laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל דוד

ישראל דוד (נולד ב-14 ביוני 1955) הוא מהנדס אזרחי בתחום תכנון קונסטרוקציה, מ"מ יו"ר וראש תא קונסטרוקציה באיגוד המהנדסים לבנייה ותשתיות בלשכת המהנדסים, זוכה פרס מפעל חיים לשנת 2019 מטעם המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית, מייסד ובעלים של משרד לתכנון הנדסי יחד עם רעייתו יעל דוד. ישראל דוד נולד בבוקרשט בשנת 1955, הוא בן יחיד לזוג ניצולי שואה. בשנת 1964 עלה עם הוריו לישראל. הם שוכנו במבנה עולים בקטמון ט' בירושלים. לאחר שנתיים עברה המשפחה להתגורר בפתח-תקווה, שם למד בבית-הספר היסודי הוברמן, וסיים במחזור השני. בתיכון למד באורט טכניקום בגבעתיים במגמת אדריכלות. בין השנים 1973–1974 המשיך ללימודי העתודה האקדמית במסלול הנדסאי אדריכלות. בין השנים 1975–1978 שירת בצה"ל בחיל המודיעין בחטיבת המחקר. דוד השלים בטכניון לימודי תואר ראשון ותואר שני במסלול הנדסה אזרחית, את שניהם סיים בהצטיינות יתרה כמצטיין נשיא. לאחר השלמת הלימודים החל לעבוד כשכיר בכמה משרדי תכנון הנדסי. במהלך לימודי התואר השני הכיר את אשתו, יעל. הזוג התחתן בשנת 1984 ולהם שלוש בנות. בשנת 1990 הקימו משרד לתכנון הנדסי (דוד מהנדסים בע"מ), אותו הם מנהלים יחד עם שלושה שותפים שהצטרפו במהלך השנים. המשרד מונה נכון לעשור השלישי של המאה ה-21 כ-200 מהנדסים והנדסאים. בין המבנים שתוכננו על ידי המשרד: מגדל עזריאלי שרונה, מגדל משה אביב, מגדלי תוצרת הארץ, מגדל האשפוז על שם תד אריסון, מגדלי אקסצ'יינג', התחנה המרכזית של ירושלים, בית החולים אסותא רמת החייל, מלון מלכת שבא, מגדל איילון, מגדלי דה וינצ'י, מגדלי מידטאון, מגדל אלקטרה. דוד חבר במועצת הנדסה ואדריכלות במשרד הכלכלה והתעשייה ו-משרד העבודה ויועץ למוסדות תכנון ועיריות שונות בישראל. משמש כנציג מדינת ישראל במועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית. משנת 2004 משמש מ"מ מקום יו"ר איגוד המהנדסים, וכסגן יו"ר לשכת המהנדסים עד 2022. בנוסף, משמש יו"ר מועצת המומחים והבוררים בלשכה. חבר בדירקטוריון של מכון התקנים הישראלי מ-2009. שימש כיו"ר בפועל של המכון במשך שתי קדנציות, עד למינוי יו"ר קבוע. ישראל דוד ברשימת הזוכים בפרס מפעל חיים מטעם המועצה לבניינים גבוהים וסביבה אורבנית, אתר CTBUH Dun's - דירוג משרדי תכנון הנדסי לשנת 2024, באתר Dun's 100 הפרופיל האישי של אינג' ישראל דוד, באתר ה-CTBUH (המועצה הבינלאומית לבניית גורדי שחקים) ישראל דוד, מנהל ובעלים של חברת דוד מהנדסים, בראיון למרכז הנדל"ן, באתר YOUTUBE ישראל דוד, "מר הנדסה", מנכ"ל ובעלים בחברת 'דוד מהנדסים בע"מ', הוא איש השבוע של מרכז הבנייה הישראלי, באתר מרכז הבנייה הישראל ראיון חגיגי עם מהנדס ישראל דוד (M.Sc) מבכירי המהנדסים בארץ, ממובילי הדעה בענף הבנייה, בארץ ובחו"ל, באתר קבוצת CivilEng חברי הנהלת איגוד המהנדסים, באתר האיגוד רשימת זוכי פרס מפעל חיים בין השנים 2004-2024, באתר CTBUH אודות המשרד לתכנון הנדסי, דוד מהנדסים בע"מ באתר החברה
