laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסי שריקי

יוסף (יוסי) שריקי (1952 – 1 בינואר 2020) היה מורה, מחנך, מפיק מוזיקלי, מעבד, מוזיקאי וכנר וירטואוז ישראלי, מומחה למוזיקה אנדלוסית קלאסית ומחלוציה בישראל. נולד בשנת 1952 (ה'תשי"ב) במקנס שבמרוקו לרנה (רינה) ולפייטן מאיר שריקי, בן למשפחת מוזיקאים ידועה במרוקו. בחודש ספטמבר 1958 עלה ארצה עם משפחתו. בילדותו למד בבית ספר מקומי בבית שמש. בנעוריו ליווה בנגינה את חיים לוק, סמי אלמגריבי וג'ו עמר. בשנות ה-60 המאוחרות, החל לשמש כגיטריסט בהרכבי מוזיקת רוק שהופיעו במועדונים במרכז, בהם ההרכב "הפנים הקטנות". בתקופה זו ניגן גם עבור צביקה פיק. בהמשך עבר לז'אנר המוזיקה האנדלוסית, כשהשתכנע ללוות את אביו הפייטן בנגינה. מאז, שריקי ניגן במספר תזמורות אנדלוסיות, ובהרכבים מוזיקליים מקומיים וארציים, לצד גדולי הזמר האנדלוסי. הוא ייסד את "להקת אנדלוסיה של בית שמש", ונמנה עם מייסדי התזמורת האנדלוסית הישראלית ושימש בה ככנר הראשי. שריקי לקח תפקיד מרכזי בקידום ובשימור מסורת הפיוט והמוזיקה האנדלוסית-מרוקאית בקרב הדור הצעיר בישראל, והיה מעורב בפרויקטים מוזיקליים וחינוכיים רבים. על פועלו זה, זכה בפרס לצד אביגדור אליה. כמורה, פייטנים, זמרים ונגנים רבים למדו אצלו את יסודות המוזיקה האנדלוסית. בעשור האחרון לחייו הכשיר קבוצות ילדים ממשפחות מעוטות יכולת בבית שמש לנגן בקמנג'ה, עוד וטאר לצד שירת פיוטים של יהדות מרוקו. שריקי שימש כמורה למוזיקה בבית הספר אליקים בבית שמש, וייסד בו מקהלה, ולאחר מכן עבר לשמש כמורה למוזיקה בבית ספר עוזיאל בעיר, שבו ייסד קונצרט חנוכה המאגד 120 ילדים. ב-12 בנובמבר 2019 ערכה עיריית בית שמש ערב הוקרה עבורו ועבור הפייטן יוסי אלמליח (שלא בנוכחותו בשל מחלה), ובמהלכו העניק סגן ראש העיר לאשתו של שריקי מגן הוקרה על תרומתו למורשת המוזיקה האנדלוסית בישראל. בשנותיו האחרונות עבד כמורה למוזיקה בעיריית בית שמש. הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1 בינואר 2020 (ד' בטבת ה'תש"ף) ונקבר בבית העלמין בבית שמש. ערך מורחב – תזמורת אנדלוסאלם שריקי סבר שיש להתרכז במוזיקה אנדלוסית מקורית, מבלי לערב בין מזרח למערב, ולכן לקראת שנת 2000 עזב את התזמורת האנדלוסית הישראלית וייסד את תזמורת אנדלוסלאם שהייתה מבוססת על הרכב מוזיקלי שהפעיל כבר כעשור לפני כן. מטרת ההרכב הייתה שימור המוזיקה הצפון אפריקאית, תוך יצירת שיתופי פעולה עם זמרים ערבים ומוסלמים ממרוקו ומרחבי העולם. שריקי הופיע עם ההרכב בישראל לצד מוזיקאים מוסלמים ממרוקו, וכן בפסטיבלים אתניים מסביב לעולם, בין היתר בשוודיה לצד מוזיקאים מעיראק. שריקי התגורר בבית שמש, והיה נשוי ליפה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם המוזיקאים רועי ועופר שריקי. שמואל סרדינס, הלך לעולמו יוסי שריקי - מוותיקי התזמורת האנדלוסית אשדוד וממייסדיה, 1 בינואר 2020, באתר אשדודנט נפטר הכנר שהוביל את המוזיקה האנדלוסית, באתר כיכר השבת, 1 בינואר 2020 שירן טמוזרטי, בוקר עצוב בבית שמש: המוזיקאי יוסי שריקי הלך לעולמו בגיל 69, באתר כל העיר בית שמש, 1 בינואר 2020 אבי עמית, צלילי הקסם: הגנן המנגן שסחף אחריו את ילדי בית שמש, 10 בפברואר 2012, באתר חדשות 13 שוש גבאי, לקזבלנקה וחזרה, באתר ynet, 11 באוקטובר 2000 הכנר יוסף שריקי מנגן בקמנג'ה באתר יוטיוב ציון סולטן, מייסד תזמורת אנדלוסלאם הלך לעולמו, באתר קרן אור, 1 בינואר 2020 אתי מולא, מוקירים את יוסי שריקי ויוסי אלמליח, באתר שמשנט, 13 בנובמבר 2019 שוש גבאי, לקזבלנקה וחזרה, באתר ynet, 11 באוקטובר 2000 אחד מהם, אייל, נפטר בינואר 2015
שרה צ'יילדרס פולק

