laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליאם פיטרסן

ויליאם פיטרסן (באנגלית: William Petersen; נולד ב- 21 בפברואר 1953) הוא שחקן ומפיק אמריקאי, המוכר בעיקר כ"גיל גריסום", דמותו בתוכנית המצליחה של רשת CBS זירת הפשע CSI. בנוסף הוא מוכר כ"וויל גראהם" בסרט הצייד. פיטרסן נולד באוונסטון שבאילינוי, הוא הצעיר מבין ששת ילדיהם של ארתור פיטרסן והלן ג'ון. אביו היה ממוצא גרמני ודני, הוא עבד בעסקי רהיטים. לפיטרסן יש שני אחים ושלוש אחיות. הוא סיים את לימודיו בשנת 1972 בבית הספר התיכון בישוף קלי שנמצא בבויסי שבאיידהו. לאחר מכן פיטרסן התקבל לאוניברסיטה של מדינת איידהו בעזרת מלגת פוטבול. בזמן שהותו באיידהו, הוא לקח שיעורי משחק ששינו את דרכו בחיים, פיטרסן עזב את האוניברסיטה בשנת 1974 והגיע אל חבל הבסקים שם למד משחק. פיטרסן התעניין בתרבות הבסקית, למד את השפה הבסקית ונתן לבתו את השם הבסקי מייטה ניריאה (אהובתי); היא נולדה בשנת 1975 ביישוב מונדרגון שבחבל הבסקים. פיטרסן חזר לאיידהו עם מטרתו להיות שחקן, והופיע בתיאטרון הסטפנוולף. בשנת 1985, פיטרסן עשה את פריצת הדרך הראשונה שלו כאשר כיכב בסרט האקשן של ויליאם פרידקין, "לחיות ולמות בלוס אנג'לס". בשנה שלאחר מכן, בשנת 1986, פיטרסן כיכב בסרטו של מייקל מאן "הצייד", כששיחק בתור סוכן ה-FBI ויל גראהם (אנ').בגלל שתפקידו בסרט היה כל כך מתיש מבחינה רגשית, אחרי שלב הצילומים הוא עשה ככל שיכל כדי לפטור מעצמו את דמותו של גראהם. הוא גילח את הזקן שלו, הסתפר וחימצן את השיער שלו לבלונד. פיטרסן דחה תפקיד בסרט פלאטון של אוליבר סטון מכיוון שצולם בפיליפינים, דבר שהיה משאיר אותו רחוק ממשפחתו. במקום זאת הוא עבד בסרט הטלוויזיה של HBO משנת 1987 "Long Gone". פיטרסן גם הופיע כחלק מהסט של הסרט "12 המושבעים" משנת 1997, סרט זה היה רימייק לאותו סרט משנת 1957. בין השנים 2000 עד 2010 הוא שיחק כד"ר גיל גריסום בדרמת הפשע "CSI" של רשת CBS. ב-3 בפברואר 2009 הוא זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, רוב צוות הסדרה CSI השתתף בטקס זה. בשנת 2015, הוא גילם את תפקידו של קולונל אמט דארוו בסדרת הטלוויזיה "מנהטן". ב-9 בנובמבר 2017, עלה בבכורה המחזה של טרייסי לטס "הדקות" (אנ') בתיאטרון "סטפנוולף" (אנ') בשיקגו, בו גילם פיטרסן את דמותו של ראש העיר סופרבה. ב-2021 חזר לסדרת ההמשך "CSI: לאס וגאס" לעונה הראשונה. לפיטרסן יש בת, מייטה (נולדה ב-1975) מנישואיו הקודמים, ולה יש שני בנים. פיטרסן התחתן עם בת זוגו ג'ינה סירון ביולי 2003. ב-5 ביולי 2011, נולדו להם תאומים, בן ובת, מפונדקאות. מדיה וקבצים בנושא ויליאם פיטרסן בוויקישיתוף ויליאם פיטרסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויליאם פיטרסן, באתר AllMovie (באנגלית) ויליאם פיטרסן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ויליאם פיטרסן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוכנויות הידיעות, ויליאם פיטרסן פורש מ-CSI, באתר nrg מעריב, 16 ביולי 2008
איגנסיו מטה בלנקו

