laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כאריות לכבשים

כאריות לכבשים (באנגלית: Lions for Lambs) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2007 שעלילתו נסובה סביב הקשר בין מחלקה של חיילי ארצות הברית באפגניסטן, סנטור אמריקאי, כתבת, וכן פרופסור בקולג' בקליפורניה. בסרט מככבים טום קרוז, מריל סטריפ ורוברט רדפורד. הסרט, מקפל בתוכו ביקורת על מנהיגים לא מוכשרים אשר שולחים חיילים אמיצים אל תופת הקרב. הסרט מבקר את מלחמות ארצות הברית במזרח התיכון (עיראק, אפגניסטן) ובמיוחד את ההנהגה האמריקאית. הסרט מציג שלושה סיפורים שונים המתרחשים במקביל: סנאטור המשיק אסטרטגיה צבאית חדשה שאת פרטיה הוא מציג בפני עיתונאית על סף התמוטטות נפשית, שני החיילים המעורבים בפעולה שהיא חלק מאותה אסטרטגיה, וכן פרופסור בקולג' של אותם חיילים המנסה לשלהב מחדש תלמיד מבטיח לעבר עשייה ציבורית. הסרט נכתב על ידי מתיו מייקל קארמאהן, ובוים על ידי רוברט רדפורד. למרות צוות השחקנים המוכר, הסרט ספג ביקורת שליליות ולא הצליח בקופות [דרוש מקור]. רוברט רדפורד - פרופסור מאלי סטיבן מריל סטריפ - רות ג'נין טום קרוז - סנטור ג'ספר אירווינג מייקל פניה - ארנסט רודריגז דרק לוק - פינץ' אריאן אנדרו גארפילד - טוד הייס פיטר ברג - סא"ל פאלקו אתר האינטרנט הרשמי של כאריות לכבשים "כאריות לכבשים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כאריות לכבשים", באתר נטפליקס "כאריות לכבשים", באתר AllMovie (באנגלית) "כאריות לכבשים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כאריות לכבשים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "כאריות לכבשים", באתר Metacritic (באנגלית) "כאריות לכבשים", באתר אידיבי "כאריות לכבשים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אזרחות גלובלית

המושג אזרחות גלובלית מתייחס לתחושת שייכות כלפי העולם כיחידה אחת, המונעת מסולידריות כלל-אנושית. בעוד המושג אזרחות במובן הלאומי מציין השתייכות משפטית למוסדות המדינה, האזרחות הגלובלית (או הפוסט-לאומית) משקפת השתייכות לחברה האזרחית העולמית, ללא מסגרת מדינית רשמית, בשלב זה. האזרחות הגלובלית נשענת על תפיסה פילוסופית הרואה בכל בני האדם כיצורים שווי זכויות. החל מדיוגנס שהגדיר עצמו כ"אזרח העולם", דרך תומאס פיין שטען כי "ארצי – העולם כולו, אחי – כל בני אנוש, ודתי – עשיית הטוב" ועד למסורות דתיות שונות המדגישות את הצד האוניברסלי. עם התגברות תהליך הגלובליזציה, התודעה האנושית עוברת מנקודת מבט לאומית גרידא, אל עבר תפיסה על-לאומית רחבה. המושג אזרחות גלובלית מקבל משמעות חדשה, בהקשר של מוסדות בינלאומיים, שהופכים למשמעותיים יותר. לאור בעיות המשפיעות על כל תושבי העולם כגון התחממות גלובלית ואיומי הטרור, גוברת המחויבות והתלות ההדדית בין תושבי מדינות שונות. ברק אובמה השתמש במושג בביקורו בברלין במהלך מסע הבחירות שלו. הבסיס האידאולוגי של האזרחות הגלובלית נשען על זכויות אדם, כפי שהוצגו במגילת האו"ם, ובהן גם זכויות חברתיות. מעבר לכך, מרבית התנועות העוסקות באזרחות גלובלית מדגישות גם את נושא צמצום הפערים בין מדינות ופיתוח של אזורים עניים כחלק מפעילות אזרחית גלובלית. מספר פרויקטים של חינוך לאזרחות גלובלית קיימים בעולם ומשתלבים במסגרת לימודי האזרחות או לימודי העשרה בבתי ספר במספר מדינות. לאחרונה נוספה תוכנית לימודים בנושא בישראל, כחלק מיחידות ההעמקה באזרחות לכיתה ט'. אזרח העולם אינטרנציונליזציה בחינוך אתר האינטרנט של ערוץ CBS תוכנית חינוכית בנושא אזרחות גלובלית של ארגון Oxfam. תוכנית לימודים באזרחות בנושא אזרחות גלובלית לכיתות ט
שלמה יהודה הירש

