laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרדי ג'ונס

פרדי ג'ונס (באנגלית: Freddie Jones;‏ 12 בספטמבר 1927 – 9 ביולי 2019) היה שחקן קולנוע אנגלי. שיחק ביצירותיו של דייוויד לינץ' "חולית", "איש הפיל" ו"לב פראי". ג'ונס נולד בעיירה לונגטון שבאנגליה. התגלה לראשונה בבריטניה בסדרה "הקיסרים" בדמותו של קלאודיוס. בשנת 1969 שיחק בסרטו ההוליוודי הראשון, הדרמה התקופתית של ג'ון שלזינגר "הרחק מן ההמון הסוער" ובתפקיד ראשי בסרט האימה "חייבים להשמיד את פרקנשטיין"(אנ') בתור הפרופסור ריצ'טר האיש שיצר את המפלצת. ג'ונס התפרסם בעולם לראשונה בזכות תפקידיו במותחן הביוגרפי של דייוויד לינץ' "איש הפיל" בתור בייטס הבוס האכזרי של "איש הפיל" ג'וזף מריק (ג'ון הארט). התפקיד הצליח להרשים את קלינט איסטווד שליהק את ג'ונס לתפקיד הראשי של המרגל הבריטי קנת' אוברי לצידו ולצד דאסטין הופמן בגרסתו לרומן "שועל האש"(אנ'). ב-1984 שיחק בתפקידו השני תחת דייוויד לינץ' ביצירתו הבדיונית "חולית" בדמות המתנקש הוותיק של בית אטרייאידס תופיר חוואט, בנוסף גילם את ד"ר ג'וזף ונלס בעיבוד קולנועי נוסף, לרומן האימה "יורקת האש" (אנ'). ב-1985 הופיע ג'ונס בהפקתם של בארי לוינסון וסטיבן ספילברג "שרלוק הולמס הצעיר"(אנ'). ב-1990 בתפקידו השלישי עבור דייוויד לינץ' גילם ג'ונס את ג'ורג' קוביץ בקומדיית הפשע הספרותית "לב פראי". ב-2002 שיחק ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו". ב-2004 הופיע בדרמות "גברות בלוונדר" לצד בנו טובי ג'ונס ו"ליברטין"(אנ'). ב-2005 הצטרף אל צוות אופרת הסבון הבריטית הוותיקה "אמרדל" בתור סנדי תומאס. ג'ונס נפטר ב-9 ביולי 2019. הותיר אחריו שלושה בנים, השחקנים קספר וטובי ג'ונס והבמאי רופרט ג'ונס מאשתו השחקנית ג'ניפר הלסווד. תאונה (1967) הרחק מן ההמון הסוער (1967) האיש שצד את עצמו (1970) חטוף (1971) אנטוני וקלאופטרה (1972) הבן של דרקולה (1974) ג'אגרנאוט (1974) דרקולה הישן (1974) הטקסים השטניים של דרקולה (1974) The Nativity‏ (1978) - סרט טלוויזיה זריחת הזולו (1979) איש הפיל (1980) שועל האש (1982) והספינה שטה (1983) קרול (1984) חולית (1984) יורקת האש (1984) הקדירה השחורה (1985) שרלוק הולמס הצעיר (1985) אריק הוויקינג (1989) לב פראי (1990) תעלומת אדווין דרוד (1993) הסיפור שאינו נגמר 3 (1994) פרחים ועשבים שוטים (1995) דייוויד קופרפילד (2000) בית ! (2000) הרוזן ממונטה כריסטו (2002) פוקון (2002) גברות בלוונדר (2004) ליברטין (2004) קזנובה (2005) חדר בית מלון (1993) מדיה וקבצים בנושא פרדי ג'ונס בוויקישיתוף פרדי ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדי ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) פרדי ג'ונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פרדי ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרדי ג'ונס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
אליהו איזקסון

אליהו איזקסון (י"א באדר ב' תרפ"א, 21 במרץ 1921 – ח' בתשרי תשס"ח, 20 בספטמבר 2007) היה איש עסקים ואיש ציבור ישראלי, מראשי הפרדסנות בארץ ישראל. נשיא התאחדות האיכרים ויוזם הקמתם של מספר יישובים בישראל. חבר הוועדה המייעצת של בנק ישראל, קונסול כבוד של נורווגיה בישראל ויושב-ראש לשכת המסחר ישראל-בריטניה. נולד בירושלים, דור שלישי לפרדסנים ארץ-ישראלים. אביו צבי איזקסון היה מראשי הפרדסנות בארץ ישראל וכיהן לפניו כנשיא התאחדות האיכרים. אמו, מרגלית, היא בתו של הרופא והפרדסן ד"ר אהרון מאיר מזי"א, שהיה נשיא ועד הלשון העברית. בצעירותו עבר עם משפחתו מירושלים לתל אביב והתגורר בבניין מלון