laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת אברישמי

בית הכנסת אבְּרישַמי (בפרסית: کنیسه ابریشمی) הוא בית כנסת בטהראן, איראן, המשמש מרכז תרבותי ורוחני לקהילת יהודי טהראן. בית הכנסת נבנה בספטמבר 1965 בנוסף לבתי כנסת בטהראן שכבר פעלו. על קרקע שנתרמה על ידי הנדבן היהודי-איראני אקא-ג'אן אבְּרישַמי. להקמת בית הכנסת חברו פעילים בקרן התרבות "צדק". בבית הכנסת הוצב לוח זיכרון המנציח את תרומתם ופועלם של חברי הקרן להקמת בית הכנסת. בניין בית הכנסת הוא בן שתי קומות, בקומתו הראשונה שוכן בית ספר יהודי ובקומה השנייה בית הכנסת. בית הכנסת משמש מרכז רוחני ותרבותי לקהילת יהודי טהראן, והוא מנוהל בידי הרב הראשי של איראן. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת אברישמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת אברישמי (בפרסית, באנגלית ובעברית) תיאור תפילת יום כיפור בבית הכנסת אברישמי (באנגלית) "Agha-Jan Abrishami", 7dorim. "Abrishami Synagogue," Tehran, Iran, diarna.org ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מד תאוצה

מד תאוצה (באנגלית: Accelerometer) הוא חיישן המשמש למדידת תאוצה קוויות. מד תאוצה מספק את התאוצה אותה הוא חש בציר מסוים. שילוב של שניים או שלושה מדי תאוצה באותה מערכת מאפשר מדידת התאוצה בשלוש דרגות חופש (שלושה צירים שונים). המדיד משמש בתחומים רבים במדע ובתעשייה. מדי תאוצה רגישים במיוחד נמצאים במערכות ניווט אינרצאליות המשמשות מערכות אמל"ח, צוללות. מד התאוצה מודד את התאוצה האינרציאלית בהתאם לחוק הראשון של ניוטון ללא השפעת כוח הכובד. בהתאם בנפילה חופשית ימדוד תאוצה אפס על אף שיאיץ כלפי הקרקע. וכאשר מד התאוצה נמצא במנוחה על פני השטח של כדור הארץ כאשר ציר המדידה מאונך לקרקע, ימדוד את בקירוב את הערך 9.81 (מטר לשנייה בריבוע) השווה בערכו לתאוצת כוח הכובד אך בכיוון הנגדי. הערך ימדד כתוצאה כוח נורמלי הפועל מהקרקע ומגיב לכח הכובד. מנגנון מדידת התאוצה מושתת על עקרונות החוק השלישי של ניוטון. נדמה את מד התאוצה לגוף המחובר בקפיץ. כאשר הגוף יאיץ לכיוון מסוים, הקפיץ ימתח בכיוון ההפוך באופן יחסי לתאוצה (על פי חוק הוק). את מרחק מתיחת הקפיץ ניתן למדוד (אורך הקפיץ אחרי המתיחה פחות אורך הקפיץ במצב רפוי) ולהמיר לגודל התאוצה שהקפיץ חווה בציר זה. מדי תאוצה כיום אינם מבוססים קפיץ או מטוטלת אלא מבוססים על רכיבים אלקטרוניים זעירים ושימוש בהשפעות פיאזואלקטריות. עם זאת, עקרון פעולתם דומה: תנועה של גביש או נוזל ומדידת האפקט החשמלי הנוצר - עליה או ירידה במוליכות החשמלית, בזרם החשמלי או במתח החשמלי - באופן יחסי לתאוצה. מדי תאוצה מזעריים משתמשים בטכנולוגיית MEMS. מדי תאוצה יכולים להפיק מדידה ישירה של תאוצה או מדידות תוספת (Increment) מהירות אשר מהווה אינטגרל על התאוצה הנמדדת בזמן מסוים, לדוגמה: מד תאוצה המפיק מדידות בתדר 100Hz ומודד את תאוצת הכובד בלבד יפיק מדידות של 9.81m/s² X 1/100s = 0.0981m/s. ככל מדיד פיזיקלי, גם מד התאוצה מספק מדידות שאינן מדויקות, דוגמאות לשגיאות מדידים: שגיאת היסט (Bias) - שגיאה קבועה. שגיאת קנה מידה (Scale Factor) - שגיאה שתלויה בגודל המדידה. שגיאה זו לא בהכרח סימטרית, כלומר ייתכן הבדל בין שגיאה שמתפתחת כאשר המדידה חיובית לבין כאשר המדידה שלילית. רגישות לתנאי סביבה - שגיאה שמשתנה בהשפעת הטמפרטורה, הפרעות אלקטרומגנטיות או רעידות בסביבת המדיד רעש - בדרך כלל, מזכירים רעש לבן בלבד למרות שבמציאות ישנם רעשים נוספים את השגיאה לא יודעים לתאר באופן מדויק אך ניתן לספק מודל מקורב לשגיאה, מודל השגיאה הפשוט הוא: a ~ = b + S F ⋅ a + n ( 0 , σ ) {\displaystyle {\tilde {a}}=b+SF\cdot {a}+n(0,\sigma )} למדי תאוצה שימושים רבים: במערכת ניווט אינרציאלית של טילים ומערכות אמל"ח מתקדמות וצוללות - מדידת התאוצה הקווית של גוף, יחד עם הגירוסקופ המודד תאוצה זוויתית. בטלפונים חכמים - זיהוי הטיית המסך כך שיסובב את המסך בהתאם ויוצג תמיד כלפי המשתמש. במצלמות דיגיטליות - זיהוי תאוצה המאפשר ייצוב המצלמה ושיפור חדות התמונה. בסייסמוגרף - מדידת תנודות בקרקע ומאפשר התרעה מפני תופעות טבע הרסניות, כגון רעידות אדמה, גלי צונאמי והתפרצויות געשיות. חיישן תאונה. מדידת רעידות במכונות רוטטות. בשלטים של קונסולת משחקים, כמו ב-Wii. Anthony Lawrence, Modern Inertial Technology, 2dn Edition תאוצה גירוסקופ חיישן תאונה מדיה וקבצים בנושא מד תאוצה בוויקישיתוף מד תאוצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מבצר רוואט

