laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טירת מיר

טירת מיר (בבלארוסית: Мі́рскі за́мак, ברוסית: Мирский замок), היא טירה בבלארוס, ליד העיירה מיר בראיון קרליץ במחוז הורדנה. הטירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בנייתה של הטירה החלה בסוף המאה ה-15. הטירה נבנתה בסגנון גותי והקמתה הושלמה על ידי הדוכס איליניץ' בתחילתה של המאה ה-16. בסביבות שנת 1568 עברה טירת מיר לידיו של הדוכס הליטאי ממשפחת רדזיוויל, שסיים לבנות את הטירה בסגנון הרנסאנס. שלוש קומות נוספות נבנו בחומות הצפוניות והמזרחיות של הטירה, וחלקה הקדמי קושט ושופץ. לאחר שננטשה משך קרוב למאה שנים וניזוקה קשות במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שוקמה הטירה בסוף המאה ה-18. בשנת 1895 נקנתה על ידי ניקולאי סוויאטופולק-מירסקי, ובנו החל לבנות את הטירה מחדש לפי תוכניתו של האדריכל תאודור בורס. משפחת סוויאטופולק-מירסקי הייתה בעלת הטירה עד לשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה האזור היה תחת ריבונות גרמנית נאצית, והטירה שימשה כגטו לאוכלוסייה היהודית המקומית. אורכו של המבנה הוא 78 מטר, רוחבו 72 מטר והוא משתרע על שטח של 18,750 מ"ר. יחד עם הגנים שסביבו והמבנים הנוספים הכלולים בהכרזה הוא מגיע לשטח כולל של 270 דונם. חומות הטירה יוצרות מרובע לא משוכלל ובארבע פינותיו ניצבים מגדלי שמירה הנישאים לגובה של חמש קומות ולהם גגות רעפים משופעים. גובה המגדלים נע בין 22 ל-26 מטר. במרכז החזית המערבית, מעל לשער, ניצב מגדל חמישי הנישא לגובה של שש קומות. קומותיהם הנמוכות של כל המגדלים רבועות בעוד שהקומות הגבוהות יותר וגגות הרעפים בנויים בצורת מתומנים. במרכזה של הטירה חצר מרכזית רבועה שאורך כל אחת מצלעותיה הוא 42 מטר. חזיתות המבנה בנויות מלבנים ומסגרות החלונות והדלתות וכן המרפסות מאבן חול. כל גגות הטירה עשויים מרעפים ומגיעים לגובה של 17 מטר. מזרחית לטירה שוכנת קפלה ובה קבריהם של בני משפחת סוויאטופולק-מירסקי. לקפלה ספינה בודדת, קריפטת קבורה ומגדל פעמונים, והיא עשויה לבנים אדומות ועליה מתנוסס פסיפס גדול של ישו. ארמון מרובע נוסף בן שתי קומות נבנה בסוף המאה ה-19, והוא שוכן בקצהו המזרחי של המתחם. עוד כולל המתחם מספר מבנים נוספים וביניהם קפלה נוספת ובית השומר. בצידו הצפוני של המתחם ניצבת אנדרטה בצורת אסטלה לזכר יהודי מיר שנרצחו במקום בשואה. גיא ההריגה עצמו מסומן במשטח ריצוף על הקרקע. שער הטירה הנושא את תיעוד ההכרזה כאתר מורשת עולמית אחד ממגדלי הטירה מראה בחצר המרכזית קפלת הקבורה מדיה וקבצים בנושא טירת מיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת מיר אודות הטירה תמונות ומפות האתר
גנרליסימו

גנרליסימו (Generalissimo; באיטלקית מבוטא ג'נרליסימו, בספרדית חנרליסימו) היא הדרגה הבכירה ביותר במספר צבאות בעולם. דרגת הגנרליסימו הוענקה למפקדים בכירים אשר פיקדו על כל הכוחות המזוינים של המדינה או למפקדים של כוחות צבא מאוחדים של כמה מדינות בנות ברית. כמו כן הוענקה דרגה זו גם כתואר כבוד לבני משפחת המלוכה בכמה מדינות אירופה. דרגת גנרליסימו הוענקה לראשונה בשנת 1569 ליורש העצר הצרפתי אנרי דוכס אנז'ו (לימים המלך אנרי השלישי). באימפריה הרומית הקדושה, ברוסיה ובברית המועצות נודעה שם הדרגה הזאת בצורתה המקורית הלטינית, גנרליסימוס. בימי מלחמת העולם השנייה, והמלחמה להגנת המולדת, מנהיג ברית המועצות, יוסיף