פלטין שהקימו אביו וסבו ברחוב נחלת בנימין פינת אחד העם. בשנות ה-40 סיים לימודי משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים והוסמך כעורך דין ביולי 1945. במהלך לימודיו הכיר את אשתו, רות לבית ציזלינג, ממשפחת מייסדי תל אביב. בשנות ה-50 התגורר בחיפה, שם ניהל את סוכנות הביטוח "מלפורד". בשנת 1956 שב למרכז הארץ והתגורר עד סוף ימיו בהרצליה. איזקסון טיפח את פרדסי המשפחה והרחיב את עסקי המשפחה בישראל ומחוצה לה, בעיקר בנורווגיה. בשנת 1965 התמנה כקונסול כבוד של נורווגיה בישראל. קיבל שני עיטורים ממלך נורווגיה על תרומתו להידוק הקשרים בין שתי המדינות. כן כיהן כיו"ר לשכת המסחר ישראל-בריטניה, וזכה לעיטור ממלכת אנגליה. במשך שנים רבות היה פעיל מרכזי בהתאחדות האיכרים וב"פרדס" – שני הארגונים החקלאיים הוותיקים בישראל. במשך ארבע עשרה שנה, בין השנים 1977 – 1991, שימש כנשיא התאחדות האיכרים בישראל. בתקופתו כנשיא ההתאחדות פעל נגד מדיניות ממשלות ישראל שפגעה בחקלאים ובחקלאות. הוא טען כי גם בעידן המודרני החקלאות היא אבן יסוד בקיומה של המדינה ובלעדיה לא תהיה היאחזות יהודית בארץ ישראל. איזקסון יזם הקמת תשעה יישובים חדשים ברחבי בארץ, ובהם כרמי יוסף וקדמת צבי שברמת הגולן, הנקרא על שם אביו. יחד עם ידידו מתקופת תל אביב הקטנה תד אריסון הקים בשנת 1993 את מוזיאון העלייה הראשונה בזכרון יעקב. כמו כן הקים בשיתוף האקדמיה ללשון העברית את מכון מזי"א לתולדות תחיית הלשון העברית, על שם סבו, ובו הספרייה הגדולה של ד"ר מזיא השוכנת במתחם טליתא קומי בירושלים. בין תפקידיו הציבוריים: חבר נשיאות לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים והוועדה המייעצת של בנק ישראל. נפטר בח' בתשרי תשס"ח (2007), ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. אליהו איזקסון היה נשוי לרות איזקסון, לשעבר יו"ר ויצו העולמי. ילדיו הם: בנו אורני איזקסון - איש עסקים, עורך דין המשמש קונסול כבוד של נורווגיה בישראל, יושב-ראש לשכת המסחר ישראל-נורווגיה וחבר ועד המנהלים בלשכת המסחר ישראל-בריטניה. בעבר שימש כיושב-ראש ארגון אלו"ט, והיה ממקימי "כפר עופרים" לילדים אוטיסטים. הוא חבר נשיאות ארגון עלה לילדים פגועי מוחין. אשתו היא אירית איזקסון, לשעבר יו"ר חברת ישראכרט. בתו ארבל הוברמן - נשואה לאיש העסקים ועורך הדין אהוד הוברמן. בנו המשורר מירון ח. איזקסון. נשוי לעופרה, קלינאית תקשורת, אחותו של איש העסקים מאיר שמיר, בעל חברת ההחזקות "מבטח שמיר". מראה מדור הגשר, אור, תשנ"ה-1994. דוד תדהר (עורך), "אליהו איזקסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4656 25 עורכי דין הוסמכו אתמול, דבר, 27 ביולי 1945
רב עוקבא בר חמא

רב (לפעמים נדפס בטעות: מר) עוקבא בר חמא היה אמורא בבלי שחי בדור הרביעי. בשונה מאחיו הידוע רמי בר חמא, שנפטר בצעירותו לפני שנקרא בשם רב, הרי שהוא שהיה האח הגדול יותר וכבר הגיע לגיל הוראה, נקרא רב עוקבא בר חמא ברוב המקומות בהם מוזכר בש"ס, ולעיתים "מר" עוקבא בר חמא. הייתה לו שותפות יחד עם אחיו רמי בר חמא אנו מוצאים אותו דן בהלכה עם רב נחמן שהיה רבו ככל הנראה, עם חבריו אביי ורבא, ועם אמורא צעיר יותר - רב הונא בריה דרב יהושע. רב עוקבא בר חמא היה אחיו של רמי בר חמא, והם נישאו לשתי אחיות - בנותיו של רב חסדא. מסופר כי אמם של רמי בר חמא ומר עוקבא בר חמא העניקה קרקע שהייתה ברשותה לבנה רמי בר חמא, אך לאחר מכן העניקה אותה קרקע עצמה למר עוקבא בר חמא. רמי בר חמא בא לפני רב ששת (שהיה רבו המובהק) וזה פסק שהקרקע שלו מכיוון שהשטר נכתב על שמו לפני השטר השני שנכתב על שמו של מר עוקבא בר חמא. מר עוקבא בר חמא בא