laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רות נגה

רות נגה (באנגלית: Ruth Negga; נולדה ב-7 בינואר 1982) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירית. נגה זכתה להכרה כשחקנית בזכות תפקידיה בסדרות "סוכני S.H.I.E.L.D." ו"עברייני על" ובסרטים "וורקראפט: ההתחלה" ו"לאבינג". על משחקה בסרט "לאבינג" הייתה נגה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. נגה נולדה באדיס אבבה, אתיופיה, בתם היחידה של נורה, אחות אירית, ושל ד"ר נגה, רופא אתיופי. בגיל חמש עברה עם משפחתה לאירלנד וגדלה בעיר לימריק שבמערב המדינה. היא איבדה את אביה כשהייתה בת שבע בעקבות תאונת דרכים. בשנת 2004 סיימה נגה לימודי תואר ראשון בחוג לדרמה של טריניטי קולג'. נגה התפרסמה בבריטניה בשנת 2005 בזכות הופעות במספר סרטים בין היתר, "ארוחת בוקר על פלוטו" של ניל ג'ורדן. היא ביססה את מעמדה כשחקנית טלוויזיה מוערכת ביותר בזכות תפקידים מוצלחים בסדרות "עברייני על", "אהבה/שנאה", "מדינה חשאית" ובזכות גילום דמותה של הזמרת שירלי באסי בסרט המבוסס על חייה. בשנת 2013 נגה החלה להתפרסם לאחר ששיחקה בתפקיד המדענית ריינה בסדרת גיבורי העל "סוכני S.H.I.E.L.D.", כמו כן השתתפה שובר הקופות "מלחמת העולם Z" בתפקיד רופאה. ב-2016 הופיעה בדרמה ההיסטורית "לאבינג" בתפקיד מילדרד אשתו האפרו אמריקאית של ריצ'רד לאבינג (ג'ואל אדגרטון). על משחקה המשכנע בסרט הועמדה נגה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. באותה שנה השתתפה בפנטזיה "וורקראפט: ההתחלה" בתפקיד טאריה, מלכת רוח הסערה. בשנת 2021 שיחקה את התפקיד הראשי בסרט "חוצָה את הקו" (אנ'), בתפקיד אישה ממוצא אפריקאי בעלת עור בהיר, אשר מבצעת "מעבר", ומצליחה להזדהות כאדם לבן, בארצות הברית הגזענית של תחילת המאה ה-20. הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר. בשנת 2022 שיחקה נגה בברודוויי במחזה "מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר; ועל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 2006, נגה הייתה מאורסת לשחקן האירי טייג מרפי, איתו הייתה בזוגיות מאז האוניברסיטה. נגה הייתה במערכת יחסים עם השחקן דומיניק קופר החל משנת 2010. הם הכירו לראשונה בשנת 2009 בזמן ששיחקו יחד בעיבוד הבימתי של "פדרה". השניים חיו יחד בגבעת פרימרוז, לונדון. בני הזוג היו במערכת יחסים במשך שש שנים; עם זאת, נגה ציינה כי נדרשו שנים לעיתונות עד שנודע להם על הפרידה, שעליה דווח לראשונה באפריל 2018. נגה שיחקה בהמשך עם קופר בסדרה "פריצ'ר" של רשת AMC, שם גילמו זוג מאהבים, ואמרה שהם "החברים הכי טובים". בשנת 2006 עברה להתגורר בלונדון, אנגליה, ובשנת 2020 עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא רות נגה בוויקישיתוף רות נגה, ברשת החברתית אינסטגרם רות נגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רות נגה, באתר AllMovie (באנגלית) רות נגה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רות נגה, באתר Metacritic (באנגלית) רות נגה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
היינריך פליישר

