laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הכתרת הבתולה (ולאסקס)

הכתרת הבתולה (בספרדית: Coronación de la Virgen) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1635–1644. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד. הכתרת הבתולה הוא נושא באמנות הנוצרית שהפך פופולרי במיוחד באיטליה במאות ה-13 עד ה-15, אך המשיך בפופולריות רבה עד המאה ה-18. הוא מתאר את ישו בגן העדן, לעיתים בליווי האל האב ורוח הקודש בצורת יונה, מניח כתר על ראשה של אמו מרים הבתולה כ"מלכת השמים" (אנ'). בגרסאות מוקדמות גן העדן נראה כחצר ארצית המאוישת על ידי קדושים ומלאכים. בגרסאות מאוחרות רואים את גן העדן בשמיים, כאשר הדמויות יושבות על עננים. ולאסקס צייר את "הכתרת הבתולה" עבור קפלת התפילה החדשה של המלכה אליזבת מצרפת במצודה בה שוכן הארמון המלכותי של מדריד, שם נועד להשלים סדרה בת תשעה ציורים דתיים שהקרדינל גספר דה בורחה שלח למדריד מרומא בשנת 1635. זה היה הציור הדתי האחרון של ולאסקס. האיקונוגרפיה של הציור היא מסורתית ודומה לעלייתה של הבתולה השמיימה של טיציאן ולציור "עליית הבתולה " (אנ') של רובנס. מידות הבד והדמויות הקטנות מהחיים הן לא שגרתיות עבור ולאסקס ועשויות לשקף את הצורך שלו להסתגל לסדרת הציורים הקיימת. היצירה מתוארכת לעיתים קרובות לתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17, אך ישנן אינדיקציות לכך שהיא צוירה בשנת 1636. חוקר האמנות אנטוניו פלומינו (אנ'), שהכרונולוגיה שלו בדרך כלל מדויקת, העריך שנוצרה בו זמנית עם כניעת ברדה אשר הושלמה באפריל 1635. מותה של המלכה בשנת 1644 תוחם לשנה זו את טווח התאריכים. בשנת 1819 היצירה הועברה למוזיאון הפראדו. לדעתו של חוקר תולדות האמנות הספרדי חוסה לופס-ריי, הדוגמנית בציור זה שימשה גם עבור ונוס מול המראה ומשל ארכנה של ולאסקס. הקומפוזיציה היא של משולש הפוך ומעניקה תחושה של איזון רב והרמוניה. המוקד הוא דמותה של מרים המביטה מטה כאשר פניה מביעות צניעות, יראת כבוד ורגש. הרכב הציור בכללותו, הן בצורתו והן בצבעו, מזכיר לב. הבתולה, המצביעה עם ידה הימנית על לבה, מחזקת את הרעיון הזה. צורת לב זו, שהיא הדבר המקורי ביותר בציור יחד עם הטבעיות של הדמויות, יכולה לדעתו של היסטוריון האמנות חוליאן גייגו, להיות קשורה לתמת "הלב הקדוש של מריה" (אנ') בכנסייה הקתולית. מימין צופה האל האב, המיוצג בכבוד רב כאדם זקן ואדיב. משמאל ישו עם שיער ארוך, שניהם מכתירים את הבתולה עם זר פרחים. במרכז רוח הקודש בדמות יונה לבנה. שלוש הישויות הללו מסודרות באותו הגובה, לאורך קו היפותטי המגדיר את בסיס המשולש, ובכך מייצגות את אותה דרגת אלוהות של מרכיבי השילוש הקדוש. הצבעים המשמשים הם כחול, בעיקר לפיס לזולי בגוונים עזים של מעיל הבתולה, אדום, סגול ולבן. לצורך הצבע האדום הועדף פיגמנט כרמין מיובא מדרום אמריקה על פני הפיגמנטים האיטלקיים המסורתיים. ששת הדמויות המלאכיות בתחתית הציור הן כרובים, או פוטי (המסמלים אהבה). מדיה וקבצים בנושא הכתרת הבתולה בוויקישיתוף "Coronación de la Virgen". מוזיאון הפראדו. (באנגלית) Steven N. Orso. "ON THE ORIGIN OF VELÁZQUEZ'S "CORONATION OF THE VIRGIN". אוניברסיטת שיקגו. (באנגלית) Commented works: The Coronation of the Virgin, סרטון בערוץ "מוזיאון הפראדו (הרצאה של Lola Gayo ,חוקרת במוזיאון)", באתר יוטיוב (אורך: 6:01) (בספרדית)
Destiny (אלבום של גלוריה אסטפן)

