laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הייתי הילד הכי קטן בכיתה

"הייתי הילד הכי קטן בכיתה" הוא שיר ילדים מאת יהונתן גפן. השיר נכלל בספר השירים "הכוכבים הם הילדים של הירח", בהוצאת דביר, 1974 ואחר כך בספר הכבש השישה עשר. השיר הוא מהמפורסמים של גפן וזכה למספר ביצועים, המוכרים ביותר הם של עוזי חיטמן (ובלחנו), ושל ציפי שביט. השיר בוצע גם על ידי נירה רבינוביץ' בלחן מאת מישה בלכרוביץ'. השיר מורכב משורות קצרות בחריזה מסורגת. השיר מתאר את תחושותיו של ילד נמוך, שמוסתר על ידי הילדים הגבוהים. הוא מתפלל להיות גבוה, תפילה שנענית בסוף השיר. "הייתי הילד הכי קטן בכיתה" באתר של אקו"ם מילות השיר "הייתי הילד הכי קטן בכיתה" באתר שירונט ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Three (אלבום של שוגאבייבז)

Three הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הבנות הבריטית שוגאבייבז. האלבום יצא לאור ב-27 באוקטובר 2003 על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס. הסינגל הראשון, "Hole in the Head", יצא ב-13 באוקטובר 2003, הסינגל זכה להצלחה והגיע למצעדים רבים ברחבי העולם, ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ובמצעד הסינגלים הדני. סינגל זה היה הסינגל הראשון של הלהקה שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל השני, "Too Lost in You", יצא ב-15 בדצמבר 2003. גם סינגל זה נכנס למצעדים ברחבי העולם, אך הפעם מיקומי השיא שלו במצעדים היו נמוכים יותר, כאשר המיקום הגבוה ביותר היה 7. "In the Middle", יצא בתור הסינגל השלישי מתוך האלבום ב-22 במרץ 2004. הסינגל הרביעי, "Caught in a Moment", יצא ב-23 באוגוסט 2004. אתר האינטרנט הרשמי של Three מידע על האלבום Three באתר MusicBrainz מידע על האלבום Three באתר AllMusic האלבום Three באתר Discogs האלבום Three באתר ספוטיפיי Three, באתר AllMusic Steffen Hung, danishcharts.com - Sugababes - Hole In The Head, www.danishcharts.com Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com WebCite query result, www.webcitation.org Steffen Hung, danishcharts.com - Sugababes - Too Lost In You, www.danishcharts.com מידע על Three, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Three, באתר המצעד הגרמני מידע על Three, באתר מצעד דנמרק מידע על Three, באתר המצעד הנורווגי מידע על Three, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Three, באתר המצעד הפיני מידע על Three, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Three, באתר המצעד השוודי
חדר רחצה