היינריך לברכט פליישר (בגרמנית: Heinrich Leberecht Fleischer; 21 בפברואר 1801, שאנדאו על האלבה, גרמניה – 10 בפברואר 1888, לייפציג) היה בלשן, מחלוצי חוקרי השפה הערבית המודרנית, ומגדולי המזרחנים בסוף המאה ה-19. פליישר החל את לימודיו הגבוהים בגיל 18. בין השנים 1819–1824 למד תאולוגיה ושפות שמיות מזרחיות באוניברסיטת לייפציג. בהמשך, באוניברסיטת פריז תחת הבלשן הצרפתי סילבסטר דה סאסי, למד ערבית, טורקית ופרסית. משנת 1831 לימד תלמידים בבית ספר תיכון בדרזדן, ובשנת 1836 התמנה לפרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת לייפציג. בתפקיד זה כיהן עד מותו בשנת 1888. בזכותו של פליישר הפכה לייפציג למרכז תוסס ללימודים אוריינטליים. בנוסף לשלל מאמרים שכתב פליישר, הוא חיבר את קטלוג כתבי היד האוריינטליים בספרייה המלכותית של דרדזן, וכתב תיאור של כתבי-היד הערביים, הטורקיים והפרסיים, שהיו שמורים בספרייה העירונית של לייפציג. פליישר היה אחד משמונת החברים הזרים באקדמיה הצרפתית לכתיבת ספרות יפה וחבר מסדר אבירי פור לה מריט הגרמני. היה חבר באגודות מדעיות רבות בגרמניה ובמדינות אחרות. כמו כן, היה בעל תוארי כבוד מאוניברסיטאות קניגסברג, אוניברסיטת קארל בפראג, אוניברסיטת סנקט פטרסבורג, דורפט ואוניברסיטת אדינבורו. היה ממייסדי המכון ללימודי אסיה והמזרח - DMG. יעקב לוי, אוצר לשון התלמודים והמדרשים, 4 כרכים עם תוספות והערות מאת 'היינריך לברכט פליישר', הוצאת: Binjamin Harz Verlag, ברלין, 1924 מדיה וקבצים בנושא היינריך פליישר בוויקישיתוף על פרופסור פליישר באתר אוניברסיטת לייפציג הינריך לברכט פלישר (1801-1888), דף שער בספרייה הלאומית היינריך פליישר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יוסף ינון פנטון, תרומתו של משה שטיינשניידר לחקר התרבות הערבית־היהודית פרסום של מכון יד יצחק בן-צבי Deutsche Morgenländische Gesellschaft
טאבו (סדרת טלוויזיה)

טאבו (Taboo) היא סדרת דרמה בריטית של רשת BBC בהפקת רידלי סקוט ו-Hardy Son & Baker עבור ערוץ BBC One הבריטי וערוץ FX האמריקאי. הסדרה נוצרה על ידי סטיבן נייט, טום הארדי ואביו אדוארד "צ'יפס" הארדי, ומבוססת על תסריט מקורי שנכתב על ידי טום הארדי. על עבודת הבימוי שקדו כריסטופר ניהולם (Kristoffer Nyholm) ואנדרס אנגסטרום (Anders Engström), שביימו בעבר את "Jordskott" ו"ההריגה". הסדרה זכתה לביקורות חיוביות לרוב, ששיבחו את הופעתו של הארדי. הסדרה מתרחשת בשנת 1814, ומגוללת את קורותיו של ג'יימס דלאני (טום הארדי) שחוזר לאנגליה עם 17 יהלומים גנובים, לאחר 12 שנות שהות באפריקה ובעקבות מות אביו כשהמלחמה עם ארצות הברית מתקרבת לקצהּ. הסדרה עלתה לשידור ב-7 בינואר 2017 בבריטניה וב-10 בינואר 2017 בארצות הברית. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ yes Oh. במרץ 2017 חודשה הסדרה לעונה שנייה, אך מאוחר יותר הוחלט לבטל אותה לאחר עונה אחת. טום הארדי בתפקיד ג'יימס דלאני, בנו של הוראס דלאני ליאו ביל בתפקיד בנג'מין וילטון, קצין חברת הודו המזרחית הבריטית ג'סי באקלי בתפקיד לורנה באו, אלמנתו של הוראס אונה צ'פלין בתפקיד זילפה גירי, אחותו למחצה של ג'יימס דלאני מארק גאטיס בתפקיד ג'ורג', הנסיך העוצר סטיבן גראהם בתפקיד אטיקוס, מודיע של דלאני מהעולם התחתון ג'פרסון הול בתפקיד ת'ורן גירי, בעלה של זילפה, ברוקר ביטוח דייוויד היימן בתפקיד ברייס, משרתו הנאמן של הוראס דלאני אדוארד הוג בתפקיד מייקל גודפרי, איש הפרוטוקול של חברת הודו המזרחית הבריטית מייקל קלי בתפקיד ד"ר אדגר דמבארטון, פיזיקאי אמריקאי בבית החולים על שם