laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמיילי

החייכן, הידוע יותר בשמו האנגלי, סמיילי (Smiley), הוא סקיצה של פנים מחייכות, בדרך כלל צבוע בצהוב (לעיתים המונח משמש גם כשם כללי ל"רגשונים"). הפעם הראשונה בה הופיע סימן גרפי לפרצוף "שמח" ו"עצוב" הייתה בסרט "נמל בית" של אינגמר ברגמן משנת 1948. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הופיע הפרצוף פעמיים בכרזות לסרטי קולנוע: "לילי" (1953) ו"ז'יז'י" (1958), שניהם בכיכובה של לסלי קארון. במהלך שנות ה-50 חולקו גם חולצות פרסומיות עם פרצוף שמח על רקע ירוק. עם זאת, "המצאת" הפרצוף החייכן, הבנוי מחיוך ושתי נקודות לעיניים, מיוחסת בראש ובראשונה למעצב הגרפי האמריקאי הארווי בל שפיתח את ה"סמיילי" במסגרת מסע פרסום עבור חברת ביטוח בשנת 1963. תמורת עבודתו קיבל בל שכר של 45 דולר. הפופולריות העצומה של העיצוב של בל גרמה לכך שהסמל הפך לנחלת הכלל לפני שבל יכול היה להפיק ממנו רווחים באמצעות זכויות יוצרים או רישום פטנט. הסמיילי הופץ בתחילת שנות השבעים על ידי זוג אחים, מארי וברנרד ספיין, שהשתמשו בו לקידום מכירות שונות. הם הפיקו כפתורים וספלי קפה, חולצות, סטיקרים ועוד מוצרים רבים עליהם הוטבע הסמל, בצירוף הכתובת "שיהיה לכם יום שמח". הסמיילי הפך לסימן רשום במספר מדינות החל משנת 1971. השם "סמיילי" והלוגו שלו נמצאים בשימוש ביותר ממאה מדינות עבור 25 סוגים שונים של סחורות ושירותים. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 רשם עיתונאי צרפתי את ה"סמיילי" כסימן רשום בצרפת, וניסה לתבוע עסקים המשתמשים בסמל (ובעיקר את ענק הקמעונאות וול מארט) על הפרת זכויותיו, אך התביעות נדחו. הסמל אומץ על ידי תרבות מוזיקת האסיד שהתפתחה בסוף שנות השמונים.[דרוש מקור] היו שינויים שנערכו בסמיילי, כגון הפיכת פיו על מנת ליצור פרצוף עצוב, או הוספת עין על מנת להפכו לחייזר. הסמיילי הפך למרכיב עיקרי בתרבות האינטרנט - מאנימציות GIF ושאר ייצוגים חזותיים, עד לרגשון הטקסטואלי הנפוץ ":)" (מופיע לעיתים קרובות גם בתרבות המסרונים בטלפונים סלולריים). בגרסה הנדפסת של גופן ברירת המחדל של ה־IBM PC, הסמיילי מיוצג במקומות 1 ו־2 (☺ ☻). במאי 2002 ניסה לוק הלדר, שהתעסק במטעני צינור, ליצור פרצוף חייכן על ידי מטעני חבלה באמצעותם מלכד תיבות דואר. 16 המטענים הראשונים יצרו שני עיגולים לעיניים. עוד שניים היוו התחלה של חיוך, אך הוא נתפס לפני שהשלים את מלאכתו. שישה אנשים נפצעו בעקבות פיצוץ מטענים אלה, ביניהם ארבעה דוורים. במרץ 2006 פרסם המדען פאול רותמונד במגזין המדעי היוקרתי נייצ'ר שיטה ליצירת מבנים ננומטרים על ידי שרשראות DNA. הוא הדגים את השימוש בשיטה זו ביצירת הסמיילי הקטן בהיסטוריה משרשרת DNA. צלמית (סמל חזותי) רגשונים אימוג'י Don't Worry, Be Happy יום החיוך העולמי אורן צור, הסמיילי הראשון :-), בבלוג "מדע בזיוני", 23 בספטמבר 2007 יוסף ויצמן, סמיילי ובקבוק שמפניה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 במרץ 2017 Black Wax Cafe, הסיפור של החיוך השני הכי אייקוני בעולם, באתר פייסבוק, ‏17/07/2023 ynet, ארה"ב: החשוד רצה "לצייר" סמיילי בעזרת המטענים, באתר ynet, 9 במאי 2002
מן השמים

האם התכוונתם ל... מן השמים (אלבום) – אלבום הבכורה של הזמר החסידי זאנוויל ויינברגר תורה מן השמים – אחת מעיקרי האמונה היהודית, לפיה קיבל משה את התורה והמצוות מאת האלוהים בהר סיני שו"ת מן השמים – הוא חיבור הלכתי מראשית המאה ה-13 מאת ר' יעקב ממרויש כך הראוני מן השמים – ביטוי המשמש בספרות הפוסקים של הגאונים והראשונים אבנים גדולות מן השמים – ספרם של הארכאולוג פרופסור רוני רייך, דובי טל ומוני הרמתי, העוסק באתרים הארכאולוגיים החשובים בישראל
קובי אשל

