laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ציפור צהובה (קוקטייל)

ציפור צהובה (באנגלית: Yellow Bird) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-30 מ"ל רום לבן, 15 מ"ל טריפל סק, 15 מ"ל גליאנו, 15 מ"ל מיץ ליים. את המרכיבים מוזגים לשייקר, מסננים לכוס קוקטייל ומקשטים פרוסת ליים. ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מספנת הצי בבוסטון

מספנת הצי בבוסטון (באנגלית: Boston Navy Yard), שנקראה תחילה Charlestown Navy Yard ואחר כך Boston Naval Shipyard, הייתה אחת המספנות הוותיקות ביותר של הצי האמריקני. היא הוקמה ב-1801 ונסגרה רשמית ב-1 ביולי 1974. חלק משטחה הועבר לידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ובו הוקם הפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון. בחלקים אחרים של המספנה לשעבר נמצאות כיום פריגטת המפרשים "קונסטיטושן" ואוניית המוזיאון "קייסין יאנג", משחתת מימי מלחמת העולם השנייה. בפי תושבי האזור ושירות הפארקים הלאומיים המקום נקרא עדיין בשם "מספנת צ'ארלסטאון". בניית כלי שיט מלחמתיים החלה בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, עוד במלחמת העצמאות האמריקנית. השטח עבור המספנה נרכש ב-1800 והיא נפתחה זמן קצר אחר כך. כאן נבנתה אוניית הקו הראשונה של הצי האמריקני, "אינדפנדנס". עד שנות התשעים של המאה שימש המתחם בעיקר לתיקוני אוניות ולאחסנה, אז החלו בונים בו את אוניות הפלדה של "הצי החדש" ("New Navy"). ב-24 ביוני 1833 חנכה "קונסטיטושן" את המבדוק שנבנה במקום, הראשון מסוגו בניו אינגלנד, וב-14 במרס 1975 הייתה היא האונייה האחרונה שצפה ויצאה ממנו לפני שנסגר סופית. מפעל החבלים (ropewalk) שנפתח במספנה ב-1837 ייצר חבלים לשימוש הצי עד סגירתו ב-1975. אחרי מלחמת האזרחים שימש מתחם המספנה כבסיס אחסנה וגיוס. בשנות התשעים של המאה ה-19 החל הצי מתרחב, והמספנה ניעורה לחיים. בשנים הראשונות של המאה העשרים נבנה מבדוק נוסף. במלחמת העולם השנייה תוקנו במספנה אוניות בריטיות שנפגעו על ידי הצי הגרמני. ב-27 בספטמבר 1941, יום החירות של הצי (Liberty Fleet Day), הושקו בבוסטון שתי משחתות, "קווי" (Cowie) ו"נייט" (Knight). בוסטון הייתה אחת מארבע מספנות של הצי שנבחרה לבנות את הפריגטות מדגם "קפטן" עבור הצי המלכותי הבריטי במסגרת חוק "השאל-החכר". מאחר שארצות הברית נמצאה במלחמה כאשר נשלמה בנייתן של אוניות אלה, שימשו חלק מהן כמשחתות ליווי לאוניות הצי. לאחר המלחמה הסבה המספנה אוניות ממלחמת העולם השנייה לכלי שיט המותאמים לעידן המלחמה הקרה כחלק מתוכנית FRAM. הפעילות במספנה במהלך מלחמת קוריאה ומלחמת ווייטנאם הייתה מעטה בשל ריחוקה הרב מאזור הקרבות. המספנה נסגרה לאחר מלחמת ווייטנאם. כשהועלו רעיונות כיצד לפתח מחדש את המקום, אחת ההצעות שנשקלו הייתה להפוך את המקום למתחם בנייה של מכליות נפט. רעיון זה נדחה בסופו של דבר, והמקום הפך לחלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון, המציג את אומנות הבנייה של כלי שיט מלחמתיים ותולדותיה. מספנת צ'ארלסטאון מציעה אטרקציות רבות למבקרים: פריגטת המפרשים "קונסטיטושן", הנמצאת עדיין בשירות פעיל בצי, ואוניית המוזיאון "קייסין יאנג" רתוקות לרציף מס' 1 ופתוחות לקהל הרחב. כמו כן פועל במקום מוזיאון הפריגטה "קונסטיטושן". מבדוק מס' 1 מוסיף לשמש לתחזוקת אוניות, בעיקר לכלי שיט היסטוריים. המספנה נמצאת קרוב לקצה הצפוני של שביל החירות, ומדי שנה מבקרים בה אלפי אנשים. המעבורות של MBTA, רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס, עוצרות ברציף מס' 3, הנמצא מרחק קצר מן המספנה. מדיה וקבצים בנושא מספנת הצי בבוסטון בוויקישיתוף מספנת צ'ארלסטאון באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. מספנת צ'ארלסטאון באתר Charlestown Online.net .
Postfix

