laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט

האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט (בהונגרית: Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem), או בקיצור המקובל "האקדמיה למוזיקה" (Zeneakadémia), היא מוסד הכולל אקדמיה למוזיקה ואולם קונצרטים בבודפשט, הונגריה. האקדמיה למוסיקה נוסדה ב-14 בנובמבר 1875 על ידי פרנץ ליסט עצמו. במקום שוכנים "אוסף ליסט", הכולל ספרים וכתבי יד יקרי ערך, שתרם ליסט במותו, ואולפן AVISO, שיתוף פעולה בין ממשלות הונגריה ויפן שמטרתו להעניק ציוד הקלטה והכשרה לסטודנטים. האקדמיה נקראה על שם מייסדה רק בשנת 1925. בראשית ניתן לה השם "האקדמיה המלכותית הלאומית ההונגרית למוזיקה". בין 1919 ל-1925 נקרא המוסד בשם "קולג' למוזיקה". בתחילה שכן המוסד בביתו של ליסט, ואחר כך – בין השנים 1877 ל-1879 – שכן בבניין בן שלוש קומות בסגנון נאו-רנסאנס (הבניין תוכנן ע"י אדולף לאנג) בשדרת אנדראשי של ימינו. לבניין זה נהגו להתייחס בשם "האקדמיה למוזיקה הישנה", ושלט זיכרון להנצחת המוסד, מעשה ידי האדריכל זולטאן פרקש, נקבע עליו בשנת 1934. בשנות ה-80 של המאה ה-20 רכשה אותו האקדמיה מחדש, והיום שמו הרשמי הוא "מרכז פרנץ ליסט להנצחה ומחקר". האקדמיה שוכנת היום בבניין שנבנה בשנת 1907 בפינת רחוב קיראי וכיכר פרנץ ליסט. המקום משמש כמרכז להשכלה גבוהה, הכשרה מוזיקלית ואולם קונצרטים. הבניין, בסגנון אר נובו, הוא בין הנודעים ביותר בבודפשט. הוא נבנה בהזמנת הברון גיולה ולאסיקס, שר התרבות ההונגרי באותה עת. בחזית הבניין ניצב פסלו של ליסט. בתוך הבניין ישנם ציורי קיר, עבודות קרמיקה ופסלים, בהם פסליהם של בלה בארטוק ופרדריק שופן. בניינים נוספים בשימוש האקדמיה הם מכללה להכשרת מורים (השוכנת בבניין שהיה בית הספר הלאומי למוזיקה, ברחוב איגנץ זמלווייס), בית ספר תיכון למוזיקה על שם בלה בארטוק ומעונות סטודנטים. מאז היווסדה, האקדמיה היא המוסד היוקרתי ביותר להוראת מוזיקה בהונגריה. התפתחות חשובה בתולדותיה הייתה הקמתה של פקולטה עצמאית למוזיקה עממית. האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט מפארת את חיי המוזיקה העכשוויים של הונגריה בה במידה שהיא מנציחה את עברה המוזיקלי. נשיאה הנוכחי של האקדמיה הוא אנדראש באטה. גזה אנדה בלה בארטוק ארנסט פון דוהנאני אנטל דוראטי פטר ארש סילביה גשטי אני פישר יאנוש פירסט ינו הובאי אמריך קלמן אישטוון קרטס זולטאן קודאי ג'רג' קורטג אנדראש ליגטי ג'רג' ליגטי אווה מרטון דיטה פאסטורי-בארטוק פריץ ריינר ג'ורג ציפרה אנדראש שיף גאורג שולטי זולטאן סקלי עדן פרטוש אנדרה היידו מתיאש שייבר מדיה וקבצים בנושא האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ברשת החברתית אינסטגרם אילה איתן, שיתוף פעולה בין האקדמיות למוזיקה בבודפשט ובירושלים אתר הבית של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט "בודפשט קורנר", אוניברסיטאות בבודפשט, 381, האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, בודפשט
רציחות במידסומר

רציחות במידסומר (באנגלית: Midsomer Murders) היא סדרת דרמה משטרתית-קומית בריטית ששודרה ברשת ITV החל מ-23 במרץ 1997. התוכנית מבוססת על סדרת ספרים מאת קרוליין גרהאם שעובדו לטלוויזיה על ידי הסופר והתסריטאי אנתוני הורוביץ. הדמות הראשית בסדרה היא דמותו של טום ברנבי (בגילומו של ג'ון נטלס) מפקח משטרה בעיר קוסטון. ב-2011 החליף את טום ברנבי כמפקח המשטרה, בן דודו הצעיר ג'ון ברנבי (ניל דאג'ן). העלילה עוסקת בחוקרי המשטרה בראשות ברנבי המפענחים מקרי רצח שמתרחשים במחוז הבדיוני מידסומר. במשך השנים היו למפקח