laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואסילי אולריך

ואסילי ואסילייביץ' אולריך (ברוסית: Василий Васильевич Ульрих; ‏13 ביולי 1889–7 במאי 1951) היה שופט בברית המועצות במהלך רוב תקופת שלטונו של יוסיף סטלין. אולריך שימש כאב בית הדין במשפטים רבים במהלך הטיהורים הגדולים. ואסילי אולריך נולד בריגה, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. אביו היה מהפכן לטבי ממוצא גרמני, ואימו הייתה רוסייה מהמעמד החברתי הגבוה. עקב הפעילות המהפכנית של המשפחה, הם נשפטו לחמש שנות גלות באירקוטסק שבסיביר. ב-1910 שב אולריך לריגה והחל ללמוד במכון הפוליטכני של ריגה. באותה שנה הצטרף גם לסיעה הבולשביקית שבמפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. אולריך סיים את לימודיו ב-1914, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לחזית כקצין. אחרי המהפכה הבולשביקית, הבטיח לאון טרוצקי את הצטרפותו לצ'קה, המשטרה החשאית הסובייטית. לאחר מכן אולריך שימש במספר הרכבים במשפטים צבאיים. באותה תקופה הוא התבלט בעיני סטלין, שאהב את הדרך היעילה בה מילא את חובותיו וכן את הדרך הלקונית בה דיווח על תוצאות המשפטים. ב-1926, אולריך התמנה ליושב ראש המכללה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות. בתפקיד זה היה אחראי לגזרי הדין במהלך הטיהורים הגדולים. בין היתר, גזר את דינם של לב קמנייב, ניקולאי בוכארין, מיכאיל טוכאצ'בסקי, גריגורי זינובייב, ניקולאי יז'וב ועוד רבים אחרים. הוא נכח בהוצאות להורג של רבים, ובמקרים מסוימים אף ביצע אותן בעצמו. אולריך הוציא בעצמו להורג את יאן קרלוביץ' ברזין, ראש פיקוד המודיעין של הצבא האדום. במהלך מלחמת העולם השנייה, אולריך המשיך לגזור עונשי מוות על אנשים שהואשמו בחבלה ובתבוסתנות. ב-1945 שימש גם כאב בית הדין במשפט ה-16, בו נשפטו מנהיגי מדינת המחתרת הפולנית והארמייה קריובה. ב-1948, מספר שופטים בכירים, ביניהם אולריך, הודחו מתפקידם עקב מה שהוגדר כ"בעיות חמורות" במערכת המשפט, לרבות שחיתות ושגיאות פוליטיות. לאחר מכן, מונה למנהל קורס באקדמיה למשפט צבאי. הוא נפטר בשל התקף לב ב-7 במאי 1951 ונקבר בבית הקברות נובודיצ'י שבמוסקבה. אנטון אנטונוב–אובנסקו כינה אותו "קרפדה במדים עם עיניים דומעות". אוטו טייף, ממלא מקום ראש הממשלה האחרון של אסטוניה בטרם נכבשה על ידי ברית המועצות, הגדירו "גבר בלונדיני צעיר, עגול פנים ושמנמן במדי גנרל, עם חיוך עדין על פניו". Michael David Polano, The Great Terror: Violence, Ideology, And The Building Of Stalin's Soviet Empire, Wayne State University, 2017 „Члены Верховного суда брали взятки“ "Из воспоминаний и заметок о 1939-1969 ::: Тииф О. - Из воспоминаний и заметок о 1939-1969 ::: Тииф Отто ::: Воспоминания о ГУЛАГе :: База данных :: Авторы и тексты". 2018-08-12. אורכב מ-המקור ב-2018-08-12. נבדק ב-2024-02-25.
