laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנטונינה גורדיי

אנטונינה גורדיי (ברוסית: Антонина Гордей); 1 בינואר 1907 – 1 בינואר 1978) הייתה אומנת מחסידי אומות העולם שהצילה ילדה יהודיה בתקופת השואה בבלארוס. אנטונינה עבדה כאומנת בבית משפחת לדוויץ', משפחה יהודית שהתגוררה במינסק. אנטונינה טיפלה בילדיה המשפחה: רפאל בן השש ורעיה בת השלוש. אב המשפחה מורדוך פאניה היה מהנדס אזרחי ואם המשפחה הייתה מנהלת גן ילדים. ב-26 ביוני 1941 בפרוץ מבצע ברברוסה, אב המשפחה (מורדוך) גויס לצבא האדום, ואם המשפחה (פאניה) הצטרפה לפינוי גן הילדים לכיוון מזרח. ילדי המשפחה היו אמורים להצטרף לאמם, אך עקב זה שההפצצות באותו היום התחילו מוקדם מאוד, פאניה עזבה בחיפזון עם שאר צוות העובדים בגן, וילדיה לא הספיקו להצטרף אליה ונאלצו להישאר במינסק שנכבשה יומיים אחר כך על ידי הגרמנים. אנטונינה לקחה תחת חסותה את שני ילדי המשפחה. לאחר שבית המשפחה נהרס, אנטונינה ובני חסותה עברו להתגורר אצל חבריה, אך עקב המחסור הגדול באוכל אנטונינה העבירה את הילדים לבית יתומים, שם הניחה שיהיה מזון והם יאכלו. במהרה רפאל ורעיה הועברו לבית היתומים בגטו עם שאר הילדים והיהודים, ואנטונינה המשיכה לבקרם, להביא להם אוכל, ולהבטיח להם שתחזור להוציא אותם מבית היתומים ברגע שתמצא עבודה ומקום לינה משלה. לאחר כמה חודשים אנטונינה חזרה לבקר בבית היתומים וגילתה שרפאל איננו. תלמידי בית היתומים אמרו לה שהגרמנים לקחו ממנו דגימת דם שגרמה למותו. מתוך פחד לאבד גם את רעיה, אנטונינה הוציא את רעיה מבית היתומים באותו היום. בחורף 1941/1942 לא היו לרעיה בגדים שמתאימים לחורף ובנוסף היא סבלה מתת תזונה. אנטונינה השאירה את רעיה אצל אחותה עד שהיא מצאה עבודה ומקום מגורים. המצב שלהם השתפר לאחר שאנטונינה התחתנה. אנטונינה לא סיפרה לבעלה את הסיפור האמיתי על רעיה, ובעלה הניח שרעיה היא בתה הלא חוקית, ולכן כאשר אנטונינה הסתירה את רעיה מפני זרים או גרמנים, חשב בעלה שזה מפני שאין לאנטונינה מסמכים המעידים על קרבתם. לאחר שנגמרה המלחמה חזרו הוריה של רעיה בשלום ומצאו את בתם שלמה ובריאה, ואנטונינה סיפרה להם את כל מה שידוע לה על מות בנם רפאל. אנטונינה ורעיה גרו באותה עיר והמשיכו לשמור על קשר הדוק עד פטירתה של אנטונינה בשנת 1978. ב-9 במאי 2007 הוכרה אנטונינה בידי יד ושם באופן רשמי כחסידת אומות עולם. מידע מאתר יד ושם
יאיר צוקרמן

