laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלוטמין

גלוטמין (Glutamine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. גלוטמין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת, חומצה גלוטמית. השייר של חומצה גלוטמית מסתיים בקבוצת קרבוקסיל (COOH), ואילו השייר של גלוטמין מסתיים בקבוצת אמיד (CONH). חומצה גלוטמית הופכת לגלוטמין כאשר היא מגיבה עם אמוניה. עקב הקרבה בין שתי החומצות קיים סימול ארוך המציין גלוטמין או חומצה גלוטמית - Gln - וכן סימול קצר -Q. השייר של גלוטמין מורכב, אם כן, משתי קבוצות מתילן (CH2) ומקבוצת אמיד. קבוצת האמין (NH), המהווה חלק מקבוצת האמיד, היא קוטבית; השייר של גלוטמין מסוגל ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים, ולפיכך גלוטמין הידרופילית ומסיסה במים. שיירי גלוטמין נוטים להופיע באזורים החיצוניים של חלבונים, שם הם מסוגלים לבוא במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. קיימות השערות כי אצל חולים במחלות של מערכת החיסון, כגון איידס, קיים ניצול גבוה מהממוצע של גלוטמין. גלוטמין משמש בתהליך העיכול ומחסור בו עלול להוביל לפגיעה במערכת זו. גלוטמין הופך לחומצה גלוטמית בנוירונים בעזרת האנזים גלוטמינאז. תהליך זה אינו מזיק כל עוד לא נוצרת הצטברות גלוטמין מחוץ לתאי המוח; חוקרים כיום מאמינים שהצטברות כזו יכול להיגרם, בין השאר, מצריכת יתר של גלוטמין. הצטברות גלוטמין נצפית במחלת אלצהיימר, מחלת הנטינגטון ובמחלת לו גריג. בנוסף, רמות גבוהות של גלוטמין נקשרו לעלייה ברמת הרדיקלים החופשיים במוח, שפוגעים ביכולתם של המיטוכונדריה בתאי המוח לייצר אנרגיה. פגיעה בייצור זה גורמת לאקסיטוטוקסינים, כמו חומצה גלוטמית, להפוך לרעילים יותר. פגיעה זו קטנה בצורה משמעותית באתלטים פעילים, שכן פעילות גופנית גורמת לצריכת גלוטמין על ידי השרירים. מדיה וקבצים בנושא גלוטמין בוויקישיתוף גלוטמין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דנקרק

דנקרק (בצרפתית: Dunkerque; בהולנדית: Duinkerke, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר נמל וקומונה באזור הצפוני ביותר בצרפת, במחוז נור, כעשרה קילומטר מהגבול עם בלגיה. העיר מפורסמת בשל פינוי צבאות בעלות-הברית במלחמת העולם השנייה, שהתרחש בסביבת העיר. עד אמצע המאה העשרים דיברו רוב תושבי העיר בדיאלקט הפלמי-מערבי של השפה ההולנדית, אולם כיום השפה השלטת היא צרפתית. דנקרק מוזכרת לראשונה ב-1067. פירוש השם בהולנדית מוקדמת הוא "כנסייה על הדיונה". האזור היה שטח מחלוקת בין ספרד, אנגליה, הולנד וצרפת. במלחמות בין צרפת לספרד במאה ה-17 איבדו הספרדים שוב ושוב שטחים מארצות השפלה הדרומיות. הצרפתים סיפחו את ארטואה ואת קמברה באמצעות הסכם הפירנאים ב-1659, והאנגלים כבשו את דנקרק. לאחר שהעיר החליפה ידיים פעמים רבות, היא הפכה לצרפתית באופן סופי ב-1662, כשלואי ה-14 קנה אותה מצ'ארלס השני, מלך אנגליה תמורת 320,000 לירות שטרלינג. הסכם אוטרכט חייב את צרפת ב-1713 להרוס את הנמל ולהסיר את ביצורי העיר, משימה שצרפת מילאה באופן חלקי בלבד. ב-1793 ניסו האנגלים לכבוש שוב את העיר, אך נכשלו. במלחמת העולם הראשונה סבלה העיר מהפגזות כבדות, שהרסו גם חלק מהכנסייה העתיקה של העיר. ערך מורחב – מבצע דינמו במאי 1940 כבשה גרמניה את בלגיה והולנד. כיבושים אלו אפשרו לגרמניה לפלוש לצרפת גם מצפון