laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוזנות אלזס עילית

רוזנות אלזס עילית (דרום אלזס) הייתה חבל ארץ של האימפריה הרומית הקדושה שבמרכזה אנסיסהיים ולנדסר, מצפון למחוז פררט (Pfirt). הרוזנים של הבסבורג שלטו בשטח משנות ה-30 של המאה ה-12 ועד נטישתו לצרפת במאה ה-17. בשנת 1130, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לותר השלישי מזופלינבורג כדי להפחית את כוחה של משפחת הוהנשטאופן באזור, מיזג שלושה אזורים מקומיים לכמה רוזנויות גדולים יותר. רוזנות זונדגאו, רוזנות פררט, והחלקים ממערב לנהר הריין מדוכסות שוואביה אוחדו ליצירת הרוזנות החדשה של אלזס עילית. בשנת 1188, האזכורים הראשונים של הרוזנות מופיעים ברישומים הרשמיים, אולם תאריך היצירה הסביר היה בסביבות 1130. הרוזנות כללה את האזורים שהוזכרו מראש, יחד עם כמה מחוזות וערי מדינה הממוקמות באלזס עילית. אלברכט השלישי, רוזן הבסבורג, קיבל את הרוזנות של אלזס עילית מהקיסר פרידריך הראשון ב-1186. בנו של פרידריך, הדוכס פרידריך החמישי, היה אדונו בעל התואר דוכס אלזס ("Elsatiae dux"). ב-9 במאי 1469, צ'ארלס הנועז רכש את רוזנות אלזס עילית ואת רוזנות פררט תמורת 50,000 פלורין רייני. בעת רכישתה, הייתה הרוזנות ממושכנת בכבדות. לנדסר הייתה משועבדת ל-Thüring von Hallwill תמורת 7,000 פלורינים. ב-20 בספטמבר מינה קרל את פטר פון האגנבאך כ"הפקיד הגדול ("לנדווגט") של פררט ואלזס" עם מושבו באנזיסהיים. פקיד זה היה יורשו של לנדווגט שמונה על ידי השליט האוסטרי הקודם, ולפיכך בשירותו של רוזן אלזס עילית. הרוזנות של אלזס עצמה הייתה נחלה קיסרית שמושכנה אז לנסיכות הבוחר מפפאלץ. ב-14 באפריל 1646, השגריר הקיסרי טראוטמנסדורף, במהלך המשא ומתן לסיום מלחמת שלושים השנים, הציע לצרפתים את "אלזס העליונה והתחתונה וזונדגאו, תחת התואר רוזנות אלזס". לא הייתה טריטוריה כזו, שכן אלזס הייתה מחולקת באותה עת למספר תחומי שיפוט שהוחזקו על ידי מעצמות מתחרות. הארכידוכס פרדיננד קרל החזיק ברוזנות אלזס עילית, בעוד קרוב משפחתו החזיק ברוזנות האגנאו עם מדינת חסות על הדקאפול (ליגה של עשר ערים אימפריאליות). הרוזנות הייתה בבעלותו של 'רוזן אלזס עילית', שהיה תמיד חבר בבית הבסבורג משנת 1324 בירושה. הרוזן הראשון באזור היה ורנר השני, רוזן הבסבורג, ומשפחתו ירשה אותו. הרוזן האחרון היה פרדיננד קרל, ארכידוכס אוסטריה. Arnold 1991, pp. 131–32, 273. Bischoff 2020 Vaughan 1973, pp. 86–89. Croxton 2013, pp. 225–26. Beller 1970, p. 353. Viton de Saint-Allais 1819, p. 43-44 Harmonville 1842, p. 141
אתרי ממלכת סבא העתיקה

אתרי ממלכת סבא העתיקה (בערבית: معالم مملكة سبأ, באנגלית: Landmarks of the Ancient Kingdom of Saba, מילולית: "ציוני דרך של ממלכת סבא העתיקה") הוא שמו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המאגד מספר אתרים ארכאולוגיים במחוז מאריב במרכז תימן הקשורים לממלכת סבא, שהייתה אחת הממלכות הגדולות בחצי האי ערב בתקופה שקדמה לאסלאם. האתר הוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית בינואר 2023 בהליך חירום מזורז על רקע מלחמת האזרחים שהחלה במדינה ב-2015 ובהתאם הוא הוכנס לרשימת אתרי מורשת עולמית בסיכון. בנימוקים להחלטת הוועדה הוזכרו הסמליות של האתרים כייצוג לתקופת השפע של הממלכה בסביבתה הצחיחה (שפרחה בעיקר בתקופת האלף ה-1 לפנה"ס על רקע דרך הבשמים שעברה דרכה) ולהישגים האדריכליים וההנדסיים של הציוויליזציה הסבאית, ובפרט סכר מאריב ומערכת ההשקיה המתקדמת לתקופתה שאפשרו את יצירת "נווה המדבר המלאכותי" הגדול ביותר בחצי האי ערב בעת העתיקה. להלן התת-אתרים הכלולים באתר לפי המספר הסידורי שלהם באונסק"ו: סבא מדיה וקבצים בנושא אתרי ממלכת סבא העתיקה בוויקישיתוף אתרי ממלכת סבא העתיקה באתר אונסק"ו (באנגלית) "Landmarks of Ancient Kingdom of Saba, Marib (Yemen) added to UNESCO's World Heritage List". UNESCO (באנגלית). 2023-01-25. נבדק ב-2023-03-01. "Decision 18 EXT.COM 5.3 - Any other matter: Nominations to the World Heritage List - Nominations to be processed on an emergency basis - Yemen". UNESCO (באנגלית). 2023. נבדק ב-2023-03-01. רשימת האתרים באתר אונסק"ו (באנגלית).
