laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הביאנלה של איסטנבול

הביאנלה של איסטנבול היא תערוכת אמנות עכשווית בינלאומית המתקיימת מדי שנתיים באיסטנבול, החל משנת 1987. הביאנלה מאורגנת על ידי הקרן של איסנטבול לתרבות ואמנות. הביאנלה נחשבת לאחת מהתערוכות החשובות בעולם, יחד עם הביאנלה לאמנות בסאו פאולו, הביאנלה של ונציה והביאנלה של סידני. 1987: אמנות עכשווית בחללים מסורתיים. אוצר: ברל מדרה. 1989: אמנות עכשווית בחללים מסורתיים. אוצר: ברל מדרה. 1992: יצור הבדלים תרבותיים. אוצר: ואסיף קורטון 1995: Orient-ation - השתקפות האמנות בעולם פרדוקסלי. אוצר: רנה בלוק. 1997: על החיים, היופי, תרגום וקשיים אחרים. אוצר: רוזה מרטינז 1999: התשוקה והגל. אוצר: פאולו קולומבו. 2001: Egofugal - פוגה מהאגו עבור התעוררות הבאה. אוצר: יוקו הסגאווה. 2003: צדק פואטי. אוצר: דן קמרון 2005: איסטנבול. אוצר: ואסיף קורטון וצ'ארלס אסצ'ש. 2007: לא רק אפשרי, אלא הכרחי: אופטימיות בעידן של מלחמה גלובלית. אוצר: האו האנרו. 2009: מה משאיר את האנושות בחיים. אוצר: What, How & for Whom / WHW מדיה וקבצים בנושא הביאנלה של איסטנבול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הביאנלה של איסטנבול (באנגלית)
פרס הסלבלד

פרס הסלבלד (Hasselblad) הוא פרס המוענק מדי שנה לצלם. הפרס מוענק ידי קרן שהוקמה על ידי ויקטור הסלבלד, יצרן מצלמות שוודי, אשר הקים את חברת הצילום הסלבלד ואשתו ארנה. הפרס מוענק בצורת מענק של מיליון קרונות שוודיות, תעודה ומדליית זהב. כמו כן זוכה הפרס מציג תערוכה במרכז הסלבלד במוזיאון האמנות של גטבורג. 1980: לנרט נילסון 1981: אנסל אדמס 1982: אנרי קרטייה ברסון 1984: מנואל אלוורס בראבו 1985: אירווינג פן 1986: ארנסט האס 1987: הירושי האמאיה 1988: אדוארד בודה 1989: סבסטיאו סלגאדו 1990: ויליאם קליין 1991: ריצ'רד אבדון 1992: ג'וזף קודלקה 1993: סון ג'ונסון 1994: סוזן מיסלאס 1995: רוברט האוזר 1996: רוברט פרנק 1997: כריסטר שטרוהולם 1998: ויליאם אגלסטון 1999: סינדי שרמן 2000: בוריס מיכאלוב 2001: הירוש סוגימוטו 2002: ג'ף וול 2003: מאילק סידבה 2004: ברנט והילה בכר 2005: לי פרידלנדר 2006: דייוויד גולדבלט 2007: נאן גולדין 2008: גרסיאלה איטורבייד 2009: רוברט אדמס 2010: סופי קאל 2011: ואליד ראאד 2012: פול גרהם 2013: ג'ואן פונטקוברטה (Joan Fontcuberta) 2014: מיאקו אישיוצ'י (Miyako Ishiuchi) 2015: וולפגנג טילמנס 2016: סטאן דאגלס (Stan Douglas) 2017: רינקה דייקסטרה 2018: אוסקר מוניוס (Oscar Muñoz) 2019: דיידו מורייאמה (Daidō Moriyama) 2020: אלפרדו יאאר (Alfredo Jaar) מדיה וקבצים בנושא פרס הסלבלד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס הסלבלד פרס הסלבלד, ברשת החברתית אינסטגרם
World Press Photo