מערב, וכך לעקוף את קו הביצורים הצרפתי, קו מאז'ינו. הכוחות הבריטיים שהונחתו בצרפת, נותרו מנותקים בצפון צרפת. חיל הים הבריטי וסירות פרטיות הצליחו לחלץ כ-338,000 חיילים בריטים וצרפתים מחוף דנקרק לבריטניה במשך כשבוע במבצע דינמו. לדנקרק קשר מעבורת עם דובר, אנגליה. גרמניה קרפלד, גרמניה (מ־1974) גרמניה רוסטוק, גרמניה (מ־2000) הרשות הפלסטינית עזה, הרשות הפלסטינית ישראל רמת השרון, ישראל הממלכה המאוחדת מידלסברו, אנגליה, הממלכה המאוחדת תוניסיה ביזרטה, תוניסיה (הסכם שיתוף פעולה) מרוץ אופני הכביש ארבעת הימים של דנקרק נערך בעיר ולרוב מתחיל ומסתיים בה מאז 1955. מדיה וקבצים בנושא דנקרק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דנקרק (בצרפתית) מראה דנקרק מתוך ספר של בראון והוגנברג, המאה ה-16, מאוסף הספרייה הלאומית, סריקה מונגשת באתר ערים היסטוריות דנקרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דנקירק (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית דנקרק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דנקרק, ברשת החברתית LinkedIn ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוטן מתוק בקרקס

בוטן מתוק בקרקס היא להקת רוק אלטרנטיבית ישראלית שהחלה את דרכה בעולם המוזיקה בשנת 1999. הלהקה הוקמה על ידי הסולן גדי אלטמן יליד קיבוץ מגל והגיטריסט אלעד גזית. בהקלטת אלבומה הראשון, "כל מה שנשאר", חברי הלהקה היו: גדי אלטמן (שירה וגיטרה), גלעד אפרת (גיטרה בס), דני וייצפלד (גיטרה) עידן רייכל (קלידים וקולות) ורוני הוד (תופים). לאחר הקלטת האלבום הראשון פרשו מהלהקה רייכל, וייצפלד ואפרת. אלעד גזית פרש עוד קודם ועבר לניו יורק. מספר שנים מאוחר יותר, צירף אלטמן אל הלהקה את מאור שטרית בגיטרה בס, ירון מיטלמן בגיטרה ואריאל קשת-אליאן (בנם של ששי קשת ויונה אליאן) בקלידים. מאוחר יותר החליף אותו אייל "פרסון" שחר. ב-2003 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "כל מה שנשאר". שיר הנושא של האלבום, מספר 13 מתוך 15, שנקרא גם "כל מה שנשאר" היה ללהיט בתחנות הרדיו. בנוסף, השיר האחרון בדיסק, "את לא לבד", זכה בתקופה מאוחרת יותר לקאבר על ידי להקת הפיל הכחול. ב-2005 יצא האלבום השני של הלהקה, "יום עדין". מתוכו יצאו כסינגלים השירים "הרגע" ו"אלמוג". באלבום השתתפו מספר זמרים אורחים, בהם מיקה שדה, גבע אלון ואמילי קרפל. ב-2016 יצא האלבום השלישי של הלהקה, "3". ב-2023 יצא האלבום הרביעי של הלהקה, "בוץ". גדי אלטמן - שירה וגיטרה מאור שיטרית - גיטרה בס ארז ברעם- גיטרה אלון מוטקין - קלידים אלדר משה - תופים חברי ההרכב בעבר אביב בונן - תופים ניר וטשטיין (רפפורט) - תופים רוני הוד - תופים אלעד גזית - גיטרה יפתח שחף - גיטרה ירון מיטלמן - גיטרה יוחאי פורטל - גיטרה אייל "פרסון" שחר - קלידים אריאל קשת-אליאן - קלידים דני וייצפלד - גיטרה גלעד אפרת - גיטרה בס עידן רייכל - קלידים ושירה דניאל דור - גיטרה כל מה שנשאר (2003) יום עדין (2005) 3 (2016) בוץ (2023) בוטן מתוק בקרקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) בוטן מתוק בקרקס, באתר Discogs (באנגלית) בוטן מתוק בקרקס, באתר Tab4u בוטן מתוק בקרקס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערן איצקוביץ', ביקורת: איך הקאמבק של בוטן מתוק בקרקס?, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זולו

