laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמעון גרינפלד

רבי שמעון גרינפלד (מהרש"ג; 20 באוקטובר 1860, ד' בחשוון תרכ"א – 17 בפברואר 1930, י"ט בשבט ה'תר"ץ) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה הונגרי, דיין במונקאטש ורבה של סמיהאלי במשך עשרות שנים. נודע בכינויו המהרש"ג. נולד בעיר חוסט לרב יהודה גרינפלד שנעשה לימים (1875–1907) רבה של סמיהאלי ומחבר הספר "קול יהודא". למד במשך תשע שנים אצל רבי משה שיק ("המהר"ם שיק") שכיהן אז כרבה של חוסט ועמד בראשות הישיבה בעיר, והיה לתלמידו המובהק. לישיבת חוסט נכנס כבר בגיל 11, ואת תשובתו ההלכתית הראשונה כתב בחוסט בגיל ארבע עשרה שנים בלבד. בגיל עשרים ואחד כתב את חידושיו למסכת שבועות שנדפסו שנים לאחר פטירתו ("חידושי מהרש"ג" – שבועות, ירושלים תשל"ד). נישא לבתו של יהודי עשיר ממונקאטש ולאחר נישואיו עבר לגור בעיר זו. הוא התמנה לדיין ומורה הוראה במונקאטש וגם הקים בה ישיבה ועמד בראשה. לאחר פטירת אביו בתרס"ז התמנה תחתיו כרבה של סמיהאלי וראש הישיבה בה. בישיבתו למדו את כל המסכת בתלמוד הבבלי לפי סדרה, סוגיה אחר סוגיה בלימוד שיטתי של הפשט, בניגוד למקובל באותם ימים ברבות מישיבות הונגריה להקיף בכל נושא את כל הסוגיות הקשורות אליו במישרין ובעקיפין ברחבי התלמוד. בישיבתו לא הוקדשו זמנים מיוחדים ללימוד ספרי חסידות או ספרי מוסר, הוא הסביר כי נהג להתפלל שתלמידים כאלו ש"הוויות דאביי ורבא" לא מספיקות כדי להבעיר בקרבם יראת שמים, לא יבואו אליו. הוא היה דייקן בזמנים. ב-1929 למדו בישיבתו כמאה בחורים, לאחר פטירתו הצטמצם מספר התלמידים והישיבה התקיימה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ושואת יהדות אירופה. בנו רבי מרדכי גרינפלד מסווידניק – הכין לדפוס את החלק הראשון של "שו"ת מהרש"ג", וחיבר את הספר "זהב שבא" על התורה. נספה בשואה במחנה ההשמדה חלמנו. בתו חיה – נישאה לרב שלמה אליעזר רוטנברג שכיהן כדיין ומו"צ בסמיהאלי, הם נספו באושוויץ עם שמונת בניהם ובנותיהם. הרב מרדכי גרינפלד, 'הקדמה מבן המחבר המו"ל', בתוך: שו"ת מהרש"ג, כרך א,  ירושלים תשל"ד (נדפס תחילה בספר זהב שבא על התורה) אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, כרך א, ירושלים תשל"ט, עמ' 255–260 יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים תשנ"ז, עמ' 527–528 אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ג, בני ברק תשמ"ז, עמ' ר-רכא אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' שמעון גרינפעלד זצ"ל", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 22–23, באתר היברובוקס ספריו זהב שבא, ורנוב, תרצ"ג, באתר היברובוקס שו"ת מהרש"ג - חלק א, מהדורה חדשה, ירושלים תשל"ד (מהדורה ראשונה: ורנוב, תרצ"א), באתר היברובוקס שו"ת מהרש"ג - חלק ג, מהדורה חדשה, ירושלים תשמ"ד (מהדורה ראשונה: ברדיוב, תרצ"ט), באתר היברובוקס שמעון בן יהודה גרינפלד (1860-1930), דף שער בספרייה הלאומית התשובה נדפסה בשו"ת מהרש"ג ח"ג סימן פ"א והיא עוסקת בדין שני תינוקות, האחד בן לאב "ישראל" והשני בן כהן "חלל" שאבד סימן הזיהוי שלהם ואין ידוע מי הוא מי. מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ד, ירושלים תשנ"ז, עמ' 831
מהרש"ג

האם התכוונתם ל... רבי שמואל גאון - רבה של סלוניקי רבי שמעון גרינפלד - ראש ישיבה ופוסק הלכה הונגרי, דיין במונקאטש ורבה של סמיהאלי
גרינפלד

