laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'ארלס האודלי

צ'ארלס ארצ'יבלד ברוקס האודלי (באנגלית: Charles Archibald Brookes Hoadley ‏ 1 במרץ 1887 בוויקטוריה - 28 בפברואר 1947 בוויקטוריה) היה גאולוג אוסטרלי. האודלי סיים את לימודיו באוניברסיטת מלבורן בשנת 1911 כמוסמך להנדסת מכרות, והיה חבר במשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון, בשנים 1911–1914. האודלי היה חבר בקבוצת הבסיס המערבי. כף האודלי, שקבוצת הסיור והמחקר גילתה, נקרא על שמו. בשנים 1914–1916 היה האודלי מרצה להנדסה בבית הספר למכרות בבלאראט, ויקטוריה, ולאחר זאת התמנה למנהל המכון הטכנולוגי של פוטסקריי (1992-1916), משרה בה החזיק עד מותו בשנת 1947. בשנת 1915 קיבל את מדליית הקוטב מטעם המלך ג'ורג' החמישי ובשנת 1936 הוכתר בתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1909 ייסד האודלי את אחת מקבוצות הצופים הראשונות בפוטסקריי, מלבורן, מדינת ויקטוריה. הוא היה מפקח ראשי של סניף עמותת הצופים במלבורן, משנת 1927 עד 1937. http://www.coolantarctica.com/Antarctica%20fact%20file/History/biography/hoadley_charles.htm Coolantarctica Biography of Hoadley]
גזע הזרוע והראש

גֶּזַע הַזְּרוֹעַ וְהָרֹאשׁ (TA: truncus brachiocephalicus), הנקרא לעיתים גם הָעוֹרֵק הָאַלְמוֹנִי (arteria innominata), הוא עורק קצר בבינה המסתעף מקשת אבי העורקים ומספק את הראש, הצוואר והזרוע הימנית. הגזע הוא הסעיף הראשון והגדול ביותר שיוצא מקשת אבי העורקים, ומיד לאחר יציאתו הוא מסתעף לעורק התרדמני הימני ולעורק התת-בריחי הימני. גזע הזרוע והראש קיים בצד ימין בלבד, ואילו בצד שמאל העורק התרדמני השמאלי והעורק התת-בריחי השמאלי יוצאים ישירות מקשת אבי העורקים. בניגוד לגזע הזרוע והראש קיימים שני ורידי הזרוע והראש. גזע הזרוע והראש יוצא מתחילתה של קשת אבי העורקים, בגובה הגבול העליון של הסחוס הצלעי השני מימין, מאחורי ידית עצם החזה ווריד הזרוע והראש הימני ובמישור קדמי לקנה הנשימה ולמוצא העורק התרדמני השמאלי. אורכו 4–5 סנטימטרים, והוא עולה אלכסונית מעלה, אחורה וימינה אל הגבול העליון של המפרק בין עצם החזה לעצם הבריח, מימין לקנה הנשימה, שם הוא מתפצל לעורק התרדמני המשותף הימני ולעורק התת-בריחי הימני. בתינוקות הגזע מתפצל מעל המפרק בין עצם הבריח לעצם החזה, בתוך המשולש הקדמי של הצוואר.[דרוש מקור] מלפנים גזע הזרוע והראש מופרד מידית עצם החזה על ידי שריר עצם החזה ועצם הלשון ושריר עצם החזה והתריס, שאריות התימוס, וריד הזרוע והראש השמאלי וורידי התריס התחתונים, וכן ענפי הלב העליונים של העצב התועה. מאחורי הגזע ולשמאלו נמצא קנה הנשימה, אשר אותו הגזע חוצה במהלך אלכסוני. מימין נמצאים וריד הזרוע והראש הימני, הווריד הנבוב העליון, עצב הסרעפת הימני והאדר, ומשמאל נמצא מוצא העורק התרדמני השמאלי. דגם הסתעפות העורקים הטיפוסי מקשת אבי העורקים קיים ב-65% מהאוכלוסייה. מבין הדגמים הלא הטיפוסיים, הנפוץ ביותר הוא עורק תרדמני שמאלי היוצא מגזע הזרוע והראש, אשר קיים ב-27% מהאוכלוסייה. כמו כן, ב-2.5% מהאוכלוסייה לא נוצר כלל גזע הזרוע והראש, וארבעה עורקים יוצאים לחוד מקשת אבי העורקים, וב-1.2% נוצרים שני גזעים. לרוב מגזע הזרוע והראש לא מסתעפים עורקים, אך ב-3%–10% מהאוכלוסייה עולה עורק בשם עורק התריס התתאי מלפני קנה הנשימה אל חלקה התחתון של בלוטת התריס שלה הוא מספק דם.[דרוש מקור] מקורו העוברי של גזע הזרוע והראש הוא בקרן הימנית של בולבוס אבי העורקים (שק אבי העורקים).