הדיוויזיה ה-232 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-232 (בגרמנית: 232. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. דיוויזיית חיל הרגלים ה-232 הוקמה ב-26 ביוני 1944 במחוז הצבאי ה-9 כדיוויזיה של גל הגיוס ה-27. היא הוקמה בבסיס האימונים הצבאי של Wildflecken מדיוויזיית הצללים של Wildflecken, ששימשה גם לחידוש דיוויזיית הרגלים ה-715 בתחילת חודש יוני 1944. דיוויזיית הרגלים ה-232 כללה בתחילה את רגימנטים הגרנדירים 1043, 1044 ו-1045, וכן את רגימנט הארטילריה 232. המפקד היחיד של הדיוויזיה לאורך שירותה היה אקארד פון גבלנץ. באוגוסט 1944 נפרסה הדיוויזיה בעתודת פלגת הארמייה ליגוריה בזירה האיטלקית. בפברואר 1945, הדיוויזיה לחמה בהרי האפנינים כחלק מהקורפוס ההררי ה-51. דיוויזיית הרגלים ה-232 נכנעה לכוחות האמריקאים באזור שבין ברשה למילאנו. הדיוויזיה ה-232 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Tessin, Georg (1977). "232. Infanterie-Division". Die Landstreitkräfte 201-280. Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939-1945 (בגרמנית). Vol. 8. Osnabrück: Biblio Verlag. pp. 147–150. ISBN 3764810971. Mitcham, Samuel W. (2007). "232ND INFANTRY DIVISION". German Order of Battle: 1st-290th Infantry Divisions in WWII. Stackpole Books. pp. 296–297. ISBN 9780811746540.
היום שאחרי מחר

היום שאחרי מחר (באנגלית: The Day After Tomorrow) הוא סרט אמריקאי מסוגת מותחן אסונות בדיוני, עתיר אפקטים ותקציב, אשר יצא לאקרנים ב-28 במאי 2004. הסרט מציג תרחיש בדיוני, אך אפשרי, שבו מתחוללות סופות שלגים והוריקנים כתוצאה ממערבולות פולאריות גדולות, בכל כדור הארץ בעקבות התחממות כדור הארץ ופגיעה אקלימית בכדור הארץ, ובעקבות הינתקות קרחון גדול במיוחד בקוטב הצפוני. הסרט ממוקם במקום ה-67 ברשימת הסרטים המכניסים בכל הזמנים עם הכנסות של 544 מיליון דולר. לאחר שבעקבות ההתחממות הגלובלית ניתק קרחון בקוטב הצפוני שלפי הטענה בסרט "בגודל של רוד איילנד", מתחילה התמוססות הקרחון להשפיע על הזרם הצפון אטלנטי (חלק מזרם הגולף) ובכך לגרום לשורה של סופות שלגים וציקלונים אשר בתוך זמן קצר מחריבים את רוב החלק הצפוני של כדור הארץ. נוצרת מגמת התקררות עולמית אשר מאיימת ליצור עידן קרח חדש. האקלימולוג ג'ק הול (דניס קווייד) מגלה, בשיתוף עם יחידת חיזוי עולמית הנמצאת בסקוטלנד, כי תהיינה סערות רבות הדומות להוריקנים על פני אמריקה הצפונית, אירופה וצפון אסיה, כלומר: בכל מקום שנמצא מעל קו רוחב 40° צפון (נמצא בין חוג הסרטן לחוג הארקטי). סאם (ג'ייק ג'ילנהול) בנו של ג'ק נמצא במנהטן, הנמצאת באזור הסכנה, והוא וחבריו מנסים לשרוד יחד בספריית העיר ניו יורק. "היום שאחרי מחר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היום שאחרי מחר", באתר נטפליקס "היום שאחרי מחר", באתר AllMovie (באנגלית) "היום שאחרי מחר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היום שאחרי מחר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "היום שאחרי מחר", באתר Metacritic (באנגלית) "היום שאחרי מחר", באתר אידיבי "היום שאחרי מחר", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "היום שאחרי מחר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "היום שאחרי מחר", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסחור

מסחור הוא התהליך של הצגת מוצר חדש או שיטת ייצור לשוק, כלומר, ההפכה שלו לזמין לקהל הרחב. המונח נתפס לעיתים קרובות כהכנסת מוצר לשוק ההמוני, אך הוא כולל גם את המעבר משלב הפיתוח והמחקר לשוק החופשי, גם אם זה בקנה מידה מוגבל. טשלב המתקדם במחקר ופיתוח, הדורש זמן והשקעה כספית, מכוון להפיכת המוצר או השיטה להצעה מסחרית משתלמת. השקת מוצר חדש היא השלב הסופי בפיתוח מוצר חדש. בנקודה זו, פרסום, קידום מכירות ומאמצים שיווקיים נוספים מעודדים את הביקוש המסחרי של המוצר או השיטה. מעבר למסחור, שבו טכנולוגיות נכנסות לעולם העסקים, ישנו התהליך של התפשטות לצרכן, בו הטכנולוגיות