אלדאר פישר

אלדאר פישר (בהונגרית: Fischer Aladár;‏ שימג, 26 ביולי 1872 – בודפשט, 5 בדצמבר 1950) היה דוקטור לרפואה (MD) כירורג יהודי-הונגרי, מנהל מחלקה בבית חולים, רופא ראשי ופרופסור באוניברסיטת בודפשט. אלדאר פישר נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ פישר (1845–1910), רופא כללי, נשיא הקהילה היהודית בשימג, ושל קרולינה שטיינר. הוא השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר ב-1895. לאחר מכן ההפך למתמחה במרפאה הכירורגית מס' 2 של האוניברסיטה ובין 1911 לבין 1930 עבד כמנתח ראשי בבית החולים לילדים ברודי ז'יגמונד ואדל. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בבית חולים צבאי שהוקם בבודפשט. ב-1915 הועלה לדרגת רופא גדוד. בשנת 1916 הוסמך כפרופסור חוץ (לא חלק מהסגל) בתחום "מחלות כירורגיות בילדוּת". בין השנים 1930 לבין 1941 היה מנהל המחלקה הכירורגית והרופא הראשי של בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט (שמה היום המרכז הרפואי הלאומי) מאז 1930, מונה כפרופסור מלא באוניברסיטה. הוא פרש לגמלאות ב-1941. כמה ממחקריו פורסמו בכתבי העת המקצועיים כמו "רפואה" (Gyógyászat). הוא עסק בפתרונות כירורגיים לגידולים שפירים וממאירים בגיל הילדות ונחשב לאחד ממייסדי ניתוחי הילדים בהונגריה. אשתו הייתה שטפניה רדליך (1884–1936), בתם של דויד רדליך ובורבלה שפיצר, איתה התחתן ב-1907 בבודפשט. נתונים לניתוחי סרטן הלשון (שימג, 1903) על ניתוח של הוושט (בודפשט, 1924) המצב הנוכחי של הטיפול הכירורגי בסרטן (בודפשט, 1927) סיגנום לאודיס עיטור צלב זהב מוכתר (1918) עיטור הצלב האדום II. תג קישוט עם מבצר צבאי Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי) Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: לקסיקון רופאים יהודים הונגרים מצטיינים ומפורסמים. הוצאת מכבי. בודפשט. 2001) Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002) Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים) לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת. "Fischer Ignác halotti bejegyzése a sümegi polgári halotti akv. 144/1910. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-15. "Fischer Ignác elhunyt". Egyenlőség. 1910-11-27. p. 3. נבדק ב-2021-02-15. "Kinevezés". Budapesti Orvosi Újság. 1911-10-26. p. 789. נבדק ב-2021-02-15. "Ezredorvos". Rendeleti Közlöny a Magyar Királyi Honvédség számára. 2015. "A Budapesti Királyi Magyar Tudomány-Egyetem almanachja, 1915-1916". נבדק ב-2021-02-15. "Nyugalomba vonulás". Az Újság. 1941-02-22. p. 6. נבדק ב-2021-02-15. "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 103/1907. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-15.
מבצע אייזנהמר

מבצע אייזנהמר (בגרמנית: Unternehmen Eisenhammer; בעברית: מבצע פטיש ברזל) היה מבצע הפצצה אסטרטגי של תחנות כוח חשמל בברית המועצות בקרבת מוסקבה וניז'ני נובגורוד שתוכנן על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. המבצע איים להשבית כ-75 אחוזים מהחשמל ששימש את תעשיית ההגנה הסובייטית. תוכנית המבצע נוצרה בשנת 1943 על ידי פרופסור היינריך שטיינמן (1899–1969), פקיד במשרד התעופה של הרייך. מתקפת ההפצצה אמורה הייתה להשמיד 12 טורבינות בתחנות כוח מים וקיטור בקרבת מוסקבה, ניז'ני נובגורוד, טולה, סטלינגורסק וריבינסק, וכן לתקוף תחנות משנה מסוימות, קווי מתח גבוה ומפעלים. אם