laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
T-35

T-35 היה טנק סובייטי כבד בעל חמישה צריחים. הטנק תוכנן בתחילת שנות ה-30 ויוצר באופן סדרתי בשנים 1932 - 1939. הטנקים השתתפו בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. מרבית הטנקים אבדו בחודשים יוני - יולי 1941. הפיתוח של הטנק הכבד החל בשנת 1930 במשרדי התכנון בעיר חרקוב. המטרה הייתה פיתוח של טנק כבד לפריצת קווי ביצורים, לשם כך הגדירו אנשי חיל השריון הסובייטי למתכננים את הדרישות לחימוש הטנק: 2 תותחים ולפחות 6 מקלעים. התוצאה הייתה טנק במשקל של כ-50 טון בעל 5 צריחים. הצריחים מוקמו בשני מפלסים. במפלס עליון מוקם צריח ובו תותח בקוטר 76.2 מ"מ בעל קנה קצר. התותח יועד לירי פגזים נפיצים בלבד כנגד מטרות חי"ר וארטילריה. במפלס התחתון מוקמו 4 צריחים. צריח אחד/שניים עם תותח בקוטר 45 מ"מ (התותח יועד לירי פגזי חודרי שריון כנגד מטרות משוריינות) ושלושה/שניים (תלויה בגרסה) צריחים עם מקלעי DT. הטנק צויד במנוע בנזין בעל 12 צילינדרים מדגם M17. היה זה למעשה הגרסה המשופרת של המנוע הגרמני BMW VI, אשר יוצר בברית המועצות ברישיון. הספק של המנוע היה 500 כוח סוס. הייצור של טנקי T-35 החל בנובמבר 1933 במפעל הקטרים בעיר חרקוב. T-35 יוצר בסדרות קטנות עד לשנת 1939, אז הופסק ייצורו. בסך הכל יוצרו 59 טנקי T-35. בקיץ 1941 מרבית טנקי T-35 (48 מתוך 59) היוצבו בגדוד הראשון של דיוויזיית שריון מס' 34. הדיוויזיה מוקמה באזור העיר רווה-רוסקה. בימים הראשונים של מבצע ברברוסה איבדה הדיוויזיה את כל טנקי T-35 שלה - רובם ללא קרב. הם נעזבו בשל תקלות טכניות, במהלך התמרון של הדיוויזיה. כמחצית מהטנקים פוצצו על ידי אנשי הצוות שלהם, כאשר התברר שלא ניתן לתקנם בתנאי שדה. 2 טנקים נתקעו בביצות ושניים נוספים נפלו מן הגשר לתוך הנהר וטבעו. רק 7 מתוך 48 הטנקים השתתפו בלוחמה של ממש, כולם הושמדו באש תותח נ"ט של הגרמנים. טנקי T-35 הנותרים (אלה שלא הוצבו בדיוויזיה ה-34) נטלו חלק בקרב על מוסקבה בחורף 1941-42. לאחר מכן לא ידוע על שימוש כלשהו בטנקים אלו. תיאור של הטנק , באתר the russian battlefield (רוסית)
אביבעל

אביבעל (בתעתיק ליוונית: Ἀβιβάλου, משמעות בכנענית: "הבעל הוא אבי"; מת ב־980 לפנה"ס לערך) היה מלך צור ואביו של חירם הראשון. הוא נזכר אצל דיוס ומנאנדרוס מאפסוס, שכתביהם לא שרדו, אך מצוטטים בספרי יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון וקדמוניות היהודים. מלבד העובדה שהיה אביו של חירם לא ידוע עליו דבר. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 8.2.9 (ראו במקור היווני ובתרגום); יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.17–1.18 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
מרי בארה

