ורנר ברגנגרין

ורנר ברגנגרין (בגרמנית: Werner Bergengruen;‏ 16 בספטמבר 1892 - 4 בספטמבר1964) היה סופר גרמני, יליד ליבוניה. ורנר ברגנגרין נולד בשנת 1892 בעיר ריגה שבלטביה, אז בפלך ליבוניה, באימפריה הרוסית כבנם השני של הרופא הגרמני-בלטי ממוצא שוודי פאול אמיל ברגנגרין (1945-1861), בן למשפחה מן המעמד האריסטוקרטי, ושל אשתו, הלנה פון בטליכר. האב, המודאג ממדיניות ההתבוללות - הרוסיפיקציה - שקודמה בתחום החינוך על ידי שלטונות רוסיה, החליט לשלוח את הבן לגרמניה. עם זאת, ברגנגרין הרגיש קשור כל חייו לנוף מכורתו. בשנים 1903–1908 התחנך ברגנגרין בקתרינאום בליבק, בשנים 1908–1910 בגימנסיית פוליפינום של מרבורג ובשנת 1910 התחיל לימודי תאולוגיה לותרנית באוניברסיטת פיליפס במרבורג. במהרה החליף את מגמת הלימודים לשפות גרמאניות ולהיסטוריה של האמנות. בשנת 1910 נרשם כחבר באחוות "נורמניה", אגודת סטודנטים במרבורג. אגודה זו הפכה בשנים 1927–1928 ל"קורפוס" שנודע כ"קונוונט הבוגרים של רודולשטאדט". המשיך לימודיו באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן של מינכן אך לא סיים עם דיפלומה. בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 התגייס ברגנגרין כמתנדב וכלוטננט בכוחות הגרמנים שכבשו את הארצות הבלטיות. בהשפעת רצח קרובי משפחה על ידי הלוחמים הבולשוויקים בשנת 1919 הצטרף ברגנגרין לצבא האצולה הבלטית ה-Baltische Landeswehr שנלחם בצבא האדום. ב-4 באוקטובר 1919 התחתן ברגנגרין במרבורג עם שרלוטה הנזל (1990-1896), בתו של המתמטיקאי קורט הנזל, אחות המשפטן אלברט הנזל, נינתם של הצייר וילהלם הנזל ושל פאני הנזל, אחות המלחין היהודי פליקס מנדלסון-ברתולדי ונכדתו של משה מנדלסון. החל מ-1920 עבד ברגנגרין כעיתונאי וב-1922 נסע לברלין, שם ניהל את כתב העת "Ost-Informationen". באותה שנה פרסם בעיתון " פרנקפורטר צייטונג" את הרומן שלו עם קווים אוטוביוגרפיים Das Gesetz des Atum (חוקו של אתום). מאוחר יותר התכחש לחיבור זה ב-1925 התמנה לעורך ראשי של " Baltische Blätter". הוא חי כסופר עצמאי במינכן ובברלין, בה הצטרף לחוג הספרותי של המו"ל ויקטור אוטו שטומפס והוצאתו לאור "ראבנפרסה". את החוג פקדו גם הפילוסוף ז'אן גבסר (במקור - הנס גבסר) שייסד את ההוצאה לאור, הורסט לאנגה, ואודה שפר, לזמן קצר יואכים מאס, ואלטר אושילבסקי, הרמן קאזאק, רוברט זייץ, ינס היימרייך, רולף בונגס, ורנר הלוויג ואברהרד מקל. ברגנגרין פרסם מאמרים במגזין הספרות "Der weiße Rabe" ("העורב הלבן") שהוצא לאור בשנים 1932–1934 על ידי שטומפס בהוצאה לאור "Rabenpresse". ברגנגרין נמנה באותה תקופה לאחד הסופרים הצעירים של מה שנקרא "המהפכה השמרנית". פרסם, בין השאר, בהוצאות לאור ימניות כמו הוצאת פרונדסברג (Frundsberg Verlag) או .Verlag Tradition Wilhelm Kolk. בסוף שנת 1922 שני ספרים שלו הופיעו בהוצאת גאורג מילר. כמו חברו ריינהולד שניידר, נרתע ברגנגרין מהאידאולוגיה הנאצית. הוא דגל בעמדה לאומית-שמרנית, אבל על יסודות נוצריים-הומניסטיים. הרקע המשפחתי - אשתו נחשבה ל"בת-תערובת