הרב שלמה יהודה הירש הוא פוסק של העדה החרדית וראש כולל של חסידות סאטמר (פלג רבי זלמן לייב) בירושלים ויושב ראש ועד השחיטה של העדה החרדית. לאחר פטירת הרב מאיר ברנדסדורפר, מונה לחבר הבד"ץ. הירש חיבר כמה ספרים, בהן "מרא דשמעתתא", "מנחת שי" על הלכות שבת והלכות חלה. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק חלוקת עלות

בתורת המשחקים, משחק חלוקת עלות הוא משחק שיתופי הדומה למשחק הוצאות קלאסי שבו יש לחלק את עלותו של שירות מסוים בין המשתמשים השונים בשירות, אבל כאן כל משתמש זקוק לכמות שונה של שירות. ישנו גם משחק הרווח ההופכי: משחק חלוקת רווח. משחק   ( N , C ) {\displaystyle \ (N,C)} על קבוצת השחקנים N = { 1... n } {\displaystyle \mathbb {N} =\left\{1...n\right\}} ייקרא משחק חלוקת עלות אם יש לו קריטריון לחלוקה בין המשתתפים (שמוסכם על ידי כל השחקנים) ולכל קואליציה S ⊆ N {\displaystyle S\subseteq N} קיימת   c ( S ) {\displaystyle \ c(S)} עלות השירות לקבוצה   S {\displaystyle \ S} לפי קריטריון זה. דוגמה למקרה כזה שהוצגה ב-1973 על ידי S. C. Littlechild and G. Owen היא בניית מסלול למטוסים בשדה תעופה. רשות שדות התעופה מתכוונת לבנות מסלול נחיתה חדש ועליה להחליט כמה כסף לגבות מכל מטוס הנוחת במסלול (עלות תחזוקת המסלול). גביית סכום תחזוקה זהה מכל מטוס (להמראות או נחיתות) אינה נראית צודקת: מדוע מטוסים הזקוקים למסלול קצר ישלמו כמו אלו הזקוקים למסלול ארוך? את המקרה הזה ניתן להציג כמשחק בצורה קואליציונית. במשחק זה קבוצת השחקנים   N {\displaystyle \ N} היא קבוצת כל המטוסים שעומדים להשתמש במסלול, וחלוקת עלות הוגנת היא למשל שכל חברת תעופה תשלם על תחזוקת החלק היחסי של המסלול שבו היא משתמשת. ניתן להביא דוגמה מספרית של שדה שבו נוחתים כל יום שמונה מטוסים. המסלול הוא באורך 5,100 מטרים והוא מחולק לארבעה קטעים באורכים 2,000, 1,200, 900, ו-1,000 מטרים. מרחק הנחיתה הדרוש עבור המטוסים לכן המטוס F יזדקק לשלושת הקטעים הראשונים של המסלול, בעוד מטוס D יזדקק רק לשניים הראשונים. כדי לחשב את החלק היחסי (במטרים) שכל שחקן יצטרך לשלם נשתמש בפתרון הנקודתי של ערך שפלי, שמחלק את כל קטע מסלול בין הטיסות המשתמשות בו. כך עבור הקטע הראשון ישלמו שמונת המטוסים, עבור הקטע השני שישה מטוסים (C, D, E, F, G, H), עבור הקטע השלישי שלושה (F, G, H) ועבור הקטע הרביעי רק שני מטוסים (G, H). חישוב העלות לפי ערך שפלי יהיה:   A = B = 2000 / 8 = 250 {\displaystyle \ A=B=2000/8=250}   C = D = E = 250 + 1200 / 6 = 450 {\displaystyle \ C=D=E=250+1200/6=450}   F = 250 + 200 + 900 / 3 = 750 {\displaystyle \ F=250+200+900/3=750}   G = H = 250 + 2000 + 300 + 1000 / 2 = 1250 {\displaystyle \ G=H=250+2000+300+1000/2=1250} כבדיקה שהערכים נכונים נחשב שסכומם עלויות התחזוקה אכן שווה לאורך המסלול:   250 ∗ 2 + 450 ∗ 3 + 750 + 1250 ∗ 2 = 5100 {\displaystyle \ 250*2+450*3+750+1250*2=5100}
אצטדיון קרני