יאיר צוקרמן (נולד בשנת 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת הנח"ל. קודם לכן שימש סגן מפקד עוצבת הפלדה, מפקד חטיבת עציוני, מפקד בא"ח נח"ל ומפקד גדוד 50. צוקרמן, בנו של הרב יהושע צוקרמן, נולד, גדל ולמד בירושלים. התגייס לצה"ל באוגוסט 2002, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה. במהלך מלחמת לבנון השנייה היה סגן מפקד פלוגת החוד בגדוד 931, ולחם באזור הכפרים א-טייבה, חולא, ובקרב על הסלוקי בכפר ע'נדוריה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן היה מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 931. בהמשך מונה לקצין אג"ם של גדס"ר נח"ל. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדס"ר נח"ל. בספטמבר 2013 קיבל תעודת מצטיין שר הביטחון, משה יעלון. בהמשך שירת כמפקד מחזור בבא"ח נח"ל. לאחר מכן מונה לראש לשכת מפקד פיקוד הדרום, סמי תורג'מן, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. ב-21 ביוני 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50. במהלך תפקידו הגדוד הפעיל במסגרת פיילוט ראשוני בצה"ל, את נגמ"ש האיתן. את תפקידו סיים בשנת 2018. ב-10 באוקטובר 2018 מונה למפקד בא"ח נח"ל, תפקיד בו שירת עד 28 ביולי 2020. ב-11 ביוני 2020 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני, ושימש בתפקיד עד 14 באוגוסט 2022. בשנת 2022 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2023. ב-7 באוקטובר 2023 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, לאחר נפילתו של מפקד החטיבה הקודם יהונתן שטיינברג, בתחילת מלחמת חרבות ברזל. ב-4 באפריל 2024 ננזף על ידי הרמטכ"ל בגין הריגת עובדי המטבח המרכזי העולמי. צוקרמן מתגורר בנוב שברמת הגולן. הוא נשוי לאמנה, בתו של אפי איתם, ואב לשישה. גיסו הוא הקצין שלום אייזנר, סמח"ט הבקעה לשעבר. מדיה וקבצים בנושא יאיר צוקרמן בוויקישיתוף בשכונה של הנייה: אורי לוי עם הלוחמים במחנה הפליטים הצפוף בעולם, כתבה עם יאיר צוקרמן במלחמת חרבות ברזל, כאן חדשות, 16 בנובמבר 2023 רס"ן יאיר צוקרמן, מצטיין שר הביטחון שנת 2013, באתר אתר הגבורה, ‏ראש השנה ה'תשע"ד חנן גרינווד, חוזרים ללימודים, באתר ישראל היום, 6 ביוני 2018 סא"ל יאיר צוקרמן, מג"ד הנח"ל להורים: הילד שלכם בידיים טובות, באתר ערוץ 7, 25 בנובמבר 2018 עדו בן פורת, מפקד חדש לבא"ח נח"ל: גיל ורנר מחליף את יאיר צוקרמן, באתר ערוץ 7, 29 ביולי 2020 מפקד חדש לחטיבת המילואים עציוני: אל"מ איתן גלעד, באתר ערוץ 7, 15 באוגוסט 2022 דף מפקד מח"ט הנח"ל אל"ם יאיר צוקרמן, באתר צה"ל, 8 באוקטובר 2023 יואב זיתון, איתמר אייכנר, 3 טילים מכטב"ם, בניגוד להוראות וללא אישור: שרשרת הכשלים בהרג עובדי הסיוע - והקצינים שיודחו, באתר ynet, 5 באפריל 2024
יחסי אסוואטיני–רוסיה

יחסי אסוואטיני–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין אסוואטיני ורוסיה. ב-5 בספטמבר 1968, יום לפני שאסוואטיני קיבלה את עצמאותה מבריטניה, ברית המועצות שלחה מברק לממשלת אסוואטיני על הכרה בממלכה, והציעה לכונן יחסים דיפלומטיים. ב-1970, דיפלומטים סובייטים שהיו מוסמכים במוזמביק נסעו לאסוואטיני באופן לא רשמי, והעלו את השאלה של כינון יחסים רשמיים בין המדינות. המלך סובאוזה השני, תחת לחץ של ממשלת דרום אפריקה, סירב ליצור יחסים כאלה. ב-3 במאי 1995, נשיא רוסיה, בוריס ילצין פרסם צו נשיאותי המורה על משרד החוץ של רוסיה להכין את הצורך ביחסים דיפלומטיים עם הממלכה. ב-19 בנובמבר 1999, רוסיה ואסוואטיני כוננו באופן רשמי את היחסים הדיפלומטיים, כאשר השגרירים של שתי המדינות למוזמביק נפגשו במפוטו, והחליפו הערות מדיניות. בשנת 2008, הסחר בין המדינות הסתכם בכ-1 מיליון דולר אמריקני, עלייה מ-2007 של 644,000 דולר. עד 2009, 20 אזרחים מאסוואטיני קיבלו השכלה גבוהה ברוסיה תחת תוכנית המלגות של ממשלת רוסיה. שגריר רוסיה במוזמביק מוסמך במקביל אף לאסוואטיני, ומתגורר במפוטו. לאסוואטיני אין ייצוג הדיפלומטי לרוסיה. Ginsburgs, George; Slusser, Robert M. (1981). A calendar of Soviet treaties, 1958-1973. BRILL. p. 881. ISBN 90-286-0609-2. Arkhangelskaya, Alexandra. "Swaziland's foreign policy today". Institute of Africa of the Russian Academy of Sciences, via the University of Swaziland. אורכב מ-המקור ב-2008-06-03. נבדק ב-2009-08-03. Yeltsin, Boris (3 במאי 1995). Об установлении дипломатических отношений с Королевством Свазиленд (ברוסית). President of Russia. אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2011. נבדק ב-2009-08-03. {{cite web}}: (עזרה) "Russia, Swaziland agree to exchange embassies". Moscow: ITAR-TASS. 3 בדצמבר 1999. נבדק ב-2009-08-03. {{cite news}}: (עזרה) "Российско — свазилендские отношения" (ברוסית). משרד החוץ של רוסיה. 17 בפברואר 2009. נבדק ב-2009-07-23. {{cite web}}: (עזרה)
אורטווין רונדה