המשטרה מספר עוזרים: סמל בילוש גווין טרוי (דניאל קייסי), סמל בילוש דן סקוט (ג'ון הופקינס) וסמל בן ג'ונס (ג'ייסון יוז). מידסומר הוא מחוז בדיוני באנגליה. רבים מן היישובים במחוז כוללים את המילה מידסומר בשמם. ההשראה לשם היא מהעיירה "מידסומר נורטון" שבסאמרסט. בעיר המחוז, קוסטון, גר מפקח המשטרה טום ברנבי עם אשתו ובתו. הוא עומד בראש המחלקה לחקירות פליליות של המשטרה המקומית. חלק מהפופולריות של הסדרה נובע מחוסר ההתאמה בין הפשעים והאלימות לבין הסביבה הכפרית הציורית והשלווה לכאורה. שיעור הפשיעה במחוז מידסומר גבוה: משטרת קוסטון מטפלת ב-32 מקרי רצח למיליון תושבים, כמעט כפליים מזה של לונדון. שיעור הפשיעה הגבוה הפך לבדיחה בקרב הקהל הבריטי, ובא לידי ביטוי בסדרה עצמה. צילומי הסדרה החלו בסתיו 1996. הפרק הראשון שודר בבריטניה ב-23 במרץ 1997. נתוני הצפייה היו טובים, והיותם של הפרקים מעין סרטי טלוויזיה, משכו אליהם שחקנים רבים מן הבמה והמסך[דרושה הבהרה] לתפקידים שונים. הפרקים הראשונים עובדו לטלוויזיה על ידי אנתוני הורוביץ מהרומנים שכתבה קרוליין גרהאם. יוצרי הסדרה היו הורוביץ יחד עם המפיקים בטי וילנגייל ובריאן טרו-מיי. ב-2009 הודיע ג'ון נטלס על כוונתו לפרוש מהסדרה, אחרי 13 עונות של עשרה פרקים כל אחת. בעונה ה-14 החליף ניל דאג'ן את נטלס, והחל לגלם את ג'ון ברנבי, בן דודו של טום ברנבי. דמותו של ג'ון ברנבי נראתה לראשונה על המסך בפרק "חרבו של גיום" (The Sword of Guillaume). העיר קוסטון בסדרה מצולמת בעיר וולינגפורד שבמחוז אוקספורדשייר. בין המקומות המועדפים[דרושה הבהרה] לצילום "הדסור האוס" בבקינגהאמשייר, ביקונספילד, אמרשהם, גרייט מיסנדן, פרסטווד, ונדובר, פרינסס ריזבורו, לונג קרנדון, פן, מרלו, בלדלו, אחוזת אשרידג', אולדברי, ליטל גדסדן, צ'סהאם, לאטימר, פולקינגהאם, וודסדון בהרטפורדשייר, המל המפסטד, צ'יפרפילד, פלונדן, בולבורן, הדליי ווד, סאראט, ווטפורד שבאוקספורדשייר. תחנת הרכבת של טייפורד (Twyford) משמשת אתר צילומים של תחנת הרכבת של קוסטון. הפאב "ששת הפעמונים" (The Six Bells) שבוורבורו מופיע בסדרה כפאב בשם "ברבור שחור" (Black Swan). ג'ים פרקר הלחין את פסקול הסדרה. נעימת הנושא היא ואלס המנוגנת בקצב בינוני (מודרטו), ומבוצעת בעיקר בכלי האלקטרוני טרמין שנשמע כמו שריקה בקול נמוך. סיליה שין מנגנת בטרמין. החל מהעונה ה-14 המנגינה שנשמעת ברקע כותרות הסיום מנוגנת בכינור ולא בטרמין. עד כה[דרושה הבהרה] יצאו לאור שלושה תקליטורים הכוללים את פסקול הסדרה. מדיה וקבצים בנושא רציחות במידסומר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רציחות במידסומר (באנגלית בריטית) "רציחות במידסומר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רציחות במידסומר", באתר נטפליקס "רציחות במידסומר", באתר AllMovie (באנגלית) "רציחות במידסומר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רציחות במידסומר", באתר Metacritic (באנגלית) "רציחות במידסומר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) More or Less, How extraordinary is Ye Shiwen? Midsomer's dangerous but not absurdly dangerous, BBC
חיים סוקניק