במחשוב, Postfix הוא סוכן תעבורת הודעות (MTA), חופשי, המקבל ושולח דואר אלקטרוני. נועד להיות אלטרנטיבה ל-Sendmail. התוכנה ידועה גם בשמותיה הישנים VMailer ו-IBM Secure Mailer. Postfix מופץ תחת רישיון IBM הציבורי גרסה 1.0 המהווה רישיון תוכנה חופשית. פיתוח התוכנה החל בשנת 1997 והפצתה החלה ב-1 בדצמבר 1998, גם כיום (2017) ממשיכה Postfix להיות מפותחת באופן פעיל על ידי היוצר שלה ותורמים אחרים. מדיה וקבצים בנושא Postfix בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Postfix (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניק אדמס

ניקולס אלוייסיוס אדמשוק (באנגלית: Nicholas Aloysius Adamshock; ‏ 10 ביולי 1931 - 7 בפברואר 1968) היה שחקן אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1963 על התפקיד בסרט "דמדומים של כבוד". אדמס נולד בעיר נאנטיקוט שבפנסילבניה לקתרין קורץ ולפיטר אדאמשוק, כורה פחם אוקראיני. בצעירותו הצטיין בבייסבול וקיבל הצעה לשחק עבור קבוצת סנט לואיס קרדינלס אותה דחה בשל שיקולים כספיים. בגיל 17 בעת שביקר בניו יורק נכנס אדמס לאודישן במחזה מקומי, שם פגש את השחקן ג'ק פאלאנס. זמן קצר לאחר מכן זכה אדמס להצעת עבודת המשחק הראשונה שלו במחזה "תום סוייר". לאחר שנה נסע לנסות את מזלו בלוס אנג'לס, שם החל לעבוד בתור מאבטח באולפנים בניסיון ליצור קשרים עם סוכנים ובמאי קולנוע. אדמס החל לקבל תפקידי משנה משמעותיים בשנת 1955 בדרמה הקומית "מר רוברטס" ובדרמות "מרד הנעורים" ו"פיקניק". בשנה שלאחר מכן הוזעק אדמס לדבב את דמותו של חברו כוכב הקולנוע ג'יימס דין לאחר שמת לפני שסיים לצלם את הדרמה "ענק" ב-1958 התפרסם בקומדיות "חיית המחמד של המורה" בתפקיד בארני קובאק ו"אין פנאי לסמלים". ב-1959 יצר כתב ושיחק אדמס בסדרת המערבון " The Rebel" והופיע בדרמות "דו-שיח בחדר המיטות" בתפקיד טוני וולטרס ו"סיפורה של בולשת" בתפקיד הצעיר ג'ק גרהאם. ב-1963 הועמד אדמס לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד בן בראון החשוד ברצח בדרמה "דמדומים של כבוד". את הופעותיו הקולנועיות האחרונות עשה בסרטי המדע בדיוני היפנים "פרנקנשטיין כובש את העולם" ו"פלישת האסטרו מפלצות" ובסרט האימה "תמותי, מפלצת, תמותי!". אדמס נישא לשחקנית קרול נאגט בשנת 1959 ונשאר נשוי עד למותו. לזוג נולדו שני ילדים שהפכו לשחקנים ג'ב סטיוארט אדמס ואליסון אדמס. אדמס מת ב-7 בפברואר 1968 בגיל 36 כתוצאה ממנת יתר. לאחר מותו של אדמס הועלו ספקולציות שונות לגבי חייו, בין היתר נטען שאדמס היה ביסקסואל בחיים האישיים והרבה לבלות בחיקם של אלביס פרסלי וג'יימס דין ולצרוך איתם סמים. פיקניק (1955) מרד נעורים (1955) מר רוברטס (1955) הקרון האחרון (1956) גברת ברוקס שלנו (1956) ענק (1956) חביב המורה (1958) אין פנאי לסמלים (1958) שיחה בין הסדינים (1959) סיפורה של בולשת (1959) גיהנום זה לגיבורים (1962) הרופאים הצעירים (1962) וו (1963) דמדומים של כבוד (1963) פרנקנשטיין כובש את העולם (1965) פלישת האסטרו מפלצות (1965) תמותי, מפלצת, תמותי! (1965) מדיה וקבצים בנושא ניק אדמס בוויקישיתוף ניק אדמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניק אדמס, באתר AllMovie (באנגלית) ניק אדמס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניק אדמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קולין מוקרי

