laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאדיה (זמרת)

נאדיה זיע'ם (בצרפתית: Nadia Zighem או בשם הבמה שלה: Nâdiya ; בערבית: ناديا زيغم) (נולדה ב-19 ביוני 1973) היא זמרת פופ-רוק ו-R&B צרפתייה ממוצא אלג'ירי. נאדיה נולדה בעיר טור שבצרפת למשפחת מהגרים מאלג'יר ולה חמישה אחים ואחיות. בילדותה ונעוריה, עסקה בספורט ובשנת 1989 זכתה באליפות צרפת בריצת 800 מטר. בדומה לאחיה, המתאגרף קאדר זיע'ם, אלוף צרפת באיגרוף, גם נאדיה חובבת איגרוף ובקליפ לשיר "Et C'est Parti" מופיעה נאדיה בתור מתאגרפת. בשנת 1993, בגיל 20, עברה נאדיה לפריז. עם מעברה, הפסיקה לעסוק בספורט תחרותי והחליטה לפנות לתחום הבידור. בפריז, השתתפה נאדיה בתוכנית הטלוויזיה הצרפתית "Graine de Star" ובשנת 1997 אף הוציאה סינגל אשר לא זכה להצלחה. כעבור שנה, נולד בנה הראשון. בשנת 2000 הקליטה דואט תחת השם "Aucun Dieu ne pourra me pardonner" עם הראפר הצרפתי סטומי בוגסי. נאדיה הוציאה ארבעה אלבומים. אלבומה הראשון, "Changer les Choses" יצא בשנת 2002 אך לא זכה להצלחה רבה ומכר כ-15,000 עותקים בלבד. באותה השנה, התמודדה נאדיה בטקס פרסי המוזיקה הצרפתי אך לא זכתה בו. פריצה הגדולה לשוק המוזיקה הייתה בשנת 2004 עם צאת אלבומה השני, "16/9" אשר זכה להצלחה כבירה בצרפת ומחוצה לה (בעיקר באירופה). האלבום נמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים בצרפת בלבד ונבחר לאלבום השנה בקטגוריית מוזיקה שחורה בצרפת. הסינגלים "Et c'est parti","Parle moi", "Si loin de vous", וכן "Singes" שבו בולטים מוטיבים מהמוזיקה הערבית המגרבית וגם הקליפ לו צולם בהשראה ערבית, זכו להצלחה רבה ודורגו בראש טבלאות מצעדי הפזמונים במדינות רבות, ביניהן שווייץ, פולין, הולנד, בלגיה וגם ארצות צפון אפריקה. האלבום השלישי, "Nâdiya", אשר יצא בשנת 2006, בדומה לקודמו, הצליח גם הוא אך מכר פחות עותקים, כ-250,000. באלבום זה, שילבה נאדיה גם שירי רוק בנוסף לשירים מסגנון המוזיקה השחורה הדומיננטיים בכל אלבומיה. השירים המצליחים ביותר מאלבום זה הם "Tous ces mots", "Amies-ennemies" ו"Roc" (אשר שונה בסגנון המוזיקלי משאר שיריה) שיצאו כסינגלים. אלבומה הרביעי, "La Source", יצא ב-12 בנובמבר 2007 ועד כה רק שיר אחד מתוכו, "Vivre ou Survivre" שוחרר כסינגל. כמו כן, החל משנת 2005 מתארחת נאדיה על תקן "כוכב זר" בתוכנית המציאות הלבנונית, "סטאר אקדמי" המקבילה הערבית של כוכב נולד ומוערצת מאוד בלבנון. שיר שהיא שרה ביחד עם אנריקה איגלסיאס היה בשנת 2008 11 שבועות בראש מצעד הפזמונים הצרפתי. בכל הקליפים לשיריה, מופיעה נאדיה בדמות אישה חזקה ושמה דגש על עוצמה נשית. נאדיה חובבת ספורט ואינה מעשנת. הסגנונות המוזיקליים המועדפים עליה הם R&B ומוזיקה שחורה. נאדיה אוהבת כלבים ובעבר גידלה כלב רוטווילר. 2001: Changer les Choses 2004: 16/9 2006: Nâdiya 2007: La Source 2008: Électron Libre 2019: ODYSSÉE מדיה וקבצים בנושא נאדיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאדיה (בצרפתית) נאדיה, ברשת החברתית פייסבוק נאדיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאדיה, ברשת החברתית אינסטגרם נאדיה, סרטונים בערוץ היוטיוב נאדיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נאדיה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) נאדיה, באתר ספוטיפיי נאדיה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) נאדיה, באתר Last.fm (באנגלית) נאדיה, באתר AllMusic (באנגלית) נאדיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) נאדיה, באתר דיזר נאדיה, באתר Yandex.Music (ברוסית) נאדיה, באתר Discogs (באנגלית) נאדיה, באתר Songkick (באנגלית) נאדיה, באתר Genius נאדיה, באתר SecondHandSongs נאדיה, באתר טיידל (באנגלית) נאדיה, באתר אמזון מיוזיק הבלוג של נאדיה (בצרפתית) מילים לשיריה של נאדיה