חיים סוקניק (Chaim Sukenik) הוא פרופסור ישראלי-אמריקאי לכימיה אורגנית, המכהן כנשיא המרכז האקדמי לב בירושלים. חיים סוקניק נולד וגדל בארצות הברית. אמו היא בתו של הרב יוסף סגל, רבה הראשון של נס ציונה. בן דודו הוא העיתונאי ויועץ התקשורת שעיה סגל. סיים את לימודי התואר הראשון בישיבה יוניברסיטי בשנת 1972 (בהצטיינות) וקיבל את התואר השלישי בכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנת 1976 (כימיה אורגנית עם רוברט ברגמן). אחרי שנה כעמית מחקר פוסט-דוקטורנט של הקרן הלאומית למדע ב-UCLA (עם אורוויל צ'פמן), הצטרף לסגל אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו, ופעל בה בין השנים 1977-1995. בשנת 1995 עלה לישראל עם אשתו וילדיו, והצטרף למחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן כפרופסור לכימיה. הוא שימש בעבר כראש המחלקה לכימיה וכדקאן הפקולטה למדעים מדויקים וכן כמופקד הקתדרה לננוטכנולוגיה ע"ש אדוארד וג'ודי שטיינברג בבר-אילן. סוקניק היה מהמייסדים של המכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים באוניברסיטת בר-אילן, ושימש גם כמנהל המכון. בשנת 2011 הקים בו מאיץ החלקיקים המתקדם מסוגו בארץ במסגרת המכון לננו-טכנולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2013 נבחר לנשיא המרכז האקדמי לב, (לשעבר בית הספר הגבוה לטכנולוגיה) והחל בכהונתו באותה שנה. בעבר היה חבר פעיל בתנועת הנוער NCSY, בארגון "ישראל הצעיר" ובפדרציה היהודית. סוקניק ואשתו שלי מתגוררים בירושלים. מחקריו של פרופ' סוקניק עוסקים בכימיה אורגנית סינתטית, כימיה של פני שטח, ננוטכנולוגיה ומדע החומרים. סוקניק חוקר ומפתח תהליכים כימיים בהן מתרחשות תגובות של הרכבה עצמית של חומרים על פני משטחים. לפיתוח תהליכים אלו נודעת חשיבות גבוהה בתעשיית המיקרואלקטרוניקה, הפוטניקה ובתהליכי קטליזה כימית. מדיה וקבצים בנושא חיים סוקניק בוויקישיתוף חיים סוקניק באתר המחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן (באנגלית) חיים סוקניק, באתר המרכז האקדמי לב עניין אישי עם פרופסור חיים סוקניק, ערוץ 7, 15 ביוני 2017 חיים סוקניק, באתר גוגל סקולר פרופ' חיים סוקניק - אוניברסיטת בר-אילן
גלוקוקורטיקואיד

הורמונים גּלוּקוֹקוֹרטִיקוֹאִידִים (Glucocorticoids, נקראים גם גְּלוּקוֹקוֹרְטִיקוֹסְטֶרוֹאִידִים, הֶלְחֵם בסיסים: גלוקוז + קורטקס + סטרואידים) הם משפחת הורמונים קורטיקוסטרואידים המופרשים מקליפת בלוטת יותרת הכליה, המשפיעים על המטבוליזם בגוף ומזרזים עלייה של גלוקוז בדם על ידי ניצול שומנים וחלבונים (גלוקונאוגנזה), וכן על יד פירוק גליקוגן מהכבד כדי לסייע לגוף במצבי דחק, אך יחד עם זאת הם מעכבים כניסה של גלוקוז לרקמות שונות. כמו כן יש להורמונים הגלוקוקורטיקאידים השפעה אנטי דלקתית חזקה, והם משמשים כתרופה לדלקות, למשל אצל חולי אסתמה וחולי מפרקים. לדוגמה, קורטיזול הוא גלוקוקורטיקואיד המדכא את מערכת החיסון ומשמש ברפואה לטיפול במושתלי איברים. עם משפחת ההורמונים הגלוקוקורטיקואידים ניתן למנות את הקורטיזול הקורטיקוסטרון והקורטיזון. מבין הגלוקוקורטיקואידים רק הקורטיזול הוא הורמון פעיל באדם. כמו הורמונים סטרואידים אחרים. הג"ק פועלים באמצעות קולטנים הנמצאים בגרעיני התאים - ובמקרה של ג"ק מדובר בשני קולטנים המכונים קולטן אלפא וקולטן בטא. קולטן אלפא מגביר את פעולת ההורמון וקולטן בטא מעכב אותה. חלבוני הקולטנים נקשרים לאלמנט התגובה לג"ק (glucocorticoid response element) שהוא רצף ייחודי של DNA. ההפעלה קשורה גם למערכת מסועפת של פקטורים המגבירים או מעכבים את פעולת ההורמון-קולטן. הורמון בלוטת יותרת הכליה מדיה וקבצים בנושא גלוקוקורטיקואיד בוויקישיתוף גלוקוקורטיקואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גלוקוקורטיקואידים, דף שער בספרייה הלאומית Marcel J.M Schaaf, John A Cidlowski, Molecular mechanisms of glucocorticoid action and resistance, The Journal of Steroid Biochemistry and Molecular Biology 83, 2002-12, עמ' 37–48 doi: 10.1016/s0960-0760(02)00263-7 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלווין לי

