laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רייצ'ל רוברטס

רייצ'ל רוברטס (באנגלית: Rachel Roberts; ‏20 בספטמבר 1927 - 26 בנובמבר 1980) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ולשית זוכת שלושה פרסי באפט"א ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1963 על הופעתה בסרט "מחירו של גבר". רוברטס נולדה בעיירה ללנלי שבמערב ויילס. למדה באוניברסיטת ויילס ובהאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון. החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-50 של המאה ה-20 בסרטים קטנים בקולנוע הבריטי. התפרסמה בפעם הראשונה בשנת 1960 בהפקתם של טוני ריצ'רדסון וקארל רייז "מוצאי שבת ובוקר יום א'" בתפקיד ברנדה לצידו של אלברט פיני. רוברטס זכתה על הופעתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. בשנת 1963 הועמדה רוברטס לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "מחירו של גבר" בתור גברת מרגרט האמונד, תפקיד שזיכה אותה בפרס באפט"א שני. באמצע שנות ה-70 שיחקה רוברטס בסרטו של פיטר ויר "פיקניק בצל ההר" בתפקיד גברת אפליארד בקומדיה המוזיקלית "בר מזל" לצידם של מלקולם מקדואל ורלף ריצ'רדסון ובמותחן הפשע של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס" בתפקיד החשודה הגרמנייה הילגרד שמידט. ב-1978 הופיעה במותחן הקומי "תרגיל לבלשית מתחילה" בתור גרדה קאסוול, העוזרת של הארכיבישוף. ב-1979 זכתה רוברטס בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדרמה הצבאית "ינקים", הופעה זו בנוסף לסרט האימה "כשזר קורא" בו השתתפה היו האחרונות בהן התפרסמה רוברטס. רוברטס התגרשה פעמיים במהלך חייה מהשחקן האנגלי אלן דובי ומכוכב הקולנוע רקס הריסון. לאחר גירושיה מהריסון שקעה רוברטס בדיכאון עמוק והתמכרה לאלכוהול. רוברטס התאבדה ב-26 בנובמבר 1980 בגיל 53 בביתה שבלוס אנג'לס לאחר שנטלה כמות רבה של משככי כאבים ביחד עם אלכוהול. גופתה נשרפה בטקס שהתבצע ב"בית הקברות צ'אפל אוף דה פיינס". מוצאי שבת ובוקר יום א' (1960) מחירו של גבר (1963) בר מזל (1967) נשות הרופאים (1970) שודדי הפרא (1971) בר מזל (1973) רצח באוריינט אקספרס (1974) תקוות גדולות (1974) פיקניק בצל ההר (1975) תרגיל לבלשית מתחילה (1978) ינקים (1979) כשזר קורא (1979) מדיה וקבצים בנושא רייצ'ל רוברטס בוויקישיתוף רייצ'ל רוברטס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רייצ'ל רוברטס, באתר AllMovie (באנגלית) רייצ'ל רוברטס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רייצ'ל רוברטס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רייצ'ל רוברטס, באתר Discogs (באנגלית) רייצ'ל רוברטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רייצ'ל רוברטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Glass Onion