לפני רב נחמן וזה פסק בדין שודא דדייני שהקרקע שלו. כאשר בא רב ששת לרב נחמן, שאל אותו רב נחמן: מדוע פסקת כך? ענה לו רב ששת - כי רמי בר חמא היה קודם. שאל אותו רב נחמן: וכי בירושלים אנו יושבים, ששם מקפידים על סדר השעות ונוהגים לכתוב שעות, כדי לגלות דעת שהם מקפידים גם באותו יום על השעות? בבבל אנו, וכאן אין אנשים מקפידים בכתיבת השטר על כתיבת השעות ועיקר דעתם בכתבת השטר היא שהקניין יחול באותו יום, ולכן אין משמעות לשעה בה ניתנה השטר, וממילא אין לרמי בר חמא עדיפות על פני מר עוקבא. שאל אותו רב ששת: ולמה פסק מר כמו שפסק? השיב לו רב נחמן: לפי הבנתי הקרקע צריכה להיות של מר עוקבא בר חמא וכפי הכלל שודא דדייני, לפיו במקום שאין ראיות לאחד מבעלי הדין מסור הדין בידי הדיין כפי החלטתו וסברתו. נענה רב ששת: אם כן יחול הפסק אותו פסקתי מדין שודא? ענה לו רב נחמן: אין ביכולתך לעשות כך מפני שתי סיבות: האחת - לא פסקת את פסקך בתור שודא דייני אלא בתור פסק משפטי ומכיוון שכך לא היה לו תוקף, בנוסף, הכרעתך ב"שודא דדייני" אינה תקפה, מכיוון שזו תקפה רק אם נעשתה על ידי דיין גמור ואתה אינך דיין. הרב אהרן הימן, "רב עוקבא בר חמא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 979-978, באתר היברובוקס תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"א, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף כ"ה, עמוד א'. ראו תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ט, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ס"ה, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף מ', עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף י"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף כ"ח, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף צ"ד, עמוד ב'.
רות איזקסון

רות איזקסון (24 בפברואר 1922 – 11 במאי 2008) הייתה פעילה חברתית בישראל, יושבת-ראש ויצו העולמית, יושבת-ראש אגודת ידידי הבימה ונשיאת עמותת משפחות מייסדי תל אביב. נולדה בתל אביב ליצחק ציזלינג, שהיה מפקד "ההגנה" בתל אביב ואחיו של אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון ומחותמי מגילת העצמאות. אמה סימה הייתה בתם של לאה ודוד איזמוז'יק, ממייסדי תל אביב, שכיהן כסגנו של מאיר דיזנגוף בעיריית תל אביב. למדה בגימנסיה הרצליה, בת מחזורם של אריה (לובה) אליאב ודן טולקובסקי. שירתה בהגנה. בשנות ה-40 למדה היסטוריה ומדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הכירה את בעלה לעתיד אליהו איזקסון. רות איזקסון הקדישה את חייה לפעילות ציבורית והתנדבותית. הייתה מראשי פעילות ויצו ישראל. בשנות ה-60 הייתה סגניתה של יו"ר ויצו ישראל חנה לוין. בשנות ה-70 מונתה כחברת ההנהלה העולמית ושימשה יושבת-ראש מחלקת חינוך לגולה. במסגרת תפקידה ארגנה כנסים וסמינריונים ברחבי העולם. בשנת 1977 מונתה ליו"ר הנהלת ויצו העולמית, תפקיד אותו מילאה עד 1984. בשנות כהונתה כיו"ר ויצו העולמית עסקה רבות בהידוק הקשר שבין ההנהלה העולמית וההנהלה הארצית של הארגון. אחרי שפרשה מויצו מונתה כיו"ר אגודת הידידים של התיאטרון הלאומי "הבימה" ופעלה יחד עם המנכ"ל דאז יעקב אגמון. בשנותיה האחרונות הייתה נשיאת העמותה של משפחות מייסדי תל אביב. בתקופתה כנשיאת העמותה חל יובל המאה להקמת תל אביב, והיא יזמה אירועים ופרסומים שונים לרגל היובל. הייתה נשואה (עד למותו ב-2007) לאליהו איזקסון, מוותיקי הפרדסנים בישראל ונשיא התאחדות האיכרים. ילדיה הם: המשורר מירון ח. איזקסון, איש העסקים אורני איזקסון וארבל הוברמן. כלתה היא אשת העסקים אירית איזקסון, יו"ר חברת ישראכרט.
