laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גוסטב פון גרונבאום

פרופ' גוסטב אדמונד ריטר פון גרינבאום (בגרמנית: Gustave Edmund Ritter von Grünebaum;‏ 1 בספטמבר 1909, וינה, אוסטריה – 27 בפברואר 1972, לוס אנג'לס) היה היסטוריון ומזרחן אוסטרי שהיגר לארצות הברית. פון גרונבאום קיבל תואר דוקטור במזרחנות באוניברסיטת וינה. כאשר גרמניה הנאצית סיפחה את אוסטריה באנשלוס ב-1938 עבר לארצות הברית. הוא קיבל שם משרה במכון אסיה בניו יורק בניהולו של ארתור אפהאם פופ. ב-1943 עבר לאוניברסיטת שיקגו ונעשה פרופסור לערבית ב-1949. ב-1957 הוא מונה לפרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון ולמנהלה של מחלקה חדשה שנקראה המרכז למזרח הקרוב (Near Eastern Center) באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. היה נשוי לגיזלה שטוירמן. Franz Rosenthal, In Memoriam: Gustave E. Von Grunebaum, 1909-1972, International Journal of Middle East Studies, Vol. 4, No. 3 (Jul., 1973), pp. 355-358, in JSTOR Österreichische Soziologinnen und Soziologen im Exil 1933 bis 1945, Archive for the History of Sociology in Austria
ליגורית

ליגורית (בליגורית: Lìgure) היא שפה רומאנית שמדוברת בליגוריה שבצפון איטליה, בנסיכות מונקו, בחלקים מחוף הים התיכון בצרפת ובכפר אחד בסרדיניה. ACADÉMIA LIGÙSTICA DO BRÉNNO (ליגורית) Official Orthography and Alphabet (ליגורית) Ethnologue (הקישור אינו פעיל) GENOVÉS.com.ar - Ligurian language & culture, literature, photos and resources to learn Ligurian GENOVÉS.com.ar Firefox ליגורית ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דקטיליה

דקטיליה (באנגלית: Dactyly) הוא מונח באנטומיה המתייחס לצורה ולמספר של האצבעות בידיים וברגליים בבעלי חיים מפותחים. בבני אדם, למשל, הנורמה היא פנטדקטיליה - 5 אצבעות בכל גפה. בדו-חיים ועופות רבים קיימת טטראדקטיליה - 4 אצבעות. בעופות אחרים קיימת טרידקטיליה - 3 אצבעות. בסוסים קיימת מונודקטיליה - אצבע בודדת בכל גפה. קיימת שורה של מחלות תורשתיות הגורמות לפגמים בצורה ובמספר האצבעות. המחלות עלולות להופיע בכל אחת מהגפיים, וכן בכמה גפיים יחדיו בבני אדם: פולידקטיליה ("היפרדקטיליה") היא מחלה אוטוזומית דומיננטית הגורמת להופעת יותר מחמש אצבעות. אוליגודקטיליה ("היפודקטיליה") גורמת להופעת פחות מחמש אצבעות. אדקטיליה היא העדר של אצבע אחת. אוליגודקטיליה נפוצה בקרב שבט הוואדומה (Vadoma, Wadoma) בזימבבואה. לחלק ניכר מבני השבט שתי אצבעות בלבד בכף רגלם.
שרה גרואן

שרה גרואן (באנגלית: Sara Gruen; נולדה בשנת 1969 בוונקובר), היא סופרת קנדית-אמריקאית. ספריה עוסקים לרוב בבעלי חיים, והיא תומכת בארגוני צדקה רבים התומכים בבעלי חיים וחיות בר. גרואן נולדה בוונקובר, בקולומביה הבריטית שבקנדה. היא גדלה בלונדון, אונטריו, ולמדה ספרות אנגלית באוניברסיטת קרלטון באוטווה. לאחר סיום לימודיה, המשיכה להתגורר באוטווה במשך עשר שנים. בשנת 1999 עברה גרואן לארצות הברית והחלה לעסוק בכתיבה טכנית. כשפוטרה, שנתים לאחר מכן, החליטה לנסות לכתוב ספרות בדיונית. כאוהבת בעלי חיים, עוסקים ספרה הראשון, "שיעורי רכיבה", וספרה השני, "שינויי תעופה", בסוסים. ספרה השלישי, "מים לפילים", עוסק בקרקס בשנות ה-30; וספרה הרביעי, "בית הקופים", מתמקד בקופי הבונובו. גרואן מתגוררת בצפון קרולינה