laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צפון יורק

צפון יורק (באנגלית: North York) הוא מחוז שמוזג אל תוך טורונטו, באונטריו שבקנדה. הוא כולל את החלק המרכזי של הקטע הצפוני של טורונטו. על פי מפקד האוכלוסין של 2011, האוכלוסייה במחוז מונה 655,913 נפשות. עד 1998, הוא היה המחוז השני בגודלו מתוך שש עיריות שהרכיבו את המטרופולין של טורונטו. צפון יורק, הוא אחד האזורים המגוונים ביותר של טורונטו ומכיל אוכלוסיות עניות ועשירות. העיירה צפון יורק הוקמה ב-13 ביוני 1922 מתוך החלק הכפרי של היישוב יורק. צפון יורק עברה תהליך עיור מהיר והפכה לרובע של צפון יורק ב-1967. ב-14 בפברואר 1979, היא הפכה להיות עיר. כדי להנציח קבלת המעמד של עיר ביום ולנטיין הקדוש, העיר אימצה את הססמה "העיר עם הלב". ב-1998 צורפה העיר אל תוך טורונטו עם 5 קהילות נוספות. צפון יורק הוא מחוז רב תרבותי עם גיוון גדול מאוד. ב-2006, 57% מתושבי צפון יורק נולדו מחוץ לקנדה, ו-52% סווגו כמיעוט נראה: סינים - 14% דרום אסייתים - 10% שחורים - 9% ערבים/מערב אסייתים - 5% פיליפינים - 4% אמריקה הלטינית - 4% קוריאנים - 3% דרום מזרח אסייתים - 2% אחרים - 2% בצפון יורק יש מגוון שכונות בהן חיים אנשים של מתרבויות שונות. צפון יורק הוא אחד המחוזות העיקריים בו ממוקמים תאגידים באזור. הקטע של כביש 401 אשר חוצה את צפון יורק, הוא הקטע העמוס ביותר של כביש מהיר בצפון אמריקה ונוסעים מעל 400,000 כלי רכב ביום. תחנת פינץ' הממוקמת במחוז משרתת כ-100,000 אנשים ביום. מדיה וקבצים בנושא צפון יורק בוויקישיתוף צפון יורק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Statistics Canada.
אורסטיס

אורסטיס (ביוונית: Ὀρεστίς) היה אזור במוקדון העתיקה, המקביל פחות או יותר ליחידה האזורית קסטוריה, הממוקמת במערב מקדוניה. השם "אורסטיס" מגיע מהשבט "אורסטאי" שגר באזור. משמעות השם היא "הרריים" או "הררי". סטראבון טוען שהאזור קרוי על שם אורסטס, שנמלט אליו לאחר שרצח את אמו קליטמנסטרה. אפיאנוס טוען שמוצאם של מלכי השושלת הארגיאדית מאזור זה, אולם דעה זו אינה מקובלת במיוחד. התושבים המקומיים חיו במשך מאות שנים בשבטים נפרדים, ורק במהלך המלחמה הפלופונסית ידוע לנו על התאגדות מסודרת כלשהי שלהם תחת מלך בשם אנטיוכוס. אזור אורסטיס נכבש בידי מלכי מוקדון במהלך המאה ה-4 לפנה"ס, ובימיו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, בני אורסטיס כבר מילאו תפקידים חשובים בחצר המלוכה. פאוסניאס, מי שרצח את פיליפוס, היה בעצמו בן אורסטיס. המצביא קרטרוס, שהיה אחד מידידיו הקרובים ביותר של אלכסנדר הגדול, היה בן אורסטיס, וכן הדיאדוכים: פרדיקס, אלקטס וסלאוקוס הראשון. בשנת 196 לפנה"ס, לאחר המלחמה המוקדונית השנייה, העניקה הרפובליקה הרומית עצמאות לשבטי אורסטיס. הגיית השם ביוונית: אורסטיס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה). סטראבון, "גאוגרפיקה", ספר שביעי, 7, 8. אפיאנוס, "סוריקה", 63. תוקידידס, ספר שני, 80. ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאייטו

טאייטו או טָאיטוֹ (ביפנית: 台東区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן. הרובע נמצא בחלק הצפון מזרחי של העיר ומשתרע על שטח של כ-10 קמ"ר בלבד - הקטן ביותר מכל רבעיה של טוקיו. הוא מוקף ברבעים המיוחדים צ'יודה, בונקיו, אראקווה, סומידה וצ'ואו. נכון למאי 2015 מנתה אוכלוסייתו 186,276 נפש. הרובע המיוחד טאייטו נוסד ב-15 במרץ 1947. בתקופת אדו היה זה באזור זה רובע התענוגות יושיווארה (吉原), שנוסד על ידי שוגונות טוֹקוּגאוַוה בשנת 1617 כאזור תחום לפעילות זנות, שנאסרה במקביל בשאר חלקי העיר. בהדרגה הפך האזור למרכז שוקק של עסקים ושעשועים. הרובע נפגע קשות בשרפה בשנת 1913 וכמעט נהרס כליל ברעידת אדמה בשנת 1923, אך בתי הבושת הממוסדים שבו המשיכו להיות פעילים עד להוצאת הזנות ביפן מחוץ לחוק, בשנת 1958. באזור אסקוסה, שנמצא במזרח הרובע, השתמר חלק מאופיו של הרובע בעבר. האזור, שנפגע קשות במהלך מלחמת העולם השנייה ושוקם, בנוי רחובות צרים וסמטאות ויש בו מתחמי בילוי רבים. מקדש סנסו-ג'י, שנמצא באסקוסה, נוסד בשנת 645. זהו המקדש העתיק ביותר בטוקיו ואחד ממקדשי השינטו המפורסמים ביותר. פארק אואנו הוקם בשנת 1873 על אדמות שהיו שייכות בעבר למקדש קאניי-ג'י, שנוסד בשנת 1625. בהיותו אחד מהגנים הציבוריים הראשונים של יפן, הוא הוקם ברוח מערבית תוך השאלה והטמעה של שיטות עבודה בינלאומיות שאפיינו את תקופת מייג'י המוקדמת. אזור אואנו הוא גם משכנם של כמה מוזיאונים חשובים: המוזיאון הלאומי של טוקיו, שנוסד בשנת 1872, הוא הוותיק והגדול מבין המוזיאונים הלאומיים ביפן ואחד מהמוזיאונים לאמנות הגדולים בעולם. בשנת 1882 עבר למשכנו הנוכחי. המוזיאון כולל את אחד האוספים הגדולים והטובים ביותר של אמנות וארכאולוגיה ביפן, הכולל מעל 110,000 פריטים, מהם 87 אוצרות לאומיים. בכל זמן נתון מוצגים במוזיאון כ- 4,000 פריטים שונים מאוסף המוזיאון, בנוסף לתערוכות מתחלפות שונות. מוזיאון האמנות המטרופוליני של טוקיו מוזיאון המדע הלאומי של יפן המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית גן החיות של אואנו נפתח לראשונה בשנת 1882 והוא גן החיות העתיק ביותר ביפן. פריחת הדובדבן בפארק אואנו מקדש סנסו-ג'י באסקוסה חגיגות סנג'ה מָאטסוּרִי במקדש סנסו-ג'י המוזיאון הלאומי של טוקיו ברובע טאייטו אתר האינטרנט הרשמי של טאייטו (ביפנית) טאייטו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טאייטו, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר המוזיאון הלאומי של טוקיו (באנגלית) אתר מוזיאון המדע הלאומי של יפן (באנגלית) אתר מוזיאון המטרופולין של טוקיו לאמנות (באנגלית) אתר המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית (באנגלית)
מבוא שילה

מבוא שילה (למפת דרום השומרון מוגדלת)   מבוא שילה (למפת דרום השומרון רגילה)   מבוא שילה (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבוא שילה (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבוא שילה מבוא שילה הייתה היאחזות נח"ל שהוקמה בשנת 1976. בשנת 1980 הפכה לבסיס צבאי. היאחזות מבוא שילה הוקמה ב־26 אוגוסט 1976 (ל' אב ה'תשל"ו) צפונית לכוכב השחר ליד חורבת ג'יבעית. באוקטובר 1976 תואר בעיתון כ"מאחז חדש, שהוא עדיין מחנה אוהלים עם ראשיתם של מבנים קשים יותר". ביולי 1980 הוא הפך לבסיס צבאי של חיל התותחנים. כיום משמש הבסיס את כוחות צה"ל המבצעים פעילות ביטחון שוטף באזור. חלק מהבסיס נטוש. לאחר רצח מלאכי רוזנפלד באזור הקימו תושבים מהאזור מאחז במקום, וקראו לו מלאכי השלום, לזכר שלום (שולי) הר-מלך ומלאכי רוזנפלד, שנרצחו בכביש הסמוך, בשני פיגועים בהפרש של 12 שנים זה מזה. 9 בדצמבר 1985 אירעה בבסיס שרפה שבה נספו שמונה חיילים. ב-22 באפריל 1990, התנגשו שני מסוקי יסעור במהלך טיסת אימון וצנחו בוערים למרגלות הבסיס. בתאונה זו נספו שבעה אנשי צוות אוויר. בכביש אלון, באזור הבסיס, אירעו שני פיגועי ירי: בא' באלול תשס"ג (29 באוגוסט 2003) נרצח שלום (שולי) הר-מלך, ובי"ג בתמוז תשע"ה (30 ביוני 2015) נרצח מלאכי רוזנפלד. מאחז "מבוא שילה" במדבר שומרון, דבר, 12 בספטמבר 1976 מנחם תלמי, כוכב השחר - מאחז במדבר, מעריב, 22 באוקטובר 1976 גילי כהן, מתנחלים השתלטו על חלק מבסיס צבאי נטוש בגדה; צה"ל סיפק להם חשמל ומים, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2015 ראו על התאונה באתר מרקיע שחקים. דף לזכר שלום (שולי) הר-מלך, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה דף לזכר מלאכי משה רוזנפלד, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשקאיש

קשקאיש (פורטוגזית: Cascais) היא רשות מקומית (município) במרכז פורטוגל, ומהווה פרבר יוקרה של הבירה ליסבון וגם אתר חוף ים מבוקש. קשקאיש שוכנת במערב שפך נהר טאגוש (Tagus), בין רכס סינטרה (Sintra) לאוקיינוס האטלנטי, כ-30 קילומטר מערבית לבירה ליסבון. קשקאיש הייתה כפר דייגים עד שנת 1364 בה ניתן לה מעמד של עיר. נראה שבתקופה זו גם נבנתה הטירה של קשקאיש. הפיכתה של קשקאיש לאתר תיירות ואזור מגורים יוקרתי החלה ב-1879 כאשר לואיש מלך פורטוגל בנה בה את ארמון הקיץ שלו. ברזיל סלבדור, באהיה, ברזיל אתר האינטרנט הרשמי של קשקאיש סיור ארכיטקטוני בקשקאיש אתר התיירות המקומי (אנגלית) רוני קשמין, קשקאיש: העיר היפה בקצה האף של פורטוגל, באתר הארץ, 5 בפברואר 2019
פיל היל

פיליפ (פיל) טול היל הבן (באנגלית: Philip Toll Hill, Jr.; 20 באפריל 1927 - 28 באוגוסט 2008) היה נהג מרוצים אמריקאי. זכה באליפות הפורמולה 1 בעונת 1961 וניצח 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן ו-3 פעמים במרוץ 12 השעות של סברינג. היל נולד בפלורידה, מיאמי וגדל בסנטה מוניקה, קליפורניה בה חי עד למותו. בין השנים 1945 ל-1947 למד לתואר במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עזב את הלימודים לפני סיומם והחל לעבוד כמכונאי בקבוצות מרוץ. במרץ 1958 זכה יחד עם פיטר קולינס במרוץ 12 השעות של סברינג. ביוני זכה ביחד עם אוליבר גנדביין במרוץ 24 השעות של לה מאן לאחר שנהג במרבית הלילה בתנאים קשים תחת גשם כבד ויולי השתתף בגרנד פרי צרפת, מרוץ הבכורה שלו בפורמולה 1, כשהוא נוהג בקבוצת מזארטי. באותה שנה. הצמד ניצח שוב את המרוץ בשנים 1961 ו-1962. בעונת 1959 הצטרף לקבוצת פרארי, במהלכה הגיע שלוש פעמים לפודיום וסיים רביעי באליפות הנהגים. באותה שנה ניצח בפעם השנייה במרוץ 12 השעות. בעונתו השנייה השיג את ניצחון הבכורה, כשסיים ראשון את הגרנד פרי האיטלקי. בעונת 1961 ניצח בגרנד פרי הבלגי. הניצחון מיקם אותו במקום השני, אחרי וולפגנג פון טריפס בן קבוצתו, כשנותרו רק שני מרוצים לסיום העונה. תאונה קטלנית שאירעה במהלך הגרנד פרי האיטלקי הובילה למותו של פון טריפס, יחד עם 15 צופים שהיו בקהל באותה עת. פיל, שניצח בתחרות, זכה באליפות. הוא רשם גם זכייה כפולה במרוצי הסיבולת בלה-מאן ובסברינג והשיג ניצחון נוסף בלה-מאן גם בשנה שלאחר מכן. בסיום עונת 1962 עזב את קבוצת פרארי והצטרף לקבוצת ATS, שהוקמה שנה קודם על ידי פורשי פרארי. במהלך העונה סיים רק מרוץ אחד ולא צבר נקודות. בעונת 1964 נהג עבור קבוצת קופר ובסיומה פרש מתחרויות פורמולה ועבר להתחרות בקטגוריות מכוניות ספורט עד לפרישתו הסופית בשנת 1967. לאחר שפרש מתחרויות הרכב הקים יחד עם קן ווהן את חברת "היל וווהן", שעסקה בשחזור כלי רכב קלאסיים. העסק הצליח מאוד במהלך שנות ה-70 וזכה במספר פרסים. היל היה שותף בעסק על לשנת 1995. בנוסף, שימש כפרשן בתוכנית הספורט של ערוץ ABC וכתב פעמים רבות במגזין הרכב "Road & Track". הכתבות עסקו בעיקר בדגמים ומרוצים היסטוריים. היל שימש שופט בתחרות המכוניות הקלאסית המתקיימת מדי שנה בפבל ביץ', קליפורניה. היל היה נשוי לאלמה שעימה הביא לעולם שלושה ילדים: דרק, ונסה וג'ניפר. בנו, דרק, התחרה באליפות העולם בפורמולה 3000 בין השנים 2001–2003, אך נאלץ לפרוש עקב מחלתו של אביו. באוגוסט 2008 נלקח על ידי משפחתו לסיור במוזיאון מכוניות המרוץ ההיסטורי במונטריי, קליפוניה ולאחריו אושפז בבית החולים בעיר. מספר ימים לאחר מכן נפטר בעקבות סיבוך שנגרם ממחלת פרקינסון שממנה סבל. Hill, Phil. 2010. Phil Hill: A Driving Life. David Bull Publishing. 192 Pages. Nolan, William F. 1997. Phil Hill, Yankee Champion: First American to Win the Driving Championship of the World. Brown Fox Books. 280 Pages. מדיה וקבצים בנושא פיל היל בוויקישיתוף פיל היל, באתר DriverDB לנהגי מרוצים פיל היל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיל היל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Sole native of U.S. to win Formula One racing title, Los Angeles Times, 29 August 2008 Phil Hill, a Racing Legend at Odds With the Sport at Times, Is Dead at 81, The New York Times, 28 August 2008 Grand Prix Results: Italian GP, 1960, Grandprix.com A Man Like No Other. Road & Track. September 2001. Vol.63 (1), P.92 American racing legend Phil Hill has died, Autosport.com, 28 August 2008
MSC (פירושונים)