סטלין העניק לעצמו את דרגת הגנרליסימוס, לפי מסורת שהושאלה מרוסיה הצארית. צרפת אנרי דוכס אנז'ו אנרי הראשון, דוכס גיז לואי השני, נסיך דה קונדה מוריס גמלן אוסטריה אלברכט פון ולנשטיין הנסיך אויגן מסבויה מקסיקו אנטוניו לופס דה סנטה אנה רוסיה אלכסיי שיין אלכסנדר מנשיקוב אלכסנדר סובורוב ברית המועצות יוסיף סטלין ספרד דון חואן דה אוסטריה פרנסיסקו פרנקו סין צ'יאנג קאי שק שוודיה לנארט תורסטנסון גנרל הצבאות (ארצות הברית) ג'ון פרשינג ג'ורג' וושינגטון (הוענקה לאחר מותו) יוליסס ס. גרנט (הוענקה לאחר מותו) רייכסמרשל (גרמניה הנאצית) הרמן גרינג מדיה וקבצים בנושא גנרליסימו בוויקישיתוף
פרידל קלוסמן

פרידל קלוסמן (באנגלית: Friedel Klussmann‏; 1896–1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947. ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית. על העיר להיפטר מקרונות הכבל במהירות האפשרית. אני יודע כי יש סיבות טובות, סנטימנטליות, להשאיר אמצעי תחבורה ישן זה, שהוא מקורי וחדשני... אך עובדה היא כי ה (אנשים) הסנטימנטליים אינם נדרשים לשלם את החשבונות ואינם נדרשים להסתכן באשמת רשלנות פושעת במקרה של כבל שנקרע וקרון שמשתחרר במורד... — אתר מוזיאון העיר יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים". בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה: סן פרנסיסקו חותרת לעניין את שאר העולם ברקע ההיסטורי הצבעוני שלה. קרונות הכבל הם האטרקציה מספר אחת, וקו רחוב פאוול הוא המושך את עיני התיירים. סגירת משטח הסיבוב ברחובות פאוול ומרקט תהייה אובדן שלא ניתן לאמוד אותו. — הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים. ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים. קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street). עם מותה של קלוסמן ב-1986, כוסו קרונות הכבל במעטה שחור לזכרה. בנוסף, הקדישה לה העיר את המשטח המסתובב שבטרמינל "פישרמן'ס וורף" בקו פאואל-הייד. לעומתה לפהאם, שנחשב לראש עיר מוצלח, נשאר בזיכרון הקולקטיבי כאיש שניסה לשים קץ לקרונות הכבל. מדיה וקבצים בנושא פרידל קלוסמן בוויקישיתוף עוד על פועלה של פרידל קלוסמן לאתר ארגון סן פרנסיסקו היפה(הקישור אינו פעיל)
חצי האי קיאי

חצי האי קִיאִי (ביפנית: 紀伊半島, "קיאי האנטו") הוא אחד מחצאי האיים הגדולים באי הונשו שביפן. חצי האי כולל את מחוז וקאיאמה וחלקים מהמחוזות אוסקה, נארה ומיה. מפרץ אוסקה ומיצר קיאי שוכנים ממערב לחצי האי, ומדרום וממזרח לו נמצא האוקיינוס השקט. על האתרים החשובים בחצי האי נמנים: העיר נארה, בירתה לשעבר של יפן. הר קויה, בסיס כת השינגון הבודהיסטית. ואקאיאמה, מקום מוצאו של ענף קיאי בשוגונות טוקוגאווה. איסה, מקום מושבו של מקדש איסה ומרכז לייצור פנינים. איגה, המפורסמת באגדות הנינג'ה שלה. מחוז יושינו, אזור הררי ומיוער, ביתו של הענף הדרומי של חצר הקיסרות בזמן תקופת שתי החצרות הקיסריות. מחוז קומאנו, ביתם של מקדשי קומאנו ומפלי נאצ'י. שם נוסף הוא מחוז מורו. נקודת שיאונו, הנקודה הדרומית ביותר בהונשו. בשנת 2004 הכריז ארגון אונסק"ו על שלושה מהאתרים כאתרי מורשת עולמית: יושינו והר אומינה, אזורים הררים בצפון חצי האי. מקדשי קומאנו. הר קויה, ההר הקדוש במערב חצי האי. ההכרזה מתייחסת גם להרים המיוערים שסביב שלושת האתרים ולדרכי העולים לרגל המובילות אליהם. מדיה וקבצים בנושא חצי האי קיאי בוויקישיתוף חצי האי קיאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפגשים מהסוג השלישי