עם בעלה, שלושה ילדים, וכן סוסים, כלבים, חתולים ועז. מים לפילים, ספר המספר על מערכת היחסים בין ג'ייקוב בן התשעים ומשהו, מרלנה, כוכבת מופע הסוסים בקרקס, והפילה רוזי, בקרקס בשנות ה-30, נדחה בתחילה על ידי ההוצאה, דבר שגרם לה לחפש הוצאה לאור אחרת. משיצא לאור שהה הספר 12 שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וכך גם הופק סרט על פיו, בו מככבים רוברט פטינסון, ריס וית'רספון וכריסטוף ואלץ. בית הקופים, ספר המספר על עיתונאי החוקר פרשה ובה מעבדה לשונית של קופי אדם בה מתקשרים קופי בונובו עם החוקרים בשפת הסימנים האמריקאית מתפוצץ בפעולה חבלנית, שלאחריה מופיעים הקופים בתוכנית מציאות. הזכויות על הספר נקנו ב-5 מיליון דולר על בסיס תקציר בן 12 עמודים שהוגש למו"ל שפיגל וגראו. Riding Lessons, Flying Changes, המשך לספרה הקודם. אתר האינטרנט הרשמי של שרה גרואן (באנגלית) שרה גרואן, ברשת החברתית Goodreads הספרים של שרה גרואן, באתר "סימניה" הספרים של שרה גרואן בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר שירי לב-ארי, ראיון - שרה גרואן: "קופים עוד יהיו כוכבי ריאליטי", באתר ynet, 13 במאי 2012 ביוגרפיה באתר הרשמי
שמואל אלישיב

שמואל אלישיב (פרידמן) (11 באוקטובר 1899 – 20 ביוני 1955) היה איש ציבור בליטא וביישוב, ודיפלומט שכיהן כשגריר ישראל בברית המועצות. אלישיב נולד בשם שמואל פרידמן בשנת 1899 בעיירה פינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), בנם של שיינה לבית אלישיב מקובנה ושמריהו פרידמן. סבו מצד אביו היה הרב דוד פרידמן (ר' דודל) מקרלין, מגדולי הפוסקים של יהדות ליטא בזמנו (ונכדו של רבי הלל ריבלין משקלוב, חתנו של העסקן והנדבן ר' שמריה לוריא וגיסו של ר' יחיאל מיכל פינס). אמו הייתה אחותם של ישראל איסידור אלישיב ("בעל-מחשבות"), פובליציסט, עורך, מתרגם ומבקר ספרות יידי ופעיל ציוני, ושל ד"ר אסתר אלישיב, סופרת, עורכת, מרצה לפילוסופיה ולביקורת ספרות ומחנכת. למד בתיכון בקובנה ומשפטים באוניברסיטת חרקוב, סיים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת טולוז שבצרפת, נושא עבודת הדוקטור שלו היה "זכויות המיעוטים הלאומיים". היה פעיל בתנועות ציוניות, כיהן כמנהל הקרן הקיימת והמשרד הארצישראלי בליטא בשנים 1924 עד 1926. חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית ועורך עיתונה "דאָס וואָרט". שימש ציר בהקונגרס הציוני ה-12 ב-1921 ובקונגרסים נוספים לאחר מכן, כיהן כחבר בבית הדין העליון של הקונגרס. ב-1934 עלה לארץ ישראל. היה חבר במזכירות מועצת פועלי תל אביב, מנהל בית הספר לפעילי ההסתדרות וחבר הוועד הפועל ובית הדין של ההסתדרות. לאחר קום המדינה הצטרף למשרד החוץ ומונה למנהל המחלקה למזרח אירופה. ביולי 1950 מונה לציר ישראל בהונגריה ובצ'כוסלובקיה. ביוני 1951 מונה לציר ישראל בברית המועצות. בתקופת כהונתו התמודד עם הידרדרות היחסים בין המדינות על רקע משפטי פראג, משפט הרופאים והפיגוע בצירות הסובייטית בתל אביב שהיה העילה לניתוק היחסים הדיפלומטים מצד ברית המועצות, ועזיבתו של אלישיב את מוסקבה יחד עם שאר נציגי הצירות בפברואר 1953. לאחר חידוש היחסים חזר למוסקבה בדצמבר 1953 והגיש מחדש את כתב האמנתו. באוגוסט 1954 הועלה לדרגת שגריר לאחר העלאת רמת היחסים בין המדינות. בעקבות הרעה במצב בריאותו, סיים את תפקידו בתחילת 1955 ושב לישראל, מונה לסמנכ"ל משרד החוץ. נפטר ביוני אותה