laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גבריאל יוסף לוי

הרב גבריאל יוסף לוי (נולד ב- ז' באדר ה'תשי"ד, 10 בפברואר 1954) הוא ראש ישיבת באר התורה, יוזם ונשיא הגמ"ח המרכזי. נולד ליצחק ושיינדי לוי. גדל בכפר אליהו ובשכונת רחביה בירושלים. למד בבית ספר חורב, בישיבת קול תורה, אצל הרב שלמה זלמן אוירבך, ובישיבת פוניבז' אצל הרב אלעזר מנחם מן שך והרב שמואל רוזובסקי. לאחר פטירתו של הרב רוזובסקי היה שותף בעריכת כתביו ושיעוריו והוצאתם לאור. בשנת 1977 נשא את שפרה בתו של הרב אהרן פלדמן, לימים ראש ישיבת נר ישראל. בשנת 1984 מונה למגיד שיעור בישיבת בית מתתיהו בבני ברק. בשנת 1992 מונה לעמוד בראשות ישיבת פחד יצחק בירושלים עם הרב יונתן דייויד. כמו כן היה ראש הקיבוץ ומגיד שיעור בישיבת אור אלחנן. בקיץ ה'תשנ"ג (מאי 1993) הקים את ישיבת באר התורה בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 2016 עברה הישיבה לעיר בית שמש. שיטת הלימוד של הרב לוי מתאפיינת בדרך לימודו של רבו הרב רוזובסקי. בשל המצוקה הכלכלית של הורים במגזר החרדי הבאים להשיא את צאצאיהם, הקים הרב לוי ב-2001 את הגמ"ח המרכזי, המעניק הלוואות של מאות אלפי שקלים לאלפי משפחות חרדיות. אביו, הרב יצחק לוי, מחבר סדרת הספרים "פרשיות בספרי הנביאים", היה מורה ללימודי תנ"ך בישיבת חורב בירושלים, בנו של רופא הילדים ד"ר יעקב לוי, ראש מחלקת ילדים בבית החולים ביקור חולים. גיסו הוא הרב יהושע כ"ץ, רב העיר מעלה אדומים. גיס נוסף הוא הרב אברהם אבא וינגורט, עורך ספרי הרב יחיאל יעקב וינברג. אחיו הרב מרדכי הוא משגיח הישיבה. מבניו: הרב יעקב, נשוי לבתו של יוסף רייכמן (בעל השליטה במלון וולדורף אסטוריה ירושלים), ראש כולל "באר שמואל" בהיכל הישיבה הרב אביגדור, לשעבר ראש ישיבת "באר התורה קריית יהודה" בכסלון, סניף של ישיבת "באר התורה". ב-2016 מונה לר"מ בישיבה. שמואל, משיב ויועץ חינוכי בישיבה, נשוי לביתו של הרב ישעיה הורביץ, משגיח הישיבה הגדולה ביתר עילית (אקרמן) חתנו הרב יצחק וינברג, לשעבר מוסר שיעורים לבני הקיבוץ בישיבה, כיום ר"מ בישיבת דעת אהרן ("קפלן החדשה") בראשות הרב ניסן קפלן.
מכבי ירושלים (כדורסל)