גרינפלד או גרינפילד (בגרמנית: Grünfeld; באנגלית: Greenfield; ברוסית: Гринфельд) הוא שם משפחה שמשמעותו שדה ירוק. האם התכוונתם ל... אלון גרינפלד – שחמטאי ישראלי אלי גרינפלד – מפיק ישראלי ומנהל אמנותי אליהו ירקוני (גרינפלד) – מחנך ואיש ציבור פתח-תקוואי אלפרד גרינפלד – פסנתרן, מלחין ומורה למוזיקה יהודי-אוסטרי ארנסט גרינפלד – שחמטאי אוסטרי וסופר שחמט שהתמחה בתיאורית הפתיחות הגנת גרינפלד – פתיחה במשחק השחמט הנקראת על שם ארנסט גרינפלד היינריך גרינפלד – צ'לן יהודי-בוהמי-אוסטרי; אחיו של אלפרד גרינפלד יהודה גרינפלד – שחמטאי ישראלי יחיאל גרינפלד – מתמטיקאי יהודי מורי וחנה גרינפילד - מייסדי הוצאת גפן מקס גרינפילד – שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי סוזן גרינפילד (אנ') – מדענית בריטית פיטר גרינפלד – ניצול שואה, מ"תאומי מנגלה" צביה גרינפילד – פעילה פוליטית ישראלית וחברת הכנסת שמעון גרינפלד – רב ופוסק הלכה הונגרי, דיין במונקאטש ורבה של סמיהאלי שאול יחזקאל גרינפלד רב הונגרי, מחבר ספר מגן שאול
לואי-לאופולד בואיי

לואי-לאופולד בואיי (בצרפתית: Louis-Léopold Boilly, ‏ 5 ביולי 1761 – 4 בינואר 1845), מוזכר גם כבוילי, היה צייר צרפתי. בואיי היה ידוע בשל יכולתו לצייר דיוקנות בצורה מהירה ומדויקת, אך רבות מתמונותיו המפורסמות הן תמונות המתארות סיטואציה. בואיי נולד בעיירת לה בסה (La Bassée) שבצפון צרפת. אביו היה פסל עץ. בואיי למד לצייר בגיל העשרה באופן עצמאי, ובשנת 1774 בהיותו בן 13 פרסם את תמונותיו בקרב נזירים אוגוסטינים בעיר דואה (Douai). תוך שלוש שנים הוזמן לעבוד וללמוד אצל הבישוף של אראס. הוא חי שם עד 1787 ויצר כ־300 דיוקנות. אז היגר לפריז. בפריז בואיי התפרסם בשל עבודותיו, שהוצגו בין היתר בסלון הפריזאי, ואף עוטר בלגיון הכבוד, העיטור החשוב בצרפת. הוא התקבל גם כחבר במכון של צרפת בשנת 1833. בואיי חי במהלך שינויים פוליטיים רבים בצרפת, ובשנת 1794, בשיא שלטון הטרור, נדון על ידי הממשל בגלל הצוויון הארוטי של חלק מהתמונות שצייר. האמן ג'אן בפטיסט ויקר היה זה שהסגיר את בואיי לשלטונות. בואיי ניצל לאחר שבפשיטה לביתו התגלו גם תמונות פטריוטיות, בעיקר ה"ניצחון של מארה". בואיי מת בשנת 1845 בפריז. בנו אלפונס עסק בתחריט ולמד בניו יורק. תמונותיו מוצגות במוזיאון הלובר בפריז, מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג, בארמון ליל לאמנויות יפות ועוד. מדיה וקבצים בנושא לואי-לאופולד בואיי בוויקישיתוף לואי-לאופולד בואיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואי-לאופולד בואיי, באתר Discogs (באנגלית)
פרס פרש הברונזה

פרס פרש הברונזה (מאנגלית: Bronze Wrangler) או בקיצור פרש הברונזה הוא פרס שנתי שמוענק על ידי המוזיאון הלאומי לבוקרים ולמורשת המערב. הפרס מוענק לסרטים, סדרות טלוויזיה, ספרות ומוזיקה בנושא המערב הפרוע ובוקרים. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1961. הפרס מעוצב בצורת בוקר יושב על סוס ועשוי מברונזה. את הפרס עיצב האומן ג'ון פרי. סרט תיאטרלי סרט טלוויזיה עלילתי עלילה עובדתית תוכנית טלוויזיה עובדתית (הוענק בשנים 1961 - 1989) דרמה טלוויזיונית בדיונית מערבון דוקומנטרי ספר אומנותי ספר פולקלור ספר נוער מאמר במגזין סיפור חדשותי ספר לא בדיוני ספר צילום יוצא דופן ספר פואטי סיפור קצר רומן מערבון מוזיקה יצירה מוזיקלית מערבית יוצאת דופן אלבום מוזיקלי מערבי מסורתי יוצא דופן האתר הרשמי של הפרס פרס פרש הברונזה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
TV5Monde

