laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טורקיסטן (עיר)

טורקיסטן (בקזחית: Түркістан; באוזבקית: Turkiston; ברוסית: Туркестан - טורקסטן) היא עיר בדרום קזחסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת ליד נהר הסיר דריה, כ־160 ק"מ צפון־מערבית לשימקנט, על נתיב מסילות טרנס-אראל (אנ') בין קזילאורדה בצפון לטשקנט בדרום. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 220,159 בני אדם. טורקיסטן נמנית עם הערים ההיסטוריות של קזחסטן. נחשפו בה עדויות ארכאולוגיות שהמוקדמות בהן מקורן במאה הרביעית לספירה. טורקיסטן אף מהווה זיהוי אפשרי של בֵיְטַן, שבמהלך תקופת שושלת האן שימשה בירת הקיץ של ממלכת קאנג'ו העתיקה, שמוזכרת בהאנשו (הספר של האן). היא הייתה למרכז סחר לאחר דעיכתה של אורטר, עיר מימי הביניים שחורבותיה שוכנות על גדת הסיר דריה הדרום־מזרחית. במשך מרבית תקופת ימי הביניים וראשית העת החדשה נודעה העיר בשמות "יאסי" או "שאבגר", ולאחר המאות ה-16 וה-17 בשמות "טורקיסטן" או "חזרט"; שני השמות מקורם בתואר "חזרט-י טורקיסטן", שמשמעותו המילולית "הקדוש (או המבורך) של טורקיסטן", שמתייחס לקוז'ה אחמט יסאווי, השייח' הסופי מטורקיסטן, שהתגורר בה במהלך המאה ה-11 ושקבור בעיר. בשל השפעתו הרבה של קוז'ה אחמט יסאווי על העיר והנצחתו בה, הפכה טורקיסטן למרכז רוחני ומרכז ללימוד האסלאם בעבור תושבי הערבות הקזחיות. בשנות ה-90 של המאה ה-14 הקים טימור לנג, שליט האימפריה הטימורית, מאוזוליאום רב-מידות מעל קברו של אחמט יסאווי, שנותר עד היום כאחד מהמונומנטים האדריכליים החשובים של קזחסטן, שצויר על גב השטרות הלאומיים של קזחסטן עד שנת 2006. אתרים היסטוריים חשובים אחרים בעיר הם בית מרחץ מימי הביניים וארבעה מבני מאוזוליאום אחרים, אחד מהם מוקדש לנכדתו של טימור לנג ושלושת האחרים לח'אנים קזחים. לפני שהרוסים הגיעו לאזור במאה ה-19, שכנה טורקיסטן על הגבול עם תרבות נווה המדבר של טראנסאוקסאניה הפרסו-אסלאמית בדרום, ועל הגבול עם חבל העמים הנוודים הטורקו-מונגולים שבערבות בצפון. היו תקופות שבהן הייתה מרכז פוליטי סמלי של קזחסטן, אך בראשית המאה ה-19 כבר הייתה לעיר גבול שולית, תחת שלטון הח'אנים האוזבקים, לאחרונה תחת ח'אנות קוקנד. כאשר נפלה טורקיסטן לידי הרוסים ב-1864, היא נכללה באובלסט סיר דריה שתחת המושל הכללי של טורקסטן הרוסית. כאשר נפל משטר הצאר ב-1917-18 נכללה העיר לתקופה קצרה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית טורקסטן לפני שנכללה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית ב-1924. העיר מושכת אלפי עולים לרגל בשנה. לפי מסורת מקומית, שלושה עולים לרגל לטורקיסטן שקולים לחג' אחד למכה. העיר נודעה בכינוי "המֶכָּה השנייה של המזרח", דימוי שסייע לעצב את הזהות הרוחנית של המוסלמים בקזחסטן. עם זאת, אין תמיכה בקוראן או בחדית' לקדושת המקום או לכך ששלושה עולים לרגל לטורקיסטן שקולים לחג' אחד למכה. מדיה וקבצים בנושא טורקיסטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טורקיסטן טורקיסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טורקיסטן (קזחסטן), דף שער בספרייה הלאומית Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de Archeological monuments of Turkistan, natcom.unesco.kz Hill (2009), p. 177. Hulsewé (1979), pp. 124-125 and n. 199. Privatsky (2001)‎
