laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קריית קריניצי

קריית קריניצי היא שכונת יוקרה ברמת גן, הצמודה לתל השומר מצפון. השכונה נמצאת בין שדרות בן-גוריון במזרח, שכונת גבעת הברושים בצפון, ורחוב מנדס בדרום. לעיתים מחשיבים כחלק מהשכונה גם את בתי תל ליטוינסקי אשר בין רחוב מנדס ורחובות עמק האלה וגילדסגיים. בשנות ה-2000 הוקמה שכונת גבעת הברושים מצפון לקריית קריניצי. בשנת 2013 הוחל בבניית רובע מאיר עמית, המוכרת כ"קריית קריניצי החדשה", השכונה נמצאת ממערב לקריית קריניצי הישנה, בצדו השני של שדרות קציר. בסמיכות לשכונה נבנת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הסגול שעתיד להיפתח מערבית לשכונה. באוגוסט 2021 התקבלה החלטה במועצת העיר רמת גן על הקמת "קריית הביוטק שהולכת לצמוח בדופן של בית החולים שיבא בחלקה הדרומי של השכונה. השכונה קרויה ע"ש ראש העיר הראשון של רמת גן, אברהם קריניצי. קריית קריניצי הוקמה החל משנת 1971 על ידי חברה קנדית, בראשות ברני שטרטהאל. השכונה תוכננה לכ-400 בתים פרטיים בשלב הראשון. בהמשך, נבנו בשכונה, בין רחוב ספיר לשדרות בן-גוריון, עשרה בניינים של שמונה קומות. בשנת 1975 נפתח בשכונה בית ספר ויצמן לכתות א' עד ח' על שם חיים ויצמן. בשנות ה-70 עבר הכביש המחבר בין תל אביב וקריית אונו בתוך רחובות השכונה, באופן שהטיל עומס תנועה כבד בתוך השכונה. פתיחת כביש עוקף שנועד להסיט את התנועה מתוך השכונה התעכב בגלל מחלוקת בין רמת גן וקריית אונו על מימון רמזור בצומת החיבור. בסקר שנערך בשנת 2013 זכתה השכונה במקום הראשון בקטגוריות בתי הספר הכי טובים, בעלת השטח הירוק הכי גדול או זו עם הנגישות הגבוהה ביותר למקומות העבודה. הסקר בוצע על ידי "פרופיל סביבת מגורים", ערכו אלון גרינברג, מתכנן ערים ואזורים ומנכ"ל סביבות מגורים, וישראל קורץ, כלכלן אורבני ומנכ"ל י.ק. תכנון כלכלי בע"מ. השכונה מאופיינת בריכוז תושבים שביניהם רופאים ואנשי צוות רפואי אשר מועסק בבית חולים שיבא תל השומר, אנשי סגל אקדמי מאוניברסיטת בר-אילן וקציני צבא. למרות גודלה הלא גדול התגוררו ומתגוררים בשכונה מספר לא מבוטל של אנשים ידועי שם, רבים בתחומי היצירה והרוח ביניהם: דידי מנוסי, ניר מנוסי, הפרופסור אסא כשר, שי נובלמן, דרור נובלמן, סמדר שיר, יובל מנדלסון, איריס קול, אתי קסטרו, גבי עמרני, גיל אלדמע, מולי שגב, רונית תירוש אבי הר-אבן ועוד. מדיה וקבצים בנושא קריית קריניצי בוויקישיתוף עדינה חכם, לגור ליד רופאים וקצינים: ביקור בקריית קריניצי, באתר ynet, 30 באוגוסט 2012 הילה ציאון, עוד שכונה לעשירים: קריית קריניצי החדשה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2013 קריית הביוטק של רמת גן, נבדק ב-2021-11-28 כנס חדשנות אורבנית, באתר אוניברסיטת בר-אילן, ‏11 באוגוסט 2021 ⁨טכנאי הרנטגן חוזרים לעבודה ⁩| ⁨הצפה⁩ | 21 דצמבר 1969 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית לא ילכו לרב, מעריב, 5 במרץ 1971 בן גוריון ושרים ישתתפו בחגיגות פתיחת יובל רמת גן, דבר, 19 באפריל 1971 135.5 מליון ל"י תקציב הפיתוח של רמת גן, דבר, 20 באוגוסט 1975 תושבי שכונת תל־השומר חסמו צומת מסוכן, מעריב, 5 ביולי 1974 ייסגר לתנועה קטע הכביש מביה"ח "שיבא" לבקו"ם ולקיראון, מעריב, 17 ביולי 1979 בג"ץ: יש להקל התנועה ברחוב מנדס ברמת־גן, מעריב, 1 ביולי 1980 למי שייך הכביש?, מעריב, 31 באוקטובר 1980 הילה ציאון, מחקר: מהן חמש השכונות הכי מבוקשות בגוש דן, באתר ynet, 17 ביולי 2013 לגור ליד רופאים וקצינים: ביקור בקריית קריניצי, באתר ynet, 30 באוגוסט 2012