TV5Monde (נודעה בעבר בשם TV5) היא רשת טלוויזיה צרפתית ששידוריה נקלטים במדינות רבות בעולם. לדברי הרשת, היא נמנית, יחד עם CNN ו-MTV, ברשימת שלוש הרשתות הגלובליות הגדולות ביותר. הרשת החלה לפעול ב-2 בינואר 1984, בשם TV5, ושדרה בחמישה ערוצים: שלושה בצרפת, אחד בשווייץ ואחד בבלגיה (חמישה ערוצים אלה הם המקור לספרה 5 בשם הרשת). ב-18 בדצמבר 1985 נמנתה הרשת עם ארבעת ערוצי הכבלים הראשונים בצרפת. ב-1 בספטמבר 1988 החלה לפעול רשת "TV5 Québec Canada" בקנדה, וב-1991 החלה לפעול "TV5 Afrique". בינואר 1992 עברה הרשת שינוי נרחב, שכלל מיתוג מחדש בשם TV5Monde, שבה להדגיש את אופייה כרשת גלובלית. הרשת המשיכה להרחיב את שידוריה, לאמריקה הלטינית, לאסיה, לארצות הברית ולמזרח התיכון. ב-1999 פיצלה הרשת את פעילותה באירופה לשתי חטיבות: TV5 France Belgique Suisse פנתה למדינות הדוברות צרפתית באירופה, ו-TV5 Europe פנתה לכל יתר מדינות אירופה. ב-8 באפריל 2015 הותקפה הרשת בידי האקרים ששייכו עצמם למדינה האסלאמית, ובמתקפת סייבר, שכללה חדירה לרשת המחשבים הפנימית של החברה, השביתו את שידורי הרשת למשך שלוש שעות, והשתלטו על פעילות הרשת בפייסבוק ובטוויטר. בישראל הערוץ משודר ב-yes ובפרטנר TV. מדיה וקבצים בנושא TV5Monde בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TV5Monde (בצרפתית) TV5Monde, ברשת החברתית פייסבוק TV5Monde, ברשת החברתית אקס (טוויטר) TV5Monde, ברשת החברתית אינסטגרם TV5Monde, סרטונים בערוץ היוטיוב AFP, האקרים מדאעש החשיכו את ערוץ TV5Monde, באתר ynet, 9 באפריל 2015 Frantz Vaillant, TV5MONDE touchée au cœur, TV5Monde, 09 AVR 2015 - הודעת הרשת על המתקפה נגדה
עין על מלזיה

עין על מלזיה (מאנגלית: Eye on Malaysia) היה גלגל ענק נייד במלזיה. הגלגל החל לפעול בקואלה לומפור בשנת 2007, ולאחר מכן עבר למלאקה בשנת 2008. הגלגל הענק התנשא לגובה של 60 מטרים. בשנת 2010, בעקבות סכסוך משפטי בין בעליו לבין מפעיליו, פורק הגלגל. הגלגל החל לפעול לראשונה בקואלה לומפור, ולעולים עליו הייתה אפשרות לחזות בתצפית פנורמית של 360 מעלות על מרכז העיר ומעל 20 הקילומטרים שסביבה ואת המבנים שבה, ביניהם מגדל מנרה קואלה לומפור, איסטנה בוודאיה, מגדלי פטרונס ועוד. סיבוב נמשך 12 דקות. מאמר על העברת הגלגל למאלקה מאמר על העין של מלזיה ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים ובנושא מלזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתיאס סוארס