אלווין לי (באנגלית: Alvin Lee; 19 בדצמבר 1944 – 6 במרץ 2013) היה זמר וגיטריסט בריטי מנהיג להקת הרוק והבלוז Ten Years After. נולד בנוטינגהאם ב-19 בדצמבר 1944 בשם גרהם אנתוני בארנס. בגיל 12 החל לנגן על קלרינט. בגיל 13 עבר לגיטרה. ב-1960 הקים עם הבסיסט ליאו ליונס את מה שהפך לימים ללהקת Ten Years After. בלהקה לי שימש כזמר וגיטריסט מוביל. הלהקה זכתה להצלחה, ובין השאר הופיעה בפסטיבל וודסטוק המיתולוגי. לאחר פירוק הלהקה (1975) הוציא לי 12 אלבומי סולו. במהלך הקריירה זכה לכינוי "הגיטריסט המהיר במערב". נפטר מסיבוכים של ניתוח לב שגרתי ב-6 במרץ 2013. הותיר אחריו אישה, וילדה מקשר קודם. ב-1984 הופיע בקולנוע דן בתל אביב. ב-1985 הופיע באצטדיון רמת גן במסגרת "פסטיבל הכוכבים". מדיה וקבצים בנושא אלווין לי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלווין לי (באנגלית) אלווין לי, ברשת החברתית פייסבוק אלווין לי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלווין לי, סרטונים בערוץ היוטיוב אלווין לי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלווין לי, באתר AllMusic (באנגלית) אלווין לי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלווין לי, באתר Discogs (באנגלית) אלווין לי, באתר Songkick (באנגלית) אלווין לי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלינור (פירושונים)

אלינור הוא שם פרטי לאישה. האם התכוונתם ל... אלינור (אלבום) – אלבומו השני של הזמר זוהר ארגוב, שיצא בשנת 1980 אלינור (שיר) – השיר הפותח את האלבום אלינור, דוכסית אקוויטניה – אשתו של לואי השביעי, מלך צרפת, ומאוחר יותר אשתו של הנרי השני, מלך אנגליה אלינור מבריטני – בתו של ג'פרי, דוכס בריטני צלבי אלינור – אנדרטאות בצורת צלב שהוקמו על ידי המלך אדוארד הראשון מאנגליה, לזכרה של אשתו אלינור מקסטיליה. אישים ששמם הפרטי הוא אלינור
קלאב פינגווין: עלית חיל הפינגווין

קלאב פינגווין: עלית חיל הפינגווין (באנגלית: Club Penguin: Elite Penguin Force) הוא משחק DS שפותח על ידי 1st Playable Productions ומופץ על ידי Nintendo DS Game Card ו-EA Distribution. המשחק מבוסס על עלית חיל הפינגווין של משחק המחשב המצליח קלאב פינגווין. המשחק מכר יותר מ-1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. המשחק מבוסס על ה-EPF (שהייתה אז סודית) בקלאב פינגווין. במשחק "עלית חיל הפינגווין" יכולים הפינגווינים (השחקנים) המשחקים להרוויח מטבעות לחשבון בפינגווין שלהם במחשב. הם יוכלו להשתמש במטבעות כדי לקנות פריטי לבוש, רהיטים וכו'. במשחק אפשר לצאת למשימות ומיני-משימות שבהם משתמשים בגאדג'טים שונים, אביזרים ויכולת לחקור אירועים מוזרים בקלאב פינגווין. שחקנים מתמודדים עם משחקים כמו "אתגר הריקודים" ו"זריקת שלג", וגם משחקים שקיימים בתוך משחק קלאב פינגווין כמו "הרפתקאות חבילת הסילון" "דיג בקרח" ועוד. תפקידם של השחקנים הוא להיות חברים בעלית חיל הפינגווין ה-EPF, דרגת סוכנות גובהה יותר בקלאב פינגווין. גארי איש הגאדג'טים הידוע כסוכן G, לאחר שבנה רובוטים עוזרים הוא צריך לוודא שזה בטוח. הפינגווינים יוצאים לחצר ובונים "מנהיג" בשבילם שהוא פרובורט 1000. גארי חושב שהוא לכד אותו, אבל בסופו של דבר, הפינגווין מוצא אותו. אחר כך השחקן מחלץ את G, שסובל מאיבוד זיכרון. אחר כך הפינגווינים מוצאים פחי שמן, מה שאומר שהרובוטים עדיין על האי. די מהר השחקן מוצא את הרובוטים ואת דפי הפנקס של גארי. אחר כך השחקן צריך למצוא וללכוד את הרובוטים ולנטרל אותם, לשים אותם בבועה ואז לתת לגארי. בנוסף, השחקן צריך להביס את "המנהיג" של הרובוטים פרובוט 1000, והשחקן צריך גם להציל את פאפל הסוכנות. בסופו של דבר השחקן מביס את פרובורט 1000 והרובוטים, ומציל את פאפל הסוכנות וגארי. קלאב פינגווין: עלית חיל הפינגווין קיבל ביקורות מעורבות. בדצמבר 2008 זה היה המשחק הרביעי הנמכר ביותר של DS. בשנת 2009 הצביעו עבורו והוא היה המשחק הטוב ביותר לאותה שנה. אתר קלאב פינגווין
