ויליאם מרשל

סר ויליאם מרשל (באנגלית: Sir William Raine Marshall;‏ 29 באוקטובר 1865 – 29 במאי 1939) היה קצין בכיר בצבא בריטניה. במהלך שנות שירותו השתתף במספר מלחמות וביניהן במערכה מתמשכת בגבולה הצפוני של הודו (המלחמה המוהמנדית הראשונה והמערכה בטיראה) וכן במלחמת הבורים השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת תחילה בחזית המערבית, לאחר מכן במערכה בגליפולי ולבסוף פיקד על המערכה במסופוטמיה. לאחר המלחמה שירת כמפקד זירה בצבא הודו הבריטית. במהלך שירותו זכה בשלל תארים, אותות ומדליות. מרשל נולד ב-1865 בכפר סטרנטון שבמחוז דרהאם לוויליאם מרשל ואליזבת לבית ריין. למד בבית הספר התיכון רפטון (אנ') שבקרבת העיר דרבי. בגלל המרחק מהבית למד מרשל בבית הספר בתנאי פנימייה. ב-1883, עם סיום לימודיו, הצטרף מרשל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1886 עם סיום האקדמיה הוצב מרשל לשירות ברגימנט הרגלים "יערני שרווד" (אנ'). בהמשך נשלח מרשל להודו שם השתתף ב-1897 במערכה במוהאמנד (אנ') שמצפון לפשאוור (כיום פקיסטן) כנגד מורדים משבטי הפשטונים. ב-1898 השתתף במערכה בטיראה (Tirah) (אנ') שבחבל ח'ייבר פח'טונח'ווה. ב-1899 השתתף מרשל במלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה ונשאר שם עד סיום המערכה ב-1902. ביוני אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט קולונל (זמני). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1914, מונה מרשל למפקד הבטליון הראשון של רגימנט הרגלים "יערני שרווד" (אנ') ונשלח למערכה בחזית המערבית בצרפת. ב-1915 מונה למפקד הבריגדה ה-87 (של הדיוויזיה ה-29) ונשלח בראש יחידתו למערכה בגליפולי. על אף הכישלון הבריטית במערכה זו הועלה מרשל לדרגת מייג'ור גנרל ביוני אותה שנה. בהמשך המערכה בגליפולי מונה לפקד על הדיוויזיה ה-42, הדיוויזיה ה-29, הדיוויזיה ה-53 והדיוויזיה ה-27 איתה עבר לאזור סלוניקי שביוון. בשלהי 1916 נשלח מרשל למערכה במסופוטמיה כדי להחליף את פרדריק סטנלי מוד בפיקוד על הקורפוס השלישי. במהלך החודשים הבאים הוביל את הקורפוס לניצחון בקרב כות השני ובכיבוש בגדאד. בנובמבר 1917 מונה מרשל למפקד מערכה במסופוטמיה כמחליפו של פרדריק סטנלי מוד שנפטר בבגדאד מכולרה. בתפקידו זה המשיך מרשל לנהל את המערכה ולהוביל את צבא בריטניה בזירה זו להמשך הניצחונות במהלך 1918. באוקטובר אותה שנה קיבל מרשל את כתב הכניעה של הצבא הטורקי במוסול במסגרת הסכם הפסקת האש של מודרוס. בעקבות פעילותו במהלך המלחמה זכה מרשל במספר תארים וביניהם "חבר" במסדר האמבט (1916), "אביר מפקד" במסדר האמבט (1917), "אביר מפקד" במסדר כוכב הודו (1918) ו"אביר מפואר" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1919) לאחר תום המלחמה חזר מרשל להודו ומונה למפקד הפיקוד הדרומי (אנ') ושירת בתפקיד זה עד 1923. לאחר סיום תפקיד זה חזר לאנגליה וב-1924 פרש מהצבא. לאחר פרישתו עבר לגור בצרפת. מרשל נישא ב-1902 לאמה לבית קנדל (ילידת דורצ'סטר). לאחר פרישתו מהצבא כתב את זיכרונותיו בספר בשם Memories of Four Fronts. מרשל נפטר בעיירה בנולאה דה ל'אורנה (אנ') שבמחוז אורן בצרפת. Marshall, Lieutenant General Sir William, Memories of Four Fronts. London: Ernest Benn Ltd, 1929. Liddell Hart, Basil. A History of the World War. Faber & Faber 1930, Cassell 1970, Papermac 1997. ISBN 0-333-58261-6. Woodward, David R (1998). Field Marshal Sir William Robertson. Westport, Connecticut: Praeger Publishers. ISBN 0-275-95422-6. Barker, A.J. (1967). The Bastard War: The Mesopotamian Campaign of 1914–1918. New York: Dial Press. Candler, Edmund (1919). The Long Road To Baghdad. Cassell and Company. Davis, Paul K. (1994). Ends and Means: The British Mesopotamian Campaign and Commission. Farleigh Dickinson University Press. ISBN 0-8386-3530-X. מדיה וקבצים בנושא ויליאם מרשל בוויקישיתוף ויליאם מרשל, באתר firstworldwar.com ויליאם מרשל, באתר theodora.com ויליאם מרשל, במילון אוקספורד ויליאם מרשל, באתר של העיתון המקומי של העיר הארטליפול hartlepoolmail.co.uk רגימנט זה היה היחידה בה החל את שירותו הצבאי שמו הקודם של הקורפוס היה "קורפוס חידקל" שתפקידו היה לפרוץ את המצור על כות בין ניצחונות אלו ניתן למנות את קרב חאן בגדאדי וקרב שרקט כיבוש מוסול על ידי הבריטים התחולל לאחר מועד תחילת הפסקת האש והיה מוקד למתיחות בין המעצמות על רקע הדרישה הטורקית מהבריטים לסגת מהעיר לקו בו היו במועד כניסת הפסקת האש לתוקפה השיקולים בכיבוש מוסול ב-1918, באתר defenceindepth.co