laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היידרון

במיתולוגיה הנורדית, היידרון (נורדית עתיקה: Heiðrún) היא עז אשר אוכלת את עלי העץ לאראד (Læraðr) בוולהאלה. היידרון מוזכרת בשני שירים באדה הפואטית, ובאדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון. באדה הפרוזאית, התמד שיוצא מעטיניה של היידרון הוא המשקה שהאינהרייר שותים בסעודתם האינסופית. באדה הפואטית, היידרון מוזכרת בשיר "הבלדה של גרימניר" (Grímnismál) ובשיר "הפואמה של הינדלה" (Hyndluljóð). הבלדה של גרימניר מתוארכת לתחילת המאה ה-10, ואילו הפואמה של הינדלה כנראה נכתבה בשלב מאוחר יותר בהרבה, כנראה אחרי המאה ה-12, שנים רבות אחרי התנצרות איסלנד. בשיר "הבלדה של גרימניר", אודין, שמסתיר את עצמו וקורא לעצמו גרימניר, מעונה על ידי בנו המאומץ שנהיה מלך, גיירוד. בנו של גיירוד, אגנאר, מתייחס אל אודין בצורה טובה ומוחה על התנהגות אביו, ואודין מספר לו מידע אודות העולם המיתולוגי הנורדי. בבית 25 של השיר, אודין מספר על היידרון: היידרון היא העז אשר ניצבת בהיכלו של אודין ונוגסת בענפי העץ לאראד את הכד היא ממלאת בתמד המבריק והמשקה לעולם לא אוזל המקור בנורדית עתיקה Heiðrún heitir geit, er stendr höllu á ok bítr af Læraðs limum; skapker fylla hon skal ins skíra mjaðar; kná-at sú veig vanask. ב"פואמה של הינדלה", הענקית הינדלה ופריה מנהלות שיחה זו עם זו. לקראת סוף השיר, פריה מבקשת מהינדלה שתביא לחזירהּ "משקה זיכרון". בתגובתה הינדלה משתמשת במילה "היידרון" ככינוי גנאי בהקשר של התנהגותה המינית של פריה: לכי מכאן, ברצוני לישון ממני תקבלי טובות מועטות רעתי האצילית, בלילות את מתרוצצת כמו היידרון עם התישים לאוד הלכת, שתמיד אהב אותך ורבים זחלו אל תוך החצאית שלך רעתי האצילית, בלילות את מתרוצצת כמו היידרון עם התישים המקור בנורדית עתיקה Snúðu braut heðan, sofa lystir mik, fær þú fátt af mér fríðra kosta; hleypr þú, Óðs vina, úti á náttum, sem með höfrum Heiðrún fari. Rannt at Óði ey þreyjandi, skutusk þér fleiri und fyrirskyrtu; hleypr þú, Óðs vina, úti á náttum, sem með höfrum Heiðrún fari. ב"הטעיה של גילבי" באדה הפרוזאית, המלך גילבי (שקורא לעצמו גאנגלרי) שואל שלושה אנשים ("גבוה", "גבוה באותה מידה", ו"שלישי") שאלות אודות העולם המיתולוגי הנורדי. אחרי שמספרים לו על האוכל האינסופי שהאיינהרייר אוכלים בוולהאלה, הוא שואל מה האיינהרייר שותים שלא אוזל להם כמו האוכל שהם אוכלים. גבוה משיב לו שזו שאלה משונה, ושאם אודין היה מגיש לסועדים אצלו מים, הם היו שמחים לקבל גם מים. הוא מוסיף שהמציאות היא אחרת: יש עז בשם היידרון שניצבת מעל ולהאלה שניזונה מהעלים של העץ המוכר לכל ששמו לאראד. מהעטין של העז יוצא תמד שכל יום ממלא חבית מספיק גדולה כך שהתמד מספיק לכל האיינהריאר. ג'ון לינדו כותב אודות הכתוב בהטעיה של גילבי שסנורי כנראה הסתמך על הכתוב ב"בלדה של גרימניר", ויצר את ההקבלה לחזיר המיתולוגי סרימניר אשר מזין את האיינהרייר. מדיה וקבצים בנושא היידרון בוויקישיתוף הנרי אדמס בלוס, The Poetic Edda, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 1936. (באנגלית) ג'ון לינדו, Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2001, עמ' 166-167 אנתוני פולקס, Gylfaginning, Edda, [Reprint edition], London: Everyman Paperbacks, 1995, עמ' 33, ISBN 0-460-87616-3. (באנגלית)
צב רך הגנגס

