laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארון קרטר

ארון צ'ארלס קרטר (באנגלית: Aaron Charles Carter;‏ 7 בדצמבר 1987 – 5 בנובמבר 2022) היה זמר פופ ושחקן אמריקאי. קרטר, יליד טמפה בפלורידה ארצות הברית. אחיו הגדול, ניק הוא חלק מלהקת הבנים בקסטריט בויז. קרטר החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 7 ובמשך שנתיים היה הזמר של להקה בשם "dead end" ("אין מוצא"). בגיל 10 (בשנת 1997) הופיע עם הבקסטריט בויז באחת מהופעותיהם בגרמניה. הופעתו זכתה להתלהבות רבה מהקהל ומיד בעקבותיה הוחתם על חוזה עם חברת התקליטים "אדל". בנוסף לכך, ביצע גרסה בשפה האנגלית לשיר "What More Can I Give". בנוסף להיותו זמר, כתב קרטר שירים, רקד (לעיתים על-פי כוריאוגרפיה שלו) ניגן במספר כלי נגינה, בין השאר תופים, גיטרה, פסנתר וסקסופון והפיק מוזיקה. כמו כן שחק בתיאטרון ובקולנוע ועסק בסוגי ספורט רבים. קרטר שר את השיר "saturday night", שהוא שיר הנושא של הסרט פופסטאר שיצא בשנת 2005, בו קרטר שיחק לצד השחקנית אלנה אוסטין. באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרט "סופרקרוס", לצד מייק ווגל. בשנת 2006 שיחק בקומדיה הרומנטית "מישהו לאכול איתו גבינה" שכתב, הפיק וביים ג'ף גרלין. ב-2009 השתתף ארון בגרסה האמריקאית של "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית קרינה סמירנוף. קרטר יצא עם השחקניות הילרי דאף ולינדזי לוהן. בעבר הוא הסתבך עם החוק, וסיבך גם את אמו. בשנת 2005 ניק וארון ניתקו קשר עם אימם, שהייתה המנהלת האישית שלהם, בטענה שאכפת לה מהכסף יותר מהבנים שלה, בינתיים הסכסוך לא נפתר. ב-21 בפברואר 2008, נעצר קרטר בטקסס לאחר שנהג במהירות מופרזת. בנוסף מצאו הרשויות במכוניתו מריחואנה. ב-6 באוגוסט 2017 קרטר יצא מהארון כביסקסואל ורמז שהוא במערכת יחסים עם גבר מתעשיית המוזיקה. נפטר בביתו בלנקסטר, קליפורניה ב-5 בנובמבר 2022. 1997: Aaron Carter 2000: Aaron's Party (Come Get It 2001: Oh Aaron 2002: Another Earthquake 2003: Most Requested Hits 2006: Come Get It: The Very Best of Aaron Carter 2006: 2 Good 2 B True 2018: LOVE מדיה וקבצים בנושא ארון קרטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארון קרטר (באנגלית) ארון קרטר, ברשת החברתית פייסבוק ארון קרטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארון קרטר, ברשת החברתית אינסטגרם ארון קרטר, סרטונים בערוץ היוטיוב ארון קרטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארון קרטר, באתר AllMovie (באנגלית) ארון קרטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארון קרטר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ארון קרטר, באתר ספוטיפיי ארון קרטר, באתר Last.fm (באנגלית) ארון קרטר, באתר AllMusic (באנגלית) ארון קרטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארון קרטר, באתר דיזר ארון קרטר, באתר Yandex.Music (ברוסית) ארון קרטר, באתר Discogs (באנגלית) ארון קרטר, באתר Songkick (באנגלית) ארון קרטר, באתר Genius ארון קרטר, באתר בילבורד (באנגלית) הזמר ארון קרטר, אחיו הקטן של חבר הבקסטריט בויז, ניק, מת בגיל 34, באתר ‏מאקו‏, 5 בנובמבר 2022 nrg רכילות, ארון קרטר יוצא מהארון כביסקסואל בפוסט מרגש, באתר nrg, ‏6 באוגוסט 2017 הזמר ארון קרטר הלך לעולמו בגיל 34, באתר ynet, 5 בנובמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסיוולאונוס

קסיוולאונוס (בלטינית: Cassivellaunus) הוא מנהיג בריטוני עתיק, ככל הנראה בן לשבט הקטווולאונים (Catuvellauni). קסיוולאנאונוס התפרסם הודות להתנגדותו ליוליוס קיסר בעת פלישתו השנייה לאי הבריטי בשנת 54 לפנה"ס במהלך מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). קסיוולאונוס נבחר לפקד על הצבא הבריטוני המאוחד וארגן את התנגדות הבריטונית. נוכח העליונות הטקטית והטכנולוגית של הרומאים פנה למלחמת גרילה. בסופו של דבר נבגד ומיקום האופידום שלו נחשף. קסיוולאונוס ניסה לתקוף את המחנה הרומי העיקרי בחוף, אך נהדף. יחד עם זאת, קיסר בחר לסגת מהאי ולחזור לגאליה. קסיוולאונוס מופיע באגדות בריטיות רבות תחת השמות קאסיבלנוס (Cassivellaunus) וקאסוואלן (Caswallawn). מדיה וקבצים בנושא קסיוולאונוס בוויקישיתוף קסיוולאונוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוח האדוונט

לוח האדוונט (בעברית: לוח הציפייה) הוא לוח שנה מיוחד, המשמש לספירת או לחגיגת הימים טרם חג המולד. הימים חופפים לרוב עם העונה הנוצרית של האדוונט. למרות שמם, רוב לוחות האדוונט הנפוצים בשוק מתחילים ב-1 בדצמבר, ללא קשר לתחילת תקופת האדוונט, ולעיתים מתחילים מעט מוקדם או מאוחר יותר. לוחות רבים הם בצורת כרטיס מלבני גדול עם "חלונות", בדרך כלל 24: אחד עבור כל יום בדצמבר המוביל ליום חג המולד. חלון אחד נפתח בכל יום עד לחג המולד. חלונות הלוח נפתחים וחושפים תמונה, שיר, חלק מסיפור (כמו סיפור לידת ישו) או מתנה קטנה, כגון צעצוע או שוקולד. חלק מהלוחות דתיים במובהק, בעוד תוכנם של אחרים חילוני. בדנמרק, adventkalender הוא לוח מתנות, עם ארבע מתנות בלבד, אשר פותחים בכל יום ראשון טרם חג המולד. לוח האדוונט הידוע הראשון נוצר בעבודת יד בשנת 1851. על פי המוזיאון הלאומי של מדינת אוסטריה תחתית (NÖ), לוח האדוונט המודפס הראשון נוצר בהמבורג ב-1902 על ידי חנות ספרים של נוצרי פרוטסטנטי. רשויות אחרות טוענות שחבר הקהילה השוואבית, גרהארט לאנג, יצר את הלוח המודפס הראשון, ב-1908. הלוח המסורתי מורכב משתי חתיכות נייר בריסטול המחוברות זו על זו. עשרים וארבע דלתות גזורות מתוך השכבה העליונה, עם מספר שסב בין אחת לעשרים וארבע על כל אחת מהן. החל מהיום הראשון של דצמבר, דלת אחת נפתחת בכל יום, בספירה לאחור של הימים שנותרו עד לערב חג המולד, מאחת עד לעשרים וארבע, כשהדלת ה-24 לעיתים קרובות צופנת הפתעה נוספת, כגון ממתק שוקולד גדול במיוחד. בנורווגיה, דנמרק, שוודיה, איסלנד ופינלנד גם כן קיימת מסורת המכונה Julekalender (בשוודית: Julkalender, בפינית: Joulukalenteri, באיסלנדית: Jóladagatal, המילה המקומית ללוח האדוונט) בצורת תוכנית טלוויזיה ותוכנית רדיו, המתחילות ב-1 בדצמבר ומסתיימות בערב חג המולד. ה-Julkalender עלה לאוויר לראשונה בטלוויזיה השוודית ב-1960 עם התוכנית Titteliture. לוחות אדוונט בעבודת יד הפכו לפרויקטים פופולריים בקרב בעלי מלאכה ואמנים מכל הסוגים. ישנן יצירות בעבודת יד העשויות ממגוון חומרים - כולל בד, לבד, נייר, סיבית, קופסאות קטנות וכו'. מדיה וקבצים בנושא לוח האדוונט בוויקישיתוף ‏hubble space telescope advent calendar‏ 2012, טיילור, אלן, The Atlantic,‏ 30 בנובמבר 2012 Knauf-Museum: Adventskalender im Wandel der Zeit [Advent Calendars over the Course of Time], Page 12 Julkalendern 50 år - Bakgrund, web.archive.org, ‏2007-12-10
קאבארים