קובי אשל הוא במאי, מפיק ומדבב ישראלי. אשל נולד בישראל והקים את "אולפני קובי אשל לדיבוב" ב-1994 עד לסגירתו בסוף 2010. במהלך השנים שימש אשל כמדבב, מפיק ובמאי של תוכניות טלוויזיה רבות. בהן, "בלינקי ביל", "עכברונים קטנים בערבה", "שובם של המוסקטרים", "הרפתקאותיו החדשות של ווילי פוג", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "ממלכת עכברי השן", "מנדוסה", "ד"ש מבסטר", "ארגאי", "פיטר פן ושודדי הים", אונץ' פונץ' שאף עשה קולות ליווי לשיר הפתיחה של התוכנית. "טימותי הולך לבית הספר", "חוש חש והחושחשים" שאף ביצע גם את שיר הפתיחה. "ארתור: סך הכל רוקנרול", "סופר דופר סומוס", "קליפורד", "דורימון", "המטארו", "ארתור", ו"מאיה ומיגל". בשנים 2005–2006 היה אשל מדבב, מפיק ובמאי של התוכנית "סופר רובוט" ששודרה בערוץ "ג'טיקס". בשנים 2006–2009 שימש אשל כמפיק, במאי ומדבב בתוכנית "בית פוסטר לחברים דמיוניים". בשנת 2006 היה אשל מדבב, מפיק ובמאי בסרט האנימציה "החג המושלם של ארתור". במהלך אותה שנה הוא דיבב הפיק והיה אחראי בימוי התוכנית המצוירת "אגדת הדרקון" שהוקרנה בערוץ הילדים. בשנים 2006–2007 שימש אשל כבמאי מפיק ומדבב בתוכנית "המוטרפים". במהלך אותן שנים, שימש אשל כבמאי מפיק ומדבב בתוכניות "טופו" שעלתה לשידור בערוץ לוגי ו"ויטץ'" שהוקרנה בערוץ ג'טיקס. בשנת 2008 היה אשל הבמאי של התוכנית "הניצוצות של מאור" ששודרה בערוץ ג'טיקס. בשנת 2007 היה אשל מפיק במאי ומדבב בסרט האנימציה "ארתור: הסרט". בשנת 2008 שימש כמפיק, במאי ומדבב בתוכנית המצוירת "קיקה ובוב" ששודרה בערוץ לוגי. בשנת 2010 היה אשל מפיק במאי ומדבב בסרט האנימציה "בית פוסטר לחברים דמיוניים - מלכת הדמיון". קובי אשל הוא גם תיירן ועיתונאי אופניים ייחודי, ומכסה את תחום הטורינג במגזין האופניים הישראלי BIKEPANEL. כרוכב טורינג (או Bikepacking), הוא יוצא למסעות ארוכים בעולם, כשכל ציודו על אופניו. את טורו על חצית אירופה, חצית ארצות הברית מחוף לחוף ועוד. קובי אשל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קובי אשל, באתר Discogs (באנגלית) מגזין האופניים BIKEPANEL
עודד אמיר

עודד אמיר (1 במאי 1950 – 17 באוקטובר 1973) היה לוחם בקומנדו הימי שנהרג במלחמת יום הכיפורים. על לחימתו במבצע ליידי בפורט סעיד במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה. אמיר נולד בקיבוץ גשר הזיו לגאולה ושמואל. למד במשק בכיתות היסודיות והמשיך את לימודיו בתיכון האזורי סולם צור. אמיר גויס לצה"ל בתחילת נובמבר 1968 והתנדב לקומנדו הימי בחיל הים. לאחר שסיים את הטירונות נשלח לקורס קצינים וזכה להערכה רבה על שירותו. הוא לקח חלק בפעולות ומבצעים שזיכוהו בתעודות ומכתבי הוקרה ממפקד חיל הים והרמטכ"ל. במלחמת יום הכיפורים השתתף במבצע ליידי בו פיקד על כוח הפשיטה של הקומנדו הימי שחדר מבעד לרשת הפלדה שבפתח נמל פורט סעיד. הוא היה בחוליה אחת מתוך שתי חוליות של צמד לוחמים. יחד עם רב-סמל עלי קמחי היה אחראי להצמדת מוקש עלוקה לסטי"ל אוסה ולסט"ר. אמיר וקמחי הצמידו את המטענים למטרות אך לא שבו לנקודת האיסוף ולא ידוע מה עלה בגורלם. השניים נפגעו, ככל הנראה, מהשלכת מטעני העומק בתוך נמל פורט סעיד והוכרזו כנעדרים. בתיאור המעשה נכתב: במהלך קרבות מלחמת יום הכפורים פיקד סרן אמיר עודד ז"ל על כוח של צוללים, שחדר לתוך נמל פורט סעיד ופגע ב-3 כלי-שיט מלחמתיים של האויב, אף על פי שהנמל היה מוגן היטב, כולל עריכת סיורים והטלת פצצות-עומק למי-הנמל. סרן אמיר עודד ז"ל ביצע את משימתו במלואה - כשהוא מגלה גבורה עילאית תוך חירוף נפש ודבקות במטרה. סרן אמיר עודד ז"ל לא חזר מפעולה זו. — אתר בעוז רוחם על פעולותיו בקרב עוטר אמיר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון שמעון פרס. כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום והם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע. לוח זיכרון על שמו נקבע בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. השאיר אחריו הורים ושני אחים. אחיו של עודד, יואב אמיר, נהרג בתאונת דרכים בעת שירותו בצה"ל ביולי 1977. קורות החיים של עודד אמיר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון עודד אמיר באתר עטלף סרן עודד אמיר, באתר צה"ל, 20 ביולי 2022 עיטור הגבורה שהוענק לעודד אמיר, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל; עודד אמיר, באתר הגבורה
גאי לומברדו