איגנסיו מטה-בלנקו (בספרדית: Ignacio Matte-Blanco;‏ 3 באוקטובר 1908 - 11 בינואר 1995) היה פסיכואנליטיקאי צ'יליאני. מטה בלנקו נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, למד רפואה והוסמך כרופא. בשנת 1933 הוא עבר ללונדון והחל לעסוק בפסיכואנליזה תחת הדרכה של אנה פרויד ובפסיכיאטריה. בשנת 1940 הוא עבר לארצות הברית ובשנת 1943 חזר לצ'ילה. תוך זמן קצר הוא הקים בצ'ילה ארגון לפסיכואנליזה. בשנת 1966 מטה בלנקו נסעה לאיטליה והתיישב ברומא בה נפטר בשנת 1995. מטה-בלנקו פיתח, על יסוד התכונות של הלא-מודע על פי פרויד, מבנה מבוסס-חוקיות של הלא-מודע במטרה להסביר את הפן האי-רציונלי של המחשבה. בין ספריו: "The Unconscious as Infinite Sets" ו-"Thinking, Feeling and Being". RICCARDO LOMBARDI, BODY, AFFECT, THOUGHT: REFLECTIONS ON THE WORK OF MATTE BLANCO AND FERRARI, The Psychoanalytic Quarterly, 2012 Eric Rayner, Unconscious Logic An Introduction to Matte Blanco's Bi-Logic and Its Uses, LONDON: Routledge, 1995 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמנואל קרסו

עמנואל קָרָסוֹ (1862, סלוניקי, האימפריה העות'מאנית - 1934, טריאסט, ממלכת איטליה), צאצא משפחה יהודית ספרדית בסלוניקי (כעת ביוון), היה עורך דין וחבר בטורקים הצעירים. קרסו היה חבר ולפי חלק מן המקורות אף מייסדה ולאחר מכן נשיאה של לשכת הבונים החופשיים "תחיית מקדוניה" ("Macedonian Risorta") בעיר סלוניקי והוא שהתחיל עם תנועת הבונים החופשיים באימפריה העות'מאנית. הלשכות וקבוצות סתר אחרות היו למקום מפגש אוהדי הטורקים הצעירים כולל טלעת פאשה. קרסו גם היה בין ראשוני החברים הלא מוסלמיים באיגוד החופש העות'מאני שלאחר מכן נהיה חלק של מועצת האיחוד והקידמה ונהיה לנציג סלוניקי מטעמה בפרלמנט העות'מאני. הוא סירב להתמנות לממשלה העות'מאנית אך היה אחד משלושת האנשים שהודיעו לסולטאן עבדול חמיד השני ב-27 באפריל 1909 על הדחתו מן הכס. הוא שיתף פעולה עם ארגונים יהודיים שונים באימפריה וראה ביהודים טורקיים קודם כל טורקים ורק לאחר מכן יהודים. לאחר המלחמה האיטלקית-עות'מאנית השתתף בכתיבת החלטת ועידת שלום על העברת סלוניקי תחת פיקוח בינלאומי. לאחר עלייתו של אטאטורק לשלטון גלה לאיטליה. נפטר ב-1934 ונקבר בבית הקברות היהודי בארנאוטקוי, פרבר איסטמבול. עמנואל הוא דוד של יצחק קרסו, מייסד דנונה. אסתר בנבסה, "היהדות העות'מאנית בין התמערבות לציונות 1908 - 1920", פרק שביעי, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 1996 מדיה וקבצים בנושא עמנואל קרסו בוויקישיתוף The History of Freemasonry in Turkey Marc David Baer, The Dönme: Jewish converts, Muslim revolutionaries, and secular Turks, p. 94 full text Stella Salem, ‘Portraits of famous Jewish lawyers and jurists in Greece’, Justice (Special issue: Remembering Salonika) (Spring 1999), 17.
יז'י הופמן

יז'י הופמן (בפולנית: Jerzy Julian Hoffman; נולד ב-15 במרץ 1932) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע יהודי-פולני. הופמן נולד ב-15 במרץ 1932 בקרקוב, פולין למשפחה יהודית אשר הוגלתה לסיביר אחרי פלישת ברית המועצות לפולין בשנת 1939. האב, זיגמונד הופמן רופא במקצועו התנדב לשרת בדיוויזיה הפולנית הראשונה על שם קוסטושקו בצבא האדום, האם - מריה שמלקס. אחרי המלחמה יז'י הופמן חזר לפולין. למד בעיר בידגושץ'. בשנת 1955 סיים מכון ממלכתי לקולנוע במוסקבה. התפרסם בעקבות בימוי הסרטים המבוססים על ספרי טרילוגיה של הנריק סנקביץ'. חתן פרסי קולנוע רבים. פאן וולודיובסקי (Pan Wołodyjowski, 1968) המבול (Potop, 1974) באש ובחרב (Ogniem i mieczem, 1999) זנכאר (Znachor, 1981) כשהשמש היה האל (Stara baśń: Kiedy słońce było bogiem, 2003) הקרב על ורשה 1920 (Bitwa warszawska 1920, 2011) מדיה וקבצים בנושא יז'י הופמן בוויקישיתוף יז'י הופמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יז'י הופמן, באתר AllMovie (באנגלית) יז'י הופמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
זרימת גנים