מכבי ירושלים היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר ירושלים, שמשחקת כיום בליגה ב' ושיחקה בעבר בליגת העל. הקבוצה הוקמה בשנות ה-30. עד קום המדינה, ומכיוון שלא הייתה קיימת ליגת כדורסל מסודרת, השתתפה הקבוצה בטורנירים שונים ובעיקר במשחקי ידידות מול קבוצות מקומיות והפועל ירושלים. באותם ימים נודעה הקבוצה גם כ"מכבי בר כוכבא ירושלים", וזכתה באליפות הליגה הירושלמית בשנים 1941 ו-1956. הקבוצה החלה להשתתף בליגת הבכירה בעונת 1954/55, ונשארה בה במשך תשע עונות רצופות. משחקי הדרבי מול הפועל ירושלים היו הלהיט של הכדורסל הירושלמי בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60. משחק הדרבי השני בעונת 1961/62 הופסק לאחר התפרצות של צופים למגרש. במכבי כיכבו אז אברהם הופמן, ישראל טוויל, מרדכי תנורי, אריאל כהן, משה שרם ומנחם שירזי. בתקופה הזו היא הייתה הקבוצה הבכירה בעיר וכונתה נבחרת החלומות. אולם לאחר עונת 1963/64, כשאימן את הקבוצה דוד קמינסקי (סמל מובהק של הפועל), ירדה הקבוצה מהליגה הבכירה ונעלמה ממפת הכדורסל הישראלי למשך שלושה עשורים בהם דשדשה בליגות הנמוכות. בעונת 1993/94 סיימה הקבוצה במקום השני בלאומית ב', באותו מספר נקודות כמו מכבי חיפה שבמקום השלישי. למרות זאת, הפרש סלים עדיף של ירושלים העניק לה את הכרטיס לליגת העל. בעונת 1994/95 (העונה בה שבה לליגת העל) נכללו בסגל שבעה שחקני בית, מחוזקים בג'ו דאוסן, שון גרין וגלעד שמחוני. הקבוצה סיימה במקום התשיעי, כשבדרך היא מנצחת את הדרבי השני של אותה עונה. בעונה שלאחר-מכן (1995/96) סיימה במקום העשירי (מתוך 12), לאחר ניצחון מוחץ במחזור הסיום מול קבוצת בני הרצליה 55-98. ניצחון שהבטיח את ההישארות של הקבוצה בליגה. אולם, הקבוצה הורדה לליגה לאומית ב' על ידי הרשות לבקרה תקציבית, בטענה שאין ביכולתה להשיג את הערבויות המתאימות. הייתה זו הפעם הראשונה בכדורסל הישראלי שבה קבוצה יורדת ליגה עקב בעיות תקציב. הקבוצה לא התאוששה מהמכה שקיבלה, וירדה לליגה הארצית. מחלקת הנוער המשיכה להתקיים במשך שבע שנים נוספות. המועדון התפרק סופית בשנת 2003. בסך הכל שיחקה הקבוצה בליגת העל במשך 11 עונות בשתי קדנציות. מלך הסלים של הקבוצה בכל הזמנים הוא אברהם הופמן, שקלע 2,923 נק' בשמונה עונות בקבוצה. בשנת 2024 הוקמה הקבוצה מחדש על ידי רוני שטייניץ, יו"ר עמותת מכבי ירושלים ומי שהיה יו"ר הקבוצה המקורית בשנות ה-90, סהר רחמים שהיה אוהד הקבוצה המקורית, ויוסי שרעבי. בעונת 2024/2025 עתידה הקבוצה לשחק במחוז ירושלים של ליגה ב'. הקבוצה תארח את משחקיה במרכז לרנר של האוניברסיטה העברית, השוכן בהר הצופים. דוד קמינסקי יורם חרוש אמנון שנק בטבלה מופיעות רק העונות בהן הייתה הקבוצה בליגה הבכירה. ירדה ליגה מהמקום האחרון ירדה ליגה במקום מכבי רמת גן, מאחר שלא קיבלה את אישור הבקרה התקציבית סהר רחמים, יאללה מכבי, יאללה ירושלים: כשבבירה הייתה אלטרנטיבה, באתר ynet, 28 באוקטובר 2007 40 שנות קיום מכבי ירושלים, פורסם בעיתון הבקר ב-18 נובמבר 1951⁩ ספר הכדורסל הישראלי, עמוד 11 מכבי ירושלים זכתה באליפות כדורסל, פורסם בעיתון הבקר ב-1 מרץ 1956 רפאל נאה ושלמה חסיד, "לכולם יש בעיות, רק אותנו פירקו", פורסם במוסף הספורט של ידיעות אחרונות ב-29 באוגוסט 1996 דף הקבוצה באתר איגוד הכדורסל הישראלי
מכבי ירושלים

האם התכוונתם ל... מכבי חשמונאי ירושלים – קבוצת כדורגל ישראלית שהשתתפה בשני משחקי גמר גביע ארץ ישראל והייתה פעילה בעיקר בתקופת המנדט הבריטי מכבי ירושלים (כדורסל) – קבוצת כדורסל ישראלית ששיחקה בעבר בליגת העל בכדורסל
ז'אן-פול פיטוסי

ז'אן-פול פיטוסי (בצרפתית: Jean-Paul Fitoussi;‏ 19 באוגוסט 1942 – 15 באפריל 2022) היה כלכלן צרפתי-יהודי ממוצא תוניסאי. פיטוסי נולד בלה גולט שבתוניסיה. סיים דוקטורט בהצטיינות במשפטים ובכלכלה מאוניברסיטת שטרסבורג הוא היה פרופסור לכלכלה במכון למדע המדינה פריז (סיאנס פו) מאז שנת 1982 ועד למותו, ובאוניברסיטה הבינלאומית החופשית ברומא (LUISS). כמו כן כיהן כפרופסור במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה (European University Institute) בשנים 1979–1983, וכפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 1984. בשנים 1989–2010 כיהן כנשיא מרכז המחקר הצרפתי לכלכלה (OFCE– Observatoire français des conjonctures économiques), ומאז 1997 ועד למותו כיהן כחבר במועצה לניתוח כלכלי של ראש ממשלת צרפת ובוועדה הכלכלית הלאומית. בפברואר 2008 מונה מטעם הנשיא סרקוזי לכהן יחד עם ג'וזף שטיגליץ ואמרטיה סן כמתאם בוועדה למדידת ביצועים כלכליים והתקדמות חברתית. בין השנים 2000 ל-2009 פיטוסי שימש כמומחה מקצועי בוועדה לעניינים כלכליים ומוניטריים של הפרלמנט האירופי, וכן היה חבר בוועדת האו"ם בנושא הרפורמה במערכת הפיננסית והמוניטרית הבינלאומית. ב-14 באפריל 2008 הוא נבחר למועצת המנהלים המפקחת של חברת טלקום איטליה. פיטוסי נחשב לתומך בכלכלה קיינסיאנית, ועסק בתאוריות של אינפלציה, אבטלה, כלכלה פתוחה ותפקידה של המדיניות המקרו כלכלית. הוא היה מבקר של מדיניות פיסקלית ומונטרית נוקשה, משום שטען שיש לכך השפעה שלילית על הצמיחה והתעסוקה. הוא טען שמשבר הסאבפריים נובע "מרצון של רווחיות יתר של בעלי ההון הפיננסי." פרסם מאמרים אקדמיים ומאמרים פופולריים רבים, ועבודתו האחרונה עסקה בקשר שבין דמוקרטיה ופיתוח כלכלי. בשנת 2011 פרסם גילוי דעת שבו תמך במחאת האוהלים בישראל. נפטר ב-15 באפריל 2022. באתר סיינס-פו Fitoussi : mieux vaut endetter l'Etat que les Français! כלכלנים מאירופה למען המחאה, גלי צה"ל
פיטוסי