קַאבַּארִים (או קַאבַארִים) (ביוונית העתיקה: Kάβαροι; בלטינית: Covares; בהונגרית: Kabarok, Kavarok) הם שבטים (או קלאנים) כוזריים שהצטרפו במאה ה-9 למדיארים (Hét-Magyar - שבעת (השבטים) ההונגרים). רוב המקורות עליהם מגיעים מכתב ידו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס "על ניהול אימפריה". כמו כן במאה ה-20 בטרנסילבניה התגלתה כתובת אלסושנטמיכאלי (או כתובת מיכאי ויטאזו) המכילה כתובת אותה פירש הארכאולוג גאבור וקוני. כמו כן, הקאבארים מוזכרים ב"רשימות זלצבורג". קיימת השערה כי אדם המכונה "קיבר", המוזכר במכתב קייב, קשור אולי לקאבארים. שלוש החמולות (אורש - orsh, יסלאר - yeslar, ברן - beren) התמרדו נגד שלטון ממלכת הכוזרים במחצית הראשונה של המאה ה-9, לפי חלק מן החוקרים, בעקבות הקמת השושלת השלטונית החדשה. בעקבות כישלון המרד הצטרפו לשבעת השבטים ההונגריים שחיו אז באזור לבדיה בין הנהרות דון ודנייפר והתלכדו תחת מנהיג אחד. המקור האטימולוגי של השם, קשור למילה טורקית שמשמעותה "מורדים/לא נכנעים" או למילה הונגרית שמשמעותה "לערבב". יחד עם ההונגרים הם נדדו לאזור המוכר היום כהונגריה והסביבה ונהיו לחלק הפעיל ביותר של צבאם. ב"רשימות זלצבורג" מוזכר המצור שהטילו ב-881 על עיירת קולברג בפרברי וינה. ישנה סברה שרבים מהם התיישבו בשטח מנומורוט שנמצא כעת בשטחה של רומניה. תחילה שמרו על השפה הכוזרית ושלטו גם בהונגרית ובהמשך נטמעו בין ההונגרים. חלק מהמילים ההונגריות ממקור טורקי מקושרות איתם כמו גם 4 טופונימים ועוד כ-20 הקשורים לכוזרים בכלל.
יצחק רבין (קצין)

יצחק (איציק) רבין (נולד ב-1947) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. הוא שימש כקצין שריון ראשי וכנספח צבאי בסינגפור. רבין נולד ב-1947 בפריז, ובגיל שנה עלה ארצה עם הוריו. ב-1965 התגייס לצה"ל, לחיל השריון, בו עשה את מרבית שירותו הצבאי. במלחמת ששת הימים היה מפקד מחלקה, בגדוד טנקים בחטיבה 14 תחת פיקודו של סגן-אלוף נתקה ניר, בקרבות אום-כתף. השתתף כסגן מפקד פלוגה בפעולת כראמה ב-1968. לאחר מכן היה התמנה למ"פ טנקים, ובהמשך לסגן מפקד גדוד טנקים ברמת הגולן. שימש מפקד כוח שריון במבצע קיתון 10 ובמבצע קלחת 4. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים כיהן כראש לשכתו של אברהם אדן, מפקד גייסות השריון ובמינוי חירום לחם כקצין המבצעים שלו באוגדה 162. ב-21 באוקטובר מונה למפקד גדוד מילואים 429 בחטיבה 500 שלחמה בגזרת תעלת סואץ ובאזור העיר סואץ. לאחר המלחמה הקים את גדוד 429, גדוד סדיר בחטיבה 500. שימש כקצין ההדרכה במפקדת גייסות השריון וכסגן מפקד חטיבת טנקים במקביל. יצא להשתלמות בארצות הברית, שם סיים קורס מתקדם לקציני שריון בפורט נוקס. בשובו מארצות הברית התמנה תחילה למפקד חטיבת מילואים (חטיבת מרכבות הברזל) ולאחר מכן למפקד חטיבה 401, חטיבת טנקים סדירה בסיני, ולאחריה למפקד חטיבת קורסי הפיקוד של חיל השריון (חטיבה 460). כן שימש מפקד אוגדה 440 (1984–1986), ובתפקידים נוספים של הדרכה ומבצעים. ביוני 1990 נתמנה לקצין השריון הראשי. בתפקיד זה שימש עד יוני 1993. עם סיום תפקידו כקשנ"ר שימש כנספח צבאי בסינגפור. יצחק רבין הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, קורס מפקדי אוגדות והמכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב. לאחר שחרורו שימש כמנכ"ל בחברת ברינקס ישראל. בעת שירותו כונה "יצחק רבין הקטן". עופר פטרסבורג, רבין: "אם אצטרך לקבל אחריות אישית, אעשה זאת", באתר ynet, 26 באוגוסט 2003 יצחק רבין, קבלת פיקוד על גדוד מילואים במהלך קרב, ביטאון שריון, ספטמבר 2013 אלכס פישמן, תא"ל יצחק רבין מיועד לתפקיד קצין שריון ראשי, חדשות, 27 במרץ 1989 כל כותרת היום, חדשות, 12 במאי 1993 מנכ"ל ברינקס: מדובר בפושע, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2003
