laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיאנה ניאד

דיאנה ניאד (באנגלית: Diana Nyad; נולדה ב-22 באוגוסט 1949) עיתונאית ושחיינית מים פתוחים אמריקאית. היא התפרסמה לראשונה בשנת 1975 כאשר הקיפה את מנהטן בשחייה, מרחק של כ 48 ק"מ, בזמן שיא (גברים ונשים) של 7:57 שעות. היא טוענת להיות האדם הראשון בהיסטוריה ששחתה מהוואנה שבקובה לקי וסט שבפלורידה ארצות הברית, מרחק של 177 ק"מ, ללא סנפירים וללא כלוב הגנה נגד כרישים, בהיותה בת 64, במשך כ-53 שעות. המשחה הזה לא קיבל הכרה ואישור של איגודי השחייה המוסמכים לכך. בשנת 1978 השחיין וולטר פוניש מארצות הברית בן 65, הצליח לראשונה לשחות את המרחק בין קובה לפלורידה בעזרת כלוב נגד כרישים ועם סנפירים, במשך 33 שעות. בשנת 1997 השחיינית סוזי מרוני מאוסטרליה בת 22, הצליחה לשחות את המרחק עם כלוב נגד כרישים, המספק מחסום נגד גלים ובעיות נוספות של מזג אוויר, במשך 25 שעות. ניאד נולדה בניו יורק בשם דיאנה סניד, לברוקר מניות, ויליאם סניד ולוסי קארטיס, ולוסי וינסלו קרטיס. אביה נפטר בהיותה בת 3 ואמה התחתנה עם מפתח קרקעות יווני, אריסטוטל ניאד, שאימץ אותה. משפחתה עברה לפורט לודרדייל שבפלורידה. ניאד שהייתה הכוכבת של קבוצת השחייה בבית ספרה, סיפרה בריאיון כי במאי 1964 נאנסה על ידי ג'ק נלסון - מאמן השחייה שלה, מספר רב של פעמים. ניאד קבעה מספר שיאי עולם בשחייה במים פתוחים. ניאד ניסתה לשחות מקובה לפלורידה 5 פעמים, וכשלה ב-4 מהם. הניסיון הראשון החל בשנת 1978 עם כלוב נגד כרישים. בגיל 30 פרשה ניאד משחייה ופתחה בקריירה טלוויזיונית מוצלחת. לאחר כ-30 שנה החליטה לנסות שוב, פעמיים בשנת 2011, בראשון היא הפסיקה בשל כאב בכתף והתקף אסתמה ובשני היא הותקפה על ידי נחיל של זן המדוזות הארסיות ביותר באוקיינוס. הניסיון הרביעי נערך ב-18 באוגוסט 2012 והופסק בשל סופת ברקים. הניסיון החמישי לשחות מקובה לפלורידה החל ב-31 באוגוסט 2013. ניאד חבשה מסיכת סיליקון מיוחדת נגד ארס המדוזות הקטלניות. הניסיון הסתיים בחופי קי וסט ב-2 בספטמבר 2013, לאחר 53 שעות. מיד לאחר המשחה הועלו ספקות ביחס לכשירותו של המשחה על ידי שחייני מרתון פעילים ומנהלים באיגודים הרשמיים והצוות של ניאד התבקש להציג נתונים המאמתים את הצלחת המשחה ועמידתו בכל חוקי שחיית המרתון. בשנת 2022 התפרסם דו"ח מקיף על ידי איגוד שחיית המים הפתוחים העולמי (WOWSA) בו נקבע כי לא ניתן לאשר את המשחה כמשחה תקני ללא תמיכה. חמשת ניסיונותיה של ניאד לשחות מקובה לפלורידה מתועדות בסרט התיעודי אל החוף האחר. מדיה וקבצים בנושא דיאנה ניאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיאנה ניאד דיאנה ניאד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיאנה ניאד, ברשת החברתית Goodreads דיאנה ניאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 53 שעות במים: שחתה מקובה לפלורידה, באתר ynet, 3 בספטמבר 2013 דיאנה ניאד "Never, ever give up", הרצאה ב-TED באתר הניו יורק טיימס באתר WOWSA
סיטרואן ברלינגו