מבצר רוואט (באורדו: قلعہ روات) ממוקם בפקיסטן. המבצר נבנה במאה ה-16 המוקדמת על ידי גקהר, כוח לוחמים שהוקם על ידי השבטים המקומיים על מנת להגן על האזור. קברו של מנהיג השבט גקר, הסולטאן סארנג ח'אן ממוקם בקרבת המבצר. המבצר נמצא במרחק של 17 ק"מ מזרחה מרוואלפינדי. המבצר היה זירת קרב בין מנהיג השבט גקהר, הסולטאן סראנג ח'אן והמלך האפגני שֶׁר שאה סוּרי בשנת 1546. המבצר הוא כמעט בצורה מרובעת ויש לו שני שערים. הוא מכיל מסגד שבו שלושה חדרים גדולים בצורה כיפה. יש בו גם בניין מרובע עם כיפה. לאורך הקיר יש חדרים קטנים נוספים. במרכז המבצר יש קברות רבים. אחד מהם הוא קברו של הסולטאן סארנג ח'אן. 16 בניו, שמתו שם לאחר שנלחמו, קבורים גם הם בתוך המבצר. מגג המסגד ניתן לראות את סטופת מנקיאלה במרחק של כמה קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא מבצר רוואט בוויקישיתוף Famous Forts in Pakistan ערך זה הוא קצרמר בנושא פקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צחי אליחן