הופכות לסחורות צרכניות, כפי שקרה למחשבים שעברו מהמעבדה לעולם העסקי ולאחר מכן לבית, לכיס או לגוף. התהליך של מסחור מתחיל עם שלב הרעיונות, אשר רבים רואים אותו כפתח של משפך. למרות שרבים מהרעיונות נכנסים לחלק העליון של המשפך, רק מעט מהם בסופו של דבר מתקדמים לכיוון היישום. שלב הרעיון מנסה ליצור מוצרים ושירותים חדשים המספקים תשובה לדרישות הצרכנים שלא נענו עדיין, והעיצובים הפונקציונליים ביותר מתיישבים עם מודל העסק של החברה, על ידי הצעת יתרונות גבוהים בעלות נמוכה. שלב הרעיון שואף לכלול פילוסופיה שיווקית המוכרת בשם "ארבעת ה-Ps", שמסמלת מוצר, מחיר, מקום וקידום מכירות. לעיתים קרובות מתייחסים לזה כתערובת השיווק, חברות משתמשות בקונספט זה כדי לקבוע אילו מוצרים ליצור, באילו נקודות מחיר למכור אותם, את בסיס הלקוחות שהן מעוניינות לפנות אליו, ואת הקמפיינים השיווקיים שיתמרנו במטרה להוציא את הסחורה מהמדפים. על מנת שמוצר פוטנציאלי יהיה מתאים למסחור, נדרש שמאמצי המחקר והפיתוח (R&D) יציגו דרגה של ערך ציבורי שעשוי להביא לזינוק ברווחיות עבור החברה. בשלב התהליך העסקי, נעשות שיקולים בנוגע לאפשרות היישום, העלויות, והתכנון של אסטרטגיית מסחור אפשרית. עם זאת, שלב הגורמים המעורבים בדרך כלל כולל חשיבה על מי הם הקהלים והגורמים המעורבים למוצר או שירות שמוסחרים. כדי שהמסחור יצליח באמת, חובה על החברה לענות על צורכי הלקוחות והגורמים המעורבים כאחד. What Is Commercialization, Plus the Product Roll-Out Process, Investopedia (באנגלית)
הדיוויזיה ה-404 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-404 (בגרמנית: Division Nr. 404) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה למשימות מיוחדות ה-404 הוקמה כסגל דיוויזיוני ב-24 באוקטובר 1939; מאמצע דצמבר כמפקדת דיוויזיה; היא הוקמה בדרזדן והופקדה על הנהגת יחידות הרובאים של המחוז הצבאי הרביעי, שהורכב מחיילים מבוגרים. ב-25 בספטמבר 1942 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיה מס' 404. במקום הדיוויזיה מס' 154, שהועברה לגנרלגוברנמן, הוטל על הדיוויזיה מס' 404 להוביל את כוחות התחלופה במחוז צבאי IV. בסוף מרץ 1945 הועברה הדיוויזיה לאזור ליבן - גרליץ - באוצן ולאחר מכן התארגנה מחדש. הדיוויזיה הוקמה בתחילת אפריל 1945 ישירות מדיוויזיה מס' 404 ללא שינוי במבנה שלה והוכפפה לארמיית הפאנצר הרביעית בקבוצת ארמיות מרכז. הדיוויזיה הייתה גם רשומה כדיוויזיית הרגלים ה-404. היחידה נפרסה באפריל 1945 עם חיילי ההכשרה בלוסטיה נגד הצבא האדום ולאחר מכן נלקחה בשבי האמריקאי יחד עם כוחות הארמייה השביעית בסקסוניה באזור פלאואן - צוויקאו במאי 1945. באפריל 1945 נפרסו יחידות של הדיוויזיה סביב שטולברג כאשר בית המשפט הצבאי ירה בראש העיר יוהנס פרידריך. לא ברור אם חברי הדיוויזיה היו מעורבים ישירות ברצח. ארתור שוברט (24 באוקטובר 1939 – סוף אוקטובר 1939) קרל מדרהולזץ (סוף אוקטובר 1939 – סוף נובמבר 1939) ארתור שוברט (סוף נובמבר 1939 – סוף ספטמבר 1942) פריץ פון ברודובסקי (25 בספטמבר 1942 – 14 במרץ 1943) אקארד פון גבלנץ (14 במרץ 1943 – 1 ביולי 1944) הרמן מאייר-רבינגן (1 ביולי 1944 – 29 בינואר 1945) גרהרד שטורט (29 בינואר 1945 – 20 באפריל 1945) יוזף שרטר (20 באפריל 1945 – 8 במאי 1945) הדיוויזיה למשימות מיוחדות ה-404 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הדיוויזיה ה-404 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
שוקט