סיטרואן ברלינגו (בצרפתית : Citroën Berlingo (צר')) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, חברת בת של קבוצת PSA אשר מיוצרת משנת 1996. דגם ה-"סיטרואן ברלינגו" זהה במאפייניו ובעיצובו ל-פיג'ו פרטנר, ודורו הראשון בוסס, כמוהו, על בסיס שלדת סיטרואן ZX. שני הדגמים מוצעים בעולם גם בגרסה חשמלית. דור ראשון : יוצר בין השנים 2013 - 1996 בתצורות : 3 דלתות (2 נוסעים), 5 דלתות (5-7 נוסעים). בשנת 2004 עבר הדגם מתיחת פנים. יוצרו 1,200,000 יחידות. בברזיל דגמי הדור הראשון של "סיטרואן ברלינגו" מיוצרים משנת 1998. דור שני : יוצרו משנת 2018–2008. משנת 2017 יוצר דגם חשמלי נוסף "Berlingo Electric L2 550 LX". דור שלישי : מיוצר משנת 2018 על פי פלטפורמה "PSA EMP2 platform" (אנ') 4-5 דלתות - מסחרית 5 דלתות - רכב פעילויות פנאי ("LAV" פירוש באנגלית: leisure activity vehicle) 2 דלתות - טנדר (דור שני) מנוע קדמי סוגי מנוע : מנועי בנזין, מנועי דיזל, מנוע חשמלי סוגי הנעה : הנעה קדמית, הנעה כפולה 4x4 "סיטרואן ברלינגו", שנת 2000 "סיטרואן ברלינגו", שנת 2003 "סיטרואן ברלינגו", דור ראשון "סיטרואן ברלינגו", שנת 2005 "סיטרואן ברלינגו", שנת 2008, דור שני "סיטרואן ברלינגו", שנת 2008 "סיטרואן ברלינגו", שנת 2015 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "סיטרואן ברלינגו", שנת 2015 "סיטרואן ברלינגו", שנת 2015 "סיטרואן ברלינגו", דור שלישי "סיטרואן ברלינגו", דגם "XL", שנת 2018 "סיטרואן ברלינגו", דור שלישי, שנת 2019 "סיטרואן ברלינגו" 4x4, רכב כיבוי אש "סיטרואן ברלינגו", רכב כיבוי אש "סיטרואן ברלינגו", רכב כיבוי אש "סיטרואן ברלינגו" - ניידת משטרה "סיטרואן ברלינגו" - ניידת משטרה "סיטרואן ברלינגו" - ניידת משטרה סיטרואן פיג'ו פרטנר מדיה וקבצים בנושא סיטרואן ברלינגו בוויקישיתוף סיטרואן ברלינגו, סרטון באתר יוטיוב סיטרואן ברלינגו, סרטון באתר יוטיוב World Cars 1984. Pelham, NY: L'Editrice dell'Automobile LEA/Herald Books. 1984. p. 408. ISBN 0-910714-16-9. יצרן הרכב Somaca Casablanca Plant Somaca Casablanca".Somaca.e-monsite.com. Retrieved 4 December 2010. "סיטרואן ברלינגו" business.citroen.pt/veiculos-comerciais/furgoes/citroen-berlingo-van "סיטרואן ברלינגו", "פיג'ו פרטנר" moniteurautomobile.be/actu-auto/nouveaux-modeles/citroen-berlingo-peugeot-partner "סיטרואן ברלינגו", שנת 2015 (איטלקית) wheels.iconmagazine.it/archivio/citroen-berlingo-2015 "סיטרואן ברלינגו" - מנוע חשמלי samochodyelektryczne.org/citroen_berlingo_electric
עטרה ליושנה

אגודת עטרה ליושנה היא עמותה ישראלית הפועלת ליישוב יהודים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה שבירושלים. האגודה נוסדה בשנת ה'תשל"ט 1979. מייסדיה היו הרב שמחה קוק, הרב אביגדור נבנצל, הרב שלמה זלמן מן-ההר, הרב מרדכי אליהו, הרב נחמן כהנא, הרב משה צבי סגל, דוד כהן, מתי דן, אהרן ביר, ישראל פויכטוונגר, ושבתי זכריה. בנשיאותה עמד במשך שנים רבות הרב שמואל אוירבך. העמותה פועלת לאיתור נכסים ברובע המוסלמי שהיו בבעלות יהודית בטרם מלחמת העצמאות, והעברתם לידיים יהודיות באמצעות קנייתם או בדרכים משפטיות. על פעילי האגודה נמנה יצחק פינדרוס. בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה האגודה מהמדינה את החזקה על שיקום חצר גליציה. בשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי. בשנת ה'תשמ"ח קיבלו הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה. לאחר השיקום, העבירו לחצר את ישיבת אדרת אליהו. האגודה קנתה את המתחם שבו שוכנת כיום ישיבת שובו בנים, והישיבה משלמת לה דמי שכירות. בתחילת שנות השבעים נוצרה מתוך אגודת עטרה