האם התכוונתם ל... M.Sc. – תואר מוסמך אוניברסיטה ("תואר שני") במדעים מדויקים, במדעי החיים או בהנדסה MSC (חברה) – חברת ספנות בינלאומית גדולה MSC – רכיב מיתוג מרכזי ברשת ה-GSM MSC – קוד הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית של חברת התעופה אייר קיירו MSC – כנס מינכן לביטחון – Munich Security Conference
600-609 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 609 - 600 לפנה"ס 609 לפנה"ס – הבבלים מביסים את צבא אשור שנשלט על ידי מלך אשור האחרון, אשור–אובליט השני וכוכבשים את חרן 609 לפנה"ס – יאשיהו מלך יהודה, מת בקרב מגידו נגד צבא פרעה נכו מלך מצרים 609 לפנה"ס – אזור ארץ ישראל עובר לשליטת ממלכת מצרים לאחר קרב מגידו 607 לפנה"ס – מותו של המלך קואנג משושלת ג'ואו של סין 605 לפנה"ס – קרב כרכמיש: יורש העצר של בבל נבוכדנאצר השני מביס את צבא מצרים אשר נשלט על ידי מלך מצרים פרעה נכו מה שמאפשר את אבטחת כיבוש אשור על ידי בבל 605 לפנה"ס – אזור ארץ ישראל חוזר לשליטת ממלכת בבל לאחר קרב כרכמיש 605 לפנה"ס – נבוכדנאצר השני, אשר שימש בתור יורש העצר, מחליף את אביו נבופלאסר ומתמנה למלך בבל 603 לפנה"ס – החל למלוך סאדיאטס על ממלכת לידיה 600 לפנה"ס – ייסוד העיר מרסיי שבצרפת על ידי היוונים 600 לפנה"ס – ייסוד מילאנו על ידי הקלטים סביב שנה זו 600 לפנה"ס – ייסוד קפואה 600 לפנה"ס – איזמיר נבזזת ונהרסת 600 לפנה"ס – נבוכדנצר השני בונה את הגנים התלויים של בבל 600 לפנה"ס – תקופת הפיסול ביוון הארכאית מתחילה ביוון העתיקה 600 לפנה"ס – קורוס שנוצר בשנה זו נמצא עתה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק, ארצות הברית 600 לפנה"ס – מקדש ארטמיס שבקורפו נבנה 600 לפנה"ס – ייסוד העיר פומפיי 600 לפנה"ס – הזורואסטריות נעשית פופולרית בפרס 600 לפנה"ס – תחילת בנייתו של התל בקהוקיה 600 לפנה"ס – האטרוסקים לוכדים את ההתיישבות ברומא והופכים אותו למרכז מסחר משגשג 600 לפנה"ס – אתונה סובלת מבעיה חברתית חמורה 600 לפנה"ס – הסדר הדורי והסדר האיוני מתפתחים 600 לפנה"ס – מערכת קלנדרית מופיעה באזורים בעלי השפעה אולמקית חזקה במסו–אמריקה 605 לפנה"ס – מותו של נבופלאסר, השליט הראשון של האימפריה הנאו–בבלית 600 לפנה"ס – לידתו של כנבוזי הראשון מלך אנשאן, ראש הממלכה האחמנית ואביו של כורש הגדול 600 לפנה"ס – תאלס איש מילטוס, פילוסוף יווני מדיה וקבצים בנושא 600-609 לפנה"ס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילהלמינה מפרוסיה