שרה צ'יילדרס פולק (באנגלית: Sarah Childress Polk‏; 4 בספטמבר 1803 - 14 באוגוסט 1891), אשתו של נשיא ארצות הברית ג'יימס פולק הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-4 במרץ 1845 ועד 4 במרץ 1849. שרה צ'יילדרס הייתה בתם של קפטן ג'ואל צ'יילדרס (Joel Childress) ואליזבת צ'יילדרס (Elizabeth Childress). שרה נולדה במטע במרפריסבורו שבטנסי, ולמדה בבית ספר בנאשוויל ומאוחר יותר במכללת סיילם בקרוליינה הצפונית. שרה נישאה לג'יימס פולק - אז חבר בית הנבחרים של טנסי ב-1 בינואר 1824 בהיותו בן 28 ובהיותה בת 20. לבני הזוג לא היו ילדים, אולם הם גידלו את אחיינם מרשל טייט פולק (1831–1884) ואת אחייניתה שרה פולק ג'טון (1847–1924). שרה ליוותה את בעלה במסעותיו הפוליטיים, ואף כתבה את מרבית נאומיו, תכתובותיו ויעצה לו בהחלטותיו. בשל אדיקותה הדתית ואמונתה הפרסביטריאנית לא השתתפה בנשפי ריקודים (למעט טקס השבעת בעלה בו לא רקדה) וכן לא הלכה לתיאטרון. לאחר תום כהונת בעלה עברו השנים לגור בבית פולק שבנאשוויל, שם בעלה נפטר לאחר שלושה חודשים. לאחר מותו הלכה שרה פולק במשך שארית חייה - 42 שנים נוספות - לבושה בגדי אלמנות שחורים. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית היה ביתה של שרה פולק שטח נייטרלי בו נפגשו אנשי צבא מהאיחוד ומהקונפדרציה. היא נפטרה מספר שבועות לפני יום הולדתה ה-88 (וחיה לאחר מותן של הנשים הראשונות ששהו בבית הלבן לאחריה - מארגרט טיילור, אביגייל פילמור, ג'יין פירס, מרי לינקולן, אלייזה ג'ונסון ולוסי ווב הייז). היא נקברה לצד בעלה בנאשוויל. מדיה וקבצים בנושא שרה צ'יילדרס פולק בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן. ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות שרה צ'יילדרס פולק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שרה צ'יילדרס פולק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איגוד הקולנוענים הרוסי

איגוד הקולנוענים הרוסי, רשמית איגוד הקולנוענים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Сою́з кинематографи́стов Росси́йской Федера́ции) הוא ארגון ציבורי רוסי, שהוקם ב-27 בפברואר 1990 במוסקבה כדי להגן על האינטרסים המשותפים ולהשיג את היעדים הסטטוטוריים של יוצרי הסרטים המקצועיים המאוחדים העובדים בתחום האורקולי במדינה. האיגוד נוסד בכנס משותף של קולנוענים רוסים, שהתקיים בתאריכים 27-28 בפברואר 1990 במוסקבה. אמנת הארגון אומצה ב-9 ביולי 1992. יושב ראש האיגוד הנוכחי הוא הבמאי המוערך ניקיטה מיכאלקוב. האיגוד פועל בשטחן של יותר ממחצית הגופים המרכיבים את הפדרציה הרוסית באמצעות חטיבות מבניות שלה - ארגונים, סניפים ונציגויות. החל מ-24 במרץ 2016 היחידות האזוריות הגדולות ביותר הן הארגונים במוסקבה (3,077 חברים), סנקט פטרבורג (815 חברים), פרברי מוסקבה (173 חברים) ומחוז סברדלובסק (120 חברים). האיגוד פועל להגנה על זכויות חברתיות, זכויות יוצרים, זכויות עבודה, קניין רוחני ואינטרסים מקצועיים של חבריו, כדי לסייע ביצירה ושיפור התנאים לפעילותם היצירתית. גילדת השחקנים; גילדת איפור; גילדת מהנדסי הסאונד; גילדת הפעלולנים; גילדת מבקרי הקולנוע; גילדת התסריטאים; גילדת הצלמים; גילדת טכנאי הקולנוע; גילדת המלחינים; גילדת המפיקים ומארגני התהליך הקולנועי; גילדת העורכים; גילדת הבמאים; גילדת המלבישים. הוועדה לסרטי אנימציה; הוועדה לקולנוע לא עלילתי; התאחדות הסרטים התיעודיים; התאחדות הסרט הצבאי וההיסטורי-פטריוטי. אתר האינטרנט הרשמי של איגוד הקולנוענים הרוסי (ברוסית) В. И. Фомин, доктор искусствоведения. Краткий очерк по истории Союза кинематографистов России. Официальный сайт Союза кинематографистов Российской Федерации // unikino.ru (30.03.2015) Региональные подразделения Союза кинематографистов России (данные обновлены 24 марта 2016 года). Официальный сайт Союза кинематографистов Российской Федерации // unikino.ru (9 апреля 2015 года)
קשת (מבנה)

