laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמואל בן יהודה ממרסיי

שמואל בן יהודה ממרסיי (באנגלית מכונה גם: Miles of Marseilles; בשפת פרובאנס: Meles Benjudas; נולד ב-1294 בפרובאנס) הוא מתרגם, אסטרונום ורופא יהודי. מגיל צעיר שקד על לימוד מדעים ופילוסופיה. סביב גיל 18 עבר לעיר סלון (אנ'), שם למד אסטרונומיה בהדרכתו של אבא מרי בן אליגדור. כעשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1321, נכלל בין היהודים שנאסרו במגדל הרוֹטַנְדַה (rotunda) בעיר בוקאר (אנ'), ואחר כך שוחרר. גם בהיותו במאסר עסק בתרגומי יצירות מדע לעברית. אחר כך נדד בין הערים הבאות: Murcia (ספרד), Tarascon, Aix (פרובאנס), Montélimar. לצד שמו הלועזי: Meles Benjudas נתכנה גם Borbe-Vaire (זקן אפור, או זקן כחול). את פרסומו קנה בזכות תרגומיו הרבים (מערבית לעברית) של חיבורי מדע חשובים. הוא גם שיפץ ותיקן תרגומים קודמים, כמו של יעקב בן מכיר אבן תיבון. "השאלות הדבריות והדרושים אשר לפילוסופים" – מאת המחברים הערביים: אבו אל קאסים בן אידריס, אבו אל חג'אג' איבן תלמוס, אבו אל-עבאס אחמד אל קאסים, אבו אל רחמן בן תאחיר (=דיונים בפיסקאות קשות בביאורו של אבן רושד לאורגנון של אריסטו. גרסתו העברית של שמואל ממארסיי תורגמה ללטינית (בידיו של אברהם דבלמס) ונדפסה באמצע המאה ה-16. "הביאור האמצעי" של אבן רושד לחיבור אתיקה ניקומכית מאת אריסטו. שמואל ממרסיי השלים תרגום זה בשנת 1321, בגיל 27. עותקים שונים של כתב היד מצויים היום בספריות אוקספורד, טורינו ועוד. 'ביאור ספר ההנהגה לאפלטון' – ביאורו של אבן רושד לחיבור הרפובליקה מאת אפלטון. את התרגום הזה השלים שמואל ממרסיי בהיותו במאסר, בשנת 1321. התקציר (קמפנדיום) של אבן רושד לאורגנון של אריסטו. (התרגום הושלם בשנת 1322) השלמה לתרגומו של קלונימוס בן קלונימוס לספר הגאומטריה של אוקלידס: דיון בצורות הגאומטריות 30 + 31 בספר. פירוש על ספר אלמגסט של פתולמאוס, [דהיינו: תלמי (אסטרונום)], חלקים א-ג קיצור ספר אלמגסט מאת אבו מוחמד ג'אבר איבן אפלאח. מאמר בנפש מאת אלכסנדר הפירדוסי (אלכסנדר מאפרודיסיאס Alexander of Aphrodisias היה פרשן של כתבי אריסטו). על ליקוי החמה בשנת 1097, מאת אבו עאבד עאלה מוחמד איבן מועאד מסביליה. "אגרת בעמוד השחר" (על תופעת זוהר הקוטב) מאת אבו עאבד עאלה מוחמד איבן מועאד מסביליה. "מאמר בתנועת הכוכבים הקיימים" – על הכוכבים שאינם ניידים, מאת אבו איסחאק אל זארקאלה. עליו Lawrence V. Berman (31 בדצמבר 1967). "Greek into Hebrew: Samuel ben Judah of Marseilles, Fourteenth-Century Philosopher and Translator" [שמואל בן יהודה ממרסיי, פילוסוף ומתרגם מהמאה הארבע עשרה]. Jewish Medieval and Renaissance Studies (באנגלית). Harvard University Press: 289–320. doi:10.4159/harvard.9780674729186.c11. {{cite journal}}: (עזרה) כתביו אליעזר זאב ברמן (ההדיר וצירף מבוא), הביאור האמצעי של אבן רשד לספר המידות על־שם ניקומאכוס לאריסטו בתרגום שמואל בן יהודה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשנ"ט/ 1999, מסת"ב 965-208-144-2 מידע על שמואל בן יהודה, ממרסי בקטלוג הספרייה הלאומית אין לבלבל בינו, לבין שמואל בן יהודה אבן תיבון, שנפטר במרסיי 64 שנים לפני לידתו של שמואל ממרסיי באור בן רשד לספר הנהגת המדינה לאפלטון: והוא החלק השני מן החכמה המדינית, Cambridge University Press, 1956, בתוך: Averroes' Commentary on Plato's Republic – University of Cambridge Oriental Publications, מסת"ב 978-0-521-06130-8. (בעברית) Rosenthal, E.I.J. (1966). Averroes' Commentary on Plato's Republic. University of Cambridge Oriental Publications. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-06130-8. נבדק ב-2023-02-16. אליעזר זאב ברמן, (1929-1988), פריט Q93268728 בוויקינתונים
