laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנה קיזנהופר

אנה קיזנהופר (בגרמנית: Anna Kiesenhofer; נולדה ב-14 בפברואר 1991) היא רוכבת אופניים ומתמטיקאית אוסטרית, בעלת מדליית זהב במרוץ אופני כביש לנשים באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. נכון לשנת 2024 היא רוכבת בקבוצה Roland המשויכת לוורלד טור הנשים. קיזנהופר היא אלופת אוסטריה במרוץ נגד השעון לשנים 2019, 2020, 2021 ו-2023. כמו כן, היא אלופת אוסטריה במרוץ הכביש ב-2019. אנה קיזנהופר נולדה בשנת 1991 בנידרקרוישטטן שבאוסטריה. בשנת 2011 קיבלה תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה הטכנית של וינה. בשנת 2012 קיבלה תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 2016 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה הפוליטכנית של קטלוניה, על עבודה שכותרתה: "Integrable systems on b-symplectic manifolds". המשיכה לפוסט-דוקטורט ב-Ecole Polytechnique Federale de Lausanne והיא חלק מקבוצה שחוקרת משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות, שמופיעות בפיזיקה מתמטית. בשנים 2011–2013 השתתפה בטריאתלון ובדואתלון. לאחר שנפצעה התמקדה החל מ-2014 ברכיבת אופניים. הצטרפה לקבוצה קטלאנית. בשנת 2015 ניצחה בתחרות Gran Fondo New York. ב-2016 ניצחה בתחרות Coupe d'Espagne. בספטמבר אותה שנה הגיעה למקום השני בתחרות Tour de l'Ardèche (אנ'). ביולי 2021 השתתפה באולימפיאדת טוקיו במרוץ אופני כביש לנשים לאורך 137 ק"מ כנציגה היחידה בענף זה מאוסטריה וזכתה במדליית זהב, כשהקדימה ב-75 שניות את אנמיק ואן פלוטן מהולנד. היא הצטרפה לקבוצת בריחה של חמש רוכבות, שבהמשך הפכה לקבוצה של שלוש (קיזנהופר, עומר שפירא מישראל ואנה פליכטה מפולין). בקילומטר ה-86 היה לקבוצה זו יתרון של עשר דקות על הדבוקה המרכזית. 40 ק"מ מהסיום, קיזנהופר נפרדה משפירא ופליכטה, והובילה עד לסיום. מדיה וקבצים בנושא אנה קיזנהופר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנה קיזנהופר (באנגלית) אנה קיזנהופר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה קיזנהופר, ברשת החברתית אינסטגרם אנה קיזנהופר, ברשת החברתית LinkedIn אנה קיזנהופר, באתר olympedia.org אנה קיזנהופר, באתר Cycling Archives גנאלוגיה מתמטית של אנה קיזנהופר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנה קיזנהופר, באתר ResearchGate אמיר ענבר, הדוקטור למתמטיקה זכתה בזהב אולימפי, אך מסרבת להפוך למקצוענית. היא מפחדת על חייה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2021 מרוץ אופני כביש לנשים, ציוץ בטוויטר, 25 ביולי 2021 דני בורשבסקי‏, על כל הקופה: ניתוח המירוץ הנפלא של עומר שפירא, באתר וואלה, 25 ביולי 2021
ייצ'אנג

ייצָ'אנְג (בסינית: ‏宜昌‏Ⓘ‏; בפין-יין: Yíchāng) היא נציבות עירונית במערב מחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין. הנציבות גובלת בשיאנגיאנג (אנ') ובמועצה המיוערת שנונגג'יה מצפון, בג'ינגג'ואו (אנ') וג'ינגמן (אנ') ממזרח, בנציבות האוטונומית של הטוג'יה (אנ') והמיאו אנשה ממערב, במחוז חונאן מדרום ומרוחקת כ-286 ק"מ מערבית לבירת המחוז ווהאן. סכר שלושת הערוצים נמצא ברובע יילינג שבצפון-מרכז הנציבות. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 4,017,607 תושבים בשטח כולל של 21,229 קמ"ר, מתוכם 1,604,740 בשטח האורבני. בתקופות קדומות ייצ'אנג הייתה ידועה כיילינג. רישומים היסטוריים מתארים כי בשנת 278 לפני הספירה, בתקופת המדינות הלוחמות, הצית גנגל צ'ין, באי צ'י את יילינג. בשנת 222 לספירה ייצ'אנג היה גם האזור שבו נערך "קרב יילינג", בתקופת שלוש הממלכות. תחת קיסר צ'ינג גואנגשו, ייצ'אנג נפתחה למסחר זר כנמל מסחר לאחר שצ'ינג ובריטניה הגדולה הסכימו על אמנת השפו, שנחתמה על ידי סר תומאס ווייד ולי הונג-ג'אנג בצ'פו (ינטאי) ב-21 באוגוסט 1876. הממשלה הקיסרית הקימה שם חברת ניווט והחלה בבניית מתקנים. מאז 1949 למעלה מ-50 רציפים (באורך כולל משולב של מעל 15 קילומטרים) נבנו בנמל. במהלך מלחמת סין-יפן השנייה, ייצ'אנג היה מחסן אספקה ראשוני עבור הצבא הסיני המגן. באוקטובר 1938, כאשר היפנים עברו במעלה נהר היאנגצה לעבר העיר האסטרטגית צ'ונגצ'ינג, התברר כי יש לפנות את ייצ'אנג. תוך 40 יום, בהנחיית איש העסקים לו ג'ואופו, הועברו למעלה מ-100,000 טונות של ציוד ו-30,000 איש במעלה הזרם באמצעות ספינת קיטור או על ידי סבלים שהובילו ספינות קטנות יותר דרך מפלי שלושת הערוצים לצ'ונגצ'ינג. בשנת 1940 התרחש באזור קרב זאויאנג-ייצ'אנג. הר וונפו נהר היאנגצה נהר צ'ינג מאגר גואנג'ואנג נהר חואנגבו סכר שלושת הערוצים מפל שלושת הערוצים סירות על נהר היאנגצה, במעלה הזרם משלושת הערוצים כנסיית ג'יימס הקדוש בעיר דיוקסיה רומית קתולית בעיר גשר הרכבת של ייצ'אנג על היאנגצה ביתן ג'נג'יאנג פגודת טיינז'אן פסל קוויואן אוניברסיטת שלושת הערוצים תיכון יילינג תחנת הרכבת ייצ'אנג (אנ'), 2009 מדיה וקבצים בנושא ייצ'אנג בוויקישיתוף ייצ'אנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) China: Húbĕi (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de Yichang Information 'Yichang Evacuation Monument'; http://easternjourney.com/2009/10/yichang-evacuation-monument/ retvd 12 7 17 抗战中的宜昌大撤退：保留中国抗战工业命脉的壮举. 15 באפריל 2015. {{cite web}}: (עזרה)
סומית איילון

סומית איילון הוא סוג של חסילון טרוגלוביטי במשפחת Typhlocarididae. מין זה גדל ל-7 עד 10 ס"מ אורך והוא עיוור, ומכאן שמו. זן סומית איילון (Typhlocaris ayyaloni) התגלה בשנת 2008 במערת איילון בישראל, ליד רמלה. הוא נמצא חי בבריכה קטנה של מים מליחים עשירים בגופרית, כ-100 מטרים מתחת לפני הקרקע, ללא גישה טבעית לפני השטח. זהו אחד משמונה מינים חדשים שהתגלו לאחרונה באזור, האחרים הם Tethysbaena ophelicola, Metacyclops longimaxillis, Metacyclops subdolus, Akrav israchanani (מינים יבשתיים שנמצאו רק מתים וגם בחלקים אחרים של המערה), Ayyalonia dimentmani (מינים יבשתיים), Lepidospora ayyalonica (מינים יבשתיים), ומין שעדיין לא ידוע על שם בסוג Collembola. מין זה נמצא בסכנת הכחדה, משום שידוע על הימצאו רק באקוויפר הירקון-תנינים, שחווה ירידה במפלס המים. זהו אחד ממקורות המים העיקריים בישראל. מדיה וקבצים בנושא סומית איילון בוויקישיתוף סומית איילון, באתר NCBI (באנגלית) סומית איילון, באתר GBIF (באנגלית) סומית איילון באתר הרשימה האדומה של IUCN Jerusalem Post, New species thrive in Ramle underworld, https://www.jpost.com/Enviro-Tech/New-species-thrive-in-Ramle-underworld, ‏14-08-2012
דאיסן