קיסר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הנומן (שם בית האב) של השושלת היוליו-קלאודית יוליוס קיסר – אחד מהמנהיגים הפוליטיים והצבאיים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הרפובליקה הרומית גאיוס קיסר – נכדו של אוגוסטוס לוקיוס קיסר – נכדו של אוגוסטוס דרוסוס יוליוס קיסר – בנו של טיבריוס קיסר – תואר לשליט אימפריה קיסרי רומא – רשימת קיסרי האימפריה הרומית קיסרי האימפריה הביזנטית – רשימת קיסרי האימפריה הביזנטית מלכים וקיסרים גרמניים קיסר האימפריה הרומית הקדושה קיסר הודו קיסר יפן – ראש המדינה היפני קיסר סין – ראש המדינה הסיני קיסר אתיופיה – מלך המלכים באתיופיה צאר – תואר מנהיג שמקורו בתואר קיסר אישים ששם משפחתם קיסר אסא קיסר – מרצה ישראלי בנושא יהדות וטבעונות בן קיסר – בעל ערוץ ביוטיוב בו הוא מעלה תוכן כמו:פרודיות, קומדיה ומערכונים יהודה קיסר – גיטריסט ישראלי ישראל קיסר – שר התחבורה, חבר הכנסת ומזכ"ל ההסתדרות עדי קיסר – משוררת ישראלית מונחים אחרים מונחים על שמו של יוליוס קיסר יוליוס קיסר מחזה מאת ויליאם שייקספיר מקדש קיסר – מבנה בפורום רומאנום ברומא פורום קיסר – אחד מהפורומים הקיסריים שהיו ברומא בעת העתיקה פולחן הקיסר – פולחן יוליוס קיסר האל צופן קיסר – בקריפטוגרפיה, צופן החלפה מונחים נוספים תספורת קיסר – תספורת אשר צברה פופולריות בשנות התשעים של המאה העשרים ונקראת על שמו של טיבריוס קיסר רומא אבן קיסר – חברה מסחרית מקיבוץ שדות ים העוסקת בייצור ושיווק של משטחי קוורץ ניתוח קיסרי – הליך ניתוחי בבטנה של אישה הרה פינגווין קיסרי – הגדול שבפינגווינים מבצע קיסר – מבצע ימי בשלהי מלחמת העולם השנייה סלט קיסר או סלט סיזר – סלט אשר נקרא על שמו של ממציאו האיטלקי צ'זרה קרדיני קיסריה – עיר בארץ ישראל, הקרויה על שמו של אוגוסטוס קיסר
נפת טקיבולי

נפת טקִיבּוּלִי (בגאורגית: ტყიბულის მუნიციპალიტეტი, טקִיבּוּלִיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה בצפון מחוז אימרתי שבגאורגיה. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, בצפון-מערב ומערב בנפת צקאלטובו, מדרום ודרום-מזרח בנפת תרג'ולה וממזרח בנפת צ'יאתורה. העיר טקיבולי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנן 7 תמי: גוּרְנָה, קוּרסֶבִּי, אוֹרפִּירִי, סָאצִירֶה, סוֹצְ'חֶתִי, חְרֶסִילִי וג'ווַארִיסָה. אתר האינטרנט הרשמי של נפת טקיבולי (בגאורגית) מדיה וקבצים בנושא נפת טקיבולי בוויקישיתוף אתר הסטטיסטיקות של גאורגיה: אוכלוסיית גאורגיה לפי נפות מאתר www.geostat.ge תמי (თემი)- היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה. המונח מקביל פחות או יותר ל"מועצה אזורית" בישראל או לקומונה בצרפת. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'יל גד

ז'יל בזיל גֵד (בצרפתית: Jules Basile Guesde; ‏11 בנובמבר 1845 - 28 ביולי 1922) היה עיתונאי ומנהיג סוציאליסטי צרפתי. למרות שהנהיג פלג מרקסיסטי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית במסגרת האינטרנציונל השני, גינו מרקס ואנגלס את פרשנותו לתורתם ומרקס אף כתב שאם גד מרקסיסט הרי שלפיכך הוא-עצמו איננו מרקסיסט. נולד באיל סן לואי בפריז. בצעירותו עבד כפקיד וערך את העיתון לזכויות האדם (Les Droits de l'Homme). ב-1871 פרסם בעיתונו מאמר שהגן על הקומונה הפריזאית, דבר שהוביל לתביעה נגדו, בשלה נמלט לז'נבה, שם הכיר את "הקפיטל" של מרקס. עקב חוסר שליטתו בגרמנית השיג רק ידיעה שטחית בספר. עם שובו לצרפת ב-1876, היה לראשי התועמלנים למרקסיזם. ב-1878 נכלא בכלא לשישה חודשים עקב מעורבותו בכינוס הראשון של "האינטרנציונל השני" בפריז. באותה עת ערך את העיתון "הסוציאליסט" (Le Socialiste) ואת השבועון "שוויון" (Égalité). ב-1880 חבר לפול לאפארז' (חתנו של קרל מרקס) והציג בכינוס מפלגת הפועלים הצרפתית בלה הבר תוכנית להפיכתה לגוף מרקסיסטי-מהפכני הדוגל במלחמת המעמדות. המרקסיזם הפשטני שהציגה המפלגה, ושנקרא "גדיזם", קרא למהפכה של הפרולטריון כנגד הבורגנות, ללא ניתוח דיאלקטי-תאורטי של מבנה הכלכלה הצרפתית. הגדיסטים, שסירבו לכל פשרה או שיתוף פעולה עם הבורגנות, פילגו את המפלגה, שהתפלגה לפלג גדיסטי, פלג בלאנקיסטי ופלג פשרני-רפורמיסטי (למעשה ניצן הסוציאל-דמוקרטיה) בראשות ז'אן ז'ורס שהוביל אפשרות של השגת מטרות סוציאליסטיות ללא מהפכה