laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל-בודייע

אל-בודייע היא עיירת חוף הממוקמת באזור הצפון-מערבי של האי בחריין, במחוז הצפון של ממלכת בחריין. היא שכנה לכפרים דיראז ובני ג'מרה. עיירה קטנה לחופי בחריין, נוסדה על ידי שבט הדוואסירי. בשנת 1923, בעקבות סכסוך עם השלטון הקולוניאלי הבריטי, עזב רוב השבט את אל-בודייע ועבר לערב הסעודית. עם זאת, רבים מבני שבט הדוואסירי חזרו מאוחר יותר לאל-בודייע, וחלקם ממשיכים להתגורר בכפר עד היום. לפני גילוי הנפט בבחריין, רוב תושבי אל-בודייע היו מעורבים בתעשיית צלילת פנינים ודיג. לפי כתב העת של המפרץ הפרסי, עומאן ומרכז ערב בשנת 1917, הכפר אל-בודייע היה מורכב משלושה רבעים נפרדים: פאריק-אל אמארה, סכר פאריק-אל (הממוקם על ראס-בודאיה) ופאריק-אל-בודאיה (הרובע העתיק ביותר). בעיירה התאפיינה במספר ניכר של בתי אבן ובקתות קנים. האוכלוסייה המוערכת הגיעה לכ-8,000 איש, כולם מאמיני האסלאם הסוני; רוב תושבי אל-בודייע (800 בתים) השתייכו לשבט הדוואסיר, אך לצדם חיו גם קבוצות נוספות: שבט האמארה (100 בתים), בני חוואלה (50 בתים), "כושים חופשיים" (200 בתים) ועבדים שחורים (450 בתים). תעשיית צלילת הפנינים. תפסה מקום מרכזי בכלכלת העיירה. למעלה ממחצית מ-100 הסירות בנמל שימשו לצלילה, מה שהעיד על חשיבותה של תעשייה זו לפרנסת התושבים. בעיירה היו גם 3 בתי ספר לקוראן. ענייניה הפנימיים של העיירה טופלו על ידי השייח' מהדוואסיר, ללא הפרעה של השייח' של בחריין . אל-בודייע קיבלה באופן מסורתי את אספקת המים שלה מבארות במטעי התמרים הסמוכים בכפרים דיראז ובני ג'מרה בהתאמה. זהו כעת המיקום של מרבית החוות, האורוות והחוות המסורתיות של משפחות המפרץ. העיירה משמשת כנקודת קצה אחת של דרך אל-בודייע, העוברת למנאמה, בירת בחריין. שתי בעיות סביבתיות עיקריות פוגעות באזור דרך אל-בודייע: כריתת יערות: גלי בנייה גרמו לכריתת אלפי עצי דקל פראיים. עצים אלו שימשו כמסננים טבעיים מפני השמש הקופחת, והיעדרם גורם להתחממות האזור. חדירת מי ים לאקוויפרים: תהליך הבנייה של נמל הים "מינה סלמאן" בשנות ה-50 גרם לחדירת מי ים לאקוויפרים תת-קרקעיים טבעיים. חדירה זו פוגעת באיכות מי השתייה באזור. בעבר, דרך אל-בודייע נחשבה לאחד האזורים היחידים בבחריין שנהנו מצל טבעי. כיום, כתוצאה מכריתת העצים והתפתחות הבנייה, אופיו הייחודי של האזור הולך ונעלם. 'Gazetteer of Arabia Vol. I' [449] (468/1050), British Library: India Office Records and Private Papers, IOR/L/MIL/17/16/2/1, in Qatar Digital Library <http://www.qdl.qa/en/archive/81055/vdc_100023909213.0x000045> [accessed 29 October 2016] פואד ישאק ח'ורי (1980). שבט ומדינה בבחריין: שינוי הסמכות החברתית והפוליטית במדינה ערבית . ISBN 0-226-43473-7
האוברטורה של וילהלם טל

האוברטורה של וילהלם טל היא אוברטורה לאופרה וילהלם טל שהמוזיקה שלה הולחנה על ידי ג'ואקינו רוסיני. וילהלם טל הוצגה לראשונה ב-1829 והייתה האופרה האחרונה של 39 האופרות של רוסיני, לאחר מכן הוא נכנס לפנסיה למחצה. האוברטורה כוללת ארבעה קטעי משנה, כל אחד מהם ללא הפסקה. האוברטורה מבקיעה עבור פיקולו, חליל, שני אבובים, קרן אנגלית, שני קלרינטים במפתח לה, שני בסונים, ארבע קרנות טבעיות במפתחי סול וסי, שתי חצוצרות במפתח סול, שלושה טרומבונים, טימפני, משלוש, תוף בס ומצילות וכלי