World Press Photo היא עמותה ללא מטרות רווח אשר הוקמה בשנת 1955 באמסטרדם, הולנד. העמותה מחלקת מדי שנה את פרס "World Press Photo of the Year", הנחשב לפרס היוקרתי ביותר בתחום הצילום העיתונאי. הפרס מוענק מדי שנה בקטגוריות הבאות: חדשות ספורט חדשות כלליות אנשים בחדשות פעולה בספורט נושאים בספורט נושאים עכשוויים חיי היום-יום פורטרטים אמנות ובידור טבע בפרס הראשי זכה עד כה ישראלי אחד, אלון רנינגר, אשר זכה בפרס בשנת 1986. על מנת להגיש מועמדות על הצלם לעבוד בעיתונות או תצלום דוקומנטרי. בכל מועמדות יש לצרף תעודת עיתונאי או מסמך דומה המאשר את הסטטוס המקצועי של הצלם. את התמונות יכולים להגיש הצלמים של התמונה עצמם, הסוכנות בה הם עובדים או העיתון בו פורסמה התמונה. לא ניתן להגיש תמונה בשם צלם אחר. על הצלמים להגיש את המועמדות לפי כללים ברורים, למשל, בעלות וזכויות יוצרים תקפות על התמונה והצמדות לקטגוריות הפרס. על התמונה להיות ברזולוציה ובגודל המקורי, בצירוף תיאור מדויק. ניתן לחתוך את התמונות, ועריכה באמצעות תוכנות מותרת רק אם היא נעשית בהתאם למוסכמות והסטנדרטים הנוכחיים באותה עת בתעשייה. תהליך השיפוט מתרחש על פני שישה שבועות, ומתחיל מיד אחרי המועד האחרון להגשה. לתהליך השיפוט שני שלבים עיקריים: שיפוט אזורי – תחילה מתקיים תהליך סינון לפי אזורים (אפריקה, אסיה, אירופה, צפון ומרכז אמריקה, דרום אמריקה, ודרום-מזרח אסיה ואוקיאניה). מספר מועמדים ראשוני נבחר בכל קטגוריה מכל אזור לעלות לשלב הבא. חבר השופטים בכל אזור מורכב מחמישה אנשי מקצוע העובדים באזור, המומחים בתחומים שונים. שיפוט עולמי – חבר שופטים בינלאומי בוחר 24 זוכים אזוריים, ו-4 זוכים עולמיים. חבר השופטים הבינלאומי מורכב משישה שופטים אזוריים ושופט נוסף. התמונות הזוכות נבחרות בשישה סבבי הצבעה. את השיפוט מבצע חבר שופטים שהוא גוף עצמאי מעמותת World Press Photo. ההחלטה שלו נשענת על הידע והמומחיות של החברים עצמם. עם זאת, העמותה מספקת לשופטים קריטריונים כלליים האמורים להכווין אותם בשיפוט: איכות התמונה, סיפור, ייצוג. באופן עקרוני, התמונות נשפטות מראש לפי קטגוריות הזכייה. בפועל, חבר השופטים נוטה להעביר תמונות מקטגוריה לקטגוריה כדי למנוע פסילה של מספר מועמדויות חזקות באותה קטגוריה. מדיה וקבצים בנושא World Press Photo בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של World Press Photo World Press Photo, ברשת החברתית פייסבוק World Press Photo, ברשת החברתית אקס (טוויטר) World Press Photo, ברשת החברתית אינסטגרם World Press Photo, סרטונים בערוץ היוטיוב Home | World Press Photo, www.worldpressphoto.org Zarzycka, M. and Kleppe, M., “Awards, archives, and affects: tropes in the World Press Photo contest 2009–11”, Media, Culture & Society, 2013, עמ' 977-995 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר זוהר

מאיר (מישה) זוהר (12 באפריל 1910 - 5 ביולי 1961) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1953–1961. נולד בדובנו שברוסיה,להוריו בוריס דוב וסוסיה ליכטנשטיין. לאחר לימודי התיכון נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה ובמקביל למד במכון לחכמת ישראל בעיר והיה חבר בתנועת הסטודנטים הציוניים. את עבודת הדוקטורט סיים ב-1935. נושאה היה: "ערכו של בעל היזמה בכלכלה המדינית". לאחר לימודיו התגייס לצבא פולין ושירת כקצין בחיל התותחנים. ב-1939 עלה לארץ ישראל עם רעייתו פולה פנינה והצטרף לארגון ההגנה. במלחמת העצמאות שירת כסרן בשירות האיכסון ואחר כך רב-סרן בחיל ההנדסה. ב-1950 הוסמך כעורך דין במדינת ישראל ועבר לשרת בפרקליטות הצבאית. היה סגן הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת סגן-אלוף וב-1952 לסגן נשיא בית הדין הצבאי לערעורים. במאי 1953 מונה לפרקליט צבאי ראשי. במהלך כהונתו פעל להכנת חוק השיפוט הצבאי שאושר בכנסת ב-1955. ב-1958 קודם לדרגת אלוף-משנה, ייצג את ישראל וצה"ל בקונגרס בינלאומי בתחום החוק הצבאי ודיני מלחמה. במקביל הרצה בדיני צבא בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. ב-1958 הורה לתובע הצבאי להעמיד לדין את יששכר שדמי באשמת רצח על חלקו בטבח כפר קאסם. נפטר ב-1961 לאחר מחלה קשה, בעודו בשירות. נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול. מדיה וקבצים בנושא מאיר זוהר בוויקישיתוף קורות החיים של מאיר זוהר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון מאיר זוהר באתר הפרקליטות הצבאית השינויים בחוק השיפוט הצבאי, הַבֹּקֶר, 13 במאי 1954 ב-1 בינואר ייכנס לתוקפו בצה"ל חוק השיפוט הצבאי החדש, על המשמר, 3 ביולי 1955 הבגדים הם האדם, מעריב, 14 בנובמבר 1958 הפרקליט הצבאי הגיש המלצתו בענין שדמי, דבר, 29 באוקטובר 1958 אורי דן, התובע מאשים את אל"מ שדמי ברצח, מעריב, 4 בנובמבר 1958 מאיר זוהר באתר GRAVEZ
חסיב סבאג