Destiny (בעברית: גורל) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת גלוריה אסטפן, אשר יצא ב-4 ביוני 1996, על ידי אפיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה השיר "Reach". השיר הפך לבין השירים הבולטים בקריירה של אסטפן ואף הפך לשיר הנושא של אולימפיאדת אטלנטה. בנוסף מתוך האלבום יצאו עוד שני סינגלים באנגלית והשיר "No Pretendo", גרסה ספרדית לשיר "Steal Your Heart" אשר היה לסינגל הרביעי והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הלטיני. האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית עם מכירות של מיליון עותקים ולמעמד פלטינה כפולה בספרד. לאלבום יצאו מספר גרסאות: גרסה ברזילאית, קולומביאנית ומקסיקנית אשר כללה את "No Pretendo", גרסה מיוחדת שהייתה בצורה של דיסק קטן שכללה גרסת רמיקס ל-"Reach" ויצאה כדיסק רגיל ביפן, גרסה מקסיקנית מיוחדת שיצאה על גבי דיסק וכללה גם את "No Pretendo" וגרסה אוסטרלית מוגבלת שיצאה על גבי דיסק וכללה ביצועים חיים ורמיקסים לחלק משירי האלבום. בשנת 1997 יצאה לאלבום מהדורה מחודשת באירופה אשר כללה את כל שירי האלבום ביחד עם "No Pretendo". מהדורה זו יצאה כמהדורה מחודשת שוב אבל רק בספרד בשנת 2000. מידע על האלבום Destiny באתר MusicBrainz האלבום Destiny באתר Discogs האלבום Destiny באתר יוטיוב
וסט ברומיץ'

וסט ברומיץ' (באנגלית: West Bromwich; ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיירת שוק ברובע סאנדוול, שבמערב מידלנדס, אנגליה. מבחינה היסטורית העיר היא חלק מסטפורדשייר, והיא ממוקמת כ-10.3 ק"מ צפונית מערבית לברמינגהאם. וסט ברומיץ' היא חלק מאזור המכונה "המדינה השחורה", מבחינת גאוגרפית, תרבות וניב. נכון לשנת 2018, אוכלוסיית העיר מונה כמעט 80,000 תושבים. וסט ברומיץ' הוזכרה לראשונה בשם ברומוויץ' בספר יום הדין משנת 1086. על פי ההערכות, במקור הייתה העיר חלק מהקהילה של האנדסוורת'. החל משנת 1727, הפכה העיר למקום בו עצרו רבים מהסוחרים שנסעו מלונדון לשרוסברי, דבר שמתואר כתחילת צמיחתה הכלכלית של העיר. הקידומת "וסט"- מערב, נועדה על מנת להבדיל את העיר מהכפר "טירת ברומיץ'", הממוקם כ-13 ק"מ מזרחה מברמינגהאם. במאה ה-19 התגלה פחם בעיר, מה שהבטיח לעיר צמיחה כלכלית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, רבים מהבתים הישנים בעיר, הפכו לבלתי ראויים למגורים, מערכת הבריאות לא הייתה מספקת, ריקבון התרחש והבתים הפכו לסכנה ממשית לבריאותם ובטיחותם של תושביהם. לאחר תום המלחמה החלה המועצה המקומית בבניית בתים חדשים אשר יושבו מחדש, אף על פי כן, גם כיום עדיין ישנם מספר מבנים קיימים מאותה התקופה. העיר ספגה נזק משמעותי כתוצאה מתקיפות אוויריות במלחמת העולם השנייה, עם 58 מקרי מוות, רובם בתקיפה של 19 בנובמבר 1940. וסט ברומיץ' הייתה בין העיירות והערים הרבות באנגליה שנפגעו מהמהומות בממלכה המאוחדת, ב-9 באוגוסט 2011, חנויות סגרו את דלתותיהן מוקדם על מנת להילחם בביזה ובוונדליזם, לאחר מכן הגיעו מעשים נרחבים של ונדליזם ואלימות, המשטרה סגרה את הכבישים הראשיים המובילים לעיר עד למחרת בבוקר. עיירת וסט ברומיץ' מחולקת לשני, וסט ברומיץ' מזרח ווסט ברומיץ' מערב, וסט ברומיץ' מזרח מנוהלת על ידי ניקולה ריצ'רדס (המפלגה השמרנית) שנבחרה ב-12 בדצמבר 2019. בוסט ברומיץ' מערב, מכהן שון ביילי (המפלגה הקונסרבטיבית) שנבחר גם הוא, ב-12 בדצמבר 2019. העיר ידועה בזכות מועדון הכדורגל, וסט