ליושנה, עמותת עטרת כהנים. משרדי העמותה נמצאים ברחוב המשוררים 2 בעיר העתיקה. הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה, כתר, 1995. ISBN 9650705155. עמודים 130-270. אהרן גרנביץ' שבתי זכריה - חוקר תולדות ירושלים עטרה ליושנה, באתר "גיידסטאר ישראל" מגיירים את הרובע המוסלמי, כותרת ראשית, 14 בדצמבר 1983 השבעה לרב אויערבאך זצ"ל, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד שי דורון יהושע פולק, הגרסה הצעירה שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת: פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים, עריכה: חגי הוברמן, בית אל, ספריית בית אל, 1998 עמ' 105 נדב שרגאי הר המריבה עמותת אגודת עטרה ליושנה בירושלים
The Essential Britney Spears

The Essential Britney Spears הוא אלבום האוסף החמישי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב-20 באוגוסט 2013 בארצות הברית, תחת חברת התקליטים לגאסי רקורדינגס. האלבום כולל 2 דיסקים ו-2 רצועות שלא יצאו כסינגלים אשר נכנסו לאלבום זה. מידע על האלבום The Essential Britney Spears באתר MusicBrainz האלבום The Essential Britney Spears באתר Discogs BRIT Certified, BPI, יש לכתוב את שם הפרויקט בשורת החיפוש (באנגלית)
קאסם א-רימאווי

ד"ר קאסם א-רימאווי (בערבית: قاسم الريماوي; 1918 - 29 באפריל 1982) היה פוליטיקאי ירדני ממוצא פלסטיני ששימש לתקופה קצרה כראש ממשלת ירדן. קאסם א-רימאווי נולד בבית רימה שבארץ ישראל המנדטורית בשנת 1918. למד סוציולוגיה בקהיר ולאחר מכן משפטים בלונדון. המשיך ללימודי דוקטורט בכלכלה וחינוך באוניברסיטת קולומביה, וסיים את לימודיו בשנת 1956. בשנות ה-60 החל את דרכו הפוליטית ושימש בשני העשורים שלאחר מכן בתפקידים שונים בצמרת הפוליטיקה הירדנית, בין היתר כשר הפנים וכשר החקלאות. כיהן גם כיושב ראש הפרלמנט. מונה לשר בממשלתו של עבד אלחמיד שרף, שהחלה לכהן בדצמבר 1979. אולם חצי שנה בלבד לאחר שהחלה כהונתו מת במפתיע ראש הממשלה הצעיר כתוצאה מהתקף לב. א-רימאווי התמנה לראש הממשלה באופן זמני ב-3 ביולי 1980 והוא שימש בתפקיד עד למינויו של מודר בדראן ב-28 באוגוסט 1980. א-רימאווי הוא מראשי הממשלה הירדנים הבודדים למן שנות ה-60 שהיו ממוצא פלסטיני. נפטר ב-29 באפריל 1982 בעמאן בירת ירדן. יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 255
עבד אלחמיד שרף

השריף עבד אלחמיד שרף (בערבית: الشريف عبد الحميد شرف; 8 ביולי 1939 – 3 ביולי 1980) היה פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש ממשלת ירדן. נפטר במהלך כהונתו כתוצאה מהתקף לב. עבד אלחמיד שרף נולד בבגדאד ב-8 ביולי 1939, לאחד מהענפים העיראקיים של בית המלוכה ההאשמי. למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות שם הכיר את אשתו. הוא צמח במהרה בשרשרת הפוליטית בירדן, ומונה לאחר מלחמת ששת הימים לשגריר ארצו בארצות הברית. כמו כן כיהן כשגריר בקנדה ובאו"ם, וגם שימש כשר ההגנה וכשר החוץ. בסוגיה הפלסטינית צידד בגישתו של המלך חוסיין שהייתה מתונה יותר ולא בגישתו הניצית של וצפי א-תל. הוא גם הציג גישה מתונה כלפי מצרים לאחר שאנואר סאדאת ביקר בישראל בנובמבר 1977. ב-19 בדצמבר 1979 התמנה שרף לראשות הממשלה לאחר התפטרות קודמו מודר בדראן לאור המצב הכלכלי הבעייתי של הממלכה והאינפלציה הגואה. ממשלתו של שרף כללה מספר פלסטינים גדול יותר