אורטווין רונדה (בגרמנית: Ortwin Runde; נולד ב-12 בפברואר 1944) הוא פוליטיקאי גרמני, אשר כיהן כראש עיריית המבורג. רונדה נולד באלבלונג, כיום בפולין. לאחר סיום התיכון הוא למד סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטת מינסטר ואוניברסיטת המבורג, ב-1970 החל לעבוד בשירות הציבורי של העיר המבורג. ב-1968 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ובין 1969–1971 היה חבר בארגון הנוער של המפלגה. ב-1978 נהיה לסגן יושב ראש סניף המפלגה בעיר ובין 1983–1988 קודם לתפקיד היושב ראש. מ-1974 ועד 1988 היה חבר בעיריית המבורג, בין 1988–1993 היה אחראי על אגף העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בעיר. ב-1997 נבחר לכהן כראש עיריית המבורג, הוא כיהן בתפקיד עד 2001, ב-2001 הקואליציה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית עם מפלגת הירוקים הפסידה בבחירות ובמקומו מונה אולה פון בויסט. מ-2002 אורטווין רונדה חבר בבונדסטאג ב-2015 עבר אירוע מוחי. הוא נשוי ולו שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא אורטווין רונדה בוויקישיתוף הביוגרפיה הרשמית שלו https://www.welt.de/regionales/hamburg/article149347183/Ortwin-Runde-nach-Schlaganfall-auf-Weg-der-Besserung.html
Edinburgh (רומן)

Edinburgh (בעברית: אדינבורו) הוא רומן להט"בי, שנכתב ב-2001 על ידי הסופר האמריקאי אלכסנדר צ'י (אנ'). הספר מתאר את התבגרותו של נער שחווה התעללות מינית. אפיאס "פי" גה, ילד קוריאני-אמריקאי שגדל במיין, נבחר למקהלת בנים יחד עם פיטר, שהפך לחברו הטוב ביותר ולאהבתו הראשונה. פי ונערים אחרים נפגעים מינית על ידי מנהל המקהלה, ביג אריק גורנדט. פי מפחד לספר, והוא לא רוצה שאף אחד יספר על כך מסיבות של מבוכה ופחד טהור. כאשר נער אחד מגלה את הסוד, כל הנערים נחשפו כקורבנות. הרומן בוחן את הנזק הנפשי והרגשי המחריד שעובר על הנערים וכיצד הם מתמודדים עם הטראומה. הרומן זכה בפרס מיצ'נר / קופרניקוס למדע בדיוני, בפרס הספרות הספרותית לספרות אמריקאית באסיה, בפרס בחירת העורכים של למדא ונבחר כ"ספר השנה הטוב ביותר" על ידי Publishers Weekly (אנ').‏ ב-2003, אלכסנדר צ'י זכה בפרסי וייטינג (אנ') על כתיבת הרומן. Edinburgh, באתר OCLC (באנגלית) NEA Writers' Corner: Prologue to the novel Edinburgh by Alexander Chee ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלנה פישר