מפגשים מהסוג השלישי (באנגלית: Close Encounters of the Third Kind) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1977, שנכתב ובוים על ידי סטיבן ספילברג. עלילת הסרט מתמקדת באדם אשר חווה מפגש עם חייזרים ובאובססיה אותה הוא מפתח בעקבות כך לעב"מים. סרט זה הוא אבן דרך בתולדות הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, לא רק בשל האפקטים המיוחדים בו, אלא בעיקר משום שזהו הסרט הראשון שמתאר מפגש חיובי עם יצורים מעולמות אחרים, בו החייזרים אינם עוינים וניתן לתקשר עימם - שינוי משמעותי מהסרטים ההוליוודיים שקדמו לו, בהם החייזרים הוצגו כמפלצות. שם הסרט מתבסס על אחד מהסיווגים של האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק למפגשים פוטנציאליים עם חוצנים - המונח "מפגשים מהסוג השלישי" מתייחס למצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים. קלוד לקומב (פרנסואה טריפו) הוא חוקר עב"מים צרפתי מומחה שמזומן למקסיקו לאחר שטייסת מטוסי קרב אמריקאית אשר נעלמה באופן מסתורי ב-1945 מתגלה במפתיע בלב מדבר סונורה כאשר כל המטוסים שלמים ובמצב מכני ואופרטיבי מושלם; אליו מתלווה המתורגמן שלו, הקרטוגרף דייוויד לופלין (בוב בלבן). במקביל לכך אירועים בלתי מוסברים נוספים קורים ברחבי הגלובוס ודוקטור לקומב סבור כי עומד להתקיים מפגש היסטורי ראשון מסוגו בין יצורים תבוניים מהעולם החיצון לבין המין האנושי. באותו הזמן, בכפר קטן באינדיאנה, רוי נירי (ריצ'רד דרייפוס) הוא טכנאי כבלים אשר רואה עב"מ וכתוצאה מכך הוא מתחיל לקבל חזיונות חזקים לגבי מקום מסתורי בו אמור להתקיים מפגש בין בני האנוש לחייזרים. רוי מנסה ליצור קשר עם אנשים נוספים אשר ראו את העב"ם וחווים בעקבות כך "חזיונות" דומים. ובעקבות כך רוי פוגש את ג'יליאן (מלינדה דילון), אישה אשר איבדה את בנה לחייזרים. בשל התנהגותו הביזארית של נירי ובשל העובדה שמשפחתו איננה מאמינה לו, אשתו נוטשת אותו ולוקחת עימה את שלושת ילדיהם. בהמשך נירי רואה במבזק חדשות את המקום אשר נגלה אליו בחזיונות - מגדל השטן בוויומינג. ג'יליאן אשר גם רואה את אותו המבזק מזהה את ההר ובעקבות כך שניהם מחליטים לנסוע למקום. מגדל השטן מדיה וקבצים בנושא מפגשים מהסוג השלישי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפגשים מהסוג השלישי "מפגשים מהסוג השלישי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מפגשים מהסוג השלישי", באתר נטפליקס "מפגשים מהסוג השלישי", באתר AllMovie (באנגלית) "מפגשים מהסוג השלישי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מפגשים מהסוג השלישי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מפגשים מהסוג השלישי", באתר Metacritic (באנגלית) "מפגשים מהסוג השלישי", באתר אידיבי "מפגשים מהסוג השלישי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מפגשים מהסוג השלישי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
כידון