אדמונד מקמילן

אדמונד מקמילן (באנגלית: Edmund McMillen;‏ נולד ב-2 במרץ 1980) הוא מעצב משחקי וידאו שידוע בעיקר בזכות עבודתו על המשחקים העצמאיים: Super Meat Boy, עקדת יצחק והרימייק שלו. מקמילן הופיע בסרט הדוקומנטרי משחקים עצמאיים: הסרט, שהציג את חייהם של מספר מפתחים עצמאיים במהלך הפיתוח של שלושה משחקים עצמאיים גדולים: Super Meat Boy של אדמונד מקמילן וטומי רפנס, FEZ של פיל פיש ו-Braid של ג'ונתן בלו. מקמילן נולד בסנטה קרוס, קליפורניה, ארצות הברית. בילדותו עסק רבות בציור והתמקד בעיקר במפלצות. את מרבית ילדותו בילה עם סבתו שהיוותה את מקור התמיכה העיקרי שלו. סבתו אספה את ציוריו וניתן לראותם במשחק The Basement Collection אותו יצר מקמילן אשר יצא לאור ב-2012. העיסוק הגרפי הראשוני של מקמילן היה ביצירת קומיקס עצמאי. הוא פרסם מספר חוברות בכיכובו של Meat Boy - הדמות הראשית במשחק Meat Boy שיצא באוקטובר 2008 ובמשחק ההמשך שהצליח מאוד Super Meat Boy כקידום מכירות למשחקים. משחק ההמשך יצא לקונסולת המשחקים Xbox 360 ולמחשב אישי. מקמילן גם פיתח את המשחקים עטורי הפרסים: Gish, Aether, The Binding of Isaac ו-Coil. Gish זכה בפרס "משחק ההרפתקאות של השנה" ו"המשחק העצמאי של השנה" ב-2004. Coil היה מועמד לפרס בקטגוריית חדשנות בפסטיבל משחקים עצמאיים ה-2009. מקמילן היה האומן והאנימטור המקורי של המשחק Braid לפני שהתפקיד עבר לדייוויד הלמן. Braid זכה בפרס על חדשנות ב-2006 לפני שיצא ובמספר פרסים נוספים ב-2008 כולל פרסים על משחק הפלטפורמה הטוב ביותר והמשחק המקורי שניתן להורדה הטוב ביותר על ידי אתר Gamespot. המשחק Aether זכה לתשבחות בפסטיבל IndieCade ב-2009. מקמילן ושותפו טומי רפנס הקימו את Team Meat - חברה למשחקי וידאו עצמאיים. באוקטובר 2008 יצא המשחק Meat Boy לאור. משחק ההמשך Super Meat Boy הופץ לשירות ה– "Live Arcade" של קונסולת המשחקים Xbox 360 ב– 20 באוקטובר 2010 ודרך Valve ב-30 בנובמבר 2010. המשחק היה אמור לצאת גם בקונסולת המשחקים נינטנדו Wii, אבל העניין נזנח. בגלל חוסר העניין של חברת סוני, חתמו Team Meat על חוזה המונע מהמשחק לצאת לפלייסטיישן 3. המשחק זכה להצלחה מסחררת שהתעלתה על זו של המשחק המקורי Meat Boy. בעקבות כך אמר טומי רפנס "הרגשנו שעשינו זאת... בפעם הראשונה." מקמילן נשוי לדניאל מקמילן, לה הציע נישואין בכנס משחקים עצמאיים כאשר עלה לבמה בזמן שהמשחק Gish זכה בפרס. מדיה וקבצים בנושא אדמונד מקמילן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדמונד מקמילן אדמונד מקמילן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדמונד מקמילן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
מיקרוקוד

בתכנון מעבדים, מיקרוקוד (באנגלית: Microcode) הוא קבוצת פקודות פשוטות ברמת החומרה במעבדי מחשבים ויחידות ממוחשבות אחרות, המיישמות את פקודות שפת המכונה. המיקרוקוד משמש כשכבת ביניים בין חומרת יחידת העיבוד המרכזית (CPU) לבין ארכיטקטורת ערכת הפקודות הגלויה למתכנת, המכונה גם קוד מכונה. מספר פקודות המיקרוקוד הוא קטן והפעולות שהן יכולות לבצע הן פשוטות מאוד. מיקרוקוד משמש במעבדים לשימוש כללי של מחשבים שולחניים עכשוויים, ותפקידו הוא גם גיבוי בתרחישים בהם יחידת הבקרה המהירה יותר של החומרה אינה מסוגלת לנהל את המערכת כמו שצריך. מיקרוקוד, הממוקם בזיכרון מיוחד ומהיר, מתרגם פקודות מכונה, נתוני מכונה או קלט אחר לרצפים של פעולות מפורטות ברמת המעגל. המיקרוקוד פועל כגשר