קדיס

קדיס (בספרדית: ‏Cádiz‏Ⓘ‏, מפיניקית: 𐤄𐤂𐤃𐤓 (הגדר), 𐤀𐤂𐤃𐤓 (אגדר) או גדיר[דרוש מקור]), היא עיר ונמל בדרום-מערב ספרד. קדיס היא עיר הבירה של מחוז באותו השם, אחד משמונת המחוזות המרכיבים את הקהילה האוטונומית אנדלוסיה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קדיס נוסדה בידי מתיישבים פיניקים מצור בסוף המאה ה־12 לפנה"ס, והיה בה מקדש מפואר למלקרת (מקדש הרקולס גדיטנוס). היא העיר המיושבת העתיקה ביותר במערב אירופה.[דרוש מקור] בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (23.9.2022) העיר קדיס הייתה הנמל העיקרי של הארמדה הספרדית, לאחר עלייתו של בית בורבון בשלהי המאה ה-18. העיר היא גם ביתה של אוניברסיטת קדיס. במאה השמונה עשרה הייתה קדיס הנמל העיקרי של ספרד, ובעלת אוכלוסייה קוסמופוליטית ומגוונת. בין השנים 1810–1814 בזמן המלחמה נגד נפוליון ישבה ממשלת ספרד החופשית בקדיס, באותן שנים התכנס בה הפרלמנט המפורסם אשר נקרא בשם הקורטס של קדיס, חוקק את חוקת 1812, ביטל את האינקוויזיציה ושינה מיסודו את המשטר הספרדי. עד היום פזורים בעיר מונומנטים מאותה תקופה כגון מוזיאון הקורטס, כנסיית סן פליפה נרי שבו התכנסו המחוקקים וכן מונומנט לקורטס שנבנה בשנת 1912. לאחר שהשיגו מדינות אמריקה את עצמאותן בראשית המאה ה־19 ירדה העיר מגדולתה. בשנת 1823 במהלך המאבק בצבא הצרפתי הפולש נסוגה ממשלת ספרד הליברלית לקדיס, ושם התפרקה. בשנת 1947 גרם פיצוץ במחסן נשק לשריפה קשה בעיר. אתר האינטרנט הרשמי של קדיס (בספרדית) גיל ססובר, סוד הקסם של קדיס, באתר הארץ, 1 במאי 2018 קדיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפות קדיס, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, 1942, עמ' 151 Quadrans, Numistica נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, 1942, עמ' 152; KAI 71; ראו גם במטבעות עתיקים מהעיר במשמעותה בעברית ובדומה לשם היישוב הקדום גדרה סטראבון, גאוגרפיקה, 3.5.5 (ראו במקור היווני וכן בתרגום לאנגלית) Pedro Espinosa (2006). "Found in Cádiz a wall of 3000 years". El País. Cádiz: EL PAÍS (newspaper). "Memoria del Plan General de Ordenación Urbana" (PDF). Ayuntamiento de Cádiz. אורכב מ-המקור (PDF) ב-15 בדצמבר 2009. נבדק ב-30 ביולי 2009. {{cite web}}: (עזרה) Phoenicians (אורכב 08.06.2007 בארכיון Wayback Machine) according to the Iberian protohistoric architecture project. Nash, Elizabeth (9 באוקטובר 2007). "'Europe's oldest city' is found - Europe, World - The Independent". The Independent. London: INM. ISSN 0951-9467. OCLC 185201487. נבדק ב-19 במאי 2011. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הורציו קארו

הורציו קארו (באנגלית: Horatio Caro;‏ 5 ביולי 1862, ניוקאסל – 15 בדצמבר 1920, ברלין) היה שחמטאי אנגלי ממוצא יהודי. הקריירה השחמטאית של קארו התנהלה ברובה בגרמניה. קארו עורר תשומת לב רבה כאשר בשנת 1890 ניצח את אלוף העולם לעתיד עמנואל לסקר ב-14 מסעים בלבד. בשנת 1892 סיים בתיקו דו-קרב עם קורט פון ברדלבן +2 =2 -2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), הפסיד לשמעון אברמוביץ וינוור +2 -3 =1. בשנת 1898 הפסיד לז'ק מיזס +3 -4 =3 . בשנת 1903 סיים בתיקו עם קורט