כפר הבפטיסטים

כפר הבפטיסטים הוא מרכז אירוח המשמש כמתחם עבור קייטנות, כנסים ומחנאות תפילה עבור מאמינים בישוע. מורכב מקבוצות יהודים משיחיים, ערבים בפטיסטים וקבוצות בינלאומיות. חלק ממתחם כפר הבפטיסטים משמש למשחקי ליגה של נבחרת ישראל בבייסבול וסופטבול וכן מארח חלק ממשחקי המכבייה. המקום נמצא סמוך לכביש 40, ביציאה מפתח תקווה לכיוון כפר סבא. בסמוך לכפר עוברים נחל הירקון ושביל ישראל, ולידו נמצא גן לאומי ירקון. הכשרת הקרקע של הכפר החל כבר בשנת 1950. על פי התכנית, נועד הכפר להיות יישוב חקלאי לכ-50 איש, ולכלול בית ספר ללימודי קודש. הכפר הוקם בשנת 1955 על ידי עמותת "כנס הבפטיסטים בישראל", קבוצה של מאמיני ישוע, ציוניים ואוהבי ישראל מארצות הברית, מזרם הבפטיסטים, בהעברת בית יתומים מנצרת לשטח של 40 דונם שנועד להקמת הכפר. באוקטובר 1955 התקיים כנס של בפטיסטים תושבי ישראל בכפר. בשנת 1962 תואר הכפר: "הבתים צנועים, בני קומה אחת, אחד מהם בן קומתיים. ליד הבתים בריכת שחיה גדולה ומסביב צריפים, בניני משק ושדות המגיעים עד לגדות הירקון הסמוך." בשנותיו הראשונות שימש המקום כבית יתומים. מאוחר יותר הוקם בכפר בית ספר. לבית הספר היו בשנת 1962 כ-30 תלמידים שלמדו בארבע כתות וכתה מכינה. בנוסף ללימודים רגילים, בהנחיית שבעה מורים, חלקם מארצות הברית וחלקם יהודים מתל אביב, עסקו התלמידים בעבודות במשק החקלאי של הכפר שכלל 200 דונם ובהם ירקות, פרדס (50 דונם) ורפת עם כמה עשרות ראשי בקר. התלמידים למדו עברית, ערבית ואנגלית וקבלו השכלה מוזיקלית. רוב התלמידים היו ערבים, אבל היו גם תלמידים יהודים או בנים לאב יהודי. משרד החינוך לא הכיר בבית הספר. בשנת 1970 התגוררו בכפר שלוש משפחות. בית הספר נסגר בשנת 1972. באותה שנה אורגנה קייטנה בכפר, שהביאה לפרסומים של הרבנות הראשית לישראל המזהירים מפני מסיונריות. הכפר שימש גם מקום התכנסות בו מתכנסים מדי שבוע לתפילה בשבת בפטיסטים ישראלים ויש בו מקום ללינת צליינים. מ-1964 נכלל הכפר בשטח השיפוט של העיר פתח תקווה, על אף שמהווה מובלעת בשטח מועצה אזורית דרום השרון. מדיה וקבצים בנושא כפר הבפטיסטים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כפר הבפטיסטים ליטל לוין, מייסד כפר הבאפטיסטים שנפצע - שב לישראל, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2010 בקרבת פ"ת יקום ישוב חקלאי של נוצרים בפטיסטים, על המשמר, 8 בנובמבר 1950 ספי בן יוסף (ע), מדריך ישראל החדש, כרך מישור החוף הדרומי, פלשת, ירושלים: כתר הוצאה לאור, משרד הביטחון הוצאה לאור, 2001 שאול בן חיים, כפר בפטיסטי ליד פתח תקוה, מעריב, 2 בספטמבר 1955 כנס שני של הבפטיסטים בישראל, למרחב, 5 באוקטובר 1955 ש. קריינוק, אלף באפטיסטים בישראל, הארץ, 23 באוקטובר 1962 הבפטיסטים - שכני אם המושבות, הַבֹּקֶר, 26 בספטמבר 1958 ג. בן אורי, ה'מטבילים' מאמינים בחופש האמונה, מעריב, 21 בספטמבר 1961 אפרת ארד, לינדסי לימדני לאהוב את ישראל, מעריב, 3 באוקטובר 1961 פנחס גייסטמן, מורים ותלמידים יהודים בכפר הבפטיסטים, הַבֹּקֶר, 24 במאי 1963 יוסף בן מאיר, מורים יהודיים מלמדים בכפר הבאפטיםטים, הצופה, 23 במאי 1966 י. בן אמיר, בכפר הבפטיסטים מלמדים בעברית, דבר, 1 בינואר 1970 ארנון מגן, מנהל נוצרי, מחנך מוסלמי ומזכיר יהודי, למרחב, 13 במרץ 1970 קריאה ואזהרה, דבר, 25 במאי 1972 אהרן מגד, בני האמונה של ג'ימי קארטר, דבר, 25 בפברואר 1977 מנחם תלמי, אל כפר הבפטיסטים, מעריב, 30 במרץ 1973