נאדיה

האם התכוונתם ל... נאדיה (ספר) – ספר מאת גלילה רון פדר עמית נאדיה (סרט) – סרט קולנוע משנת 1986, המבוסס על ספרהּ של גלילה רון פדר עמית נאדיה (זמרת) – זמרת צרפתייה ממוצא אלג'ירי
סופרוליג

הסופרוליג (SuproLeague), או בשמותיה הקודמים גביע אירופה לאלופות (1958–1991), הליגה האירופית (1992–1996) ופיב"א יורוליג (1997–2000), הייתה תחרות הכדורסל הבכירה למועדוני כדורסל באירופה, שאורגנה על ידי פיב"א אירופה בין השנים 1958 ו-2001. לאחר התמוטטות חברת התקשורת השווייצרית ISL בשנת 2000 נותרה פיב"א ללא יכולת כלכלית לנהל את המפעל הבכיר באירופה. כתוצאה מכך ארגון היול"ב הקים באותה שנה ליגה מתחרה משלו תחת השם יורוליג שאליו הצטרפו רוב הקבוצות הבכירות באירופה לפני תחילת עונת 2000/01. המפעל הבכיר של פיב"א התקיים עוד עונה אחרונה תחת השם סופרוליג, שבסיומה פיב"א ויול"ב הסכימו לאפשר ליול"ב לארגן מפעל בכיר אחד תחת ניהולה, היורוליג כאמור. הרעיון לקיים תחרות יבשתית לקבוצות אלופות באירופה מיוחס לעיתון ל'אקיפ ולעיתונאי גבריאל האנו אשר הגה את הרעיון בשנת 1954 לאחר שצפה במשחק בין קבוצות הכדורגל וולבס ובודפשט הונבד. שנתיים לאחר שהתחרות הראשונה לקבוצות אלופות נוסדה בשנת 1955 הרעיון עלה גם אצל ראשי הכדורסל באירופה, אשר התדיינו בזמן אליפות אירופה לאומות 1957 האם לקיים תחרות דומה גם לקבוצות הכדורסל. הוקמה ועדה שהחליטה לחיוב לקיים את התחרות לקבוצות אלופות של הליגות האירופיות, ואף מליגות של קבוצות מהמזרח התיכון שאינן באירופה, אשר היו מעוניינות בכך לראשונה בשנת 1958. בראשית דרכו התקיים המפעל בדומה למקבילו בכדורגל, בצורה של משחקי בית חוץ שבהם סיכום שתי התוצאות קובע את המנצחת. בעונת 1965–1966 הוחלט לקיים פיינל פור במקום נייטרלי, ולהוסיף שלב בתים של ארבע קבוצות כל אחד לפניו. הפיינל פור נשמר גם לעונה הבאה, אולם לאחריה הוחלט להחליפו במשחקי בית וחוץ בשלב חצי הגמר ומשחק גמר בודד במקום נייטרלי. בעקבות ההצלחה היחסית החליטה פיב"א לייסד מפעל מקביל לגביע אירופה לאלופות, לקבוצות מחזיקות גביע אשר התקיים לראשונה בעונת 1966–1967. מספר שנים לאחר מכן הוחלט לקיים את גביע קוראץ' בנוסף לתחרויות הקיימות, גביע לקבוצות סגנויות ומקומות 3–4 בליגות בארצן. בעונת 1974–1975 שונתה השיטה לשני בתים בשיטת ליגה בני שש קבוצות בשלב רבע הגמר אחרי סיבובים מוקדמים בשיטת בית וחוץ, בסיומן משחקי בית וחוץ בחצי הגמר וגמר במקום נייטרלי. בעונת 1976–1977 שונתה השיטה שוב, הפעם לבית גמר בשיטת ליגה בן שש קבוצות לאחר בתים מוקדמים בני ארבע קבוצות כל אחד בשיטת ליגה. בסיום בית הגמר שתי הראשונות העפילו למשחק גמר במקום נייטרלי. שיטת בית הגמר התקיימה, בשינויים קלים (ביטול שלבי הבתים המוקדמים במשחקי בית וחוץ, ובעיקר החזרת משחקי הפיינל פור בעונת 1987–1988) עד להרחבת המפעל בעונת 1991–1992. ההצלחה בה זכתה התחרות בשנות ה-80 חייבה את הרחבת המפעל משמונה קבוצות בשלב בית הגמר ל-16 קבוצות בשני בתים כאשר בכל בית מתמודדות בשלב הבתים 8 קבוצות, ביניהן גם קבוצות שאינן אלופות אלא סגניות בליגות בארצן. מגמה זו המשיכה עם הקמת פיב"א יורוליג בשנת 1996. פיב"א יורוליג, ממשיכתה של הליגה האירופית, נבדלה מזו שלא התקיימו בה משחקי מוקדמות והקבוצות המשתתפות החלו את התחרות בארבעה בתים מוקדמים של שש קבוצות כל אחד. בשנת 2000 שונה שם הליגה לסופרוליג, ובעונתה האחרונה (2000/01) זכתה מכבי תל אביב לאחר ניצחון על פנאתינייקוס 81-67 בגמר שנערך בפריז. מלבד עונות 1965-66 ו-1966-67 בהן נערך פיינל פור. השחקן המצטיין של הפיינל פור. The European Cup for Men's Champion Clubs-The Early Years הקלעי המצטיין במשחק הגמר. הקלעי המצטיין במשחק הגמר. הקלעי המצטיין במשחק הגמר. הקלעי המצטיין במשחק הגמר. הקלעי המצטיין במשחק הגמר. הקלעי המצטיין במשחק הגמר.
