laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בטרם המוסד

בטרם המוסד (באנגלית: Prelude to Foundation) הוא ספר מתוך סדרת המוסד שנכתבה על ידי אייזק אסימוב. הספר שייך לסוגת המדע הבדיוני. הספר הוא הראשון מבחינת כרונולוגיית עלילות הספרים, אך הוא השישי מתוך שבעת הספרים מבחינת שנת יציאה לאור - הספר יצא לאור בשנת 1988. הסיפור מתרחש בכוכב הלכת טראנטור, בירת האימפריה הגלקטית, בתקופת שלטונו של הקיסר קליאון. הסיפור מתחיל בהרצאתו של הארי סלדון, מתמטיקאי מכוכב הליקון, בכנס מתמטיקה חשוב בבירה, המפרט כיצד שימוש תאורטי במדע הקרוי פסיכוהיסטוריה (הלחם של פסיכולוגיה והיסטוריה), שעוסק בחיזוי תהליכים חברתיים, עשוי להיות אפשרי. הקיסר שומע על זה, ורוצה להשתמש בהארי לשם רווח פוליטי. לאחר ריאיון עם הארי, קליאון חושב כי הארי הוא חסר תועלת לאימפריה, משום שמדע הפסיכוהיסטוריה תאורטי בלבד. הארי לאחר מכן נפגש עם הכתב צ'טר אינוש, שמשכנע אותו שעוזרו הראשי של הקיסר, אטו דמרזל, מנסה ללכוד אותו במטרה לנצלו. הוא מוסיף כי האימפריה בדעיכה מתמדת, ולא רחוקה עת נפילתה. בנוסף, אינוש אומר שהכרחי שהארי יברח וינסה לעשות את הפסיכוהיסטוריה מעשית, במטרה להשאיר את האימפריה יציבה, כדי שהעולם לא יגרר למלחמות ולסכסוכים שייווצרו לאחר נפילת השלטון המרכזי. הארי מסכים עם דעתו, על אף מחשבתו שהפסיכוהיסטוריה היא תאורטית בלבד. אינוש מכיר להארי סלדון את דורס ונבילי, היסטוריונית מכוכב הלכת סינה, ששוהה מזה שנתיים בטראנטור, שמטרתה לעזור לו בגילוי חוקי הפסיכוהיסטוריה. הארי ודורס שהו באוניברסיטת סטרלינג, ולאחר מכן שהו במגזר (אזור בטראנטור) מיקוגן. הם נוסעים לשם, עקב ההיסטוריה המתועדת היטב אך הסודית שלהם, שהם קיוו שתועיל להם בקביעת חוקי הפסיכוהיסטוריה. המיקוגנים מתגלים כחברה מסוגרת ומיוחדת - הם דוגלים בשיוון מוחלט, הם קוצצים את שערותיהם, כולל הגבות, ועוברים טיפולים מיוחדים כדי שלא יגדלו עוד במהלך חייהם, הם לובשים בגדים מיוחדים, שמות משפחותיהם הם מספרים, ושמותיהם הפרטיים, בעיקר בקרב המעמדות הגבוהים, קשור לטבע. הארי מצליח לשכנע את טיפת-גשם ארבעים ושלוש (מיקוגנית צעירה) להראות לו את תעשיית הזעיר-מזון המיקוגנית, שמייצרת מזונות לבני המעמדות הגבוהים בטראנטור, כגון הקיסר. הארי שואל אותה האם דרכי מיקוגן המשונות מתבססות על אמונה דתית. טיפת גשם ארבעים ושלוש נעלבת ואומרת שלמיקוגנים יש משהו טוב יותר - היסטוריה - הכתובה ב"ספר". הארי מבקש ממנה את הספר (דבר בלתי מקובל לחלוטין במיקוגן), וטיפת הגשם ארבעים ושלוש נותנת לו אותו, בתנאי שיתן לה לחוש את שערותיו, מעשה הנחשב סטייה במיקוגן. הארי מסכים. בערב, הארי קורא את הספר, אך הוא מגלה שהספר מאכזב, פרט לכוכב, שעל פי הספר הוא מקור המיקוגנים, הקרוי אורורה. הארי ודורס כמעט מוצאים להורג, אחרי שהם מנסים למצוא רובוט במקדש מיקוגני, אך אינוש מגיע ברגע האחרון כדי להציל אותם. אז הם עוברים למגזר דאל, שם דורס מציגה את כישורי הלחימה שלה. הם גם פוגשים שם את רייץ', ילד רחוב שעוזר להם ואת יוגו אמאריל, שעובד במלכודות החום של מגזר דאל, שרצונו הוא להתקבל לאוניברסיטה ולהיות מתמטיקאי. לקראת סוף הרומן, הארי, דורס, ורייץ' נחטפים למגזר מדואה, מגזר חזק הממוקם בדרום טראנטור. שם מצליח הארי לקבל השראה לחוקי הפסיכוהיסטוריה. הוא גם מגלה שאינוש הוא למעשה עוזרו האישי של הקיסר קליאון, אטו דמרזל, ושכן הוא רובוט. אינוש בתחילה מכחיש זאת, אך בהמשך מודה שהוא דמרזל ושהוא רובוט. הוא מוסיף ששמו הוא ר. דאניל אוליבאו. בעמודיו האחרונים של הספר מתגלה ברמיזה שגם דורס היא רובוט. סדרת המוסד הספר "בטרם המוסד", באתר "סימניה" בטרם המוסד, באתר OCLC (באנגלית)