מרי תרזה בארה (באנגלית: Mary Teresa Barra; נולדה ב-24 בדצמבר 1961) היא מנכ"לית חברת הרכב "ג'נרל מוטורס" שבסיסה בארצות הברית. היא מונתה לתפקיד זה ב-15 בינואר 2014, ובכך הייתה לאישה הראשונה בעולם שמונתה למנכ"לית של יצרנית כלי רכב. לפני כן כיהנה כסמנכ"לית פיתוח המוצרים, הרכש ושרשרת האספקה הבינלאומיים של החברה. באפריל 2014 צוינה ברשימת "100 האנשים המשפיעים בעולם" של מגזין טיים. נולדה בשם מרי תרזה מקלה. הוריה ממוצא פיני. אביה עבד בחברת המכוניות פונטיאק. היא החלה לעבוד בג'נרל מוטורס בגיל 18 כסטודנטית, ב-1980. למדה הנדסת אלקטרוניקה בבית הספר של ג'נרל מוטורס (כיום אוניברסיטת קטרינג) במישיגן, וקיבלה תואר ראשון במדעים. היא קיבלה מלגה של ג'נרל מוטורס ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, אותו סיימה ב-1990. בארה עבדה בג'נרל מוטורס במגוון תפקידי הנדסה ואדמיניסטרציה. ב-2008 מונתה לסמנכ"לית הנדסת הייצור הבינלאומית, וב-2009 עברה לתפקיד סמנכ"לית משאבי האנוש הבינלאומית. החל מ-2011 שונה תפקידה לסמנכ"לית פיתוח המוצרים. במסגרת תפקידה פעלה לייעול ארגוני באמצעות הפחתת פלטפורמות ייצור כלי הרכב בחברה והקטנת הביורוקרטיה הארגונית באמצעות השטחה של המבנה הארגוני. ב-2013 הורחבו הסמכויות בתפקידה, והיא הפכה לאחראית גם על הרכש ושרשרת האספקה הבינלאומיים. ב-2014 מונתה למחליפתו של דן אקרסון בתפקיד מנכ"לית החברה. במהלך השנה הראשונה לכהונתה, נאלצה החברה להוציא 84 אזהרות בטיחות עבור כ-30 מיליון מכוניות שייצרה, ובארה נקראה להעיד בפני הסנאט של ארצות הברית על אזהרות אלו ומספר מקרי מוות שיוחסו למתג הצתה פגום ברכביה. ב-2014 דורגה בארה במקום השביעי ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם" של פורבס. באותה שנה קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מישיגן. נשואה לטוני בארה, אותו פגשה כסטודנטית באוניברסיטת קטרינג, ולהם שני ילדים. הם מתגוררים בנורת'וויל, פרבר של דטרויט. מדיה וקבצים בנושא מרי בארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרי בארה מרי בארה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרי בארה, ברשת החברתית LinkedIn ישראל פישר, מנפצת את תקרת הזכוכית: מארי בארה תהיה המנכ"לית הראשונה של יצרנית רכב, באתר TheMarker‏, 10 בדצמבר 2013 היסטוריה בג'נרל מוטורס ובענף הרכב: לראשונה אישה תעמוד בראש החברה, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2013 סיכום 2014: ג'נרל מוטורס: השיא של מרי בארה - 30 מיליון ריקולס, באתר "אוטוניוז" Vlasic, Bill (2013-12-10). G.M. Names First Female Chief Executive. The New York Times. GM reverses openness pledge: Our view. USA Today
ארטזוסטרה

ארטזוסטרה, (המאה ה-5 לפנה"ס) הייתה נסיכה פרסית. בתו של דריווש הראשון, אחותו של חשיארש הראשון, ואשתו של המצביא המפורסם מרדוניוס. דריווש הראשון מלך פרס נישא לבתו של גובריאס, אציל פרסי חשוב. גובריאס עצמו נישא לאחותו של דריווש וממנה נולד לו מרדוניוס. דריווש השיא את מרדוניוס שהיה עוד צעיר יחסית לבתו ארטזוסטרה. כך לפחות על פי הרודוטוס. גם בכתובת שנמצאה בפרספוליס נכתב שמרדוניוס נישא לבתו של דריווש. אם כי נכתב שם ששמה "Ardušnamuya". אם כי ייתכן ש-"Artozostre" הוא שיבוש יווני של השם. ידוע על בן אחד שנולד למרדוניוס וארטזוסטרה. המצביא הפרסי אורטנטס. הרודוטוס, היסטוריה, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998 כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת". הרודוטוס, ספר ו', 43. Mardonius
תחנת עגינה