ברומיץ' אלביון, מועדון כדורגל שהוקם בעיר בשנת 1878. בתחילה שיחקה הקבוצה במספר מגרשים אקראיים, עד שעברו להות'ורנס ב-1900, בו הקבוצה משחקת עד היום. וסט ברומיץ'- המכונה לעיתים, וסט ברום, הייתה בין 12 הקבוצות המייסדות של הפוטבול ליג (ליגת הכדורגל המקצועית הראשונה בעולם), יחד עם שתי יריבות מקומיות של הקבוצה, אסטון וילה ווולברהמפטון וונדררס. המועדון זכה בתשעה תארים, חמישה גביעים: (1888, 1892, 1931, 1954, 1968), אליפות פוטבול ליג צ'מפיונשיפ (1920), גביע הפוטבול ליג (1966), ושני מגן הקהילה (1920, 1954). התואר האחרון של הקבוצה הגיע בשנת 1968, כאשר זכו בגביע האנגלי עם 0–1 על אברטון באצטדיון ומבלי. הם נהנו מהצלחה נוספת בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, כשסיימו בחמשת המקומות הראשונים בליגה שלוש פעמים וכן הגיעו לרבע גמר גביע אופ"א. כיום משחק המועדון בפרמייר ליג, לאחר שחזר אליו בסיום עונת 2019/2020, לאחר שתי עונות בצ'מפיונשיפ. מדיה וקבצים בנושא וסט ברומיץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסט ברומיץ' וסט ברומיץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) BBC, What and where is the Black Country?, www.bbc.co.uk (באנגלית) Masked youths rampage through West Bromwich, www.expressandstar.com (באנגלית)
מארי בארך

מארי בארך, לשעבר קנודסן (בדנית: Marie Barch;‏ 1744 - 31 במרץ 1827), הייתה בלרינה דנית, חלוצה בתחום הבלט הקלאסי בארצה. בארך סיימה את לימודיה בתיאטרון המלכותי הדני בגיל 14, בעונת 1758–1759. במדינה, שעד אז ראתה על בימת המחול בעיקר רקדנים ממוצא זר, נמנתה בארך עם החלוצים בתחום הבלט הדני, והיא בין הראשונים שהוכרו כרקדני בלט ילידי דנמרק: עונת 1758–1759 הייתה אולי הפעם הראשונה שרקדנים ילידי דנמרק השתתפו בלהקת הבלט של התיאטרון. בעת הופעת הבכורה שלה, הייתה בארך מאורסת לעמיתה למחול ובעלה לעתיד, קרל וילהלם בארך, בן לאומן, שהופיע לראשונה כרקדן באותה הדמנות וחלק עמה את מעמד החלוציות. ידוע שהוא, לפחות, למד אצל מנהל הבלט האיטלקי של התיאטרון, אנטוני קומו, וייתכן שגם היא למדה אצלו. קומו, לשעבר חבר בלהקה האיטלקית של פייטרו מיניוטי, התמנה למנהל הבלט הראשון של התיאטרון רק שלוש שנים קודם לכן, ועליו הוטלה המשימה להכשיר את להקת הבלט הראשונה שלו. בני הזוג בארך נחלו הצלחה רבתי בהופעת הבכורה שלהם וזכו לאהדת הקהל. מארי בארך נהנתה מהערכה הודות לכשרונה ויכולתה וניתנה לה משרה קבועה בתיאטרון. בשנת 1761 העליבה הרקדנית הראשונה של התיאטרון אותו זמן, האיטלקייה אנה ג'רינגלי קומו את אנה בארך, וארוסה התלונן לפני מנהל הבלט |(בעלה של העולבת). כתוצאה מכך, פוטרו שניהם, אלא שהפיטורין גרמו לגל מחאות כזה בקרב הקהל, שבני הזוג הוחזרו למשרותיהם וזכו לתשואות רמות מקהל הצופים בשובם. התקרית הביאה בסופו של דבר לכך, שהזוג קומו איבד את מקומו בתיאטרון בשנת 1763. בארך נהנתה מקריירה מוצלחת במשך ארבעים שנה. בן-זוגה היה לרקדן הדני הראשון שלמד מעבר לים (וינה, ב-1763) והיה לרקדן שני, מלחין ומנהל בלט בשם בלבד לפני שפרש בשנת 1775. מארי בארך לא פרשה עד לאחר עונת 1798–1799. ביוגרפיה של מארי בארך
בית החולים סן ונסן דה פול