צב רך הגנגס (שם מדעי: Nilssonia gangetica) הוא מין של צב מהמשפחה צבים רכים, החי בנהרות גדולים בדרום אסיה והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה. הוא חי בטבע במדינות הודו, בנגלדש, נפאל, פקיסטן ואפגניסטן. הצב נחשב לקדוש בדת ההינדית והוא מגודל במספר מקדשים בהודו. צב זה הוא קרובו של צב רך בוסטמי. צב זה הוא די גדול ומגיע לאורך של עד 94 ס"מ ולמשקל של 50 ק"ג בקירוב. הוא בעל עיניים ונחיריים בולטים מעל ראשו, מה שמאפשר לו לנשום ביעילות ובעל שריון נמוך ורחב בצבע שחור-אפור עד ירוק כהה עם מספר "כתמי עיניים" בהירים מעליו והפנים צהובות עד אפורות. הנקבות מעט יותר גדולות מהזכרים. הצב מצוי לאורך הודו וסביבותיה בנהרות רחבים כמו הגנגס, האינדוס, פדמה, נהר מגנה (אנ'), נהר ג'מונה (אנ'), נהר נרמננדה (אנ'), נהר מהאנדי (אנ') ויובליהם השונים וכן בביצות. הוא שוכן מים לרוב ונע במהירות במים, בעודו מחפש טרף של דגים, צפרדעים, חרקים וסרטנים וגם צמחי מים שונים. הוא מספיק חזק כדי לתפוס עופות מים שוחים כמו ברווזיים וקורמורניים ואף צבים רכים אחרים. הנקבות בונות קן בוצי על גדת הנהר ומטילה בין 11 ל-47 ביצים. מדיה וקבצים בנושא צב רך הגנגס בוויקישיתוף צב רך הגנגס, באתר ITIS (באנגלית) צב רך הגנגס, באתר NCBI (באנגלית) צב רך הגנגס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב רך הגנגס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צב רך הגנגס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב רך הגנגס, באתר GBIF (באנגלית) צב רך הגנגס באתר הרשימה האדומה של IUCN
מגדל ויקטוריה (גרנזי)

מגדל ויקטוריה (באנגלית: Victoria Tower) הוא מבנה ואנדרטה, הניצב בעיר סנט פיטר פורט, בירת האי גרנזי. המגדל הוקם במחצית המאה ה-19, לציון ביקורם באי בשנת 1846 של המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט. ביקורם היה חטוף ומפתיע, אך חשוב, שכן היה הביקור המלכותי הבריטי הראשון באי. המגדל ניצב בגובה של 61 מטר מעל פני הים, בנקודה גבוהה המשקיפה על הנמל של סנט פיטר פורט בחוף המזרחי של האי. אבן הפינה למגדל הונחה בטקס רב משתתפים בראשות מושל האי ג'ון בל (אנ'), שנערך ב-27 במאי 1848. באותו מעמד הוטמנה ביסודות המגדל קפסולת זמן שהכילה מטבעות של בריטניה ושל גרנזי. מתכנן המגדל היה האדריכל הסקוטי ויליאם קולינג (William Colling). סביב המגדל הוקם גן ציבורי, שבו הוצבו שני תותחים רוסיים שנלקחו שלל במהלך מלחמת קרים. מאוחר יותר הם נלקחו מהמקום, ובמקומם הוצבו ארבעה תותחים גרמנים ממלחמת העולם הראשונה. שניים מהם מוצבים עדיין בגן. בשנת 1859 ערכו המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט ביקור שני באי, שבמהלכו ביקרו גם במגדל. בשנת 1999 נסגר המגדל לציבור בשל בעיות בטיחות. לאחר שיפוצים הוא שב ונפתח לקהל שבע שנים לאחר מכן. המגדל, שגובהו 31 מטר, נבנה בעיקרו מאבן גרניט ורודה שהופקה במחצבה מקומית. חתך המגדל הוא רבוע וקירותיו משופעים. בראשו מעקה מבוצר ועליו ארבעה צריחים מרובעים ומבנה מתומן המוכתר בנזר של אבן. מדרגות בתוך המגדל מובילות אל מרפסת תצפית בראשו, שממנה נשקף מראה מרהיב של העיר סנט פיטר פורט וסביבותיה. האדריכל קולינג שאב השראה בתכנון המגדל ממבנים של ימי הביניים, דוגמת הפאלאצו פובליקו בעיר סיינה שבאיטליה.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא מגדל ויקטוריה בוויקישיתוף המגדל, באתר המוזיאונים והגלריות של גרנזי המגדל, באתר ה-BBC
טברנק

