laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עתון 77

עתון 77 הוא ירחון לספרות ולתרבות, שנוסד על ידי המשורר והעורך יעקב בסר בשנת 1977, ומכאן שמו. כתב העת הוא בין הוותיקים שבכתבי העת הספרותיים בישראל. עד שנת 2024 יצאו לאור למעלה מ-430 גיליונות. העיתון נוסד בשנת 1977 ומאז מפרסם ברציפות יצירות בעברית של יוצרים ישראלים, או בשפות אחרות, כמו רוסית, ערבית או יידיש, בתרגום לעברית. העיתון מוגדר כעוסק בענייני תרבות וחברה, ובתהליכים היסטוריים שעיצבו את גורל העם היהודי ואת המפעל הציוני. כתב העת מפרסם מדי גיליון ביקורות וסקירות של ספרים חדשים, ונותן במה לזיכרונות, למסות, לסיפורת ולשירה מקורית ומתורגמת. הירחון יוצא על ידי עמותת "אגודת סופרים ואמנים לקידום הספרות והתרבות", בתמיכה ציבורית של משרד התרבות ושל עיריית תל אביב. בשנת 2003 היה על סף סגירה עקב קיצוץ של כ-40% בתמיכה שנתן משרד התרבות, אחר כך קיבל גם מימון מעיריית תל אביב והמשיך לצאת. מאז 2006 עורכי הירחון הם מיכאל בסר ועמית ישראלי-גלעד. בצד הגיליונות הרציפים, המציגים מגוון של נושאי כתיבה, יוצאים גיליונות ייחודיים המוקדשים לנושא מסוים (לעיתים בהשתתפותו של עורך שותף), כמו גיליונות על שירה מתורגמת מהמזרח התיכון, על שירה עירונית, על חוויית האבהות או על ספרות נשים ("מי מפחד מוירג'יניות", בעריכת תמר משמר). הירחון מפעיל הוצאת ספרים, בעלת אותו שם, המוציאה בעיקר ספרי שירה והגות. בהוצאה ראו אור למעלה מ-300 כותרים. בין הספרים שיצאו בהוצאה: לחולמים בליל גשם – אוסף של מבחר שירים מהשירה הערבית שהופיעו ב"עיתון 77" בשנים 2004-1977. השירה – האימפריאליזם היפה: משירת שכנינו; לקט תרגומי שירה ערבית, 2010 שכונה, יניב קקון, 2010 דקויות, אילנה אבן טוב-ישראלי, 2015 קדיש ניסים, קובץ שירים של קובי נסים, 2019 ממזרח יתפרץ הר געש, אסופת מאמרים של מתי שמואלוף, 2020 סוף מערב, קובץ שירים של יורם בק, 2020 אני שומעת מישהו, קובץ שירים של מיכל בת אדם, 2022 אסתטיקה של אינסוף, הגות קיומית ומרחבית של אבי לויתן, 2022 עתון 77, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אתר האינטרנט הרשמי של עתון 77 עיתון 77 ברשת החברתית פייסבוק עתון 77, באתר OCLC (באנגלית) עיתון 77 בארכיון הדיגיטלי של ספריית אוניברסיטת טקסס באוסטין רשימת ספריות המחזיקות במצאי את "עתון 77", בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) הארץ, גיליונות חדשים ל"עתון 77" ו"מקרוב", באתר הארץ, 9 באפריל 2002 אלי הירש, על גיליון 334-333, באתר "אלי הירש קורא שירה", 19 בדצמבר 2008 שירי לב-ארי, מת המשורר, המתרגם והעורך יעקב בסר, בן 73, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2006 אלי אשד, יומולדת עצוב, באתר ynet, 20 בפברואר 2007 על אודות כתב העת, באתר עיתון 77 דוד שליט, ‏עיתון 77 בסכנת סגירה, באתר גלובס, 3 באפריל 2003 מתן שירם ואיתי רום, ‏"תהיה כאן קטסטרופה תרבותית", באתר גלובס, 3 בדצמבר 2003 צפי סער, על מה כותבות נשים בישראל כיום?, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2009 ניסים קלדרון, למי קראת פמיניסטית?, באתר ynet, 3 בדצמבר 2009 קטלוג ספרי ההוצאה, באתר עיתון 77 הארץ, קצרים, באתר הארץ, 9 בפברואר 2005 הארץ, ספרים חדשים, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2010 אמיר בקר, "דקויות": להתענג על ההילוך האטי של השירה, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2015 אינס אליאס, קובי נסים לא אוהב את הדיבור על אשכנזים ומזרחים, אבל, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2019 אריאל קרס, "ממזרח יתפרץ הר געש": מתי שמואלוף מלבה את האש בכל מחיר, גם על חשבון איכות טיעוניו, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2020 יותם ראובני, "החיים חלפו כמו מקסם כזב, החלום יעוף, והחלום הוא שווא", באתר הארץ, 29 באפריל 2021