מקודמתה, וכן היא חידשה את פעילות המשרד לענייני "השטחים הכבושים" שנסגר לאחר ועידת רבאט ב-1974. במישור החברתי, בממשלתו של שרף כיהנה לראשונה אישה ירדנית, אנעאם אל-מפתי, שעמדה בראש משרד חדש שהוקם בידי שרף - המשרד לפיתוח חברתי. שרף התחייב בהיכנסו לתפקיד לפעול כנגד השחיתות ולצמצם את האבטלה. הוא אף ניסה לשפר את היחסים עם האופוזיציה בירדן, וכמחווה שחרר כמה מאות אסירים שנעצרו בעקבות פעילות אופוזיציונית. הקריירה המזהירה של שרף נעצרה לפתע עם מותו בעקבות התקף לב ב-3 ביולי 1980, בזמן כהונתו כראש ממשלה. החליפו בתפקיד באופן זמני ד"ר קאסם א-רימאווי, ולאחר כחודשיים מונה לראשות הממשלה מודר בדראן. בשנת 1983 יצא לזכרו קובץ מאמרים באנגלית, בהשתתפות כותבים ערבים בכירים כמו אדוארד סעיד וסולימאן מוסא. עבד אלחמיד שרף נישא ללילא שרף, דרוזית ילידת לבנון, שהייתה גם היא פוליטיקאית ומחלוצות מעמד הנשים בפוליטיקה הירדנית. שימשה כשרת ההסברה הירדנית בשנות ה-80, בממשלתו של אחמד עוביידאת. Index Sh-Sl יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 258 אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 345 יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 255 יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 312 יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 236-237
מילאן (ניו מקסיקו)

מילאן (באנגלית: Milan) הוא כפר במחוז סיבולה שבניו מקסיקו. בכפר מתגוררים כ-3,245 תושבים (2010). מילאן ממוקמת ב-35°10′37 צפון, 107°53′43″W מערב. לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחו של הכפר הוא 7.5 קמ"ר. במפקד אוכלוסין שהתקיים בשנת 2000, התגוררו בכפר 1,891 אזרחים, 673 משקי בית ו-475 משפחות. צפיפות האוכלוסייה בכפר הייתה 250.9 נפש לקמ"ר. אוכלוסיית הכפר מורכבת מ-51.03% לבנים, 1.32% אפרו-אמריקאים, 13.96% אינדיאנים, 28.87% מגזעים אחרים ו-4.81% משני גזעים או יותר. ב-39.5% מ-673 משקי בית בכפר יש ילדים מתחת לגיל 18 שגרים בם, 49.0% הם זוגות נשואים המתגוררים יחד, 15.8% בהם נשים היא בעלת הבית ללא בעל. הממוצע של משק בית הוא 2.81 נפשות וממוצע של משפחה הוא 3.33. מדיה וקבצים בנושא מילאן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גנים בוטניים בישראל

בישראל גנים בוטניים רבים, הנחלקים לשתי קבוצות עיקריות: גנים בוטניים מוכרים, המקבלים מימון ממשלתי בהתאם לחוק הגנים הבוטניים בישראל; וגנים בוטניים אחרים, שאינם מקבלים מימון ממשלתי. גוף ציבורי בשם מועצת הגנים הבוטניים מטפל בענייני התחום וגם פועל להשגת הכרה בגנים בוטניים לא מוכרים. הגן הבוטני הראשון שהוקם בארץ ישראל הוא הגן הבוטני הלאומי, המתעד את כל צמחי הבר של ישראל ושל המזרח התיכון. ב-2006, התקבל בכנסת "חוק הגנים הבוטניים בישראל" המגדיר "גן בוטני מוכר" כ"גן הנטוע צמחים שונים לפי שיטה מדעית, למטרה מחקרית, מדעית או חינוכית". מטרתו הייתה להעניק תמיכה כספית לגנים בוטניים. החוק הציל מסגירה מספר גנים כגון הגן של האוניברסיטה העברית ותרם לפיתוחם של גנים אחרים כגון הגן הבוטני במכללת אורנים שמספר המבקרים בו גדל ל-13,000 איש בשנת 2015. בנובמבר 2015 הכריז משרד החקלאות על קיצוץ עמוק בתקציב הגנים הבוטניים מ-3–6 מיליון שקל בשנה ל-100,000. נכון לאוגוסט 2014, בישראל ישנם 11 גנים בוטניים המקבלים מימון ממשלתי. חלקם קשורים