קנסוס

קנסוס, או קנזוס (census) היה תהליך מפקד האוכלוסין של אזרחי רומא העתיקה למטרות מיסוי, שירות צבאי, קביעת מעמד האזרח וחלוקת האזרחים לקנטוריות ההצבעה. בשלהי הקיסרות הרומית ולאורך ראשית ימי הביניים הפך המושג קנזוס לתיאור דמי חכירה (לרוב קבועים) ששולמו על ידי מחזיקי אדמה לבעליה. לפי המסורת הרומית, הקנסוס היה בשימוש עוד בתקופת מלכי רומא, עם ייסוד הרפובליקה הרומית, לקחו על עצמם את התפקיד הקונסולים. ומשנת 433 לפנה"ס נוצרה משרה מיוחדת בשביל ביצוע הקנסוס, הקנסורה. הקנסוסים האחרונים נערכו על ידי אספסיאנוס וטיטוס. הקנסורה נערכה בשדה מארס שברומא, כאשר כל אבות המשפחה ברומא נאספו לפני הקנסורים והצהירו על בני ביתם ורכושם (ברומא העתיקה לאב המשפחה הייתה שליטה מוחלטת על כל בני משפחתו, כולל בניו הנשואים וילדיהם). הקנסורים אמדו את הרכוש לפי שיקול דעתם ועד שנת 167 לפנה"ס היו נוהגים לגבות מס בשיעור של אחוז אחד מהרכוש (לאחר שנה זו הופסק לגבות מס מאזרחי רומא). לאחר סיום הקנסוס בוצע טקס דתי של טיהור על ידי הקנסורים והכוהנים הרומים. במהלך הקנסורה בוצעה גם חלוקה לשבטים, מעמדות (classes), וקנטוריות (centueiatas). החלוקה לשבטים נעשה על פי מקום מגורים של אזרח ולא לפי שיוכו האתני ואזרחי רומא חולקו ל-35 שבטים. החלוקה למעמדות התבססה על שווי הרכוש של האזרח בכסף, ויצרה חמישה מעמדות של אזרחים לפי מעמדם הכלכלי. המעמד הראשון כלל את האזרחים שרכושם היה מעל 100,000 איסרים, והמעמד התחתון כלל את כל מי שרכושו היה פחות מ-12,500 איסרים (אזרחים ממעמד זה נקראה הפרולטרים, והם לא חויבו בשילום מיסים או שירות בצבא). החלוקה השלישית הייתה חלוקת 5 המעמדות לקנטוריות, שחשיבותה הייתה בכך שאספת הקנטוריות הייתה למעשה בזמן הרפובליקה אספת העם החשובה ביותר. החלוקה לקנטוריות נעשה לפי גיל (צעירים, ומבוגרים) ובכול מעמד היה מספר מסוים של קנטוריות, בעלי סדרי גודל לא קבועים. לשני המעמדות העליונים היה את המספר הרב ביותר של הקנטוריות, מה שהעניק להם כוח ניכר בהצבעות. בנוסף לכך נרשמו עוד 18 קנטוריות של פרשים, שצורפו למעמד הראשון, שתי קנטוריות של נפחים ונגרים שצורפו למעמד השני ושתי קנטוריות של מחצצרים שצורפו למעמד הרביעי. החלוקה לקנטוריות הייתה מבוססת למעשה על מבנה צבאי. קנסוס נערך גם בערי איטליה על ידי המגיסטראטים הרומים שלהם ואזרחי רומא שישבו בערים אלו לא הוצרכו להתייצב ברומא. ככל הנראה הקנסוס בפרובינקיות נערך רק בזמן שנוצרו, ולא היה קבוע. הקנסוס נערך בדרך כלל על ידי הנציב הרומי או שלוחיו. קופוניוס הפרופקטור הרומי הראשון ביהודה, ערך קנסוס בקרב תושבי יהודה בשנת 6 לספירה, דבר שעורר זעם והתנגדות מהאוכלוסייה היהודית.
