פליקס נוסבאום

פליקס נוסבאום (בגרמנית: Felix Nussbaum;‏ 11 בדצמבר 1904, אוזנבריק – 1944, אושוויץ) היה צייר יהודי-גרמני שנרצח בשואה. פליקס נוסבאום נולד באוזנבריק, גרמניה. למד ציור בהמבורג, ברלין ורומא. חלק ניכר מיצירותיו עוסק במוראות המלחמה והשמדת היהודים באירופה. במהלך המלחמה ברח לבלגיה בתקווה להינצל מידי הנאצים. בבלגיה המשיך לצייר בזהות מוסתרת במשך כשלוש שנים עד שנתפס בידי הנאצים ונשלח למחנה הריכוז סן סיפריאן בצרפת. ב־1944 נשלח למחנה הריכוז אושוויץ, שם נרצח. העובדה שנוסבאום פעל במסתור, תוך שהוא מותיר את יצירותיו אצל אנשים שונים בתקופה מלאת תהפוכות הקשתה על משימת האיסוף וההערכה. משנשלמה משימת החיפוש והשחזור של יצירותיו של נוסבאום זכתה עבודתו להכרה רחבה. עבודותיו בתקופה שהייתו במחנה סן סיפריאן מצמררות בישירותן ובעומק האימה שהן משקפות. נוסבאום נולד למשפחה יהודית, בן לפיליפ ורחל. פיליפ נוסבאום היה פטריוט גרמני שלחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה עשה חיל בעסקי הפלדה והמתכת, והמשפחה נהנתה מרווחה כלכלית. כביטוי לעושרו בנה האב את בית המשפחה במרכז אוזנבריק מתוך רצון שהבית יהווה מוקד תרבותי וחברתי. אביו של נוסבאום היה צייר חובב, וזו אחת הסיבות בגללן בחר נוסבאום לעסוק בציור באופן מקצועי. אחד מציוריו הראשונים של נוסבאום מתאר שני יהודים בבית כנסת. הציור נקרא "שני יהודים" ומופיעים בו נוסבאום עצמו וחזן בית הכנסת כשברקע מתנהלת תפילת חג. ב־1922 נסע להמבורג מתוך תקווה וציפייה לעסוק בציור עצמו ולא בתפיסות אקדמיות של אומנות הציור. כעבור שנה עבר מהמבורג לברלין שם למד בסטודיו פרטי ציור ובפיסול. ב־1925 הרגיש שהשלים את הכשרתו הבסיסית והוא נכון לצאת לדרכו כאמן. ציוריו הראשונים (מרבית הציורים אבדו) מאופיינים בהשפעות מואן גוך - יש דמיון רב במשיכות המכחול ובפלטת הצבעים. לנוסבאום גרסה משלו לציור החמניות המפורסם של ואן גוך, ואף לכמה מציורי הדיוקנאות שלו. ב־1931 החל לזכות בהכרה - הציור "הככר הפנטסטית" הפך את נוסבאום לשיחת היום בברלין. בציור תיאר נוסבאום סצינות ברלינאיות טיפוסיות. ב־1932 זכה נוסבאום במלגת לימוד יוקרתית ונסע לוילה מאסימו ברומא. וילה מאסימו הייתה שלוחה של האקדמיה לאמנות של ברלין. נוסבאום וחברתו לחיים פלקה פלטק התכוונו לשהות ברומא כשנתיים, אך עליית הנאצים לשלטון ב־1933 וביקורו של שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס הבהירו לנוסבאום שעליו לעזוב בהקדם, מאוחר יותר נשללה מנוסבאום מלגת הלימוד. נוסבאום לא חזר לגרמניה ואת 11 השנים הבאות בילו בני הזוג באיטליה צרפת ובלגיה תוך דאגה וחשש מתמיד לקיומם. ב-1934 עזבה משפחתו של נוסבאום את אוזנבריק ונסעו לפגוש את פליקס באיטליה. נוסבאום תיאר את הנופים באיטליה ואת השהות בארץ מלאת השמש תוך שהוא משכלל את סגנונו. עם עליית הנאצים לשלטון התרבו הצבעים הקודרים ביצירותיו והעיסוק במצבו הארעי גבר. בתקופה זו צייר בעיקר דיוקנאות עצמיים ומיעט בציורי נוף. בתקופה זו עדיין לא עסק ביהדותו, נושא שהעסיק אותו בהמשך. ערך מורחב – הפליט ב־1935 עבר נוסבאום עם בת זוגו לפריז שם ביקשו אשרת הגירה לבלגיה. לאחר קשיים מסוימים קיבלו את אשרת ההגירה וב־1936 עברו לגור בבלגיה. בבלגיה השהות לא הייתה פשוטה מאחר שהשלטונות הבלגיים ניסו למנוע את הגירת היהודים אליה. בשנת 1939 צייר את אחד מציוריו המוכרים: הפליט. התמונה מבטאת באופן פשוט וישיר את המצוקה של הפליט היהודי. בתמונה נראה איש יושב שעון על ידיו כשעל שולחן מרוחק מונח גלובוס. התמונה כאילו מבטאת את תיסכולו ואת חוסר הבית שיש במעמד הפליט. את הציור שלח נוסבאום לאביו שהיגר לשווייץ. אביו החביא את התמונה, יחד עם תמונות נוספות, באמסטרדם שבהולנד. ערך מורחב – מחול המוות (פליקס נוסבאום, 1944) ב־1940 עם פלישת הנאצים לבלגיה נתפס נוסבאום ונשלח למחנה הריכוז סן סיפריאן בדרום צרפת. בתקופה שהייתו במחנה ממשיך