אצטדיון קרני הוא אצטדיון כדורגל הנמצא ברחוב קרן היסוד פינת רחוב ההסתדרות רעננה, ומשמש כאצטדיון ביתי עבור קבוצת הפועל רעננה ועבור קבוצת בני רעננה שמשחקת בליגה ג' (מחוז שרון). האצטדיון מכיל כ-2,500 מקומות ישיבה. באצטדיון שני יציעים המכילים 1,000 מקומות ישיבה, ויציע נוסף המכיל 500 מקומות ישיבה המיועד למכובדים ועיתונאים. עם עלייתה של הפועל רעננה לליגה הלאומית בשנת 2000, שופץ והורחב האצטדיון. בעונת 2009/2010, בה שיחקה רעננה לראשונה בתולדותיה בליגת העל, נאלצה הקבוצה לערוך את משחקיה הביתיים באצטדיון לויטה שבכפר סבא, עם חזרתה של הקבוצה לליגת העל בעונת 2013/2014, נאלצה הקבוצה לערוך את משחקיה הביתיים באצטדיון נתניה, מאחר שאצטדיון קרני לא עמד בתקנים של ליגת העל. בעונת 2020/2021 שבה הפועל רעננה לליגה הלאומית, אולם היא נאלצה לארח את משחקיה הביתיים באצטדיון רמת גן, היות שאצטדיון קרני לא עמד בסטנדרטים הדרושים לקיום משחקים בליגה הלאומית. לעומת זאת בעונת 21/22 כאשר ירדה הקבוצה לליגה א', אושר המגרש והקבוצה חזרה לאחר יותר מעשור לארח במגרשה הביתה. עם חזרת הקבוצה לליגה הלאומית, היא עתידה לשחק בעונת 2024/2025 באצטדיון רמת השרון. הקבוצה הביתית: יציע מערבי, דרומי - 1,000 מקומות. הקבוצה האורחת: יציע מערבי, צפוני - 1,000 מקומות. תא כבוד: יציע מזרחי - 500 מקומות מדיה וקבצים בנושא אצטדיון קרני בוויקישיתוף
יאשי (מחוז)

מחוז יאשי (ברומנית: judeţ Iaşi) הוא מחוז באזור מולדובה בצפון רומניה. בירת המחוז היא העיר יאשי שהיא השנייה בגודלה ברומניה אחרי בוקרשט. מחוז יאשי מסומן על פי התקן הרומני באותיות IS. למחוז זה שטח כולל של 5,476 קמ"ר. הוא שוכן במישור בין נהר הנהרות סירט לנהר פרוט. שני נהרות נוספים עוברים דרך המחוז: נהר בהלואי (שעל גדותיו שוכנת העיר יאשי) ונהר ג'יג'יה. מולדובה במזרח - מחוז אונגני מחוז ניאמץ במערב מחוז בוטושאן ומחוז סוצ'אבה בצפון מערב מחוז וסלוי בדרום לפי מפקד האוכלוסין של 20 באוקטובר 2011, מנה מחוז יאשי 772,348 תושבים. מצד שני, על פי נתוני 2012 שסופקו על ידי שירות מרשם האוכלוסין של המחוז, סך האוכלוסייה הרשומה של המחוז מגיע ל-873,662 תושבים. אוכלוסיית מחוז יאשי בימינו כמעט כפולה מזו שהייתה לפני שישים שנה. רומנים - 97.61% צוענים - 1.55% ליפובנים - 0.39% אחרים - 0.3% 1948: 431,586 1956: 516,635 1966: 619,027 1977: 729,243 1992: 811,342 2002: 816,910; צפיפות אוכלוסין: 149/קמ"ר 2011: 772,348 מועצת מחוז יאשי, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-36 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן: במחוז יאשי יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 3 ערים ו-93 כפרים גדולים (קומונות): יאשי Iaşi פשקאן Paşcani טרגו פרומוס Târgu Frumos (היריד היפה) חרלאו Hârlău פודו אילואיי Podu Iloaiei מחוז זה הוא בעיקר חקלאי, בשל הטופוגרפיה שלו. התעשייה מרוכזת בערים. הענפים העיקריים הם: תוֹכנה תרופות רכב מטלורגיה וייצור ציוד כבד אלקטרוניקה ואלקטרוטכניקה טקסטיל ייצור מזון מדיה וקבצים בנושא יאשי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאשי (ברומנית) יאשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שתי נשים

האם התכוונתם ל... פוליגמיה פוליגמיה ביהדות לה צ'וצ'ארה (סרט) שתי נשים (סרט תעודה)
האוניברסיטאות שלי