חסיב סבאג (בערבית: حسيب الصباغ; 1920, צפת - 12 בינואר 2010) היה איש עסקים פלסטיני. נולד למשפחה יוונית-קתולית בצפת וסיים את לימודיו בקולג' הערבי בירושלים בשנת 1938. בשנת 1941 סיים לימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בשנת 1943 הקים יחד עם ארבעה שותפים בחיפה את חברת הבניה Consolidated Contractors Company‏ (CCC). באפריל 1948 ברח מחיפה בעיצומה של מלחמת העצמאות ועבר ללבנון, שם ייסד מחדש את החברה בשנת 1950. החברה הפכה עם השנים לאחת מחברות הבניה והלוגיסטיקה והתשתיות הגדולות בעולם הערבי, אשר מעסיקה עשרות אלפי עובדים. סבאג היה חבר במשך שנים רבות במועצה הלאומית הפלסטינית. במשך שנים היה פעיל למען מטרות נדבנות. בשנת 1993 הקים את המרכז להבנה מוסלמית-נוצרית (Center for Muslim-Christian Understanding) באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית. אחיו, עיסא, היה עיתונאי ב-BBC, ובנו הוא קארל סבאג, עיתונאי וסופר בריטי. Hasib Sabbagh: From Palestinian refugee to citizen of the world, Mary-Jane Deeb, Mary E. King, Middle East Institute/University Press of America, 1996. אתר לזכרו וליד ח'אלדי, Remembering Hasib Sabbag, Journal of Palestine Studies
קארל סבאג

קארל סבאג (באנגלית: Karl Sabbagh) הוא סופר, מפיק טלוויזיה ועיתונאי בריטי ממוצא פלסטיני. נולד בווסטרשייר שבאנגליה לאם אנגליה ולאב פלסטיני. אביו, עיסא סבאג (אחיו של איש העסקים הפלסטיני חסיב סבאג), היה נוצרי פלסטיני מצפת, אשר שימש ככתב בשירות הערבי של ה-BBC, ואימו, פמלה גריידון, הייתה אנגלית ממוצא אמריקאי ואירי. הוא הפיק תוכניות בעבור הרשתות BBC ו-PBS, אשר עסקו בתחומים רבים ומגוונים כמו פיזיקה, רפואה, פסיכולוגיה, פילוסופיה, אנתרופולוגיה וטכנולוגיה. הוא מגיש תוכנית רדיו בנושאי מדע ב-BBC בשם Science Now. סבאג כתב מאמרים בעבור עיתונים ומגזינים שונים, בהם: The Sunday Times, ‏New Scientist,‏ The Listener ו-Punch. The living body (1984; with Christiaan Barnard) Skyscraper (1989) Magic or medicine (1993; with Rob Buckman) 21st-century jet (1996) A rum affair (1999) (about the botanical fraud perpetrated by John William Heslop-Harrison) Power into art (2000) Dr. Riemann’s zeros (2002) Palestine: A personal history (2006) Your Case is Hopeless: Bracing Advice From the 'Boy's Own Paper' (2007) Remembering our childhood: how memory betrays us (2009) The Hair of the Dog: And Other Scientific Surprises (2009) ביוגרפיה
גלס

האם התכוונתם ל... דוד גלס – חבר כנסת ישראלי שרון גלס – שחקנית אמריקאית אדם גלס – עיתונאי לשעבר והייטקיסט גלס – חלק מתקופת הפליסטוקן גלאס
אהרון מויאל (קצין)