כידון הוא שם של קבוצה רחבה של נשקי מוט. כידונים הם מוטות באורכים שונים, לרוב מעץ, שבקצה שלהם נמצא חוד. אין קו הפרדה ברור בין חנית שמשמשת לרוב נשק לקרב-פנים-אל-פנים לכידון שנועד בדרך כלל להטלה, אולם רוב הכידונים קצרים וקלים מהחנית. הכידונים הראשונים היו בשימוש על ידי האדם הקדמון ובדרך כלל היו מקלות עץ שחודם חוזק במדורה. הכידון שוכלל בתקופת האבן המאוחרת, כשהתחילו להוסיף חוד מעצמות, צור ואבנים אחרות למקל עץ. באירופה הכידונים הגיעו לשיאם בעת העתיקה, אך עם הזמן פחת השימוש בהם לטובת קשתות שונות וחניתות. הכידונים היו מקובלים באמריקה, אפריקה, אוסטרליה ומקומות אחרים עד העת החדשה. הכידון מופיע גם בתנ"ך בשמואל א כאשר מתוארת יציאתם למלחמה של עם ישראל בפלשתים. שריונו של גוליית כלל גם כידון נחושת שהונח בין כתפיו. אחת מטכניקות ייצור הכידונים בתקופה זו הייתה לחבר את החוד בצורה רופפת, כך שהתנתק ונשבר בתוך בשרו של המותקף וגרם לנזק וכאב נוספים. פילום - כידון רומאי כידון רובה חנית רומח הטלת כידון ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאט רידלי

מאט רידלי (באנגלית: Matt Ridley; נולד ב-7 בפברואר 1958) הוא, זואולוג וסופר בריטי. חבר בית הלורדים בבריטניה. נולד למשפחת אצולה, אביו היה ויקונט ודודו חבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית. הוא למד בבית הספר הפרטי איטון ולאחר מכן למד זואולוגיה במגדלן קולג' באוניברסיטת אוקספורד וסיים בהצטיינות (first class honours). באוניברסיטה זו השלים את הדוקטורט שלו בזואולוגיה אודות הזדווגות הפסיונים. לאחר לימודיו פתח בקריירה בעיתונאות מדעית. הוא הועסק ככתב מדעי בכמה עיתונים חשובים, בהם והאקונומיסט והדיילי טלגרף. נכון לינואר 2007 מכהן רידלי כיו"ר המרכז הבינלאומי לחיים, פארק מדע, הנמצא בעיר הבריטי ניוקאסל. הוא מתגורר באנגליה יחד עם אשתו, המדענית הניה הרלברט. בספריו מסביר רידלי את הרעיונות שצמחו מהגנים וממהפכת הביולוגיה. רידלי כתב חמישה ספרים חשובים ומאוד פופולריים: המלכה האדומה (The Red Queen) – מין ואבולוציה של הטבע האנושי מוצא המידות הטובות (The Origins Of Virtue) (תורגם לעברית על ידי עמוס כרמל, כנרת זמורה-ביתן דביר) הגנום (Genome) – אוטוביוגרפיה של המין האנושי ב-23 פרקים (תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם, כנרת זמורה-ביתן דביר) האב, הבן והגן (Nature Via Nurture) (תורגם לעברית על ידי אוריאל גבעון, כנרת זמורה-ביתן דביר) האופטימיסט הרציונלי – למה המאה ה-21 תהיה טובה יותר? (תורגם לעברית על ידי עדי מרקוזה-הס, כנרת זמורה-ביתן דביר) מדיה וקבצים בנושא מאט רידלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאט רידלי מאט רידלי, ברשת החברתית פייסבוק מאט רידלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאט רידלי, הבלוג הרשמי מאט רידלי, ברשת החברתית Goodreads סמדר רייספלד, "האב, הבן והגן" מאת מאט רידלי, שובן של הביצה והתרנגולת, באתר הארץ, 10 במרץ 2010 אורי פסובסקי, מאט רידלי שמח להודיע: טמבלים, טוב לכם!, באתר כלכליסט, 22 באוגוסט 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולם המוזיקה רדיו סיטי

אולם המוזיקה רדיו סיטי (באנגלית: Radio City Music Hall; הממוקם במרכז רוקפלר בניו יורק, הוא אחד מאולמות המופעים הידועים ביותר בארצות הברית. האולם נפתח להופעות ב-27 בדצמבר 1932, ובו מוצג, החל משנת 1933, מופע חג המולד המסורתי בהשתתפות להקת רקדניות המכונות ה"רוקטס". האולם תוכנן על ידי דונלד דסקי בסגנון אר דקו. באולם 5,933 מושבים, ובעת פתיחתו היה אולם המופעים המקורה הגדול בעולם. באולם נמצא אולם הקולנוע הגדול בעולם. הבמה הגדולה של האולם, שעומקה 20 מטרים ורוחבה 44 מטרים, נבנתה תוך שימוש במיטב הטכנולוגיה של התקופה. מעליות הבמה היו כה מתוחכמות, שלאחר שנבנתה הבמה