Glass Onion הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס מאלבומם The Beatles מ-1968. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון. לנון כתב את השיר כדי לבלבל אנשים שחקרו יותר מדי את המשמעויות הליריות של שירי הביטלס, וזה הרגיז אותו. שורות רבות מתייחסות לשירים קודמים של הלהקה, כמו Strawberry Fields Forever, I Am the Walrus, Lady Madonna, The Fool on the Hill ו-Fixing a Hole. השיר מתייחס גם ל"חוף הברזל היצוק", אזור חוף בדרום ליברפול הידוע לאנשים המקומיים בשם "The Cazzy". המילים בשיר "The walrus was Paul" (סוס הים היה פול) נחשבות "רמז", כביכול, לתאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני. לנון ביטל כל משמעות עמוקה למילים: זרקתי את השורה פנימה, "The walrus was Paul", רק כדי לבלבל את כולם עוד קצת. זה היה יכול להיות "The fox terrier is Paul". זאת אומרת, זה רק קצת שירה. "Glass Onion" היה שם שהציע לנון ללהקת אייביס, שחתמה באפל רקורדס ב-1968 ומאוחר יותר הפכה לבאדפינגר. השיר היה אחד מכמה הקלטות דמו שהוקלטו בביתו של ג'ורג' האריסון ב-1968, לפני ההקלטות של The Beatles. הדמו של Esher יצא לראשונה ב-Anthology 3 ובמהדורת הדלוקס של The Beatles ב-2018.האלבום, Anthology 3, כלל גם גרסה חלופית שהכילה אפקטים קוליים שונים במקום עיבוד המיתרים. זהו השיר הראשון ב-The Beatles שמציג את רינגו סטאר על התופים. סטאר עזב את הלהקה לזמן קצר במהלך הקלטות האלבום, ותופים בשירים "Back in the U.S.S.R" ו-"Dear Prudence" נוגנו על ידי פול מקרטני. לפי איאן מקדונלד: ג'ון לנון - שירה, גיטרה אקוסטית פול מקרטני - גיטרה בס, פסנתר, חלילית ג'ורג' האריסון - גיטרה מובילה רינגו סטאר - תופים, טמבורין כריס תומאס - חלילית ג'ורג' מרטין - עיבוד מיתרים הכולל: הנרי דאטינר - כינור אריק בואי - כינור נורמן לדרמן – כינור רונלד תומאס - כינור ג'ון אנדרווד - ויולה קית' קאמינגס - ויולה אלדון פוקס – צ'לו רג'ינלד קילבי - צ'לו מידע על היצירה "Glass Onion" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Glass Onion" באתר יוטיוב
סונטארים

הסונטארים (ביחיד: סונטארן, באנגלית: Sontaran) הם יצורים בדיוניים מסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו. דמויות אלו הופיעו לראשונה בעונה 11 של הסדרה המקורית בפרק "לוחם הזמן",בסדרה המחודשת בעונה 4 בפרק "תכסיס הסונטארן" ובסדרת הספין אוף הרפתקאות שרה ג'יין. הסונטארים הם גזע אשר אוהב ומתקיים מלחימה. הם שונאים את הדוקטור בגלל שהוא היחיד ששרד מהמלחמה הגדולה ביקום הנקראת מלחמת הזמן והסונטארים לא הורשו להשתתף בה. הסונטארים מתוארים כגזע דמוי אדם, הם שריריים ונמוכים. עורם הוא בדרך כלל בצבע חום בהיר, וראשם מחובר ישירות לגופם ויוצר צורת כיפה. הסונטארנים מתוארים על ידי רוס ג'נקינס כ"תפוח אדמה מבושל ומדבר" הם לובשים בדרך כלל שריון עבה אשר מאפשר להם להיות בלתי פגיעים. יש להם נשק שמשתק את האיבר שבו הנשק פוגע. אין לסונטארים פחד מיריות בגלל שיש להם מכשיר שגורם לרובים לא לירות. הסונטארים מגיעים מהכוכב סונטאר אשר לדברי הדוקטור נמצע בזרוע הספירלה הדרומית של הגלקסיה. בסונטאר יש שדה כבידה חזק מאוד, מה שמסביר את צורתם הנמוכה והשמנמנה של הסונטארים. סטראקס הוא מפקד לשעבר בצבא הסונטארים שהורד לדרגת אח. הוא מת בפרק "שדים בורחים" בעונה 6 כדי לשלם את חובו לדוקטור, אך הוחזר לחיים על ידי מאדאם וסטרה (ניב מקינטוש) וג'ני פלינט (קטרין סטיוארט) ומאז הוא חי איתן כמשרתן בלונדון הוויקטוריאנית. כל ההופעות של הסונטארים בסדרה אחרי הפרק "שדים בורחים" הן של סטראקס. הפרק "לוחם הזמן", הפרק הראשון בעונה ה-11 של הסדרה