מולית אדומה

מוּלִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mullus barbatus), או בשמה העממי סולְטַאן אִיבְּרַהִים, היא דג מסוג מולית השוכן באזורי אקלים סובטרופי בים התיכון, בים השחור, ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי מסקנדינביה ועד סנגל. לעיתים מבלבלים בין מולית הפסים, האדמירל (דג) והמולית האדומה במסעדות וחנויות דגים ומחליפים בין השמות "סולטאן איברהים", "ברבוניה" ו"מולית אדומה". להבדיל ממולית הפסים, סנפיר הגב הראשון של המולית האדומה אינו מפוספס. מולית אדומה מגיעה לאורך מקסימלי של 332 מ"מ ונפוצה באזורינו באורך של כ-86.7 – 146.3 מ"מ לזכרים ולנקבות 90 – 225 מ"מ. מולית אדומה מגיעה לבגרות מינית באורך של כ-11 ס"מ, נתון זה בעל חשיבות לשימור האוכלוסייה עקב היקפי הדייג הגדלים. מולית אדומה נמצאת על קרקע בוצית, חולית או קרקע מרובת אבנים על מדפי היבשות, לרוב בלהקות. היא חיה בעומקים של בין 10–300 מטר. היא ניזונה מסרטנאים קטנים החיים בקרקעית, תולעים ורכיכות בשל תזונה זו טעם בשרה של המולית המוערך במיוחד מושווה פעמים רבות לטעמם של חסילונים. המולית מחפשת את טרפה על ידי טמינת ראשה והבינים שלה בחול תוך כדי הנעת זנבה ברטט תכוף. פליניוס הזקן פירש התנהגות זו כפחד מטורפים, וחשבה לפחדנית שבדגים. כדג מאכל נמכרת טרייה. יש המסווגים את המולית אדומה לשני תת-מינים: Mullus barbatus barbatus Mullus barbatus ponticus - (נמצא בים השחור ובים אזוב) מולית אדומה, באתר ITIS (באנגלית) מולית אדומה, באתר NCBI (באנגלית) מולית אדומה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מולית אדומה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מולית אדומה, באתר FishBase (באנגלית) מולית אדומה, באתר GBIF (באנגלית) גיל ססובר, הברבוניה היא יותר מאשר הצ'יפס של הים, באתר הארץ, 10 במרץ 2016 מולית אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית ננסות (Nanism) בדגי מולית אדומה בדרום- מזרח הים התיכון
אליוט פורבס

אליוט פורבס (באנגלית: Elliot Forbes ‏ 20 באוגוסט 1917 - 9 בינואר 2006) היה מנצח ומוזיקולוג אמריקאי, שנודע במחקריו בנושא בטהובן. פורבס נולד בקיימברידג' למשפחה מאצולת בוסטון; אביו היה מנהל מוזיאון פוג לאמנות באוניברסיטת הרווארד. הוא למד בהרווארד, קיבל תואר בוגר בשנת 1941 ותואר מוסמך בשנת 1947, שניהם במוזיקה; הוא למד אצל וולטר פיסטון ובתקופת לימודיו לתואר שני, ניצח על מועדון הזמרה של הרווארד (Harvard Glee Club). בשנים 58–1947 לימד באוניברסיטת פרינסטון, אבל בשנת 1958 חזר להרווארד ונשאר שם לשארית חייו כפרופסור ב"קתדרת פאני פיבודי למוזיקה" (לאחר 1984, פרופסור אמריטוס). אליוט פורבס היה המנצח הראשי של מועדון הזמרה של הרווארד ושל האגודה הכוראלית של רדקליף (אנ') בשנים 1958-70; בין תלמידיו היו איזאיה ג'קסון, עכשיו מנהל התזמורת הקאמרית פרו ארטה בבוסטון, וויליאם כריסטי, מייסדו ומנהלו של אנסמבל הבארוק האירופאי לז ארטס פלוריסאן. כמנצחן של שתי הקבוצות, לקח אותן פורבס בשנת 1967 לסיור סביב העולם. לצד הניצוח, התמקדה עבודתו המחקרית בחייו ויצירתו של בטהובן, בעיקר המוזיקה הכוראלית שלו. ההוצאה בתרגומו לאנגלית לביוגרפיה של בטהובן מאת אלכסנדר וילוק תאייר משנת 1964 נקראה "תרומה משמעותית לחקר בטהובן". בשנת 1991 קיבל פורבס את המדליה של בוגרי הרווארד ובשנת 2003 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. ממש