טברנק היא להקת פאנק רוק ורוק ישראלי מתל אביב-יפו. הלהקה קמה ב-2017 בתור "גרסת המשך" ללהקת בוא לבר, שהתפרקה בשנת 2013. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים: "מוריס אקדמי" ב-2018, "שרים טברנק" ב-2020 ו-"חוק השלוש" ב-2023. שירי הלהקה, בדומה ללהקות פאנק-רוק אחרות, דנים בצורה הומוריסטית על אלכוהול ועישון של מגוון סמים, אם כי חלק מהשירים הם על נושאים פוליטיים. הלהקה הוקמה בשנת 2017 על ידי לירון שפר, איתן רז וישי ברגר בשם "טברנק" (מאוית: Tabarnak), שהיא קללה שמקורה בקוויבק, קנדה, השאובה מצרפתית, מעין מקבילה ל"שיט!" או "לעזאזל!". חבר של ברגר הדביק אותו בסלנג, ומכאן הפך גם לשם הלהקה. חברי הלהקה היו גם חברי "בוא לבר", ומילות השיר "פאף של ז׳ו" מתייחסות לתקופה ההיא: "כבר פירקנו להקה אחת כי כמה, כמה, כמה אפשר לשיר רק על באנגים, וויד ושגידע." במאי 2018 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "מוריס אקדמי", שהוקלט בג'אפה סאונד. האלבום זכה להצלחה בקהילת הפאנק בישראל. בינואר 2020 הלהקה הוציאה את האלבום "שרים טברנק", והשיר "מדינה מחלה" מהאלבום נבחר על ידי מאזיני "רדיו הקצה" למקום הראשון במצעד השנתי. טברנק, לעומת ההרכב הקודם "בוא לבר", הוא הרכב פוליטי יותר, העוסק בפוליטיקה שמאלנית. למשל בשיר "מדינה מחלה", בו הובעה ביקורת כלפי הכיבוש הישראלי, ובשיר "פותחים על העולם" בו הובעה ביקורת על המערכת הקפיטליסטית. בכמה שירים, בהם "רדיו טברנק", הם מעודדים תמיכה בזכויות בעלי חיים. מוריס אקדמי (2018) שרים טברנק (2020) חוק השלוש (2023) טברנק, באתר בנדקמפ טברנק, באתר תקליטים חולים (באנגלית) ניצן פינקו, ישי ברגר: "מצאתי מוזיקה שעושה אותי בן 16 לנצח", באתר הארץ, 25 בינואר 2021. טברנק, פאף של ז׳ו, באתר בנדקמפ.
הני

האם התכוונתם ל... אקסל הני – קולנוען נורווגי דניאל הני – שחקן אמריקאי סוניה הני – מחליקה אמנותית נורווגית אני האני
יצחק שטיילינג

יצחק שטיילינג (1 באוגוסט 1949, יפו, ישראל–9 באוקטובר 1971, תל אביב, ישראל), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר הנסוג ומזוהה עם קבוצת מכבי יפו. יצחק שטיילינג נולד בשכונת גבעת עלייה ביפו, לראובן (1924–1980) ניצול שואה יליד לבוב, ולחנה (1923–2011). המשפחה התגוררה בסמוך לקולנוע גלרון. בגיל 11 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו. משחקו הראשון בבוגרים נערך ב-28 במאי 1966 מול הפועל פתח תקווה, במחזור האחרון של עונת 1965/1966 בליגה הלאומית. שטיילינג שיחק בתפקיד קשר נסוג, היה גבה קומה ונודע במשחקו האלגנטי והמדויק. הוא התחבב על אוהדי הקבוצה והנהלתה ונודע בכינויו "סינג סינג" משום דמיונו הפיזי לסולן להקת הרוק שהייתה פופולרית בישראל "The sing sing". בנוסף כונה על ידי אוהדי הקבוצה "פנג'אר" (מלאדינו: סלק, מילה השאולה מטורקית: Pancar) משום שפניו היו מאדימות מאוד כאשר רץ. שטיילינג התבלט כאחד הקשרים המחוננים בליגה. הוא שיחק בשורות הקבוצה 100 משחקי ליגה ובהם כבש 3 שערים. משחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-18 באפריל 1970, בשלהי עונת 1969/1970 בליגה הלאומית מול הפועל כפר סבא. הקבוצה שאומנה על ידי איינשטיין קליש ירדה בסיום העונה לליגה א' שהייתה השנייה בישראל. בסיום העונה ביקש שטיילינג וקיבל שחרור ממכבי יפו, ועבר לשחק בבית"ר תל אביב. ב-1967 זומן שטיילינג על ידי רחביה רוזנבוים לשורות נבחרת הנוער בכדורגל והשתתף עימה בטורניר הכדורגל בקאן. ב-1969 נכלל שטיילינג בסגל הנבחרת לגביע אסיה לנוער(אנ') שנערך בבנגקוק ובו סיימה הנבחרת במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת איראן בכדורגל 1–2 במשחק על המקום השלישי. ב-1969 במהלך טורניר גביע אסיה לנוער שנערך בבנגקוק חש שטיילינג בכאבים עזים בפלג גופו התחתון. עם שובו לישראל נמצא כי לקה בסרטן האשכים. הוא נותח והחל בטיפול רפואי, אך המחלה התפשטה בגופו. לאחר שעבר ממכבי יפו לבית"ר תל אביב חלה החמרה במצבו ובפועל לא שיחק במשחקי הקבוצה. שטיילינג הלך לעולמו ב-9 באוקטובר 1971 והובא למנוחות בבית העלמין הדרום בחולון. ב-1973 נערכו משחקי הוקרה לזכרו במסגרת "גביע לזכר יצחק שטיילינג" ובגביע זכתה מכבי יפו. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020. מדיה וקבצים בנושא יצחק שטיילינג בוויקישיתוף יצחק שטיילינג באתר GRAVEZ צבי קופמן, "אפרוחי הכדורגל לא צייצו", מעריב, 15 באפריל 1974 משנה מאמן משנה מזל, מעריב, 22 בדצמבר 1968. דודי פטימר, סיפורה של להקת "הסינג סינג"- כותב ומתחקר: דודי פטימר, באתר "דודיפדיה", 8 בספטמבר 2018. סוף המשחק, העולם הזה, גיליון 1781, 20 באוקטובר 1971, עמוד 28. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 238. נתונים היסטוריים: ירון משעל. ניצחון "חלק" על צעירי רמת גן, למרחב, 15 ביוני 1969. צבי ארליך, הפועל ת"א עדיין במשבר, מעריב, 1 בפברואר 1970. ישראל רוזנבלט, רומנו שוחרר מהסגל חזום צורף, מעריב, 9 בינואר 1967. נבחרת הנוער יוצאת לקאן, למרחב, 19 במרץ 1967. ישראל רוזנבלט, ישראל-איראן היום בבאנגקוק ב"מפגש המאוכזבות" על מקום 3, מעריב, 30 באפריל 1969. אהרון להב, איראן ישראל 1–2 בהארכה, דבר, 1 במאי 1969. נפטר הכדורגלן יצחק שטיילינג, מעריב, 12 באוקטובר 1971. מת יצחק שטיילינג, דבר, 12 באוקטובר 1971. מכבי יפו זכתה בגביע לזכר הכדורגלן יצחק שטיילינג ז"ל, מעריב, 24 באפריל 1973.
מוזיאון בית הפסיפס ביפו