המקורית. הדוקטור ה-3. הפרק "ניסוי הסונטארן", הפרק ה-3 בעונה ה-12 של הסדרה המקורית. הדוקטור ה-4. הפרק "הפלישה לזמן", הפרק ה-6 בעונה ה-15 של הסדרה המקורית. הדוקטור ה-4. תפקיד אורח בפרק "לוגופוליס", הפרק ה-7 בעונה ה-18 של הסדרה המקורית. הדוקטור ה-4. הפרק "שני הדוקטורים", הפרק ה-4 בעונה ה-22 של הסדרה המקורית. הדוקטור ה-2 וה-6. הספיישל "תיקון הסונטארים". הדוקטור ה-6. הפרק הכפול "תכסיס הסונטארן / שמי הרעל", הפרק ה-4 וה-5 בעונה ה-4 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-10. הפרק "הסונטארן האחרון", בהרפתקאות שרה ג'יין. תפקיד אורח בספיישל הכפול "סוף הזמן". הדוקטור ה-10. הפרק "אויבו של ההרס", בהרפתקאות שרה ג'יין. תפקיד אורח (כהולוגרמה בלבד) בפרק "השעה ה-11", הפרק הראשון בעונה ה-5 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-11. תפקיד אורח בפרק הכפול "הפנדוריקה נפתחת / המפץ הגדול", הפרק ה-12 וה-13 בעונה ה-5 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-11. הפרק "איש טוב הולך למלחמה", הפרק ה-7 בעונה ה-6 בסדרה המחודשת. הדוקטור ה-11. הספיישל "אנשי השלג" בעונה 7 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-11. הפרק "אימת הארגמן", הפרק האחד עשר בעונה 7 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-11. הפרק "שמו של הדוקטור" הפרק השלושה עשר בעונה 7 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-11. הפרק "נשימה עמוקה" הפרק הראשון בעונה 8 של הסדרה המחודשת. הדוקטור ה-12. מדיה וקבצים בנושא סונטארים בוויקישיתוף הסונטארים באתר BBC, המדור הרשמי של דוקטור הו (באנגלית)
זלדה פיצג'רלד

זלדה סֵייר פיצג'רלד (באנגלית: Zelda Sayre Fitzgerald;‏ 24 ביולי 1900, מונטגומרי, אלבמה, ארצות הברית – 10 במרץ 1948, אשוויל, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית) הייתה ילדתם הצעירה של שופט בית המשפט העליון באלבמה, אנתוני דיקסון סיירה, ומיני באקנר מאכן סיירה, זוג בולט ממעמד הביניים ובעל שורשים בהיסטוריה של מונטגומרי והקונפדרציה, וסופרת ואשת בוהמה (פלאפרית) אמריקאית, ואשתו של הסופר סקוט פיצג'רלד. זלדה נישאה לסקוט פיצג'רלד ב-1920. ב-26 באוקטובר 1921 נולדה בתם היחידה, פרנסיס "סקוטי" פיצג'רלד. בשנים 1931-1924 שהו השניים בפאריס. במחצית הראשונה של שנות העשרים, היא תרמה לעיתים קרובות את דעותיה על אהבה מודרנית, נישואין וגידול ילדים לתקשורת. ב-1930 אושפזה זלדה לראשונה, לאחר שהתישה עצמה באימוני בלט, ואובחנה אצלה סכיזופרניה. בבית החולים כתבה את הרומן הראשון שלה "שמור לי את הוואלס" (1932). הפיצג'ראלדים נפרדו בשנת 1934, למרות שמעולם לא התגרשו. בין השנים 1936 ל 1940, זלדה התגוררה בבית החולים היילנד באשוויל, צפון קרוליינה, וסקוט התדרדר לאלכוהוליזם ואלמוניות ספרותית. ב-1939 נפרדו בני הזוג בפעם האחרונה. ב-1940 נפטר סקוט. ב-1948 נהרגה זלדה כתוצאה משרפה בבית החולים. בני הזוג פיצג'רלד גילמו בעיני עיתוני התקופה את שנות העשרים הסוערות, ומהווים עד היום את אחד מסמלי שנות העשרים. פיצג'רלד כונתה בידי בעלה בתואר "המתירנית האמריקאית הראשונה". Nancy Milford, Zelda Fitzgerald: A Biography, Bodley Head, 1970 (הספר בקטלוג ULI) James Robert