למוסדות אקדמיים. הגן הבוטני הלאומי בהר הצופים - הגן הבוטני הראשון שהוקם בארץ ישראל ומתעד את כל צמחי הבר של ישראל ושל המזרח התיכון. הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם גן וואהל לוורדים - "גן רוזאריום" היחידי בישראל. הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב - הגנים משתרעים על-פני שטח של 34 דונם והם מוקדשים להצגת חברות הצומח הים-תיכוני בישראל ומחוצה לה. הגנים הם מרכז להוראה ולמחקר, וגן מקלט למיני צמחים בסכנת הכחדה. הגן הבוטני במקווה ישראל - הגן ניטע למטרת תצפית, אקלום והדגמה של צמחים שונים. הגן הבוטני בנאות קדומים - שמורה המשתרעת על פני כ-2,500 דונם. הגן הבוטני במכללת אורנים - גן בוטני הכולל כ-1,000 מיני צמחים. חוות הנוי - גן בוטני בעמק חפר שהוקם על ידי משרד החקלאות כמרכז הדגמה והדרכה לגננות צמחי נוי. נקודה ירוקה – גן בוטני בקיבוץ ניר עוז. הגן האקולוגי בטכניון - הגן קיבלה הכרה של גן בוטני רשמי ב-2014. יער אילנות - גן בוטני יערני. גנים בוטניים, שנכון לשנת 2021, אינם מקבלים מימון ממשלתי: גני הטבע - גן בוטני שנמצא בשכונת אבו כביר בחלק ההיסטורי-חקלאי של יפו המייצג את חברות הצומח הים-תיכוני בישראל ומטרתו שימור הטבע העירוני האופייני לעיר תל אביב-יפו ולמישור החוף. גבעת תום ותומר - גן בוטני לצמחי ארץ ישראל באזור קיבוץ נגבה. הגן הבוטני בארסוף קדם הגן הבוטני באילת הגן הבוטני בעין גדי - הגן מכיל כ-900 מיני צמחים המתאימים לאקלים החם והיבש האופייני לאזור. גן איריס - גן בוטני בכפר יהושע גן ארץ ישראלי - גן בוטני בנתיב הל"ה הידוע גם כ"גן של עתי" גן הקקטוסים - אזור בפארק הירקון בו מצויים סוגי קקטוסים שונים מרחבי העולם. פארק אוטופיה - גן בוטני ופינת חי הנמצא בקיבוץ בחן, ומתרכז בגידול סחלבים. גן בוטני צור הדסה - גן בוטני לצמחי בר מהחבלים הים תיכוניים של ארץ ישראל. הוקם בידי מתנדבים תושבי היישוב בשנת 2016. רוב הצומח הוא הצומח הטבעי שהיה במקום, אך נוספו לו גם מינים רבים, בהם נדירים כגון שום החורשים ובוצין אופקי. מרכז וולקני בנק הגנים הישראלי הגנים הבוטניים של האוניברסיטה העברית בירושלים הגן הבוטני הלאומי בקמפוס הר הצופים הגנים הבוטניים באוניברסיטת תל אביב הגן הבוטני במכללת אורנים, קריית טבעון הגן האקולוגי בטכניון חוות הנוי הגן הבוטני בקיבוץ ניר עוז הגן הבוטני בנאות קדומים הגן הבוטני במקוה ישראל גן הוורדים (11) Facebook גנים בוטניים בישראל, אתר משרד החקלאות
מדליית שישה באוקטובר

מדליית שישה באוקטובר היא מדליית מערכה של סוריה עבור השתתפות במלחמת יום הכיפורים. המדליה נוסדה ב-15 בפברואר 1974, היא הוענקה לחיילי הכוחות המזוינים של סוריה שהשתתפו בלחימה בין 6-24 באוקטובר 1973, וכן לאזרחים סורים וממדינות נוספות שתרמו למאמץ המלחמתי. העיטור מורכב ממדליה בקוטר 44 מ"מ שבמרכזה עיגול המצופה אמייל לבן ובו איור של מדינות העולם הערבי. סביב העיגול המרכזי ישנן חמש קבוצות של שלוש קרניים היוצאות כלפי חוץ וביניהם קישוטי פרחים. המדליה תלויה על ידי אבזם עם עוגן, זוג חרבות סימיטר ותותח, בראש האבזם ניצב העיט הסורי. האבזם מחבר את המדליה לסרט אדום בעל פס לבן ברוחב 4 מ"מ שמשני צידיו פסים שחורים ברוחב דומה. סרט זה הוא גם תצורתו של אות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים). תיאור המדליה באתר 'Syrian Medals'. תיאור המדליה באתר 'Medals'.