שנה. הובא למנוחות בבית הקברות נחלת יצחק, בהלווייתו נשאו הספדים ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת ומזכ"ל ההסתדרות מרדכי נמיר. היה נשוי לרחל ואב לבנימין. אחיו מרדכי אלישיב היה מחנך עברי בליטא ובארץ ישראל, מנהלו הראשון של תיכון קוגל בחולון. אחיו יוסף פרידמן היה מפעילי "פועלי ציון" ברוסיה ובליטא, ובהמשך כימאי בפריז. "רשמי מסע במזרח-אירופה", הוצאת עם עובד, 1950 "אוקראינישע מאטיוון", הוצאת "פונקען" ברלין, 1923, באידיש "הספרות הסובייטית החדשה", הוצאת טברסקי, 1953 שמואל אלישיב - ספר זיכרון, הוצאת עם הספר, 1974 דוד תדהר (עורך), "שמואל אלישיב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2791 'אלישיב (פרידמן), שמואל בן שמריהו', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 113–114 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1311–1312). ד"ר שמואל אלישיב, מעריב, 20 בפברואר 1953 ד"ר ש. אלישיב למנוחות, דבר, 22 ביוני 1955 דברי הערכה של ראש הממשלה מ. שרת, דבר, 21 ביוני 1955 ד"ר שמואל אלישיב, על המשמר, 21 ביוני 1955 שמואל אלישיב, בהיותו מנהל מחלקת מזרח אירופה במשרד החוץ, מדווח בישיבת הממשלה על סיור בברית המועצות, גנזך המדינה, 11 באוקטובר 1949 שמואל אלישיב (1899-1955), דף שער בספרייה הלאומית
פולידקטיליה

פולידקטיליה (באנגלית: Polydactyly) היא מום מולד הנגרם מפגם גנטי. המום נחקר לראשונה ברפואה המודרנית על ידי ד"ר ג'ואי פין, לאדם עם פולידקטיליה יש יותר מחמש אצבעות באחת או יותר מכפותיו (ידיים או רגליים). אחד מכל חמש מאות תינוקות נולד עם פולידקטיליה, אולם שכיחות זו משתנה מחברה לחברה ובין אזורים גאוגרפיים שונים. בחברה המערבית המודרנית, נכרתת האצבע הנוספת מיידית בניתוח ברובם המכריע של מקרי הפולידקטיליה. הסיבות לכך הן אסתטיות וחברתיות בלבד כיוון שהתופעה אינה מלווה כלל בסכנה בריאותית. בחלק ממקרי שש האצבעות הגן האחראי לתופעה זו הוא גן דומיננטי – קרי: לצאצאיו של אדם בעל שש אצבעות יש סיכוי של לפחות 50% לקבל את הגן ולהיות אף הם מרובי אצבעות. התופעה מוזכרת בתנ"ך. בספר שמואל ב' מוזכר כי שמעה, אחיו של דוד המלך, לחם בדו-קרב כנגד ענק שבכל אחת מגפיו היו שש אצבעות: "וַתְּהִי עוֹד מִלְחָמָה בְּגַת וַיְהִי אִישׁ מדין [מָדוֹן] וְאֶצְבְּעֹת יָדָיו וְאֶצְבְּעֹת רַגְלָיו שֵׁשׁ וָשֵׁשׁ עֶשְׂרִים וְאַרְבַּע מִסְפָּר וְגַם הוּא יֻלַּד לְהָרָפָה" (ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק כ'), וגם בדברי הימים: "וַיְהִי אִישׁ מִדָּה וְאֶצְבְּעֹתָיו שֵׁשׁ וָשֵׁשׁ עֶשְׂרִים וְאַרְבַּע" (ספר דברי הימים א', פרק כ', פסוק ו') בתרבות הפופולרית ידוע הרוזן רוגן בעל שש האצבעות, כאיש שהרג את אביו של איניגו מונטויה בסרט ובספר "הנסיכה הקסומה". בנוסף גם בסדרה "גרוויטי פולס", לדמות סטאנפורד פיינס, כותב היומנים, הייתה פולידקטיליה. דקטיליה דיפאליה תאומים סיאמיים
בוטיק