תחנת עגינה או תחנת עיגוּן (באנגלית: roadstead וגם road) היא גוף מים מחוץ לנמל המוגן מזרמי סחף, גֵּאוּת וָשֵׁפֶל בַּמּוֹלָד וּבַמָּלֵא (spring tides), ונחשולי ים, שבו יכולה אונייה לעגון בבטחה יחסית מבלי שתיסחף או שהעוגן יקרע, בעודה ממתינה לתורה להיכנס לנמל. המעגן יכול להיות פתוח וטבעי, בדרך כלל שפך נהר, או שהוא נוצר באופן מלאכותי. במשפט הימי מוגדרת תחנת עגינה כ"תחנה כללית לעגינת ספינות, נעשה בה שימוש כזה באופן ידוע, ומזוהה על פי שמה." במפות ובפרסומי ימאות באנגלית נעשה שימוש במונח "דרך" (road) במקום במונח המקובל לתחנת עגינה (roadstead). לעיתים משמשת תחנת העגינה כתחליף לנמל, למשל כאשר האונייה גדולה מכדי להיכנס לנמל, ואת הסחורה או הנוסעים פורקים לסירות משא המשנעות אותם לנמל. תחנות עגינה בנהרות (דוגמת הריין) שוכנות במרחק מן הכניסה לנמל, לעיתים עד 5 קילומטרים מהפתח, במעלה או במורד הנהר. הספינות ממתינות בתחנת העגינה לתורן להיכנס לנמל, לנהר אחר או לתעלה. זמן ההמתנה יכול להתארך אם בעלי הספינה נקלעו לקשיים כלכליים. במקרה זו נשאר צוות מצומצם על הספינה להפעיל את המנוע מדי פעם. מדיה וקבצים בנושא תחנת עגינה בוויקישיתוף ועד הלשון העברית, מונחי גאוגרפיה (תרפ"ח), 1928. בתוך: מאגר המונחים של האקדמיה ללשון העברית Port Construction and Rehabilitation, United States Army technical manual Black's Law Dictionary: What is roadstead? Walker, George K. Definitions for the Law of the Sea: Terms Not Defined by the 1982 Convention. Leiden: Martinus Nijhoff Publishers, 2012. תחנות עגינה מסביב לעולם תחנת העגינה של סינגפור תחנת העגינה של מרסיי ספינות הולנדיות בתחנת העגינה של טסל, 1671 תחנת העגינה בויל פרנש-סיר-מר במחוז האלפים הימיים בצרפת מכלית יוונית בתחנת העגינה של פיראוס שיט תחרותי של וולוו ב-2012 בתחנת העגינה של לאוריין בברטאן הספינה Harald Hårfagre בתחנת העגינה של טרונדהיים ב-1906 הספינה Golden Fleece בתחנת עגינה
התנועה לזכויות הגבר

התנועה לזכויות הגבר (באנגלית: Men's Rights Movement - MRM) היא תנועה חברתית עולמית המהווה את אחד החלקים הגדולים ביותר והמוכרים ביותר בתנועת הגברים. מטרת התנועה היא פעילות למען זכויות המגדר הגברי בעידן המודרני. עיקר העיסוק של התנועה כיום הוא מאבק למען שוויון בדיני גירושין, אך קבוצות רבות המזדהות עם התנועה עוסקות גם במאבק למען הוצאת מילת זכרים אל מחוץ לחוק, בהחלת גיוס חובה לנשים לצבאות של מדינות בהן קיים גיוס חובה לגברים, השוואת גיל הפרישה במדינות בהן גיל הפרישה של נשים נמוך יותר (לדוגמה ישראל), מאבק באפליית גברים בקבלה למקומות עבודה ובנושאים נוספים הקשורים לזכויות המין הגברי. מרבית הקבוצות והארגונים המזוהים עם תנועה זו מגדירים עצמם או מוגדרים על ידי מתנגדיהם כאנטי-פמיניסטים. הארגון המוכר ביותר במדינת ישראל המזהה עצמו עם מטרות התנועה הוא מפלגת רע"ש - זכויות הגבר במשפחה. תנועת הגברים יום הגבר הבינלאומי הגלולה האדומה - סרט תיעודי בבימויה קאסי ג'יי 2016 א' זה אבא - תנועה ישראלית למען שוויון זכויות לאבות בהליכי גירושין ובהורות וורן פארל - מאבותיה של תנועת הגברים אפליית גברים MGTOW נירית אנדרמן, איך הבמאית הפמיניסטית השתכנעה שגברים מופלים לרעה, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2017 הגלולה האדומה - הקדימון המורחב לסרט התיעודי על התנועה לזכויות הגברים, בבימויה של קאסי ג'איי, 2016, באתר יוטיוב
מרידה (מדינה)