עד מותו נשאר פורבס תומך בלתי נלאה במבצעים מתלמידי התואר הראשון, ובאירועים רבים היה נוכח כחבר הסגל היחיד. אליוט פורבס מת בקיימברידג'. A Neglected Work in Beethoven's Choral Music: the Funeral Cantata, Essays on Music in Honor of Archibald Thompson Davison (Cambridge, MA, 1957), 253–61 Ed.: Thayer's Life of Beethoven (Princeton, NJ, 1964, 2/1967) The Choral Music of Beethoven, American Choral Review, xi/3 (1968–9) [whole issue] Beethoven as a Choral Composer, PRMA, xcvii (1970–71), 69–82 Beethoven's Choral Music: a Reappraisal, American Choral Review, xxiv/2–3 (1982), 67–82 A History of Music at Harvard (Cambridge, MA, 1988–93) מדיה וקבצים בנושא אליוט פורבס בוויקישיתוף הבוסטון גלוב, 13 בינואר 2006 ד"ר ברנרד קרגר, מועדון הזמרה של הרווארד (מקהלת גברים). אגודת קנטטות באך אונליין.here פאולה מורגן, "אליוט פורבס", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין בעריכת ל. מייסי. גלוב
אנגוס ט. ג'ונס

אנגוס טרנר ג'ונס (באנגלית: Angus Turner Jones; נולד ב-8 באוקטובר 1993) הוא שחקן עבר אמריקאי. ידוע בשל תפקידו כג'ייק הרפר בקומדיית המצבים "שני גברים וחצי" (2013-2003; 2015) מבית רשת CBS, אשר זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם. ג'ונס נולד באוסטין, טקסס. יש לו אח צעיר ממנו, אוטו. לאחר סיום הסדרה "שני גברים וחצי", ג'ונס החל ללמוד לתואר ראשון בחוג ללימודי הסביבה באוניברסיטת קולורדו, ובהמשך עבר לחוג ללימודי יהדות, שם סיים את לימודיו בשנת 2018. בשנת 1999 קיבל את תפקידו הראשון כילד בן חמש בסרט "סימפתיקו" בכיכובם של שרון סטון וג'ף ברידג'ס. בשנים שלאחר מכן, היו לו תפקידים משניים בסרטים הכוללים את "ספוט" (2001), "סיבוב חוזר" (2002), "מפרקים את הבית" (2003) ו-"הג'ונגל מת מצחוק 2" (2003). כמו גם, שיחק בסרטי הטלוויזיה "אהבה בין חברים" (2001, HBO), ו-"הנס שבלב" (2005, CBS). בשנת 2003 ג'ונס לוהק לסיטקום של CBS "שני גברים וחצי" בדמותו של ג'ייק הרפר, "האיש החצי" של כותרת הסדרה, ילד בן 10 שחי עם אביו הגרוש (בגילומו של ג'ון קראייר) ודודו הנהנתן (בגילומו של צ'ארלי שין). הסדרה הפכה במהירות לסיטקום הפופולרי ביותר בארצות הברית במשך רוב זמן השידור שלו, עם קהל ממוצע של כ-15 מיליון איש. בשנת 2010 ג'ונס הפך לילד-שחקן בעל השכר הגבוה ביותר בטלוויזיה בגיל 16, כאשר החוזה החדש שלו עם שני גברים וחצי הקנה לו 7.8 מיליון דולר בשתי העונות הבאות, והסתכם בכ-300,000 דולר לכל אחד מ-26 הפרקים. באוקטובר 2012, במהלך ראיון לתוכנית הרדיו הדתית "קול הנבואה", הוא הודיע שהוא הצטרף לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. בנובמבר 2012, ג'ונס אמר שהוא הוטבל ולא מעוניין יותר להופיע ב"שני גברים וחצי", כינה את התוכנית "זוהמה" ואמר שהיא מתנגשת עם השקפותיו הדתיות. הוא גם עודד אנשים להפסיק לצפות בתוכנית. דעותיו זכו לתשומת לב תקשורתית לאחר שג'ונס הופיע בסרטון שפורסם בערוץ היוטיוב של ForeRunner Chronicles, משרד עצמאי בניהולו של כריסטופר הדסון. ג'ונס פרסם הצהרה למחרת המבהירה את עמדתו. זמן קצר לאחר מכן, הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.