דאיסן (ביפנית: 大仙市) היא עיר במחוז אקיטה שביפן. נכון לשנת 2019, העיר מונה 81,133 תושבים המתגוררים ב-31,457 בתי אב, בצפיפות אוכלוסין של 94 נפשות למטר רבוע. שטחה הכולל של העיר הוא 866.77 קילומטרים רבועים. דאסין שוכנת בשטחים המרכזיים של מחוז אקיטה. היא גובלת בעיר אקיטה (בירת המחוז) ממערב, ובמחוז איווטה ובהרי סאו ממזרח. שטחה הכולל של העיר גדול מכל שטח מטרופולין טוקיו (הגדול בעולם). לפי נתוני מפקד האוכלוסין היפני, אוכלוסיית דאיסן הגיעה לשיאה בסביבות שנת 1960 ומאז היא נמצאת בירידה מתמדת. לדאיסן אקלים סובטרופי גשום (Cfa בשיטת קפן) עם הבדלי טמפרטורה עונתיים גדולים. בקיץ חמים עד חם (ולעיתים לח) והחורפים קרים (לעיתים קור קשה). משקעים יורדים כל השנה, ובעיקר מאוגוסט עד אוקטובר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.1 מעלות צלזיוס. ממוצע הגשמים השנתי הוא 1648 מ"מ כאשר ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר. הטמפרטורות הן הגבוהות ביותר נמדדות באוגוסט, בסביבות 25.1°C, והנמוכות ביותר בינואר, בסביבות - 1.5°C. האזור של דאיסן של ימינו היה חלק ממחוז דיווה (אנ') העתיק. בתקופת אדו, האזור היה בשליטת סאטאקה (אנ'), שהועברה לדומיין קובוטה מאחזקותיהם הקודמות במחוז היטאצ'י. לאחר תחילת תקופת מייג'י והקמת מערכת העיריות המודרניות, האזור נהיה חלק ממחוז סמבוקו, אקיטה (אנ') ב-1878. העיר דאיסן הוקמה ב-22 במרץ 2005, כתוצאה ממיזוג של העיר Omagari, העיירות Kamioka, Kyōwa, Nakasen, Nishisenboku, OTA ו-Semboku, והכפר Nangai.[דרושה הבהרה] לאחר המיזוג זכתה דייזן להבחנה של אספת העיר הגדולה ביותר בכל יפן, 145 חברים. מודל ראשות העיר כולל ראש עיר שנבחר ישירות ובית מחוקקים חד-ביתי המונה 28 חברים. העיר מספקת חמישה חברים לאספה מחוז אקיטה. מבחינת הפוליטיקה הלאומית, העיר היא חלק מרובע אקיטה 3 בבית הנבחרים של יפן בבפרלמנט של יפן. כלכלת דאיסן מבוססת על חקלאות והאזור ידוע בייצור האורז שלו. מבשלות סאקה רבות ממוקמות בעיר. בדאיסן 16 בתי ספר יסודיים ציבוריים ו-11 חטיבות ביניים ציבוריות המופעלות על ידי ראשות העיר, וחמישה בתי ספר תיכוניים ציבוריים המופעלים על ידי מועצת החינוך של מחוז אקיטה. ישנו גם תיכון פרטי אחד. המחוז מפעיל גם בית ספר אחד לחינוך מיוחד לבעלי מוגבלות. גרמניה טטננג (אנ'), גרמניה קוריאה הדרומית דנג'ין (אנ'), קוריאה הדרומית מדיה וקבצים בנושא דאיסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאיסן (ביפנית) Daisen population statistics Daisen climate data 大曲市史〈第1巻〉資料編. publisher:大曲市史頒布会 date:May 1984 ASIN B000J733MG "The Asahi Shimbun". "International Exchange". List of Affiliation Partners within Prefectures (באנגלית). Council of Local Authorities for International Relations (CLAIR). אורכב מ-המקור ב-21 בנובמבר 2015. נבדק ב-21 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור פולישצ'וק

ויקטור פולישצ'וק (באוקראינית: Viktor Polishchuk;[דרושה הבהרה]‏ 9 באוגוסט 1929; האיסין במחוז ויניצה, אוקראינה - 18 במרץ 2009) היה חסיד אומות העולם. בזמן מלחמת העולם השנייה, בגיל 14, התגורר בהאיסין, יחד עם אימו לאונידה זליכובסקיה (Leonida Zhelikhovskaya[דרושה הבהרה]) בבית בו עבדו גיסה של אימו, פיוטר לשינסקי (Leshchinskiy) ואשתו אולימפיאדה כמשגיחים בחווה חקלאית. אביו נלקח על ידי המשטרה החשאית טרם המלחמה ומאז נותק עמו הקשר. בחודש מאי 1943, בזמן פינוי הגטו בעיירה, הביא לשינסקי לביתו שני יהודים, אב ובנו לב וארקדי ברשטיין. השניים עבדו כחייטים במפעל בעיר ויהדותם הייתה גלויה לכל ומשכך תפיסתם על ידי הגרמנים הייתה עניין של זמן. בין החודשים מאי - אוקטובר 1943 חיו השניים תחת השגחתם של הזוג לשינסקי ותפקידם של ויקטור ואימו היה להאכילם ולדאוג לפנות את צורכיהם מן המחבוא בו שהו. באוקטובר 1943 הצליח לשינסקי להבריח את השניים בסיוע חברו פיוטר סמופאל לאזורים בטוחים משלטון