האם התכוונתם ל... פיטוסי הוא שם משפחה צפון אפריקאי נפוץ בקרב משפחות יהודיות. מקורו במילה הערבית פַטַסַה (فطسة) או במילה אַפְטַס (أَفْطَس), שפירושן "בעל אף שטוח", חרומף. מקור אחר הוא בשם היישוב פיטוס שבהרי נפוסה שבלוב. אורנה פיטוסי – שחקנית, מנחה וקריינית ישראלית אליס פיטוסי – זמרת יהודייה-אלג'יראית ברונו פיטוסי – שחקן פוקר ואדריכל הצרפתי גרגורי פיטוסי – שחקן צרפתי הרצל פיטוסי – כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. בעונת 1981/82 היה מלך השערים בליגה העליונה עם 22 כיבושים. ז'אן פול פיטוסי – כלכלן צרפתי ז'אן שארל פיטוסי – במאי צרפתי זואי פיטוסי – שחקנית וזמרת יווניה הרב יהושע פיטוסי – רב העיר צפת וחבר מועצת הרבנות הראשית מארק פיטוסי – במאי ותסריטאי צרפתי מישל פיטוסי – עיתונאי, סופר ותסריטאי צרפתי Heinrich Walter Guggenheimer, Eva H. Guggenheimer - Jewish Family Names and Their Origins: An Etymological Dictionary
צרתיקניים

צרתיקניים (שם מדעי: Evaniidae) הם משפחה של צרעות טפיליות בסדרת הדבוראים, בעלי גלגול מלא. משפחה זו מונה כ־400 מינים ב־20 סוגים שונים. נפוצה בכל רחבי העולם מלבד בקטבים. הזחל של צרעה יחידנית זו ניזון מביצי תיקנים ומתפתח בתוך תיק הביצים של התיקן. הבוגרים ניזונים מצוף פרחים ולא הם או הזחלים מסוכנים לאדם. קבוצת Hyptia Brachygaster minuta קבוצת Evania צרתיקן הבתים Evania appendigaster Evania dimidiata Prosevania punctata מדיה וקבצים בנושא צרתיקניים בוויקישיתוף צרתיקניים, באתר ITIS (באנגלית) צרתיקניים, באתר NCBI (באנגלית) צרתיקניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צרתיקניים, באתר GBIF (באנגלית) צרתיקניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) evanioidea.info קטלוג למשפחה. אסף מירוז, צרעה + תיקן = צירתיקן, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2008
שק החלמון

שק החלמון הוא שק קרומי המחובר לעובר בשלבים המוקדמים של ההריון. שק החלמון משמש מקור תזונה וכן מקום ייצור לכדוריות הדם האדומות לפני התפתחות מחזור הדם הפנימי של העובר. בהמשך ההריון שק החלמון הופך לצינור דק שעובר דרך הטבור. אצל בני אדם, שק החלמון הוא החלק הראשון של שק ההריון שניתן לזיהוי בבדיקת אולטרסאונד סביב חמישה שבועות להריון ונוכחתו מהווה אחד הסימנים להריון תקין. הסעיף על שם מקל ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר אליזבת