האם התכוונתם ל... וילהלמינה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית – נסיכת פרוסיה והמרקיזה של ביירוית, הייתה בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה ואשתו סופיה דורותיאה מהנובר. וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד – אשתו של וילם הראשון, מלך הולנד. וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז' – אשתו של וילם החמישי, נסיך אורנז'.
ביירות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ביירות – עיר הבירה של לבנון ביירות (מחוז) – אחד משמונת מחוזות לבנון, המכיל את העיר ביירות נמל ביירות – נמל הים המרכזי של לבנון ביירות (להקה) – להקת אינדי אמריקאית ביירוית – עיר בגרמניה
אירנה הרנד

אירנה הרנד (בגרמנית: Irene Harand;‏ 6 בספטמבר 1900 – 3 בפברואר 1975) הייתה ציירת אוסטרית, פעילת זכויות אדם, פעילה נגד אנטישמיות וחסידת אומות עולם. הרנד נולדה להורים קתולים בווינה וארגנה מחאות נגד רדיפות היהודים על ידי גרמניה הנאצית. היא ייסדה את ארגון Weltbewegung gegen Rassenhass und Menschennot (תנועה עולמית נגד שנאה על רקע גזעני וסבל אנושי) בשנת 1933 והייתה פעילה בקמפיין במסגרת זו ברחבי אירופה לפני מלחמת העולם השנייה. הרנד לא התנגדה לשלטונו האוסטרופשיסטי של אנגלברט דולפוס ולמפלגת חזית המולדת האוסטרית בראשה עמד, אך לחמה באנטישמיות ובנאציזם. כדי להתנגד לספרו של אדולף היטלר מיין קאמפף ("מלחמתי"), כתבה הרנד ספר בשם "מלחמתו: תשובה להיטלר מאירנה הרנד". כאשר גרמניה הנאצית פלשה לאוסטריה ב-1938, הייתה הרנד בסיבוב הרצאות בלונדון וכך ניצלה מכיוון שהנאצים קבעו מחיר על ראשה - 100,000 רייכסמארק. לאחר מכן היגרה לארצות הברית, שם הקימה את הפורום האוסטרי, אשר לאחר המלחמה היה הבסיס לפורום התרבות האוסטרי (אנ'), בראשו עמדה. ב-1969 קיבלה הרנד את תואר הכבוד חסידי אומות העולם מיד ושם בשם מדינת ישראל על התנגדותה לנאצים ולאנטישמיות. הרנד מתה בניו יורק ב-1975 ונקברה ברובע זימרינג (אנ') בווינה. בשנת 2008 נקראה על שמה כיכר ברובע וידן (אנ') בווינה. האנטישמיות פורום התרבות האוסטרי (אנ'). מדיה וקבצים בנושא אירנה הרנד בוויקישיתוף פורום התרבות האוסטרי בניו יורק מאמר על איירין הרנד (גרמנית) מאמר על איירין הרנד מתוך בעיתון השוודי Dagens Nyheter (בשוודית) ביוגרפיה של איירין הרנד באמזון (בגרמנית) אירנה הרנד, באתר יד ושם (באנגלית) הספרייה הלאומית, איירין הרנד: האישה שיצאה כנגד היטלר, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 26 במרץ 2017 דוד לאזר, האחת ומלחמתה, מעריב, 10 באוקטובר 1968 אירנה הרנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אירנה הרנד (1900-1975), דף שער בספרייה הלאומית הרנד, איירין (1900-1975)". נשים בהיסטוריה של העולם: אנציקלופדיה ביוגרפית. ווטרפורד, קונטיקט: יורקין. ISBN 0-7876-4074-3. (נדרש מנוי).
שטרובה

האם התכוונתם ל... אוטו וילהלם פון שטרובה – אסטרונום רוסי ממוצא גרמני-בלטי, בנו של פרידריך פון שטרובה גוסטב שטרובה – מנצח ומלחין גרמני פרידריך פון שטרובה – אסטרונום רוסי ממוצא גרמני-בלטי
כריסטה ברן

כריסטה ברן לבית דנר (בגרמנית: Christa Beran;‏ 1922 – 1992) הייתה אוסטרית שקיבלה את התואר "חסידת אומות העולם" בשנת 1985. כריסטה סייעה לאדית האן בר, יהודיה אוסטרית מווינה, להשיג דרכון ארי מזויף על מנת למנוע את גירושה לפולין. כריסטה נתנה לאדית תעודת טבילה, את תעודת הסטודנט שלה ואת מכסת בולי המזון שהבטיחו לאדית הקצבת מזון. כריסטה דיווחה למשטרה שהיא איבדה את מסמכיה ב-29 ביולי 1942 בעת שיט על הדנובה. אדית האן נטלה את זהותה של כריסטה, עברה למינכן ושרדה את המלחמה בגרמניה כפועלת כפייה בחוות אספרגוס באוסטרבורג (אנ') בצפון מזרח גרמניה ובחברה מסחרית באשרסלבן (אנ'). לאחר מכן נישאה לגרמני והתיישבה בעיר ברנדנבורג אן דר האוול. כריסטה ברן, באתר יד ושם (באנגלית) אגנס גרונוולד-שפיר: שינדלר השני: למה אנשים בחרו להציל יהודים בשואה ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
6,000,001