גטאנו אלברטו "גאי" לומברדו (באנגלית: Gaetano Alberto "Guy" Lombardo; ‏ 19 ביוני 1902 – 5 בנובמבר 1977) היה מוביל הרכב קנדי-אמריקאי. ידוע במיוחד בשל עיבודיו המתקתקים לסטנדרטי ג'אז והופעות ערב ראש השנה האזרחית שארגן בניו יורק, במסגרתן אירח אמנים שונים, ששודרו ברדיו ובטלוויזיה מ-1929 ועד 1976, שנה לפני מותו. לומברדו נולד בלונדון למהגרים מאיטליה. אביו היה זמר בריטון שלימד את ילדיו נגינה על מנת שיוכלו ללוות אותו. לומברדו למד כינור והופיע עם אחיו החל מ-1914. במהלך שנות העשרים המאוחרות ושנות השלושים הקליטו האחים לומברדו עבור "תקליטי בראונסוויק" (שנרכשו ב-1929 על ידי דקה). המוזיקה שלהם הייתה מוזיקת ביג בנד "מתוקה", פופולרית וקלה להאזנה ולריקודים. בין 1929 ל-1959 ניגן לומברדו והוביל את להקת מסעדת "גריל רוזוולט" במלון רוזוולט בניו יורק ה"רויאל קנדיאנס". ההופעות שארגן בערב ראש השנה האזרחית היו לשם-דבר ושודרו ברדיו לרחבי ארצות הברית (עד 1956 ב-CBS ומ-1957 ב-NBC). ב-1960 עבר לומברדו למלון וולדורף-אסטוריה והופעות ראש השנה שודרו בטלוויזיה עד 1976. בתוכנית נוגנו עיבודים לשירי השנה החולפת ושובצו בה מעברים לדיווחים חיים מכיכר טיימס. ב-1938 קיבל לומברדו אזרחות של ארצות הברית. לומברדו מת בביתו ביוסטון, טקסס מהתקף לב. בעיר הולדתו, לונדון, אונטריו, היה מוזיאון לזכרו בין 1980 ל-2007. בסרטם של הביטלס "צוללת צהובה" מוזכר שמו כאחד מה"בלו מיניס" הרעים. מדיה וקבצים בנושא גאי לומברדו בוויקישיתוף גאי לומברדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאי לומברדו, באתר AllMusic (באנגלית) גאי לומברדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) גאי לומברדו, באתר Discogs (באנגלית) גאי לומברדו, באתר Songkick (באנגלית) אתר לזכרו הקלטות של הופעותיו - ראו תחת Guy Lombardo גאי לומברדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גאי לומברדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
איש למנשה