קשת. האוברטורה, שנמשכת כ-12 דקות, מציירת תמונה מוזיקלית של החיים בהרי האלפים השווייצרים, על פי ההגדרה של האופרה. בשונה מסימפוניה רגילה עם תנועותיה המהובקות, קטעי המשנה של האוברטורה עוברים מאחד לשני ללא הפסקה. הפרלוד הוא מעבר איטי במפתח מי מז'ור, מבקיע עבור 5 צ'לי סולו, מלווים על ידי קונטרבסים. הוא מתחיל במפתח מי קטין עם צ'לו סולו אשר הופך ל'ענה' על ידי הצ'לים הנותרים והקונטרבסים. סערה מתקרבת נרמזת על ידי שני גלילי טימפני שקטים מאוד הדומים לרעם רחוק. הקטע מסתיים עם הצליל הגבוה יותר והממושך המנוגן על ידי הצ'לו הראשון. משך הקטע כשלוש דקות. קטע דינמי זה במפתח מי קטין מנוגן על ידי כל התזמורת. הוא מתחיל עם הכינורות והויולות. ביטויים שלהם מנוקדים בהתערבויות קצרות של כלי נשיפה של שלושה תווים כל אחד, תחילה על ידי הפיקולו, החליל והאבוב, ולאחר מכן על ידי הקלרינטים והבסונים. הסערה פורצת במלואה עם כניסת הקרניים הצרפתיות, חצוצרות, טרומבונים ותוף בס. עוצמת הקול ומספר כלי הנגינה יורדים בהדרגה ככל שהסערה שוככת. הקטע מסתיים בחליל המנוגן לבד. הקטע הזה נמשך כשלוש דקות גם הוא. קטע פסטרולי זה במפתח סול מיג'ור המסמל את הרוגע לאחר שהסופה מסתיימת עם הקריאה לפרות ("Ranz des Vaches" בצרפתית), כולל קרן אנגלית. הקרן האנגלית מנגן אז בביטויים מתחלפים עם החליל, שיאו בדואט כשהמשולש מלווה אותם ברקע. משך הקטע כמעט יותר משתי דקות. קטע זה, שנקרא "דהרת הסוסים" בעברית, במפתח מי מיג'ור, אולם זהו גלופ אולטרה דינמי המבושר על ידי החצוצרות ומנוגן על ידי כל התזמורת. הוא רומז למעשה האחרון, המספר על הקרב המנצח של החיילים השווייצרים לשחרר את מולדתם מהדיכוי האוסטרי. המזגר נמשך כשלוש דקות. Rossini - William Tell Overture, סרטון בערוץ "התזמורת הסימפונית רמת גן", באתר יוטיוב (אורך: 13:00)
עקרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עקרות – מצב של העדר פוריות עקרה (שיר) – שיר של רחל עקרה (סרט) – סרט ישראלי אקרה
פרנק רומרו

פרנק רומרו (באנגלית: Frank Romero; נולד ב-11 ביולי 1941) הוא אמן אמריקאי הנחשב לחלוץ בתנועת האמנות צ'יקאנו. הציורים וציורי הקיר של רומרו מתעדים את האיקונוגרפיה של הצ'יקאנו ולוס אנג'לס, לעיתים קרובות כוללים עצי דקל וצבעים בהירים. פרנק רומרו נולד ב-11 ביולי 1941 בשכונת בויל הייטס בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים במשפחה מהמעמד הבינוני, הוריו היו דליה ג'ורדו ואדוארדו רומרו. רומרו הוא בעל מורשת ספרדית ומקסיקני. כשגדלו הם דיברו אנגלית בבית ורומרו למד לדבר ספרדית מאוחר יותר בחייו. הוא השתתף בתוכנית הקיץ של אוטיס קולג' לאמנות ועיצוב ובשנות ה-50 נרשם לאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלוס אנג'לס) שם התיידד עם קרלוס אלמארז. רומרו למד אצל ריקו לברון והרברט ג'פסון. בשנות ה-60 הוא עבד בעיצוב גרפי באולפן צ'ארלס וריי אימס ולאחר מכן ב-A&M רקורדס. בשנים 1968–1969 התגורר רומרו בניו יורק עם קרלוס אלמרז. בשנות ה-70, רומרו, אלמארז, רוברטו דה לה רושה וגילברט לוג'אן הקימו את קולקטיב האמנות לוס פור. בשנת 1974, לוס פור היו האמנים הראשונים של אמנות צ'יקאנו שהוצגה במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס. הציור הידוע ביותר שלו הוא מותו של רובן סלזאר (1986), שהיה אחד מסדרות הציורים על "האכזריות המשטרתיות" שלו. נישואיו הראשונים