הגרמנים. בהמשך חזרו לב וארקדי ברשטיין לגור באוקראינה . לאחר המלחמה נשא ויקטור לאישה את אלוירה, בת למשפחה שהצילה גם כן יהודים במהלך המלחמה. לשניים נולדו שני ילדים, נטלי, בשנת 1953 ופטר בשנת 1959. המשפחה השתקעה בזפרוז'יה באוקראינה, שם עבד ויקטור כקרדיולוג. ב-24 באוקטובר 1995 הוכרו הזוג לשינסקי, ויקטור פולישצ'וק ואימו לאונידה על ידי יד ושם כחסידי אומות עולם ושמם הונצח בלוח הזיכרון. ויקטור כל חייו הדגיש כי את פעולת ההצלה לא עשה על מנת לקבל פרס או הכרה כלשהן. לאחר ההכרה בו כחסיד אומות העולם ועלייתה של ביתו נטלי לישראל, החל ויקטור לחלק את חייו בין אוקראינה וישראל ואף קיבל אזרחות ישראלית ועלה לארץ ב-28 בדצמבר 1997. ויקטור מת ביום 18 במרץ 2009 ונקבר לצד אשתו ואביה בבית הקברות "פרבומייסקויה" בזפרוז'יה, אוקראינה. ביתו נטלי עלתה לישראל, נישאה לאדם ממשפחת וסרמן והתגוררה ברחובות. בהמשך לאחר מותו נישאה לבוריס סובוטייויץ, איתו התגוררה בערד עד מותה ביום 2 באוגוסט 2020. נטלי לא הותירה אחריה צאצאים. נכדו של ויקטור, בנו של בנו פטר, אנטון הובא בשנת 2009 לבקשת ויקטור בסיוע עמותת עצום, לטיפול בארץ לאחר שחלה בלוקמיה ואף נמצא לו תורם מח עצם, אך אנטון מת טרם ההשתלה ביום 7 ביולי 2009. אנטון נקבר בסמוך לוויקטור בבית הקברות בזפרוז'יה. לפטר בן נוסף, סטס, אשר מתגורר בארצות הברית. במהלך חודש יוני 2021, בנוכחות בנו של ויקטור פטר, ובסיוע שליח חב"ד בזפרוז'יה הרב מנחם ערנטרוי סומן קברו של ויקטור פולישצ'וק כקבר השייך לחסיד אומות העולם. לידו אותר קבר אימו של ויקטור ליאונידה. ויקטור פולישצ'וק, באתר יד ושם (באנגלית) אורי דרומי, מתחת לאפם של הגרמנים, באתר הארץ, 3 באפריל 2009 כתובתם המוכרת האחרונה נכון לשנת 1994 היא ברחוב מלינובסקי 4, דירה 118, זפרוז'יה. מקום קבורתה- חלקה 55, שורה 2, קבר 7, בית הקברות ערד.
נחל קטורה

נחל קטורה הוא נחל באזור הערבה הדרומית, שתחילתו בעין קטורה ונביעתו בבקעת קטורה, הוא זורם ממערבו של הר קטורה, שהוא חלק מצוקי שירות. נחל קטורה נשפך לערבה. באזור הנחל ניתן להבחין בתצורות סלע רבות. כמו כן נמצאו מאובני צמחים, ועצי שיטה. באזור הנחל מסתובבים יעלים ושפני סלע. נחל קטורה קרוי על שמה של קטורה, אשת אברהם. חלקו העליון של הנחל עובר במישור של בקעת קטורה, מכאן זורם לכיוון צפון -מערב, הערוץ הקודם מתאפיין במדרגות אדמת סחף, הגבוהה מעט מאפיק הנחל, בכיוון ההפוך. בסביבות המפל הזורם מעל אבן גיר קשה, יש מעט גבים המתמלאים במים בעונת החורף. גובהו של המפל כ - 380 מ', ומימיו נופלים מגובה של כ - 130 מטרים בשתי מדרגותיו, אל האפיק התחתון של הנחל, שם נובע עין קטורה, למרגלותיו של המצוק, באזור הצפוני של הנחל. משמאל למעיין מתרכזים המים במקום אחד. שפיעתו של הנחל מועטה וזאת בהתאם לכמות הגשמים היורדת באזור. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקימו במקום אנשי הנח"ל שוקת. שוקת זו שופצה על ידי חברי קיבוץ גרופית. מי המעיין אינם ראויים לשתייה. בסביבות הנחל ניתן לראות עדרי יעלים וציפורים נודדות. במקום נמצאו מאובני צמחים שגילם מתוארך ל־90 מיליון שנה. שכבות הסלע מתאפיינות בצבעים שונים. שכבות של חרסית ירקרקה ואדומה וביניהם עורקים העשויים גבס גבישי צבעוני והוא ייחודי למקום. באזור הדרומי של הנחל גדלים עצי שיטה. בחלקם של עצי השיטה מטפס סהרון משלשל. סתיו שפיר, ‏ארץ המדבר, באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2008 זיו ריינשטיין, סובב יהל: טיול קטן בערבה הגדולה, באתר ynet, 7 במאי 2013 מנחם מרקוס, מדריך ישראל החדש : אנציקלופדיה, מסלולי טיול - כרך 15 : הר הנגב והערבה, ירושלים, כתר, 2001, עמ' 178