זולו (שפת זולו: AmaZulu - עם הזולו, להבדיל מאיסיזולו, היא שפת זולו) היא הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בדרום אפריקה. הקבוצה כוללת כ-14 מיליון בני אדם המתגוררים ברובם המכריע בפרובינציית קוואזולו-נטאל. מקור שפתם בשפת הבנטו, ופירוש המילה זולו בשפתם הוא "גן עדן" או "שמיים". ערך מורחב – היסטוריה של הזולו צבאם של בני הזולו היה אחד החזקים מקרב ילידי אפריקה השחורים, ובאמצעותו, בתחילת המאה ה-19, תחת מלכם שאקה, הם הצליחו להתרחב משבט קטן בן 1,500 איש ולהקים אימפריה בין הנהרות טוגלה ופונגולה. הם בין האחראים למפקאנה – נדידת העמים הכפויה והרת האסון סביב זולולנד. הם התפרסמו בזכות עימותיהם הרבים עם הבורים במאה ה-18 וה-19, והעימות העקוב מדם עם הבריטים במלחמת הזולו, שבמהלכה הצליחו להביס כוח בריטי חזק בקרב איסאנדלוואנה ב-22 בינואר 1879. בני זולו רבים גרים בכפרים חצי מוכרים, ללא חשמל או מים זורמים. בתיהם בנויים מתערובת של לבני חומר וחומרים מודרניים זולים. האריסטוקרטיה של בני הזולו עדיין ממלאת תפקידי מפתח בהנהגת בני הזולו הגרים בכפרים. בני הכפרים ברובם המכריע עובדים בערים הגדולות ברחבי המדינה ותומכים במשכורותיהם בבני משפחותיהם, הגרים בכפר. אחרים מתפרנסים ממכירת מזכרות לתיירים ולתושבי הערים הסמוכות או מחקלאות. חלק אחר של בני הזולו גר בפרברי פחונים בשולי הערים הגדולות, תוצאת המדיניות המפלה של הלבנים מראשית ההתיישבות במדינה ומשטר האפרטהייד שהונהג בדרום אפריקה במהלך המאה ה-20. יחד עם זאת, חלק ניכר מבני הזולו הצליחו להיחלץ ממצבם העגום, לרכוש השכלה ולהגיע לרווחה כלכלית. רובם משתייכים למעמד הביניים. חלק מהפוליטיקאים בדרום אפריקה הם בני הזולו במוצאם. ב-20 באוגוסט 2018 הגיע מלך זולו זוולקה מת׳תווה לביקור רשמי בישראל. בני הזולו, לצד ילידי אפריקה אחרים מעריכים מאוד מוזיקה[דרושה הבהרה]. עד הופעת אמצעי התקשורת המודרניים שימשו תופי הטאם-טאם אמצעי תקשורת לעמי ילידים רבים ביבשת השחורה. המוזיקה של בני הזולו מלודית ובעלת קצב ייחודי. המוזיקה של בני הזולו יצאה את גבולות המדינה, בדרך כלל בעזרת מוזיקאים לבנים, שהיו מלווים בזמרים מבני הזולו. מלחמת זולו שפת זולו מדיה וקבצים בנושא זולו בוויקישיתוף איילת נעמן‏, זולו בדרום אפריקה: לתקשר עם האבות, באתר וואלה, 9 במרץ 2014 זולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זולו (עם אפריקני), דף שער בספרייה הלאומית
שועל אפור

שועל אפור או שועל אמריקני (שם מדעי: Urocyon) הוא סוג של טורפים קטנים דמויי-שועל ממשפחת הכלביים. הם מצויים באמריקה הצפונית והם הקדמונים ביותר מבין בני משפחת הכלביים החיים כיום. לצד שועל הרקון הם הכלביים היחידים המסוגלים לטפס על עצים, אם כי לא ביעילות כמו של חתוליים. שועלים אלה קטנים מאוד, בעלי פרווה כתומה-אפורה, והם אוכלי כל הניזונים בעיקר מעכברים וחרקים, אשר רבים מהם מהווים סכנה ליבול החקלאים. בסוג ישנם שני מינים: שועל אפור מצוי (Urocyon cinereoargenteus) שועל איים אפור (Urocyon littoralis) מין נוסף, Urocyon progressus, נכחד במהלך הפלייסטוקן. מאובנים שלו נמצאו בחלק הצפוני של דרום אמריקה. ייתכן גם שהמין שועל קוסומל (Cozumel Fox), שמעמדו הטקסונומי טרם התברר, שייך אף הוא לסוג שועל אפור. לא קיים מידע ודאי לגבי מצב שימורו של שועל קוסומל, שפרטים שלו נמצאו בעבר באי המקסיקני