הספר יצא שוב בהוצאה מורחבת ב-2009 בשם "חבורה שכזאת היינו". הסרט צולם בשחור-לבן בקיבוץ פלמחים וזכה להצלחה רבה. זאב חבצלת במאי הסרט, נהרג בתאונה זמן קצר לפני הקרנת הבכורה. שנת 1946, הנער יוסי (יוסי בנאי) הגר בשכונת מחלול ביחד עם אמו האלמנה (שושנה דואר), קם בבוקר אורז מזוודה ומתכונן לעזוב ולהתגייס לפלמ"ח. ברגע האחרון מתעוררת אמו ומנסה לשכנע אותו להישאר אך לשווא. הוא מגיע לקיבוץ ויוסי פס (בומבה צור), הליצן של החבר'ה מתחזה למפקד, עורך לו "ראיון קבלה" ומצווה עליו להתפשט ולבצע תרגילי התעמלות. יוסי עושה זאת ללא תהייה לקול צחוקם של החבר"ה המציצים עליו דרך החורים באוהל. יוסי נמצא באוהל ביחד עם עוד שלושה "יוסל'ך" - יוסי פס, יוסל'ה (אבנר חזקיהו) ויוסק'ה (עודד תאומי). מפקד המחלקה הוא דודיק (נתן כוגן) וסגנו הוא דב (עמנואל בן עמוס). השלושה מתחקרים את יוסי באשר לשמו. מכיוון שיש "עודף" בשם זה, הם קובעים כי ייקרא "יוסיניו". חבר הקיבוץ גוטהרץ (גדעון זינגר) תמים במיוחד ומעריץ את הפלמחניקים. הם גונבים תרנגולת מן הלול ומבשלים אותה. כאשר הוא מגיע לאוהל שלהם ומגלה את תכולת הסיר, הם בודים מליבם סיפור על כך שהעוף דרוש כדי להאכיל את הכלב של הזקיף הבריטי בתחנת משמר שעליהם להתקיף. במחלקה נמצאות גם בנות שהבולטות בהן הן זיוה (גילה אלמגור) ושולה (מרים שרון). שולה מנסה להתחיל עם יוסיניו הבתול ללא הצלחה, ודב מנסה לכפות את עצמו על זיוה היפה ללא הצלחה. השואה מוזכרת בסרט בתור פליט שואה בודד (אילי גורליצקי) בעל מבט נוגה, הגר לבדו ב"ליפט" בסמוך למחנה הפלמ"ח, מנגן במפוחית פה ומשחק עם עצמו בשחמט. המחלקה יוצאת לשתי פעולות: העלאת מעפילים ותקיפת תחנת חוף בריטית. משתיהן מצליחים שלושת ה"יוסל'ך" להתחמק. הם בורחים אל תל אביב ומודדים נעליים בחנות. לאחר מכן גם הולכים לקולנוע עם הבנות ומעוררים קטטה גדולה באולם. לגוטהרץ בקיבוץ הם מספרים על פעולותיהם בפלמ"ח והוא מעריץ אותם. אמו של יוסיניו מגיעה למחנה, מוצאת את יוסיניו במקלחת ומביישת אותו מול חבריו. היות שהיא מעוניינת להחזירו הביתה, יוסי פס שוב מתחזה למפקד איתו היא מעוניינת לשוחח והוא משכנע אותה שנוכחותו של יוסיניו חיונית למחנה. למחרת נפרד ממנה יוסי והיא מבקשת ממנו לכתוב לה מכתבים, ללבוש בלילה סוודר ולחזור הביתה לאחר שיסיים עם הפלמ"ח. לבסוף יושב יוסיניו עם חבריו ומגיע בחור חדש למחנה המבקש לדעת איפה ימצא את המפקד. יוסיניו כפלמחני"ק ותיק, מורה לו את הדרך ומוסיף שכבר יזכה לקבלת פנים. חברי הקבוצה מציגים כעין מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית: אשכנזים ומזרחים, נשים וגברים וניצול שואה. העבר של ניצול השואה, שאינו זוכה אף לשם, כלל אינו עולה על הפרק. הוא מתואר כשתקן ומסוגר, כמי שאינו מעוניין לחשוף את סיפורו, ובכך מתורצת השתיקה של הסרט בנוגע לשואה. "חבורה שכזאת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חבורה שכזאת", באתר ספר הקולנוע הישראלי "חבורה שכזאת", באתר אידיבי "חבורה שכזאת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט המלא לצפייה ישירה (בתשלום) באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים ר. עזריה, "בומבה" של חבורה: קומיקאים מובהקים בסרט ישראלי על ימי הפלמ"ח, מעריב, 26 באפריל 1962 ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: מאגנס-אשכולות, 2009, עמ' 83-86
ברנהרד שטיינמץ