צחי אליחן (נולד ב-3 באפריל 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ. אליחן נולד בשוודיה לאב ישראלי ואם שוודית שהתגיירה. אמו התאבדה לאחר שסבלה מדיכאון סב לידתי, וכשהיה בן 5 עלה עם משפחתו לישראל. בתחילה התגוררה המשפחה בחיפה ולאחר מכן התיישבה ברמת ישי. אליחן התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מ.כ. נצרת עילית ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. ב-20 בפברואר 2010 ערך אליחן את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 2–3 להפועל חיפה. במשחקו השני בקבוצה הבוגרת הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, כשנכנס כמחליף בניצחון 5–0 נגד מכבי אחי נצרת. עד סיום העונה רשם בסך הכל שש הופעות בליגה במדי הקבוצה הבוגרת, ובעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער ושותף רק בשלושה משחקים במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2011/2012 כבש שער אחד ב-10 הופעות בליגת העל, ובעונה שלאחר מכן ערך תשע הופעות ולא כבש. בעונת 2013/2014 כבש שער אחד ב-11 הופעות בליגה. ב-5 בספטמבר 2014 חתם אליחן בהכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שלושה שערים ב-24 הופעות בליגה. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א' ואליחן עזב את המועדון. ב-20 במאי 2015 חזר אליחן לליגת העל וחתם בקבוצת בני סכנין, ובמדיה כבש שער אחד ב-18 הופעות בליגה. בחלון העברות של ינואר 2016 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. בתום העונה חתם בהפועל מגדל העמק מליגה א'. ב-16 ביולי 2017 חתם אליחן במ.ס. דבורייה מליגה ב'. לאחר שפתח את העונה בדבורייה, אך לא זכה לדקות משחק מאז ספטמבר 2017, עזב אליחן את הקבוצה וחתם ב-17 בינואר 2018 בהפועל בית שאן. מדיה וקבצים בנושא צחי אליחן בוויקישיתוף צחי אליחן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל צחי אליחן, באתר Transfermarkt צחי אליחן, באתר Soccerway צחי אליחן, באתר FootballDatabase.eu עירד צפריר, "לא חשבתי שהמעבר שלי מבית"ר לסכנין יעשה כזה רעש", באתר הארץ, 22 ביולי 2015 אופיר סער‏, "המו"מ בין בית"ר ירושלים לתומר סוויסה תקוע", באתר וואלה, 5 בספטמבר 2014 דורון בן דור, ‏"ספואן זועבי וצחי אליחן חתמו בסכנין", באתר ONE‏, 20 ביולי 2015 קובי פורטל," צחי אליחן חתם במ.ס. דבוריה", באתר דאבל פס, 16 ביולי 2017 קובי פורטל, "בית שאן: יחיאל צגאי חתם אך לא יוכל לעבור, צחי אליחן חתם", באתר דאבל פס, 17 בינואר 2018 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צחי אליחן".
מנקיאלה

מנקיאלה הוא כפר במחוז פנג'אב, פקיסטן, ליד העיר רוואלפינדי, הידוע בשל הסטופה הבודהיסטית שלו. הוא נמצא ליד מבצר רוואט ובמרחק של 50 ק"מ מאסלאמאבאד. נאמר שהשם מנקיאלה נבחר על ידי ראג'ה מאן או מאניק. סטופת מנקיאלה היא סטופה ממלכת גנדהארה שנבנתה על מנת להנציח את המקום שבו, על פי האגדה, בודהה הקריב חלק מגופו כדי להאכיל שבעה גורי נמר רעבים. הוא נבנה בתקופת שלטונו של קנישקה (128 - 151 לספירה). מאונטסטוארט אלפינסטון, השליח הבריטי הראשון לאפגניסטן נתקל בסטופה זאת במקרה בשנת 1808 לספירה, וכתב תיאור מפורט בספר הזיכרונות שלו "ממלכת קאובול" (1815). על פי כתובת אבן, הסטופה שוחזרה בשנת 1891 על ידי גדוד של צבא הודו הבריטית. ראג'ה אוסמן היה הארכיטקט. כל שרידי הסטופה, שנמצאים כרגע במוזיאון הבריטי, נמצאו על ידי ז'אן-בפטיסט ונטורה בשנת 1830 בין 10 ל-20 מטרים מתחת לחלק העליון של הכיפה. הם היו בשלב אחד בבעלות ג'יימס פרינספ, סוחר העתיקות המפורסם. בפתח הסטופה פעור חור כתוצאה מחפירות שנעשו על ידי ציידי שרידים בעבר. עכשיו יש מחסום סביבו מטעמי בטיחות. Islamabad Tourist Treasures, Government of Pakistan, Islamabad Pg 1
הפלת ה-SU-24 הרוסי על ידי טורקיה (2015)