קוסומל, וייתכן שהוא נכחד במהלך המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא שועל אפור בוויקישיתוף שועל אפור, באתר ITIS (באנגלית) שועל אפור, באתר NCBI (באנגלית) שועל אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל אפור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל אפור, באתר GBIF (באנגלית) Prevosti, F.J., & Rincóon, A.D. (2007). "A new fossil canid assemblage from the late Pleistocene of northern South America: the canids of the Inciarte asphalt pit (Zulia, Venezuela), fossil record and biogeography". J. Pal. 81 (5): 1053–1065
הגרקין

הגרקין (לשעבר מגדל סוויס רה; באנגלית: Swiss Re Tower) הוא הבניין השישי בגובהו בלונדון שבאנגליה ואחד מן המוכרים ביותר בשל צורתו הייחודית. גובהו של המגדל 180 מטר והוא כולל 40 קומות. המגדל נמצא באזור הסיטי של לונדון במקום בו עמדה הבורסה הבלטית. בנייתו החלה כ-8 שנים לאחר שבניין הבורסה הבלטית נהרס על ידי פצצה שהטמין ה-IRA בקרבתו ב-10 באפריל 1992. בעקבות פיצוץ הבניין הוחלט על הקמת בניין חדש באותו מקום, תוך שיחזור החזית של בניין הבורסה שנהרס, וחדר המסחר שהיה בו. מאחר שהנזק היה רב, התברר שלא ניתן לשחזר את בניין הבורסה והוחלט על בניית בניין חדש. בניית הסוויס רה, שתוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר ונבנה על ידי סקנסקה החלה ב-2000 והוא נפתח לציבור ב-28 באפריל 2004. בשל צורתו יוצאת הדופן זכה הבניין למספר כינויים ובהם: המלפפון החמוץ (the Gherkin), המלפפון החמוץ האירוטי (the Erotic Gherkin), סמל פאלי מקריסטל (The Crystal Phallus שהוא משחק מילים על בסיס "The Crystal Palace" - ארמון הבדולח) והרמיזה הגבוהה (the Towering Innuendo). תכנון הבניין זכה בשנת 2004 בפרס סטירלינג של ההמכון המלכותי לאדריכלים בריטים. הייתה זו הפעם הראשונה שמנהלת מתן הפרסים בחרה פה אחד את הבניין הזוכה. בפברואר 2007, נמכר הבניין במחיר שיא של 600 מיליון לירות שטרלינג, לחברת הנדל"ן הגרמנית IVN ולבנק אוונס רנדל. בנובמבר 2014, נמכר שוב, תמורת 726 מיליון ליש"ט (עם תשואה של 3.8% על ההכנסות משכירות). הרוכשים היו בני משפחת ספרא. בניין סוויס רה ברחוב סנט מרי אקס מס' 30 בניית מגדל סוויס רה בסיס המגדל חלקו העליון של המגדל המגדל מואר בלילה גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא הגרקין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגרקין Skyscrapernews.com רח' סנט מרי אקס מס' 30 מהו מגדל "המלפפון" בלונדון?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה סוכנויות הידיעות, מגדל "המלפפון החמוץ" בלונדון הועמד למכירה ב-1.1 מיליארד דולר, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2006 "המלפפון" יקבע את קו הרקיע, באתר הארץ, 16 באפריל 2001 רועי מלצר, ‏לונדון: מגדל גרקין זכה בפרס "סטירלינג" לארכיטקטורה, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2004 סוכנויות הידיעות, עסקת נדל"ן הגדולה בתולדות הסיטי של לונדון: מגדל "המלפפון החמוץ" נמכר במחיר שיא של 1.2 מיליארד דולר, באתר הארץ, 4 בפברואר 2007 רויטרס, ‏מגדל גרקין בלונדון נמכר, באתר גלובס, 5 בפברואר 2007 שירות גלובס, ‏בניין "המלפפון" בלונדון נמכר למשפ' ספרא תמורת 726 מ' ליש"ט, באתר גלובס, 10 בנובמבר 2014
שועל אפור מצוי