מתיאס אסקיאל סוארס (בספרדית: Matías Ezequiel Suárez; נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כחלוץ במועדון הכדורגל הארגנטינאי ריבר פלייט. סוארס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2005, בקבוצת בלגראנו מעיר הולדתו קורדובה. הוא היה הכובש המצטיין של בלגראנו בליגת המשנה הארגנטינאית בעונת 2007–2008. לאחר עונה זו, הוא זכה להתעניינות רבה ממועדונים שונים באירופה, בין היתר ארסנל האנגלית הביעה בו התעניינות. ב-2008, סוארס השלים את מעברו למועדון הבלגי אנדרלכט. אחרי זמן התאקלמות באירופה, סוארס ביסס לעצמו מעמד של שחקן מפתח בקבוצתו החדשה, תוך כדי שהוא כובש ומבשל שערים רבים למועדונו. מעמדו אף עלה בקיץ 2011, לאחר עזיבתו של כוכב הקבוצה דאז רומלו לוקאקו לצ'לסי האנגלית. עונת 2011–2012, הסתיימה נפלא עבורו, לאחר שזכה עם אנדרלכט בליגת העל הבלגית ובחירתו כשחקן העונה בבלגיה על ידי כדורגלני הליגה. אחרי העונה המוצלחת הזו, חתם סוארס בצסק"א מוסקבה הרוסית, תמורת סכום שלא פורסם. ההעברה הזו בוטלה לבסוף, בשל כך שלא עבר את הבדיקות הרפואיות בצסק"א. סוארס לבסוף נשאר לשחק באנדרלכט. בינואר 2023 חתם בריבר פלייט ובמהלך השנים זכה איתה בשתי אליפויות ליגת העל הארגנטינאית (2021 ו-2023) ובתארים נוספים. ליגת העל הבלגית (4): 2009-2010, 2011-2012, 2012-2013, 2013-2014 הסופר קאפ הבלגי (4): 2010, 2012, 2013, 2014 רקופה סודאמריקנה (1): 2019 גביע ארגנטינה (1): 2019 הסופר קאפ הארגנטינאי (1): 2019 (שוחק ב-2021) ליגת העל הארגנטינאית (2): 2021, 2023 טרופאו דה קמפאונס (2): 2021, 2023 * כדורגלן השנה בבלגיה: 2012 מלך השערים בליגת העל הבלגית (1): 2011 מדיה וקבצים בנושא מתיאס סוארס בוויקישיתוף מתיאס סוארס, באתר Transfermarkt מתיאס סוארס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מתיאס סוארס, באתר Soccerway מתיאס סוארס, באתר BDFutbol מתיאס סוארס, באתר WorldFootball.net מתיאס סוארס, באתר National Football Teams מתיאס סוארס, באתר FootballDatabase.eu
תתנם לחרפה

תתנם לחרפה הוא פיוט מסוג שמתא - פיוט קללה לגויים. שם הפיוט נלקח משתי המילים הפותחות אותו. יש קהילות ששילבו את הפיוט, בימי הביניים, בתפילת יום הכיפורים. שורות הפיוט מסודרות בסדר אלפביתי יורד (תשר"ק) לפי האות השנייה שבכל שורה, שתי שורות לכל אות. כל אחת מהשורות מסתיימת בהברה "מה". המהרש"ל, בן המאה ה-16, מייחס את כתיבת הפיוט לרש"י בעקבות גזירות תתנ"ו, שהתרחשו בשנת 1096, אך חוקרים (למשל אברהם גרוסמן) מטילים ספק בכך. יום-טוב ליפמן צונץ שיער שהפיוט חובר בצרפת, אולי במאה ה-12. אברהם פרנקל משער שפייטן איטלקי כתב את הפיוט במאה העשירית או אף לפני כן. הפיוט, שנשמר בכתב יד נדפס לראשונה בשנת ה'תש"א. מביאו לדפוס, אברהם חיים פריימן ציין כי 'תתנם לחרפה' "לא נתפרסמה עד היום בדפוס מפני דרכי שלום". יום-טוב ליפמן צונץ שיער שבתקופת חיבורו של הפיוט טרם למדו חכמי אומות העולם עברית, ולכן לא נפל פחדם על מחבר הפיוט. אברהם חיים פריימן, "תתנם לחרפה: תוכחה לרש"י ז"ל", תרביץ י"ב, אב ת"ש, עמ' 70–74 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה). הביא לדפוס: א"מ הברמן, ספר גזירות אשכנז וצרפת, הפיוט "תתנם לחרפה", באתר היברובוקס אברהם פרנקל, טיפיוט 8 - האם חיבר רש"י את ה'שמתא' ליום כיפור 'תתנם לחרפה'?, מתוך אתר "טיפיוט", בארכיון האינטרנט אברהם פרנקל, שעיר וחותנו סערוני: מלכויות וגזרותיהן בפיוטי איטליה הקדומים, תרביץ פב (תשע"ד), עמ' 291-292 אברהם פרנקל, פיוטי קללה ופסוקי 'שפוך חמתך' באיטליה הקדומה - שירה קללה ופסוקי 'שפוך חמתך' באיטליה היהודית העתיקה, תרביץ כרך פג, באתר JSTOR אברהם גרוסמן, רש"י, מרכז זלמן שזר, 2006, עמ' 40–41.
בניין בנק הנטינגטון