אתנחתא קומית

אתנחתא קומית היא שילוב של דמות הומוריסטית, סצנה או דיאלוג שנון ביצירה רצינית (כגון סרט קולנוע, הצגה או ספר) על מנת להפיג באופן זמני את המתח שהסיפור הדרמטי יוצר. אתנחתא קומית היא אמצעי לשחרור מתח או רגשות אחרים בעזרת שילוב קטע קומי במהלך יצירה דרמטית, שיש בה ריבוי של אלמנטים רציניים או טרגיים. בקומיקס קיים שימוש נרחב באתנחתות קומיות; לרוב, האתנחתא מתרחשת בחלק דרמטי בסיפור, והדמות הקומית מוסיפה הומור למצב. בטרגדיה יוונית לא הייתה נהוגה אפשרות לשילוב אתנחתא קומית. על פי המסורת הקלאסית, הערבוב בין טרגדיה לקומדיה היה אסור. בתקופת הרנסאנס באנגליה שילב המחזאי כריסטופר מרלו אתנחתות קומיות ביצירתו "דוקטור פאוסטוס" במסגרת ההפסקה בין שני מחזות טרגיים שהייתה נהוגה במסורת. ביצירה בדיונית, אתנחתא קומית בדרך כלל מתגלמת בסיידקיק מתחכם (כמו שלומיאל או נבל). הסיידקיק משמש להקלה קומית, ועשוי להתייחס למצבו האבסורדי של הגיבור ולהעיר הערות לא-הולמות לדמויות מכובדות ורציניות. דמויות אחרות עשויות להשתמש באתנחתא קומית כדי להכעיס אחרים או לחזק את ביטחונן. ויליאם שייקספיר חרג מהמסורת הקלאסית ועשה שימוש באתנחתא קומית במחזות "המלט", "מקבת'", "אותלו", "הסוחר מוונציה" ו"רומיאו ויוליה". סצנת השוער ב"מקבת'", סצנת הקברן ב"המלט" ודמותו של רודריגו ב"אותלו" נועדו לספק אתנחתא קומית משמעותית. לעג השוטה כלפי המלך ליר ב"המלט" יכול גם הוא להיחשב כאתנחתא קומית. בתרבות הפופולרית, דמותו של C-3PO, המופיעה בכל תשעת סרטי מלחמת הכוכבים, קיימת גם היא כדי לספק אתנחתא קומית לעלילה. הדמות מותחת לעיתים קרובות ביקורת על המצב הנואש שהדמויות האחרות נמצאות בו, או שעמיתה, R2-D2, מציל אותה ממצוקותיה בצורה קומית. ברבים מסרטיו של אקירה קורוסאווה יש דמות שהופעתה יוצרת אתנחתא קומית. הבולט שבסרטים אלה הוא "שבעת הסמוראים", שבו הלוחם השיכור קיקוצ'יו (טושירו מיפונה) טוען שהוא בן 13 שנים למרות שעל פי מראהו החיצוני ניתן להסיק באופן ברור שהוא בוגר יותר. בסדרות הטלוויזיה של "פאוור ריינג'רס" יש דמויות שתפקידן ליצור אתנחתות קומיות, כשהבולטות מכולן הן בולק וסקאל בסדרות "מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" ו"פאוור ריינג'רס בחלל". חברי צמד זה הם חברים לכיתה של הפאוור ריינג'רס בבית-הספר התיכון אנג'ל גרוב. הם מתנהגים בדרך כלל כבריונים, אך לפעמים הם גם משמשים כדמויות משנה המסייעות לגיבורים. בסופו של דבר, חברי הצמד הפסיקו להופיע בסדרה באופן קבוע, למרות שחזרו מדי פעם להופעות אורח. Rutherford, Sam. "Greek Tragedy and English Tragedy". אורכב מ-המקור ב-2012-09-24. נבדק ב-2009-05-17. רות נבו, הטראגדיות של שקספיר, ירושלים: מאגנס, 1976 Tromly, Frederic B. (Spring 1975). "Macbeth and His Porter". Shakespeare Quarterly. Folger Shakespeare Library. 26 (2): 151–156. doi:10.2307/2869244. JSTOR 2869244. Draudt, Manfred (2002). "The Comedy of Hamlet" (PDF). Atlantis. 24 (2): 85–107. ISSN 0210-6124. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-16. נבדק ב-2009-05-06. רות נבו, הקומדיה השקספירית, מעברית תמר עמית, כתר, ירושלים, 1980
יז'ייז'אני