האגדה של זורו

האגדה של זורו (באנגלית: The Legend of Zorro, נקרא בישראל "זורו 2") הוא סרט הרפתקאות משנת 2005 שבוים בידי מרטין קמפבל, ומככבים בו אנטוניו בנדרס, קת'רין זיטה-ג'ונס ורופוס סוול בתפקידים הראשיים. זהו סרט המשך ל"המסכה של זורו" משנת 1998. הסרט, שמתרחש במחוז סאן מתאו בקליפורניה, צולם במקסיקו ובולינגטון, ניו זילנד. בקליפורניה של שנת 1850, תושבי העיירה מצביעים עבור הצטרפותה למדינות ארצות הברית. זורו (בנדרס) נקלע לתחבולה לאחר שפרצופו האמיתי זוהה בידי סוכני פינקרטון, ונאלץ למנוע השתלטות של רודן על אדמות העיר. הסרט לא הצליח וקיבל תגובות שליליות, בעיקר לנוכח הצלחת קודמו, עם רייטינג של 25% באתר Rotten Tomatoes. בשנת 1850 (תשע שנים לאחר עלילת הסרט הראשון) מצביעה קליפורניה על הצטרפותה למדינות ארצות הברית אבל כרטיסי ההצבעה נגנבים על ידי שכיר חרב בשם ג'ייקוב מק'גיבנס. זורו רודף אחריו ומצליח להשיב את הפתקים, אבל המסכה שלו יורדת והוא מזוהה על ידי שני סוכני פינקרטון. כשהוא חוזר לביתו, אשתו אלנה בטוחה שהוא יכול עכשיו, כשקליפורניה הצטרפה לאיחוד, להוריד את המסכה ולהפסיק להיות זורו. כשזורו (אלחנדרו) אומר לה שהוא רוצה להמשיך הם רבים והוא עוזב את הבית. למחרת בבוקר הסוכנים פוגשים את אלנה, מעמתים אותה עם הידע שלהם בנוגע לבעלה ומכריחים אותה להתגרש. שלושה חודשים אחר כך, אלחנדרו המדוכא מוזמן על ידי חברו, האב פיליפה, להשתתף במסיבה באחוזתו של רוזן חדש שהגיע לעיירה בשם ארמאנד. כשהוא מגיע למסיבה, הוא מגלה שאלנה במערכת יחסים עם הנסיך. זועם ושיכור הוא עוזב את האחוזה ורואה פיצוץ ענקי ליד האחוזה. הוא מנסה לשכנע את אלנה שתתרחק מארמאנד, אבל אלנה לא מקשיבה לו. לאחר מכן, מק'גיבנס ואנשיו תוקפים בית של משפחת איכרים, חבריו של אלחנדרו. זורו מצליח לחלץ את האישה ובנה אבל מק'גיבנס הורג את הבעל ובורח עם שטר המכר. אלחנדרו הזועם יוצא בעקבותיו ומגלה שהוא היה צריך את הבית בשביל לבנות עליו מסילת רכבת. אלחנדרו מגיע לקניון ומגלה שבנו, חואקים, כבר שם. הוא מציל אותו ומגלה שהמטען שמעביר מק'גיבנס הוא חבילות סבון. אנטוניו בנדרס – זורו/ דון אלחנדרו דה לה וגה. קת'רין זיטה-ג'ונס – הלנה דה לה וגה אדריאן אלונסו – חואקים דה לה וגה רופוס סוול – הרוזן ארמאנד ניק צ'ינלונד – ג'ייקוב מק'גיבנס חוליו אוסקר מצ'וסו – האב פיליפה אתר האינטרנט הרשמי של האגדה של זורו (באנגלית) "האגדה של זורו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האגדה של זורו", באתר נטפליקס "האגדה של זורו", באתר AllMovie (באנגלית) "האגדה של זורו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האגדה של זורו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האגדה של זורו", באתר Metacritic (באנגלית) "האגדה של זורו", באתר אידיבי "האגדה של זורו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנטוניו בנדראס ישחק גם בסרט ההמשך ל"זורו", באתר הארץ, 5 בנובמבר 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סינגפור במשחקים האולימפיים