Mellow, Invented Lives: F. Scott and Zelda Fitzgerald, Houghton Mifflin, 1984 (הספר בקטלוג ULI) Matthew J. Bruccoli (ed.), The Collected Writings of Zelda Fitzgerald, University of Alabama Press, 1997 (הספר בקטלוג ULI) Jackson R. Bryer (ed.), Cathy W. Barks (ed.), Dear Scott, Dearest Zelda: the Love Letters of F. Scott and Zelda Fitzgerald, St. Martin's Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI) Linda Wagner-Martin, Zelda Sayre Fitzgerald: An American Woman's Life, Palgrave Macmillan, 2004 (הספר בקטלוג ULI) Judith Mackrell, Flappers: Six Women of a Dangerous Generation: Josephine Baker - Tallulah Bankhead - Diana Cooper - Nancy Cunard - Zelda Fitzgerald - Tamara De Lempicka, Farrar, Straus and Giroux, 2014 (הספר בקטלוג ULI) Sarah Bartlett Churchwell, Careless People: Murder, Mayhem, and the Invention of The Great Gatsby, Penguin Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא זלדה פיצג'רלד בוויקישיתוף זלדה פיצג'רלד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) זלדה פיצג'רלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) How Crazy Was Zelda? Zelda Sayre Fitzgerald 1900-1948, http://fscottfitzgeraldsociety.org ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השושלת היגלונית

השושלת היגלונית (בפולנית: Jagiellonowie; בליטאית: Jogailaičiai; בבלארוסית: Ягелоны; בהונגרית: Jagelló; בצ'כית: Jagellonci) הייתה שושלת מלוכה ממוצא ליטאי, ששלטה באיחוד הפולני-ליטאי בין השנים 1386 עד 1572, חבריה נשאו בתואר מלך פולין, הדוכס הגדול של ליטא (בשנים 1377–1392 ו-1440–1572), מלך הונגריה (1440–1444 ו-1490–1526) ומלך בוהמיה (1471–1526). השושלת הייתה שושלת המלכים העיקרית ששלטה בפולין-ליטא והביאה אותה לשיא התפשטותה הגאוגרפית. ראשיתה של השושלת במלך ולדיסלב השני יגיילו, שכונה יוגליה. ב-1385, בעודו הדוכס הגדול של ליטא המיר את דתו מנצרות יוונית-אורתודוקסית לנצרות קתולית ונשא לאישה את ידוויגה, מלכת פולין והיה בכך למלך פולין הראשון מהשושלת. במסגרת זו כוננה בקרקוב אוניה פרסונלית בין פולין לליטא, בראשות מונרך מהשושלת היגלונית, השולט על שתי הישויות המדיניות. סוף השושלת בא עם מותו של זיגמונט השני אוגוסט ללא יורשים ב-1572. ולדיסלב השני יגיילו (יוגליה) - הדוכס הגדול של ליטא (1377–1401), מלך פולין (1386–1434) בניו של יוגליה: ולדיסלב השלישי, מלך פולין - מלך פולין (1434–1444), מלך הונגריה (לאיוש הראשון, 1440-1444) קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין - הדוכס הגדול של ליטא (1440–1492), מלך פולין (1447–1492) בניו של קז'ימייז' הרביעי: אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה - מלך בוהמיה (1471–1516), מלך הונגריה (1490–1516) יאן הראשון אולברכט, מלך פולין - מלך פולין (1492–1501) אלכסנדר יגיילו - הדוכס הגדול של ליטא (1492–1506), מלך פולין (1501–1506) זיגמונט הראשון, מלך פולין - הדוכס הגדול של ליטא (1506–1548), מלך פולין (1506–1548) הדור הרביעי: לאיוש השני, מלך הונגריה (בנו של ולדיסלב השני) - מלך בוהמיה (1516–1526), מלך הונגריה (1516–1526) זיגמונט השני אוגוסט (בנו של זיגמונד הראשון) - הדוכס הגדול של ליטא (1548–1572), מלך פולין (1548–1572) מדיה וקבצים בנושא השושלת היגלונית בוויקישיתוף השושלת היגלונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פולין, היסטוריה, שושלת יגלונית, 1386-1572, דף שער בספרייה הלאומית