ההתקפה הייתה מצליחה להשמיד רק שני שלישים מהטורבינות היא הייתה משביתה כ-75 אחוז מהחשמל ששימש את תעשיית ההגנה הסובייטית. רק שני מרכזי אנרגיה קטנים היו נשארים שלמים. באותה תקופה, לברית המועצות לא היו יכולות ייצור טורבינות והמתקן לתיקונים היחיד (בלנינגרד) נפגע קשות. כדי להשיג את המטרה, חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, היה אמור להיעזר במפציצים ארוכי טווח מסוג מיסטל. להשמדת טורבינות מים, היו אמורות להטיל מוקשים צפים מיוחדים הנקראים "סומרבלון" (בגרמנית: Sommerballon; "בלוני קיץ") למים, וזרם המים היה אמור לסחוף אותם ישירות אל תוך הטורבינות. בשל מחסור במפציצים ובדלק, בעיות טכניות במוקש הצף וחדירת הצבא האדום לבסיסי קדמה, נדחה התוכנית שוב ושוב. עם זאת, בפברואר 1945, מבצע אייזנהמר חזר לתוכניות, וטייסת הקרב 200 אספה מטוסי סיור וכ-100 מיסטלים ליד ברלין והמתינה לתנאי מזג אוויר נוחים לתקיפת המפעלים סביב מוסקבה. לאחר הפצצה אווירית אמריקאית על מתקן הבדיקות העיקרי של התעופה הצבאית ברכלין, שהשמידה 18 מיסטלים, נדחתה התוכנית שוב ולבסוף נגנזה זמן קצר לאחר מכן. captured german records, captured german records, archives.gov James Lucas, Kommando: German Special Forces of World War Two, 2003
נחום אדמוני

נחום אדמוני (נולד ב-21 בנובמבר 1929) הוא איש ביטחון שכיהן כראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים בשנים 1982–1989. נחום אדמוני נולד בירושלים לאלימלך וסימה אדמוני (רוטבאום), שעלו מפולין. אביו היה אדריכל נוף אוטודידקט שתכנן את גינת מלון המלך דוד ב-1929 וכיהן בתפקיד הגנן העירוני של ירושלים בתקופת המנדט הבריטי. אחיו הבכור, יחיאל אדמוני, שירת שנים רבות כאיש ציבור וכמנהל בסוכנות היהודית. אדמוני למד בגימנסיה העברית רחביה. ב-1946 הצטרף לארגון "ההגנה", עבר הכשרה בש"י ובמסגרת הגדוד השלישי של הפלמ"ח, לחם במלחמת העצמאות במסגרת הש"י, ולאחר מכן בחיל המודיעין. ב-1950 השתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הכיר גם את אשתו נינה, וחזר לישראל ב־1954. בשובו הצטרף לקהילת המודיעין. שירת במוסד בתפקידים שונים בהם נציג המוסד במזרח אפריקה, ראש אגף תבל, האגף המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים, וראש אגף המטה. בשנת 1976 מונה למשנה לראש המוסד, יצחק חופי. בשנת 1982 נקבע כי מחליפו של חופי בראשות המוסד יהיה האלוף יקותיאל אדם, אך לאחר שאדם נהרג בתחילת מלחמת לבנון, נבחר אדמוני לתפקיד. מיד עם כניסתו לתפקיד אירע בלבנון טבח סברה ושתילה. ועדת כהן, ועדת החקירה הממלכתית שחקרה את העובדות והגורמים הקשורים בטבח, עסקה גם בתפקודו של אדמוני, וקבעה כי לא סיפק לממשלה "התרעה חד-משמעית על הסכנה בקשר עם כניסת הפלנגות למחנות, כניסה שעליה לא העיר ראש המוסד דבר בהערכת המצב שנתן בישיבת הממשלה". חרף זאת החליטה הוועדה "שאין לייחס חומרה להימנעותו זו של ראש המוסד", והוא המשיך לכהן בתפקידו. בעת כהונתו כראש "המוסד", לכד "המוסד" את מרדכי ואנונו והביאו לישראל, לאחר שזה העביר מידע סודי לעיתון "סאנדיי טיימס" (בשנת 1986). כן היה המוסד מעורב בחיסולו של אבו ג'יהאד בתוניס (בשנת 1988). פעולות נוספות שביצע המוסד בתקופתו היו העלאת יהודי אתיופיה ב"מבצע משה" ופעולות לסיכול התחמשותה של עיראק בנשק בלתי קונבנציונלי. בעת כהונתו היה עדיין שמו של ראש "המוסד" אסור בפרסום, ושמו פורסם רשמית רק לאחר פרישתו מ"המוסד". ב-1988 התכוון המקומון "העיר" לפרסם מאמר ביקורת על אדמוני. הכתבה