בוטיק (מצרפתית: Boutique, מילולי: חנות קטנה) היא חנות מציאות קטנה, המתמחה בפריטים ייחודיים ואופנתיים, כגון בגדים ותכשיטים. המונח מתייחס גם למגוון רחב של תחומים מלבד אופנה, ומשמשת לעיתים קרובות לתיאור מלון עצמאי, על מנת ליצור הבדלה מהרשתות הגדולות. השימוש במילה מעביר את הרעיון שהמקום ביתי, מתמחה בעיסוקו, ובעל ייחודיות. לאחרונה, המונח "בוטיק" משמש גם לתיאור פריטים בשווקים או בחנויות גדולות, אשר מהווים מוצרי נישה או מיוצרים במספרים קטנים ונמכרים במחירים גבוהים. לדוגמה, לפני שחרור קונסולת המשחקים Wii, מאמר במגזין הטיימס הציע שנינטנדו יכולה להיות "חברת בוטיק משחקי וידאו", בייצור משחקים לקהלי נישה, ומבלי לנסות להתחרות באופן ישיר עם מיקרוסופט וסוני. המונח נכנס לשימוש יום-יומי בשנות ה-60 המאוחרות, כאשר לתקופה קצרה, לונדון הייתה מרכז סחר האופנה. רחוב קארנבי וקינגס רוד היו במוקד תשומת לב תקשורתי רבה והיוו בית לבוטיקים האופנתיים ביותר של התקופה. בסוף שנות ה-90 סוחרים קמעונאיים מאירופה פיתחו את הרעיון של התאמת חנות לנושא אורח חיים, בצורה של "חנויות קונספט". חנויות אלו היוו חנויות בוטיק כיוון שעסקו בנושאי נישה צרים, ויצרו מוצרים אשר נעשו לעיתים בעבודת יד, וללא שני פריטים זהים. מלון בוטיק יקב בוטיק מה זה בוטיק? באתר wiseGeek פרדריק ג'ים, The Console Wars: Game On, באתר מגזין הטיימס, 8 בדצמבר 2003
ואאל עאדל זועייתר

ואאל עאדל זועייתר (בערבית: وائل عادل زعيتر; 1934 – 16 באוקטובר 1972) היה אינטלקטואל ומתורגמן ערבי-פלסטיני. נהרג בהתנקשות על ידי המוסד במסגרת מבצע זעם האל לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בשל זיהויו על ידי ישראל כאחד מבכירי ארגון הטרור ספטמבר השחור. מקורות פלסטינים טוענים שלא היה מעורב בפעולות טרור, כולל בטבח במינכן, ושנרצח בשל טעות בהערכה הישראלית. זועייתר נולד ב-1934 בשכם, בן לחמולת זועייתר, מהמשפחות הבולטות בעיר, בנו של עאדל זועייתר, מתרגם ערבי, עורך דין, מורה ומנהיג, ואחיינו של אכרם זועייתר, מנהיג פלסטיני-ירדני, שגריר ירדן ושר החוץ שלה. הוא שהה תקופה בלוב ולאחר מכן עבר לעיראק שם למד פילוסופיה וספרות ערבית באוניברסיטת בגדד, לאחר לימודיו עבר לרומא, שם ייצג את האינטרסים של אש"ף ועבד כמתורגמן בשגרירות לוב באיטליה. במקביל עסק בתרגום ספרות ערבית לאיטלקית, בין תרגומיו המפורסמים – הספר "סיפורי אלף לילה ולילה". בעקבות ניסיון לפגע במתקנים אסטרטגיים באיטליה הוא נעצר על ידי משטרת איטליה ונחקר על מעורבות אפשרית בפיגוע, אך בסופו של דבר שוחרר. בתחילת שנות ה-70 היה מראשי ארגון ספטמבר השחור באירופה ובין היתר היה אחראי על ניסיון פיגוע במטוס אל על שהיה בדרכו מרומא לתל אביב. לאחר הטבח באולימפיאדת מינכן נורה למוות זועייתר בפתח דירתו ברומא במסגרת מבצע זעם האל. ב-2006 האמנית אמילי ג'אסיר יצרה עבודת וידאו המבוססת על אירוע ההתנקשות בזועייתר. בווידאו היא יורה בספרים משום שבזמן ההתנקשות הוא החזיק בידו את הספר "אלף לילה ולילה". התנקשותו תועדה בסרט "מינכן". Janet Venn-Brown (Ed.), For a Palestinian: A Memorial to Wael Zuaiter, London: K. Paul International, 1984. (Translation of "Per un palestinese") Wael Zuaiter, באתר Nablus Guide (באנגלית) מצוד באיטליה אחר רוצחיו של נציג 'פתח', דבר, 18 באוקטובר 1972, המשך התרגשות בשכם על רצח זועייתר, דבר, 18 באוקטובר 1972 Johnson, Ken, "Material for a Palestinian’s Life and Death"., New York Times, ‏February 12, 2009 ZU'AITER, ADEL (1897-1957); ZU’AITER, AKRAM (1909-1996), באתר PASSIA (באנגלית) מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד: המבצעים הגדולים, תל אביב: משכל, 2010, עמ' 175 Wise, Michael Z. (2009). "Emily Jacir's Border Crossings Between Art and Life". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-11-01.