עלאא' א-דין

עלאא' א-דין אידע'דה אלרכני (בערבית: علاء الدين البَصِير), המכונה (בלשון סגי נהור) אלבציר כלומר "הרואה" (נולד בשנות ה-30 של המאה ה-13, מת ב-1294). אמיר ממלוכי, המושל הדתי של ירושלים בין השנים 1260–1284. עלאא' א-דין היה אחד מקציניו של הסולטאן ביברס עד שהתעוור ונפסל לשירות צבאי. אז החל ללמוד את לימודי דת האסלאם. מבחינה דתית, נחשב עלאא' א-דין לאיש דת אדוק ביותר. ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין קורא לו "איש תם וישר". בשנת 1260 מינה אותו ביברס לממונה על ההקדשים ("נאט'ר אל-חראמין"), בירושלים ובחברון. עלאא' א-דין הגדיר סמכויות נרחבות ביותר לתפקיד, שנשמרו לאורך כל השלטון הממלוכי ואף בתקופה העות'מאנית. סמכויותיו היו לכאורה פיקוח תקציבי ודאגה לרווחת אנשי הדת אך למעשה שלט בכל ההיבטים של ההקדשים מניקיון ואספקת מים ועד הגנה משפטית. כיוון שרוב ירושלים הייתה הקדש (וקף), נגעו סמכויותיו לרוב העיר, והוא היה האיש החזק בה. עלאא' א-דין היה ממונה רב פעלים. הוא גייס עבדים-לוחמים מסודאן, שיכן אותם בקסרקטין ליד שער המשגיח (רבאט עלאא' א-דין אלבציר, הוקם ב-1266) והפקיד אותם על משמר ההקדשים. למעשה, האיכות האישית והצבאית של שומרים אלה, שהיו כפופים לו באופן בלעדי, עלתה במידה רבה על זו של חיל המצב של הריבון החילוני. כלומר לשלטון החילוני-צבאי ששלט כביכול בירושלים, לא היו כל סמכויות במבני ההקדש, ובפרט בהר הבית. עלאא' ריצף את רחבת הר הבית, דאג למתקני טהרה בסמוך להר ופתח את שער הטהרה. ב-1266 דאג לאספקת מים שוטפת להר. בנוסף, הוא פעל גם במערת המכפלה בחברון. הוא שיפץ את המקום ודאג למתקני טהרה למתפללים המוסלמים. על יהודים הוא אסר להיכנס למתחם, והתיר להם רק לגשת אל המדרגה השביעית סמוך לשער הדרום מזרחי. עלאא' א-דין מת בספטמבר 1294 ונקבר ברבאט אל-בציר, שברובע המוסלמי שבירושלים. על שמו הרחוב המוביל מרחוב הגיא לשער המשגיח ברובע המוסלמי, התחום בין חומותיהן של האכסניות רבאט אל-מנצורי (חבס א-דם) ורבאט עלאא' א-דין אלבציר. יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית ו-אדריכלות ממלוכית בירושלים, בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל 83-84, 1992. עמ' 169-206 מדיה וקבצים בנושא עלאא' א-דין בוויקישיתוף רחוב עלאא' א-דין באתר עיריית ירושלים אדר ארנון, ירושלים בתיאורו של מוג'יר א-דין, קרדום 21-23, יולי 1982. עמ' 244
G3: Live in Tokyo

G3: Live in Tokyo הוא אלבום הופעה חיה נוסף של הרכב G3, שבו ג'ו סטריאני וסטיב ואי מצרפים אליהם את ג'ון פטרוצ'י. האלבום יצא במהדורה כפולה וכן במארז DVD. בסיבוב הופעות זה מציג פטרוצ'י את אלבומו "Suspended Animation". כל השירים נכתבו בידי ג'ון פטרוצ'י "Glasgow Kiss" - 9:18 "Damage Control" - 10:31 כל השירים נכתבו בידי סטיב ואי "The Audience Is Listening" - 8:59 "Building the Church" - 6:09 "K'm-Pee-Du-Wee" - 9:16 כל השירים נכתבו בידי ג'ו סטריאני "Up in Flames" - 8:56 "Searching" - 8:44 "War" - 6:37 "Foxy Lady" - 10:43, גרסת כיסוי של The Jimi Hendrix Experience "La Grange" - 9:18, גרסת כיסוי של ZZ Top "Smoke on the Water" - 12:33, גרסת כיסוי של דיפ פרפל ג'ו סטריאני - גיטרה חשמלית, שירה גיילן הנסון - גיטרה מלווה מאט ביסונט - גיטרה בס ג'ף קמפיטלי - תופים סטיב ואי - גיטרה חשמלית דייב ויינר - גיטרה מלווה בילי שיהן - גיטרה בס, שירה טוני מקאלפין - קלידים, שירה ג'רמי קולסון - תופים ג'ון פטרוצ'י - גיטרה חשמלית דייב לארו - גיטרה בס מייק פורטנוי - תופים, כלי הקשה מידע על האלבום G3: Live in Tokyo באתר MusicBrainz האלבום G3: Live in Tokyo באתר Discogs