של רומרו היו ב-1969 לדיאן מארי האמפרי בעיר ניו יורק. בשנת 1980, רומרו נישא לננסי וויל בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוריה של ננסי היו האמנית אדית ר. וויל ופרנק ס. וויל, המייסדים המשותפים של מוזיאון היצירה והאמנות העממית בלוס אנג'לס. יחד נולדה להם בת, סוניה רומרו. פרנק רומרו נשוי כעת לאמנית שרון ליר דבני. Frank Romero (American, b.1941), McNay Art Museum (באנגלית) Chicano art pioneer Frank Romero is still painting, still loves cars and still defends ugly palm trees, Los Angeles Times, ‏2017-03-09 (באנגלית אמריקאית) Oral history interview with Frank Romero, 1997 January 17-March 2 | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית) Eric Avila, East Side Stories: Freeways and Their Portraits in Chicano Los Angeles, Landscape Journal 26, 2007, עמ' 83–97 Kristin G. Congdon, Kara Kelley Hallmark, Artists from Latin American Cultures: A Biographical Dictionary, Bloomsbury Academic, 2002-10-30, ISBN 978-0-313-31544-2. (באנגלית) Frank Romero | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית) "Sonia Romero" פרנק רומרו, ברשת החברתית אינסטגרם
ארי ערב

ארי ערב (נולד ב-8 ביוני 1956 בתל אביב) הוא פסנתרן ומלחין ג'אז ישראלי הפועל בישראל ובאירופה. ארי ערב החל לנגן פסנתר בגיל ארבע. הוא נחשף לג'אז בשנות העשרה שלו והחל ללמוד ג'אז ואלתור אצל המוזיקולוג צבי קרן ובהמשך אצל פיסי אושרוביץ, וכן בקורסים שונים באקדמיה למוסיקה בתל אביב (בעיקר עם המעבד אילן מוכיח). החל את פעילותו כפסנתרן ג'אז בשנת 1980. ערב הופיע בפסטיבלי ג'אז בארץ ובאירופה, וכן בסיורי הופעות במועדונים באירופה, ושיתף פעולה עם נגני ג'אז אירופיים ואמריקאיים. לדבריו, הושפע בתחילת דרכו ממלחיני המוזיקה הפופולרית הישראלים הבולטים סשה ארגוב, מתי כספי ויוני רכטר, ובהמשך מפסנתרני הטריו הגדולים של הג'אז קית' ג'ארט, הרבי הנקוק, וצ'יק קוריאה. יותר מכל אלה הוא מציין את ההשפעה של פסנתרן הג'אז ביל אוונס. בהמשך דרכו גיוון את מקורות ההשפעה שלו ומונה בהם גם את הפסנתרנים פרד הרש ומישל פטרוצ'יאני. כך גיבש זהות מוזיקלית משלו שבאה לידי ביטוי בארבעה אלבומים שהקליט כמוביל. באלבומים אלה הביא לידי ביטוי גם את יכולתיו כמלחין, כאשר רוב הקומפוזיציות הנכללות בהן הן יצירות מקוריות. בנוסף כלל בכל אחד מאלבומיו לפחות קטע ישראלי אחד בעיבוד ג'אז של מלחינים ישראלים דוגמת שלום חנוך וסשה ארגוב. יצירתו המושפעת משלישיות הג'אז הגדולות כמו גם ממוזיקה לטינית, מאופיינת בקווים מלודיים ברורים וקליטים המלווים בהרמוניות עשירות, במגע פסנתרני עדין והיא מנוגנת ברגש רב. באלבומו השני, "A Handful of Changes" מ-2012 שיתף פעולה עם הסקסופוניסט האמריקאי ג'ואל פרהם (אנ'). About Time (2008) A Handful of Changes (2012) Flow (2016) Close to Home (2021) אתר האינטרנט הרשמי של ארי ערב ביקורת של אדוארד בלאנקו על האלבום Flow - באתר: All About Jazz (אנגלית) ביקורת על המוזיקה של האלבום Flow - באתר של עיתונאי המוזיקה יוסי חרסונסקי. ביקורת על המוזיקה של האלבום Close to Home של עיתונאי המוזיקה יותם זיו, באתר קולומבוס. כתבת פרופיל - באתר פסטיבל הג'אז ב-באנסקו, בולגריה. ארי ערב ברשת החברתית פייסבוק ארי ערב באתר שיתוף הווידאו יוטיוב