קשת היא דרך גישור או קירוי בין שני סמכים בצורה של חצי מעגל או בצורות דומות אחרות, המסוגלת לשאת משקל רב. לפני המצאת הקשת הארכיטקטונית ניתן היה לקרות מבנים באמצעות קורות מעץ או מאבן, או באמצעות קשת זיזים (Corbel arch) הבנויה מלבנים. בקירוי באמצעות קורות, רוחב הפתח היה מוגבל והעומס אשר ניתן היה להעמיס מעל הפתח היה מוגבל מאוד. בקשת זיזים, רוחב הפתח והעומס היו גבוהים יותר, אבל עדיין מוגבלים יחסית לקשת הארכיטקטונית. ניתן לראות שרידים של טכנולוגיית הבנייה של הקשת הארכיטקטונית בעמק האינדוס כבר באלף השלישי לפנה"ס, אך טכנולוגיה זו שוכללה ופותחה לשימוש יעיל על ידי הרומאים. המצאת הקשת פרצה דרך בטכנולוגיית הבנייה והשפיעה רבות על האדריכלות הרומית ועל הסגנונות הארכיטקטוניים שבאו בעקבותיה. הקשת הבסיסית מורכבת ממספר אי־זוגי של לבנים בצורת טרפז, הנשענות כל אחת על שכנותיה. הלבנה העליונה מכונה "אבן ראשה" והיא סוגרת את הקשת ושומרת על יציבותה, כיוון שמשקלן של שאר האבנים מונח על אבן הראשה, אשר מפזרת את הכוח הדרוש להחזקת האבנים במקום בין האבנים בקשת. כאשר כל הלבנים נמצאות במקומן, הקשת נשארת יציבה ואף לבנה לא יכולה ליפול. לאורך הקשת יפעלו כוחות לחיצה בין דפנות הלבנים ולא ייווצרו מאמצי כפיפה כפי שקורה בקורה אופקית. חסרונה של קשת הוא בכוחות הפישוק שנוצרים בבסיסה ודוחפים את יסודותיה לצדדים. על כוחות אלו ניתן להתגבר במספר דרכים: על ידי עיבוי בסיס הקשת; על ידי בנייה ברצף של סדרת קשתות התומכות אחת בשנייה; על ידי העמסת משקל נוסף מלמעלה על צדי הקשת או על ידי חיבור מוט מתיחה מפלדה בבסיס הקשת. בכל השיטות האלו נעשה שימוש בבניית מבנים עם קשתות כבר עם המצאת השיטה ברומא העתיקה. קיימים סוגים רבים של קשתות ששימשו בסגנונות אדריכליים שונים ובתקופות שונות, כגון הקשת המחודדת שהתפתחה בבנייה האסלאמית (העושה שימוש במוטות מתיחה) ואומצה גם באדריכלות הגותית. המעבר לקשת מחודדת הקטין את העומסים ואת כוחות הפישוק על העמודים ועל הקירות התומכים בקשת ואיפשר בנייה קלה ואוורירית לגובה, דבר שהתבטא בקתדרלות תמירות אשר קירותיהן מעוטרים בחלונות גדולים. הקשת שמאפשרת שימוש אופטימלי בחומר וצמצום המאמצים היא קשת בצורת פונקציית הקוסינוס ההיפרבולי. הדרך האופטימלית לבנות קשת היא לבדוק כיצד תיראה הקשת ההפוכה שתיווצר מתלייה של שרשרת. בשיטה זו השתמש האדריכל אנטוני גאודי כאשר בנה את הסגרדה פמיליה ואת קאזה מילה בברצלונה ומבנים נוספים. דוגמה נוספת לקשת היפרבולית היא "קשת השער" בעיר סנט לואיס שבארצות הברית, בתכנונו של אירו סארינן. קשת משולשת קשת חצי עגולה קשת מקטעים (מפתח צר יותר מקשת חצי עגולה) קשת חצי עגולה לא שווה קשת מחודדת קשת מחודדת שוות צדדים קשת שטוחה בעלת כתפיים (Jack arch) קשת תלתנית קשת פרסה קשת גב החמור (תלת-מוקדית) קשת אליפטית קשת מעוקלת (inflexed) קשת מחודדת מכופפת (ogee) קשת מחודדת מכופפת הפוכה קשת טיודור (ארבע מוקדית) קשת פרבולית "קשת השער למערב" בסנט לואיס, מיזורי קשת האדמירליות בלונדון, במבט מכיוון כיכר טרפלגר קשת במרכז אמנויות מונארט, אשדוד קמרון צלעות המורכב מקשתות מחודדות קשת פרבולית בקאזה מילה, בתכנונו של אנטוני גאודי גשרים מקשתות הם יציבים ובעלי כושר נשיאה רב. נער עומד על גשר קשתי, הבנוי מלבני ספוג קשיחות, במוזיאון המדע בירושלים. אדריכלות רומית קמרון קורה ארקדה מוט מתיחה מדיה וקבצים בנושא קשת בוויקישיתוף קשתות, דף שער בספרייה הלאומית
צריפי לפורטובו