בצפון אמריקה הודיעה כי כריסטופר שהדסון אינו כומר אדוונטיסט מוסמך מטעמם. רשת CBS הודיעה באפריל 2013 שהוא יורד לתפקיד חוזר בעונה 11, אך בסופו של דבר הוא לא הופיע כלל במהלך עונה זו. הוא הוחלף בתוכנית על ידי השחקנית אמבר טמבלין. ב-18 במרץ 2014, ג'ונס הודיע רשמית על עזיבתו את התוכנית, והצהיר שהוא היה "צבוע בתשלום". עם זאת, הוא חזר כאורח לפרק הסיום של הסדרה, ששודרה ב-19 בפברואר 2015. בשנת 2016 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הרשת של לואי סי. קיי. "הוראס ופיט". ב-7 ביוני 2008, ג'ונס הצטרף לכוכבים אחרים, בהם דקוטה פנינג, קובה גודינג ג'וניור וואל קילמר, בתמיכתם בארגון "First Star", שמטרתו לעזור לילדים העוברים התעללות והזנחה. ב-4 באוקטובר 2008, ג'ונס השתתף בפעילות תרומה של בני נוער עבור בית החולים לחקר הילדים של סנט ג'וד (אנ') בממפיס, טנסי. ג'ונס תמך בברית נגד בריונות "Be A Star" שנוסדה על ידי The Creative Coalition וארגון WWE. בשנת 2016, ג'ונס הצטרף לצוות הניהול של Tonite, חברת מולטימדיה והפקת אירועים שהוקמה על ידי ג'סטין קומבס (בנו הבכור של שון קומבס) וקין אורג'יוקי. מדיה וקבצים בנושא אנגוס ט. ג'ונס בוויקישיתוף אנגוס ט. ג'ונס, ברשת החברתית אינסטגרם אנגוס ט. ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנגוס ט. ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) אנגוס ט. ג'ונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנגוס ט. ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
The Aerosol Grey Machine

The Aerosol Grey Machine הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק המתקדם, ואן דר גראף ג'נרייטור. האלבום יצא לאור בספטמבר, 1969. האלבום תוכנן כאלבום סולו לסולן הלהקה, פיטר האמיל. אך כשהלהקה הייתה חתומה עם חוזה ההקלטות של חברת התקליטים Chrisma, לבסוף The Aerosol Grey Machine יצא תחת השם, ואן דר גראף ג'נרייטור. לבסוף האלבום הוחזר לזכויותיה של חברת התקליטים, Mercury אשר האמיל היה חתום איתם. "Afterwards" – 4:55 "Orthenthian St., Pts. 1 & 2" – 6:18 "Running Back" – 6:35 "Into a Game" - 6:57 "Aerosol Grey Machine" – 0:47 "Black Smoke Yen" – 1:26 "Aquarian" – 8:22 "Necromancer" – 3:38 "Octopus" – 8:00 מידע על האלבום The Aerosol Grey Machine באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Aerosol Grey Machine באתר AllMusic האלבום The Aerosol Grey Machine באתר Discogs
יעקב עמרמי

יעקב עמרמי ("יואל") (1916 - 4 בפברואר 1995) היה מלוחמי האצ"ל ומייסד הוצאת הספרים "הדר". עמרמי נולד בשנת 1916 בוורשה שבפולין. בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער השומר הצעיר. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ולאחר שנה התגייס למשטרת המנדט. בשנת 1937, בעודו משרת במשטרה הבריטית, הצטרף לארגון הצבאי הלאומי, אליו העביר חומר מודיעיני רב ערך. שמו המחתרתי היה "יואל". בשנת 1937 הוא השתלב בשרות המודיעין של האצ"ל (דלק), והיה למפקד, ומלא בו שלל תפקידים כגון פיקוד על "המחלקה הערבית". לאחר חטיפת אלי תבין, מפקד "דלק", על ידי ההגנה, מונה עמרמי למפקד "דלק" ולאחר מכן אף צורף למפקדה הארצית של האצ"ל. בשנת 1947, בתקופת הסזון הקטן, הוכה בידי אנשי ההגנה ונזקק לטיפול רפואי. לאחר החלמתו נשלח לאירופה לעסוק ברכישת נשק עבור האצ"ל. לאחר הקמת המדינה חזר לישראל והקים את הוצאת הספרים הדר (אחר כך, יריב-הדר), שהוציאה ספרים רבים הקשורים בפעילות המחתרות ביישוב. עמרמי חיבר וערך את הספר ביבליוגרפיה שימושית, בו מתוארים ברשומות קצרות פרסומים: ספרים ומאמרים, בשפות אחדות, שהודפסו בנושאי המחתרות העבריות בארץ ישראל: (ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי ולוחמי חרות ישראל); הספר ראה אור בשני כרכים: כרך א - ראה אור