ברתולומיאוס הקדוש בלונדון ומרגל ג'ונתן פרייס בתפקיד סר סטיוארט סטריינג', יושב ראש חברת הודו המזרחית הבריטית ג'ייסון ווטקינס בתפקיד סולומון קופ, המזכיר הפרטי של הריבון ניקולס וודסון בתפקיד רוברט ת'ויט, עורך דינו של דלאני אדוארד פוקס בתפקיד הוראס דלאני, בעלי חברת ספנות בלונדון פרנקה פוטנטה בתפקיד הלגה פון הינטן, אשת בית בושת רובי-מיי מרטינווד בתפקיד וינטר סקרוביוס פיפ בתפקיד פרנץ' ביל, עוזרו של אטיקוס פיונה סקינר בתפקיד ברייטון, חבר בכנופייתו של אטיקוס כריסטופר פיירבנק בתפקיד איבסטון, אריסו של דלאני ריצ'רד דיקסון בתפקיד אדמונד פטיפר, דסק אפריקה בחברת הודו המזרחית הבריטית רוג'ר אשטון-גריפית'ס בתפקיד אברהם אפלבי, איש חברת הודו המזרחית הבריטית טום הולנדר בתפקיד ד"ר ג'ורג' צ'לומונדלי, כימאי ופיזיקאי מרינה הנדס בתפקיד הרוזנת מסגרוב, מרגלת אמריקאית בלונדון דני ליגאירי בתפקיד מרטינז, עוזרו של דלאני ממוצא פולינזי לוסיאן מסאמאטי בתפקיד ג'ורג' צ'יצ'סטר, עורך דינם של קבוצת "בני אפריקה" שארגנה קמפיינים נגד העבדות ביבשת אפריקה לואי סרקיס בתפקיד רוברט, בנו הלא חוקי של ג'יימס דלאני אתר האינטרנט הרשמי של טאבו (באנגלית) "טאבו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טאבו", באתר AllMovie (באנגלית) "טאבו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טאבו", באתר Metacritic (באנגלית) "טאבו", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "טאבו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יוני בינרט, "טאבו": דרמה היסטורית אלימה ומשכנעת, באתר ynet, 10 במרץ 2017 Kelly, Alicia (28 בדצמבר 2016). "Danny will star alongside Tom Hardy after chance encounter with star's dog". Worcester News. נבדק ב-2016-12-30. {{cite web}}: (עזרה) Taboo: Everything you need to know about Nootka Sound
אנטי-סמכותנות

אנטי-סמכותנות במובנה הצר היא התנגדות למשטר סמכותני, כלומר התנגדות לסוג משטר המתאפיין בפיקוח חברתי הדוק וציפייה מצד האוכלוסייה לציות למשטר, תוך שימוש לעיתים קרובות באמצעי דיכוי כמו עידוד אלימות משטרתית והוצאה להורג ללא משפט. במובן הרחב יותר היא התנגדות לכל סוג של סמכות (שלטון, בית ספר, סמכות דתית וכו') ולכן המושג משמש כיום לעיתים קרובות כמושג נרדף לאנרכיזם, מתוך תפיסה כי לאף סמכות אנושית אין זכות לשלוט באזרח ובחברה. מחשבה חופשית היא גישה פילוסופית הרואה באדם בעל סמכות לקבוע בעצמו את תפיסת עולמו בלא התבססות על סמכות כלשהי כמו שלטון או ממסד דתי אלא על בסיס היגיון, אמפיריציזם והתנסות אישית. פנייה אל הסמכות (בלטינית: auctoritate ab argumentum) היא צורת טענה נפוצה המובילה לכשל לוגי כאשר נעשית בצורה שגויה. בשימוש לא לא נכון, הפנייה לסמכות היא צורה של טיעון המנסה לבסס סילוגיזם סטטיסטי, מסקנה המבוססת על שתי הנחות יסוד המוסברות בצורה לא מוחלטת. הפנייה לסמכות מבוססת על הסילוגיזם הסטטיסטי הבא: הנחה 1: א' הוא בר-סמכא בנושא מסוים הנחה 2: א' מעלה טענה על הנושא מסקנה: הטיעון ש-א' העלה נכון שימושים שגויים של טענת הפנייה לסמכות כוללים כל שימוש של הטענה בתור טענה להוכחה לוגית בוויכוח כדי לבטל הוכחות אחרות ולנסות לשכנע את הטוען להתיישר עם עמדת גוף בעל הסמכות. הטיעון מתבסס על ההנחה כי גופי סמכותי טועה פחות מהדיוט בתחום תוך התעלמות מכך שגם