אוניברסיטת גתה בפרנקפורט

אוניברסיטת יוהאן וולפגנג גתה בפרנקפורט אם מיין (בגרמנית: Johann Wolfgang Goethe-Universität Frankfurt am Main) היא אוניברסיטה שנוסדה ב-1914 כאוניברסיטה של אזרחים, כלומר בעוד שהיא הייתה אוניברסיטת המדינה של פרוסיה הרי שהיא הוקמה ומומנה על ידי האזרחים האמידים והליברלים הפעילים של פרנקפורט, מאפיין ייחודי בתולדות האוניברסיטאות של גרמניה. ב-1932 שמה הורחב וצורף שמו של אחד מילידי פרנקפורט המפורסמים ביותר, המשורר והסופר יוהאן וולפגנג פון גתה. האוניברסיטה חברה ב-U15. בראשית המאה ה-21, לומדים באוניברסיטה 38,000 סטודנטים בארבעה קמפוסים עיקריים. האוניברסיטה ממוקמת בארבעה קמפוסים בפרנקפורט: קמפוס בוקנהיים (Campus Bockenheim): מדעי החברה, פדגוגיה, פסיכולוגיה, מתמטיקה, מדעי המחשב, גאוגרפיה של האדם קמפוס רידברג (Campus Riedberg): רוקחות, פיזיקה, כימיה, ביוכימיה, מדעי כדור הארץ וגאוגרפיה קמפוס וסטאנד (Campus Westend): תאולוגיה, פילוסופיה, היסטוריה, פילולוגיה, ארכאולוגיה, משפטים, כלכלה ומנהל עסקים. קמפוס נידרראד (Campus Niederrad): רפואה, רפואת שיניים, בית החולים האוניברסיטאי מתקנים אחרים כוללים את קומפלקס הספורט האוניברסיטאי ב-Ginnheimer Landstraße בבוקנהיים, והביו-קמפוס שמאכסן את הגן הבוטני של האוניברסיטה ב-Palmengarten והיסטוריה של האמנות ב-Frankfurt-Hausen. אוניברסיטת פרנקפורט נחשבה לפעמים כליברלית או נוטה לשמאל, והיה לה מוניטין של למדנות יהודית ומרקסיסטית (או אף יהודית-מרקסיסטית). האוניברסיטה של פרנקפורט ידועה במכון למחקר חברתי (Institut für Sozialforschung) שנוסד ב-1924 והיה ביתה של אסכולת פרנקפורט שהעמידה משנה פילוסופית וחברתית. כמה מן המלומדים הגדולים של אוניברסיטת פרנקפורט קשורים לאסכולה זו, ובהם תיאודור אדורנו, מקס הורקהיימר ויורגן הברמאס וכן הרברט מרקוזה, אריך פרום וולטר בנימין. אישים אחרים שפעלו באוניברסיטה היו הסוציולוג קרל מנהיים, הפילוסופים פרנץ רוזנצוייג, מרטין בובר ופאול טיליך. בתקופה הנאצית פוטרו כמעט שליש מן המרצים וסטודנטים רבים הודחו בשל סיבות גזעיות ופוליטיות, הרבה יותר מאשר בכל אוניברסיטה גרמנית אחרת. אוניברסיטת גתה בפרנקפורט הייתה אחד המרכזים של תנועת הסטודנטים בגרמניה בשנות ה-60 של המאה ה-20 ושל מהומות הסטודנטים ב-1968. בשנים האחרונות מתמקדת אוניברסיטת גתה במיוחד במשפטים, היסטוריה וכלכלה והיא יצרה מכונים חדשים כמו המכון למשפטים ומימון (Institute for Law and Finance) והמרכז למחקרים פיננסיים (Center of Financial Studies). אחת מהשאיפות של האוניברסיטה היא להפוך לאוניברסיטה המובילה בגרמניה בתחום הפיננסים והכלכלה בהתחשב בקרבתה של האוניברסיטה למרכזים הפיננסיים של אירופה. אוניברסיטת גתה ייסדה פרס בינלאומי למחקר בכלכלה פיננסית – פרס הבנק הגרמני בכלכלה פיננסית (Deutsche Bank Prize in Financial Economics). 14 חוקרים מאוניברסיטת פרנקפורט זכו בפרס נובל במשך השנים. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת גתה בפרנקפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת גתה בפרנקפורט אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, באתר פליקר האתר הרשמי של האוניברסיטה (באנגלית) סרט האוניברסיטה בפליקר "Die Johann Wolfgang Goethe-Universität auf dem Weg zur führenden Wirtschaftshochschule in Deutschland" (PDF). נבדק ב-2011-09-26.