חדר רחצה או חדר אמבטיה הוא חדר במבנה המשמש לרחצה. החדר כולל לרוב כיור ואמבטיה או מקלחת כתלות בגודל החדר, ולפעמים גם אסלה (אף שלרוב האסלה נמצאת בחדר שירותים - חדר נפרד סמוך). במערב אירופה חדר הרחצה כולל לעיתים בידה. חדרי האמבטיה הראשונים נבנו כבר באלף השלישי לפנה"ס. באותה עת מטרת חדרי האמבטיה היה בעיקר טהרה דתית ולא סיבות היגיינה. במואנג'ודארו נבנו בשנת 2,800 לפנה"ס לערך חדרי אמבטיה אשר כללו חדרי שירותים, וכן חדרי רחצה. במצרים העתיקה לא היו נפוצים חדרי הרחצה. האמבטיה הקדומה ביותר שהתגלתה מקורה משנת 1,700 לפנה"ס והיא נמצאה בארמון קנוסוס בכרתים. צורתה של האמבטיה זהה לצורת האמבטיה המודרנית. ביוון העתיקה עשו שימוש באמבטיות עשויות בהט, ובאקרוטירי שבסנטוריני התגלו מערכות אינסטלציה לניקוז מי אמבטיה מתקופה זו, וכן מערכות להבאת מים חמים וקרים ממעיינות באי. הן תרבות יוון העתיקה והן תרבות האימפריה הרומית הכירו בהנאה שברחצה במים חמים, ואף האמינו כי רחצה זו מחזקת את גוף האדם. ברחבי האימפריה הרומית נבנו בתי מרחץ ציבוריים, ובארמונות המלכים והאצילים נבנו חדרי אמבטיה פרטיים. חדרי אמבטיה כגון אלה התגלו בארמונות החשמונאים ביריחו וכן בארמונות הורדוס במצדה, הרודיון ויריחו. לאחר נפילת האימפריה הרומית פחת השימוש במרחצאות ציבוריים, ואף בתקופת הרנסאנס לא נהגו אנשים להתרחץ מחשש שהרחצה מביאה מחלות. השימוש בבתי מרחץ ציבוריים פחת ופחת עם השנים. החל מראשית המאה ה-20 החל הנוהג לבנות חדרי אמבטיה בדירות מגורים (אף שבבתי אצילים ועשירים היו חדרי אמבטיה גם קודם לתקופה זו). בבתי המגורים שנבנו בישראל החל משנות ה-80 מקובל שחדר האמבטיה כולל אסלה, אולם בסמוך לו חדר שירותים נפרד המשמש את האורחים. בארצות הברית נהוג לחלק חדרי רחצה לפי קטגוריות: חדר הרחצה הראשי (full bathroom) - כולל אמבטיה, מקלחת, שירותים ולרוב שני כיורים - לגבר ולאישה. 3/4 bath - הכולל מקלחת, שירותים וכיור. חצי חדר רחצה ("half (1/2) bath" (או "חדר איפור" - "powder room") ) - הכולל לרוב שירותים וכיור בלבד. מאחר שבחדר הרחצה נעשה שימוש במים לרחצה, ומים מותזים על קירות החדר, לרוב קירות חדר הרחצה מכוסים אריחים (שיש, קרמיקה, אבן או חרסינה), בדגמים שונים או צבעים שונים בהתאם לאופנה הנפוצה), וזאת על מנת למנוע הצטברות רטיבות ונזקי לחות לקירות המכוסים סיד או צבע. בנוסף, בשל הרטיבות בחדר נהוג להתקין בחדר הרחצה חלון אוורור או מתקן אוורור. מתקני החימום בחדר מותקנים הרחק מהברזים, וזאת על מנת למנוע התחשמלות. שירותים ציבוריים
מעיים

המעיים הם איבר המשתייך למערכת העיכול. המעיים בנויים כצינור המתמשך משוער הקיבה ועד פי הטבעת. דופן המעי מורכבת משריר עטוף מבחוץ בקרום נסיובי (סרוזה) ובפנים – בקרום רירי (מוקוזה ותת-מוקוזה). המעיים נחלקים לכמה חלקים עיקריים: המעי הדק תריסריון המעי הריק (יֶיוּנום) המעי העקום (אילאום) המעי הגס (המשכו של המעי הדק) המעי העיוור (הצקום) המעי הגס העולה המעי הגס הרוחבי המעי הגס היורד הכרכשת החלחולת (רקטום) פי הטבעת המעי הדק משתתף בעיכול המזון וספיגתו, ועיקר תפקידו של המעי הגס בספיגת המים והמלחים ויצירת הצואה. בשל תפקידם, שטח הפנים של המעיים גדול ביותר, והם מורכבים מרקמה דמוית ספוג המאפשרת קליטה של חומרים מתוך המעי אל פנים הגוף ומחזור הדם – ומשם אל איברי הגוף והרקמות השונים באמצעות זרם הדם. במעיים שוכנים יותר חיידקים מאשר בכל מקום אחר בגוף האדם. רבים מהם חיים בסימביוזה עם האדם, וב"תמורה" למקום גידול נוח מסייעים רבות בתהליך העיכול. ויטמין K, למשל, מסוגל להתעכל רק בזכות החיידקים, שכן לאדם אין אנזימים משלו שיפרקו ויטמין זה. חיידקים רבים נפלטים מהמעיים דרך הצואה – כשליש ממשקלה היבש של הצואה הוא חיידקים. החיידקים, ברובם אנארוביים, פולטים בתהליך המטבוליזם שלהם גזים בעלי ריח רע (ראו: נפיחה). קיימת אגדה אורבנית, בשם צליל חום, שכאשר משמיעים תדר בין 5 ל-9 הרץ, נגרמת תהודה במעי וכתוצאה מכך נגרם אובדן שליטה בסוגרי המעי. המעי הישר, הקרוי גם חלחולת, הוא קטע מעי בין סוף המעי הגס לפי הטבעת. בקטע זה מצטברת הצואה עד שהיא לוחצת על דפנות המעי והוא מתרחב, דבר הגורם לתגובה רפלקסית של התכווצות להוצאת הצואה. שרירי סוגר רצוניים בפי הטבעת מונעים הוצאת צואה לא רצונית. חלק מחיידקי המעיים אופורטוניסטיים: הם אינם מעוררים מחלות בשגרה, אך כשהגוף ומערכת החיסון חלשים (עקב זיהום במקום אחר, למשל), הם עלולים לתקוף ולעורר מחלות. צינור העיכול מהווה את אחד האזורים בגוף אשר פתוחים וחשופים לסביבה החיצונית (דרך הפה ופי הטבעת); לפיכך חשופה מערכת העיכול, ובראשה המעיים (המהווים את רוב אורכו של צינור העיכול), להתקפות של פתוגנים, זאת בשיעור רב יותר מאזורים אחרים בגוף. מחלות אין ספור קשורות לתפקוד המעיים, כרוניות וחולפות. התסמין השכיח ביותר של מחלות מעיים הוא כאבי בטן וקשיים ביציאות (עצירות או שלשול). מחלה הפוגעת בעיקר בפגים נקראת דלקת מעי נמקית, אשר בה חלק מהמעי עובר נמק ומת. 5%–10% מהפגים מתחת למשקל 1,500 גרם מאובחנים כנושאי דלקת מעי נמקית. קרצינואיד הוא אחד הגידולים הנפוצים במעיים. מעיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אטד

