laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהודה עדר

יהודה עֵדֶר (נולד ב-10 ביולי 1951) הוא מוזיקאי, גיטריסט, מפיק מוזיקלי וזמר ישראלי. יהודה עדר נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא. עדר החליף את דני סנדרסון בלהקת הנח"ל, וכן היה גיטריסט בלהקות תמוז, דודה וקאריזמא. עדר הוא בוגר מכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, והקים את בית הספר למוזיקה "רימון". עדר השתתף ב"מסע הבחירות של מאיר אריאל", וכן היה מנהל המחלקה הישראלית של חברת התקליטים "הד ארצי". עדר היה חבר בלהקות תמוז ודודה, והיה שותף כגיטריסט באלבומים סוף עונת התפוזים ודודה, ובסבב ההופעות של להקות אלו. עדר הפיק מספר אלבומים ישראליים מפורסמים, בהם "קלף" של דייוויד ברוזה, "ירח" לשלמה ארצי, "שלום לתמימות" לרונית שחר, "יאללה ביי" לאריאל הורוביץ, "...וגלוי עיניים" למאיר אריאל, "מה החזאי מבין" ו"איך עושים מים" ללהקת "אבטיפוס" ואת התקליטון "אף אחד לא מזיל דמעה / מישהו אוהב אותך" לשמוליק צ'יזיק. עדר השתתף בתוכנית "יוצרים גדולים יוצרים קטנים" אשר התקיימה בחסות מפעל הפיס. במסגרת התוכנית הוא לימד בחצור הגלילית שבצפון וברמלה קבוצה של ילדים כישרוניים עם יכולות מוזיקליות ואת להקת "לוחמי הגרוטאות". בגיל 56, בספטמבר 2007 הוציא אלבום בכורה כסולן בשם "מר גרוסבארד היקר", שבו השתתפו בין היתר המוזיקאים חמי רודנר ויוני בלוך. הסינגל מתוכו היה "כוכב שביט" - גרסה עברית לשירו של בוב דילן "Shooting Star" שתרגם עדר. אחריו יצאו לרדיו גם השירים "יש ביצה" ו"מר גרוסבארד היקר". בשנת 2011 הצטרף עדר לתוכנית "The Voice ישראל" בתור מנהל אמנותי. בין ינואר 2014 לאפריל 2015 הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה", לצד אשתו מיקי קם. במרץ 2016 הוציא אלבום סולו שני, "עולה ירח", והשיק אותו בהופעה שבה התאחדו חברי להקת תמוז. יהודה עדר הוא ממקימי בית ספר למוסיקה רימון ב-1985 והיה מנהלו הראשון של בית הספר. הוא עומד בראש המסלול להלחנה ולכתיבת שירים בבית הספר מראשית דרכו. כיום הוא משמש נשיא בית הספר. בשנת 2022 זכה בפרס דירקטוריון אקו"ם על תרומתו הייחודית לזמר העברי ולתרבות הישראלית. עדר נשוי לשחקנית מיקי קם ואב למוזיקאי אלון עדר ולשחקן נדב עדר. מתגורר בתל אביב. מר גרוסבארד היקר (2007) עולה ירח (2016) יהודה עדר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יהודה עדר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יהודה עדר, באתר שירונט יהודה עדר, באתר ספוטיפיי יהודה עדר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יהודה עדר, באתר Discogs (באנגלית) יהודה עדר, באתר סטריאו ומונו יהודה עדר, דף שער בספרייה הלאומית יהודה עדר, באתר בנדקמפ יהודה עדר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) יהודה עדר, בארכיון הבימה אייל לוי, תופעת העדר, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2007 יהודה עדר, בוא שיר עברי, אהבה מקודשת בפיג'מה, באתר הארץ, 10 באפריל 2009 עינב שיף‏, תופעת העדר: ריאיון עם יהודה עדר, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2010 עמוס אורן, "אוטונומיות נפרדות בתוך אי הזוגיות", באתר קלאב 50, 1 בספטמבר 2016 יקי הפשטיין, מתמוז עד רימון: יהודה עדר מדבר אל הדור הבא, באתר nrg‏, 10 בפברואר 2017 טוקבק פרק מס׳ 14 - יהודה עדר באתר YouTube אייל לוי, ‏יהודה עדר חוגג 70 ויוצא למסע דרך כל הצמתים החשובים של המוזיקה הישראלית, באתר מעריב אונליין, 10 ביולי 2021 חדשות 2, ‏סוף עונת התפוזים: להקת "תמוז" שבה לבמה, באתר ‏מאקו‏, 29 במרץ 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
24 שעות עם...