מסעות טאף

מסעות טאף (באנגלית: Tuf Voyaging) הוא ספר המקבץ סיפורי מדע בדיוני קצרים שנכתבו בידי ג'ורג' ר. ר. מרטין על עולם מסוים. הסיפורים נכתבו בשנות ה-70 המאוחרות ואילך, ופורסמו כאוסף ב-1987. הספר עוסק בהרפתקאות שעובר האבילנד טאף - סוחר חלל קרח, שמן, אדיש וחובב בדידות וחתולים. הודות לשחיתויות ולרמאויות של אלו מסביבו, טאף הופך להיות הקפטן של ספינת זריעה באורך 30 קילומטר, ספינת מלחמה אדירה עם מכשור הנדסה אקולוגית מתקדם. טאף נוסע ברחבי הגלקסיה ומציע את שירותיו לעולמות במשבר, ולפעמים כופה עליהם פתרונות משלו. הספר שנון, מתובל בהומור שחור ועוסק בכוח מוחלט, חתולים, איכות הסביבה, פיצוץ אוכלוסין ובטעמן הנפלא של פטריות. הוא נחשב בידי רבים לעבודה המוקדמת הטובה ביותר של מרטין. האתר הרשמי של ג'ורג' מרטין
טויוטה יאריס

טויוטה יאריס (Toyota Yaris) היא סדרה של מכוניות סופרמיני האצ'בק מתוצרת חברת טויוטה היפנית, המיוצרות משנת 1998. ביפן שמו של הרכב טויוטה ויטז (Toyota Vitz), בעולם הרכב מוכר בשם טויוטה יאריס, כאשר בחלק מהשווקים הדור הראשון של הרכב נקרא טויוטה אקו (Toyota Echo). דור ראשון (1998–2005) XP10 דור שני (2005–2010) XP90 דור שלישי (2020-2010) XP130 מיוצר במפעל ההרכבה של טויוטה בצרפת בנוסף נמכרת גרסת קרוסאובר המבוססת על היאריס, טויוטה יאריס קרוס. הושק ב-2021. (1999–2005) (1999–2005) (2005-2009) (2005-2009) (2009-2011) (2009-2011) (2011-2014) (2011-2014) (2014-2020) (2014-2020) (2020-) (2020-) מדיה וקבצים בנושא טויוטה יאריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאריס - טויוטה ישראל אתר האינטרנט הרשמי של טויוטה יאריס (באנגלית אמריקאית)
מעגל מצפה הכוכבים מס' 1

מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 (באנגלית: Number One Observatory Circle) הוא שמו של מעונו הרשמי של סגן נשיא ארצות הברית בעיר וושינגטון. הבניין, השוכן בשטחו של מצפה הכוכבים של צי ארצות הברית, משמש לייעוד זה משנת 1975. המעון שוכן בצפון-מערב העיר וושינגטון, בקרבת הצטלבות שדרות מסצ'וסטס ורחוב 34. נבנה בשנת 1893 כבית מגורים לשימושו של מפקד מצפה הכוכבים. הוא תוכנן על ידי האדריכל לאון דסה (Leon Dessez, 1858-1918) בסגנון המלכה אן, שהיה פופולרי ברבע האחרון של המאה ה-19. הוא כולל ארבעה מפלסים (כולל מרתף ובו המטבח) ו-33 חדרים ושטח רצפתו הוא כ-850 מטרים מרובעים. במקור צופו החזיתות החיצוניות של הבניין בלבני טרקוטה, אך ב-1961 נצבעו הלבנים בצבע לבן. בשנת 1923 הועבר הבניין לשימושו של מפקד המבצעים הימיים (תוארו של מפקד הצי). ביולי 1974 הורה הקונגרס על הסבת הבניין למעונו הרשמי של סגן הנשיא. הרקע לכך היה ההוצאות המאמירות של אבטחתם של סגני הנשיא, שגרו עד לאותו מועד בבתים פרטיים בוושינגטון. פנים הבניין שופץ לשם כך ללא הקדשת תשומת לב לשימור הסגנון הארכיטקטוני המקורי שלו. המבנה הוכנס לשימוש