השתמשו בתוכניות הבמה על מנת לבנות את המעליות של נושאות המטוסים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. יש אומרים שמשך כל המלחמה שמרו על הבמה חיילי חיל הים על מנת לוודא שלא יתגלו מפרטי התכנון של הבמה. האולם אירח גם טקסים טלוויזיוניים, ביניהם ניתן למנות את פרסי הווידאו קליפים של MTV, פרסי הגראמי, טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום, ופרס טוני. מקור שם האולם הוא שמו של אחד השוכרים הראשונים של בניין זה במרכז רוקפלר - איגוד הרדיו של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא אולם המוזיקה רדיו סיטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולם המוזיקה רדיו סיטי אולם המוזיקה רדיו סיטי, ברשת החברתית פייסבוק אולם המוזיקה רדיו סיטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אולם המוזיקה רדיו סיטי, ברשת החברתית אינסטגרם אולם המוזיקה רדיו סיטי, סרטונים בערוץ היוטיוב
חוף החלל

חוף החלל (באנגלית: Space Coast) הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס האטלנטי. מקור שמו של האזור בהחלטה למקם בו את מרכז החלל קנדי. הערים העיקריות באזור זה הן טייטוסוויל (אנ'), קוקה (אנ'), מריט איילנד, מלבורן ופאלם ביי. האזור נמצא באזור ברווארד. האזור התפתח בעקבות פתיחת נמל החלל קייפ קנוורל ואתרים נלווים. בשנת 2001 בעיר טייסוויל נפתח מוזיאון החלל האמריקאי. מדרום לאזור זה נמצא חוף האוצר, ומערבית וצפונה לו מרכז פלורידה. קוד הטלפון של האזור שונה ב-1 בנובמבר 1999 ביוזמה של רוברט אוסבאנד, דייר מקומי, אשר גילה כי קוד טלפון 321 אינו תפוס על ידי אף אזור אחר (והיה שמור לגידול עתידי של העיר שיקגו). אוסבאנד פנה לרשויות וביקש קוד זה מאחר שהוא מזכיר את הספירה לאחור בעת המראה לחלל. אתרו של אוסבאנד - המתארת את הפנייה לרשויות ושינוי קוד הטלפון כתבה בעניין בעיתון האורלנדו סנטינל
דוד שטרן

דוד שטרן (29 במרץ 1910 - י' באדר א' ה'תשס"ג, 13 בפברואר 2003) היה מנכ"ל חברת בנייה ישראלית נשיא התאחדות הקבלנים וחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת התשיעית. שטרן נולד בעיירה סובאלק שבצפון-מזרח פולין, (במערב תחום המושב של האימפריה הרוסית). למרדכי, רופא שיניים, ולהדסה-לאה לבית של גרושקין-ליפשיץ, מיילדת. הוא אחיו הצעיר של אברהם שטרן (יאיר), לימים מפקד הלח"י. ביתה של משפחת שטרן היה בית יהודי חילוני. למד בגימנסיה העברית בעיר הולדתו. היה פעיל בתנועת בית"ר, ארגן את הכינוס הראשון של התנועה בפולין, שימש כחבר המפקדה בפלך ביאליסטוק ונתמנה לקצין נציבות בית"ר בפולין. בשנת 1929 יצא ללימודי הנדסה בטכניון בברין שבצ'כוסלובקיה. בשנת 1935 סיים את לימודיו בתואר מהנדס, נישא לחברתו הינדה לבית שפרלינג וביחד עלו בשנת 1935 לארץ־ישראל במסגרת פלוגות הגיוס של בית"ר. לאחר עלייתו לארץ שימש כמפקד פלוגת הגיוס של בית"ר בהרצליה ועבר קורס סגנים של האצ"ל. לאחר מכן עבר לתל אביב ושימש כמפקד הקן בעיר, ממלא מקום נציב בית"ר וכחבר בהנהלת התנועה הרוויזיוניסטית. לימים הצטרף, כאחיו, לארגון לח"י. משנת 1942 ניהל שטרן חברת בנייה שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים הלאומית של תנועת החרות. החברה בנתה בנייני מגורים והייתה מהראשונות שבנו באילת, דימונה ובאר שבע, כמו גם בירושלים שלאחר מלחמת ששת הימים, וכן את היכל הספורט יד אליהו. ב-5 באוגוסט 1947 נכלא במחנה המעצר בלטרון, יחד