אהרון שמואל מויאל (7 באוגוסט 1915 – 27 בספטמבר 1968) היה הפרקליט הצבאי הראשי לצה"ל בשנים 1950–1952, ובהמשך מנכ"ל משרד הפנים. מויאל נולד בשנת 1915 בתל אביב. למד בגימנסיה העברית "הרצליה", ולאחר מכן נסע ללימודי משפטים באוניברסיטת לונדון. בשובו עבד כעורך דין במשרד של גיסו, עו"ד דוד גויטיין. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושירת בו כקצין במשך 4 שנים. ב-1948 התגייס לצה"ל, שירת כתובע ראשי בחיל האוויר וכסגן הפרקליט הראשי. השתחרר ב-1950 ועבד במשרד המשפטים. באוקטובר באותה שנה נקרא לחזור לצבא, ומונה לפרקליט הצבאי הראשי בדרגת אלוף-משנה. היה פעיל במפלגת הציונים הכלליים, לאחר הצטרפותה לממשלת ישראל הרביעית בדצמבר 1952, השתחרר מצה"ל ומונה למנכ"ל משרד הפנים בינואר 1953. בתפקידו כמנכ"ל משרד הפנים פעל להקמת רשויות מקומיות במגזר הערבי כחלק ממהלך לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל. בהמשך היה פעיל במפלגה הליברלית העצמאית וממקימי חוג ספרדים ובני עדות המזרח במפלגה. כיהן כחבר במליאת רשות השידור בשנים 1967–1968 ופעל להגביל את התערבות הממשלה בניהולה. וחבר הוועדה לשחזור יפו העתיקה. אחותו, אורה, נשאה לעו"ד ושופט בית המשפט העליון לשעבר, דוד גויטיין. נפטר באופן פתאומי מהתקף לב ב-1968, בגיל 53. נקבר בבית העלמין קריית שאול. על שמו של מויאל נקרא רחוב בשכונת צהלה בתל אביב-יפו. מדיה וקבצים בנושא אהרון מויאל בוויקישיתוף אהרון מויאל באתר הפרקליטות הצבאית מצבת קברו של אהרן שמואל מואיל, באתר billiongraves. ישיבת הממשלה, שערים, 5 בינואר 1953 מנהל משרד הפנים: אין לרשויות המקומיות רשות לחוקק חוק נגד החזיר, שערים, 5 בפברואר 1954 השלטון המוניציפלי יורחב, חרות, 5 בפברואר 1954 חוג ספרדים ובני עדות המזרח במפלגה הליברלית, הַבֹּקֶר, 31 במאי 1961 צבי לביא, יש להגביל את התערבות הממשלה החיים הפנימיים של רשות השידור, מעריב, 20 באוגוסט 1967 עו"ד אהרון מויאל, דבר, 29 בספטמבר 1968
Chicago Assyrian Dictionary

Chicago Assyrian Dictionary (בקיצור: CAD), או בשמו המלא: The Assyrian Dictionary of the Oriental Institute of the University of Chicago, הוא מילון מקיף לשפה האכדית שהוהדר במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. העבודה על המילון נמשכה כתשעים שנה, בין השנים 1921 ו-2011. המילון, המחזיק 21 כרכים, מקיף את מגוון הדיאלקטים של השפה האכדית. יוזם המילון היה ג'יימס הנרי ברסטד (James Henry Breasted), אשר קודם לכן ערך בברלין את המילון למצרית עתיקה. בין התורמים ליצירת המילון נתן לציין גם בנו לנדסברגר. הכרך הראשון של המילון פורסם בשנת 1956. בין השנים 1973 ל-1996 שימשה אריקה ריינר כעורכת המילון ואותה החליפה בתפקיד מרתה רות, אשר שימשה כעורכת המילון עד פרסום הכרך האחרון בשנת 2011. אתר האינטרנט הרשמי של Chicago Assyrian Dictionary כל כרכי המילון זמינים בפורמט PDF (הקבצים כבדים מאוד - קובץ לכל כרך) Huge Ancient Language Dictionary Finished After 90 Years, הודעה לתקשורת על סיום המילון Erica Reiner, An Adventure of Great Dimension: The Launching of the Chicago Assyrian Dictionary (Transactions of the American Philosophical Society 92/3), Philadelphia: American Philosophical Society, 2002 העורכים ייחדו כרך לכל אות. חלק מהכרכים פוצלו למספר חלקים נפרדים בשל כמות החומר, כך שבפועל יצאו 26 כרכים.
צבי הדר