איש למנשה הוא מחזמר על פי ספרו של מיגל דה סרוואנטס "דון קישוט" עם תמליל מאת דייל וסרמן, שירים מאת ג'ו דריון ומוזיקה מאת מיץ' לי. המחזמר מבוסס על מחזהו הלא-מוזיקלי של וסרמן "אני, דון קישוט" מ-1959, המציג את סיפורו של האביר דון קישוט כ"מחזה בתוך מחזה" אותו מספרת דמותו של סרוונטס, שעה שזה ממתין להוצאתו להורג על ידי האינקוויזיציה הספרדית. היה זה אחד הלהיטים הגדולים של ברודוויי בשנות השישים. הפקת המחזמר המקורית בברודוויי עלתה ב-22 בנובמבר 1965 וזכתה ל-2,328 הופעות וחמישה פרסי טוני (למחזמר, לשחקן הראשי (ריצ'רד קיילי), לבימוי הקטעים המוזיקליים, לפסקול ולעיצוב האמנותי). מאז הועלה המחזמר בברודוויי ב-1972, 1977, 1992 ו-2002-2003. כמו כן הועלה המחזמר במדינות רבות, בהן ישראל, בהפקת גיורא גודיק, ב-1967, בתרגומו של יורם קניוק עם גדעון זינגר כדון קישוט ושמואל רודנסקי כסנצ'ו פנסה. השיר "The Impossible Dream" מתוך המחזמר היה לסטנדרט נודע והתפרסם בשירתן של רוברטה פלאק, קוני פרנסיס, שירלי באסי, דיאנה רוס וסוזן בויל והוקלטו לו גרסאות גם על ידי אלביס פרסלי (1972 באלבום Elvis as Recorded at Madison Square Garden), פרנק סינטרה (1966, באלבום That's Life), ז'אק ברל, שתרגם את המחזמר כולו לצרפתית הקליט את השיר באותה שפה, הצמד הבריטי קארטר USM ורבים אחרים. ב-1972 הופק עיבוד קולנועי לפי המחזה בהשתתפות פיטר או'טול כדון קישוט/סרוונטס וסופיה לורן כדולצינאה. מדיה וקבצים בנושא איש למנשה בוויקישיתוף דף המוקדש למחזמר באתר ההיסטוריה של מחזות הזמר מת מחבר המחזמר "איש למנשה" איש למנשה במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
העברית (כתב עת)

העברית הוא כתב עת לענייני השפה העברית בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, המופץ כארבע פעמים בשנה. כתב העת פונה אל הקורא העברי המשכיל, ובכך הוא משמש מעין מקבילה עממית יותר ל"לשוננו", כתב העת המדעי לחקר הלשון העברית, גם הוא בהוצאת האקדמיה ללשון העברית. כתב העת החל לצאת לאור בשנת תש"ה, ועד לשנת תש"ע נקרא לשוננו לעם. קדם לו מדור שבועי בשם זה מטעם ועד הלשון שהתפרסם בשנת תרצ"ג בעיתונים "דאר היום" ו"הארץ", ובשנים תרצ"ה עד תש"ח ב"הארץ" לבדו. הקונטרס הראשון של כתב העת "לשוננו לעם", שיצא לאור בתמוז תש"ה, כלל טקסטים שהודפסו בחודשים שבט עד ניסן תש"ה במדור "לשוננו לעם" ב"הארץ". עם עורכי כתב העת נמנו יצחק פרץ; עלי איתן ומאיר מדן; שושנה בהט, יוסף עופר, דוד טלשיר; חיים א' כהן; משה פלורנטין; לובה חרל"פ (תשע"ג–תשע"ו); אריאל שוה (תשע"ז–תשפ"ב). בכל גיליון של "העברית" מתפרסמים מאמרים אחדים בנושאי השפה העברית. לעיתים הגיליון מוקדש לנושא יחיד, כגון חוברת נט/א-ב (תשע"א) שהוקדשה לאליעזר בן־יהודה. חוברות מיוחדות הוקדשו לכללים שקבעה האקדמיה: כללי הפיסוק וכללי הכתיב חסר הניקוד, לשוננו לעם, טבת תשס"ב החלטות האקדמיה בדקדוק, לשוננו לעם, תשרי תשס"ז כללי נטיית השם, לשוננו לעם, תש"ס-תשס"א כללי התעתיק, העברית, תשע"ב אתר האינטרנט הרשמי של העברית דב סדן, עם קונטרס השלוש מאות, לשוננו לעם ל, תשל"ט, עמ' 275–277 לשוננו לעם, דואר היום, 15 ביולי 1932 לשוננו לעם, דואר היום, 11 בנובמבר 1932 לשוננו לעם, דואר היום, 30 במאי 1933 לשוננו לעם, דואר היום, 30 ביוני 1933 אסתר גולדנברג, "לשוננו לעם" ב"דאר היום", שפת המדור ושפת העיתון, העברית נח, חוברת א-ב, תשס"ט-תש"ע ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיפה סיבית

כיפה סיבית היא שכבה של רקמת חיבור סיבית על פני הגלימה הפנימית של עורק, אשר עובייה גדול יותר ותכולת התאים בה מועטה יותר מבגלימה. הכיפה הסיבית מכילה מקרופאגים ותאי שריר חלק. כיפה סיבית של אתרומה, רובד טרשתי בדופנות העורק, מכילה תאי שריר חלק, מקרופאגים ותאי קצף, לימפוציטים וסיבי קולגן ואלסטין. ככל שהכיפה דקה יותר ויציבה פחות, בין השאר כאשר היא מכילה פחות סיבי קולגן, כך גובר הסיכוי לקרע בה ולחשיפה של האתרומה. בעקבות חשיפה של התהליך הדלקתי באתרומה נוצר קריש דם על גבי האתרומה, שעלול לחסום את העורק ולגרום לאירוע איסכמי, דוגמת אוטם שריר הלב. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדי שיגועים