ב-24 בנובמבר 2015 הפילו מטוסי F-16 של חיל האוויר הטורקי, באמצעות טיל AIM-9 סיידוויינדר, מפציץ מסוג סוחוי Su-24 רוסי ליד גבול טורקיה–סוריה, בעת שהיה בפעילות סיוע למשטרו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד בצפון סוריה. הטייס והנווט הצליחו להפליט את עצמם בהצלחה. הטייס נהרג מאש שנורתה אליו מהקרקע במהלך הצניחה, והנווט, שנתפס על ידי מיליציות מורדים לאחר הצניחה, חולץ במבצע של יחידת חילוץ רוסית. במהלך החילוץ נהרג אחד החיילים מהכוח המחלץ. הפלת הסוחוי הייתה ההפלה הראשונה של מטוס רוסי על ידי מדינה חברה בנאט"ו מאז שנות ה-50 של המאה ה-20. תגובת רוסיה הייתה נזעמת, והיא כינתה את הפלת המטוס "נעיצת סכין בגב". טורקיה לא התנצלה על האירוע, אולם לאחר מספר ימים של לחץ ורטוריקה אלימה מצד רוסיה הודיע נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן כי הוא "מצטער על נסיבות האירוע", אך לא התחרט על עצם המעשה. רוסיה מצדה הגיבה בשורה של צעדים כלכליים נגד טורקיה. ערך מורחב – מעורבות רוסית במלחמת האזרחים בסוריה המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה החלה ב-30 בספטמבר 2015 לאחר בקשות התערבות רשמיות מצד ממשלת סוריה, במטרה לכבוש מחדש שטחים מארגוני המורדים. ראשיתה הייתה תקיפות אוויריות, בתחילה בצפון-מערב סוריה, של מטרות הכוללות קבוצות מיליטנטיות המתנגדות לממשלת סוריה, כולל ג'בהת א-נוסרה, דאעש וצבא פתח הכיבושים. בהודעה רשמית של טורקיה נטען כי מטוס הקרב הרוסי היה במשך זמן קצר (17 שניות) במרחב האווירי של טורקיה, והוזהר 10 פעמים לשנות את נתיב טיסתו. לטענת רוסיה, המטוס לא נכנס כלל לשטחה של טורקיה, ועל כל פנים, הוא היה בוודאות כקילומטר אחד מהגבול בשטחה של סוריה כאשר הופל. גם גורמים רשמיים אמריקניים אישרו את הטענה שהמטוס הופל מעל שמי סוריה, אך הוסיפו כי הוא שהה 2 או 3 שניות במרחב האווירי של טורקיה. לאחר שחולץ, סיפר הנווט הרוסי כי הם לא קיבלו שום התרעה או אזהרה לפני ההפלה, וכי אילו היו הטורקים רוצים להזהיר, היו יכולים לטוס במקביל אליהם כנהוג, אך בפועל, עד להפלה לא היו הטייסים מודעים כלל למטוסי ה-F-16 הטורקיים, מפני שבאו מאחוריהם, כפי שעושים כאשר מתכוונים להפיל מטוס אויב, ובניגוד מוחלט לנהלים המקובלים של ליווי מחוץ לתחום או מתן אזהרה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא הפלת ה-SU-24 הרוסי על ידי טורקיה בוויקישיתוף Downing of SU-24: Turkish Stab in the Back, באתר ספוטניק, נובמבר 2015 (באנגלית) AP ורועי קייס, מסר חריף מרוסיה: "טורקיה בוגדנית, נגיב בהתאם לאיום", באתר ynet, 28 בנובמבר 2015
המדינה החופשית וירטמברג

המדינה החופשית וירטמברג הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פוצלה המדינה לווירטמברג-הוהנצולרן ווירטמברג-באדן. ב-30 בנובמבר 1918 התפטר וילהלם השני, מלך וירטמברג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הממלכה, הפכה המדינה למדינה חופשית. המדינה התקיימה כמדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר ובמהלך שלטון גרמניה הנאצית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, חולקה וירטמברג לווירטמברג-הוהנצולרן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי, ווירטמברג-באדן שהייתה תחת אזור הכיבוש האמריקני. בשנת 1952 התאחדו וירטמברג-הוהנצולרן ווירטמברג-באדן עם דרום באדן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית. מדיה וקבצים בנושא המדינה החופשית וירטמברג בוויקישיתוף סקירה על ההיסטוריה של וירטמברג 1250 - 1933 (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המרכז לטניס בישראל - חיפה