סינגפור משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948), זמן קצר לאחר שהוכרזה כמושבת כתר נפרדת מיתר מושבות המצרים הבריטיות. בין 1963 ל-1965 הייתה סינגפור חלק ממלזיה, ובאולימפיאדת טוקיו (1964) השתתפו הספורטאים הסינגפורים כחלק מהמשלחת המלזית. מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) משתתפת סינגפור במשחקים כמדינה עצמאית. היא השתתפה מאז בכל משחקי הקיץ למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), לאחר שהצטרפה לחרם האמריקאי על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. סינגפור מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. הספורטאי הסינגפורי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה מרים המשקולות טאן הואו ליאנג, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960). בפעם הבאה בה עמדו ספורטאים סינגפורים על הפודיום הייתה רק באולימפיאדת בייג'ינג (2008), אז זכתה נבחרת הנשים בטניס שולחן במדליית כסף. לי ג'יאוויי, שהייתה חברת הנבחרת, סיימה פעמיים במקום הרביעי בתחרות ליחידות, בבייג'ינג ובאולימפיאדת אתונה (2004). ספורטאית סינגפורית שבלטה בבייג'ינג הייתה השחיינית טאו לי, שסיימה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר בסגנון פרפר, ואף שברה פעמיים את שיא אסיה במהלך המשחקים. שחקנית טניס שולחן ג'ינג ג'אן הונג השתתפה במשחקים בפעם השלישית. באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הספורטאים הסינגפורים בשתי מדליות ארד, שתיהן בטניס שולחן. פנג טיאנוויי עשתה זאת בטורניר היחידות, ובטורניר הזוגות הייתה שותפה לזכייה יחד עם ואנג יואגו. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה השחיין ג'וזף סקולינג במדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות סינגפור, לאחר שניצח במשחה ל-100 מטר [פרפר, עם שיא אולימפי חדש - 50.39 שניות. נבחרת הנשים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי, ושתיים משחקניות הנבחרת, פנג טיאנוויי ויו מנגיו, הודחו ברבע הגמר בטורניר היחידות. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: סינגפור במשחקים הפאראלימפיים סינגפור במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא סינגפור במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר המועצה האולימפית הלאומית של סינגפור "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
חילוט

חילוט הוא החרמה של נכסים בידי המדינה או גוף הפועל מטעמה. בדרך כלל מדובר בנכס שמקורו בעבירה פלילית (כגון גנבה או הלבנת הון) או בנכס שסייע לביצוע פשע או פעולות טרור (כגון כלי רכב שהסיע מחבל מתאבד). ישנן מדינות שמשתמשות במינוח "עיקול" (שמשמעותו בישראל שונה מחילוט) או "החרמה" במקום "חילוט". בישראל מוקנית לבתי המשפט סמכות להורות על חילוט מכוחם של מספר חוקים ובהם: פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], תשכ"ט–1969 פקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], תשל"ג–1973 חוק איסור הלבנת הון, תש"ס–2000 חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות, תשס"ה–2005 מטרת החילוט היא הקטנת התועלת שמפיק העבריין מדבר העבירה וכיסוי נזק שנגרם במהלך ביצוע העבירה. מאחר שבדרך כלל חלק משמעותי מנכסי העבריין הם נכסי מקרקעין, עשויה המדינה להידרש להמציא לבית המשפט שומת מקרקעין לצורך הערכת הפדיון הכספי צפוי ממכירת הרכוש והניהול הליכי החילוט. שומות אלה נערכות על ידי השמאי הממשלתי במשרד המשפטים. שופט בית המשפט העליון, נעם סולברג הרחיב בעניין החילוט: חשיבות רבה נודעת להליך החילוט, על רקע תכליתו. החילוט נועד למנוע מצב בו חוטא יֵצא נשכר, להוציא בִּלעוֹ הבלתי-חוקי של אדם מפיו, לשלול את התמריץ לביצוע