laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלברכט, דוכס וירטמברג

אלברכט, דוכס וירטמברג או בשמו המלא אלברכט מריה אלכסנדר פיליפ יוזף פון ויטמברג (בגרמנית: Albrecht Maria Alexander Philipp Joseph, Herzog von Württemberg; ‏23 בדצמבר 1865 – 31 באוקטובר 1939), היה בן למשפחת המלוכה של וירטמברג וגנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. אלברכט, דוכס וירטמברג נולד בווינה ב-23 בדצמבר 1865 לפיליפ, דוכס וירטמברג ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-טשן. בשנת 1885 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26, בשנת 1906 מונה למפקד הקורפוס ה-11. בשנת 1908 מונה למפקד הקורפוס ה-13, ובשנת 1913 מונה למפקד האזור הצבאי השישי. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, פיקד אלברכט על הארמייה הרביעית של הצבא הגרמני הקיסרי. תחת פיקודו הארמייה ניצחה בקרב הארדנים באוגוסט, משם היא המשיכה והשתתפה קרב על המארן. עם בלימת הצבא הגרמני במארן, הוביל אלברכט את הארמייה שלו לגזרה הצפונית ונלחם עימה בקרב איפר הראשון. באוגוסט 1916, הועלה אלברכט לדרגת גנרלפלדמרשל ובפברואר 1917 קיבל את הפיקוד על קבוצת הארמיות אלברכט, אשר הוצבה בחלקו הדרומי של הקו הגרמני בחזית המערבית. באוקטובר 1917 נפטר אביו פיליפ, דוכס וירטמברג, והוא היה ליורש העצר של ממלכת וירטמברג, אך עם התבוסה הגרמנית במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתרחשה בתקופה, מוסד המלוכה בווירטמברג הופסק למעשה לפני שאלברכט ירש את כס המלוכה. עם מותו של בן-דודו וילהלם השני, מלך וירטמברג באוקטובר 1921, אלברכט עמד בראש בית וירטמברג, אך כאמור לא מלך על ממלכת וירטמברג. אלברכט היה חבר במסדר גיזת הזהב של אוסטריה ועבור פיקודו במהלך מלחמת העולם הראשונה הוענק לו הפור לה מריט (פרוסיה), מסדר העיט השחור (פרוסיה) והמסדר הצבאי של מקס יוסף (בוואריה). בשנת 1893 התחתן אלברכט עם מרגרטה סופיה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ודודתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה. נולדו להם 7 ילדים: פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג (1893–1975) אלברכט אויגן, דוכס וירטמברג (1895–1954) קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1896–1964) מריה אמליה, דוכסית וירטמברג (1897–1923) מריה תרזה, דוכסית וירטמברג (1898–1928) מריה אליזבת, דוכסית וירטמברג (1899–1900) מרגריטה מריה, דוכסית וירטמברג (1902–1945) מדיה וקבצים בנושא אלברכט, דוכס וירטמברג בוויקישיתוף אלברכט פון וירטמברג באתר 'מלחמת העולם הראשונה'. אלברכט, דוכס וירטמברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תזמורת תל יוסף