מוזיאון בית הפסיפס ביפו הוא מוזיאון לאמנות ישראלית השוכן ברחוב יהודה הימית 26 בעיר יפו. המוזיאון הוקם על ידי אמן הפסיפס, יוסף לוגסי, אשר ביטא בעבודותיו זיקה חזקה לתולדות הציונות ולחידוש היישוב היהודי בארץ ישראל במאה העשרים ועד ראשית המאה העשרים ואחת, עת נפטר. לוגסי (1949 במרוקו-2018) הנציח אירועים ומעל למאה אישים מההנהגה היהודית במאה השנים הראשונות לציונות ולתקומת מדינת ישראל. כיום, המוזיאון מנוהל על ידי בני משפחתו, וזכה לכתבות סיקור מעיתונים כגון "הארץ", "מאקו", ""ynet", מסע אחר" וה"וושינגטון פוסט". אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון בית הפסיפס ביפו מוזיאון בית הפסיפס ביפו, ברשת החברתית פייסבוק "560 דיוקנאות במקדש הפסיפס של משפחת לוגאסי", כתבה בערוץ 10 כל גיבורי התקומה בדירת גג אחת ביפו, כתבה באתר News1 מחלקה ראשונה עידו ליבן, עיתון העיר, מקדש הפסיפס, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2006 חגית אברון, ‏יפו שבא לבכות: יום חופש ביפו, באתר ‏מאקו‏, 14 באוקטובר 2009 טעימות ביפו, כתבה על סיור ביפו במעריב הבתים הכי מיוחדים בישראל, כתבה במגזין מסע אחר ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורן שבו

אורן שבו (נולד ב-10 בינואר 1971) הוא זמר ושחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. שבו נולד וגדל בבאר שבע. הוא בוגר הסטודיו של רות דייכס. שבו היה חבר בלהקת צעירי תל אביב בשנים 1986–1989, ושיחק בסדרת הנעורים של הלהקה "החופש האחרון" ששודרה בערוץ הראשון. שירת בצה"ל בלהקת הנח"ל. הוא משמש חבר וסולן בלהקת "מבית היוצר של המהפכה". בין היתר שיחק בתיאטרון חיפה, הוא אף זכה בפרס התיאטרון לשנת 2000/2001 על התפקיד בהצגה "כובע מלא גשם". בנוסף, שיחק גם בהצגות נוספות בתיאטרון חיפה, כמו "שידוך משמיים", "הנכד" ו-"כשאת אומרת לא". בתיאטרון הפרינג' בהצגות "היידי בת זונה" ו"הם יגיעו מחר". הוא שיחק גם בתיאטרון הסימטה בהצגה "ווקמן" ובהצגות ילדים רבות. בקולנוע הוא שיחק תפקיד ראשי בסרט "צומת וולקן" והיה מועמד לפרס אופיר על תפקידו בסרט זה. בטלוויזיה השתתף בסדרות רבות, ביניהן: "ילדות רעות", "אהבה מעבר לפינה", "זהו זה!", "שבתות וחגים", "רמת אביב גימל", "הדיפלומטים", "רוק שואו", "אחד העם 101", "סטרייט ולעניין", "השיר שלנו","עניין של זמן", "החופש האחרון", "מה שנחוץ לרווק", "מאז ועד זאפ", ו"הערב בפריים טיים". שבו נשוי לשחקנית ענת מגן ואב לשלושה בנים. מתגורר ברמת השרון. אורן שבו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורן שבו, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אורן שבו, ברשת החברתית אינסטגרם
ויקטור (יוטה)