24 שעות עם... (באנגלית: ‎24 Hours with...‎) היא תוכנית אירוח בריטית בהפקת Hideous בעבור ערוץ הטלוויזיה ITV, בשיתוף Twofour Broadcast. במסגרת התוכנית, ידוען ומראיין מעבירים יחד 24 שעות אינטנסיביות כשהם נעולים יחד בחדר. אורחי עונה הראשונה - בובי בראון, לורנס לוולין-בוון, לי ריאן, דייוויד גסט, סטן קולימור וסטיב-או - השאירו מאחוריהם את הטלפונים הניידים שלהם ואת אנשי יחסי הציבור שלהם, והתירו למארח, ג'יימי קמפל, לשאול אותם כל שאלה שעולה על דעתו. כל תוכנית נמשכת 30 דקות, המספרות בכל פעם סיפורו של מרואיין אחר אשר ישב ב"כיסא החם" במשך 24 שעות, כאשר שעון דיגיטלי המופיע על המסך מציין את הזמן שחולף. גרסה ישראלית לתוכנית הופקה בשנים 2009-2010 בישראל, תחת השם "24 שעות עם..." ובהנחייתו של רוני קובן. התוכנית צולמה באוניברסיטת תל אביב ושודרה בערוץ 8. עד כה צולמו שתי עונות ישראליות. אורחי העונה הראשונה היו: מרינה מקסימיליאן בלומין, אתגר קרת, תיקי דיין, אליוט, מוחמד בכרי, גלעד כהנא. אורחי העונה השנייה היו: שלומי שבן, ערן צור, עדנה מזי"א, דובר קוסאשווילי, ירמי קפלן, יוסי שריד, יוסף סוויד, מיקי קם, אפרת גוש, כנסיית השכל. לארס פון טרייר ביים בשנת 1996 סדרת תוכניות טלוויזיה בשם Marathon, במהלכה התארחו 8 אורחים והצטלמו במשך 24 שעות שנערכו ל-8 תוכניות בנות 56 דקות. אתר האינטרנט הרשמי של 24 שעות עם... "24 שעות עם...", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ynet, קם, שני וסוויד ל"24 שעות עם", באתר ynet, 8 בנובמבר 2010 "24 שעות עם (הגרסה הישראלית)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קיווי בלאק (קומיקס)

קיווי בלאק (באנגלית: Kiwi Black) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #429 מאוקטובר 2003, ונוצרה על ידי הכותב צ'אק אוסטן והמאייר פיליפ טאן. קיווי בלאק הוא מוטאנט שגודל על ידי עזאזל על מנת שיעזור לו להעביר את צבאו מהמימד השטני שבו הוא נכלא לכדור הארץ. בלאק דוחה את דרכיו של אביו, וכורת ברית עם חברי אקס-מן שבאו לחסל את צבאו של עזאזל, נתפסו ונכלאו. בחשאי הוא מנסה לשחררם מכלאם. קיווי בלאק יכול למקד את הביו-אנרגיה שלו ובכך להגדיל את כוחו, הגדול מלכתחילה. בלאק יכול לשחרר אנרגיה זו מנקודה מסוימת בגופו, וכך לשבור סלעים בידיו וליצור מכתשים על ידי בעיטת רגלו על האדמה. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שימור אתרים ארכאולוגיים

שימור אתרים ארכאולוגיים נדרש משום שחפירה ארכאולוגית מטבעה הורסת אתרים ארכאולוגים. התל על כל ממצאיו נשמר כקפסולת זמן עד לבואו של הארכאולוג אשר חופר ומוציא את האוצרות הטמונים בו לאור. חשיפת הממצא לאור משאירה אותו חשוף לפגעי הטבע, ולעיתים קרובות הוא נהרס. המודעות לבעיה זו גדלה עם השנים, והיום בכל העולם מוקדש חלק מתקציב החפירה לשימור האתר וממצאיו. גודלו תלוי במשאבי החפירה הספציפית ובמקורות המימון. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, נהגו משלחות החפירה לחפור ולהסיר שכבות גדולות מהתל. המשלחת שחפרה בתל מגידו בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 תכננה לחפור את כל התל. רק בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה החפירה נעצרה, והאתר ניצל. גם שיטות השימור השתכללו עם השנים. היום יודעים למשל ששימור וחיזוק קיר בעזרת בטון מזיק לאתר כיוון שהבטון מפריש מלחים המזיקים לקיר האבן הקדום. עם השנים נוסד מקצוע חדש הנקרא "שימור ארכאולוגי" ויש ללמוד אותו בנפרד. לא כל ארכאולוג יודע איך לשמר. האתר סוסיתא מהווה דוגמה לדרך נכונה לטפל בנושא. האתר הוא גן לאומי, רשות הטבע והגנים מקצה תקציבים לשימור הנעשה במקביל לחפירות משלחת מאוניברסיטת חיפה המתנהלת באתר מאז שנת 2000. פעולות השימור נעשות לאור המקובל בעולם כפי שהתוותה הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים - איקומו"ס, ולאור ההגדרות וההנחיות של מסמכים דוקטרינרים הנוגעים לנושא כמו אמנת ונציה. שימור מבנים שימור תל מגידו תוכנית לשימור אתרים ביטאון רשות העתיקות "דבר עבר", שימור מורשת, גיליון 19, יולי 2013, יעל אלף, מילון מונחים בשימור המורשת הבנויה, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור יעל אלף, מדריך לתכנון קירויים מעל אתרים ארכאולוגיים ומעל פסיפסים, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2013 ג'ק נגר ויעל אלף, חשיפה של טיח, סטוקו וציורי קיר באתר הארכאולוגי והטיפול בהם: מדריך לארכאולוג החופר ולמשמר, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דב פלג