ומלחמת מעמדות (אותו כינה גד "אופורטוניסטי" ו"בורגני"). הפלג הגדיסטי זכה להצלחה מקומית במספר עיריות ומועצות מקומיות. הגדולה והיציבה ביותר מבחינת התמיכה בזרם זה הייתה בעיר רובה). גד עצמו נבחר לבית התחתון של מועצת העם כנציג ליל ב-1894, איבד את מושבו ב-1902. ב-1905 שבו הפלגים הסוציאליסטים השונים והתאחדו תוך יצירת המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית או "הסניף הצרפתי של האינטרנציונל הסוציאליסטי" ( SFIO), אך גד המשיך להתבדל בראש הפלג הלוחמני השמאלי של המפלגה. ב-1906 שב ונבחר לפרלמנט כנציג המפלגה המאוחדת. ב-1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה היה גד חבר בממשלת החירום בראשותו של רנה ויויאני (René Viviani) כשר בלי תיק. הוא המשיך בתפקידו עד 1916 ובאותה תקופה נראה שנואש מן ה"סולידריות של הפרולטריון" (ברוח הסיסמה המרקסיסטית שהכזיבה, פועלי כל העולם, התאחדו!) ואימץ קו פטריוטי ואף לאומני. מדיה וקבצים בנושא ז'יל גד בוויקישיתוף כתבי גד בארכיון המרקסיסטי באינטרנט ביוגרפיה באתר "ספרטקוס" ז'יל גד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'יל גד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'ול גד (1845-1922), דף שער בספרייה הלאומית זאב שטרנהל, לא ימין ולא שמאל, עם עובד ספריית אופקים 1988, עמ' 109
חוזה העצמאות הצרפתי-סורי

חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) היה הסכם בין צרפת לרפובליקה הסורית הראשונה לפיו סוריה תזכה לעצמאות הדרגתית, בתמורה לחוזה שיבטיח את האינטרסים הצרפתיים בסוריה ולמעשה את המשך הנוכחות וההשפעה הצרפתית באזור. במסגרת ההסכם, הסכימה צרפת לצרף לסוריה את מדינת העלווים. המשא ומתן לפני חתימת החוזה ארך 6 חודשים, ממרץ ועד לספטמבר 1936. הממשלה הסורית אומנם אישרה וחתמה על ההסכם, אך הפרלמנט הצרפתי מעולם לא אישר אותה. היה זה ההסכם הראשון שנחתם בין צרפת לתנועה הלאומנית בסוריה. בשנת 1934 ניסתה צרפת לכפות חוזה עצמאות שהיה מוטה בבירור לטובת צרפת; החוזה הבטיח אומנם עצמאות הדרגתית של סוריה אבל הותיר את הרי סוריה בשליטה צרפתית. ראש הממשלה הסורי באותו הזמן היה הבובה הצרפתית מוחמד עלי אל-עביד, שהסכים לחתום על החוזה. האשם אל-אתאסי, לאומן ומדינאי סורי בולט, עמד בראש האופוזיציה הגדולה לחוזה וקרא לשביתה בת שישים יום כמחאה על החוזה. הקואליציה של אתאסי, הגוש הלאומי, גייסה תמיכה ציבורית רחבה לקריאתו; הפגנות ומחאות רבות נערכו והכלכלה נשארה במצב קיפאון. הממשלה הצרפתית הסכימה אז לראות בגוש הלאומי כגוף המייצג את העם הסורי, והזמינה את האשם אל-אתאסי לשיחות משא ומתן בפריז. הוא נסע לשם ב-22 במרץ 1936, בראש משלחת מהגוש הלאומי. החוזה שנחתם לאחר מכן קרא להכרה מיידית בעצמאות הסורית ובסוריה כמדינה ריבונית, ושאמנציפציה מלאה תינתן בהדרגה במשך 25 שנה. החוזה הבטיח איחוד של סוריה והמדינות האוטונומיות עד כה, מדינת העלווים ומדינת ג'בל א-דרוז, אך לא את לבנון, איתה חתמה צרפת על חוזה דומה בנובמבר. כמו כן, החוזה הבטיח עוד את הפחתת ההתערבות הצרפתית בעניינים הפנימיים בסוריה וגם הקטנת גודלו של הצבא הצרפתי בסוריה. בתמורה התחייבה סוריה לתמוך בצרפת בזמן מלחמה, כולל שימוש בשטח האווירי שלה, וכן להתיר לצרפת להחזיק שני בסיסים על אדמת סוריה. תנאים תרבותיים, כלכליים ופוליטיים נוספים נכללו בחוזה. אתאסי שב לסוריה ב-27 בספטמבר 1936 כמנצח, ונבחר בנובמבר לנשיא הרפובליקה. האיום שצמח בדמותו של היטלר, גרם לחשש אצל הצרפתים שהנאצים ישיגו יתרון אם הם יוותרו על הקולוניות שלהם במזרח התיכון. כך, משולבים בטיעון זה גם נטיות אימפריאליסטיות שעוד נותרו בחלק מן הדרגות בממשלה הצרפתי, החליטה צרפת לשקול מחדש את הבטחותיה לסוריה ושלא לאשר את חוזה העצמאות. מהומות החלו בסוריה, אתאסי התפטר, והעצמאות הסורית התעכבה עד לסוף מלחמת העולם השנייה, ב-1 בינואר 1944.