סקייטבורדינג במשחקים האולימפיים

סקייטבורדינג הופיע לראשונה כספורט אולימפי באולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכה בשנת 2021 בטוקיו שביפן. הוא אושר זמנית על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי להכללה באולימפיאדת פריז (2024). בספטמבר 2015 נכלל ענף הסקייטבורדינג ברשימה יחד עם בייסבול, סופטבול, קראטה, גלישה וטיפוס ספורטיבי להכללה באולימפיאדת טוקיו (2020), וביוני 2016 הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבינלאומי הודיע כי יתמוך בהצעה לכלול את כל ענפי הספורט הללו באולימפיאדה. לבסוף, ב-3 באוגוסט 2016, כל חמשת ענפי הספורט (כאשר בייסבול וסופטבול נספרים יחד כענף אחד) אושרו לשילוב בתוכנית האולימפית לאולימפיאדת טוקיו. מדיה וקבצים בנושא סקייטבורדינג במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף "IOC approves five new sports for Olympic Games Tokyo 2020". Olympics.org. International Olympic Committee. 3 באוגוסט 2016. נבדק ב-22 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "IOC Official news announcing the provisional inclusion of Skateboarding in the 2024 summer Olympics in Paris". olympic.org. 2019-06-25. נבדק ב-2019-09-15. "Surfing and skateboarding make shortlist for 2020 Olympics". GrindTV.com. 2015-09-28. נבדק ב-2016-08-08. "IOC Executive Board supports Tokyo 2020 package of new sports for IOC Session - Olympic News". Olympic.org. 2016-06-01. נבדק ב-2016-08-08. טבלת המדליות בסקייטבורדינג, מתוך אתר אולימפיאדת פריז 2024
פרנצ'סקו אנדריני

פרנצ'סקו אנדריני (באיטלקית: Francesco Andreini;‏ 1548 – 1624) היה שחקן קומדיה דל'ארטה ומהנל להקת ג'לוזי, אחת מלהקות הקומדיה דל'ארטה המפורסמות והחשובות ביותר. נודע כבעלה של איזבלה אנדריני, הכוכבת הגדולה של הסוגה באותה עת. גילם את תפקיד הקפיטנו תחת הכינוי Capitano Spavento ("קפיטן פחד"). לאחר מותה של איזבלה, פרסם שירים שכתבה, מונולוגים ודיאלוגים שאילתרה והוא העלה על הכתב. נולד בפיסטויה. בשנת 1576 היה לראשה של אחת הלהקות החשובות והמפורסמות של הקומדיה דל'ארטה, הג'לוזי (Compagnia dei Comici Gelosi), עמה הופיע עד מותה של איזבלה ופירוק הלהקה ב-1604. הלהקה פעלה בצפון איטליה וזכתה לפטרונותם של דוכסי מנטובה מבית גונזגה. אנרי השלישי, מלך צרפת אף הזמין את הלהקה להופיע בחצר המלוכה בפריז. בשנת 1576 הצטרפה ללהקה איזבלה קנאלי בת ה-14 לתפקיד האהובה הצעירה. שנתיים לאחר מכן נשא אותה לאשה והשניים הובילו את הלהקה בצוותא. במהלך מסעי ההופעות הבלתי פוסקים ילדה איזבלה שבעה ילדים, שלושה בנים וארבע בנות. בנם הבכור ג'מבטיסטה, נדד עם הלהקה ושני הבנים האחרים גודלו בחצר גונזגה במנטובה. ב-1589 הופיעה הלהקה בפירנצה בחתונתם של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה וכריסטינה מלורן, בהצגה "שגעונה של איזבלה" (La Pazzia d'Isabella). ב-1599 הופיעה בחצר אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו, מארי דה מדיצ'י. ב-1603 הופיעה הלהקה שוב בפני מלך ומלכת צרפת בטירת פונטנבלו. במהלך מסע שובה לאיטליה, נפטרה איזבלה ליד ליון במהלך לידת בנה השמיני. מיד לאחר מותה פיזר פרנצ'סקו אנדריני את להקת הג'לוזי. בנם הבכור, ג'מבטיסטה אנדריני, ארגן להקת תיאטרון בשם פידלי ("הנאמנים") שהופיעה עם חומרים ששימשו את להקת ג'לוזי. לאחר מותה של איזבלה פרסם פרנצ'סקו את החיבורים Rime..., Parte seconda - אוסף שירים מאת איזבלה שראה אור ב-1605 ו-Fragmenti de alcune scritture - אוסף מונולוגים ודיאלוגים מאולתרים של איזבלה שהעלה פרנצ'סקו על הכתב ופרסם ב-1617. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו אנדריני בוויקישיתוף פרנצ'סקו אנדריני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Divine Madness of Isabella Andreini
