פאני קפלן

פאני יפימובנה קפלן (ברוסית: Фа́нни Ефи́мовна Капла́н‏; נולדה בשם פייגה חיימובנה רויטבלט קפלן Фейга Хаимовна Ройтблат-Каплан‏; 10 בפברואר 1890 – 3 בספטמבר 1918) הייתה מהפכנית רוסייה ממוצא יהודי. התפרסמה בעקבות ניסיון ההתנקשות בחייו של שליט ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין. בחוגים האנרכיסטיים הייתה ידועה בשם "דורה". קפלן נולדה בגוברניית ווהלין למשפחת איכרים יהודית והייתה אחת משבעה ילדים. אביה, חיים, שימש כמנהל בית ספר יסודי יהודי והוא חינך אותה בבית. לפי ספר הזכרונות של ורה פיגנר, קפלן נולדה בשם פייגה חיימובנה רויטבלט קפלן (ברוסית: Фейга Хаимовна Ройтблат-Каплан). לפי מקורות אחרים, שם משפחתה היה רויטמן. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה. בשנת 1905 הצטרפה לחוגים אנרכיסטיים ופעלה תחת הכינוי "דורה". בשנת 1906 השתתפה קפלן בקייב בניסיון התנקשות באמצעות פצצה באישיות בכירה בממשלו של הצאר. ההתנקשות נכשלה וקפלן נעצרה. בעקבות ההתנקשות נפגעה ראייתה. בית המשפט גזר עליה ב־5 בינואר 1907 דין מוות, אולם עקב היותה קטינה הומר גזר הדין במאסר עולם. היא נשלחה למחנה עבודה באקאטוי (ברוסית: Акатуйская каторжная тюрьма), אשר בסיביר. במהלך שהותה שם הופשטה והוכתה קשות במוטות עץ. בהשפעת המהפכנית מריה ספירדונובה שינתה את השקפותיה הפוליטיות לסוציאל־רבולוציונריות. בשנת 1911 היגרה משפחתה לארצות הברית. בעקבות מהפכת פברואר בתחילת 1917 והחלפת השלטון, שוחררה קפלן ב־3 במרץ ממאסרה. המאסר הממושך והתנאים הקשים הותירו בה צלקות רבות והיא סבלה מכאבי ראש עזים והתעוורה לפרקים. באפריל הגיעה למוסקבה וחבריה במפלגה החליטו לשלחה להחלמה בסנטוריום בחצי האי קרים. בעת מהפכת אוקטובר עברה ניתוח בעיניה בחרקוב. בעקבות הניתוח שבה לראות באופן חלקי. ראשי המפלגה הקומוניסטית שאפו לזכות בשלטון בלעדי ברוסיה, ולכן אחרי הכישלון בבחירות שנערכו בנובמבר 1917, שבהן זכו רק ב־25% מהקולות לעומת 40% שזכו בהם הסוציאל־רבולוציונרים, פיזרו הבולשביקים את האספה המכוננת ובו־זמנית אילצו את הנשיא מטעם מפלגת הסר־ארים לוותר על תפקידו. עקב מהלכים חד־צדדיים אלו החליטה קפלן להתנקש בחייו של לנין. ב־30 באוגוסט 1918 נאם לנין במוסקבה באחד מבתי החרושת בעיר. כשיצא מהבניין ועמד להיכנס למכוניתו, קראה לו קפלן בשמו וכשהוא הסתובב לעברה, ירתה בו שלושה כדורים. אחד מהם החטיא אותו והשניים האחרים פגעו בכתפו וריאתו השמאליים. לנין הוחש לקרמלין וסירב לצאת מהמתחם המאובטח מחשש למתנקשים נוספים. לפיכך הרופאים נאלצו לטפל בו בתוך הקרמלין. למרות הפצעים הקשים הצליח לנין לשרוד את ההתנקשות, אך לא בלי פגע. ישנם היסטוריונים שמעריכים כי התקפי השבץ שגרמו למותו כמה שנים מאוחר יותר[דרוש מקור] קשורים לפצעיו אלו. נפוצה אפילו השמועה שהכדורים היו מורעלים.[דרוש מקור] קפלן נעצרה על ידי המשטרה החשאית, הצ'קה, בקרבת מקום ההתנקשות, בחשד שהיא המתנקשת. בכליה נמצא אקדח. היא טענה בפני חוקריה, יעקב יורובסקי ויעקב סברדלוב, שהחליטה להתנקש בלנין עוד בפברואר 1918 במקום מגוריה בסימפרופול, פעלה לבד וביצעה את ההתנקשות כיוון שלנין בגד בעקרונות המהפכה. כאשר התברר שקפלן לא תעליל על יריביו הפוליטיים של לנין, היא הוצאה להורג בלא משפט בגן אלכסנדר בקרמלין ב־3 בספטמבר בהוראת סברדלוב. לאחר מותה נפטרו אנשי הצ'קה מן הגופה. ב־17 באוגוסט התנקשו בחייו של הקומיסר העממי (שר בטרמינולוגיה הסובייטית) לענייני פנים של אזור הצפון ששימש גם כראש הצ'קה בפטרוגרד, מויסיי אוריצקי. אף על פי שלא היה קשר בין שתי ההתנקשויות, הבולשביקים השתמשו בהן כתירוץ לרציחתם של מתנגדים פוליטיים. הצו הרשמי על כינונו של "הטרור האדום" הוצא שעות ספורות אחרי ניסיון ההתנקשות בחייו של לנין וקרא ל"טרור חסר רחמים נגד אויבי המהפכה". במהלך החודשים הבאים כ־800 חברי המפלגה הסוציאל־רבולוציונרית ויריבים פוליטיים נוספים של הבולשביקים הוצאו להורג ללא משפט. במהלך השנה הראשונה של הטרור האדום גדל מאוד מעגל הדמים והקורבנות נערמו באלפיהם, אפילו לפי הסטטיסטיקה הרשמית, שנטתה להמעיט במספרם. יש היסטוריונים שרואים ב"טיהורים" אלו את מבשרי הטיהורים הגדולים בתקופתו של סטלין.[דרוש מקור] חייל אוסטרי, שהיה שבוי בברית המועצות ושוחרר ב־1953, טען שפגש את קפלן במקום מאסרו, שבו הייתה אחראית לספרייה, ושהיא אף נפטרה שם בגיל 70. מדיה וקבצים בנושא פאני קפלן בוויקישיתוף י. קלי, דורה קפלן - שהתנקשה בחיי לנין - מתה בבית הכלא במוסקבה, דבר, 20 בנובמבר 1953 ערן סבאג, "חיים של אחרים" על פאניה קפלן‏, 10 בפברואר 2013