נאסרה לפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, אך בית המשפט העליון דחה את האיסור והתיר את הפרסום. בתום שירותו במוסד מונה למנכ"ל "מקורות" (1989–1994), ולאחר מכן פנה לעסקים פרטיים. הוא דירקטור במספר חברות (שיכון ובינוי, סנפרוסט, בנק הפועלים), ונחשב מקורב למשפחת אריסון. בעקבות רצח יצחק רבין, מונה לראשות ועדה שקבעה מי האישים שאבטחתם תהיה בסמכות שירות הביטחון הכללי. לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה בידי ראש הממשלה אהוד אולמרט לראש ועדה שתחקור את אירועי המלחמה, אך הוועדה פורקה בטרם החלה לפעול. נחום אדמוני, באתר המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ריאיון עם נחום אדמוני, מבט מל"מ 86, אפריל 2020, עמ' 4 (קישור נוסף) ראיון של נחום אדמוני למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח דיווח לבורסה על מינויו כדירקטור בחברת סנפרוסט יוסי מלמן ודן רביב, "מרגלים לא מושלמים: סיפורו של המודיעין הישראלי",הוצאת מעריב, 1990, עמוד 229 יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמוד 279 אמיר אורן, ועדת כהן חסה על אדמוני, אבל הסתייגה מתפקודו, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2006 יוסי מלמן, מאוסטרליה ועד לפיתוי ע"י "סינדי": כך נחטף ואנונו, באתר הארץ, 21 באפריל 2004 פרופיל חברה - שיכון ובינוי בע"מ, באתר Bizportal פרופיל חברה - סנפרוסט בע"מ, באתר Bizportal ים יהושע, המיליארדרית הסודית, עיתון תל אביב אורה קורן, ‏נחום אדמוני: קשור בעיקר עם קבוצת תד אריסון, באתר גלובס, 9 באוקטובר 1997
בורגונדיה

האם התכוונתם ל... בורגונדיה (אזור) – אזור היסטורי הנמצא כיום בצרפת ובשווייץ בורגונדים – שבט גרמאני שהיגר מאזור סקנדינביה לאירופה בורגון – חבל בצרפת, הנקרא בשפות שונות גם "בורגונדי" או "בורגונדיה" ממלכת בורגונדיה – ממלכה שהתקיימה בימי הביניים בחלק משטח צרפת דוכסות בורגונדיה – ישות פוליטית היסטורית, ששלטה בין השאר גם באזור בורגונדיה בית בורגונדיה – ענף של השושלת הקאפטינגית, שמוצאו מרובר הראשון, דוכס בורגונדיה בורגונדי (צבע) – צבע אדום עם סגלגלות המזוהה עם צבעו של יין הבורגונדי
לונלי איילנד

לונלי איילנד (באנגלית: The Lonely Island) היא שלישיית קומדיה מוזיקלית אמריקאית הכוללת את אנדי סמברג, ג'ורמה טאקון, ועקיבא שפר. הקבוצה התפרסמה בזכות הקטעים המוזיקליים הקומיים שלה בסאטרדיי נייט לייב, בהם "Lazy Sunday", "D*** in a Box" ו-"I'm on a Boat". פעילותם כוללת אלבומים, סרטים, וקטעי וידאו רבים שזכו לפופולריות רבה ברשת. השלישייה הכירה בבית הספר התיכון בברקלי, קליפורניה. לאחר סיום הלימודים, הם עברו ללוס אנג'לס במטרה לפרוץ בתחום הקומדיה. הם החלו להפיק סרטונים שהפכו לויראלים ברשת והשתתפו במופעי קומדיה מקומיים. בשנת 2005 הם הצליחו להתקבל ככותבים לסאטרדיי נייט לייב, וסמברג אף התקבל כחבר צוות מלא בתוכנית. The Lonely Island התפרסמו בסאטרדיי נייט לייב בזכות קטעי וידאו קומיים קצרי זמן, שנקראו "Digital Shorts". הקטע "Lazy Sunday" היה אחד מהראשונים שהפכו לוויראליים, וזכה להצלחה רבה ביוטיוב ובאייטונס. הקטעים שלהם שילבו הומור מוזיקלי ותרבות פופ, והפכו לאהובים ביותר על קהל הצופים. בשנת 2009 הוציאו השלישייה את אלבום הבכורה שלהם, "Incredibad", שכלל את הלהיטים הגדולים שלהם מהסאטרדיי נייט לייב. האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד. בשנת 2011 יצא אלבומם השני, "Turtleneck & Chain", שזכה להצלחה רבה אף הוא והגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד. ב-2013 יצא אלבומם השלישי, "The Wack Album", שזכה גם הוא לפופולריות רבה. סביב זמן זה, השלישייה עזבה את סאטרדיי נייט לייב והתמקדה בפרויקטים אישיים נוספים, כולל סרטים ותוכניות טלוויזיה. אחד מהפרויקטים הבולטים היה הסרט "Popstar: Never Stop Never Stopping", שהופק על ידם ויצא בשנת 2016. הלהקה נחשבת לאחת מהשלישיות הקומיות המשפיעות ביותר בדורנו. הם היו חלוצים בשימוש באינטרנט להפצת קטעי וידאו קומיים, ושינו את הדרך בה תרבות הפופ והומור מתקשרים עם הקהל. הם זכו במספר פרסים על פועלם, כולל פרסי אמי וגראמי, והם ממשיכים להשפיע על תחום הקומדיה והמוזיקה עד היום. מדיה וקבצים בנושא לונלי איילנד בוויקישיתוף לונלי איילנד, ברשת החברתית פייסבוק לונלי איילנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לונלי איילנד, ברשת החברתית אינסטגרם לונלי איילנד, סרטונים בערוץ היוטיוב לונלי איילנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לונלי איילנד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לונלי איילנד, באתר ספוטיפיי לונלי איילנד, באתר Last.fm (באנגלית) לונלי איילנד, באתר AllMusic (באנגלית) לונלי איילנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) לונלי איילנד, באתר דיזר לונלי איילנד, באתר Discogs (באנגלית) לונלי איילנד, באתר Songkick (באנגלית) לונלי איילנד, באתר בילבורד (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של לונלי איילנד (באנגלית) Blaise Santi, The Lonely Island's Journey From Berkeley To Internet Stardom, Looper, ‏2023-04-16 (באנגלית אמריקאית) Chris Osterndorf, A timeline of the Lonely Island's trail-blazing Internet comedy, The Daily Dot, ‏2016-06-03 (באנגלית אמריקאית)
כנסיית העוגן

כנסיית העוגן, היא אתר ארכאולוגי בפסגה המזרחית של הר ברניקי ובו שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית והעבאסית. הר ברניקי, שלו פסגה מערבית ומזרחית, ממוקם מערבית לטבריה ומתנשא לגובה של 200 מטר מעליה, כאשר צידו המזרחי הוא מצוק ובו מספר רב של מערות. ההר חולש על פני כל אזור העיר טבריה וממנו תצפית מרהיבה על האזור. במשך שנים חוקרים חשבו שבפסגת הר ברניקי נמצא ארמון מפורסם שבנה הורדוס אנטיפס בשנת 20 לספירה ואותו תיאר יוסף בן מתתיהו כארמון מפואר ומהודר. בשנת 61 לספירה סופח אזור טבריה לתחום שלטונו של אגריפס ואחותו ברניקי ולכן הדעה הייתה שבראש ההר ניצב ארמונה. מה גם שהשם הערבי שניתן להר, רמז לכך: קצר בנת אל-מליכ – כלומר ארמון בת המלך. בשנים 1990–1992 בוצעה חפירה ארכאולוגית בראש ההר על ידי יזהר הירשפלד שחשף את שרידי כנסיית העוגן. השם ניתן לכנסייה על שום אבן העוגן הגדולה שנתגלתה באפסיס הכנסייה. יתרה מכך, התברר לחופרים שהכנסייה היוותה חלק ממערך הבנייה הכביר של יוסטיניאנוס. עדות לכך ניתן לראות בחומת הביצור הגדולה שעולה עד לפסגה המערבית של הר ברניקי, חומה שהיא בעובי של 2.5 מטר וגובהה היה בין 8 עד עשרה מטרים. הכנסייה הגדולה נבנתה במאה השישית לספירה ככל הנראה גם במטרה שתיראה למרחוק, היות שזו הייתה שיא התקופה הצליינית בארץ. הכנסייה המפוארת כללה בסיליקה גדולה, שתי שורות של עמודים, פסיפסים צבעוניים מעוטרים בחיות, בור מים, יחידות מגורים, בית בד. הממצאים מעידים על איכות הבנייה הגבוהה והפאר של הכנסייה. אבן העוגן נתגלתה תחת שולחן המזבח. האבן במשקל של כמעט חצי טון, היא מתקופת הברונזה הקדומה. עובדה