האוסטרקון האדומי מחורבת עוזה

האוסטרקון האדומי מחורבת עוזה היא מכתב על אוסטרקון באדומית, שהתגלה בחפירה ארכאולוגית בחורבת עוזה שבמזרח בקעת ערד, ומתוארך למאה ה־6 לפנה"ס. הכתובת היא אחת היחידות והשלמה ביותר בשפה האדומית. האסטרקון היה שבור לארבעה חלקים. הוא כתוב בצדו החיצוני של שבר פך או קנקן. הוא כתוב בכתב דומה מאוד לכתב העברי הקדום, וזהה לכתב בכתובות אדומיות מתל ח'ליפה, בצרה ופטרה. המילים מופרדות בנקודות. לשון הכתובת (הניקוד לפי שמואל אחיטוב, איננו משקף את ההגיה המקורית אלא מקל את הקריאה על הקורא העברי המודרני): שמואל אחיטוב פרש את הכתובת (המתוארכת למאה ה־6 לפנה"ס): למלך – שם פרטי, מקביל ל"לאל" המקראי (במדבר, ג', כ"ד). בלבל - השם מוכר מחותם עברי ממקור לא ידוע, אך פירושו קשה. הברכתך לקוס - כלומר: "ברכתי אותך לאל קוס" בבניין הפעיל, בדומה לנוסח "ברכתך ליהוה" במכתבי ערד. הכתיב "קוס" עם ו' מעיד על עיצוריותה ("קַוְס" – qaws). האכל – אוכל הוא דגן, כמו במקרא (בראשית, מ"א, מ"ח–מ"ט), בחרסי חשבון ובכתבי אוגרית (KTU2 1.14 IV). עמד - צורת הבסיס של "עִמדי", כלומר עִם. והרם שאל על מז[בח קוס] - שאל ירים (מקביל לפועל המקראי "הקריב") מנחת דגנים על המזבח לאל קוס. הקריאה "שאל" (שאול, כשם אחד ממלכי אדום במקרא) סבירה יותר מקריאת המהדיר הראשון, "ע[ד?]אל". [פן י]חמר האוכל - פירושו שהאוכל יחמיץ. ייתכן שאצל האדומים היה איסור להקרבת חמץ על המזבח, כפי שנאסר במקרא (ויקרא, ב', י"א). בלשון ימינו ניתן להבין זאת כך: אדם ושמו למלך דורש את שלומו של בלבל, ומברך אותו לאל קוס. הוא מצווה עליו לתת את האוכל לדודו ולהרים מנחה לאל קוס, אלא שעליו לדאוג שהאוכל לא יחמיץ. נוסח הפתיחה, "אֹמֶר פלוני, אֱמֹר לאלמוני" ידוע ממכתב עמוני מתל מזאר, מהמכתב הפיניקי מסקארה ומכתובות חורבת תימן, ודומה לנוסחות פתיחת מכתבים באוגריתית ("תחם פלוני, לאלמוני רגם" כלומר "דְבר פלוני, לאלמוני אֱמור", או "לאלמוני רגם, תחם פלוני" כלומר "לאלמוני אֱמור, דְבר פלוני") ובאכדית (um-ma X a-na X qi-bi-ma – כך (אמר) אלמוני, אֶל פלוני, אֶמור). הנוסח "אֹמֶר פלוני, אֱמֹר לאלמוני, השלום אתה? וברכתיך לאל" דומה במיוחד לנוסח אחד המכתבים מפיטס ב' מחורבת תימן ולמכתב הפיניקי מסקארה, וניתן להשוותו לשמואל ב', כ', ט'; ייחוד לשוני לו בכך שלמילה "שלום" לא מצטרפת אות יחס ("אנכי בשלום") אלא במקום המושא העקיף ("לי שלום") באים כינויי גוף. נוסח הפתיחה השלם "אֹמֶר פלוני, אֱמֹר לאלמוני, השלום אתה? וברכתיך לאל" דומה במיוחד לנוסח אחד המכתבים מפיטס ב' מחורבת תימן ולמכתב הפיניקי מסקארה. ברכה לאל ולאחריה המילה "ועת" (ועתה) בפתיחת מכתב מופיעה גם בנוסחות פתיחה במכתבי ערד, והמילה "ועת" מופיעה גם בפתח המכתב העמוני מתל מזאר. אדומית רשימת כתובות כנעניות וארמיות Itzhaq Beit-Arieh, Bruce Cresson, An Edomite Ostracon from Horvat 'Uza, Tel Aviv 12, 1985-03, עמ' 96–101 doi: 10.1179/tav.1985.1985.1.96 יצחק בית-אריה, חורבת עוזה – מצודת־גבול בנגב המזרחי, קדמוניות יט, 1986, עמ' 38 שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 343–344 ראו גם את פירושו של אחיטוב באותו ספר לחרסי חשבון בעמ' 162 למשל KTU2 2.6, 2.10, 2.14, 2.16, 2.21, 2.26(?), 2.34, 2.36, 2.39 למשל KTU2 2.4, 2.11, 2.12, 2.13, 2.24, 2.30, 2,33, 2.38 למשל François Thureau-Dangin, Une lettre assyrienne à Ras Shamra, Syria 16, 1935, עמ' 188–193; Charles Virolleaud, Lettres et documents administratifs de Ras Shamra, Syria 21, 1940, עמ' 247 בסידור אחר (a-na X um-ma X qi-bi-ma – לפלוני, כך (אמר) אלמוני, אֶמור), ראו למשל Daniel Arnaud, Une lettre du roi de Tyr au roi d'Ougarit : milieux d'affaires et de culture en Syrie à la fin de l'âge du bronze récent, Syria 59, 1982, עמ' 102 בסידור אחר (a-na X qi-bi-ma um-ma X – לפלוני אֶמור, כך (אמר) אלמוני), ראו למשל א. מלמט, תעודות על־אודות "נביאים" ממארי, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 2–3, 14–15, 20–21, Georges Dossin, Une mention de Cananéens dans une lettre de Mari, Syria 50, 1973, עמ' 279 שמואל אחיטוב, אסתר אשל, זאב משל, לה' תימן ולאשרתו, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 2015, עמ' 91–93, 130 שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 368 יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, א. רובינשטיין, 1979, עמ' 112–113, וראו גם שמואל א', כ"ב, ו' ובראשית, מ"ג, כ"ז שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 368 יוחנן אהרוני, כתובות ערד, מוסד ביאליק, 1986, עמ' 32, 44, 72; יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, א. רובינשטיין, 1979, עמ' 115 שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 368