החזית העממית לשחרור אריתריאה

החזית העממית לשחרור אריתריאה מוכרת באריתריאה ובאתיופיה בשם שעביה (החזית העממית בערבית) או הגחא (בתיגרינית: ህዝባዊ ግንባር ሓርነት ኤርትራ Hizibawī Ginibari Harineti Ēritira) היה ארגון שנלחם לעצמאות אריתריאה מאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות האריתראית ומלחמת האזרחים האתיופית. השעביה שבה כ-30% מהלוחמים היו נשים נוצרה ב-1970 כארגון שמאל שהתפצל מארגון הג'אבחה. הכינוס הראשון של הארגון החדש התקיים בינואר 1977 ושם נקבעו באופן רשמי המטרות של הארגון. במהלך הכינוס הארגון אימץ תוכנית ליברלית, בה נקבעו זכויות האישה ועידוד חינוך על מנת להוריד את הבורות בקרב האוכלוסייה, בכינוס זה נקבע שהארגון מכיר רק בגבולות מתקופת הקולוניאליזם האיטלקי. בעקבות הפיצול, השעביה והג'אבחה עלו בדרגת העימותים מעימות אידאולוגי לעימות צבאי במשך מלחמות האזרחים האריתראיות, במקביל למלחמה כנגד אתיופיה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הסכסוכים הסתיימו כאשר השעביה הצליח כמעט להשמיד את הג'אבחה וראשיו נמלטו לסודאן השכנה ובכך השעביה היה הארגון העיקרי בלוחמה כנגד אתיופיה עד שהשלים עם הארגון המתחרה בכינוס השני של הארגון ב-1986. במשך המלחמה כנגד אתיופיה הארגון הצליח לתפוס חיילים אתיופים רבים בשבי. הארגון לא התעלל בשבויים אך גם לא דאג להם. במהלך המאבק הארוך שלו הארגון ייצר בתי חולים תת-קרקעיים ששם ייצרו גם תרופות ללוחמים. בכינוס השני של הארגון שהיה תחת סימן איחוד בין השעביה והג'אבחה הוסכם שלשני הארגונים תהיה הנהגה מרכזית אחת. ב-1988 הארגון המשותף החל במתקפה נרחבת כנגד הצבא האתיופי והצליח להשתלט על צפון אריתריאה, שני הארגונים הצליחו לכבוש את כל אריתריאה ב-24 במאי 1991. לאחר כיבוש אריתריאה הארגון שנה את שמו לחזית העממית לדמוקרטיה וצדק והיא המפלגה הפוליטית היחידה באריתריאה (במדינה קיים משטר חד-מפלגתי). מדיה וקבצים בנושא החזית העממית לשחרור אריתריאה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החזית העממית לשחרור אריתריאה החזית העממית לשחרור אריתריאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Johnson, Michael; Johnson, Trisha (April 1981). "Eritrea: The National Question and the Logic of Protracted Struggle". African Affairs 80. Doris, Burgess; Cliffe, Lionel (Spring 1987). "EPLF Second Congress". Review of African Political Economy 14 (38): 107. doi:10.1080/03056248708703724
ריבוע קסם

במתמטיקה, ריבוע קסם הוא מטריצה ריבועית (מסדר n × n {\displaystyle \!\,n\times n} ), שמכילה את כל המספרים הטבעיים מ-1 ועד n² בסדר כלשהו, כך שסכום המספרים בכל שורה, בכל עמודה ובשני האלכסונים יהיה זהה. סכום זה מכונה "קבוע הקסם", וערכו M 2 ( n ) = n ( n 2 + 1 ) 2 {\displaystyle M_{2}(n)={\frac {n(n^{2}+1)}{2}}} . ריבועי קסם מעוררים עניין בבני אדם זמן רב. בימי קדם היו קשורים עם העל טבעי והעולם הקסום. הם נמצאו בממצאים ארכאולוגיים של ערים אסיאתיות קדומות, ולמעשה, האזכור הקדום ביותר של ריבוע קסם הוא מסין, בערך מ-2800 לפני הספירה. הוא נקרא "lo-shu" והאגדות