laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנה יסיפובה

אנה יסיפובה (ברוסית: Анна Николаевна Есипова;‏ 12 בפברואר 1851 סנקט פטרבורג - 18 באוגוסט 1914 סנקט פטרבורג) הייתה פסנתרנית, מורה לנגינה ברוסיה בולטת בתקופתה. יסיפובה נחשבה לאחת מפסנתרני הקונצרטים הטובים בתקופה. יסיפובה, בתו של איש ציבור בכיר שקיבלה חינוך מוזיקלי בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. היא הייתה אחת מתלמידותיו המובילות של תאודור לשטיצקי, אתו היא התחתנה ב-1880 (הזוג התגרש אחרי 12 שנה). ב-1869 היא עשתה את מבחני הגמר שלה יחד עם פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ושניהם קיבלו מדליית זהב כאות הצטיינות. זו הפעם הראשונה שמדליה כזו ניתנה. לאחר הופעתה הראשונה כפסנתרנית בסקנט פטרבורג היא יצאה ב-1875 למסע קונצרטים ברוסיה, אירופה וארצות הברית. היא הופיעה, גם עם הצ'לן אנטון הקינג (Anton Hekking). ב-1885 מונתה יסיפובה לפסנתרנית החצר של ממלכת פרוסיה. מ-1893 עד 1908 שימשה כפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. בין תלמידיה נמנים סרגיי פרוקופייב, לב פישנוב, סרגיי טרנובסקי, איזידור אחרון, מריה יודינה ואחרים. בתחילת המאה ה-19 הקליטה מספר יצירות הזמינות היום בהקלטות מודרניות. מדיה וקבצים בנושא אנה יסיפובה בוויקישיתוף אנה יסיפובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנה יסיפובה, באתר Discogs (באנגלית) אנה יסיפובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנה יסיפובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שמה נכתב בצורות שונות: אנה או אנט אסיפובה, אנטה אסיפוף, אנט פון אסיפוב, אנה יסיפובה (Anna Esipova, Annette Essipova, Annetta Essipoff, Annette von Essipow, Anna Jessipowa) Anna Yesipova Comtesse Angèle Potocka., Theodore Leschetizky, an intimate study of the man and the musician, New York: The Century co, 1903, עמ' 223
לטבית

לטבית (Latviešu valoda, לַטְבִֿיֵאשוּ וַלוּאוֹדַּה) היא השפה הרשמית של לטביה. היא שייכת למשפחת השפות הבלטיות. מאפיינים בולטים: היעלמות התנועה בסיומת הנומינטיב: בליטאית ‎-as בלטבית ‎-s. טעם קבוע על ההברה הראשונה בעוד שבליטאית הטעם משתנה ממילה למילה. ניכרת השפעה חזקה יותר של השפה הגרמנית ושל השפות הפיניות (אסטונית, פינית) בתחביר ובאוצר המילים. מיעוט יחסי של צורות הפועל והבינוני (הפארטיקיפיום). זמן מתמשך של פועל שנוצר על ידי התחילית ja-‎. למרות דמיונן הרב, מוסכם כי לטבית היא שפה נפרדת ואינה ניב של ליטאית. ניבים ליטאיים של צפון ליטא נחשבים כמתקרבים ללטבית. מאז התפרקות ברית המועצות והכרזת עצמאות לטביה, תושבים רוסים, המהווים מעל עשירית מאוכלוסיית המדינה הוגדרו בלטביה כ"לא-אזרחים" ו"מתנחלים של הכיבוש הסובייטי" וחויבו לעבור מבחן בשפה הלטבית כתנאי לקבלת אזרחות. לטבית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפה לטבית, דף שער בספרייה הלאומית הצליל מבוצע יותר שינית
ילנה ויאלבה