ארי ערב באתר המוזיקה ספוטיפיי ארי ערב באתר המוזיקה בנדקמפ מוזיקה - פסטיבל הג'אז תל אביב 2019, באתר www.habama.co.il Ari Erev · SummerJazz Pinneberg, www.summerjazz.de (בגרמנית) יותם זיו, סלסה בשיעור מולדת /// יותם זיו על 'קרוב לבית', האלבום החדש של הפסנתרן ארי ערב, באתר Columbus Music Magazine, ‏2021-06-27 Adam Baruch - The Soundtrack Of My Life, www.adambaruch.com ARI EREV- Close To Home, Jazz Views Archive (2012 - 2022) (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהוד בן דוד

אהוד בן דוד (1933 – 23 במרץ 1977) היה רקדן, כוריאוגרף ומורה. בן דוד היה מראשוני רקדני להקת בת שבע, חתן פרס כוכב הזהב בפריז לשנת 1971. אהוד בן דוד נולד בנתניה לשלמה ושושנה לבית ברוזה ממוצא, מראשוני נתניה. בבגרותו לימד בן דוד ריקודי עם בבתי הספר בנתניה. הוא ניהל להקת מחול בעיר ופתח בה סטודיו למחול מודרני. כמו כן, רקד בלהקת ריקודי העם "כרמון". ב-1958 החל בן דוד להתנסות במחול מודרני בסטודיו של רינה שחם ואף רקד בלהקתה. הוא רקד בבימת מחול אצל רינה גלוק, השתתף בלהקת התיאטרון הלירי של אנה סוקולוב, וכן השתתף בהפקות תיאטרון מוזיקלי של גיורא גודיק. במהלך חייו הכשיר רקדנים רבים, לימד במקומות שונים בארץ ויצר כוריאוגרפיות. אהוד בן דוד השתתף בהרכב הראשון של להקת בת שבע יחד עם רנה שינפלד, אשרה אלקיים, משה אפרתי ואחרים. בן דוד רקד ברבים ממופעי הלהקה בארץ ובחו"ל, הכשיר בה רקדנים צעירים ויצר את הכוריאוגרפיה לריקוד צו הרשות. בן דוד קיבל את פרס כוכב הזהב בפריז בשנת 1971. הוא היה נשוי ללינדה הודס, רקדנית ומנהלת חזרות שהגיעה לארץ עם מרתה גרהם. הארכיון של אהוד בן דוד, כולל הספר לזכרו שכתב גיורא מנור, שמור בספריית בית אריאלה ובספריה הלאומית בירושלים. אהוד בן דוד נפצע קשה בתאונת דרכים בנתניה בשנת 1976 ומת מפצעיו ב-23 במרץ 1977. הוא הניח אחריו אשה שגם היא רקדנית וילדה בת 6. גיורא מנור, אהוד בן דוד רקדן ישראלי: 1939-1977,משמר העמק; האגודה למחול בישראל, 1978 להקת בת שבע - העשור הגרהמי, רות אשל, 2004 מנור, גיורא. רשימת הרפרטואר של להקת בת-שבע 1964-1994. רבעון מחול בישראל, גיליון 4, אוקטובר 1994, עמ' 96–99. אשל, רות. התמסדות וצנטרליזציה מחול בישראל 1964-1977", כתב עת מחול עכשיו, גילון 6, ספטמבר 2001, עמ' 4–13. אתר להקת מחול בת שבע https://archive.batsheva.co.il/article.php?act=cat מדיה וקבצים בנושא בת-שבע בוויקישיתוף לפתח חטאת רובץ/ משה אפרתי, באתר archive.batsheva.co.il שושנה בן דוד, באתר מורשת נתניה שלמה בן דוד, באתר מורשת נתניה אהוד בן דוד, באתר להקת בת שבע גבי בר, אהוד בן דוד, באתר בת שבע, ‏1974 רות אשל, להקת בת שבע - העשור הגרהמי, באתר מחול עכשיו, ‏11.11.2004 מאיה נחום שחל, בת שבע בת 50, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2014 צו הרשות - אהוד בן דוד, באתר להקת מחול בת שבע - הארכיון רות לרמן, הלהקה, באתר בת שבע מיה ארבטובה, רמה מקצועית וסגנון חדגוני, באתר עיתון קול העם, ‏1 ינואר 1965⁩ גיורא מנור, על טכניקה ורגש, באתר דבר⁩, ‏15 מרץ 1974⁩ ⁨הרקדן בן־דוד מת מפצעיו, ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 23 מרץ 1977⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il שלושה נהרגו בתאונות דרכים, באתר מעריב, ‏23 מרץ 1977⁩
רוברטו דה לה רושה