מספרות כי ריבוע הקסם הזה נראה לראשונה על ידי הקיסר "Yu" על גבו של צב שמימי על הגדה של הנהר הצהוב, lo. בתחריט מלנכוליה שנעשה בשנת 1514 על ידי אלברכט דירר מופיע ריבוע קסם שכזה. דירר שיבץ את שנת היצירה בתחריט. במאה התשיעית, ריבועי קסם חלחלו אל תוך עולם האסטרולוגיה, כאשר אסטרולוגים ערבים השתמשו בהם בחישובי הורוסקופים. עם העבודות של המתמטיקאי היווני Moschopoulos ב-1300 לספירה, ריבועי קסם ותכונותיהם התפשטו אל תוך העולם המערבי, בעיקר בתקופת הרנסאנס. כמו כן ישנם ריבועי קסם במילים שרצף המילים נקרא גם ישר וגם באלכסונים, ראה ערך ר' אברהם אבן עזרא. בריבוע הקסם משובצים המספרים   1 , 2 , … , n 2 {\displaystyle \ 1,2,\dots ,n^{2}} , שסכומם הוא סכום סדרה חשבונית,   n 2 ( n 2 + 1 ) 2 {\displaystyle \ {\frac {n^{2}(n^{2}+1)}{2}}} . מכיוון שסכום המספרים בכל אחת מ-n השורות אמור להיות קבוע, הסכום בכל שורה שווה ל-   n ( n 2 + 1 ) 2 {\displaystyle \ {\frac {n(n^{2}+1)}{2}}} ; כך גם לעמודות. בריבוע קסם בן 9 משבצות, הספרה האמצעית תמיד תהיה 5 דוגמה נוספת היא ריבוע הקסם מסדר 4 שיצר דירר בתחריטו מלנכוליה, המכיל תכונות מעניינות נוספות: קיימת דרך פשוטה לבניית ריבוע קסם מסדר   n {\displaystyle \ n} כאשר   n {\displaystyle \ n} הוא מספר טבעי אי-זוגי. יש לכתוב בריבוע את כל המספרים מ־   1 {\displaystyle \ 1} ועד   n 2 {\displaystyle \ n^{2}} לפי הסדר על־פי הכללים הבאים: כתבו את הספרה 1 במשבצת במרכז השורה העליונה. מעתה והלאה יש לנוע למשבצת הסמוכה באלכסון למעלה וימינה. חריגים: אם מגיעים לקצה הריבוע – יש לחזור מצדו השני: אם מגיעים לקצה העליון של הריבוע – חוזרים מהקצה התחתון. אם מגיעים לקצה הימני של הריבוע – חוזרים מהקצה השמאלי. אם המשבצת שאליה הגעתם מלאה, יש לנוע משבצת אחת למטה במקום באלכסון למעלה וימינה (הדבר מתרחש אם ורק אם המספר האחרון שהוצב הוא כפולה של   n {\displaystyle \ n} ). כתבו את המספר הבא במשבצת שאליה הגעתם. ריבוע קסם-על ריבוע לטיני סודוקו כוכב קסם משושה קסם ריבוע קסם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רבועי קסם, דף שער בספרייה הלאומית "ריבועי קסם", מאת הסופר אהרן מוריאלי באתר המרכז לתכנון לימודים של מכללת קיי, באר שבע ריבוע קסם, באתר MathWorld (באנגלית)
G3: Live in Denver

G3: Live in Denver הוא אלבום הופעה חיה של הרכב G3, שבו ג'ו סטריאני וסטיב ואי מצרפים אליהם נגן נוסף. הפעם מופיע איתם ינגוויי מלמסטין. האלבום יצא במהדורה כפולה וכן במארז DVD. בנוסף למארז ה-DVD יצא גם אלבום כפול בשם "G3: Rockin' in the Free World", שכלל סט שירים שונה. "Satch Boogie" "The Extremist" "Starry Night" "Midnight" "The Mystical Potato Head Groove Thing" "I Know You're Here" "Juice" "I'm the Hell Outta Here" "Evil Eye" "Baroque 'n' Roll" "Acoustic Guitar Solo" "Adagio" "Far Beyond the Sun" "Rockin' in the Free World" גרסת כיסוי של ניל יאנג, שירה: ג'ו סטריאני "Little Wing" גרסת כיסוי של ג'ימי הנדריקס, שירה: סטיב ואי "Voodoo Child (Slight Return)" גרסת כיסוי של The Jimi Hendrix Experience, שירה: ינגוויי מלמסטין כל השירים נכתבו בידי ג'ו סטריאני "The Extremist" - 3:51 "Crystal Planet" - 4:41 "Always with Me, Always with You" - 4:16 "Midnight" - 3:05 "The Mystical Potato Head Groove Thing" - 