ילנה ויאלבה (ברוסית: Елена Вяльбе; ‏נולדה ב-20 באפריל 1968) היא ספורטאית סובייטית ורוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. היא בעלת 7 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. השתתפה בשלוש אולימפיאדות. ילנה ויאלבה (טרוביצינה) נולדה במגדן למשפחת פקידים. הוריה היו במקור מאזור לנינגרד אך הוגלו למגדן. כבר בגיל צעיר החלה להתאמן בספורט והגיעה להישגים משמעותיים. בשנת 1987 נכללה בנבחרת ברית המועצות, ובשנת 1989 נשלחה לראשונה לאליפות העולם בריצות סקי. ילנה ויאלבה השתתפה בשלוש אולימפיאדות; באלברוויל 1992 ובלילהאמר 1994 השתתפה לצד בעלה, אורמס ויאלבה, שהיה חבר נבחרת אסטוניה. בשנת 1997 זכתה ב-5 מדליות זהב באליפות העולם, הישג חסר תקדים עד היום. בשנת 1998 פרשה מהשתתפות בתחרויות. מספר שנים היא פעלה בתחום העסקי אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 2004 התמודדה ויאלבה לכהונת יושב ראש איגוד הסקי הרוסי, אך הפסידה והסכימה לכהן כסגן יושב ראש האיגוד. בשנת 2006 עזבה את התפקיד. בשנת 2010 התמודדה פעם נוספת וזכתה בתפקיד היו"ר. באולימפיאדה הראשונה שלה, באלברוויל 1992, השתתפה ויאלבה ב-5 תחרויות, אך רק במרוץ שליחים זכתה במדליית זהב. ביתר התחרויות היא זכתה במקום השלישי. בתחרויות לילהאמר 1994 הוצבה ויאלבה ב-5 מרוצים, אך זכתה במדליה רק במרוץ שליחים. בנאגנו 1998 הוצבה ויאלבה במרוץ שליחים בלבד וזכתה במדליית זהב עם קבוצתה. מדיה וקבצים בנושא ילנה ויאלבה בוויקישיתוף ילנה ויאלבה, ברשת החברתית אינסטגרם ילנה ויאלבה, באתר olympedia.org ילנה ויאלבה באתר איגוד הסקי ילנה ויאלבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מייקל קיד-גילכריסט

מייקל אנתוני אדוארד קיד-גילכריסט (באנגלית: Michael Anthony Edward Kidd-Gilchrist; נולד ב-26 בספטמבר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בעמדת הסמול פורוורד. קיד-גילכריסט נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה בשנת 2013. בשנת 2011 שינה את שם משפחתו לקיד-גילכריסט (הוסיף את השם קיד) על שם דודו. קיד-גילכריסט נולד בשם מייקל גילכריסט וגדל בסומרדייל, ניו ג'רזי. בגיל 3 אביו נפטר, והוא גדל עם אמו ואביו החורג. קיד-גילכריסט התקבל לקבוצת הכדורסל של תיכון סט. פטריק בעיר אליזבת, וכבר בגיל צעיר נחשב לפוטנציאל גדול בארצות הברית. גילכריסט דורג במקום ה-3 בדירוג מגזין ה-ESPN. ביולי 2010 נטל חלק גילכריסט בזכייה במדליית הזהב של נבחרת ארצות הברית בכדורסל עד גיל 17 יחד עם חברו לאוניברסיטת קנטקי, מרקיז טיג. גילכריסט הצטרף לאוניברסיטת קנטקי ב-14 באפריל 2010. במשחקו הראשון לעונת 2011/12, קלע גילכריסט 15 נקודות (5 מ-9 מהשדה). גילכריסט קבע דאבל דאבל ראשון במכללות כאשר קלע 17 נקודות ולקח 11 כדורים חוזרים נגד אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. גילכריסט קבע שיא קריירה כשקלע 24 נקודות ואסף 19 ריבאונדים נגד לואיוויל. בסיום עונת הפרשמן שלו במכללות, הודיע גילכריסט כי אינו ממשיך לעוד עונה והוא מעמיד את עצמו לדראפט ה-NBA. זאת לאחר שהעמיד ממוצעים של 11.9 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק. לאחר שעזב את ליגת המכללות לעונת אימון אישי לקראת הדראפט, נכלל קיד-גילכריסט סופית ברשימת הדראפט באפריל 2012. ב-28 ביוני נבחר קיד-גילכריסט בבחירה ה-2 בדראפט לשארלוט בובקאטס, וחתם בקבוצה לארבע שנים, תמורת 14 מיליון דולר ברוטו. ב-10 בנובמבר רשם קיד-גילכריסט את הדאבל דאבל הראשון שלו ב-NBA בניצחון 97–101 על דאלאס מאבריקס. קיד-גילכריסט קלע באותו משחק 25 נקודות וליקט 12 ריבאונדים. בעקבות הדאבל דאבל, הפך קיד-גילכריסט לאחד מ-5 השחקנים היחידים בהיסטוריה מתחת לגיל 20 שקלעו מעל 25 נקודות ואספו מעל 12 ריבאונדים, והצעיר ביותר שעושה את זה אחרי לברון ג'יימס.[דרוש מקור] ב-2 בפברואר 2013, סבל קיד-גילכריסט מזעזוע מוח לאחר שהתנגש עם חברו לקבוצה במהלך משחק נגד יוסטון רוקטס. ב-14 במאי נבחר קיד-גילכריסט לחמישיית הרוקיז של העונה. בסיום עונתו הראשונה ב-NBA העמיד ממוצעים של 9.0 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק. בעונת 2013/14, היה שותף קיד-גילכריסט להעפלתה השנייה של שרלוט בובקאטס בפעם השנייה בתולדותיה לפלייאוף, אך הבובקאטס הפסידו 4:0 למיאמי היט והודחו בסיבוב הראשון. ב-8 בפברואר 2020, לאחר כ-7 וחצי עונות בשארלוט, שוחרר קיד-גילכריסט מהקבוצה. מיד לאחר שחרורו מההורנטס חתם קיד-גילכריסט על חוזה בדאלאס מאבריקס עד לסיום עונת 2019/2020. לקראת עונת 2020/2021 חתם על חוזה בניו יורק ניקס, אולם שוחרר מהקבוצה לפני פתיחת העונה. מדיה וקבצים בנושא מייקל קיד-גילכריסט בוויקישיתוף מייקל קיד-גילכריסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN שארלוט משחררת את קיד-גילכריסט, באתר הקבוצה, 8 בפברואר 2020 קיד-גילכריסט חותם על חוזה בדאלאס, באתר הקבוצה, 11 בפברואר 2020 קיד-גילכריסט חותם על חוזה בניקס, באתר הקבוצה, 28 בנובמבר 2020
הרב שפירא