בתל אביב בשנת תשל"ה (1975) בהוצאת "הדר" וב-"הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר"; כרך ב - עסק בפרסומים מהשנים 1975–1990, וראה אור על ידי מכון ז'בוטינסקי בישראל. עמרמי כתב את הספר הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר, שראה אור בהוצאת "הדר" בשנת 1994. שם הספר נלקח ממילות שירו של המשורר אהרן אמיר : "הדברים כה גדולים הם מאתנו ...". בספר מגולל עמרמי פרקים מההיסטוריה של האצ"ל באספקלריה של תולדות חייו, שחלקם מבוססים על רשימות וכתבות שפרסם במרוצת השנים. בהקדמה לספר זה, הוא מציין את שני האנשים שהשפיעו רבות על מהלך חייו והשקפת עולמו: מנחם בגין מפקדו באצ"ל ויונתן רטוש שהיה חברו הקרוב. עמרמי נפטר ב-4 בפברואר 1995, ותרם את גופתו למדע. השאיר אחריו אשה (חוה) ושני ילדים. ביבליוגרפיה שימושית: ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי, לוחמי חרות ישראל, 2 כרכים, תל אביב: הדר; הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, 1975–1990. הדברים גדולים הם מאתנו: פרקי עבר, תל אביב: הדר, תשנ"ד 1994. (זיכרונות) יעקב עמרמי, מנחם מלצקי (אריה מליץ) (עורכים), דברי הימים למלחמת השחרור, תל אביב: הוצאת שלח, תשי"א. (הוצאה נוספת: תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; בשיתוף הדר, תשמ"א 1981.) חרות 1942–1948; כינס והביא לבית הדפוס יעקב עמרמי (יואל), תל אביב: הדר; מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1978. יונתן רטוש, מכתבים: 1937–1980; ערך: י. עמרמי (יואל), תל אביב: הדר, 1986. יעקב עמרמי באתר האצ"ל יעקב עמרמי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" יעקב עמרמי (1916-1996), דף שער בספרייה הלאומית עדות יעקב עמרמי (יואל), באתר ארכיון מכון ז'בוטינסקי. . יעקב עמרמי, הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר, תל אביב: הוצאת הדר, 1994, עמ' 9. ביקורת עם צאת הכרך הראשון: מאיר בראלי, הערה מתוך קנאה, דבר, 7 באוגוסט 1975.
ח'נום

ח'נום הוא אל הבריאה במיתולוגיה המצרית. מהאלים הראשונים במיתולוגיה המצרית. במקור היה האל של מוצא הנילוס. הוא יצר את בני האדם מהבוץ של הנילוס על אובניים של קדר ולכן נקרא האל הבורא. הוא מתואר כאיש בעל ראש איל. מקדשו של ח'נום באיסנא הוא אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה והוא נוצר בתקופת בית תלמי במאה ה־2 לפנה"ס. לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, במיוחד בתקופת קיסרי רומא קלאודיוס (המאה הראשונה לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה השנייה). המקדש הוקדש גם לניית, הקא, סאטט ומנחיט. כיום המקדש נמצא 9 מטרים מתחת לעיר המודרנית. מרכז הפולחן לאל ח'נום היה באי יב (קרוב לאסואן של היום). מהאי הוא שלט על מערות, שמתוכן נבע ה"חעפי", שסימל את הצפת הנילוס. אלוהויות במצרים העתיקה מדיה וקבצים בנושא ח'נום בוויקישיתוף ח'נום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום הזיכרון ליצחק רבין

יום הזיכרון לרצח ראש הממשלה יצחק רבין הוא יום זיכרון לאומי, שנקבע על ידי הכנסת בחוק יום הזיכרון ליצחק רבין, התשנ"ז-1997. הוא חל בי"ב בחשוון, יום הירצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין לפי הלוח העברי. יום זה אינו חל בשבת, אך אם הוא חל ביום שישי, מועד יום הזיכרון מוקדם ליום חמישי (י"א בחשוון). יש המציינים את יום הירצחו של יצחק רבין לפי הלוח הלועזי, ב-4 בנובמבר. לאחר רצח רבין הועלתה דרישה ציבורית לציין את הירצחו באופן שנתי. חקיקת החוק התעכבה