ניקול דה בור

ניקול דה בור (באנגלית: Nicole de Boer; נולדה ב-20 בדצמבר 1970) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון קנדית, המוכרת בעיקר מתפקידיה כג'ואן לוין בסרט הפולחן "קיוב", כאזרי דקס ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" וכשרה באנרמן ב"החצי האפל". ניקול התחילה לשחק כילדה, בתפקיד הראשי בהפקה של בית-הספר של "הקוסם מארץ עוץ". הופעת הבכורה של בטלוויזיה הייתה ב-"Freddy the Freeloader's Christmas Dinner", בכיכובם של רד סקלטון ווינסנט פרייס. הופעותיה הטלוויזיוניות המשמעותיות הראשונות היו בתפקיד קבוע בסדרה "9B" של CBS, ולאחר מכן כאורחת בתוכנית מערכונים קנדית בשם "The Kids in the Hall". תפקידיה המפורסמים ביותר היו אזרי דקס ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (עונה 7, שנים 1998–1999), וכשרה באנרמן ב"החצי האפל" (ששודרה 6 עונות). מדיה וקבצים בנושא ניקול דה בור בוויקישיתוף ניקול דה בור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקול דה בור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקול דה בור, באתר AllMovie (באנגלית) ניקול דה בור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Nicole de Boer, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Nicole de Boer - Biography - IMDb
דרך המלך (שיר)

"דרך המלך" הוא פזמון שבוצע על ידי הצמד גילי וגלית (גילי נתנאל וגלית בורג) והנציג של ישראל לאירוויזיון 1989, שנערך באותה שנה בלוזאן שבמערב שווייץ. השיר זכה ב-50 נקודות והגיע בעקבות כך למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים. בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם אירוויזיון. הוא גילה את הילד גילי נתנאל מראשון לציון שהיה אז בן 12, ולאחר שעמד על כישרונו המוזיקלי בחר בו לבצע את שירו בתחרות. זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת. האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את גלית בורג שהייתה אז בת 21, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית". לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות הקדם אירוויזיון הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ. השיר הגיע למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים. למקום הראשון הגיעה נציגת יוגוסלביה ריווה. לאחר התחרות הקליט הצמד גרסה אנגלית לשיר בשם "Shine For Tomorrow" ולאחר מכן התפרק. השיר הגיע למקום ה-20 במצעד הפזמונים העברי השנתי של שנת תשמ"ט. בשנת 2006 הקליטו חברי להקת "כלא שש" גרסה מחודשת לשיר "דרך המלך", שבה נעשה שימוש בהקלטות מביצועו המקורי של השיר. בסדרה הקומית הפרלמנט הופיעה גרסה פארודית של השיר בשם "הקטור המלך", אותה מקדישים החברים לדמותו של הרופא הקטור (מריאנו אידלמן) ליום הולדתו. מידע על היצירה "דרך המלך" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "דרך המלך" באתר Discogs מילות השיר "דרך המלך" באתר שירונט דרך המלך Eurovision Israel 1989, סרטון בערוץ "danipk", באתר יוטיוב (אורך: 03:08) גילי וגלית - דרך המלך | קדם אירוויזיון 1989, סרטון בערוץ "כאן | מוזיקה", באתר יוטיוב (אורך: 03:01) מוריה קרסגי, ‏גלית עלתה על "דרך המלך", באתר ‏מאקו‏, 18 באוגוסט 2009 אור ברנע, מאמינה בדרך. ולא של המלך, באתר ynet, 7 באוגוסט 2005 סמדר פלד, ‏החזרה בתשובה וממנה: השנים שאחרי "גילי וגלית", באתר ‏מאקו‏, 27 ביולי 2012 מוריה קרסגי, ‏גלית עלתה על "דרך המלך", באתר ‏מאקו‏, 18 באוגוסט 2009 חוזרים לכלא 6, באתר ynet, 12 במאי 2006
Johnny B. Goode