האם התכוונתם ל... הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא - ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל בנו, הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא - ראש ישיבת מרכז הרב וחבר מועצת הרבנות הראשית שושלת אדמו"רי דינוב הרב צבי אלימלך שפירא - האדמו"ר מדינוב ומחבר הספר בני יששכר בנו, הרב אלעזר שפירא - האדמו"ר מלנצהוט ומחבר הספר "יודעי בינה" בנו, הרב שלמה שפירא - האדמו"ר הראשון ממונקאטש בנו, הרב משה יהודה לייב שפירא - האדמו"ר מסאסוב הרב צבי הירש שפירא - האדמו"ר השני ממונקאטש, בנו של הבר שלמה שפירא בנו, הרב חיים אלעזר שפירא - האדמו"ר השלישי ממונקאטש, רבו של האדמו"ר מסאטמר ומחבר שו"ת "מנחת אלעזר" שושלת אדמו"רי קוז'ניץ חיים מאיר יחיאל שפירא – נכדו של המגיד מקוז'ניץ, כונה "השרף ממוגלניצא" בנו, הרב אבי עזרא זליג שפירא - כיהן כאדמו"ר בסדיגורא בנו, הרב חיים מאיר יחיאל שפירא - האדמו"ר הראשון מדרוהוביץ' הרב יצחק מרדכי שפירא - אדמ"ור חסידי, בנו של הרב אבי עזרא זליג שפירא רבי יעקב שמשון משיפיטובקה - ה"מסביר" החסידי הרב יהודה מאיר שפירא - ראש ישיבת חכמי לובלין, מייסד הדף היומי הרב חיים יעקב שפירא - רב ודיין בקובנה, ומאוחר יותר אב"ד בבד"ץ פרושים בירושלים הרב משה שפירא - מראשי ישיבת אור שמח הרב משה שמואל שפירא - ראש ישיבת באר יעקב לשעבר בנו, הרב דוד יצחק שפירא - ראש ישיבת באר יעקב הרב פנחס שפירא מקוריץ האדמו"ר צבי אלימלך שפירא מדינוב - מחבר הספר בני יששכר הרב קלונימוס קלמיש שפירא - האדמו"ר מפיאסצ'נה הרב ישעיהו שפירא - ממקימי הפועל המזרחי, כונה גם "האדמו"ר החלוץ", אחיו של הקודם הרב יהושע שפירא - ראש ישיבת רמת גן הרב שמואל שפירא - מרבני חסידות ברסלב בדור החמישי הרב שלמה שפירא - דיין בבית הדין הרבני הגדול הרב יצחק שפירא - מראשי ישיבת עוד יוסף חי ביצהר
רנגיטוטו

האי רנגיטוטו (באנגלית: Rangitoto Island) הוא אי געשי במפרץ האורקי, סמוך לאוקלנד, ניו זילנד. רוחבו של האי הוא 5.5 קילומטרים, ולוע הר הגעש, שהוא הנקודה הגבוהה באי, בגובה 260 מטרים. שטחו של האי הוא 23.11 קמ"ר, והוא נוצר עקב התפרצות געשית לפני 550-600 שנה, מה שהופך אותו לגדול והצעיר מבין כ-50 הרי געש המקיפים את אוקלנד. האי, שבינו לבין צפון העיר אוקלנד מפריד מצר רנגיטוטו, נראה היטב מנקודות רבות בעיר. בימי מלחמת העולם השנייה חובר האי באמצעות לשון אדמה מלאכותית לאי הסמוך, מוטוטאפו. פירוש שמו של האי במאורית הוא "שמי דם", אשר נקבע ככל הנראה עקב פציעתו של רב-חובל של סירת קנו, במהלך קרב בין שני שבטים מאורים שהתרחש על האי. האי אינו מיושב, אך נגיש למטיילים באמצעות שירות מעבורות מאוקלנד מספר פעמים ביום. מדיה וקבצים בנושא רנגיטוטו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניו זילנד ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק עצמאות ארצות הברית