מרידה (בספרדית: Mérida) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במערב ונצואלה, גובלת בטרוחיו, במובלעת של סוליה, באגם מרקאיבו ובסוליה עצמה בצפון, בטאצ'ירה במערב ובדרום ובברינס בדרום ובמזרח. המדינה משתרעת על שטח של 11,300 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 828,592 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מרידה. הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית מרידה. ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת מרידה. ב-1874 שם המדינה שונה לגוסמאן בלנקו, על שמו של נשיא ונצואלה באותו זמן אנטוניו גוסמאן בלנקו. ב-1881 מרידה אוחדה עם טאצ'ירה וטרוחיו למדינת לוס אנדס, אך המדינה פורקה ב-1899 בחזרה למרכיבותיה. ב-1909 השם "מרידה" הושב למדינה. כלכלת המדינה מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול סלרי, תפוחי אדמה, כרובית, חסה, גזרים, שום, כרוב וסלק, גידול מקנה, תיירות, דיג ותעשייה, בעיקר טקסטיל. מדיה וקבצים בנושא מרידה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרידה (בספרדית) מרידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת מרידה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
גביע דייוויס 1991

גביע דייוויס 1991 הייתה התחרות ה-80 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 87 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ותת-הבית התחתון תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת צרפת בליון. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת צרפת שניצחה בתחרות בפעם ה-7 בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: בלגיה, קנדה, איטליה ושוודיה נותרו בבית העליון ברזיל, בריטניה, הולנד ושווייץ עלו לבית העליון אוסטריה, ישראל, מקסיקו וניו זילנד ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 1991, נבחרת ישראל המשיכה להיות מוצבת בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת צרפת שבסופו של דבר ניצחה בתחרות כולה. לאחר הפסד לצרפת נבחרת ישראל נפגשה עם בלגיה. בעקבות הפסד נוסף, נבחרת ישראל ירדה מבית העליון ובתחרות של שנת 1992 היא הוצבה בבית אירופה. אתר התחרות
היימפסל הראשון

היימפסל הראשון (בלטינית: Iempsale; המאה ה-2 לפנה"ס) היה נסיך נומידי. בנו של מיקיפסה, אחיו של אדהרבעל, ובן דודו של יוגורתה. למסיניסה מלך נומידיה היו שלושה בנים, גולוסה, אסטנבעל, ומיקיפסה. לגולוסה נולד בן בשם מאסיווא, לאסטנבעל היה בן בשם יוגורתה, ובן נוסף חולני מטבעו בשם גאודה, ולמיקיפסה היו שני בנים אדהרבעל, והיימפסל. גולוסה ואסטנבעל מתו ככל הנראה ממגפה, על כן הפך מיקיפסה למלך, ואימץ את אחיינו יוגורתה. לפני מותו קרא מיקיפסה לבניו וליוגורתה, וביקש מהם לשלוט בממלכה יחד באופן הוגן. השלושה הבטיחו, אולם מיד לאחר מותו של מיקיפסה פרצו הסכסוכים. כאשר הגיעו אדהרבעל, יוגורתה, והיימפסל, לדון בענייני המדינה, מיהר היימפסל והתיישב ליד אדהרבעל, כך שיוגורתה לא יכל לשבת באמצע. על פי מנהגי הנומידיים המבוגר ביותר זכאי לשבת באמצע והיימפסל היה הצעיר ביותר מבין השלושה. אדהרבעל הפציר בהיימפסל לוותר משום שיוגורתה מבוגר יותר, בסופו של דבר הסכים היימפסל לוותר. אולם כאשר המשיכו לדון בענייני המדינה הציע יוגורתה לבטל את כל החוקים שחוקק מיקיפסה בחמש השנים האחרונות לחייו כיוון שאז היה חולה ודעתו לא הייתה צלולה. היימפסל השיב בלעג שלדעתו זהו רעיון טוב מאוד כיוון שאז אומץ יוגורתה והפך למלך. יוגורתה נעלב והחל מחפש דרכים כיצד להיפטר מהיימפסל. השלושה לא הצליחו להסתדר ועל כן החליטו לחלק את הממלכה ביניהם. היימפסל הפזיז התארח בערך בשנת 117 לפנה"ס בעיר תירמידה בביתו של אחד מידידי יוגורתה. אותו ידיד נתן ליוגורתה העתק של מפתחות הבית. יוגורתה שלח לשם קבוצה של נאמניו שהחלו סורקים את הבית בחיפוש אחר היימפסל. זה האחרון נמלט אל ביתה של משרתת שם התחבא עד שחיילי יוגורתה איתרו אותו, ערפו את ראשו, והביאו אותו ליוגורתה. יוגורתה לא הסתדר גם עם אדהרבעל. מה שגרר לבסוף את מלחמת יוגורתה. סאלוסטיוס קריספוס, קאטילינא-יוגורתה - קטעים מדברי הימים, ירושלים, 1968, תרגמה שרה דבורצקי. גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 10 גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 11 גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 12
הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה

הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה (בלטבית: Nacionālie Bruņotie Spēki) מורכבים מצבא לטביה (כוחות היבשה, חיל הים וחיל האוויר), המשמר הלאומי, משמר החופים ועוד. תפישת ההגנה של הכוחות מתבסס על כוחות מקצועיים בעלי יכולת תגובה מהירה ועל כוחות מילואים היכולים להיות מגיוסים תוך התראה קצרה. צבא לטביה מבוסס החל מ-1 בינואר 2007 על חיילים מקצועיים בלבד, גיוס החובה בוטל ומחזור החובה האחרון היה ב-2005. תפקיד הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה הוא להגן על הריבונות והשטחים של המדינה, ולהגן על האוכלוסייה מפני מתקפה של כוחות זרים. על מנת לעמוד במשימות הכוחות מספקים הגנה למרחב האווירי והמים הטריטוריאליים של המדינה, משתתפים בפעולות במזמן משבר לאומי, מבצעים פעולות הצלה ומשתתפים במשימות כוחות בינלאומיים לשמירה על השלום. הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה הוקמו לראשונה לאחר הכרזת העצמאות של המדינה בסיום מלחמת העולם הראשונה. בסוף מלחמת העצמאות של לטביה בשנים 1918-1920, הכיל צבא לטביה כ-70 אלף איש. לאחר פלישת הסובייטים ביוני 1940 וכיבוש לטביה, החל פירוק הצבא הלטבי. שם הצבא שונה ל"צבא העם", לתקופה בספטמבר-נובמבר 1940 שונה ל"החיל הטריטוריאלי ה-24 של הצבא האדום". בספטמבר 1940 שירתו בחיל 24,416 חיילים, אך בסתיו יותר מ-800 קצינים ו-10,000 חיילים סולקו ממנו. חלק מהחיילים הלטביים ממחזור גיוס 1939 הוחלפו על ידי 4,000 חיילים רוסים. ב-10 ביוני נשלחו הקצינים הבכירים של החיל למוסקבה שם נעצרו ורובם נורו. ב-14 ביוני 430 קצינים לפחות נעצרו ונשלחו למחנות גולאג. לאחר התקיפה הגרמנית על סובייטים, יותר מ-2,080 חיילים לטביים שוחררו משירות, מכיוון שהסובייטים חששו שהם יפנו את הנשק נגד הקומיסרים והקצינים הסובייטים. במקביל רבים מהחיילים ערקו מהשירות, כאשר החיל חצה את גבולות לטביה הוא הכיל בערך 3,000 חיילים בלבד. מבנה הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה: מטה משותף לכוחות המזוינים מטה כוח אדם כוחות היבשה חיל האוויר חיל הים המשמר הלאומי היחידה למשימות מיוחדות המשטרה הצבאית מפקדת אימונים ותורת לחימה מפקדה לגוסיטית גדוד כוחות מזוינים ישנם 4,700 אנשים בשירות פעיל, 971 חיילים בכוחות היבשה, 552 בחיל הים, 251 בחיל האוויר והשאר בפיקודים השונים. בנוסף יש 10,642 מתנדבים במשמר הלאומי ו-1,288 אזרחים העובדים בכוחות המזוינים. לטביה משתפת פעולה עם ליטא ואסטוניה בגדוד חי"ר משותף (BALTBAT) ושייטת משותפת (BALTRON) המשמשים במשימות לשמירה על השלום. נאט"ו מבצעת סיורים והגנה על המרחב האווירי של לטביה מכיוון שלצבא לטביה אין את האמצעים לבצע משימה כזאת. לטובת העניין הקצו בנאט"ו 4 מטוסי קרב המגיעים ממדינות שונות וכל 2-3 חודשים מוחלפת המדינה שמבצעת את הסיור האווירי. הרובאים הלטביים מדיה וקבצים בנושא הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה בוויקישיתוף הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
קרבובו

