ואצלב ניז'ינסקי

ואצלב ניז'ינסקי (ברוסית: Ва́цлав Фоми́ч Нижи́нский; בפולנית: Wacław Niżyński;‏ 12 במרץ 1890 – 8 באפריל 1950) היה רקדן בלט וכוריאוגרף רוסי ממוצא פולני. ניז'ינסקי נחשב לגדול הרקדנים הגברים בראשית המאה ה-20, שעשה לו שם בווירטואוזיות של ריקודו, בעוצמה ובעומק של אופי הדמויות שיצר וביכולתו לבצע קפיצות, שהיו משוחררות לכאורה מכוח הכבידה. ראשית היכרותו של ניז'ינסקי עם הבלט הייתה באמצעות הוריו, שהיו רקדנים בכירים בלהקת האופרה הנודדת סטוב. שנות ילדותו הראשונות עברו עליו במסעות עם הלהקה. בגיל 9 נכנס לבית הספר הקיסרי לבלט בסנקט פטרבורג, בית הספר הראשון במעלה לבלט בעולם. בשנת 1907 סיים את בית הספר והיה לחבר בבלט הקיסרי, כרקדן סולו ולא כחבר בלהקה, כמקובל. הכוריאוגרפית והרקדנית ברוניסלבה ניז'ינסקה הייתה אחותו ועבדה לצדו במשך חלק גדול מן הקריירה שלו. הוא החל לרקוד בלהקת הבלט הקיסרי, בשנת 1909 הופיע בלהקת הבלטים הרוסיים של סרגיי דיאגילב, שתכננה להביא את הבלט הרוסי לפריז, אשר לא ידעה הפקות באיכות שהעלה הבלט הקיסרי. ניז'ינסקי היה לכוכב הלהקה מבין הרקדנים הגברים. הוא זכה בהצלחה רבה בבלטים "פטרושקה" של איגור סטרווינסקי, רוח הורד של קרל מריה פון ובר ושחרזאדה של רימסקי קורסקוב. בשנת 1912 החל ליצור כוריאוגרפיה לבלטים משלו, בהם "אחר הצהריים של פאון" (1912) ו"משחקים" (1913) למוזיקה של דביסי, "טיל אוילנשפיגל" למוזיקה של ריכרד שטראוס (1916). בהצגת "פולחן האביב", למוזיקה של סטרווינסקי (1913), פרצו תגרות באולם בין המתלהבים לבין השוללים בלהט את הסגנון החדש והפראי שהביאו סטרווינסקי וניז'ינסקי לבלט. גם "אחר הצהריים של הפאון" חולל לא מעט סערות ומחלוקות בגלל אופייה המיני במרומז של התמונה האחרונה. "משחקים" היה אמור, במקור, להציג יחסי-גומלין עוגבניים בין שלושה גברים, אך דיאגילב עמד על כך, שהבלט יבוצע על ידי רקדן ושתי רקדניות. ב-1913 נשא ניז'ינסקי לאישה את רומולה דה פולסקי ההונגריה (בת של אמיליה מרקוש) בעת מסע הופעות עם הלהקה בדרום אמריקה. היא ראתה הצגה של "הבלטים הרוסיים" ב-1912 ולאחר זאת עקבה בדבקות אחר הלהקה ואחר ניז'ינסקי. על אף זאת, לא היה מופתע ממנה כשניז'ינסקי הציע לה להינשא לו, בצרפתית עילגת, כיוון שלשניהם לא הייתה שפה רהוטה משותפת. הנישואים חוללו קרע מיידי עם דיאגילב, שפיטר את ניז'ינסקי מן הלהקה. כיוון ששום מעסיק אחר לא היה בנמצא, ניסה ניז'ינסקי להקים לו להקה משלו, אבל היוזמה לא נחלה הצלחה. הוא נעצר בהונגריה בזמן מלחמת העולם הראשונה והוחזק במעצר בית עד 1916, אז הותר לו לעזוב את המדינה לאחר התערבות של דיאגילב, שרצה שניז'ינסקי ישתתף בסיור בארצות הברית. גם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ונשיא ארצות הברית וודרו וילסון תמכו בבקשה לשחררו, בהמרצתו של אוטו קאהן. לאחר מספר שנות קריירה מזהירה עזב בשנת 1917 את הבמה והתיישב עם משפחתו בשווייץ. מצבו הנפשי התערער בהדרגה, ותוך זמן קצר אושפז בגלל מחלת נפש לשארית חייו, עד למותו בלונדון בשל מחלת כליות. בתו, קירה, הייתה נשואה למנצח איגור מרקביץ'. אשתו רומולה ניז'ינסקי כתבה אודותיו את הספר "ניז'ינסקי, אשף המחול" (הוצאת זיו) שלפיו הופק הסרט "ניז'ינסקי" (1980). ואצלב ניז'ינסקי הפאון בבלט "אחר הצהריים של פאון" בציור של ליאון באקסט ואצלב ניז'ינסקי עם איגור סטרווינסקי המצבה על קברו של ניז'ינסקי בתרומתו של סרגיי ליפר אחר הצהריים של פאון-ביו-טיוב על ידי רודולף נורייב רוני דורי, שי עבאדי מחולל את המהפכה, באתר הארץ, 1 באפריל 2009 ירון מרגולין, חכמת המחול הרוסי באתר IsraelDance ורוניקה הורוול, גרדיאן, החיים הגאוניים והמטורפים של ניז'ינסקי הצעיר, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2013 ואצלב ניז'ינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ואצלב ניז'ינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ואצלב ניז'ינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ואצלב ניז'ינסקי, באתר Discogs (באנגלית)