הֶלֵנֶה פישר (בגרמנית: Helene Fischer; נולדה ב-5 באוגוסט 1984) היא זמרת גרמנייה. פישר נולדה בקרסנויארסק שברוסיה למשפחה גרמנית אתנית. ב-1988 עברה עם הוריה לריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. לאחר התיכון היא למדה מוזיקה ומשחק בבית ספר לאמנויות, במהלך לימודיה היא הופיעה בתיאטרון בדרמשטאדט. בתקופה זו שלחה אמה ללא ידיעתה הקלטות שירים אותם שרה למספר חברות תקליטים. ב-2005 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית של ARD, במהלכה ביצעה דואט עם זמר נוסף. ב-2006 הוציאה את האלבום הראשון שלה "Von hier bis unendlich". היא זכתה במספר פרסים מוזיקליים, ביניהם פרס "Echo" היוקרתי. בנוסף היא הנחתה מספר תוכניות מוזיקה בטלוויזיה. ב-2013 ביצעה את הופעת המשחק הראשונה שלה באופרת הסבון "Das Traumschiff". באירוויזיון 2014 הציגה את הניקוד הגרמני. ב-2016 שרה שיר בדיבוב לגרמנית של הסרט מואנה. מדיה וקבצים בנושא הלנה פישר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלנה פישר (בגרמנית) הלנה פישר, ברשת החברתית פייסבוק הלנה פישר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הלנה פישר, ברשת החברתית אינסטגרם הלנה פישר, סרטונים בערוץ היוטיוב הלנה פישר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הלנה פישר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הלנה פישר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הלנה פישר, באתר ספוטיפיי הלנה פישר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) הלנה פישר, באתר Last.fm (באנגלית) הלנה פישר, באתר AllMusic (באנגלית) הלנה פישר, באתר MusicBrainz (באנגלית) הלנה פישר, באתר דיזר הלנה פישר, באתר Yandex.Music (ברוסית) הלנה פישר, באתר Discogs (באנגלית) הלנה פישר, באתר Songkick (באנגלית) הלנה פישר, באתר Genius הלנה פישר, באתר בילבורד (באנגלית) הלנה פישר, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הלאומי זיוראטקול

הפארק הלאומי זיוראטקול (ברוסית: Национа́льный парк Зюраткуль) הוא פארק לאומי רוסי, שהוקם בשנת 1993 בחלק הדרומי של מחוז המשנה סאטקינסקי (במחוז צ'ליאבינסק, שבהרי אורל). הפארק שוכן בערך 30 ק"מ דרומית לעיר סאטקה ובמרחק 200 ק"מ מערבית לצ'ליאבינסק. מאפיינים בולטים כוללים את אגם זיוראטקול, גוף הררי נדיר של אורל בגובה 754 מטרים מעל פני הים, עם שטח פנים של 13,2 קמ"ר ועומק מרבי של 8 מטר. המתחם מושפע במים מינרליים ובגלל המים הצלולים והנוף המרהיב שסביב, זיוראטקול מכונה לעיתים קרובות "האגם של אוראל". מספר רכסי הרים בולטים הם: רכס זיוראטקול (8 ק"מ אורכו ומגיע ל-1,175 מטרים בנקודה הגבוהה ביותר שלו) ונורגוש, שהוא הנקודה הגבוהה ביותר של מחוז צ'ליאבינסק וגובהו 1406 מטרים. האטרקציות בפארק הלאומי כוללות טיול בהרים, דייג וצייד. הנופים הטבעיים של דרום אוראל ויערות בתוליים, שם יש דובים, נהרות, כרי דשא נרחבים וטונדרה אלפינית המשתרעת על שטח גדול למדי, אשר ממוקם סביב אגם זיוראטקול. הפארק מאופיין ביער של עצי אשוח שמכסה את מדרונות רכסי הרי אורל הדרומיים. שטח הפארק הלאומי, הוא כמעט 90 אלף דונם ומשתרע מצפון לדרום במשך חמישים ק"מ, וממזרח למערב באורך שלושים קילומטרים. "זיוראטקול" בא מן הביטוי בשיר "יוראק-קול". בתרגום, משמעות הדבר היא "אגם לב" ואכן, השם משקף טוב מאוד את הפארק ואת האגם, שהוא הלב החי של האזור ההררי כולו. הוא מוקף ומוגן מרוחות הקור הצפוניות על ידי רכסי נורגוש, אורנגה, לוקש, מוסקאל וזיוראטקול. שטח הפארק מחולק לאזורי מטרה ייעודיים. שמורת טבע: ממוקמת באגן ההר בין רכסי נורגוש ואורנגה ובו יער בתולי כאשר רק בתקופת החורף מותר הדיג במקום. על מנת לחדור לאזור מוגן זה, יש צורך בהזמנת טיול מראש על ידי הנהלת הפארק הלאומי, אשר משרדיה נמצאים בעיר סאטקה. טיול זה מתרחש בליווי חובה של יערן. אזור בילוי: במקרה של הגעה לצורך בילוי אין הכרח בתיאום ביקור מראש, די ברכישת כרטיס כניסה. המקומות שהוקצו לבילוי (כולל אתרי אוהלים) ממוקמים על חופי אגם זיוראטקול, הנהר הגדול ונהרות קלאגזה. במקום ישנם כפרים תיירותיים ובקתות יער עבור מבקרים שאינם יוצאים לטיול בחיק הטבע. הפארק הלאומי ממוקם באזור צ'ליאבינסק, אך ניתן להגיע אליו גם מהעיר אופה. משני הערים יש קווי אוטובוסים קבועים למרכז הכרייה הישן של העיר סאטקה. שם, ממוקמת הנהלת הפארק. אגם זיוראטקול שוכן במרחק 32 ק"מ מהעיר סאטקה. בנוסף ישנו קו של רכבת דרום אורל שעוצר בתחנות ברדיאוש וסולייה. הדרך אל הפארק הרכב אפשרית באמצעות הכביש המהיר שמוביל לכביש צדדי, המוביל במשך עשרים ושלושה קילומטרים לכניסה אל הפארק הלאומי ואל חניה רחבה לשימוש כלי רכב. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי זיוראטקול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי זיוראטקול (ברוסית) Левит, Александр Иосифович (2001). Южный Урал: География, экология, природопользование (PDF). Челябинск: Южно-Уральское книжное издательство. p. 54. ISBN 5-7688-0781-0.
ג'יימס אדוארדס (כדורסלן)