שמוליק מרקו

שמוליק (שמואל) מרקו (נולד ב-12 ביוני 1955) הוא גאולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בחוג לגאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר ראש בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ ע״ש פורטר בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר. מרקו נולד בישראל. גדל בפתח תקווה, למד בבי״ס שיפר ובתיכון ע״ש ברנר. שירת בצה"ל בסיירת גולני. בין השנים 1976 ל-1988 עבד כמדריך וכמנהל בית ספר שדה אילת של החברה להגנת הטבע. למד במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי בוגר, מוסמך ודוקטורט (קיבל את התואר ב-1997). בשנת 1991 השתלם במחלקה לגאופיזיקה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. משנת 1994 עד 2000 עבד כחוקר במכון הגאולוגי. בשנת 2000 הצטרף מרקו בדרגת מרצה לחוג לגאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2003 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-2007 קיבל דרגת פרופסור חבר וב-2013 קיבל דרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2013–2016 שימש כראש החוג לגאופיזיקה, ובשנים 2016–2021 היה הראשון שעמד בראשות בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ על שם פורטר. עיקר מחקריו של מרקו מכוונים לתיעוד ההופעה בזמן ובמרחב של רעידות האדמה שהיו באזור בעבר על פי דפורמציה בסדימנטים (פלאוסייסמולוגיה) ובאמצעות ניתוח נזקים במבנים ארכאולוגיים (ארכאוסייסמולוגיה). כמו כן הוא חוקר את התנהגות השדה המגנטי של כדור הארץ בעבר (פלאומגנטיזם). קבוצת המחקר של מרקו מתעדת את הופעת הסייסמיטים לאורך בקע ים המלח במספר אופנים. שכבות המשקעים של ים המלח ושל האגמים שקדמו לו חשופות בפני השטח מכיוון שמפלס המים ירד מרום של 160 מטרים מתחת לפני הים (לפני כ-26 אלף שנה, בשיא תקופת הקרח האחרונה), עד לכ-425 מטרים מתחת לפני הים בשנת 2013. הגילים של שכבות הסייסמיטים שמצאה קבוצתו במשקעי ים המלח מאלפיים השנים האחרונות, נמדדו באמצעות איזוטופים רדיואקטיביים ונמצאו תואמים לעדויות כתובות על רעידות אדמה שנמצאו בתעודות היסטוריות עתיקות. כך משלב מרקו במחקרו עדויות מההיסטוריה ומאמת אותן בתצפיות באתרים ארכאולוגיים שבהם ניתן לנתח אך מקרוב נזקים שגרמו רעידות אדמה. בסך הכל, תיעדה קבוצתו של מרקו את רעידות האדמה שהתרחשו באזור בכ-220 אלף השנים האחרונות. זהו התיעוד הארוך ביותר בעולם. פרס מכון טדי דיקר למדעי כדור הארץ (1989) פרס פרץ גרדר של החברה הגאולוגית הישראלית (1991) פרס רפי פרוינד של החברה הגאולוגית הישראלית (2007) מצטיין רקטור אוניברסיטת תל אביב בהוראה (2017) מופקד הקתדרה על שם נבנצל וגרוסברג בגאודינמיקה (2020) רשימת פרסומים של פרופסור שמוליק מרקו הדף של פרופסור שמוליק מרקו באתר אוניברסיטת תל אביב סדרת הרצאות בחסות הרקטור: כדור הארץ - הגרסה המדעית משקעים אגמיים באגן ים המלח כסיסמוגרפים מאובנים (סידרת ״מלח הארץ״) דעת מדבר, ריאיון עם פרופ׳ שמוליק מרקו, אפריל 2020 פודקאסט תל אביב 360 - רעידת אדמה קטלנית בישראל - השאלה היא לא האם, אלא מתי?, נובמבר 2022 פודקאסט (מראיין דניאל דושי) תיעוד רעידות אדמה עתיקות
ארמון האליזה