האוניברסיטאות שלי (ברוסית: Мои университеты), הוא רומן זכרונות אוטוביוגרפי מאת הסופר הרוסי מקסים גורקי, אשר נכתב בשנת 1920. ברומן מתאר הסופר את קורותיו, משלחי היד בהם עבד, ובעיקר את הדמויות אשר פגש בחייו, מאז עזב את בית סבתו בהיותו נער במטרה ללמוד באוניברסיטה. השאיפה להיכנס למוסד לימודים מתבדה עד מהרה בשל העדר אמצעי תשלום והגיבור נודד ממקום למקום, עובד בעבודות מזדמנות ורוכש השכלה בעצמו מספרים ומהחיים - שהם-הם מהווים את "האוניברסיטאות שלו". בלשונו של גורקי "לעיתים נדירות מאד מצאתי בספרים רעיונות שלא שמעתים לפני כן בחיים". תוך כדי עבודותיו המזדמנות הרבות - שוליית אופה, סבל ועוד - מתוודע הגיבור לטיפוסים שונים ומגוונים, איכרים, שוטרים, מהפכנים, זונות ועוד, היוצרים נגד עינו של הקורא פסיפס צבעוני ועשיר, לעיתים אלים, גס ואווילי, לעיתים נאצל ומלא טוב-לב ועדנה. על עצמו הוא ממעט לספר ועל הקורא להשלים את דמותו בעיקר דרך היחסים בין הגיבור לשאר הדמויות. גם על אירועים טראגים כמו ניסיונו להתאבד, מות סבתו האהובה ורצח חברו הוא מדווח בלקוניות ואגב אורחא. אולם דווקא אובייקטיביות רטורית לקונית זו מטלטלת את הקורא ומותירה בו רושם כביר. הספר מאופיין בסגנון ייחודי, בהומור השזור בו, בכנות, ביכולת תיאור מופלאה ומדויקת ובתובנות על טבע האדם. כך למשל: "פעמים רבות נתקלתי בפחד זה מפני הצדיק, בעובדה זו של רדיפת האדם הטוב עד מוות. שני מיני יחסים קיימים לגבי אנשים מעין אלה: או שרודפים אותם...או שמתרפסים לפניהם...לעיתים רחוקות יותר. ואולם ללמוד מהם כיצד לחיות, לחקות אותם, את זה אין יודעים...ואולי גם אינם רוצים?" הספר תורגם לעברית על ידי פסח בן-עמרם בשנת 1936 ויצא לאור בהוצאת קריית ספר ובהוצאות מחודשות ב-1956 וב-1989 בהוצאת עם עובד. ב-1941 יצא לאור סרט קולנוע סובייטי שהתבסס על הספר ונשא את שמו, כחלק השלישי בטרילוגיה אודות כתביו האוטוביוגרפיים של גורקי, שביים הבמאי מרק דונסקוי. האוניברסיטאות שלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בספרות ובאמנות, דבר, 13 במרץ 1936
הבלתי רגילים