גשר אליזבת (בהונגרית: Erzsébet híd קרי: גשר ארז'בט, הצורה ההונגרית לשם אליזבת) הוא גשר תלוי מעל נהר הדנובה בעיר בודפשט. הגשר הקיים כיום נבנה בין השנים 1961 ל-1964 באתרו של גשר באותו שם שהיה קיים במקום מ-1903 ועד שפוצץ, כמו כל גשרי הדנובה, ב-1945 על ידי צבא גרמניה הנאצית הנסוג. הגשר נקרא על שמה של מלכת הונגריה אליזבת (סיסי). בצד פשט (המזרחי) מתחבר הגשר לכיכר ה-15 במאי בה ניצבת הכנסייה העתיקה בעיר, "כנסיית העיר הפנימית". שם נמצאת מסעדה מפורסמת מרתף מתיאש. בצד בודה מתחבר הגשר לכיכר דוברנטי שלמרגלות גבעת גלרט, בה מוצב פסל של המלכה אליזבת. הגשר המקורי הוקם בין השנים 1897 ל-1903. בעת בנייתו היה הגשר הארוך בעולם שאינו נסמך על עמודי תמיכה במרכזו. בצד בודה הגשר אינו ממוקם באופן אידיאלי אלא למרגלות צוק סלעי המצריך עבודה הנדסית מורכבת לחיבורו לרשת הכבישים. הסיבה שהגשר הוקם במקום זה היא שהקרקע במקום הייתה שייכת לאיש אצולה שהיה חבר מועצת העיר ואשר חפץ למכור חלקה זו עבור הקמת הגשר ולהרוויח מהעסקה. הוא הצליח לשכנע מהנדסים וחברי מועצה להקים את הגשר דווקא במקום זה. עקב הגאומטריה של הכביש נגרמו במקום תאונות דרכים רבות וקטלניות ובשנת 2004, לאחר תאונה מחרידה במיוחד, הוגבלה המהירות ביציאה מהגשר ל-40 קמ"ש בלבד, דבר ההופך את היציאה ממנו לעמוסה. בניגוד לשאר הגשרים במרכז בודפשט, הגשר לא שוקם מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, מחוסר אמצעים להקימו בתבניתו המקורית העשירה. לבסוף, ב-1961, הוחלט להקים גשר מודרני פשוט-קווים במקום העתק של הגשר המקורי. נתונים גשרי הדנובה: אליזבת
דליה שטנצלר

דליה שטנצלר (נולדה בשנת 1955) היא סופרת, יוצרת ומפתחת תוכניות ישראלית, בעלים ומנכ"ל של מכון יעדים ושל חברת יעדים אנימציה ומשחקים. יוזמת "הפעלופדיה" – אנציקלופדיה בת 12 כרכים לפעילות חברתית תרבותית. עומדת בראש חבר הנאמנים של עמותת "גדולים מהחיים" למען ילדים חולי סרטן. דליה שטנצלר לבית רוזנשטוק–רוזן ילידת פתח תקווה. בת לאב עובד מערכת הביטחון ודיפלומט, יליד גרמניה, ולאם פלמ"חניקית, בת למשפחה ממקימי פתח תקווה, נחלת בנימין בתל אביב והשכונה הראשונה מחוץ לחומות ירושלים, נצר למשפחת אבן עזרא דור 12 בישראל. כנערה כיהנה כנשיאה ארצית של ארגון "נוער לנוער" וכסגנית נשיאה עולמית של ארגון BBYO - ארגון הנוער העולמי של "בני ברית". לאחר שירותה הצבאי בחיל האוויר השלימה תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן בתחומי החינוך עם התמחות בלימודים בלתי פורמליים וטכנולוגיה ותקשורת בחינוך. היא נשואה לאפי שטנצלר, שהיה יו"ר קרן קיימת לישראל וראש העיר גבעתיים ואם לשתיים. לאחר שעבדה במכון לאמצעי הוראה בגיל 26, הקימה שטנצלר את חברת "מכון יעדים" (1989) שעוסק בפיתוח הנחיה והפקה של תוכניות חינוכיות במולטי מדיה להובלת תהליכי שינוי בארגונים ומוסדות. בין הפרויקטים המובילים של החברה: "הפעלופדיה" - אנציקלופדיה לפעילות חברתית, "הפעלוטף" – אנציקלופדיה לפעילות הורים וילדים מסדרת "הפעלופדיה" לגיל הרך למדף הביתי; "מתודופדיה" – אנציקלופדיה למתודות. פעילויות החברה זיכו אותה בפרסים רבים על פיתוח משחקי סימולציה, שהיוו את התמחותה, ביניהם בתחרויות מטעם "איטל" – האגודה הטכנולוגית לפיתוח משחקים. שטנצלר כתבה וערכה ספרים רבים, מאמרים, ומשחקים. רבות מהתוכניות שפיתחה פרצו דרך בתחום הפדגוגי-חברתי-קהילתי וזכו בהוקרה. בין השאר פיתחה שטנצלר משחקי לוח, כמו "האי המכושף" שנמכר בתפוצה עולמית. כן כתבה שטנצלר ספרי ילדים, ובהם: "תעלולים בשכונה", "מסע בארץ האור" ועוד. בשנת 2011 הקימה דליה את חברת יעדים אנימציה ומשחקים, הפועלת בשוק הבינלאומי. כאשת ראש עיריית גבעתיים לשעבר הייתה שטנצלר מן המובילות והמקימות של פורום נשות ראשי ערים במסגרת מרכז השלטון המקומי. במשך שנים פעלה כמתנדבת וכיועצת פדגוגית למערכות החינוך של יהדות גרמניה ולפיתוח מנהיגות צעירה בישראל ובחו"ל. בנוסף תרמה כמתנדבת בפיתוח תוכניות למחנות הקיץ היהודיים בחו"ל ובייעוץ אסטרטגי חינוכי למשרד החינוך בוועדות שונות. במסגרת פעילותה כיו"ר חבר הנאמנים של "גדולים מהחיים" פועלת שטנצלר בהתנדבות לארגון ערבי גאלה להתרמה למען הילדים חולי הסרטן, וכן להרחבת הפעילות בנושאים שונים כמו תמיכה ברכישת תרופות שאינן בסל; הקמת גן ילדים לילדים חולי סרטן; הרחבת מעגלי התמיכה גם לאחים ולבני משפחה נוספים; ועוד. כאשת יו"ר קק"ל העולמי סייעה שטנצלר בגיוס תורמים למדינת ישראל. היא מרצה בהתנדבות בפני קבוצות נשים ומקדמת את המודעות לפעילות קק"ל וחשיבות ערכיה. מדיה וקבצים בנושא דליה שטנצלר בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של דליה שטנצלר, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של דליה שטנצלר, באתר "סימניה" מכון יעדים דליה שטנצלר, דף שער בספרייה הלאומית
Wind of Change