עבירות, ולהרתיע. החילוט נועד גם לחסום ניסיון של עבריינים 'לערבב' בין התחומים – רכוש 'פלילי' ברכוש 'תמים', ובכך 'להלבין' כספי פשיעה עד שלא יִוודע כי באו בקִרבּה של מערכת כספים לגיטימית. לחילוט נודעת גם תכלית מעין-עונשית, כדי שידע העבריין הכלכלי אל-נכון כי הסיכון המקסימלי הצפוי לו, אינו רק החלטה שיפוטית המאלצת אותו להיפרד מפירות שהפיק מביצוע העבירה, אלא כי הוא נתון בסיכון של פגיעה כלכלית בעקבות ביצוע העבירה באמצעות כלי החילוט שהמחוקק העניק לרשויות האכיפה. אין לאפשר לעבריינים להבריח נכסיהם לקרובי משפחתם ולמכריהם כדי להימנע ממימוש החילוט. לחילוט נודעת חשיבות רבה מן ההיבט הנורמטיבי. החילוט מעביר מסר לעבריין ולחברה בכללותה, לפיו העבירות שביצע העבריין הן חמורות, וכי המדינה איננה סובלנית כלפי התנהגויות שכאלה. המסר ההרתעתי מועבר, בין היתר, לסביבתו של העבריין, הנוכחת לראות ולהבין כי מהעבריין נשלל הרווח שהפיק מפעילותו העבריינית. הרווח שנשלל איננו רק הרכוש 'המוכתם' בעבירה, אלא גם כל רכוש אחר של העבריין עד לשווי הרכוש ש'הוכתם' ואף, במצבים מסוימים, רכוש שהעביר העבריין לצד שלישי. אמירה נורמטיבית זו חשובה כשלעצמה, ומהווה אמצעי רב עוצמה במסגרת המלחמה בפשיעה. לעיתים, המסר הנורמטיבי שמועבר באמצעות הליך החילוט חזק עוד יותר מן המסר המועבר באמצעות ההליך הפלילי לעצמו. משעה שסכומי כסף שמקורם בעבירה 'עורבבו' עם כספים כשרים, שמקורם בפעולות לגיטימיות, נטמעו זה בזה והתמזגו זה לתוך זה, לא ניתן עוד להבחין בין הכסף ה'נקי' לבין הכסף ה'מלוכלך', ומתחייבת מסקנה לפיה סכום הכסף כולו מהווה רכוש אסור אשר ניתן לחלטו. — ע"א 6212/14 מדינת ישראל נ' אשרף ג'סארי, ניתן ב־8 בינואר 2016 הפקעה צו מרווה אמיר זוהר, ‏שעוני יוקרה ויהלומים: רשויות החוק מנסות לחלט רכוש מעבריינים, באתר גלובס, 12 בינואר 2013 אלה לוי-וינריב, ‏"המדינה עושה שימוש ציני בחומרים סודיים כדי לחלט רכוש", באתר גלובס, 10 באוקטובר 2017
לדעת - לבחור נכון

לדעת - לבחור נכון (בשמה הקודם: ש.י.ל.ה – שירות ייעוץ להיריון ומניעה) היא עמותה למתן שירותי ייעוץ להיריון ומניעת היריון, שנוסדה בירושלים בשנת 1976. העמותה היא הארגון הראשון מסוגו בישראל המשלב פעילות חינוכית בקהילה, מתן ייעוץ אישי וזוגי ושירות רפואי. השירות ניתן על ידי צוות רב מקצועי - עובדים סוציאליים, רופאי נשים, יועצים חינוכיים ומחנכי בריאות. הצוות כולל מספר עובדים בשכר ובעיקר מתנדבים. השירות ניתן לכל אדם ללא הבדל מין, גיל, מצב משפחתי, מקום מגורים, דת או לאום, ומשמש כמודל להקמת שירותי ייעוץ לבני נוער בכל רחבי הארץ ולפיתוח תוכניות חינוכיות לבני נוער. בשנת 1995 הוענק לעמותה פרס ראש העיר ירושלים לארגוני מתנדבים מצטיינים, על ידי אהוד אולמרט, עבור תרומת הארגון לרווחת תושבי העיר. הארגון מפעיל מספר תוכניות: הנחיית סדנאות בחינוך מיני בבתי ספר תיכוניים, בעיקר בבתי ספר בהם לומדים תלמידים הנחשבים לנוער בסיכון גבוה בפני הריונות ומחלות המועברות על ידי מגע מיני; הנחיית סדנאות לנערות בבתי ספר תיכוניים ערביים במזרח ירושלים; במרכז הייעוץ ניתן ייעוץ אישי וזוגי על ידי כ-25 אנשי מקצוע מתנדבים, סביב שימוש באמצעי מניעה, היריון לא מתוכנן ושירות רפואי על ידי רופאי נשים מתנדבים; מאגר מידע באתר האינטרנט של העמותה ייעוץ אישי בדואר אלקטרוני דרך אתר האינטרנט של העמותה. בשנת 2008 ניתן ייעוץ לכ-700 צעירים. ייעוץ אישי בנושא הריונות לא מתוכננים ושימוש באמצעי מניעה לאנשים שפנו אל העמותה דרך הטלפון; בשנת 2003 התקבלו כ-1,440 פניות להכוונה וייעוץ. אתר האינטרנט הרשמי של לדעת - לבחור נכון לדעת - לבחור נכון, באתר "גיידסטאר ישראל"