רוברטו דה לה רושה (באנגלית: Robert de la Rocha‏; נולד ב-26 בנובמבר 1937) הוא צייר, גרפיקאי וצייר קיר מקסיקני-אמריקאי. הוא היה חלק מקולקטיב האמנות צ'יקאנו לוס פור במשך כמה שנים. דה לה רושה השפיע גם על הקמת החגיגה המקסיקנית המסורתית של יום המתים בלוס אנג'לס. הוא אביו של סולן ותמלילן זאק דה לה רושה. ב-1973 הוא הצטרף לקולקטיב האמנות המשפיע של צ'יקאנו לוס פור. הקבוצה, שהורכבה מקרלוס אלמארז, פרנק רומרו, גילברט לואן ודה לה רושה, הייתה אחראית למספר רב של ציורי קיר ומיצבי אמנות ציבוריים באזור לוס אנג'לס. על פי לואן, הוא ודה לה רושה הדגישו היבטים "ילידיים ומקומיים" של אמנות צ'יקאנו, בעוד ששני החברים האחרים התעניינו יותר במסורת האירופית. הקבוצה הייתה גם מהראשונות שמשכו את תשומת הלב המרכזית לאמנות צ'יקאנו, כשהיא הציגה במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס ב-1974. לדברי ג'ודית הרננדס, החברה הראשונה בלוס פור, דה לה רושה היה גם "יוצר הדפס מבריק", שהרבה מדימויו שאוב מ"מצבו הנפשי השברירי מאוד. דה לה רושה השפיע גם על החזרת החגיגה המקסיקנית המסורתית של יום המתים בלוס אנג'לס, כאשר הוא, יחד עם אמן צ'יקאנו גרונק ועוד כמה אחרים, הוביל תהלוכה מבית הקברות אוורגרין במעלה רחוב פירסט באיסטסייד לוס אנג'לס. לואן אמר מאוחר יותר כי לדה לה רושה "צריך לתת קרדיט על תחילת התהליך הזה - כמעט לבדו. ומה שהוא עשה, הוא לא קיבל מימון או שהוא לא ביקש רשות מאף אחד, הוא פשוט הלך ועשה את זה. " בשנת 1974, דה לה רושה, יחד עם המייסדים האחרים של לוס פור, הוצג בסרט תיעודי בשם Los Four/Murals of Aztlan. בשנת 1999, דה לה רושה הוצג בתערוכה משותפת עם אמן לוס אנג'לס ג'ון זנדר בגלריה לה לוז בלונג ביץ', קליפורניה. Library of Congress Subject Heading authority "Revolution Number 9" Douglas Messerli, Reimagined Landscapes: Frank Romero's Los Angeles, Hyperallergic, ‏2017-05-13 (באנגלית אמריקאית) Oral history interview with Gilbert Sanchez Lujan, 1997 Nov. 7-17 | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית) Smithsonian Archives of American Art Interview with Judithe Hernandez, 1998 Mar. 28 | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית) Los Four/Murals of Aztlan, נבדק ב-2024-02-28 "John Zender Biography"
משה חריף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משה חריף – פוליטיקאי ישראלי משה חריף (הזקן) – מחבר "סדר גיטין" על כתיבת השמות בגט. חמיו של שבתי שפטל הלוי הורוביץ פנחס משה חריף – רב בלבוב, נכדו של משה חריף הזקן, מחבר הגהות על כתבי סביו, נפטר בשנת ה'תס"ב משה חיים חריף – רב גליציאני, נכדו של פנחס משה חריף משה ברנדיס – מכונה גם משה חריף רב יהדות מיינץ וראש ישיבה, מחבר "חידושי הלכות מהר"ם חריף", נפטר בשנת ה'תקכ"ז משה קריף משה כרייף דמביצר, חיים נתן בן יקותיאל זלמן, 1821-1892, כלילת יופי חלק א, באתר היברובוקס חידושי הלכות מהר"ם חריף, ירושלים ה'תש"פ, באתר אוצר החכמה
לחם עם חמאה