פרדי שיגועים (בדנית: Orla Frøsnapper) הוא סרט אנימציה דני משנת 2011 בבימויו של פיטר דוד. ויקטור הוא ילד בן עשר אשר מתכונן להתחרות בתחרות כישרונות מקומית יחד עם הכלב שלו. אף על פי כן פרדי, הבריון של העיירה, מנסה לחבל בסיכוייו של ויקטור. בעקבות כך, ויקטור וחבריו מחליטים להערים על פרדי על מנת ללמדו לקח. "פרדי שיגועים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פרדי שיגועים", באתר AllMovie (באנגלית) "פרדי שיגועים", באתר אידיבי "פרדי שיגועים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תפוס ת'פטיש

תפוס ת'פטיש (באיסלנדית: Hetjur Valhallar - Þór) הוא סרט אנימציה ממוחשבת איסלנדי משנת 2011. ת'ור הוא נפח שחי עם משפחתו בכפר קטן באושר, עד שבמקרה מגיע אליו כלי הנשק החזק בעולם "פטיש המחץ". קצת מאוד זמן אחרי שהוא מוצא את הפטיש הוא מוצא את עצמו נלחם עם יצורים דוממים של המלכה המרשעת, הל, שרוצה להשתלט על העולם. הל ויצוריה מקפיאים כל מקום שעוברים בו בניצחון ומצליחים לשים יד על הפטיש. גם כשהכל היה נראה אבוד, העזרה הגיעה מהמקום הכי לא צפוי: ת'ור יוצא למאבק האחרון, להשיב את פטיש המחץ ואת השליטה אליו. את גרסת הסרט בעברית ביים דן שצברג והפיקו אמי בכר, גילי בכר, יעל אללוף ודן שצברג. יהונתן מגון – ת'ור קובי מימון – פטיש המחץ נורית בנאי קורן – האמא מאיה מיטלפונקט – פרייה עדן גמליאל – אדה יורם יוספסברג – אודין אמנון וולף – תרים דן שצברג – סינדרי ניקול ראידמן – המלכה הל עמי מנדלמן – היימדל אלי לולאי – קולות רקע גדי לוי – קולות רקע דן קיזלר – קולות רקע סער בדישי – מקהלה שרון כהן – ניהול מוזיקלי תור – אל במיתולוגיה הנורדית. אתר האינטרנט הרשמי של תפוס ת'פטיש "תפוס ת'פטיש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תפוס ת'פטיש", באתר AllMovie (באנגלית) "תפוס ת'פטיש", באתר אידיבי "תפוס ת'פטיש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תפוס ת'פטיש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
קראקן אופוס

קראקן אופוס (אנגלית: Kraken Opus) היא הוצאה לאור הפועלת בגרנזי (איי התעלה), לונדון (אנגליה) ואיחוד האמירויות הערביות. ההוצאה לאור בולטת בתחומה בין השאר בזכות המשקל והגודל הפיזיים הגדולים של ספריה. החברה נוסדה בשנת 2005 על ידי קארל פאולר, שהיה בנקאי השקעות בחברת 'גולדמן סאקס', הוא החליט להקים חברת יועץ והשקעות לספורטאים וחשב על הרעיון להקים הוצאת ספרים יוקרתית. הספר הראשון שיצא לאור היה בארצות הברית, באירוע הסופרבול של 2006. הופק ספר יוקרתי גדול ממדים, הוצאו למכירה 19,600 עותקים "רגילים" במחיר של 4,000 דולר לספר, ועוד 400 עותקי MVP עם חתימותיהם של השחקנים המצטיינים מכל משחקי העבר. כל עותק שכזה נמכר ב-40 אלף דולר, שיצרו קרוב ל-100 מיליון דולר של הכנסות. הספר השני שיצא לאור תחתיה עסק בקבוצת הכדורגל האנגלית מנצ'סטר יונייטד ושקל כ-44 קילוגרם. מאז הספרים של ההוצאה יוצאים לאור במהדורות מוגבלות ונמכרים באלפי ליש"ט. עיקר ספרי ההוצאה לאור עוסקים בספורט מסוגים שונים, וכן בידוענים ואתרי תיירות בולטים בעולם. קבוצת הכדורגל האנגלית 'ארסנל', היסטוריה בשנים 1913-1960 קבוצת הכדורגל הסקוטית 'סלטיק', הודפסו 500 העקתים חברת המכוניות האיטלקית 'פרארי' תחרות ה'פורמולה 1', 837 דפים במשקל 37 ק"ג ליגת הבייסבול האמריקאית הכדורגלן מרדונה, פורסמה אחרי מותו. משקל 15 ק"ג תחרות ה'סופרבול' האמריקאית הזמר מייקל ג'קסון, פורסם בשנת 2009, אחרי מותו של הזמר. כוללת צילומים בדמות צ'רלי צ'פלין מאת סטיבן ויטסיט. אתר האינטרנט הרשמי של קראקן אופוס נדב יעקבי, ‏המהדורה הבלתי מוגבלת, באתר גלובס, 28 בפברואר 2007
משה ניסני