מלזיה במשחקים האולימפיים

מלזיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). במשחקים שקדמו להם שלחו חלקים ממלזיה, שהיו אז במעמד נפרד, משלחות עצמאיות: מלאיה השתתפה באולימפיאדת מלבורן (1956) ובאולימפיאדת רומא (1960). צפון בורנאו שלחה שני אתלטים לאולימפיאדת מלבורן, שהתחרו בקפיצה משולשת. סינגפור השתתפה במשחקים שנערכו מאז אולימפיאדת לונדון (1948). ב-1965 הכריזה סינגפור על עצמאותה, ומאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) שבה ושלחה משלחת נפרדת. מאז אולימפיאדת טוקיו, השתתפה מלזיה בכל המשחקים, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אותם החרימה בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. במהלך השנים צברו הספורטאים המלזים 13 מדליות, שמונה מדליות כסף וחמש מדליות ארד, רובן בבדמינטון. המלזים הראשונים שזכו במדליות אולימפיות היו האחים ראזיף וג'לאני סידק, שזכו במדליית ארד באולימפיאדת ברצלונה (1992). באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה צמד מלזי אחר, צ'אה סון קיט ויאפ קים הוק, במדליית כסף, בעוד ראשיד סידק, אחיהם הצעיר של ראזיף וג'לאני, זכה במדליית ארד בתחרות היחידים. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה לי צ'ונג ויי במדליית הכסף. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לי צ'ונג ויי במדליית כסף נוספת. פנדללה רינונג הייתה לאישה המלזית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ולראשונה היה זה בענף שאינו בדמינטון - רינונג זכתה במדליית הארד בקפיצה למים מ-10 מטרים. אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה האולימפיאדה הפורייה ביותר עבור מלזיה, שצברה בה 5 מדליות, לעומת 6 מדליות בכל האולימפיאדות שקדמו לה גם יחד. לי צ'ונג ויי זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית הכסף בטורניר היחידים בבדמינטון. בטורניר הזוגות זכו גו ו. שם וטאן וי קיונג במדליית כסף, ובמדליית כסף נוספת זכו צ'אן פנג סון וגו ליו יינג בטורניר הזוגות המעורבים. בטורניר הזוגות לנשים העפילו וון חה ויי וויויאן הו קה מון לשלב רבע הגמר. צמד הקופצות למים צ'אונג ג'ון הוונג ופנדללה רינונג זכו במדליית כסף בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטר. בקפיצות הסינכרוניות מ-3 מטר סיימה הונג במקום החמישי, יחד עם נור דאביטה סאברי. במדליה החמישית, מדליית ארד, זכה רוכב האופניים עזיזולחסני אוואנג, בקיירין, והיה למלזי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה. מלזיה השתתפה לראשונה באולימפיאדת חורף בשנת 2018 באולימפיאדת פיונגצ'אנג. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: מלזיה במשחקים הפאראלימפיים מלזיה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא מלזיה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר המועצה האולימפית של מלזיה "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
The World We Knew