שועל אפור מצוי (שם מדעי: Urocyon cinereoargenteus) הוא מין בסוג שועל אפור. קרוב למין שועל איים אפור, החבר לאותו סוג ונחשב לאחד מהכלביים הפרימיטיביים ביותר, דבר המתבלט למשל ביכולתם לטפס על עצים (אם כי לא כמתמחים), יכולת הייחודית להם ולשועל הרקון (שני הסוגים הם דמויי-שועל). לשועל אפור מצוי פרווה אפורה וזהובה-בהירה עם חזה לבן ורגליים קדמיות בעלות פנים לבן. ראשו אפור עם סימני "מסיכה" לצד העיניים והחוטם והלחיים לבנות. מגיע לאורך 76–112 ס"מ ולמשקל 3.6–7 ק"ג ועד ל-9 ק"ג מרבי. השועל אוכל-כול וניזון מגרגרים, פירות יער, דבש, חרקים וחולייתנים שונים עד גודל ארנבת, אך הוא אוהב בעיקר יונקים קטנים. אחד המינים האהובים עליו הוא ארנב כותנה מזרחי וארנבים דומים וכן נברנים וחולדות. התפוצה של שועל זה היא מדרום קנדה וארצות הברית, דרומה לעבר מקסיקו ואמריקה המרכזית ועד הקצה הצפוני של קולומביה וונצואלה. מדיה וקבצים בנושא שועל אפור מצוי בוויקישיתוף שועל אפור מצוי, באתר ITIS (באנגלית) שועל אפור מצוי, באתר NCBI (באנגלית) שועל אפור מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל אפור מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שועל אפור מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל אפור מצוי, באתר GBIF (באנגלית) שועל אפור מצוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שועל אפור מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היסטוריה של הזולו

ההיסטוריה של הזולו מתחילה בענף נגוני של עמי הבנטו מדרום לסהרה. הבנטו הם קבוצה אתנית שיישבה את מרבית שטחה של אפריקה שמדרום לסהרה במהלך העת החדשה. עד תחילת המאה ה-19 היו בני הזולו מאורגנים בשבטים קטנים, עם קשר רופף ביניהם. כלכלתם התבססה על מרעה בקר, והם התגוררו בכפרים קטנים. בסוף המאה ה-18 נולד בן לא חוקי לסנזנקונה, צ'יף שבט הזולו. כך בא לעולם אחד השליטים האפריקאים המפורסמים ביותר, הלא הוא שאקה. אחרי 6 שנות מגורים ברשות האב, גורשו שאקה ואימו בגלל ממזרותו של שאקה. לאחר נדודים מצאו מקלט אצל שבט ה"מתתווה", אחד השבטים החזקים באזור. בשבט זה בגר שאקה, והיה ללוחם. הוא הצטיין כלוחם ומצביא במלחמות השבט עם שבטים אחרים, בהן התנסה בטקטיקות חדשות ובארגון הצבא. לימים, השתמש בניסיון זה לאיחוד שבטי הזולו תחת הנהגתו. לאחר מות אביו בשנת 1816, חזר שאקה לשבט הולדתו, ולאחר שהביס את האופוזיציה השתלט על השבט. בסדרת מלחמות מוצלחות הצליח שאקה להגדיל את השטח ששלטו עליו בני הזולו פי 12 - מאזור בן 3,000 קמ"ר לכ-36,000 קמ"ר (בערך פי 1.5 ממדינת ישראל). ב-1824 חתם שאקה הסכם לזכויות מסחר בשנהב ופרוות לסוחרים בריטים. במסגרת ההסכם הוא העניק להם ריבונות על פורט נטאל והסביבה שהפכו לשטח בריטי. המלך שאקה נרצח ב-24 בספטמבר 1828 בדקירות חניתות על ידי אחיו למחצה, מלאנגאנה ודינגאנה. אחרי מותו של שאקה הסתכסכו יורשיו עם המתיישבים הבורים הלבנים, ואף ספגו תבוסה קשה מידם בקרב נהר הנְקום (הידוע גם כ"קרב על נהר הדם") ב-16 בדצמבר 1838. לאחר ניצחונם הקימו הבורים את רפובליקת נטאליה דרומית לנהר התוקלה. כמה שנים לאחר מכן, קיבלו הבריטים את החזקה על שטחים אלה. ב-1842 המלך מפאנדה חתם על הסכם עם הבריטים המכיר בו כמלך הזולו וקובע את נהר תוקלה כגבול בין נטאל לממלכת הזולו. על אף היחסים הטובים שטופחו בין בני הזולו לבריטים, חששו הבריטים