דב פלג (5 בספטמבר 1927 – 18 בספטמבר 2009) היה מזכיר הקיבוץ הארצי בין השנים 1979–1984. נולד ב-5 בספטמבר 1927. בשנת 1952, כשהיה בן 25, התמנה למזכיר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר, והיה בתפקיד שנתיים. שימש כמרכז המשק בקיבוץ סער ואחר כך כמזכיר הקיבוץ. בוגר לימודי תואר ראשון ושני בכלכלה. בשנים 5–1972 שימש כרכז המחלקה הכלכלית בקיבוץ הארצי. בין השנים 1979 ל-1984 שימש כמזכיר הקיבוץ הארצי, ואחר כך כיהן כראש האגף לביטחון סוציאלי בהסתדרות (1983–1986). ייסד את אגודת ניצן בנתניה הפועלת עם ילדים בעלי לקויות למידה. נפטר ב-18 בספטמבר 2009 ונקבר בבית הקברות בקיבוץ סער. היה נשוי לרבקה ואב לשלושה. הסכם הפנסיה, הרצאה של דב פלג, באתר הטלוויזיה החברתית יעקב לזר, דב פלג, מזכיר הקבה"א בעבר, הלך לעולמו, אתר "הקיבוץ", 24 בספטמבר 2009 דב פלג (1927-2009), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדי דורה

פרדי דוּרָה (Fredi Durra;‏ 7 במרץ 1922 – 10 בינואר 2006) היה בדרן, קונפרנסייה וזמר ישראלי, מכוכבי הבידור בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. נולד כמנפרד דורה לפיליפינה לבית מיכל ולאריך דורה, בעיר ברסלאו שבגרמניה (כיום בפולין). במשפחתו היו כמה דורות של אמנים. בשנת 1939 נמלט מהנאצים ועלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. חמשת אחיו ואחיותיו והוריו נרצחו בידי הנאצים ב-1941 בפורט התשיעי בקובנה שבליטא. בארץ עבר כשלוש שנים הכשרה בקיבוץ עין חרוד, ובסופה התיישב בתל אביב, שם עסק בעבודות מזדמנות עד שהתגייס כנוטר למשטרת היישובים העבריים. לאחר שהשתחרר מן הנוטרות שב לתל אביב, ניהל מועדון לריקודים סלוניים, והופיע בזמרה במועדוני הלילה "מקסים", "תיבת נח" ו"אטום בָּאר" בפני חיילים בריטים. ב-1947 נישא לתקווה לבית כהן, צברית מתל אביב ממוצא תימני, ונולדו להם שתי בנות - מוניקה ואריאלה. דורה שירת בצה"ל כמתופף וזמר בתזמורת חיל האוויר שתחת פיקודו של אריך טייך. לאחר קום המדינה, עבד גם כקצין בידור באוניות הנוסעים של חברת צים. בתחילת שנות ה-50 הצטרף לתיאטרון לי-לה-לו. לאחר סגירת לי-לה-לו הצטרף לתיאטרון דו-רה-מי. בהמשך פתח מועדון בחיפה, וב-1956 הגיע לנהריה, ושם החל להופיע במועדון לילה שפעל בבית רייך, בפנסיון טוטי לוי ובקפה פינגווין. בסוף שנות ה-50 פתח בנהריה את מועדון "פרדי דורה", קברט, שבו כיכב בעצמו. בשנת 1960 הקים בנהריה בית הארחה בשם "פונדק פרדי" ("פרֶדיס אין"), שאותו הפעיל עד לשנת 1978. דורה הופיע בשירה בעברית ובגרמנית בישראל ובגרמניה, באוסטריה ובשווייץ. ליווה אותו הפסנתרן קורט מאס. בניגוד לרוח התקופה בישראל, דורה שר בסגנונות בינלאומיים כמו טנגו, ואלס, פסדובלה וסמבה. בין שיריו המפורסמים: "אושר", "בובה מקובה", "לילה בהיר", "הניפגש". שיר מצליח נוסף הוא "אב יקר", תרגום עברי לשיר של ויין שנקלין (שהתפרסם גם בגרסה הצרפתית שלו בביצוע אדי קונסטנטין), שאותו ביצע עם בתו הקטנה, אריאלה. בעל אות יקיר אמ"י למפעל חיים. בשנת 1985 נפטרה אשתו, בת 63. ב-1992 נפטרה בתו אריאלה, בגיל 44. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת אלצהיימר. דורה נפטר בנהריה בשנת 2006, בגיל 83. הוא הותיר אחריו בת. פרדי דורה, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב פרדי דורה, באתר זמרשת פרדי דורה, באתר ספוטיפיי פרדי דורה, דף שער בספרייה הלאומית פרדי דורה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) דיסקוגרפיה חלקית באתר סטריאו ומונו ר. עזריה, מי יוצא ומי בא, מעריב, 27 באפריל 1956 הָדִי אור ודוד אסף, מן הגורן ומן היקב: הפונדק של פרדי דורה, בבלוג "עונג שבת", 11 במרץ 2022 Manfred Freddie DURRA, Familiendatenbank Juden im Deutschen Reich Familienbericht נהריה: רעש תחת רעש, מעריב, 17 באוגוסט 1962. ראו תיאור המקום: יעקב אביאל, העולם נוהר ל...נהריה, מעריב, טור אחרון, 23 באוגוסט 1957.
אברהם יונה יבנין