בניין בנק הנטינגטון (באנגלית: Huntington Bank Building), הנקרא במקור בניין יוניון טראסט (באנגלית: Union Trust Building), הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת אוקלידס 925, קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 88 מטרים והוא בעל 21 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט ונבנה בין השנים 1921-1924. בעת חנוכתו היה לבניין המשרדים השני בשטחו בעולם. בנוסף, מכיל בתוכו את לובי הגדול בעולם של סניף בנק. הלובי כולל עמודי שיש בעלי כותרת קורינתית, תקרת קמרון חבית וציורי קיר של הצייר ז'ול גרין (Jules Guérin). בשנת 1975, שופץ באופן נרחב תחת פיקוחו של האדריכל פטר ון דייק (Peter van Dijk) ושופץ שוב בשנת 1991. ביוני 2010 רכשה אופטימה אינטרנשיונל את הבניין תמורת 18.5 מיליון דולר אמריקאי. גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בניין בנק הנטינגטון בוויקישיתוף Emporis.com: Huntington Bank Building. Accessed October 10, 2006. Johannesen, Eric. Cleveland Architecture 1876-1976, Western Reserve Historical Society, 1979. ISBN 978-0-911704-21-1 Jarboe, Michelle (23 ביוני 2010). "Miami investor buys Cleveland's Huntington Building for bargain price". The Plain Dealer. Cleveland, Ohio. נבדק ב-23 ביוני 2010. {{cite news}}: (עזרה)
מפרץ טרה נובה

מפרץ טרה נובה (באנגלית: Terra Nova Bay) הוא מפרץ נטול-קרח לעיתים קרובות, באורך כ-64 ק"מ, הנמצא בין כף וושינגטון ולשון הים דריגאלסקי לאורך חופה של ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. את המפרץ גילתה משלחת דיסקברי (הידועה גם בשם המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, 1904-1901, שקרא לו על שם ה"טרה נובה", אחת מאוניות האספקה והחילוץ של המשלחת. תחנת זוקלי האיטלקית שוכנת דרך קבע במפרץ, וכמוה גם תחנת ג'אנג בוגו של קוריאה הדרומית. אזור ימי של 29.4 ק"מ מן המפרץ, הכולל רצועה צרה של מי חופים באורך 9.4 ק"מ מדרום לתחנת זוקלי, ומשתרע למרחק של 7 ק"מ מן החוף לכל היותר, הוכרז אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 161). זהו אתר חשוב למחקר ארוך-טווח באקולוגיה הימית של קהילות בנטיות (דהיינו קהילות של אורגניזמים, החיים בתחתית של גופי מים). נוסף לקהילות עשירות ומורכבות של ספוג ואנתוזואה, האתר נותן מחסה למושבה של פינגווין אדלי. מדיה וקבצים בנושא מפרץ טרה נובה בוויקישיתוף "Terra Nova Bay, Ross Sea" (PDF). Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 161: Measure 14, Annex. Antarctic Treaty Secretariat. 2008. נבדק ב-2013-09-21.
סטפן מיטרוביץ'

סטפן מיטרוביץ' (בסרבית: Стефан Митровић; נולד ב-22 במאי 1990) הוא כדורגלן סרבי המשחק כבלם בגנט. מיטרוביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי פטרז'לקה הסלובקית בשנת 2010. ב-2011, שיחק תקופה קצרה בקבוצת זברויובקה ברנו מצ'כיה, לפני שעבר במהלך העונה למועדון הסרבי מטאלץ. ב-9 ביוני 2012, מיטרוביץ' חתם על חוזה לשלוש שנים במועדון הבלגי קורטרייק. אחרי עונה אחת בלבד בבלגיה, מיטרוביץ' חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון. במהלך ששת חודשיו הראשונים בפורטוגל, מיטרוביץ' הופיע רק בסגל קבוצת המילואים של מועדונו החדש. ב-22 בינואר 2014, הוא הושאל עד לסיום העונה לריאל ואיאדוליד מהלה ליגה הספרדית. ב-16 ביולי 2014, מיטרוביץ' נרכש על ידי פרייבורג, תמורת 1.175 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה במועדון הגרמני, ב-4 באוקטובר 2014, במשחק מול ורדר ברמן. מיטרוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סרביה ב-31 במאי 2014, במשחק מול פנמה. ב-14 באוקטובר 2014, מיטרוביץ' החל מהומה בינלאומית, כאשר במהלך משחק טעון מול נבחרת אלבניה שנערך בבלגרד, במסגרת מוקדמות יורו 2016, הוריד בידיו דגל של "אלבניה הגדולה", לאחר שזה התנוסס מעל כר הדשא על ידי מזל"ט. לאחר שתפס והוריד את הדגל מהמכשיר, הוא הותקף על ידי שחקני הנבחרת האלבנית, כאשר אוהדים סרבים פרצו למגרש והחלה מהומה אלימה בין שני הצדדים. נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022. מדיה וקבצים בנושא סטפן מיטרוביץ' בוויקישיתוף סטפן מיטרוביץ', באתר Transfermarkt סטפן מיטרוביץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סטפן מיטרוביץ', באתר Soccerway סטפן מיטרוביץ', באתר WorldFootball.net סטפן מיטרוביץ', באתר National Football Teams סטפן מיטרוביץ', באתר FootballDatabase.eu Head-coach Dragan Stojković announces the list of players for the FIFA World Cup 2022 in Qatar באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסרבית, 11 בנובמבר 2022 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל טרמינל