Wind of Change (בתרגום חופשי: רוח של שינוי) הוא שירה של להקת ההארד רוק הגרמנית סקורפיונז. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה קלאוס מיינה ב-1989 בעקבות ביקורה של הלהקה במוסקבה, בתקופת פירוקה ההדרגתי של ברית המועצות. השיר מדבר על רוחות השינוי באותה תקופה, שהגיעו לשיאן בנפילת חומת ברלין, ובעקבות כך הפך לסמל של איחוד גרמניה. השיר, שזכה להצלחה רבה ברחבי העולם, כלול באלבום Crazy World שיצא בשנת 1990. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הלהיטים הגרמני באותה תקופה ובמצעדים אירופאים נוספים, ולמקום השני במצעד הבריטי. במצעד הלהיטים בארצות הברית הגיע השיר למקום הרביעי. הוידאו קליפ של השיר מציג מראות המייצגות את הרוע שממסדים גורמים לעולם, בשנים שקדמו להפקת השיר (סוף שנות ה-80 של המאה ה-20): אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989), האינתיפאדה הראשונה (הפגנה עם דגל פלסטין, ולעומתה חיילי צה"ל), אסון הנפט של אקסון ואלדז; ומאידך, סמלים של תקווה לשינוי: גלאסנוסט, מיכאיל גורבצ'וב, שבירת חומת ברלין, לך ואלנסה ונלסון מנדלה. במאי 2020, העלה העיתונאי והתחקירן פטריק ראדן קיף בפודקאסט שלו השערה כי השיר נכתב למעשה על ידי ה-CIA כדי להשתיל כמיהה לחופש בתודעתם של צעירים מהגוש המזרחי ולקדם את נפילת הקומוניזם, המבוססת על תחקיר שערך, אם כי ללא ראיות חותכות. מידע על היצירה "Wind of Change" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Wind of Change" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Wind of Change" באתר Discogs סרטון השיר "Wind of Change" באתר יוטיוב בן שלו, הוא משוכנע שאת הלהיט הגדול ביותר של "סקורפיונס" כתבו אנשי הסי־איי־אי, באתר הארץ, 7 ביוני 2020 לפי אתר זה: [1], השיר הגיע למקום הראשון בישראל; במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של רשת ג' השיר הגיע למקום ה-4. בן שלו, הוא משוכנע שאת הלהיט הגדול ביותר של "סקורפיונס" כתבו אנשי הסי־איי־אי, באתר הארץ, 7 ביוני 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר מרגיט

גשר מרגיט (בהונגרית: Margit híd) הוא גשר על הדנובה במרכז בודפשט, המחבר את בודה, פשט והאי מרגיט. לגשר שתי "זרועות" הנפגשות במרכזו בזווית של 165 מעלות, מנקודת המפגש נמתח כבש ירידה אל האי. הגשר הוקם בין 1872 ל-1876 לפי תכנונו של האדריכל ארנסט גוין (Ernest Goüin). כבש הירידה לאי הושלם ב-1900. אורכו הכולל של הגשר הוא 637.5 מטרים ורוחבו 25 מטרים. הגשר משמש לתנועת מכוניות, חשמליות (במרכזו, לפני הירידה לאי קיימת תחנת חשמלית), הולכי רגל ורוכבי אופניים. הגשר מהווה חלק מ"השדרה הגדולה" (Nagykörút), הטבעת השנייה בהיקפה ביחס למרכז העיר, שממשיכה מפשט לבודה על גבי הגשר ונקראת בה "שדרות מרגיט". עמודי התמך של הגשר בצד פשט נפגעו מפיצוץ ב-4 בנובמבר 1944. בינואר 1945 פוצץ, ככל גשרי הדנובה בבודפשט, על ידי צבא גרמניה הנאצית הנסוג. הגשר שוקם בין 1946 ל-1948. ב-2011 הסתיימו עבודות שיקום ושיפוץ כוללות של הגשר, אשר משחזרות את מבנהו ועיטוריו המקוריים. הגשר הפך עם פתיחתו למוקד להתאבדויות בקפיצה ממנו לדנובה. עקב כך חיבר המשורר יאנוש אראן בלדה לקופצים מן הגשר. מדיה וקבצים בנושא גשר מרגיט בוויקישיתוף גשרי בודפשט: גשר מרגיט דוד טרבאי, השלדים בדנובה: ההונגרים עוד לא מוכנים להכיר בפשעים נגד היהודים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2016
ברנדס

