laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כתב מחובר

כתב מחובר הוא סגנון כתיבה בו סמלי השפה נכתבים במחובר ובשטף, לרוב, על מנת לאפשר כתיבה מהירה יותר. בכתיבה שגרתית בכתב יד, הכתב המחובר הוא שילוב של חיבורים והנפות-עט, זאת גם אם פורמלית כל האותיות אמורות להיות מחוברות: באלפבית הלטיני, הקירילי, הבנגלי והערבי מרבית או כל האותיות במילה מחוברות, כך שלעיתים, מילה נכתבת ב"משיכת קולמוס אחת". באלפבית הערבי, הכתב המחובר משמש הן לכתב יד והן לדפוס, בעוד שבאלפבית אחרים בהם מתקיים כתב מחובר, קיימת הבחנה בינו לבין כתב-דפוס. באלפבית העברי, משמש הכתב העברי הרהוט ככתב יד, ואינו מחובר. גם כתב היד ששימש ברומא העתיקה לא היה מחובר. מקור הכתב המחובר הוא ביתרונות המעשיים של כתיבה מהירה ומיעוט הנפות עט, אשר התחייבו בשל חסרונותיו של הקולמוס כמכשיר כתיבה. קולמוסים הם שבירים, ובשימוש לא נכון – הדיו מותז מהם ומכתים את המצע. כך גם עטי ציפורן היציבים יותר אך עדיין מגבילים. קצרנות לוגוגרמה מדיה וקבצים בנושא כתב מחובר בוויקישיתוף
יואב טוקר

יואב טוֹקֶר (נולד ב-16 בנובמבר 1949) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, הידוע בשל תפקידו ככתב הערוץ הראשון בפריז לאורך 26 שנים. טוקר נולד בשנת 1949 בתל אביב, בן יחיד להוריו. אביו, אלחנן טוקר, היה עורך דין יליד ליטא, ואמו, רות לבית ווֹלוֹבֶלְסקי, הייתה פסיכולוגית חינוכית ילידת שווייץ. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון נסע במסגרת משלחת נוער לפריז ונקשר אל העיר, התרבות והשפה הצרפתית. שירת בצה"ל ככתב העיתון "במחנה" וגלי צה"ל. לאחר שחרורו החל לעבוד ככתב בערוץ הראשון, וערך את התוכנית "מבט לחדשות". למד לתואר שני ושלישי ביחסים בינלאומיים וכלכלה בניו יורק, ובמקביל דיווח לערוץ הראשון מהאו"ם. ב-1978 עבר להתגורר באיל סן לואי שבפריז, ולדווח משם במקביל לעבודתו על הדוקטורט, תחילה כפרילנסר ואחר כך ככתב החוץ של הערוץ הראשון בצרפת. לאחר צמצום משרות כתבי החוץ באירופה בתחילת שנות ה-90, עבר טוקר לדווח גם מאירועים חדשותיים שהתרחשו בתקופה זו ברוסיה, גרמניה, רומניה וצ'כיה. המשפט בו נהג לסיים את דיווחיו מפריז, "כאן יואב טוקר, פריז", במבטא צרפתי קל, הפך למשפט קאלט בקרב הציבור בישראל. ב-1998 ליווה מטעם הערוץ הראשון את המשלחת הישראלית לאירוויזיון בברמינגהם בהובלתה של דנה אינטרנשיונל, והיה הראשון לראיין אותה מיד לאחר שהוכרזה כזוכה. במסגרת תוכנית הסאטירה "החמישייה הקאמרית", ששודרה בשנות ה-90, שודר מערכון ידוע בו חיקה רמי הויברגר את טוקר, הסופג תלונות על כך שהוא שוהה זמן רב בצרפת ובהמשך התחזה על ידי מיקי גבע בתוכנית הסאטירה "רק בישראל". ב-2003 הסתיים תפקידו ככתב הקבוע בפריז בעקבות קיצוצים כספיים ברשות השידור. לאחר מכן עבד חצי שנה עבור ערוץ 10, ובהמשך עסק מדי פעם בדיווחים או פרשנויות לכלי תקשורת ישראלים ורשתות תקשורת זרות. כיום מרצה טוקר בתחומי תקשורת ויחסי חוץ במכון למדע המדינה פריז (סיאנס פּוֹ) ובבית הספר האמריקאי הגבוה בפריז. בנוסף הוא משמש כפרשן בערוץ הטלוויזיה הצרפתי TV5Monde. טוקר הוא אזרח צרפתי, והוא מתגורר בסמוך למונפרנאס בפריז. לטוקר בן אחד בשם איתי מבת זוגו לשעבר, האמנית והפסיכואנליטיקאית פרופ' ברכה אטינגר, איתה גם גידל את בתה מנישואיה הקודמים, לנה אטינגר. יואב טוקר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נרי ליבנה, יואב טוקר. פאריסאי, באתר הארץ, 1 בינואר 2011 גפי אמיר, כאן יואב טוקר. עדיין כאן. הלו?, באתר ynet, 9 באפריל 2005 נרשמו לנשואין בתל-אביב, הצופה, 10 בנובמבר 1948. רות (לבית וולובלסקי) טוקר, מעריב, מודעת אבל, 22 בינואר 1987; רות טוקר באתר חברה קדישא ת"א–יפו; אלחנן טוקר באתר "אבלים"; אלחנן טוקר באתר חברה קדישא ת"א–יפו. נרי ליבנה, יואב טוקר. פאריסאי, באתר הארץ, 1 בינואר 2011. עדי רובינשטיין, ‏כאן יואב טוקר, ישראל: מה הביא לשקיעתם של כתבי החוץ?, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2009.