תזמורת כלי הנשיפה של קיבוץ תל יוסף - תזמורת "הפועל" תל יוסף, הוקמה על ידי שמעון שדמי (חיטריק) בשנת 1926, חמש שנים בלבד לאחר ראשית ההתיישבות בעמק חרוד. תוך כדי תקופת הביצות, הקדחת ותנאי החיים הקשים, קיבלו החלוצים את ההחלטה ה"היסטורית" להקציב סכום כסף לרכישת כלי נגינה והקמת תזמורת. בתחילה, הוקצבו 25 לירות לרכישת שישה כלים. במשך הזמן נקנו עוד כלים והתזמורת מנתה 17 חברים. התזמורת עברה תקופות קשות, עקב משברים בתקופת המאורעות ומאוחר יותר עקב הפילוג ובתקופת המלחמות. התזמורת התפרסמה ברחבי הארץ, השתתפה בכל הכנסים הגדולים והחגיגות בערים ובמשקי הסביבה. דמות המפתח בהקמת התזמורת ומנצחה במשך עשרות שנים היה שמעון שדמי. הוא ניצח על התזמורת, הכין את העיבודים ושימש גם מורה פרטי. מאוחר יותר התזמורת השתתפה בכל החגים והמועדים בקיבוץ תל יוסף, אך לא קיימה פעילות סדירה. בחג ה-60 של הקיבוץ, בשנת 1981, חודשה פעילות התזמורת, ביוזמת בוגריה, בעיקר להנאתם. מיום היווסדה ועד עתה, עברו את התזמורת והשתתפו בהופעותיה כ-250 חברים. נדב מן, המנגינה לעולם נשארת: 90 שנה לתל יוסף, באתר ynet, 21 באוקטובר 2011 מנשה רבינוביץ, על חיי המוסיקה בארץ, דבר, 29 באפריל 1928 יום ספורט סיים את חגיגות העמק, אמר, 23 באוקטובר 1941 א. סדומי, יובל ל"פילהרמונית" של העמק, דבר, 11 בינואר 1977 עוד חוזר הניגון - תזמורת תל יוסף, באתר youtube‏ 1 באוקטובר 2011 ננעלה ועידת האיחוד הקבוצות והקיבוצים, דבר, 20 באוקטובר 1957 הנשיא ורעייתו עם מתיישבי תענך, דבר, 3 במרץ 1959 במפגנים חקלאיים ופגישות עם עולים חגגו העמקים את חג המדינה, על המשמר, 11 במאי 1951 יצחק מרידור, 60 שנה לתל יוסף, דבר, 31 בדצמבר 1981
נח לוריא

נח לוריא (בכתיב יידי: נח/נויעכ/נויעך לוריע; בכתב רוסי: Но́ях Ге́ршелевич Лурье́;‏ 12 בדצמבר 1885, בלאשנה, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 18 במאי 1960, מוסקבה) היה סופר יידיש, מתרגם, מורה ומבקר וסופר ילדים יהודי-סובייטי. נח לוריא נולד בבלאשנה (Блашна) שברוסיה הלבנה. קיבל חינוך דתי מסורתי, אך בגיל הנעורים יצא בשאלה והצטרף לתנועת "הבונד". היה פעיל מחתרתי בבונד, נעצר על ידי הבולשת הצארית וישב שנתיים בבית סוהר. בעת המאסר החל בכתיבה ספרותית – קודם בעברית, שאותה העריך ואהב מימי ילדותו, ולאחר מכח עבר לכתוב ביידיש ולא שב לכתיבה בעברית. לוריא הצטרף למהפכה ותמך בממשלה הזמנית של אלכסנדר קרנסקי, בשנת 1917. עם מהפכת אוקטובר, בשנת 1918 הצטרף לבולשביקים ובמסגרת השלטון הסובייטי החדש התקדם במוסדות השלטון, במשרד החינוך החדש בקייב, אוקראינה. הוא היה מנהל מחלקת התרבות במיניסטריון לעניינים יהודיים. כל פעילותו הפוליטית המנהלית והספרותית הייתה בלשון יידיש. בשנת 1921 הִרצה וניהל את הקורסים הפדגוגיים למורים בקייב. הוא היה מרצה מבוקש בנושאי תרבות וספרות יידיש. לאחר מלחמת העולם השנייה השתקע במוסקבה, והמשיך בפעילותו הספרותית במסגרות התרבותיות שבהן פעל. לוריא היה בין מייסדי ספרות הילדים היהודית ביידיש בברית המועצות. הוא תרגם ליידיש את יצירותיהם של האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן, מקסים גורקי, ווילהלם האוף. לוריא פרסם שירים רבים לילדים, סיפורים ומעשיות, והוציא אותם לאור בברית המועצות. לוריא פרסם ביידיש למעלה משלושים כרכי סיפורת, שירה, תרגום וביקורת ביידיש. אף אחד מספריו לא תורגם לעברית. כמה מסיפורי הילדים שלו תורגמו לרוסית. בתו תמרה נויחובנה לוריא (Тамара Нояховна Лурье;‏ 1911–1990) הייתה מתרגמת, שתרגמה לרוסית מיידיש ומפולנית. בצעירותה נישאה לידידו הקרוב של אביה, הסופר, המבקר וחוקר הספרות מאיר וינר. בתם היחידה (נכדתו של לוריא), יוליה וינר (1935–2022), עלתה לארץ ישראל והייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית בשפה הרוסית. בריקן ברענען, חרקוב: מעלוכע-פארלאג פון אוקראינע, 1929. עליע יאריש, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1938. אין וואלד, מוסקבה: סאוועטסקי פיסאטעל, 1972. נח לוריא, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) נח גרשלביץ' לוריא, באתר Словари и энциклопедии на Академике (ברוסית) נח גרשלביץ' לוריא, באנציקלופדיה היהודית הרוסית (ברוסית) נח לוריא, באתר Фундаментальная электронная библиотека - Русская литература и фольклор (ברוסית) נח לוריא (1885-1960), דף שער בספרייה הלאומית הכתיב בשפה היידית שנהג בברית המועצות התאפיין בהתרחקות מכוונת מהכתיב העברי במילים או שמות שמקורן בעברית, וכן בזניחת האותיות הסופיות.
טופר צהוב