The World We Knew הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-50 של סינטרה וה-23 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1967. האלבום הוא יותר אוסף של סינגלים מאשר אלבום היוצא בצורה המוכרת של סינטרה. אין נושא המאגד את השירים ואין קו מוזיקלי אחיד ביניהם. The World We Knew מוכיח עד כמה שלט סינטרה במצעדי הפופ של אותן השנים. בפעם הראשונה הכניס סינטרה אלמנטים שניתן לשייכם למוזיקת הרוק בשיריו, אמנם הגיטרות החשמליות עומעמו בשירים ונבלעו בכלים האחרים, מפוחית הפה, גיטרות אקוסטיות, מערכות התופים, כלי המיתר וכלי הנשיפה. הצלילים באלבום לא הובילו את השירים אלא רק חידדו את השירה עצמה. באלבום שיתף פעולה סינטרה עם בתו ננסי בשיר, "Somethin' Stupid", השיר היה ללהיט והגיע לראש מצעד הבילבורד, באביב שנת 1967. ריבוי המעבדים המוזיקליים לשירים השונים באלבום גרם לחוסר האחידות שבו וזאת בניגוד לרבים מאלבומיו בעבר שהיו סביב נושא אחד. The World We Knew Somethin' Stupid This Is My Love Born Free Don't Sleep in the Subway This Town This Is My Song You Are There Drinking Again Some Enchanted Evening פרנק סינטרה - קולות ננסי סינטרה - קולות גורדון ג'קינס - מארגן, מנצח בילי סטריינג' - קולות, גיטרה ארני פרימן - פסנתר קלאוס אוגרמן - מארגן, מנצח מידע על האלבום The World We Knew באתר MusicBrainz מידע על האלבום The World We Knew באתר AllMusic האלבום The World We Knew באתר Discogs
לילה כיום יאיר

לילה כיום יאיר הוא אלבומו הרביעי של הזמר-יוצר אביתר בנאי, אשר הופק על ידי אמיר צורף והופץ ב-22 ביוני 2009. האלבום זכה למעמד של אלבום פלטינה. האלבום הוא האלבום הראשון של בנאי אחרי חזרתו בתשובה ולכן הפן הדתי ניכר בו באופן משמעותי. שם האלבום "לילה כיום יאיר" לקוח מתהילים קל"ט: ”גַּם־חֹשֶׁךְ לֹא־יַחְשִׁיךְ מִמֶּךָ וְלַיְלָה כַּיּוֹם יָאִיר כַּחֲשֵׁיכָה כָּאוֹרָה׃” (תהלים, קל"ט, י"ב) ב-16 במרץ 2009 יצא לרדיו הסינגל הראשון מהאלבום, "אותיות פורחות באוויר", אליו צירף בנאי מכתב ובו הוא מתאר את תהליך כתיבת השירים שירכיבו את האלבום. ב-24 במאי יצא הסינגל השני - "עד מחר" אשר זכה כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ט. לאחר מכן יצא הסינגל השלישי "אבא". שלושת השירים זכו להשמעות רבות ברדיו. במצעדים המסכמים בשנה זו נכנסו שלושת השירים לעשירייה הראשונה ובנאי זכה בתואר "זמר השנה". מידע על האלבום לילה כיום יאיר באתר MusicBrainz פירוש על השיר וההקשר לפסוק בתהלים אסף נבו, ‏לילה כיום, יאיר כפלטינה בוהקת, באתר ‏מאקו‏, 11 בינואר 2010 סיון רהב-מאיר, ‏אביתר בנאי פורח באויר, באתר ‏מאקו‏, 11 ביולי 2009 השיר "אותיות פורחות באוויר", ביחד עם דבריו של בנאי על השיר ועל האלבום, וואלה! תרבות
פראפרה

נווה המדבר פַרָאפְרָה (בערבית: الفرافرة) הוא נווה המדבר הקטן ביותר במערב מצרים. הוא ממוקם במדבר המערבי של מצרים (שהוא חלק ממדבר לוב), בערך בחצי הדרך בין דאח'לה לבין בחריה. אוכלוסיית פראפרה מוערכת בכ-5000 נפש (2002), החיים בכפר אחד ורובם בדואים. בחלקים של הכפר יש רבעים שלמים של ארכיטקטורה מסורתית שבתיהם פשוטים, חלקים ובלתי מקושטים, וכולם בצבעי בוץ. הגאווה המקומית הביאה למאמצים לשמירה על התרבות המקומית. בקרבת מקום מצויים המעיינות החמים של ביר-סטה ואגם אל-מופיד. האטרקציה הגאוגרפית העיקרית בפראפרה היא המדבר הלבן (הידוע כמדבר בידה), שנמצא כ-45 קילומטר צפונית לפראפרה. צבעו של המדבר הוא לבן-שמנת, ובו תצורות ענקיות של סלע גיר, אשר נוצרו כתוצאה מסופות החול הפוקדות את האזור מדי פעם. מדבר פראפרה הוא מקום טיפוסי לטיולי מחנאות של בתי ספר במצרים. מדיה וקבצים בנושא פראפרה בוויקישיתוף Travel guide
קאראל