ברניקי הראשונה

ברניקי (ברניקה) הראשונה (ביוונית: Βερενίκη;‏ 340 לפנה"ס - בין 279 ל-268 לפנה"ס), הייתה אצילה ממקדוניה היוונית שנישאה לתלמי הראשון מלך מצריים ומייסד השושלת התלמיית והפכה למלכה במצרים העתיקה. בנה תלמי השני ירש את אביו. ברניקי נולדה במחוז אאורדיה (Eordaea) שבצפון יוון של היום. אביה היה אציל מקומי לא ידוע בשם מאגס. סבה מצד אמה אנטיגונה, היה אציל בשם קסנדרוס שהיה אחיו של אנטיפטרוס שהיה מצביא בצבאו של פיליפוס השני מלך מוקדון וכן בצבאו של בנו אלכסנדר הגדול. בזמן מסעותיו של אלכסנדר הוא שימש כעוצר של מוקדון. בשנת 325 לפנה"ס נישאה לאציל מקומי וקצין בצבא בשם פיליפוס (אנ'), שהיה נשוי לפני כן ובעל ילדים. מנישואיה אלה נולדו שלושה ילדים: הבן מאגס מקירנה שהפך לאחר מכן למלך קירנה ששכנה בלוב של היום. בתו הייתה ברניקי השנייה. הבת אנטיגונה שנישאה לפירוס מלך אפירוס. הבת תיאוקסנה שהפכה למלכת סירקוז בסיציליה. בעלה פיליפוס מת בשנת 318 לפנה"ס לערך. לאחר מות בעלה נסעה ברניקי למצרים ביחד עם שלושת ילדיה כדי לשמש כבת לוויה לקרובת משפחתה אורידיקה בתו של אנטיפטרוס, שהייתה אשתו של תלמי הראשון. תלמי התאהב בברניקי ונשא אותה לאשה בשנת 316/317 לפנה"ס. היא הייתה אשתו הרביעית. לא ידוע אם התגרש מאורידיקה שעזבה את מצרים למילטוס בשנת 287 לפנה"ס, שם התקבלה על ידי דמטריוס פוליורקטס שהיה אויבו של תלמי הראשון. לברניקי ולתלמי נולדו שלושה ילדים: בשנת 316 לפנה"ס, בת בשם ארסינואי השנייה - נישאה לליסימכוס מלך תרקיה ולאחר מכן לאחיה למחצה תלמי קראונוס בנם של תלמי הראשון ואורידיקה, ולאחריו נישאה לאחיה תלמי השני. בת בשם פילוטרה. בשנת 309 לפנה"ס, הבן תלמי השני שהפך ליורש של תלמי הראשון והועדף על פני ילדיה של אורידיקה. פירוס, בעלה של בתה אנטיגונה, הנציח אותה בקוראו לעיר חדשה שהקים באפירוס בשם ברניקי. בנה, תלמי השני פילדלפוס, קרא על שמה נמל חדש שהקים לחוף ים סוף (ברניקי טרוגלודיטיקה). לאחר מותה תלמי השני ומאוחר יותר גם תלמי החמישי הוציאו צו שנתן לה כבוד אלוהי. מדיה וקבצים בנושא ברניקי הראשונה בוויקישיתוף Berenice Iבאתר Ptolemaic Dynasty (אורכב 11.08.2015 בארכיון Wayback Machine) Berenice Iבאתר livius (אורכב 17.03.2016 בארכיון Wayback Machine) ברניקי הראשונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קפטאן מרוקאי

קפטאן מרוקאי (בערבית: قفطان مغربي) הוא סוג של קפטאן (אנ') המהווה לבוש מרוקאי מסורתי. את הקפטאן לובשים במהלך חגיגות המימונה והחינה המרוקאית, שכן הוא סוג של שמלה העשויה מבדים מבריקים ויקרים, הרקומים באלמנטים וברקמות מוזהבות ותכשיטים ואביזרים עשירים למיניהם. אליו מתווספים אצל הנשים כתר או סרט שיער וטול תואמים, ואצל הגברים תרבוש בגוון ארגמן. מקורו של הקפטאן בפרס ומשם התפשט והפך לפופולרי בכל העולם הערבי. קפטאנים נלבשו על ידי גברים ונשים כאחד, במיוחד על ידי מלומדים ופקידים בכירים שהיו חלק מהאליטה העירונית המרוקאית. רוב הנשים העירוניות לבשו קפטאן בבית, שהוא חלוק ללא צווארון עם שרוולים רחבים. קפטאנים יכולים להיות עשויים מברוקד משי עשיר או מבד פשוט למדי. לכל אחת מהעיירות הגדולות הייתה וריאציה מסוימת של תלבושות מסוג זה, שהייתה מכוסה בטוניקה קלה. הבגד התפתח לשמלה נשית מסורתית, רקומה ומעוטרת בתכשיטים וחגורה תואמת סביב המותן. לכן, קפטאנים