קרבובו (בספרדית: Carabobo) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בים הקריבי בצפון, ביארקוי במערב, בקוחדס ובגואריקו בדרום ובארגואה במזרח. המדינה משתרעת על שטח של 4,650 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 2,245,744 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ולנסיה. האזור בו נמצאת כיום קרבובו היה מיושב במשך מאות שנים על ידי ילידים, בעיקר באזור אגם ולנסיה. הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16 וכבשו אותו. בשארית המאה ה-16 ובמאה ה-17 היישובים שהקימו הספרדים באזור, בהם ולנסיה שהוקמה ב-1555, סבלו מהתקפות חוזרות ונשנות של שבטי ילידים מחד ושודדי ים אנגלים וצרפתים מאידך, ובחלק מהמקרים היישובים ננטשו עקב כך. באזור קרבובו התרחשו מספר קרבות מכריעים במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה במאה ה-19. החשוב שבהם היה קרב קרבובו ב-24 ביוני 1821 בו ניצחו סימון בוליבר וכוחותיו את כוחות הספרדים. לאחר הקרב הספרדים נסוגו מהאזור, למעט חיל מצב שהשאירו בפוארטו קבייו עד 1823. לאחר הניצחון במלחמה האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה, ולאחר שזו התפרקה ב-1830 ולנסיה נהפכה זמנית לבירת ונצואלה, עד שהתואר הועבר לקראקס. עם הקמתה ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית קרבובו. כעבור זמן קצר הופרדה ממנה פרובינציית ברקיסימטו, שכללה את שטחי מדינות לרה ויארקוי של היום. ב-1864 ונצואלה הפכה להיות מדינה פדרלית ובחלקים מפרובינציית קרבובו הוקמה מדינת קרבובו. כלכלת קרבובו מתבססת בעיקר על תעשייה, בעיקר עיבוד מזון וטקסטיל, זיקוק נפט, תיירות, דיג וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, קקאו, כותנה, קנה סוכר וקוקוס. מדיה וקבצים בנושא קרבובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרבובו קרבובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת קרבובו, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
התפוצצות לווייתן

התפוצצות לווייתן היא תופעה שבה גופתו של לווייתן מתפוצצת כתוצאה מהצטברות גזים והתגברות הלחץ הפנימי בתוכו. המקרה הנודע ביותר של התפוצצות לווייתן התרחש בשנת 2004 בטאיוואן, כאשר לווייתן התפוצץ באזור מאוכלס, באמצע העברתו על גבי משאית לאזור אחר מהמזח שהושאר בו. עובדי הנמל הואשמו לאחר האירוע שלא הזדרזו לפעול ולהעבירו במהירות, לפני שיצטברו בתוכו מספיק גזים שיגרמו להתפוצצותו. החפת לווייתנים פיצוץ לווייתן פיצוץ ליוויתן באתר יוטיוב תמונות מהתפוצצות לווייתן(הקישור אינו פעיל) Thar She Blows! Dead whale explodes (29.1.2004). MSNBC Whale explodes in Taiwanese city (29.1.2004). BBC News ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בי סי פלייס

הבי. סי. פלייס (באנגלית: BC Place) הוא אצטדיון הנמצא בוונקובר שבקולומביה הבריטית הנמצאת בקנדה. הוא מארח משחקים בכדורגל ופוטבול. ב-2010 אירח הבי.סי. את משחקי החורף האולימפיים של שנת 2010 שהתרחשו בוונקובר, קנדה. אצטדיון זה אירח גם את גמר גביע העולם בכדורגל לנשים לשנת 2015. האצטדיון משמש כמגרש ביתי לקבוצת הכדורגל ונקובר וייטקאפס מליגת ה-MLS ולקבוצת הפוטבול BC ליונס מליגת ה-CFL. מדיה וקבצים בנושא בי סי פלייס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בי סי פלייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסצנה האמריקאית