לחם עם חמאה הוא מנה קלאסית ונפוצה, המשמשת כתוספת או כארוחה קלה בשעות הבוקר או במהלך היום. המאכל מורכב משני רכיבים בסיסיים - פרוסות לחם, וחמאה אשר מורחים עליהן. המנה פשוטה מאוד להכנה, ונחשבת למתאימה למאכל בכל שעה ביום. הלחם, אשר יכול להיות מכל סוג שהוא, מספק את המרקם והבסיס למנה, בזמן שהחמאה נותנת את הטעם העשיר והמרקם הקרמי. השילוב של שני המרכיבים מוגש לעיתים כמו שהוא או שמוסיפים עליו תוספות שונות - גבינות, ריבות או ממרחים אחרים. המקורות הראשונים המובהקים לשילוב של לחם וחמאה מגיעים מטקסטים שנכתבו לאחר המצאת מכונת הדפוס במחצית הראשונה של המאה ה-15. הז'אנר של ספרי בישול צבר פופולריות רק בתחילת המאה ה-18 ובכל זאת אחד מהאזכורים המוקדמים ביותר ללחם עם חמאה מופיע בטקסט על דיג עם חכה מאת ג'וליאנה ברנרס, שנכתב כנראה לקראת סוף המאה ה-15 ונדפס ב"ספר סנט אלבנס". ספר זה מציע תיאור של "לחם חום מטוגן עם דבש בדמות לחם שמרוח בחמאה", המצביע על השימוש בלחם וחמאה כחלק מהכנות לפעילות הדיג. עוד מופיע תיאור של צריכת לחם עם חמאה בקרב הדייגים, כחלק מההמלצות לציוד הכרחי לפעילות. לאחר מכן, במאה ה-17, מתאר פיינס מוריסון בכתביו את התושבים שבתוך תחום קולות פעמוני כנסיית סנט מרי-לה-בואו בלונדון כ"אוכלי לחם עם חמאה". סמואל פיפס, ביומנו מ-1661, מזכיר גם הוא צריכת לחם עם חמאה כחלק ממפגש. נפילת פרוסת לחם מרוחה בחמאה היא תופעה שזכתה לתשומת לב, בשל נטיית הפרוסה ליפול כשצדה המרוח בחמאה כלפי מטה. מקובל לכלול זאת כמקרה פרטי של חוק מרפי, אך לתופעה זו יש הסבר מדעי. במהלך השנים נערכו מספר ניסויים מדעיים ופסבדו-מדעיים בנושא. לעיתים, החמאה מוחלפת בממרחים שונים כגון מרגרינה, ריבה, שוקולד ודבש, אך התוצאות לרוב לא משתנות. חמאה לחם מדיה וקבצים בנושא לחם עם חמאה בוויקישיתוף Buttered Toast: A Timeline Hemingway, Richard Snapes, Grant Harrington and Eve (2018-10-04). "Who Was the First Person to Spread Butter on Bread?". The Daily Beast (באנגלית). נבדק ב-2024-02-28.
הפילוסופים (סדרת סרטים)

הפילוסופים (באיטלקית: I filosofi) היא טטרולוגיה של סדרת סרטים-ביוגרפיים בבימוי של במאי הקולנוע האיטלקי רוברטו רוסליני, ששודרה בשנים 1971–1974. הפילוסופיהם היא קופרודוקציה צרפתית-איטלקית, שהופקה על ידי איסטיטאטו לוצ'ה (Istituto Luce). ארבע סרטי הסדרה הם באורך מלא, ומתעדים את חייהם של פילוסופים נבחרים, יחד עם התפתחות התיאוריות שלהם בפרספקטיבה פילוסופית. סוקרטס (Socrate) משנת 1971 אודות סוקרטס. בלז פסקל (Blaise Pascal) משנת 1972 אודות בלז פסקל. אוגוסטינוס מהיפו (Agostino d'Ippona) משנת 1972 אודות אוגוסטינוס. קרטזיוס (Cartesius) משנת 1974 אודות רנה דקארט. ב-1965 כתב רוסליני מניפסט על אובדן המגע בין אמנות למדע. מצד אחד, השיפור שהביא המדע לחיינו עורר "תסיסה, אלימות, אדישות, עצבנות, ייסורים, אינרציה רוחנית, השלמה פסיבית. נראה שלאנשים היום במדינות מפותחות אין עוד תחושה של עצמי או של דברים". הוא סבר שהציוויליזציה נמצאת במשבר ולחלוטין לא מוכנה להתמודד עם אתגרי העתיד. אמנות, לעומת זאת, הפכה "במאה השנים האחרונות להתרעמות. זהו ביטוי של חוסר נוחות מוסרית, אומללות, חוסר הבנה, אבל זה הכל. התרעמות זו מבוססת על סירוב לדעת את הוודאות; אנחנו מתלוננים כי אנחנו מתמודדים עם עולם שאת הארכיטקטורה שלו איננו מסוגלים לתפוס." רוסליני האמין שאין לנו עוד את האלמנטים הבסיסיים של שפה לאמנות. "האמנות" שלנו הפכה "אינפנטילית ומושחתת". פילוסופיה בקולנוע ובטלוויזיה מדיה וקבצים בנושא הפילוסופים בוויקישיתוף Gallagher, Tag. "Roberto Rossellini and Historical Neorealism". Art Forum. נבדק ב-2023-03-13.