הפכו לחלק מהותי מהתרבות המרוקאית, הקשורים בדרך כלל לחגיגות ומסמלים את התגלמות האלגנטיות, המעמד והזוהר במדינה. מחקר איכותני שנערך בנושא רכישת קפטאן בקזבלנקה מצא כי נשים מרוקאיות משתמשות בקפטאן שלהן כדי לבטא זהויות שונות דרך שלבי חיים שונים. ראשית, רווקות צעירות המעוניינות להתחתן משתמשות בקפטאן כדי לבטא את הזהות האישית שלהן ולמשוך את תשומת ליבן של חֲמָיוֹת פוטנציאליות ולאו דווקא בני זוג פוטנציאליים. שנית, נשים נשואות משתמשות בקפטאנים כדי לבטא את הזהות המשפחתית שלהן. לכן, הן משקיעות זמן ומאמצים כדי לבחור קפטאן, ומנסות להתאים אותו לציפיות של חמותיהן. שלישית, נשים מבוגרות משתמשות בקפטאנים כדי לבטא את הזהות הקולקטיבית של הנשים המרוקאיות. בעת לבישת קפטאן בטקסי חתונה, הן ממלאות את תפקידן המיוחס מבחינה חברתית של שומרות המסורת. הקפטן הכחול קפוטה מדיה וקבצים בנושא קפטאן מרוקאי בוויקישיתוף אינס אליאס, הסטייל הנצחי של עפרה חזה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2016 עליזה אלבז (עליזה זקרי), הכפתן המוזהב, באתר הקשר הרב דורי, 22 באפריל 2015 The History Of The Moroccan Kaftan, באתר info tourisme maroc נאוה סילוורה, לא בדיוק כמו במרוקו, אבל דומה: איתרנו עבורכן כפתנים מכל מיני סוגים, באתר וואלה!, 13 באוגוסט 2017 Smithsonian Institution, Caftan, Smithsonian Institution (באנגלית) kaftan | Fashion History Timeline, fashionhistory.fitnyc.edu (באנגלית) Kaftan - Discover Islamic Art - Virtual Museum, islamicart.museumwnf.org Asmae Nakib-Morocco World News, Caftans: Morocco’s Treasured Traditional Garments Hit the Global Stage, https://www.moroccoworldnews.com/ (באנגלית) Delphine Godefroit, Marie-Hélène Fosse-Gomez, The Changes of Meaning Over Life Stages: Caftans As Expression of Moroccan Women’S Identities, Advances in Consumer Research Volume 42: Association for Consumer Research, 2014
רפי פסחזון

רפי פסחזון (י"ז בניסן ה'תרצ"ז, 29 במרץ 1937 – ט"ו בחשוון ה'תשנ"ב, 23 באוקטובר 1991) היה מוזיקאי, מנחה זמר עברי ומנצח על חבורות זמר. את דרכו בניצוח החל כעוזרו של יצחק גרציאני כמנצח מקהלת צדיקוב. היה הממונה על המדור המוזיקלי בהסתדרות ובמסגרת תפקידו פעל להפצת הזמר העברי בציבור הרחב. הוא עשה זאת במסגרת שירונים וספרי זמר שהוציא המדור וכן בעריכת מפגשי חבורות זמר במקומות שונים בארץ, במפגשים אלה היה גם שר עם הקהל. פסחזון ניצח על חבורות זמר רבות ובהן חבורת הזמר "האירוסים - זמרי בית אלפא". הוא ערך יחד עם תלמה אליגון-רוז את ששת הכרכים של "אלף זמר ועוד זמר", המקיפים חלק גדול מהשירים העבריים המוכרים. גיל אלדמע ותלמה אליגון-רוז הקדישו לפסחזון את היצירות : "רעי הטוב" ו"שירים עד שנמות".. הלך לעולמו ב-1991 ממחלת לב והוא בן 54. היה חבר קיבוץ גבעת השלושה. רפי פסחזון, דף שער בספרייה הלאומית רפי פסחזון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) רפי פסחזון - מלחין ומנצח חבורות זמר, מעריב, 24 באוקטובר 1991 אתר "Billiongraves" אתר הספרייה הלאומית, ערך :אלדמע גיל, ("רעי הטוב", (תווים), 4 קולות ,עיבוד אלדמע גיל, יוצרת תלמה אליגון-רוז, ), ("שירים עד שנמות", (תווים), עיבוד אלדמע גיל, יוצרת תלמה אליגון-רוז), עמוד 57, ארכיון, סדרה B. לזכרו, חדשות, 31 באוקטובר 1991. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פצצת עומק