ממדינה שחורה חזקה באזור השפעתם העיקרי. ב-11 בדצמבר 1878 משלחת קולוניאלית בריטית הציבה אולטימטום ל-14 ראשי שבטים. המסמך דרש מהמלך לשלם מיסים, להחזיר בקר שנגנב ולהפסיק מיד כל תוקפנות כלפי המתיישבים. לאחר שהמלך סצ'וואיו לא הגיב לאולטימטום שפג ביום האחרון של שנת 1878 פלשו כוחות בריטים לארץ הזולו. מלחמה זו נודעה בשם "מלחמת הזולו". במהלך המלחמה נחלו הבריטים את אחד ההפסדים הצורבים ביותר מידיו של כח ילידים, כאשר ב-22 בינואר 1879 חטיבה בריטית בת 1,500 לוחמים נופצה לרסיסים בקרב איסאנדלוואנה ולאחר מכן אף התקיפו הזולו מחנה מיסיון בריטי, קרב שנודע כ-קרב רורק'ס דריפט. הבריטים התאוששו מהתבוסה, פלשו מחדש לשטחי הזולו לאחר חודשים מספר, הצליחו להכניעם ולשבות את המלך. ארץ הזולו חולקה ל 13 אזורים אוטונומיים שבראש כל אזור עמד ראש שבט (צ'יף). עד מהרה החלו ראשי השבטים לריב זה עם זה והבריטים שחששו ליציבות שחררו את המלך בתנאי שישמור על השלום. סצ'וואיו חזר ב-1883 אבל הורעל על ידי בני עמו ובנו דינוזולו תפס את מקומו. דינוזולו העניק לבורים שטח אדמה נרחב בתמורה לתמיכתם בו כנגד מתנגדיו מקרב הזולו. הבריטים שראו בו רק מלך ממונה הדיחו אותו וכלאו אותו ל-10 שנים. תחת הכיבוש הבריטי היו בני הזולו נתונים לניצול מתמשך על ידי הלבנים, יחד עם יתר הילידים השחורים. מצב זה נמשך גם לאחר שדרום אפריקה קיבלה את עצמאותה ב-1910, ואף קיבל לגיטימציה חוקית עם הקמת שלטון האפרטהייד ב-1948. זכויות האדם של השחורים הופרו בקביעות, והם היו ללא-אזרחים במדינתם הם. רק לאחר התמוטטות שלטון האפרטהייד בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, זכו בני הזולו לקבל את מלוא זכויותיהם, לצד עמים ילידים נוספים.
שועל דרום-אמריקני

שועל דרום-אמריקני (שם מדעי: Lycalopex, בעבר-Pseudalopex) סוג של דמויי-שועל במשפחת הכלביים. המינים השייכים לסוג זה חיים ביבשת אמריקה הדרומית. הסוג הכולל את המינים: שועל הפמפס (Lycalopex gymnocercus) שועל ארגנטינאי אפור (Lycalopex griseus) שועל ארגנטינאי לבן (Lycalopex vetulus) שועל דרווין (Lycalopex fulvipes) שועל ערבות פרואני (Lycalopex sechurae) שועל קולפאו (Lycalopex culpaeus) מדיה וקבצים בנושא שועל דרום-אמריקני בוויקישיתוף שועל דרום-אמריקני, באתר ITIS (באנגלית) שועל דרום-אמריקני, באתר NCBI (באנגלית) שועל דרום-אמריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל דרום-אמריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל דרום-אמריקני, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומצה גלוטמית

חומצה גלוטמית (מכונה גם גלוטמט) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. החומצה הגלוטמית דומה בהרכבה לחומצה אספרטית, חומצת אמינו אחרת, אלא שבשייר שלה קיימות שתי קבוצות מתילן (CH2) ולא אחת. השייר של חומצה גלוטמית מורכב, אם כן, משתי קבוצות מתילן ומקבוצת קרבוקסיל (COOH). החומצות גלוטמית ואספרטית הן חומצות האמינו היחידות בעלות שייר חומצי. קבוצת הקרבוקסיל נוטה לאבד את אטום המימן שלה, ומכאן חומציותה. כשהדבר מתרחש, הוא הופך ליון קרבוקסילט (-COO), ואז נהוג לקרוא לתרכובת "גלוטמט" (Glutamate). כך קורה ב-pH נייטרלי (7). המטען החשמלי של גלוטמט הוא 1-, עקב יון הקרבוקסילט השלילי. צפיפות החומר 1.46 גרם לסמ"ק, המסיסות במים - 7.5 גרם לליטר. חומצת האמינו