הפי רוקפלר

מרגרטה לארג' "הפי" רוקפלר (לבית פיטלר, קודם לכן מרפי (באנגלית: Margaretta Large "Happy" Rockefeller‏; 9 ביוני 1926 – 19 במאי 2015) הייתה פילנתרופית שכאשתו של סגן הנשיא נלסון רוקפלר, שימשה כגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1974 ל-1977. היא הייתה קודם לכן הגברת הראשונה של ניו יורק מ-1963 עד 1973, במהלך שלוש הקדנציות האחרונות של בעלה בתפקיד. בשנת 1991, היא מונתה לנציגה ציבורית לאומות המאוחדות על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ה. וו. בוש. היא גם הייתה נשיאת מועצת המנהלים של המרכז לאמנויות הבמה Saratoga מצפון לאולבני, ניו יורק, בין פרויקטים פילנתרופיים אחרים. מרגרטה לארג' פיטלר נולדה בברין מאוור(אנ'), פנסילבניה, ב-9 ביוני 1926. הוריה היו מרגרטה לארג' הריסון וויליאם וונדרלי פיטלר ג'וניור, יורש של הון חבלים. אמה התחתנה שוב לאחר מכן. מרגרטה הצעירה הייתה ידועה בכינוי שלה, "הפי - מאושרת", שניתן לה בילדותה. היא הייתה נינה של ראש עיריית פילדלפיה אדווין הנרי פיטלר ונינה של גנרל האיחוד ג'ורג' גורדון מיד, המפקד בקרב קרב גטיסברג, ואשתו מרגרטה סרג'נט, בתו של הפוליטיקאי ג'ון סרג'נט. היא סיימה את לימודיה בבית הספר שיפלי בברין מאוור, פנסילבניה ב-1944. בחלק המאוחר של מלחמת העולם השנייה, היא הייתה נהגת בשירות ההתנדבות לנשים. ב-1948 היא נישאה לג'יימס סלייטר מרפי, וירולוג הקשור למכון רוקפלר וחבר קרוב של נלסון רוקפלר. נולדו להם ארבעה ילדים: ג'יימס ב' מרפי, השני, מרגרטה הריסון מרפי, קרול סלייטר מרפי ומלינדה פיטלר מרפי (1960–2005). מלינדה נישאה לפרנסיס מנוטי, בנו המאומץ של המלחין ג'אן קרלו מנוטי. בשנת 1958, נרשמה הפי לשרת כמתנדב בקמפיין המושל של נלסון רוקפלר. בשנה שלאחר מכן היא הפכה למזכירה הפרטית של המושל החדש, ולאחר מכן התפטרה מצוות משרדו ב-1961. הפי ובעלה התגרשו ב-1 באפריל 1963, מסיבות שה"ניו יורק טיימס" כינה "עוגמת נפש קשה" ושעורך הדין של בעלה לשעבר סיווג כ"הבדלים בלתי ניתנים לגישור". היא נישאה למושל ניו יורק, נלסון רוקפלר ב-4 במאי 1963, בביתו של לורנס ס. רוקפלר בפוקנטיקו הילס, ניו יורק. רוקפלר היה מבוגר ממנה בשמונה עשרה שנים והתגרש מאשתו הראשונה, מרי טודהונטר קלארק, ב-16 במרץ 1962. להפי ולנלסון רוקפלר נולדו שני בנים ביחד: נלסון רוקפלר ג'וניור (יליד 1964), ומארק רוקפלר (יליד 1967). היו ספקולציות סביב מלינדה פיטלר מנוטי, בתם הצעירה של הפי רוקפלר וג'יימס סלייטר מרפי, כאשר רבים מהמעגל הפנימי של רוקפלר האמינו שהיא בתו של נלסון רוקפלר. ביומנו, חברו הקרוב של רוקפלר, קן רילנד, השתמש בנימה של ידיעת אירוניה כשהזכיר את מלינדה, והכניס את המילה אב חורג במירכאות. אלן, אשתו של וולאס הריסון, האדריכל וידידו הקרוב של נלסון רוקפלר, טענה כי הורתה של מלינדה הייתה סוד גלוי בקרב מקורבי רוקפלר. נלסון רוקפלר השתתף לראשונה בבחירות לנשיאות ב-1960, ובמהלכן הוא נשאר מושל ניו יורק, והפי נשארה הגברת הראשונה של ניו יורק. לפי ה"אינדיפנדנט", היא