מדע בדיוני רך

מדע בדיוני רך הוא תת-סוגה של מדע בדיוני שבה הדגש הוא על תהליכים סוציאליים. בספרות מסוג זה ההסברים המדעיים לטכנולוגיה הם בעלי חשיבות והיקף קטנים יחסית, או לחלופין כמעט ולא קיימת התייחסות למדע עתידני, וההתייחסות היא לכיצד החברה עלולה להיראות בעתיד. ההגדרה של מדע בדיוני רך כוללת בתוכה שתי הגדרות שונות: סיפורת בתחומי מדע "רך", במיוחד מדעי החברה (לדוגמה, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה או פסיכולוגיה), יותר מאשר מדע "קשה" (לדוגמה, פיזיקה, אסטרונומיה או כימיה) מדע בדיוני שאינו מתבסס על אפשרות מדעית מדויקת המונח הופיע לראשונה בסוף שנות ה-70 והוא מיוחס לחוקר הספרות האוסטרלי פיטר ניקולס (אנ'). המונח המשלים הוא מדע בדיוני קשה. באנציקלופדיה למדע בדיוני כותב פיטר ניקולס כי "מדע בדיוני רך" הוא "הגדרה לא מאוד מדויקת של מדע בדיוני" וכי הניגוד בין קשה לרך הוא "לפעמים לא הגיוני". למעשה, הגבולות בין " קשה "ו"רך" אינם מוגדרים ואינם מוסכמים באופן אוניברסלי, ולכן אין סטנדרט אחד של "קשיות" מדעית או "רכות". יש קוראים שעשויים להחשיב כל חריגה מהאפשרי או הבלתי אפשרי (למשל, כולל נסיעה במהירות האור או כוחות על טבעיים) כסימן של "רכות". אחרים עשויים לראות דגש על אופי או על ההשלכות החברתיות של שינוי טכנולוגי (ככל שיהיה אפשרי או סביר) כסטייה מהנושאים המדעיים-הנדסיים-טכנולוגיים שלדעתם אמורים להיות המוקד של מדע בדיוני קשה. בהתחשב בחוסר בסטנדרטים אובייקטיביים ומוגדרים היטב, "מדע בדיוני רך" אינו מעיד על ז'אנר או תת-ז'אנר של מדע בדיוני אלא על נטייה או איכות - קוטב אחד של ציר שיש בו "מדע בדיוני קשה" בקוטב השני. במילים החדשות והאמיצות של כותרת המשנה במילון אוקספורד למדע בדיוני, מדע בדיוני רך מקבל שתי הגדרות: ההגדרה הראשונה: בדיה שמתמקדת בעיקר בהתקדמות במדעים הרכים או בהקצנתם. כלומר מדעי החברה ולא מדעי הטבע. ההגדרה השנייה: מדע בדיוני בו המדע אינו חשוב לסיפור. המונח מדע בדיוני רך נוצר כהשלמה של המונח הקודם מדע בדיוני קשה. הציטוט המוקדם ביותר הידוע למונח הוא בשנת 1975: השנה במדע בדיוני מאת פיטר ניקולס, בסיפורי פרסי הערפיליות 11 (1976). הוא כתב "אותה רשימה מגלה כי מעבר קבוע ממדע בדיוני קשה (כימיה, פיזיקה, אסטרונומיה, טכנולוגיה) למדע בדיוני רך (פסיכולוגיה, ביולוגיה, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה ואפילו בלשנות) נמשך חזק יותר מאי פעם. " דוגמה מוקדמת לסופר מדע בדיוני רך: פול אנדרסון(אנ'), ב- Ideas for SF Writers (ספטמבר 1998), תיאר את הרברט ג'ורג' ולס (HG Wells) כמודל למדע בדיוני רך: "הוא התרכז בדמויות, ברגשותיהן ובאינטראקציות שלהן" ולא בכל המדע או הטכנולוגיה העומדים מאחורי, למשל, אנשים בלתי נראים או מכונות מסע זמן. ג'פרי וולמן מציע שמדע בדיוני רך צמח מהסיפורת הגותית של אדגר אלן פו ומרי שלי. קרול מקגירק, בסיפורת 2000 (1992), קובעת כי "האסכולה הרכה" למדע בדיוני שלטה בז'אנר בשנות החמישים, עם תחילת המלחמה הקרה וזרם קוראים חדשים לז'אנר המדע הבדיוני. [7] החברים המוקדמים בז'אנר המדע הבדיוני הרך היו אלפרד בסטר, פריץ לייבר, ריי ברדבורי וג'יימס בליש, שהיו הראשונים לעשות פריצה "רדיקלית" ממסורת המדע הבדיוני הקשה ו"לקחת אקסטרפולציה במפורש פנימה ", תוך הדגשת הדמויות ואפיונם. בקריאת דוגמאות ספציפיות מתקופה זו, מקגירק מתאר את הרומן של אורסולה ק. לה גווין, יד שמאל של האופל, משנת 1969 כ"קלאסיקה של מדע בדיוני רך ". תנועת הגל החדש במדע בדיוני התפתחה מתוך מדע בדיוני רך בשנות ה-60 וה-70. האכזריות הקונטית (אנ') הייתה הצורה הנרטיבית הסטנדרטית של מדע בדיוני רך בשנות השמונים. במהלך שנות השמונים התפתח הסייברפאנק ממדע בדיוני רך. מקגירק מזהה שני תתי-סוגים של מדע בדיוני רך: "מדע בדיוני הומניסטי" (שבו בני האדם, ולא הטכנולוגיה, הם הגורם להתקדמות או שממנו ניתן להחליף שינוי בסביבה; לעיתים קרובות מעורבים ספקולציות על המצב האנושי) ו-" מדע בדיוני נואר" (מתמקד בהיבטים השליליים של הטבע האנושי; לעיתים קרובות במסגרת דיסטופית). ה"ג ולס, מכונת הזמן (1895) האיש הבלתי נראה (1897) ריי ברדבורי, רשימות מן המאדים (1950, אוסף סיפורים קצרים) ג'יימס בליש, "מתח פנים" (1952) דניאל קיס, "פרחים לאלג'רנון" (1959) מרי שלי, פרנקנשטיין (1818) אלפרד בסטר, האיש ההרוס (1953) ריי ברדבורי, פרנהייט 451 (1953) רוברט היינליין, גר בארץ נוכרייה (1961) פרנק הרברט, חולית (1965) אודרי ניפנגר, אשתו של הנוסע בזמן (2003) ג'ורג' אורוול, 1984 (1949) מדע בדיוני רך, באתר The Encyclopedia of Science Fiction,‏ 20 בדצמבר 2011 (באנגלית) מדע בדיוני (ספרות וביצועים), באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון קלוט ופיטר ניקולס, אנציקלופדיה למדע בדיוני פרוצ'ר, ג'ף, מילים חדשות אמיצות., הוצאת אוניברסיטת אוקספורד