פארק עצמאות ארצות הברית הוא פארק בשטח של כ-30,000 דונם שנטעה הקרן הקיימת לישראל בדרום-מערב הרי יהודה, באזור פרוזדור ירושלים. הפארק גובל במחסיה (ליד בית שמש) ונס הרים בצפונו, בר גיורא וצור הדסה במזרח, כביש 3855 במערב, ואביעזר והרי סנסן בדרום. הקמת הפארק החלה בשנת 1976, במלאת 200 שנה לעצמאות ארצות הברית, לציון הקשר בינה לבין ישראל. הפארק כולל יערות שכבר ניטעו בשטחו בשנות ה-50 על ידי מתיישבי היישובים שבאזור, עצים שניטעו על ידי קק"ל, ומתקנים שונים שהכשירה כגון חניונים ואתרי פיקניק, נקודות תצפית, שבילים להולכי רגל ועוד. הפארק כולל אתרים כגון שמורת נחל דולב, מערת שורק, מערת התאומים, אנדרטה לזכר אילן רמון, אנדרטה לזכר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, אתרים ארכאולוגיים ובהם ממצאים כגון שרידי כנסייה ביזנטית ובית בד, ועוד. טבלת הנצחה לאילן רמון בפארק. הוצבה לפני מותו באסון הקולומביה אנדרטה לזכר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר בפארק מעיין עין חוד בפארק מערת שורק בפארק מדיה וקבצים בנושא פארק עצמאות ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק עצמאות ארצות הברית פארק עצמאות ארצות הברית, באתר הקרן הקיימת לישראל חוה בראון, פארק עצמאות ארצות הברית, באתר ynet, 14 בינואר 2009 משה גלעד, ליהנות מיופיו של הטבע בהרי ירושלים, באתר הארץ, 28 באפריל 2021
המדבר הסורי

המדבר הסורי (בערבית: بادية الشام), ידוע גם בשם המדבר הסורי-ערבי, הוא אזור המתאפיין בשילוב של מדבר וערבות המתפרס על שטח של כ-500,000 קמ"ר בצפון חצי האי ערב בשטחה של סוריה.[דרושה הבהרה] המדבר מתאפיין באזורים סלעיים וברובו שטוח וכמעט ללא אזורי דיונות. המדבר הסורי מכסה חלקים מטורקיה, סוריה, עיראק, ירדן וערב הסעודית. הוא גובל עם נהר עאסי במערב ובנהר פרת במזרח, בצפון גובל המדבר עם אזורי צמחייה פוריים ובדרום נמשך עד אזורי המדבריות הדרומיים של חצי האי ערב. אזור העיר דמשק, שנמצאת בתחום המדבר הסורי, נחשב לנווה מדבר. תצורת נוף ייחודית במדבר הסורי נמצאת באזור הר הדרוזים, המהווה רמה געשית אשר מתאפיינת בזרמי לבה שפרצו בעבר אל פני השטח. חלקו הדרומי של המדבר הסורי נקרא אל-חאמד (Al-Hamad). המדבר הסורי מהווה בית גידול לאוגר הסורי. מבחינה היסטורית היה המדבר הסורי מיושב על ידי שבטים בדואים. שבטים רבים עדיין מתגוררים באזור כשרובם שוכנים בעיקר בערים וביישובים שנבנו בקרבת נאות מדבר. ברחבי המדבר הסורי נמצאו כ-12,000 כתובות שנכתבו בניב ערבי-צפוני מיוחד. כתובות אלה נחקקו בסלעים על ידי בדואים יודעי קרוא וכתוב ומתוארכות על ידי ארכאולוגים לתקופה שבין המאה ה-1 והמאה ה-4 לספירה. ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, החל הצבא העות'מאני, בהוראת הממשלה, בגירוש מיליון וחצי ארמנים מאסיה הקטנה למדבר הסורי. אלה ששרדו את צעדות הגירוש רוכזו בכ-25 מחנות, בהם מתו ברוב המקרים מרעב או מקור. במהלך מלחמת עיראק שימש המדבר הסורי כקו אספקה עיקרי למורדים העיראקיים. חלקו המזרחי של המדבר, המצוי כיום במחוז אל-אנבר שבעיראק, הפך למעוז המורדים הסוניים לאחר נפילת העיר פלוג'ה לידי כוחות הקואליציה לאחר הקרב השני על פאלוג'ה (7 בנובמבר - 23 בדצמבר 2004). לכל אורך מלחמת עיראק שימש המדבר הסורי כאחר הנתיבים המרכזיים להברחת ציוד הספקה ולחימה בשל מיקומו הנוח לאורך הגבול הסורי. הסהר הפורה מדיה וקבצים בנושא המדבר הסורי בוויקישיתוף המדבר הסורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המדבר הסורי באתר www.mahalo.com. המדבר הסורי באתר www.archive.org. אזור אל-חאמד באתר אנציקלופדיית בריטניקה. William V.Harris, Ancient Literacy, Harvard University Press, p. 189 כתובות עתיקות מדרום חרן. ראו רצח העם הארמני ‏Situation Called Dire in West Iraq - כתבה באתר הוושינגטון פוסט, 11 בספטמבר 2006 ‏U.S. Will Reinforce Troops in West Iraq - כתבה באתר הוושינגטון פוסט, 30 במאי 2006.
אנדרטת גדוד 184, אבירי לב