בצורה משמעותית בשל קשיים פוליטיים לגבי החוק הנוסף, העוסק בהנצחתו של רבין, חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, התשנ"ז-1997 (ובמיוחד לגבי תקצובו של מרכז יצחק רבין) והושלמה רק לקראת יום השנה השני. יום הזיכרון מצוין בטקסים ממלכתיים, בהר הרצל (שם קבור רבין), בכיכר רבין (שם נרצח) וברחבי ישראל. דגלי המדינה מורדים לחצי התורן בכל המוסדות הממלכתיים. בחוק נקבע כי "בבתי הספר יצוין יום הזיכרון - (1) בפעולות שבהן יועלו דמותו ופועלו של יצחק רבין; (2) בפעולות שיוקדשו לחשיבות הדמוקרטיה בישראל ולסכנת האלימות לחברה ולמדינה". מיד לאחר קביעת היום הציעו רבנים רפורמים בולטים לקיים מנהגי אבלות ויום צום ביום הזיכרון, קריאה שלא זכתה להיענות בקרב הציבור הרפורמי. מספר שנים לאחר מכן החלה קבוצת אזרחים קטנה לצום ביום רבין ולעודד אחרים לעשות כן. אולם גם קבוצה זו לא הצליחה להנחיל את היום כיום צום. יום הזיכרון מצוין בבתי המדרש הפלורליסטיים בערבי לימוד, בהם נלמדים המקורות היהודיים העוסקים בהתמודדות עם מצבים של מחלוקת וחוסר הסכמה, תוך שימת דגש על מקורות יהודיים המעודדים סובלנות דתית. ביום זה נערכת האספה ישראלית בה מגיעים בני נוער מתנועות דרור-ישראל, הנוער העובד והלומד, המחנות העולים, בני עקיבא, הצופים, השומר הצעיר, מכבי צעיר, הנוער הלאומי בית"ר, האיחוד החקלאי, מועצת תנועות הנוער, מרכז יצחק רבין ועוד למעגלי שיח בכיכר רבין על מנת לקרב בין חלקי החברה הישראלית. בנוסף ליום זיכרון זה, עד לשנת 2019 נערכה מדי שנה עצרת הזיכרון המרכזית לרבין, שאינה ממלכתית, במוצאי שבת הקרובים ל-י"ב בחשוון, בכיכר רבין בתל אביב. בעצרת נאמו אנשי רוח ופוליטיקה, ומופיעים אמנים. ומאז העצרת לא מתקיימת בשל היענות נמוכה לתורמים לקיומה. ב-2023, לראשונה לא התקיימו טקסי הזיכרון הממלכתיים עקב פרוץ מלחמת חרבות ברזל, שלושה שבועות קודם לכן. רצח יצחק רבין יצחק רבין יגאל עמיר מדיה וקבצים בנושא יום הזיכרון ליצחק רבין בוויקישיתוף חוקים לזכרו של יצחק רבין, באתר הכנסת האתר הרשמי של משרד החינוך לפעילויות לקראת יום הזיכרון ליצחק רבין. מתופעל על ידי המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים. ישראל רוזנסון, ‏גדליה, רחל, רבין – הרהורים ציוניים־דתיים על ימי זיכרון, אקדמות כ"ג, אלול תשס"ט, עמ' 111–128 דפי לימוד לציון יום הזיכרון לרצח יצחק רבין, באתר מדרשת מערך שיעור לשיעור חברה בתיכון כהכנה ליום הזיכרון ליצחק רבין - אתר תרבות.il הילו גלזר, 20 שנה לרצח | הדור שלא ידע: מה מלמדים על רבין, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2015 חוק יום הזיכרון ליצחק רבין, התשנ״ז–1997, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט צום ביום הזיכרון לרבין(הקישור אינו פעיל, 2.11.2019) רן שמעוני, מאות השתתפו באירוע לציון 26 שנים לרצח רבין; לראשונה לא מתקיימת עצרת, באתר הארץ, ‏4 בנובמבר 2021
מלחמת הרימום

מלחמת הרימום (אנגלית: The Uplift War) ספר מדע בדיוני. נכתב על ידי דייוויד ברין. הספר השלישי בסדרת הספרים המתארת את יקום הרימום הכוללת שישה ספרים. יצא לאור בשנת 1987. היה מועמד בשנת 1987 לפרס נבולה בקטגוריית הרומן הטוב ביותר, בשנת 1988 זכה בפרס הוגו ובפרס לוקוס של כתב העת לוקוס. תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן ויצא בשנת 1999 בהוצאת אופוס. הספר עוסק ביקום בדיוני המתקיים יותר ממיליארד שנים, שבו גזע של יצורים לא יכול להגיע לתבונה מבלי שגזע אחר יחליט לקחת אותו תחת חסותו ולרומם אותו בעזרת הנדסה גנטית. גזע שרומם הופך