Forever Young

האם התכוונתם ל... Forever Young (שיר של אלפאוויל) Forever Young (שיר של בוב דילן) Forever Young (שיר של בלאקפינק) Forever
בישופות ורדן

הבישופות של ורדן הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה. היא הייתה ממוקמת בקצה המערבי של האימפריה וגבלה בממלכת צרפת, בדוכסות לוקסמבורג ובדוכסות באר. זמן מה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-10, השליטה של רוזנות ורדן עברה מהרמן מאנם מבית ארדן-ורדן לבישוף של ורדן. נחלה זו כללה גם את הקרקעות של כנסיית ורדן על רכושה לאורך נהר המוזל. על פי דיווח של כרוניסט, שנכתב בסביבות שנת 900, הגיע המלך המרובינגי כילדברט השני (575–596) לביקור בוורדן. לא היה מספיק יין לשרת את המונרך והבישוף אגריקוס היה נבוך מאוד. אולם אלוהים גמל לו על מעשיו הטובים והגדיל באורח פלא את כמות היין. המלך העניק לאגריקוס מוורדן את שלוס ולדנץ כנחלה של ורדן "בגלל היין". בסביבות 1156 אישר פרידריך ברברוסה את החזקה של הבישוף אלברט הראשון מוורדן בטירה יחד עם האדמה שמסביב. סיפור לפיו פטר (774–798), יורשו של מדלבאוס, קיבל לורדות חילונית של הדיוקסיה על ידי קרל הגדול, אך הדבר אינו מקובל עוד. בגלל הרס הארכיון בשריפה, הזמין הבישוף דדון (880-923) את כרוניקה של הבישופים של ורדן (לט') מברטריוס, נזיר בנדיקטיני. זה המשיך עד 1250 על ידי נזיר שני, לורנס, ומאוחר יותר על ידי סופר אנונימי. מרכיב מרכזי במדיניות הפנים של הקיסר אוטו הראשון היה לחזק את השלטונות הכנסייתיים על חשבון האצולה שאיימה על כוחו. לשם כך מילא את שורות האפיסקופות בקרוביו שלו ובפקידים נאמנים. כמגן האמונה הוא השקיע בהם את סמלי משרדיהם, הרוחניים והחילוניים, ולכן מונו אנשי הדת כווסאלים שלו באמצעות טקס ציון לשבח. ההיסטוריון נורמן קנטור מסכם: "בתנאים אלה הבחירות הפקידותיות הפכו לפורמליות גרידא באימפריה האוטונית. . ." הבישוף של ורדן, שמונה על ידי אוטו, היה נאמן לחלוטין לקיסר. בשנת 990 הורה הבישוף היימונט על בניית קתדרלה חדשה על פי התוכנית הרומנו-ריינית: ספינה, שני טרנספטים, שני אפסיסים מנוגדים, שלכל אחד מהם שני מגדלי פעמונים. הקיסר אוטו השלישי העניק את התואר רוזן לבישוף היימונט (990–1024) ולממשיכי דרכו ב-997. לבישופים הייתה הזכות למנות "רוזן לכל החיים" (comte viager) חילוני, בכפוף תאורטית לסמכותו של הבישוף. רוזנים אלו נבחרו ממשפחת האצילים של הארדנים. היה סכסוך תכוף בין הרוזן והבישוף. עם נישואיו של פיליפ הרביעי עם ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, בתו של הרוזן משמפאן, לורן ובמיוחד ורדן הפכו למוקד תמיכה עיקרי לכתר צרפת. לאחר 1331, מינוי הבישופים נשלט על ידי מלך צרפת ולא על ידי הקיסר. הבישופות סופחה לצרפת ב-1552; זה הוכר על ידי האימפריה הרומית הקדושה בשלום וסטפאליה של 1648. היא הייתה אז חלק ממחוז שלושת הבישופויות. "The first Lords of the Castle and the early Counts of Veldenz", Schloss Veldenz Goyau, Georges. "Diocese of Verdun". The Catholic Encyclopedia. New Advent. נבדק ב-26 באפריל 2013. {{cite encyclopedia}}: (עזרה) Cantor, Norman F. (1994). The Civilization of the Middle Ages. p. 213, Harper Perennial. מסת"ב 978-0-06-092553-6 ""Verdun, a rich history", Verduntourisme". אורכב מ-המקור ב-2016-03-10. נבדק ב-2016-03-09.