אנדרטת גדוד 184 היא אנדרטה לזכר חללי גדוד 184 מחטיבה 14. האנדרטה ממוקמת בפרוזדור ירושלים. גדוד 184 הוקם בשנת 1967 בחטיבה 14 כגדוד טנקים סדיר והשתתף במלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים לחם הגדוד במסגרת החטיבה בקרבות קשים בסיני. הוא לחם מיומה הראשון של המלחמה וספג אבדות כבדות. בין היתר השתתף בכיבוש מרחב החווה הסינית. כינויו אבירי לב אומץ משם מבצע הצליחה של צה"ל לגדה המערבית של תעלת סואץ. מפקדיו במלחמה היו שאול שלו - שנפל בקרב - אברהם אלמוג ובני טרן. הגדוד היה בין גדודי צה"ל שסבלו את האבדות הכבדות ביותר במלחמה – 80 מחייליו נהרגו ו-112 נפצעו. האנדרטה הוקמה ביער מלך ומלכת ספרד (חלק מיער צרעה), ליד המושב תרום, כחמישה קילומטרים מצפון לבית שמש. האנדרטה ניצבת בצד צומת שבילים ביער. היא מורכבת מכותל זיכרון מפוסל שלפניו רחבה מרוצפת ומגודרת. בפינת הרחבה ניצב עץ אורן טבעי גדול. חללים ושקעים בכותל יוצרים בו צללית של חיילי שריון היושבים על גבי צריח טנק. מעל הצללית נקבעו סמל הגדוד וסמל חטיבה 14. לפני הכותל, מתחת לצללית, ניצבים אלכסונית שישה לוחות אבן שחורה, הנושאים את שמות 102 חללי הגדוד מאז הקמתו. צללית הלוחות נראית כאילו היא תובת הטנק שמתחת לצריח. בצידו הימני של הכותל נקבע לוח זיכרון ועל גביו כתובת המספרת את סיפור הגדוד. בצידו השמאלי מתעקל הכותל בקשת כצריח מבוצר. לתחתיתו הוצמדו חלקים של זחל טנק ונגמ"ש ומעליהם נקבעו תרנים שעליהם דגל ישראל ודגלי חיל השריון. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב בשנת 2003 ביוזמת עמותת יוצאי הגדוד. אהוד מיכלסון, אבירי לב - גדוד 184, תל אביב: משרד הביטחון, 2003. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת גדוד 184 בוויקישיתוף האנדרטה באתר יזכור (כולל רשימת השמות שעל האנדרטה) על האזכרה באנדרטה, 2013 באתר יד לשריון
פיצה קומפני

פיצה קומפני (באנגלית: The Pizza Company, בתאית: เดอะ พิซซ่า คอมปะนี; בתרגום חופשי לעברית: חברת הפיצה) היא רשת מזון מהיר תאילנדית רב-לאומית אשר מתמקדת בהכנת פיצות ומאכלים איטלקיים-אמריקאיים ובסיסה בבנגקוק, תאילנד. לה סניפים ברחבי יבשת אסיה, וגם בישראל. הרשת נוסדה ב-1980 כזכיין של רשת המזון פיצה האט בתאילנד והסניף הראשון הופעל בעיר פאטאיה. ב-2001 הגיע חוזה ההתקשרות בין הצדדים לסיומו והחברה עברה מיתוג מחדש תחת שמה הנוכחי. כשלוש שנים אחרי כן, נפתח הסניף הראשון של הרשת שאינו בתאילנד והיא החלה להפעיל סניפים רבים ביתר העולם. נכון ל-2016, פיצה קומפני היא רשת הפיצות הגדולה ביותר בתאילנד ורשת המזון המהיר התאילנדית הגדולה ביותר. אתר האינטרנט הרשמי של פיצה קומפני פיצה קומפני, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בן זייטלין