פיגוע המחפר בירושלים (2014)

פיגוע המחפר בירושלים היה פיגוע דריסה שאירע ב-4 באוגוסט 2014 כאשר מחבל פלסטיני השתמש במחפר שנלקח מאתר בנייה על מנת לדרוס ולפגוע בעוברי אורח. המחבל הצליח לרצוח אדם אחד לפני שפנה לאוטובוס ציבורי, הפך את אוטובוס, והכה אותו שוב ושוב באמצעות הזרוע של המחפר. המחבל נורה למוות על ידי שוטר בעודו ישוב במושב הנהג של המחפר ומנסה לתקוף את האוטובוס. הפיגוע אירע בתחילת חודש אוגוסט 2014, בשלב השני של מבצע צוק איתן, כאשר הייתה הסלמה בכמות הפיגועים. המחבל נסע במחפר שלקח מאתר בנייה ברחוב שמואל הנביא, רחוב מרכזי במרכז ירושלים הנמצא בקרבת מלון עץ הזית. המחבל פגע בכמה הולכי רגל לפני שפנה לאוטובוס ציבורי, שהיה ריק, פרט לנהג שהסיע את האוטובוס. אחד מהולכי הרגל, אברהם ולס בן ה-30, נמחץ על ידי המחפר ונהרג במקום, בעוד ששבעה הולכי רגל אחרים נפצעו באירוע. לאחר שהמחבל הצליח להפוך את האוטובוס המשיך הנהג לתקוף את האוטובוס באמצעות הזרוע המכנית של המחפר. שני שוטרים שהיו במקום הצליחו לירות לעבר המחבל ולהרוג אותו. מבצע הפיגוע היה פלסטיני בן 23 בשם מוחמד נאיף אל-ג'עביס אשר התגורר בשכונת ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים. אל-ג'עביס הועסק כמפעיל מחפר באתר הבנייה. אל-ג'עביס היה מוכר לגורמי הביטחון עוד לפני הפיגוע. סרטון וידאו של הפיגוע פורסם בתקשורת הבינלאומית. הפיגוע התרחש לאחר חודש שבו היו מעל ל-360 פיגועים נגד יהודים בישראל, אשר לטענת הג'רוזלם פוסט הגיע לשיאו ב-4 באוגוסט 2014 עם ההתקפה הזו ועם פיגוע הירי נגד חייל ישראלי בשכונת הגבעה הצרפתית. Zion, Ilan Ben (5 באוגוסט 2014). "The Tipping Point". Times of Israel. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Greyson, Wayne (8 באוגוסט 2014). "Excavator used to kill pedestrian, flip bus in terrorist rampage in Jerusalem (VIDEO)". Better Roads. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Lewis, Ori (22 באוקטובר 2014). "Palestinian driver rams Jerusalem station killing baby". Reuters. Reuters. נבדק ב-27 באוקטובר 2014. {{cite news}}: (עזרה) . [1] One Israeli killed, 5 hurt as excavator rams Jerusalem bus, August 5, 2014, AFP. JTA (4 באוגוסט 2014). "Deadly tractor incident in Jerusalem called terror attack". JTA. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Raw: Excavator Used in Jerusalem Bus Attack". USA Today. 4 באוגוסט 2014. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) PolicePrepared (11 באוגוסט 2014). "Police Prepared for Increased Attacks in East Jerusalem". Jerusalem Post. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Chandler, Adam (4 באוגוסט 2014). "Jerusalem on High Alert After Dual Terrorist Attacks". The Wire. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה)
פיגוע הדקירה בחגיגות פורים בתל אביב (1989)