שיחת צבים עם קראש

שיחת צבים עם קראש (באנגלית: Turtle Talk with Crush) הוא מתקן בפארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה וכן בפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני המצוי באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה. המתקן נפתח בביתן הימים החיים שבאפקוט בנובמבר 2004. המתקן תוכנן על ידי חברת וולט דיסני אמג'ינירינג בשיתוף עם חברת ההנפשה פיקסאר. המתקן כולל שיחה של הקהל עם הדמות קראש - הצב האוסטרלי המופיע בסרט של אולפני וולט דיסני וחברת פיקסאר - "מוצאים את נמו". הטקסט של השיחה אינו קבוע מראש, והשיחה מתבצעת עם דמות ההנפשה המוקרנת על מסך וידאו הנראה כמו חלון של אקווריום. המתקן מופעל באמצעות מפעיל המנפיש את קראש ושולט בהנפשה וכן מדבב את הדמות ומשיב לשאלות הקהל.
אוניברסיטת לוון

האוניברסיטה של לֵוֶון (Katholieke Universiteit Leuven או KUL) היא אוניברסיטה מודרנית שמושבה בעיר לוון שבפלנדריה (בלגיה). האוניברסיטה המודרנית נוסדה בעיר מכלן בשנת 1834 תחת השם האוניברסיטה הקתולית של מכלן ועברה לעיר לוון בשנת 1835 לאחר סגירתה של האוניברסיטה הלאומית של לוון. האוניברסיטה של לוון נחשבת לממשיכת דרכה האקדמית של האוניברסיטה העתיקה של לוון שפעלה בין השנים 1425–1797 והפסיקה לפעול לאחר העברת השליטה על השטח לידי צרפת במסגרת הסכם קמפו פורמיו. בשנת 1968 התפצלה האוניברסיטה לשתי אוניברסיטאות: פלמית וצרפתית, המזוהות עם הקבוצות האתניות המרכזיות בבלגיה. האוניברסיטה הפלמית נשארה במקום מושבה בלוון והאוניברסיטה הצרפתית עברה ללוון החדשה שבוולוניה. האוניברסיטה חסרה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם, בגילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר ובקבוצת קוימברה. האוניברסיטה הישנה של לוון הוקמה בשנת 1425 על פי בקשתו של יוהאן הרביעי, דוכס ברבנט לבית ולואה מהאפיפיור מרטינוס החמישי. האפיפיור נעתר לבקשה, והנפיק ב-9 בדצמבר 1425 בולה אפיפיורית המורה על הקמת מוסד ללימודים גבוהים. שפת הלימוד באוניברסיטה העתיקה הייתה לטינית והזרם המרכזי בה היה יאנסניזם. גדולתה של האוניברסיטה באה לה, בין היתר, בעקבות חברי הסגל החשובים שלה וביניהם אדריאן פלוריץ דדל (לימים האפיפיור אדריאנוס השישי), ארסמוס מרוטרדם, חואן לואיס ויוס, אנדריאס וסאליוס וגרארדוס מרקטור. בשנת 1797, במסגרת הסכם קמפו פורמיו שחתם את מלחמת הקואליציה הראשונה, הועברה השליטה על השטח לממשלת צרפת. בעקבות חוק צרפתי מאותה תקופה שקבע איסור על קיום אוניברסיטאות בשטחה של צרפת, נסגרה האוניברסיטה ב-25 באוקטובר 1797. רכושה של האוניברסיטה וספריה הועברו ל-École centrale, שנחשב ליורשה המשפטי של האוניברסיטה. ה-École centrale נסגר בשנת 1802. ספריית האוניברסיטה נפגעה קשות בשתי מלחמות העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-25 באוגוסט 1914, שרפו הגרמנים את הספרייה, ובכך השמידו 300,000 ספרים (ביניהם כתבי יד עתיקים ונדירים). אחרי מלחמת העולם שוקמה הספרייה במאמץ בינלאומי, אך נפגעה שוב במלחמת העולם השנייה