צבי הדר (1929 – 28 ביולי 2021) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1968–1973. הדר נולד בתל אביב, למד בגימנסיה העברית "הרצליה" והצטרף לארגון ההגנה בגיל 15. שירת במשטרת היישובים העבריים ובמלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה בגדוד 51 של חטיבת גבעתי. ב-1952 סיים לימודי כלכלה ומשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1955 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית. התמחה אצל השופט שמעון אגרנט בבית המשפט העליון. בזמן הלימודים יצא לקורס מפקדי פלוגות וקיבל דרגת סרן. ב-1956 חזר לשירות קבע בצה"ל, סיים קורס מג"דים ושירת כתובע צבאי בעזה בתקופת מלחמת סיני וכתובע בבית הדין המיוחד למניעת הסתננות. שירת כסנגור בחיל האוויר, רמ"ד הדרכה, וסנגור ראשי בפיקוד הדרום ובגייסות השריון. ב-1963 הועלה לדרגת סגן-אלוף. ב-1966 יצא ללימודי דוקטורט במשפט בינלאומי באוניברסיטת לונדון, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושאי הגנת רכוש פרטי בזמן מלחמה. עם סיום הלימודים מונה ב-1 בספטמבר 1968 לפרקליט הצבאי הראשי בדרגת אלוף-משנה. ביוני 1973 השתחרר משירות הקבע. לאחר שחרורו היה שותף במשרד עורכי דין יחד עם בכירים נוספים מהפרקליטות הצבאית בדימוס. ב-1981 שימש סנגורו של עיזאת נאפסו, קצין מודיעין בצה"ל ממוצא צ'רקסי, שהואשם והורשע בריגול. הדר נפטר ב-28 ביולי 2021. צבי הדר, ברשת החברתית פייסבוק צבי הדר, באתר הפרקליטות הצבאית ראיון ריאיון עם אל"ם (מיל') ד"ר צבי הדר, בעריכת סא"ל ארז חסון ורס"ן שרית שמר אלי אשכנזי‏, כש"דרייפוס הצ'רקסי" הואשם בריגול ובגידה, איש אחד האמין בכל ליבו בחפותו - עד לניצחון, באתר וואלה, 7 באוגוסט 2021 צבי הדר: מודעת אבל באתר "אבלים"
אהרן מויאל

ר' אהרן מויאל (1813 – יולי 1899) היה סוחר יהודי-מרוקאי עשיר מרבאט שעלה לארץ ישראל והיה לאחד ממנהיגי היישוב היהודי ביפו. ראשון היהודים שגרו מחוץ לחומות יפו העתיקה ('בית הגבירים' , כיום רחוב יפת 2-10, נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19, על שטח מצדית והחפיר על דרך עזה העתיקה שהגנה על חומת העיר), ואבי משפחת מויאל בארץ ישראל. אהרן מויאל נולד ברבאט, מרוקו בשנת 1813, בן למשפחת רבנים ממגורשי ספרד. אביו היה משה מויאל. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי וכן השתלם בשפות זרות ובמסחר. הוא הצטיין בעבודתו כסוחר וצבר ממון רב, והיה לאחד מעשירי קהילת יהודי רבאט ומנהיגיה. ברבאט נשא לאישה את מסעודה לבית עמיאל. בשנת 1852 (לפי מקורות אחרים בשנת 1860) מכר את רכושו הרב בבניינים וקרקעות ועלה לארץ ישראל ביחד עם משפחתו ועוד עשרות מבני קהילתו. הקבוצה שטה לארץ ישראל בספינה שבבעלותו. תחילה התיישב עם משפחתו בחיפה, ולאחר שלוש שנים עבר ליפו. הוא רכש ביפו אדמות, בניינים וחנויות, והיה ליהודי הראשון שבנה למשפחתו בית גדול גם מחוץ ליפו העתיקה. בהמשך נכנס לתחום הפרדסנות בשותפות עם ערבי-נוצרי בשם יוסף עשור, בבעלותם היה פרדס בשכונת עג'מי באזור שנקרא "אום אל עאצם" (לפי המסורת היה המקום בית קברות לחיילי נפוליאון שמתו במגפת הדבר בעת כיבוש יפו ב-1799). מויאל ייסד ביפו מוסדות קהילתיים שונים, כולל תלמוד תורה ספרדי. בביתו שמחוץ לעיר הקים בית כנסת פרטי שבו פעלה גם ישיבה. הוא סייע לקליטתם של עולים יהודים נוספים ביפו ולגידול הקהילה היהודית בעיר. באחרית ימיו התיישב בירושלים בבית שקנה לו בשכונת נחלת שבעה. ביתו שימש ככולל לעדת המערביים בעיר. מויאל נפטר בירושלים בז' באב תרנ"ט. צאצאיו, בני משפחת מויאל, היו לאחת המשפחות המרכזיות בנוף של יפו במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. היו לו ארבעה בנים; ביניהם יוסף ביי מויאל, אברהם מויאל (ששימש כממונה מטעם הברון רוטשילד, חברת כי"ח ואגודת חובבי ציון בניהול ענייניהם בארץ), שלום מויאל ואליהו מויאל, שנותר במרוקו והיה רב ברבאט. דוד תדהר (עורך), "אהרן מויאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1315 גבריאל צפרוני, שרשי משפחה אחת בצמרת, מעריב, 30 בספטמבר 1979 שמואל גילר, בית הגבירים' ביפו, פרויקט בן יהודה אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל : סיפורה של משפחה, עמוד 49 גבריאל צפרוני, שרשי משפחה אחת בצמרת, מעריב, 30 בספטמבר 1979 תל אביב בתולדות הפרדסנות , הַבֹּקֶר, 26 בספטמבר 1965
אמ"ד