דניאל מונטלבאנו

דניאל מונטלבאנו (נולדה ב-23 בינואר 1989) היא מחליקה אמנותית ישראלית המתחרה בהחלקה על הקרח בתחרויות לזוגות ובתחרויות לנשים. ייצגה את ישראל ב-3 אליפויות עולם (2010, 2011, ו-2012) ובשתי אליפויות אירופה (2010 ו-2012). מונטלבאנו נולדה במנהסט, בחוף הצפוני של לונג איילנד במדינת ניו יורק שבארצות הברית. היא החלה להתאמן בשנת 1993 בהיותה בת 4. היא עלתה לישראל בשנת 2009 והחלה להתאמן במועדון "כוכבים על הקרח", שבקריית שמונה. בעונת 2009/2010 החלה להחליק בתחרות הזוגות ביחד עם יבגני קרסנופולסקי והתאמנה בהדרכתם של אולג מקרוב וגלית חייט. באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בטאלין שבאסטוניה בסוף ינואר 2010 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 18. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בטורינו שבאיטליה הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 25 והאחרון. באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בברן שבשווייץ בסוף ינואר 2011 הם פרשו מהתחרות לאחר שמונטלבאנו פרקה את הכתף במהלך החימום לתחרות. באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה במוסקבה שברוסיה בסוף מרץ 2011 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 20. בשנת 2011 החלה להתאמן עם קיוקו אינה בניו ג'רזי. באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בשפילד שבבריטניה בסוף ינואר 2012 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 11. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בניס שבצרפת הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 17. לאחר שנפרדה משותפה לתחרות הזוגות, קרסנופולסקי, בשנת 2013 החלה להתחרות בתחרות לנשים. בתחרות גביע העולם שנערכה באוברסדורף שבגרמניה ב-27 באוקטובר 2013 סיימה מונטלבאנו במקום 27 בתחרות לנשים ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת סוצ'י (2014). דניאל מונטלבאנו, באתר ההתאחדות הישראלית להחלקה על הקרח דניאל מונטלבאנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אבו זנימה

אַבּוּ זְנִימַה (בערבית: أبو زنيمة) היא עיירה בדרום מערב חצי האי סיני שבמצרים, השוכנת לחופו המזרחי של מפרץ סואץ, כ-80 ק"מ מדרום לראס סודר. העיירה משתייכת למחוז דרום סיני, ותושביה עובדים בבתי חרושת לגבס ובמכרות שבאזור, בהם מכרה המנגן באום בוגמה. לראשונה כבשה ישראל את אבו זנימה במהלך מלחמת סיני, ב-1956, והחזירה את השליטה בה למצרים עם נסיגת ישראל מסיני. במהלך כיבוש סיני על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, נכבשה אבו זנימה שנית. במקום פעל מעגן ששימש את ספינות חיל הים הישראלי שפעלו במפרץ סואץ. בשנת 1971 הקימה ישראל באבו זנימה מחנה מעצר, שאליו הוגלו בני משפחה של מחבלים מבוקשים מרצועת עזה. המחנה נסגר לאחר פחות משנה. אבו זנימה נותרה בשלטון ישראל עד למימוש הסכם הביניים בין ישראל למצרים בסוף 1975. מכרה המנגן בסיני הפיק 300,000 טונות בשנה, דבר, 26 ביולי 1967 דרור איסמן ועופר רז, נווי מדבר על גדות מפרץ סואץ, 'בין גלים' 157, אפריל 1982 עמ' 28. עופר אדרת, בלב המדבר, הרחק מעין הציבור, ישראל הקימה בחשאי מחנות מעצר לחפים מפשע, באתר הארץ, 29 ביולי 2021 60,000 אזרחים מצרים יחזרו לסיני, דבר, 16 באוקטובר 1975 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסיני. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטלוגנאתוס

אֶנְטֶלוֹגְנַאתוּס (שם מדעי: Entelognathus) הוא סוג החולייתן הלסתני הקדום ביותר הידוע, המכיל לסתות ועצמות הפנים. מאובן של המין אנטלוגנאתוס פרימורדיאליס (Entelognathus primordialis) התגלה ב-2013 בסלעי מחוז יונאן של סין. האנטלוגנאתוס פרימורדיאליס חי כ-419–415 מיליון שנה לפני זמנינו. דג זה שפירוש שם סוגו הוא "לסת שלמה" היה שייך לסדרה הקדומה בעלי שריון שהכילה מינים בעלי ראש מגודל וקשיח עם לסתות חזקות. אורכו הממוצע הגיע ל-20 ס"מ. מדיה וקבצים בנושא אנטלוגנאתוס בוויקישיתוף דג בעל שריון מסילור עם עצמות לסת דמוי דגי גרם (אנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חורבת א-רפיד

חורבת א-רפיד היא אתר ארכאולוגי בתחומי פארק הירדן שברמת הגולן, החורבה נמצאת כמה מאות מטרים ממזרח לנהר הירדן, על ראש הר בגובה 52 מטר, במקום בו עמד בעבר עמוד גבול מס' 58 בקו שביתת הנשק בין ישראל וסוריה (לפני מלחמת ששת הימים). החורבה נסקרה לראשונה ב-1890, על ידי הארכאולוג הגרמני החובב, גוטליב שומאכר, שתיאר ושרטט את הממצאים העיקריים. מאוחר יותר העלה קרל ואצינגר את ההשערה שזהו בית כנסת עתיק מימי המשנה והתלמוד, וזאת, על סמך עיטור של זוג דגים שמצא ושרטט שומאכר באתר. עיטור דומה נמצא בבית הכנסת בברעם. ב-1933 סקר את האתר אליעזר סוקניק. הוא לא מצא את בניין בית הכנסת אך מצא מספר אבנים מעוטרות ששומאכר תיאר כחלק מבית הכנסת. סוקניק מצא במרכז החורבה שלוש אבנים שאותן החשיב כממצא המעניין ביותר בחורבה ובהן שתי אבנים עם עיטור "ביצה וחץ", קונכייה ודמות אדם עם חיות בצדדיו (באבן אחת לא צוירו חיות) ובאבן השלישית היה עיטור בדגם קונכייה האופייני לאמנות בתי הכנסת העתיקים. בביקורו באתר לאחר מלחמת ששת הימים, סבר צבי אילן כי באתר יש גם שרידים מהתקופה הביזנטית ומהתקופה הערבית המוקדמת. הוא תיאר שם גם בניין שאולי שימש למלאכה, בניין בעל קיר גבוה הפונה אל הירדן שסבר כי ייתכן והוא מצודה, שרידי טחנה רומאית, עמודי הבזלת וכותרת מעוטרת אותה תיאר גם סוקניק ואבנים ששימשו בבית בד. יצחקי גל בביקורו באתר ב-1968 העלה השערה שעמודי הבזלת הם שרידי בסיליקה. במקום נמצאים כיום שרידי חומות אבנים ושרידים וממצאים נוספים. הגישה למקום היא קשה, חלק מהמקום הוא בבעלות פרטית, והעשב הגבוה שבמקום מסתיר חלק מאבני הבזלת של הממצאים. צבי אילן, "ארץ הגולן – מדריך למסייר ולמטייל", הוצאת עם עובד, 1968, הוצאה מורחבת 1977, עמ' 251-248 יצחקי גל, "יומן סקר נופים ואתרים בגולן", סיור מתאריך 18 בספטמבר 1968, ציטוט הקטע הרלוונטי: "מדיכה נסענו לבית הבק. אכלנו ונסענו לא-רפיד. דב מצא מטבע מימי קונסנטינוס ועליו לוחם ושבוי. כמו כן נמצא מבנה עם הרבה עמודים. שלושה מהם ניצבים באתרם ומראים, אולי, בסיליקה. מצאתי כתובת בערבית כופית וחומה במערב החורבה, בגובה של כ-1.5-2 מ' ובאורך של כ-30 מ'. ראינו גם בצפון החורבה בור מים בנוי מאבן ולידו שוקת מאבן. ממזרח לבור ניצבו שני עמודים מעוטרים."