פיגוע הדקירה בחגיגות פורים בתל אביב היה פיגוע דקירה אשר בוצע ב-21 במרץ 1989, י"ד באדר ב' תשמ"ט בתל אביב במהלך חגיגות חג הפורים. אזרח ישראלי נרצח בפיגוע, ואדם נוסף נפצע קשה. המחבל עבד אל-רחמן מוחמד זקות בן ה-29 הספיק לדקור שני ישראלים בסכין קומנדו בעודו צועק "אללה אכבר", בעת תהלוכת פורים ברחוב יהושע בן-נון בתל אביב, לאחר שזוהה כמפגע רץ המחבל לכיוון רחוב הר נבו, שם בדיוק החנה את רכבו ד"ר משה קורט שלינגר שגר ברחוב ז׳בוטינסקי הסמוך, כשהבחין בו המחבל רץ לעברו ותקף אותו בעוצמה בדקירות שני סכנים שהיו ברשותו, שלינגר התמוטט, ולאחר זמן קצר מת מפצעיו. לאחר מכן התבצר המחבל על גג בניין ברחוב יהושע בן נון מספר 44, צוות בילוש שהגיע למקום פרץ לגג וביצע ירי לעברו, המחבל נוטרל ונפצע, לאחר שנלקח לבית החולים הועבר לחקירת השב"כ. המחבל ציין בחקירתו שמטרתו הייתה "לדקור בצוואר את הישראלי הראשון שימצא". לפני שנוטרל המחבל מוחמד זקות הספיק לרצוח את ד"ר משה קורט שלינגר בן ה-73, ד"ר לכימיה, ולפצוע קשה את אמנון שטרולץ בן ה-27 בחלק האחורי של ראשו ובעמוד השדרה. המחבל מוחמד זקות עבד כפועל בניין, ולאחר מכן במכבסה בתל אביב. תושב רצועת עזה ממחנה הפליטים ג'באליה. המחבל נשפט ונידון למאסר עולם על הפיגוע, אך ב-18 באוקטובר 2011 הוא שוחרר לרצועת עזה במסגרת עסקת שליט. בוקי נאה, "אללה אכבר", צעק הרוצח ודקר למוות את ד״ר שלינגר, חדשות, 22 במרץ 1989 Palestinian kills Jew in Tel Aviv The Gilad Shalit deal: A Palestinian daughter's long wait for her father's return List Of Security Prisoners Released
הפיגועים בטשקנט (2004)

ביום שישי ה-30 ביולי 2004 אירעו שלושה פיגועי התאבדות בטשקנט שבאוזבקיסטן. הפיגועים בוצעו בשגרירות ישראל, בשגרירות האמריקאית ובמשרד התובע הראשי של אוזבקיסטן. שני שוטרים אוזבקיים נרצחו בשגרירות ישראל ועוד תשעה נפצעו בפיגועים. הפיגועים התרחשו כמעט בו זמנית בסביבות השעה 17:00. שני מאבטחים אוזבקים שעבדו כמאבטחים בשגרירות ישראל נרצחו כאשר המחבל התקרב לכניסה וראה את השומרים. אחד השומרים שנרצח היה שומרו האישי של שגריר ישראל. שבעה בני אדם נפצעו בהפצצה במשרד התובע הראשי של אוזבקיסטן ושניים נוספים נפצעו בשגרירות ארצות הברית. לא היו אזרחים אמריקנים או ישראלים שנפצעו בפיגועים. הפיגועים התרחשו זמן קצר לאחר ש-15 חשודים בחברות בארגון אל-קאעידה הועמדו לדין על ביצוע סדרה של פיגועים בתחילת 2004, בהם נרצחו 47 בני אדם. איחוד הג'יהאד האסלאמי נטל אחריות לפיגועים. Glasser, Susan B. "U.S., Israeli Embassies Hit In Uzbek Bomb Attacks". washingtonpost.com. Washington Post. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Two killed in Uzbekistan blasts". bbc.com. BBC. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Suicide Bombers Strike U.S., Israeli Embassies in Uzbekistan". pbs.org. PBS. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Germany: Authorities Say Uzbekistan-Based Group Behind Terrorist Plot". rferi.org. RadioFreeEurope. נבדק ב-16 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
חטיפת ירון חן ורציחתו

חטיפתו ורציחתו של ירון חן היה פיגוע חטיפה ורצח שאירע ב-5 באוגוסט 1993 ובו חמושים מארגון החמאס חטפו ורצחו את חייל צה"ל טוראי ירון חן. ביום חמישי, 5 באוגוסט 1993 הגיע טוראי ירון חן בן ה-20, שהיה בדרכו מבסיס "רמה" בו שירת לביתו בשכונת רמות בירושלים, לטרמפיאדה בצומת רמה אשר בקרבת מזרח ירושלים. חן עלה על מכונית פורד טרנזיט לבנה עם לוחית רישוי ישראלית. רכב שאסף חייל אחר ובו אם ובנה בן ה 6 זיהו כי חן נאבק עם שלושה פלסטינים שנסעו במכונית הפורד הלבנה וניסו לנסוע אחרי הרכב עד שזה נעלם לכיוון מחנה הפליטים. חן נורה למוות זמן קצר לאחר מכן, בעת שהוא נאבק בחוטפיו. חמאס נטל