"הבלתי רגילים" או "משפחה לא רגילה" (באנגלית: No Ordinary Family) היא סדרת מדע בדיוני קומית-דרמטית אמריקאית ששודרה במשך עונה אחת ברשת ABC. הסדרה מספרת על משפחה אמריקנית טיפוסית שחיה בקליפורניה, ויום אחד, לאחר התרסקות מטוסם, מקבלת כוחות על. רשת ABC ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת, עקב אחוזי צפייה נמוכים. משפחה אמריקנית טיפוסית טסה לחופשה באמזונאס. מטוסם מתרסק והם היחידים שניצלים. לאחר ההתרסקות הם מגלים שכל אחד במשפחה קיבל כוח על שונה, והם מחליטים להילחם בפשע בעירם ולהיות מעין גיבורי על. למרות כוחותיהם, הם מנסים לשמור על ארשת נורמליות, ושומרים על סדר יומם הרגיל. ג'ים פאוול (מייקל צ'יקליס) - אב המשפחה. ג'ים עובד במשטרה כאמן קלסתרונים, ובזמנו החופשי מתפקד כגיבור על של העיר. ג'ים מאוד חזק, חסין לאש וכדורים, ויכול לקפוץ למרחקים עצומים. הוא נלחם בפשע בעזרת חברו ג'ורג', שמתריע בפניו על מעשי פשע שקורים בעיר. סטפני פאוול (ג'ולי בנץ) - אשתו של ג'ים. סטפני עובדת כמדענית בחברת "גלובל טק". כוחה הוא מהירות על וחילוף חומרים מהיר, ובעקבות התקרית של המשפחה היא חוקרת בזמנה החופשי על מקרים דומים, שבהם אנשים קיבלו כוחות על. דפני פאוול (קיי פנבייקר) - תלמידת תיכון בת 16, בתם של ג'ים וסטפני ואחותו של ג'יי ג'יי. לדפני יש כוח טלפתי והיא מסוגלת לקרוא מחשבות, לשלוט במוחם ולראות זכרונות של אנשים ואף למחוק אותם. ג'יי ג'יי פאוול (ג'ימי בנט) - בנם של סטפני וג'ים ואחיה של דפני. ג'יי ג'יי היה תלמיד תיכון לא מוצלח, שכוח העל שלו אפשר לו לחשב נתונים מתמטיים במהירות וללמוד דברים חדשים תוך שניות אחדות. ג'ורג' סיינט קלאווד (רומני מלקו) - חברו הטוב ביותר של ג'ים. ג'ורג' הוא עורך דין ובלש משטרה שעובד ביחד עם ג'ים ויודע על כוחותיו וכוחות משפחתו. הוא עוזר לג'ים להילחם בפשע. קייטי אנדרוס (אוטומן רייסיר) - חברתה הטובה ביותר של סטפני. קייטי עובדת עם סטפני בחברת "גלובל טק", והיא מודעת לכוחותיה. קייטי היא גאונית מחשבים. דוקטור קינג דייטון (סטיבן קולינס) - הבעלים של חברת "גלובל טק". קינג מאוד מתעניין במחקר של סטפני על כוחות על, ולכן עוקב אחריה. הוא הזריק למספר אנשים כוחות על זמניים, ללא ידיעתה של סטפני. אתר האינטרנט הרשמי של הבלתי רגילים (באנגלית) הבלתי רגילים, ברשת החברתית פייסבוק "הבלתי רגילים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הבלתי רגילים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הבלתי רגילים", באתר Metacritic (באנגלית) "הבלתי רגילים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הנערים בחבורה

האם התכוונתם ל... הנערים בחבורה (מחזה) – מחזה משנת 1968 מאת מארט קרולי הנערים בחבורה (סרט, 1970) – סרט קולנוע משנת 1970 המבוסס על המחזה, בבימויו של ויליאם פרידקין הנערים בחבורה (סרט, 2020) – סרט טלוויזיה משנת 2020 המבוסס על המחזה, בבימויו של ג'ו מנטלו
אבן זפת

אבן זפת הוא סלע געשי – סוג של זכוכית געשית, הדומה במראהו לזפת קרושה – מקור שמו. הרכבה הכימי הדומה לזה של אובסידיאן ותכולת מים גבוהה פי 10 ויותר גרמו לכך שבעבר נחשבה אבן הזפת לסוג ממוים של סלע יסוד – בעיקר אובסידיאן, אולם סברה זו התבררה כלא נכונה. לאבן זפת כמה אופני היווצרות. סלעים אלה נוצרים כתוצאה מהתקררות מהירה של מאגמה עתירת סיליקה בהרכב גרניטי וריוליטי. התקררות זו מתרחשת על פני השטח או בסמוך לו, ועל כן עשויים הסלעים להיווצר מהתקררות זרמי לבה או במחדרים פלוטוניים רדודים. "אן סגור" (An Sgurr) באי אג – מבנה בן 58 מיליון שנים המורכב מאבן זפת במבנה עמודים, נחשב כפקק געשי או כתוצר של זרם לבה ואף איגנימבריט (טוף מולחם). מרבית המופעים האחרים של אבן זפת בסקוטלנד – ובמיוחד באי אראן – הם מחדרים: סילים או דייקים. לעיתים קרובות נוצרים סלעי אבן זפת במרכז גופי חדירה כפולים, בתוך מחדרים בזלתיים בהרכבם. מקורה של אבן הזפת במאגמה בהרכב גרניטי וריוליטי – הרכב היוצר גם אובסידיאן, ועל כן הסלע דומה לאובסידיאן בכמה מתכונותיו: צבע – בעיקר שחור או גוונים כהים של חום, אמורפיות נטולת מבנה גבישי עם נוכחות של גרעיני התגבשות מיקרוסקופיים ופנוקריסטים, שבירה קונכייתית, פסי זרימה, נטייה מִיוּם והמרה והיווצרות ליתופיזות וספרוליטים. עם זאת, אבן הזפת נבדלת מאובסידיאן בשתי תכונות מזהות: תכולת מים – אבן הזפת מכילה יותר מ-5% מים בהרכבה, לעומת תכולת מים נמוכה מאוד באובסידיאן – 0.1%–0.3%. ברק – בעוד לאובסידיאן ברק זכוכי אופייני, הברק של אבן הזפת עמום ודומה לזה של שרף. בדומה לאובסידיאן, גם באבן הזפת נעשה שימוש בסחר חליפין וליצירת כלי אבן מסוגים שונים. באתרים ארכאולוגיים מתקופת האבן – בעיקר הנאוליתית – נמצאו כלים עשויים מאבן זפת. צבעם של רבים מהם התבטא בגוונים בהירים של אפור, ירוק וחום – כנראה בשל בליה או חשיפה לחוֹם. גאולוגיה - מונחים התפרצות געשית מיום מינרלי אבן זפת – מאפיינים, היווצרות ותפוצה אבן זפת באתר המוקדש לגאולוגיה של האי אראן אבן זפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אבן זפת על פי שיטת המיון של המכון הגאולוגי הבריטי, עמ' 21 גאולוגיה של האי אג Volcanic Plugs of the United Kingdom, ISBN 1158088019 אבן זפת – מאפיינים, היווצרות ותפוצה, עמ' 12 מיום – הידרציה, ספיחת מים המרה (alteration) – שינוי כימי של סלע בנוכחות נוזלים חמים אבן זפת – מאפיינים, היווצרות ותפוצה, עמ' 6
תוכולתי-נינורתה השני