האם התכוונתם ל... אייזיק מאיר דיק - משכיל וסופר יהודי-ליטאי, שכתב ביידיש ובעברית. מוכר בראשי התיבות שלו אמ"ד. ארגון המורים הדתיים – גוף מסונף להסתדרות המורים, שמאגד עובדי הוראה (מורים, גננות וגמלאים) במוסדות החינוך הדתיים בישראל.
ג'יין הורוקס

ברברה ג'יין הורוקס (באנגלית: Barbara Jane Horrocks; נולדה ב-18 בינואר 1964) היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה מועמדת פרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה המוזיקלית "קול קטן". הורוקס נולדה בעיירה רוטנסטול שבמחוז לנקשייר, צפון אנגליה, בתם של ברברה וג'ון הורוקס, הקטנה מבין שלושה אחים. הורוקס למדה אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והחלה את הקריירה שלה בהופעות מסביב לאירופה עם הלהקה השייקספירית המלכותית. התפרסמה לראשונה בבריטניה ולאיגוד המבקרים האמריקני בקומדיה של מייק לי "מותק של חיים", בתור ניקולה, התאומה המחוצנת הסובלת מהפרעות אכילה. בפנטזיה הקומית של ניקולס רוג "המכשפות" גילמה את אן אירוויין, העוזרת של מנהיגת המכשפות. ב-1997 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "הכתמים", כמו כן הופיעה בדרמה המוזיקלית "קול קטן", עיבוד קולנועי למחזה המוזיקלי "עלייתה ונפילתה של ליטל וויס" מלפני ארבע שנים בכיכובה של הורוקס. הופעתה בסרט בתור לורה בעלת החרדה החברתית עם הכישרון המוזיקלי יוצא הדופן הייתה הטובה בקריירה של הורוקס והקנתה לה מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א. שיחקה במשך חמש עונות בקומדיית המצבים הבריטית "פשוט נהדרת" בתפקיד באבל העוזרת האישית של אשת יחסי הציבור אדינה מונסון (ג'ניפר סונדרס). הורוקס דיבבה את האלמנה השחורה בפנטזיית האנימציה של טים ברטון "חתונת הרפאים" ואת התרנגולת השמנה באבס בסרט האנימציה "מרד התרנגולים". ב-2009 גילמה את הזמרת והשחקנית הבריטית הנערצת גרייסי פילדס בהפקה הביוגרפית "גרייסי". הורוקס מתגוררת בפרבר טוויקנהאם שבמרכז לונדון עם בעלה המחזאי ניק ויוויאן ושני ילדיה. התופרת (1988) נכנס לעניינים (1989) המכשפות (1990) ממפיס בל (1990) מותק של חיים (1990) עצה קטלנית (1994) קול קטן (1997) האריה מארץ עוץ (2000) פינוקי (2000) מרד התרנגולים (2000) נולד רומנטי (2000) רוחות חג המולד (2001) חתונת הרפאים (2005) Brothers of the Head‏ (2005) גארפילד 2 (2006) טינקרבל (2008) טינקרבל והאוצר האבוד (2009) גרייסי (2009) טינקרבל וסוד הכנפיים (2012) טלטאביז (2015) לשחות עם גברים (2018) מרד התרנגולים: עלייתם של הנאגטס (2023) - דיבוב הכתמים (1997) הרחוב (2006) פיפי והניצנים (2006) טינקרבל: תחרות אפייה (2013) האחיזה הסינגפורית (2020) Dodger ‏(2022) קוברה (2023) מדיה וקבצים בנושא ג'יין הורוקס בוויקישיתוף ג'יין הורוקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יין הורוקס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יין הורוקס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יין הורוקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יין הורוקס, באתר Discogs (באנגלית) ג'יין הורוקס, באתר Genius
רנה ריצ'רדס