בין פקודות המכונה לבין האלקטרוניקה הבסיסית של המעבד, ובכך מאפשר גמישות רבה בתכנון ובשינוי פקודות במהלך הנדסת המעבד. יתר על כן, המיקרוקוד מקל על בניית פקודות מורכבות ומרובות שלבים, ובו זמנית מפחית את מורכבות מעגלי המעבד. קידוד בשפת מיקרוקוד נעשה לרוב על ידי מהנדס בזמן בניית המעבד. הקידוד נקרא מיקרו תכנות (microprogramming) ותוצר הקידוד נקרא מיקרו תוכנית (microprogram). באמצעות מיקרו תכנות נרחב, מיקרו-ארכיטקטורות (Microarchitecture) פשוטות ובקנה מידה קטן יותר יכולות לחקות ארכיטקטורות חזקות יותר בעלות אורכי מילים גדולים יותר, וכן יחידות ביצוע נוספות. גישה זו היא שיטה פשוטה יחסית להבטחת תאימות תוכנה בין מוצרים שונים בתוך משפחת מעבדים. ספקי חומרה מסוימים, בעיקר IBM ו־Lenovo, משתמשים לעיתים במונח "מיקרוקוד" במקום המונח קושחה. בהקשר זה, כל הקוד במכשיר נקרא מיקרוקוד, בין אם הוא מיקרוקוד ובין אם הוא קוד מכונה. לדוגמה, "עדכונים למיקרוקוד" של כונן קשיח כוללים לעיתים קרובות עדכונים הן למיקרוקוד הן ולקושחת הכונן. מדיה וקבצים בנושא מיקרוקוד בוויקישיתוף Kent, Allen; Williams, James G. (5 באפריל 1993). Encyclopedia of Computer Science and Technology: Volume 28 - Supplement 13. New York: Marcel Dekker, Inc. ISBN 0-8247-2281-7. ארכיון מ-20 בנובמבר 2016. נבדק ב-17 ינו' 2016. {{cite book}}: (עזרה) Fog, Agner (2017-05-02). The microarchitecture of Intel, AMD and VIA CPUs (PDF) (Report). Technical University of Denmark. ארכיון (PDF) מ-2017-03-28. נבדק ב-2018-04-08. "IBM pSeries Servers - Microcode Update for Ultrastar 73LZX (US73) 18/36 GB". IBM. אורכב מ-המקור ב-19 באפריל 2019. נבדק ב-22 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מערכת פתוחה

מערכת פתוחה (באנגלית: Open System) היא מערכת מחשב התומכת בסטנדרטים המאפשרים לה לעבוד בשיתוף עם מערכות אחרות ומאפשרת הגירה קלה של מערכות ממנה ואליה. המשמעויות של עבודה בשיתוף ושל הגירה נמדדות על פי שני מאפיינים: תמיכה בתפעוליות בינית ביצוע היסב של מערכות מהמערכת הפתוחה למערכת אחרת ולהפך. המונח נוצר בשנות ה-80 של המאה ה-20 והתייחס אז למערכות UNIX. המערכות הסגורות היו מערכות קנייניות כגון: מערכות הפעלה למיינפריים ומערכות מיקרוסופט ואפל. במשך השנים התייחס המושג יותר למערכות קוד פתוח, כגון: Linux. חלק מיצרני המערכות הקנייניות, כגון: IBM, סאן מיקרוסיסטמס ו DEC ניסו להתאים את המערכות הקנייניות שלהם לסטנדרטים פתוחים. גם חברת מיקרוסופט תמכה בהדרגה בסטנדרטים כאלה. קוד פתוח
יוחנן זרחי

הרב יוחנן זרחי (במקור, "זופוביץ") (ה'תרל"ד, 1874 – כ"ב בכסלו ה'תש"ז, דצמבר 1946) היה רב בליטא ומזכיר אגודת הרבנים בליטא, ולאחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרבה הראשי האשכנזי של טבריה. נולד באיישישוק שבליטא, בנם של הרב חיים יהודה ליב זופוביץ (שכונה גם "העילוי מאיישישוק" "דער איישישקער" וכיהן כראש ישיבת גרודנה ואף נבחר כמועמד מטעם מפלגת החרדים בבחירות לוועד הקהילה בשנת 1919) ורבקה בת אריה אידלס. למד בישיבות בליטא ובגיל 20 הוסמך לרבנות. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לדובה, בת אליעזר זוראבסקי. לאחר נישואיו למד בכולל אברכים בווילנה. בשנת תר"ס (1900) התמנה כרב של קהילת מיאדל שבליטא. במלחמת העולם הראשונה עבר לווילנה ופעל לעזרת הרבנים הפליטים. לאחר המלחמה התמנה כרבה של קהילת סימנה (אנ'). כיהן כרב בעיירה ספיזישוק ובשנת תרפ"ד (1924) עבר לכהן כרב בעיירה רדווילישקי. לאחר שנבחר למזכיר אגודת הרבנים בליטא עזב את הרבנות. היה חבר מרכז המזרחי בליטא והשתתף מטעם רשימתו בקונגרס הציוני השנים-עשר (1921) בקרלסבאד. תמך ב"החלוץ המזרחי" וב"קרן העלייה" שלו. ביתו שימש אכסניה לשליחי ארץ ישראל מכל הזרמים. עלה לארץ בשנת תרצ"ד (1934), לאחר ששש בנותיו ובן אחד כבר עלו לארץ ישראל. לאחר מותו של הרב משה קליערס, התמנה לרב הראשי האשכנזי של טבריה, בעוד הרב אשר זאב ורנר מכהן כאב"ד טבריה, מטעם העדה החרדית בעיר. הוא שינה את שם משפחתו לשם עברי, על שם אביו (זרחי = זופוביץ רב חיים יהודה). כיהן בתפקידו כרב הקהילה גם ב"ליל הטבח בטבריה" (2 באוקטובר 1938) שבמהלכו נרצחו 19 מתושבי קריית שמואל, ועד יום פטירתו. פיתח קשרים עם יישובי הסביבה וסייע ליישובים הדתיים שקמו בעמק בית שאן ובגליל התחתון. נפטר בטבריה בשנת תש"ז (1946) ונקבר בבית הקברות העתיק. בשנת תשי"ד (1954) החליטה העירייה לקרוא על שמו את בית הכנסת בשיכון ב' בטבריה "אור זורח" (שנקרא היום "שער אשר"), אך עם השנים, הועתקה ההנצחה לבית המדרש שבכניסה לבית הכנסת "אוהל נחום" בקרית שמואל בעיר, הממוקם מעל מקום מגוריו במהלך כהונתו. בנו, עו"ד שלמה זופוביץ, שכיהן כמנהל בית הספר בגטו קובנה החל מינואר 1941, ובני משפחתו, נספו במחנה הריכוז טרזיינשטאדט בשנת 1944. בתו חנה נישאה להוגה הדעות הציוני-דתי מאיר אור. https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=2457 'זרחי (זופוביץ), ר' יוחנן ב"ר חיים־יהודה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 50 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1248). דוד תדהר (עורך), "הרב יוחנן זרחי (זופוביץ)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3154 פרץ אלופי / שאול ברקלי, ‏ספר יזכור לקהילת איישישוק קורותיה וחורבנה, בספריית העיר ניו יורק, תש"י - 1950 עמוד 17 יוסף רוזן, פנקס הקהילות - ליטא - סימנה SIMNAS, פרסומי יד ושם, ‏1966 (באנגלית) יוסף רוזן, פנקס הקהילות - ליטא - רדבילישקי -Radviliskis, פרסומי יד ושם, ‏1966 (באנגלית) י. מאיר, תושבי טבריה מכבדים את רבם המנוח, הצופה, 1 בפברואר 1954 הרב יהודה זולדן, מועדי יהודה וישראל-חגיגות ביכורים לאחר החורבן (עמ' 507–526), ‏אייר תשס"ח אבדות, התבונה, באתר היברובוקס שערי ציון, תרצ"ה, גיליון ד-ו, באתר היברובוקס Kagan, Berl, ‏ספר יזכור לקהילת Lithuania/Zapyskis, בספריית העיר ניו יורק, Nyu-Yorḳ : B. Kohen, 1991, c1990 חיותה דויטש, נחמה-סיפור חייה של נחמה לייבוביץ, ידיעות ספרים, 2008, עמ' 97 העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י) 19.8.1937, עמ' 22
חוק הספרים

האם התכוונתם ל... חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים) – חוק ישראלי חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל – חוק ישראלי, מוכר בכינוי "חוק הספרים"
פאהוניות'ין

כביש פאהוניות'ין או כביש 1 (בתאית: ถนนพหลโยธิน) הוא כביש ראשי בבנגקוק ואחד מארבעת הכבישים המרכזיים ביותר בתאילנד. הכביש מתחיל באנדרטת הניצחון וממשיך צפונה עד למחוז צ'יאנג ראי, בסמוך לגבול עם מיאנמר. אורכו כ-1,005 קילומטרים. במקור, אורך הכביש היה כ-22 קילומטרים והוא נסתיים באזור דון מואנג. הוא נקרא "פראצ'את'יפאטאי" (בתאית: ถนนประชาธิปไตย - דרך הדמוקרטיה). ב-1938 החליט ראש ממשלת תאילנד דאז, פלק פיבונסונגרם, להאריך את הכביש ב-140 קילומטרים, כך שאורכו הכולל יתנשא ל-162 קילומטרים ושהכביש יעבור במחוזות סינג בורי, לופ בורי ואיוטהאיה. מאוחר יותר, הוארך הכביש לאורכו הנוכחי ושונה שמו לפאהוניות'ין, כמחווה לראש ממשלת תאילנד השני, פראיה פאנון פונפאיוהנסנה (พระยาพหลพลพยุหเสน). מדיה וקבצים בנושא פאהוניות'ין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התיאטרון הארץ-ישראלי