עם ראשי ערים אחרים ופעילי התנועה הלאומית, בעוון סיוע למחתרות. מאוחר יותר הועבר לעתלית ושוחרר במרץ 1948. לאחר קום המדינה היה פעיל ב"מפלגת הלוחמים" של יוצאי הלח"י ובארגון רשימת הלוחמים (ט"ו) לבחירות לכנסת הראשונה. בסוף שנות השישים יזם את הקמת נשיאות המגזר העסקי בישראל והיה חבר בה. בשנת 1969 כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב. בשנת 1979 נבחר שטרן לכנסת התשיעית מטעם הליכוד במקום שמואל רכטמן, והיה חבר בוועדות הכנסת השונות. שטרן היה גם חבר הנהלת תנועת החרות ושימש כציר הליכוד לקונגרס הציוני העולמי. בשנים 1981–1988 כיהן שטרן כנשיא התאחדות הקבלנים. לאחר סיום תפקידו מונה לנשיא כבוד של ההתאחדות. כמו כן היה יו"ר העמותה להנצחת מורשת לוחמי חירות ישראל. דוד שטרן נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, בסמוך לקברו של אחיו אברהם. הותיר אחריו בת, אמירה שטרן, ובן, עו"ד אבי שטרן. דוד שטרן, באתר הכנסת דוד שטרן, באתר כנסת פתוחה קורות חייו, באתר העמותה להנצחת הלח"י כתבי דוד שטרן בפרויקט בן-יהודה הודעה על פטירתו, באתר ערוץ 7 דוד שטרן, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוריגמי מודולרי

אוריגמי מודולרי הוא כינוי לאמנות בה ניתן ליצור צורות מורכבות מחיבור יחד של יחידות בסיס שכל אחת מהם מורכבת מקיפולי נייר פשוטים. זהו תת-ענף לאוריגמי, אמנות קיפולי הנייר היפנית שבה באמצעות קיפולים בלבד, ללא שימוש במספריים ובדבק, ניתן להפוך פיסת נייר מרובעת לצורות הדומות לפרחים, ציפורים ועוד. באוריגמי מודולרי, נבנות יחידות בסיס בעזרת שיטות של אוריגמי, ומשולבות יחד ליצירת צורות מורכבות. אוריגמי מודולרי מתעסק בעיקר ביצירתם של צורות מתמטיות: פאונים (בעיקר בעלי סימטריות רבות ומורכבות) וריצופים. אוריגמי מודולרי הוא כלי פופולרי להוראת המתמטיקה. העדות הראשונה לבניות שאותן ניתן לייחס היום לאוריגמי מודולרי נמצאת בספרון של היאטו אוקה (Hayato Ohoka) משנת 1734 בשם 'Ranma Zushiki'. הספר כולל מספר מודלים של אוריגמי וביניהם בנייה של קובייה, המתבססת על מספר יחידות בסיס. צורה נוספת מהאוריגמי המסורתי הבנויה מיחידות בסיס היא ה'קוסודמה' - כדור של פרחים. גם בקיפול הנייר הסיני המסורתי ישנם כמה צורות המבוססות על יחידות בסיס כמו נייר הג'וס. האמנות המודרנית של אוריגמי מודולרי התחילה בשנות ה-60 של המאה ה-20 בעבודותיו של רוברט נייל (Robert Neale) בארצות הברית, ובעבודותיו של מיטסונובו סונובה (Mitsonobu Sonobe) ביפן. בעקבות עבודות אלו הפך העיסוק באוריגמי מודולרי לפופולרי מאוד ברחבי העולם, וגרם לשטף של יצירות רבות וחדשות. השלב הראשון בבנייה של צורות באוריגמי מודולרי הוא יצירתן של יחידות בסיס. יחידות בסיס מקופלות בשיטות של אוריגמי מסורתי. היחידות מכילות לרוב 'כיסים' ו'כנפיים', המאפשרים שילוב של היחידות זו בזו על ידי הכנסת הכנפיים של יחידה אחת לתוך הכיסים של יחידה אחרת. חלק מיחידות הבסיס מאפשרות יצירה של מגוון רחב של צורות. להלן דוגמאות למספר יחידות בסיס פופולריות: יחידת סונובה - שהומצאה על ידי מיטסונובו סונובה מאפשרת מגוון גדול של צורות סופיות. 