צריפי לפורטובו (ברוסית: Лефортовские казармы) הוא כינויו של מבנה היסטורי המורכב משלושה בתים במוסקבה המכונים "הצריפים האדומים" (שני הבתים האחרים הם בנייני שירות של ארמון יקתרינה במוסקבה). נבנה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19. עד אוקטובר 1917 שיכן הבניין את הגדוד הקיסרי השלישי של מוסקבה. כיום (2020), המבנה מאכלס את גדוד פראוברז'נסקי 154 של משמר הקרמלין. קודם לכן שכן שם גם אנסמבל הזמר והמחול האקדמי של המחוז הצבאי של מוסקבה. הבניינים שופצו במהלך בניית מנהרת לפורטובו בעלות שהסתכמה ביותר מ-800 מיליון רובל. מדיה וקבצים בנושא צריפי לפורטובו בוויקישיתוף מוסקבה מצלצלת (אורכב 01.01.2020 בארכיון Wayback Machine), מגזין "איטוגי", 18 בדצמבר 2001 (ברוסית)
גא"ז 63

גא"ז 63 (ברוסית: ГАЗ-63', באנגלית: GAZ-63) היא משאית סובייטית מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) אשר יוצרה בין השנים 1948–1968 בעיר ניז'ני נובגורוד בברית המועצות (כיום רוסיה). דגמי "גא"ז 63" היו פיתוח של דגמי "GAZ-51" (אנ'). דגמי "גא"ז 63" היו בשימוש בכוחות המזוינים של ברית המועצות. משגרי רקטות BM-14 מסוג "(8U35) "BM-14-17 הוצבו על משאיות "גא"ז 63" (משגר רב קני בעל 17 קנים, התחיל להתפתח בשנת 1959) (ראו תמונה). מנוע בנזין. מנוע קדמי - מחזור ארבע פעימות. סוג הנעה: 4x4. מנוע קירור מים. קיבולת מכל דלק - 105 ליטר, טווח נסיעה ללא תדלוק: כ-450 ק"מ. על פי דגם המשאית "גא"ז 63" התבסס רק"ם BTR-40 בעל הנעת 4X4. בצבא הסובייטי הדגם תפקד כנגמ"ש קל או רק"מ סיור. בנוסף לצבא הסובייטי היה בשימוש של מעל ל-30 מדינות. אב הטיפוס של גרסת שלושה צירים משנת 1946, היה קרוי "GAZ-33" הייצור הסדרתי לא התקיים. אב הטיפוס משנת 1944 של גרסה "GAZ-68" (ידועה גם בשם "KSP-68") עם תותח של 68 מ"מ על פני שטח הטעינה. הפקת הסדרות לא התקיימה, גם במלחמת העולם השנייה וגם אחריה. "GAZ-63" - דגם בסיסי שנבנה בסדרות משנת 1948. "GAZ-63U" - גרסת ייצוא של הדגם הבסיסי. "GAZ-63Ju" - מודל ייצוא לאזורים טרופיים. "GAZ-63A" - הרכב היה מצויד גם בכננת קדמית. המשקל הריק עלה ל-3,520 ק"ג. "GAZ-63AU" - גרסת הדגם של GAZ-63A, יועד לייצוא. "GAZ-63AJu" - גרסת ייצוא במיוחד לאזורים טרופיים, מצוידים בכננת. "GAZ-63D" - יחידת גורר שהופעלה בשילוב עם נגררים להטיית סוג GAZ-707. מנגנון ההטיה הונע באמצעות PTO. הציר האחורי נבנה בשנים 1959 עד 1968, כולל צמיגים כפולים. "GAZ-63E" - (ברוסית "ГАЗ-63Е") - שלדה עליה נבנו אוטובוסים במפעלים אחרים. "GAZ-63EU" - שלדה בגרסת הייצוא. "GAZ-63P" - יחידת גורר שיוצרה בין השנים 1958 עד 1968 ויש לה גם ציר אחורי כפול. בנוסף, הרכב היה מצויד במכל דלק שני, כך שניתן לשאת בסך הכל 195 ליטר בנזין. "GAZ-63E" - דגם עם מערכת חשמל מוגנת. "GAZ-63EU" - דגם ייצוא עם מערכת חשמל מוגנת. "GAZ-63EJu" - דגם ייצוא עם מערכת חשמל מוגנת, תוכנן במיוחד לאזורים טרופיים. "גא"ז 63" "גא"ז 63" "גא"ז 63" "גא"ז 63" "גא"ז 63" "גא"ז 63" עם עם משגר רקטות BM-14 (מסוג BM-14-17) "גא"ז 63" - כבאית "גא"ז 63" - כבאית "גא"ז 63" - כבאית "גא"ז 63" כבאית מכלית (משאית) GAZ 66 גא"ז MM (אנ') מדיה וקבצים בנושא גא"ז 63 בוויקישיתוף גא"ז 63, סרטון באתר יוטיוב גא"ז 63, סרטון באתר יוטיוב "גא"ז 63" web.archive.org/web/20081021002043 "גא"ז 63" (ברוסית) aviaros.narod.ru/gaz-63 "גא"ז 63" כולל תמונה של הדגם ביחס 1:72 -hobby.com/products/Soviet-military-truck-GAZ-63 "גא"ז 63" samochodyswiata.pl/viewtopic.php "גא"ז 63" - תמונות shutterstock.com/search/gaz-63
Yaki-Da