בית החולים סן ונסן דה פול (נקרא גם סנט וינסנט ו-בית החולים הצרפתי) הוא בית חולים בנצרת. בית החולים הוקם בשנת 1898 בידי האחות סיון (Sion), מארגון בנות הצדקה "Filles de la Charité" שאותו ייסד בצרפת האב ונסן דה פול ב-1629. בית החולים הוקם בסמוך לבית החולים האנגלי. בעת פתיחתו כלל 17 מיטות אשפוז בלבד. הוא נפתח לציבור באופן רשמי בשנת 1910. בית החולים הצרפתי קיבל את כינויו בתקופת שלטון העותמאנים בארץ ישראל, במטרה לזכות בתמיכת שלטון צרפת, שבאה לידי ביטוי ברופאים צרפתים רבים שביקרו בו. ביניהם היה ד"ר פול פלסייר, רופא מנתח שנשלח לבדוק את בתי החולים במזרח התיכון, ולאחר שביקר בו מספר פעמים, מונה למנהלו הרפואי (בשנים 1964 עד 1989). בתקופה זו גם הוחלט על פתיחת מחלקת רפואת ילדים ועל פיתוח בית היולדות כדי להפוך את בית החולים למרכז לטיפול באם ובילד. בשנות ה-70 פעל במקום גם בית ספר לאחיות סיעודיות. בבית החולים מחלקות רבות ובהן מחלקת נשים, תינוקות ופגים, מכון להתפתחות הילד, רפואת עיניים, חדרי ניתוח ומחלקה גריאטרית סיעודית. בשנת 2015 מונה ד"ר נאיל אליאס למנהל בית החולים. במאי 2017 שופצה הכניסה לבית החולים, ונחנך בו בית מרקחת חדש. בית החולים האנגלי בנצרת אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים סן ונסן דה פול בית החולים סן ונסן דה פול, ברשת החברתית פייסבוק מפת נצרת, 1930 (באנגלית) עם סימון בית החולים וכיתוב 'בית חולים (צרפתי)', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
פעילות חוץ-רכבית

פעילות חוץ-רכבית (באנגלית: Extra-Vehicular Activity – EVA) היא פעולה הנעשית על ידי טייס חלל מחוץ לכדור הארץ ומחוץ לחללית שלו. המונח משמש בעיקר לתיאור פעילות חוץ-רכבית הנעשית מחוץ לחללית המקיפה את כדור הארץ ("הליכת חלל"), אך משמש גם לתיאור פעילות חוץ-רכבית על פני השטח של הירח ("הליכת ירח"). תוכנית החלל האמריקאית והרוסית מגדירות פעילות חוץ-רכבית בצורה שונה זו מזו, עקב שוני בדגמי החלליות הראשונות. החלליות הרוסיות והסובייטיות כללו תמיד תא אטים לאוויר, ולכן הרוסים מגדירים פעילות חוץ-רכבית כהתרחשות שבה קוסמונאוט נמצא בוואקום. החלליות הראשונות של ארצות הברית לא כללו תא אטים לאוויר אך במקום זאת התאימו את לחץ החללית הכולל. כתוצאה מכך אסטרונאוט אמריקאי לא נחשב כמבצע פעילות חוץ-רכבית עד שלכל הפחות הוציא את ראשו אל מחוץ לחללית. ישנן פעולות חוץ-רכביות המתבצעות כשהאסטרונאוט אינו מחובר לחללית, ובמקרה זה הוא זקוק למכשירים שיספקו לו כוח הנעה על מנת שיוכל לחזור לחללית, ומאגר מספיק של חמצן. "פעילות חוץ-רכבית טבורית" (umbilical) היא פעילות חוץ-רכבית המתבצעת כשהאסטרונאוט מחובר לחללית ברצועה, אשר מבצעת תפקידים של תמיכה בחיים, כמו אספקת חמצן. הפעילות החוץ-רכבית הראשונה נעשתה על ידי הקוסמונאוט הסובייטי אלכסיי ליאונוב ב-18 במרץ 1965 מהחללית ווסחוד 2. האישה הראשונה שעשתה פעולה חוץ-רכבית הייתה הקוסמונאוטית סבטלנה סביצקאיה ב-25 ביולי 1984 כאשר הייתה על תחנת החלל סליוט 7. הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שבוצעה על ידי אסטרונאוט אמריקאי נעשתה ב-3 ביוני 1965 על ידי אד וייט בעת משימת ג'מיני 4. האישה האמריקאית הראשונה שביצעה פעילות חוץ-רכבית היא קתרין ד. סוליבן אשר ריחפה בחלל ב-11 באוקטובר 1984 בעת משימה STS-41-G של מעבורת החלל צ'לנג'ר. הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שבוצעה על ידי אסטרונאוט שאינו אמריקאי ואינו סובייטי בוצעה ב-9 בדצמבר 1988 על ידי ז'אן-לופ קרטיין (Jean-Loup Chrétien) הצרפתי, בעת ששהה 3 שבועות בתחנת החלל מיר. הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שהייתה