  שוקט (בצרפתית: Chouquette או Petit choux) הם פחזניות קטנות וממכרות עם סוכר גבישי, חתיכות קטנות של פטיסרי צרפתי המורכבות מכדורים קטנים של בצק רבוך, מסוכר ואפוי. המונח היה ידוע במאה ה-16, והוא יושם במקור על כדורים מלוחים קטנים. מאז סוף המאה ה-17 השוקטים היו מתוקים. במילון "המלווה של אוקספורד לאוכל" (אנ'), סופר האוכל אלן דוידסון (אנ') כותב שהמונח הוא ותיק: "זעקת רוכלי הרחוב במאה ה-16 הייתה 'Choux, petits choux, tout chauds' (שו, שו קטן, הכל חם). לפי Le Thresor de santé (אוצר הבריאות), שפורסם על ידי ז'אן-אנטואן איגטאן ב-1607: את הפטיט שו של פריז מכינים על ידי ערבוב גבינה שמנה וחיטה רכה עם מעט ביצים, אליהן מוסיפים קמח כדי שהתערובת תהיה יציבה. מקציפים אותו היטב ואז יוצרים צורות עגולות גדולות או קטנות, כמו תפוח, ומכניסים לתנור. כשהם אפויים למחצה, יוצרים חתכים בצורת צלב על החלק העליון שלהם ומחזירים אותם לתנור עד שהם נאפים מילון הלשונות הצרפתיות והאנגליות של רנדל קוטגרייב (1611) נותן את שם לפריט אוכל זה כ-"tichous" - "עוגות קטנות עשויות מביצים ופרחים עם מעט חמאה" (ולפעמים גבינה ביניהם) הנאכלות בדרך כלל עם סוכר ומי ורדים. דוידסון מתאר את השוקטים כאחד מהפריזאיות הפופולריות ביותר - "אוכלים בשעת תה כשהם חמים ורכים, כי הם יבשים למחצה בזמנים אחרים". לפעמים בונים מהם עוגות חתונה, כמו קרוקמבוש, עם קרם פטיסייר בפנים. Cotgrave, Randle (1611). A Dictionarie of the French and English Tongues. London: A. Islip. OCLC 1044380136. Davidson, Alan (1999). The Oxford Companion to Food. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-211579-9. Huguetan, Jean-Antoine (1607). Le Thresor de santé. Lyon: Huguetan. OCLC 1349588711. מדיה וקבצים בנושא שוקט בוויקישיתוף Davidson, p. 182 Cotgrave, p. 918
פרידריך-וילהלם האוק

פרידריך-וילהלם האוק (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm Hauck;‏ 10 בינואר 1897 – 15 באפריל 1979) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה. האוק נולד ב-10 בינואר 1897 בברסלאו, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית, והיה בנם של חבר מועצת המדינה לשעבר וחבר המועצה הממשלתי פאול האוק ואשתו לואיז, לבית וגנר. זמן קצר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, הוא התנדב לרגימנט ארטילריית השדה ה-6 (שלזיה ה-1 "פון פוקר"), ובאביב 1915 נפרס בשדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה עם רגימנט ארטילריית השדה ה-104 החדש (באדן). ב-1917 מונה למועמד לקצונה וב-12 ביוני 1917 קיבל דרגת לויטננט במילואים. על פעולותיו בקרבות קיבל מץ את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף האוק לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-13 באוגוסט 1927 נשא לאישה את רות וייביג הצעירה ממנו בשלוש שנים וחצי, בתו של בעל האחוזה וקפטן הלנדווהר וילהלם אוגוסט וייביג בקיריץ. ב-1 באוגוסט 1931 הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 בינואר 1936 הועלה לדרגת מיור, עם הוותק שנקבע ל-1 בדצמבר 1935. בסתיו 1936 הוא הוצב בתור קצין מטה בדיוויזיית הרגלים השנייה, וב-10 בנובמבר 1938, הוא הועבר למטה הקורפוס החמישי. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא המשיך בתפקידו בקורפוס החמישי, וב-1 בינואר 1940 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. במהלך המערכה על צרפת הוא מונה לראש המטה בפיקוד המיוחד הבכיר ה-37 ב-1 ביוני 1940, וב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-18 בפברואר 1941 הוא מונה לראש מטה הארמייה ה-11. ב-6 ביולי 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בכסף., וב-27 בנובמבר 1942, הוא מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-386, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-218. ב-5 במרץ 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-305, וב-1 ביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל-מיור. תחת פיקודו, דיוויזיית הרגלים ה-305 הייתה מעורבת בפשעי מלחמה באיטליה, אך הוא מעולם לא הואשם בכך. ב-1 במרץ 1944 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-11 ביוני 1944 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-24 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-76, וב-7 בדצמבר 1944 הועבר לעתודת המפקדים. בינואר 1945 השתתף בקורס למפקדים מפקדים בהרשברג, ובאמצע ינואר 1945 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-64. ב-24 בינואר 1945 הוא מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-51, וב-20 באפריל 1945 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. הוא נלקח בשבי מלחמה במהלך כניעת קבוצת ארמיות C ב-2 במאי 1945 באיטליה. הוא שוחרר מהשבי האמריקני בתחילת 1948, ועבד עבור ארגון הסיוע האוונגלי, כמנהל משרדו של אויגן גרסטנמייר. במשך שש שנים, הוא כתב בשם צבא ארצות הברית ובשיתוף פעולה של עוד שישה גנרלים גרמנים לשעבר, את "המבצעים של קבוצות הארמיות הגרמניות בחזית המזרחית 1941–1945, הזירה הדרומית". עם הערכת גנרל-אוברסט פרנץ האלדר, ומכתב תודה מהמפקד העליון של צבא ארצות הברית בגרמניה, הוא העביר את העבודה (16 כרכים) לארכיון הפדרלי-הצבאי בפרייבורג אים ברייזגאו. לאחר מכן הוא התגורר באיברלינגן, עד מותו ב-15 באפריל 1979. מדיה וקבצים בנושא פרידריך-וילהלם האוק בוויקישיתוף פרידריך-וילהלם האוק באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
סעדיה עמור

הרב סעדיה עמור (לפני ה'תק"ס, 1800 - אחרי ה'תרל"ח, 1878) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של אלג'יר במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. נולד במדינת אלג'יריה, נראה ששהה בעיירה בלידה לפחות שמונה שנים, משנת תק"ף עד תקפ"ח ואפשר ששימש שם ברבנות. לא יאוחר מאייר ה'ת"ר (1840) כבר שהה בעיר אלג'יר. נכון לשנת תרי"ט (1859) היה דיין רביעי בבית הדין בראשות הרב שאול מועטי, והרב דוד מועטי, והרב יעקב סמאגה. יחד עם חברי בית הדין, רבי סעדיה יצא להגן על הרב אברהם אנקווה מפני התקפתו של רבי משה סבעון מאוראן, שהחרים את ספרו 'זבחים שלמים'. לא יאוחר משנת תרל"ח (1878) התמנה לאב בית הדין ורבה של אלג'יר, לצד הרב שמואל אבולכ'יר והרב יוסף דאדון. בכתביו השתמרו קינות וסדרי תפלה. חלקם נדפסו על ידי הרב אליהו גיג'. נפטר לא יאוחר משנת תרמ"ח. רבי יוסף משאש הזכיר ביצירתו מספר פסיקות של רבי סעדיה עמור, אך לא ברור אם התכוון לרבי סעדיה זה, או לרבי סעדיה קדמון יותר משנות הת'. ראו: כתובה כ"י ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית KET 95 (תק"ף), וכן כ"י ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית KET 141 (תקפ"ח). ראו כ"י ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית KET 228 ראו סדר חתימת רבני אלג'יר בספר טהרת כסף דף לד. ראו הקדמה לשו"ת שער שלמה. היות שבשנה זו מזכירו רבי אליהו גיג' בברכת המתים, בסדר ל"ג לעומר, שהדפיס בסוף ספר 'זה השלחן'. ראו: מים קדושים סי' שסו.