גורילת השפלה המזרחית

גורילות השפלה המזרחית (שם מדעי: Gorilla beringei geruari) המכונה גם הגורילה של גרואר, היא אחת משני תת-מינים של הגורילה המזרחית. גורילת השפלה המזרחית היא מין אנדמי ליערות ההרריים של מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והגדולה מבין תת-המינים של הגורילות. מספרן של הגורילות הידלדל משמעותית כנראה בעקבות מלחמת האזרחים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC). כיום מעוזן האחרון של גורילות השפלה המזרחית הוא הפארק הלאומי קהוזי-בייגה (Kahuzi-Biega) שבקונגו. מעט ידוע על המבנה החברתי של גורילות השפלה המזרחית בהשוואה לגורילות ההר. ידוע שהגורילות יוצרות הרמון של מספר נקבות וזכר כסוף גב אחד (Silverback). גורילת השפלה המזרחית היא הגדולה שבמיני הגורילות. ישנם הבדלים מעטים במראה בין שני תת-המינים של הגורילה המזרחית. בכל זאת, פרוותה של גורילת השפלה קצר יותר וגבולות ה"אוכף" הכסוף המופיע על גבם של הזכרים הבוגרים ברורים יותר, זאת אומרת שה"אוכף" משורטט יותר. הגולגולת של גורילת ההר גדולה ורחבה יותר מזו של גורילת השפלה ולסתותיה מסיביות יותר. לפי בדיקת הדנ"א המיטוכונדרי עולה כי שני תת-המינים התפצלו לפני כ-400,000 שנים. גורילת השפלה המזרחית כמו כל שאר הגורילות, היא צמחונית וניזונה מעלווה (עלים), פירות, זרעים, גבעולים ואפילו נמלים, טרמיטים וחרקים אחרים, המהווים חלק קטן בתזונה של גורילת השפלה המזרחית. עם זאת, אחוז הפירות בתזונתן של גורילות המזרח הוא נמוך יותר מזה של גורילות המערב. גורילות השפלה המזרחית חיות באזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC), אזור הסובל משנות ה-90 של המאה ה-20 ממלחמת אזרחים. בעקבות המצב, אכיפת החוק נחלשה והגורילות ניצודות על מנת לשמש מזון לתושבים. לרוע מזלן, היערות בהן חיות הגורילות עשירים במינרלים ובמתכות כגון זהב, כסף, יהלומים ובדיל, אותם כורים המורדים באופן לא חוקי ובמהלך הכרייה היערות בהן חיות הגורילות נכרתים והתושבים מעמיקים את החקלאות לתוך היער. מדיה וקבצים בנושא גורילת השפלה המזרחית בוויקישיתוף גורילת השפלה המזרחית, באתר ITIS (באנגלית) גורילת השפלה המזרחית, באתר NCBI (באנגלית) גורילת השפלה המזרחית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גורילת השפלה המזרחית, באתר GBIF (באנגלית) Eastern Lowland Gorilla באתר Year of the Gorilla Eastern lowland gorilla באתר הקרן העולמית לשימור חיות הבר גורילת השפלה המזרחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
בונגלו

בונגלו (באנגלית: Bungalow) הוא סוג של מבנה מגורים. התכונות המשותפות לבונגלו ברחבי העולם הוא שמרביתם נמוכים (בעלי קומה אחת, או אחת וחצי) עם מרפסת פתוחה. מקור המונח "בונגלו" מגיע מהודו, הנובע מגוג'ראטית બંગલો‏ baṅgalo, אשר נובע מהינדי बंगला "באנגלה", כדי לתאר "בית בסגנון בנגלי". בתים אלה היו קטנים באופן מסורתי, בני קומה אחת עם מרפסת רחבה. המונח קיים באנגלית מ-1696, הוא שימש כדרך לתאר לימאים אנגלים מחברת הודו המזרחית הבריטית את תנאי המגורים הלא מפוארים בהודו. מאוחר יותר הוא הפך לשם של בתים מרווחים או מקום הלינה הרשמי של פקידים של הראג' הבריטי, וכן היה ידוע בבריטניה ולאחר מכן באמריקה, שבו בתחילה היה לו מעמד גבוה וקונוטציות אקזוטיות, והחל לשמש בסוף המאה ה-19 כסגנון מבני לבתים גדולים בפרברים שנבנו בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות. בתים בסגנון זה היו בעלי גג נמוך וקורות חשופים. הבונגלו הקליפורני בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות היה פופולרי באוסטרליה לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוא יובא תחילה לסידני, ולאחר מכן התפשט ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. בבריטניה ובצפון אמריקה הוא משמש בעיקר כמבנה מגורים בעל קומה או שתיים, עם גג משופע וחלונות. באזורים הכפריים של בנגלדש, מהם מקור שמו של הסגנון, בתי הבונגלו פופולריים מאוד. חומר הבנייה העיקרי המשמש אותם בזמן המודרני הוא יריעות פלדה גליים. בעבר הם היו בנויים מעץ, במבוק, קש, ורעפים מחרס. בענף התיירות משתמשים בבונגלו כחלופה למוטלים או בתי מלון, בונגלו אלה הם בדומה לבונגלו בדרום אפריקה, מרביתם בתי עץ קטנים או בתי חוף, ולרוב כחלק מ"ריזורטים" לנופש. בונגלו על החוף באינדונזיה מבנה בונגלו בארצות הברית בונגלו בגרמניה מבנה בונגלו בריטי בהודו בונגלו לנופש בפולינזיה הצרפתית הבונגלו של סר דניאל המילטון במערב בנגל שבהודו מדיה וקבצים בנושא בונגלו בוויקישיתוף בונגלו, באתר Old house web (באנגלית) בונגלו אמריקאי 1905-1930, באתר Went worth studio (באנגלית) בונגלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקור השם בונגלו (באנגלית)
תוניס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תוניס (וילאיה) – אחד מתוך 24 המחוזות הראשיים (ولايات ברבים; ولاية, "וילאיה" ביחיד) של תוניסיה בימינו תוניס – עיר הבירה של תוניסיה ושל מחוז תוניס. וגם שמה של תוניסיה בכמה שפות (ערבית, רוסית ואחרות) נמל התעופה הבינלאומי תוניס-קרתגו – נמל התעופה הבינלאומי של תוניסיה הממוקם בקרבת העיר העתיקה קרתגו אגם תוניס – לגונה טבעית השוכנת בין בירת תוניסיה, תוניס ומפרץ תוניס מפרץ תוניס – מפרץ גדול בים התיכון לחופה הצפון מזרחי של תוניסיה תוניס (איילט) – איילט (יחידה אדמיניסטרטיבית ראשית) באימפריה העות'מאנית שהתקיימה בשנים 1705-1574 (Eyalet-i Tunus) קרב תוניס – קרב שניטש בשנת 255 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין הצבא הרומי לבין צבא קרתגו, וידוע גם כ"קרב בגרדס" תוניס (אסטרואיד) הרקליון (מצרים) – עיר מצרית עתיקה השקועה מתחת למים. שמה המצרי-תוניס (Thonis) קרתגו (עיר) – שרידי העיר שוכנים לחופו של הים התיכון בשטח העירוני הבנוי של העיר תוניס, בירת תוניסיה
גורילת שפלה מערבית

גורילת השפלה המערבית (שם מדעי: Gorilla gorilla gorilla) היא אחת משני תת-מינים של הגורילה המערבית. גורילת השפלה המערבית חיה באזורים הררים מיוערים ובסמוך ליערות השפלה המערבית ברפובליקה המרכז-אפריקאית, באנגולה, בקמרון, בקונגו, בגינאה המשוונית ובגבון. גורילת השפלה היא הגורילה הנפוצה בגני החיות ברחבי העולם. הגורילות הן בעלי חיים חברתיים, והן חיות בקבוצות של כ-30 פרטים בממוצע. גורילת השפלה המערבית היא הקטנה שבמיני הגורילות, ולמרות זאת ג'ון אספינל אמר כי זכר גורילת שפלה כסופת-גב (Silverback) חזקה כמו 8 מרימי משקולות, אך העניין מעולם לא נבדק. בשבי, גורילות מפגינות אינטליגנציה וחלקן מסוגלות אף ללמוד את שפת הסימנים. גורילת השפלה המערבית היא מין הגורילה הקטן ביותר, כאמור. גובהו של זכר בוגר עומד בממוצע על 1.5-1.8 מטרים, ומשקלו על 140-270 ק"ג. גובהן של הנקבות עומד בממוצע על 1.5 מטרים, ומשקלן על חצי מזה של הזכרים. קוראי התיגר על זכרי האלפא בקבוצות הגורילות המונות בדרך כלל כ-30 פרטים, עתידים לקבל הופעה פיזית מרשימה הכוללת עמידה על שתי רגליים, דפיקה על החזה ושחרור שאגה מפחידה. למרות זאת, הגורילות הן רגועות בדרך כלל ולא אגרסיביות. גורילת השפלה המערבית היא צמחונית, כמו כל שאר מיני הגורילות. בטבע אוכלות הגורילות שורשים, סלרי פראי, קליפות עצים ופירות. הגורילות מצויות בסכנת הכחדה ומהוות מטרה לצייד למטרות מאכל. קיים הרס בתי גידול באזורים בהם הגורילות חיות- כריתת היערות על מנת לשתול גידולים חקלאיים, הקמת שדות מרעה לחיות משק והרחבת יישובי אדם גם הם מאיימים על בית הגידול של הגורילות. בשנת 1980 העריכו החוקרים