ארמון האליזה (בצרפתית: Palais de l'Élysée) הוא מעונו הרשמי ומשרדו של נשיא צרפת. הארמון שוכן בעיר הבירה פריז, ברחוב פובור סן אונורה בקרבת שדרת שאנז אליזה. בנוסף, זהו המקום להתכנסויות ולדיונים של ממשלת צרפת. אורחיו החשובים של הנשיא מתגוררים בדרך כלל בהוטל דה מאריני. אין מדובר במלון אלא ביחידות מגורים מפוארות בצמוד לארמון האליזה. בשטחו של הארמון מצויות גינות ומדשאות, המשמשות את הנשיא כאשר הוא עורך את המסיבה השנתית המסורתית ביום הבסטיליה. את הארמון תכנן האדריכל ארמאן-קלוד מולה בהזמנת רוזן אברה, ובנייתו הושלמה בשנת 1722. עם מות הרוזן בשנת 1753 רכש המלך לואי ה-15 את הארמון למען פילגשו, מאדאם דה פומפדור, ונערך בו שיפוץ מקיף. לאחר מותה נמכר המבנה לבנקאי פריזאי. הארמון משמש את הממשלה הצרפתית מאז תקופת נפוליאון בונפרטה, ונרכש רשמית בשנת 1816, עבור לואי ה-18. מאמצע המאה ה-19 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא צרפת. השינוי העיצובי האחרון של המבנה נערך בהוראת נפוליאון השלישי, והושלם בשנת 1867. הארמון ושטחיו המאובטחים מאוד ממוקמים ברחוב דו פובורג סן-הונור 55 בצומת שלה עם שדרת דה מריני. בכניסה לארמון ישנו שער מונומנטלי עם ארבעה עמודים שעוצבו לפי הסדר האיוני, ולצדו קירות ובראשן מעקה, השער נפתח לחצר מעוגלת גדולה. החצר הטקסית המלכותית מעניקה מידה של פאר לבית. המגורים הראשיים בנויים בסגנון קלאסי צרפתי. אולם הכניסה מיושר עם החצר הטקסית והגנים של הארמון. ישנו הבניין המרכזי והארוך, הדירה הנהדרת מחולקת באמצע על ידי סלון גדול שנפתח לגן. בבניין זה יש גם קטע מרכזי בן שלוש קומות, ושני אגפים בקומה אחת: אפרטמונט דה ביין מימין, ופטיט אפרטמונט (דירות פרטיות) משמאל. הגן שמעוצב בסגנון צרפתי ישנו שביל מרכזי מיושר עם הבניין המרכזי, בגן ערוגות מעוצבות וסמטאות של עצי ערמונים וגדר חיה. מדיה וקבצים בנושא ארמון האליזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון האליזה (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של ארמון האליזה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ארמון האליזה (בגרמנית) ארמון האליזה, ברשת החברתית פייסבוק ארמון האליזה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארמון האליזה, ביישום טלגרם ארמון האליזה, ברשת החברתית אינסטגרם ארמון האליזה, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא פריז ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברטו זוקו

רוברטו זוקו (באיטלקית: Roberto Succo; ‏ 3 באפריל 1962 ונציה – 23 במאי 1988 ויצ'נצה) היה רוצח סדרתי איטלקי שרצח מספר אנשים וביצע פשעים אכזריים אחרים באיטליה ובצרפת במהלך שנות השמונים. זוקו ביצע את מעשה הרצח הראשון שלו ב-9 באפריל 1981, כשדקר למוות את אימו ואביו, שהיה קצין משטרה, לאחר שהם סירבו להשאיל לו את מכוניתם. לאחר מכן נמלט, החביא את גופותיהם של הוריו באמבטיה, אותה מילא במים ולימון על מנת להשהות את גילוי הרציחות ולקח את אקדח הברטה 92 המשטרתי של אביו. לאחר שזוקו נתפס, הוא נשפט, נמצא כבעל הפרעה נפשית ונידון לעשר שנות מאסר בבית חולים פסיכיאטרי ברג'ו אמיליה. בעת שהותו שם, הוא השלים את חוק לימודיו ורכש תואר ראשון במדע המדינה. ב-15 במאי 1986, לאחר שריצה חמש שנות מאסר, זוקו נמלט מבית החולים הפסיכיאטרי. הוא חמק מהמשטרה, עזב את איטליה ונסע לצרפת ברכבת. בשנים הספורות שלאחר מכן זוקו ביצע מספר פשעים, שנעו מפריצה לאונס וכלה ברצח. בצרפת, הוא אנס ורצח שתי נערות, רצח רופא, ושני קציני משטרה שרדפו אחריו. הוא חטף, גנב מכונית ואיים על אנשים בארבע מדינות אירופאיות לפחות. צרפת, איטליה ושווייץ החשיבו אותו לאויב הציבור מספר אחד. ב-28 בפברואר 