רוזנות ורדן

רוזנות ורדן הייתה רוזנות ריבונית מימי הביניים בדוכסות דוכסות לורן התחתית. שליטי הרוזנות הריבונית של ורדן נטלו לעצמם את התואר רוזנים בחסדי האל. [1] המדינה הייתה ממוקמת ליד לותרינגיה התחתונה בתוך האימפריה הרומית הקדושה. בישופות ורדן גבלה בה ממזרח. יער ארגון היווה את הגבול המערבי של הרוזנות, אך היא כללה גם את המבצרים ב-Montfaucon-d'Argonne וב-Vienne-le-Château. על פי דיפלומה אימפריאלית שהונפקה ב-1156, קיבל הבישוף חיימו מוורדן את הזכות למנות רוזנים, אך הרוזנים משושלת ארדנים-בולון הפכו את המשרה לתורשתית עד סוף המאה ה-10. עד 923 ריקווין, היה נשוי תחילה לבתו של אנגלרם, צ'מברלין של שארל הקירח, ולאחר מכן לקוניגונדה, אלמנתו של ויגריק, רוזן בידגאו. 923–944 אוטו, גם דוכס לורן משנת 940, בנו של ריקווין מנישואיו הראשונים 944-963 ראול, גם רוזן אייבואה (בתפקיד רודולף השני) 963–1002 גודפרואה הראשון, שכונה האסיר, בנו של גוטלו, רוזן בידגאו, בנם של ויגריק וקוניגונדה, ואודה ממץ; נישא למטילדה, בתו של הרמן, דוכס סקסוניה 1002–1012 גודפרואה השני, בנו של הדוכס הקודם מלורן התחתית משנת 1012 ועד מותו ב-1023 1012–1022 פרידריך, אחיו של הקודם 1022–1024 הרמן (נפטר 1029), אחיו של הקודם, פרש למנזר 1024–1025 לואי, גם רוזן שיני, קיבל את המחוז מהבישוף ריימברט, שנהרג על ידי גוטלו, אחיו של הרמן, שכבש את העיר ונתן אותה כנחלה לגודפרואה, בנו. 1025–1069 גודפרואה השלישי, שכונה המזוקן, גם הדוכס של לורן עילית משנת 1044 ולורן התחתית מ-1065, הוא נשלל מרכושו, כולל ורדן, על ידי הקיסר היינריך השלישי, אך הוא הוחזר לתפקידו ובילה את חייו בנדנוד בין מרד ושלום 1069–1076 גודפרואה הרביעי, המכונה הגיבן, בנו של הדוכס הקודם, גם הוא של לורן התחתית. 1076–1086 מטילדה מטוסקנה, שכונתה לה גראן קונטסה, אלמנתו של הקודם, גם המרקיזה של טוסקנה 1086–1095 גודפרואה החמישי (נפטר 1100), אחיינו של גודפרואה הרביעי, גם דוכס לורן התחתית משנת 1089 ומגן הקבר משנת 1099 לא ידוע 1100–1105 תיאודוריק, גם רוזן מונבליאר ובאר 1105–1134 רז'ינלד (נפטר 1149), הנקרא לה בורגן, בנו של הקודם, גם רוזן מונבליארד ובאר בשנת 1134 הדיח הבישוף את רז'ינלד וצירף מחדש את הרוזנות לדיוקסיה האפיסקופלית. Jan, Régine Le; LeJan, Régine (1995). Famille et pouvoir dans le monde franc (VIIe-Xe siècle): essai d'anthropologie sociale (בצרפתית). Publications de la Sorbonne. ISBN 978-2-85944-268-2. Murray 2000, p. 12. Murray 2000, pp. 12-13.