טופר צהוב (באנגלית: Yellow Claw) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Yellow Claw #1 מאוקטובר 1956 תחת פרסומה של חברת אטלס קומיקס, קודמתה מתור הזהב של מארוול קומיקס, ונוצרה בידי הכותב אל פלדשטיין והמאייר ג'ו מנילי. טופר צהוב הוא מדען מבריק ואיש אשכולות בעל ידע נרחב בביוכימיה, מיסטיקה, אלכימיה ואמנויות לחימה שנולד לפני 150 שנה ביבשת סין. דרך מניפולציה של כוחות קסם, הוא רקח שיקויי חיים אשר האריכו את חייו ואפשרו לו לשמור על חיוניות פיזית. בעקבות הופעותיו בחוברות של ניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D, אמני הדמות שרטטו אותה בגוון עור צהוב ובלתי שגרתי, כנראה תוצר לוואי של כימיקל הארכת החיים שלו. הטופר הצהוב הקדיש את חייו להשגת שליטה עולמית ולחתור נגד תרבות המערב. הוא שולט בארגון קרימינלי, יחד עם צוות מדענים ומהנדסים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא כרת ברית עם מנהיגים קומוניסטים סיניים מתוך כוונה לכבוש את המערב עבור סין. לעשה, הייתה זו תחבולה, והוא התכוון לכבוש את המערב עבורו. הטופר הצהוב נעזר בשירותיו של פושע מלחמה נאצי בשם קארל פון הורסטבאדן, אך מאמציהם סוכלו ללא הרף בידי סוכן ה-FBI ג'ימי וו ובידי קרובתו משפחתו היחידה סוּוַאן, שאותה לא רצה להרוג. הטופר הצהוב שלח את כוחותיו כדי לפלוש לליברטי איילנד ולהפעיל את משתק הזהות שלו, אך תוכניותיו סוכלו בידי ניק פיורי וקפטן אמריקה. בסיפורי הטופר הצהוב שבחוברות Strange Tales, מרגל-העל ניק פיורי לחם בדמות שאותה חשב לטופר הצהוב. אולם, למעשה היה זה אנדרואיד שאותו יצר דוקטור דום כחלק ממשחק הרסני והורס עולמות כביכול. בשנות ה-2000, דמותו של טופר צהוב הופיעה בסדרת מארוול בשם "סוכני אטלס". בסדרה זו התגלה שמו האמיתי, פלאן צ'ו, ושהוא היה חאן של שושלת מונגולית סודית שבחר בג'ימי וו להיות היורש שלו. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Yellow Claw #1-4, October 1956-April 1957
אל-ג'ורה (ירושלים)

אל-ג'ורה (בערבית: الجورة) היה כפר ערבי בנפת ירושלים. תושביו נמלטו או גורשו במהלך מלחמת העצמאות בתאריך 11 ביולי 1948 כחלק ממבצע דני. כיום על חורבות הכפר נמצא המושב אורה. הכפר מוקם כ-8.5 קילומטרים מערבית לירושלים. רוב אל ג'ורה נחרבה ב-1948 למעט כמה בתים שהושארו בה נטושים. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-420 תושבים. באל ג'ורה קיימים ממצאים מן התקופה הביזנטית והתקופה הצלבנית בשלוש אתרי שרידים ארכאולוגיים: חירבת סעידה, עין אל ג'דידה וחירבת אל קוסור. הבית הדרומי של הכפר, מהיחידים שלא נהרס כליל. על הרכס - בתי המושב אורה שרידים נוספים של הכפר הכפר היה ברובו על השלוחה הימנית של הואדי בתמונה מעיין הכפר הקרוי כיום "עין שריג". ניתן לראות בין העצים והשיחים את הברכה של המעיין מדיה וקבצים בנושא אל-ג'ורה בוויקישיתוף מידע על אתר אל-ג'ורה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
סנטיאגו דה לוס קביירוס