קאראל (Caral) הייתה עיר שנבנתה ואוכלסה בידי תרבות הנורטה צ'יקו, במהלך האלף השלישי לפנה"ס. שרידי העיר מצויים בעמק סוּפֶּה במרכז פרו, כמאתיים ק"מ צפונית ללימה, והיא נחשבת לאחת הערים העתיקות ביותר ביבשת אמריקה. היא נתגלתה ב-1948, אך עיקר החפירות התבצעו מאז 1994, בידי הארכאולוגית הפרואנית רות שאדי. בשנת 2009 הוכרזה קאראל כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו. העיר השתרעה על פני כ-660 דונם, ובשיאה התגוררו בה כ-3,000 בני אדם. במהלך החפירות נמצאו מקדשים, אמפיתיאטרון, כיכר מרכזית ובתי מגורים המאפיינים בני מעמדות שונים. המקדש הגדול ביותר שנמצא הוא פירמידה בגובה של 18 מטרים, באורך של כ-170 מ' וברוחב של כ-150 מ' (Pirámide Mayor, "הפירמידה הראשית"), ובסמוך לה חמש פירמידות קטנות יותר. כן נמצאו באתר פריטי קיפו, אריגים ששימשו תרבויות באמריקה הדרומית כתחליף לכתב. עם זאת, החוקרים סבורים כי פריטים אלה, הקדומים ביותר שנמצאו מעולם, לא היו מתוחכמים דיים כדי לשמש לצורכי חישובים, ופונקציה זו נוספה בידי תרבויות מאוחרות יותר. באתר לא נמצאו כלי נשק או עדויות כלשהן לקיומן של מלחמות, והחוקרים סבורים כי תושבי קאראל לא היו מעורבים בקרבות, וניהלו חיים שלווים. על אורח חייהם של בני קאראל ניתן ללמוד גם מ-32 חלילים עשויים מעצמות קונדור ושקנאי, ו-37 כלי נגינה דמויי קורנית, עשויים מעצמות למה. כלים אלה נמצאו באחת הפירמידות. במקום אחר נמצאו סמים ששימשו ככל הנראה כאפרודיזיאק. בני העיר ניהלו חיי מסחר ענפים עם העמים שחיו לאורך חוף האוקיינוס השקט. תיאורים של קופים מעידים על כך שבני העיר הרחיקו גם עד לאמזוניה. ברחבי עמק סופה, בשטח של 80 קמ"ר מסביב לקאראל, נמצאו עוד 18 מתחמי פירמידות, בהן התגוררו כ-20 אלף בני אדם. קיפואים שנמצאו בהם מעידים על כך שבתקופות מאוחרות יותר השתלטו בני האינקה על חלק מהן. מדיה וקבצים בנושא קאראל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאראל (בספרדית)
Francis A. & Edward K

Francis A. & Edward K הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-51 של סינטרה וה-24 שיצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. אלבום יצא בשנת 1968. האלבום הוא שיתוף הפעולה הראשון בין פרנק סינטרה לדיוק אלינגטון. האלבום יצא לאחר ציפייה ממושכת ולא עמד בציפיות הגבוהות ממנו. בזמן ההקלטות להקתו של אלינגטון כבר לא הייתה בשיאה ואילו סינטרה התרכז בהקלטות אלבומי הפופ שלו. הוחלט כי ההקלטות יורכבו משירים המזוהים עם סינטרה ומכמה חדשים ובסופו של דבר רק שיר אחד של אלינגטון נכלל באלבום. גם סינטרה לא היה במיטבו וזאת עקב התקררות קלה בזמן ההקלטות, שעקב לוח זמנים צפוף לא היה ניתן לדחותן. פרנק סינטרה - קולות דיוק אלינגטון - ותזמורתו בילי מיי - מארגן, מנצח מידע על האלבום Francis A. & Edward K באתר MusicBrainz האלבום Francis A. & Edward K באתר Discogs
חיים כרמון

חיים כרמון (1927 – 11 במרץ 2009) היה המלמ"ב (הממונה על הביטחון במשרד הביטחון) הראשון. כרמון נולד בשם חיים וינריך בלודז' שבפולין ב-1927. כנער לחם במרד גטו ורשה. הוא שרד את מחנה ההשמדה מיידנק ועלה ארצה בשנת 1946. הוא עבד בתעשיית היהלומנות ובמקביל הצטרף לש"י בהגנה. במלחמת העצמאות, כרמון שירת בחטיבת קרייתי כחבלן. לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1949 הצטרף כרמון למחלקה לתפקידים מיוחדים ובשנת 1950 עבר ליחידת החקירות ובדיקת מהימנות עובדים בשב"כ. משם עבר ליחידת האבטחה של הארגון והיה במשך שנים אחדות מאבטחו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. כשפרש בן-גוריון מראשות הממשלה ועבר לקיבוץ שדה בוקר, חזר כרמון לשב"כ. בשנת 1954 פרצה מחלוקת בשאלה איזה גוף יהיה האחראי על הביטחון במשרד הביטחון - האם תהיה זו מחלקת ביטחון שדה של אמ"ן או שמא השב"כ. הוחלט שהשב"כ ישא באחריות ועל כן מונה אברהם ניב לתפקיד קצין הביטחון של משרד