ינייבר

ינייבר (בהולנדית: Jenever; לעיתים נכתב בעברית ג'ניבר), הידוע גם בתור ג'ין הולנדי או ג'ין ז'נבה, הוא משקה מסורתי בטעם ערער מהולנד, בלגיה ואזורים סמוכים בצפון צרפת ובצפון מערב גרמניה. לינייבר יש הגדרת מקור מוגן (Protected Designation of Origin) באיחוד האירופי ובריטניה, וניתן להשתמש במונח והטיותיו רק אם המוצר מיוצר על פי המפרט בבלגיה, הולנד, שתי נפות בצפון צרפת ושתי מדינות פדרליות בגרמניה. ג'ין הפך לפופולרי בבריטניה לאחר שינייבר הגיע לאי. ינייבר הופק במקור על ידי זיקוק יין מאלט ("Moutwijn" בהולנדית) לרמה של 50% אלכוהול בנפח. מכיוון שהתזקיק שהתקבל לא היה טעים בגלל היעדר טכניקות זיקוק מעודנות (כאשר רק זיקוק דודי היה קיים), נוספו לו עשבי תיבול כדי להסוות את הטעם. אל המשקה הוסיפו את גרגרי הערער ("junperus" בלטינית) בשל יתרונותיהם הרפואיים לכאורה, וכך קיבל המשקה את השם "jenever" (והשם האנגלי ג'ין). באופן מסורתי המשקה מוגש בכוס בצורת פרח הצבעוני מלאה עד הקצה, כאשר מתח הפנים מאפשר לינייבר להתרומם גבוה מקצה הכוס. "Jonge jenever", מוגש בדרך כלל בטמפרטורת החדר, לפעמים (אם כי עכשיו זה די מיושן) עם קצת סוכר וכפית זעירה כדי לערבב. המשקה מוגש לפעמים קר מבקבוק השמור במקפיא או עם קרח. ה-"jenever oude" (ו-"korenwijn") האיכותי יותר מוגש בדרך כלל בטמפרטורת החדר. כאשר שותים ינייבר לצד בירה (בדרך כלל לאגר) בתוך כוס צ'ייסר, הוא מכונה "קופסטוט" (נגיחה). כאשר מטביעים את צ'ייסר הינייבר בכוס בירה זה נקרא "דויקבוט" (צוללת). באופן מסורתי, ינייבר מוגש בכוסות שוט שנלקחו ישירות מהמקפיא. מדיה וקבצים בנושא ינייבר בוויקישיתוף ינייבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גיא קידר, "יינבר" או מה הקשר בין מלחמה לאלכוהול?, באתר ynet, 6 במרץ 2006 מירה איתן, ‏מגרש השדים: הסיפור שמאחורי הג'ין, באתר מעריב אונליין, 14 ביולי 2015 רוני קשמין, האם קוקטייל ג'ין בבקבוק בירה הוא הדבר הבא?, באתר הארץ, 5 בינואר 2015 מיכאל דיטש, The Serious Eats Guide to Genever, seriouseats.com, ‏9 באוגוסט 2019 (באנגלית) שרלוט מקדונלד-גיבסון, Genever invention: The rich and malty ancient spirit is making a comeback, האינדיפנדנט, ‏6 בפברואר 2014 (באנגלית)
בנימין ארדיטי

בנימין יוסף ארדיטי (1 ביולי 1897 – 20 במאי 1981) היה פעיל ציוני, פובליציסט וחבר הכנסת מטעם חרות וגח"ל. ארדיטי נולד בווינה ב-1897. ב-1898 חזרה משפחתו לעיר רוסצ'וק בבולגריה ובה רכש חינוך יסודי. ב-1912 הצטרף לאגודת "מקרא" שפעלה להשכלה עצמאית יהודית בעירו. ב-1915 נוסדה בממלכת בולגריה "ההסתדרות לשפה ותרבות עברית" וארדיטי היה אחד מפעיליה הבולטים בקבוצה שכונתה "זרם רוסה" והטיפה לאקטיביזם ציבורי בתחום החינוך הציוני. בין 1916 ל-1917 היה ארדיטי אחד מעורכי כתב העת לנוער ציוני "אברייסקו איקו" (ההד העברי). ב-1919 עבר לסופיה ובה רכש השכלה על תיכונית. במקביל היה אחד מעורכיו של כתב העת "העברי הצעיר". היה חבר הוועד המרכזי של הסתדרות ציוני בולגריה בשנים 1920-1923 ויו"ר הסתדרות ציוני סופיה. ב-1924 היה ארדיטי אחד מעורכיו של העיתון "אברייסקי גלאס" ("הקול העברי"), שביטא את קולה של האופוזיציה בתנועה הציונית, שהובילה בהמשך להקמת התנועה הרוויזיוניסטית בבולגריה. ארדיטי יסד את הקבוצה הרוויזיוניסטית הראשונה בבולגריה בשנת 1925 והיה יושב ראש ההנהלה של התנועה הרוויזיוניסטית בבולגריה בין השנים 