רמי בר יחזקאל

רמי (בירושלמי רבי אמי) בר יחזקאל, היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל, היה אחיו הצעיר של רב יהודה, ובנו של רב יחזקאל. עלה לארץ ישראל, וביקר בבני ברק, אחר כך סיפר משבחה של ארץ ישראל שראה שם. היו בידו ברייתות שהביא מתקופת שהותו בארץ ישראל, ולכן בתלמוד מביאים פעמים רבות ברייתות, בשמו לפעמים היה חולק על רב יהודה בדברי הלכה, ואומר לבני בית המדרש: אל תקשיבו לכללים הללו שכולל יהודה אחי בשמו של שמואל (או רב). בין השאר, אנו מוצאים אותו עומד בקשרי לימוד עם רב עמרם אליו התייחס בתואר הכבוד "מר". ככל הנראה מדובר ברב עמרם הראשון, תלמידו של רב. הרב אהרן הימן, "רמי בר יחזקאל", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף קי"א, עמוד ב'. ראו תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף כ', עמוד א', מסכת שבת, דף ס"ה, עמוד א', מסכת קידושין, דף כ"ד, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ט"ו, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ"א, עמוד א', דף ס', עמוד א', דף ע"ו, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף מ"ד, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ק"ב, עמוד א'. לפי מחקרו של היימן שהראשון היה תלמיד רב והשני היה תלמיד רב ששת, ראו ערך
גינס

האם התכוונתם ל... גינס – סוג של בירה אירית כהה ג'ינס – מכנסיים העשויים מדנים ספר השיאים של גינס – קובץ מפורסם של שיאים המעודכנים תדיר אישים: אלק גינס – שחקן קולנוע אנגלי ארתור גינס – מבשל בירה אירי ומייסדה של מִבשלת בירה גינס וולטר גינס, הברון הראשון ממוין
פרדס (אגודה)

"פרדס" הייתה אגודה קואופרטיבית של הפרדסנים בארץ ישראל שהוקמה בתחילת המאה ה-20 במטרה לדאוג לצרכיו של ענף הפרדסנות ולתנאי עבודתם ומחייתם של הפרדסנים. אגודת "פרדס" הוקמה בחנוכה תרס"א, דצמבר (1900). הייתה זו האגודה הקואופרטיבית החקלאית הראשונה שהוקמה בארץ ישראל. מייסדיה היו שמעון רוקח, ועמו שמואל מויאל (גיסו של רוקח), פרץ פסקל (חתנו של האח של רוקח, אלעזר רוקח), יהושע שטמפפר, מאיר אפלבוים, יחזקאל בלום, לייב לוי, וד"ר אהרון מאיר מזי"א. את תקנות האגודה ניסח יחיאל מיכל פינס. אחת התקנות הייתה שכל המכתבים, ספרי החשבונות והפרוטוקולים יתנהלו בלשון הקודש. בתחילה מנתה האגודה תשעה חברים, ובתוך שנה עלה מספר החברים לארבעה עשר. בשנים הראשונות ניהל את "פרדס" יהושע רוקח. בתחילה עבדו חברי ההנהלה ללא שכר, ועם הזמן נטלו לעצמם משכורת בסך אלף פרנק לשנה. אגודת "פרדס" שינתה את פני ההתיישבות החקלאית ממצב של תלות פיננסית בפקידי הברון רוטשילד למצב של עצמאות כלכלית. התארגנות האגודה הביאה לכך שבנק אפ"ק ניאות להעניק לה אשראי, ובאמצעותו התאפשר משלוח פרי הדר לאירופה. האגודה סיפקה כסף מזומן לפרדסנים שהיו זקוקים להלוואה זמנית. בעונת החורף היו הפרדסנים מקבלים מן האגודה את האבזרים הנחוצים לאריזת הפרי וכן כסף מזומן להוצאות. האגודה גם דאגה לכל סידורי המשלוח על שלביו השונים עד שלב הטעינה. עד הקמת האגודה כל פרי ההדר של הפרדסנות העברית שוּוק על ידי סוחרים ערבים. האגודה התנהלה כחברת כוח אדם שסיפקה עבודה לצעירים יהודים בפרדסי הברון ובפרדסים פרטיים. עם הזמן נקלטו בענף הפרדסנות מאות עובדים יהודים, אשר עסקו במלאכות