פון ברדלבן +4 -4 =0 ובשנת 1906 ניצח את מוריץ לויט +4 -3 =5. קארו ניצח בתחרויות ברלין בשנים 1888, 1891, 1894, 1903 ובשנת 1898 חלק מקום ראשון. בשנת 1883 הגיע למקום העשירי בתחרות ברלין, בשנת 1887 למקום הרביעי, בשנת 1889 למקום השלישי ובשנת 1890 למקום השני. בתחרות נירנברג בשנת 1888 חלק מקום 2–3. בשנת 1897 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין, בשנת 1898 למקום ה-17 בתחרות וינה, בשנת 1899 למקום הרביעי בתחרות ברלין, בשנת 1902 חלק מקום 6–7 בתחרות ברלין, ב-1904 חלק מקום 11–12 בתחרות קובורג, ב-1905 חלק מקום 7–8 בתחרות ברמן וגבר בתחרות זו על רודולף שפילמן ואהרון נימצוביץ', ב-1907 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין, ב-1908 חלק מקום 3–5 ובשנת 1911 הגיע למקום הרביעי. שמו מונצח בהגנת קארו-קאן, [1] אותה ניתח בעיתונו Täglichen Rundschau בשנת 1886 ביחד עם חברו מרקוס קאן. הגנת קארו-קאן שמו מונצח גם בפתיחה האנגלית 1. ג4 פו6 2. פג3 ג6 3. ה4 ד5 הורציו קארו, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי 1.Nf3 d5 2.d4 Bf5 3.c4 c6 4.Qb3 Qc8 5.cxd5 cxd5 6.Nc3 e6 7.Bf4 a6 8.Na4 Ra7 9.Nb6 Qd8 10.Bxb8 Qxb8 11.Qa4+ Ke7 12.Rc1 g5 13.Ne5 Nh6 14.Nc8+ 1-0
פרח לניצול

פרח לניצול הוא מיזם בו מבקרים חיילי צה"ל את ניצולי השואה בערים השונות בארץ. זהו פרויקט הוקרה לניצולי השואה בישראל המאורגן במשותף על ידי הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל, חיל החינוך והנוער בצה"ל ובית לוחמי הגטאות למורשת השואה והמרד. מטרתו היא לתת תשומת לב ואוזן קשבת לכל ניצולי השואה בישראל. הפרויקט הופעל לראשונה בשנת 1995. בתחילה לקחו בו חלק חיילי חיל החינוך בלבד, לאחר מכן נוספו חיילי חיל האוויר הישראלי, חיל הים הישראלי, חיל החינוך, פיקוד הדרום ויחידות אחרות. במסגרת הפרויקט פוקדים חיילי צה"ל בתי ניצולים ומעניקים להם תעודת הוקרה על תרומתם למדינה. כך למשל, בשנת 2006 פקד הרמטכ"ל דן חלוץ את ביתה של ניצולת השואה נטה אוסמו גטניו. הביקורים מתואמים מראש עם הניצולים בשתי רמות: ראשית, "הקרן לרווחת נפגעי השואה בישראל" מוודאת את רצון הניצולים בביקור שכזה, ולאחר מכן החיילים יוצרים קשר טלפוני עם הניצולים לתאום הגעתם. בשנת 2019 הוענקה תעודת הוקרה לניצול השואה אברהם גרינזייד, לוחם הצבא האדום על ידי הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי. פרויקט נוסף של צה"ל בנושא השואה הוא "עדים במדים". מדיה וקבצים בנושא פרח לניצול בוויקישיתוף מערכת אתר צה"ל, ”פרח לניצול“: הרמטכ“ל גנץ נפגש עם ניצולת השואה שאמו הצילה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 3 באפריל 2013 פרויקט "פרח לניצול" - "מפגשים בין חיילי ומפקדי צה"ל לשורדי שואה", באתר גלי צה"ל
לה-מאן סארת

לה-מאן סארת (בצרפתית Le Mans Sarthe Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לה מאן, המתמודדת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות. מועדון לה-מאן סארת' נוסד ב-1939 כמועדון הכדורסל המקצועי הראשון בצרפת. בשנותיו הראשונות, עקב חוסר במתחרים בתוך צרפת, נאלץ המועדון להתחרות רק מול קבוצות מחוץ לצרפת, רק ב-1961 התחרה לראשונה במסגרת צרפתית. בשנים הראשונות של הליגה, המועדון נהפך לאחד מהחזקים בה, כאשר השיג שלוש אליפויות ושני גביעים. משנות ה-80 ועד היום זכה המועדון בשתי אליפויות ושני גביעים. למרות שהמועדון משתתף