הביטחון, וכרמון מונה להיות עוזרו. בשנת 1955 פרש ניב, וכרמון מונה לתפקיד. כרמון כיהן בתפקיד זה במשך כעשור, כאשר מתוקף תפקידו ליווה את כל המפעלים הרגישים של מערכת הביטחון, ובראשם בניית הכורים הגרעיניים בנחל שורק ובדימונה, כמו גם אבטחתם. הוא היה כפוף מקצועית לבנימין בלומברג, שהיה אז ראש אגף האבטחה בשב"כ. כרמון זכה בתפקידים אלו בהוראת שמעון פרס במטרה למדר את ראש המוסד איסר הראל מסוד הקמת הכור בדימונה. כאשר אירע הפילוג במפא"י ובן-גוריון הקים את רפ"י, הצטרף כרמון אל הפורשים. אולם כישלונם בבחירות של שנת 1965 ועליית כוחו של ראש הממשלה לוי אשכול הביאה לירידת קרנו והייתה, ככל הנראה, הסיבה לכך שנשלח ל"גלות" במשלחת משרד הביטחון בארצות הברית. כאשר שב ארצה מילא תפקידים נוספים במערך האבטחה והביטחון של המשרד. לאחר מלחמת יום הכיפורים ובעקבות שינויים מבניים, מונה כרמון להיות אחראי על הביטחון בכל מערכת הביטחון, מה שהוביל ליצירת תפקיד המלמ"ב - הממונה על הביטחון במערכת הביטחון. גם בתפקיד זה היה כרמון כפוף לבלומברג, אך הדחתו של הלה ומינוי רפי איתן במקומו הרחיבו את כר הפעולה של כרמון, שכן איתן נשא בכפל תפקידים - גם ראש הלק"ם וגם יועץ ראש הממשלה ללוחמה בטרור. תפקידו והוותק שלו הפכו את כרמון לאחד האנשים החזקים והמשפיעים ביותר במערכת הביטחון, ולאלה נוספה גם היכרותו וידידותו עם ראש השב"כ דאז אברהם שלום. בשנת 1986 פרש כרמון והוחלף על ידי יחיאל חורב. מערכת "הארץ", המלמ"ב הראשון, באתר הארץ, 15 במרץ 2005 בכיר מערכת הביטחון חיים כרמון הלך לעולמו, באתר גלי צה"ל יוסי מלמן, ממציא הממל"ב, באתר הארץ, 19 במרץ 2009
נווה המדבר דאח'לה

נווה המדבר דַאחְ'לַה (בערבית: الداخلة), הידוע בשפה המדוברת כנווה המדבר הפנימי, הוא אחד משבעת נאות המדבר של המדבר המערבי שבמצרים (שהוא חלק ממדבר לוב). נווה המדבר דאח'לה שוכן במחוז אל-ואדי אל-גדיד, 350 קילומטרים מהנילוס, בין נאות המדבר פראפרה וח'ארגה. אורכו כ-80 קילומטרים ממזרח למערב ורוחבו כ-25 קילומטרים מצפון לדרום. נווה המדבר דאח'לה מורכב ממספר קהילות, הממוקמות לאורך שרשרת של נאות מדבר משניים. היישובים המרכזיים הם מוט, אל-קאסר, קאלאמון, ועוד מספר כפרים קטנים יותר. לחלק מהקהילות יש זהויות המפרידות אותן זו מזו. בקאלאמון יש תושבים שמייחסים את שורשיהם לעות'מאנים. ההיסטוריה האנושית במקום החלה בתקופת הפליסטוקן, כאשר שבטי נוודים התיישבו שם מדי פעם, בזמן שאקלים הסהרה היה רטוב יותר, ולבני האדם הייתה גישה לאגמים ולביצות. אולם לפני כ-6000 שנים, כל אזור הסהרה הפך יבש יותר והשתנה בהדרגה עד למדבר היפר-צחיח (עם פחות מ50 מ"מ גשם לשנה). עם זאת, מומחים סבורים כי הנוודים הלקטים-ציידים התחילו להתיישב כמעט באופן קבוע בדאח'לה בתקופת ההולוקן (לפני כ-12,000 שנים), בזמן תקופות חדשות, אך נדירות של אקלים רטוב יותר. למעשה, האקלים היבש אין משמעותו שלא היו יותר מים במה שידוע היום כמדבר המערבי. בדרום מדבר לוב נמצאים מאגרי המים התת-קרקעיים החשובים ביותר בעולם, ותושביו הראשונים של נווה המדבר דאח'לה נהנו מגישה למאגרי מים על פני השטח. הקשר הראשון בין הפרעונים לנאות המדבר החלה בסביבות שנת 2550 לפנה"ס. קרן דאח'לה הוקמה בשנת 1999 והיא רשומה בבריטניה. מטרתה המוצהרת היא לקדם הבנה של ההיסטוריה של הסביבה והאבולוציה החברתית בתור הרביעון בסהרה המזרחית, ובמיוחד בנווה המדבר דאח'לה. מראה בדאח'לה אל-קאסר בדאח'לה גמלים בדאח'לה מדיה וקבצים בנושא נווה המדבר דאח'לה בוויקישיתוף Dakhla in the Old Kingdom Photos of Dalkhla Oasis on GlobalAmity.net Travel guide