"6,000,001" היא סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי משה הופמן. הסדרה, המונה עשרה חיתוכי-עץ, עוסקת בנושא השואה. משה הופמן, ישראלי ניצול שואה יליד הונגריה, יצר בשנת 1967 סדרה של עשרה חיתוכי עץ העוסקים בנושא השואה. העבודות הודפסו על ניירות בריסטול לבן בסטודיו של האמן בירושלים. הדפסים אלו, שהודפסו מפלטות בגודל של כ-60x80 ס"מ, הם מן הגדולים ביותר שיצר האמן בחייו. הסדרה הוצגה לראשונה בשנת 1974 בתערוכה שנערכה בעקבות מלחמת יום הכיפורים בבית האמנים בירושלים. אחד מעותקי הסדרה נתרם על ידי האמן לאוסף סדנת ההדפס ירושלים. חלק מן הסדרה הוצג בתערוכה "חיתוך העץ בישראל 1986-1920" (1986), שהתקיימה בסדנת ההדפס ירושלים וכן הוצגה במלואה בתערוכה הרטרוספקטיבית של הופמן במוזיאון ישראל (1997). בעבודות בולט השימוש באיקונוגרפיה נוצרית. הדבר מתבטא בתיאורי צליבה ובשימוש בהילות. בהדפס MH-128, לדוגמה, מעוטרים ראשי היהודים במסדר בהילות כדוגמת קדושים נוצריים. גדעון עפרת הצביע על שלוש גישות ייצוג שונות בעבודות - ריאליזם, תיאור אלגורי והפשטה. המעורבות זו בזו. בהדפס MH-124, לדוגמה, הופך התיאור הריאלי של הסלקציה לתיאור אלגורי, על ידי עיצובו בצורה של צלב. הופמן פירש בטקסט אוטוביוגרפי את ה"אחד" בשמה של הסדרה - 6,000,001 - כביטוי למותו של האל ואת אובדן האמונה של האדם. יהודית שפיצר תיארה את סדרה זו כביטוי מאשים כנגד הדת וכנגד האל עצמו. העותקים מן הסדרה נמצאים באוסף סדנת ההדפס ירושלים ובאוסף יד ושם. עפרת, גדעון, משה הופמן: חיתוכי עץ 1966-1980, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1989, עמ' 15. עפרת, גדעון, משה הופמן: חיתוכי עץ 1966-1980, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1989, עמ' 16. שפיצר, יהודית, והרוח נהפך לחומר: משה הופמן 1983-1938, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1997, עמ' 20. שפיצר, יהודית, והרוח נהפך לחומר: משה הופמן 1983-1938, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1997, עמ' 20. המספור הוא על פי המספר בקטלוג האמן
ז'קלין ואן מרסן