גופים בעלי סמכות יכולים לטעות ולפסוק לא נכון בעקבות נפילה לטעות, הטעיה, חוסר יושר ובעיות אחרות. על כן, טיעון הפנייה לסמכות אינו טיעון אמין וחזק כדי לבסס מסקנות ולפיכך הוגים אנטי-סמכותניים טוענים כי אינו יכול להוות מקור להסתמכות על גופים סמכותניים. הוגים אנטי-סמכותניים רבים לא מסבירים את אנטי-סמכותנות בתור טענה השוללת את אמינות הגופים הסמכותניים אלא בתור תנועה האומרת כי אין סמכות כוללת וקבועה הסמוכה לקבל החלטות בענייני העולם. תפיסה זו נובעת מהאמונה כי על מנת לקבל החלטה אדם צריך לשמוע תפיסות עולם ממומחים רבים ומתחומים שונים ומאחר שאין אדם או גוף המסוגל להחזיק את כל הידע בעולם במוחו לא יכולה להיות סמכות בלעדית לקבלת החלטות. לאחר מלחמת העולם השנייה החלה התחזקות של תנועות אנטי-סמכותנות, בין היתר בשל חוסר האמון בממסד, שהמשטרים הפשיסטים הותירו בציבור, וכן בשל החשש ממלחמת עולם שלישית בעקבות התחמשות המעצמות במלחמה הקרה. אנטי-סמכותנות גם נקשרת עם תרבויות נגד שונות במערב במאה ה-20, כמו דור הביט בשנות ה-50, ילדי הפרחים בשנות ה-60 ותרבות הפאנק בשנות ה-70. סרבנות מרי אזרחי פעולה אנטי-פשיסטית מדיה וקבצים בנושא אנטי-סמכותנות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן הראשון, מלך שוודיה

יוהאן הראשון, או יוהאן סוורקרסון (בשוודית: Johan Sverkersson;‏ 1201 – 10 במרץ 1222) היה מלך שוודיה משנת 1216 ועד מותו. יוהאן היה בנם של סוורקר השני, מלך שוודיה ושל רעייתו, המלכה אינגגרד לבית ביילבו. כאשר מלאה ליוהאן שנה, מת סבו מצד אמו, האציל (יארל) בירגר ברוסה. המלך סוורקר מינה את בנו כיארל להלכה כדי לחזק את סמכויות השלטון שלו עצמו וכדי להבטיח את מעמדו של מוסד היארל שחשיבותו עלתה בהדרגה. צעד זה עורר את זעמו של בית אריק, בית המלוכה היריב וכן של כמה מצאצאיו של בירגר ברוסה. יוהאן שמר על מעמדו עד תבוסתו של אביו בקרב לנה ב-1208 ומותו בקרב גסטלרן ב-1210. לאחר מותו של אביו עלה לכס המלוכה אריק העשירי מבית אריק היריב. ב-1216 מת אריק העשירי ממחלה ויוהאן, שהיה אז בגיל הנעורים, נבחר להיות מלך על ידי האצולה השוודית, וזאת בניגוד לרצונו של האפיפיור. ולדמר השני, מלך דנמרק התנגד אף הוא לבחירה, שכן בנו של אריק שנולד לאחר מותו, היה אחיינו של ולדמר. בשוודיה עצמה הבחירה התקבלה באי שקט. לכנסייה היה עניין רב במינוי ונראה היה שליוהאן היה מספר לא מועט של תומכים בקרב מנהיגיה, כולל הארכיבישוף ולריוס, הבישוף בנגט מסקרה והבישוף קרל מלינשפינג. זה האחרון מונה כצ'נסלור, הראשון לקבל תואר זה בשוודיה. השליט הצעיר הוכתר ב-1219 ומיד הוציא כתב זכויות לטובת הבישופים השוודים. כתב הזכויות אישר את אלה שהוצאו על ידי אביו, סוורקר השני, ב-1200, אך הרחיב אותם. נכסי הכנסייה קיבלו פטור ממסים ודמי החכירה ששולמה על נכסים אלו על ידי דיירים עברו לקופות הבישופים. במהלך תקופת מלכותו הקצרה של יוהאן הראשון החלה נוכחות שוודית באסטוניה. הרקע לכך הייתה הפעילות של המסדר הליבוני ושל ולדמר השני, מלך דנמרק באזור הים הבלטי שהיה אז עדיין פגני. האצולה השוודית שאפה לקבל חלק בשלל והמשלחת יצאה לדרך. המלך יוהאן עצמו, בן דודו קרל החרש (אחיו של בירגר ברוסה) והצ'נסלור שלו, הבישוף קרל מגנוססון, הובילו ב-1220 את הצי שיצא למחוז לאנה שבאסטוניה. בתחילה היה המהלך מוצלח ויוהאן ייסד בסיס בליל (כיום ליהולה). מבסיס