1925-1935, וחבר הוועד הפועל הציוני. כמו כן, ארדיטי היה ממקימי האוניברסיטה היהודית העממית בסופיה והוצאת הספרים שלה. נאסר בשל פעילות ציונית בלתי-ליגלית ב-1944 על ידי השלטונות הפאשיסטיים וב- 1946 על ידי השלטון הקומוניסטי בשל פעילותו בעלייה ב'. היה חבר ועד ההצלה של הסוכנות היהודית שעבד בתנאי מחתרת ונציג התנועה הרוויזיוניסטית במשרד הארץ ישראלי בבולגריה. עלה לישראל בשנת 1949. ארדטי היה חבר מרכז תנועת החרות משנת 1949 וחבר ההנהלה בהתאחדות הספרדים בישראל. כיהן כחבר הכנסת משנת 1955 ועד 1965 מטעם סיעות חרות וגח"ל. היה חבר בוועדת השירותים הציבוריים. יהודי בולגריה בשנות המישטר הנאצי - 1944-1940, חולון, הוצאת פרטית, תשכ"ב-1962. יהודי בולגריה - קהילת שומלה, תל אביב, דפוס מבורך, תשכ"ט-1968; בולגרית תפקידו של המלך בוריס בהגלית יהודי בולגריה, 1952. יהודים נודעים בבולגריה, 1971. מדיה וקבצים בנושא בנימין ארדיטי בוויקישיתוף בנימין ארדיטי, באתר הכנסת בנימין ארדיטי, באתר כנסת פתוחה בנימין ארדיטי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות בנימין ארדיטי (1897-1981), דף שער בספרייה הלאומית רומנו, אלברט. א, אישים, בתוך: אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, עמודים 631-633.
צבי גרונר

ברוך צבי גרונר (22 בדצמבר 1938, כ"ט בכסלו ה'תרצ"ט - 15 במרץ 2012, כ"א באדר ה'תשע"ב) היה חוקר של ספרות הגאונים וההלכה, מרצה באוניברסיטת חיפה ובמכון לנדר. ב-1961 זכה בפרס מדעי היהדות ע"ש פרופ' שמחה אסף מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1965 זכה בפרס ע"ש מרים גרונולד-מוזס על עבודת הגמר שלו ומ-1975 היה דוקטור לפילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור שלו עסקה ברב האיי גאון ובדרכו בהלכה והיא נכתבה באוניברסיטה העברית בהדרכתו של פרופ' שרגא אברמסון. ספרו האנגלי של גרונר בנושא זה זכה להערכה בקרב החוקרים המובילים בתחום. גרונר עשה ניסיון ראשון ומרשים של רישום כל תשובותיו של רב האיי גאון. בנוסף לחיבוריו ומאמריו על תורת רב האיי גאון בפרט ותורת הגאונים בכלל, כתב גרונר גם ספר חשוב על ברכות שהיו נהוגות בזמנים שונים בהיסטוריה היהודית ואינן נהוגות כיום. גרונר הוא אחיין של יהודה לייב גרונר, ממזכיריו של הרבי מלובביץ', היה נשוי לחוה זוננפלד נינת ר' יוסף חיים זוננפלד. רב האי גאון ודרכו בהלכה, חבור לשם קבלת התואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ד. The legal methodology of Hai Gaon, Chico: Scholars Press, 1985. מסת"ב 0891307486 "רשימת תשובות רב האי גאון", בתוך: עלי ספר, כרך י"ג (תשמ"ו). באופן חריג הגיליון כולו מכיל את רשימתו של גרונר. (השלמות לרשימה נזכרו להלן) ברכות שנשתקעו. ירושלים : מוסד הרב קוק, תשס"ד. המגרב וישיבות הגאונים בבבל בראי ספרות השאלות והתשובות (במאות הט'-הי"א), פעמים, גיליון 38, תשמ"ט R. Brody, 'Groner's "The Legal Methodology of Hai Gaon"', JQR, 76 (1986), pp. 237-245 השלמות לרשימת תשובות רב האי גאון, מאת גרונר עצמו ושלמה זלמן הבלין השלמות למפתח פירושי ר' האי גאון - לזכר פרופ' צבי גרונר ז"ל, מאת עזרא שבט צבי גרונר באתר רמב"י מצבתו של צבי גרונר הוענק הפרס ע"ש ש. אסף, על המשמר, 9 בנובמבר 1961 הפרס ע"ש מרים גרונולד-מוזס, דבר, 18 במאי 1965
האטה

האטה (תעתיק באנגלית: Hata או Hatta) האם התכוונתם ל... מוחמד האטה – מדינאי אינדונזי סהאצ'ירו האטה – בקטריולוג יפני צוטומו האטה – פוליטיקאי יפני הטה