הליכת ירח ולא הליכת חלל נעשתה על ידי האסטרונאוט האמריקאי ניל ארמסטרונג ב-20 ביולי 1969 כאשר נחתת הירח "נשר" של אפולו 11 נחתה על הירח. יחד עמו היה גם חברו לצוות באז אולדרין, ופעילותם החוץ-רכבית נמשכה שעתיים ו-32 דקות. האסטרונאוט ברוס מק'קנדלס ביצע ריחוף מחוץ למעבורת החלל ללא כבל מעגן, בזמן משימת מעבורת החלל STS-41-B, בשנת 1984. מייקל לופז-אלגריה ביצע 10 פעילויות חוץ רכביות ומחזיק בשיא שהות מצטברת חוץ רכבית, שהיא 82 שעות ו-22 דקות. נכון למאי 2017, פגי ויטסון מחזיקה בשיא לנשים, עם 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות. פעילות חוץ-רכבית מסוכנת מכמה סיבות. הסיבה העיקרית היא התנגשות עם פסולת חלל. מהירות ההקפה האופיינית למשימה של מעבורת חלל הנמצאת 300 ק"מ מעל כדור הארץ היא 7.7 ק"מ לשנייה, פי עשרה ממהירות של קליע, כך שהאנרגיה הקינטית של גרגיר קטן שווה לקליע שמסתו פי 100 גדולה יותר. כל משימה בחלל יוצרת עוד זבל חללי, כך שהסכנה בביצוע פעילות חוץ-רכבית תמשיך לגדול. סכנה נוספת היא קריעה של חליפת החלל, כתוצאה ממגע עם חפץ חד או חלק חד של רכב החלל לידו האסטרונאוט עובד. בשני המקרים, קיימת סכנה של אובדן לחץ אוויר בתוך החליפה, שיוביל למוות מחנק. חליפת חלל חקר החלל NASA Space Station On-Orbit Status 23 May 2017 - Unexpected Spacewalk Completed אתר spaceref.com מתאריך 23 במאי 2017
ג'ונו בירץ

ג'ונו בירץ (באנגלית: Juno Birch; נולדה ב-25 בדצמבר 1996) היא פסלת, מלכת דראג טרנסג'נדרית, וכן כוכבת רשת, אנגלייה. ג'ונו בירץ הוא שמה האמיתי בו היא משתמשת גם כשם במה לדמות הדראג שלה. בשנים האחרונות הפכה לשם מוכר בעיקר בזכות המדיה החברתית בדגש על ערוץ יוטיוב מצליח. בירץ נולדה בעיר פרודסהאם באנגליה. בשנת 2015 עברה ניתוח להתאמה מגדרית, והיא מספרת על הניתוח כנקודת מפנה בחייה. באותה שנה החלה לעסוק בדראג בצורה מקצועית תחת שמה "ג'ונו בירץ", היא מתארת את דמותה כ"חייזר אשר התרסק על כדור הארץ, ומאז מנסה להסוות את עצמו כנקבה אנושית עם סטייל קיטשי ומוזר". בירץ׳ מופיעה במועדונים ברחבי אנגליה בדמות הדראג שלה, בשנת 2019 פתחה עמוד יוטיוב בו היא מעלה סרטונים הומוריסטיים בהם היא מתאפרת, ואחרים בהם היא משחקת במשחק המחשב The Sims ומשלבת הומור וסלנג של קהילת הלהט"ב. ערוץ היוטיוב שלה הפך מצליח מאוד ונכון ל-2020 מונה מעל מאתיים אלף עוקבים. בירץ עוסקת באומנות פלסטית ובעלת עסק בתחום הפיסול, סגנונה האישי מיוחד מאוד והיא מפסלת בעיקר דמויות שמבוססות על דיוקנה בסיטואציות שונות, את פסליה מוכרת בירץ באתר האינטרנט שלה. בירץ׳ מספרת שהחלה לעסוק באומנות מתוך הדיכוי לנשיותה שהרגישה בילדותה. ב-5 בפברואר 2019 בחר מגזין האופנה הנחשב Vogue לכתוב כתבה על בירץ וגם להפיק סרט קצר על שגרת האיפור שלה, אשר זכתה לשבחים בכתבה. סגנון האיפור של בירץ נחשב מיוחד ושונה בנוף של קהילת הדראג, והיא הוזמנה לאפר מלכות דראג מוכרות מאוד ביניהן טריקסי מטאל זוכת התכנית מרוץ הדראג של רופול, עונת האולסטארס השלישית, אשר צילמו סרטוני איפור יחדיו, וכן גם שיתוף פעולה עם אמן האיפור אלכסיס סטון. בירץ מתחזקת בנוסף עמוד אינסטגרם פופולרי המונה כ-400 אלף עוקבים. כיום חיה בירץ בלונדון יחד עם בן זוגה פיל לופס. Meet self-proclaimed martian spy and '60s housewife, Juno Birch, LOVE, ‏2 במאי 2019 Juno Birch, יוטיוב Juno Birch, Products, Juno Birch (באנגלית) Liana Satenstein, British Artist Juno Birch’s Pottery Is Just as Viral as Her Look, Vogue (באנגלית) Mommie Dearest meets Tim Burton: getting into character with Juno Birch, Dazed, ‏15 באפריל 2019 (באנגלית) Juno Birch (@junobirch) • Instagram photos and videos, www.instagram.com (באנגלית) ג'ונו בירץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ונו בירץ, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ונו בירץ, סרטונים בערוץ היוטיוב
מגדל השעון (סקופיה)

מגדל השעון בסקופיה (במקדונית: Саат-кула) הוא מגדל שעון בן שש קומות, שממוקם במסגד סולטאן-מוראטובה, סקופיה, מקדוניה הצפונית. המגדל נבנה בתקופה שבין 1566 ל-1572. מגדל זה היה מגדל השעון הראשון שנבנה באימפריה העות'מאנית. מנגנון השעון הובא ממגדל השעון שבסיגטוואר, הונגריה, לאחר כיבושו על ידי האימפריה העות'מאנית. המגדל נבנה על יסודותיו של מגדל ביטחון קדום מימי הביניים. בהתחלה, מגדל השעון נבנה מעץ, אך לאחר מכן נבנה מחדש עם לבנים. מגדל השעון נבנה בין 1566 ו-1572, ומנגנון השעון נלקח ממגדל השעון של העיירה ההונגרית סיגטוואר, שנכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. למעשה חלקו החיצוני התחתון של המגדל, הוא שריד לאחד מארבעת המגדלים שהגנו על המנזר "קולף ג'ורג'י גורגוס". בשרפה הגדולה (אנ') של 1689, ספג המגדל נזק רב, אך הוא לא נבנה מחדש עד ל-1904, וזאת לאחר הוראת המושל חפיז-פאשה כי יש לבנות מחדש את המגדל. במהלך רעידת האדמה ב-1963, נפגע מגדל השעון קשה ומנגנון השעון אבד. מאוחר יותר נבנה מגדל השעון מחדש, אך ללא פעילותו התקנית של שעונו. השעונים החדשים על המגדל נוספו ב-26 במאי 2008, כחלק מפרויקט שחזור מבנים. מראה המגדל ומטרתו נמצאים במספר רישומים של סופרים. הסופר הצרפתי פיליפ דיפרן-קיין ציין כי: בסקופיה יש שעון שניתן לשמוע בכל רחבי העיר, והשעונים מוקלדים באופן הצרפתי. לטענת חג'י קלפה, לעומת זאת, מגדל השעון הזה היה הגדול מבין כל המגדלים הנוצריים, והשעון צילצל ביום ובלילה, כשהפעמון צלצל "שעתיים נסיעה". מהתיעוד של אווליה צ'לבי וחג'י קלפה עולה כי לבניית מגדל השעון במתכונתו המקורית היה בסיס משושה שחלקו העליון בנוי מעץ. לאחר שיפוצו ב-1904 הוחלף מבנה העץ, ואחריו נבנה המבנה מחדש בלבנים. ישנן 105 מדרגות המובילות מהתחתית לראש המגדל, שם מונחים השעונים. מגדל השעון בסקופיה, המאה ה-20 גלויה מסקופיה, מגדל השעון, מ-1909 מדיה וקבצים בנושא מגדל השעון בוויקישיתוף מגדל שעון - סקופיה(הקישור אינו פעיל) Саат кула(הקישור אינו פעיל), Проект „Стара скопска чаршија“. Димовска - Чоловиќ, Мирјана (2008). Саат кулите во Република Македонија (PDF) (במקדונית). Скопје: Национален конзерваторски центар-скопје; Едиција Културно-историско наследство на Република Македонија. p. 114. ISBN 978-9989-131-08-0. ארכיון (PDF) מ-2020-07-17. נבדק ב-2020-07-17. Саат-кулата повторно го мери времето(הקישור אינו פעיל), Дневник, 27 мај 2008. Скопската саат кула / 1566 - 72 година – МАРХ (באנגלית) Впечатоците на Филип Дифрен-Кане од престојот во Македонија во 1573 година, Македонска нација (ב־) Петвековно движење на стрелките(הקישור אינו פעיל), Вечер, 5 септември 2006. Саат кулата – скопскиот јавен часовник (אורכב 12.06.2018 בארכיון Wayback Machine), sataracarsija.mk.