ורק 15,000 מ-900,000 הספרים שהיו בספרייה בין שתי מלחמות העולם שרדו את המלחמה. בשנות ה-60 התקיימו בלוון מחאות של סטודנטים דוברי פלמית, אשר דרשו אוניברסיטה המלמדת בשפתם. ב-1968 פוצלה האוניברסיטה לשניים. האוניברסיטה הפלמית Katholieke Universiteit Leuven והאוניברסיטה דוברת הצרפתית, Université Catholique de Louvain (UCL), שמשכנה עבר ל"לוון החדשה" (Louvain-la-Neuve) בדרום בלגיה. גם הספרייה פוצלה: ספרים עם מספר סידורי אי-זוגי נותרו בלוון, והספרים עם המספר הזוגי עברו ללוון החדשה. למרות ההריסה והפיצול, קיימים כיום יותר מארבעה מיליון ספרים בשתי הספריות. אדריאן דדל - האפיפיור אדריאנוס השישי. ארסמוס מרוטרדם גרארדוס מרקטור קורנליוס יאנסן מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת לוון בוויקישיתוף place/Catholic-University-library אוניברסיטת לוון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לפקוניקו

לפקוניקו (יוונית Λευκόνοικο ; טורקית Lefkonuk או Geçitkale) היא עיירה במישור מסוריה בקפריסין בשליטת צפון קפריסין. העירה היא מקום הולדתו של המשורר הלאומי הקפריסאי וסיליס מיכאליידס וידועה ביצור תחרה. בסיס גצ'יטקאלה של חיל האוויר הטורקי נמצא ליד לפקוניקו. ב-1909 נוסדה הקואופרציה הראשונה בקפריסין בלפקוניקו ב-1939 הוקמה עיריית לפקוניקו. ב-1955 בהפגנה אנטי בריטית שרפו תלמידים את סניף הדואר בעיר. קנס קולקטיבי של 2,000 דולר הוטל על תושבי לפקוניקו ומושל קפריסין הורה על עוצר 24 שעות ביממה עד התשלום. ב-1990 נבנה בסיס גצ'יטקאלה ליד העיירה. לפני 1960 התגוררו בלפקוניקו קפריסאים יוונים וקפריסאים טורקיים שהיו המיעוט. הקפריסאים הטורקים נמלטו מהעיירה בשנות החירום למעט משפחה בת שלוש נפשות. ב-1974 עקרו הקפריסאים היוונים לדרום האי בפלישה הטורקית לקפריסין. לפקוניקו אוכלסה מחדש על ידי הטורקים הקפריסאים מ-Kofinou ובסמוך ל-Artemi, שננטש. ב-1960 מנתה לפקוניקו 2,358 תושבים. בשעתו היישוב השמיני המאוכלס ביותר ברובע פמגוסטה וה- 32 בכל קפריסין. ב-2011 האוכלוסייה מנתה 1,253. מועדון הספורט Geçitkale Günay Spor Kulubu הקפריסאי הטורקי נוסד ב 1955. קבוצת הנשים Geçitkale הוקמה ב-2012 ומשחקת כיום בליגה העליונה של CTFA Women League. ביוני 2018, לאחר מאמצים ארוכים, לפקוניקו הצטרפה לבסוף לרשת Cittaslow וקיבל את תעודה רשמית ודגל במהלך האספה הכללית. לפקוניקו זכתה בתואר Cittaslow הרביעי ב- צפון קפריסין. ילובה, טורקיה בניית הכנסייה מתוארכת למאה ה -12. בכנסייה יש ארקייד בצד הדרומי ומעבר כפול עם תא בפינה הדרומית-מערבית. בכנסייה יש ציור של ארכנג'לוס מיכאל המכסה קיר. הכנסייה שופצה על ידי האיחוד האירופי במסגרת תוכנית מורשת תרבות שמיישמת הנציבות האירופית באמצעות UNDP. עבודות השיפוץ החלו באוקטובר 2016 והסתיימו באוקטובר 2017. בעלות כוללת של 430,000 אירו. אתר האינטרנט הרשמי של לפקוניקו (ביוונית) מדיה וקבצים בנושא לפקוניקו בוויקישיתוף www.gecitkalebelediyesi.com www.dimoslefkonikou.org לפקוניקו, ברשת החברתית פייסבוק VILLAGE PAYS UP - British Pathé "LEFKONOIKO". Internal Displacement in Cyprus. PRIO Cyprus Centre. נבדק ב-3 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Geçitkale Men’s Football Geçitkale Women’s Football "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2015-06-18. נבדק ב-2015-06-18. {{cite web}}: (עזרה) https://cyprusscene.com/2018/05/30/cittaslow-the-fourth-slow-city-recognised-in-the-trnc/ "Mahalli İdareler Genel Müdürlüğü'". © Yalova. אורכב מ-המקור ב-2013-10-21. נבדק ב-2013-10-20. http://www.cy.undp.org/content/cyprus/en/home/presscenter/articles/2017/10/13/archangelos-michael-church-celebrating-a-common-heritage.html