הייתה בהריון במהלך הקמפיין של 1964, והפכה ל"אשתו של מועמד מוביל בקמפיין". כפי שכתבה העיתונאית הבריטית ליידי ג'ין קמפבל ב"לונדון איבנינג סטנדרד", כאשר מעורבות מרפי-רוקפלר הפכה לנושא לביקורת תקשורתית לאחר ההודעה על הגשת התביעה של רוקפלר לגירושין מאשתו הראשונה והתפטרותו של הפי מרפי מהצוות שלו, "כבר אנשים השוו את הפי מרפי לדוכסית מווינדזור כשהיא הייתה גברת סימפסון רגילה." עוד יותר נזק היה הנשורת הפוליטית של רוקפלר. גורם במפלגה הרפובליקנית של מישיגן, הדהד את החששות ברחבי המפלגה, אמר ל"ניו יורק טיימס" כי הנישואים הפוטנציאליים של בני הזוג עשויים לעלות לרוקפלר במועמדות לנשיאות ב-1964. "המהירות של כל הסיפור — הוא מתגרש, היא מתגרשת — והאינדיקציה לפירוק של שני בתים. המדינה שלנו לא אוהבת בתים שבורים". נלסון החל לרדת בסקרים ופרש מהמירוץ לאחר שהפסיד בכמה פריימריז, כאשר הבחירות עברו לטובת לינדון ג'ונסון לאחר שרוקפלר הוחלף כמועמד הרפובליקני על ידי בארי גולדווטר. בשנת 1968, היא ליוותה את בעלה במסלול מסע הבחירות כשהוא רץ שוב לנשיאות ארצות הברית. Women's Wear Daily ציטט את נורמן נורל, שאת בגדיו היא לבשה במהלך הקמפיין, כמי שקבעה "יש לה את המראה המשפחתי הטוב הזה, ליגת הקיסוס. היא תמיד תיראה כמו שצריך - אף פעם לא מטופשת, אף פעם לא זולה. היא לא מעוניינת בהתרגשות טובה." היא גם לבשה עיצובים של אוסקר דה לה רנטה, ביל בלס, שאנל, גרס, דיור, ולנטינו ודונלד ברוקס. WWD גם ציין שהיא "ידועה בקסם נינוח" ובכנות, כשהאחרונה הייתה עד כדי כך בולטת שלקמפיין שלו ב-1968 היה כלל פנימי שאסור לצטט אותה ישירות. רוקפלר הפסיד במערכה, כאשר ריצ'רד ניקסון כבש את הבית הלבן. לדברי ריצ'רד נורטון סמית', הביוגרף של נלסון, "ההסברה השקטה של הפי, תחילה עם בעלה" ולאחר מכן עם נשיא הסנאט של מדינת ניו יורק ארל ברידג'ס, סייעו להביא לביטול איסור ההפלות של ניו יורק ב-1970. בעלה נבחר שוב למושל ניו יורק פעמיים נוספות לאחר מכן. רוקפלר התפטר מתפקידו כמושל ניו יורק ב-1973, לאחר ששירת שלוש קדנציות. לאחר שגילתה גידולים בבדיקה עצמית, היא עברה ניתוח ב-17 באוקטובר 1974, בניתוח שתואר במסיבת עיתונאים על ידי הרופא שלה, ג'רום אורבן מבית החולים ממוריאל לסרטן ומחלות בעלות הברית, ובעלה. גם הנשיא פורד וגם הנרי קיסינג'ר, אז שר החוץ, התקשרו למשפחות עם איחולים לאחר ההכרזה. על המבצע דווח בפירוט בפרסומים כמו הניו יורק טיימס. לפי WWD, השילוב של הפי רוקפלר ובטי פורד, כמו גם של שירלי טמפל, שפרסמו לציבור על טיפולי הסרטן שלהם סייעו להעלות את המודעות למחלה שזכתה לסטיגמה קיצונית. לאחר פרשת ווטרגייט ב-1974, ג'רלד פורד מינה את נלסון רוקפלר לשמש כסגן הנשיא שלו. היא הפכה לגברת השנייה של ארצות הברית כאשר בעלה הפך לסגן הנשיא של ג'רלד פורד. לתקופת הקדנציה עברו בני הזוג לוושינגטון הבירה, שם אירחו באחוזה של סגן הנשיא, אך גרו בבית משלהם. במהלך השנים, בני הזוג גם ניהלו מגורים בסיל הארבור, מיין, ונצואלה ומנהטן, שם הייתה להם דירה בשדרה החמישית שתוכננה