בקביעות באחד מהמפעלים האירופאים, השלב הכי גבוה שאליו הגיעה הקבוצה באירופה הוא חצי גמר גביע ספורטה בעונת 1997/98. הקבוצה מארחת בהיכל אנטארס, המכיל כ-6,000 מקומות ישיבה. צרפת ניקולא באטום צרפת יאניק בוקולו ארצות הברית סם קלנסי ארצות הברית קני גרגורי קרואטיה סנדרו ניצ'ביץ' ישראל רביב לימונד ארצות הבריתישראל דייוויד בלות'נטל ארצות הבריתישראל אריק קמפבל ארצות הברית הוליס פרייס ארצות הברית שאוונטה רוג'רס ארצות הברית ראשון טורנר ארצות הברית קיית' ג'נינגס הליגה הצרפתית: אליפות (5): 1978, 1979, 1982, 2006, 2018 מקום שני: 1970, 1974, 1980, 1981, 1983, 2010, 2012 הגביע הצרפתי: זכייה (4): 1964, 2004, 2009, 2016 גמר: 1970, 2017, 2019 הסופרקאפ הצרפתי: זכייה (3): 2006, 2009, 2014 גמר: 2004, 2007, 2015, 2018 גביע ספורטה: חצי גמר: 1998 מדיה וקבצים בנושא לה-מאן סארת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לה-מאן סארת (בצרפתית)
יעקב קירשן

יעקב ג'רי קירשן (נולד ב-8 במרץ 1938) הוא אמן, מאייר ומחבר ספרי קומיקס ישראלי. יעקב ג'רי קירשן נולד בברוקלין, ניו יורק. עד עלייתו ארצה ב-1971 השתמש בשמו הלועזי ג'רי קירשן, ועם עלייתו עבר להשתמש בשמו העברי גם ביצירותיו באנגלית. את השכלתו האמנותית רכש במכללה בקווינס, אותה סיים בשנת 1961. בשנת 1968 החל קירשן בפעילות פוליטית כנגד מלחמת וייטנאם. בשנת 1971 לאחר שהיה מאייר רישומונים בעיתון פלייבוי, עלה לישראל וכאמור החל להשתמש בשמו יעקב גם בפרסומים אנגליים. בשנת 1973 החל לפרסם את רצועת הקומיקס "Dry Bones" בעיתון ג'רוזלם פוסט. הרצועה, ששמה מתייחס אל "חזון העצמות היבשות", היוותה את רצועת הקומיקס הפוליטי הראשון שפורסמה בישראל. הרצועה מופצת גם בסינדיקט בינלאומי לעיתונים כהניו יורק טיימס, טיים מגזין ואחרים. הרצועה מפורסמת בקביעות בכארבעים עיתונים בארצות הברית וקנדה. בנוסף, הקים קירשן חברה בשם "LKP Ltd." שעוסקת בעיצוב ועיצוב משחקי מחשב. בשנת 1993, יצא לאור הרומן הגרפי שלו "Trees …the Green Testament" ובשנת 2010 פרסם מאמר שכותרתו המתורגמת: "ממטיקה ופיזור ויראלי של 'איורים מוצפנים' ברישומונים פוליטיים בהוצאת אוניברסיטת ייל. המאמר דן בהיבטים האנטישמיים של פרסומי קומיקס פוליטיים, בעיתונות הנאצית, הקומוניסטית ובעיתונות העולמית בימינו. 2009 - "אמן הבית", המרכז הבינלאומי לחקר אנטישמיות וגזענות (YIISA) אוניברסיטת ייל, ארצות הברית 2011 -פרס עיפרון הזהב, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון 2014 - פרס בוני ציון. מדיה וקבצים בנושא יעקב קירשן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יעקב קירשן יעקב קירשן, ברשת החברתית פייסבוק יעקב קירשן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יעקב קירשן, הבלוג הרשמי מידע על Ya'akov Kirschen בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של יעקב קירשן, באתר "סימניה" the Dry Bones Blog, בלוג של יעקב קירשן עיפרון הזהב 2011 - יעקב קירשן, אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ספר ברית העץ מהדורה (אנגלית) מקוונת במרשתת (באתרו - 'עצמות יבשות') סרטון בו קירשן מציג את מאמרו על רישומונים אנטישמיים (אתר וימאו) רישומון של קירשן בעיתון פלייבוי (אורכב 17.05.2014 בארכיון Wayback Machine) מדצמבר 1962, העיתון בו עבד עד עלייתו ארצה. שער העיתון קראקד אוקטובר 1960, בעריכתו המשותפת של ג'רי קירשן. הקבצנים דף רישומונים של ג'רי קירשן מפברואר 1961, בעיתון קראקד. סיפור חייו ב"הסבר על ברית העץ" באתרו הרשמי 'עצמות יבשות' (אנגלית) בשמו המקורי באנגלית: "Memetics and the Viral Spread of Anti-Semitism through ‘Coded Images’ in Political Cartoons" מאמרו המקוון של קירשן על רישומונים אנטישמיים והשפעתם (אתר 'עצמות יבשות', אנגלית) קורות חייו של קירשן באתרו 'עצמות יבשות' (אנגלית)