6 פיסות של יחידת סונובה מאפשרות יצירה של קובייה, אבל ישנן צורות הנוצרות גם משילובם יחד של 30, 60 ויותר פיסות יחדיו. penultimate model של ג'ים פלנק - סידרה של יחידות בסיס שהומצאו על ידי ג'ים פלנק שבהם כל יחידת בסיס משמשת בתור צלע בפאון, וצורת הקיפול של קצה היחידה מאפשר קביעת הזווית בה הצלעות מתחברות. יחידת ה PHIZZ - יחידה המאפשרת בנייה של פאונים המורכבים ממחומשים ומשושים. ניל רוברט מיצונובו סונובה טומוקו פוסה קוניהיקו קאסאהארה תום הול דוד מיטשל ג'ים פלנק מבנה איקוסהדרלי על בסיס יחידת סונובה פאון קפלריאני דודקהדרון עשוי מיחידות פלנק דודקהקדרון איקוסהדרון יחידת סבסובים מדיה וקבצים בנושא אוריגמי מודולרי בוויקישיתוף אתרים עם גלריות והוראות בנייה: האתר של מיכל קוסמולסקי האתר של Meenakshi Mukerji האתר של ג'ים פלנק תיאור של בניות של רוברט לנג כולל התהליך שהוביל לגילויים. הקשר בין אוריגמי למתמטיקה: האתר של תומאס הול paperfolding ראו גם הערך בוויקיפדיה באנגלית kusudama ראו הערך בוויקיפדיה באנגלית Joss paper ראו הערך בוויקיפדיה באנגלית Robert Neale ראו הערך בוויקיפדיה באנגלית Mitsonobu Sonobe הוראות לבנייה של יחידת סונובה ניתן למצוא כאן הוראות בנייה ניתן למצוא כאן הוראות בנייה ניתן למצוא כאן
חוף האוצר

חוף האוצר (באנגלית: Treasure Coast) הוא כינויו של אזור החוף של מדינת פלורידה שבארצות הברית הכולל את המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין המצויים לאורך החוף המזרחי של המדינה - לחוף האוקיינוס האטלנטי. יש הכוללים גם את מחוז אוקיצ'ובי שאינו גובל באוקיינוס, במסגרת אזור זה. מועצת התכנון האזורית חוף האוצר אחראית על תכנון המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין, וכן פאלם ביץ' אך לא אחראית לתכנון מחוז אוקיצ'ובי. מקורו של השם בשלהי המאה ה-17 וראשית המאה ה-18 עת ספינות רבות שהפליגו מהים הקריבי לאימפריה הספרדית התרסקו לחופי פלורידה באזור זה כתוצאה מסופות הוריקן. אזור חוף האוצר כולל שני אזורים מטרופוליניים: באזור מספר ערים עיקריות (אוכלוסייה נכון לשנת 2004 אלא אם נאמר אחרת): פורט סנט לוסי (141,000) פורט פירס (37,959) פאלם ביץ' (20,097) (מפקד 2000) סבסטיאן (18,671) ורו ביץ' (17,209) סטיוארט (15,728) הוב סאונד (11,376) (מפקד 2000) אוקיצ'ובי (5,376) (מפקד 2000) מועצת התכנון האזורית של חוף האוצר המחוז השיפוטי ה-19 של פלורידה כולל גם את מחוז אוקיצ'ובי, וכן מחוז ההשכלה של אינדיאן ריוור כולל את מחוז אוקצ'ובי יחד עם שלושת מחוזות החוף. אתר מועצת התכנון האזורית חוף האוצר
עמנואל (פירושונים)

עמנואל הוא שם שמקורו עברי, המשמש כשם פרטי (הן לגברים והן לנשים) וכשם משפחה. אטימולוגיית השם היא "האל עימנו" (עימנו האל). מאז המאה ה-16 החל השם להיות נפוץ באנגליה, אך נמצא בשימוש רחב יותר באירופה היבשתית, כגון ספרד, פורטוגל וצרפת. האם התכוונתם ל... עמנואל – מועצה מקומית ישראלית המצויה באזור יהודה ושומרון עמנואל (אונייה) – אוניית הצי העברי הראשונה בתקופת היישוב בית עמנואל – מבנה היסטורי במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו בית עמנואל (רמת גן) – מרכז תרבות עירוני ברמת גן, לזכרו של הטייס עמנואל רוטשטיין שנהרג במלחמת העצמאות בית עמנואל – מבנה מגורים לשתים עשרה משפחות בעיר דוד שבירושלים, לזכרו של סא"ל עמנואל מורנו שנהרג במלחמת לבנון השנייה כנסיית עמנואל – כנסייה במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו בית הכנסת עמנו-אל – בית כנסת רפורמי בניו יורק מחוז עמנואל – מחוז במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית עמנואל (ספר) – רומן ארוטי מאת עמנואל ארסן עמנואל (סדרת סרטים) – סדרת