משה ניסני (28 במרץ 1908 - 10 ביולי 1989) היה איש חינוך ותרבות ישראלי, מקים ומנהל בית ספר בנתניה. משה ניסני נולד בעיר שיראז שבממלכת פרס בשנת 1908, למלכה ומרדכי ניסני, משפחת סוחרים בת שלושה ילדים. בשנת 1911, בהיותו כבן 3, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. בעיר זו עברו עליו ימי ילדותו ונעוריו שם גם הכיר את מי שהייתה לימים אשתו, מרים קרקובסקי. משה ומרים התחתנו בשנת 1932 והתיישבו בירושלים. ניסני למד בסמינר למורים "בית הכרם" וסיים בשנת 1930. תוך כדי לימודיו היה פעיל בארגון הנוער הפרסי בירושלים, היה בין מייסדי תנועת הנוער "הנוער העובד" וכן פעל בשירות ה"ההגנה". ניסני גם היה פעיל של מפא"י בקרב עדת הפרסים ובקרב המורים. את ראשית דרכו בחינוך עשה משה ניסני כמורה בהר-טוב וכן בעיר שכם כמורה קהילת השומרונים. בהיותו בקיא בשפה הערבית נשלח למספר חודשים לדמשק כדי לאסוף מידע ולעקוב אחר הלך הרוחות בעולם הערבי. הדיווחים שלו סייעו להצגת הטיעון היהודי בפני ועדת פיל. המשך דרכו של משה ניסני כמחנך הייתה ניהול בית הספר היסודי בכפר יהושע בשנת 1941. בשנת 1942 עברה משפחת ניסני למושב אביחיל שם לימדו וחינכו משה ומרים את ילדי הכפר. משה ניסני היה מבין הוגי ומייסדי זרם העובדים בחינוך בירושלים ובתל אביב-יפו. בשנת 1940 ייסד ניסני בנתניה בית ספר ברוח תנועה זו, בית הספר "בארי" על שמו של ברל כצנלסון. ניסני ניהל את בית הספר הזה במשך 35 שנים עד יציאתו לגמלאות. בד בבד עם פעילותו כמנהל בית הספר "בארי" היה משה ניסני פעיל בתנועת העבודה ובמרכז הסתדרות המורים כיו"ר ארגון מנהלי בתי הספר היסודיים בישראל. במסגרת זאת תמך בדרישה להצמדת משכורות מורי בתי הספר היסודיים לזאת של התיכוניים. ניסני כתב עשרות מאמרים בענייני חינוך בביטאונים המקצועיים השונים והיה חבר בוועדות רבות בנושאי חינוך. בשנת 1981 קיבל את אות יקיר העיר נתניה. גם לאחר צאתו לגמלאות המשיך משה ניסני בפעילות ציבורית וניהל את מועדון הגמלאים של הסתדרות המורים עד לפטירתו בישראל בשנת 1989. השאיר אחריו משפחה ענפה המונה מעל ל-30 נפשות. נקבר בבית העלמין במושב אביחיל. בן צבי יצחק, תש"ל, ספר השומרונים, הוצאת יצחק בן-צבי. גלבר יואב, שורשי החבצלת, המודיעין ביישוב, 1918-1947 ניסני משה, 26/9/1926, עיתון "דבר"- עיתון פועלי ארץ ישראל, ועידת הנוער העובד. ניסני משה, כסליו-אייר תרצ"א, מנהגי החתונה של השומרונים, ידיעות ציון, שנה ב', 15-21. ניסני משה, מאי 1959, משמעת, אורים להורים. נשואים, דבר, 27 בדצמבר 1932 בקלוב הנוער הפרסי, דבר, 11 באוקטובר 1935 בקלוב הנוער הפרסי, דבר, 3 במרץ 1939 במפלגת פועלי ארץ ישראל, דבר, 28 ביולי 1939 התשובה למצור - היות מבצר, דבר, 15 באפריל 1955 אסיפות עם, כינוסים, דבר, 13 באפריל 1959 פעולות הסברה של מורים וגננות, דבר, 11 במאי 1962 המנהל בחופשה המחנך פרש, מעריב, 2 במאי 1958 אגודת אגוד זאב, דבר, 5 ביוני 1962 בית הספר בארי בנתניה, דבר, 11 באוקטובר 1964 הצעדה המסורתית של ביה"ס בארי, מעריב, 16 באפריל 1967 להצטרפות הסתדרות המורים להסתדרות העובדים, דבר, 5 ביולי 1945 מנהלי בתי הספר מבולבלים, דבר, 30 במאי 1974 בעד עמדת מרכז המורים, דבר, 11 במאי 1961 עיטרי כבוד ליקירי נתניה וידידיה, דבר, 23 באפריל 1981 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "משה ניסני".
פסטיבל בעיקר מוצרט