אָטָד (שם מדעי: Lycium) הוא סוג שיחים קוצניים וסבוכים ממשפחת הסולניים ובו 101 מינים, מהם 5 בישראל וסביבתה. תפוצתם העולמית משתרעת באזורים ממוזגים והסובטרופיים. בישראל הם משירים את עליהם בקיץ ופורחים, לעיתים ללא עלים, לפני בוא הגשמים. בארץ ישראל גדלים חמישה מיני בר: אטד אדומי (נדיר) אטד אירופי אטד החוף אטד ערבי אטד רב פרחים - ערך טבע מוגן בישראל. האטד הוא שיח תרמופילי (אוהב חום) הגדל באזורים יבשים. בארץ ישראל נפוץ המין אטד אירופי, הגדל בעיקר באזור השפלה בצורת שיח משוכות, והנמצא גם באזורים נוספים. פרי האטד הוא ענבה אשר ברוב המינים ראויה למאכל, אם כי ישנם מספר מינים שפריים רעיל. הסינים משתמשים בפרי האטד הן למאכל - פרי הגוג'י, והן להכנת תה צמחים. השם המדעי Lycium ניתן לו על שם האזור ליקיה שבטורקיה. השם העברי אטד מוזכר במשל יותם - משל תוכחה שנשא יותם בן גדעון על הר גריזים לאנשי שכם, ובו המשיל את אבימלך לאטד. האטד המקראי איננו מזוהה בוודאות. מתכונות האטד במשל, מקובל כיום לזהותו עם נושא הערך. שיחים זקופים, קוצניים, מכוסים בשערות פשוטות. הענפים קוצניים. אין לוואים. העלים מסורגים, תמימים, רוחבם אינו עולה כרגיל על ס"מ אחד. הפרחים בודדים או ערוכים בתפרחות סיומיות, דו-קרניות. והם דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ונכונים. הגביע מאוחה עלים, דמוי-פעמון או צינור או ספל בעל 5 שיניים שאינן ברורות, בלתי שוות או דו-שפתני כמעט בעל 2 או 3 שיניים. הגביע משתייר אבל אין הוא מתפרה (גדל עם הבשלת הפרי) ואינו סוגר את הענבה. הכותרת מאוחת עלים, דמוית משפך או מסמר, בעלת 5 אונות מפושקות, צבעה סגול חיוור או לבנבן ואורכה אינו עולה על 2 ס"מ. האבקנים קבועים באמצע צינור הכותרת, מספרם 5. הם אינם הדוקים אל עמוד השחלה ואינם יוצרים סביבו קונוס אלא הם מפושקים פחות או יותר. הזירים דקים, דמויי חוט, ארוכים (אינם קצרים כבסולנום) מהמאבקים. הזירים קירחים, לפעמים יש שערות מעוטות פזורות לאורך הזירים, רק לא בבסיסם או חלקם התחתון של הזירים שעיר ובעלי ציצית שערות צפופה (אטד אדומי). השחלה עילית קבועה על דיסקוס ובעלת 2 מגורות. השליות זוויתיות, מספר הביציות גדול. עמוד השחלה דק, הצלקת דמוית גולה או מחולקת ל-2 אונות קצרות. הפרי ענבה רב-זרעית. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) אטד, באתר ITIS (באנגלית) אטד, באתר NCBI (באנגלית) אטד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אטד, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אטד, באתר Tropicos (באנגלית) אטד, באתר GBIF (באנגלית) אטד, באתר IPNI (באנגלית) Lycium, POWO plants of the World Online. Published on the Internet Lycium, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-7-2023 אטד, באתר צמחיית ישראל וסביבתה עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 83-85 אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 397-9 נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 588 א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 387
פרנצ'סקו גוארדי