The Platinum Collection (אלבום של אניגמה)

The Platinum Collection (בעברית: אֹסֶף הַפְּלָטִינָה) הוא מארז תקליטורים של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה. המארז כולל שלושה תקליטורים בסך הכול – התקליטור הראשון כולל את הרצועות הפופולריות ביותר של הפרויקט המוזיקלי משנים קודמות, התקליטור השני מורכב מרמיקסים, והתקליטור השלישי כולל רצועות שלא יצאו עד כה, שהולחנו והופקו על ידי המפיק המוזיקלי הגרמני-רומני מיכאל קרצו. עטיפתו כוללת את "הגבירה עם ההרמין" (צ'צ'יליה גלראני) כפי שצוירה בקירוב; 1489–1491 מאת לאונרדו דה וינצ'י. מידע על האלבום The Platinum Collection באתר MusicBrainz האלבום The Platinum Collection באתר Discogs The Platinum Collection, 2009-01-01, נבדק ב-2024-04-02
קוסן דה ליון

קוסן דה ליון (בצרפתית: Coussin de Lyon; מילולית כרית של ליון) הוא התמחות מתוקה של ליון, צרפת, המורכבת משוקולד ומרציפן ונוצר על ידי וואזן (אנ'), שוקולטייר צרפתי. יצירת הקונדיטוריה היא חתיכת מרציפן ירוק בהיר, עם פס ירוק כהה, במילוי גנאש שוקולד בטעם ליקר קוראסאו. במהלך מגפת הדבר ב-1643, נשבעו חברי מועצת העיר של ליון לארגן תהלוכה בפורבייר (אנ'), אחד הרבעים של ליון כדי להפציר במרים, אם ישו להציל את העיר. הם נשאו נר שעווה של 3.2 ק"ג וכתר זהב על כרית משי. זה נתן לשוקולטייר Voisin, שבסיסו בליון מאז 1897, את הרעיון להשתמש בצורת הכרית כדי ליצור את הממתק הזה ב-1960. הוא הפך לממתק הצרפתי הפופולרי ביותר המכיל גנאש שוקולד. המעדן הזה הפך לפופולרי מאוד. אפשר לקנות את ה"כריות" בנפרד, וגם בקופסאות קטיפה שמזכירות את הצורה המקורית של כרית משי. למשפחת בוקו יש מונופול בשיווק הקוסן, שהיא מייצרת ברשת החנויות הקמעונאיות שלה ברחבי אזור רון-אלפ ובמרסיי. בשנת 2010, מנהל החברה פול בוקו אמר כי Voisin ייצרה 94 טון של קוסן דה ליון מדי שנה וכי הייצור גדל ב-10% משנה לשנה. המשפחה אינה משתמשת בקמעונאים גדולים כדי לשווק את המוצר שלה. מטבח ליונז רשימת מאפים מדיה וקבצים בנושא קוסן דה ליון בוויקישיתוף האתר הרשמי של חברת Voisin "Le Coussin de Lyon". Cuisine Lyonnaise. 13 באפריל 2007. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2010. נבדק ב-27 במאי 2010. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קוסן דה ליון".
Eppur si muove

Eppur si muove (בעברית: וְאַף עַל פִּי כֵן נוֹעַ תָּנוּעַ) הוא המיני-אלבום הראשון של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה. את המיני-אלבום הוציאו במהדורה מוגבלת ביוון בלבד. המיני-אלבום פורסם על גבי תקליט 12 אינץ' בלבד, על אף שכל ארבע הרצועות היו זמינות בחנות האייטונס והופיעו גם כרצועות בונוס ב-A Posteriori Video Album, שפורסם ב-15 בדצמבר 2006. חלק מהרמיקסים תוכננו להיכלל במהדורת הפרייבט לאונג' רמיקס, שהועלתה לחנות האייטונס ב-18 במרץ 2007 בגרמניה וב-26 במרץ בשאר אירופה. הרמיקסים נעשו על ידי המוזיקאי ז'אן פ. קוצ'ויס ("Dreaming of Andromeda" (ז'אן פ. קוצ'ויס רמיקס)), וולפגנג פילץ ("20.000 Miles Over the Sea" (בוקה ג'וניור רמיקס)), ראלף הילדנבאוטל ("The Alchemist" (חזון האלכימאי מאת ראלף הילדנבאוטל)) וטוקאדיסקו ("Eppur si muove" (טוקאדיסקו רמיקס)). "Eppur si muove", מאוית לסירוגין "E pur si muove!". בשפה העברית הוא מבוטא בתור "ואף על פי כן נוע תנוע" – זוהי אמרה המיוחסת למתמטיקאי, הפילוסוף והפיזיקאי האיטלקי גלילאו גליליי (1564–1642). על פי המסופר, אמר גלילאו את האמרה ב-1633 לאחר שנאלץ לחזור בו מתפיסותיו המדעיות כי כדור הארץ סובב את השמש (המודל ההליוצנטרי). מוציא לאור: 1-2-3 מיוזיק/קרוקודייל מיוזיק. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מיכאל קרצו.  מידע על האלבום Eppur si muove באתר MusicBrainz האלבום Eppur si muove באתר Discogs Enigma – Eppur Si Muove Stephen Hawking, On the Shoulders of Giants: The Great Works of Physics and Astronomy, Running Press, 2003, עמ' 7–396, ISBN 9780762416981 Graziano Magrini, Villa Il Gioiello, Institute and Museum of the History of Science, Florence, 2010