ויקטור (באנגלית: Victor) היא עיירת רפאים בעמק קסטל (אנ') שבצפון מחוז אמרי, יוטה, ארצות הברית. העיירה הייתה מיושבת מ-1910 עד 1920. העיירה נקראת על שמו של ג'ורג' וו. ויקטור, עובד דואר. העיירה הוקמה בשנת 1910, כאשר סכר שנפרץ בסמוך לעיירה דזרט לייק (אנ') הציף את אדמת דזרט לייק עם מים שהכילו אלקלי שהפכו את הקרקע באזור לקרקע אלקלית. השינוי בקרקע גרם לכך שלא היה ניתן לגדל גידולים חקלאיים באזור דזרט לייק וכתוצאה מכך תושבי דזרט לייק נאלצו לעבור לאזור אחר כדי להמשיך לעסוק בחקלאות. הם ייסדו עיירה חדשה 9.7 ק"מ מזרחית לאלמו (אנ') שלה הם קראו ויקטור. תושבי ויקטור ייסדו במקום מספר בתים ובית ספר. חקלאי ויקטור התקשו לגדל גידולים חקלאיים בוויקטור, מכיוון שהאזור היה הרבה יותר יבש מאזור דזרט לייק. סופות חול שנוצרו בעקבות הדיונות באזור פגעו בשטחים החקלאיים ובעיירה. ב-1920 בצורת מתמשכת גרמה לתושבי ויקטור לנטוש את העיירה. מבנה בית הספר, בית הקברות ומספר מבנים נוספים נשארו נטושים באתר ולא נהרסו. מדיה וקבצים בנושא ויקטור בוויקישיתוף בית הקברות של ויקטור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרדריק גרגורי

פרדריק גרגורי (באנגלית: Frederick Drew Gregory;‏ נולד ב-7 בינואר 1941, וושינגטון די.סי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל לשעבר של נאס"א. בשנת 2021 על שמו נקרא אסטרואיד 95449. פרדריק גרגורי נולד בוושינגטון למשפחת מחנכים. לפי השערת המשפחה אבותיה הגיעו ממדגסקר. לאחר סיום בית הספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס במסוק. לאחר סיום הלימודים הוא הוצב בווייטנאם שירת בה עד לשנת 1967. גרגורי עבר הסבה לטייס קרב במטוס ובהמשך קיבל הסמכה כטייס ניסוי. במהלך שירותו הוא ביצע 550 פעילויות מבצעיות. בשנת 1977 גרגורי סיים לימודי תואר שני בתחום מערכות מידע באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1978 גרגורי נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1985 הוא השתתף במשימת STS-51-B של מעבורת החלל צ'לנג'ר כטייס. במשימת STS-33 בשנת 1989 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל דיסקברי. 1991 הוא היה מפקד צוות STS-44 שהמריא על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס. בשנת 1992 גרגורי עבר לתפקידי מינהל בנאס"א. בשנת 2002 הוא קיבל מינוי של סגן מנהל הארגון. בשנת 2005 גרגורי היה מספר חודשים מנהל נאס"א בפועל עד שמייקל גריפין קיבל מינוי קבוע. בשנת 2005 הוא עזב את נאס"א. מדיה וקבצים בנושא פרדריק גרגורי בוויקישיתוף קורות חיים ראיון עם פרדריק גרגורי
זן מקגראת'