פעיל בספטמבר 1975. נלסון רוקפלר, סגנו של הנשיא ג'רלד פורד, לא גר בבית והשתמש בו לשם אירוח בלבד. רק בשנת 1977 החל סגן הנשיא – אז וולטר מונדייל, סגנו של הנשיא ג'ימי קרטר - לגור בבית דרך קבע. בשנת 2001 עבר הבניין שיפוץ נוסף על ידי צי ארצות הברית. משפחות סגני הנשיא שגרו בבניין צבעו את פנימו והציבו בו רהיטים ופיסול על פי טעמן. סגני הנשיא ומשפחותיהם מארחים במעון אורחים שונים וביניהם מנהיגים מארצות אחרות. מראה הבית בשנת 1895 מראה מרפסת הבניין סגן הנשיא דיק צ'ייני מקיים במעון ארוחה רשמית לסגן נשיא סין חו ג'ינטאו, 2002 מעון מצפה הכוכבים בעת חג המולד סגן הנשיא ג'ו ביידן בארוחת גאלה ליום פטריק הקדוש בריכת השחייה סגן הנשיא ג'ו ביידן מארח את נשיא סין שי ג'ינפינג המבואה סגן הנשיא דיק צ'ייני וראש סגל סגן הנשיא דיוויד אדינגטון מדיה וקבצים בנושא מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 (באנגלית)
Sun King

Sun King הוא שיר בסגנון ארט רוק של להקת הביטלס מתוך אלבומם Abbey Road שיצא ב-1969. כמו השיר הקודם באלבום Because, גם בשיר זה יש שירה הרמונית על ידי ג'ון לנון, פול מקרטני וג'ורג' האריסון. שם השיר היה Here Comes the Sun King, אך קוצר ל-Sun King כדי לא לבלבל עם השיר Here Comes the Sun. השיר מתחיל לאחר השיר הקודם כשנשמעים קולות של צרצרים, ומוביל לשיר הבא כשיש תיפוף על ידי רינגו סטאר. השיר מכיל גם שימוש בשפות אחרות, דבר ייחודי לשירי הביטלס. Gnik Nus היה קטע א-קפלה של השיר מאלבום הרמיקס של הלהקה LOVE (אלבום). מידע על היצירה "Sun King" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Sun King" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Sun King" באתר SecondHandSongs Notes on "Sun King", מתוך אתר soundscapes ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Mean Mr. Mustard

Mean Mr. Mustard הוא שיר של להקת הביטלס שנכתב על ידי ג'ון לנון (הקרדיט ניתן גם לפול מקרטני) והוכנס לאלבום Abbey Road שיצא לאור בשנת 1969. השיר נעשה כהמשך ישיר לשיר הקודם, Sun King. לנון כתב את השיר בהודו. לנון הושפע בכך שקרא בעיתון על אדם קמצן שלא מראה את מזומניו אפילו כשאנשים מכריחים אותו להראות להם. גרסת דמו מופעיה באלבום Anthology 3 שהוקלטה ב-1968. השיר הבא באלבום הוא Polythene Pam. נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון. מידע על היצירה "Mean Mr. Mustard" באתר מיוזיק בריינז The Beatles, PediaPress, עמ' 1481-2. (באנגלית) Mean Mr Mustard - Remastered 2009, נבדק ב-2020-05-11 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
She Came in Through the Bathroom Window

She Came in Through the Bathroom Window (בתרגום חופשי: היא נכנסה דרך חלון האמבטיה) הוא שיר רוק של להקת הביטלס מאלבומם Abbey Road מ-1969. השיר נכתב על ידי פול מקרטני (הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון). מקרטני ציין כי השיר נכתב בהשראת "אפל סקארפס" (Apple scruffs, קבוצת אוהדים מסורים שהסתובבו מחוץ לאולפני אבי רוד ובתיהם של הביטלס), אשר פרצו לביתו של מקרטני בלונדון.