תֻכֻלתִ נִנֻרתַּ השני היה מלך האימפריה האשורית החדשה בשנים 891 עד 884 לפנה"ס. תוכולתי-נינורתה שלט זמן קצר מכדי להספיק להרחיב את שליטת ארצו, אך בשבע שנות שלטונו יצא לחמישה מסעות – ארבעה מהן כנגד ארץ נאירי. נלחם נגד מלך בבל, ומינה מושלים מקומיים שהיו כפופים אליו. לאחר שהצבא האשורי עזב בסוף מהדורת האנלים היחידה שלו הוא מתפאר שמסעותיו הביאו לו 2,720 סוסים – נקודה חשובה להבנת התעצמותה הצבאית של אשור. גם הוא מתפאר במפעלי פיתוח שעשה בארצו ובהגדלת מספר האוכלוסייה שלה, ייתכן באמצעות הגליית אנשים לארץ אשור. עם מותו הקיף אזור שלטונה של אשור את כל צפון עיראק של היום, מנהר החבור במערב ועד להרי הזגרוס במזרח, מנציבין בצפון עד לענה על הפרת התיכון וסמרה שעל החידקל (מעל נהר עדהם). A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC I (1114-859 BC), University of Toronto press, 1991 מדיה וקבצים בנושא תוכולתי-נינורתה השני בוויקישיתוף
ארמין הארי

ארמין הארי (בגרמנית: Armin Hary; נולד ב-22 במרץ 1937) הוא אתלט גרמני בעבר, הוא אלוף אולימפי, שיאן עולם ואלוף אירופה בריצת 100 מטר. האתלט הראשון בעולם שרץ ריצה זו בזמן של 10 שניות. הארי נולד בקווירשיד שבחבל הסאר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכה הארי בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.2 שניות. בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-21 ביוני בשנת 1960 קבע הארי בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 10.0 שניות בדיוק. באולימפיאדת רומא (1960) זכה הארי בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.2 שניות לפני דייב סיים מארצות הברית 10.2 שניות ופיטר רדפורד מבריטניה (10.3 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר לאחר שהשוו את שיאם העולמי שקבעו בשלב המוקדמות 39.5 שניות, לפני ברית המועצות (40.1 שניות) ובריטניה (40.2 שניות). ארצות הברית שניצחה במירוץ בתוצאה של 39.40 שניות נפסלה. איגוד האתלטיקה הגרמני השעה את הארי לאחר המשחקים האולימפיים מאחר שדרש תשלום עבור תחרות שבה אמור היה להשתתף, אף על פי שמארגני התחרות סירבו לשלם לו (באותה תקופה רק חובבים יכלו להשתתף באולימפיאדה). אירוע זה הוביל לפרישתו מספורט תחרותי. בשנת 1980, כסוחר נדל"ן נמצא הארי אשם בהונאת הכנסייה הקתולית בסכום כולל של 3,200,000 מארק גרמני, הוא נידון למאסר על תנאי למשך 18 חודשים עד שנת 1983. התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ארמין הארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמין הארי ארמין הארי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ארמין הארי, באתר olympedia.org ארמין הארי, באתר Track and Field (גברים)
דתות אברהמיות