נוסבאום לצייר בדחף יתר. הציור "בית הכנסת במחנה" מראה מספר גברים עוטים טליתות שקועים בתפילה בצילו של מבנה פח מכוער. התמונה קודרת מאוד ועמדת בניגוד בולט לטליתות הצחורות שעוטים המתפללים. לאחר תקופה של ארבעה חודשים מצליח נוסבאום להימלט חזרה לבריסל שם הוא מצייר את מרבית ציורי המחנה. בין השנים 1941 ל־1944 התחבאו נוסבאום ואשתו (הם נישאו ב־1937) בעליית הגג של בית חבריהם. שני הנושאים העיקריים בציוריו בתקופה זו הם טבע דומם, בעיקר חפצים (כנראה חפצים מדירת המסתור) ונושא שני אך מרכזי והוא תיאור הבידוד הנפשי שהיה נתון בו יחד עם האימה והחשש הגובר לגורלו. באותה תקופה, בשנת 1943 לערך, צייר נוסבאום את יצירתו "דיוקן עצמי עם פספורט" בה צייר את עצמו כשהוא מחזיק בתעודת זהות ועונד טלאי צהוב. בתעודת הזהות מחוקים שם הארץ ומקום הלידה, אך מופיעה בה המילה "יהודי" (Juif-Jood). נוסבאום עצמו לא נשא בצרפת ובלגיה תעודת זהות בה צוין מוצאו היהודי ואף לא ענד טלאי צהוב. הוא חיבר עצמו בציור זה לאותם שני סמלים כדי להביע את הזדהותו עם מצוקת בני עמו. עבודתו האחרונה של נוסבאום היא "מחול המוות". מחשבותיו של נוסבאום על המוות באות לידי ביטוי ביצירה זו. מעניין לראות שצורת הביטוי כאן היא פשוטה ולא מתחכמת. כאילו ברור לנוסבאום שהקץ קרוב. הוא בוחר שלא לשכלל את צורת הביטוי שלו אלא להשתמש באמצעים פשוטים כדי לתאר את המוות והחידלון. בתמונה נראה תוהו ובוהו של חפצים כאשר בין ההריסות תזמורת של שלדים מנגנת בכלי נשיפה. דמות אחת ישובה במרכז התמונה מביטה בעיניים מושפלות. הדמות היא כנראה דמותו של נוסבאום עצמו, מאחר שהתנוחה והזווית מופיעים בהרבה מהדיוקנאות העצמיים שלו, אלא שהפעם המבט מושפל. ב־21 ביוני 1944, חודש אחד לפני שחרור בלגיה, נעצרו נוסבאום ואשתו כתוצאה מהלשנה, ונשלחו על ידי הנאצים ברכבת האחרונה לאושוויץ. בשנת 1970 מצאו קרוב למאה מציוריו של נוסבאום את דרכם החוצה ונחשפו לעין הציבור. רוב הציורים היו אצל רופא שיניים מבריסל שאחסן אותם לאחר שנשלחו אליו על ידי אביו של פליקס נוסבאום. בשל תנאי אחסון לקויים - חלק מהציורים היו במצב של רקבון כתוצאה מלחות. ב-1971 נערכה, בכנסייה מקומית בעיר הולדתו אוזנבריק, תערוכה מציוריו של נוסבאום. התערוכה עודדה אנשים נוספים להמשיך במשימת איתורם של שאר יצירותיו של נוסבאום ואכן לאחר עבודת מחקר וניסיון להתחקות אחר מסלול חייו של נוסבאום, התגלתה קבוצה שנייה מציוריו. בשנים הבאות המשיכו להתגלות קבוצות ציורים נוספות אצל מכרים באירופה ובאמריקה. ערך מורחב – בית פליקס נוסבאום בשנת 1983 החליט המוזיאון המקומי באוזנבריק להציב תערוכה קבועה מציוריו של נוסבאום, וב-1994 החלה עיריית אוזנבריק בבניית מוזיאון מיוחד לזכרו, בית פליקס נוסבאום אשר מכיל כמות גדולה מעבודותיו. בתחרות לתכנן את המוזיאון החדש זכה האדריכל דניאל ליבסקינד. המוזיאון לזכרו של נוסבאום היה הפרויקט הראשון שליבסקינד סיים. המוזיאון החדש, שמחובר לבניין בסגנון נאו-קלאסי שבו שוכן מוזיאון אוזנבריק, הוא מבנה מודרני שמורכב משלושה אגפים (עשויים מעץ, מתכת, ובטון) שיוצרים היקף של משולש סגור, תכנון שזיכה את הבניין בתואר "המוזיאון ללא מוצא" משום שהוא בנוי כמסדרון אחד מקיף. בכך התכוון ליבסקינד שהמבנה ישקף את התסכול וחוסר התקווה שמאפיינים את ציוריו של נוסבאום. בניית ההרחבה הסתיימה בשנת 1998. עבודותיו של נוסבאום מוצגות דרך קבע במוזיאונים ברחבי העולם, ביניהם מוזיאון ישראל ומוזיאונים בארצות הברית. במסגרת ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר במדינת ישראל ב-11 במאי 2009 הוגש לו ביד ושם בירושלים, כשי, ציור של פליקס נוסבאום. מדיה וקבצים בנושא פליקס נוסבאום בוויקישיתוף האתר של מוזיאון נוסבאום באוזנבריק קטלוג יצירותיו של האמן הארורים דיוקן עצמי עם זהות יהודית השלושה הפליט מחול המוות פליקס נוסבאום באתר יד ושם קורות חיים של נוסבאום באתר יד ושם (באנגלית)