קולין מוקרי (באנגלית: Colin Mochrie; ‏נולד ב־30 בנובמבר 1957) הוא שחקן וקומיקאי קנדי-סקוטי. ידוע בעיקר בזכות הופעותיו בגרסאות הבריטית והאמריקאית לסדרת הטלוויזיה "של מי השורה הזאת בכלל?". קולין מוקרי נולד בקילמרנוק, סקוטלנד כבן הבכור מבין שלושה אחים. ב-1964 עברה משפחתו לקנדה, בתחילה גרו בשכונה צרפתית מחוץ הנמצאת מחוץ למונטריאול, וב-1969 עברה המשפחה לוונקובר. בהיותו בבית הספר התיכון, השתתף בהשפעת חבריו במחזה בשם "מותו וחייו של סניקי פיץ'" ולמרות שלא היו לו שאיפות בתחום המשחק, הוא מתאר שהיה "מכור" עת צחק הקהל בפעם הראשונה בעקבות הופעתו. לאחר שסיים את בית הספר התיכון הצטרף לתיאטרון סטודיו 58 למשך ארבע שנים עד שגילה את תחום קומדיית האלתורים. ב-1980 החל מוקרי לעבוד בתיאטרון האלתורים "TheatreSports League", שם בתחילה עבד במשרה חלקית ולאחר מכן במשרה מלאה. בתקופה זו הכיר מוקרי את ראיין סטיילס, שהפך לשותפו בעבודה בתחום קומדיית האלתורים במשך עשרים שנה, והשניים הופיעו יחד ב-"TheatreSports League". ב-1986 עבר מוקרי להתגורר בטורונטו והצטרף לקבוצת קומדיית האלתורים "The Second City" בה היה חבר גם סטיילס. בתקופה זו הכיר מוקרי את דברה מקגראת' לה נישא ב-1989. ב-1988 הצטרף מוקרי לגרסה המקורית הבריטית של הסדרה "של מי השורה הזאת בכלל?" סדרת הטלוויזיה המציגה קומדיית אלתורים מול קהל. בעקבות השתתפותו בסדרה עבר מוקרי להתגורר בלוס אנג'לס שם צולמה הסדרה בעונותיה האחרונות. לאחר סיום הגרסה הבריטית הצטרף מוקרי לגרסה האמריקאית של הסדרה בהנחיית דרו קארי, ומופיע גם במהדורה הנוכחית שלה בהנחייתה של איישה טיילר. בשנת 2015 שיחק בקומדיה הרומנטית "סינדרלה והעיר הגדולה". מדיה וקבצים בנושא קולין מוקרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולין מוקרי (באנגלית) קולין מוקרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קולין מוקרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קולין מוקרי, באתר AllMovie (באנגלית) קולין מוקרי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קולין מוקרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) Comedian keeps track of santa כתבה בעיתון "סטאר באנר" באתר גוגלניוז, 24 בדצמבר 2000. Colin doesn’t make mockery of LV comedy כתבה באתר "לאס וגאס סאן", 25 בנובמבר 2005.
מוחמד מגריף

ד"ר מוחמד יוסוף אַלְ-מַגַרְיַף (ערבית: محمد يوسف المقريف; תעתיק מדויק: מֻחַמַּד יוּסֻף אַלְמַקַרְיַף; נולד ב-1940) הוא פוליטיקאי לובי שכיהן כנשיא הקונגרס הלאומי הכללי של לוב מאוגוסט 2012 עד מאי 2013. בתוקף תפקידו זה, הוא שימש דה פקטו כראש המדינה והממשל עד אשר ימונה ראש ממשלה ותכונן ממשלה. מגריף הוא גם מנהיגה של מפלגת החזית הלאומית, שזכתה בשלושה מושבים בבחירות הפרלמנטריות של שנת 2012 (הראשונות לאחר עידן קדאפי), וכבר לפני כן היה ידוע בכך שייסד וכיהן כמנהיג הראשון של החזית הלאומית להצלת לוב, קבוצת אופוזיציה ידועה למשטרו של מועמר קדאפי. מדיה וקבצים בנושא מוחמד מגריף בוויקישיתוף רויטרס, נשיא ראשון ללוב בעידן שאחרי קדאפי, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2012 יריבו של קדאפי נבחר ליושב ראש האספה הכללית - כתבה באתר אל ג'זירה, 10 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא לוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוטרו

רוטרו או רוטרוד (בצרפתית: Rotrou de Warwick; חי בשנים 1109 - 26 בנובמבר 1183) היה הבישוף של אוורה והארכיבישוף ה-25 של רואן שבצרפת משנת 1165 (שנה לאחר מותו של הארכיבישוף איג השלישי (אנ')) ועד מותו שלו. מחליפו היה גוטייה דה קוטנס (אנ'). רוטרו היה בנו הרביעי של הנרי דה בומונט הראשון, רוזן ווריק, ומרגרט, בתו של ז'ופרואה השני, רוזן פרש (Geoffroy II du Perche). הוא שימש גם כמעין מנהיג (Justiciar) של נורמנדי. מדיה וקבצים בנושא רוטרו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייל הביצות