Yaki-Da היה הרכב פופ שוודי שהיה פעיל בשנים 1994–2000. ההרכב כלל את הזמרות מארי קנוסטן ולינדה שונברג. השניים התחברו לצמד על ידי יונאס ברגרן, המפיק וחבר להקת אייס אוף בייס. אלבומם הראשון Pride יצא לאור בשנת 1995. הוא הופק על ידי ברגרן שכתב את כל השירים בו, מלבד שניים מהם. הסינגל I Saw You Dancing מתוך האלבום הגיע למקום ה-54 במצעד בילבורד הוט 100, ולמקום ה-11 במצעד הדאנס של בילבורד. להצלחה רבה יותר זכה ההרכב באירופה, דרום אמריקה ואסיה. אלבומה השני של הלהקה A Small Step For Love יצא לאור בשנת 1998, ובו לא שיתפו פעולה עם ברגרן. אחד מהשירים שכתב ברגרן והפיק לאלבום הראשון Show Me Love הוקלט על ידי אייס אוף בייס והופיע באלבום שיצא בשנת 2002. Pride‏ (1995) A Small Step for Love‏ (1998) Yaki-Da, באתר Last.fm (באנגלית) Yaki-Da, באתר MusicBrainz (באנגלית) Yaki-Da, באתר Discogs (באנגלית) Yaki-Da, באתר בילבורד (באנגלית)
אמלי סטאר

אמלי סטאר (בהולנדית: Emly Starr; נולדה ב-5 בספטמבר 1957) היא שחקנית וזמרת בלגית. סטאר נולדה בעיר לארן בבלגיה בשם מארי-כריסטין מארלס, היא התפרסמה תחילה בשם הבמה היידי אך לאחר מכן החליפה אותו לשם אמלי סטאר. ב-1976 יצא הסינגל הראשון שלה "Tears of Gold". ב-1978 שיחקה בסרט טלוויזיה קצר. ב-1980 הופיעה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי של טוקיו ובאותה שנה הוציאה את האלבום הראשון שלה. היא זכתה בתחרות הגמר הלאומית של בלגיה על ייצוג המדינה בתחרות שירי האירוויזיון 1981 מתוך 36 אמנים שהשתתפו בתחרות, באירוויזיון הייתה במקום ה-13 עם השיר "Samson". בשנת 1986 הופיעה בסרט "Springen" שהתמודד מטעם בלגיה על פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. היא נשואה למפיק טוני וינטר להם בת. אתר האינטרנט הרשמי של אמלי סטאר אמלי סטאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמלי סטאר, באתר ספוטיפיי אמלי סטאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמלי סטאר, באתר דיזר אמלי סטאר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחשול

נחשול הוא גל ים גדול. האם התכוונתם ל... נחשול (ספינה) – דגם ספינת סיור של חיל הים הישראלי צונאמי – גל ים אדיר המתפרץ בעוצמה אל החוף הנחשול – סרט טלוויזיה המדגים את הקלות הבלתי נסבלת של יצירת חברה מפלה, פשיסטית ואלימה ולהתריע על סכנת הציות העיוור. נחשולים – קיבוץ בחוף הכרמל גל (פירושונים)
דבינצנזיה

דבינצנזיה (שם מדעי: Devincenzia) הוא סוג של עוף נכחד טורף בן משפחת הפורוסרקוסיים שבסדרת הקריאמאים, אשר חי באמריקה הדרומית במהלך תחילת המיוקן עד לתחילת הפליוקן לפני 4–21 מיליון שנה מהיום. בעבר כונה אונקטורניס (Onactornis). סוג זה תואר לראשונה ב-1932 וכלל 2 מינים: Devincenzia gallinali ו-Devincenzia pozzi. הוא קיבל את שמו על שם גריבלדי דבינצנזי (Garibaldi Devincenzi). הדבינצנזיה היה טורף-על גדול באזור מחייתו בערבות הקדומות של אורוגוואי ושל צפון ארגנטינה (סביב בואנוס איירס ואנטרה ריוס), שם התגלו מאובניו. הוא הגיע לגובה 2.5 מטרים ולמשקל 250 קילוגרם ובמראהו דמה לפורוסרקוס, אך היה בעל עצמות חזה רחבות וחזקות יותר. עד לגילוי הקלנקן בערבות ארגנטינה הוא נחשב לסוג הגדול ביותר. המקור של עוף זה היה מרתיע מאוד ואורך הגולגולת הגיע ל-65 סנטימטרים מה שאיפשר לו להרוג בחבטה קלה ממקורו. מדיה וקבצים בנושא דבינצנזיה בוויקישיתוף דבינצנזיה, באתר GBIF (באנגלית)
שן יימינג

טאיוואן זהו שם סיני; שם המשפחה הוא שן. שֶׁן יִימִינְג (בסינית: 沈一鳴; ‏30 במרץ 1957 – 2 בינואר 2020) היה רמטכ"ל צבא טאיוואן. הוא החליף את האדמירל לִי שִׂימִינְג (אנ') ושימש בתפקידו מראשית יולי 2019, ועד מותו בהתרסקות מסוק UH-60 בלק הוק של הכוחות המזוינים הטאיוואנים, דקות ספורות לאחר ההמראה, במחוז וולאי (אנ') בתחום הרשות המקומית ניו טאיפיי בראשית שנת 2020. מדיה וקבצים בנושא שן יימינג בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ף פוסטר

ג'פרי דאגלס "ג'ף" פוסטר (באנגלית: Jeffrey Douglas "Jeff" Foster; נולד ב-16 בינואר 1977) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA לכל אורך הקריירה, בין השנים 1999–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 4.9 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק. פוסטר נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ובין השנים 1995–1999 למד באוניברסיטת המדינה של טקסס ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן מייק מילר. בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/1997, סייע לה להעפיל לטורניר אליפות המכללות בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. בשתי עונותיו האחרונות באוניברסיטה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק. פוסטר נבחר בבחירה ה-21 של דראפט ה-NBA‏ 1999, על ידי גולדן סטייט ווריורס, ומיד נשלח בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לוונטיגו קאמינגס (הבחירה ה-26) ובחירת דראפט עתידית. בעונת הרוקי שלו העפילה אינדיאנה לגמר ה-NBA לראשונה בתולדות המועדון, אך הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4. בשנים הבאות ביסס את מעמדו כשחקן רוטציה קבוע בפייסרס, בעיקר הודות להצטיינותו כשומר וכריבאונדר. בעונת 2003/2004 היה הסנטר הפותח של הקבוצה, וסייע לה לסיים את העונה הסדירה במקום הראשון באזור המזרחי עם מאזן הניצחונות הטוב ביותר בתולדות המועדון, 61–21. בפלייאוף 2004 גברו הפייסרס על בוסטון סלטיקס (4–0) ועל מיאמי היט (4–2) בטרם הודחו על ידי דטרויט פיסטונס (2–4) בגמר המזרח. בעונת 2009/2010 שיחק ב-19 משחקים בלבד בשל פציעה בגבו. במרץ 2012 הודיע פוסטר על פרישה ממשחק, בשל כאבים כרוניים בגבו. בעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות הפייסרס בסך ריבאונדים בקריירה (אחרי דייל דייוויס וריק סמיתס), עם 5,248. מדיה וקבצים בנושא ג'ף פוסטר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של פוסטר ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של פוסטר, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1999, באתר basketball-reference.com פוסטר נשלח בטרייד לאינדיאנה, באתר sfgate.com,‏ 1 ביולי 1999 הקשיחות של פוסטר המריצה את חבריו לקבוצה, באתר הפייסרס, 7 במרץ 2017 פוסטר מודיע על פרישה ממשחק, באתר הפייסרס, 21 במרץ 2012 מובילי הפייסרס בסך ריבאונדים, נכון לשנת 2012, באתר basketball-reference.com
ABC (שפת תכנות)