מגדל טרמינל (באנגלית: Terminal Tower) הוא גורד שחקים הממוקם בכיכר פבליק 50, קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 235 מטרים והוא בעל 52 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, נבנה בין השנים 1923-1930 והיה לבניין הרביעי בגובהו בעולם בעת פתיחתו לציבור. בנוסף, היה הבניין הגבוה בותר באוהיו עד השלמת המגדל קיי בשנת 1991. גורדי שחקים מוקדמים Herrick, Clay. Cleveland Landmarks (1986) ISBN 0-9646459-0-4 Johannesen, Eric. Cleveland Architecture 1876-1976 (1979) ISBN 0-911704-21-3 Nash, Eric. Manhattan Skyscrapers (1999) ISBN 1-56898-181-3 Rarick, Holly. Progressive Vision: The Planning of Downtown Cleveland 1903-1930 (1986) ISBN 0-910386-86-2 Van Tassel, David. Grabowski, John. The Encyclopedia of Cleveland History (1987) ISBN 0-253-33056-4 Jr., Harwood H. Herbert. Invisible Giants: The Empires of Cleveland's Van Sweringen Brothers (2003) ISBN 0-253-34163-9 מדיה וקבצים בנושא מגדל טרמינל בוויקישיתוף Cleveland Union Terminal Collection Giralda Towers in the United States (Includes Terminal Tower and many NYC buildings) Terminal Tower livecam
אלכסנדר איגניובסקי

אלכסנדר איגניובסקי (נולד ב-27 בינואר 1991) הוא כדורגלן סרבי המשחק כקשר הגנתי. נולד בעיר פנצ'בו, סרביה, יוגוסלביה דאז, איגניובסקי החל לשחק כדורגל מקצועני בשנת 2008 בקבוצת OFK בלגרד מליגת העל הסרבית. בעונתו הראשונה בבוגרים, שיחק 23 משחקי ליגה וכבש 3 שערים. ב-8 ביולי 2009, הוא הושאל לקבוצת מינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. אחרי תקופת ההשאלה, הוא חתם בקבוצת ורדר ברמן. לקראת עונת 2014/2015 הצטרף איגניובסקי לאיינטרכט פרנקפורט. ב-16 ביוני 2016 חתם בפרייבורג. בקיץ 2018 חתם איגניובסקי בפ.צ. מגדבורג, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה. כעבור עונה עבר להולשטיין קיל, אף היא מליגת המשנה. משנת 2009, איגניובסקי שיחק עבור נבחרת סרביה עד גיל 21. עקב מוצאו המקדוני, במרץ 2010, מאמנה של הנבחרת המקדונית, מירסד יונוז, הכריז על רצונו לצרף את איגניובסקי לנבחרתו. ניסיון זה לא נשא פרי בסופו של דבר. במקום זאת, איגניובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור סרביה ב-28 בפברואר 2012, במשחק ידידות מול ארמניה שנערך בלרנקה, קפריסין. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר איגניובסקי בוויקישיתוף אלכסנדר איגניובסקי, באתר Transfermarkt אלכסנדר איגניובסקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אלכסנדר איגניובסקי, באתר Soccerway אלכסנדר איגניובסקי, באתר WorldFootball.net אלכסנדר איגניובסקי, באתר National Football Teams אלכסנדר איגניובסקי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עורך הדין