[דרוש מקור] ג'סיקה סמואלס, אחת מחברי הקבוצה, אמרה: "היינו משועממים, הוא היה בחוץ אז החלטנו לבקר אותו, מצאנו סולם בגינה שלו ותקענו אותו על חלון השירותים שהושאר פתוח חלקית". סמואלס טיפסה ונכנסה פנימה ופתחה את דלת הכניסה כדי לאפשר לאחרים להיכנס, והם פשטו על ארון המכנסיים שלו, וכל אחד מהם לבש אותם בתורו. הקבוצה גם גנבה מספר תצלומים. חברה נוספת בשם, מרגו בירד, נזכרת כי הם היו חברים טובים של מקרטני - לעיתים קרובות היא הייתה לוקחת את כלבו לטיול - ומאוחר יותר קיבלה משרה בבית אפל קורפס. לדבריה, היא התבקשה להחזיר תמונה מסוימת, וכך עשתה. הקלטה אחרת של השיר נמצאת באלבום Anthology 3. בסיקור של השיר נטען כי ”המילים נעות בין חכמות באופן משעשע לבין לא מובנות באופן מרגיז”. מידע על היצירה "She Came in Through the Bathroom Window" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "She Came in Through the Bathroom Window" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"She Came in Through the Bathroom Window" באתר SecondHandSongs notes on ... Notes on "She Came In Through The Bathroom Window", מתוך אתר soundscapes ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית הריין הבריטית

ארמיית הריין הבריטית (באנגלית: British Army of the Rhine, בראשי תיבות: BAOR) היה שמן של שתי עוצבות של הצבא הבריטי, אשר הוקמו ככוח כיבוש בריטי בגרמניה, האחת לאחר מלחמת העולם הראשונה והאחרת לאחר מלחמת העולם השנייה. ארמיית הריין הראשונה הוקמה במרץ 1919 כדי להוציא לפועל ביחד עם יחידות מצבאות אחרים של מדינות ההסכמה את החזקתו של חבל הריין כאזור כיבוש, בהתאם לתנאי הסכם שביתת הנשק עם גרמניה. מפקדה הראשון של הארמייה היה הפילדמרשל לורד פלומר ומקום מושבה היה בעיר קלן וסביבותיה. היא פורקה ב-1929, לקראת יציאת צבאות מדינות ההסכמה מחבל הריין בעקבות הסכמי לוקרנו. הארמייה כללה עם הקמתה חמישה קורפוסים ובהם 11 דיוויזיות. יחידות אלו פורקו ברובן במהרה, ושנה לאחר הקמתה כללה הארמייה שישה גדודים בלבד. בקיץ 1920 היו בה בסך הכל 13,360 איש. מ-1922 ואילך כללה הארמייה שתי חטיבות (בריגדות הריין ה-1 וה-2) אשר הרכב הגדודים שלהן השתנה מעת לעת. אנשי הארמייה הוציאו לאור בשנות קיומה את העיתון היומי The Cologne Post. ארמיית הריין השנייה הוקמה ב-25 באוגוסט 1945 במקומה של קבוצת הארמיות ה-21. מפקדה הראשון (1945–1946) היה הפילדמרשל מונטגומרי. תפקידה המקורי היה פיקוד על היחידות שהנהיגו את ממשל הצבאי באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה. לאחר שסמכויות השלטון האזרחיות הוחזרו לגרמניה הפכה הארמייה למפקדה עבור הגייסות הבריטים בגרמניה בלבד. ככל שהתעצם האיום של מתקפה סובייטית על גרמניה המערבית על פני המישור הצפון-גרמני, עלתה חשיבותה של הארמייה ככוח מגן על גרמניה. היא השתלבה בכוחות נאט"ו בגרמניה לאחר הקמת ברית זו, והכוח הקרבי העיקרי בה היה הקורפוס הבריטי ה-1. בשנים 1952–1993 שימש מפקד הארמייה גם כמפקד קבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו באירופה (NORTHAG). בשעתו הייתה הארמייה מצוידת גם בנשק גרעיני טקטי. קיצוצי תקציב בבריטניה בעקבות התפרקות ברית המועצות הביאו לפירוקה של הארמייה ב-1994. היא הוחלפה על ידי מסגרת אחרת – הכוחות הבריטיים בגרמניה (BFG), אשר עזבה את גרמניה בשנת 2020. מדיה וקבצים בנושא ארמיית הריין הבריטית בוויקישיתוף