יהודייה" (מישלינג) בגלל סבתה היהודייה (גרטרוד לבית האהן - 1866–1954) וגם המוצא היהודי של סבתא-רבתא מצד אביה - גרם גם הוא לברגנגרין להיות מרוחק מהנאציזם, אם כי לא העז להתבטא באופן גלוי נגדו. הרומן הכי מוצלח שלו, "הטירן הגדול והחצר" משנת 1935 נמכר במיליון עותקים והובן על ידי מבקרי המשטר כרמז להתחשבנות מוסתרת עם המשטר. לעומת זאת עיתון המפלגה הנאצית "פלקישר באובכטר שיבח את היצירה כ"רומן גדול על מנהיג" . הרומן שימש להפקת סרט קולנוע ומחזה ותורגם לחמש עשרה שפות. כעבור שנה, בשנת 1936 המיר ברגנגרין את דתו יחד עם אשתו לנצרות הרומית-קתולית אצל קפלן הסטודנטים לשעבר, יוהנס פינסק. ב-1937 הסופר סולק מאגודת הסופרים של הרייך (Reichsschrifttumskammer) בנימוק ש"אינך מתאים לעזור בבניית התרבות הגרמנית על ידי פרסומיך הספרותיים". בדו"ח של "המשרד הראשי להערכות פוליטיות" (Gaupersonalamt) במינכן נאמר: "לא הוא ולא ילדיו הם חברים בארגון מפלגתי כלשהו. הוא ומשפחתו אינם משתמשים בברכה הגרמנית "הייל היטלר". עד כמה שידוע אינו מנוי על אף עיתון נאציונל-סוציאליסטי. יש גם לציין שהוא מחובר חזק לשייכות דתית". עם זאת, קיבל ברגנגרין "היתר מיוחד קבוע" לפרסם. אולם קובץ השירים "Der eternal Kaiser" (1937) משנת והרומן " Am Himmel wie auf Erden" ‏ (1940) נאסרו, כולל להפצה ברדיו או ההקראה. כמה שירים ביקורתיים מתוך קובץ השירים "Der eternal Kaiser" הופצו בהעתקה מיד ליד או פורסמו בכתב העת המונרכיסטי "Weiße Blättern" במהדורות קטנות. כך למשל. כך גם מסתו "Totenspruch auf einen Vogel" בספטמבר 1936, מאמר רוויו לרומן Der Starost ביוני 1938 והשיר Großer Herbst ב-1942. חבר תנועת ההתנגדות הנס שול שהכיר את ביגרנגרין באמצעות קארל מוט התרשם מיצירותיו. בשנת 1942 אחרי שביתו במינכן נהרס בהפצצות האוויריות, עבר ברגנגרין לגור באכנקירך בטירול. אחרי סיום מלחמת העולם השנייה במאי 1945 סבר ברגנגרין ש"איש אינו יכול להגיד שלא ידע דבר על הזוועות... מה שקרה במחנות הריכוז כל אחד ידע, אם לא עשה מאמץ ממש לעצום עיניים ולהחריש אוזניים" . בשנת 1946 היגר ברגנגרין לשווייץ ואחר כך התגורר למשך שנתיים ברומא. החל משנת 1958 ועד סוף חייו חי בגרמניה המערבית בבאדן-באדן. ב-1952 הופיע ספרו המוכר ביותר שאחרי המלחמה "Der letzte Rittmeister (1952) שבו הביע ספקנות לגבי ההפתחויות שבתקופה שלאחר המלחמה. דיבר, בין היתר, על "עידן התעשייה" ועל "סטנרדיזציה של ההתנהגות". הוא דגל בעקרונות שמרניים כמו "דבקות במסורת" אם כי לא הטיף להיצמדות נוקשה בדגם זה מול המציאות העכשווית. מנישואיו עם שרלוטה לבית הנזל נולדו ארבעה ילדים: אולף (שנפטר בינקותו), לואיזה נינו לימים האקלסברגר (ילידת 1924), מריה לימים שיצה-ברגנגרין (2020-1928) ואלכסנדר ברגנבגרין (יליד 1930). בנו של אלכסנדר, מקסימיליאן ברגנגרין הוא ידוע כמבקר ספרות. 