זרימת גנים מוגדרת כמעבר של אללים מהמאגר הגנטי של אוכלוסייה אחת לאחרת. זרימת גנים יכולה להתרחש במספר מנגנונים, כמו נדידת בעלי חיים בוגרים בחיפוש אחר משאבים לא מנוצלים, הפצת צאצאים או רביית צמחים שמתרחשת על ידי הסעת תאי המין למרחקים ארוכים (ראו גם האבקה). לזרימת גנים יש שלוש השפעות אבולוציוניות עיקריות: זרימת גנים עשויה לגרום להופעת אללים חדשים באוכלוסייה, דהיינו, היא מהווה גורם המגדיל את הגיוון בתוך האוכלוסייה. זרימת גנים גורמת לצמצום ההבדלים הגנטיים בין אוכלוסיות שונות של אותו המין, ובכך מקטינה את הסיכוי להתרחשותם של אירועי ספציאציה. זרימת גנים מקטינה את הסיכוי שלשני ההורים יהיה אותו אלל רצסיבי של מחלות תורשתיות, וכך מקטינה את הסיכוי לחלות בהן באותה אוכלוסייה. מדיה וקבצים בנושא זרימת גנים בוויקישיתוף זרימת גנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפאל ברק

רפאל (רפי) ברק הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בקנדה וכמנכ"ל משרד החוץ. ברק נולד במונטווידאו שבאורוגוואי. התנדב בקיבוץ וב-1969 עלה לישראל. בשנים 1970 עד 1977 עבד כמדריך תיירים. הוא החל את שירותו במשרד החוץ ב-1977 כשהתקבל לקורס צוערים של המשרד. בשנים 1979 עד 1983 כיהן כמזכיר שני ומזכיר ראשון בשגרירות ישראל בלימה שבפרו. ב-1985 מונה לסגן ראש אגף כוח האדם במשרד החוץ. ב-1987 מונה לנספח לענייני תקשורת בנציגות ישראל לקהילה האירופית. ב-1991 מונה לסגן השגריר בבלגיה ובלוקסמבורג. כיהן כמנהל לשכת מנכ"ל המשרד וראש חטיבת התיאום. בשנים 1993–1996 שימש ברק כמתאם המגעים עם הפלסטינים לאחר החתימה על הסכמי אוסלו. באוגוסט 2000 מונה לסגן שגריר ישראל בארצות הברית ושימש כשגריר בפועל לאחר עזיבתו של דוד עברי ועד כניסתו לתפקיד של דני אילון. ב-2006 מונה לממלא מקום שגריר ישראל בצרפת, באפריל 2007 מונה לסמנכ"ל לענייני מערב אירופה ובהמשך כיהן כמשנה וממלא מקום מנכ"ל המשרד. ביוני 2011 מונה למנכ"ל משרד החוץ, כיהן בתפקיד עד מינויו לשגריר ישראל בקנדה בנובמבר 2013. בדצמבר 2016 סיים את כהונתו כשגריר ופרש משירות החוץ. ברק בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב (1973) ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית המצטיינים של קרן רוטשילד. נשוי למרים ואב לשלושה ילדים. רפאל ברק באתר שגרירות ישראל בקנדה
חוות נחשים

חוות נחשים הוא מתחם שבו מגדלים ומרבים מגוון רחב של נחשים. המטרות העיקריות של חוות הנחשים הן: מחקר ואיסוף ארס ליצירת נסיוב נגד ארס. בנוסף חוות נחשים רבות הן מוקד למשיכת תיירים. עיקר חוות הנחשים מצויות בסין, תאילנד וארצות הברית. זיסיקיאו (子思桥) כפר במחוז ג'ג'יאנג נקרא גם "כפר הנחשים" והוא ידוע כמרכז המוביל בסין לחקלאות נחשים. המקומיים מגדלים נחשים מאז שנות ה-80. בימים אלו כ-800 אנשים עובדים בזיסיקיאו בתעשיית חקלאות הנחשים, המגדלים כ-3 מיליון נחשים בשנה. החווה מספקת נחשים חיים למסעדות מיוחדות, נחשים מיובשים או משומרים באלכוהול נמכרים ליצרנים של תרופות סיניות מסורתיות, בנוסף ישנו ייצור של יין נחשים. בכפר ישנו מוזיאון העוסק בנחשים ומהווה מוקד תיירותי. מדיה וקבצים בנושא חוות נחשים בוויקישיתוף
ג'יפני