סוקווינדר סינג סוקו

סוקוווינדר סינג סוקו (בהינדי: सुखविंदर सिंह सुक्खू; נולד ב־27 במרץ 1964) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כראש השרים של הימאצ'ל פרדש מנובמבר 2022. סוקווינדר סינג סוקו נולד ב־27 במרץ 1964. אביו ראיסל סינג היה נהג אוטובוס בשימלה ואימו סנסאר דאי, וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת הימאצ'ל פרדש בשימלה. ב־1989 מונה נשיא להתאחדות הסטודנטים הלאומית של הודו (אנ'), הזרוע הסטודנטיאלית של הקונגרס הלאומי ההודי בהימאצ'ל פרדש, תפקיד בו החזיק עד 1995, אז מונה למזכיר הכללי של קונגרס הנוער במדינה, וב־1998 עבר לכהן כנשיא קונגרס הנוער במדינה עד 2008. ב־1993 נבחר סוקו למועצה העירונית של שימלה, וכיהן בו בשני תקופות בנות חמש שנים. ב־2003 נבחר לראשונה לאספה המחוקקת של הימאצ'ל פרדש. הוא נבחר בשנית ב־2007 אך הפסיד ב־2012, ושב ונבחר ב־2017 ו־2022. בינואר 2013 נבחר סוקו לנשיא ועדת פרדש הקונגרסאית. בנובמבר 2022 ניצחה מפלגת הקונגרס בבחירות לאספה המחוקקת של הימאצ'ל פרדש, וסוקו נבחר לראש השרים של המדינה, כשהוא מושבע לתפקיד ב־11 בדצמבר 2022. ביוני 1988 נישא סוקווינדר לקמלש, ולהם שתי בנות. סוקווינדר סינג סוקו, ברשת החברתית פייסבוק סוקווינדר סינג סוקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוקווינדר סינג סוקו, ברשת החברתית אינסטגרם Hon'ble Chief Minister - Personal Information, Himachal Pradesh 14th Legislative Assembly (Vidhan Sabha) Anand Bodh, Son of HRTC driver, Himachal Pradesh CM Sukhvinder Singh Sukhu a 4-time MLA with NSUI roots, The Times of India, ‏11 בדצמבר 2021 Express News Service, In Himachal, Congress’s Sukhvinder Singh Sukhu aims for the CM seat, The Indian Express, ‏9 בדצמבר 2022 Saurav Mukherjee, Sukhvinder Singh Sukhu takes oath as new Himachal CM, here's 5 facts about him | Mint, mint, ‏11 בדצמבר 2022
משולש קולינרי

המשולש הקולינרי (באנגלית: Culinary triangle) הוא מושג שתואר על ידי האנתרופולוג הצרפתי קלוד לוי-שטראוס הכולל שלושה סוגי בישול : הרתחה, צלייה ועישון, בדרך כלל לבשר. נתפסת כצורת בישול מתורבתת מכיוון שהיא משתמשת בכלי קיבול כדי להחזיק מים ולכן הוא אינו טבעי לחלוטין. ברוב התרבויות, צורת בישול זו מתנהלת בדרך כלל על ידי נשים ומוגשת בבית לקבוצות קטנות סגורות, כמו משפחות. היא דרך פחות מעודנת לבישול מכיוון שהיא לא משתמשת בכלי קיבול. זה נעשה על ידי חשיפה ישירה של הבשר לאש. הבשר מוצע לרוב לאורחים וסוג זה של הכנה מזוהה עם גברים בתרבויות רבות. בניגוד להרתחה, בשר צלוי עלול לאבד חלקים מסוימים ממנו במהלך הבישול, ולכן הוא קשור גם להרס ולאובדן. גם הוא דרך טבעית לבישול. זה נעשה גם כן ללא כלי קיבול ובדומה לצלייה. עם זאת, זוהי שיטת צלייה איטית יותר, מה שגורם לה להיות קצת דומה להרתחה. לדברי קלוד לוי-שטראוס, שיטות בישול אחרות יכולות להיות ממוקמות בתוך המשולש הזה. לדוגמה, בשר על מנגל, הבשר בשיטה מטבעו ממוקם "במרחק קטן יותר [...] לאש צלייה", ויכול להיות ממוקם "בקודקוד משולש המתכונים" (מעל הצלוי), בעוד שאוכל מאודה ממוקם מעבר למבושל וממוקם "בחצי הדרך באמצע בין המבושל לבין המעושן". קלוד לוי-שטראוס, "המשולש הקולינרי", באוכל ותרבות: קורא (מהדורה שנייה) אוצר מילים לבישול והמשולש הקולינרי של לוי-שטראוס, מאת אדריאן לרר בלשנות אנתרופולוגית © 1972 Anthropological Linguistics . מאמר הדן במשולש הקולינרי (קלוד לוי-שטראוס: צדפות, סלמון מעושן וגבינת סטילטון) מאת אדמונד ליץ' Le triangle culinaire sur Palimpsestes Le triangle culinaire (1965) סור ברפולסון Levi-Strauss et la gastronomie, patrimoines mythiques de l'humanité איבון ורדיה, Pour une ethnologie culinaire ז'אק דורנס, מבנה אתנוגרפי של מודל Lévi-Strauss, "The culinary triangle", p. 43 (= p. 34 in first edition).