ג'יימס פרנקלין אדוארדס (באנגלית: James Franklin Edwards; נולד ב-22 בנובמבר 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1996. לאורך 19 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 8 קבוצות שונות, זכה ב-3 אליפויות, והעמיד ממוצעים כוללים של 12.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו ממשחק בשנת 1996, ניצב אדוארדס במקום התשיעי בתולדות ה-NBA בסך משחקים (1,168), היה השחקן החמישי הכי מבוגר בתולדות הליגה (אחרי נאט היקי, רוברט פאריש, כרים עבדול-ג'באר ובוב קוזי) והיה אחד מארבעה שחקנים אשר שיחקו בליגה לפחות 19 עונות (אחרי עבדול-ג'באר, פאריש ומוזס מלון). אדוארדס נולד וגדל בסיאטל שבמדינת וושינגטון, ובין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת וושינגטון. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל מארב הארשמן, ובשתי עונותיו האחרונות נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-8, לאחר שרשם במהלכן ממוצעים של 19.2 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק. בדראפט ה-NBA‏ 1977 נבחר אדוארדס על ידי לוס אנג'לס לייקרס, בבחירה ה-46 (סיבוב שלישי). בחציה הראשון של עונת הרוקי שלו הרשים בלייקרס עם ממוצעים של 14.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק, אך כבר לאחר 25 משחקים הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לאדריאן דאנטלי. ב-3 וחצי עונותיו באינדיאנה המשיך להציג יכולת גבוהה כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 15.9 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. לקראת עונת 1981/1982 חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס. בעונתו הראשונה בקליבלנד קלע 16.7 נקודות למשחק, אך קבוצתו סיימה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה; 15–67. בפברואר 1983, לאחר כעונה וחצי עם הקאבלירס, הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה שיחק במשך כ-5 שנים. באפריל 1987 הואשם יחד עם חבריו לקבוצה ג'יי האמפריז וגרנט גונדרזיק בשימוש ובסחר בקוקאין, אולם בסופו של דבר לא הועמד למשפט ונשלח לתוכנית לגמילה מסמים במסגרת הסכם הפשרה. בעונת 1983/1984 הוביל את הסאנס לגמר האזור המערבי, לצד וולטר דייוויס, לארי נאנס ומוריס לוקאס. לאורך תקופתו בפיניקס שימש כסנטר הפותח של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 14.7 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק. בפברואר 1988 נשלח בטרייד לדטרויט פיסטונס, עמה זכה בשתי אליפויות NBA בעונות 1989 ו-1990. לאורך עונת 1988/1989 שימש כמחליפו מהספסל של ביל ליימביר, וקלע 7.3 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת פתח לצידו, ותרם 14.5 נקודות למשחק. בפלייאוף 1990 פתח אדוארדס בכל 20 משחקי קבוצתו, והיה הקלעי השלישי של הפיסטונס (אחרי אייזיאה תומאס וג'ו דיומרס) עם ממוצע של 14.3 נקודות למשחק. בעונת 1990/1991 שמר על יכולת גבוהה בדטרויט, אשר הובסה בגמר האזור המזרחי מול שיקגו בולס. בין השנים 1991–1995 שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס, ופורטלנד טרייל בלייזרס. בעונת 1995/1996, אשר הייתה עונתו האחרונה בקריירה, זכה באליפות נוספת כשחקן שיקגו בולס. לאורך העונה הסדירה שותף ב-28 משחקים בלבד, ובשלב הפלייאוף שיחק ב-28 דקות בסך הכול. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של אדוארדס ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של אדוארדס, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1977, באתר basketball-reference.com הלייקרס מצרפים את אדריאן דאנטלי, באתר הניו יורק טיימס, 14 בדצמבר 1977 חמישה שחקני פיניקס מואשמים בעבירות סמים, באתר לוס אנג'לס טיימס, 18 באפריל 1987 ויליאם בדפורד נשלח לתוכנית גמילה מסמים, באתר שיקגו טריביון, 31 במרץ 1988
זלמן גרינברג