זה יצאו החיילים השוודים לגיחות באזורי הכפר, בנו כנסיות ואילצו את המקומיים להתנצר. לאחר מכן שב יוהאן למולדתו. עם זאת, הסתיימה המשלחת באסון. תושבי האי אסל (סארמאה) תקפו את הבסיס השוודי בקרב ליהולה שהתנהל ב-8 באוגוסט. הבישוף קרל וקרל החרש נהרגו יחד עם כמעט כל המגינים השוודים. לאחר התבוסה הקשה לא נותרה כל נוכחות שוודית באסטוניה, שהתחדשה רק 300 שנים לאחר מכן. יוהאן הראשון נותר על כס המלוכה עד למותו ב-10 במרץ 1222. הוא מת מבלי שנשא אישה ובלי להעמיד צאצאים והותיר זיכרון חיובי בהיסטוריוגרפיה השוודית: "הוא היה צעיר ומאוד עדין. הוא היה מלך במשך שלושה חורפים ומת ממחלה באי וויסינגאֶה. כל שוודיה התאבלה על מותו, שהוא לא האריך ימים. הוא נטמן באלווסטרה, וישמור האל על נשמתו בחיי נצח"[דרושה הבהרה]. לאחר מותו היורש הצעיר מבית המלוכה היריב ירש את כס המלוכה בהיותו בגיל שש ומלך כאריק האחד עשר. מדיה וקבצים בנושא יוהאן הראשון, מלך שוודיה בוויקישיתוף Johan Sverkersson, kung 1216-22 (Sverkerättens strid mot Eriksätten) (בשוודית) Johan 1. (I) Sverkersson (Nordisk familjebok) (בשוודית) יוהאן הראשון, מלך שוודיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מקדם הפריקה

בהפרעות, לדוגמה נחיר או חריר, מקדם הפריקה הוא היחס בין הספיקה בפועל לספיקה התאורטית. כלומר, היחס בין קצב הספיקה בקצה נחיר אמיתי לקצב הספיקה בקצה נחיר אידיאלי. בנחיר אידיאלי מתפשט זורם זהה (תחת לחץ) אשר מתחיל מאותם תנאי התחלה ומגיע לאותם לחצים בסוף. מתמטית, מקדם הפריקה קשור לקצב הספיקה של זורם דרך שטח חתך קבוע של צינור ישר באמצעות המשוואה הבאה: C d = m ˙ ρ V ˙ = m ˙ ρ A u = m ˙ ρ   2 Δ P ρ {\displaystyle C_{d}={\frac {\dot {m}}{\rho {\dot {V}}}}={\frac {\dot {m}}{\rho Au}}={\frac {\dot {m}}{\rho \ {\sqrt {\frac {2\Delta P}{\rho }}}}}} C d = Q e x p Q t h e o {\displaystyle C_{d}={\frac {Q_{exp}}{Q_{theo}}}} כאשר: C d {\displaystyle C_{d}} - מקדם הפריקה דרך ההפרעה (חסר יחידות). m ˙ {\displaystyle {\dot {m}}} - קצב הספיקה של זורם דרך ההפרעה (יחידת מסת של זורם ליחידת זמן). ρ {\displaystyle \rho } - צפיפות הזורם (יחידת מסה ליחידת נפח). V ˙ {\displaystyle {\dot {V}}} - קצב ספיקה נפחית של זורם דרך ההפרעה (יחידת נפח של זורם ליחידת זמן). A {\displaystyle A} - שטח חתך של זורם דרך הפרעה (יחידת אורך בריבוע). u {\displaystyle u} - מהירות הזורם דרך ההפרעה (יחידת אורך ליחידת זמן). Δ P {\displaystyle \Delta P} - ירידת הלחץ לאורך ההפרעה (יחידת כוח ליחידת שטח). הפרמטר הזה משמש לקביעת הפסדי הזרימה בהפרעה, או את ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה. ה"התנגדות" שההפרעה מפעילה על הזרימה, לעיתים מבוטאת כפרמטר חסר ממד, k {\displaystyle k} , אשר קשור למקדם הפריקה באמצעות המשוואה: k = 1 C d 2 {\displaystyle k={\frac {1}{C_{d}^{2}}}} אשר מתקבלת על ידי החלפת Δ P {\displaystyle \Delta P} במשוואה הנ"ל עם ההתנגדות, k {\displaystyle k} , מוכפלת בלחץ הדינמי של הזרימה, q {\displaystyle q} . בעקבות התנהגותם המורכבת של זורמים סביב מבנים כגון, חריר, שער, סכר וכו', נעשות ההנחות מסוימות במודלים התאורטיים של יחס קצב ספיקה נפחית של הזורם לגובה פני הנוזל, Rating curve. לדוגמה, במקרה