רנה ריצ'רדס (באנגלית: Renée Richards, נולדה ב-19 באוגוסט 1934) היא אופתלמולוגית אמריקאית, סופרת, ושחקנית טניס מקצוענית לשעבר. בשנת 1975 עברה ריצ'רדס ניתוח להתאמה מגדרית. היא התפרסמה לאחר שבשנת 1976 אסרה עליה האגודה האמריקאית לטניס את ההשתתפות באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס כיוון שנולדה כזכר. היא ערערה לבית המשפט העליון של ניו יורק שפסק לטובתה שנה לאחר מכן, פסיקה שנודעה כציון דרך בתחום זכויות טרנסג'נדרים. ריצ'רדס נולדה בשם ריצ'רד רסקינד למשפחה יהודית בניו יורק וכאשר הייתה בת שש עברו הוריה לפורסט הילס. היא גדלה, לדבריה, כ"ילד יהודי טוב". מגיל צעיר היא הצטיינה בטניס, ודורגה במקום העשירי לנוער בשנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. היא הייתה הקפטן של קבוצת הטניס של בית הספר שלה (Horace Mann School) וזכתה בתארים שונים. היא נרשמה ללימודים באוניברסיטת ייל, שם הרגישה לא בנוח עם יהדותה. היא שחקה במסגרת קבוצת הטניס של האוניברסיטה בתחילה לבד, ומאז שנת 1954 כקפטן הנבחרת. אחרי ייל התקבלה ריצ'רדס לבית ספר לרפואה של אוניברסיטת רוצ'סטר, ובהמשך התגייסה לצי האמריקני, שם הגיעה לדרגת לוטננט קומנדר (רס"ן). היא פיתחה קריירה בניתוח עיניים עם התמחות במקרים של פזילה. בשנת 1972 היא העפילה לגמר גביע הטניס לגברים מעל גיל 35. באמצע שנות ה-60 טיילה ריצ'רדס באירופה כקרוס-דרסר, כאשר הייתה כוונה להיפגש בהמשך עם ז'ורז' בורו (Burou), גינקולוג מפורסם שפעל בקזבלנקה שבמרוקו, וזאת על מנת לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. באמצע הטיול שינתה את דעתה, וחזרה כגבר לניו יורק שם נישאה לאישה והייתה אב לילד, ניקולס רסקין (כיום יוצר סרטים וסוחר מניות). ד"ר הארי בנג'מין הפנה אותה לאנדוקרינולוג רוברטו ק. גרנאטו (Granato) ובשנת 1975 היא עברה בהצלחה את הניתוח. בשנת 1983, כתבה את האוטוביוגרפיה הראשונה שלה Serve: The Renée Richards Story שהיווה בסיס ליצירת הסרט הביוגרפי Second Serve (אנ') משנת 1986. בשנת 2007, כתבה את האוטוביוגרפיה השנייה שלה No Way Renee: The Second Half of My Notorious Life. טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט רנה ריצ'רדס, באתר ה-WTA רנה ריצ'רדס, באתר ה-ATP רנה ריצ'רדס, באתר ה-ITF ד"ר רנה ריצ'רדס – הטניסאית הטרנסג'נדרית שהשתתפה במכביה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 25 באפריל 2017 ד"ר רנה ריצ'ארדס - טניסאי או טניסאית?, מעריב, 12 באוגוסט 1976 הוא - היא - למכביה, מעריב, 19 באוקטובר 1976 Renée Richards Documentary Debuts at Tribeca Film Festival, TENNISPANORAMA, April 22, 2011 Renee Richards (9 בפברואר 2007). No Way Renee: The Second Half of My of My Notorious Life. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}: (עזרה) Bob Wechsler. Day by day in Jewish sports history. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}: (עזרה) Jonny Geller. Yes, but is it good for the Jews?: a beginner's guide. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}: (עזרה) Noach Dzmura. Balancing on the Mechitza: Transgender in Jewish Community. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}: (עזרה) Richards, Renee, "Second Serve" (1983) New York : Stein and Day. The Second Half of My Life Talk of the Nation, February 8, 2007 Jewish Women in America: A-L. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite book}}: (עזרה) Lindsay Parks Pieper (2012) Gender Regulation: Renée Richards Revisited, The International Journal of the History of Sport, 29:5, 675-690
גוש

גוש או גוש רישום, לעניין הסדרי רישום מקרקעין – הוא שטח מוגדר במקרקעין, המכיל בתוכו חלקות ומגרשים, והמהווה יחידה למדידה ולרישום. רישום של גוש מתבצע בתהליך ההסדר באמצעות המרכז למיפוי ישראל. ב-2014, היו בישראל כ-28 אלף גושים. מדידה של גוש רישום חייבת להיות מדויקת ולהתבסס על מערכת קואורדינטות ארצית. כאשר טווח השגיאה המותרת ברישום קרקע מפורטת בתקנות המודדים. לצורך הוצאת נסח טאבו מרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין נדרש מספר הגוש ומספר החלקה. בעבר בשיטה הישנה הרישום היה לפי ספר ודף. יעל דראל, השמאי הממשלתי הראשי: "תוך שבוע אסיים את העבודה על מע"מ אפס", באתר כלכליסט, 17 בנובמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממלכת דמות