סנטיאגו דה לוס קביירוס (בספרדית: Santiago se los Caballeros), או בקיצור סנטיאגו, היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית, ובירת מחוז סנטיאגו. העיר ממוקמת בעמק סיבאו, במרחק של 155 קילומטרים צפון-מזרחית לבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו. זו העיר העתיקה ביותר באמריקה שנושאת את השם סנטיאגו. העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן. משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים". מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר. העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית. כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה. העיר הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית בשנות ה-40 של המאה ה-19. כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת. בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר. בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה. בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות. את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה. הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל. יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה. קובה הוואנה, קובה ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד פוארטו ריקו סן חואן, פוארטו ריקו פוארטו ריקו מאיאגואס, פוארטו ריקו המונומנט של סנטיאגו מדיה וקבצים בנושא סנטיאגו דה לוס קביירוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטיאגו דה לוס קביירוס סנטיאגו דה לוס קביירוס באתר הרפובליקה הדומיניקנית סנטיאגו דה לוס קביירוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אושר כפול (קליגרפיה)

אושר כפול (בסינית פשוטה: 双喜; בסינית מסורתית: 雙喜; תעתיק פין-יין: shuāngxǐ, שוּאָנֽג-שִי) הוא עיטור סיני, המשמש כפריט קישוט מעוצב. פרט לסין, ניתן לראותו גם בקוריאה ווייטנאם. העיטור "囍" מורכב מ喜喜, שני העתקים של הסימנייה הסינית 喜 xǐ, אושר/שמחה, שעוצבו יחד מחדש בצורה דחוסה לגודל של סימנייה סינית סטנדרטית אחת, כך שהיא הפכה להיראות כסימנייה רגילה אחת בעלת שני חלקים. צורת ההגייה שלה היא כקריאת הסימנייה הסינית הרב-הברתית 双喜 shuāngxǐ. סימניית ה-shuāngxǐ תופיע לעיתים קרובות על פריטים דקורטיביים הקשורים לחגיגות ראש השנה הסיני וכן בחתונות, בהן היא תופיע לכל אורכו של טקס הנישואים, על מתנות לחתן ולכלה, על דלתות ביתם של הזוג המתחתן, על רכב החתונה ועוד. הסימנייה תופיע פעמים רבות כמגזרת נייר או כקליגרפיה, לרוב בצבע אדום, ולעיתים בשחור. היווצרותה של הסימנייה נעוצה, לפי המסורת הסינית, בסיפור אגדה רומנטי מתקופת שושלת טאנג. האגדה מספרת על בחור צעיר שניגש לבחינות הקיסריות, ובדרכו לבירת סין התאהב בנערה, שבזכות אהבתה ותושייתה, ענה הצעיר נכונה על חידת הקיסר וזכה במשרה המיוחלת בחצר הקיסרית. הזוג נישא ובעת חתונתם כתבו פעמיים את הסימנייה "אושר" על נייר אדום, ומאז הפכה הסימנייה למזוהה עם חתונות וחגיגות. סימניית ה-Shuāngxǐ משמשת כיום גם כמותג וכשם מסחרי למוצרים שונים כגון: סיגריות, גפרורים, יין, רוטב סויה ועוד. הסימנייה גם משמשת כקישוט למותגי יוקרה סיניים שונים. מדיה וקבצים בנושא אושר כפול (שואנג-שי) בוויקישיתוף האגדה הסינית מאחורי הסימנייה (באנגלית) מידע נוסף על הסימנייה (באנגלית)
הלהקה הצבאית הארצית