חנות קטנה ועליזה

חנות קטנה ועליזה (באנגלית: Circus of Books, בתרגום לעברית: קרקס הספרים) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי משנת 2019 בבימויה של רייצ'ל מייסון, שנכתב על ידי מייסון יחד עם קתרין רובסון. בסרט מככבים קארן ובארי מייסון, הוריה של רייצ'ל. הסרט מתעד את "קרקס הספרים", חנות ספרים ופורנוגרפיה גאה שהוקמה ב-1982 בווסט הוליווד, קליפורניה על ידי בני הזוג מייסון. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בשנת 2019, ועלה לאקרנים בנטפליקס בארצות הברית ב-22 באפריל 2020. אלכסיי רומנוף אלן ווינר אלסקה ת'אנדרפאק בארי מייסון בילי מילר ג'וש מייסון ג'ף סטרייקר דון נורמן דייוויד גרגורי לארי פלינט מיכה מייסון פאולו מורילו פרדי ברקוביץ' פרננדו אגילאר קארן מייסון רייצ'ל מייסון הקרנת בכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה לשנת 2019. לאחר מכן, הסרט הוצג במספר פסטיבלי קולנוע, בהם Frameline,‏‏ Outfest‏,‏ המפטונז ו-BFI.‏ בשנת 2019 הסרט הוקרן בפסטיבל Sidewalk, בו זכה בפרס חביב הקבל עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר. ב-22 באפריל 2020 הסרט עלה לצפייה בנטפליקס. נכון ליוני 2020, לסרט יש דירוג של 98% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, המבוסס על 52 ביקורות עם דירוג ממוצע של 7.75 מתוך 10. על פי דעת רוב מבקרי האתר, נכתב כי "בדומה לחנות בעלת השם החצוף במרכז הסרט התיעוד הזה, הסרט קרקס הספרים מוכיח שיש אינספור סיפורים מתחת לפני השטח אם אנחנו רק נהיה מוכנים להסתכל". פיטר ברדשאו מהגרדיאן העניק לסרט 4 מתוך 5 כוכבים. "חנות קטנה ועליזה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חנות קטנה ועליזה", באתר נטפליקס "חנות קטנה ועליזה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חנות קטנה ועליזה", באתר Metacritic (באנגלית) "חנות קטנה ועליזה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "'Circus of Books' Review: A Community Takes Pride in Its Porn Store". 22 באפריל 2020. ארכיון מ-2020-06-13. נבדק ב-19 ביוני 2020 – via NYTimes.com. {{cite web}}: (עזרה) "Stream It Or Skip It: 'Circus of Books' on Netflix, a Documentary About the Most Unlikely Porn-Store Owners Ever". Decider. ארכיון מ-2020-06-13. נבדק ב-2020-06-13. "Circus of Books review – tender doc about family life and gay porn". The Guardian. ארכיון מ-2020-06-11. נבדק ב-2020-06-13. "2019 Tribeca Film Festival movie review: 'Circus of Books'". Culture Mix. ארכיון מ-2020-07-29. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "2019 Tribeca Film Festival movie review: 'Circus of Books'". ארכיון מ-2020-07-29. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Circus of Books + Verasphere: A Love Story in Costume". www.frameline.org. ארכיון מ-2020-08-19. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "OPENING NIGHT GALA: CIRCUS OF BOOKS". festival.outfest.org. אורכב מ-המקור ב-2019-12-06. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "SummerDocs: 'CIRCUS OF BOOKS' on August 24". hamptonsfilmfest.org. ארכיון מ-2020-08-19. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "London Film Festival 2019 - Circus of Books". 15 באוקטובר 2019. ארכיון מ-2020-05-22. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Award Winners from Sidewalk 2019". 27 באוגוסט 2019. ארכיון מ-2019-11-05. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Circus of Books (2019)". Rotten Tomatoes. ארכיון מ-2020-07-26. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה)
יחסי ונצואלה–יפן