זלמן גרינברג (בגרמנית: Zalman Grinberg; ‏4 בספטמבר 1912 - 8 באוגוסט 1983) היה רופא, מנהל בית החולים בילינסון בפתח תקווה, שכיהן כיושב ראש הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה ובאוסטריה לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה. גרינברג נולד בליטא. הוא למד רפואה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה עם התמחות ברדיולוגיה. בתקופת השואה נכלא במחנה הריכוז דכאו. גרינברג שוחרר בגרמניה, וזמן קצר לאחר המלחמה הגיע למנזר סנט אוטיליין. שם, הצליח להקים בית חולים וגייס אחיות ורופאים מקרב ניצולי מחנות הריכוז. בהמשך מונה לוועד המרכזי ("צ.ק.") של ניצולי השואה, שישב במינכן. הוא עלה לישראל והיה מנהל בית החולים בילינסון בפתח תקווה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1955, שם הפך לפסיכיאטר. זלמן גרינברג נפטר ב-8 באוגוסט 1983, מינאולה, ניו יורק. גרינברג היה נשוי לאווה קליין. נולדו להם שלושה בנים: יאיר, משה ורפי. על פעילותו של גרינברג למען ניצולי השואה לאחר השואה, באתר יד ושם Dr. Zalman Grinberg Is Dead; Aided Death-Camp Survivors, The New York Times, August 9, 1983 ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגהיפוס

מגהיפוס (שם מדעי: Megahippus; מילולית: "סוס ענק") הוא סוג יונק ממשפחת הסוסיים, שחי בתקופת המיוקן שלפני 16.3 עד 10.3 מיליון שנה מימינו. יונק זה חי באמריקה הצפונית והיה קרוב משפחה של ההיפוהיפוס, המזוהיפוס והמיוהיפוס וכמותם היה בעל שלוש אצבעות בכל כף רגל. מאובני מגהיפוס התגלו ברחבי ארצות הברית ממונטנה עד פלורידה ורבים התגלו לאורך המישורים הגדולים. הסוג תואר ב-1938 ונכללו בו שני מינים: Megahippus matthewi ו-Megahippus mckennai. המגהיפוס היה קטן יחסית למיני הסוסים המודרניים, אך היה גדול יחסית למינים המוקדמים של המיוקן, והגיע לגובה של מטר אחד ולמשקל ממוצע של 265 קילוגרם. מבנה הגולגולת שלו הייתה מוארכת יחסית והשיניים היו בעלי כותרים בולטים אך קצרים יחסית. סוס זה התקשה לאכול צמחים קשים כמו עשבים מאחר ששיניו היו עדינות מדי. עם זאת, בדומה לסוסים דומים מתת-משפחתו הוא התפתח במהירות כדי לאכלס את הערבות המשגשגות והחל לפתח מבנה חזק יותר לשיניו וכן איבד שתיים מאצבעותיו הגדולות, שעוגנו באצבע גדולה וקשיחה אחת שיכלה לנוע במהירות. מדיה וקבצים בנושא מגהיפוס בוויקישיתוף מגהיפוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגהיפוס, באתר GBIF (באנגלית) מגהיפוס, באתר Florida museum
סלח לי, אתה נושך את צווארי