הלהקה הצבאית הארצית (נקראה גם: הלהקה הצבאית המרכזית) הייתה להקה צבאית שפעלה בזמן מלחמת העצמאות. הלהקה נוסדה באפריל 1948 על ידי המחת"ר (מחלקת התרבות של צה"ל), כשהמטרה הייתה לאחד את כל הלהקות וצוותי הבידור שפעלו באותה עת בנפרד ללהקה אחת מרכזית, על מנת שהמחת"ר יוכל לשלוט עליה ולנתבה בהתאם לצורך. לצורך כך איחדו שלושה גופים: להקת הצ'יזבטרון של הפלמ"ח שקמה שלושה חודשים קודם לכן, להקת "המשמרת הצעירה" של מפא"י ובוגרי בית הספר הדרמטי של הבימה. לאחר פרישת הבמאי יוסף מילוא תוך כדי ההכנות לתוכנית הראשונה, התמנו חברי הלהקה שרגא פרידמן לבמאי ושמוליק סגל למנהל הארגוני. איתם הופיעו גם שושנה רביד, מישה אשרוב, ישראל בקר, רות גלר, שלמה בר-שביט ובתחילה גם חברי הצ'יזבטרון נעמי פולני ושייקה אופיר ועוד. במאי 1948 החל מופע הבכורה של הלהקה ("תוכנית א'"), שהורכבה מקטעים מוכרים אותם קיבצו שחקני הלהקה, והם החלו להופיע בהצלחה רבה בקרב החיילים הלוחמים ברחבי הארץ. לאחר כחודשיים וכ-80 הופעות הלהקה התפצלה. חברי הצ'יזבטרון עזבו אותה והקימו מחדש את להקתם, ואילו חברי "המשמרת הצעירה" הקימו במטה חזית המרכז את להקת איילון. מי שנותר הם צעירי "הבימה" שאליהם הצטרפו אמנים נוספים. תוכניתה השנייה של הלהקה, בבימויה של פאני לוביץ' נקראה "אין ספק". בתוכנית זו בוצע לראשונה השיר "דודו" של חיים חפר שהפך לשיר זיכרון ידוע. הלהקה התפצלה בהופעותיה לשתי חוליות שפעלו בעיקר בנפרד, אך גם התאחדו בחלק מההופעות. חוליה ב' העלתה את התוכנית "השיירה העליזה" שהצליחה מאוד. במרץ 1949 העלתה הלהקה הצגה בשם "ארבעה שיצאו" שעסקה בעולים חדשים שמגיעים לישראל. ההצגה נחלה כישלון והובילה, יחד עם עזיבת כמה משחקני "הבימה" לטובת ההצגה "בערבות הנגב", להתפרקותה של הלהקה הארצית. הלהקה הצבאית הארצית באתר "שרים במדים" מפקד הצ'יזבטרון, חיים חפר, סיפר על כך: "ראיתי שהחבר'ה - שייקה אופיר, נעמי פולני והאחרים - אומללים והחלטתי לעשות מעשה. נסעתי ליגאל אלון (אז מפקד הפלמ"ח) כדי לברר איתו מה עושים. והוא ענה: 'גנבו לך (את הלהקה)? - תגנוב אותה בחזרה!'. (מתוך: ה' באייר שלי: חיים חפר באתר מוטק'ה) חפר ניסה לשכנע את שלמה בר-שביט ואליקום שפירא לעבור לצ'יזבטרון. בלהקה הארצית קמה צעקה על כך, ובתמורה עשה עמם חפר עסקת חליפין: תמורת שני האישים הוא נתן להם את השיר "דודו" שהוזמן להצגה "הוא הלך בשדות" ולא נכלל בה לבסוף (מתוך הספר "הצ'יזבטרון אם הלהקות הצבאיות" עמ' 94). הלהקה הצבאית הארצית באתר זמרשת
טומהוק (גרזן)

הטומהוק הוא גרזן הטלה שהשתמשו בו האינדיאנים בצפון אמריקה. הוא בנוי ממוט עץ קצר שאליו מחוברת אבן מחודדת משני קצותיה. מאוחר יותר החליף את האבן ראש העשוי ברזל או פליז. האינדיאנים השתמשו בו בחיי היום-יום, וכן כנשק לקרב פנים מול פנים או כנשק הטלה. טומהוקים בעיצוב מודרני חולקו לחיילים אמריקאים במהלך מלחמת וייטנאם. מדיה וקבצים בנושא טומהוק בוויקישיתוף טומהוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונספסיון דה לה וגה