פסטיבל בעיקר מוצרט (באנגלית: Mostly Mozart Festival) היא סדרת קונצרטים קיציים במרכז לינקולן בניו יורק. המנהלת האמנותית הנוכחית היא ג'יין מוס (Jane Moss) והמנהל המוזיקלי הוא לואי לאנגרה (Louis Langrée). בשנת 2006 חגג הפסטיבל את שנת ה-40 לייסודו ואת יובל ה-250 להולדת וולפגנג אמדאוס מוצרט, שעל שמו הוא נקרא. כמנהגו זה שנים רבות, מעלה הפסטיבל "רבות מיצירותיו של מוצרט לצד מגוון של יצירות מוזיקליות, שנכתבו לאחר מותו בהשראת גאוניותו ובהשפעתה". "סרנדות של קיץ - פסטיבל מוצרט" היה פועלם המשותף של האמרגן ג'יי ק. הופמן עם ויליאם לוקווד והחל את פעולתו ב-1 באוגוסט 1966. תוכנית זו, שהתאפשרה הודות לאולמות החדשים, הממוזגים, של מרכז לינקולן, תהיה עם הזמן למה שידוע כיום כ"פסטיבל בעיקר מוצרט". ב-27 בינואר 1991 נפתחו אירועי שנת המאתיים למוצרט במרכז לינקולן בקונצרטים באולם אוורי פישר ובבית מטרופוליטן אופרה. הייתה זו המחווה הגדולה והמקיפה ביותר לחיי מוצרט וליצירתו שנערכה בעולם כולו. אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל בעיקר מוצרט (באנגלית) ג'יין מוס ולואי לאנגרה, "על ימי שנה", תוכניית פסטיבל "בעיקר מוצרט", 28 ביולי - 26 באוגוסט 2006, http://www.jaykhoffman.com/aboutus/who_we_are.htm http://www.lincolncenter.org/aboutLC/archive_history70s.asp?session=ECD1&version=&ws=&bc=99
דורותיאה ונדלינג

מריה דורותיאה ונדלינג (בגרמנית: Maria Dorothea Wendling‏ 21 במרץ 1736 – 20 באוגוסט 1811) הייתה זמרת סופרן גרמניה. דורותיאה ונדלינג נולדה בשם מריה דורותיאה שפורני בשטוטגרט. כיום היא זכורה בעיקר כזמרת, שלמענה כתב מוצרט את תפקיד "איליה" באופרה אידומניאו. דורותיאה ונדלינג מתה במינכן בשנת 1811. מדיה וקבצים בנושא דורותיאה ונדלינג בוויקישיתוף הרמן אברט, "ו. א. מוצרט" עמ' 540 בהוצאה האנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן פטר סלומון

יוהאן פטר סלומון (בגרמנית: Johann Peter Salomon;‏ 20 בפברואר 1745 – 28 בנובמבר 1815) היה כנר, מלחין, מנצח ואמרגן מוזיקלי גרמני שנולד כיהודי והוטבל לנצרות בינקותו. סלומון נולד בבון, בנו השני של פיליפ סלומון, אבובן בתזמורת החצר של בון. הבית שבו נולד היה ברחוב בון 515, הבית שבו עתיד להיוולד, כעבור עשרים וחמש שנים, בצירוף מקרים מוזר, לודוויג ואן בטהובן. בגיל שלוש-עשרה היה לכנר בתזמורת החצר וכעבור שש שנים היה לקונצרטמייסטר בתזמורת של הנסיך היינריך מפרוסיה. הוא חיבר כמה יצירות לחצר הנסיך בהן ארבע אופרות ואורטוריה אחת. סלומון עבר ללונדון בראשית שנות ה-80' של המאה ה-18, שם הלחין וניגן בכינור הן כסולן מהולל והן ברביעיית מיתרים. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בקובנט גארדן ב-28 במרץ 1781. מדיה וקבצים בנושא יוהאן פטר סלומון בוויקישיתוף יוהאן פטר סלומון, באתר AllMusic (באנגלית) יוהאן פטר סלומון, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן פטר סלומון, באתר Discogs (באנגלית) יוהאן פטר סלומון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) A look at the life of Johann Peter Salomon, the Jewish-born musician, impresario and creative force behind Haydn's Creation, Jewish Renaissance (באנגלית אמריקאית) H. C. Robbins Landon, Haydn: Chronicle and Works, Bloomington: Indiana University Press, 1976, p. 24
POJO