ניקולאי קרימוב

ניקולאי קרימוב (ברוסית: Никола́й Кры́мов; ‏ 2 במאי 1884 - 6 במאי 1958) היה צייר ותאורטיקן אמנות רוסי וסובייטי. קרימוב נולד למשפחה אמנותית. הוא למד עם אביו בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בפקולטה לארכיטקטורה אצל אברם ארכיפוב, ניקולאי קסטקין, ליאוניד פסטרנק, ובסטודיו של ולנטין סרוב וקונסטנטין קורובין. בשנת 1906 השתתף קרימוב בתערוכות של סטודנטים, ומשנת 1907 בתערוכות שונות כולל של איגוד האמנים הרוסים. הוא היה חבר באיגוד מ-1910 עד 1923 ובאגודת אמני מוסקבה מ-1923 עד 1931. קרימוב לימד בסדנאות הטכניות לאמנים במוסקבה בין השנים 1920–1922 ובפקולטה לאמנויות יפות של מכון פרצ'יסטנקה. הוא צייר בעיקר עיירות פרובינציאליות ונופי כפר, תוך התמקדות בולטת באזור הכפרי. הוא הושפע באופן ניכר מפולקלור פרימיטיבי, אם כי מאוחר יותר הסגנון שלו השתנה לגישה יותר קלאסית. בתחילת הדרך הוא צייר בעיקר על פי זיכרון, תיאר רגשות, ולא רשמים. ציוריו היו יותר מחקר מאשר תיאור. הוא גם עבד עבור התיאטרון, ותכנן כמה תפאורות מפורסמות. בשנת 1949 נבחר קרימוב כחבר שותף באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות. קרימוב זכה בדרגת עובד אמנות של הפדרציה הרוסית בשנת 1942. הוא זכה במסדר הדגל האדום של העבודה בשנת 1954, ודרגת אמן העם (אמנות חזותית) בשנת 1956. קרימוב נפטר ב-6 במאי 1958 במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי קרימוב בוויקישיתוף Nikolai Krymov, web.archive.org, ‏2008-09-15 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאי קרימוב".
עשב

עשב הוא שם כללי לצמחים עשבוניים רב-שנתיים או חד-שנתיים ירוקים, שהגבעול שלהם אינו מעוצה. הבננה, למשל, מוגדרת מבחינה בוטנית כ"עשב" משום שאין לה גזע מעוצה כמו לעצים רגילים. עשבים רבים משמשים מזון לבעלי חיים במרעה ובחווה חקלאית. לדוגמה, רובם של מיני הדגניים הם עשבים חד או רב שנתיים הכוללים דגנים למאכל, צמחים שימושיים אחרים כמו קנה הסוכר ומינים של עשבים שוטים. ישנם עשבים המצמיחים פרחים אשר יכולים לשמש לנוי, לדוגמה - דמומית קטנת-פרי. ישנם מספר סוגים של עשבים שהאדם עושה בהם שימוש: משפחת הדגניים קטניות משפחת המורכבים ירקות עשבי תיבול דשאים עשבים שוטים "בכלות העשב" (ספר) עשב הים הולך ונעלם, באתר הידען. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליזבטה קרוגליקובה

אליזבטה קרוגליקובה באנגלית: Elizaveta Kruglikova ‏ 31 בינואר 1865- 21 ביולי 1941, הייתה ציירת רוסית וסובייטית גם הכינה צלליות והדפסים. היא נולדה בסנט פטרסבורג לסרגיי קרוגליקוב (1832–1910) ואשתו, אולגה ניימן (1836–1922). אביה היה קצין צבאי והיה צייר חובב, וסבה, ניקולאי קרוגליקוב (1788–1868), היה צייר מקצועי. בשנת 1880 היא התגוררה עם אביה בפולטבה, שם פגשה לראשונה אמנים הקשורים לנוודים והחליטה על אמנות כקריירה. בשנים 1890 - 1895 היא לקחה שיעורים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שם למדה אצל אילריון פריאנישניקוב, סרגיי קורובין ואברם ארכיפוב. בשנת 1895 המשיכה את לימודיה בפריז באקדמי קולארוסי ובאקדמי ויטי. היא הקימה סטודיו משלה בשנת 1900, ובשנת 1902 למדה תחריט עם ג'וזף-ויקטור רוקס-צ'מפיון (1871–1953). אחרי 1909, היא הייתה גם מורה באקדמי דה לה פלה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה היא חזרה לסנט פטרסבורג