הסצנה האמריקאית (באנגלית: The American Scene) הוא ספר מסע המתאר את מסעו של הסופר הנרי ג'יימס בארצות הברית בשנים 1904–1905. עשרה מתוך ארבעה עשר פרקי הספר פורסמו במגזינים, North American Review, Harper's Magazine ו-The Fortnightly Review, בשנים 1905–1906. המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור ב-30 בינואר 1907 באנגליה ושמונה ימים לאחר מכן (7 בפברואר) בארצות הברית. ישנם שינויים משמעותיים בין שתי המהדורות. ספר נסיעותיו של ג'יימס, הסצנה האמריקנית, תקף בחריפות את "החומרנות המשתוללת", כפי שכינה אותה ג'יימס, והמבנה החברתי של אמריקה. הספר עורר מחלוקת לגבי התייחסות החברה האמריקנית לקבוצות אתניות שונות ונושאים פוליטיים. הספר עדיין רלוונטי לגבי מספר סוגיות שוטפות, כגון מדיניות ההגירה, איכות ושמירה על סביבה, צמיחה כלכלית, ומתחים גזעיים. Thinking in Henry James by Sharon Cameron (Chicago: U Chicago P 1989) Henry James Collected Travel Writings - Great Britain and America - English Hours, The American Scene, Other Travels edited by Richard Howard (New York: Library of America 1993) ISBN 0-940450-76-3 A Henry James Encyclopedia by Robert L. Gale (New York: Greenwood Press 1989) ISBN 0-313-25846-5 Note on the texts of The American Scene at the Library of America web site
קורנוול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קורנוול – מחוז בדרום-מערב אנגליה דוכס קורנוול – תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת אישים ג'ודי קורנוול – שחקנית אנגלייה יו קורנוול – מוזיקאי אנגלי פטרישה קורנוול – סופרת אמריקאית
תובל פטר

תובל פָטֶר (26 בנובמבר 1939 - 14 בפברואר 2015) היה אקורדיוניסט ומוזיקאי ישראלי. פטר נולד וגדל בירושלים. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (אז תיכון בית הכרם). לקראת התגייסותו לצה"ל הגיע למפקדת הנח"ל ביחד עם חבריו מבית הספר, יהורם גאון ועליזה רוזן, לבחינות כניסה ללהקת הנח"ל. הוא הגיע כדי ללוות את יהורם גאון באקורדיון ולא התכוון להיבחן אך נגינתו הקסימה את הבוחנים שצירפו אותו ללהקה. שלושת הירושלמים הצטרפו לתוכנית ה-11 של להקת הנח"ל "צריך לחיות" שבה השתתפו אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, עידוא בן-גוריון, זהר אוריין, איתמר כהן, רות אטיאס, יצחק שאולי, אביטל מוסינזון, חינה גורביץ, אברהם סגל והאקורדיוניסט עמי גלעד. לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף ללהקת התרנגולים אותה יסדה והדריכה נעמי פולני, יוצאת להקת הצ'יזבטרון. הוא ליווה אותם בשתי תוכניות לצד יהורם גאון, שייקה לוי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, צביקה גרטל, עליזה רוזן, עמירם ספקטור, יוסי צמח ואחרים. זכור הליווי שלו ל"שיר השכונה". בשנות ה-60' וה-70' הופיע במופע "תל אביב הקטנה" שכתבו חיים חפר ודן בן אמוץ. במשך שנים ניגן עם מיטב המוזיקאים הישראלים והיה בין נגני האקורדיון המובילים בישראל. הוא הצטער על ירידת קרנו של האקורדיון בישראל. בשלב מסוים עזב למספר שנים לארצות הברית שם למד היסטוריה רוסית. כששב המשיך לנגן משירי ארץ ישראל והשתתף כמלווה בהצגות תיאטרון בעיקר של חנוך לוין שהיה חברו. ב-1993 הפיק תוכנית משירי המלחין האהוב עליו נינו רוטה, הופיע אתה ברחבי הארץ והוציא אלבום. האלבום יצא בהפקה מחודשת ב-2005 בשם "נינו וחצי - תובל פטר וחברים מנגנים נינו רוטה". ב-2006, ערך מופע משירי סשה ארגוב, לציון עשר שנים למותו. ב-2013 הופיע יחד עם הזמרת ירונה כספי במופע משירי ארגוב. נפטר מדום לב ב-14 בפברואר 2015, והותיר אחריו את בת זוגו החלילנית תניר שקד, בת ובן. תובל פטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) תובל פטר, באתר Discogs (באנגלית) תובל פטר, דף שער בספרייה הלאומית תובל פטר, בארכיון הבימה התרנגולים החדשים בליווי תובל פטר - מחווה ליום הולדתה של נעמי פולני, באתר יו-טיוב מת האקורדיוניסט תובל פטר, באתר הארץ, 15 בפברואר 2015 תובל פטר מנגן סשה ארגוב ב"חג האקורדיון" ב"לבונטין 7", באתר יוטיוב, 27 באוקטובר 2010 אתי חסיד לא בבית ספרנו, חדשות, 20 מרץ 1987 בן שלו, תצלום: דניאל צ'צ'יק, נעמי פולני ו"התרנגולים": חבר'ס יוצאים מן הכלל, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2010 ישראלים בחו"ל, "העולם הזה", גיליון 1998 מ-17 בדצמבר 1975, עמוד 28 עכבר העיר, החגיגה של פרדריקו פליני, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2006 המלצות לסוף השבוע, באתר הארץ, 25 במרץ 2008 בן שלו, איפה ארגוב נגמר ואיפה באך מתחיל, באתר הארץ, 18 ביולי 2006 עלמא אליוט הופמן, עכבר העיר, הופעות מומלצות: ירונה כספי שרה סשה ארגוב, באתר הארץ, 11 במאי 2014
אלכסנדרו סגל