סרטים אירוטיים צרפתיים, בכיכובה של סילביה קריסטל, על פי ספרה של עמנואל ארסן עמנואל (סרט) – הסרט הראשון בסדרה מחברות עמנואל – קובץ כתבים של עמנואל הרומי. בית הכנסת עמנו-אל (פירושונים) – שמם של בתי כנסת רפורמיים אחדים אישים: עמנו אל (דמות מקראית) – בנו של הנביא ישעיה ישו – אחד מכינוייו של ישו עמנואל הרומי – משורר ובלשן יהודי איטלקי דוד עמנואל – מתמטיקאי יהודי רומני דייוויד עמנואל – היהודי הראשון שכיהן כמושל מדינה בארצות הברית (ג'ורג'יה) טומי עמנואל – גיטריסט אוסטרלי מוריס עמנואל – מלחין צרפתי רם עמנואל – פוליטיקאי יהודי-אמריקני יצחק שמואל עמנואל – רב והיסטוריון יליד יוון שמחה עמנואל – פרופסור לתלמוד באוניברסיטה העברית אישים ששמם הפרטי הוא עמנואל מנואל
מצודת זאכרי טיילור

האתר ההיסטורי המדינתי מצודת זאכרי טיילור (באנגלית: Fort Zachary Taylor State Historic Site) המכונה בקיצור "מצודת טיילור" (Fort Taylor - "פורט טיילור") הוא אתר מדינתי היסטורי ופארק מדינתי המצוי בקצה הדרומי של האי קי וסט באזור הקיז של מדינת פלורידה שבארצות הברית. עבודות הקמת המצודה החלו בשנת 1845 כחלק מתוכנית לבניית מצודות צבאיות לאורך החוף הדרום מזרחי של ארצות הברית. בשנת 1850, נקראה המצודה על שם נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור (כמספר חודשים לאחר מותו של הנשיא). עבודות ההקמה נתקלו בקשיים רבים בהם מגפות קדחת צהובה שפגעה בעובדים, מחסור בחומרי בנייה, ומחסור במים באי (באי קי וסט, כמו ביתר איי הקיז, אין מעיינות מים). בראשית מלחמת האזרחים האמריקנית, בשנת 1861 השתלטו כוחות האיחוד על הצמודה בפיקודו של קפטן ג'ון בראנון. המצודה הקשתה על כוחות הקונפדרציה להעביר אספקה מחופה הדרומי לחופה המזרחי של הקונפדרציה. עבודות הקמת המצודה נמשכו במהלך המלחמה והיא הושלמה בשנת 1866. במצודה נעשה שימוש רב בזמן המלחמה הספרדית-אמריקאית. בשנת 1947 העביר צבא ארצות הברית את המצודה, שלא נדרשה לו, לצי ארצות הברית אשר הקים בחלק זה של האי קי וסט בסיסי צוללות. בשנת 1968 נערכה באתר חפירה ארכאולוגית, במסגרתה הוצאו מתוך החומות של המצודה תותחים מתקופת מלחמת האזרחים אשר נקברו בתוך החומות בעת הרחבת המצודה. בשנת 1971 נרשמה המצודה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ובשנת 1973 הוכרזה המצודה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית. בעבר שכנה המצודה לחוף הים, בקצה האי, אולם עם השנים הצטבר סחף וחול והמצודה נמצאת במרכז חוף ים וחורשה. שטחו הכולל של האתר ההיסטורי הוא 352,000 מ"ר. עד שנת 1974 הייתה המצודה חלק מבסיס הצוללות שנקרא על שמה "מתחם זאכרי טיילור". בשל העובדה שנשיא ארצות הברית הארי טרומן התגורר במתחם (בבית הלבן הקטן) שונה שם המתחם ל"מתחם טרומן". בחוף המצודה הוסדר חוף רחצה מיוחד פרטי עבור הנשיא, אולם טרומן העדיף להתרחץ בחופי הרחצה הפומביים של האי. בשנת 1974, עם סגירת הבסיס, הפך המתחם לשכונה פרטית, אולם מתאפשרת גישה למצודה ולחופיה לכל הציבור בשעות הבוקר. כיום המצודה מהווה אתר תיירות, ונערכים בה שחזורים של קרבות מלחמת האזרחים. כמו כן, מיד שנה, לקראת האלווין מקושתת המצודה כ"בית רדוף רוחות" בתמה של מלחמת האזרחים. מצודת זאכרי טיילור חצר המצודה מדיה וקבצים בנושא מצודת זאכרי טיילור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצודת זאכרי טיילור (באנגלית) ההיסטוריה של המצודה באתר Absolutely Florida