והתקשרה לתנועת מיר איסקוססטבה. בשנת 1916 פרסמה ספר מונוטיפים בשם "פריז ערב המלחמה" ותרמה את ההכנסות לאמנים רוסים שהיו תקועים בצרפת. בשנת 1919, היא הייתה ממקימי תיאטרון הבובות הממלכתי, שם עיצבה גם בובות. היא הקדימה את תיאטרון הבובות המרכזי של המדינה שהוקם על ידי סרגיי אוברזצוב בשנת 1931. משנת 1922 עד 1929, היא הייתה פרופסור באולפני האמנות הגבוהים יותר (לשעבר האקדמיה הקיסרית לאמנויות), שם לימדה ציור תיאטרלי ודקורטיבי. היא גם עיצבה פוסטרים ופרסמה סדרה פופולרית של צלליות, של משוררים, אחרי צלליות של מנהיגי המהפכה. היא השתתפה כמעט בכל התערוכות שהתקיימו בברית המועצות ובאירופה, כולל הביאנלה של ונציה (1928). קרוגליקובה היה נושא לדיוקן עיפרון בשנת 1933 שצויר על ידי פיוטר נרדובסקי [4] וציורים של מיכאיל נסטרוב בשנת 1938 ו -1939 החברים לשעבר במיר איסקוססטבה. היא הייתה ידועה בהחייאת טכניקות תחריט והדפסה ישנות יותר, אך הייתה ידועה במיוחד בזכות המונוטיפים. בשנת 2009 הוקדש לה פסטיבל המונוטיפים הבינלאומי הרביעי. אליזבטה קרוגליקובה נפטרה ב־21 ביולי 1941 בלנינגרד. מדיה וקבצים בנושא אליזבטה קרוגליקובה בוויקישיתוף אליזבטה קרוגליקובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Kenneth, Elizaveta Kruglikova, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Русские художники. Кругликова Елизавета Сергеевна., www.artsait.ru St. Petersburg Encyclopedia (online), entry "Puppet Theatres
אזיקי רגל

אזיקי רגל הם אזיקים הכובלים את רגליו או את קרסולו של הנכבל. אזיקי הרגל הקדומים ביותר נמצאו בחפירות ארכאולוגיות מהעידן הפרה היסטורי. במקרא נקראו אזיקי הרגל בשם נחושתיים: ”יָדֶיךָ לֹא אֲסֻרוֹת וְרַגְלֶיךָ לֹא-לִנְחֻשְׁתַּיִם הֻגָּשׁוּ” (שמואל ב', ג' 34). בתקופת הרומאים כבר נראו סוגים שונים של מכשירי כבילה, ביניהם כמה גרסאות קדומות לאזיקי הרגל המודרניים. האזיקים היו בשימוש נרחב ביותר בימי הביניים. אזיקי רגל מסוגים שונים נמצאים בשימוש גם בימיינו ומשמשים בעיקר לכבילת אסירים המועברים ממתקן מעצר או מאסר אחד למשנהו. את מגבלת התנועה בעת שאזוקים באזיקי רגל תיאר העיתונאי עודד שלום, כשכתב על הליך מעצר שעבר: כל עציר העולה לפוסטה נאזק בידיו וברגליו. כמה דקות ישיבה במשאית העצורים כשהידיים והרגליים שלך באזיקים ממחישים רק חלק קטן מהחוויה הלא נעימה. הידיים הופכות ליחידה אחת ואין מה לדבר על לשבת רגל על רגל. אתה נדרש ללכת בזהירות, בצעדים קטנים ומדודים. הירידה במדרגות המשאית הופכת לחישוב מתמטי של רוחב הפסיעה. צעד גדול מדי וזה ייגמר בנפילה. — עודד שלום, תא לחץ, באתר ynet, 8 במרץ 2018; במקור, מתוך "המוסף לשבת", ידיעות אחרונות מנגנוני הנעילה המובנים הראשונים היו בורג פשוט, אבל הם התפתחו במהרה לסוג ה"דרבי", שהיה בשימוש באירופה עד אמצע המאה ה-20. בעשורים האחרונים נמצאים בשימוש אזיקי רגליים בעלי רמת בטיחות גבוהה ומנעול צילינדר שקשה יותר לפצח מהמנעול הרגיל. בהשוואה לאזיקים הרגילים, אזיקי הרגל מגבילים פחות את תנועת הנכבל, ועל כן מנהלי בתי סוהר רבים נוהגים לכבול את רגלי האסירים דרך קבע. על מנת למנוע התנהלות זו, הוחלט במדינות האיחוד האירופי לאסור יצוא של אזיקי הרגליים אל מחוץ לאיחוד. אזיקי אגודל מדיה וקבצים בנושא אזיקי רגל בוויקישיתוף "פוסטה" הוא כינוי למשאית גדולה בה מובילים עצירים ואסירים מתחנות משטרה ובתי מעצר אל בתי המשפט ובתי הסוהר.