יז'ייז'אני (באוקראינית: Озеряни, אוזריאני; בפולנית: Jezierzany; ביידיש: אָזשעראַן) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נזכרת מהמאה ה-12, ובמהלך המאה ה-15 הוחרבה בידי הטטרים. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 סופחה העיירה לאוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה מפלגות ותנועות נוער ציונית, תלמוד תורה ובית ספר עברי. פעילות זו הופסקה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-8 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי ההונגרים, ואלו גייסו לעבודות כפייה את יהודיה, אשר היו נתונים גם למעשי שוד מצד האוקראינים המקומיים. עם העברת השליטה בעיירה לידי הגרמנים בספטמבר 1941 מונה בה יודנרט, וחודש לאחר מכן רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, תוך חיובם בתשלומי כופר ובעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. בקיץ 1942 הובאו לגטו שבעיירה מאות יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. ב-26 בספטמבר 1942 שולחו כ-900 מיהודי הגטו שבעיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח היהודים הקשישים וחברי היודנרט בשעת האקציה. באוקטובר 1942 גורשו כ-500 עד 600 יהודים נוספים מהעיירה לגטאות הסביבה. אחר היהודים שהסתתרו בעיירה ובסביבותיה ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד בן מספר חודשים, תוך רצח הנמצאים. מדיה וקבצים בנושא יז'ייז'אני בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת יז'ייז'אני, בספריית העיר ניו יורק יז'ייז'אני באתר מרכז מורשת יהדות פולין יֶיז'יֶיז'ני (Jezierzany), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מרטין דין, יז'ייז'אני, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 786–787), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) "יז'ייז'אני", באתר השטעטל הווירטואלי
בית חינוך כרמל זבולון

בית חינוך כרמל זבולון הוא בית ספר שש שנתי, הממוקם בכניסה לקיבוץ יגור בסמוך למחלף יגור, ומהווה בית ספר אזורי בו מתחנכים תלמידים מכל רחבי המועצה האזורית זבולון ומהיישובים הסמוכים. ההחלטה על הקמת בית הספר התקבלה ב-1972, והוקם במקור במבני שיכונים בשטח הקיבוץ. בשנת 2001 נחנך המבנה המחודש של בית הספר במיקומו הנוכחי, סמוך לכביש הראשי בכניסה לקיבוץ יגור. שטח המתחם החדש הוא כ-7,000 מ״ר, והוקמו בו 6 מבנים הכוללים 24 כיתות לימוד, מעבדות, אולם כנסים, מגרשי ספורט, ספריה וקפיטריה. בשנת 2019 זכה מורה לחינוך גופני מבית הספר, איתן בורשטיין, בתחרות "המורה של המדינה" על פעילותו כמורה וכמחנך. בשנת הלימודים תשע״ט אחוזי הזכאים לבגרות בבית הספר היה 94.4%, מתוכם 20.5% זכאים לתעודת בגרות מצטיינת, הנתונים הגבוהים מבין בתי הספר באזור העמקים. בכל שכבת גיל בבית הספר קיימות 3–4 כיתות לימוד רגילות. בבית הספר לומדים למעלה מ-930 תלמידים. כרמל זבולון הוא בית הספר היחיד שקולט תלמידים לקויי שמיעה במחוז צפון. בחלק מהשכבות קיימות כיתות חינוך מיוחד אזוריות קטנות המיועדות לתלמידים לקויי שמיעה. חלקם משולבים בכיתות הרגילות. בבית הספר מתקיימים לימודים במגמות לימוד שונות ופעילויות קהילתיות. קטגורית בוגרי בית הספר מדיה וקבצים בנושא בית חינוך כרמל זבולון בוויקישיתוף אתר בית הספר כרמל זבולון כרמל זבולון, באתר אולסקול, 9 בספטמבר 2019 תאריכון - קיבוץ יגור פרויקט בית הספר כרמל-זבולון באתר iStern ליאור אל חי, "הוא מורה לחיים, לא מוותר על אף תלמיד", באתר ynet, 17 ביוני 2019 שושן מנולה, בית הספר המצטיין בעמקים: מקיף כרמל זבולון, רצוי ומצוי, 26 באוגוסט 2020 שח"ק ירוק בכרמל זבולון, תשע"ד נתונים מעודכנים נכון לשנת 2019. ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך ובנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאדוב

יאדוב (בפולנית: Jadów; ביידיש: יאַדאָוו) הוא כפר במחוז וולומין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. יאדוב נזכר לראשונה במאה ה-15, עת היה בבעלות משפחת האצילים זמויסקי. בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית. בשנת 1823 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אך אלה ניטלו ממנו בהמשך. בשנת 1920 פרצה ביישוב שרפה, שכילתה רבים מבתיו. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,500 יהודים, כ-90% מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה. בד בבד, מונה ביישוב יודנרט בראשות גדליה פינקלמן. בסתיו 1940 רוכזו יהודי הכפר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. ביוני 1941 הגיע מספר יושבי הגטו ל-2,787 איש. מעת לעת רצחו הגרמנים יהודים מהגטו שניסו להבריח אליו מזון. באוגוסט 1942 הובאו לגטו שביישוב כמה מאות צוענים, ואלו נרצחו בידי הגרמנים תוך זמן קצר. ב-22 בספטמבר 1942 בוצעה בגטו שביישוב אקציית חיסול, בה נורו כ-800 יהודים במקום, וכל היתר שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא יאדוב בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת יאדוב, בספריית העיר ניו יורק יאדוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין ידוב (Jadów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "יאדוב", באתר השטעטל הווירטואלי ויטולד מדיקובסקי ומרטין דין (אנ'), יאדוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 379–380), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
חייו של כבאי אמריקאי

חייו של כבאי אמריקאי (באנגלית: Life of an American Fireman) הוא סרט קולנוע אמריקאי עלילתי קצר אילם בשחור-לבן, שביים אדווין ס. פורטר עבור חברת ההפקות של תומאס אדיסון. הסרט צולם בסוף שנת 1902 והופץ בתחילת שנת 1903. זהו אחד מסרטי הקולנוע העלילתיים האמריקאים המוקדמים, המציג הצלה של אישה וילד מבניין בוער. עלילת הסרט דומה לזה של הסרט האנגלי "!‏Fire", בבימויו של ג'יימס ויליאמסון. חייו של כבאי אמריקאי הוא סרט המשלב מספר חידושים בטכניקות הקולנוע של סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. באופן ספציפי יותר, פורטר בונה סיפור רציף באמצעות שבע סצנות, הכוללות בסך הכל תשעה שוטים: פנים. חדר בתחנת כיבוי אש. כבאי ישן וחולם על אישה וילד. פנים. תחנת כיבוי אש. קלוז אפ על מכשיר אזעקת אש בניו יורק. פנים. חדר המגורים של הכבאים, אשר בקומה השנייה של תחנת כיבוי האש. פנים. החלל שמתחת לחדר המגורים. חוץ. חזית תחנת כיבוי האש. הכבאים עוזבים את התחנה. חוץ. רחובות ניו יורק. הכבאים בדרכם למקום השריפה. חוץ. חזית בניין מגורים. הכבאים מגיעים למקום השריפה. טכניקת בניית מרחבי חלל וזמן באופן שכזה בקולנוע לא הומצאה על ידי פורטר, אבל הוא זה שלראשונה מיקסם את הטכניקה