ממבה ירוקה מזרחית

ממבה ירוקה מזרחית או ממבה נפוצה (שם מדעי: Dendroaspis angusticeps) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה השייך למשפחת הפתניים. ממבה ירוקה מזרחית היא נחש שכולו ירוק עם גחון בצבע ירקרק-צהוב בהיר יותר. זוהי הממבה הקטנה ביותר מבין מיני הממבה, בעלת אורך ממוצע של 1.4 מטר. הגודל המקסימלי למין זה הוא 2.4 מטרים, אך גודל זה אינו נפוץ. הזכרים בכלליות מעט גדולים מן הנקבות. יש לממבה 2 שיני ארס גדולות בקדמת הפה ושיניים מוצקות בשתי הלסתות. הממבה בעלת קשקשים חלקים, דקה ואלגנטית, בעלת ראש ייחודי ארוך ומלבני ובעלת זנב דק. אזור מחייתו הוא הצד המזרחי של דרום יבשת אפריקה. תפוצתו משתרעת לאורך החוף ממזרח דרום אפריקה, דרך מוזמביק וטנזניה עד דרום מזרח קניה, ובתוך היבשת עד מלאווי ומזרח זימבאבווה. ממבות ירוקות מזרחיות הן שוכנות עצים וניתן למצוא אותן כמעט תמיד על עץ. לעיתים נדירות ניתן למצוא אותן על הקרקע אלא אם כן זה למטרת ציד או התחממות בשמש. לא ניתן למצוא את הממבה בשטח פתוח לרוב. הממבה הירוקה חיה באזורי שיחים סבוכים, יערות גשם גדולים, שיחים קרובים לחוף וסוואנות. עצי במבוק ומטעי מנגו הם מהמקומות האהובים עליהן. הממבה הירוקה המזרחית חיה על עצים ולעיתים רחוקות יורדת אל האדמה על מנת לצוד טרף או להתחמם. צבעה עוזר לה להסתוות בין הענפים. בניגוד לממבה השחורה הממבה הירוקה ביישנית ואינה תוקפנית. היא תעדיף להימנע מעימות עם בני אדם או טורפים אחרים, ותסתמך על ההסוואה שלה או שתסתלק כאשר תחוש בסכנה. היא לא תמיד מכישה, אך כאשר היא מוטרדת הלוך וחזור ובייחוד אם אין לה נתיב מילוט פנוי, היא עלולה להפוך לתוקפנית מאוד ולהכיש מספר פעמים במהירות. הממבה היא נחש מהיר, ומסוגלת לנוע במהירות של 7 קמ"ש. הממבה הירוקה מאוד ארסית ונחשבת לאחד הנחשים הארסיים בעולם. הכשתה קטלנית לבני אדם, אך מקרי הכשה של הממבה הירוקה נדירים, שכן רק התגרות ממושכת תגרום לה להכיש. הממבה הירוקה המזרחית ניזונה מציפורים, ביצי ציפורים, לטאות, נחשים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים. בתקופת ההזדווגות נוהגים זכרי ממבה ירוקה לערוך קרבות ביניהם בדומה לנחשי קוברה מלכותית, שבהם הם נצמדים והופכים זה את זה במטרה להטיל את היריב אל הקרקע. לרוב הקרבות לא כוללים הכשות. נקבת הממבה הירוקה מטילה 6–17 ביצים בקיץ. הביצים מונחות לרוב בתוך עצים חלולים ליד צמחייה רקובה. אורך הנחשים הבוקעים מהביצים הוא 35 עד 45 ס"מ, והם ארסיים מרגע הבקיעה. ארס הממבה הירוקה הוא קטלני לבני אדם ומכיל רעל עצבים. הארס דומה לארס של ממבה שחורה אך רעילותו קטנה פי 10, והוא מוזרק בכמות קטנה יותר בגלל גודלה הקטן יותר של הממבה הירוקה. למרות זאת הכשה של ממבה ירוקה קטלנית ואדם מוכש ימות תוך זמן קצר אם לא יקבל טיפול רפואי מיידי. ממבה ירוקה בפארק הזוחלים בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית ממבה ירוקה מזרחית מטפסת על ענף ממבה ירוקה בגן הזואולוגי של מינכן ממבה ירוקה מערבית ממבה שחורה מדיה וקבצים בנושא ממבה ירוקה מזרחית בוויקישיתוף ממבה ירוקה מזרחית, באתר ITIS (באנגלית) ממבה ירוקה מזרחית, באתר NCBI (באנגלית) ממבה ירוקה מזרחית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ממבה ירוקה מזרחית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ממבה ירוקה מזרחית, באתר GBIF (באנגלית) ממבה ירוקה מזרחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