המרכז לטניס בישראל - אטנברג חיפה הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל. המרכז נפתח בשנת 1981 במבואות הדרומיים של חיפה, סמוך לטירת כרמל, במטרה לתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה. זה התחיל עם שני מגרשים בלבד, גדל לאחר שנה לשמונה וכיום יש 20 מגרשים. אהרון שפירא, נציג עיריית חיפה, היה האדם העיקרי שדחף את הפרויקט קדימה יחד עם התרומות הרבות של יהודים אמריקנים, בעיקר משפחות רוזנברג, ברוד, גולדסטין ובוריס. המנהל הראשון של המרכז היה דני ברקוביץ', אחריו רוני סנדר, שחר פרקיס ומשנת 2005 המנהל הוא לילו צרפתי. כיום משרת המרכז כ-1,000 ילדים ומבוגרים מדי שבוע ומלבד 20 המגרשים קיים קיר אימונים מקורה, כיתת לימוד, וגישה לנכים. המרכז מקיים תוכניות מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית המשלבת אימוני כושר וטניס. לגילאי 18 ומעלה מתקיימים חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. בנוסף מתקיימת במרכז תוכנית לחינוך לתנועה ולאורח חיים בריא המועברת בגני ילדים על ידי מורים לחינוך גופני עם התמחות לגיל הרך. בשנת 2013 הוקמו במרכז שני מגרשים מקורים, מהיחידים בארץ, לכבוד יהדות שיקגו בתרומת לסטר ונורמה רוזנברג. מגרשים אלה משמשים את הילדים והמבוגרים בתנאי מזג אוויר קשים. במרכז תוכניות רבות למען הקהילה שממומנות על ידי תורמים מהארץ ומחו"ל: תוכניות למען ילדים ומבוגרים בעלי צרכים ייחודיים, תוכנית לנכי צה"ל, תוכנית העצמה לנערות בסיכון ותוכנית לילדים יוצאי אתיופיה. המרכז מארח תחרויות טניס בינלאומיות, ארציות ואזוריות במשך כל השנה וגידל במהלך השנים שחקנים ושחקניות שזכו באליפות ישראל לבוגרים ולנוער וייצגו את ישראל בנבחרת ובתחרויות בינלאומיות. שניים מהבוגרים המפורסמים ביותר הם יוני ארליך, שיחד עם אנדי רם, זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה וייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות ונועם אוקון שדורג בשיאו במקום ה-95 בעולם. שחקנים בולטים נוספים: ליאור מור (שימש כקפטן נבחרת גביע הפדרציה של ישראל), שירי בורשטיין, הילה רוזן, אוהד ויינברג, דקל ולצר, ניר ולגרין, לימור זלץ, חלי ברגיל, נטלי כהנא ותומר דנק (מאמן נבחרת גביע הפדרציה של ישראל). מדיה וקבצים בנושא המרכז לטניס בישראל - חיפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז לטניס בישראל - חיפה
זינמן

האם התכוונתם ל... דייוויד זינמן – מנצח אמריקאי פרד זינמן – במאי קולנוע יהודי אמריקאי המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן – מכון מחקר באוניברסיטת חיפה המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט – מוסד להשכלה גבוהה במכון וינגייט זימן
ברנד דרהר