הזו, ואף פיתח אותה בסרטו המפורסם יותר משנת 1903, "שוד הרכבת הגדול". צ'ארלס מוסר, חוקר קולנוע, מציין כי סרט זה מייצג את השינוי בזמן של תפקידם החברתי של הכבאים. במשך תקופה ארוכה, סרט זה נחשב לבעל סגנון עריכה יוצא דופן משלו, שנחשב לדוגמה המוקדמת ביותר שיש לעריכה צולבת, בעיקר בסצנות האחרונות של הסרט - ההצלה של האישה והילד שלה. על בסיס זה, פורטר נודע כעורך חדשני. עם זאת, מחקר שנערך בספריית הקונגרס טוען כי גרסת הסרט, הכוללת עריכה צולבת, היא גרסה שנערכה מחדש, במועד לא ידוע שלאחר המועד המקורי של הפצת הסרט בשנת 1903, וכי בגרסתו המקורית, היו מעט, אם בכלל, שימושים בטכניקות עריכה חדשניות. בגרסה המקורית, צילום פנים הבית הבוער מוצג קודם כל, ובשלמותו - כבאים עולים על סולם, נכנסים לחדר בוער דרך החלון, מחלצים אישה ותינוק, ולאחר מכן מכבים את האש עם צינור. בשוט שלאחר מכן ישנה חזרה על אותן הפעולות בדיוק, אך הפעם הן מצולמות בצילום חוץ של חזית הבניין. צ'ארלס מוסר תיעד את ההיסטוריה של מחלוקת זו בתוכנית הטלוויזיה Before the Nickelodeon, והגיע למסקנה כי גרסת הסרט, המכילה את הפעולה החוזרת על עצמה, הייתה זו שפורסמה בשנת 1903.‏ שוד הרכבת הגדול מדיה וקבצים בנושא חייו של כבאי אמריקאי בוויקישיתוף "חייו של כבאי אמריקאי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חייו של כבאי אמריקאי", באתר AllMovie (באנגלית) "חייו של כבאי אמריקאי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חייו של כבאי אמריקאי, בביצוע The Life of an American Fireman, סרטון באתר יוטיוב Scene-by-scene description, with screenshots. Telecommunication and Film Department, the University of Alabama. Originally in Edison Films catalog, February 1903, 2-3; reproduced in Charles Musser, Before the Nickelodeon: Edwin S. Porter and the Edison Manufacturing Company (Berkeley: University of California Press, 1991), 216-18. Musser, Before the Nickelodeon, 230-33.
ליבס

ליבס הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... יהודה ליבס – חוקר מחשבת ישראל ומחבר פורה בנושא חקר הקבלה והמיסטיקה היהודית. בנם של מירה ויוסף גרהרד ואחיה של תמר יוסף גרהרד ליבס – מתרגם כתבי אפלטון לעברית. בעלה של מירה ואביהם של יהודה ותמר יצחק אייזיק ליבס – רב ופוסק הלכה אמריקאי ממוצא גליציאני, ראב"ד איגוד הרבנים באמריקה מירה ליבס – אמנית וקדרת ישראלית. אשתו של יוסף גרהרד ואמם של יהודה ותמר תמר ליבס – פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית. בתם של מירה ויוסף גרהרד ואחותו של יהודה
אליהו קראוזה

אליהו קרָאוּזֶה (ג' באלול תרל"ח, 23 באוגוסט 1878 – י"ט באייר תשכ"ב, 22 במאי 1962) היה אגרונום מומחה, מנהל חוות סג'רה מטעם יק"א ומנהלו של בית הספר החקלאי מקוה ישראל. קראוזה עלה מחצי האי קרים שברוסיה לארץ ישראל יחד עם אחיו, אפרים, בעלייה הראשונה, ב-1892. הם נרשמו ללימודים בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כשסיים את לימודיו בהצטיינות נשלח קראוזה מטעם יק"א לאיזמיר שבטורקיה, לידה הקים בית ספר חקלאי ליהודים – "אור יהודה". בין 1901 ל-1913 היה קראוזה מנהל חוות סג'רה, היה האגרונום שלה וטיפח את יער אלוני בית קשת. הוא עודד תעסוקה של