נדב ספרן

נדב ספרן (Nadav Safran;‏ 25 באוגוסט 1925, קהיר - 5 ביולי 2003, סטייט קולג' פנסילבניה) היה מומחה לפוליטיקה של ארצות ערב והמזרח התיכון, פרופסור ומנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד. נדב ספרן נולד בקהיר ליוסף ולג'ין (עבאדי) ספרן, ממוצא יהודי. הוא נשא את אניטה באליקה ב-1955 ולהם שלוש בנות. ספרן עבד בקיבוץ ב-1946 ולחם כסגן במלחמת העצמאות. לאחר שנחתמו הסכמי שביתת הנשק ב-1949, הוא עבר לארצות הברית ב-1950 ולמד באוניברסיטת ברנדייס, קיבל תואר ראשון ב-1954 וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד ב-1956. הוא נשאר בהרווארד והורה לימודי ממשל במשך שנתיים ולאחר מכן עבד כעמית מחקר במרכז האוניברסיטה ללימודי המזרח התיכון. הוא נעשה מנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון ובמרוצת הזמן, פעל כיועץ לבית הלבן בסוגיות של המזרח התיכון. הוא פרש כפרופסור מהרווארד ב-2002, ונפטר מסרטן בגיל 77. מדינת ישראל ויחסיה עם ארצות הברית (מאנגלית - שלמה גונן), ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, (תשל"ט 1979). העימות הערבי-הישראלי (מאנגלית - אהרן אמיר), ירושלים: הוצאת כתר, (תש"ל 1969). (January 1961) Egypt in Search of Political Community: An Analysis of the Intellectual and Political Evolution of Egypt, 1804-1952 (Harvard Middle Eastern Studies) ISBN 0-674-24150-9 (January 1963) United States and Israel ISBN 0-674-92490-8 (January 1969) From War to War: The Arab-Israeli Confrontation, 1948-1967; A Study of the Conflict from the Perspective of Coercion in the Context of Inter-Arab and ISBN 0-672-63540-2 (August 1981) Israel: The Embattled Ally' ISBN 0-674-46882-1 (September 1985) Saudi Arabia: The Ceaseless Quest for Security ISBN 0-674-78985-7 Israeli politics since the 1967 war ASIN B0007AE89W Israel today; a profile (1965) ASIN B0006BN3FM מנהל המרכז למזרח התיכון לשעבר נפטר, הרווארד קרימסון, הודעת פטירה נדב ספרן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נדב ספרן, דף שער בספרייה הלאומית
ממבה ירוקה

האם התכוונתם ל... ממבה ירוקה מזרחית (Dendroaspis angusticeps) ממבה ירוקה מערבית (Dendroaspis viridis)
יוזף שאכט

יוזף שכט (באנגלית: Joseph Schacht;‏ 15 במרץ 1902 - 1 באוגוסט 1969) היה מזרחן ואסלאמולוג גרמני-בריטי שכיהן כפרופסור לערבית ולאסלאם באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. יוזף שאכט נולד ברטיבור שבדרום פולין (בעת לידתו הייתה העיר בגרמניה). הוא היה בזמנו המלומד המוביל בעולם לחקר המשפט האסלאמי, שספרו החשוב ביותר 'מקורות התחיקה המשפטית של האסלאם' (במקור: Origins of Muhammadan Jurisprudence) מהווה ציון דרך בתחום. שאכט המשיך את דרכו של יצחק יהודה גולדציהר בכך שניסה לקבוע כללים ברורים לפרקטיקות ההלכתיות במשפט המוסלמי. שאכט הוא מחברם של