1988, הוא נלכד בעיר הולדתו מסטרה. ב-1 במרץ 1988, במהלך ניסיון בריחתו, הוא נפל מגג הכלא בו היה מוחזק, לאחר שניסה להימלט, לעיני קהל אקראי שנאסף ליד הכלא. הוא התאבד ב-23 במרץ 1988. ב-1988 ברנאר-מארי קולטס כתב את המחזה "רוברטו צוקו" (Roberto Zucco), בהשראת חייו ופשעיו של זוקו. העיתונאית הצרפתייה פסקל פרומן כתב את הספר הביוגרפי "אני הורג אותך. סיפורו האמיתי של רוברטו זוקו, רוצח בלי סיבה." (Je te tue. Histoire vraie de Roberto Succo assassin sans raison) על חייו של זוקו. הספר היווה את הבסיס לסרט הקולנוע "רוברטו זוקו" (Roberto Succo), בבימויו של סדריק קאהן. בעקבות הסרט, יצא ספרה של Froment במהדורה מחודשת תחת הכותר "רוברטו זוקו". (Roberto Succo). סרטו של קאהן מספר את סיפורו של זוקו בלי לשפוט את מעשיו. ויין אדם פורד טד בנדי המרטש מאטלנטה מדיה וקבצים בנושא רוברטו זוקו בוויקישיתוף הביוגרפיה של רוברטו זוקו, באתר affaires-criminelles.com הסרט "רוברטו זוקו", באתר הגארדיאן הספר "רוברטו זוקו" באתר אמזון
האונה הקודקודית

האונה הקודקודית או הפָּרִיאֶטָלית (TA: Lobus parietalis) היא חלק של המוח הגדול. האונה הקודקודית ממוקמת מאחורי החריץ המרכזי, אשר מפריד בינה לבין האונה המצחית היא נמצאת מעל המענית הצידית אשר מפרידה אותה מהאונה העורפית. האונה הקודקודית נמצאת בכל אחת מההמיספרות של קליפת המוח, ובכל אחת מן ההמיספרות החיבור בין האונה הקודקודית לבין האונה המצחית מתבצע באמצעות אונית מסב המרכז. בין ההמיספרות האונה הקודקודית הימנית מקושרת לשמאלית באמצעות כפיס המוח. האונה הקודקודית משלבת מידע חושי ממקורות שונים. היא אחראית על תחושות של מגע, חום וכאב. כמו כן, היא מעורבת בתפיסה מרחבית, במיוחד קביעת חוש הניווט וההתמצאות במרחב. היא מעבירה מידע מרחבי להיפוקמפוס. האונה הקודקודית כוללת את הקליפה החושית והזרם הגבי של מערכת הראייה, דבר זה מאפשר לאזורים של קליפת המוח הקודקודית לעבד אובייקטים ויזואליים שנקלטו לתיאום הפוזיציה של הגוף. בדיוק מאחורי החריץ המרכזי קיימת הבליטה הבתר-מרכזית (postcentral gyrus). אזור זה של קליפת המוח אחראי לחישה. ניתן להציג את הקליפה החושית כהומונקולוס - דמות מעוותת של אדם, שבה חלקי הגוף מיוצגים לפי גודל השטח בקליפה החושית שמיוחד להם. כמה חלקים של האונה הקודקודית חשובים לעיבוד שפה. מדיה וקבצים בנושא האונה הקודקודית בוויקישיתוף Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תסמונת אוגילבי

תסמונת אוגילבי (Ogilvie's syndrome) היא תופעה רפואית בה קיימת התרחבות של המעי הגס יחד עם סימנים ותסמינים של חסימת מעיים, אולם בהיעדר סיבה מכנית לחסימה עצמה (מצב שמתואר לעיתים כסוג של "פסאודו-חסימה" או "חסימה תפקודית" - להבדיל ממצב של חסימת מעי מכנית). הסיבה להרחבה ראשונית של המעי אינה ידועה במרבית המקרים, כאשר בחלקם המועט הסיבה היא הסננה של תאים ממאירים לעצבים סימפתטים. סיבה נפוצה יחסית למצבים כאלו היא משנית ללקיחת תרופות כגון אופיאטים, תרופות נוירולפטיות, מצבים מטבוליים חריפים, זאבת, סקלרודרמה, מחלת פרקינסון ומחלות אחרות. מצב זה עלול להופיע לאחר ניתוח. האבחנה של התסמונת היא על ידי הדמיה עם חומר ניגוד - כך ניתן להבחין באופן טוב יחסית בין חסימה מכנית, לחסימה שאינה על רקע מכני. גם כאן, הטיפול אשר ניתן בתחילה הוא nasogastric tube ("זונדה") לצורך הקלה על החסימה עצמה, מתן נוזלים תוך ורידי ותיקון אלקטרוליטרי, בנוסף לטיפול בנאוסטיגמין (הפועל באופן פראסימפתומטי ומביא למעבר צואה וגזים במעי). 90% מן החולים מבריאים לאחר טיפול במתן נאוסטיגמין, כאשר לפני מתן התרופה יש לשלול חסימה מכנית על מנת לא לגרום לנקב כתוצאה מלחץ מוגבר על המעי במתן נאוסטיגמין. כמו כן יש לנטר את החולה, היות שאחת מתופעות הלוואי של התרופה היא ברדיקרדיה. מדיה וקבצים בנושא תסמונת אוגילבי בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תיעוד