1923: חוקו של אתום ("Das Gesetz des Atum"), רומן 1923 : ורדים על עמוד התלייה (Rosen am Galgenholz) - סיפורים Schimmelreuter hat mich gossen - סיפורים 1927: Das Kaiserreich in Trümmern ("האימפריה בחורבות"), רומן היסטורי 1930: הדוכס שארל הנמהר ("Herzog Karl der Kühne"); 1930: הנזיר המשוגע ("Der tolle Mönch"); 1930: קפרי ("Capri"); 1930: שבוע במבוך ("Die Woche im Labyrinth"); 1931: קולמוס הזהב ("Der goldene Griffel"); 1932: העץ הנודד ("Der Wanderbaum"); 1933: מבחן האש ("Die Feuerprobe"); 1934: מסע גרמני ("Deutsche Reise"); 1935: הטירן הגדול והמשפט ("Das Großtyrann und das Gericht"); על איטליה בימי הרנסאנס 1936: שושנת יריחו ("Die Rose von Jericho"); 1937: שלושת הבזים ("Die drei Falken"); 1938: הפרי המוסתר ("Die verborgene Frucht"); 1939: א.ט.א.הופמן ("E.T.A. Hoffmann"); 1940: בשמיים וכך גם בארץ ("Am Himmel wie auf Erden"); 1942: סיפור מחפשי במטמונים ("Schatzgräbergeschichte"); 1946: קללות וברכות ("Zauber- und Segenssprüche"); 1946: ורד הסולטאן ("Die Sultansrose"); 1949: סימן האש ("Das Feuerzeichen"); 1949: השטן בארמון החורף ("Der Teufel im Winterpalais"); 1952: קפטן הפרשים האחרון ("Der letzte Rittmeister"); 1954: אשת קפטן הפרשים ("Die Rittmeisterin"); 1962: העטרה השלישית ("Der dritte Kranz"); 1937: הקיסר הנצחי ("Der ewige Kaiser"); - שירים - פורסמו באוסטריה בלי שם המחבר 1945: Dies irae ("Dies irae");- שירים 1952: אלגיה לומברדית ("Lombardische Elegie"); 1952: חדשות על עוף החול ("Nachricht vom Vogel Phönix"); 1952: הסוד נשאר ("Das Geheimnis verbleibt"); 1955: התאומים מצרפת ("Die Zwillinge aus Frankreich"); 1959: זעם, זמן ונצח ("Zorn, Zeit und Ewigkeit"). Das große Alkahest, Roman, 1926, 1938 Das Buch Rodenstein, Novellenzyklus, 1927, 1951 Das Kaiserreich in Trümmern, historischer Roman, 1927 Der tolle Mönch, Erzählungen, 1930 Herzog Karl der Kühne oder Gemüt und Schicksal, historischer Roman, 1930, 1943 Die Woche im Labyrinth, Roman, 1930 Capri, Gedichte, 1930 Der goldene Griffel, Roman, 1931 Zwieselchen, Kinderbuch, 1931 ff. Der Wanderbaum, Gedichte, 1932 Kaschubisches Weihnachtslied, Gedichte Die Feuerprobe, Novelle, 1933 Die Ostergnade, Erzählung, 1933 Deutsche Reise. Ein Erinnerungsbuch, 1934 Die Schnur um den Hals, 1935 Der Großtyrann und das Gericht, Renaissance-Roman, 1935 Dramatisierung: Günther Fleckenstein, 1962 Verfilmung: Günther Fleckenstein, 1966 Die Rose von Jericho, Gedichte, 1936 Die drei Falken, Erzählung, 1937 Der ewige Kaiser, Gedichte, 1937 Die verborgene Frucht, Gedichte, 1938 E. T. A. Hoffmann, Biographie, 1939 Die Leidenschaftlichen, Erzählung 1939 Der Tod von Reval, Erzählungen, 1939 Am Himmel wie auf Erden, historischer, Roman 1940 Der spanische Rosenstock, Erzählung, 1940 Das Hornunger Heimweh, Erzählung, 1942 Schatzgräbergeschichte, 1942 Dies irae, Gedichte, 1945 Zauber- und Segenssprüche, 1946 