ללקוח של הגזע שרומם אותו ונעשה משועבד לו לצמיתות כדי לשלם את חובו לגזע הפטרון. מעמדו וחשיבותו של גזע גלקטי בקרב הגזעים השונים נקבע לפי חשיבות הגזע הפטרון שלו ושושלת הגזעים הפטרונים שלו, ולפי רשימת הלקוחות שרומם וכמותם. היחידים שהגיעו לתבונה מבלי שיהיה להם גזע פטרון הם בני האדם ולכן הם נקראים "יתומי פרא" ונחשבים נחותים בקרב הגזעים האחרים. בני האדם בתורם רוממו את השימפנזים ואת הדולפינים ובהסתר הם עובדים על רימום הגורילות. בני האדם הם ליברלים ביחס ללקוחותיהם, גישתם יוצרת בעיה לגזעים האחרים. אחת התעלומות המעסיקה את הגזעים השונים הוא מי רומם את האנושות. העלילה מתרחשת בעולם בשם גארת שעבר לפני 50,000 שנים תהליך הארצה והוחכר לגזע בשם "בורוראלי". גזע זה רומם ולאחר מכן עבר נסיגה והוא כמעט השמיד את העולם על ידי הרס המערכת האקולוגית שלו כשנהג לצוד באופן מסיבי את היצורים הילידים הגדולים שחיו בגארת. כתוצאה ממעשיהם נענשו הבורוראלי על ידי הציוויליזציה הגלקטית והם חוסלו לחלוטין. גזע ה"הנאהאלי" שרומם אותם איבד את מעמדו וחזר להיות כפוף לגזע ה"ת'נאנין" שהוא גזע קנאי חסר חוש הומור ובעל חוש כבוד. כמה עשרות שנים לפני המאורעות המתוארים ברומן, בני שבט כדור הארץ חכרו את הכוכב בתמורה להתחייבות שלהם לשקם את הביוספירה של גארת. בשלב בו מתחיל הסיפור הושלם הסקר האקולוגי של הכוכב לפני העברתו לארצנים (שבט כדור הארץ) העלילה מתרחשת בשנת 2489, כ-200 שנה לאחר שבני האדם התקבלו לתרבות הגלקטית. גזע ה"גוברו" שהוא גזע גלקטי דמוי עוף מחליט לפלוש לג'ארת זהו גזע שמרני וחסר חוש הומור. הסיבה לפלישה הוא גילוי שגילתה ספינת מחקר ארצנית הנושאת עליה צוות אנושי ודולפינים, ושמה "סטריקר". הספינה התרסקה בעולם עשוי מים שלא מופה, והגילוי קשור באבות הראשונים של תהליך הרימום ומה עלה בגורלם. (סיפורה של הסטריקר מתואר בספר "גאות הכוכב") הספר מתאר את מאבקם של בני האדם והשימפנזים תושבי גארת בכוחות הפולשים והסיוע שהם מקבלים משגריר הגזע "טימברימים", והבת שלו במאבקם. זהו גזע בעל יכולת לשנות את מבנה גופו, ובעל חוש הומור. הגזע הוא בעל ברית של הארצנים. במרכז הסיפור "רוברט אוניגל" שהוא מגזע בני האדם, הוא סרן במיליציית המושבה של גארת והוא בנה של מייגן אוניגל המתאמת הכוכבית (מעין מושלת הכוכב), "אות'קקאלת'ינג" השגריר הטימברימי במושבה ובתו את'קלנה, המשנה את גופה כדי שתראה יותר כבת אדם ושותפה למאבקו של רוברט אוניגל. דמות חשובה נוספת הוא השימפנזה פייבן בולגר שהוא אקולוג נאו-שימפנזה סגן במיליציית המושבה וחברו של רוברט אוניגל. בספר מתוארים גזעים רבים, חלקם באופן משעשע. כל פרק בספר מוקדש לדמות מסוימת ומספר את סיפור הדמות בעת המאבק. קישור לאתר הספר רמי שלהבת ביקורת על הספר באתר "בלי פאניקה" אמנון סטופ, האיש שהרים עולם על דייוויד ברין וספריו באתר אגודה ישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה. מלחמת הרימום, באתר OCLC (באנגלית)
התרחשויות

התרחשויות הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסל מוצב בקמפוס אוניברסיטת תל אביב, ברחבת הדשא שבחזית בניין מקסיקו, משכנה של הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ. פסלו של תומרקין הוקם בשנת 1972 במימונו של רפאל רקנאטי, מבעלי בנק דיסקונט. הפסל מהווה דוגמה לסגנון הפיסול המאופק שאימץ תומרקין במהלך שנות השבעים, לאחר שזנח את סגנון הפיסול ה"אסמבלאז'י" שאפיין אות יצירתו עד אז. הפסל מורכב משורה של גופים גאומטריים, עשויים בטון הצבוע בצבע לבן. גופים אלו מסודרים כך שנוצרת קומפוזיציה תלת־ממדית פתוחה, המזמינה את הצופה להקיף את היצירה מכל צדדיה. לקומפוזיציה צורה של מעין מגדל, ממנו תלויים אלמנטים מעוקלים עשויים ממתכת הצבועים בצבעי יסוד. רן שחורי טען כי בפסל זה הצליח תומרקין לשכלל את העניין שלו ביחס שבין הפסל לסביבה באמצעות אור השמש. מדיה וקבצים בנושא התרחשויות בוויקישיתוף רן שחורי, "פסל המריבה", הארץ, 26 בינואר 1973