אברהם יונה יֶבנין (מהרא"י; בכתיב יידי: יעוונין; בכתב לועזי: Jewnin; תקע"ג, 1813, פַּאריץ', פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – י"א בסיוון תר"ח, 12 ביוני 1848, גרודנה) היה חוקר תלמוד, נחשב לאחד מגדולי למדני גרודנה בזמנו. נולד בשנת 1813 בעיירה פַּאריץ' (ברוסית: Паричи) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום במחוז הומל בבלארוס). בהמשך עבר לעיר גרודנה, שם חי כל שארית חייו. חרף מותו המוקדם (נפטר ב-1848, בגיל 35) נודע כלמדן מופלג. חיבר הגהות לרמב"ם בשם "נימוקי מהרא"י", שנדפסו במהדורת ורשה 1882 של משנה תורה, וחידושים לספר המצוות לרמב"ם, שחלקם ראו אור במסגרת ספר הפירושים לספר המצוות "מחשבת משה" (וילנה, 1866). כן חיבר חיבורים על סדרי המשנה ועל התלמוד. ליבנין היו ארבעה בנים: הרב נתן נטע והרב שמואל, שניהם מחברי ספרים ידועים. בן שלישי, הרב בצלאל, היגר לארצות הברית והטיף שם ליהודים לשמור על דתם וזהותם ובן רביעי, אריה לייב מביאליסטוק. הרמן רוזנטל, פיטר ויירניק, ‏"אברהם יונה יעוונין", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אברהם יונה יבנין, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) בן ציון אייזנשטדט, "דור רבניו וסופריו", כרך ב', עמ' 22 (על בניו), באתר היברובוקס 'יבנין, ר' אברהם־יונה ב"ר יהושע', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 53 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1251). מחשבת משה, וילנה, תרכ"ו-1866, באתר היברובוקס, חלק שני, באתר היברובוקס (Yiddish Leksikon, BETSALEL YEVNIN (EWNIN
Staphylococcus aureus