גלוטמין היא נגזרת של החומצה הגלוטמית. השייר שלה מורכב מקבוצת אמיד (CONH) במקום קבוצת קרבוקסיל. היא נוצרת כשהחומצה הגלוטמית מגיבה עם אמוניה. עקב הקרבה בין שתי החומצות קיים סימול ארוך המציין גלוטמין או חומצה גלוטמית - Glu - וכן סימול קצר - E. הראשון שבודד את החומצה הגלוטמית היה הכימאי הגרמני קרל ריטהאוזן (Karl Ritthausen) בשנת 1866, מחלבון גלוטן שבחיטה, ומכאן שמה. היא סונתזה לראשונה במעבדה בשנת 1890. החומצה הגלוטמית מקנה למזונות טעם נוסף על ארבעת הטעמים הבסיסיים. כשגלוטמט מתרכב עם יון נתרן מתקבל מונוסודיום גלוטמט (Monosodium Glutamate, בראשי תיבות: MSG). הכימאי היפני איקוני קיקאדה מאוניברסיטת טוקיו גילה את מונוסודיום גלוטמט בשנת 1906 וכינה אותו "אוּמאמי" (בתרגום חופשי מיפנית: "טעים"). מונוסודיום גלוטמט הוא תוסף המזון הנפוץ ביותר בעולם. החומצה הגלוטמית אינה "חומצת אמינו חיונית", שכן תאי גוף האדם מסוגלים לייצר חומצה זו בעצמם מחומצת אמינו אחרת. בנוסף לתפקיד המבני של חומצה גלוטמית כמרכיב בחלבון, משמשת החומצה גם כמוליך עצבי במוח וכחומר מוצא ליצירת GABA, מוליך עצבי נוסף. החומצה הגלוטמית מפעילה הן קולטנים יונוטרופיים (NMDA, AMPA ו- Kainate) והן קולטנים מטבוטרופיים. החומצה הגלוטמית אינה יכולה לעבור בקלות מהמוח אל זרם הדם, ולכן תאי המוח הופכים אותה לגלוטמין ומנצלים אותה ליצירת אנרגיה. בתאי צמחים וחיידקים פוטוסינתטיים מהווה החומצה הגלוטמית חומר מוצא לסנתוז הפיגמנט כלורופיל. מדיה וקבצים בנושא חומצה גלוטמית בוויקישיתוף ביוכימיה I: חלבונים, מבנה ותפקיד, עמוד 29, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, מהדורת ניסוי תשנ"ד - 1994 גולן, תיקי (2024-04-08). "ממכר: הטעם שגורם לכם להגיד "אני רוצה עוד"". Ynet. נבדק ב-2024-04-08.
שועל קולפאו

שועל קולפאו (שם מדעי: Lycalopex culpaeus, בעבר - Pseudalopex culpaeus), מין בסוג שועל דרום-אמריקני. שועל הקולפאו נפוץ בדרום אמריקה. דמוי שועל זה הוא בן משפחת הכלביים השני בגודלו בדרום אמריקה אחרי זאב הרעמה. מבחינת מראהו, דומה שועל הקולפאו לשועל. לו פרווה אפורה, סנטר לבן, רגליים אדמדמות, ורצועה על גבו שעשויה בקושי להראות. הוא נפוץ מאקוודור ופרו לפטגוניה וארץ האש. תזונתו כוללת מכרסמים, ארנבים, ציפורים, לטאות, פודו ובמידה פחותה גם צמחים ופגרים. לעיתים ניצוד או מורעל שועל הקולפאו כיוון שנטען שהוא הורג כבשים. שועל קולפאו, באתר ITIS (באנגלית) שועל קולפאו, באתר NCBI (באנגלית) שועל קולפאו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל קולפאו, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שועל קולפאו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל קולפאו, באתר GBIF (באנגלית) שועל קולפאו באתר הרשימה האדומה של IUCN שועל קולפאו באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שועל ארגנטינאי אפור