הדתות האברהמיות הן דתות מונותאיסטיות המדגישות ומזהות את מקורן עם אלוהי אברהם או שהמסורת הרוחנית שלהן מזוהה עמו. דתות אברהמיות הן אחת מתוך שתי האסכולות העיקריות של דת בעולם כיום, לצד דתות דהרמיות. שלוש הדתות האברהמיות העיקריות, לפי סדר הופעתן, הן היהדות, הנצרות והאסלאם. נוסף על דתות אלו, ישנן עוד דתות אברהמיות רבות אחרות, קטנות יותר, כגון הדת הדרוזית והדת הבהאית (שהתפצלו מהאסלאם השיעי), הדת השומרונית (שהתפצלה מהיהדות), עדי יהוה (שהתפצלו מהנצרות) ועוד. היהדות והשומרונות מתייחסות לעצמן כדתם של צאצאי יעקב, נכדו של אברהם. הנצרות החלה כפלג של היהדות במאה הראשונה לספירה (פלג הידוע כנצרות יהודית) והיא התפצלה לזרמים שונים. האסלאם נוסד על ידי מוחמד במאה השביעית לספירה בהתבסס על סיפורים ששמע מפי יהודים ונוצרים בסביבת מגוריו שהובילו אותו לכתוב את גרסתו לדבריהם בתור הקוראן. קיים דמיון בין שלוש הדתות והן קשורות זו בזו מבחינה תאולוגית: שלושתן מונותאיסטיות (בעיית ה"מונותאיזם בנצרות" ואמונת פיצול האלוהות לאב, הבן ורוח הקודש אין בה כדי לבטל את היסוד המונותיאסטי בדת זו), ולפי הגותן אלוהים הוא דמות נעלה ומקור חוקי המוסר (אם כי ביהדות, הדבר שנוי במחלוקת אם מקור המוסר הוא רק מאלוהים או גם מבני אדם). סיפר הקדושה בשלוש הדתות כולל דמויות רבות זהות כמו גם מוטיבים היסטוריים ומקומות, על אף שהם מוצגים לעיתים באופן ובמשמעות שונה. נכון למאה ה-21, מספר המאמינים בדתות האברהמיות עומד על 4.3 מיליארד איש, והוא מוערך בכ-57% מאוכלוסיית העולם. 28 אחוזים נוספים מאמינים בדתות אחרות, ו-15% אינם מאמינים בדת כלשהי. מדיה וקבצים בנושא דתות אברהמיות בוויקישיתוף סדרת מאמרים על חובות המאמינים ביהדות, בנצרות ובאסלאם - בין אדם לחברו ובין אדם לאלוהיו, מאת פרופ' יעקב שביט, ד"ר דפנה מוסקוביץ וצאלח סואעד, באתר מט"ח אסופת פרקי הספר "לחיות בארץ הקודש להכיר ולכבד: מעגלי הזמן בשלוש הדתות" דתות מונותיאיסטיות, דף שער בספרייה הלאומית "Philosophy of Religion". Encyclopædia Britannica. 2010. נבדק ב-2010-06-24. "Religion: Three Religions — One God". Global Connections of the Middle East. WGBH-TV Educational Foundation. 2002. נבדק ב-2009-09-20. Share of global population by religion 2022, Statista (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיליפינים במשחקים האולימפיים