5:32 כל השירים נכתבו בידי סטיב ואי "You're Here" - 3:33 "Reaping" - 7:05 "Whispering a Prayer" - 9:27 כל השירים נכתבו בידי ינגוויי מלמסטין אלא אם צוין אחרת "Blitzkrieg" - 2:48 "Trilogy Suite Op. 5: The First Movement" - 8:07 "Red House" (ג'ימי הנדריקס) - 4:25 "Fugue" - 3:37 "Finale" - 2:54 כל השירים נכתבו בידי ג'ימי הנדריקס אלא אם צוין אחרת "Voodoo Child" - 10:46 "Little Wing" - 6:08 "Rockin' in the Free World" (ניל יאנג) - 12:29 ג'ו סטריאני - גיטרה חשמלית, שירה גיילן הנסון - גיטרה מלווה מאט ביסונט - גיטרה בס ג'ף קמפיטלי - תופים סטיב ואי - גיטרה חשמלית, שירה דייב ויינר - גיטרה מלווה בילי שיהן - גיטרה בס טוני מקאלפין - קלידים, גיטרה חשמלית ג'רמי קולסון - תופים ינגוויי מלמסטין - גיטרה חשמלית, שירה מיק סרבינו - גיטרה בס ג'וק סוולברג - קלידים פטריק ג'והנסן - תופים מידע על האלבום G3: Live in Denver באתר MusicBrainz
החזית לשחרור אריתריאה

החזית לשחרור אריתריאה (בתיגרינית: ተጋደሎ ሓርነት ኤርትራ; בערבית: جبهة التحرير الإريترية; באיטלקית: Fronte di Liberazione Eritreo; מוכרת באריתריאה ובאתיופיה בשם ג'בהה - جبهة, החזית בערבית) הייתה ארגון שנלחם למען עצמאות אריתריאה מאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות האריתראית ומלחמת האזרחים האתיופית. בשנות ה-70 השתלטה החזית העממית לשחרור אריתריאה על החזית, והיא הובסה באופן רשמי ב-1981. הארגון הוקם בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 במצרים ונלחם כנגד אתיופיה ושליטה, הקיסר היילה סלאסי. התנועה הציבה אתגרים בפני הממשלה האתיופית אולם נכשלה בהשגת מטרתה העיקרית - עצמאות אריתריאה הערבית. אנשי הארגון היו בעיקר מוסלמים בני השבטים הנודדים ממערב אריתריאה ומאזורי החוף. בשנות ה-70 של המאה ה-20 פרשה קבוצה מאנשי הארגון והקימה ארגון שמאל מתחרה בשם שעביה. במהלך שנות ה-80, השעביה החליפה את הג'אבחה בתור ארגון המתקוממים העיקרי. בעת הכרזת העצמאות של אריתריאה ב-1993, ארגון השעביה שינה את שמו לחזית העממית לדמוקרטיה וצדק והוכר כמפלגה היחידה באריתריאה. הג'אבחה הפכה לארגון מתקוממים קטן הפועל בגבול עם סודאן. בכינוס הארגון ב-1995 בעיר גונדר שבאתיופיה הארגון הציג אידאולוגיה שונה מזו של המייסדים, כיום הג'אבחה הוא סיעה בברית הלאומית האריתראית שהיא ארגון גג שמאגד את כל קבוצות ההתנגדות לממשלה האריתראית, ארגון זה מקבל תמיכה צבאית מאתיופיה וממשלת סומליה. ריאיון עם אחד מחברי הארגון
מצד גרפון

מצד גרפון הוא מגדל שמירה נבטי החולש על דרך הבשמים ממסלול נחל חווה לכיוון נחל גרפון (מצפון למכתש רמון). במקום התגלו מגדל רבוע שאורך כל אחת מצלעותיו 6 מטר, קירותיו בנויים מאבנים בינוניות, מטויחות טיח גס והם השתמרו בגובה של 3 עד 4 נדבכים. מצד גרפון דומה מאוד בצורתו למצד מחמל. ממזרח למצד, במרחק מטרים ספורים, נמצאו שרידי מתחם מגורים ובו חמישה חדרים. בראש מעלה-גרפון, בנקודה המשקיפה על המשך הדרך בכיוון צפון, נמצא מגדל תצפית קטן נוסף בגודל של 2 מטר על 2 מטר. על שפתו הדרומית של נחל גרפון מדרום-מערב למצד, נמצא בור מים שנחצב בסלע. הבור קיבל את מימיו מתעלה שאספה את מי-הנגר של המדרון מדרום. אורכה 250 מ' והיא נשתמרה היטב. אודות דרך הבשמים מאת רשות הגנים הלאומיים (באנגלית) רודולף כהן, הדרכים העתיקות מפטרה לעזה לאור התגליות החדשות, בתוך דרכי הבשמים : רצף מאמרים, עורכים: עזרא אוריון ואבנר גורן, הוצאה לחינוך סביבתי, מדרשת שדה בוקר, 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית רמפורד