שונות, מקטיף ואריזה ועד טעינת פרי ההדר. על אף התנגדותו הראשונית של מושל יפו העות'מאני, הצליחה האגודה לקבל את הסכמתו למקם את מחסניה בנמל יפו, שהיה נמל ערבי. שמעון רוקח שכנע את הנהלתה של חברת אוניות אנגלית לפתוח קו ישיר מיפו לליברפול ולגלאזגו לשיווק פרי ההדר. ל"פרדס" היו סניפי מכירה בשש ערי חוף באנגליה, וכן בקהיר, אלכסנדריה ואיסטנבול. בשנת 1922 נפטר שמעון רוקח, ובמקומו מונו לנהל את האגודה בנו יצחק רוקח וד"ר אהרון מאיר מזי"א. במקביל, באותה תקופה הוקמה התאחדות האיכרים, שאף היא שמה לה למטרה לדאוג לצורכי איכרי ארץ ישראל ובכללם בעלי הפרדסים. עם הזמן נוצר שיתוף פעולה בין שני הארגונים. בין הפעילים המרכזיים של שתי האגודות היו יצחק רוקח וצבי איזקסון, חתנו של ד"ר מזי"א, ולאחריו בנו אליהו איזקסון. חייו ופעילותו הציבורית של הש"ר שמעון רוקח, אתר בית רוקח. אגודת פרדס, אתר ראשונים.
שטיח מעופף

המונח "מרבד קסמים" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מרבד הקסמים. שטיח מעופף או מרבד קסמים הוא חפץ המוזכר באגדות ובפולקלור ערבי, פרסי ורוסי. זהו שטיח או מרבד המשמש בדרך קסם כאמצעי תחבורה לעומדים או ליושבים עליו. השטיח מסוגל להביא את הרוכבים עליו למחוז חפצם באמצעות טיסה, או כהרף עין. מקור האגדה על שטיחים אלה בפולקלור הערבי או הפרסי, והם מוזכרים ביצירה "אלף לילה ולילה". פופולריות יצירה זו באירופה הביאה את המושג לפולקלור האירופי. תיאור השטיח המעופף מופיע גם בפולקלור היהודי באגדה בדבר שטיחו של שלמה המלך, שעף באמצעות השליטה של שלמה ברוח, ואפשר לו לאכול ארוחת בוקר בדמשק, וארוחת ערב במדי. במסורת היהודית מסופר על מספר מקובלים שעשו שימוש בשטיח מעופף. משפחת המקובלים אבוחצירא קרויה על שם אבי המשפחה המקובל רבי שמואל אלבז, האגדה שהפליג על גבי מחצלת מאיסטנבול שבטורקיה עד יפו, שונה שם המשפחה ל"אביחצירא"[1] (פירוש השם אבי-חצירא "אבי המחצלת"). לאחר מכן העתיק את מקום מגוריו לעיר צפת והיה תלמידו של רבי חיים ויטאל (תלמידו של האר"י). לאחר מכן רבי שמואל יחד עם רבו, רבי חיים ויטאל, עברו לדמשק שבסוריה לבית הכנסת ג'ובר.החיד"א כותב עליו בספרו "שם הגדולים" שהיה יושב ומתבודד כל השבוע בבית הכנסת. הוא נקבר בחצר בית הכנסת ג'ובר אשר בדמשק. בפולקלור הרוסי מסופר כי המכשפה באבה יאגה נתנה לאיוון הטיפש שטיח מעופף. שטיח זה מתואר במספר ציורים מעשה ידי הצייר הרוסי ויקטור וסנצוב. את ההתפשטות של המונח אל הפולקלור המערבי ניתן לראות ביצירתו של הסופר האמריקאי מארק טוויין "ביקורו של קפטן סטורמפילד בשמיים" בו מתואר שימוש בשטיחים מעופפים. סרטי קולנוע רבים עשו שימוש בשטיחים אלה ובהם סרטי "הגנב מבגדד" (מ-1924 ומ-1940), ובסרט ההנפשה" אלאדין" של חברת וולט דיסני. המושג היווה השראה לשמו של מבצע מרבד הקסמים להעלאת יהודי תימן למדינת ישראל בשנים 1949–1950; ולשמו של מבצע של צבא ארצות הברית בשנת 1945. מדיה וקבצים בנושא שטיח מעופף בוויקישיתוף השטיח המעופף של שלמה המלך האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
אפריקה ישראל מגורים