ברנד דרהר (בגרמנית: Bernd Dreher, נולד ב-2 בנובמבר 1966 בלברקוזן שבגרמניה המערבית) הוא שוער עבר גרמני, והתפרסם בעיקר כשוער המשנה של באיירן מינכן לאורך שנים רבות. דרהר משמש כיום כמאמן השוערים בקבוצת רד בול זלצבורג מליגת המשנה האוסטרית. דרהר גדל בקבוצת הנוער של באייר לברקוזן, ממנה עלה לבוגרים בשנת 1986, בגיל 20. דרהר לא תפס מקום כשוער הראשון של הקבוצה, ובמשך ארבע שנים עמד בשערה של לברקוזן תשע פעמים בלבד. עם לברקוזן זכה דרהר בגביע אופ"א בשנת 1988, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול אספניול. בשנת 1990 חתם דרהר בבאייר אורדינגן, שבאותן שנים התנדנדה בין ליגת הבונדסליגה לליגת הבונדסליגה השנייה. דרהר היה שותף לשלוש עליות ושלוש ירידות ליגה של הקבוצה. דרהר הצטיין במדי אורדינגן, ובמשך שש עונות צבר 201 הופעות וגרר התעניינות מקבוצות נוספות. בשנת 1996 חתם דרהר בבאיירן מינכן, והפך במהרה לשוער השני בהיררכיה של הקבוצה, לאחר אוליבר קאן. דרהר שיחק במשך שתי קדנציות בבאיירן מינכן, הראשונה נמשכה בין השנים 1996-2003, בהן הספיק לזכות בתארים רבים עם הקבוצה, כמו חמש אליפויות בבונדסליגה, שני גביעים מקומיים וארבעה סופר קאפ. כמו כן, דרהר ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות 1999 בו הפסידה באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, ובגמר ליגת האלופות 2001, בו ניצחה באיירן מינכן את ולנסיה בפנדלים. דרהר מחזיק בנוסף גם בזכייה בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 2001, בו ישב על הספסל בגמר נגד בוקה ג'וניורס. בשנת 2003 פרש דרהר ממשחק פעיל עם 11 הופעות ברזומה, ומונה למאמן שוערי הנוער בבאיירן מינכן, וכעוזרו של השוער האגדי ספ מאייר בתחום. עם זאת, בשנת 2005 חזר מפרישה לבקשתו של מאמן הקבוצה פליקס מגאת, והפך לשוער השלישי ברוטציה לאחר אוליבר קאן ומיכאל רנסינג. דרהר פרש בשנית בשנת 2008. בקדנציה השנייה בקבוצה כשחקן פעיל, הוסיף דרהר לרזומה עוד שני דאבלים וסופר קאפ אחד. עם זאת, בקדנציה השנייה שלו שיחק רק פעמיים במהלך שלוש שנים. במרץ 2015 מונה דרהר למאמן השוערים בקבוצת רד בול זלצבורג האוסטרית. עם באייר לברקוזן: גביע אופ"א: 1987/88 עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (7): 1996/97, 1998/99, 1999/00, 2000/01, 2002/03, 2005/06, 2007/08 הגביע הגרמני (5): 1997/98, 1999/00, 2002/03, 2005/06, 2007/08 גביע הליגה הגרמנית (5): 1997, 1998, 1999, 2000, 2007 ליגת האלופות: 2001 הגביע הביניבשתי: 2001 מדיה וקבצים בנושא ברנד דרהר בוויקישיתוף ברנד דרהר, באתר Transfermarkt ברנד דרהר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ברנד דרהר, באתר WorldFootball.net ברנד דרהר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt Bernd Dreher verstärkt Trainerteam der Austria, באתר הרשמי של רד בול זלצבורג (בגרמנית)
מריה פרידלנדר

מריה הלנה ברוהן-פרידלנדר (בהולנדית: Maria Helena Bruhn-Friedlander‏; 19 במאי 1905 – 20 באוגוסט 1995) הייתה חסידת אומות העולם מהולנד. פרידלנדר, ילידת גרמניה ומורה להתעמלות במקצועה, התגוררה בעיר ואסנאר (אנ'), בדרום הולנד מאז 1931 והייתה אשתו של האמן והטיפוגרף הנרי פרידלנדר. לאחר פלישת הגרמנים להולנד במאי 1940 התחבא הנרי במקום מסתור מחוץ לביתו אך לאחר כחודשיים שב לביתו והתחבא במקום מסתור בחצר ביתו, בעוד מריה, שלא הייתה יהודייה, יכלה להמשיך לצאת מהבית ולעבוד, וכך פרנסה את שניהם. באוגוסט 1942 עמד האמן היהודי יליד גרמניה פאול סיטרואן (אנ') להיעצר על ידי הגסטפו. הוא נמלט ומכיוון שהיה ידידו של הנרי פרידלנדר, ביקש ממריה פרידלנדר מחסה. מריה הסכימה, וסיטרואן התחבא בביתם של בני הזוג פרידלנדר במשך כשישה חודשים. כל אותו זמן המשיכה מריה לעבוד ולספק מזון למסתתרים. כדי להסיר את חשדותיהם של הגרמנים, התחזתה מריה לאוהדת הנאצים ונתנה שיעורי התעמלות לנשים גרמניות בביתה. בהמשך המלחמה הסתירה מריה בביתה גם פעיל המחתרת ההולנדית ואת אשתו היהודיה. כל הנרדפים שהסתירה מריה שרדו במלחמה. בשנת 1951 עלתה מריה פרידלנדר לישראל עם בעלה הנרי ובתם חנה, והתיישבה במוצא עילית, ליד ירושלים. בשנת 1997 הכיר יד ושם במריה פרידלנדר חסידת אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא מריה פרידלנדר בוויקישיתוף מריה פרידלנדר, באתר יד ושם (באנגלית)[1] (באנגלית) מריה פרידלנדר – פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלי מקביל