גִ'יפְּנִי הוא אמצעי התחבורה הציבורית הנפוץ ביותר בפיליפינים, והוא ממלא תפקיד של מונית שירות. הג'יפני ידוע בצפיפות הנוסעים ובעיטורים ססגוניים על חוץ הרכב, והוא הפך לסמל של תרבות הפיליפינים ואמנות הפיליפינים. בשנת 1964, הוצג ג'יפני מתוצרת חברת סאראו (Sarao) הפיליפינית ביריד העולמי בניו יורק בביתן הפיליפיני כסמל לאומי. הג'יפנים הראשונים היו כלי רכב מסוג "ג'יפ" של צבא ארצות הברית שנותרו בפיליפינים לאחר מלחמת העולם השנייה. המלה "ג'יפני" היא הלחם בסיסים של "ג'יפ" ושל "ג'יטני" (Jitney, כינוי אמריקאי למונית שרות). רוב הג'יפנים משמשים כמוניות שירות, אך ישנם ג'יפנים בשימוש פרטי המסומנים בשלטים "לשימוש משפחתי" או "פרטי" על הדלתות האחוריות של הרכב, כדי למנוע אי-הבנות. שימוש מוסדי בג'יפנים נדיר ביחס. כשהחל צבא ארצות הברית להתפנות מן הפיליפינים לאחר מלחמת העולם השנייה, הושארו מאות ג'יפים עודפים מאחור -- חלקם נמכרו וחלקם ננטשו. לאחר שהתחבורה הציבורית בפיליפינים נהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה, הג'יפנים התגלו כאמצעי יצירתי ונוח לספק שירות זה. עם הזמן, נערכו בג'יפים שינויים, כגון הוספת גג מתכת להצללה. כמו כן, עוטרו הג'יפים בלוחות כרום בצידיהם, ובעיטורים ססגוניים. המושב האחורי הוחלף בשני ספסלים ארוכים מקבילים לכיוון הנסיעה, כשהנוסעים פונים זה אל זה, כדי להגדיל את תפוסת הרכב. עם השנים, הופיעו ג'יפנים ארוכים יותר ויותר, להגדלה נוספת של הקיבולת, ומתוך הכרה בשימוש הנרחב בג'יפנים, החלה ממשלת הפיליפינים להסדיר את פעולתם. נהגי ג'יפני נדרשים לרישיונות מיוחדים, לנסוע בנתיבים מוגדרים בלבד, ולגבות מחירים קבועים. עם זאת, התשלום במזומן בלבד, וקבלות אינן מחולקות . הג'יפנים המקוריים היו כלי רכב צבאיים תוצרת וויליס ופורד. ג'יפנים מודרניים מיוצרים ביפן. מדיה וקבצים בנושא ג'יפני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קייבי פיה

קיי.בי פיה (באלבנית: KB Peja) היא קבוצת כדורסל קוסובאית מהעיר פץ', המתמודדת בסופרליגה קוסובו וביורופקאפ. הקבוצה הוקמה עם הקמת הליגה בקוסובו בשנת 1991 וזכתה בארבע אליפויות רצופות בשנות התשעים. את עונת 1996/97 העבירה בליגה השנייה עקב בעיות תקצביות. בשנת 2000 נקנתה הקבוצה על ידי איש העסקים אקרם ליוקה וחזרה להיאבק בצמרת. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות קוסובו לאחר הפסקה של 9 שנים, כשניצחה בסדרת הגמר את קבוצת סיגל פרישטינה 0-3. הקבוצה משתתפת לסירוגין בליגה הבלקנית. הקבוצה מארחת באולם קרגאצ'י בעיר, המכיל 2,500 מקומות ישיבה. ארגון האוהדים של המועדון נקרא "הנשרים" (Spiponjat). הליגה הקוסובאית: אליפות (6): 1993, 1994, 1995, 1996, 2004, 2013 מקום שני:(8) 2000, 2005, 2008, 2011, 2014, 2015, 2016, 2021 חצי גמר: 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012 הגביע הקוסובאי: זכייה (5): 1994, 1997, 2011, 2015, 2020 גמר:(7) 2001, 2006, 2008, 2009, 2013, 2016, 2017 חצי גמר: 2005, 2010, 2012 סופרקאפ קוסובו: זכייה (2): 1997, 2015 הליגה הבלקנית חצי הגמר: (2): 2015, 2017 מדיה וקבצים בנושא קייבי פיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קייבי פיה הדף הרשמי בפייסבוק
ג'ון בראונינג