יחסי ונצואלה–יפן (בספרדית: Relaciones Japón-Venezuela, ביפנית: 日本とベネズエラの関係) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1938. בדומה לשאר מדינות אמריקה הדרומית, בדצמבר 1941 ונצואלה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם יפן בשל השתייכותה למעצמות הציר. בשנת 2009, נשיא ונצואלה לשעבר, הוגו צ'אווס, ערך ביקור רשמי ביפן עם ראש הממשלה היפני, טארו אסו. במהלך הביקור, חתמו השניים על תריסר הסכמי שיתוף פעולה בין המדינות בעיקר בתחום הנפט והגז. 2009 – הוגו צ'אווס, נשיא ונצואלה לשעבר. בשנת 2007, תאגידי הבנקים היפניים "Marubeni" ו-"Mitsui" השקיעו בתחום הנפט בוונצואלה 3.5 מיליארד דולר. בשנת 2008, שוויו של הייבוא היפני מוונצואלה עמד על 1 מיליארד דולר וכלל בעיקר אלומיניום, עופרת, ברזל וקקאו. על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 התגוררו בוונצואלה 352 אזרחים יפניים. מרבית הקהילה היפנית בוונצואלה מתגוררת בערים קראקס ופוארטו לה קרוז. ונצואלה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן. ונצואלה מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית בעיר יוקוהמה. יפן מיוצגת בוונצואלה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקראקס, בירת המדינה. Japan, Venezuela sign broad oil, gas cooperation, קים צ'אנג-רן, 6 באפריל 2009 מדיה וקבצים בנושא יחסי ונצואלה–יפן בוויקישיתוף Japan-Venezuela Relations, אתר משרד החוץ היפני (באנגלית) VENEZUELA BREAKS WITH AXIS REGIMES, ניו יורק טיימס (באנגלית) EMBASSY OF VENEZUELA IN TOKYO, JAPAN, EmbassyPages (באנגלית) CONSULATE OF VENEZUELA IN YOKOHAMA, JAPAN, EmbassyPages (באנגלית) EMBASSY OF JAPAN IN CARACAS, VENEZUELA, EmbassyPages (באנגלית)
צ'יביטה קסטלנה

צ'יביטה קסטלנה (באיטלקית: Civita Castellana) היא עיירה הממוקמת בנפת ויטרבו שבמחוז לאציו במרכז איטליה. שטח העיירה משתרע על 83 קמ"ר. נכון ל-2017 מנתה אוכלוסיית העיירה כ-16 אלף תושבים. האזור היה מאוכלס עוד בעידן הברזל. לאחר שתושבי המקום מרדו נגד רומא העתיקה העיר נהרסה ובמקומה הוקמה פאלרי נובי כ-5 ק"מ מהמקום. במהלך ימי הביניים, פאלרי נובי ננטשה והעיר הנוכחית אוזכרה לראשונה בשנת 994. העיירה הייתה נקודת מעבר חשובה בוויה פלמיניה. בשנת 1002 במבצר בקרבת העיר נפטר אוטו השלישי. הקתדרלה של העיר נבנתה בשנת 1210 וכוללת חלקים מוקדמים יותר. בעיר פועל מוזיאון שמציג בין היתר ממצאים מחפירות בפאלרי נובי. מדיה וקבצים בנושא צ'יביטה קסטלנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'יביטה קסטלנה (באיטלקית) צ'יביטה קסטלנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורי טרמאק

יורי טרמאק (באסטונית: Jüri Tarmak;‏ 21 ביולי 1946 – 22 ביוני 2022) היה אתלט סובייטי ממוצא אסטוני, אלוף אולימפי (מינכן 1972) בקפיצה לגובה. יורי טרמאק נולד בטאלין (אז בתחומי ברית המועצות). אביו היה ספורטאי מצטיין וזכה באליפות ברית המועצות בזריקת דיסקוס. יורי טרמאק התאמן בקפיצה לגובה מאז ילדות. בגיל 19 זכה במדליית כסף באליפות ברית המועצות לצעירים. בתחילת שנות ה-70 התחיל ללמוד כלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובמקביל החל להתאמן אצל פאבל גויכמן. באליפות אירופה באולם שנערכה בסופיה, בולגריה ב-13 במרץ 1971 זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.17 מטר, אחרי אישטוואן מיור (2.17 מטר) ולפני אנדרה קלמן (2.17 מטר), שניהם מהונגריה. באליפות אירופה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת ב-11 במרץ 1972 זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר, אחרי אישטוואן מיור שקבע שיא אליפות חדש של 2.24 מטר ובן ארצו קסטוטיס ספקה (2.22 מטר). באולימפיאדת מינכן זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.23 מטר, לפני שטפן יונגה ממזרח גרמניה (2.21 מטר) ודווייט סטונס מארצות הברית (2.21 מטר). הוא היה האלוף האולימפי האחרון שניצח בתחרות קפיצה לגובה תוך שימוש בסגנון גלילת הבטן. בשנת 1975 לאחר סיום האוניברסיטה פרש מספורט תחרותי ובמשך שנים לימד כלכלה באוניברסיטה. לאחר התפרקות ברית המועצות חזר לטאלין ופנה לעסקים. נפטר ב-22 ביוני 2022. מדיה וקבצים בנושא יורי טרמאק בוויקישיתוף יורי טרמאק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יורי טרמאק, באתר olympedia.org יורי טרמאק, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית יורי טרמאק, באתר Track and Field (גברים) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.