פרנצ'סקו גוארדי (באיטלקית: Francesco Lazzaro Guardi;‏ 5 באוקטובר 1712 – 1 בינואר 1793) היה צייר ונציאני בסגנון הודוטה, אשר השתייך לאסכולת הציור הוונציאני. נולד בוונציה למשפחה מהאצולה הנמוכה אשר מקורה בטרנטו. אביו, דומניקו, וכן שני אחיו ניקולו וג'יאן אנטוניו (אנ') היו שניהם גם ציירים. בשנת 1719 אחותו, מאריה, נישאה לצייר המפורסם ג'ובאני בטיסטה טייפולו. בשנת 1735 גוארדי החל לצייר בבית המלאכה של הצייר מיקלה מאריאסקי (אנ'), שם נשאר עד שנת 1743. משנת 1738 הכין מספר יצירות בעבור העיירה ויגו דה פאסה (אנ') בטרנטו. בשנת 1757 נישא למאריה, ביתו של הצייר מטאו פאגאני (Matteo Pagani). מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו גוארדי בוויקישיתוף פרנצ'סקו גוארדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנצ'סקו גוארדי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנצ'סקו גוארדי, באתר Discogs (באנגלית)
ויסקי אה גוגו

ויסקי אה גו גו (אנגלית: Whisky a Go Go) הוא מועדון לילה בשדרות סאנסט, שבמערב הוליווד, לוס אנג'לס. המועדון הוקם בשנת 1958, תחילה בעיר שיקגו במדינת אילינוי. שמו ניתן לו כאזכור למועדון "Le Whisky à Go-Go", אשר נוסד בפריז בשנת 1947, ושימש מקום מפגש פופולרי לחיילים אמריקאים (à gogo בצרפתית משמעותו 'בשפע'). בשנת 1966 נפתח סניף נוסף של המועדון בוושינגטון די.סי. המועדון זכה לכינוי "הדיסקוטק האמריקאי האמיתי הראשון". " הסניף בשדרות סאנסט נפתח ב-16 בינואר 1964. למרות שהמועדון הוכרז כדיסקוטק, במקום נערכו מאז הקמתו הופעות חיות. בין השאר ההופעות הראשונות של להקת "הדלתות", שהייתה להקת הבית לזמן מה, וההופעות של אוטיס רדינג שהוקלטו ויצאו לאור אחר כך באלבום. למועדון היה תפקיד חשוב בקריירות מוזיקליות רבות, במיוחד עבור להקות שבסיסן בדרום קליפורניה, בהם הבירדס, באפלו ספרינגפילד ולאב. להקתו של פרנק זאפה "אימהות ההמצאה" זכו לחוזה הקלטות על סמך הופעה במועדון. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, המועדון אירח מופעי קברט, כולל המופע הוותיק The Cycle Sluts. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 המוקדמות, המועדון אירח מספר מוזיקאים מסיאטל שיהיו חלק מתנועת הגראנג', כולל להקת סאונדגארדן. ב-12 בספטמבר 2016 השיק המועדון ערוץ טלוויזיה רשמי בפלטפורמת Roku Connected TV. ערוץ Whisky a Go Go משדר ווידאו קליפים, קונצרטים ותוכן קשור שהוקלטו על פני 52 שנות ההיסטוריה שלו. בישראל פעלו שני המועדונים בשם "ויסקי אה גוגו", הראשון בשנים 1965–1967, והיה בבעלות רפי שאולי ושותפים נוספים. השני פעל בנמל תל אביב בעשור הראשון של המאה ה-21. מדיה וקבצים בנושא ויסקי אה גוגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויסקי אה גוגו (באנגלית) הצרפתים יצאו למלחמה על הויסקי, הַבֹּקֶר, 26 בדצמבר 1958 בן שלו, מת ריי מנזרק, קלידן להקת “הדלתות”, באתר הארץ, 21 במאי 2013 בן שלו, רגע השיא של אוטיס רדינג, אחד הזמרים הגדולים בתולדות הסול, הרוק והפופ, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2016 Ken Hunt, Elmer Valentine, The Guardian, ‏5 בפברואר 2009 הארץ, קיצור תולדות הדיסקו בארץ ישראל, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008 יעל סלומה, עכבר העיר, אופנת לילה: וויסקי א-גוגו, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2007 יצחק דנון, ‏תביעה ב-165 אלף שקל נגד בעלי מועדון ויסקי א-גוגו בטענה לאפליה, באתר גלובס, 2 במרץ 2006 רועי שטיינברג, עכבר העיר, כמו בית זונות סלובקי, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת מקמרדו