של שער, הלחץ בפתיחת השער איננו הידרוסטטי, מצב אשר קשה למדל; אולם, ידוע כי הלחץ בשער נמוך מאוד באופן יחסי. לכן, מהנדסים מניחים כי הלחץ בפתיחת השער אפסי, והפריקה מחושבת על פי המשוואה הבאה: Q = A 0 ( 2 g H 1 ) {\displaystyle Q=A_{0}{\sqrt {(2gH_{1})}}} כאשר: Q {\displaystyle Q} - הפריקה. A 0 {\displaystyle A_{0}} - שטח הזרימה. g {\displaystyle g} - תאוצת הכבידה. H 1 {\displaystyle H_{1}} - גובה החתך ממש לפני השער. למרות זאת, הלחץ איננו באמת אפס בשער; לכן, משתמשים במקדם הפריקה C d {\displaystyle C_{d}} , כלהלן: Q = C d A 0 ( 2 g H 1 ) {\displaystyle Q=C_{d}A_{0}{\sqrt {(2gH_{1})}}} נחיר (הנדסת מכונות)
אוולינה וידמר-שלומפף

אוולינה וידמר-שלומפף (בגרמנית, בצרפתית ובאיטלקית: Eveline Widmer-Schlumpf; נולדה ב-16 במרץ 1956) היא עורכת דין ופוליטיקאית שווייצרית, כיהנה כחברה במועצת הברית (הממשלה) של שווייץ (2008–2015). היא כיהנה כשרת האוצר של שווייץ, ובהמשך הייתה נשיאת שווייץ בשנת 2012. אוולינה וידמר-שלומפף נולדה בעיר פלסברג. אביה, ליאון שלומפף, היה אף הוא פוליטיקאי שהיה חבר במועצת הברית של שווייץ. וידמר-שלומפף קיבלה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ציריך ב-1981. היא עבדה כעורכת דין בשנים 1987–1998. בשנת 1994 היא הצטרפה למפלגת העם השווייצרית ובשנת 1998 הייתה לשרה בממשלת גלרוס (קנטון). היא הייתה האישה הראשונה להיות שרה באחת מממשלות הקנטונים של שווייץ. היא כיהנה כשרת המשפטים והמשטרה של שווייץ (2008–2010) וכשרת האוצר (2010–2015). וידמאר-שלומף נבחרה לכהן כסגניתה של נשיאת שווייץ מישלין קלמי-רה בשנת 2011. ב-14 בדצמבר 2011 היא נבחרה לנשיאות שווייץ לשנת 2012. היא האישה הרביעית שכיהנה בתפקיד זה לאחר רות דרייפוס, מישלין קלמי-רה ודוריס לויטהרד. כיום (2017) היא נשואה ויש לה שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אוולינה וידמר-שלומפף בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריאן אקטון

בריאן אקטון (באנגלית: Brian Acton; נולד ב-17 בפברואר 1972) הוא מיליארדר, מתכנת ויזם אינטרנט אמריקאי. הוא מייסד שותף (יחד עם יאן קום) של אפליקציית וואטסאפ, אפליקציית תקשורת למכשירי סמארטפון שנרכשה על ידי פייסבוק בפברואר 2014 עבור 19 מיליארד דולר. בעברו עבד עבור חברת Yahoo!. בשנת 2018 הוא התמנה ליושב ראש של Signal production המפתחת תוכנת "סיגנל". אקטון, יליד מישיגן, גדל במרכז פלורידה ושם סיים את לימודיו התיכוניים. אקטון קיבל מלגה מלאה ללימודים באוניברסיטת פנסילבניה, אך עזב לאחר שנה ועבר לאוניברסיטת סטנפורד, שם סיים תואר במדעי המחשב בשנת 1994. עבד בחברות תוכנה גדולות דוגמת אפל ואדובי מערכות. בשנת 1996 נהפך לעובד ה-44 של חברת יאהו. בשנת 1998 יאן קום התקבל לעבודה בחברת יאהו. זמן קצר לאחר מכן פגש את אקטון בעת שעבד עבור ארנסט אנד יאנג כבודק פרצות אבטחה. במשך תשע השנים הבאות הצמד עבד יחד ביאהו. אקטון השקיע ואיבד מיליונים בבועת הדוט קום שהתפוצצה בשנת 2000. בספטמבר 2007 קום ואטקון לקחו חופשה של שנה מיאהו, טיילו בדרום אמריקה והחלו לשחקי משחקי אולטימייט. שניהם ניסו להתקבל לחברת פייסבוק, אך נכשלו במבדקים. בינואר 2009 קום רכש מכשיר אייפון והבין שה-App Store שהייתה אז רק בת 7 חודשים תצמח ותייצר שוק לאפליקציות רבות