על ידי ז'אן מישל פרנק. הם גם גרו באחוזה המשפחתית המשתרעת על פני 3,000 דונם בפוקנטיקו הילס, ניו יורק, בשם קיקוויט. בעלה נפטר בינואר 1979, שנתיים לאחר שעזב את תפקיד סגן הנשיא. היא המשיכה לארח בשדרה החמישית 812, כמו גם באחוזת רוקפלר הבית היפני. בשנת 1982, הפי רוקפלר אירחה אירוע בדירתה בשדרה החמישית עבור הנרי קיסינג'ר, שחגג את פרסום הכרך השני של זיכרונותיו. באותה תקופה, הפי אמרה שהיא וקיסינג'ר היו חברים מאז 1962 בערך. בשנת 1985, היא השאילה לאו"ם ציור של גרניקה נגד המלחמה של פיקאסו, ולאחר שנה של ניקיון ושימור, הוא תלוי שוב מאז 2022 מחוץ ללשכת מועצת הביטחון. בשנת 1991, היא מונתה לנציגה ציבורית לאומות המאוחדות על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ה. וו. בוש. היא גם הפכה לנשיאת מועצת המנהלים של המרכז לאמנויות הבמה Saratoga בצפון אולבני, ניו יורק. היא תמכה בביקורים השנתיים של תזמורת פילדלפיה בסין, כמו גם בפארק ארבע החירויות על שם רוזוולט בניו יורק, בשמורת סנטרל פארק ובעמק ההדסון ההיסטורי. מקום מגוריה ב-Pocantico Hills, Kykuit, ניתן לקרן הלאומית לשימור היסטורי ובשנת 1994 נפתח לציבור. לאחר מכן היא עברה לגור באחוזת הבית היפני. רוקפלר החלימה מסרטן השד, לאחר שעברה כריתת שד כפולה בשנת 1974, שבועיים לאחר שבטי פורד, אז הגברת הראשונה של ארצות הברית, עברה כריתת שד בודדת. הפי רוקפלר מתה ב-19 במאי 2015, בגיל 88, בעקבות מחלה קצרה. היא מתה בביתה בטריטאון, ניו יורק בשנתה. היא הותירה אחריה שישה ילדים. החל משנת 1982, נלסון רוקפלר תרם חלק גדול מאוסף הציורים של בני הזוג למוזיאון לאמנות מודרנית, בידיעה שהאחוזה תחויב במס כבד. דירתם הייתה מלאה בהעתקים של רבים מהציורים שנתרמו. עם זאת, בעוד שחלק גדול מאוסף הפריטים שלהם נתרם למוזיאונים, הפי נאחזה בפריטים כמו חפצי אמנות ותכשיטים. בשנת 2018, אוסף גדול של חפציהם של הפי ונלסון רוקפלר נמכר במכירה פומבית ב-Sotheby's בשלוש מכירות של כ-450 פריטים, כשהרווח הכולל צפוי לעלות על 6.1 מיליון דולר. המכירה כללה מבחר תכשיטים של הפי כולל קולקציה בהתאמה אישית של Van Cleef &amp; Arpels. המכירה הפומבית כללה גם פריטים מדירתם בשדרה החמישית. מדיה וקבצים בנושא הפי רוקפלר בוויקישיתוף הפי רוקפלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Happy Rockefeller: Divorcee whose marriage to Nelson Rockefeller ended his ambition of becoming United States President", The Independent, 21 במאי 2015, אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה) Eltman, Frank (20 במאי 2015), "Obituaries", Boston Globe and Associated Press, אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה) Anthony, Calnek (19 בדצמבר 2018). "The Quiet Strength of Happy Rockefeller". Sotheby's Magazine. נבדק ב-22 במאי 2023. {{cite journal}}: (עזרה) "Happy Rockefeller Seen Being Happier at Seal Harbor Refuge". The Lewiston Daily Sun. Associated Press. 