האם התכוונתם ל... תיעוד - הפעולה של הנצחת ורישום מידע כדי שיהיה זמין לדורות הבאים ולציבור המתעניין בהווה. תוצר התיעוד נשמר בארכיון. תיעוד היסטורי – רישום והנצחת מאורע היסטורי. תיעוד תוכנה – תיעוד אופן הפעולה של תוכנת מחשב במגוון רחב של רבדים טכניים, החל מהסברים פנימיים והבהרות אודות אופן הפעולה של האלגוריתמים בקוד המקור וכלה במדריך למשתמש הקצה תיעוד רפואי – אסופה של מסמכים המתעדים היסטוריה רפואית של מטופל והטיפול בו תיעוד מבצעי – חומר מצולם (בהקשר של המונח, בעיקר צבאי ומשטרתי) המתעד פעילות במסגרות שונות לצרכים שונים תיעוד רגולטורי (בנקאות, חשבונאות ושוק ההון) תיעוד סובב ארץ – יצירה סינית רחבת היקף בתחום הגאוגרפיה מתקופת שושלת טאנג, אשר נערכה על ידי לִי טָאי, מלך וֵיי סרט תיעודי – סרט שתסריטו אינו בדוי, והוא מתיימר לשקף את המציאות כפי שהיא, מבלי להתערב בה ראו גם: תעודה רשומה אסמכתא מסמך
אבו עמאר

האם התכוונתם ל... כינויו של יאסר ערפאת שבט אבו עמאר – שבט בדואי היושב בנגב
מוזיאון המחשבים האישיים

מוזיאון המחשבים האישיים הוא מוזיאון, המכיל למעלה מ-45 מחשבים אישיים פועלים מתקופות שונות בהיסטוריה ומעל ל-1,000 מחשבים שאינם פועלים. בין השאר, המחשבים הכלולים הם של אפל, אטארי, קומודור, מרתל, IBM, ועוד רבים. המוזיאון ממוקם בברנטפורד, אונטריו, קנדה. המטרה של המוזיאון היא שימור טכנולוגיית המחשב הישנה, ולהציע פעילות חינוכית עם אותם מחשבים; הורים מביאים את ילדיהם לראות את המחשבים שהם השתמשו בהם פעם וגם כדי להבין את התפתחות הטכנולוגיה. המוזיאון מציע מבחר תוכנות בספרייה שלו, כמו כן מבחר גדול של מגזינים של מחשבים. המוזיאון פתוח בפני סטודנטים על מנת ללמוד את המקור וההיסטוריה של המחשבים האישיים וכן את הטכנולוגיה העומדת מאחורי אותם מחשבים. המוזיאון נפתח לראשונה לציבור בספטמבר 2005, על ידי סיד בולטון, שהוא היסטוריון משחקי מחשב. המוזיאון הופעל על ידי בולטון וקבוצה של מתנדבים, עד לסגירתו בשנת 2018 בעקבות פטירתו של בולטון. המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל מדיה וקבצים בנושא מוזיאון המחשבים האישיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון המחשבים האישיים ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוטב קייג'ון

רוטב קייג'ון (באנגלית: Cajun sauce) משמש במטבח האמריקאי לתיבול מאכלי גריל וברביקיו כגון פרגיות, דגים ואף תפוחי אדמה. הרוטב הוא בעל טעם פיקנטי, מכיל לרוב פפריקה, פלפל קאיין או פלפל שחור. מקורו של התבלין במטבח הקייג'וני שבדרום לואיזיאנה. הקייג'ונים, שהם צאצאים של מתיישבים צרפתיים מקנדה, נהגו להשתמש ברכיבים מקומיים פשוטים כדי לשחזר את המטבח שהכירו ויצרו מטבח בעל טעם ייחודי משלהם. רוטב הקייג'ון התפתח בתחילה מתבלין הקייג'ון שהוא ערבוב של כמה רכיבים מקומיים ורכיבים שהגיעו ממושבות צרפתיות אחרות באזור כגון פלפל קאיין. הרכיבים העיקריים הם פלפל גרוס ופפריקה אך מכיל גם לרוב אבקת שום, אבקת בצל, אורגנו וטימין.