נידרהאגן

מחנה הריכוז נידרהאגן (בגרמנית: KZ Niederhagen) היה מחנה ריכוז זמני שתיפקד כשלוחה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן, ולאחר מכן של מחנה הריכוז בוכנוואלד בקרבת הכפר וולסבורג במחוז פאדרבורן. המחנה הוקם על פי הוראתו של היינריך הימלר במטרה לשכן בו את עובדי הכפייה שעסקו בשיפוץ טירת וולסבורג אשר יועדה לשמש כבית הספר המרכזי ומקום המפגש עבור הפיקוד העליון של האס אס, וכ"מרכז העולם" לאחר השגת הניצחון הסופי בידי הנאצים. בשלב הראשון להקמתו לא היו במחנה מבני קבע ותנאי מחיה מינימליים, האסירים חסו באוהלים והיו חשופים לחלוטין לפגעי מזג האוויר. בשנת 1941 הפך נידרהאגן למחנה ריכוז עצמאי, הוקמו בו מספר מבני אבן לשימוש המטבח ומגורי אנשי הצוות, וצריפים למגורי האסירים. בתקופה זו שהו בו כ-3,900 אסירים. ההרכב האנושי של אסירי המחנה היה מעורב מכל מגזרי האוכלוסיות שהוגדרו כבעייתיות בעיני הנאצים, ובכלל זאת יהודים ושבויי מלחמה. כשליש מאסירי המחנה מתו במהלך תקופת מאסרם כתוצאה מרעב מחלות ותנאי סביבה אכזריים. בשנת 1942 נבנתה במחנה משרפה על מנת להיפטר מן הגופות המצטברות. בשטח המחנה התנהלו בידי אנשי הגסטפו גם הוצאות להורג של מתנגדי המשטר מקרב אוכלוסיית האזור. עם התגברות המלחמה הואט קצב העבודות במתחם הטירה, והדרישה לאספקת אסירי העבודה פחתה. בשנת 1943 שהו במחנה כ-50 אסירים בלבד. המחנה שוחרר בידי הצבא האמריקני ב-2 באפריל 1945. בתחילת המאה ה-21, נותרו רק שרידים מעטים ממחנה נידרהאגן. מטבח המחנה משמש כיום כבית דירות ואת תחנת כיבוי האש המקומית בכפר וולסבורג. בית השער בכניסה משמש כיום כבית מגורים פרטי. באתר שבו הייתה רחבת המסדרים של המחנה מוצבת אנדרטה בצורת משולש, כזיכרון לטלאי הזיהוי שענדו האסירים. מדיה וקבצים בנושא נידרהאגן בוויקישיתוף אודות מחנה נידרהאגן (בגרמנית)
כן המפקדת

כן המפקדת הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2009, המתאר טירונות בחוות השומר, בסיס טירונות של אוכלוסיות מיוחדות. את הסרט הפיקו וביימו איציק לרנר ודני סיטון. הסרט זכה לשבחים רבים ואף זכה בשנת 2009 בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט מתמקד בתהליך אותו עוברים הטירונים, בעלי קשיי הסתגלות ומרקע של עבר פלילי, התעללות, ונטישה. הסרט שודר כסדרה בת 3 פרקים בערוץ 8 ובערוץ 10. "כן המפקדת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כן המפקדת", באתר אידיבי "כן המפקדת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אסף שניידר, עיתוי טלוויזיוני טוב למיליטריזם, באתר nrg‏, 15 בפברואר 2009 רותה קופפר, גאווה זהירה: שתי סדרות חדשות על צה"ל, באתר הארץ, 12 בפברואר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קירק

האם התכוונתם ל... ג'יימס טיבריוס קירק – דמות בדיונית במסע בין כוכבים ג'סטין קירק – שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי אמריקאי פרנסיס קריק – ביולוג מולקולרי וביופיזיקאי אנגלי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי מבנה ה-DNA מארק קירק – פוליטיקאי אמריקאי נורמן קירק – ראש ממשלת ניו זילנד ה-29 אישים ששמם הפרטי הוא קירק קרק (פירושונים)