פצצת עומק היא פצצה נגד צוללות - הנשק הוותיק ביותר למטרה זו. מכונה לעיתים גם בשם "מטען עומק". התפיסה של הטלת מוקש הועלתה לראשונה ב-1911 והרעיון הפך לבר ביצוע כשמפקד הצי המלכותי, סר ג'ורג' קלהאן דרש את ייצורה ב-1914. עבודת הפיתוח בוצעה על ידי הרברט טיילור ב-HMS Vernon Torpedo and Mine School בפורטסמות'. הפצצה היעילה הראשונה - "Type D", הייתה מסגרת דמוית חבית במשקל 140 קילוגרם, שהכילה חומר נפץ, בדרך כלל מסוג TNT. "אקדח" שהופעל על ידי לחץ המים בעומק שנבחר מראש הפעיל את המטען. הפצצה "Type D" הייתה ניתנת להפעלה בעומק עד 100 מטר. "מנגנון השחרור" הראשון היה פשוט לגלגל את "החביות" מירכתי הספינה התוקפת. מאוחר יותר פותח מטול מיוחד לפצצות עומק שנקרא "K-guns", שהשתמש בחומר נפץ שהשליך את הפצצה עד למרחק של 50 מטר מצד האנייה. האנייה התוקפת הייתה צריכה לנוע מעל למהירות מסוימת, אחרת היא הייתה ניזוקה מהפצצות שלה עצמה. להטלה קונבנציונלית של פצצות עומק היו בעיות נוספות שרובן נפתרו על ידי שימוש בפצצות שהוטלו מראש האנייה. לכמה מספינות הדייג של הצי המלכותי ששימשו למלחמה נגד צוללות ב- 1917-1918 היה מטיל בחרטום לפצצת עומק יחידה, אבל אין שום ידיעות על שימוש בו בעת קרב. ב-1943 הכנסת הטורפקס לשימוש, בנוסף לפיתוח פצצת עומק בעלת מבנה משופר גרמו להאצת מהירות השקיעה של הפצצה. למרות שפיצוץ של פצצת עומק סטנדרטית במשקל 280 קילוגרם, שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה, היה מורט עצבים לצוות הצוללת המותקפת, גוף הצוללת שלא ניזוק לא היה מתבקע אלא אם כן הפצצה הייתה מתפוצצת בטווח של 5 מטר או פחות מהצוללת. מיקום הנשק בטווח זה היה עניין של מזל בלבד ודי לא סביר, מכיוון שהצוללת יכלה לערוך תמרוני התחמקות בזמן ההתקפה. רוב הצוללות שהוטבעו באמצעות פצצות עומק טבעו כתוצאה מנזק מצטבר מפיצוצים מטווח רחוק ולא עקב התקפה יחידה מכוונת היטב. צוללות רבות שרדו מאות פיצוצים של פצצות עומק, בפרק זמן של שעות ספורות. לדוגמה, הצוללת U-427 ספגה 678 פצצות עומק באפריל 1945, ושרדה. כלי נשק יעילים יותר נגד צוללות הם ה-Hedgehog - פצצת הטלה מלפנים, ה-Fido" Mk.24"- טורפדו אקוסטי, וה-ASROC - שיכול לשאת אף ראש קרב גרעיני. גם ארצות הברית וגם ברית המועצות פיתחו מערכות נגד צוללות שעשו שימוש בנשק גרעיני. מוקש ימי מדיה וקבצים בנושא פצצת עומק בוויקישיתוף פצצת עומק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמריהו בירן

שמריהו בירן (1942 – 3 באוקטובר 2020) היה ראש עיריית עכו בשנים 1998–2003. בירן היה חבר מפלגת העבודה. בירן נולד וגדל בקריית חיים. לפני שהגיע לפוליטיקה המוניציפלית, היה מורה לתנ"ך בבית הספר אורט דרסקי בעכו ובבית הספר לקציני ים עכו. הקים את קריית החינוך בעיר וניהל את התיכון המשתייך לרשת אורט. בשנת 1998 נבחר לתפקיד ראש העיר וכיהן בתפקיד עד תום הקדנציה. הוא החליט שלא להתמודד שנית לתפקיד בעקבות מחלה קשה שפקדה אותו. בירן התפרסם בתביעה התקדימית נגד המוסד לביטוח לאומי, בה הוכר כנכה תאונת עבודה, בשל אירוע מוחי שאירע ביום עבודה. לטענתו באחד הימים היה מעורב בתאונת דרכים, לקה בסחרחורת אך המשיך בעבודתו. בהמשך היום התבשר כי תקציב פסטיבל עכו קוצץ בשליש, ובשל התרגשותו מן הבשורה הרעה, הוא נפגע מן האירוע המוחי. בשנת 2005, קיבל בירן את פרס יקיר פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר. בירן היה אחיו של האלוף במילואים אילן בירן. נפטר ב-3 באוקטובר 2020. אלי לוי, ראש העיר לשעבר טוען: "עברתי תאונת עבודה, מגיע לי פיצוי", באתר nrg מעריב, 1 במרץ 2005 יקיר העיר לשנת 2013, באתר עיריית עכו אחיה ראב"ד, הלך לעולמו ראש העיר עכו לשעבר שמריהו בירן, באתר ynet, 3 באוקטובר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.