האם התכוונתם ל... גאורג ברנדס – חוקר ומבקר ספרות יהודי דני חנינא ברנדס – עורך דין ישראלי יהודה ברנדס – מחנך וחוקר תלמוד. ראש בית המדרש בבית מורשה בירושלים יוכי ברנדס – סופרת ישראלית ומרצה לתנ"ך ננסי ברנדס – מנצח, מוזיקאי וקומיקאי ישראלי ברנדייס
יעקובוביץ

יעקובוביץ הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שפירושו "בן יעקב". האם התכוונתם ל... אברהם אריה עקביא (יעקבוביץ) - סופר ומתרגם עברי, כרונולוג, חוקר הלוח העברי ותוכן ישראלי אוריאל עקביא (יעקבוביץ) - מחנך, פסיכולוג וסופר ישראלי; בנו של אברהם אריה עקביא טוביאס יעקובוביץ – רב, היסטוריון וספרן צ'כי ירוסלב יעקובוביץ – סקסופוניסט, מוזיקאי ומלחין ישראלי עמנואל יעקובוביץ', ברון יעקובוביץ' – הרב הראשי של איחוד הקהילות היהודיות של חבר העמים הבריטי, ומחשובי ההוגים בתחום הרפואה והיהדות במאה העשרים שמחה יעקובוביץ' – עיתונאי יהודי קנדי המפיק ומביים סרטים תיעודיים
ארמון גרשם

ארמון גרשם (בהונגרית: Gresham-palota) הוא מבנה אר נובו מפואר במרכז בודפשט בכיכר סצ'ני (לשעבר כיכר רוזוולט) ברובע בלווארוש. המבנה הוקם בראשית המאה ה-20 על ידי חברת הביטוח הבריטית גרשם לפי תכנונו של האדריכל ההונגרי-יהודי ז'יגמונד קוויטנר. כיום נמצא הבניין בבעלות חברת ההחזקות האירית קווינלאן פרייבט ומשמש כמשכנו של מלון הפאר "ארבע העונות". המבנה הוקם כהשקעה על ידי חברת הביטוח שלא הורשתה לסחור בניירות ערך והפיקה רווחים מנדל"ן. במקור עמד על אותו מגרש ארמון נאו קלאסי. תכנון המבנה נמסר לידי האדריכל ההונגרי ז'יגמונד קוויטנר, שלמד בווינה והושפע מסגנון הזצסיון הווינאי (ה"אר נובו הווינאי"). הקמת המבנה ארכה שנתיים, בין 1904 ל-1906. הבניין שימש כמטה החברה באירופה המרכזית וכמקום אירוח לבכירי החברה ולאריסטוקרטים בריטים שהיו קשורים עמה. בשנות הונגריה הקומוניסטית הפך המבנה המפואר לבית דירות ומצבו התדרדר. בשנת 2001 רכשה את הארמון קבוצת מלונות ארבע העונות, שיפצה אותו לפי התוכניות המקוריות, כולל השקעה בעיצוב הפנים הכולל עבודות פרזול בברזל, פסיפס וויטראז' זכוכית, ופתחה בו ב-2004 את המלון המפואר והיוקרתי ביותר בבירה ההונגרית. המבנה מהווה את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות הזצסיון (אר נובו) במרכז אירופה. הזצסיון הווינאי, בניגוד לאר נובו הפריזאי הקלאסי התמקד פחות בעיטורים ויותר בעיצוב הארכיטקטוני עצמו לשם יצירת הצורות ה"טבעיות", הנראות כצמחים. בבניין מתבטא הדבר בצורה המפותלת בה מונח הגג על המבנה ובעמודי הכניסה. המבנה מעוטר בפסלים רבים בהם פסל ראשו של סר תומאס גרשם, ממייסדי הבורסה של לונדון. שער הכניסה לגן מהווה דוגמה לעבודת פרזול וכוללת שני טווסים. אתר האינטרנט הרשמי של ארמון גרשם תיאור המקום (באנגלית)
Memory Almost Full