מאמרים רבים במהדורות שונות של האנציקלופדיה של האסלאם. הוא גם ערך את הספר 'מורשת האסלאם' (במקור: The Legacy of Islam) בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ספריו האחרים כוללים את 'מבוא לחוק האסלאמי' (במקור: An Introduction to Islamic Law) (1964). כמה מעבודותיו פורסמו בספר 'החיפוש אחר מוחמד ההיסטורי' (The Quest for the Historical Muhammad) שערך איבן ואראק. הוא נפטר באינגלווד שבניו ג'רזי. שאכט בדק את שושלות המוסרים של מסורות החדית' והצליב אותן, וכתוצאה מכך הגיע למסקנה שחלק מהכללים שהתקבלו הם תוצאה של פרקסיס (מלשון פרקטיקה) של התקופה האומאית ורק אחר כך הלבישו עליהם מסורת שיוחסה לנביא מוחמד. הערכה מחדש של המסורות האסלאמיות ג'נט ואקין, "לזכור את יוזף שאכט" (1902-1969) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחיצה

האם התכוונתם ל... הפרדה בין אזורים (מְחִצָּה) קיר מחיצה (הלכה) – מחיצה לעניינים הלכתיים שונים מחיצה (בית הכנסת) – מחיצה המשמשת להפרדה בין גברים לנשים בבתי כנסת מחיצה (מחשב) – חלוקה פנימית של הכונן הקשיח המחיצה הבין-חדרית – מחיצה בין שני החדרים בלב מעיכה (מְחִיצָה) מחיצה על ידי פיל – שיטת הוצאה להורג פרגוד (פירושונים)
הרפובליקה הקומנצ'ית

הרפובליקה הקומנצ'ית הייתה ישות מדינית קצרת ימים שהוקמה בתום מלחמת העולם הראשונה לאחר התפרקותה של האימפריה האוסטרו־הונגרית במרכז גליציה. היא התקיימה מנובמבר 1918 ועד ינואר 1919. ב־4 בנובמבר 1918 נערך כינוס של רותנים ממזרח חבל למקו בכפר קומנצ'ה שבמחוז סאנוק שבו הוחלט על הקמתה של הרפובליקה הקומנצ'ית. לנשיא נבחר פנטליימון שפילקה (Pantelejmon Shpylka). הרפובליקה כללה 30 כפרים, בעלת אוריינטציה פרו־אוקראינית והיא שאפה להצטרף לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. הרפובליקה נכבשה על ידי הפולנים ב־23 בינואר 1919 במלחמה הפולנית–סובייטית. ניסיון רותני נוסף לזכות בהגדרה עצמית במערב חבל למקו היה הרפובליקה הלמקו-רוסינית, שהצליחה להתקיים במשך 16 חודשים. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הקומנצ'ית בוויקישיתוף
פובליציסטיקה

פּוּבְּליציסטיקה (הצעת האקדמיה ללשון העברית: כתיבת דעות) היא סוגה עיתונאית. פּוּבְּליציסט מביע את דעותיו האישיות על הנושא ולא מתיימר לסקר אותו מנקודת מבט נייטרלית. ז'אנר זה חופשי מאוד ומאפשר נימה אישית, צינית או הומוריסטית, בהתאם לרצונו של הכותב. מאמרים פובליציסטיים הם לרוב ארוכים יחסית ומנומקים. בדרך כלל הם עוסקים בפוליטיקה או בנושא אחר שעל סדר היום הציבורי. כיוון שהפובליציסטיקה עוסקת בענייני דיומא, היא מתפרסמת בעיקר בעיתונים היומיים ובשבועונים. מאמרים פובליציסטיים נכתבים בעיקר על ידי עיתונאים שמקצועם בכך, חברי מערכת העיתון, אך גם על ידי אישים שונים, הכותבים בעיקר בנושאים הקשורים לתחומי התמחותם. בין הפובליציסטים יש העוסקים רק בכך, ויש העושים זאת בנוסף לכתיבת דיווחי חדשות. בין הפובליציסטים, רבים הם בעלי טור קבוע, ויש המפרסמים את מאמריהם באופן פחות סדיר, בעמודי הדעות של העיתון. מאמר פובליציסטי מיוחד הוא זה הקרוי "מאמר המערכת", ועוסק בנושא העיקרי שעל סדר היום (כפי שהמערכת או העורך רואים זאת). פעמים רבות כותב העורך הראשי את מאמר המערכת. בעיתון "ידיעות אחרונות", למשל, עסק בכך במשך שנים רבות ד"ר הרצל רוזנבלום, שהיה העורך הראשי. בעיתונים מסוימים, כמו "הארץ", מאמר המערכת אינו חתום.