"עורך הדין" הוא כתב עת משפטי היוצא לאור מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. כתב העת יוצא לאור מאז דצמבר 2008, ומפרסם מאמרים קצרים בתחום המשפט, בדגש על התייחסות לנושאים אקטואליים, וכן ראיונות עם אנשי מפתח בתחום. רובם של המאמרים נכתב על ידי עורכי דין, אנשי אקדמיה ושופטים. מאז ינואר 2013 יוצא לאור בתחילת כל שנה גיליון מיוחד בו כותבים משפטנים בכירים על פסקי הדין החשובים ביותר של השנה החולפת. עורכו הנוכחי של כתב העת הוא מנחם שטאובר. כתב העת מופץ מדי מספר חודשים בדואר לכלל חברי לשכת עורכי הדין. גיליונותיו זמינים לכל בפורמט דיגיטלי באתר האינטרנט של לשכת עורכי הדין. בדומה למגזינים הפונים לציבור הרחב, כתב העת עשיר בפרסומות. עורכו הראשון של כתב העת, משה גורלי, הציג בפתח הגיליון הראשון את חזונו: לשלב איכות מקצועית בתוך אריזה מגזינית, צבעונית וידידותית. לשלב תכנים מקצועיים לצד תכנים אקטואליים. לשלב בין כל תחומי המשפט: ציבורי, פרטי, פלילי, משפחה, עבודה, נזיקין ומיסים. ועל הלחם הוספנו קצת דבש - תרבות, סאטירה ופניני משפט מהתרבות הכללית מהפסיקה הישראלית. דף הבית של כתב העת "עורך הדין", באתר לשכת עורכי הדין בישראל. משה גורלי, ותודה לכולם, עורך הדין 1, עמ' 4
כף וושינגטון

כף וושינגטון (אנגלית: Cape Washington) הוא כף בולט המזדקר לגובה 275 מטר ומציין את הקצה הדרומי של המפרץ, המפריד בין מפרץ ווד למפרץ טרה נובה בארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. הוא מפריד בין חוף בורכגרווינק מצפון לחוף סקוט מדרום. את הכף גילה קפטיין ג'יימס קלארק רוס מן הצי המלכותי בשנת 1841 וכינה אותו על שם קפטיין וושינגטון, הצי המלכותי, שהיה מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית בשנים 1840-1836. מדיה וקבצים בנושא כף וושינגטון בוויקישיתוף
קיר הפלא אשר בוורמייזה

קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה היא בלדה מאת שאול טשרניחובסקי, שנכתבה בשנת 1924 בעקבות אגדה ידועה על אמו של רש"י (או אמו של רבי יהודה החסיד; האגדה התגלגלה לאישים נוספים). נוסח האגדה בספר "מעשה נסים" שליקט בשנת 1670 ר' יפתח יוזפא מנצפך (מכונה יוזפא השמש): עוד מעשה שקרה לאמו של רבי יודא חסיד, בעת שהיתה מעוברת [=בהיריון] עמדה פעם אחת בסמטא צרה על יד בית הכנסת של נשים (בוורמיישא), והנה בא לקראתה עגלון רשע עם סוסו ועגלתו והתנכל לה לדורסה. האשה דחקה עצמה אל קיר בית הכנסת, ונעשה לה נס והקיר נכפף, והאשה הצדקנית באה בו. והרשע עם עגלתו עברו שם מבלי לנגוע בה לרעה. ומזה אנו למדים גודל צדקתו של ר' יודא חסיד, שקרה לו נס גדול עוד לפני שיצא לאוויר העולם. ועד היום הזה עומדת החומה הכפופה, וכל הזרים הבאים (לוורמיישא) הולכים לראות את המקום אשר בו קרה הנס הגדול. האגדה נחתמת בשורה "על הנס הזה נמצא כתוב בספר שלשלת הקבלה", על אף שבספר "שלשלת הקבלה" אין אזכור לאם הרה, אלא מסופר בו על רבי יהודה החסיד עצמו שהנס אירע עמו. כיום מוכרת יותר גרסה נוספת ומאוחרת של האגדה, המייחסת את סיפור הנס לאמו של רש"י. ידוע שרש"י נולד בטרוייש, אך אי-התאמה זו נפתרת בטענה שבעת הריונה שהתה אמו זמן מה בוורמייזא. גרסאות נוספות מספרות את האגדה על אמו של הרמב"ם ועל אמו של הגר"א (בהתאמות המתבקשות של מקום האירוע). את הבלדה "קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה" כתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1924 בסווינמינדה שבגרמניה (כיום סווינוצ'י שבפולין). הבלדה כוללת 17 בתים בני שלוש שורות כל אחד. שתי השורות הראשונות בכל בית חרוזות. 13 הבתים הראשונים של הבלדה מספרים את האגדה, בלי לנקוב בזהותה של האישה היהודייה שבה מדובר. בתים אלה מסתיימים בתיאור הנס: וַיְהִי כִּי קָשָׁה לֵב הָאִישׁ, וַיַּחְמֹל קִיר וְנִבְקַע חִישׁ, וַתָּבוֹא בּוֹ הָאִשָּׁה. ארבעת הבתים האחרונים עוברים להווה, ומסתיימים בקביעה: וְלוּ קָרָה כַּדָּבָר בְּיָמֵינוּ – כִּי-אָז לֹא תָזוּז מִמְּקוֹמָהּ גַּם-אָבֶן! האופטימיות ששידר המשורר 32 שנים מוקדם יותר, בשירו "אני מאמין" (”כִּי עוֹד אַאֲמִין גַּם בָּאָדָם, גַּם בְּרוּחוֹ, רוּחַ עָז”), התחלפה בבלדה שלפנינו בפסימיות - המשורר איבד את אמונו באדם, והוא חש שהרשע האנושי הופך אפילו את הטבע למרושע. יעקב בהט, "עיון בבאלאדה "קיר הפלא אשר בוורמיזא" לש' טשרניחובסקי": עשרים שנה לפטירת המשורר, אוּרים: ירחון לשאלות חינוך ותרבות, כא, א (164) (תשרי תשכ"ד, אוקטובר 1963), עמ' 2–4. שאול טשרניחובסקי, קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה, באתר פרויקט בן-יהודה השיר בכתב ידו של המשורר באתר הספרייה הלאומית יהושע מונדשיין, מי לא מכיר את הכוך שבקיר?, באתר שטורעם.נט מאיר בוסאק, "קיר הפלא אשר בוורמיזה", דבר, 18 באוקטובר 1967 גדליה בן יוסף אבן יחייא, שלשלת הקבלה, עמ' קכג, באתר היברובוקס גרסה זו תועדה ככל הנראה לראשונה ביומן מסעות של החיד"א משנת תקי"ד (הובאה בחלקו הראשון של הספר "מעגל טוב השלם" (ברלין תרפ"א), עמ' 24). למקורות האגדה, שייתכן שמגיעים עד לאמורא מר בריה דרבינא, ראו אצל יהושע מונדשיין, מי לא מכיר את הכוך שבקיר?, באתר שטורעם.נט
אבי קובר