Memory Almost Full (פירוש מילולי: זיכרון כמעט מלא) הוא אלבום של פול מקרטני ששוחרר באנגליה ב-4 ביוני 2007 ויום מאוחר יותר בארצות הברית. האלבום הופק בין היתר גם באולפני אבי רוד. הוא מכר 1.5 מיליוני עותקים. בריאיון עם פול, אמר כי השם עלה לו כשהתריע הטלפון הסלולרי שלו "Memory almost full" (הזיכרון כמעט מלא). כל השירים באלבום נכתבו על ידי פול מקרטני. השירים במהדורה הסטנדרטית היו: Dance Tonight Ever Present Past See Your Sunshine Only Mama Knows You Tell Me Mr. Bellamy Gratitude Vintage Clothes That Was Me Feet in the Clouds House of Wax End of the End Nod Your Head במהדורת שני הדיסקים - הדיסק הראשון הוא המהדורה הסטנדרטית והשני מכיל את: In Private Why So Blue 222 Audio commentary: Paul talks about the music of Memory Almost Full Dance Tonight (Acoustic version) מהדורת דלוקס יצאה ב-6 בנובמבר 2007 והכילה את השירים במהדורה הסטנדרטית ו-3 השירים הנוספים של המהדורה השנייה וגם DVD שהכיל חמישה שירים שהוקלטו באולם הנשפים האלקטרוני של לונדון ושני קטעי וידאו: Drive My Car Dance Tonight House of Wax Nod Your Head Only Mama Knows וידאו Dance Tonight וידאו Ever Present Past מידע על האלבום Memory Almost Full באתר MusicBrainz מידע על האלבום Memory Almost Full באתר AllMusic האלבום Memory Almost Full באתר Discogs האלבום Memory Almost Full באתר ספוטיפיי האלבום Memory Almost Full באתר דיזר האלבום Memory Almost Full באתר אפל מיוזיק
ארז אהרוני

ארז אהרוני (נולד ב-1957) הוא סופר, עורך דין וטייס ישראלי. אהרוני גדל בשכונת רמת חן ברמת גן, ולמד בבית הספר התיכון "עירוני ט'" בתל אביב, במגמה הריאלית. כנער הדריך בצופים ועסק בספורט. התגייס לחיל האוויר, וסיים קורס טיס במגמת קרב בשנת 1978. בהמשך, שרת בטייסת 131 (טייסת ההרקולסים) והשתתף בטיסות ובמבצעים שונים, כגון העלאת יהודי אתיופיה (מבצע משה ומבצע שלמה). עם שחרורו, למד משפטים וסיים את התואר באוניברסיטת תל אביב בשנת 1983. עם קבלת רישיון עריכת דין הקים עם חבריו את משרד זיסמן, אהרוני, גייר ושות' המחזיק סניפים בישראל, בארצות הברית (ניו יורק, בוסטון, ווושינגטון), בסין (בייג'ינג, שאנגחאי ושנג'ן), בהודו ובאירופה. אהרוני מתפקד כשותף מנהל במשרד, ועוסק בתחומים משפטיים שונים, כמו נדל"ן, ליטיגציה, בנקאות ותקשורת. אהבתו לכתיבה וסיפורת החלה בגיל צעיר. ב-2004, זכה סיפורו "גיעגועים" (קולות הברווז) במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצר על שם אוריאל אופק. ב-2006 פורסם ספרו הראשון "חצי שפם" בהוצאת מעריב, וכשלוש שנים לאחר מכן יצא לאור ספרו "סודו של העיט" בהוצאת כנרת זמורה ביתן. ב-2011 פורסם ספרו "אש בשדה קוצים", בעריכת אמנון ז'קונט, בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן. ארז אהרוני, חצי שפם, מעריב, 2006 ארז אהרוני, סודו של העיט, כנרת, זמורה-ביתן, 2009 ארז אהרוני, אש בשדה קוצים, כנרת, זמורה-ביתן, 2011 רשימת הפרסומים של ארז אהרוני, בקטלוג הספרייה הלאומית דוד שליט, ‏נאחז באוויר: ארז אהרוני, טייס תובלה בעברו ומעורכי הדין המובילים בארץ, אוהב להיות עם הרגליים על הקרקע, באתר גלובס, 20 ביוני 2009 מהצג אל הדף(הקישור אינו פעיל), על תחרות הסיפור הקצר ע"ש אוריאל אופק, מאת יעל דר, 25 ביולי 2005, באתר וואלה תרבות אתר משרד עורכי הדין זיסמן, אהרוני, גייר ושות' ארז אהרוני, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל ארז אהרוני, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
מעשה בחייט