Die Sultansrose, Erzählungen, 1946 Das Beichtsiegel, Erzählung, 1946 Jungfräulichkeit, Novelle, 1947 Pelageja, Roman, 1947 Sternenstand, Erzählung, 1947 Die Hände am Mast, Erzählung, 1948 Römisches Erinnerungsbuch, 1949 Das Feuerzeichen, Roman, 1949 Der Teufel im Winterpalais, Erzählung, 1949 Das Tempelchen, Erzählung, 1950 Die heile Welt, Gedichte, 1950 Die letzte Reise, Erzählung, 1950 Zwieselchen, Kinderbuch, 1951 Lombardische Elegie, Lyrik, 1952 Der letzte Rittmeister, Erzählband, 1952 Der Pfauenstrauch, Erzählung, 1952 Nachricht vom Vogel Phönix, Erzählung, 1952 Die Flamme im Säulenholz, Erzählungen, 1952 Das Geheimnis verbleibt, Aufzeichnungen und Bekenntnisse, 1952 Die Sterntaler, Erzählung, 1953 Die Rittmeisterin, Roman, 1954 Die Fahrt des Herrn von Ringen, Erzählungen, 1955 Die Zwillinge aus Frankreich, Erzählungen, 1955 Mit tausend Ranken, Gedichte, 1956 Das Netz, Novelle, 1956 Hubertusnacht, Erzählung, 1957 Bärengeschichten, Erzählung, 1959 Zorn, Zeit und Ewigkeit, Erzählungen, 1959 Der dritte Kranz, Roman, 1962 Die Schwestern aus dem Mohrenland, Erzählung, 1963 Räuberwunder, Erzählung, 1964 Die schönsten Novellen, 1965 Dichtergehäuse, Autobiographie, 1966 Und dein Name ausgelöscht, Erzählungen, 1971 Schnaps mit Sakuska, Baltisches Lesebuch, 1986 Compendium Bergengruenianum, Aufzeichnungen 1940–45, 1992 Von Riga nach anderswo oder Stationen eines Lebens, Bücher, Reisen, Begegnungen, 1992 שירו An die Völker der Erde הולחן בצרפת על ידי נורברט גלאנצברג מדיה וקבצים בנושא ורנר ברגנגרין בוויקישיתוף ורנר ברגנגרין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) An die Völker der Erde בערוץ יוטיוב ורנר ברגנגרין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ורנר ברגנגרין, באתר Discogs (באנגלית) Chronika, Zeitschrift der ehemaligen Marburger Gymnasiasten Helge Dvorak Biographisches Lexikon der Deutschen Burschenschaft. Band II: Künstler. Winter, Heidelberg 2018, ISBN 978-3-8253-6813-5, S. 55–58 Normannia Marburg (corpsarchive.de) Knurriculum vitae, das ist widerwillig verfasster Lebenslauf“, 1957 und 1962, אחר כך ב- Von Riga nach anderswo oder Stationen eines Lebens Ernst Klee": The cultural lexicon for the Third Reich. Who was what before and after 1945. S. Fischer, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-10-039326-5, p. 44 E.Klee Sönke Zankel - Mit Flugblättern gegen Hitler: Der Widerstandskreis um Hans Scholl und Alexander Schmorell, Köln 2007, S. 234–236. ציטוט מברגנגרין, מתוך Ernst Klee: Das Kulturlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. S. Fischer, Frankfurt am Main 2007, S. 44 Der Großtyrann und das Gericht als Film