Enigma: Classic Album Selection

Enigma: Classic Album Selection (בעברית: אֵנִיגְמָה: לֶקֶט אַלְבּוֹמִים קְלָאסִי) הוא מארז תקליטורים של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה. המארז כולל את חמשת אלבומי האולפן הראשונים של אניגמה, MCMXC a.D. (1990), The Cross of Changes (1993), Le Roi Est Mort, Vive Le Roi! (1996), The Screen Behind the Mirror (2000) ו-Voyageur (2003). זהו אוסף של חמישה אלבומים של תקליטורים מחודשים. המארז מגיע בקרצון ומכיל חמישה שרוולי קרצון עם הדיסקים. אין חוברות כלולות. האלבום כולל את כל הרצועות והשירים הנכללים בחמשת האלבומים הבאים: MCMXC a.D. – אלבום הבכורה של אניגמה משנת 1990. The Cross of Changes – אלבום האולפן השני של אניגמה משנת 1993. Le Roi Est Mort, Vive Le Roi! – אלבום האולפן השלישי של אניגמה משנת 1996. The Screen Behind the Mirror – אלבום האולפן הרביעי של אניגמה משנת 2000. Voyageur – אלבום האולפן החמישי של אניגמה משנת 2003. Enigma: Classic Album Selection באתר Discogs Enigma – Classic Album Selection
צ'ארלס שלדון

צ'ארלס הנרי שלדון (באנגלית: Charles Henry Sheldon;‏ 12 בספטמבר 1840 – 20 באוקטובר 1898) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית בשנים 1893–1897. צ'ארלס שלדון נולד בעיירה ג'ונסון שבוורמונט, כשלישי מבין ארבעת ילדיהם של גרשאם ומרי (לבית בראון) שלדון. אביו נפטר ב-1844. מגיל 12 ועד גיל 18 עבד שלדון כפועל בחווה, ולאחר מכן עבד בחנות. הוא הצטרף אל התנועה לביטול העבדות. ב-23 בנובמבר 1861 התגייס שלדון לפלוגה E של רגימנט הרגלים השביעי של ורמונט, ולאחר מכן נכנס לשירות פעיל כסמל בעיר ראטלנד שבוורמונט. ב-13 ביולי 1865 הוא קודם לדרגת קפטן ושוחרר בבראונסוויל, טקסס. שנתו האחרונה בשירות צבאי עברה עליו בספר המערב. לאחר שחרורו הוא נכנס לעסקי המסחר במחוז פופ שבאילינוי. רעייתו הראשונה של שלדון, מרי וולטרס שלדון, נפטרה ב-1874, ולשניים לא נולדו ילדים. רעייתו השנייה הייתה מרתה פריזל שלדון, ולשניים נולדו שלושה ילדים. לאחר שהתגורר כמה שנים בשיקגו, עבר שלדון להתגורר בעיר גרוטון שבטריטוריית דקוטה (כיום בתחומי דקוטה הדרומית) בשל מצב בריאותו של בנו, ג'יימס. הרופאים אמרו לשלדון שרק אקלים צפוני יסייע לבנו, שסבל ממלריה. שלדון התיישב על קרקע ממשלתית והיה לחוואי. ב-1886 הוא נכנס לפוליטיקה, כאשר הוא ייצג את מחוז הבחירה ה-12 בבית המחוקקים של הטריטוריה שכלל את מחוזות דיי, רוברטס, גרנט וקודינגטון, עד 1887. ב-1890 היה שלדון נציג מחוז דיי במשלחת של הוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית שהתקיימה בעיר מיטשל שבדקוטה הדרומית. בוועידה של 1892 נבחר שלדון כמועמד המפלגה למשרת מושל דקוטה הדרומית, ובבחירות הכלליות הוא ניצח הן את המועמד העצמאי א.ל. ואן אודסל, והן את מועמד המפלגה הדמוקרטית פיטר קוצ'מן. שלדון כיהן כמושל דקוטה הדרומית מ-3 בינואר 1893 ועד 1 בינואר 1897. לאחר תום כהונתו כמושל פרש שלדון לחוותו שליד העיר פיירפוינט. בבחירות של 1898 הוא יצא למסע נאומים מטעם הרפובליקנים, אך נפל למשכב עקב הצטננות. את נאומו האחרון הוא נשא בעיר דדווד ב-15 באוקטובר. צ'ארלס שלדון נפטר בדדווד חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 באוקטובר 1898 כתוצאה מדלקת ריאות. הוא נטמן בבית הקברות של פיירפוינט. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1447-1448. צ'ארלס שלדון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) צ'ארלס שלדון באתר The Political Graveyard (באנגלית) צ'ארלס שלדון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי

נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי (IATA: MCI, ICAO: KMCI) (במקור נמל התעופה הבין-לאומי מרכז היבשת) הוא נמל תעופה ציבורי בקנזס סיטי, מיזורי הממוקם 15 מיל (24 קילומטרים) מצפון-מערב למרכז העיר קנזס סיטי. נמל התעופה נפתח ב-1972 וב-2023 הושלם מתחם חדש בשדה התעופה, שהחליף את הישן. נמל התעופה החליף את נמל התעופה העירוני של קנזס סיטי (MKC) ב-1972, כאשר כל טיסות התעופה הסדירות של עברו מ-MKC ל-MCI. הוא משרת את אזור המטרופולין של קנזס סיטי ומהווה כנמל התעופה העיקרי לנוסעים בחלק גדול ממערב מיזורי וממזרח קנזס. נמל התעופה משתרע על פני 10,680 acre (4,320 הקטאר) ויש לו שלושה מסלולי טיסה. נמל התעופה תמיד היה נמל תעופה אזרחי ומעולם לא הוקצה לו יחידה של המשמר הלאומי האווירי. מאז השבתת המגפה ב-2020, מספר המראות המטוסים הסדירות בימי השיא מתאושש בהתמדה. נכון לאוקטובר 2022, היו בממוצע 303 נחיתות והמראות יומיות. שירות ללא הפסקה הוצע ל-47 נמלי תעופה, הכוללים את קנקון, מפרץ מונטגו, סן חוסה דל קאבו וטורונטו. לנמל התעופה יש טרמינל יחיד עם 40 שערים ושני מתחמים: במתחם A יש 13 שערים (A1–A20) ובקונקורס B 27 שערים (B40–B69). מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי (באנגלית) Kansas City International Airport, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Kansas City International Airport, ברשת החברתית אינסטגרם Kansas City International Airport, ברשת החברתית פייסבוק סרטונים בערוץ של נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי, באתר יוטיוב נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי, ברשת החברתית אינסטגרם "Kansas City International Airport". SkyVector.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2022. {{cite web}}: (עזרה) "MCI Kansas City Intl Airport (MCI/KMCI)". FlightAware. נבדק ב-2022-10-09. "Terminal Map | Kansas City International Airport". נבדק ב-28 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Kansas City, MO: Kansas City International (MCI)". Bureau of Transportation Statistics. נבדק ב-6 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה)
טרנדון ווטפורד

טרנדון נלסון ווטפורד (באנגלית: Trendon Nelson Watford; נולד ב-9 בנובמבר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד. ווטפורד נולד בברמינגהאם שבאלבמה, ובין השנים 2019–2021 למד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (LSU). לאורך שתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 14.9 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק. ווטפורד לא נבחר בדראפט ה-NBA‏ 2021, אולם חתם אחרי הדראפט על "חוזה דו-כיווני" בפורטלנד טרייל בלייזרס, ובפברואר 2022 הומר חוזהו לחוזה NBA רגיל. ב-12 במרץ 2022 קלע שיא קריירה של 27 נקודות, במשחק מול וושינגטון ויזארדס. בשתי עונותיו עם הטרייל בלייזרס קלע 7.5 נקודות בממוצע למשחק. באוגוסט 2023 חתם ווטפורד על חוזה לעונה אחת בברוקלין נטס. מדיה וקבצים בנושא טרנדון ווטפורד בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA Trail Blazers Sign Trendon Watford To Standard NBA Contract Brooklyn Nets Sign Trendon Watford