זן מקגראת' (באנגלית: Zen McGrath; נולד ב-30 ביולי 2002) הוא שחקן אוסטרלי. מקגראת' נולד וגדל במלבורן. הוא בנם של מדען מוח ורופא מרדים, האמצעי בין שלושה אחים. אחיו גוליבר (1998) ווינטה (2005) אף הם שחקנים. המשפחה עברה מאוחר יותר לברמינגהאם, בריטניה. לאחר שאחיו גוליבר התחיל כשחקן ילד בקולנוע ובטלוויזיה האוסטרלית בסוף שנות ה-2000, זן מקגראת' בן ה-11 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט מול אחיו וינטה בסרט העלילתי "Aloft" של קלאודיה יוסה משנת 2014. בדרמה המשפחתית עטורת הפרסים, הוא כיכב בתפקיד איוון, שנאבק עם אמו החד-הורית הקשה (בגילומה של ג'ניפר קונלי) ואחיו החולה הקשה (וינטה מקגראת'). את הדמות הבוגרת גילם קיליאן מרפי. המבקרים ערכו השוואות לתיאורו של האנטר מק'קרקן בסרט "עץ החיים" משנת 2011. שנה לאחר מכן, שיחק מקגראת' בתפקיד החוזר של ג'וש בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "דיג", בה שיחק לצד לורן אמברוז. ב-2016 לוהק יחד עם אחיו וינטה לתפקיד בסרט המשפחתי האוסטרלי של קריב סטנדרס "Red Dog", בכיכובם של ג'ייסון אייזקס ולוי מילר. מקגראת' כיכב בסרטים הקצרים עטורי הפרסים של טוני רדבסקי האוסטרלי "Pilè" משת 2017 ו-"Risen" משנת 2020. על משחקו בסרט "Risen" הוא קיבל מועמדות לפרס מועמד החדש הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בסנט קילדה, פסטיבל הסרטים הקצרים הגדול באוסטרליה. בשנת 2022, מקגראת' זכה לתהילה בינלאומית בזכות משחקו בסרט העלילתי של פלוריאן זלר "הבן", בו גילם את התפקיד הראשי לצד יו ג'קמן. המחזאי והבמאי הצרפתים חיפשו שחקן לא ידוע לתפקיד ילד בן ה-17 בליהוק עולמי לעיבוד התיאטרלי לסרט. זלר שיבח מאוחר יותר את מקגראת' על "עוצמתו" ו"כוחו הרגשי" שבאו לידי ביטוי במשחק. זן מקגראת', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Gulliver McGrath. In: empireonline.com (abgerufen am 16. Juni 2022). Lindsey Bahr: Review: Melancholy ‘Aloft’ buckles under leaden themes. In: apnews.com, 19. Mai 2015 (abgerufen am 16. Juni 2022). Zen McGrath – Awards. In: imdb.com (abgerufen am 16. Juni 2022). Scott Roxborough: Anthony Hopkins Joins Cast of ‘The Father’ Follow-Up ‘The Son’. In: hollywoodreporter.com, 11. Oktober 2021 (abgerufen am 16. Juni 2022).
בניסטר

האם התכוונתם ל... סקוט בניסטר – יזם ואנג'ל אמריקאי קן בניסטר – כדורסלן אמריקאי רוג'ר בניסטר – אתלט בריטי
על הקו

על הקו (באנגלית: Round Trip) הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2003 בבימויו של שחר רוזן, עם ענת וקסמן, נתתי מושש ואייל רוזלס בתפקידים הראשיים. העלילה היא על אישה ישראלית החיה בנפרד מבעלה ומתאהבת בעובדת זרה שחורה. הסרט זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית לסרטים שצולמו בווידאו במסגרת פסטיבל טורינו השנתי לקולנוע הומו-לסבי. הסרט הוקרן עד כה בפסטיבל הסרטים היוקרתי Fipa שבביאריץ, בפסטיבל Inside out בטורונטו, בפסטיבל Newfest בניו-יורק וסן פרנסיסקו ובפסטיבל Outfest בלוס-אנג'לס הנחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים ההומו-לסבי החשובים בעולם. נורית כהן (ענת וקסמן) היא נהגת אוטובוס בקריית שמונה. לה ולבעלה יוסי (אייל רוזלס) יש שני ילדים - הילה (רעות כחלון) וזוהר (עידו פוטס). יוסי מחליף עבודות היות שברוב הזמן הוא מובטל. עול הפרנסה נופל על נורית. יוסי מבלה יותר זמן איכות עם הילדים והם נקשרים אליו יותר. נורית מחליטה לעשות שינוי בחייה, להיפרד מיוסי, לשכור דירה בתל אביב ולעבור לשם עם הילה וזוהר. יוסי נשאר בקריית שמונה ובטוח שכעבור זמן הם יחזרו אליו. נורית שוכרת דירה זולה ברחוב ישראל מסלנט בשכונת שפירא. היא נפגשת עם עובד חברת דן, אבשלום (נתן זהבי) שעורך לה נסיעת מבחן, מקבל אותה לעבודה ובמשך הזמן מנסה להתחיל אתה. העבודה בדן שוחקת אותה, היא חוזרת עייפה ומותשת, הילדים מוזנחים וכן הדירה. במצב של חוסר ברירה היא מפרסמת מודעות ברחובות השכונה בבקשה לעוזרת בית ללא תשלום תמורת דיור ואוכל חינם. מגיעה אליה צעירה שחורה (נתתי מושש), בתחילה נרתעת נורית מלהעסיק אותה אבל לאחר מספר ימים היא נשברת וכשהיא רואה אותה שוב, היא מציעה לה לבוא ולגור אתה ועם ילדיה. הילדים מקבלים אותה בתחילה בהסתייגות אבל אחר כך מתחילים לחבב אותה. שמה מושידי והיא עובדת זרה מניגריה שם נמצא בנה היחיד. לפרנסתה היא עובדת ניקיון בבית החולים איכילוב וגם תופרת בגדים ומוכרת אותם. היחסים בין נורית למושידי מתהדקים, הן יוצאות לבלות בשפת הים ואחר כך מתפתחים ביניהן יחסים אינטימיים והן שוכבות יחד במיטה אחת. מצב רוחה של נורית משתפר עד שיום אחד מגלה הילה את שתיהן במיטה ומוסרת זאת ליוסי. יוסי מגיע ומאיים על נורית שתיתן לו מיד את הילדים אחרת יפרסם ברבים על יחסיה עם מושידי. נורית מודיעה לה בכאב על הפסקת יחסיהם. מושידי יורדת לרחוב, נעצרת על ידי משטרת ההגירה ומגורשת לניגריה. נורית נשארת לבד בדירה אך לא יכולה לשאת זאת. היא חוזרת לדירה נפרדת בקריית שמונה כדי להיות שוב עם ילדיה. "על הקו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "על הקו", באתר AllMovie (באנגלית) "על הקו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "על הקו", באתר אידיבי "על הקו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "על הקו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית על הקו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית על הקו, באתר אידיבי מרב יודילוביץ', 3 זוכים ישראלים בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בטורינו, באתר ynet, 2 במאי 2004 על הקו, בארכיון הסרטים הישראלי
יוהאן פאול פון ווסטהוף