סלח לי, אתה נושך את צווארי (באנגלית: The Fearless Vampire Killers; בתרגום מילולי: רוצחי הערפדים חסרי החת) הוא סרט קומדיה-אימה משנת 1967 בבימויו של רומן פולנסקי, ושנכתב על ידי ז'ראר בראש ופולנסקי. בכיכובם של פולנסקי עם אשתו לעתיד שרון טייט. ד"ר לודוויג פון קראונהייט ועוזרו הנאמן מחליטים לצאת לטרנסילבניה, עם ידע מקיף בנושא הערפדים, ולחסל את כל אלה שאינם יכולים לישון. הסרט מצטיין בצילומו של דגלאס סלוקומב, במוזיקה של מוזיקאי הג'אז הפולני קשישטוף קומדה ובסצנת נשף ערפדים, בה כל המתים קמים מקברותיהם ובשעת הריקוד משתקפות במראות הענקיות רק דמויותיהם של בני האנוש. ג'ק מקגורן - Professor Abronsius רומן פולנסקי - אלפרד שרון טייט - שרה שגאל Ferdy Mayne - "סלח לי, אתה נושך את צווארי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סלח לי, אתה נושך את צווארי", באתר AllMovie (באנגלית) "סלח לי, אתה נושך את צווארי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סלח לי, אתה נושך את צווארי", באתר Metacritic (באנגלית) "סלח לי, אתה נושך את צווארי", באתר אידיבי "סלח לי, אתה נושך את צווארי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפרהיפוס

סיפרהיפוס (שם מדעי: Sifrhippus; מילולית: בערבית: "ṣifr" - אפס, ביוונית: "hippus" - סוס, כלומר: סוס אפסי) הוא סוג של פרסתן מפריט פרסה נכחד ממשפחת הסוסיים, אשר כנראה היה ראשון הסוסים מעולם. הוא חי באמריקה הצפונית של תחילת האאוקן בטווח של 55.8 עד 50.3 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו באגן ביגהורן (אנ') בוויומינג. הסוג הוגדר בשנת 2002 ונכללו בו 2 מינים. במקור השתייך לסוגים דומים כמו ההירקותריום, האאוהיפוס והסוג שבוטל, Arenahippus. סוס זה היה קטן ביותר, לא יותר מגודל של חתול בית והוא הגיע למשקל 3.9 עד 5.4 ק"ג בלבד. עם זאת היה בעל דמיון לסוסים המאוחרים והגדולים יותר והיה בעל רגליים דקות בעלות 3 אצבעות בכל רגל. הוא היה יצור שוכן יער שחי בין הסבכים ונע באיטיות יחסית. שיניו היו מחורצות ובעלות כותרים גדולים אך היו חלשים והוא ניזון מצמחייה רכה כמו עלים ופירות. חלק מהחוקרים עדיין משייכים סוג זה להירקותריום ממשפחת הפלאותריומיים. הם טוענים שהבדלים קטנים במראה הם חלק מהסתעפות מיני ההירקותריום וכן שההתאבנות הפכה את מראה החיות למעט שונה יותר. בשל כך אולי סוג זה מוטל בספק. מדיה וקבצים בנושא סיפרהיפוס בוויקישיתוף סיפרהיפוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סיפרהיפוס, באתר GBIF (באנגלית)
ארכאוהיפוס

ארכאוהיפוס (שם מדעי: Archaeohippus; מילולית: "סוס עתיק/ישן") הוא סוג נכחד של סוס, שחי באמריקה הצפונית מסוף האוליגוקן לתחילת המיוקן שלפני 30.8 עד 13.6 מיליון שנה מהיום. התגלו ממנו מספר ממצאים בעלי שלד ייחודי. ייתכן שסוס זה חי באיים ועבר גמדיות איים, מאחר שהוא הגיע רק למשקל 20 קילוגרם, קטן בהרבה מסוסי תקופתו כמו המיוהיפוס. עם זאת הסוס נחשב למתקדם יחסית במבנה שיניו החזקות יחסית ומפרקי הרגליים הארוכים באופן יחסי, שעזרו לו לנוע במהירות. עדיין הוא לא היה יכול לרעות עשבים והאצבעות שלו כללו 3 אצבעות, מאפיין המקשה על הריצה המהירה של הסוסים המודרניים. במאפייניו הוא דמה לפראהיפוס מתקופתו ונחשב למאובן מעבר בין הסוסים הפרימיטיביים ביותר למתקדמים והגדולים יותר. הוא התקיים ביערות או בתת-יערות וייתכן שנכחד עם היעלמותם במשך המיוקן. ממצאי סוס זה התגלו בפאונת מסקל שבערוץ קוטונווד (Cottonwood Creek) באורגון וב-1886 שויכו בידי חוקר המאובנים אדוארד דרינקר קופ לסוג אנכיתריום. כמה חוקרים שבחנו את העצמות החלו לפקפק בהבחנה זו וב-1909 הוא הופרד לסוג עצמאי. אך ב-1932 החוקר ויליאם דילר מתאו (אנ') סיווג אותו לתת-סוג של פראהיפוס, עקב צורתם הדומה. עם זאת היו לו מאפיינים ייחודיים והוא הוחזר לסוגו הנפרד. לאורך המאה ה-20 התגלו מאובנים של ארכאוהיפוס לאורך אמריקה הצפונית, בעיקר בפלורידה ובאורגון אך גם צפונה עד ססקצ'ואן בקנדה ודרומה עד לאזור תעלת פנמה. חלק מהממצאים כללו טוחנות גדולות שאולי שויכו אליו אך מצויים במחלוקת מדעית. מדיה וקבצים בנושא ארכאוהיפוס בוויקישיתוף ארכאוהיפוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכאוהיפוס, באתר GBIF (באנגלית)
סכין במים