תחנת מֶקמֶרדו (באנגלית: McMurdo Station) היא תחנת מחקר אמריקאית השוכנת בחלק הדרומי של האי רוס, על חוף מצר מקמרדו, באזור האנטארקטי. המקום הוא חלק משטח חסות רוס, שניו זילנד טוענת לשליטה בו. התחנה שוכנת במרחק חמישה קילומטרים מתחנת סקוט הניו זילנדית ומחוברת אליה באחת הדרכים המעטות הקיימות באזור האנטארקטי. התחנה נבנתה ב-1956 ושמה המקורי היה Naval Air Facility McMurdo. בתחנה יש נמל, שלושה שדות תעופה (שדה התעופה אייס, שדה התעופה פניקס ושדה התעופה ויליאמס), מנחת מסוקים ויותר ממאה מבנים. זה המקום היחיד באנטארקטיקה בו יש בית תפילה - "קפלת השלגים". אוכלוסיית התחנה מונה כאלף נפשות במהלך הקיץ ופחות משלוש מאות בחורף. הקיבולת המרבית של התחנה היא 1,258 בני אדם, והיא המקום המאוכלס ביותר באנטארקטיקה. מרבית תושבי המקום הם אנשי מדע. תחנת מקמרדו היא מקום המוצא של כל הציוד, המזון ומתקני הבינוי המגיעים לתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט בקוטב הדרומי. הציוד משונע בקיץ בלבד בידי טרקטורים על כביש חוצה הקוטב הדרומי שאורכו 1,601 קילומטרים. הכביש הוא בעצם דרך על קרח מהודק שחריצי הקרח בו מולאו בקרח מהודק. מדיה וקבצים בנושא תחנת מקמרדו בוויקישיתוף יוטיוב - סרטונים על החיים בתחנות המחקר באנטארקטיקה
המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג

המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג (בסינית מסורתית: 太平御覽; בסינית מפושטת: 太平御览; בפין-יין: Tàipíng Yùlǎn, טָאיְפִּינְג יוּ'לָאן) הן אנציקלופדיה מקיפה שנכתבה בשנים 977–983 על ידי שלושה עשר מלומדים שמונו לצורך המשימה מטעם שושלת סונג בזמן שלטונו של הקיסר טָאיְדְזונְג. בתפקיד העורך הראשי שימש לִי פָאנְג, אשר היה אחראי גם על שתי יצירות נוספות מתוך ארבעת הספרים הגדולים של סונְג: הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג והיצירות העזות של גן הספרות. היצירה מחולקת ל-1,000 כרכים המסווגים ל-55 חלקים, מורכבת מ-5,363 ערכים, וכוללת כ-4.7 מיליון סימניות. יש בה ציטוטים מכ-2,579 יצירות שונות, בהן יצירות ספרות, שירה, פתגמים, כתובות ועוד. רק 1689 מן היצירות המצוטטות מצוינות ברשימת המקורות שבתחילת היצירה. התקופה שבה נוצרו המקראות הקיסריות נקראת בשם "טָאיְפִּינְג שִׂינְגְגְווֹ", ומכאן שמן. בתחילה ניתן להן השם "מבחר כתבי טָאיְפִּינְג", ומאוחר יותר הוא שונה לשם הנוכחי. בספר "רישומי הפרישה מפני הקיסר בזריחת האביב" מסופר כי הקיסר טָאיְדְזונְג מסונְג סיים לקרוא את היצירה בתוך שנה, כאשר הוא קורא שלושה כרכים ביום, ואז נתן לה את שמה. המקראות הקיסריות הן האנציקלופדיה שמשמרת את המספר הרב ביותר של מסמכים מן התקופה שקדמה לחמש השושלות. רוב הספרים המצוטטים אבדו מאז. באשר לספרים שעדיין קיימים, הציטוטים מתועדים היטב במקראות הקיסריות, ומספקים כלי מועיל למחקר ביקורתי של הטקסט, בעיקר מאחר שלעיתים מופיעים בציטוטים הללו סימנים שונים מאלו שנמצאות בגרסאות שהגיעו לימינו. המקראות הקיסריות נכללות בארבעת הספרים הגדולים של סונְג ביחד עם הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג, היצירות העזות של גן הספרות והצב הראשי של לשכת הספרים. ב"עיקרי דוחות סונְג" נטען כי הספר נערך על בסיס ספרים קיימים כגון המקראות הקיסריות של ארמון הנחלת התרבות, אוסף הספרות ועיקרי העושר של מחשבת התרבות. האחרון הוא היחיד מביניהם ששרד לימינו. העותק הקדום ביותר של המקראות הקיסריות במהדורה הזמינה בימינו, הוא "מהדורת דפוס מִין של סונְג הדרומית" הנמצאת באוסף של ספריית סייקאדו ביפן. העותק הופיע לראשונה בימיו של הקיסר טונְגְגְ'ה מצִ'ינְג (סביבות 1870) ברשותו של אספן הספרים לוּ שִׂין-יְוֵּ'אן, ועם מותו נמכר על ידי בנו לספריה ביפן תמורת עשרת אלפים יואן. בתקופת שושלת מינג יצאו שתי מהדורות של המקראות. במהלך תקופת שושלת צ'ינג יצאו שלוש מהדורות, ולקראת סופה גם שתיים נוספות. ב-1928 גילה גָ'אנְג יְוֵּ'אנְגִ'י ביפן את "מהדורת דפוס שׁוּ של סונְג הדרומית". ממהדורה זו שרדו רק שני חלקים, האחד הוסתר בספריה הקיסרית של יפן, והשני במקדש טופוקוג'י בקיוטו. ב-1935 הוציאה הוצאת הספרים המסחרית של שאנגחאי מהדורה של המקראות הקיסריות, במסגרת אוסף של ספרים מתוך ארבעת הספרים הגדולים של סונג, וכן יצאו לאור שני אינדקסים ליצירה. מדיה וקבצים בנושא המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג בוויקישיתוף 太平類編 או 太平編類 春明退朝录 金常政. 百科全书的故事. 北京: 北京图书馆出版社. 2005-03: 30-31. ISBN 7501326231
תמרה מקרובה