אייל הביצות (שם מדעי: Blastocerus dichotomus) הוא סוג של אייל גדול בתת-משפחת איילי העולם החדש החי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1815 על ידי ג'ון קרל וילהלם יליגר, והוא האייל הגדול ביותר באמריקה הדרומית. אייל הביצות הוא בין הגדולים באיילי העולם החדש: גובהו בכתפיים 100–115 ס"מ, אורכו 145–200 ס"מ, ומשקלו 100–120 ק"ג. צבע פרוותו זהוב או אוכרה עם נטייה לאדמדם, ורגליו בולטות בצבען השחור. סביב הסנטר והגרון יש סינר לבן בוהק, וסימונים לבנים נוספים נמצאים במותניים, סביב העיניים השחורות ובצידן הפנימי של האוזניים. חרטומו, שפתיו ואפו של האייל שחורים, ופניו עשויות להיות לבנבנות. למין זה אוזניים גדולת ופרסות ארוכות ורחבות המותאמות במיוחד לתנועה באדמה ביצתית. הזכר מתאפיין בקרניים מסועפות וכבדות המגיעות לאורך של 60 ס"מ, ולמשקל של שני ק"ג. בדומה לאיילים טרופיים אחרים, הקרניים אינן נושרות מדי עונה אלא עשויות להיוותר מספר שנים. האוכלוסיות העיקריות של אייל הביצות נמצאות בברזיל ובארגנטינה, ואוכלוסיות קטנות יותר נמצאות בפרו, בוליביה ופרגוואי; המין היה מצוי בעבר גם באורוגוואי, אך ככל הנראה נכחד ממנה. כפי שמרמז שמו, סביבת המחיה העיקרית של האייל היא ביצות או אזורי הצפה ששוכנים בתוך יערות לחים, נהרות ושטחי שטחי מרעה, והוא מעדיף אזורים עם צמחייה גבוהה וצפופה כמו קנה או סוף. הוא מגלה העדפה למים רדודים בגובה 50 ס"מ, ונמנע ממקומות בהם מפלס המים גבוה ממטר. טורפיו העיקריים של אייל הביצות היו יגוארים ופומות, אולם כיום הם נדירים בסביבת המחיה שלו. אייל הביצות פעיל בשעות הדמדומים ובשעות הלילה, את שעות היום יבלה במנוחה בצמחייה העבותה. האייל חי בדרך כלל בזוגות, ובעונות שבהם יש מזון בשפע הוא עשוי לחיות לפרקים בקבוצות קטנות של עד 6 פרטים. תזונתו כוללת עשבים וצמחים רכים וקלים לעיכול וכן שרכים וצמחי מים שונים. ההיריון של הנקבה נמשך כשמונה חודשים שבסופם נולד על פי רוב עופר אחד; העופר נגמל אחרי שישה חודשים ונשאר לצד אימו במשך שנה. מצבו של אייל הביצות מוגדר כ"פגיע" (VU) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, בשל ציד ואובדן בתי גידול. שני תת-מינים של האייל נתונים ב"סכנת הכחדה" וב"סכנת הכחדה חמורה". גורמים נוספים המובילים להתמעטות האוכלוסייה, הם הקמת סכרים, זיהום מים מכריית זהב, ומחלות המועברות על ידי בעלי חיים מקומיים. קיימות מספר שמורות טבע מוגנות, אולם הן מנוהלות בצורה לא נאותה ואין בהן הגנה יעילה מפני הציד. אייל זכר בברזיל אייל זכר פוסע נקבה בארגנטינה אייל הביצות בביצת פנטנל בברזיל. מדיה וקבצים בנושא אייל הביצות בוויקישיתוף אייל הביצות, באתר ITIS (באנגלית) אייל הביצות, באתר NCBI (באנגלית) אייל הביצות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אייל הביצות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אייל הביצות, באתר GBIF (באנגלית) אייל הביצות באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנטר אייר

אנטר אייר (באנגלית: Enter Air) היא חברת תעופה פולנית המפעילה טיסות שכר בעיקר מבסיסה הראשי שנמצא בנמל התעופה ורשה פרדריק שופן, וכן מנמל התעופה של קטוביץ. החברה ביצעה את טיסתה הראשונה ב-25 באפריל 2010. החברה מפעילה טיסות ליעדי נופש פופולריים בעולם, בהם האיים הקנריים, מרוקו, פורטוגל, ספרד, איטליה, תוניסיה, מצרים, ישראל, יוון, טורקיה, עומאן, דובאי, סרי לנקה, תאילנד, קניה, בולגריה וקרואטיה. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: החברה מפעילה טיסות עונתיות בין נמל התעופה ורשה פרדריק שופן לנמל התעופה בן-גוריון. בעבר הפעילה החברה טיסות עונתיות בין ורשה לנמל התעופה עובדה עד לסגירתו ב-2019. לעיתים מפעילה החברה טיסות בין נמל התעופה בקטוביץ לנמל התעופה בן-גוריון. החברה מטיסה את רוב המשלחות לפולין מטעם משרד החינוך הישראלי. מדיה וקבצים בנושא אנטר אייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטר אייר פרטי צי המטוסים של אנטר אייר, באתר planespotters.net (באנגלית)
לרן