ברנהרד שטיינמץ (בגרמנית: Bernhard Steinmetz‏; 13 באוגוסט 1896 – 22 בינואר 1981) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. שטיינמץ נולד ב-13 באוגוסט 1896 בנויינקירכן, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל שטיינמץ את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. לאחר המלחמה הצטרף שטיינמץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בפרוץ המלחמה מונה שטיינמץ לקצין אג"ם הקורפוס ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-5 בנובמבר 1939 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם שטיינמץ עם הקורפוס ה-8, וב-26 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-305, ופיקד עליה בקרב סטלינגרד, וב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. זמן קצר לפני כניעת הכוחות בסטלינגרד הוטס שטיינמץ אל מחוץ לכיתור, ולאחר מכן מילא תפקידי מטה שונים. ב-2 בינואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-94, וב-1 ביוני אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. שטיינמץ פיקד על הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית האיטלקית, ובסוף המלחמה נפל בשבי יחד עם כל כוחות קבוצת ארמיות C. לאחר שחרורו מהשבי התגורר שטיינמץ במינדן, עד למותו ב-22 בינואר 1981. ברנהרד שטיינמץ באתר feldgrau (באנגלית)
יוהאן השלישי, רוזן העיר נירנברג

יוהאן השלישי, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Johann III. von Nürnberg;‏ 1369–11 ביוני 1420), היה מרקיז ברנדנבורג-קולומבאך מבית הוהנצולרן. יוהאן נולד ב-21 בספטמבר 1371, לפרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, בתם של פרידריך השני, מרקיז מייסן ומתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן. בצעירותו שירת פרידריך בחצר זיגיסמונד, מלך הונגריה, ולחם עמו נגד העות'מאנים. בשנת 1397 חזר יוהאן לנירנברג, וירש מאביו את רוזנות העיר נירנברג. בשנת 1398 מת אביו פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, ונחלותיו חולקו בין הבנים; קיבל את נסיכות ביירוית ואילו אחיו פרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג ירש את נסיכות אנסבך. בשנת 1420 מת יוהאן ללא בן זכר, ומשום כך אחיו פרידריך ירש את נחלותיו. בשנת 1381 התחתן יוהאן עם מרגרט מבוהמיה, בתם של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת מפומרניה, ממנה נולדה לו בת אחת: אליזבת מנירנברג (1391–1429), התחתנה עם אברהרד השלישי, רוזן וירטמברג. מדיה וקבצים בנושא יוהאן השלישי, רוזן העיר נירנברג בוויקישיתוף
פורד טרנזיט קונקט

פורד טרנזיט קונקט (באנגלית: Ford Transit Connect) היא מכונית מסחרית מתוצרת קונצרן הרכב פורד אשר מיוצרת משנת 2002 ועד היום (דור ראשון של הדגם יוצר בספרד, בטורקיה וברומניה, והדור שני מיוצר בספרד). משנת 2009 יוצאו דגמי "פורד טרנזיט קונקט" לארצות הברית וקנדה ב-3 דרגות גימור: "XL", "XLT", "XLT Premium". דגמי "פורד טרנזיט קונקט" משמשים כמוניות בניו יורק ובהונג קונג. דור ראשון יוצר בטורקיה, רומניה, ספרד בין השנים 2002-2013). דור שני - מיוצרת בספרד משנת 2012 ועד היום. "פורד טרנזיט קונקט", שנת 2009 "פורד טרנזיט קונקט", שנת 2009 "פורד טרנזיט קונקט" - דור ראשון "פורד טרנזיט קונקט" - דור ראשון "פורד טרנזיט קונקט" - דור ראשון "פורד טרנזיט קונקט" - דור ראשון "פורד טרנזיט קונקט" - דור ראשון "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני (צולם בקולורדו) "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני, שנת 2014 "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני, מונית ב-הונג קונג "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני, מונית ב-ניו יורק "פורד טרנזיט קונקט" - שנת 2014, מונית ב-ניו יורק "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני, מונית ב-ניו יורק "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני, מונית "פורד טרנזיט קונקט" - דור שני, מונית פורד טרנזיט פורד אקונוליין פורד טרנזיט קסטום פורד טרנזיט קורייר פורד טרנזיט בס מדיה וקבצים בנושא פורד טרנזיט קונקט בוויקישיתוף "פורד טרנזיט קונקט" שנת 2019 ford.com/commercial-trucks/transit-connect-cargo-van "פורד טרנזיט קונקט" caranddriver.com/ford/transit-connect "פורד טרנזיט קונקט" fleet.ford.com/fleet-showroom "פורד טרנזיט קונקט" שנת 2009 motor1.com/news/13663/ford-launches
ולדיסלב חורוחורין

ולדיסלב אנטולייביץ' חורוחורין (ברוסית: Владислав Анатольевич Хорохорин)(נולד ב-29 בספטמבר 1982) המכונה BadB, הוא האקר לשעבר וסוחר בינלאומי בנתוני כרטיסי אשראי, ישראלי יליד אוקראינה. הורשע בארצות הברית בשורה של פריצות והונאות אשראי ונידון לתקופת מאסר של שבע שנים. חורוחורין נולד וגדל בדונצק, אוקראינה. בשנת 1999 עלה לישראל עם אמו, ושירת בצבא ההגנה לישראל. השירות החשאי של ארצות הברית החל להתחקות אחר פועלו של חורוחורין, כחלק ממבצע "פיירוול" (חומת אש), מבצע שנבדקו בו פריצות והונאות אשראי בארצות הברית שיצא לדרך בשנת 2004. חורוחורין הפעיל אתר לסחר לא-חוקי בכרטיסי אשראי שהיה בשליטת ארגוני פשע מקוון. האתר סיפק גם מסמכים לא חוקיים ותעודות זהות מזויפות. לא רק שהאתר סיפק מידע כיצד לפרוץ או להפעיל כרטיס אשראי גנוב או מזויף, אלא גם סיפק כלים ואמצעים לעשות כן. אחד החוקרים העיקריים בצוות החקירה אמר: "הרשת שנוצרה על ידי מייסדי האתר (CarderPlanet), ובכללם גם ולדיסלב חורוחורין, נותרה אחד מארגוני פשעי הסייבר הפיננסיים המתוחכמים ביותר בעולם". עוד הוסיף: "רשת זו התקשרה באופן חוזר לכל מקרה של חדירה גדולה למידע פיננסי, מתוך מקרים שדווחו לרשויות החוק כנדרש. מעצרו של ולדיסלב ממחיש את המחויבות של השירות החשאי לחצות את העולם במאבקו בפשע מקוון". חורוחורין התרברב במעשיו והחל לפרסם סרטוני אנימציה בהם הוא לועג לכל אמריקאי המחזיק או עושה שימוש בכרטיס אשראי. חורוחורין זוהה בנובמבר 2009 כ-BadB על ידי רשויות החוק בארצות הברית. הוא נעצר ב-7 באוגוסט 2010 בניס שבצרפת, בעודו נוסע לשדה התעופה כדי להגיע לוורשה, פולין. לכידתו באירופה הקשתה על גורמי האכיפה, שכן הוא הוסגר לארצות הברית רק ב-6 ביוני 2012. הוא זומן למשפט ביום למחרת, ועד למשפטו הושם במעצר. כדי לסייע להרשיע את ולדיסלב במשפט, חברו שלוחה של ה-FBI מאטלנטה, כוח משטרה וחוקרים מצרפת וכן צוות מיוחד של המחלקה לפשעי סייבר מהולנד. ב-25 באוקטובר 2012 הוא חתם על עסקת טיעון והודה באשמה בשניים מסעיפי האישום: קשירת קשר לביצוע עבירות זיוף אשראי וחדירה לא חוקית למערכות מחשוב. ב-5 באפריל 2013 גזר בית הדין על חורוחורין תקופת מאסר של 88 חודשים על חלקו בגזל ובגנבה של יותר מ-9 מיליון דולר, ובמסחר בלתי חוקי בכרטיסי אשראי גנובים או כרטיסי אשראי נטענים. הוא שוחרר מן המאסר לאחר ארבע שנים, בפברואר 2017, וגורש מארצות הברית. בהמשך חייו עבד כיועץ ומבקר אבטחת מידע. מדיה וקבצים בנושא ולדיסלב חורוחורין בוויקישיתוף רויטרס, צרפת: ישראלי נעצר בחשד ל"הונאת אשראי מתוחכמת", באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 12 באוגוסט 2010 יוסי גורביץ, האקר ישראלי נעצר בצרפת בחשד להונאת אשראי, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2010 סוכנויות הידיעות, ישראלי נעצר בצרפת בחשד להונאת אשראי, באתר nrg‏, 12 באוגוסט 2010 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולדיסלב חורוחורין".