מדליית רמפורד (באנגלית: Rumford Medal) היא מדליה שמעניקה החברה המלכותית לחוקרים אירופיים בתחומי התרמודינמיקה והאופטיקה. המדליה נקראת על שמו של בנג'מין תומפסון, הידוע בשם הרוזן רמפורד, שב-1796 תרם לחברה המלכותית 5,000 לירה שטרלינג על מנת שתעניק את הפרס פעם בשנתיים. המדליה מצופה כסף, ובנוסף לה, מקבלים הזוכים גם אלף ליש"ט. 1800: בנג'מין תומפסון 1804 : ג'ון לזלי 1806 : ויליאם מרדוך 1810 : אתיין לואי מלוס 1814 : ויליאם צ'ארלס ולס 1816 : האמפרי דייווי 1818 : דייוויד ברוסטר 1824 : אוגוסטן ז'אן פרנל 1832 : ג'ון פרדריק דניאל 1834 : מסדוניו מלוני 1838 : ג'יימס דייוויד פורבס 1840 : ז'אן-בטיסט ביו 1842 : ויליאם הנרי פוקס טלבוט 1846 : מייקל פאראדיי 1848 : אנרי ויקטור רניו 1850 : פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו 1852 : ג'ורג' גבריאל סטוקס 1854 : ניל ארנוט 1856 : לואי פסטר 1858 : ז'ול ז'מין 1860 : ג'יימס קלרק מקסוול 1862 : גוסטב קירכהוף 1864 : ג'ון תינדל 1866 : איפוליט פיזו 1868 : בלפור סטיוארט 1870 : אלפרד אוליבייה דה קלוזינייה 1872 : אנדרס יונאס אונגסטרם 1874 : גוז'ף נורמן לוקייר 1876 : פייר יאנסן 1878 : אלפרד קורנו 1880 : ויליאם הוגינס 1882 : ויליאם אבניי 1884 : טוביאס טהלן 1886 : סמואל לנגלי 1888 : פייטרו טצ'יני 1890 : היינריך רודולף הרץ 1892 : נילס דונר 1894 : ג'יימס דיוואר 1896 : וילהלם רנטגן ופיליפ לנארד 1898 : אוליבר לודג' 1900 : אנרי בקרל 1902 : צ'ארלס אלגרנון פרסנוס 1904 : ארנסט רתרפורד 1906 : יו לונגבורן קלנדר 1908 : הנדריק לורנץ 1910 : היינריך רובנס 1912 : האיקה קמרלינג אונס 1914 : ג'ון ויליאם סטראט ריילי 1916 : ויליאם הנרי בראג 1918 : צ'ארלס פברי ואלפרד פירוט 1920 : ג'ון ויליאם סטראט ריילי 1922 : פיטר זימן 1924 : צ'ארלס ורנון בויז 1926 : ארתור שוסטר 1928 : פרידריך פשן 1930 : פטר דביי 1932 : פריץ הבר 1934 : וונדר יוהנס דה האס 1936 : ארנסט ג'ון קוקר 1938 : רוברט ויליאמס ווד 1940 : מאנה סיגבאן 1942 : גורדון דובסון 1944 : הארי ראלף ריקרדו 1946 : אלפרד אגרטון 1948 : פרנץ יוג'ין סימון 1950 : פרנק ויטל 1952 : פריץ זרניק 1954 : ססיל רג'ינלד בורג 1956 : פרנק פיליפ בוודן 1958 : תומאס מרטון 1960 : אלפרד גורדון גיידון 1962 : דודלי מוריס ניוויט 1964 : הנדריק ואן דה הולסט 1966 : ויליאם פניי 1968 : דניס גאבור 1970 : כריסטופר הינטון 1972 : בזיל ג'ון מייסון 1974 : אלן קוטרל 1976 : איליה פריגוז'ין 1978 : ג'ורג' פורטר 1980 : ויליאם פרנק וין 1982 : צ'ארליס גורי ויין 1984 : הרולד הופקינס 1986 : דניס רוק 1988 : פליקס וינברג 1990 : וולטר אריק ספיר 1992 : הרולד נוויל טמפרלי 1994 : א. קלר 1996 : ג. טרנר 1998 : ריצ'רד פרינד 2000 : וילסון סיבט 2002 : דייוויד קינג 2004 : ריצ'רד דיקסון 2006 : ז'אן פייר הנסן 2008 : אדוארד הינדס 2010 : גילברט ג'ורג' לונזריץ' 2012 : ג'יימס רוי טיילור 2014 : ג'רמי ג'ון באומברג 2016 : אורטווין הס 2018 : יאן וולמסלי 2019 : מיילס ג'ון פג'ט 2020 : פטריק גיל 2021 : קרלוס פרנק 2022 : ריימונד פיירהומברט 2023 : פולינה בייבל מדיה וקבצים בנושא מדליית רמפורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדליית רמפורד