תמרה פיודורובנה מקרובה (ברוסית: Тамара Фёдоровна Макарова; ‏13 באוגוסט 1907 – 20 בינואר 1997) הייתה שחקנית קולנוע סובייטית. היא זכתה פעמיים בפרס סטלין (1941, 1947) והוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות (1950). על פעילותה בתחום הקולנוע הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1982. תמרה מקרובה נולדה בסנקט פטרבורג. אביה היה רופא צבאי. כבר בגיל 14 אספה ילדים מהסביבה והקימה תיאטרון ילדים. בשנת 1924, לאחר סיום בית הספר, החלה מקרובה ללמוד משחק. בבית הספר למשחק שבו למדה פגשה לראשונה את סרגיי גרסימוב. בשנת 1927 היא החלה להצטלם בסרט, ובמהלך הצילומים פגשה שוב את גרסימוב והשניים נישאו. ב-1936 הופיעה מקרובה בסרט "שבעת האמיצים", בבימוי בעלה. הסרט זכה לפופולריות רבה. בהמשך השתתפה בסרטים נוספים של גרסימוב. בשנת 1941 זכתה בפרס ברית המועצות על השתתפותה בסרטו של בעלה, "המורה". במהלך מלחמת העולם השנייה היה הזוג בלנינגרד הנצורה, ומקרובה התנדבה כחובשת וגם השתתפה בסרט על תושבי ומגיני העיר. בשנת 1943 עזבו השניים את העיר, ובאותה שנה אימצה מקרובה את בן אחותה שהיה למעשה יתום, עקב מעצרה של אחותה. למקרובה לא היו ילדים נוספים. ב-1944 חזרו מקרובה וגרסימוב למוסקבה והחלו ללמד ב-VGIK. רוב תלמידיהם מאותה תקופה השתתפו בסרט "המשמרת הצעירה" לפי ספרו של אלכסנדר פדייב. ב-1946 השתתפה מקרובה בסרט "השבועה", עבורו זכתה בפרס ברית המועצות בפעם השנייה. החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צמצמה מקרובה את השתתפותה בסרטים ולמעשה הצטלמה רק בסרטי בעלה. ב-1984 השתתפה בפעם האחרונה בסרט של סרגיי גרסימוב, ששיחק את לב טולסטוי ומקרובה שיחקה את אשתו. מקרובה הקדישה את רוב זמנה לעבודה ב-VGIK. בשנת 1968 התמנתה לפרופסור של מוסד לימודים זה. במהלך עבודתה ב-VGIK הובילה מקרובה יחד עם בעלה 10 קבוצות שחקנים. בין תלמידיה היו שחקני ידועי שם בברית המועצות. היא הייתה ידועה ביחסה החם לסטודנטים שלה וגם לאחר סיום הלימודים דאגה לתעסוקתם בתעשיית הקולנוע. לאחר פטירת סרגיי גרסימוב בשנת 1985 ובמיוחד לאחר תחילת הפרסטרויקה השתנו חייה של מקרובה ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפסיקה ללמד. בסוף שנת 1995 נהרג בנה המאומץ, אירוע שממנו לא התאוששה. מקרובה נפטרה בינואר 1997 במוסקבה והוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה ליד בעלה. מדיה וקבצים בנושא תמרה מקרובה בוויקישיתוף תמרה מקרובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תמרה מקרובה, באתר AllMovie (באנגלית) תמרה מקרובה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) תמרה מקרובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תמרה מקרובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בדר אל-קדורי