נשים ואכן בין 18 חברי הקולקטיב היו שש נשים. אף שהחווה נועדה להגשמת אידיאלים כגון הכשרת חקלאים לעבודה עברית ולשמירה עברית, כשהגיעו לגור בחווה אנשי ארגון בר גיורא, סירב קראוזה לאפשר להם לשמור על החווה בעצמם. במהלך שנת 1907 אנשי הארגון בר גיורא גנבו בסג'רה את סוסתו האצילה של קראוזה. כאשר העירו אותו, הוא לא הצליח לאתר את השומר הצ'רקסי, שהלך לישון והם הציעו לו שישמרו במקומו. הם החזירו את הסוסה וקיבלו את עבודת השמירה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התמנה לנהל את "מקוה ישראל" ונשאר בתפקיד זה במשך 42 שנה. מהקמת בית הספר לימדו בו בצרפתית בלבד, אך ב-1918, עם תום מלחמת השפות, שכנע קראוזה את חברת כל ישראל חברים, בעלת בית הספר, לעבור להוראה בעברית. קראוזה נשא את חיה בת יהודה ליב חנקין (אחותו של יהושע חנקין) ונולדו להם שלושה ילדים – יהודית מרקה-קראוזה, אשר נחשבת לארכאולוגית הצברית הראשונה; עמיצור קראוזה, שנפטר בצעירותו; ונועה שדמון, מהנשים הראשונות בארץ שלמדו ועסקו בעריכת-דין. הוא נפטר בשנת 1962, בגיל 84, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. על שמו של קראוזה קרויים רחובות במספר ערים בישראל, לרבות רחוב קראוזה בחולון המוביל לכניסה הראשית למקווה ישראל ו"מדרחוב קראוזה" בנתניה. כמו כן קרוי על שמו מושב תלמי אליהו, שהוקם ב-1970. רחל ינאית בן-צבי, אליהו קראוזה: אבי החינוך החקלאי בארץ, ירושלים: האגף לחינוך חקלאי במשרד החינוך והתרבות והנהלת מקוה ישראל, תשכ"ג 1963. רות ושאול דגן, ראשונים תמיד, בכיבוש הקרקע, העבודה והשמירה, חיפה 2019. אליהו קראוזה איש האדמה, עמ' 7–51. ורד נבון, השדרה – שדרות ירושלים בעיני הצלמים, בהוצאה עצמית, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 28–29. מדיה וקבצים בנושא אליהו קראוזה בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "אליהו קראוזה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2603 אליהו קראוזה, דבר, 24 במאי 1962 אליהו קראוזה הובא למנוחות בבית־הקברות הישן בתל־אביב, דבר, 25 במאי 1962 אליהו קראוזה בן 75, יומני כרמל 1951 (התחלה 2:45) דוד תדהר (עורך), "יהודה ליב חנקין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 679. ליאת נאה, הארכיאולוגית הצברית הראשונה: קווים לדמותה, באתר ynet, 28 ביולי 2011 אלבום המשפחות – אליהו קראוזה, באתר אלבום המשפחות של מוזיאון ראשון-לציון ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי איסלנד–ישראל

בין מדינת ישראל והרפובליקה של איסלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים מאז 1949, אשר החלו עם הכרתה של איסלנד במדינת ישראל. שגרירות ישראל בנורווגיה משמשת גם כשגרירות ישראל באיסלנד, בעוד שלאיסלנד יש קונסוליה השוכנת בתל אביב-יפו. איסלנד הצביעה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 בעד תוכנית החלוקה, הכירה בישראל דה פקטו בפברואר 1949 ותמכה בקבלתה לאו"ם במאי 1949. בדצמבר 1950 הכירה איסלנד בישראל דה יורה. בקיץ 1951 הגיש אברהם קצנלסון, ציר ישראל בשוודיה, את כתב האמנתו לנשיא איסלנד ומונה ציר לא תושב של איסלנד בישראל. בדצמבר 1950 נכרת הסכם סחר ראשון בין המדינות. ישראל רכשה מאיסלנד דגים תמורת מוצרי ביגוד. בשנת 1953 התקיימו בין המדינות שיחות לכינון הסכם סחר. ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ביקר באיסלנד במסגרת מסע שערך בארצות סקנדינביה ב-1962. בסוף שנת 1964 ביקר ראש ממשלת איסלנד ביארני בנדיקטסון בישראל ונפגש בירושלים עם ראש ממשלת ישראל לוי אשכול. במרץ 1966 ערך נשיא איסלנד אאוסגייר אאוסגיירסון ביקור ממלכתי בישראל. הוא ביקר בשכונת קריית מנחם בירושלים ויחד עם נשיא מדינת ישראל זלמן שזר וראש עיריית ירושלים טדי קולק חנכו רחוב על שם "איסלנד". בשנת 1973 תמכה ישראל בדרישתה של איסלנד להרחבה של המים הטריטוריאליים שלה במסגרת "מלחמת הבקלה". באיסלנד קהילה יהודית קטנה אשר מעולם לא הייתה משמעותית. דורית מוסאיוף, מעצבת תכשיטים ממוצא ישראלי, הייתה הגברת הראשונה של איסלנד בעת כהונת בעלה אולפור רגנר גרימסון כנשיא איסלנד. בעשור השני של המאה העשרים ואחת נוצרה מתיחות מה על רקע פעולות ישראל ברצועת עזה. בעקבות פרשת המרמרה בשנת 2010 גינתה איסלנד את פעולות ישראל ואף איימה בפירוק היחסים עמה. בשנת 2011 הכריז שר החוץ של איסלנד על הכרה בפלסטין. בשבוע הראשון של מבצע צוק איתן ב-2014 אמר שר החוץ האיסלנדי כי "אנו מגנים כל שימוש של אלימות באזור. זו בקשה מפורשת מישראל להפסיק את מתקפתה על עזה שמובילה לטרגדיה גדולה לאזרחים שם. ברוח זו, כל ההתקפות כלפי ישראל חייבות להיפסק". ב-16 בספטמבר 2015 מועצת העיר של רייקיאוויק בירת איסלנד הצביעה בעד חרם צרכני על מוצרים מישראל ומאוחר יותר הגבילה את החרם למוצרים מהתנחלויות בלבד. משרד החוץ האיסלנדי אמר כי "החלטת מועצת העיר אינה משקפת את יחסיה של איסלנד עם ישראל". מדיה וקבצים בנושא יחסי איסלנד–ישראל בוויקישיתוף יהושע משולח, האיסלנדים רוצים גבולות בטוחים, דבר, 1 ביוני 1972 אירלנד, איסלנד וליבריה הכירו בישראל, חרות, 13 בפברואר 1949 אתמול הונף דגל ישראל ב"ככר הדגלים" של או"מ , חרות, 13 במאי 1949 איסלנד הכירה דה־יורה בישראל, הַבֹּקֶר, 7 בדצמבר 1950 ד"ר ניסן הגיש את כתב ההאמנה לנשיא איסלנד, הַבֹּקֶר, 3 באוגוסט 1951 נתמנה ציר איסלנד בישראל, על המשמר, 21 באוגוסט 1951 עסק חליפין עם איסלנד, הַבֹּקֶר, 27 בדצמבר 1950 לקראת הסכם מסחרי בין ישראל ואיסלנד, על המשמר, 19 במאי 1953 Ben-gurion Secures Iceland’s Backing at U.N. for Arab-israel Talks Ben-gurion Completes Scandinavian Trip; Arrives in Switzerland for Rest נשיא איסלנד מבקר בישראל נשיא איסלנד מסיים ביקורו בישראל, הצופה, 30 במרץ 1966 ישראל ערה לבעיות איסלנד, דבר, 31 באוגוסט 1972 ראובן עשור, המאבק האיסלנדי ועמדת ישראל, דבר, 2 באפריל 1973 Iceland Considers Breaking Political Ties with Israel, באתר icelandreview, ‏30 בינואר 2014 Iceland’s Foreign Minister Condemns Gaza Attacks סוכנויות הידיעות, ‏איסלנד: חרם על מוצרים מישראל, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2015 חדשות 2, ‏בירת איסלנד: החרם - רק על התנחלויות, באתר ‏מאקו‏, 19 בספטמבר 2015
פרידריך קיהן