אלי מקביל (באנגלית: Ally McBeal) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית, שנוצרה על ידי דייוויד אי קלי. הסדרה זכתה לפופולריות ולאורך חמש שנות שידורה זכתה בפרס אמי (בשנת 1999), פרס גילדת שחקני המסך, ופעמיים בפרס גלובוס הזהב (בשנים 1998 ו-1999). בסדרה מככבת קליסטה פלוקהארט בתפקיד הראשי כעורכת דין צעירה ורווקה, העובדת במשרד עורכי דין בדיוני בשם "קייג' אנד פיש" בבוסטון. הסדרה מתארת התרחשויות דרמטיות והומוריסטיות בחיי האהבה והעבודה שלה, כמו גם של דמויות שונות במשרדה. הסדרה שודרה במשך כחמש עונות בארצות הברית ברשת Fox, בין השנים 1997 ל-2002. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2, על ידי הזכיינית קשת. בשנת 2005 שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים. מדיה וקבצים בנושא אלי מקביל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלי מקביל "אלי מקביל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלי מקביל", באתר AllMovie (באנגלית) "אלי מקביל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלי מקביל", באתר Metacritic (באנגלית) "אלי מקביל", באתר אידיבי "אלי מקביל", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "אלי מקביל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "להתאהב בה מחדש: אחרי שבע שנים, "אלי מקביל" תצא בדי.וי.די", nrg‏, 5.10.09
יזהר ארנון

יזהר ארנון (12 במרץ 1927 – 15 בספטמבר 2005) היה סופר ועיתונאי ישראלי. נולד בשם יזהר רבינוביץ בתל אביב. סבו היה הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר). עבד כעורך וכעיתונאי במשך כ-40 שנה בעיתונים ידיעות אחרונות, מעריב, האומה, למרחב, עולם הקולנוע ואחרים. לפני קום המדינה היה פעיל באצ"ל, וכינויו היה "ארנון" שאותו אימץ לימים כשם משפחתו. ב-1946 נעצר על ידי משטרת המנדט הבריטי עם פעילי אצ"ל נוספים. בין היתר שימש ככתב ספורט ב"חדשות ספורט וטוטו", עיתון שהופק בחסות ועבור הטוטו בישראל. נודע בדעותיו הימניות שאותן הביע במאמרי דעה רבים שכתב, ופרסם מאמרים בכתב העת "בארץ ישראל", שפורסם בתמיכת הליכוד. במהלך דיון על הצהרות אש"ף ועמדת ישראל שנערך בכנסת בשנת 1989 התייחס רובי ריבלין למאמר דעה בשם "שטיפת מוח" שפרסם ארנון. ערפל בצוק יעלים (הוצאת ירון גולן, 1991) פרשת זיסקינד (הוצאת מעריב, 1993) מסעות התייר הצעיר בארצות הברית מאת: אליזבט ייטס (הוצאת ש. פרידמן, מאי 1956) דם ואש ועשן מאת ד. ר. ניוטן (דפוס מבורך, 1965) המלחמה, מאת אורי דן וישעיהו בן-פורת (ספרית מעריב, 1972) אירלאנד מאת ג'ו מקארתי ועורכי טיים-לייף (הוצאת מעריב, 1973) ארנון התגורר מרבית חייו ברמת גן. היה נשוי מאז 1952 לבלהה לבית קולוטילין, שנפטרה חודשים ספורים לפניו. היה אב לשתי בנות ובן וסב ל-7 נכדים. אחיו למחצה היה פעיל האצ"ל קלמן "קמי" כץ, אביו של אבישי כץ, ששימש כקצין הנדסה ראשי. יזהר ארנון (1927-2005), דף שער בספרייה הלאומית מידע על ארנון, יזהר, 1927-2005 בקטלוג הספרייה הלאומית ⁨לקבל חפצים ממחנה העצורים, באתר ⁨דבר⁩, ‏19 אוגוסט 1946 יזהר ארנון, בלט על המים, 7.10.1968 הישיבה השבע-עשרה של הכנסת השתים-עשרה פרסום הרשומים לנישואים בתל אביב, באתר הצפה⁩, ‏24 יוני 1952 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרובינציית הוהנצולרן