התיאטרון הארץ־ישראלי (התא"י) היה תיאטרון עברי בתקופת היישוב. נוסד בברלין בשנת 1924 על ידי חמישה שחקנים מארץ ישראל, בהנהגת מרים ברנשטיין־כהן, שנסעו בשנת 1923 לברלין כדי ללמוד את אמנות המשחק בתיאטרון, במטרה להקים תיאטרון איכותי בארץ ישראל. בתקופת לימודיהם, ייסדו בברלין תיאטרון עברי בניהולו של מנחם גנסין, ממייסדי תיאטרון הבימה. עם שחקני התא"י נמנו שמעון פינקל, לימים מגדולי שחקני "הבימה" וארי קוטאי. התא"י על שחקניו הגיע לארץ ישראל בראשית 1925, וב־3 במרץ אותה שנה, נפתח בתל אביב "התיאטרון הארץ־ישראלי" בהנהלתו של גנסין. בפתיחה בקולנוע עדן הועלה המחזה "בלשאצר", ואת נאום הפתיחה נשא חיים נחמן ביאליק. מבנה התיאטרון בשדרות רוטשילד 80 תוכנן על ידי האדריכל והמהנדס יעקב אורנשטיין והוקם בשנת 1927. המבנה הוקם כאולם חסר־גג בן 270 מקומות ישיבה. עקב חילוקי דעות בין חברי קבוצת השחקנים ובייחוד בין שני מנהיגיה, מנחם גנסין ומרים ברנשטיין־כהן, התפרקה הקבוצה והתיאטרון נסגר עוד ב־1927. המבנה שימש את תיאטרון הבימה שהגיע לארץ ישראל בשנת 1928, עד שנחנך "בית הבימה" בשנת 1946. בשנת 1938 הפך האולם לבית קולנוע "שדרות" שפעל ברציפות עד אמצע שנות השבעים. המבנה נהרס בתחילת שנות השמונים ובמקומו נבנה בית בנק מסד. במקום עמוד הנצחה לתיאטרון הארצישראלי. שלי זר־ציון, התיאטרון הארצישראלי (התא"י): תנועה בין פריפריות תרבותיות, זמנים 99, 2007 ימימה רוזנטל (עורכת), כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ־ישראל תרע"ח־תרצ"ו/ 1917–1935, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן־צבי, 1979, עמ' 124 דני רכט, קולנוע שדרות (התא"י) / בנק מסד, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות ובנושא המנדט הבריטי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהבה אסורה בפטרבורג

אהבה אסורה בפטרבורג הוא מותחן ריגול מאת מישקה בן דוד, שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2008. בן דוד שירת ב"מוסד" בתפקידי שטח, מודיעין ופיקוד, והגיע בו לדרגה גבוהה. בין היתר כיהן כראש מחלקת המודיעין של אגף המבצעים במוסד. גיבור הספר הוא יוגב בן ארי, סוכן חשאי באגף המבצעים של המוסד, המצוי בשליחות חשאית בסנט פטרבורג. הספר מתאר את מסכת חייו של יוגב, אשר גדל במושב בערבה, שם הכיר את אהובתו, אורית. יוגב שירת כלוחם וכמפקד מחלקה בצנחנים ולאחר שחרורו התגייס למוסד, עבר את הקורס המבצעי ושימש כלוחם ומפקד ביחידה מבצעית במוסד. כאיש יחידת כידון לקח חלק בפעולות במסגרת אגף המבצעים המיוחדים של הארגון. אשתו, אורית, לא הסכינה עם אורח חייו ואף סלדה ממקום העבודה שלו, בעוד שהוא מוצא עצמו מעורב במבצעי סיכול טרור ברחבי העולם, ובהם התנקשויות, המערערים את שלוות נפשו. הניסיונות העקרים שלהם להביא ילד לעולם, כמו גם הקונפליקט הערכי ביניהם, המונע בעיקר מן הגישה הפציפיסטית בה נוקטת אורית אל מול יוגב, איש הזרוע הארוכה של מדינת ישראל, מרחיקים אותם זה מזה, ומובילים לכעס, לשנאה ובסופו של דבר לפרידה כואבת ומייסרת. לאחר גירושיו מבקש יוגב לפרוש מן הארגון, אולם מפקדיו משכנעים אותו לצאת, בזהות בדויה של איש עסקים קנדי, לרוסיה כדי לנסות לאסוף מידע על איראן. בסנט פטרבורג הוא התאהב, כמו במקרה, במוכרת