"מעשה בחייט" הוא מחזה מאת פרידריך לוֹבֶּה (תחת הפסבדונים ההולנדי "י' דה פְרִיס", שעִמו הגיש את מחזותיו לתיאטרון "האהל"), שאף ביים אותו. המחזה הוא קומדיה בת חמש תמונות, שמתרחשת בהולנד בימי כיבוש נפוליאון. מעשה בחייט, שמעז לחרף את שמו של נפוליאון בעת שכרותו ונידון על כך לשלושה שבועות מאסר, לאחר שהלשינו עליו התושבים. אולם, הוא שולח בסתר את שולייתו לבית הסוהר, לרצות את עונשו. תפנית מתרחשת כאשר מוציא השוליה את נשמתו בבית הכלא, והחייט נאלץ כעת להעמיד פני מת. כך, הוא נקלע למצבים מגוחכים, והוא נוכח בלוויה של עצמו, מודד את גודל מודעות האבל וצועד בביתו מצעד של אבל למשמע התזמורת אשר בלוויה. בהמשך מאמץ לעצמו זהות, שהוא אחיו התאום של עצמו, והוא נושא בשנית את אשתו. המחזה הועלה בתיאטרון "האהל" בשנת 1947 בתרגום מגרמנית של לאה גולדברג. את עיצוב התפאורה ערך אריה ארוך ואת העיבוד המוזיקלי ארנסט גלזר. הוא תוכנן לעלות לראשונה בסוף יוני 1947, אך לבסוף התקיימה הצגת הבכורה ב-8 ביולי, בשלהי עונת ההצגות תש"ז. המחזה זכה להצלחה, ועל כן פתח את עונת תש"ח בתיאטרון. צוות השחקנים כלל את מאיר מרגלית בתפקיד הראשי (החייט) וכן את שושנה פרלמוטר בתפקיד מַרִיטְיֶה, דבורה קסטלניץ בתפקיד דוֹרְטְיֶה, לאה דגנית בתפקיד יוּלה, יהודה גבאי בתפקיד מֶלֶר, דניאל פוגלסון בתפקיד וִילֶם, יוסף זרובבל בתפקיד בעל הפונדק, יהודית ברקאית בתפקיד אַנְטְיֶה, בן ציון זילברג ואברהם נחתומי. את תפקידי השחקנים מתארת מבקרת "דבר" רבקה דוידית (בחתימת "בת־לוי"): "מרגלית בתפקיד המרכזי כבש את לב הצופים. ש' פרלמוטר אשת-החיל הנבונה וד' קסטלנץ, בעלת המזימות, ל' דגנית — כזמרת רחוב זקנה ונחמדה, י' גבאי כסוחר הרווק, ד' פוגלסון — הצעיר רודף הנשים, י' ברקאית — המלצרית טובת הלב וכן ב״צ זילברג ונחתומי — כולם, כולם טובים, ואף למעלה מזה". דוידית תיארה את המחזה כ"מהתלה חמודה, השופעת חן וצחוק למכביר". לצד הביקורת החיובית על הופעת השחקנים, חלקה לוי מחמאות לתפאורה "במתכונת הציור ההולנדי הישן" ולתלבושות. לצד זאת, ראתה ברקע ההיסטורי "הזדמנות לפסיכולוגיה של כובשים ומדוכאים", שלא נוצלה היטב: "לדאבון לב, לא נדבקו היטב ה"טלאים" החדשים אל הטקסט הישן, ולא הספקנו "לטעום כמר" מאתמוספירת כיבוש הזרים... והחייט עצמו — לא הרגשנו בו גבורה יתירה ולא מרד מסוים, אלא דברי שכור, שאיננו אחראי למוצא־פיו. וכן לא חשנו שנאה מיוחדת אל הכובש ולא התרפסות מיוחדת מצד יתר התושבים, למרות עובדת ההלשנה. היחסים האלה שבין הכובש לאוכלוסייה לא הודגשו, והרי זו שגיאה בגוף המחזה." בת־לוי, "מעשה בחייט" ב"אוהל", דבר, 18 ביולי 1947 (ביקורת) "מעשה בחייט" ב"אהל", דבר, 12 בספטמבר 1947 "מעשה בחייט" ב"אהל" (ידיעה קצרה), דבר, 29 במאי 1947. הצגת־בכורה ב"אהל", דבר, 8 ביולי 1947. בת־לוי, "מעשה בחייט" ב"אוהל", דבר, 18 ביולי 1947.
Hurd

HURD היא ליבת מערכת הפעלה שאמורה להיות הליבה של מערכת GNU. במנשר של גנו הזכיר ריצ'רד סטולמן ש-"ליבה ראשונית קיימת אך תכונות רבות עדיין נדרשות כדי לחקות את יוניקס". הוא התייחס ל-TRIX, ליבת RPC (קריאה להליכים מרחוק) שפותחה ב־MIT, שעורכיה החליטו להפיצה בחינם והייתה תואמת עם גרסה 7 של יוניקס. בדצמבר 1986 התחילה עבודה לשינוי ליבה זו, אך מפתחיה החליטו לבסוף שהיא לא מתאימה כנקודת התחלה, בעיקר בגלל שהיא רצה רק על "ארכיטקטורת 68000 היקרה והאלמונית" והיה צורך להתאים אותה לארכיטקטורות אחרות לפני שאפשר היה להשתמש בה. ב־1988 נשקלה במקומה ליבת "מאך", אשר פותחה ב-CMU (אוניברסיטת קרנגי מלון), על אף שתחילה נדחה פיתוחה בגלל שמפתחיה נדרשו להוריד קוד שהיה שייך לחברת AT&T. בתחילה הוחלט לקרוא לליבה Alix, אך המפתח מייקל בושנל העדיף מאוחר יותר את השם Hurd, כאשר השם הקודם נדחק לתת-מערכת ובסופו של דבר נעלם לחלוטין. גם הפיתוח של Hurd נעצר בסופו של דבר בעקבות בעיות טכניות ועימותים מתמשכים בין המפתחים. מערכת דביאן כוללת גם הסבה חלקית לריצה מעל ליבת Hurd. מדיה וקבצים בנושא Hurd בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Hurd (באנגלית) דף הבית של Hurd מתוך אתר פרויקט גנו ההיסב של מערכת דביאן לליבת HURD ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.