יוהאן פאול פון ווסטהוף בגרמנית: Johan Paul fon Westhoff(1656 - 17 באפריל 1705) היה מלחין וכנר גרמני מתקופת הבארוק המוקדם. וסטהוף היה אחד מהמלחינים הבולטים באסכולת הכינור של דרזדן, ונחשב לאחד הכנרים הווירטואוזים בדורו. ווסטהוף היה אחד המלחינים הראשונים שכתב מוזיקה פוליפונית לכינור סולו, ועבד כמוזיקאי ומלחין בחצר של דרזדן (1674–1697), בחצר של ויימאר (1699–1705), וכמורה לשפות. בין יצירותיו ששרדו ניתן לכלול שבע יצירות כינור ובאסו קונטינואו, ושבע לכינור סולו. חלק נכבד מהאוסף שלו משנת 1682 אבד. משווים את יצירותיו לרוב ליצירות מאת היינריך איגנץ ביבר ויוהאן יאקוב וולטר (אנ'), וייתכן שבאך הושפע מווסטהוף בכתיבת הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו. המלחין נולד בדרזדן, סקסוניה. הוא קיבל את הכשרתו המוזיקלית מהמלחין היינריך שיץ, ובשנת 1674 הצטרף לקפלה של דרזדן, שם עבד אביו, הקצין לשעבר של הצבא השוודי פרידריך פון ווסטהוף (אנ'). בדרזדן עבדו אז מספר מלחינים בולטים בתקופתם ביניהם קרלו פרינה (אנ'), יוהאן יעקב וולטר (אנ') וניקולאוס אדם שטרונגק (אנ'). ווסטהוף נשאר בדרזדן כ-20 שנה, בהן הרבה לטייל באירופה. בשנת 1697 הוא עזב לאוניברסיטת ויטנברג כדי ללמד איטלקית וצרפתית, וכן מוזיקה. נפטר בויימאר באפריל 1705. הסגנון שלו הושפע מהמלחין איתו עבד, יוהאן יאקוב וולטר (אנ'). נראה כי המוזיקה של ווסטהוף השפיעה על יוהאן סבסטיאן באך כאשר האחרון התגורר בויימאר. יש סיכוי מסוים שהשניים נפגשו בשנת 1703. המוזיקה של ווסטהוף יצאה לאור בשני עותקים במהלך חייו - סונטות לכינור ובאסו קונטינואו (דרזדן 1694), ו-6 פרטיטות לכינור סולו (דרזדן 1696). (אנ') ישנה השערה כי מדובר בהוצאה מחודשת של מאגד יצירות שאבד - "תריסר ראשון של אלמנדים, קוראנטים, סרבנדים, וג'יגים לכינור סולו ובאסו קונטינואו" (דרזדן 1682) שתי יצירות שלו הוצאו באור במגזין צרפתי - מרקור גלנט. הסונטה הראשונה לכינור ובאסו קונטינואו יצאה לאור בדצמבר 1682. ייתכן שווסטהוף ניגן את היצירה לפני לואי ה-14. השנייה היא סוויטה לכינור סולו שיצאה בינואר 1683. מדיה וקבצים בנושא יוהאן פאול פון ווסטהוף בוויקישיתוף יוהאן פאול פון ווסטהוף, באתר AllMusic (באנגלית) יוהאן פאול פון ווסטהוף, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן פאול פון ווסטהוף, באתר Discogs (באנגלית)
וסרמן איש הגשם