ג'ון מוזס בראונינג (באנגלית: John Moses Browning;‏ 23 בינואר 1855‏ –‏ 26 בנובמבר 1926) היה ממציא ומפתח כלי ירייה אמריקאי מפורסם, הנחשב לאחד ממפתחי הנשק האוטומטי וחצי-אוטומטי הטובים והחשובים בהיסטוריה. הוא המציא מגוון רב של כלי ירייה אזרחיים, סוגי תחמושת וכדורים, מנגנוני פעולה של כלי ירייה ונשק קל צבאי – רבים מהם נמצאים בשירות פעיל גם היום. על שמו רשומים 128 פטנטים. בראונינג נולד באוגדן, יוטה, ארצות הברית. הוא בנה את כלי הירייה הראשון שלו בגיל 13 בסדנה של אביו, ורשם פטנט ראשון ב-7 באוקטובר 1879, כשהיה בין 24.‏ הוא תכנן נשק קל בין השאר עבור חברות הנשק וינצ'סטר, FN Herstal וקולט. בראונינג השפיע כמעט על כל תחומי הנשק החם. הוא המציא שיפורים משמעותיים למנגנון פעולה בודדת, לפעולת מנוף (lever-action, הרובה נטען באמצעות משיכת מנוף שנמצא ליד ההדק), פעולת-משאבה (pump-action, הרובה נטען באמצעות הזזה או שאיבה של התקן מתחת לקנה. מנגנון זה נפוץ כיום ברובי shotgun), רובים ורובי shotgun. תרומותיו המשמעותיות ביותר היו כנראה בתחום הנשק החם הנטען אוטומטית. הוא פיתח את האקדחים הנטענים-אוטומטית הראשונים שהיו אמינים וקומפקטים, על ידי פיתוח בריח טלסקופי, שנמצא כיום כמעט בכל אקדח חצי-אוטומטי מודרני. הוא פיתח את המקלע הראשון שהופעל על ידי גז שנפלט מהתרמיל, קולט-בראונינג מודל 1895 – מערכת שמפחיתה רתע והפכה לסטנדרט ברוב כלי הנשק החם הנטענים-אוטומטים, בעלי כוח אש גדול. בראונינג תרם גם לתחום התותחים האוטומטיים. בין המצאותיו: אקדח קולט M1911 ששימש את צבא ארצות הברית עד 1985, אקדח FN HP (בראונינג היי-פאואר), מקלע כבד M2 בראונינג בקליבר 0.5 אינץ' שמשרת עד היום ברוב צבאות העולם, רובה בראונינג אוטומטי M1918, רובה ציד חצי-אוטומטי מהפכני בראונינג אוטו-5 ורובה וינצ'סטר מודל 1894. רוב כלי ירייה אלה נמצאים בשירות פעיל עד היום במדינות רבות בעולם, עם שינויים קטנים בלבד מהתכנונים המקוריים של בראונינג. הוא פיתח גם מספר כדורים: בהם 0.45 ACP, כדור לאקדחים ותת-מקלעים בקוטר 0.45 אינץ' (11 מילימטרים), ו-0.5 BMG‏ (12.7x99 מ"מ נאט"ו) המשמש מקלעים כבדים ורובים נגד ציוד. מדיה וקבצים בנושא ג'ון בראונינג בוויקישיתוף ג'ון בראונינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון בראונינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pelley, Doug (2004–2007). "Pictures of Headstones: John M. Browning". נבדק ב-2007-01-23. "By 1900, over 75% of the repeating sporting arms on the United States market, both lever and pump, were of John’s invention." Browning Firearms Collection brochure from The American Society of Mechanical Engineers Encyclopædia Britannica online, "John Moses Browning". כולל בצה"ל, שם הוא משרת בדגם M2-HQCB, בעל קנה מעובה להחלפה מהירה.
ליגת העל הקוסוברית בכדורסל