ארל היליארד

ארל פרדריק היליארד (באנגלית: Earl Frederick Hilliard; נולד ב-9 באפריל 1942) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת אלבמה, בשנים 1993–2003. היליארד נולד בבירמינגהאם שבאלבמה ואת לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון "וסטרן-אולין" במהלך 1960. בשנת 1964 השלים לימודי תואר ראשון במכללת מורהאוס, ב-1967 קיבל תואר שני מאוניברסיטת הווארד ובשנת 1970 קיבל תואר מתקדם במנהל עסקים מאוניברסיטת קלארק אטלנטה. בבחירות 1974 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של אלבמה, שם כיהן בשנים 1975 עד 1981, ולאחר מכן שירת בסנאט המדינתי של אלבמה בשנים 1981–1992. היליארד נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1992 כנציג מחוז הקונגרס השביעי, אחרי שגרף בבחירות כ-65% מקולות הבוחרים. מחוז הקונגרס השביעי של אלבמה הוא מחוז בחירה בעל רוב לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית, המשתרע מבירמינגהאם למונטגומרי. תוך כדי היבחרו לקונגרס של ארצות הברית נהפך היליארד לאדם השחור הראשון מאז ג'רמיה הרלסון (אנ') ב-1877 שייצג את אלבמה בקונגרס. כמו כן, הוא היה לדמוקרט הראשון שייצג חלק ניכר מעיר הבירה של אלבמה מאז 1965. בשנת 2000 ניצב בפני ההתנגדות המהותית הראשונה אליו; בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בשנת 2000 – התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי זה – התמודד מול ארתור דייוויס, אך הצליח לגבור עליו. דייוויס אתגר את היליארד שוב בשנת 2002, הפעם לאחר חלוקה מחודשת של מחוזות הקונגרס באלבמה בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. מחוז הקונגרס השביעי איבד את דריסת רגלו במונטגומרי, והועבר הלאה לבירמינגהאם, וסופחה אליו כמות רבה של בוחרים לבנים. מערכת הבחירות המקדימות באותה שנה התמקדה בדפוס ההצבעה של היליארד וסוגיות אתיות שונות, כמו גם בגזע, הסכסוך הישראלי-פלסטיני וטרור. היליארד טען כי "הדבר היחיד" שעשה דייוויס, גם הוא אפרו-אמריקאי, למען אפרו-אמריקאים היה "לשים אותם בבית סוהר" בתקופתו כתובע פדרלי. בשנת 2001 הצביע היליארד נגד הצעת חוק המגדילה את המימון האמריקאי למדינת ישראל והתנגדת להפללה של פוליטיקאים פלסטינים. מכיוון שמועמד שלישי התמודד גם בבחירות הדמוקרטיות, היליארד סיים עם הכי הרבה קולות אך לא הצליח לגרוף את מרב הקולות; על פי החוק באלבמה, נכפה עליו סיבוב שני מול דייוויס, שהעפיל למקום השני. דייוויס זכה בסיבוב המכריע עם 54% מהקולות. כהונתו של היליארד בקונגרס תמה בינואר 2003. בנו של הילארד, ארל הילארד ג'וניור, הוא חבר לשעבר בבית הנבחרים של אלבמה שהתמודד ללא הצלחה אל הקונגרס בבחירות אמצע הכהונה של 2010. מדיה וקבצים בנושא ארל היליארד בוויקישיתוף ארל היליארד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) מאת נתן גוטמן, הבחירות באלבמה הפכו לעימות יהודים-שחורים, באתר הארץ, 27 ביוני 2002 דייוויד מ. הולבפינגר, Generational Battle Turns Nasty in Alabama Primary, באתר הניו יורק טיימס, 3 ביוני 2002 (באנגלית) רן דגוני, וושינגטון, ‏רם עמנואל, לשעבר קצין צה"ל ויועץ לקלינטון, הוא הישראלי הראשון בבית הנבחרים האמריקני, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2002