נגויה

נגויה (ביפנית: 名古屋市) היא בירת מחוז אאיצ'י באי הונשו שביפן ומונה נכון ל-1 ביולי 2021 מעל ל-2.3 מיליון איש, היא העיר המאוכלסת ביותר בחבל צ'ובו והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה ביפן (אחרי טוקיו, יוקוהמה ואוסקה), בעיר ישנם שישה עשר רבעים. נגויה נמצאת במרכזה של המטרופולין השלישית בגודלו ביפן. מטרופולין זו מרוויח כ-70% מהעודף המסחרי של יפן.[דרוש מקור] בשנת 2019 מנתה אוכלוסיית המטרופולין 10,240,000 איש. שמה של העיר נכתב 那古野 או 名護屋 (נאגויה). סיבה אפשרית למקור השם היא התואר なごやか (נאגויאקה) ביפנית שפירושו "שליו". התעשייה המרכזית בנגויה היא תעשיית המכוניות. לחברות רבות של מכוניות, כגון טויוטה ומיצובישי, משרדים ראשיים בעיר ובפרבריה. מלבד זאת, קיימת בעיר תעשייה מפותחת של מגוון מוצרים, כגון כלי חרסינה, מכשירי חשמל ואלקטרוניקה ואף תעשיית ממתקים. לאחרונה מתפתחות באזור גם תעשיות של רובוטיקה, כלי טיס ועוד. התמ"ג בנגויה מתחלק באופן הבא: שירותים - 26.5%, סיטונאות וקמעונאות - 20.2%, תעשייה וייצור - 12.3%, תובלה ימית ותקשורת - 10.4%, נדל"ן - 9.8%, אספקת שירותים מנהלתיים - 5.9%, בינוי - 5.8%, עסקים פיננסיים וביטוחים - 5.4% ואחרים - 3.7%. מבצר נגויה מקדש עטסותא גן טוקוגאווה מגדל הטלוויזיה של נגויה מגדלי ג'יי.אר. של תחנת נגויה כיכר מידלנד נמל נגויה, קניון חומות איטליה והאקווריום הציבורי בנמל נגויה גן החיות היגאשיאמה והגנים הבוטניים, מגדל השמיים היגאשיאמה מוזיאון הנצחה טויוטה לתעשייה וטכנולוגיה בית החרושת נוריטייק SCMaglev ופארק הרכבות מוזיאון נאגויה / בוסטון לאמנויות יפות מוזיאון האמנות של טוקוגאווה וגן טוקוגאווה מוזיאוני המדע והאמנות בעיר נגויה מוזיאון הכסף של בנק טוקיו-מיצובישי UFJ לגולנד יפן לנגויה יש חמש ערים תאומות בעולם: ארצות הברית לוס אנג'לס, ארצות הברית מקסיקו מקסיקו סיטי, מקסיקו הרפובליקה העממית של סין נאנג'ינג, הרפובליקה העממית של סין אוסטרליה סידני, אוסטרליה איטליה טורינו, איטליה אתר האינטרנט הרשמי של נגויה (ביפנית, באנגלית, בסינית, בקוריאנית, בפורטוגזית, בספרדית, בפיליפינית, בוייטנאמית ובנפאלית) Official website האתר הרשמי - אנגלית נגויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.