זו, הותירה את החוקרים ללא תשובה לגבי משמעותה של האבן, למה היא הובאה והועלתה למקום הקדוש בכנסייה. ההשערה הנפוצה כיום טוענת שהאבן קשורה איכשהו לישו. הכנסייה הביזאנטית נחרבה ברעידת האדמה של 749 לספירה, שהרסה בארץ ערים שלמות. בתקופה העבאסית הכנסייה נבנית מחדש. עובדה זו הופכת את הכנסייה ליחידה מסוגה שנבנתה בארץ ישראל. ככל הנראה האוכלוסייה הנוצרית בטבריה הייתה חזקה ועמידה מספיק, על מנת לקבל אישור לבנייה של הכנסייה. לכן, למרות השימוש הרב שנעשה באבני הבנייה המקוריות מהתקופה הביזאנטית, המבנה שהוקם, הוא מבנה חדש לחלוטין והוא משלב גם סגנון אדריכלי מוסלמי בבנייה עצמה. דבר זה ניכר בעמודים ובקשתות, שנבנו בצורה המזכירה מסגדים במסופוטמיה. ממצא נוסף יוצא דופן היה ציור קיר ובו פנים של קדוש, הפרסקו כנראה נוצר במאה ה־11 לספירה, הובא לכנסייה ונגנז שם. שלב הבנייה המאוחר ביותר בכנסייה מתוארך למאה ה־12, התקופה הצלבנית והיא ננטשה ככל הנראה לאחר קרב קרני חיטין בשנת 1187. במאה ה־13 עוד גרו שם יושבים ארעיים ולאחר מכן היא ניטשה לגמרי, עד לחשיפתה מחדש בחפירה ארכאולוגית. כיום הכנסייה היא חלק מגן לאומי ברניקי. יזהר הירשפלד, כנסיית העוגן בפסגת הר ברניקי שליד טבריה, קדמוניות 3-4, 1993, עמ' 120-127 רוני בן אריה, פני קדוש בציור קיר בכנסייה שבהר ברניקי, קדמוניות 3-4, 1993, עמ' 128-129 גן לאומי ברניקי – iNature, באתר inature.info
טיטן 3 מסחרי

טיטן 3 מסחרי (באנגלית: Commercial Titan III ידוע גם כ-CT-3) היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי טיטן 2. המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1990–1992. הכוונה הייתה לנצל אותו לשיגורים מסחריים, אך לאור העלות הגבוה לעומת משגר "אריאן 4" הוא לא הצליח לעמוד בתחרות. פיתוח משגר חדש לצורכי חיל האוויר של ארצות הברית החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. אמנם חיל האוויר בחר משגר מדגם "דלתא 2". החברה "מרטין מריאטה" החליטה להמשיך בפיתוח ולנצל את המשגר החדש לשיגורים מסחריים. המשגר היה מתאים לשיגור מספר לוויינים בשיגור בודד והיה בעל יכולת שיגור גבוהה מקודמו. השיגור הראשון בוצע בשנת 1990 מכן שיגור LC-40 מנמל החלל קייפ קנוורל והסתיים בהצלחה. בשיגור השני הלוויין לא הצליח להגיע למסלול המתוכנן. במסגרת משימה STS-49 הדבר תוקן ולוויין עבר למסלול הנדרש. לאור העלות הגובה המשגר לא הצליח למצוא לקוחות ושימוש בו הופסק בשנת 1992 לאחר 4 שיגורים בלבד. מדיה וקבצים בנושא טיטן 3 מסחרי בוויקישיתוף תיאור המשגר רשימת שיגורים (באנגלית) נתונים כלליים
ג'וני קוקרן

ג'וני קוקרן (באנגלית: Johnnie Lee Cochran Jr 2 באוקטובר 1937 – 29 במרץ 2005) היה עורך דין אמריקאי מפורסם ושימש כתובע פלילי בלוס אנג'לס. הוא התפרסם בעיקר בזכות חלקו במשפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון. ג'וני קוקרן נולד בשירבפורט, לואיזיאנה, למשפחה שהייתה צאצאית לעבדים. אביו עבד כסוכן ביטוח ואמו עסקה במכירות. בשנת 1949, משפחתו עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם גדל קוקרן בסביבה יציבה ומשכילה. הוריו הדגישו את חשיבות החינוך ואימצו גישה ללא דעות קדומות כלפי העולם. קוקרן למד בבתי ספר ציבוריים והצטיין בלימודיו. הוא היה אחד מהתלמידים האפרו-אמריקאים הבודדים בבית הספר התיכון בלוס אנג'לס, וסיים בהצטיינות את לימודיו בשנת 1955. הוא המשיך ללימודי תואר ראשון בכלכלה עסקית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אותם סיים בשנת 1959. לאחר