לרן (באנגלית Larne, באירית Latharna) היא עיר נמל עתיקה במחוז אנטרים בצפון אירלנד. נכון לשנת 2021 מתגוררים בעיר 18,853 תושבים. מדיה וקבצים בנושא לרן בוויקישיתוף לרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צפון אירלנד ובנושא יישובים בממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיסא אדירונדק

כיסא אדירונדק (באנגלית: Adirondack chair) המכונה גם כיסא מסקוקה (Muskoka chair - על שמה של העיר מסקוקה שבפרובינציית אונטריו בקנדה) הוא כיסא עשוי עץ המשמש לרוב בגינות ובשטחי חוץ. הכיסא עוצב על ידי תומאס לי (Thomas Lee) בשנת 1903. לי נפש בווסטפורט שבמדינת ניו יורק בהרי האדירונדק, ועיצב את הכיסא עבור בית הנופש שלו. הכיסא המקורי היה עשוי 11 חתיכות עץ, שנחתכו מלוח עץ אחד. לכיסא משענת ניצבת, ומשענות ידיים רחבות - שני מאפיינים אלה היו למאפייני ההיכר של הכיסא, והיוו הסיבה לנוחות הישיבה בו על אף העדר הריפוד. משענות הידיים מאפשרות הצבת משקאות או ספרים ומייתרות את הצורך בשולחנות בסמוך לכיסא. לי פנה לנגר הארי באנל (Harry Bunnell) וביקש שייצר עבורו את הכיסאות. באנל החל לייצר את הכיסאות באופן מסחרי ומכר אותם לנופשים שהגיעו לווסטפורט. בשל הצלחת הכיסא רשם באנל פטנט על הכיסא בשנת 1905. בתקופה זו נודעו הכיסאות בשם "כיסאות וסטפורט" על שם העיר בה יוצרו לראשונה. במהרה זכה הכיסא לפופולריות רבה, והשימוש בו נפוץ בכל אתרי הנופש באזור הרי האדירונדק - ומכאן שמו כיום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפך הכיסא פופולרי גם באזור מסקוקה שבפרובינציית אונטריו הסמוכה. כיסא האדירנדוק היה השראה ל"כיסא אדום וכחול" בעיצובו של חריט ריטפלד - כיסא שהפך לאחד מסמליה של תנועת דה סטייל ההולנדית. כיום משמשים כיסאות אלה באתרי נופש בשל עמידותם לתנאי הטבע, וכן במרפסות בתי קפה (בשל משענות הידיים הרחבות המאפשרות הנחת מזון ומשקאות עליהם). כיסא אדום וכחול ההיסטוריה של כיסא האדירונדק אודות כיסא חוץ אדירונדק גלן גארנט, נוחות כפרית פטנט ארצות הברית מספר 794,777
מעשה במלך אחד והרבה צבעים

מעשה במלך אחד והרבה צבעים הוא סיפור לילדים מאת דתיה בן-דור. הספור נכתב בשנת 1982 לסדרה "פרפר נחמד" של הטלוויזיה החינוכית, לפרק ״מתנה צבעונית״, שבו הוקרא הסיפור על ידי אפי בן ישראל ודמותו של המלך גולמה בידי השחקן אייל גפן. דמותו של המלך כיכבה אף בספר "סיפורים נוספים של פרפר נחמד". בשנת 1984 פורסם הסיפור בספר ״ספורים לפרפר נחמד״. בשנת 2005 פורסם הסיפור בספר ״מעשה במלך אחד והרבה צבעים״, בסדרה "דתיה כתבה ומספרת", שהופץ בצירוף תקליטור בו מסופר הספור מפי הסופרת, בליווי איוריה של נדיה עדינה רוז. קיימים הבדלים מזעריים בין הגרסה המוצגת בטלוויזיה לבין הגרסאות המודפסות. המעשייה מספרת על מלך אחד מאוד מיוחד, שגר בארמון מאוד מיוחד, ובו ארבעה חדרים מאוד מיוחדים, אשר כל אחד מהם התאפיין בצבע ייחודי משלו: לבן, אדום, ירוק וזהב. מדי יום ביומו, נהג המלך לאכול את ארוחת הבוקר שלו, בנדידה מחדר אל חדר, כשבכל אחד מהם אכל את המאכלים שצבעם כצבעו של החדר, ואף עטה לגופו, לחלופין, גלימה בצבע התואם. בוקר אחד ראה המלך, למרבית פליאתו, ילד קטן האוכל את ארוחת הבוקר שלו, ובה מנות רב- גוניות, הכוללות מאכלים בעלי צבעים שונים גם יחד. מהמחזה הבלתי צפוי הסיק המלך, שאם הילד מערבב צבעים שונים בצלחתו הרי שהתוצאה בוודאי טעימה מאוד, והתאווה לאכול בעצמו ארוחה צבעונית שכזאת. אלא, שלאכזבתו, החדרים החד-גוניים לא התאימו, לשיטתו, לארוחה בשלל צבעים. הבעיה הותרה עד מהרה, כשנזכר המלך שבקצה מגדל הארמון נמצא חדר ריק, שאף פעם לא השתמשו בו, והחליט להכשירו מיד לחדר הנאות לארוחת הבוקר הצבעונית שלו. לשם כך העלה, בחריצות רבה, אל החדר שבקצה המגדל חפצים בשלל צבעים, שנטל מכל ארבעת החדרים, לבש גלימת פסים צבעונית, שם בראשו את כתר הזהב, נכנס אל החדר הצבעוני ואכל בו, בהנאה רבה, את ארוחת הבוקר הצבעונית הראשונה בחייו: ”ארוחת בוקר כל-כך צבעונית וכל-כך טעימה לא אכלתי אף פעם." אמר לעצמו המלך השבע. "זאת היתה ממש סעודת מלכים!"” דתיה בן דור, ספורים לפרפר נחמד (עריכה: שושנה צחור ודתיה בן דור), הוצאת מט"ח, 1984, הסיפור "מעשה במלך אחד והרבה צבעים", עמ' 40-31. דתיה בן דור, מעשה במלך אחד והרבה צבעים (מתוך הסדרה "דתיה כתבה ומספרת"), איירה נדיה עדינה רוז, הוצאת מודן, 2005. הסיפור בפרק "מתנה צבעונית" של פרפר נחמד, סרטון באתר יוטיוב בערוץ של הטלוויזיה החינוכית מעשה במלך אחד והרבה צבעים, סרטון באתר יוטיוב ספר דיגיטלי מדובב, בערוץ של דתיה בן-דור מעשה במלך אחד והרבה צבעים - כתבה באתר etze
אליפות הלחימה האולטימטיבית