שחיו בטבע כ-100,000 גורילות. מאוחר יותר התאימו החוקרים את השערתם להימצאות ציידים לא חוקיים ומחלות והעריכו שמספרן של הגורילות עומד על חצי ממספר ההערכה המקורי. בין השנים 2006 ו-2007 נמצאו עוד 125,000 גורילות שפלה מערבית ביערות הביצה של אגם טלא (Télé) שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בגני החיות בעולם יש כ-550 גורילות שפלה מערבית. מדיה וקבצים בנושא גורילת שפלה מערבית בוויקישיתוף גורילת שפלה מערבית, באתר ITIS (באנגלית) גורילת שפלה מערבית, באתר NCBI (באנגלית) גורילת שפלה מערבית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גורילת שפלה מערבית, באתר GBIF (באנגלית) גורילת השפלה המערבית באתר הרשימה האדומה של IUCN
טיבוע ספינת הדיג אורית

אורית הייתה ספינת דיג ישראלית שטובעה ב-13 במאי 1970 במהלך האירועים בזירה הימית במלחמת ההתשה בטילי "סטיקס", על ידי חיל הים המצרי. שניים מאנשי צוותה נהרגו ושניים ניצלו והגיעו בשחיה לחוף. "אורית" הייתה ספינת מכמורת עשויה עץ, אורכה 20 מטרים ומשקלה 75 טון. הספינה, ועליה צוות של ארבעה אנשים, בראשות רב-חובל אדם ישר, עסקה בדיג באזור ימת ברדוויל. ב-13 במאי 1970, סמוך לשעה 22:30 שעון ישראל (שעה 2330 שעון מצרים, עקב קיום שעון קיץ במצרים), בעת ש"אורית" הייתה במרחק של כ-20 ק"מ מהחוף, ירתה ספינת טילים מצרית מדגם אוסה על "אורית" ארבעה טילים מדגם "סטיקס". שניים מהטילים פגעו בקרבתה והספינה התפרקה. רב החובל, אדם ישר, נהרג במקום. המכונאי סגל אקרמן נפצע ומת למחרת. שני הימאים הנותרים, עודד קופלניק ובועז יצחקי, שחו במשך יותר מיממה עד שהגיעו לחוף. באותו לילה אח"י סער בפיקודו של אברהם בכר ביצעה סיור ביטחון שוטף "מקסיקו" בצפון סיני מצפון לאל עריש, גילתה בסביבות 21:00, (שעה 22:00 שעון קיץ מצרים), מכ"ם של ספינת טילים מצרית ממערב לה ודיווחה זאת למפקדת חיל הים. אח"י חיפה בפיקוד יעקב אלון, שביצעה הפלגת ניסוי אמל"ח עם רפא"ל באזור חיפה, האזינה לתקשורת הת"ג וגילתה אף היא את מכ"ם האוסה המצרית, וזאת במרחק מעל 160 מייל. הספינות החליפו מידע ביניהן והמסקנה הייתה שהאויב נמצא מזרחית לפורט סעיד ובטווח כ 60 מייל מאח"י סער, הרבה מעבר לטווח המקסימלי של טיל הסטיקס שהוא 25 מייל. בסמוך לשעה 22:30 גילתה "סער" אף את מכ"ם טיל "סטיקס" לזמן קצר בלבד. הספינה ביצעה פעולות מאולתרות בהתגוננות נגד טיל ("נט"ל) וירי הטעיה של שתי רקטות מוץ ליצירת הד מכ"ם. בדיעבד הסתבר שהמרחק המשוער בינה לבין האוסה המצרית באותו זמן היה כ-53 עד 58 מייל. קודם לטיבוע "אורית" הניח חיל הים הישראלי שטילי ים-ים הסובייטיים תוכננו נגד אניות גדולות ולא יצליחו לפגוע במטרות קטנות, אך טיבוע "אורית" בירי טילי "סטיקס" הוכיח שהטיל אפקטיבי גם נגד ספינות קטנות. עקב כך גובש מענה טקטי רחב של אמצעים להתגוננות ספינות חיל הים הישראלי מפני טילים ובהם לוחמה אלקטרונית, פיזור מוץ ותמרוני התחמקות שהוכחו כיעילים במלחמת יום הכיפורים. חיפוש שני הנעדרים באזור טיבוע "אורית" - לאחר האירוע הובאו לאזור צוללים של יחידה 707 ושל שייטת 13 כדי לחלץ את הגופות של שני הנעדרים. גופת נעדר אחד נמצאה בתוך הספינה הטבועה והשנייה נסחפה לחוף. לצורכי המודיעין הימי חיפשו הצוללים את שרידי טילי הסטיקס שטיבעו את "אורית", אולם לא היה נתון מדויק על מקום הנפילה וחרף ביצוע סריקות ארוכות לא נמצא דבר. אתר הטיבוע המשוער: 31°20′30″N 33°02′30″E﻿ / ﻿31.34167°N 33.04167°E﻿ / 31.34167; 33.04167. ישראל הגיבה על התקיפה ב"מבצע קשת אווירי". אלי לנדאו, נמשכים החיפושים אחר 4 אנשי הצוות הנעדרים של ספינת הדיג הישראלית שטובעה בטיל מצרי, מעריב, 15 במאי 1970 משולם עד, שני טילים פגעו בספינה ושניים פגעו לידה, דבר, 17 במאי 1970 דף לזכר אדם ישר, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה דף לזכר סגל אקרמן, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה פסח מלובני, חיל הים המצרי וסיוע היועצים הסובייטיים במלחמת ההתשה, באתר משמר המורשת הימית, אפריל 2014. ריאיון עם לוואא' (אלוף) ימי מג'די נאצף, באתר המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית
ולדימיר, שליט בולגריה

ולדימיר רָסַטֶה (בבולגרית: Владимир Расате) היה קניאז האימפריה הבולגרית הראשונה מ-889 ועד 893. ולדימיר עלה לשלטון לאחר פרישתו לחיי נזירות של אביו בוריס הראשון. בוריס ככל הנראה לא ויתר על תוארו קניאז בולגריה, אך העביר את רסן השלטון לבכורו. קיים אזכור לוולדימיר בכתבים ביזנטיים בהקשר להשתתפותו במסע המלחמה של בוריס הראשון נגד הסרבים. ב-892 כרת ולדימיר ברית צבאית עם ארנולף מקרינתיה מלך פרנקיה המזרחית כנגד נסיכות מוראביה. ברית זו פגעה באינטרסים של האימפריה הביזנטית באזור. במסגרת המהלכים נגד הביזנטים, פעל ולדימיר למיגור סמלי הנצרות האורתודוקסית שהונהגה בבולגריה על ידי אביו. פעולות אלו כללו רדיפת כמרים והחרבת כנסיות וכן החזרת סמלים פגניים. מרבית חברי מעמד האצולה הבולגרי - הבויארים, חששו מתגובת הביזנטים, התנגדו למהלכיו של ולדימיר ופנו לבוריס הראשון כדי שיתערב בנעשה. לפי המתואר בכרוניקות, שב בוריס הראשון לפליסקה והצליח להדיח את בנו מכיסאו. בוריס עיוור את ולדימיר, כלא אותו בצינוק ושם ככל הנראה סיים את חייו. סימאון, בנו השלישי של בוריס הוכתר כקניאז בולגריה. בוצעו מהלכים משמעותיים נוספים כדי למצב את הממלכה הבולגרית כיישות סלאבית, ובכללם העברת בירת הממלכה מפליסקה לפרסלב, הכשרת כמרים בולגרים במקום הסתמכות על כמרים ביזנטיים, והנהגת הסלאבית הכנסייתית העתיקה כשפה הרשמית תחת היוונית הביזנטית. בנרטיב ההיסטורי הבולגרי, הועצמה משמעותה הדתית של הדחת ולדימיר אף על פי שמהלכיו היו פוליטיים בעיקרם וכוונו נגד האימפריה הביזנטית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היילמריאם דסלן

הַיילֶמַרִיאַם דֶסָלֶן בּוֹשה או היילה מריאם דסלן (באמהרית: ኃይለማሪያም ደሳለኝ; נולד ב-19 ביולי 1965) הוא פוליטיקאי אתיופי. כיהן כראש ממשלת אתיופיה מ-20 באוגוסט 2012 עד 15 בפברואר 2018 בעבר כיהן כסגן ראש ממשלה ושר חוץ בשנים 2012-2010 בממשלה בראשות מלס זנאווי. ב-15 בספטמבר 2012 נבחר ליושב ראש המפלגה השלטת, החזית המהפכנית הדמוקרטית של עמי אתיופיה. החל מ-27 בינואר 2013 ועד 2014 כיהן כיושב ראש האיחוד האפריקאי. הוא ראש הממשלה הראשון בן למיעוט דתי נאו-פרוטסטנטי ולקבוצה האתנית ווליטא. הוא משתייך לכנסייה האפוסטולית פנטקוסטלית. הוא מהנדס בהכשרתו ואיש אקדמיה. היילמריאם דסלן נולד בשנת 1965 בבולוסו סורה, מחוז של אזור וואליטה בדרומה של אתיופיה. הוא גדל וחי את רוב שנות נעוריו באזור זה. הוא נולד במשפחה של בני ווליטא, דוברי שפה מן הקבוצה האומוטית. שמו הפרטי "היילמריאם" משמעותו היא בשפה געז "כוחה של מרים (הקדושה)", דסלן בושה הוא שם אביו, כש"דסלן" מובנו "אני מאושר" באמהרית. אחרי שסיים בשנת 1988 תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת אדיס אבבה, היילמרים עבד כמדריך במכון לטכנולוגיית המים ארבא מינץ' (כעת - אוניברסיטת ארבא מינץ'). כעבור שנתיים הוא זכה למלגה באוניברסיטת טאמפרה בפינלנד שבה סיים תואר שני בהנדסה תברואתית. בשובו למולדת, עבד בכמה תפקידים אקדמיים ומנהליים, וכיהן למשך 13 שנה כדקאן של המכון לטכנולוגיית המים. בינתיים סיים גם תואר שני למנהיגות ארגונית באוניברסיטת אזוסה פסיפיק בקליפורניה, בארצות הברית. היילמריאם דסלן הוא מאותו דור של פוליטיקאים שלא השתתף כלוחם מחתרת במלחמת האזרחים. בשנים 2001-2006 קודם לתפקיד של יושב ראש המחלק לאומות, לאתניות ולעמים של הדרום