נערה מברלין

נערה מברלין (באנגלית: The English German Girl) הוא ספר מאת הסופר האנגלי ג`ייק ווליס סימונס. הספר, אשר עלילתו מתרחשת בין השנים 1933–1947, ובחלקו הגדול בתקופת מלחמת העולם השנייה, מספר את סיפורה של נערה יהודיה, רוזה קליין, אשר נולדה וגדלה בגרמניה, ובגיל 15 נשלחת לבדה על ידי הוריה לאנגליה, במסגרת הקינדר-טרנספורט, על מנת להציל את חייה. הספר, אשר ממשיך ומתאר את חייה החדשים של הנערה באנגליה, ואת קשיי התאקלמותה בארצה החדשה, מתאר גם את הרקע ההיסטורי לעלילה, לרבות ההידרדרות המהירה במצבם של יהודי גרמניה החל מעלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933, וכן את האווירה ששררה בבריטניה הגדולה במהלך מלחמת העולם השנייה. העלילה נפתחת בתיאור חייה של משפחת קליין, משפחה אמידה ממוצא יהודי המתגוררת בברלין בשנת 1933. אבי המשפחה, אוטו קליין, הוא רופא מנתח מכובד ובעל משרה יוקרתית בבית חולים בברלין, המגדל יחד עם אשתו אינגה קליין את שלושת ילדיהם: היינריך, הבן הבכור, רוזה, הבת האמצעית, והדי, הבת הצעירה. עלילת הספר מתחילה בתאריך 31 בינואר 1933, יום עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון, ובהמשך מתארת כיצד החקיקה הנאצית מובילה לפיטורו של האב מעבודתו, באמתלה כי "טובת החולים דורשת זאת". בהמשך מתואר כיצד ככל שעובר הזמן הולכים בני המשפחה וחשים כיצד המציאות סוגרת עליהם, וכל אחד מהם מפתח אסטרטגיה אחרת לצורך הישרדות. אף שבתחילה אבי המשפחה מסרב לשקול את האפשרות להגר למדינה אחרת, בטענה כי בסופו של דבר הדברים עתידים להסתדר, בסופו של דבר, בעקבות אירועי ליל הבדולח, ושליחתם של האב והבן הבכור למחנה הריכוז זקסנהאוזן, אשר משם חולצו על ידי ידיד גרמני המשרת במשטרת ברלין, משתכנעים בני המשפחה כי הדרך היחידה לשרוד היא להגר מגרמניה. עם זאת, בני המשפחה מגלים כי כמעט כל הדרכים האפשריות להגר נחסמו זה מכבר, והאפשרות היחידה בנמצא היא לשלוח את בתם האמצעית, רוזה בת ה-15, לבדה לאנגליה במסגרת הקינדר-טרנספורט, שם תתארח אצל בן דודה של אביה. חרף חוסר רצונה להתנתק ממשפחתה, לבסוף רוזה מסכימה לנסיעה, ומטרתה היא לחפש באנגליה אחר מעסיק אשר יהא מוכן להוציא ויזת עבודה עבור בני המשפחה, וכך לחלצם מגרמניה. לאחר הגעתה לאנגליה, נאלצת רוזה להתמודד עם קשיי התאקלמותה במדינה הזרה, אשר את שפתה אינה מבינה, ובנוסף עם יחסיה של הוריה המאמצים, אשר מתייחסים אליה כאל משרתת בביתם. בסופו של דבר, רוזה מתאהבת בבנם, סמואל, ונכנסת להיריון, מה שמוביל לשרשרת אירועים אשר בסופה בורחת רוזה מביתם, ויוצאת לחפש את מזלה בלונדון. בסופו של דבר, רוזה מתחילה לעבוד כאחות סיעודית בבית חולים בלונדון, ומתאחדת עם אהובה סמואל, כאשר ברקע היא מתמודדת עם געגועיה לבני משפחתה, אשר המכתבים המגיעים מהם מתארים את מצבם ההולך ומתדרדר בגרמניה הנאצית. העלילה מסתיימת בשנת 1947, כאשר רוזה, אשר עדיין לא גיבשה לחלוטין את זהותה, מגלה לבסוף את גורלם של בני משפחתה, ומקימה משפחה משלה. הספר תורגם לעברית בידי ניצה פלד, ויצא לאור בשנת 2012 במסגרת הוצאת "פרוזה". קינדר-טרנספורט הספר "נערה מברלין", באתר "סימניה" הפרק הראשון של הספר באתר evrit מיכל פלד פליישר, ביקורת: הספר "נערה מברלין" מאת ג'ייק ווליס סימונס, באתר כלכליסט, 11 בדצמבר 2012 עמיה ליבליך, "נערה מברלין": תפאורה היסטורית, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2012 עפר דרורי, "נערה מברלין" - העיניים לא יישארו יבשות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 ביוני 2013