אייל רוזלס

אייל רוזלס (נולד ב-4 באוקטובר 1964) הוא שחקן ומורה למשחק ישראלי. רוזלס הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך השנים השתתף רוזלס במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 1993–1994 שיחק בשתי עונות בקומדיית המצבים "סטרייט ולעניין" ששודרה בערוץ 1. בשנת 1998 שיחק בסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם". בשנת 1999 שיחק בסרט הקולנוע "מבצע סבתא" ו"פרא". בשנת 2000 שיחק בסרט הקולנוע "הבולשת חוקרת", שבוים על ידי מרק רוזנבאום ונכתב על ידי חיים מרין. בשנת 2001 הוקרן סרטו של איתי לב "5 דקות בהליכה" בו השתתף רוזלס. באותה השנה גם שיחק בתפקיד משני קטן בטלנובלה של ערוץ ויוה "לגעת באושר" גילם את אריה הבוס של לבנה בפאב. בשנת 2003 שודרה ב-HOT3 הטלנובלה "משחק החיים", בה גילם את דמותו של אלפסי. באותה שנה הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם" וכן בסרט הטלוויזיה "על הקו". בין השנים 2002–2004 שיחק בסדרה "המשאית" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2004 שיחק בטלנובלה "מיכאלה". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ללכת על המים", וכן בסרט הקולנוע "האסונות של נינה". בשנת 2005 עלה לאקרנים הסרט "אלנבי רומאנס", בו השתתף רוזלס. בשנת 2006 השתתף בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב". באותה שנה הוא שיחק בסרט הקולנוע "אין לה אלוהים". בשנת 2008 שיחק במחזה "קומדיה של טעויות", שהוצג בתיאטרון באר שבע. באותה השנה גם התארח בעונה הראשונה של סדרת דרמת הנוער המצליחה של ערוץ הילדים "האי" גילם את פרדי, הבוס במסעדה ג'יני עובדת בה. בנוסף באותה השנה התארח בעונה הראשונה של הסדרה הקומית ששודרה בערוץ 2 "רמזור" גילם את אשר. בשנת 2009 שיחק במחזה "השחף". באותה שנה שיחק בסדרה "אלכס בעד ונגד", ששודרה בערוץ הילדים, וכן בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה". במהלך השנים 2009–2010 גילם רוזלס את דמותו של "דוד אילוז" בסדרת הטלוויזיה "הבורר". בשנת 2010 שיחק בקומדיית המערכונים "לא לפני הילדים" ששודרה בערוץ 10. באותה שנה שיחק בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד". בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה המבוססת על הסרט "כבוד", "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10 ובסרט "חמש דקות בהליכה". בשנת 2012 שיחק בסדרה "חצויה - הדבר האמיתי" ובסרטים "נמס בגשם" ו"אף פעם לא מאוחר מדי". בשנת 2013 שיחק בסרטו של רשף לוי "לצוד פילים" בסרט "עיר מקלט", ובסדרה "בית המשאלות", בערוץ 1. בשנת 2015 שיחק בסדרת הילדים "מריו" בערוץ הילדים. בשנת 2015 שיחק בסרטו של ארז תדמור, "ארץ פצועה" ובסדרה "מלאך של אמא", המשודרת ב-Yes. ב-2015 שיחק בסרט "קמטי צחוק". ב-2016 שיחק בסרט "נמל בית". בשנת 2017 גילם את אביו של עמרם אלקיים השבאבניק בסדרה "כיפת ברזל" המשודרת בקשת 12. בשנת 2019 גילם את דמותו של מפקד הימ"ר זיגדון בעונה 3 של מטומטמת המשודרת ב-HOT. בשנת 2020 גילם את דמותו של עזרא פלאח בסדרת הדרמה מנאייכ ששודרה ב-כאן 11, ובאותה שנה גם השתתף בסדרה הקומית חזרות. אתר האינטרנט הרשמי של אייל רוזלס אייל רוזלס, ברשת החברתית פייסבוק אייל רוזלס, ברשת החברתית אינסטגרם אייל רוזלס, ברשת החברתית טיקטוק אייל רוזלס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אייל רוזלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אייל רוזלס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אייל רוזלס, באתר ספר הקולנוע הישראלי אייל רוזלס, באתר AllMovie (באנגלית) אייל רוזלס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)