פרובינציית הוהנצולרן הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה צורפה הפרובינציה לחלק הדרומי של וירטמברג למדינת וירטמברג-הוהנצולרן כחלק מאזור הכיבוש הצרפתי. בשנת 1849 צורפו נסיכויות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לממלכת פרוסיה, ובמרץ 1850 אוחדו ליצירת פרובינציית הוהנצולרן כחלק מפרוסיה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, ולאחר מכן חלק מגרמניה הנאצית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, צורפה פרובינציית הוהנצולרן לחלקה הדרומי של וירטמברג ליצירת וירטמברג-הוהנצולרן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי. בשנת 1952 התאחדו וירטמברג-הוהנצולרן עם וירטמברג-באדן ודרום באדן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית. מדיה וקבצים בנושא פרובינציית הוהנצולרן בוויקישיתוף
שמואל אהרון גולדשטיין

הרב שמואל אהרון גולדשטיין (12 ביוני 1852 — 29 במאי 1935) היה רב ומורה ממוצא אנגלי, ממנהיגי הקהילות היהודיות בניו זילנד. ב-6 במאי 1935, מספר שבועות לפני מותו, קיבל את מדליית הכסף של המלך ג'ורג החמישי. נולד בלונדון שבאנגליה לשרה ולוולף, תכשיטן. למד במכללת יהודים שבלונדון, והוסמך לרבנות בגיל 22. לימד עברית בבית ספר ביורקשייר, ולאחר מכן במערב הארטלפול. ב-14 ביוני 1876 נישא לאווה פיליפס באלדרשוט, סאות'המפטון. לבני הזוג היו 2 ילדים. גולדשטיין התמנה כרב בקהילה דוברת עברית בטוומבה, קווינסלנד, אוסטרליה.[דרושה הבהרה] לאחר מכן מונה לרב במערב מייטלנד, ניו סאות' ויילס. בשנת 1880 מונה לרב בקהילה היהודית באוקלנד, ניו זילנד. הוא החזיק בתפקיד זה 54 שנים עד פטירתו. גולדשטיין שהגיע לאוקלנד בגיל 26, עמד בפני משימה מורכבת של כהונת רבנות בקהילה יהודית מתפתחת; הקהילה גדלה במהלך שנות כהונתו מ-373 יהודים ל-950 יהודים. הוא זכה לשבחים מאנשי הקהילה על מנהיגותו, לימודו, ותרומותיו ליהדות באזור מגוריו. מלבד פעילותו בקהילה היה גולדשטיין פעיל גם בעניינים אזרחיים. הוא היה חבר באגודה להגנת נשים וילדים, ובאגודת צער בעלי חיים בניו זילנד. במהלך מלחמת הבורים (1899–1902) ואחריה, היה מזכיר האגודה הפטריוטית. הוא היה חבר בוועדת הספרייה של מועצת העיר אוקלנד, בונה חופשי ומייסד של האגודה הספרותית הצרפתית. גולדשטיין היה גם פעיל באגודה הציונית של אוקלנד במשך 22 שנים. בדצמבר 1934 פרש מעבודתו. אשתו, אווה, נפטרה באפריל 1935; גולדשטיין נפטר חמישה שבועות אחריה, ב-29 במאי 1935. מדיה וקבצים בנושא שמואל אהרון גולדשטיין בוויקישיתוף גולדשטיין, שמואל אהרן, במילון הביוגרפי של ניו זילנד (באנגלית) Beaglehole, Ann. "Official jubilee medals". Evening Post. 6 במאי 1935. p. 4. נבדק ב-14 באוגוסט 2013. {{cite news}}: (עזרה) New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu Taonga, Goldstein, Samuel Aaron, Teara (באנגלית)