בשנות ה-1990 המאוחרות ושנות ה-2000 המוקדמות, התגייס היילמריאם בפוליטיקה כחבר במפלגה השלטת - החזית המהפכנית דמוקרטית של עמי אתיופיה EPRDF ונבחר לסגן יוב ראש המיחלק לאומות, האתניות והעמים של הדרום. הוא החליף בתפקיד זה את אבאטה קישו שהודח בגלל האשמות שחיתות, ואולי גם סיבות פוליטיות או אחרות. כבעל תפקידים בכירים במפלגה תרם היילמריאם לעלייה ניכרת במספר חברי המפלגה מ-400,000 ל-5,000,000 בשנת 2010. משנת 2010 מילא את התפקידים של סגן ראש הממשלה ושר החוץ. ב-20 באוגוסט 2012 בעקבות מותו ממחלה של ראש הממשלה מלס זנאווי שניהל למעשה את המדינה מזה 22 שנה, היילמריאם התמנה לראש ממשלה זמני וב-21 בספטמבר 2012 הפך לראש ממשלה קבוע. היילמריאם דסלן נשוי לרומן דספיי ולזוג שלושה ילדים. הוא דובר ולייטיניה, אמהרית ואנגלית. מדיה וקבצים בנושא היילמריאם דסלן בוויקישיתוף כתבה על ה"גורם היילמריאם דסלן" מאת יארד אייצ'ה באתר החדשות והדעות ECADF Yared Ayicheh Ethiopia: The Hailemariam Desalegn Factor, ECADF, 9 בספטמבר 2012 ביוגרפיה באתר האתיופי DURAME
ארובה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארובה – התקן שנועד לאוורר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה אפקט ארובה – תופעה פיזיקלית תרמודינמית של הסעת חומר גזי, בעיקר אוויר וגזי בעירה ושרפה, בתוך בניינים וארובות ארובת שרב (Energy tower) – טכנולוגיה מוצעת להפקת אנרגיה נקייה ארובה (טריטוריה) – אי בים הקריבי המהווה טריטוריה של הולנד ארובה (סרט) (אנ') – סרט דרמה קנדי משנת 2006 (שם הסרט מתייחס לאי) ארובה נטוורקס (אנ') (כיום HPE Aruba Networking) – חברת ציוד תקשורת אמריקאית שנוסדה ב–2002 סכר ארובה (אנ') – סכר שהוקם על נהר ווֹי (Voi) בקֵנְיָה ב–1952 ערך מילוני בנושא ערובה, בוויקימילון כל הערכים שמכילים "ערובה" בשמם
סטירן

סטירן (Styrene) היא תרכובת אורגנית המשמשת כמונומר ביצור פוליסטירן, ABS וגומי סינתטי, נוסחתה C8H8, המולקולה מכילה טבעת בנזן הקשורה לאתילן C6H5CH=CH2. בטמפרטורת החדר החומר הוא נוזל שמנוני נדיף שריחו מתקתק. מקור השם סטירן במילה STYRAX -שרף המופק מהעץ ליקווידמבר מזרחי (Liquidambar orientalis; במשמעו "ענבר נוזלי") עץ הגדל בדרום-מערב טורקיה וצפון סוריה, ממנו בודד החומר לראשונה. סטירן נמצא באופן טבעי בכמה צמחים כולל כאלה המשמשים למאכל כדוגמת קינמון. מייצרים סטירן באמצעות דה-הידרוגנציה של אתיל בנזן המופק מתגובת אתן עם בנזן. אתיל בנזן מעורב עם קיטור בטמפרטורה גבוהה בנפח הגדול מזה של חומר הגלם פי 10–15 והתערובת מוזרמת על קטליזטור מוצק המבוסס על תחמוצת ברזל המעורב בכמה אחוזים של תחמוצת אשלגן או אשלגן פחמתי. הקיטור הוא מקור החום הנדרש לתהליך האנדותרמי והוא גם מסיר את הפחם שעשוי להיווצר על הזרז המוצק. הקיטור גם מדלל את המגיבים והתוצרים ומסיט את שיווי המשקל לטובת התוצר. במפעל סטירן טיפוסי 2 או 3 ריאקטורים בטור הפועלים בתנאי ואקום כדי לשפר יעילות וסלקטיביות. הניצולת היא כ 65% בתהליך של 2 ריאקטורים ו 70-75% בתהליך של 3 ריאקטורים. הסלקטיביות לסטירן 93-97% ותוצרי הלוואי העיקריים הוא טולואן ובנזן. כיוון שטמפרטורת הרתיחה של סטירן ושל חומר הגלם אתיל בנזן דומות (145°C ו-136°C בהתאמה) ההפרדה ביניהם נעשית במגדלי זיקוק גבוהים. בתהליך הזיקוק הסטירן עלול לעבור פולימריזציה ויש צורך בהוספת מעכבים. סטירן נחשב לכימיקל מסוכן בפרט במקרה של מגע בעיניים אך גם בעור. לפי כמה מחקרים סטירן הופך בגוף האדם (לאחר בליעה או שאיפה) לסטירן-אוקסיד חומר הנחשב רעיל, מוטגני וייתכן גם קרצינוגן. מדיה וקבצים בנושא סטירן בוויקישיתוף יטה סקונדו, כרטיס בטיחות לסטירן, אתר המוסד לבטיחות ולגיהות סטירן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)