הסופרליגה הקוסוברית (באלבנית Superliga e Kosovës në Basketboll) היא ליגת הכדורסל הבכירה בקוסובו. הליגה נוסדה בשנת 1991. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. הוקמה בשנת 1991 כחובבנית. ובשנת 1999, לאחר שנתיים של הפסקה בעקבות המלחמה, הפכה הליגה למקצוענית. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת ארבע פעמים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית חוץ. 4 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב משלושה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה. האלופה וסגניתה רשאיות להשתתף במפעל הליגה הבלקנית לפי בחירה. הליגה מורכבת מ-8 (או 9 במקרים שונים) קבוצות המשחקות בשיטת בית חוץ כפולה וכל קבוצה נפגשת 4 פעמים עם כל קבוצה אחרת, 2 משחקי בית ו-2 משחקי חוץ. לאחר סיום הליגה הסדירה הכוללת 28 מחזורים, מחולקת הליגה לפלייאוף עליון ותחתון. 4 הראשונות מעפילות לסדרת הפלייאוף בשיטת הטוב מ-3 בחצי הגמר והטוב מ-5 בגמר. הקבוצה שסיימה במקום האחרון בליגה יורדת לליגת המשנה הנקראת הליגה הקוסברית הראשונה, הקבוצה שסיימה במקום הלפני האחרון מתמודדת במשחק פלייאוף מול הקבוצה שסיימה שנייה בליגת המשנה. כל קבוצה רשאית לרשום עד 3 שחקנים זרים, וכל קבוצה מחויבת לשתף לפחות 2 שחקנים צעירים (עד גיל 20) למינימום של עשרים דק' למשחק, קבוצה שלא עומדת בשיתוף הצעירים נקנסת בכ-500 אירו פר משחק. על הקבוצות החברות בליגה להעמיד אולם ביתי עם מינימום של כ-1000 מושבים, תנאי זה זהה גם בליגת המשנה. האתר הרשמי של פדרציית הכדורסל של קוסובו הטוב מ-3
אחמד א-לווזי

אחמד א-לווזי (ערבית: احمد اللوزي; 1925 - 18 בנובמבר 2014) היה פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן. אחמד א-לווזי נולד בשנת 1925 בעמאן בירת ירדן. למד בבגדאד. החל את הקריירה הפוליטית בשנות ה-50. בשנות ה-60 מונה לחבר פרלמנט. בשנת 1970 מונה לשר האוצר. ב-29 בנובמבר 1971 מונה לראשות הממשלה בעקבות ההתנקשות בחייו של קודמו וספי א-תל במצרים בידי ארגון ספטמבר השחור. מינויו נחשב למבשר שינוי המדיניות הירדנית ביחס לפלסטינים. בעוד שא-תל הנהיג מדיניות מיליטנטית והביא לסילוק הפדאיון מהמדינה בקיץ 1971, א-לווזי נקט במדיניות פייסנית כלפי אש"ף בניסיון לאחות את הקרעים שנוצרו עם הפלסטינים. בהתאם לקו זה, הודיע א-לווזי על חנינה כללית לחברי הארגונים הפלסטיניים שנעצרו במהלך ספטמבר השחור. מדיניות פייסנית זו המשיכו יורשיו של א-לווזי, והיא נמשכה עד להודעתו של המלך חוסיין על הניתוק הסופי מיהודה ושומרון בשנת 1988. במרץ 1972 פרסם חוסיין את תוכנית הפדרציה, שמטרתה הייתה הסדרת היחסים בין הגדות במסגרת של שני מחוזות עצמאיים ושליטת-על ירדנית (יש לזכור כי בשלב זה יהודה והשומרון כבר לא היו בשליטת ירדן). כדי להפשיר את היחסים עם הפלסטינים עוד יותר, הקים א-לווזי ממשלה חדשה שבה מספר השרים הפלסטינים היה גדול יותר. ממשלתו כיהנה עד ל-26 במאי 1972. הוא הוחלף בידי זיד א-ריפאעי, מקורבו של המלך. א-לווזי המשיך את הקריירה הפוליטית שלו במסגרת בית הנבחרים של ירדן. בית הנבחרים פוזר בנובמבר 1974 בעקבות החלטות ועידת רבאט שהקנו לאש"ף את הייצוג הבלעדי על ענייני הפלסטינים. לפי חוקת ירדן בית הנבחרים מחולק בין נבחרי יהודה ושומרון והגדה המזרחית, ולכן עריכת בחירות הייתה מעמידה את ירדן בניגוד להחלטות הליגה הערבית. כדי להחליף את בית הנבחרים המפוזר, הוקמה באפריל 1978 "המועצה הלאומית המייעצת" שהיה בה הרכב דומה לזה של בית הנבחרים. א-לווזי מונה לנשיא המועצה המייעצת הראשונה, ששימשה בתפקיד עד אפריל 1980. לאחר כינוסו מחדש בשנת 1984 א-לווזי מונה לנשיא הסנאט הירדני. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1997. ב-6 ביולי 1997 התפטר מנשיאותו ומחברותו בסנאט. יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 161–260. נבו, עמ' 183 נבו, עמ' 253 נבו, עמ' 254 נבו, עמ' 242
כמוס נחאיסי