ABC היא שפת ציווי וסביבת תכנות שפותחה על ידי המכון הלאומי ההולנדי למחקר במתמטיקה ומדעי המחשב (CWI). זוהי שפת תכנות אינטראקטיבית, מובנית, עילית, קלה להבנה ושימוש, שפה למטרה כללית, שיכולה להחליף למשל את BASIC, Pascal או AWK. היא איננה שפת תכנות למערכות, אך היא טובה ללימוד בתור שפה ראשונה. ב-ABC קיימים רק חמישה טיפוסי נתונים שניתן לשלבם בקלות: Strong type (כלומר לא ניתנים להמרה לא מפורשת), אולם ללא הצהרות. המידע מוגבל רק על ידי זיכרון המחשב; תמיכה בתכנות (top-down); קינון על ידי חריצה. התוכניות ב-ABC הן לרוב קצרות פי 4 מתוכניות דומות בפסקל או C, וקריאות יותר. ABC מכילה סביבת תכנות עם עריכה מונחית-תחביר, הצעות, משתנים נמשכים, שולחנות עבודה מרובים ואריתמטיקה עם דיוק אינסופי. דוגמה לפונקציה אשר אוספת רשימה של כל המילים במסמך: HOW TO RETURN words document: PUT {} IN collection FOR line in document: FOR word IN split line: IF word not.in collection: INSERT word IN collection RETURN collection השפה הוסבה למערכות יוניקס, DOS, אטארי ומקינטוש. ABC השפיעה על תכנונה של פייתון. תכנות אתר האינטרנט הרשמי של ABC (באנגלית) מבוא קצר לשפת ABC ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבולצי

אבולצי (בבלארוסית: Абольцы; ברוסית: Обольцы, אובולצי; בפולנית: Obolce, אובולצה; במקורות יהודיים: אבוליץ) היא עיירה חקלאית במחוז משנה טולוצ'ין במחוז ויטבסק בבלארוס. הכפר שוכן 22 ק"מ צפונית-מזרחית לטולוצ'ין ומחובר בכבישים מקומיים עם כבישים P15 ו-P25 המצטלבים בסמוך לכפר. כביש מהיר נוסף מוביל לקוחנובו. תחנת הרכבת הקרובה, למניצה, שוכנת 7 ק"מ צפונית-מזרחית (קו אורשה-לפל). האזכור הראשון של אבולצי הוא משנת 1387. אז הקים בה ולדיסלב השני יגיילו כנסייה, מהראשונות בשטחה של בלארוס המודרנית. היישוב מוזכר בשם אובולצ'י (Оболчи) ברשימת הערים הרוסיות במאה ה-14. באבולצי העתיקה נבנתה טירה כק"מ אחד ממרכז היישוב בן זמננו. בתחילת המאה ה-16 הייתה אבולצי מרכז מחוז ויטבסק. כמה פריבילגיות של הדוכס קזימיר נשמרו, בהן העברת הרכוש המקומי לבויארים. במחצית השנייה של המאה ה-15 עברה אבולצי בין מספר בעלים. זיגמונט הראשון, מלך פולין, העניק את האחוזה לאשתו בונה ספורצה. באמצע המאה ה-16 איבדה אבולצי מחשיבותה. בשנת 1543 החליפה המלכה בונה ספורצה את אבולצי ביישוב סמוליאני, ואבולצי עברה לבעלות משפחת האצולה סנגושקו (אנ'). ברפורמה המנהלית-טריטוריאלית בדוכסות הגדולה של ליטא באמצע המאה ה-16, הפך אבולצי לחלק ממחוז אורשה שבוויטבסק. כתוצאה מהחלוקה השנייה של פולין (1793), הפך היישוב אבולצי לחלק מהאימפריה הרוסית, ושכן בנפת קופוסט שבפלך מוהילב. בשנת 1809 הוקמה בעיר כנסייה חדשה. בשנת 1885 היו בעיר 60 בתים. בתחילת המאה ה-20 היו בעיר 91 בתים ושתי כנסיות - קתולית ואורתודוקסית. ב-25 במרץ 1918 הפכה אבולצי לחלק מהרפובליקה העממית של בלארוס. משנת 1919 עד 1924 היה היישוב חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית של ברית המועצות. במרץ 1924 עברה אבולצי לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. במלחמת העולם השנייה, מיולי 1941 עד יולי 1944, היה היישוב תחת כיבוש גרמניה הנאצית. בשנת 1969 היו ביישוב 225 תושבים, ובשנת 1992 - 337 תושבים. ב-1897 היו בעיירה 421 יהודים מתוך 630 - למעלה משני שלישים. בין 1901 ו-1912 כיהן בה הרב שלמה זלקינד לנדרס. ב-1923 נמנו בה 353 יהודים מתוך 382. ערב השואה מרבית היהודים עסקו בחקלאות והיו מאוגדים בקולחוז. ב-14 באוגוסט 1941 או ב-26 באוגוסט, כחודש לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם בעיירה גטו בו רוכזו כ-150 יהודיה באותה תקופה. הוקם יודנרט, היהודים נדרשו לשאת מעין טלאי צהוב והושתו עליהם עבודות כפייה. באביב 1942 נודע ליהודים על חיסול גטו סמוליאני וקבוצה של כ-60 יהודים בראשות סמיון יופיק, מנהיג הקולחוז לפני הכיבוש הגרמני, החליטה לברוח ליערות בעזרת שוטר ששיחדו וחיפה עליהם ובעזרת כלי נשק שהצליחו לשמור לפני נסיגת הסובייטים ב-1941. לאחר הבריחה רובם הצטרפו לפרטיזנים או הצליחו לעבור את קו החזית לתוך ברית המועצות וחלקם ניצלו. ב-4 ביוני 1942 כ-100 יהודים שנותרו בגטו נלקחו ונורו בבור הריגה מחוץ לאבולצי. מדיה וקבצים בנושא אבולצי בוויקישיתוף "אבולצי", באתר JewishGen (באנגלית) אובולצי באנציקלופדיה ליהדות רוסיה (ברוסית) אובולטצי (Oboltsy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דניאל רומנובסקי (אנ'), אובולצי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1709), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אורשה ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית) אובולצי באנציקלופדיה ליהדות רוסיה (ברוסית) דניאל רומנובסקי (אנ'), אובולצי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1709), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אובולטצי (Oboltsy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
ארז ברנבוים