לסמארטפונים. הוא נפגש עם חברו, אלכס פישמן, והחל לדבר איתו על פיתוח אפליקציה. כמעט מיידית הוא קבע ששם האפליקציה יהיה Whatsapp מפני שהוא מזכיר את הצירוף What's up ("מה נשמע" באנגלית), ושבוע לאחר מכן, ב-24 בפברואר 2009, ייסד את חברת Whatsapp. בשנת 2014 אקטון וקום הסכימו למכור את אפליקציית Whatsapp לפייסבוק תמורת הון נזיל ומניות בשווי של 19 מיליארד דולר אמריקאי. מגזין "פורבס" העריך שחלקו של אקטון בעסקה עמד על כ-20 אחוזים ועל כן הונו נאמד ב-3.8 מיליארד דולר לאחר העסקה. לפי ציוץ של אקטון בטוויטר הוא נדחה מלהתקבל לעבודה הן בפייסבוק והן בטוויטר בשנת 2009. מדיה וקבצים בנושא בריאן אקטון בוויקישיתוף בריאן אקטון, ברשת החברתית פייסבוק בריאן אקטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרמי אולסון, "מכרתי את הפרטיות של משתמשי וואטסאפ בתמורה לרווח גדול יותר", באתר "פורבס ישראל", 7 בנובמבר 2018
אריק האחד עשר, מלך שוודיה

אריק האחד עשר, או אריק אריקסון (בשוודית: Erik Eriksson, בנורדית עתיקה: Eiríkr Eiríksson; כונה גם אריק המשנשן והצולע, בשוודית: Erik läspe och halte;‏ 1216 – 2 בפברואר 1250) היה מלך שוודיה בין השנים 1222 – 1229 ומשנת 1234 ועד מותו. אריק היה בנם של אריק העשירי, מלך שוודיה ושל רעייתו ריצ'זה מדנמרק. על פי הכרוניקה לבית אריק (Erikskrönikan), שנכתבה בראשית שנות העשרים של המאה ה-14, סבל אריק מצליעה חלקית. הוא נולד לאחר מותו של אביו ובינתיים נבחר למלוך יוהאן הראשון בן ה-15, משושלת סוורקר היריבה, על ידי האצולה השוודית, וזאת בניגוד לרצונו של האפיפיור, שהעדיף את אריק כמלך. ב-1222 מת יוהאן הראשון ואריק, שהיה אז בן שש, הוכרז כמלך. בראש מועצת העוצרות ששלטה בממלכה בשמו של אריק עמד קנוט הולמגרסון, שהיה קרוב משפחה רחוק של אריק. ב-1229, לאחר שהיה מלך קטין במשך שבע שנים, הודח אריק לאחר קרב אולוסטרה. הוא נמלט לדנמרק, שם מלך דודו, ולדמר השני. קנוט הולמגרסון הוכתר כקנוט השני, מלך שוודיה, אך תקופת מלכותו הייתה קצרה וב-1234 הוא מת. לאחר מותו של קנוט השני שב אריק ומלך על שוודיה עד מותו ב-1250. הוא נשא לאישה את קתרינה, בתו של האציל (יארל) סונה פולקסון מבית ביילבו וצאצאית לבית סוורקר. המקורות מציינים בדרך כלל שאריק היה חשוך ילדים, אך כמה מקורות טוענים שהיו לו שתי בנות שמתו בינקותן. ב-1236 נישאה אינגבורג, אחותו (כנראה הצעירה מבין אחיותיו) של אריק, לבירגר יארל. אמו של בירגר הייתה יורשת של שושלת בית סוורקר וחברה בבית ביילבו. בנם הקטין, ולדמאר, ירש את אריק האחד עשר לאחר מותו ב-1250, ככל הנראה תוך דילוג על בניהן (אם היו) של אחיותיה הגדולות של אינגבורג. בירגר יארל היה לעוצר הממלכה והחזיק את הסמכויות האמתיות כשליט שוודיה עד למותו ב-1266. מדיה וקבצים בנושא אריק האחד עשר, מלך שוודיה בוויקישיתוף Personakt för Erik "Läspe och halte" Eriksson, Född 1216 i Danmark, hämtad 2007-11-17 (בשוודית) ההתייחסות למושא ערך זה בשם "אריק האחד עשר", היא למעשה ביטוי אנכרוניסטי, שכן הראשון מבין מלכי שוודיה שקרא לעצמו בשם אריק עם מספור מלכותי, היה אריק הארבעה עשר (מלך בשנים 1560–1568), שאימץ את מספורו על פי היסטוריה בדיונית של שוודיה. גם אם בודקים בתקופות פרהיסטוריות, לא ידוע על מספר כה רב של מלכים בשם אריק לפני נשוא ערך זה. בכל אופן הוא לא נקרא כך בימי חייו.