בדר אל-קדורי (בערבית: بدر القدوري; נולד ב-31 בינואר 1981; קזבלנקה, מרוקו) הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעמדת המגן שמאלי. קדורי התחיל את הקריירה שלו בוידאד קזבלנקה ובשנת 2000 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2002 עזב לדינמו קייב במדיה רשם 142 הופעות והפך לבורג מרכזי וזכה עמו ב-4 אליפויות וב-5 גביעים. ב-31 באוגוסט 2011 הושאל אל-קדורי לסלטיק לחצי שנה כמחליפו של אמיליו איזאגירה שנפצע לתקופה ארוכה. ההסכם כלל גם אופציית רכישה בתום תקופת ההשאלה. ב-10 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בסלטיק במשחק ליגה נגד מאת'רוול והוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו ב"אולד פרים" נגד גלאזגו ריינג'רס. אל-קדורי היה שחקן בנבחרת מרוקו ורשם במדיה 45 הופעות. הוא השתתף עימה ב-4 גביע אפריקה לאומות. ואף באולימפיאדת אתונה. מדיה וקבצים בנושא בדר אל-קדורי בוויקישיתוף בדר אל-קדורי, באתר Transfermarkt בדר אל-קדורי, באתר Soccerway בדר אל-קדורי, באתר WorldFootball.net בדר אל-קדורי, באתר National Football Teams בדר אל-קדורי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארס (מארוול קומיקס)

ארס (באנגלית: Ares) הוא דמות בדיונית של אל שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #129 מיוני 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הדמות היא אויבם של גיבורי-העל תור והרקולס, והיא מבוססת על אל המלחמה ארס מהמיתולוגיה היוונית . ארס הוא בנו של זאוס, והוא אל המלחמה האולימפי. ארס התענג על לחימה בכל צורה שהיא, ללא התחשבות בקורבנותיה. השנאה בין ארס להרקולס התפתחה כאשר הרקולס הרג את חיות המחמד של ארס, ציפורי סטימפליה, וגדלה כאשר גילה כי זאוס העדיף את הרקולס יותר ממנו. כאשר זאוס איפשר לפולחן האלים היוונים והרומיים לחדול, ארס פיתח טינה עזה כלפי האולימפוס וניסה להרוס אותו. הוא סייע לפלוטו להיאבק בהרקולס, אשר הובסו בהתערבותו של תור. ארס נאבק בהרקולס פעם נוספת, וכרת ברית עם מכשפת כדי להפוך את הרקולס לעבד שלה. אחרי התקלות עם האוונג'רס, ארס השתמש במימי נהר ארוס כדי להגלות את הרקולס מהאולימפוס. הוא הקים את נצי המלחמה, ושלח את קראטוס וביה ללכוד את הרקולס, ומזימתו סוכלה על ידי האוונג'רס. הוא נלחם בנאמור ובונוס, וניסה לחרחר מלחמה בין האולימפוס ואסגרד. בעקבות מלחמת האזרחים ביקום מארוול, ארס הצטרף לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של טוני סטארק, התומכים בחוק רישום העל-אנושיים. הוא השתתף גם באירוע מלחמת-עולם הענק הירוק, והובס על ידי הענק הירוק וקבוצת וורבאונד שלו. הוא אחד משני החברים שנותרו בקבוצת האוונג'רס העוצמתיים לאחר שנורמן אוסבורן החליף את סטארק כמנהיג סוכנות S.H.I.E.L.D באירועי "שלטון אפל", ושינה את הקבוצה לקבוצת האוונג'רס האפלים. ארס נהרג בידי הסנטרי בחוברת מספר 2 של אירועי "מצור". במהלך חידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה", ארס הוחייה בידי המאסטרו והאספן כדי לשמש כחייל עבור "תחרות האלופים" שלהם ועל מנת להראות את כוחו של הנאוטרוניום. ארס (DC קומיקס) - גרסת הדמות בחברת DC קומיקס המתחרה דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Siege #2, April 2010 Contest of Champions Vol.2 #2
אוריין