בנג'מין הרולד "בן" זייטלין (באנגלית: Benjamin Harold "Benh" Zeitlin; נולד ב-14 באוקטובר 1982) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי. מועמד פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2012 על סרט הביכורים שלו "חיות הדרום הפראי". זייטלין נולד במנהטן וגדל בשכונת סאניסיידס, קווינס ובכפר הסטינגס -און-האדסון שבמחוז ווסטצ'סטר, ניו יורק. בן לאב יהודי, סטיב ג'ואל זייטלין ולאם פרוטסטנטית, מרי אמנדה דארגן. זייטלין הוא בוגר אוניברסיטת וסליין. הוא החל לעסוק בקולנוע כסטודנט, ואף ביים שלושה סרטים קצרים לפני הפריצה שלו. אחותו היא התסריטאית והאמנית אלייזה זייטלין. בתחילת 2012, סרט הביכורים העלילתי שלו "חיות הדרום הפראי" פתח את פסטיבל סאנדנס וזכה לשבחי המבקרים. בפסטיבל קאן זכה על סרטו בפרס מצלמת הזהב לסרט הביכורים הטוב ביותר. במהלך 2012 צבר הסרט תאוצה רבה לקראת עונת הפרסים, ובטקס האוסקר קיבל 4 מועמדויות. זייטלין היה לאחת ההפתעות של אותה שנה כאשר היה מועמד לשני פרסי אוסקר על עבודתו: לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ביחד עם התסריטאית לוסי אליבר. בשנת 2020 יצא סרטו השני, "וונדי", המהווה עיבוד קולנועי לסיפורי פיטר פן. מדיה וקבצים בנושא בן זייטלין בוויקישיתוף בן זייטלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בן זייטלין, באתר AllMovie (באנגלית) בן זייטלין, באתר Box Office Mojo (באנגלית) בן זייטלין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בן זייטלין, באתר ספוטיפיי בן זייטלין, באתר MusicBrainz (באנגלית) בן זייטלין, באתר Discogs (באנגלית) אבנר שביט, קאן‏, "חיות הדרום הפראי": ראיון בלעדי עם הבמאי בן זייטלין, באתר וואלה, 23 ביולי 2012 אורי קליין, אמריקה אחרת לגמרי, באתר הארץ, 27 ביולי 2012
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי

אנסטסיה תוּמַנישווילי-צֵרֵתֵלי (בגאורגית: ანასტასია თუმანიშვილ-წერეთელი‏; 6 בספטמבר 1849 – 7 בפברואר 1932) הייתה סופרת ילדים, פובליציסטית ופעילה חברתית גאורגית. אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי נולדה בשנת 1849 בטביליסי, גאורגיה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית). היא למדה בפנסיון פאוורי ובשנת 1865 סיימה את לימודיה במכון של עבר הקווקז לנשות אצולה. תומנישווילי-צרתלי הייתה פעילה באגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים ובנוסף ייסדה את "החברה לעזרה הדדית של מחנכות ומורות" ואת אגודת הנשים "גַנַתלֵבַּה" ("השכלה"). בשנת 1876 הודפס התרגום הראשון של תומנישווילי-צרתלי - הסיפור "כאב הלב של המארשל" מאת אלפונס דודה. בשנת 1880 התפרסם הסיפור המקורי הראשון שלה - "קורבן האב". בשנת 1883 תומנישווילי-צרתלי כתבה בכתב העת "נוֹבַּתי". בשנת 1890 היא ייסדה את כתב העת "גֵ'ג'ילי", שמילא תפקיד חשוב בהתפתחותה של ספרות הילדים בגאורגיה. בנוסף, תומנישווילי-צרתלי הייתה עורכת משותפת של כתב העת "קוואלי". היא תרמה רבות גם לעיתונאות הנוער הגאורגית. תומנישווילי-צרתלי פרסמה קבצים ספרותיים, שהיוו אוספים של סיפוריה וסיפורים מתורגמים או מעובדים משפות זרות: "זהבן" (1887), "חמישה סיפורים" (1888), "הזֵר" (1893), "דריכות החיים" (1924), "הפרח" (1926) ועוד. אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי הלכה לעולמה בשנת 1932 ונקברה בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי. מדיה וקבצים בנושא אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי בוויקישיתוף
המגן והחרב