Johnny B. Goode (ג'וני ב. גוד) הוא שיר שנכתב ובוצע במקור על ידי צ'אק ברי ואשר נחשב לאחד משירי הרוק אנד רול הראשונים. השיר הגיע בשיא הצלחתו למקום השני במצעד האמריקני "Hot R&B Sides" של בילבורד ולמקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100. זהו אחד מהשירים הנודעים ביותר של צ'אק ברי, אשר זכה לאורך השנים לגרסאות כיסוי שונות שבוצעו על ידי אמנים נודעים שונים. בשנת 2003, השיר דורג במקום ה-7 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. בשנת 2008, השיר דורג במקום הראשון ברשימת 100 שירי הגיטרה הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. ההקלטה של השיר נכללה בתקליט הזהב של וויאג'ר ששוגר בשנת 1977 לחלל על גבי שתי הגשושיות וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2. השיר היה אחד מארבעה שירים אמריקאים שנכללו בין צלילים ותמונות שונות שנבחרו כך שישקפו את מגוון המינים והתרבויות שבכדור הארץ, בתקווה להעביר בדרך זו מסר מהאנושות לחוצנים תבוניים אליהם עשויות להגיע הגשושיות בבוא היום. ב-1979 הוציא הזמר אלטון ג'ון את אלבומו "Victom of Love" שנכלל בתוכו חידוש של השיר "johnny B.goode" בגרסת דיסקו. השיר נכתב על ידי ברי במהלך שנת 1955. השיר עוסק בנער עני ואנאלפבית שגדל באזור כפרי אשר מוכשר במיוחד בנגינה על גיטרה. השיר נוצר בתחילה בהשראת הפסנתרן של ברי, ג'וני ג'ונסון, אם כי בהמשך ברי החליט כי השיר יהיה מבוסס על עצמו. על אף שהשיר מתבסס על חייו של צ'אק ברי, ברי שינה מספר פרטים בשיר. כמו כן, על אף שבמקור מילות השיר ציינו כי ג'וני בי. גוד הוא "colored boy" (נער שחור), ברי החליט לבסוף לשנות את מילות השיר ל-"country boy" (נער כפרי) על מנת להבטיח שהשיר ישודר ברדיו. הקטע האינסטרומנטלי בפתיח של השיר הוא למעשה העתק מדויק של סולו הפתיחה משירו של לואי ג'ורדן "Ain't That Just Like a Woman"‏ (1946) בביצועו של הגיטריסט קארל הוגאן. ברי כתב שלושה שירים נוספים העוסקים בדמות ג'וני בי. גוד – "Bye Bye Johnny", "Go Go Go", ו-"Johnny B. Blues". השיר מבוצע בסרט הראשון בטרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד משנת 1985, אשר במהלכו הגיבור של הסרט, הנוסע בזמן מרטי מקפליי (אשר מגולם על ידי מייקל ג'יי פוקס) מנגן את השיר בנשף ריקודים בשנת 1955, לאחר שהוא מתנדב להחליף את הגיטריסט מרווין ברי אשר נפצע בידו, וזאת על מנת לוודא כי הוריו יפגשו ויתאהבו בנשף. מפיקי הסרט החליטו לבחור בשיר זה משום שהשיר נכתב בשנה שבה מתרחשת עלילת הסרט. כמו כן, בחלק זה של הסרט, בעת שמרטי מקפליי מנגן את השיר מוצג קטע קצר בו הגיטריסט מרווין ברי מטלפן לכאורה לבן דודו צ'אק ברי ומציין בפניו כי זה עשוי להיות הצליל החדש שהוא חיפש. (פרדוקס קלאסי של לולאת זמן). פרק 14 בעונה השנייה של סדרת הפעולה האמריקנית "היחידה" נקרא "Johnny B. Goode". גרי אקשטיין כתב גרסה עברית לשיר, והיא מופיעה באלבומו "עבודת יד" (1986) תחת השם "ג'וני ביגוד והנעלה". מדיה וקבצים בנושא Johnny B. Goode בוויקישיתוף מידע על היצירה "Johnny B. Goode" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Johnny B. Goode" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Johnny B. Goode" באתר SecondHandSongs סרטון השיר "Johnny B. Goode" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Johnny B. Goode" באתר ספוטיפיי עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית)
התהום השיווקי

התהום השיווקי הוא מודל אשר הוצג לראשונה בספרו של ג'פרי מור "התהום השיווקית - שיווק ומכירת מוצרים טכנולוגיים לצרכנים" (Crossing the Chasm: Marketing and Selling High-Tech Products to Mainstream Customers), ובו מוצגת הרחבה של המודל המסורתי של מחזור החיים לאימוץ והתפשטות חידושים. אימוץ חידושים היא תאוריה המציגה כיצד ובאיזה קצב רעיונות חדשים וטכנולוגיות מתפשטות וחודרות לשווקים. כדי להבין תחילה את התהליך של אימוץ חידושים יש לחלק כל שוק של לקוחות לחמישה פלחי שוק, בהתאם להתייחסותם למוצרים חדשניים: מזנקים, מדרבנים, מיישמים, מחקים ונגררים. לכל אחד מפלחי השוק הללו מאפיינים שונים וגישה שונה לאימוץ חידושים. ה"מזנקים", המהווים רק 2% מהשוק הרלוונטי, מחפשים חידושים כמעט בכל מחיר. הם מאמצים מוצרים עוד לפני יציאתם לשוק והם אינם מעוניינים בתועלת מן המוצר, אלא רק בחידוש עצמו. ה"מדרבנים”, המהווים 5% מהשוק, מאמצים מוצרים וטכנולוגיות בשלב מוקדם בשל התועלת שבהם. הם אינם מעוניינים בחידוש לשמו, אלא בשאלה האם החידוש יכול להעניק