סטפילוקוק זהוב (שם מדעי: Staphylococcus aureus) הוא חיידק אל-אווירני פקולטטיבי ממשפחת Staphylococcaceae בעל שיעור נשאות גבוה באוכלוסייה. סטפילוקוק זהוב הוא פתוגן אופורטוניסטי, הפוגע בעיקר באנשים שמערכת החיסון שלהם פגיעה (זקנים, חולי HIV, אנשים לאחר ניתוח) וגורר זיהומים בבתי חולים. החיידק מחולל במקומות שונים בגוף זיהום נקרוטי מוגלתי, הגורר הרס מסיבי של הרקמה. במצב של זיהום של סטפילוקוק זהוב, החיידק מתפשט ומתרבה במהירות, ועלול לגרום להידרדרות מהירה במצב החולה. החיידק גורם למחלות שונות, בהתאם למקום הזיהום: זיהומים שטחיים בעור, אנדוקרדיטיס, דלקת ריאות, ואצל נשים עלול אף לגרום לתסמונת הלם רעלי בזיהום נרתיקי, או דלקת בשד. החיידק זוהה לראשונה במוגלה של חולים לאחר ניתוח. התרבית המפורסמת של אלכסנדר פלמינג, שבה התגלתה תרכובת הפניצילין, הייתה של סטפילוקוק זהוב. שנים ספורות לאחר התחלת השימוש בפניצילין התפתחו זנים העמידים לתרופה, ובהמשך פיתחו גם עמידות לאנטיביוטיקות יותר פוטנטיות כדוגמת מתיצילין. זנים אלו (MRSA) הם בעיה בריאותית קשה, וגורמים למותם של אלפי אנשים בשנה, בפרט מזיהומים הנרכשים בבית חולים. החיידק הוא בטא-המוליטי (מפרק תאי דם אדומים), נצבע בסגול בצביעת גראם (חיידק גראם-חיובי), גדל במושבות אופייניות בצורת אשכולות, ובעל עמידות לסביבה מלוחה (6.5% NaCl). הוא מפריש את האנזים קואגולאז, אשר הופך פיברינוגן לפיברין, ויוצר קרישי דם. בנוסף, הוא מפריש את האנזים בטא לקטמאז המפרק תרופות בטא-לקטמיות, וכמויות גדולות של אנזימים נוספים הפוגעים ברקמות החולה. הוא אינו יוצר נבגים, ועמיד לבציטריצין. את החיידק ניתן לזהות בתנאי מעבדה לפי egg yolk salt agar ולפי manitol agar בשתי השיטות עיקרון זהה של fermentation (תסיסה), רק סוגי ה-staphylococcus ישרדו במדיה הזו משום המליחות הרבה, ואילו האינדקציה של הזיהוי של s.aureus היא אם הצבע הופך מאדום לצהוב. מדיה וקבצים בנושא Staphylococcus aureus בוויקישיתוף Staphylococcus aureus, באתר ITIS (באנגלית) Staphylococcus aureus, באתר NCBI (באנגלית) Staphylococcus aureus, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Staphylococcus aureus, באתר GBIF (באנגלית) סטפילוקוקוס אוריוס, דף שער בספרייה הלאומית ד"ר פנינה שטרית, MRSA בבתי חולים ובקהילה, באתר The Medical, ‏28 ביולי 2009 ד"ר דינה צפרירי, המירוץ אחר אנטיביוטיקה חדשה, באתר תלם, פורסם במקור בכתב העת גליליאו, אוגוסט 2006 Staphylococcus aureus, באתר משרד הבריאות ד"ר עידו מגן, המנגנון הקטלני של העמילואידים, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 בפברואר 2017 אלון נבט, שי אשכנזי, זמירה סמרה, גילת לבני, Community-associated methicillin-resistant Staphylococcus aureus infections in Israel., Isr Med Assoc J. 2010 Jul;12(7):428-30.
מצחצח נעליים

מצחצח נעליים הוא אדם המתפרנס מצחצוח נעליהם של אחרים. באופן מסורתי, מצחצחי נעליים אינם פועלים במשרד או בחנות אלא ברחוב, ולקוחותיהם הם עוברי אורח אקראיים. במקומות שונים בעולם, מצחצחי הנעליים הם ילדים שמסייעים לפרנסת משפחותיהם. יש מצחצחי נעליים המחזיקים כיסאות גבוהים עליהם יושבים הלקוחות בעת הצחצוח. מצחצחי נעליים אלה מספקים לעיתים עיתונים ללקוחותיהם, כדי שיוכלו להעביר את הזמן בעת הצחצוח. מצחצחי נעליים אחרים מסתפקים בשרפרף, ויש כאלה שנעזרים בספסלי הרחוב. לעומתם, יש המצחצחים את נעלי לקוחותיהם כאשר הלקוחות עומדים, ומניחים את הנעל על דרגש או אף על ארגז הכלים של מצחצח הנעליים. המקצוע החל להתפתח בערים הגדולות בבריטניה בסוף המאה ה-19, אך בסוף המאה ה-20 הוא החל להיעלם בהדרגה בעולם המערבי. כיום ניתן למצוא מצחצחי נעליים בעיקר בשדות תעופה. גם בישראל נחשב המקצוע למקצוע שעבר מן העולם. אמנון דנקנר ודוד טרטקובר מתארים אותו באופן נוסטלגי: חלק בלתי נפרד מהנוף במרכזי הערים. גברים שהיו יושבים בקרנות הרחוב, על שרפרף עץ קטן שמושבו קלוע קש, ולפניהם ארגז עם ציפוי נחושת קלל מבריק שבמבריקים ועליו כל מיני קישוטים רוקוקואיים. כשהיית נעמד מולם ומניח את הרגל על מין דוושה יציבה, הם היו דבר ראשון מקפלים את המכנסיים לבל יתלכלכו ואחר כך תוחבים לך בתוך הנעל, משני עברי הקרסול, חתיכות קרטון אפורות לבל יתלכלכו אף גרביך, ואז היו שואבים בקול רוק לחלל הפה, מתיזים בוחטה נאה על הנעל ומתחילים לצחצח, למרוח משחה, להבריש ולהבריק עד שהיית יכול, ממש כמו שהרס"ר רצה, לראות את הפרצוף שלך משתקף בחרטום הנעל. — אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, איפה היינו ומה עשינו, עמ' 120 בשל הרווחים הנמוכים שמניב המקצוע, מצחצחי נעליים שעלו לגדולה נחשבים ל"סיפורי סינדרלה". נשיא ברזיל לשעבר לואיז אינסיו דה סילבה התפרנס בצעירותו מצחצוח נעליים, וכך גם נשיא פרו לשעבר אלחנדרו טולדו, הכדורגלן הברזילאי פלה, מושל אילינוי רוד בלאגוייביץ', המשורר הארגנטינאי ארמנדו טחאדה גומס והזמר האמריקאי ג'יימס בראון. לאחר מותו של בראון, החליפה עיריית אוגוסטה את שמו של הרחוב בו עסק בצחצוח נעליים, וקראה אותו על שמו. מדיה וקבצים בנושא מצחצחי נעליים בוויקישיתוף
מחקר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מחקר – פעולה שיטתית לאיסוף ידע. תצפית (מדע) – הן קבוצה של שיטות מחקר במדעי הטבע, במדעי החברה ובמדעי הרפואה. שיטות מחקר - מונחים – הם המינוחים המקובלים לציין שיטות מחקר בתחומי ידע שונים. מחקר כמותי – מחקר שמתבסס על נתונים מדידים ומספריים, כמו סטטיסטיקה. מחקר איכותני – מחקר שמדגיש את ההתבוננות בהתנהגות האנושית; או מחקר שאינו מתבסס על נתונים מספריים. מחקר מתאמי – מקובל במדעי החברה וברפואה, נבדק בו המתאם (correlation) בין משתנים שונים. מחקר קליני – ניסוי מבוקר בבני אדם שמטרתו לבדוק טיפול רפואי מסוים. תחקיר עיתונאי – מחקר של עיתונאי המבקש לחשוף מידע שאינו ידוע לציבור.
כיחלון