דמות (בגעז: ዳሞት) הייתה ממלכה שהתקיימה במערב אתיופיה. משערים שהממלכה נוסדה לפני המאה ה-10 וגבולותיה היו הנילוס הכחול בצפון, נהר הדידסה ואף בתקופות מסוימות בבני שנגול במערב. מהמאה ה-10 ועד למאה ה-13, דמות הייתה לממלכה דומיננטית באזור כאשר זו הכפיפה את הממלכות המוסלמיות השכנות לה ממערב לוסאליות ואף הדפה פלישה אתיופית בתקופת הזאגווה. דמות נזכרה במאה ה-13 בהגיוגרפיה של הקדוש תקלה היימנות, אשר נקבה בשם מלכה "מוטלמי" שהמיר את דתו לנצרות. עם עליית השושלת הסולומונית לחמו האתיופים כנגד דמות והצליחו לנטרל את שליטת בשטחיה המערביים. הקיסר עמדה ציון הראשון הצליח להכפיף את הממלכה לשלטון אתיופי ובמאה ה-16 הייתה לממלכה חשובה באימפריה האתיופית. בשלהי המאה ה-18 החלה קבוצת המצ'ה מהאורומו לפלוש ולהתיישב בממלכה. בעקבות זאת אילצו את שליטיה ותושביה הנוצרים להגר לאזור גאפאת שבדרום גוג'ם אשר מצפון לנילוס הכחול שם הקימו מחדש את מולדתם ("דמות החדשה"). המהגרים מדמות התיישבו לצד הגאפאת המקומיים, מאוחר יותר היגרו לאזור גם קבוצות מצ'ה שהורשו להתיישב במקום. אלו השתלבו באלו ואימצו עם הזמן את השפה האמהרית, התרבות והנצרות. בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה דמות החדשה לנפה בתוך מחוז גוג'ם ודמות הישנה לחלק ממחוז ולגה. Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972, p. 122
אנגאראב התחתון

אנגאראב התחתון הוא נהר בצפון-מערבה של מדינת אמהרה בצפון-מערב אתיופיה. תחילתו של הנהר מספר קילומטרים צפונית-מערבית לעיר גונדר. הוא זורם דרך העיר, ממערב למרכזה, וחולף בסמוך למרחצאות פאסילידס להן הוא מספק מים. הנהר נשפך לנהר מאגץ', כארבעה קילומטרים מדרום למרכז העיר. המאגץ' נשפך אל אגם טאנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אתיופיה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנו

האם התכוונתם ל... כאמל הנו – מזכיר בית הדין השרעי הדרוזי הראשון נעים כאמל הנו – קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי, בנו של כאמל
רבה בר ירמיה

רבה בר ירמיה (נכתב לעיתים בשיבוש: רבא. בירושלמי: רבי אבא בר ירמיה) היה אמורא בבלי בדור השני (המאה ה-3), תלמידו של שמואל. מאמריו בתלמוד הבבלי מועטים, והובא מספר פעמים גם בתלמוד הירושלמי. רוב מאמריו נמסרו על ידי רבי זירא, שהיה מהחכמים שהעבירו מאמרים רבים מבבל לארץ ישראל. שכיח הצירוף: "אמר רבי זירא אמר רבה בר ירמיה אמר שמואל", כלומר, האחד בשם השני בשם השלישי. גם רבי אבא מסר בשמו. התגורר בסורא. רבי זירא שמע ממנו שם דברים בשם רב, ולאחר מכן התברר שרבה בר ירמיה לא שמעם ישירות מרב אלא מרב חמא בר גוריא ייתכן, מכל מקום, שהיה חי עוד בחיי רב. לפי דעה אחת היה בנו של רב ירמיה בר אבא. אין להיכנס לבית הקברות לשם עשיית צרכים. אישה שקיבלה גט ויש ספק בכשרותו - בעלה עדיין חייב במזונותיה, מכיוון שהיא מנועה מחמתו להינשא לאחר. אישה שנאנסה רשאית להינשא מיד ואינה צריכה להמתין שלושה חודשים על מנת לברר את אבהותו של עובר אפשרי. הרב אהרן הימן, "רבה בר ירמיה", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ו, עמוד א', מסכת מועד קטן, דף ד', עמוד א', מסכת גיטין, דף ע"ד, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ט"ז, עמוד ב' היימן, תולדות תנאים ואמוראים, בערכו תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ב', הלכה ג' תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ע"ד, עמוד א' תלמוד ירושלמי, מסכת יבמות, פרק ד', הלכה י"א