המגן והחרב (ברוסית: Щит и меч ) הוא סרט סובייטי ב-4 פרקים שהופק בשנים 1967 - 1968 על ידי אולפני הסרטים מוספילם. בהתאם לנתונים רשמיים כ-68 מיליון צופים ראו את הפרק הראשון של הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע. הסרט צולם לפי רומן בשם זהה של ודים קוז'בניקוב שהשתתף בכתיבת תסריט הסרט. כל ארבעת פרקי הסרט צולמו במהלך שנתיים תוך מאמץ גדול. לפי גרסאות שונות שני מרגלים סובייטים שפעלו בגרמניה הנאצית יכולים להיות בסיס לעלילת הסרט. בצילומי הסרט בהשתתפו אנשי קולנוע בפולין וגרמניה המזרחית וחלק מהצילומים בוצעו במדינות אלו. שיר נושא של הסרט "מִמה מתחילה המולדת" בביצוע מארק ברנס היה להיט במשך מספר שנים. עבור השחקנים הראשיים זה היה התפקיד הגדול הראשון בקולנוע. סטניסלב ליובשין זכה בתואר שחקן השנה עבור גילום מרגל סובייטי בסרט. שמות הפרקים: ללא זכות להיות עצמי (ההקרנה החלה ב-19 באוגוסט 1968) לשרוד בפקודה (19 באוגוסט 1968) ללא זכות ערעור (3 בספטמבר 1968) קו ההגנה האחרון (3 בספטמבר 1968) בריגה מתגוררים שני חברים ממוצא גרמני. אחד מהם הוא איש שרותי הביטחון הסובייטי. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב תושבי לטביה ממוצא גרמני יכולים לעזוב לגרמניה. זמן קצר לאחר הגעה לגרמניה, יוהאן וייס (סטניסלב ליובשין) התגייס לוורמאכט ובעזרת חברו מגיע לשירותי מודיעין הצבאי אבווהר. בן דודו של חברו הוא בעל תפקיד גבוה באס אס וגם הוא מתקדם בסולם הדרגות. במאי הסרט ולדימיר בסוב שיחק תפקיד של מרגל סובייטי נוסף שנהרג במהלך ניסיון להזהיר את הממשל הסובייטי על מועד תחילת המלחמה. לאחר קידום מהיר הועבר יוהאן וייס לשירות במשרדים הראשיים בברלין. בברלין הוא ממשיך בפעילות ריגול והעברת מידע למוסקבה. הוא מקים תא של מרגלים ועומד בראשו. עם הזמן הוא מגייס לטובת פעילותו גם את חברו ואנשים נוספים. יחד הם פועלים להעברת מידע חשוב למוסקבה, שחרור אסירים ממחנות ריכוז וכו'. בימים האחרונים של המלחמה הגיבורים הראשיים נפצעו קשה אך שרדו. "המגן והחרב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המגן והחרב", באתר AllMovie (באנגלית) "המגן והחרב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "המגן והחרב", סרטונים בערוץ היוטיוב
פיני עדן

פיני עדן (נולד ב-19 באוגוסט 1945) הוא מוזיקאי, תסריטאי ובמאי ומפיק קולנוע ישראלי. עדן החל את דרכו כזמר בלהקת "שבעת המינים" של מועדון החמאם בהנהלת חיים חפר ודן בן אמוץ. עמו השתתפו בלהקה גבי ברלין, אמנון נדב ושרה'לה שוב. לאחר מכן החל לחבר תסריטים, בין השאר לסרטים "אבא גנוב" (יחד עם חיים מרין) ו"אבא גנוב 2" (יחד עם שלמה משיח). בשנת 1993 חיבר את התסריט לסרט "מנת יתר", בבימויו של שמואל אימברמן. בשנת 1997 כתב תסריט לסרט "דנה לא רוקדת", אף הוא בבימויו של אימברמן. בין השנים 1998–2000 שימש כתסריטאי הסדרה "בעקבות הסיפורים הקסומים" ובמקביל חיבר תסריטים לסדרה הקומית "משפחת עזאני", בבימויו של ארנון צדוק. בשנת 1999 כתב את התסריט לסרט "תסתכל לי בעיניים" בבימוים של צדוק. בשנת 2001 חיבר את התסריט לסרט "אינג'יל" בבימויו של צדוק ובהפקתו של ערן ושימש כמפיק שותף בסרט. ב-2003 יצר את הסדרה "צימרים" ששודרה בערוץ 1. כתב, ביים והפיק את הסרט "קמטי צחוק", בהשתתפות ליא קניג, יוסף כרמון ואפרת לביא. כמו כן הלחין את פסקול הסרט, במשותף עם רפי תורן. בעבר, היה ממשתתפיה הקבועים של תוכנית הרדיו "לצון נופל על לצון" וכתב טור הומוריסטי שבועי בעיתון "ידיעות אחרונות". הטור נקרא "סיפורים שנפלו לי". בנוסף שימש שנתיים כמרצה לתסריטאות, עריכת תוכן וכתיבה יוצרת בבית הספר לקולנוע של המכללה למינהל וכתב וביים כעשרים הצגות, בהן: "לא סמים עליכם", "הצבע זהב", "הולכים לאיבוד לדעת", "זה עובר עם עגיל" ו"בירה ודי". פיני עדן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי פיני עדן, דף שער בספרייה הלאומית אתרו האישי של עדן
ג'ק ראיין: גיוס הצללים