אחריות על הרצח. גופתו של חן נמצאה לפני עלות השחר ברכב הפיאט הלבן אשר הועלה באש באזור כפר ביתוניא שביהודה ושומרון. המפגע, פאחד סברי בראן אל-שלודי, נידון במקור למאסר עולם על הפיגוע. ב-18 באוקטובר 2011 הוא שוחרר לרצועת עזה במסגרת עסקת שליט. טרור פלסטיני Sarah Helm (7 באוגוסט 1993). "World News | Latest World News and Events". The Independent. נבדק ב-9 בנובמבר 2011. {{cite news}}: (עזרה) ".Palestinians gun down soldiers at army outpost". Moscow-Pullman Daily News. 6 באוגוסט 1993. נבדק ב-21 ביוני 2014. {{cite news}}: (עזרה) Islamic terror abductions in the Middle East, Shaul Shay, Sussex Academic Press, 2007, pp. 31–32. Terrorism, 1992–1995: a chronology of events and a selectively annotated bibliography, Mickolus, Edward F, Susan L. Simmons, ABC-CLIO, 1997, p. 461. "שרות בתי הסוהר". Shabas.gov.il. נבדק ב-21 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) רענן בן-צור ויואב זיתון, הרבה דם על הידיים: פורסמה רשימת המשוחררים, באתר ynet, 16 באוקטובר 2011
הפיגוע בקו 823 בצומת מחנה 80

הפיגוע בקו 823 בצומת מחנה 80 היה פיגוע התאבדות בישראל שהתרחש במהלך האינתיפאדה השנייה, ביום חמישי, 29 בנובמבר 2001, באוטובוס "אגד" בקו מס' 823 בצומת מחנה 80. האוטובוס, שהיה בדרכו מנצרת לתל אביב ועבר דרך כביש 65. בפיגוע ההתאבדות נרצחו שלושה נוסעים ו-9 נפצעו. בערב יום חמישי, 29 בנובמבר 2001 פוצץ מחבל פלסטיני מטען נפץ שנשא על גופו, בחלק האחורי של אוטובוס "אגד" אשר היה בדרך מנצרת לתל אביב. הפיצוץ אירע בסמוך לפרדס חנה, לאחר שעבר בקרבת בסיס האימונים של צה"ל מחנה 80. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ו-9 נפצעו, אחד מהם באורח אנוש. הג'יהאד האסלאמי וארגון גדודי חללי אל-אקצא נטלו אחריות לפיגוע. מחקירת השב"כ והמשטרה הובאו פרטים נוספים. המחבל עלה על האוטובוס בצומת אום אל פאחם, אחרי שנפרד משני חבריו שטפחו על שכמו. על פי מידע שהצטבר בין היתר לפי תשלום דמי הנסיעה, המחבל היה בדרכו לחדרה, לפיגוע בלב התחנה המרכזית. המחבל היה סאמר אבו סולימאן, בן 32 מהכפר הפלסטיני סילת אל-חארית'יה שביהודה ושומרון. אבו סולימאן הסתנן לישראל בסמוך לאום אל-פחם מאזור ג'נין. שרון רופא ופליקס פריש, 3 הרוגים בפיגוע באוטובוס סמוך למחנה שמונים, באתר ynet, 30 בנובמבר 2001 שלושה הרוגים בפיגוע התאבדות סמוך למחנה 80, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2001 "Islamic Jihad, Fatah take responsibility for bus bombing - Haaretz Daily Newspaper | Israel News". haaretz.com. 2011. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Toledo Blade - Google News Archive Search". news.google.com. 2011. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Eisenberg, Daniel (2011). "Arafat's Dance Of Death - TIME". time.com. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. same {{cite news}}: (עזרה) "CNN.com - Attacks since start of Al Aqsa intifada - June 21, 2002". cnn.com. 2011. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite news}}: (עזרה) המחבל התכוון להתפוצץ בתחנה המרכזית של חדרה, מעריב, 2 בדצמבר 2001, עמ' 7. מאת אמיר גילת ואורי ארזי.
דויל פאראק