אלכסנדרו סורין סגל (ברומנית: Alexandru Sorin Segal)‏, 4 באוקטובר 1947 – 6 בינואר 2015, כלכלן, אמן בינלאומי מ-1977 ושופט שחמט בינלאומי מ-1984, יהודי-רומני, אלוף השחמט של ברזיל ב-1978 וחבר בנבחרות השחמט האולימפיות של ברזיל, מחבר ספרי שחמט. סגל נולד בבוקרשט שברומניה. הוא היה ממובילי נבחרות הילדים והנוער ואחד מנציגי נבחרת הסטודנטים של רומניה. הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט ב-1970 וב-1971 התיישב בסאו פאולו, שם נישא לברזילאית יוצאת רומניה וקיבל אזרחות ברזילאית. ב-1973, לאחר קבלת האזרחות הברזילאית, השתתף לראשונה באליפות ברזיל בשחמט והגיע למקום השני. באליפות של 1974 זכה במקום ראשון-שני במשותף עם Márcio Marcos Miranda. ב-1978 זכה באליפות וב-1984 וב-1985 ברציפות זכה במקום השני. הוא היה חבר בחמש משלחות ברזילאיות לאולימפיאדת השחמט. סגל הגיע ב-1980 ל-2415 נקודות במד כושר, זכה לתואר אמן בינלאומי ב-1984, היה אלוף ברזיל במשחקי שחמט סימולטניים עם שיא של 155 משתתפים, פרסם מאמרים בתחום השחמט בעיתונים Folha de São Paulo ו-Folha da Tarde וחיבר ספר תאוריה בשם Fundamentos de tática בשנת 1982 (הספר זכה להדפסות נוספות). ידידו סרג'יו גרינברג יצר עבור את הרבוס S = Sxn, שפירושו ברומנית הוא: Segal Sorin וסגל נהג לעיתים לחתום באמצעותו. לאחר מותו מסיבוכי מחלת הסוכרת נקבר בבית העלמין היהודי של סאו פאולו. אלכסנדרו סגל, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אלכסנדרו סגל, באתר פיד"ה (באנגלית) In memoriam Sorin Segal. (04.10.1947 - 06.01.2015) סרג'יו גרינברג מספיד אותו באתר של הפדרציה הרומנית לשחמט (ברומנית) Enxadrista romeno-brasileiro (בפורטוגזית) רשימת אלופי השחמט של ברזיל (בפורטוגזית) Xadrez em luto- faleceu o amigo MI Segal (בפורטוגזית)