זלצבורג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זלצבורג – בירת מדינת זלצבורג והעיר הרביעית בגודלה באוסטריה, אחרי וינה, גראץ ולינץ זלצבורג (מדינה) – אחת מתשע המדינות המרכיבות את אוסטריה; ממוקמת במרכזה וגובלת בבוואריה (גרמניה) מצפון-מערב ובדרום טירול (איטליה) מדרום-מערב רד בול זלצבורג – מועדון כדורגל של זלצבורג כל הערכים שמכילים "זלצבורג" בשם שלהם
נועם גיל-אור

נועם גיל-אור (נולד ב-6 בספטמבר 1964) הוא שדרן רדיו. גיל-אור ערך והגיש תוכניות בקול ישראל והנחה תוכניות בערוץ הראשון עד לסגירת רשות השידור ב-2017. גיל-אור נולד לרבקה, אשת חינוך ומנהלת סניף ויצו רמת גן, ולאברהם גיל-אור. למד והתחנך ברמת-גן. את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל. לאחר שחרורו עבר קורס קריינים והחל לעבוד ב"קול ישראל". בשנת 1985 הופיע בתפקיד ש.ג בבסיס הטירונות בסרט בנות. גיל-אור היה אחד המנחים של תוכנית הטלוויזיה "להיט בראש" בערוץ הראשון בשנים 1988–1992. הגיש בשנים 1992–1995 ברשת ג' את תוכנית מצעד הפזמונים "מקום בצמרת". כן הגיש את תוכניות הרדיו "ארוחת בוקר" "בדרכי נועם" "מופע אולפן" בין השנים 2008 - 2012 ניהל את רשת ג' ואת חטיבת הבידור ב"קול ישראל". ערך והגיש את התוכנית "ציפורי שיר" ברשת ג' והגיש יחד עם אלי לפיד את התוכנית "מציאות" ב-88 FM. בעל תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת בר-אילן. מורה לדיבור ושפה בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי. בשנת 2018 הגיש בערוץ 24 ובשידורי קשת יחד עם עינת שרוף את התכנית 'חוזרים לשבעים' שהוקדשה לשירים הישראליים בשבעים שנות המדינה ומשתתף באירועי מחווה לגדולי היוצרים בזמר העברי. גיל-אור מנחה טקסים ממלכתיים וטקסי התייחדות בהיכל הזיכרון הלאומי בהר הרצל בירושלים, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה ובטקסי אזכרה והתייחדות בצה"ל. ים נשוי ללילך. מתגורר בתל אביב. נועם הוא צאצא של הרב מרדכי אקלר רבם של אנוסי משהד. מדיה וקבצים בנושא נועם גיל-אור בוויקישיתוף נועם גיל-אור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לי-אור אברבך, נועם גיל-אור מציג: דיבור חדיש, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2008 עכבר העיר אונליין, בואו בואו, יש לי להיט בטוח, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2008 נועם גיל-אור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועם גיל-אור, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
ילנה בלובה

ילנה בלובה (נוביקובה) (ברוסית: Еле́на Дми́триевна Бело́ва; ‏28 ביולי 1947) הייתה סייפת סובייטית. אלופה אולימפית אישית (מקסיקו 1968 ו-3 פעמים בתחרות קבוצתית, בעלת 8 מדליות זהב באליפויות העולם אישיות וקבוצתיות. ילנה נוביקובה (בלובה) נולדה בעיירה במחוז חברובסק. היא החלה להתאמן בסיף בגיל 13 כאשר המשפחה כבר התגוררה במינסק אצל מאמנת ידעה שבין חניכיה היו אלופים רבים. ילנה נוביקובה התאמנה קשה מאוד אך בלחץ המאמנת סיימה מכון פדגוגי ורכשה מקצוע. בשנת 1968 ילנה נוביקובה (בלובה) השתתפה בהצלחה גדולה באליפות ברית המועצות ונכללה בנבחרת האולימפית של ברית המועצות. באותו קיץ היא גם התחתנה ושינתה את שם המשפחה ל"בלובה", תחת שם זה היא השתתפה בתחרויות במהלך כל הקריירה בינלאומית שלה. באולימפיאדה זו בלובה זכתה ב-2 מדליות זהב (אישית ובתחרות קבוצתית). בהמשך היא השתתפה באולימפיאדות נוספות ובסך הכול זכתה ב-6 מדליות מהם 4 זהב. בשנת 1971 בלובה זכתה באליפות עולם בתחרות אישית. בתחרויות אליפות עולם אישיות זו הייתה מדליית זהב היחידה שלה, אך בתחרויות קבוצתיות