מכן, הוא השלים תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת לויולה מרימאונט בשנת 1962 לאחר שעבר את מבחן ההסמכה לבר בשנת 1963, החל קוקרן לעבוד כתובע פלילי בלוס אנג'לס. בשנת 1965 פתח משרד עורכי דין פרטי עם ג'רלד לנואר והקים את המשרד "Cochran, Atkins & Evans". בתחילת הקריירה שלו, הוא התפרסם בזכות טיפול בתיקים פליליים ומקרי זכויות אזרח, כמו המקרה של לני ברוס, קומיקאי שנאשם בעבירות גסות. במהלך השנים, קוקרן טיפל במספר תיקים מפורסמים שעסקו באלימות משטרתית. בשנת 1966, הוא ייצג את אלמנתו של לאונרד דדוויילר, גבר אפרו-אמריקאי שנורה למוות על ידי משטרת לוס אנג'לס. אמנם הוא הפסיד בתיק זה, אך המקרה עורר את הקהילה השחורה בלוס אנג'לס וחיזק את מחויבותו של קוקרן למאבק נגד אלימות משטרתית. בשנת 1978, קוקרן חזר לשירות הציבורי והפך לעוזר התובע המחוזי של לוס אנג'לס, התובע האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד זה. בשנת 1983 הוא חזר לשוק הפרטי והקים את "The Cochran Firm", שהפכה עם השנים למשרד עורכי דין לאומי עם סניפים רבים בארצות הברית. בין התיקים הבולטים בהם טיפל היה המקרה של רון סטלס, שחקן פוטבול שנמצא תלוי בתא המעצר שלו לאחר שנעצר על ידי משטרת סיגנל היל. קוקרן זכה במשפט וקיבל פיצוי של 760,000 דולר עבור משפחת סטלס. המקרה שזיכה את קוקרן בתהילה בינלאומית היה משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון בשנת 1994. סימפסון, שחקן פוטבול לשעבר ושחקן, הואשם ברצח של אשתו לשעבר ניקול בראון סימפסון וחברה רון גולדמן. קוקרן היה חלק מהצוות ההגנה המוביל של סימפסון, שנודע בשם "צוות החלומות". המשפט, שהפך לאחד המשפטים המפורסמים והמתוקשרים ביותר בהיסטוריה, נמשך 11 חודשים והסתיים בזיכויו של סימפסון. קוקרן התפרסם בזכות המשפט האגדי ”If it doesn’t fit, you must acquit” שהשתמש בו במהלך המשפט כדי לשכנע את חבר המושבעים שסימפסון לא אשם. קוקרן היה נשוי פעמיים והיו לו שני ילדים. הוא היה חבר פעיל בקהילת קפה אלפא פסי, אחוות סטודנטים אמריקאית. קוקרן נפטר ב-29 במרץ 2005, בגיל 67, בעקבות גידול מוחי. מותו צוין בצער רב על ידי רבים, והוא הותיר אחריו מורשת של מאבק לצדק וזכויות אזרח. מדיה וקבצים בנושא ג'וני קוקרן בוויקישיתוף ג'וני קוקרן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Erica Anderson, Johnnie Cochran, Jr. (1937-2005) •, ‏2007-03-14 (באנגלית אמריקאית) Who was Johnnie Cochran? Everything You Need to Know, The Famous People (באנגלית אמריקאית) Johnnie Cochran | Biography & Facts | Britannica, Britannica, ‏2024-06-28 (באנגלית)
שמעתי

שמעתי הוא אלבום הבכורה של הזמר החרדי-אמריקאי יעקב שוואקי. האלבום יצא לאור בשנת 2001, על ידי חברת התקליטים Project Production. מתוך האלבום בלטו הלהיטים "רחם", "שמעתי", "שהחיינו", "מהרה" ו-"חשוף". האלבום יצא לאור בשנת 2001 בחברת התקליטים Project Production, בהפקתו של יוחי בריסקמן. המעבדים באלבום היו משה לאופר וגדעון לוין. מבקר המוזיקה נתנאל לייפר כתב על האלבום ”האלבום היה משפיע במיוחד על המוזיקה החסידית בשל המלחינים שהתגלו בו, העיבודים המופלאים של משה לאופר שהאלבום הזה הוא אחד משיאיו הגדולים, והעובדה ששוואקי המריא ממנו לצמרת המוזיקה החסידית. עד היום כשאמן מוזיקה חסידית צעיר מוציא אלבום בכורה הוא מנסה להשוות את עצמו לשוואקי, האמן שפרח תוך אלבום אחד אל השלישיה הפותחת של הז'אנר.” האלבום זכה להצלחה רבה ומיצב את שוואקי שהיה אנונימי