דויל קנת' פאראק (באנגלית: Doyle Kenneth Parrack; ‏6 בדצמבר 1921 – 5 בספטמבר 2008) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי. בשנות ה-70 אימן את נבחרת ישראל ולתקופה קצרה את מכבי תל אביב. פאראק נולד ב-1921 במדינת אוקלהומה. עוד בילדותו, הצטיין בכדורסל בבית הספר יוניון ואלי וזכה במלגת כדורסל לקונורס ג'וניור קולג' שם שיחק בשנים 1939–1941. בשנת 1943 סיים את לימודיו באוקלהומה איי אנד אם (השם הקודם של אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה (אנ')). לאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית אך שוחרר בשל סיבות רפואיות והוא שב לחוות משפחתו לתקופה קצרה. בעקבות מלחמת העולם השנייה שונו חוקי ליגת המכללות ופאראק היה זכאי לשחק שנה נוספת. הוא חזר לאוקלהומה איי אנד אם וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת המכללות ב-1945. פאראק אימן כדורסל בבית ספר תיכון במשך שנה ובעונת 47–1946 שיחק פאראק בשיקגו סטאגס בליגת ה-BAA. ב-1947 עבר פאראק לאוניברסיטת אוקלהומה סיטי (אנ'), אותה אימן במשך שמונה עונות והובילה לארבע השתתפויות רצופות בטורניר ה-NCAA. ב-1955 עבר לאוניברסיטת אוקלהומה אותה אימן במשך שבע שנים. בשנת 1962 מונה לעוזרו של הנרי איבה (אנ') באוניברסיטת אוקלהומה סטייט. בתפקיד זה שימש עד לפרישתו של איבה ב-1970. ב-1972 מונה פאראק למאמנה של נבחרת ישראל. המינוי עורר סערה בשל הסכום הכספי העצום ששולם לו במונחים של אותם ימים, 7,460 לירות בחודש. פאראק אימן את הנבחרת בטורניר הקדם-אולימפי באוגסבורג בגרמניה ב-1972. ישראל סיימה את הטורניר במקום השביעי ולא העפילה לטורניר האולימפי במינכן. בדצמבר 1972 נפצע פאראק בתאונת עבודה בחוותו באוקלהומה ובפברואר 1973 הודיע כי בעצת רופאיו, לא יחזור לישראל והוא הוחלף באברהם חמו. באוגוסט 1973 הודיע פאראק כי החלים ממחלתו וכי הוא מעוניין לשוב לישראל וללמד את יסודות הכדורסל. לקראת עונת 1974/1975 חזר פאראק לישראל כאשר מונה למאמנה של מכבי תל אביב ובכך נהיה לאמריקאי הראשון שמאמן קבוצה ישראלית. פאראק הדריך את מכבי תל אביב בשלושה משחקי ליגה (אשר בשלושתם מכבי ניצחה) אך עזב את התפקיד לאחר ארבעה שבועות בלבד בשל סיבות רפואיות וקשיי התאקלמות והוחלף על ידי חיים שטרקמן. לאחר מכן, בשנים 1978–1980 אימן פאראק את קבוצת הנשים של אוניברסיטת אוקלהומה. לאחר פרישתו מאימון שימש פאראק כקצין מבחן באוקלהומה סיטי. לימים נבחר להיכל התהילה של אוניברסיטת אוקלהומה סיטי, ומגדל השעון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה נקרא על שמו. בספטמבר 2008 נפטר פאראק בגיל 86 בפרקינס (אנ'), אוקלהומה. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA דויל פאראק - היכל התהילה, אתר אוניברסיטת אוקלהומה סיטי משר לרר, מאמן הכדורסל האמריקני עולה 7,450 ל"י לחודש, מעריב, 11 בינואר 1972 רן גלעד, ליקויים בלימודי יסודות, בהגנה ובמשמעת הקבוצתית והאישית, דבר, 21 במאי 1972 Jerry McConnell, Parrack Was Used To Traveling Calls Basketball Kept Ex-Coach Moving, newsok, ‏January 12, 1988 Bob Hersom, State basketball legend Doyle Parrack dies at 86, newsok, ‏September 7, 2008 עוזי דן, במדינת היהודים, באתר הארץ, 10 במאי 2004 רזי גוטרמן, פאראק נפצע בתאונת עבודה, מעריב 6 בדצמבר 1972, עמ' 10 אלכס דורון, פאראק: לא אחזור, מעריב 27 בפברואר, 1973, עמ' 10 אלכס דורון, אני מוכן לחזור ולאמן יסודות, מעריב, 5 באוגוסט 1973 אלכס דורון, פאראק: אני מכיר כאן את כולם פרט לאמריקנים, מעריב 23 בספטמבר, 1974, עמ' 8 משה לרר, מכבי ת"א רוצה בחמו רק לגביע אירופה, מעריב 16 באוקטובר, 1974, עמ' 9 Doyle Parrack - Class of - Hall of Fame - Oklahoma City University
פיגוע הירי בכביש סדום-באר שבע