נבחרתה זכתה במספר מדליות זהב. לאחר אולימפיאדת 1980 במוסקבה בלובה עזבה את התחרויות. תחילה היא התמסרה לחיי המשפחה - בגיל 40 נולד לה ילד שני מבעלה השני. היא מתגוררת כיום במינסק ומלמדת באקדמיה לספורט. משחקי מקסיקו סיטי 1968 היו האולימפיאדה הראשונה של ילנה בלובה. במהלך האימונים היא נפצעה ברגל אך הייתה כשירה להשתתף בתחרויות לאחר טיפול תרופתי. במהלך תחרות אישית בלובה הפסידה לגלינה גורוחובה אך בהמשך היו לה קרבות מוצלחות והיא הצליחה להגיה למדליית זהב אישית. גם בתחרות קבוצתית נבחרת ברית המועצות זכתה בתחרות. בשנת 1972 בלובה הגיע בתחרות אישית רק למקום ה-5 אך זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית. בשנת 1976 בלובה הצליחה להגיע לקרבות סיום בתחרות אישית אך זכתה רק במקום השלישי. בתחרות קבוצתית היא זכתה במדליית זהב. בשנת 1980 בלובה לא הייתה בין המועמדות המובילות למדליה אישית וסיימה את התחרות במקום ה-9. בתחרות קבוצתית נבחרתה זכתה במקום השני אחרי צרפת. מדיה וקבצים בנושא ילנה בלובה בוויקישיתוף ילנה בלובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ילנה בלובה, באתר olympedia.org
רעידת האדמה באשגבאט (1948)

רעידת האדמה באשגבאט התרחשה בלילה שבין ה-5 ל-6 באוקטובר 1948 בשעה 02:17 לפנות בוקר, שעון מקומי, והייתה רעידת האדמה החזקה ביותר בתולדות טורקמניסטן. עוצמתה הייתה בדרגה 7.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט והיא גרמה לעשרות אלפי הרוגים והרס העיר. בהתאם להערכות שונות מספר הרוגים ייתכן והגיע לכ-100 אלף, בשנת 2010 נשיא טורקמניסטן ציין 175 אלף הרוגים. החל משנת 1995 יום 6 באוקטובר הוכרז כיום זיכרון לאומי. רעידת אדמה התרחשה בעומק של 10-12 ק"מ וכללה 2 זעזועים חזקים בהפרש של 5-8 שניות. הזעזוע הראשון היה בדרגה 8 לפי סולם ריכטר בכיוון דרום-צפון, התזוזה השנייה שהייתה חזקה אף יותר הייתה מכיוון מדרום-מזרח לצפון-מערב. לקראת הבוקר הייתה תזוזה נוספת בדרגה 7-8 לפי סולם ריכטר ובהמשך במשך ארבעה ימים היו רעידות משנה. במהלך האירוע הקשר עם העיר נותק והידיעה הועברה באמצעות קשרים צבאיים. לקראת הערב הגיעו לאזור משלחות חילוץ ראשונות ובהמשך צוותים רפואיים. אמצעי התקשרות הסובייטיות כמעט ולא דיווחו על האירוע. לאזור הובאו כוחות צבא שטיפלו בחידוש תשתיות בעיר, הסדרת הסדר הציבורי וחיפוש הניצולים בין ההריסות. תחילה דווח על כמה אלפי הרוגים. לאחר התפרקות ברית המועצות דווח היקף הרוגים של כ-100 אלף תושבים (כ-10% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה באותה עת) וייתכן שאף יותר. העיר למעשה נהרסה ונבנתה מחדש. תיאור מפורט של האירוע ועשרת הימים הראשונים אחריו (אורכב 02.04.2015 בארכיון Wayback Machine)
פקורה

פָּקוֹרָה (בהינדי: पकोड़ा, לחלופין: פָּקוֹדָה או בׇּגִ'י) הוא חטיף או מתאבן מטוגן הנפוץ בכל תת-היבשת ההודית וכן באפגניסטן ובכל מקום אליו הגיעו מהגרים מתת-היבשת. החטיף מבוסס על פלחי ירקות קטנים (ולעיתים גבינה, ביצים, עוף, פרי) הנטבלים בבלילה המבוססת על קמח חומוס או קמח עדשים (לעיתים רחוקות גם קמח סויה) ותבלינים ולאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק. הפקורה צריך להיות קטן, כך שבטיגון התוכן והמעטפת יטוגנו באותה מידה. אם החטיף גדול מדי – המעטפת עלולה להישרף בעוד התוכן יישאר נא. פקורה יכול להיות עשוי מפריט אחד (פלח תפוח אדמה, פלח גבינה, פרח כרובית, מספר עלי תרד) או מתערובת המכילה מספר שבבים של ירקות שונים. אחת הגרסאות הנפוצות היא סוג של טבעות בצל או בצל קצוץ. מדיה וקבצים בנושא פקורה בוויקישיתוף