סופיה גצובה

סופיה (סוניה) גֶצוֹבָה (ו' בתשרי תרל"ג, 1872 – י"ב בתמוז תש"ו, 1946) הייתה רופאה פתולוגית, מחלוצי הפתולוגיה בארץ ישראל. גצובה נולדה ברוסיה ולמדה רפואה באוניברסיטת ברן, הוסמכה לרפואה בשנת 1904 והשתלמה במכון פסטר בפריז. עבדה כפתולוגית ושימשה רופאה באוניברסיטת ברן. נושא עבודת הדוקטור שלה היה 'בלוטת המגן של הקראטנים והאידיוטים'. בעת המחקר גילתה תאים מיוחדים מפוזרים בין התאים התירואידים, והם נקראו על שמה. בנוסף חקרה את חוט השדרה של חולי פלצת (טטנוס) שקיבלו ריפוי בגופרת מגנזיום, תרבית רקמה, שחפת ניסויית ואבעבועות רוח. בשנת 1912 קיבלה את התואר דוצנט (מרצה בכירה) לאנטומיה פתולוגית. בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל, והייתה בין הרופאים הפתולוגים הראשונים בארץ. היא החליפה במעבדת הפתולוגיה של בית החולים הדסה בירושלים את ד"ר יעקב ארדהיים, מגדולי הפתולוגים בווינה, שהחליף את ד"ר בנימין רומן. החל משנת 1926 שימשה כפרופסור ועמדה בראש המכון לאנטומיה פתולוגית במרכז רפואי הדסה, אותו הרחיבה ופיתחה במשך 14 שנה. בנוסף ייסדה מוזיאון רפואי בהדסה. בישראל עסקה בעיקר בנתיחת גופות, כשהייתה נוסעת לבדה בכל הארץ, ביום ובלילה בתנאים קשים ובאמצעים דלים. בימי מאורעות תרפ"ט (1929), אחרי הטבח בחברון, הייתה חברת הוועדה הרפואית, ביחד עם ד"ר גרשון גרי ועוד, שבדקה את גופות הנרצחים לשם קביעת האכזריות בביצוע הרצח. גצובה הייתה מרצה בכירה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, כשבשנת 1940 העניקה לה האוניברסיטה באופן רטרואקטיבי עם פרישתה את המינוי פרופסור אמריטה. גצובה הייתה האישה הראשונה שמונתה לפרופסור בארץ ישראל.[דרוש מקור] בין השנים 1898–1903 הייתה גצובה ארוסתו הראשונה של חיים ויצמן. גצובה הייתה פעילה בסיעת הפרקציה הדמוקרטית והשתתפה כצירה בקונגרסים הציוניים הראשונים. גצובה נפטרה בירושלים בי"ב בתמוז תש"ו ונטמנה בבית העלמין בהר הזיתים. מתלמידיה : ד"ר אלחנן רבינוביץ. 'גצובה, סופיה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 140. (הספר בקטלוג ULI) 'גצובה, סופיה', עמ' 43, 'נשים בישראל: לקסיקון'. הוצאת עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991. 'גצובה, סופיה', עמ' 134–135, 'רופאיה של ארץ ישראל: 1799-1948'. בעריכת ניסים לוי ויעל לוי, הוצאת א. בחור, 2008. צ' שחורי-רובין, "פרופ' סופיה גצובה: חלוצת הפתולוגיה בארץ ישראל", קורות-שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, כרך כא (תשע"ב-תשע"ג), עמ' כה-נד. מדיה וקבצים בנושא סופיה גצובה בוויקישיתוף ד"ר א. רבינוביץ, סופיה גצובה: חלוץ המדע, דבר, דבר הפועלת, 29 במאי 1938 ר. א., במחיצתה, דבר, דבר הפועלת, 29 במאי 1938 פרופ' הנרי אונגר, תפקידים ואתגרים לפתולוגיה - מאמר במלאת 19 שנה לפטירת גצובה, למרחב, 19 ביולי 1965, עמ' 3–4 (חלק 1, חלק 2) עדנה אברמסון, זיכרון מצולם: הרופאים היקים הראשונים בי-ם, באתר ynet, 27 ביוני 2014 פרופ' סופיה גצובה, המשקיף, 12 ביולי 1946 ג' ס. גצובה - פרופיסור אמריטוס של האוניברסיטה, הארץ, 20 בפברואר 1940, עמ' 1 פרופ' ס. גצובה, הצופה, 12 ביולי 1946, עמ' 1 כרטיס הקבר של סופיה גצובה באתר הר הזיתים