אבי קובר (נולד ב-22 בספטמבר 1950, י"א בתשרי ה'תשי"א) הוא חוקר בתחום הצבא והביטחון. הוא מתמחה בתפיסת הביטחון הישראלית ובמחשבה צבאית כללית וישראלית. עד יציאתו לגמלאות ב-2018 היה פרופסור במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים. קובר נולד בחיפה להורים יוצאי גרמניה. התגורר במושב גני-עם. אביו, יוסף קובר, לחם בשורות ארגון ההגנה בחיפה. קובר התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה. בוגר לימודי התואר הראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים, האוניברסיטה העברית, 1974. בוגר תואר שני ביחסים בינלאומיים, האוניברסיטה העברית, 1976. עם סיום לימודיו הצטרף למערכת הביטחון ושירת באגף התכנון במטה הכללי וביחידה לביטחון לאומי במשרד הביטחון. לאחר מכן התגייס לצבא קבע ושירת כעורך ספרים במערכות, בית ההוצאה לאור של צה"ל. בשנת 1992, עם שחרורו מצה"ל בדרגת רס"ן, סיים דוקטורט ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1995-1994 השלים את הפוסט-דוקטורט שלו במחלקה למדעי המדינה ותוכנית PIPES‏ (Program on International Politics, Economics & Security), באוניברסיטת שיקגו. מאז 1996 היה חבר המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף הרצה קובר בבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, ובמשך תקופה ממושכת לימד גם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ובמכללה לביטחון לאומי. קובר נשוי לגילה קובר, אחות אונקולוגית, והוא אביהם של המתרגם עפר קובר והמאייר שחר קובר. אבי קובר חיבר כמה ספרים, פרסם פרקים בספרים, ערך קובצי מאמרים מדעיים, וכתב עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים. Avi Kober, Practical Soldiers: Israel’s Military Thought and Its Formative Factors, Brill, 2015 Avi Kober, Israel's Wars of Attrition: Attrition Challenges to Democratic States, Routledge, 2009 Avi Kober, Coalition Defection: The Dissolution of the Arab Anti-Israeli Coalitions in War and Peace, Praeger ,2002 אבי קובר, הכרעה: הכרעה צבאית במלחמות ישראל-ערב 1948-1982, מערכות, 1995 פרס צ'צ'יק למחקרים על ביטחון ישראל 2004 פרס יצחק שדה לספרות צבאית 1996 פרס צ'צ'יק למחקרים על ביטחון ישראל 1995 פרס כרמון, 1989 רשימת הפרסומים של אבי קובר, בקטלוג הספרייה הלאומית אבי קובר, באתר המחלקה למדעי המדינה בבר-אילן אבי קובר, דף שער בספרייה הלאומית