קונספסיון דה לה וגה (בספרדית: Concepción de La Vega), או בקיצור לה וגה, היא העיר השלישית בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית ובירת מחוז לה וגה. העיר, שממוקמת במרכז המדינה, נמצאת במרחק של 125 קילומטרים מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו. כריסטופר קולומבוס בנה מבצר באזור הקרוב ללה וגה של ימינו ב-1494, במטרה להגן על הנתיב למרבצי הזהב בעמק סיבאו. סביב המבצר התפתחה קונספסיון דה לה וגה, שהתחילה לגדול לאחר שהתגלו כמויות זהב גדולות באזור ב-1508. ב-1510 היא הייתה אחת הערים הגדולות והחשובות של האירופאים בחצי הכדור המערבי. העיר נחרבה ברעידת אדמה ב-2 בדצמבר 1562, והניצולים העבירו את היישוב למקומו הנוכחי. גם עשרות שנים לאחר מכן, היישוב נותר קטן מאוד. בתחילת המאה ה-18 היו במקום כ-3,000 תושבים, מתוכם 450 אנשי צבא. במהלך כיבוש האיטי במאה ה-19, העיר התפתחה מאוד, אך היא נהרסה ברעידת אדמה ב-1842. העיר הייתה פעילה מאוד במהלך מלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית, והייתה העיר הראשונה להניף את דגלה. זרם מהגרים שהגיע לאחר מכן מערים אחרות במדינה גרם לגדילת החקלאות והמסחר באזור. הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול קקאו, קפה, טבק, אורז ובקר. בעיר פועלת האוניברסיטה הקתולית הטכנולוגית של הסיבאו ושלוחה של האוניברסיטה הלאומית פדרו אנריקס אורניה, שבסיסה בסנטו דומינגו. יש קווי אוטובוס רבים המקשרים את לה וגה לערים אחרות במדינה, כמו סנטו דומינגו, סנטיאגו דה לוס קביירוס, פוארטו פלטה ועוד. באזור העיר נמצא שדה התעופה אל פונטון, שמשמש לטיסות פנים. מקסיקו טולוקה דה לרדו, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא קונספסיון דה לה וגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונספסיון דה לה וגה עוד על לה וגה כאתר תיירותי קונספסיון דה לה וגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אפקט CNN