בשפת התכנות ג'אווה, POJO (פּוֹג'וֹ) הם ראשי תיבות של Plain Old Java Object (בתרגום חופשי: אובייקט ג'אווה פשוט, "ישן וטוב"). המושג משמש כדי להדגיש שאובייקט מסוים הוא אובייקט רגיל של ג'אווה, ולא סוג מיוחד כלשהו של אובייקט. המושג POJO משמש בעיקר כדי לתאר אובייקט ג'אווה שאינו מוגדר בהתבסס על שום מודל אובייקטים, קונבנציה, או תשתית תוכנה גדולה. ככל הנראה, השימוש במושג הפך מקובל בגלל הצורך במושג נפוץ וקל להבנה, כדי להבחין בין אובייקטים רגילים לאובייקטים מורכבים של תשתיות תוכנה. JavaBean הוא מקרה פרטי של POJO, העונה על שלושת הכללים הבאים: האובייקט ניתן לסריאליזציה, יש לו קונסטרקטור שלא מקבל ארגומנטים, והוא מאפשר גישה למשתני המחלקה באמצעות מתודות get ו-set הנקראות על פי קונבנציה פשוטה למתן שמות. באופן אידיאלי, POJO הוא אובייקט ג'אווה שאינו מוגבל על ידי שום כלל חוץ מאלה הנאכפים על ידי המפרט של שפת ג'אווה עצמה. POJO לא אמור להיות מחויב לאף אחד מהבאים: לרשת (extend) ממחלקה כלשהי שהוגדרה מראש. לממש (implement) ממשק כלשהו שהוגדר מראש. להכיל אנוטציה (Java annotation) כלשהי שהוגדרה מראש. עם זאת, בגלל קשיים טכניים ומסיבות אחרות, תשתיות ומוצרי תוכנה רבים המתוארים כמותאמים לעבודה עם POJOs, בכל זאת דורשים שימוש באנוטציות שהוגדרו מראש, על מנת שאפשרויות כמו persistence יעבדו כנדרש. את המושג טבעו מרטין פאולר, רבקה פרסונס וג'וש מקנזי בספטמבר 2000: תהינו מדוע אנשים כל כך התנגדו להשתמש באובייקטים רגילים במערכות שלהם, והגענו למסקנה שהסיבה לכך היא שלאובייקטים פשוטים היה חסר שם מהודר. אז נתנּו להם אחד, והוא תפס יפה מאוד. POJO ממשיך את התבנית של מושגים ישנים יותר לתיאור טכנולוגיות שאינן משתמשות במאפיינים חדשים ומיוחדים, כגון: בטלפוניה, המושג POTS עבור Plain Old Telephone Service. ב-++C, המושג PODS עבור Plain Old Data Structure, מתאר מבני נתונים המשתמשים רק במאפיינים של שפת C. ב-Perl, המושג POD עבור Plain Old Documentation. בדוט נט, המקבילה ל-POJO היא POCO עבור Plain Old CLR Oject. ב-PHP, המושג הוא POPO עבור Plain Old PHP Object.
ביריאווזה

ביריאווזה (תעתיק Biryawaza; באכדית MBir5-ia-wa-za) בנו של שוטרנה (Šutarna), היה שליט דמשק בסביבות אמצע המאה ה-14 לפנה"ס. הוא היה מלך-ואסל נאמן למצרים ותקופת שלטונו החלה בסוף תקופתו של אמנחותפ השלישי והסתיימה בשנותיו הראשונות של אחנתון. השם ביריאווזה הוא בשפה הודו-אירופאית וייתכן שהיה מקבוצת המריאנו (Maryannu) בדומה לעם ששלט במיתני ולחתים. הוא מופיע מספר פעמים במכתבי אל-עמארנה: בא"ע 250 השליט המצרי מצווה עליו לנקוט בפעולה צבאית כנגד בניו של לבאיה, ובא"ע 151 מוזכרת מתקפה של אבי-מילכי שליט צור על ממלכתו ובמכתבים אחרים מצוינים התכתשויות נוספות עם איטקאמה, שליט קדש וכן עם עזירו, שליט האמורו. ביריאווזה מופיע גם במכתב א"ע 197. במכתב זה הוא מואשם על ידי פרעה שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, וארץ תַּחְשׁ. הוא מופיע גם במכתבים 194, 195, ו-196. Nadav Na’aman: Biryawaza of Damascus and the Date of the Kamid el-Loz Apiru Letters, in: Ugarit-Forschungen 20 (1988), 179–193. Nadav Na’aman: Ancient Israel and Its Neighbors: Interaction and Counteraction: Collected Essays, Eisenbrauns, 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.