כִּיחלוֹן (בלועזית: צִיאָנוֹזִיס) הוא הופעת גוון כחול בעור או ברקמות ריריות בשל חוסר אספקת חמצן לרקמות הקרובות לפני העור. תחילת הכיחלון ברמת דאוקסיהמוגלובין גבוהה מ-5 גרם לדציליטר. הצבע הכחול מודגש יותר באנשים בעלי ספירת המוגלובין גבוהה מאשר באנשים עם אנמיה. בנוסף, קשה יותר לראות את הגוון הכחול בעור כהה. כאשר סימני הכיחלון מופיעים לראשונה, על השפתיים או באצבעות, דרושה התערבות רפואית בתוך 3–5 דקות, מאחר שהכיחלון נגרם על ידי היפוקסיה, חנק או כשל לבבי חמור. מדיה וקבצים בנושא כיחלון בוויקישיתוף על הכחלה בתינוקות, באתר "בשער"(הקישור אינו פעיל) ציאנוזיס והערכה קלינית של היפוקסמיה באתר Medscape.Reference (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טג'יקית

טג'יקית (тоҷикӣ או تاجیکی) היא אחד הניבים המודרניים של השפה הפרסית. מספר דובריה הוערך בשנת 1991 ב-4,457,500 נפש. רובם מתגוררים בטג'יקיסטן, שם היא השפה הרשמית, באוזבקיסטן וברוסיה. ניב זה התפצל מהשפה הפרסית המדוברת באיראן (פארסי) ובאפגניסטן (דארי) כתוצאה מגבולות מדיניים, בידוד גאוגרפי, תהליך תקינה והשפעה של השפה הרוסית והשפות הטורקיות המדוברות במדינות מרכז אסיה השכנות. השפעה זו, בעיקר מצד האוזבקית, החלה במאה ה-16, והאוזבקית אף דחקה את השימוש בטג'יקית מרוב שטחה של אוזבקיסטן, למעט באזור הדרומי של המדינה ובערים סמרקנד ובוכרה. עד המאה ה-20 התייחסו דוברי השפה אל שפתם כאל פרסית, אך במהלכה הנהיגו הסובייטים את השימוש בשם "טג'יקית". בשל בידודה היחסי מיתר האזורים דוברי הפרסית, שמרה הטג'יקית על מספר יסודות ארכאיים באוצר המילים שלה, בדקדוקה ובהגייתה. הטג'יקית עצמה נחלקת לארבע קבוצות ניבים משניים עיקריים: צפונית, מרכזית, דרומית ודרום-מזרחית. השפה התקנית מבוססת על הניב המדובר בצפון-מערב המדינה, סמוך לסמרקנד שבאוזבקיסטן, ועל כן מושפעת במידה רבה יחסית מאוזבקית. בוכרית, שפתם של יהודי בוכרה, היא ניב טג'יקי צפוני, המדובר בפי כ-110,000 איש בעיקר בישראל ובארצות הברית. טג'יקית נכתבת כיום באלפבית קירילי מותאם. מ-1928 ועד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 היא נכתבה באלפבית לטיני, ועד שנות ה-20 באלפבית ערבי המותאם לפרסית. באלפבית הטג'יקי 35 אותיות (ארבע אותיות בוטלו בשנת 1998), והוא כולל שש אותיות ייחודיות: Ғ (ר'), Ӣ (אִיְ), Қ (ק),‏ Ӯ ‏(ɵ),‏ Ҳ (ה), ו-Ҷ (ג'). אותיות קיריליות אחרות נמצאות בשימוש רק במילים שאולות. בנוסף השפה לעיתים נכתבת באמצעות האלפבית העברי בצורה הזו: טג'יקית באתר אתנולוג
ולאדו מילוניץ'