סכין במים (בפולנית: Nóż w wodzie) הוא סרט דרמה פולני משנת 1962, שכתב וביים רומן פולנסקי, והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. זהו סרטו הראשון של פולנסקי, והוא עוקב אחר מערכת היחסים המתפתחת בין זוג נשוי מהמעמד העליון שיוצאים לנופש, לבין נווד המצטרף אליהם לשייט. 'סכין במים' זכה לשבחי מבקרי הקולנוע עם יציאתו לאקרנים, והוא אחד הסרטים המפורסמים ביותר של פולנסקי. הסרט הוא דרמה פסיכולוגית על מאבק כוח בין שני גברים. טרמפיסט זר, מרדן ויפה תואר, שהופיע מאי שם, מצטרף ליאכטה של כתב ספורט מתבגר ואשתו לבילוי של סוף שבוע. בסרטו הארוך הראשון של פולנסקי נמצאים כל היסודות שאפיינו את יצירתו מאוחר יותר: השפלה, מיניות, אגרסיה ואבסורד. הסרט, שהוקע על ידי המפלגה הקומוניסטית כ"עלילה מערבית דקדנטית", מביא למיצוי קולנועי מקסימלי את הסיטואציה של מאבקי כוח המבוססים על הבדלי גיל מעמד ומגדר. "סכין במים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סכין במים", באתר נטפליקס "סכין במים", באתר AllMovie (באנגלית) "סכין במים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סכין במים", באתר אידיבי "סכין במים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סכין במים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ישראל מלך שמרלינג

ישראל מלך שמרלינג (1892–1977) היה יושב-ראש מועצת רמת גן הראשונה, ולאחר מכן סגנו של ראש המועצה אברהם קריניצי. שמרלינג נולד וגדל ביפו, בנם של בת שבע ויחיאל שמרלינג, מראשי היישוב היהודי ביפו. למד בתלמוד תורה שערי תורה ואצל מלמדים פרטיים ביפו. כמו כן רכש השכלה כללית. בהיותו בן שמונה עשרה החל לעבוד בחברה המשפחתית "בית המכס" לעמילות מכס ביפו. במלחמת העולם הראשונה עבר לאלכסנדריה ולקהיר. עם סיום המלחמה שב לארץ וקיבל לידיו את ניהול עסקי המשפחה יחד עם אחיו הגדול אברהם יוסף. ייסד ביפו את חברת "אחיעזר" לעזרה הדדית בין חבריה. בשנת 1923 נשא את מרים לבית פופל מראשון לציון. אביה, מרדכי פופל, היה יינן ראשי של יקבי כרמל מזרחי, וכשנפתח סניף כרמל מזרחי בקהיר נשלח לפקח על הקמתו. לאחר נישואיו הצטרף לקבוצה שקנתה אדמות בכפר הערבי סלמה, שעליהן הוקמה שכונת קריית בורוכוב. היה מראשוני המתיישבים ב"עיר גנים", לימים רמת גן. בשנת 1925 נבחר ליושב ראש המועצה הראשון של רמת גן, ושימש בתפקידו עד מאי 1926, אז החליפו אברהם קריניצי. בשנת 1927 היה ממייסדי "הלוואה וחסכון שרון רמת גן", ושימש יושב ראש ההנהלה עד 1938. בשנת 1935 נבחר כסגנו של קריניצי, ושימש בתפקידו עד 1938. בעליית הגג של ביתו החביא נשק של ההגנה. היה מראשי המזרחי ברמת גן וחבר המועצה הדתית ברמת גן מיום היווסדה. נאבק על הקמת בית ספר דתי בעיר. בשנת 1952 הצטרף להנהלת מדרשית נעם בפרדס חנה. נפטר בשנת 1977 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. י. גורקה, ר' ישראל מלך שמרלינג בן שבעים, הצופה, 3 באפריל 1962 תדהר שמרלינג ישראל מלך, אלבום המשפחות ראשון לציון קברו(הקישור אינו פעיל), חברה קדישא תל אביב