ז'קלין איבון מטה (ז'ק) ואן מרסן (בהולנדית: Jacqueline van Maarsen‏; נולדה ב-30 בינואר 1929) היא הולנדית וכורכת לשעבר. היא ידועה בזכות ידידותה עם כותבת היומן אנה פרנק. ואן מרסן נולדה באמסטרדם למשפחה הולנדית-יהודית. אביה, היימן ואן מרסן, היה יהודי הולנדי ואמה אלינה הייתה צרפתיה נוצריה. ב-1940, כאשר הנאצים פלשו להולנד, נאלצה ואן מרסן לעזוב את בית הספר ולעבור לבית ספר יהודי, שם התיידדה עם אנה פרנק, סאנה לדרמן וחנה גוסלר. ואן מרסן הייתה מזכירתו של מועדון פינג-פונג שאת הקמתו יזמו חברותיה. אנה פרנק וואן מרסן התיידדו ולעיתים קרובות ביקרו זו בביתה של זו. ביולי 1942 הסתתרה משפחתה של אנה פרנק ללא ידיעת ואן מרסן. ביומנה הביעה אנה פרנק ביקורת עצמית באשר לתובעניות שהפגינה כלפי ואן מרסן: "אני רק רוצה להתנצל ולהסביר את הדברים", כתבה. לאחר חודשיים וחצי במסתור כתבה אנה פרנק מכתב פרידה לוואן מרסן ביומנה ונשבעה לקיים עמה ידידות לכל חייה. ואן מרסן קראה קטע זה רק עם פרסום היומן. בתקופה זו חשה ואן מרסן את איומי המעצר עקב יהדותו של אביה, שכן הנאצים היו עוצרים יהודים בכל רחבי הולנד. אמה הנוצרית של ואן מרסן הסירה את סימן הזיהוי "ג'יי" מתעודות הזהות של המשפחה (לוואן מרסן היה אבא יהודי) וכך יכלה ואן מרסן להינצל מהיתפסות באקציה וגירוש בטרנספורט, ואף הצליחה לחזור ללמוד במערכת החינוך הכללית. אחרי המלחמה, כשהתגלה שאנה פרנק נספתה, יצר אוטו פרנק, אביה של אנה, קשר עם ואן מרסן. ואן מרסן הייתה מהראשונים שלהם הראה פרנק את יומנה של אנה פרנק. בשנת 1947 פורסם יומנה של נערה צעירה. ואן מרסן למדה כריכת ספרים וזכתה להכרה מקצועית. ב-1954 נישאה לחבר ילדותה, רוד סנדרס, ולהם שלושה ילדים. היא כתבה חמישה ספרים על ידידותה עם אנה פרנק ובשנת 2008 הופיעה בסרט תיעודי על חברי הכיתה של אנה פרנק. ואן מרסן חיה באמסטרדם ולה שבעה נכדים. מאז 1987 נשאה הרצאות על אנה פרנק בבתי ספר בגרמניה ובארצות הברית. כיום כותבת ואן מרסן סיפורים קצרים, בהשראת מסעותיה. אן ויופי (1990) חברתי, אנה פרנק (1996) "שמי אן", היא אמרה, "אנה פרנק" (2003) חברה ושמה אנה (2004) לרשת את אנה פרנק (2009) אנשים הקשורים לאנה פרנק (אנ') שואת יהודי הולנד הסרט על ז'קלין ון מרסן ב-IMDb ז'קלין ואן מרסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שמי אן," היא אמרה, "אנה פרנק" – ספר זכרונותיה של ז'קלין ון מרסן יומנה של נערה צעירה  אנה פרנק: ביוגרפיה Jacqueline van Maarsen - officiële website, www.jacquelinevanmaarsen.nl
נתן לס

נתן לס (1905 - 7 ביוני 2000) היה רופא, מהאלרגולוגים, הראשונים בארץ ישראל, מייסד ומנהל היחידה למחלות אלרגיה בבית החולים הדסה בתל אביב. לס נולד בווילנה שבליטא, בנם של שרה וזכריה. הוא היה פעיל בתנועה הציונית והיה מראשי התנועה פרחי ציון. ב-1930 החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברלין, המשיך באוניברסיטאות פרנקפורט, פרייבורג, מינכן וסיים באוניברסיטת וינה, בשנת 1935. ב-1932 שהה מספר חודשים בארץ ישראל. ב-1935 התחתן עם רופאת שיניים, שרה. בהמשך נולדו ילדיהם - יורם ונורית. באותה השנה, עלה לס לארץ ישראל והחל לעבוד כמתנדב בבית החולים הדסה בתל אביב. בסוף שנות השלושים התמחה במחלות אלרגיות במרפאה לאלרגיה של קופת חולים כללית, ברחוב מזא"ה בתל אביב. באפריל 1942 פתח את היחידה "למחלות אלרגיה" בבית החולים הדסה בתל אביב. במלחמת העולם השנייה היה סגנו של ד"ר אריה אלוטין בארגון "גדוד הרופאים לשעת חרום". ב-8 במרץ 1949 ייסד ביחד עם ד"ר משה גוטמן את "החברה הישראלית לאלרגולוגיה". לס היה היושב ראש השני משנת 1956 עד 1958. עיקר פעילותה של החברה היה קליני ולא מדעי, הצטרפו לחברה רשימה גדולה של חברים שאינם מומחים באלרגולוגיה. הרשימה כללה את רוב מנהלי המחלקות בבית החולים הדסה בירושלים ;באותה התקופה הטיפול במחלות אלרגיה היה חדשני וראשוני. מיום פתיחת המרפאה האלרגית ועד סוף שנת 1971 נתקבלו במרפאה 11,406 חולים חדשים. פרט למחלות האלרגיות הרגילות, כגון: קצרת, נזלת כרונית, ואורטיקריה עסקה המרפאה בבעיות מיוחדות, כגון: בדיקת קאסוני במחלת אכינוקוקוס, טסטים וחסון לעקיצות יתושים אצל ילדים, במחלת סטרופולוס וטסטים וחיסון לחולים הרגישים לעקיצת דבורים. כיום קרוי האיגוד: האיגוד לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית. לס היה פעיל בבניית בית הרופא בתל אביב בשנת 1952 . לס נבחר לחבר הכבוד הראשון של איגוד האלרגולוגיים בארץ. בנו הוא חבר הכנסת והרופא יורם לס. נקבר בבית העלמין קריית שאול. נתן לס, הרפואה 140, ינואר 2001, עמ' 80. update הרפואה, "אלרגיה ואימונולוגיה", ד"ר ישראל גלזר, אוקטובר 2011, עמ' 12–18, https://issuu.com/doctorsonly/docs/201110_immunology_update_2 האיגוד לאלרגיה אימונולוגיה קלינית מדיה וקבצים בנושא נתן לס בוויקישיתוף ילקוט הפרסומים, י' בשבט תשכ"ג, 4 בפברואר 1963, רשימת הרופאים בעלי תואר מומחה, נתן לס, רח' בלפור 23, תל אביב, מס' רישיון מומחה באלרגולוגיה:383, עמוד 741 נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1799-1948", הוצאת איתי בחור -הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמודים 270-271 מרכז רפואי עירוני ממשלתי - ספר השנה 1971–1972, ( איכילוב,הדסה,יולדות) תל אביב-יפו, הוצאת המחלקה ליחסי ציבור של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים, העורך אריה תורג'מן (עמוד 23-24)
ישיבת בית יוסף