"אפקט CNN" היא תאוריה בלימודי תקשורת ומדעי המדינה, המתייחסת ביסודה לרשת החדשות העולמית והפופולרית CNN‏ (Cable News Network). הנחת היסוד היא כי התפתחותה של CNN, המשדרת 24 שעות ביממה, הייתה בעלת השפעה משמעותית על אופן גיבוש מדיניות החוץ בשלהי תקופת המלחמה הקרה והשפעה דומה באה לידי ביטוי על ידיה ועל ידי מתחרותיה בעידן פוסט-המלחמה הקרה. בעוד שתקשורת ההמונים נחשבה מאז ומתמיד למעין "רשות רביעית", וככזו השפיעה על עיצוב מדיניות בדמוקרטיות ייצוגיות, תאוריית "אפקט CNN" דוגלת בתפיסה שהיקפה, עומקה ומהירותה של המדיה הגלובלית החדשה הובילה ליצירת מינים חדשים של השפעות המתבדלות באיכותם מאלו שקדמו להן.[דרושה הבהרה] מתחילת שנות ה-90 (לאחר מלחמת המפרץ) ניתן למצוא ספרות עשירה סביב סוגיית ה- CNN Effect. מושג זה מתייחס להשפעת הטלוויזיה הגלובלית, על ידי דיווח והצגת דימויים דרמטיים של אירועים, על המדיניות במשברים בינלאומיים, בעיקר הומניטאריים. בניסוחה הקיצוני הכוונה להפקעת הסמכות ממקבלי ההחלטות. רוב החוקרים הסכימו שאפקט ה- CNN מהווה זרז ותנאי הכרחי להתערבות, ואפילו יש שטענו שמהווה תנאי מספיק, אך כיום ניתן למצוא ביקורות והסתייגויות לגבי התופעה. הוויכוח בספרות נסב סביב שתי גישות: גווינג וסטורבל טוענים לתנאי מספיק; וליוינגסטון מגביל את הרעיון, וטוען שהתקשורת דוחפת לפעולה הומניטארית מצומצמת אך לא לסיום הקונפליקט. יותר מאוחר אף נטען כי הממשל הוא זה שמגייס את התקשורת. הביקורת העיקרית בקרב החוקרים היא שמדובר במושג שהומצא על ידי קובעי מדיניות[דרושה הבהרה], ואחר מכן פותח על ידי עיתונאי (Gowing). על הסתייגויות אלו ניתן להוסיף שהאפקט מתרחש רק במצבים מסוימים – למשל כתלוי בסיכויי ההצלחה של הממשל – כאשר מלכתחילה לא ניתנו הגדרות נכונות ורציניות להסבר התופעה, ובכך זהו מצב שלא תורם ליצירת תאוריה תקשורתית מקובלת. ביקורות נוספות מעלות שאלות לגבי כיוון ההשפעה בין התקשורת לממשל, והשפעתם של משתנים אחרים כגון סוג המשבר, מצב פנים מדינתי, ודעת קהל. אריאנה מלמד, 30 שנה ל-CNN: סיבה למסיבה?, באתר ynet, 1 ביוני 2010 Gowing, N. (1994). Real-time television coverage of armed conflicts and diplomatic crises: Does it pressure or distort foreign policy decisions? Joan Shorenstein Barone Center on the Press, Politics, and Public Policy, John F. Kennedy School of Government, Harvard University. Livingston, S. (1997). Clarifying the CNN effect: An examination of media effects according to type of military intervention. Livingston, S., & Cooper, K. (2001). The changing nature of CNN ‘live events’ coverage and the consequences for international affairs. In International Studies Association meeting, Chicago.
חיל האוויר החמישי של ארצות הברית

חיל האוויר החמישי של ארצות הברית (באנגלית: Fifth Air Force) הוא יחידה צבאית המשתייכת לכוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט. מפקדת החיל שוכנת בבסיס חיל האוויר ביוקוטה (Yokota Air Base) ביפן. קיימים עוד שני בסיסים לחיל והם: בסיס קדנה ("Kadena") ובסיס מיסאווה ("Misawa"). החיל נוסד ב-16 באוגוסט 1941. מטרתו העיקרית של החיל הוא לחזק את שיתוף הפעולה הצבאי בין ארצות הברית ליפן. בחיל קיימות חמש יחידות מרכזיות שכולן שוכנות ביפן. מפקד חיל האוויר החמישי הוא גם מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן. כנף 18 כנף הקרב 35 כנף התובלה האווירית 374 כנף תפעול 605 מדיה וקבצים בנושא חיל האוויר החמישי של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חיל האוויר החמישי של ארצות הברית (באנגלית) אתר החיל ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איי לנגרהנס

אִיֵּי לַנְגֶרְהַנְס הם קבוצות תאים הפזורות בלבלב. אלו כמיליון צברים של תאים אנדוקריניים בלבלב אשר מפרישים הורמונים המפקחים על חילוף החומרים של פחמימות בגוף. הם התגלו בשנת 1869 על ידי הביולוג הגרמני פאול לנגרהנס. כמיליון "איים" מפוזרים בתוך לבלב של אדם בריא, בקוטר של כ-0.1 מילימטר כל אחד. כל אי עטוף בקופסת רקמת חיבור שארוגה בתוך שאר הלבלב.משקלם הכולל כשני גרם. תאי אלפא מהווים בין 15 ל-20% מהתאים באיי לנגרהנס מפרישים גלוקגון, תאי בטא (65-80% מהתאים) מפרישים אינסולין ותאי דלתא (3-10% מהתאים) מפרישים סומטוסטטין השולט במנגנון פראקריני בדרך של עיכוב על שני הראשונים. באיי לנגרהנס קיימים נימים לרוב. דלקת בתאים אלו נקראת אינסוליטיס. מדיה וקבצים בנושא איי לנגרהנס בוויקישיתוף איי לנגרהנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ISBN 978-1-4160-6189-2 [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היידוננש