פיגוע הירי בכביש סדום-באר שבע היה פיגוע טרור שהתרחש ביום חמישי, 4 באוקטובר 1956. בפיגוע נרצחו חמישה אזרחים ישראלים ונפצע אחד. בתגובה יצא צה"ל ל"מבצע שומרון". בשעות אחר הצהריים של 4 באוקטובר 1956 חדרה חוליה של עשרה חמושים פלסטינים לישראל מירדן. לאור יום תקפו המחבלים שני ג'יפים בכביש סדום-באר שבע (כביש 25) אשר נסעו דרומית לים המלח, כ-7 קילומטרים מערבית לגבול ירדן–ישראל. בג'יפים נסעו עובדי חברת "סולל בונה". המחבלים תקפו בתחילה את הרכב הראשון באמצעות מכונת ירייה ורצחו את כל ארבעת הנוסעים ברכב. לאחר מכן תקפו המחבלים את הרכב השני. אחד הנוסעים במכונית השנייה קפץ החוצה בניסיון להימלט מהמחבלים ולהציל את חייו. המחבלים רצחו אותו בירי מקלעים. רק אדם אחד, מהנדס אמריקאי אשר נהג ברכב השני, הצליח להימלט מהמקום. חברי החוליה נעצרו בשובם לירדן על ידי כוח משטרה ירדני. זמן קצר לאחר מכן הורה המלך חוסיין לשחרר את המחבלים. דובר משרד החוץ הישראלי ציין שהרצח בוצע על ידי "קבוצה מאורגנת היטב מירדן". הוא גם ציין כי האירוע מעיד על "המשך מדיניות התוקפנות מצד ירדן". ערך מורחב – מבצע שומרון בעקבות הפיגוע, ובעקבות פיגוע נוסף שאירע ב-4 באוקטובר בו מסתננים מירדן רצחו שני פועלים וכרתו את אוזניהם בסמוך לאבן יהודה, ב-10 באוקטובר ערך צה"ל מתקפת נגד שכונתה "מבצע שומרון", בה חטיבת הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון תקפו את תחנת המשטרה בקלקיליה. לאחר קרב עז פוצץ המבנה. 18 לוחמי צה"ל נהרגו במבצע ו-68 נפצעו. לירדנים היו כ-88 הרוגים ו-15 פצועים. חמישה נרצחו בדרך מסדום לבאר-שבע, דבר, 5 באוקטובר 1956 חמשה נרצחו בידי ירדנים בכביש סדום, הארץ, 5 באוקטובר 1956 נציגי ישראל, בלי משקיפי האו"ם חוקרים רצח ה-5 בדרך-סדום, מעריב, 5 באוקטובר 1956 5 נרצחו מהמארב בכביש סדום - באר-שבע, הַבֹּקֶר, 5 באוקטובר 1956 חמשה נהרגו ואחד נפצע בכביש סדום, הצופה, 5 באוקטובר 1956 חמשה יהודים נרצחו ואחד נפצע בדרך מסדום לבאר-שבע, חרות, 5 באוקטובר 1956 חמישה אזרחים נרצחו בדרך מסדום לבאר-שבע, למרחב, 5 באוקטובר 1956 ישראל פז, 5 ישראלים נרצחו ע"י ירדנים בדרך באר-שבע-סדום, על המשמר, 5 באוקטובר 1956 עם סגירת הגליון - חמישה נרצחו ממארב בכביש סדום-באר-שבע, נוסע ששי נפצע קשה, קול העם, 5 באוקטובר 1956 5 נרצחו בהתקפה ממארב בכביש סדום בואכה באר-שבע. - 1 נפצע, שערים, 5 באוקטובר 1956 Israel Reports Five Slayings. Arabs Are Accused - פורסם ב-Milwaukee Journal ב-5 באוקטובר 1956 Shlaim, Avi (2007). Lion of Jordan: The Life of King Hussein in War and Peace. Penguin Books. ISBN 9780141017280.
פיגוע הירי ברמת רחל (1956)

פיגוע הירי ברמת רחל היה פיגוע ירי שבוצע על ידי חיילי הלגיון הירדני ב-23 בספטמבר 1956 כאשר הם פתחו באש על קבוצת ארכאולוגים ישראלים שהיו בשטח ישראל, ליד קיבוץ רמת רחל, בקרבת גבול ישראל-ירדן. באירוע נרצחו ארבעה ארכאולוגים יהודים ו-16 אנשים נוספים נפצעו. ביום ראשון, 23 בספטמבר 1956, נערך סיור לחובבי ארכאולוגיה בחפירות ארכאולוגיות ליד קיבוץ רמת רחל במסרת כנס של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. במהלך הסיור נפתחה אש מקלעים על הארכאולוגים מעמדות ירדניות אשר במנזר מאר אליאס אשר בקרבת כביש ירושלים-בית לחם. הירי גרם למותם של ארבעת הארכאולוגים (ביניהם יעקב פינקרפלד) ולפציעתם של 16 נוספים. אדם נוסף (יוסף הירש, תושב העיר חיפה) שנפצע קשה בפיגוע נפטר מפצעיו כעבור חמש שנים. ירדן הביעה צער על האירוע והאשימה חייל אחד "שנתפס פתאום בטירוף". דובר משרד החוץ הישראלי