הפיליפינים משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1924). היא נעדרה מהם מאז רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. כן השתתפה בארבע אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת סאפורו (1972). לאורך השנים צברו הספורטאים הפיליפינים 16 מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. שמונה מהמדליות הושגו באיגרוף והיתר באתלטיקה, בשחייה, בהרמת משקולות ובהתעמלות מכשירים. באולימפיאדת פריז ייצג את הפיליפינים אתלט בודד, שלא צלח את שלבי המוקדמות בתחרויות בהן השתתף. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה השחיין טאופילו אילדפונסו לספורטאי הפיליפיני הראשון שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הייתה מוצלחת מאוד עבור המשלחת הפיליפינית - שלושה מספורטאיה זכו במדליות ארד: אידלפונסו ששחזר את הישגו מאמסטרדם, הקופץ לגובה סימאון טוריביו והמתאגרף חוסה ויאנואבה (בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג). באולימפיאדת ברלין (1936) זכה אתלט נוסף במדליית ארד, מיגל וייט, בריצת 400 מטר משוכות. נבחרת הכדורסל הודחה בידי נבחרת ארצות הברית בשלב רבע הגמר, וסיימה במקום החמישי לאחר שגברה 23–32 על אורוגוואי. במשחקים שנערכו לאחר מלחמת העולם השנייה בלטה במיוחד נבחרת הכדורסל, שסיימה במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון (1948), במקום ה-11 באולימפיאדת הלסינקי (1952), במקום השביעי באולימפיאדת מלבורן (1956) ובמקום ה-11 באולימפיאדת רומא (1960). המתאגרף אנתוני ויאנואבה זכה במדליית כסף באולימפיאדת טוקיו (1964), בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג. הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה בה זוכה ספורטאי פיליפיני מזה 28 שנים, והראשונה שאינה מדליית ארד. 24 שנים חלפו עד שמתאגרף פיליפיני נוסף זכה במדליה אולימפית, לאופולדו סראנטס, שזכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג באולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה גם רואל ולאסקו במדליית ארד באותה הקטגוריה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה אחיו הצעיר של ולאסקו, מנסואטו, במדליית הכסף בקטגוריית משקל זו. מתאגרף נוסף, אליאס רקאידו, הודח בשלב רבע הגמר. בארבע האולימפיאדות הראשונות של המאה ה-21 לא הצליחו ספורטאים פיליפינים לזכות במדליות. לוחמת הטאקוונדו מארי אנטואנט ריברו הייתה קרובה לעשות זאת באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בשלב חצי הגמר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה מרימת המשקולות הידילין דיאז במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית הראשונה של הפיליפינים מזה 20 שנה. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: הפיליפינים במשחקים הפאראלימפיים הפיליפינים במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא הפיליפינים במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי הפיליפיני "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-1 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-1 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
פרסי ויליאמס

פרסי אלפרד ויליאמס (באנגלית: Percy Alfred Williams; ‏19 במאי 1908 - 29 בנובמבר 1982) היה אצן קנדי, הוא פעמיים אלוף אולימפי בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. נוסף לכך היה שיאן העולם בריצה ל-100 מטר. ויליאמס נולד בוונקובר שבקולומביה הבריטית. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה ויליאמס בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות, לפני ג'ק לונדון מבריטניה (10.9 שניות) וגאורג למרס מגרמניה (10.9 שניות) בשלב רבע הגמר ובשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 10.6 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.8 שניות, לפני וולטר רנג'לי מבריטניה (21.9 שניות) והלמוט קורניג מגרמניה (21.9 שניות). נוסף לכך הוא השתתף בריצת שליחים 4x100 מטר חופשי אך נבחרתו נפסלה בשלב הגמר. בתחרות שנערכה בטורונטו ב-9 באוגוסט בשנת 1930 קבע ויליאמס בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 10.3 שניות. שבוע לאחר מכן, במשחקי האימפריה הבריטית הראשונים שנערכו בהמילטון, אונטריו, קנדה הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.9 שניות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים ויליאמס במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות ולא הצליח להגן על תוארו. נוסף לכך הוא סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.3 שניות, ארצות הברית ניצחה בשיא עולם חדש של 40.0 שניות. לאחר המשחקים האולימפיים הוא פרש מספורט תחרותי ועבד בתור סוכן ביטוח. ויליאמס חי עם אמו עד למותה בשנת 1977. לאחר מכן חי לבד וסבל מכאב כתוצאה מדלקת מפרקים בה לקה. הוא התאבד בשנת 1982. ריצת 100 מטר: 10.3 שניות (1930) ריצת 200 מטר: 21.7 שניות (1929) התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא פרסי ויליאמס בוויקישיתוף פרסי ויליאמס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פרסי ויליאמס, באתר olympedia.org פרסי ויליאמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרסי ויליאמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מזרח טימור במשחקים האולימפיים

מזרח טימור משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אתונה (2004), אם כי ספורטאים מזרח-טימורים השתתפו באופן עצמאי כבר באולימפיאדת סידני (2000), בטרם זכתה המדינה בעצמאות מאינדונזיה. השתתפותם של הספורטאים ממזרח טימור במשחקים הייתה עד כה סמלית בעיקרה, ואיש מהם לא הגיע להישגים גבוהים. אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה מזרח טימור הייתה אולימפיאדת סוצ'י (2014). מזרח טימור במשחקים הפאראלימפיים מזרח טימור במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא מזרח טימור במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף הוועד האולימפי הלאומי של מזרח טימור באתר המועצה האולימפית של אסיה