האם התכוונתם ל... אוריין (הר) (Orjen) – רכס הרים במונטנגרו ובוסניה והרצגובינה אוריינות תלמיד חכם אוריין ש.מ. – חברה ציבורית ישראלית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בתחום השירותים הלוגיסטיים בישראל אישים ששמם אוריין או בר-אוריין: אברהם בר-אוריין – חלוץ, עיתונאי, ממייסדי אגודת הספורט הדתית "אליצור" ומראשוני הפועל המזרחי בארץ ישראל אמיר אוריין – שחקן, במאי, מחזאי, מורה ומבקר תיאטרון דן אורין – שגריר ישראל במקדוניה ומנהל מחלקת הבלקן במשרד החוץ דן אוריין – פרופסור בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב זהר אוריין – קריינית בקול ישראל יהודית אוריין – עיתונאית, מבקרת ספרות וקולנוע; בתו של מאיר אוריין מאיר אוריין – סופר, חוקר ספרות תורנית והחסידות ופעיל ציבור חיפאי מאיר בר אוריין – סגן ראש המוסד אוריין שוקרון – מלחין, פסנתרן, מנצח ומעבד מוזיקלי ישראלי
הסנטרי

הסנטרי (באנגלית: Sentry, "הזקיף" או "השומר") הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור שהופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Sentry #1 מספטמבר 2000 ונוצרה על ידי הכותב פול ג'נקינס והמאייר ג'יי לי. הסנטרי הוא האלטר אגו של רוברט ריינולדס, אדם רגיל ומכור לסמים שלקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 פרץ למעבדה וגילה נסיוב מיוחד של נוסחת סופר-חייל, הדוחק במולקולות שלו אל מעבר לגבולות הזמן. הוא הופך לאדם על-אנושי בעל כוח אנרגטי של מיליוני שמשות מתפוצצות. זאת ועוד, הנבל מאסטרמיינד נטע במחשבתו של ריינולדס וירוס היוצר אשליות של "הריק" (The Void), כוח שלילי ומנוגד המסוגל לעטות כל צורה שיחפוץ. ריינולדס נלחם מלחמה פנימית אינסופית נגד "הריק", שמאיים לכלות אותו ואת כדור הארץ. באירועי מלחמת האזרחים של יקום מארוול, ריינולדס מצדד בעמדתו של טוני סטארק, התומך בחוק רישום העל-אנושיים. הוא מגויס לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של סטארק, וגברת מארוול מציעה את עזרתה לבעיותיו המנטליות. לאחר אירועי "פלישה סודית" ובמהלך "שלטון אפל", ריינולדס מצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים של נורמן אוסבורן. באירועי "מצור", הריק משתלט על ריינולדס, שבייאושו הרב מתחנן בפני חברי האוונג'רס להרוג אותו, והוא אכן נהרג בידי תור. במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" של שנת 2012, הסנטרי מוחזר לחיים בידי תאומי אפוקליפס כדי לשמש כחבר בקבוצת פרשי אפוקליפס החדשים. דמותו של הסנטרי תופיע בהופעת הבכורה שלה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ת'נדרבולטס", בגילומו של לואיס פולמן. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס משה רט, מיליון שמשות מתפוצצות: לדמותו של הסנטרי, באתר מיסטריום. Siege #4, June 2010 Uncanny Avengers #9, August 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפרד

שפרד (Shephered) הוא שם משפחה אנגלי שמשמעותו רועה. האם התכוונתם ל... אישים: אלן שפרד – אסטרונאוט אמריקני ג'ק שפרד – פושע אנגלי ג'ק שפרד – דמות בסדרה אבודים ג'ק שפרד – שחקן ומחזאי אנגלי מארק שפרד – שחקן ומתופף אנגלי-גרמני-אירי מל שפרד – אתלט אמריקאי מת'יו שפרד – סטודנט אמריקני, פעיל למען זכויות אזרח סיביל שפרד – שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקנית סם שפרד – שחקן קולנוע, מחזאי ובמאי קולנוע אמריקני ויליאם שפרד – אסטרונאוט אמריקאי סקוט שפרד – אסטרונום אמריקאי קני ויין שפרד – גיטריסט וזמר אמריקני ריד שפרד – כדורסלן אמריקאי אחר: מלון שפרד – מבנה וחלקת קרקע במזרח ירושלים תיקון שפרד – אומדן בסטטיסטיקה