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] אליפות הלחימה האולטימטיבית (באנגלית: Ultimate Fighting Championship, בקיצור UFC) היא החברה הפרטית הגדולה ביותר בעולם לקידום ענף אמנויות הלחימה המשולבות (MMA), אשר מארחת את הלוחמים שדירוגם הוא הגבוה ביותר בענף ומפיקה אירועי לחימה ברחבי העולם. החברה ממוקמת בארצות הברית. היא מחלקת את קטגוריית המשקל של לוחמיה לשמונה יחידות משקל ואוכפת את חוקי הלחימה המשולבת. הארגון נוסד בשנת 1993 ובשנת 2001, נקנה על ידי חברת Zuffa (אנ') בעלות של 2 מיליון דולרים ונוהל על ידי האחים לורנצו ופרנק פרטיטה. בשנת 2016, רכשה חברת WME-IMG (אנ') את ה-UFC מהאחים פרטיטה בעלות של 4 מיליארד דולרים. דיינה וייט (אנ') משמש כנשיא הארגון. אירוע ה-UFC הראשון התרחש בשנת 1993 בדנוור, קולורדו. מטרת האירוע הייתה לזהות את אמנות הלחימה היעילה ביותר בקרב אמיתי בין מתחרים בעלי שיטות אימונים שונות, ביניהן איגרוף, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, טאקוונדו, היאבקות, איגרוף תאילנדי, קראטה וסגנונות נוספים. בתחרויות מאוחרות יותר, מתחרים החלו לאמץ טכניקות ממספר אמנויות לחימה, מה שעזר בעקיפין ליצירתו של סגנון מודרני נפרד הידוע בשם אמנות הלחימה המשולבת. אליפות הלחימה האולטימטיבית צברה פופולריות רבה הודות לשידורי טלוויזיה בכבלים, סיקור טלוויזיוני מקיף והתרחבות לאזורים כקנדה, אירופה, אוסטרליה, המזרח התיכון, אסיה וכן שווקים חדשים בתוך ארצות הברית. החל משנת 2001, ניתנה האפשרות לצפות באירועי האליפות דרך שידורי שלם וצפה במדינות כמו ארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, ברזיל, ניו זילנד ואיטליה. בין הלוחמים המזוהים ביותר בענף נמנים צ'אק לידל, רנדי קוטור, מינוטאורו נוגיירה, ליוטו "הדרקון" מצ'ידה, רויס גרייסי, ג'ון ג'ונס, רונדה ראוזי, ג'וניור דוס סנטוס, הולי הולם, קיין ולסקז, אנדרסון סילבה, פיודור ימליאננקו, חביב נורמגומדוב, קונור מקגרגור, ג'ורג' סנט פייר, קן שמרוק, טיטו אורטיז, מארק קולמן, מאט היוז, אורייה פייבר, מאוריציו "שוגון" רואה, ונדרליי סילבה, ויטור בלפורט, דן "הנדו" הנדרסון, אנדריי ארלובסקי, אנטוניו "ביגפוט" סילבה ונייט דיאז. ארבעה לוחמים ישראלים בלבד התחרו במסגרת ה-UFC. מוטי הורנשטיין שערך שני קרבות בשנים הראשונות של החברה והפסיד למארק קולמן ב-UFC 10 ולמארק קר ב-UFC 14, ונועד להט שהפסיד בקרב הראשון וניצח בשני והשלישי, הפסיד בקרב הרביעי ואז עזב לטובת ארגון הבלאטור. בנובמבר 2020, נתן לוי הוחתם בארגון ונלחם באירוע UFC מול הלוחם המקסיקני רפה גרסיה (אנ') והפסיד בהחלטת שופטים אחידה. באפריל 2022, לוי ניצח את קרב ה-UFC הראשון בחייו ולאחריו ניצח גם את השלישי. במרץ 2023 הצטרף לחבורה ינאל אשמוז שניצח בבכורה שלו בנוקאאוט מרשים בתוך דקה את יריבו הבריטי. מדיה וקבצים בנושא אליפות הלחימה האולטימטיבית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפות הלחימה האולטימטיבית (באנגלית) אליפות הלחימה האולטימטיבית, ברשת החברתית פייסבוק אליפות הלחימה האולטימטיבית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אליפות הלחימה האולטימטיבית, ברשת החברתית אינסטגרם אליפות הלחימה האולטימטיבית, ברשת החברתית טיקטוק אליפות הלחימה האולטימטיבית, סרטונים בערוץ היוטיוב אליפות הלחימה האולטימטיבית, ערוץ באתר Twitch.tv האתר הרשמי של ארגון UFC חדשות UFC בעברית רדיו UFC INTRODUCING THE UFC LEGACY CHAMPIONSHIP BELT, ufc.com JAN. 17, 2019 Dana White on $4 billion UFC sale: 'Sport is going to the next level' Mark-Coleman-vs-Moni-Horenstein, באתר metacafe.com
ארמון האומות