כינה את הגרסה הירדנית לאירוע מופרכת לחלוטין, וציטט עדים באירוע שציינו במפורש כי ראו שבפיגוע נעשה שימוש בשני תת-מקלעים ושלושה רובים משני מוצבים של הצבא הירדני. בתגובה לפיגוע הירי ברמת רחל ביצע צה"ל את פעולת התגמול מבצע לולב ב-25 בספטמבר 1956 אשר במסגרתו פשטו כוחות צנחנים, בפיקודם של מרדכי גור ורפאל איתן, על משטרת חוסאן שבנפת בית לחם. לאחר קרב קשה פוצצה התחנה. לירדנים היו 39 הרוגים. לצה"ל היו 10 הרוגים, 5 מהם בהתפוצצות מטען חומר נפץ שהיה על אחד הג'יפים, ו-16 פצועים. במקום הפיגוע הוקם גן ארכאולוגי על-שם הנופלים. עודד ליפשיץ, "סמל הכינוס מגואל בדם", עת־מול, 187 (2006), עמ' 26 - 28. מדיה וקבצים בנושא פיגוע הירי ברמת רחל בוויקישיתוף 3 נרצחו ועשרות נפצעו בידי הלגיון בירושלים, דבר, 24 בספטמבר 1956 3 נהרגו ו-19 נפצעו בהתקפה ירדנית ברמת רחל, הארץ, 24 בספטמבר 1956 פחד ובהלה השתררו בירדן, מעריב, 24 בספטמבר 1956 2 מחללי רמת רחל-למנוחות, מעריב, 24 בספטמבר 1956 הלגיונרים רצחו 3 ופצעו 23 ברמת-רחל, הַבֹּקֶר, 24 בספטמבר 1956 3 נהרגו ו-17 נפצעו בהתקפה רצחנית של הלגיון הערבי על רמת-רחל, הצופה, 24 בספטמבר 1956 3 הרוגים ו-17 פצועים בהתקפה על רמת רחל, חרות, 24 בספטמבר 1956 3 נהרגו ו-17 נפצעו בהתקפה על באי הכנס לידיעת הארץ, למרחב, 24 בספטמבר 1956 3 נהרגו, 17 נפצעו ע"י ירדנים ברצח אכזרי ברמת-רחל, על המשמר, 24 בספטמבר 1956 3 הרוגים ו-17 פצועים בהתקפת דמים של חיילי הלגיון, קול העם, 24 בספטמבר 1956 2 נהרגו ו-17 נפצעו בהתקפה ירדנית על קבוצת מטיילים במשק רמת רחל, שערים, 24 בספטמבר 1956 Gunfire Kills Three Israelis - פורסם ב-Milwaukee Journal ב-23 בספטמבר 1956 Israel Rejects Jordan's Claim Madman Killed 3, Meriden Journal, 24 September 1956, accessed 16 August 2016 Meriden Journal - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com ארץ זוכרת יושביה - הגן הארכאולוגי בישוב
הפיגוע בקו 361 לאילת (1956)

הפיגוע בקו 361 לאילת היה פיגוע טרור שבוצע על ידי חוליית פדאיון ביום חמישי, ה-16 באוגוסט 1956 באוטובוס "אגד" שהיה בדרכו מתל אביב לאילת. בפיגוע נרצחו ארבעה אזרחים ישראלים ונפצעו שלושה. ביום חמישי ה-16 באוגוסט 1956 חדרה חוליית פדאיון פלסטינית לישראל מירדן. המחבלים הגיעו לבאר מנוחה שבערבה, והכינו מארב בתעלה בצדי הדרך. בסביבות השעה 12:00 בצהריים הותקף אוטובוס "אגד" מספר 361 מתל אביב לכיוון אילת, אליו התלווה רכב צה"ל. שלושה חיילי צה"ל ואזרחית ישראלית אחת נהרגו בפיגוע. כמו כן נפצעו שלושה אזרחים ישראלים. התקפת רצח בדרך לאילת, דבר, 17 באוגוסט 1956 חביב כנען, ארבעה נהרגו בדרך לאילת, הארץ, 17 באוגוסט 1956 או"ם חוקר רצח הארבעה בערבה - שלשת החיילים ההרוגים הם: יורם טרייגר, מיכאל חן, מאיר טולידאנו, מעריב, 17 באוגוסט 1956 4 הרוגים ו-9 פצועים בדרך לאילת, הַבֹּקֶר, 17 באוגוסט 1956 הערבים חידשו תוקפנותם הרצחנית - ארבעה נהרגו ו-9 נפצעו בהתקפה מהמארב על מכוניות בדרך לאילת, 5 נפצעו ליד שדה-בוקר, הצופה, 17 באוגוסט 1956 התקפה רצחנית בדרך לאילת, חרות, 17 באוגוסט 1956 מאיר בן גור, אשה ושלושה חיילים נהרגו בדרך לאילת, למרחב, 17 באוגוסט 1956 אשה ושלושה חיילים נרצחו ממארב ליד באר-מנוחה, על המשמר, 17 באוגוסט 1956 גבריאל שטרן, החקריות - בהשראת גורמים פרו-בריטיים, על המשמר, 17 באוגוסט 1956 התקפת דמים על אוטובוס בדרך לאילת, קול העם, 17 באוגוסט 1956 4 נרצחו ו-9 נפצעו בהתקפה ממארב בדרך לאילת, שערים, 17 באוגוסט 1956 האויב זומם להטיל מצור על אילת גם מהיבשה חרות, יום ראשון, אוגוסט 19, 1956; עמוד 2 Four Israelis Die In Ambush - פורסם ב-The StarPhoenix ב-16 באוגוסט 1956 עדות ניצול הפיגוע בקו 361 לאילת, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים Four Killed In Ambush, Vancouver Sun