הרב כמוס (עמוס) נחאיסי (ה'תרנ"ו, 1896, טריפולי, לוב - ה' באדר א' ה'תשכ"ה, 7 בפברואר 1965, תל אביב, ישראל) היה רב ודיין, מראשי קהילת יהדות לוב בטריפולי ולאחר מכן במדינת ישראל. נולד בשנת 1896 בעיר טריפולי שבלוב לדוד ולג'וליה נחאיסי, וכשנולד נקרא שמו כמוס (עמוס בטריפוליטאית יהודית). בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבות בטריפולי, ובשנת 1913 הצטרף כחבר צעיר ב"חברת שומרים לבוקר" בעיר, אשר חילקה בין חבריה את לימוד התורה בעיר בשעות הלילה, מתוך אמונה כי יש צורך בקיום לימוד תורה בכל שעות היממה. שימש מגיל צעיר כרב בית הספר העברי דאר א-סרוסי, כמנהל התלמוד תורה בעיר וכראש הישיבה. כן נודע כדרשן שדרש בבתי הכנסת השונים בעיר. נישא למרים (רמו), בתו של הרב רפאל דאבוש ונכדתו של הרב פרג'אללה דאבוש. בלבושו השתייך לזרם המודרני האיטלקי והקפיד על לבישת חליפות ובגדים מחויטים ועל חבישת כובע שולים ומתחתיו כיפה שחורה. בשנת 1935 מונה לדיין בבית הדין הרבני בטריפולי, יחד עם הרבנים יששכר חכמון ואב בית הדין חי גאביזון, ושימש בתפקיד עד לעלייתו ארצה. היה פעיל התנועות הציוניות בלוב, ובשנת 1949 השתתף, יחד עם בית הדין והרב הראשי ללוב שלמה ילוז, בקביעת סדר תפילה ליום העצמאות בקהילת טריפולי, השונה מזו שקבעה הרבנות הראשית לישראל, וכולל גם קריאת התורה והפטרה בשחרית ובמנחה.. בין תלמידיו המובהקים נמנה הרב והח"כ פריג'א זוארץ. בשנת 1951 עלה הרב כמוס נחאיסי למדינת ישראל באוניית הנוסעים נגבה, זמן רב אחרי שאר בית משפחתו, מאחר שהקהילה בטריפולי סירבה לשחרר אותו מתפקידו כרב העיר בפועל. לאחר עלייתו התיישב בתל אביב והוזמן על ידי הרבים הראשיים לעיר, הרב איסר יהודה אונטרמן והרב יעקב משה טולידאנו לשמש במועצה הדתית בתל אביב (בין היתר כרב רשם הנישואין), בנוסף כיהן כרב שכונת שיכון דן בעיר. הרב נחאיסי נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. בן 69 בפטירתו. על שמו נקרא בית הכנסת לעולי לוב בנווה שרת וישיבת עטרת זקנים בשכונת רמת החייל בתל אביב. נינו, המשורר והקולנוען עמיחי חסון הקדיש לו מספר שירים בספרו "מדבר עם הבית". יצחק רפאל, אנציקלופדיה של הציונות הדתית, מוסד הרב קוק, 1957 שמעון ואנונו, אנציקלופדיה ארזי הלבנון (כרך 3, עמ' 1397), יפה נוף, 2006 משמעות השם נחאיסי בערבית-לובית היא נפח - מקצוע שהפך לשם משפחה. הרב שלמה ילוז, אשר לשלמה, עמ' 23, בני ברק, תשמה דוד גדג' וצביה טובי, כך חגגו את יום אסתקלאל ישראל בלוב, 1949, באתר הארץ, 11 במאי 2016 בתי הדין הרבניים בלוב באתר מרכז אור שלום לשימור והנחלת מורשת יהודי לוב רוויטל מדר, בספר השירים החדש שלו עמיחי חסון מזגזג בין הזהות המזרחית לזהות האשכנזית שלו, באתר הארץ, 17 ביולי 2015
סוזן דיי