היידוננש (בהונגרית: Hajdúnánás) היא עיר במחוז היידו-ביהר בהונגריה, כ-40 ק"מ מצפון לדברצן. העיר פרושה על פני שטח פרברי של כ-260 קמ"ר, מתוכם כ-10 קמ"ר של שטח עירוני. אטרקציות עיקריות בעיר הן מעיינות תרמיים וחוות יענים. בין תושבי העיר כ-1% צוענים. אזור העיר היה מיושב בתקופה הנאוליתית (4,500 עד 2,500 לפני הספירה), בתקופת הנחושת (2,500 עד 1,900 לפני הספירה) ובתקופת הברונזה (1,900 עד 900 בערך, לפני הספירה). לפי ממצאים מהאזור, קבוצות אתניות שונות חיו בו. באזור קיימות תעלות שככל הנראה נחפרו לשם הגנה מפני שבטים גרמאניים. ככל הנראה כבשו את האזור אווארים, הונים וגפידים. לאחר מכן היה המקום ככל הנראה יישוב כנסייתי. במאה ה-13 כבשו את המקום המונגולים. במאה ה-15 היה האזור לתקופה קצרה תחת שלטונו של יאנוש הוניאדי, שלחם בטורקים. בסוף המאה ה-16 שלטו באזור הטורקים, ובמקום התיישבו טורקים רבים. בתחילת המאה ה-17 היה האזור תחת שלטונו של אישטוואן בוצ'קאי, שליט טרנסילבניה. בתקופה זו גם קיבל היישוב זכויות עיר והוקם בו שוק אזורי. בתקופת המרד ההונגרי בתחילת המאה ה-18, תחת הנהגתו של פרנץ ראקוצי, ברחו טורקים רבים - כנראה רובם - מהעיר. בתקופת אביב העמים של 1848 הייתה היידוננש מוקד מרכזי של מרידות בשלטון האימפריה האוסטרית. ב-1940 הגיעו להיידוננש יחידות של פלוגות העבודה היהודיות והקהילה היהודית סייעה להם. בתקופה זו היו בעיר 1,080 יהודים, רובם ככולם השתייכו לקהילה האורתודוקסית. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. במאי 1944 הוקם גטו בעיר ובו נכלאו כל יהודי העיר. ביוני הועברו תושבי הגטו לנקודת איסוף בדברצן ומאוחר יותר באותו חודש גורשו, חלקם למחנה שטרסהוף שבמזרח אוסטריה, חלקם למאוטהאוזן, חלקם לאושוויץ, ועוד. אחד המלחינים הפוריים היה הרב אשר ווידער שוחט ושליח ציבור בסיגט, והלחין את השיר הידוע מעין עולם הבא ששרים בכל תפוצות ישראל. הוא נפטר ב יא בתשרי תש"ב. בלה ויהאר במקור וייס (1908 – 1978) היה משורר, עיתונאי, מורה יהודי-הונגרי. מיקלוש גארדוש (1920 – 1998) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, סופר, עורך עיתון. מדיה וקבצים בנושא היידוננש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היידוננש (בהונגרית) הידוננש (Hajdúnánás), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "היידוננש", באתר JewishGen (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוריס

נוריס (Norris) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו צפוני. האם התכוונתם ל... דין נוריס – שחקן אמריקאי הנרי נוריס (איש עסקים) – איש עסקים אנגלי הרמיוני נוריס – שחקנית אנגלייה ויליאם נוריס – ממייסדי חברת קונטרול דאטה כריסטופר נוריס (אנ') – שחקנית אמריקאית לי נוריס (אנ') – שחקן אמריקאי לנדו נוריס – נהג מרוצים בריטי צ'אק נוריס – אמן לחימה ושחקן סרטי פעולה אמריקני קימברלי נוריס (גררו) (אנ') – שחקנית אמריקאית אחר: גביע נוריס – פרס למגן המצטיין של העונה בליגת ה-NHL נוריס (כפר) – כפר ערבי לפני מלחמת העצמאות, שעל חורבותיו קם היישוב נורית קרב נוריס – קרב במלחמת העצמאות לכיבוש הכפר נוריס