גנרל פרידריך קיהן (בגרמנית: Friedrich Kühn;‏ 7 באוגוסט 1889 – 15 בפברואר 1944) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קיהן נולד ב-7 באוגוסט 1889 באויטין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס קיהן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-32 (התורינגי ה-2), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-27 בינואר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף קיהן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1922 מונה קיהן למפקד פלוגת ההדרכה ברגימנט הפרשים ה-3 (הפרוסי), ובאביב 1925 מונה למפקד פלוגה 2 בגדוד הממונע ה-6 (הפרוסי). באביב 1927 מונה למפקד פלוגה 3 ברגימנט הפרשים ה-4 (הפרוסי), ובאביב 1928 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-30 בספטמבר 1928 לבית הספר לשריון הגרמני-רוסי בקאזאן, כמנהל האקדמי של הקורס, ובאביב 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 בפברואר 1931 הועלה קיהן לדרגת מיור, ובאביב 1932 מונה לקצין מטה ברגימנט הארטילריה ה-3 (הפרוסי). ב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-4. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד בית הספר לשריון בוונסדורף. ב-10 בדצמבר 1939 מונה קיהן למפקד חטיבת הפאנצר ה-14, אך המינוי לא יצא לבסוף אל הפועל. ב-15 בפברואר 1940 מונה קיהן למפקד חטיבת הפאנצר ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. ב-1 ביולי 1940 הועלה קיהן לדרגת גנרל מיור, וב-3 ביולי קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בספטמבר 1940 מונה קיהן למפקד זמני של דיוויזיית הפאנצר ה-3, וב-5 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, שהפכה תחת פיקודו ב-11 בנובמבר 1940 לדיוויזיית הפאנצר ה-15. ב-22 במרץ 1941 מונה קיהן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-3, ולמשך זמן קצר כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. ב-22 באפריל 1942 קיבל קיהן על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וביוני 1942 לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית בקרב חרקוב השני. ב-30 ביוני 1942 פרש קיהן מתפקידו, ולמחרת ב-1 ביולי הועלה לדרגת גנרל לויטננט. וב-10 בספטמבר 1942 מונה קיהן לראש אגף היחידות הממונעות והממוכנות בורמאכט, וב-1 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-15 בפברואר 1944 נהרג קיהן בברלין, במהלך הפצצה של בעלות הברית. פרידריך קיהן, באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
מוקדמות יורו 1976

מוקדמות יורו 1976 היה טורניר כדורגל שנערך באירופה בין ספטמבר 1974 למאי 1976, ובמסגרתו התמודדו 32 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על ארבעה מקומות ביורו 1976 שנערך ביוגוסלביה. טורניר המוקדמות החל בשלב בתים, ממנו העפילו שמונה נבחרות לשלב רבע הגמר. בפעם האחרונה עד כה בתולדות הטורניר, המארחת נאלצה להרוויח את מקומה בטורניר בשלב המוקדמות. 32 הנבחרות חולקו לשמונה בתים בני ארבע נבחרות, שהוגרלו לפי קבוצות דירוג. על כל ניצחון ניתנו שתי נקודות, ולא שלוש כפי שנהוג כיום. בסיום שלב הבתים, העפילו שמונה הנבחרות שסיימו במקום הראשון בבתיהן לשלב רבע הגמר. שלב זה התנהל בשיטת בית-חוץ, והסתיים כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר ביוגוסלביה. צ'כוסלובקיה נגד ברית המועצות יוגוסלביה נגד ויילס ספרד נגד גרמניה המערבית הולנד נגד בלגיה 8 שערים אירלנד דון גיבנס 6 שערים הונגריה טיבור נילאסי 1 במודגש: זכתה בטורניר, בנטוי: מארחת הטורניר מוקדמות יורו 1976 באתר RSSSF‏