עד לצאת האלבום, כאחד מגדולי הזמר החסידי. השיר "רחם" מתוכו היה ללהיט גדול בקרב הציבור החרדי. שמעתי באתר הספרייה הלאומית יעקב שוואקי-שמעתי, באתר הספריה הלאומית נתנאל לייפר, ‏החנוכיה המוזיקלית: שוואקי על מסלול טיסה, באתר כיכר השבת, 18 בדצמבר 2020 נדב גדליה, יעקב שוואקי כובש את ישראל, באתר Nrg, ‏5 באוקטובר 2009 מאיר, טל (2013-05-27). "יעקב שוואקי תופס צד: שר למען החיילים". Ynet. נבדק ב-2024-08-04. יעקב שוואקי: "רציתי להכיר לדור הצעיר את הקלאסיקות שגדלתי עליהן", באתר הידברות, ‏19 במרץ 2017
פלסטיות

פלסטיות (המכונה גם דפורמציה פלסטית) בפיזיקה והנדסת חומרים היא היכולת של חומר מוצק לעבור דפורמציה קבועה, כלומר שינוי בלתי הפיך בצורה בתגובה לכוחות שהופעלו עליו. לדוגמה, חתיכת מתכת מוצקה שמכופפת או נלחצת לצורה חדשה מציגה פלסטיות, שכן שינויים קבועים מתרחשים בתוך החומר עצמו. בהנדסה, המעבר מהתנהגות אלסטית להתנהגות פלסטית מכונה כניעה. דפורמציה פלסטית נצפית ברוב החומרים, במיוחד מתכות, קרקעות, סלעים, בטון וקצף. עם זאת, המנגנונים הפיזיים הגורמים לדפורמציה פלסטית יכולים להשתנות באופן רחב. ברמת הגביש, הפלסטיות במתכות היא לרוב תוצאה של נקעים. פגמים כאלה הם נדירים יחסית ברוב החומרים הגבישיים, אך רבים בחלקם ומהווים חלק מהמבנה הגבישי שלהם; במקרים כאלה, יכולה להתרחש פלסטיות גבישית. בחומרים שבירים כמו סלע, בטון ועצם, הפלסטיות נגרמת בעיקר על ידי החלקה בסדקים מיקרוסקופיים. בחומרים תאיים כמו קצף נוזלי או רקמות ביולוגיות, הפלסטיות היא בעיקר תוצאה של סידור מחדש של בועות או תאים, במיוחד תהליכי T1. עבור מתכות דקטיליות רבות כמו נחושת ואלומיניום, מאמץ המתיחה המופעל על דגימה תגרום לה להתנהג בצורה אלסטית. כל עלייה בעומס מלווה בעלייה פרופורציונלית באורך. כאשר העומס מוסר, החתיכה חוזרת לגודלה המקורי. עם זאת, כאשר העומס עולה על סף מסוים – חוזק הכניעה – העלייה באורך גדלה יותר מהר מאשר באזור האלסטי; כעת, כאשר העומס מוסר, תישאר מידה מסוימת של הארכה. דפורמציה אלסטית, לעומת זאת, היא קירוב ואיכותה תלויה במסגרת הזמן שנבחנה ומהירות ההעמסה. אם, כפי שמוצג בגרף המצורף, הדפורמציה כוללת דפורמציה אלסטית, היא מכונה לעיתים קרובות "דפורמציה אלסטו-פלסטית" או "דפורמציה אלסטית-פלסטית". פלסטיות מושלמת היא תכונה של חומרים לעבור דפורמציה בלתי הפיכה ללא כל עלייה במתחים או בעומסים. חומרים פלסטיים שהוקשחו כתוצאה מדפורמציה קודמת, כמו עיצוב קר, עשויים לדרוש מתחים גבוהים יותר כדי להתעוות יותר. בדרך כלל, הדפורמציה הפלסטית תלויה גם במהירות הדפורמציה, כלומר מתחים גבוהים יותר צריכים להיות מיושמים כדי להגדיל את קצב הדפורמציה. חומרים כאלה נאמרים שהם מתעוותים באופן ויסקו-פלסטי. Lubliner, Jacob (2008). Plasticity theory. Dover. ISBN 978-0-486-46290-5. Bigoni, Davide (2012). Nonlinear Solid Mechanics: Bifurcation Theory and Material Instability. Cambridge University Press. ISBN 978-1-107-02541-7. Jirásek, Milan; Bažant, Zdeněk P. (2002). Inelastic analysis of structures. John Wiley and Sons. ISBN 0-471-98716-6. Chen, Wai-Fah (2008). Limit Analysis and Soil Plasticity. J. Ross Publishing. ISBN 978-1-932159-73-8. Yu, Mao-Hong; Ma, Guo-Wei; Qiang, Hong-Fu; Zhang, Yong-Qiang (2006). Generalized Plasticity. Springer. ISBN 3-540-25127-8. Chen, Wai-Fah (2007). Plasticity in Reinforced Concrete. J. Ross Publishing. ISBN 978-1-932159-74-5.