6 בספטמבר 1971. p. 7. נבדק ב-8 בספטמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) McFadden, Robert D. (19 במאי 2015). "Happy Rockefeller, Whose Marriage to Governor Scandalized Voters, Dies at 88". The New York Times. נבדק ב-8 בספטמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) Weaber, Gerald (בנובמבר 2009). "Fascinating Fitlers among the movers and shakers since Riverton's early days" (PDF). Gaslight News. Historical Society of Riverton. XXXIX: 5. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite journal}}: (עזרה) Smith, Richard Norton (21 באוקטובר 2014). On His Own Terms: A Life of Nelson Rockefeller (באנגלית). Random House. ISBN 978-0812996876. {{cite book}}: (עזרה) Robertson, Nan C. (5 במאי 1963). "Nickname 'Happy' Well-Fitted to Cheerful Mrs. Rockefeller". The New York Times. p. 72. {{cite news}}: (עזרה) "Many in G.O.P. Say Marriage Will Hurt Rockefeller in 1964". The New York Times. 3 במאי 1963. p. 17. {{cite news}}: (עזרה) Koski, Lorna (20 במאי 2015), "Happy Rockefeller's Style Remembered as 'Always Right'", WWD, אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה)Koski, Lorna (May 20, 2015), "Happy Rockefeller's Style Remembered as 'Always Right'", WWD, archived from the original on May 24, 2023, retrieved May 22, 2023 Andelman, David A. (18 באוקטובר 1974), "Wife of Rockefeller Has Breast-Cancer Operation", The New York Times: 85, אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה) Olson, Carly (24 בספטמבר 2018), "Sotheby's Nelson and Happy Rockefeller Collection Displays a Designer-Client Relationship of Unparalleled Intensity", Architectural Digest, אורכב מ-המקור ב-24 במרץ 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה) Radcliffe, Donnie (25 במרץ 1982). "The Kissinger Crowd". The Washington Post. אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023. נבדק ב-22 במאי 2023. {{cite news}}: (עזרה) Gladstone, Rick (5 בפברואר 2022). "'Guernica' Antiwar Tapestry Is Rehung at U.N." The New York Times. נבדק ב-27 בדצמבר 2023. {{cite news}}: (עזרה) Branch, Alfred (21 במאי 2015), "Happy Rockefeller, Wife of Former Gov. Nelson Rockefeller, Dies at 88", Patch.com 21, 2015, אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה)Branch, Alfred (21 May 2015), "Happy Rockefeller, Wife of Former Gov. Nelson Rockefeller, Dies at 88", Patch.com 21, 2015, archived from the original on May 24, 2023, retrieved May 22, 2023 Schultz, Abby (26 בספטמבר 2018), "Sotheby's Offers Nelson and Happy Rockefeller's Collection", Barron's, אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2023, נבדק ב-22 במאי 2023 {{citation}}: (עזרה)