ג'ק ראיין: גיוס הצללים (באנגלית: Jack Ryan: Shadow Recruit) הוא סרט פעולה משנת 2014 בכיכובם של כריס פיין, קנת בראנה (שגם ביים), קווין קוסטנר וקירה נייטלי, המבוסס על דמויות שיצר הסופר טום קלנסי ועוקב אחר גיבורו הראשי ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים והיסטוריון בעברו, המשמש כמנתח מודיעין של ה-CIA. בניגוד לסרטים אחרים המבוססים על ספריו של טום קלנסי, סרט זה התבסס אך ורק על דמויות שיצר. בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-16 בינואר 2014 בהקרנת IMAX כאשר גם הסרט יצא בגרסת IMAX. הסרט עוקב אחר ג'ון פטריק ראיין (כריס פיין), המכונה "ג'ק", צעיר אמריקני אשר למד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בעת שאירע אסון התאומים. בעקבות מתקפת הטרור ב-11 בספטמבר 2001 קטע ראיין את לימודי הדוקטורט שלו והתגייס לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. ראיין שירת כמפקד מחלקה מספר חודשים באפגניסטן עד שבהתרסקות מסוק נפצע פציעה חמורה בגבו. למרות הפציעה הקשה הצליח ראיין להציל את חיי שני חייליו ולחלצם מהריסות המסוק. בעת שהחלים במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד פגש ראיין ברופאה קרוליין (קאתי) מולר (קירה נייטלי) והתאהב בה. במקביל גויס ראיין בידי קומנדר תומאס הארפר (קווין קוסטנר), איש ה-CIA, המבקש ממנו להצטרף לסוכנות הביון, להשלים את עבודת הדוקטורט שלו ולעבוד תחת פיקודו. תפקידו של ראיין הוא לעבוד בוול סטריט במסווה של בנקאי וברוקר, ולאתר העברות כספים חשודות המשמשות ממשלות וארגוני טרור כדי לממן פעולות כנגד ארצות הברית. במסגרת תפקידו מזהה ראיין סימנים כי גורמים בכירים בצמרת הרוסית יזמו תוכנית, שמטרתה הרס הכלכלה האמריקנית באמצעות מתקפת טרור ומשיכת כספים מאסיבית מהבורסה לאחר מכן, דבר שיגרום לאפקט דומינו ולשפל כלכלי בארצות הברית. אף שהוא אינו סוכן מבצעי של סוכנות הביון המרכזית נשלח ראיין למוסקבה, שם הוא נדרש להתמודד עם ויקטור צ'רווין (קנת בראנה), אוליגרך רוסי אשר בעברו לחם באפגניסטן ושירת בקג"ב ואשר משמש ידה הארוכה של מוסקבה. לאחר שהוא מצליח באופן מתוחכם בסיוע הסוכנות לחדור למשרדו של צ'רווין ולגנוב את המידע הדרוש, הם חוזרים לארהב, שם מתברר שסוכן רוסי רדום מנסה לפוצץ את וול סטריט. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ק ראיין: גיוס הצללים ג'ק ראיין: גיוס הצללים, ברשת החברתית פייסבוק ג'ק ראיין: גיוס הצללים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", באתר נטפליקס "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", באתר אידיבי "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אהרון לפידות, ד"ש מהמלחמה הקרה, באתר ישראל היום, 17 בינואר 2014 ארז דבורה, "ג'ק ראיין: גיוס הצללים": ג'יימס בונד זה לא, באתר ynet, 19 בינואר 2014 דורון פישלר‏, ג'ק ריאן: גיוס הצללים": מישהו באמת התגעגע?, באתר וואלה, 19 בינואר 2014 דודי כספי‏, כריס פיין: "אני הבחור הלבן המשעמם", באתר וואלה, 16 בינואר 2014. אורי קליין, איך נהפך קנת בראנה לצל של עצמו, באתר הארץ, 24 בינואר 2014. שני ליטמן, סרטים חדשים 16.1, באתר הארץ, 15 בינואר 2014. אהרון לפידות, ד"ש מהמלחמה הקרה, באתר ישראל היום, 17 בינואר 2014.