אובר מאגה

קוטוקו אובר מאגה (בצרפתית: Coutoucou Hubert Maga; ‏10 באוגוסט 1916 - 8 במאי 2000) היה נשיאה הראשון של דהומיי (כיום בנין). כיהן בין עצמאותה של המדינה ב-1960 עד 1963 ובין 1970 ל-1972. נולד בפאראקו אשר בצפון מושבת דהומיי הצרפתית. ב-1947 נבחר למועצה הטריטוריאלית של דהומיי כחבר (ולאחר מכן מנהיג) מפלגת "התנועה הדמוקרטית של דהומיי" (Mouvement Démocratique Dahoméen). ב-1951 נבחר לחבר האספה הלאומית בצרפת, במסגרת זו כיהן פרק זמן קצר כשר העבודה בממשלת צרפת. ב-1959 היה למנהיג העצרת הדמוקרטית של דהומיי (Rassemblement Démocratique du Dahome), קואליציית המפלגות הלאומיות במדינה. בבחירות שנערכו ב-22 במאי 1959 נבחר מאגה לפרמייר (ראש הממשלה) של הטריטוריה האוטונומית. עם קבלת העצמאות ב-1 באוגוסט 1960 היה לנשיאה הראשון של הרפובליקה של דהומיי ואיחד את מפלגתו עם מפלגת האופוזיציה, מפלגת האיחוד של דהומיי (Parti Dahoméen de l'Unité). בקיץ 1963 התעוררה מחאה ציבורית נגד שלטונו, והחלו התנגשויות אלימות בין מתנגדיו לתומכיו, ברובם אנשי הצפון, שעוררו חשש מהידרדרות למלחמת אזרחים על רקע אתני. הרמטכ"ל כריסטוף סוגלו הפיל את שלטונו של מאגה בהפיכה צבאית ב-28 באוקטובר 1963. תחילה שיתף סוגלו את מאגה ואת יריביו ז'וסטן אהומדגבה-טומטן (Justin Ahomadegbé-Tomêtin (אנ')) וסורו-מגאן אפיתי (Sourou-Migan Apithy (אנ')) במוסדות השלטון הזמני, אך כעבור זמן קצר התפטר מאגה ונשלח למעצר בית, וב-1965 יצא לגלות בטוגו ובהמשך בפריז. ב-7 במאי 1970 חזר על מנת לכהן בטריומווירט (שלישית הנהגה) לצד אהומדגבה-טומטן ואפיתי, יריביו משכבר. לאחר שנתיים הדיח מתייה קרקו (Mathieu Kérékou (אנ'))את השלישייה בהפיכה צבאית וחבריה נכלאו. מאגה שוחרר ב-1981. ב-9 במרץ 1990 הקים קריקו את "המועצה העליונה לרפובליקה" (Haut Conseil pour la République), כחלק מצעדי הדמוקרטיזציה במדינה. הוא הזמין את מאגה לכהן במועצה לצד בכירי עבר. בהמשך כיהן מאגה גם כחבר בית המשפט לחוקה. נפטר בקוטונו הבירה ונקבר בעיר הולדתו. עם מותו הוכרזו שבעה ימי אבל לאומי. בית החולים האוניברסיטאי המרכזי בקוטונו קרוי על שמו. בספטמבר 1961 ביקר נשיא מאגה בישראל ובמהלך הביקור נחתמה ברית ידידות בין המדינות. בדצמבר 1961 הגיש שגריר דהומיי בישראל את כתב האמנתו. בהמשך ביקרו בישראל בכירים בשלטונות דאהומיי, בהם שר הביטחון, הרמטכ"ל ושר החוץ, שהביע בעת ביקורו תמיכה בעמדה הישראלית בסכסוך הישראלי ערבי. בספטמבר 1963 קיים נשיא דאהומיי ביקור שני בישראל. מדיה וקבצים בנושא אובר מאגה בוויקישיתוף דף חבר באספה הלאומית של צרפת דף הבית של המרכז הרפואי הנשיא הוברט מאגה - המנהיג האפריקני ה־4 המבקר בישראל, חרות, 22 בספטמבר 1961 נחתמה ברית ל"ידידות עולם" בין מדינת ישראל ודאהומיי, חרות, 29 בספטמבר 1961 שגריר דאהומיי הגיש כתב האמנתו, חרות, 6 בדצמבר 1961 הגיע שר הבטחון של דאהומיי, דבר, 18 ביולי 1962 שר הבטחון של דאהומיי המריא אתמול בדרכו חזרה לארצו, חרות, 26 ביולי 1962 הגיע הרמטכ"ל של דאהומיי, דבר, 5 בספטמבר 1963 רחוב דאהומיי ייחנך היום בבירה, על המשמר, 1 באוגוסט 1962 דאהומי ובנות בריתה תדרושנה מו"מ ישיר בין ישראל והערבים, חרות, 8 באוגוסט 1962 נשיא דאהומיי בא לביקור של 4 ימים, על המשמר, 30 בספטמבר 1963