סטארה

בריטני טליה האזרד (באנגלית: Brittany Talia Hazzard; נולדה ב-14 ביוני 1990) הידועה בשם הבמה סטארה (באנגלית: Starrah), היא פזמונאית, זמרת וראפרית אמריקאית. סטארה כתבה או הייתה שותפה לכתיבת שירים מרובים שהגיעו ל-20 העליונים במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, כולל "Needed Me" של ריהאנה, "Wild Side" של נורמני (בהשתתפות קארדי בי), "Now or Never" של הלסי, "2 Phones" של קווין גייטס, "No Frauds" של ניקי מינאז', דרייק וליל ויין ו-"Fake Love" של דרייק. שלושה שירים שהיא הייתה שותפה לכתיבתם הגיעו למקום הראשון, "Havana" של קמילה קביו (בהשתתפות יאנג ת'אג), "Girls Like You" של מארון 5 (בהשתתפות קארדי בי), ו-"Savage (Remix)" של מייגן די סטליון (בהשתתפות ביונסה), כאשר האחרון מביניהם בה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר". היא השתתפה ביצירת אלבומי האולפן Birds in the Trap Sing McKnight של טראוויס סקוט, Funk Wav Bounces Vol. 1 של קלווין האריס, כולל הלהיט הבין-לאומי "Feels" בהשתתפות פארל ויליאמס, קייטי פרי וביג שון. כאמנית, סטארה הוציאה פרויקט משותף עם דיפלו, בשם Starrah x Diplo‏ (2017). בשנת 2019, עבדה עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, על אלבום האולפן הארבעה-עשר, Madame X. במסגרת האלבום, עבדה על "Future" (ביחד עם קוואבו), "Crave" (ביחד עם סוואה לי), "Crazy",‏ "Come Alive",‏ "Looking for Mercy" ו-"I Rise". במסגרת האלבום, עבדה על רצועת דמו בשם "Back That Up to the Beat". גרסת הדמו המקורית של השיר משנת 2015, החלה לזכות לפופולריות בטיקטוק ובשל הביקוש הרב, מדונה הוציאה אותו לאחר שני הקמפיינים הפרסומיים של Rebel Heart ו-Madame X, כסינגל בפני עצמו, בנוסף לגרסה מהירה שלו. השיר יצא לאור ב-30 בדצמבר 2022 בשירותים הדיגיטליים וזכה להצלחה ברחבי העולם וברשתות המדיה בפרט. סטארה, ברשת החברתית פייסבוק סטארה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטארה, ברשת החברתית אינסטגרם סטארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטארה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סטארה, באתר ספוטיפיי סטארה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סטארה, באתר Last.fm (באנגלית) סטארה, באתר AllMusic (באנגלית) סטארה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטארה, באתר דיזר סטארה, באתר Discogs (באנגלית) סטארה, באתר Genius סטארה, באתר בילבורד (באנגלית) סטארה, באתר טיידל (באנגלית) "Credits / Charli XCX / Number 1 Angel" Pigeons & Planes: The Best in New Music Discovery and Curation, complex (באנגלית אמריקאית) Alex Zidel, Starrah Releases Debut Single "How It Goes", HotNewHipHop, ‏2020-08-12 (באנגלית אמריקאית) "Brittany Hazzard", www.grammy.com Madame X (Deluxe), 2019-06-14, נבדק ב-2023-03-01 Madonna releases demo version of 'Back That Up To The Beat', OUTInPerth | LGBTQIA+ News and Culture, ‏2023-01-01 Kevin Kayhart, Madonna tases Back That Up To The Beat (TikTok version) in leather, Mail Online, ‏2022-12-19