ארז ברנבוים (נולד ב-1964) הוא רופא במקצועו, מומחה ברפואה פנימית ומִנהל מערכות בריאות. משמש כמנהל בית החולים אסותא באשדוד. ברנבוים הוא יליד חיפה, בן יחיד להוריו. אמו ניצולת שואה. נשוי לסילבינה להם ארבעה ילדים. ברנבוים שירת בצה"ל, שימש קצין הרפואה של חיל האוויר ומפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה. סיים את שירותו בצה"ל, מאחר שלא נבחר לתפקיד קצין רפואה ראשי. פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. ברנבוים סיים ב-1990 לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת העתודה האקדמית. בבית החולים מאיר השלים התמחות ברפואה פנימית, במחלקה פנימית ב' בראשות פרופ' יוסי מקורי. ב-2009 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי בה השלים תואר שני במדעי החברה במסגרת אוניברסיטת חיפה. ברנבוים בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון. הוא שירת בחטיבת הנח"ל ובבית הספר להנדסה צבאית כרופא צבאי בתפקידים של רופא גדודי וחטיבתי. לאחר מכן עבר לחיל האוויר, שירת כרופא בגף הפינוי המוטס בבסיס חצרים, כמפקד גף רפואה בבסיס חצור וכמפקד הגף הקליני ביחידת רפואה אווירית. ב-2001 מונה למפקד יחידת הרפואה האווירית. הוא שימש סגן מפקד קצין הרפואה החילי ומ - 2006 עד 2009 שימש בתפקיד קצין הרפואה של חיל האוויר. לאחר הלימודים במכללה לביטחון לאומי שימש מפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה. לאחר שחרורו משירות צבאי שימש עוזר למנכ"ל המרכז הרפואי שיבא, תל השומר - רמת גן. ובתפקיד סגן ראש מינהל טכנולוגיות ותשתיות רפואיות במשרד הבריאות. במסגרת קופת חולים כללית שימש כסגן מנהל בית חולים מאיר. ב-2019 מונה למנהל המרכז הגריאטרי בית רבקה בפתח תקווה. בנובמבר 2019 מונה למנהל בית חולים אסותא אשדוד מקבוצת קופת חולים מכבי. מנהל חדש לבית החולים אסותא אשדוד: ד"ר ארז ברנבוים, כאן דרום, 3 בנובמבר 2019 שני פייס, קצין ודוקטור, אתר חיל האוויר, אוגוסט 2009 מיטל יסעור בית-אור, מנהל באסותא: "לפני שנגיע לחיסון עדר נחווה התפרצות רביעית", באתר ישראל היום, 31 בדצמבר 2020 דורון אביגד, ‏מנכ"ל בית החולים אסותא מספר על הרגע שבו הגיעו למיון מחבלים, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2023