עמיחי בן שלוש

עמיחי בן שלוּש (נולד ב-20 באוקטובר 1982) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, המכהן כראש עיריית עכו. נולד וגדל בשכונת מצוקה בעכו. אביו היה מכור לסמים ואמו עבדה קשה לפרנס את ילדיה. הוריו התגרשו בילדותו. בגיל 14 החל לסייע בפרנסת המשפחה כשעבד במלצרות ובמפעל שטראוס. את שירותו הצבאי עשה בחיל המשטרה הצבאית. לאחר הצבא עבד בהפקת אירועים והקים וניהל מועדונים באזור הצפון. למד משפטים והוסמך כעורך דין. הקים את קבוצת המתנדבים "למען עכו" המסייעת לתושבים ועסקים בעיר. שימש מנהל תחום קריירה ותעסוקה ופרויקטים ויזמות עסקית במרכז צעירים – עיריית עכו. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד על תפקיד ראש העיר עכו בראש רשימת "חי". הוא נבחר לתפקיד לאחר שזכה ב-51.8 אחוזים מהקולות אל מול יריבו, אוהד שגב, שקיבל 48.2% מהקולות. הוא נשוי לרות בהלול בן שלוש, כלכלנית בחברת "Nvidia". השניים הורים לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא עמיחי בן שלוש בוויקישיתוף עמיחי בן שלוש, ברשת החברתית פייסבוק עמיחי בן שלוש, ברשת החברתית אינסטגרם עמיחי בן שלוש נבחר לראשות העיר עכו, באתר ynet, 28 בפברואר 2024 מירית קושניר סטרומצה, הכירו את ראש העיר היחיד בארץ שמגיע לעבודה בקורקינט, באתר mynet‏ קריות, 11 באפריל 2024
איתמר מטייל על קירות (סרט)

איתמר מטייל על קירות הוא סרט ילדים, המבוסס על שלושה ספרים מסדרת "סיפורי איתמר" מאת הסופר דויד גרוסמן. הסרט הופץ על ידי קלסיקלטת בקלטות וידאו בספטמבר 1992. בינואר 2003 יצא הסרט ב-DVD. הסרט מבוסס על שלושה ספרים מסדרת "סיפורי איתמר" מאת דויד גרוסמן. הסרט הופק בספטמבר 1992 לאחר הוצאת הסרט "מעשה בחמישה בלונים" שהופק באותו חודש ואותה שנה. הסרט מלווה באנימציה קלאסית וממוחשבת ובשירים בלחניו וביצועיו של אלון אולארצ'יק. בן הרטפלד - איתמר ירון לונדון - אבא / מספר יעל גור - אמא יסמין ארגמן - שולמית (רוצקי פוצקי) לירי בן דוד דן וולמן יואב זליכה משה כהן רחל שיין ארגמן איתמר מטייל על קירות איתמר וכובע הקסמים השחור איתמר צייד החלומות איתמר מטייל על הקירות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
רומן פרס

רומן פרס (נולד ב-22 בנובמבר 1969) הוא ראש עיריית יקנעם עילית. פרס נולד בבאקו (כיום באזרבייג'ן) ועלה לישראל באוגוסט 1991. התיישב ביקנעם ומאז הוא מתגורר במקום. בתחילה עבד במפעל אסם כפועל אריזה ולאחר מכן קודם בהדרגה בתפקידים במפעל. ב-1998 נבחר למועצת עיריית יקנעם עילית. בשנים 2000–2001 היה אחראי במועצה מקומית מעלה עירון, עוזר מנכ"ל בחברת עמידר. יזם את השירות לאומי אזרחי המעודד לגיוס בני נוער מהמגזר היהודי והדרוזי שלא התגייסו לצבא. משנת 2003 הוא מכהן כסגן ראש עיריית יקנעם עילית. בנוסף לתפקידו כסגן ראש העיר בפועל, כיהן במגוון תפקידים כגון: מחזיק תיקי נוער וצעירים, קידום מעמד הילד, אזרחים ותיקים וקליטת העלייה והרשות לביטחון קהילתי. ואף כמ"מ יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה. בבחירות ב-2024, עם פרישתו של ראש העיר סימון אלפסי, התמודד פרס על ראשות עיריית יקנעם עילית מטעם סיעת "רומן פרס ומשפחת יקנעם" מול לאה פדידה ונבחר לראשות העיר. פרס נשוי לטניה ואב לשלושה ילדים. מתגורר ביקנעם עילית. מדיה וקבצים בנושא רומן פרס בוויקישיתוף רומן פרס מתמודד לראש עיריית יוקנעם, סרטון בערוץ "פורטל הכרמל", באתר יוטיוב (אורך: 12:29) דניאל דדון, אחרי 20 שנה בתפקיד הסגן: רומן פרס רוצה לכבוש את כסא ראש העיר יקנעם עילית, באתר mynet‏ העמק, 24 במרץ 2023 רומן פרס ויקנעם סיפור אהבה, באתר פורטל הכרמל והצפון