ולאדו מילוניץ' (בקרואטית: Vlado Milunić;‏ 3 במרץ 1941 – 17 בספטמבר 2022) היה אדריכל ממוצא קרואטי שהתגורר בפראג. מילוניץ' הרבה לשתף פעולה עם פרנק גרי ויחד הם תכננו את הבית הרוקד בפראג, אחת היצירות הגדולות שלהם. מילוניץ', יליד זאגרב, הגיע בילדותו לפראג עם הוריו, זוג רופאים שהיו בסוף שנות הארבעים לחייהם, וחזרו מהתמחות של שנתיים בארצות הברית. בשובם עצרו בפראג והחליטו להישאר שם במעמד של גולים פוליטיים. ב-24 באוקטובר 1956 עלה על מטוס בבלגרד לכיוון פראג עם עצירה בבודפשט. במהלך הטיסה נודע כי בהונגריה פרצה המהפכה וברגע האחרון המטוס המריא ונחת בפראג. הוא למד באוניברסיטה הטכנית של צ'כיה בפראג (1960–1966), שהיא אחת האוניברסיטאות הגדולות בצ'כיה. ב-1969, לאחר שסיים את לימודיו, עבר לפריז לצורך התמחות, במהלכה החליף את מקום עבודתו מספר פעמים. לאחר שובו לצ'כוסלובקיה הוא החל בשיתוף פעולה עם ג'ון לינקה, שאותו סיים כעבור מספר שנים. לאחר מהפכת הקטיפה בשנת 1990 הקים סטודיו משלו בשם "מחשבות חינם". יחד עם פרנק גרי יצר את מבנה הבית הרוקד, ובנוסף לכך תרם רבות לפתרון אחד ה"פרדוקסים" שקיימים בפראג, שנחשבת מצד אחד לעיר יפה במיוחד, ומצד שני חלק ניכר מאוכלוסייתה חי בבתים שחזותם אינה מזמינה למגורים. הוא הופיע בקביעות בדיונים בתקשורת כנגד שחיתות שלטונית, בניית גורדי שחקים וסופרמרקטים, ניצול לרעה של אדריכלים, התנהגות מחפירה של הבנקים, חברות הביטוח והיזמים ונושאים נוספים. מילוניץ' אמר על עצמו: אני אדריכל צ'כי מאחר שסיימתי את בית הספר בצ'כיה. אבל אני לא צ'כי, על אף שיש לי אזרחות צ'כית. אני יוגוסלבי, היות שכך אני מרגיש, למרות העובדה שיוגוסלביה לא קיימת יותר. ואני איש פראגי מכיוון שפראג היא ביתי. נפטר ב-17 בספטמבר 2022. עבודתו הבולטת של מילוניץ', הבית הרוקד בפראג בניין כחול במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ' בניין צהוב במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ' בניין אדום במתחם כוכב פטרה בפראג בתכנונו של מילוניץ' מדיה וקבצים בנושא ולאדו מילוניץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולאדו מילוניץ' סיפור חייו של ולאדו מילוניץ' (בצ'כית) השחיתות עליה מדבר מילוניץ' (בצ'כית) מרכז בית הילדים שנבנה בסמוך לבית הרוקד - גם כן בעיצובו של מילוניץ' (בצ'כית) ריאיון עם ולאדו מילוניץ' על תוכנית המתאר החדשה של פראג (בצ'כית) ציטוט הדברים שאמר מילוניץ', באתר האמנות Foibos המפרט את פועלו (בצ'כית)(הקישור אינו פעיל, 25.2.2020)
נאסר אל-לחאם