וסרמן איש הגשם (או וסרמן) הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2007 בבימויה של עידית שחורי, עם יוסף כרמון, נעמה שפירא ועירית נתן בנדק בתפקידים הראשיים. התסריט שנכתב על ידי דוד אקרמן הוא על ניצול שואה שהיה פעם דתי ואיבד את אמונתו באלוהים ובדת היהודית לאחר שמשפחתו הושמדה בשואה. מתוך חוסר ברירה הוא זועק לעזרת האל שיוריד גשם בשנת בצורת. הצילומים נערכו במושבים מזור ורינתיה. הסרט הופק בעזרת רשת, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אביחי. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בגירונה, ספרד (2006). אברהם וסרמן (יוסף כרמון), הוא אלמן, ניצול שואה, חקלאי וחבר מושב ותיק. הוא בן למשפחה דתית שהושמדה בשואה, ועל כן הוא כועס על אלוהים ושונא כל דבר שקשור בדת. עם השנים שינה המושב שלו את פניו וכיום מתגוררים בו דתיים רבים. תהליך זה לא מוצא חן בעיני אברהם והוא מתריס נגדו בכל הזדמנות בפני חברי המושב. לאברהם שתי בנות. אחת מהן, נעמי (עירית נתן בנדק), נישאה לאמציה (אמנון וולף) בחור דתי וחזרה בתשובה. אברהם החשיב זאת כמרד נגדו וניתק עמה כל קשר, אף שהיא ממשיכה לגור עמו באותו מושב. בנה היחיד של נעמי, יונתן (אלון ליסי) הגיע לגיל ההתבגרות ומתחיל לגלות סימני זלזול בדת. הוא מתחבר ליהלי (שני בדין), חילונית. נעמי נבהלת מכיוון שויתרה על משפחתה למען הדת, והמשבר יוצר מתח בינה לבין בעלה לאחר שהיא רוצה לשלוח את יונתן לישיבה כדי שיתחזק בדת. בתו השנייה של אברהם, עמליה (נעמה שפירא), נשארה נאמנה לו והמשיכה לגור עמו גם לאחר מות אמה. היא בקשר עם אורי (גולן אזולאי), בחור דתי נוסף מהמושב, אך חוששת להתחתן אתו כדי שאביה הזקן לא ייוותר לבדו. השנה היא שנת בצורת קשה. אברהם שהשקיע את כל כספו בשדות רואה איך השקעתו יורדת לטמיון. הוא חייב כספים לוועד המושב וזקוק לחסדי שמים או לחסדי המושב על מנת שלא יאבד את שדהו, שכעת הוא כל עולמו. ועד המושב בראשות צדוק (שלום שמואלוב) מסכים לעזור לאברהם כספית, אך מתנה זאת בהשתתפותו בתפילה ציבורית מיוחדת לגשם שהוא מארגן. אברהם מסרב להגיע לתפילה בשל עקרונותיו. מודד (יורם יוספסברג) מגיע למדוד את חלקת השדה של אברהם לפני הפינוי והוא מסלק אותו משם ומציב מחסומים לחלקה. ביום הפינוי מגיעים שוטרים ודחפור. אברהם נמצא בחלקה עם אקדח טעון. הוא מתכוון להתאבד כי אין טעם לחייו בלי השדה. הוא מסתכל על השמים, פונה לאלוהים ואומר שהפעם ייקח אותו אליו. אז מתחיל לרדת גשם וכל בני המשפחה באים ומתחבקים אחד עם השני בגשם שוטף. "וסרמן איש הגשם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "וסרמן איש הגשם", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון לוסרמן איש הגשם, באתר יוטיוב וסרמן איש הגשם, באתר ארכיון הסרטים הישראלי וסרמן איש הגשם באתר "הבמה". וסרמן איש הגשם, באתר סינמטק תל אביב ניר קיפניס, ‏חשבון עם אלוהים, באתר גלובס, 16 באפריל 2007
MAN NL xx3

מאן NL xx3 (בגרמנית: MAN NL xx3) היא סדרת שלדות אוטובוסים נמוכי רצפה שיוצרה על ידי חברת מאן. הסדרה יוצרה משנת 1998 עד לשנת 2005. אוטובוס נמוך-רצפה השלדות מיוצאות למספר מדינות בהן בדרך כלל לא מתבצעת רכישה של אוטובוסים מוגמרים תוצרת החברה, ביניהן ישראל. ישראל ישראל מדיה וקבצים בנושא MAN NL xx3 בוויקישיתוף
העימות בג'נין (2023)

האם התכוונתם ל... העימות במחנה הפליטים ג'נין (ינואר 2023) העימות במחנה הפליטים ג'נין (יוני 2023)