בחנות ספרים בשם אנה. או אז החליט החלטה דרמטית - להפוך את השקר לאמת. סיפור הכיסוי שלו יהיה מעתה למציאות חייו. לא עוד סוכן חשאי שנישואיו נהרסו בגלל סוד שהסתיר במשך שנים. מהיום הוא יהיה איש עסקים קנדי המנהל חיים שקטים עם מוכרת הספרים שבה התאהב. אמנון קפליוק, אהבה אסורה בפטרבורג, מישקה בן-דוד | לבחורינו הטובים נשבר, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2008. פרק ראשון מן הספר, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2008. סיגל ריבה, ‏ביקורת ספר: "אהבה אסורה בפטרבורג"/ מישקה בן דוד, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2008. הספר "אהבה אסורה בפטרבורג", באתר "סימניה" אירי ריקין, "אהבה אסורה בפטרבורג" מגמגם, באתר nrg‏, 4 בינואר 2009. נעמה לנסקי (צילומים: אי.פי, רויטרס), האיש שלנו במוסד, באתר ישראל היום, 20 באוגוסט 2010. מישקה בן דוד, אהבה אסורה בפטרבורג, הוצאת כתר, 2008, עמוד 22. אהבה אסורה בפטרבורג, עמוד 151.
אלכסנדר סידורנקו

אלכסנדר סידורנקו (באוקראינית: Сидоренко Олександр Олександрович;‏ 27 במאי 1960 – 20 בפברואר 2022) היה שחיין מאוקראינה שהתחרה עבור ברית המועצות. היה אלוף אולימפי (מוסקבה 1980) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, אלוף עולם (גואיאקיל 1982), אלוף אירופה (ספליט 1981) ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. סידורנקו נולד במריאופול. באליפות אירופה שנערכה בינקפינג שבשוודיה בשנת 1977 זכה סידורנקו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.80 דקות. באליפות ברית המועצות בשחייה שנערכה במוסקבה ב-9 ביולי 1978 קבע סידורנקו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 2:05.24 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של גרהם סמית' מקנדה (2:05.31 דקות). שיא זה החזיק מעמד כחודש ונשבר על ידי סטיב לנדקוויסט מארצות הברית (2:04.39 דקות). באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, באותה העת מערב גרמניה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בתוצאה של 2:05.29 דקות, אחרי גרהם סמית' שקבע שיא עולם חדש של 2:03.65 דקות וג'סי ואסאלו מארצות הברית (2:04.99 דקות). באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה סידורנקו במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש של 4:22.89 דקות לפני בן ארצו סרגיי פסנקו סניור (4:23.43 דקות) וזולטאן וראסטו מהונגריה (4:24.24 דקות). באליפות אירופה שנערכה בספליט באותה העת יוגוסלביה בשנת 1981 זכה סידורנקו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.41 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, שבאקוודור בשנת 1982 זכה סידורנקו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 2:03.30 דקות, לפני ביל בארט מארצות הברית (2:03.49 דקות) וג'יובאני פרנסצ'קי מאיטליה (2:04.65 דקות). בשנת 1982 נישא סידורנקו לילנה קרוגלובה, בעלת מדליית ארד אולימפית בשחייה (מוסקבה 1980). לאחר שפרש מספורט תחרותי החל סידורנקו לאמן שחייה וכדורמים בעיר הולדתו. נפטר ב-20 בפברואר 2022. 100 מטר גב: 57.56 שניות (1979) 200 מטר מעורב אישי: 2:02.85 דקות (1982) 400 מטר מעורב אישי: 4:21.97 דקות (1980) סידורנקו זכה במהלך הקריירה שלו ב-11 תוארי אליפות ברית המועצות אישיים בשחייה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר סידורנקו בוויקישיתוף אלכסנדר סידורנקו, באתר olympedia.org אלכסנדר סידורנקו, באתר Swimrankings