שועל ארגנטינאי אפור (שם מדעי: Lycalopex griseus, בעבר: Pseudalopex griseus), מין בסוג שועל דרום-אמריקני. דמוי-שועל זה נפוץ באמריקה הדרומית ובפרט בארגנטינה, בצ'ילה וכנראה שגם בפרו, ובמספר איים באזור כגון איי פוקלנד. הם חיים בערבות, בפמפס, במדבריות ובהרים נמוכים. לשועל הארגנטינאי האפור פרווה אפורה, וצבעה חיוור יותר בחלקיו התחתונים. זנבו עבה וארוך, ומגיע לאורך של 30 עד 36 ס"מ. שועל זה בעל אוזניים גדולות. משקלו 2 עד 4 ק"ג. גובהו עד המותן 40-45 ס"מ. אורך גופו וראשו 42-68 ס"מ. שועל זה פעיל במהלך הלילה. תזונתו מבוססת בעיקר על מכרסמים, ציפורים וארנבות. גרגרים מהווים מרכיב חשוב נוסף בתזונתם בעונת הסתיו. הם מתרבים לקראת סוף הסתיו, כשההמלטה נעשית בסביבות אוקטובר. משכו של ההיריון כ-2 חודשים. הנקבה ממליטה בין 2 ל-4 גורים במאורה והם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. השועל הארגנטינאי האפור ניצוד בשל פרוותו. מוערך כי במהלך שנות השמונים נהרגו למעלה ממיליון פרטים בשביל פרוותם. מקורן של רוב הפרוות מארגנטינה ורובן מיוצאות. בצ'ילה מין זה מוגדר כמין מוגן, אך החוק לא נאכף בקפידה. L. g. domeykoanus L. g. fulvipes - יש שמסווגים אותו כמין נפרד. L. g. gracilis L. g. griseus L. g. maullinicus מדיה וקבצים בנושא שועל ארגנטינאי אפור בוויקישיתוף שועל ארגנטינאי אפור, באתר ITIS (באנגלית) שועל ארגנטינאי אפור, באתר NCBI (באנגלית) שועל ארגנטינאי אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל ארגנטינאי אפור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שועל ארגנטינאי אפור, באתר GBIF (באנגלית) Lioncrusher's Domain -- Grey Zorro שועל ארגנטינאי אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
טמפל בר (לונדון)

טמפל בר (באנגלית: Temple Bar) או מחסום טמפל מסמל את הגבול בין וסטמינסטר לסיטי של לונדון בלונדון שבאנגליה. במקום זה הופך רחוב פליט לסטרנד. עד שנת 1878 ניצב במקום פתח שער עשוי אבן שסימל את הגבול בין הערים. בימי הביניים שלט האיגוד של העיר לונדון על שטחים מחוץ לחומות העיר. חלק מהזכויות של לונדון היו שליטה במסחר הנכנס אל העיר. לשם כך הוקמו מספר מחסומים על הדרכים הראשיות לעיר, במקום שבו עבר גבול שטח השיפוט של העיר. המפורסם במחסומים אלה היה "טמפל בר" - מחסום טמפל - שמקור שמו בקרבתו לכנסיית טמפל והאתר שהיה שייך פעם לאבירים הטמפלרים וכיום נמצאות בו אכסניות המשפט. המחסום התפרסם בהיותו המפריד בין המרכז המסחרי של אנגליה, הסיטי של לונדון, לבין המרכז הפוליטי של אנגליה, וסטמינסטר. לפי המנהג נאסר על המלך האנגלי להיכנס לתחומי הסיטי, והיה עליו לעצור במחסום טמפל ולבקש את רשותו של הלורד ראש העיר על מנת להיכנס לסיטי. הרשות ניתנה כשהלורד ראש העיר נתן למלך את חרב המדינה מצופת הפנינים כדי להראות את נאמנותו. כיום אין המחסום קיים, אולם אנדרטה עליה ניצב גריפין מציינת את מקומו. ככל הנראה המחסום היה מחסום עץ. שער שהיה במקום מאז שנת 1293 נהרס בזמן מהפכת פשוטי העם בשנת 1381. בימי הביניים ניצב במקום שער עץ, שבקומתו העליונה בית כלא. השער נשרף בזמן השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. לאחר השריפה מינה צ'ארלס השני את סר כריסטופר רן לבנות שער חדש. השער נבנה בין השנים 1669 ו-1672 ונהגו להציג עליו את ראשי הבוגדים. שאר שערי לונדון (אלדגייט, אלדרסגייט, בישופסגייט, קריפלסגייט, לודגייט, מורגייט וניוגייט) נהרסו בשנת 1800, אולם מחסום טמפל נשאר על מכונו עד שנת 1878, אז נאלצו להרחיב את הרחוב בשל התנועה הרבה, והגשר פורק. אבניו אוחסנו ונרכשו בשנת 1880 על ידי סר הנרי מוקס שבנה את השער מחדש באחוזתו. ב-1984 נרכש השער מחדש בעלות של מיליון ליש"ט והוקם מחדש בכיכר פטרנוסטר צפונית לקתדרלת סנט פול. מדיה וקבצים בנושא טמפל בר בוויקישיתוף טמפל בר