אפריקה ישראל מגורים בע"מ (לשעבר: דניה חברה לפתוח) המוכרת בשם המקוצר "אפריקה מגורים" היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת ביזום פרויקטי בניה למגורים. החברה נוסדה בשנת 1960, כחברה בת של אפריקה ישראל להשקעות בע"מ. הפרויקט הידוע ביותר שהוקם על ידי קבוצת אפריקה ישראל הוא היישוב סביון. יישוב זה הוקם בשנות החמישים ביוזמתם של יהודים ציוניים מדרום אפריקה, שביקשו להקים בארץ יישוב על קרקע פרטית ובסטנדרט גבוה מהמקובל באותה תקופה. באותן שנים הוקמה על ידי אפריקה ישראל גם שכונת אפרידר באשקלון, וטופחה ברית הערים התאומות בין אשקלון ליוהנסבורג. מתוך חיבור היסטורי זה ליישוב סביון, נקראים חלק מהפרויקטים שבונה החברה בשם המסחרי "סביונים". לאורך שנות פעילותה הקימה החברה עשרות שכונות מגורים בישראל, בין השאר ברמת-גן, ירושלים, יהוד, ראשון לציון, קריית ים, נס ציונה, תלמי מנשה, תל אביב, פתח תקווה, רחובות, סביון, נתניה וכפר סבא. בראשית שנת 1997 נרכשה החברה על ידי איש העסקים לב לבייב. ביוני 2006 הונפקה אפריקה ישראל מגורים ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. יזום פרויקטי בניה למגורים הקמה, ניהול ואחזקת פרויקטים בתחום דיור להשכרה מעל 50% ממניות החברה מוחזקות על ידי אפריקה ישראל להשקעות בע"מ קבוצת לפידות שבשליטת איש העסקים יעקב לוקסנבורג. עד לפברואר 2021 בעלת השליטה בחברה הייתה דניה סיבוס אך לאחר שהונפקה חילקה את המניות כדיבידנד בעין לאפריקה ישראל. אתר האינטרנט הרשמי של אפריקה ישראל מגורים אפריקה ישראל מגורים בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב אפריקה ישראל מגורים בע"מ, באתר "מאיה" אפריקה ישראל מגורים, באתר Crunchbase (באנגלית) אפריקה ישראל מגורים: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
הדוכסית המכוערת

הדוכסית המכוערת או אישה זקנה גרוטסקית הוא דיוקן סאטירי מעשה ידי הצייר הפלמי קווינטן מאסיס (או מאטסיס), משנת 1513 לערך. היצירה היא הידועה ביצירותיו של מאסיס, והיא מוצגת בגלריה הלאומית שבלונדון, הממלכה המאוחדת. היצירה מתארת אישה זקנה גרוטסקית שעורה ושדיה (המציצים מתוך שמלתה הצמודה) מקומטים וראשה מקריח. האישה מחזיקה בידה הימנית פרח אדום, המסמל שאיפה לאירוסין, ובכך מסמל שהאישה מחפשת חתן. היצירה הייתה חלק מדיפטיך, וצמוד לה היה דיוקן של איש זקן. חלק זה של היצירה. היצירה התבססה על שני מקורות השראה: ספרו של ארסמוס מרוטרדם "בשבחי הסכלות", המתאר באופן סאטירי נשים מבוגרות המציגות את שדיהן הקמוטים ושומרות על הבליהן על אף גילן. תרשים מעשה ידי לאונרדו דה וינצ'י (אף שכיום ישנם מלומדים סבורים כי המצב הפוך, וכי דה וינצ'י קיבל את השראתו ממאסיס). ככל הנראה מדובר בדיוקן מדויק של הדוכסית מרגרטה, רוזנת טירול, שחיה בנסיכות טירול במאה ה-14, והייתה ידועה לשמצה בתור "האישה המכוערת ביותר בעולם", ואשר לקתה במחלת פאג'ט (מחלה הגורמת לעיוות בעצמות). היצירה היוותה מקור השראה לאיורו של ג'ון טניאל משנת 1869 לתיאור הדוכסית המכוערת בספרו של לואיס קרול, "עליזה בארץ הפלאות". "מלך ומלכת תוניס", ונצל הולאר (1607–1677) ראש גרוטסקי, 1480–1510, לאונרדו דה וינצ'י. גיר אדום על נייר, 17.2 × 14.3 ס"מ איורו של ג'ון טניאל, "הדוכסית המכוערת", עליזה בארץ הפלאות, 1869 מדיה וקבצים בנושא הדוכסית המכוערת בוויקישיתוף אלי אשד, "הדוכסית המכוערת", באתר "ארץ הצבי" מארק בראון, "נפתרה התעלומה: הדוכסית המכוערת והקשר שלה לדה וינצ'י", עיתון הגארדיאן, 11 באוקטובר 2008