להם איזו שהיא עדיפות או יתרון תחרותי על פני אחרים, בעיקר על פני המתחרים. המיישמים המהווים 40% מהשוק, אינם מתעניינים בחידושים טכנולוגיים כשלעצמם, ולכן עצם החידוש במוצר כלשהו איננו מושך אותם. הם מאמינים בהתפתחות הדרגתית ולא במהפכה, ולכן אינם נימנים על "בעלי החזון", כמו המדרבנים. למען האמת, הם מתרחקים מ"בעלי החזון" ורואים בהם יותר "בעלי פנטסיות", אשר צריך להזהר מפניהם. גם המחקים, המהווים כ-40% מהשוק, שותפים לכל החששות של המיישמים, משום שהם אינם מסוגלים לטפל בחידושים. הם ממתינים עד אשר המוצר החדש יהפוך לסטנדרט. המחקים דורשים הרבה תמיכה והדרכה, והמטרה שלהם באימוץ מוצר חדש היא להפחית את העלויות. הנגררים, המהווים כ-13% מהשוק הפוטנציאלי, אינם מעוניינים בחידושים כלל, והם יאמצו מוצר חדשני רק כאשר המוצר אליו הם היו רגילים נעלם לגמרי מן השוק. שני הפלחים הראשונים - מזנקים ומדרבנים - מהווים ביחד את השוק הראשוני. אמנם מניעי הקנייה של כל אחד מהפלחים הללו אינם זהים, אך המכנה המשותף שלהם הוא ברצון להיות "ראשונים" ברכישת המוצר החדש. המזנקים רוצים לעשות זאת על מנת לבחון את המוצר, בעוד שהמדרבנים רוצים לעשות זאת על מנת לנצל את המוצר. שלוש הקבוצות האחרונות מהוות את השוק העיקרי, שהוא מקור הרווחים לטווח הארוך. התהום השיווקית נובעת מכך, שקיים פער משמעותי בגישה למוצר חדשני בין המדרבנים לבין המיישמים. האחרונים מהססים ביותר ברכישת מוצר חדשני, והם אינם מוכנים לקבל המלצה ממי שנתפס בעיניהם כשייך למדרבנים. הם מחפשים מיישמים כמותם. זהו מצב היוצר מעגל שוטה, לפיו אינך יכול למכור בשוק העיקרי עד אשר המיישמים יקבלו אותך. מאידך, המיישמים אינם מוכנים לקבל אותך, עד שלא תוכיח להם שהצלחת למכור למישהו בשוק העיקרי. למעשה זוהי המשימה העיקרית העומדת בפני כל מי שמציג מוצר חדשני לשוק: כיצד לחצות את התהום השיווקית במהירות וביעילות. החדירה לשוק הראשוני, שנמצא לפני התהום השיווקית, איננה כה קשה, משום שכמעט תמיד אפשר למצוא לקוחות, שהם מזנקים או מדרבנים, אשר יהיו מוכנים להתנסות במוצר החדש. הקושי העיקרי הוא בחדירה לשוק העיקרי, הנמצא אחרי התהום השיווקית, וכדי להגשים זאת יש צורך בחציית התהום. שיווק טכנולוגי דיפוזיית החידושים Geoffrey A. Moore, Crossing the Chasm, Harper Business Essentials, 1991 מאמר המתאר בהרחבה את המודל ומהלכים לחציית התהום השיווקית
מרק ר. כהן

מרק ר. כהן (באנגלית: Mark R. Cohen;‏ נולד ב-1943) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור אמריטוס ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת פרינסטון ומתמחה ביהודים בעולם המוסלמי. כהן הוא חוקר מוביל בהיסטוריה של היהודים בתקופת ימי הביניים תחת שלטון האסלאם. מחקריו מתבססים, בעיקר, על מסמכים מהגניזה הקהירית. הוא עומד בראש פרויקט הגניזה באוניברסיטת פרינסטון שמטרתו להעלות מספר גדול של מסמכים מימי הביניים לשימוש מקוון. ממרץ 2007 מכיל מאגר המידע 4,000 מסמכים. מרכז הפרויקט נמצא במעבדת מחקר הגניזה על שם שלמה דב גויטיין שם נמצאים רבים מספריו הפרטיים של גויטיין והערות אותן אסף. את התואר הראשון קיבל כהן באוניברסיטת ברנדייס ואת התואר השני באוניברסיטת קולומביה. את הדוקטורט עשה בבית המדרש לרבנים באמריקה. כהן מתגורר בניו יורק. Jewish Self-Government in Medieval Islam (1980) The Autobiography of a Seventeenth-Century Venetian Rabbi (1987) Under Crescent and Cross: The Jews in the Middle Ages (1994) Poverty and Charity in the Jewish community of Medieval Egypt (2005) The Voice of the Poor in the Middle Ages: An Anthology of Documents from the Cairo Geniza (2005) בצל הסהר והצלב: היהודים בימי הביניים, תרגמה: מיכל סלע, בהוצאת אוניברסיטת חיפה, תשס"א, 2001. רשימת הפרסומים של מרק ר. כהן, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של מרק ר. כהן באתר רמב"י מארק ר. כהן (1943-), דף שער בספרייה הלאומית Princeton University faculty page Princeton Geniza Project ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.