ראדי נאידנוב

רָאדִי נָאיְדֶנוֹב (בבולגרית: Ради Найденов;‏ נולד ב-24 באוגוסט 1962, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן בין ינואר למאי 2017 כשר החוץ של בולגריה בממשלת המעבר של אוגניאן גרדז'יקוב. ראדי נאידנוב נולד בסופיה למשפחה בעלת אוריינטציה פוליטית. סבו היה שר המשפטים של בולגריה בין 1946 ל-1962 וחתם על גזר דין המוות שהוטל על ניקולה פטקוב. נאידנוב רכש השכלה אקדמית ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית בסופיה. לאחר תום לימודיו הצטרף למפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה. בין 2001 ל-2002 כיהן כסגן שר ההגנה של בולגריה בממשלו של סימאון סקסקובורגותסקי. בין 2005 ל-2011 כיהן כשגריר בולגריה באוסטריה, ובין 2012 ל-2017 כיהן כשגריר בולגריה בגרמניה. בבחירות לנשיאות שנערכו בבולגריה ב-2016 גבר רומן ראדב שנתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית על צצקה צצ'בה אשר התמודדה מטעם מפלגת השלטון. בעקבות תוצאות הבחירות התפטרה ממשלת בולגריה ובראשה בויקו בוריסוב. ב-24 בינואר מונה אוגניאן גרדז'יקוב על ידי הנשיא רומן ראדב לתפקיד ראש ממשלת מעבר בבולגריה, וב-27 בינואר מונה נאידנוב לתפקיד שר החוץ. לאחר הבחירות הכלליות שנערכו במרץ 2017, עלה בידי בויקו בוריסוב להקים ממשלת קואליציה וב-4 במאי 2017 מונתה אקטרינה זכרייבה לתפקיד שרת החוץ של בולגריה. ב-2019 מונה לשגריר בולגריה בשווייץ ולשגריר לא-תושב בליכטנשטיין. מדיה וקבצים בנושא ראדי נאידנוב בוויקישיתוף מקורב לרוסיה זכה בבחירות לנשיאות בולגריה וגרם להתפטרות הממשלה, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2016. Bulgaria's PM resigns after party defeated in presidential election, באתר cbc news (באנגלית). Ognyan Gerdzhikov is Bulgaria’s new interim PM, snap elections on March 26 (ROUNDUP), באתר focus-fen.net (באנגלית). ראדי נאידנוב, באתר משרד החוץ של בולגריה (באנגלית). ראש המשלחת בשווייץ באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית)
מליסה מתיסון

מליסה מארי מתיסון (באנגלית: Melissa Marie Mathison; ‏3 ביוני 1950 - 4 בנובמבר 2015) הייתה תסריטאית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ופעילה למען שחרור טיבט, אשר ידועה במיוחד בשל התסריטים שכתבה לסרטים "הסייח השחור" (1979) ו"אי.טי. - חבר מכוכב אחר" (1982). היא זכתה עבור "אי.טי." בפרס סאטורן לתסריט הטוב ביותר והייתה מועמדת עבורו לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. מליסה מתיסון נולדה ב-3 ביוני 1950 בלוס אנג'לס, קליפורניה, אחת משלושה ילדים. אביה, ריצ'רד רנדולף מתיסון, היה עיתונאי ועבד בתור ראש מדור לוס אנג'לס בעיתון ניוזוויק. אמה, מרגרט ז'אן (שם משפחתה לפני הנישואים היה קייפר) מתיסון, הייתה כתבת אוכל. מליסה מתיסון היא בוגרת בית הספר התיכון פרובידנס (1968). היא למדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. משפחתה הייתה מיודדת עם פרנסיס פורד קופולה ומתיסון הייתה השמרטפית של ילדיו. קופולה הציע לה עבודה בהפקת הסרט "הסנדק חלק שני" ובעקבות כך מתיסון עזבה את לימודיה בברקלי. בעידודו של קופולה, היא כתבה את התסריט ל"סייח השחור", עיבוד של הספר בשם זה, עבודה שממנה סטיבן ספילברג התרשם. מתיסון כתבה את התסריט לסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" בשיתוף סטיבן ספילברג. התסריט היה מועמד לפרס האוסקר. התסריט היה מבוסס על סיפור אותו מתיסון הציגה בפניו של שפילברג בזמן שצילם את הסרט "שודדי התיבה האבודה". שפילברג זקף את השורה הידועה "אי.טי. מטלפן הבייתה" לזכותה של מתיסון. היא שבה ושיתפה פעולה עם שפילברג בעבודה על הסרט "העי"ג", שיצא לאקרנים בשנת 2016. היא כתבה גם את התסריטים של הסרטים The Escape Artist (ביחד עם סטיבן זיטו) ו-The Indian in the Cupboard. מתיסון התוודעה לדאלאי לאמה ב-1990, כשכתבה את התסריט לסרט Kundun, ומאותה עת הייתה מיודדת עמו. היא הייתה פעילות למען שחרור טיבט וישבה בחבר המנהלים של הארגון "הקמפיין העולמי למען טיבט" (אנ'). בשנים 2004-1983 מתיסון הייתה נשואה לשחקן האמריקאי-יהודי האריסון פורד; להם שני ילדים משותפים. היא הלכה לעולמה ב-4 בנובמבר 2015, בלוס אנג'לס, בהיותה בת שישים וחמש, מותה נגרם כתוצאה מסרטן. סרטה האחרון, "העי"ג", הוקדש לזכרה.[דרוש מקור] מליסה מתיסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מליסה מתיסון, באתר AllMovie (באנגלית) מליסה מתיסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מליסה מתיסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)