נאסר אל-לחאם (בערבית: ناصر اللحام, נולד ב-1966 בדהיישה) הוא עיתונאי פלסטיני, העורך הראשי של סוכנות הידיעות הפלסטינית מען ומנהל משרד ערוץ אל-מיאדין בשטחי הרשות הפלסטינית. אל-לחאם נולד בדהיישה שליד בית לחם למשפחה שמקורה בכפר ליד רמלה, והוא קרוי על שמו על גמאל עבד אל נאצר. בשנת 1982 נעצר עקב פעילותו הפוליטית באש"ף, ובסך הכל נעצר כחמש פעמים וישב כחמש שנים בכלא הישראלי. הוא שוחרר עם סיום האינתיפאדה הראשונה בשנת 1990. היה חבר בוועד הסטודנטים באוניברסיטת בית לחם, שם למד פסיכולוגיה. אחרי סיום לימודיו נסע לז'נבה, ואחר כך עבד בתחנת רדיו בהולנד ולמד תרגום מעברית לערבית בין השנים 1990–1995. ריאיון עם נאסר אל-לחאם, גלי צה"ל, 29 בדצמבר 2015 נאסר אל-לחאם, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויויאן טייכברג

ויויאן טייכברג (Vivian I. Teichberg;‏ 1945 – אפריל 2011) היה ביוכימאי ישראלי ופרופסור במחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע. ויויאן יצחק טייכברג נולד בשווייץ להורים ניצולי השואה, וגדל בבלגיה. אביו היה רופא אשר עשה את הכשרתו באוניברסיטת וינה, ואמו רופאת שיניים. טייכברג למד לתואר ראשון ושני (1967) בכימיה באוניברסיטה החופשית בבריסל. לאחר מכן עלה לישראל. בשנת 1972 סיים דוקטורט בכימיה של חלבונים וביופיזיקה במכון ויצמן, ואחר כך המשיך במשך שנתיים למחקר במסגרת פוסט-דוקטורט. בשנת 1974 המשיך את המחקר במכון פסטר בפריז, ושנה לאחר מכן חזר לישראל והצטרף לסגל מכון ויצמן. בשנת 1981 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין. שימש כפרופסור אורח באקול נורמל סופרייר בפריז. בשנת 1975 גילה טייכברג את הגלקטין (Galectin) (סוג של לקטין) הראשון. היה נשוי למדענית והסופרת ד"ר מיה לויטה ואב לשתיים. התגורר בסביון. נפטר בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא ויויאן טייכברג בוויקישיתוף ויויאן טייכברג, באתר ResearchGate Biographical sketch : Vivian I. Teichberg באתר מכון ויצמן למדע רשימת פרסומיו באתר מכון ויצמן למדע ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוכרית

בוכרית או בוכורית (אלפבית ערבי بخاری - "בוכרי"` אלפבית קירילי бухори - "בוכורי") או טג'יקית-יהודית היא שפה יהודית, ניב של הטג'יקית שהיא בתורה ממשפחת הלשונות הפרסיות. הבוכרית מדוברת בפי יהודים יוצאי אוזבקיסטן וסביבתה, ומספר דובריה כיום מוערך בכ-110,000‏. 50,000 מהם מתגוררים בישראל וכ-10,000 נוספים עדיין גרים בבוכרה ובסביבתה. יתר דובריה מתגוררים בעיקר בארצות הברית. כיתר הניבים הפרסיים המודרניים הבוכרית מבוססת על הפרסית הקלאסית, והיא שאלה מספר מילים גדול מעברית, ובמידה קטנה יותר גם מאוזבקית ורוסית. קיימים קווי דמיון בין בוכרית וג'ידי (פרסית-יהודית; Judæo-Persian), ודוברי בוכרית וטג'יקית יכולים להבין אלה את אלה. בוכרית מכונה גם "טג'יקית-יהודית" (רוסית Еврейско-таджикский диалект; אנגלית Judæo-Tajik). באופן מסורתי וכשפות יהודיות אחרות, נכתבה השפה באלפבית עברי. בלחץ השלטונות הסובייטיים היא החלה נכתבת, כטג'יקית, באלפבית לטיני, החל בשנות ה-20 של המאה ה-20, והחל מ-1940 באלפבית קירילי. באותו מועד נסגרו בתי הספר היהודיים במרכז אסיה הסובייטית ותיאטרון שפעל כ-10 שנים, והשימוש באלפבית העברי התייחד רק לתפילה ולשימושי קודש. רוב הפרסומים בבוכרית החל משנות ה-40 של המאה ה-20 נעשו באלפבית קירילי, ורוב דוברי הבוכרית לא שלטו שוב בקריאת אות עברית. בוכרית באתר אומניגלוט בוכרית באתר אתנולוג שפה טג'יקית-יהודית, דף שער בספרייה הלאומית Ethnologue