מפרץ פגסוס

מפרץ פגסוס (באנגלית: Pegasus Bay) הוא מפרץ בחופו המזרחי של האי הדרומי של ניו זילנד. המפרץ ממוקם צפונית לחצי האי בנקס ודרומית לשפך נהר ואיפארה. העיר קרייסטצ'רץ' (העיר השנייה בגודלה בניו זילנד) ממוקמת לחופו הדרום מערבי של המפרץ. אל המפרץ נשפכים ארבעה נהרות, מצפון לדרום: ואיפארה אשלי ואימאקארירי אייבון המפרץ התגלה על ידי ספינת המחקר "פגסוס" שמיפתה את חופי האי הדרומי של ניו זילנד בשנת 1809. הקצין הראשון של הספינה, ויליאם סטיוארט, נתן למפרץ את שמו, לאחר שרב החובל של הספינה, קפטן סמיואל צ'ייס גילה כי חצי האי בנקס הוא למעשה חצי אי ולא אי כפי שסבר רב החובל ג'יימס קוק אשר מיפה את האזור קודם לכן. ההיסטוריה של קרייסטצ'רץ' לפי שנים
מוזיאון קנטרברי (כרייסטצ'רץ')

מוזיאון כרייסטצ'רץ', או, בשמו הרשמי מוזיאון קנטרברי (באנגלית: Canterbury Museum) הוא מוזיאון הממוקם בעיר כרייסטצ'רץ' שבאי הדרומי של ניו זילנד. המוזיאון הוקם בשנת 1867 במטרה לשמש מוזיאון עירוני. חלקו הראשון נחנך ב-1870 ובנייתו הסתיימה ב-1882. עם השנים גדל המוזיאון והוא מציג את התרבות של ניו זילנד, ואת הטבע, הגאולוגיה והזואולוגיה שלה. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל הניו זילנדי בנג'מין מונטפורט בסגנון נאו-גותי והושלם בשנת 1888. כיום במוזיאון למעלה משני מיליון מוצגים והוא מתמחה בהצגת התרבות המאורית, ההיסטוריה של ההתיישבות האירופאית בניו זילנד, ומוצגים העוסקים בחקר אנטארקטיקה. מבנה המוזיאון בראשית המאה ה-20 מבנה המוזיאון בראשית המאה ה-20 מדיה וקבצים בנושא מוזיאון קנטרברי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קנטרברי מוזיאון קנטרברי, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון קנטרברי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון קנטרברי, ברשת החברתית אינסטגרם
ארצ'י האן

צ'ארלס ארצ'יבולד "ארצ'י" האן (באנגלית: Charles Archibald "Archie" Hahn;‏ 14 בספטמבר 1880 – 21 בינואר 1955) היה אתלט אמריקאי ממוצא גרמני, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר, בעל 4 מדליות זהב אולימפיות, מהן 3 מאולימפיאדה אחת (סנט לואיס 1904). היה לאתלט הראשון שזכה בשתי הריצות 100 ו-200 מטר באולימפיאדה אחת והראשון שהגן על תוארו בריצת 100 מטר (קרל לואיס היה השני). האן נולד בדודג'וויל, שבויסקונסין. הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת מישיגן, שם למד והתאמן. בתחרות אתלטיקה שנערכה בשנת 1901 השווה האן בריצת 100 יארד את שיא העולם בתוצאה של 9.8 שניות. באליפות ארצות הברית וקנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1903 זכה האן בשני תארים, בריצת 100 יארד ובריצת 220 יארד. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה האן ב-3 מדליות זהב, בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.0 שניות, לפני חבריו לנבחרת ויליאם הוג'נסון (7.2 שניות) ופיי מולטון (7.2 שניות), בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני חבריו לנבחרת נתנייל קרטמל (11.2 שניות) והוג'נסון (11.2 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.6 שניות, לפני חבריו לנבחרת קרטמל (21.9 שניות) והוג'נסון. באליפות ארצות הברית וקנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1905 זכה האן בתואר בריצת 220 יארד. באולימפיאדת אתונה (1906) זכה האן במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות, לפני מולטון ונייג'ל בייקר מאוסטרליה. לאחר שפרש מתחרויות האן לא התמחה במקצוע שלמד, משפטים, אלא עסק באימון אתלטיקה וספרינטרים באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת וירג'יניה איתה זכה ב-12 אליפויות ארצות הברית ב-13 שנים. הוא כתב את אחד הספרים הנחשבים עד היום לקלסיקה באתלטיקה "How to sprint". בשנת 1955 נפטר האן בשרלוטסוויל, שבוירג'יניה. בשנת 1983 זכה האן להכלל בהיכל התהילה האמריקאי של האתלטיקה.[1] ריצת 100 יארד: 9.8 שניות (1901) ריצת 100 מטר: 11 שניות (1904) ריצת 200 מטר: 21.6 שניות (1904) מדיה וקבצים בנושא ארצ'י האן בוויקישיתוף ארצ'י האן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ארצ'י האן, באתר olympedia.org ארצ'י האן, באתר Track and Field (גברים) ארצ'י האן באתר USA Track & Field (באנגלית) ארצ'י האן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארצ'י האן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אולימפיאדת אתונה שנערכה בשנת 1906, נחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות. למרות שמדליות הוענקו בה הן לא ניספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
דיפטיכון

דיפטיכון או דיפטיך (מיוונית: δίπτυχον – שני קפלים, שני פנים) הוא כינוי לכל אובייקט, הכולל שני לוחות שטוחים המחוברים יחד באמצעות ציר, ובייחוד ליצירות אמנות בצורה זו. בעת העתיקה, בעיקר באימפריה הרומית ולאחריה באימפריה הביזנטית יצרו יצירות תבליט עשויות שנהב או עץ בצורת דיפטיכון. לוחות אלה שמשו הן באמנות, והן ככריכה של חוברת כתיבה, כאשר פנים החוברת היה עשוי שעווה, בה כתבו, ואותה יכלו לשטח על מנת לאפשר כתיבה מחודשת. בימי הביניים החלו ביצירת ציורים על גבי דיפטיכונים, חלקם לשימוש אישי, וחלקם כיצירות אמנות כנסייתית להצגה על המזבח בכנסייה. בהמשך החלו להתפתח יצירות מסוג טריפטיכון למטרה זו. כבר בימי הביניים המוקדמים נעשה שימוש בדיפטיכונים בכנסיות. המונח שימש לתאר לוחות זיכרון עשויים שעווה אשר ניצבו בכנסיות ואיזכרו תורמים אשר תרמו לבניית הכנסייה. הלוח ציין אנשים שעודם בין החיים על צד אחד של הדיפטיכון, ושמות תורמים שנפטרו על הצד השני. שמות התורמים נקראו בציבור על ידי הדיאקון במהלך האוכריסטיה. שימוש אחר שנעשה בדיפטיכון הוא ציון שמות קדושים נוצרים. שימוש נוסף היה דיפטיכון אשר שימש כאיקונין ואשר כמרים נודדים נסעו עמו. דיפטיכון זה נועד לצורך הקמת אתר תפילה נייד, שהוצב בתחילת התפילה וקופל בסופו. יצירות אמנות בצורה זו נפוצו בהולנד במאות ה-15 וה-16, והציירים יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג והוגו ואן דר חוס ציירו בצורה זו. דיפטיכונים מאוירים שימשו כשעון שמש כאשר חוט שהיה מתוח בין שני הלוחות הצל עליהם ובאמצעותו ניתן היה לקבוע את השעה. בעת החדשה נוצרו יצירות מודרניות בצורת הדיפטיכון כדוגמת יצירתו של אנדי וורהול: "דיפטיך מרילין" משנת 1962, בסגנון פופ ארט. דיפטיכון, האנציקלופדיה הקתולית שעוני שמש בצורת דיפטיכון דיפטיכון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)