האם התכוונתם ל... ישיבת נובהרדוק "בית יוסף" - שמן הכללי של כל ישיבות נובהרדוק ישיבת בית יוסף (בני ברק) – ישיבה גדולה בעיקר בני ברק; מהישיבות הוותיקות ביישוב החדש במאה ה-20 ישיבת בית יוסף גייטסהד – ישיבה גבוהה בעיר גייטסהד באנגליה; הישיבה הגדולה ביותר באירופה לאחר השואה ישיבת בית יוסף (סלוניקי) – ישיבה בסלוניקי במחצית הראשונה של המאה ה-20, הגדולה והמרכזית שבישיבות הבלקן. בית יוסף (פירושונים)
פסז' פנסק

פסז' פֵּנְסַק היה המרכז המסחרי הראשון בתל אביב, תחת קורת גג אחת. הפסז' תוכנן על ידי מהנדס העיר הראשון של תל אביב, יהודה מגידוביץ, ובשנת 1925 נבנה על ידי היהודי-פולני מאמריקה, מרדכי (צבי אריה) פנסק. הקבלן היה שמואל וילסון. פסז' פנסק בנוי בסגנון אקלקטי, סגנון מעורב המשלב בנייה אירופית עם מאפיינים מזרחיים. הפסז' נמצא ברחוב הרצל מספר 16, מול הרצלילינבלום. פסז' פנסק בנוי בצורת ריבוע סביב חצר פנימית מרוצפת. בחצר המבנה, בן שלוש הקומות, פעלה "מעליה", מעלית פריזאית עשויה ברזל ודלתות רשתות, חשופה ובראשה צריח מעוצב כיפת ברזל המזכירה גג צרפתי. המעלית מתוארת פעמים רבות בתור "המעלית הראשונה בארץ ישראל", אולם שתי מעליות תל אביביות קדמו לה. על הגג הייתה מסעדה וגינת גג בשם "השרון". מאוחר יותר התווספה קומה רביעית, כשעוד היה נדיר למצוא באזור בתים בגובה כזה. על חזית הבניין, מכיוון רחוב הרצל, מסותתת הכתובת "פסג' פנסק" בעברית ו-"PENSAKS PASSAGE" באנגלית. המבנה נמצא במגרש השייך למתחם אחוזת בית, אך לא הוגרל ונשאר ריק עד לשנת 1925. בעבר שימש הבניין לחנויות, למסחר ולבתי מלאכה ובתקופות מסוימות אף שכנו בו מערכות עיתונים שונות (ביניהם ידיעות אחרונות והצופה). כיום הקומות העליונות מושכרות כדירות (מחולקות) עם תקרות גבוהות ורצפות מקושטות. קומת הקרקע היא מסחרית, כוללת חנויות בגדים. שלט "למעליה" המעלית בחצר החצר הפנימית חדר המדרגות (המדרגות בנויות מחול ים וצדפים) מדיה וקבצים בנושא פסז' פנסק בוויקישיתוף ynet, זוּם על ישראל: 10 תמונות מזווית אחרת, באתר ynet, 8 באוקטובר 2013 רמי נוידרפר, על בתי הקפה הראשונים של תל אביב, באתר E-mago סיור אדריכלות וביקור בתערוכות אמנות ועיצוב ביום שישי - פסז' פנסק, רח' הרצל 16, באתר scooper ר' צבי אריה פנסק ז"ל, הצופה, 29 ביולי 1947 הראשונה ב"בית האחים בכר" ברחוב הרצל 39. השנייה במלון פלטין בפינת הרחובות אחד העם ונחלת בנימין. ראו: דותן גורן, היישוב עולה קומה, סגולה 134, אלול תשפ"א. בערינו ובכפרינו, דואר היום, 1 באוקטובר 1928 ראו: ביפו ובתל אביב - "מגרדי שחקים", הארץ, 28 באוקטובר 1929. הצופה' זכה בדין: תביעת-פינוי נדחתה, הצופה, 1 בפברואר 1944