ארמון האומות (בצרפתית: Palais des Nations; באנגלית: Palace of Nations) הוא מבנה הממוקם בז'נבה שבשווייץ המשמש כבניין משרדים עבור ארגון האומות המאוחדות. המבנה נבנה בין השנים 1929–1936 על מנת לשמש את ארגון חבר הלאומים. מאז שנת 1946 משמש המבנה את ארגון האומות המאוחדות, בהתאם לאמנה שנחתמה עם ממשלת שווייץ (עד שנת 2002 לא הייתה שווייץ חברה בארגון האומות המאוחדות). אורכו של המבנה 600 מטרים, ובו 34 חדרי כנסים וישיבות ו-2,800 חדרי משרדים. ארמון האומות הוקם במטרה להכיל את כל הארגונים של חבר הלאומים. המבנה ממוקם בפארק אריאנה על גדת אגם ז'נבה - שטח שנתן גוסטב דה רביליו דה לה ריב (Gustave de Revilliod de la Rive) לעיר ז'נבה בשנת 1890. בעת הענקת השטח דרש לה ריב כי הפארק יישאר פתוח לציבור, כי ייקבר בשטח הפארק, וכי יסתובבו בו טווסים. דרישות אלה מתקיימות. התכנון הנוכחי של המבנה נבחר בעקבות תחרות אדריכלית שנערכה בשנת 1926. 377 הצעות שהוגשו לתחרות אולם אף הצעה לא נבחרה. האדריכלים שהציעו את חמש ההצעות המובילות בתחרות: קרלו ברוגי מאיטליה, ז'וליין פלגנהיימר משווייץ, קמיל לפברה ואנרי-פול ננו מצרפת ויוזף ואגו מהונגריה נדרשו לשתף פעולה יחדיו ולהציע תוכנית אחת. אבן הפינה למבנה הונחה ב-7 בספטמבר 1929. לאחר שהמבנה עבר לידי ארגון האומות המאוחדת, נדרשה הרחבתו. בראשית שנות ה-50 נבנו לאגף K של המבנה שלוש קומות, ונבנו אגף D על מנת לשכן את ארגון הבריאות העולמי. בשנת 1973 הוקם אגף E כמתחם כנסים. מטה האומות המאוחדות כיסא שבור מדיה וקבצים בנושא ארמון האומות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון האומות (באנגלית)
חיים קונביץ