סוזן האלוק דיי (באנגלית: Susan Dey; נולדה ב-10 בדצמבר 1952) היא שחקנית עבר אמריקאית. דיי נולדה בעיר פקין שבמדינת אילינוי בשם סוזן האלוק סמית' (Susan Hallock Smith). אמה, אשר הייתה אחות במקצועה, מתה מדלקת ריאות כאשר דיי הייתה בת שמונה. סוזן שינתה את שם משפחתה בהמשך לשם נעוריה של אמה. לפני שהחלה את קריירת המשחק דיי עסקה בדוגמנות. על אף שלא היה לה שום ניסיון משחק קודם לכן, בשנת 1970 בעודה בת 17 בלבד, דיי החלה לשחק בסיטקום "משפחת פרטרידג'" בו גילמה את דמותה של לורי פרטרידג' בשנים 1970 - 1974. היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה. בשנת 1977 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Mary Jane Harper Cried Last Night" בו גילמה אם צעירה עם בעיות פסיכולוגיות חמורות. בשנת 1977 דיי כיכבה לצד ויליאם קאט בסרט "First Love" בבימויו של ג'ואן דרלינג. ב-1978 גילמה את דמותה של ג'ו מארץ' בעיבוד טלוויזיוני לרומן "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט. בשנת 1981 שיחקה לצד אלברט פיני בסרט המדע בדיוני "Looker" אשר נכתב ובוים על ידי מייקל קרייטון. בשנת 1986 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "אקו פארק" בו גילמה מלצרית/שחקנית אשר נאלצת לעבוד כחשפנית המבצעת מברקים מזמרים. בשנת 1987 דיי החלה לשחק בסדרת הדרמה "פרקליטי אל איי" בתפקיד עורכת הדין גרייס ואן אואן. בשנת 1987 דיי זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקיד זה בקטגוריה כ"שחקנית בתפקיד ראשי - סדרת דרמה". דיי הייתה גם מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקיד זה בשנים 1988, 1989, 1990, ו-1991. על תפקיד זה דיי הייתה גם מועמדת לפרס אמי בקטגוריה "השחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה" בשנים 1987, 1988, ו-1989. ב-1992 דיי הייתה מנחה אורחת בתוכנית המערכונים הקומית "סאטרדיי נייט לייב". מאוחר יותר באותה שנה דיי כיכבה ב-23 פרקים בסיטקום "Love & War". במהלך שנות ה-90 כיכבה בשלל סרטי טלוויזיה, בהם הסרט "Lies & Lullabies" בו היא גילמה אישה בהריון שמכורה לקוקאין. בשנת 2002 גילמה בסרט הטלוויזיה "פרקליטי אל איי: הסרט" אשר איחד מחדש את רוב כוכבי הסדרה המקורית. בשנת 2004 השתתפה בתפקיד אורח ב-2 פרקים של סדרת הדרמה "משמרת שלישית". דיי הייתה נשואה ללני הירשאן בשנים 1976 - 1981. מנישואים אלו יש לה בת אחת, שרה הירשאן (נולדה ב-1978). בשנת 1988 נישאה למפיק ברנרד סופרונסקי. דיי חברה כיום במועצת המנהלים של המרכז לקורבנות של אונס במרכז הרפואי על שם רונלד רייגן בלוס אנג'לס. סוזן דיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוזן דיי, באתר AllMovie (באנגלית) סוזן דיי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוזן דיי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
נאן (נהר)

נהר הנאן (בתאית: แม่น้ำน่าน) הוא נהר בתאילנד ואחד מיובליו העיקריים של נהר צ'או פראיה. נהר הנאן סובל מזיהום כבד שנוצר מהפיתוח העירוני במחוזות זרימתו. מקורו של נהר הנאן הוא ברכס לואנג פרבנג ריינג' המחבר בין לאוס ותאילנד. הוא זורם לאורך המחוזות "נאן", "פיטסנולוק", "פיצ'יט" ו"אוטרדית". בעיר נאקון סאוואן, נפגש נהר זה עם נהר הפינג ומשילובם נוצר נהר צ'או פראיה שזורם דרומה 390 מיילים. לנהר הנאן יובלים רבים. היובל המרכזי מביניהם הוא הנהר יום שאורכו 787 קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא נאן בוויקישיתוף הנהר נאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.