חיים קונביץ (1928 - 5 במאי 2012) היה גזבר עיריית רמת גן. נודע בכינויו "האבא של הצנחנים". קונביץ נולד בקובנה, בירת ליטא. בשנת 1941, בהיותו בן 13, פלשו הגרמנים לליטא ובמהלך מלחמת העולם השנייה נרצחו הוריו ואחותו. הוא שרד את גטו קובנה ומחנה הריכוז דכאו. חברו אורי חנוך, העיד על מקרה שבו כמעט קיפח קונביץ את חייו במחנה קאופרינג (מחנה משנה של דכאו): "שעות ארוכות ביום ובלילה עבדנו באתר הבנייה, שלדי אדם שמשקלם ארבעים קילוגרם, נושאים על גבם שקי מלט ששקלו עשרים ושלשים קילוגרם. מי שכשל ונפל לתוך יציקות הבטון, נקבר חיים... חיים כשל ונפל ממדרגת העץ לעבר ברכת הבטון הענקית, שבה נקברו כל מי שנפלו מהפיגומים. למזלו, כבר שקל מעט מאוד וכשנפל נתפס סנטרו בזיז ברזל שבלט מהמבנה והוא נשאר תלוי על הזיז. העובדים האחרים ניצלו רגע שהמשגיח לא שם לב, הורידו אותו מהזיז, סחבו אותו כל הדרך ממקום העבודה על דלת עץ והעבירו אותו לבית החולים של המחנה. כך עזרו אנשים טובים זה לזה במחנה שלנו". לאחר המלחמה פעל קונביץ במסגרת בית"ר והאצ"ל בגולה. קונביץ עלה לישראל, השלים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב והקים משפחה ברמת גן (נולדו לו שלושה ילדים כאשר שניים מהם תאומים, בן ובת). הוא עבד משנת 1950 בעיריית רמת גן. הוא שימש כיו"ר איגוד הגזברים של ישראל והיה הגזבר הוותיק ביותר בארץ – שימש כגזבר העירייה במשך 40 שנה. עבד תחת כל ארבעת ראשי העיר מאז היווסדה. סך הכול עבד קונביץ בעירייה במשך כ-60 שנה. קונביץ היה ממנהלי קבוצת הכח רמת גן אשר זכתה באליפות ישראל ובגביע המדינה בשנות ה-60. בראשית שנות השישים, הקים ראש העירייה הראשון של רמת גן, אברהם קריניצי, את ועדת האימוץ של חטיבת הצנחנים וגייס לשם כך את קונביץ, אשר שימש למעלה מ-30 שנה כיו"ר הוועדה. במסגרת פעילותו נפגש קונביץ עם כל חייל וחיילת בצנחנים לפחות פעמיים או שלוש במהלך שרותם: תחילה ביום הגיוס, לאחר מכן בקורסים, באימונים ולעיתים אף בשובם מפעולות מבצעיות. ביוזמתו, אנשי הוועדה נהגו לבקר את הפצועים והחולים של החטיבה בבתי החולים, וכן להשתתף בהלוויות ההרוגים ולתמוך במשפחותיהם, נוהג אשר נמשך עד היום. בשנים האחרונות עם ריבוי החיילים הבודדים בחטיבה, משקיעה ועדת האימוץ מאמץ ספציפי למענם. במלחמת יום הכיפורים הגיעו אנשי הוועדה לכוחות הצנחנים שהיו ממערב לתעלת סואץ בדרום ולחרמון הסורי בצפון כדי לחזק את רוחם של החיילים. בקרב דורות של צנחנים ידוע קונביץ כאדם שכל מעשיו נעשו בצניעות, והם נתנו לו את הכינוי "האבא הגדול של הצנחנים". אות הנשיא למתנדב הוענק לקונביץ ולוועדת האימוץ בראשותו, כביטוי של הוקרה והערכה, ב-2005.. הוכר כיקיר הצנחנים. זכה בתואר איש מופת ליונס רמת גן. קונביץ הלך לעולמו בשנת 2012 ברמת גן. ביוזמת ראש עיריית רמת גן, צבי בר, הונחה אבן פינה לפארק שיישא את שמו של קונביץ. הפארק ממוקם בין כפר אז"ר ממערב ושכונת קריית קריניצי ממזרח ומדרום (קריניצי החדשה). סמוך ליום העצמאות 2012 הגיעו הרמטכ"ל בני גנץ וכל אלופי צה"ל מהצנחנים להצדיע לקונביץ על פועלו רב השנים למען הצנחנים ודורותיהם. קונביץ נפטר זמן קצר לאחר מכן. הפארק נחנך ב-2018. מדיה וקבצים בנושא פארק קונביץ בוויקישיתוף דברי פרידה מאת מפקד חטיבת הצנחנים אמיר בוחבוט‏, "האבא של הצנחנים" הלך לעולמו; "סמל דור המייסדים", באתר וואלה, 10 במאי 2012 גזבר עיריית רמת גן חיים קונביץ הלך לעולמו, באתר Local אורי חנוך, יהודית חנוך, סיפור שלא סיפרתי, הוצאת יד ושם, 2018, עמ' 81, 84. חיים קונביץ, באתר "התנדבות בישראל" הפארק במשולש הגדול ייקרא ע"ש חיים קונביץ באתר עיריית רמת גן
לילה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לילה – פרק הזמן ביממה שבו שורר חושך לילה לילה – שירו של המשורר נתן אלתרמן Lyla – אלבום ג'אז של אבישי כהן טורנגה לילה – דמות בסדרת האנימציה פיוצ'רמה אנדי לילה – כדורגלן אלבני ליל