laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויויאן צ'רויוט

ויויאן צ'רויוט (באנגלית: Vivian Cheruiyot; נולדה ב-11 בספטמבר 1983) היא אתלטית קנייתית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלופת העולם (ברלין 2009 וטגו 2011) בריצת 5000 מטר, ואלופת העולם (טגו 2011 ובייג'ינג 2015) בריצת 10000 מטר. צ'רויוט נולדה ליד קייו שבמחוז ריפט ואלי. היא מתאמנת בהדרכתו של ריקי סימס. בשנת 1999 זכתה צ'רויוט במדליית כסף באליפות העולם במרוצי שדה לנוער. אותה שנה באליפות העולם באתלטיקה לנוער היא זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר. בשנת 2000 זכתה צ'רויוט במדליית זהב באליפות העולם במרוצי שדה לנוער. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן באוגוסט 2007 זכתה צ'רויוט במדליית כסף בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 14:58.50 דק דקות, אחרי מסרט דפאר מאתיופיה (14:57.91 דקות) ולפני בת ארצה פריסקה ג'פלטינג צ'רונו (14:59.21 דקות). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה צ'רויוט במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:46.32 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 14:57.27 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט 2009 זכתה צ'רויוט במדליית זהב בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 14:57.97 דקות, לפני בת ארצה סילביה צ'ביווט-קיבט (14:58.33 דקות) ודפאר (14:58.41 דקות). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא קטר, במרץ 2010 זכתה צ'רויוט במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:51.85 דקות, אחרי דפאר (8:51.17 דקות) ולפני סנטיהו אג'יגו מאתיופיה (8:52.08 דקות). באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכתה צ'רויוט במדליית זהב בריצת 500 מטר בתוצאה של 16:18.72 דקות, לפני האתיופיות דפאר (16:20.54 דקות) ואג'יגו (16:22.32 דקות). במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באוקטובר אותה שנה זכתה צ'רויוט במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:55.12 דקות, לפני בנות ארצה צ'ביווט-קיבט (15:55.61 דקות) ואינס צ'נונג' (16:02.47 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכתה צ'רויוט בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:55.36 דקות, לפני צ'ביווט-קיבט (14:56.21 דקות) ודפאר (14:56.94 דקות) ובכך הגנה על תוארה, ובריצת 10,000 מטר בתוצאה של 30:48.98 דקות, לפני סלי קיפייגו (30:50.04 דקות) ואלופת העולם היוצאת לינט מסאי (30:53.59 דקות). היה זה ניצחון משולש של קנייה השני, לאחר ניצחונן של הנשים הקנייתיות בריצת המרתון בבוקר אותו היום. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה צ'רויוט בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:04.73 דקות, אחרי מסרט דפאר אתיופיה (15:04.25 דקות) ולפני שיאנית העולם טירונש דיבאבה מאתיופיה (15:05.15 דקות) ובמדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:30.44 דקות, אחרי טירונש דיבאבה (30:20.75 דקות) וסאלי קיפייגו מקניה (30:26.37 דקות). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה צ'רויוט במדליית כסף בריצת ה-10000 מטר בשיא קניה חדש של 29:32:53 דקות, אחרי אלמז איינה שקבעה שיא עולם חדש של 29:17.45 דקות ולפני האלופה היוצאת טירונש דיבאבה 29:42.56 דקות, שתיהן מאתיופיה. בריצת 5000 מטר קבעה שיא אולימפי חדש של 14:26.17 דקות וזכתה במדליית זהב. ריצת 1500 מטר: 4:06.65 דקות (2007) ריצת 3000 מטר: 8:28.66 דקות (2007) ריצת 5000 מטר: 14:20.89 דקות (2011) ריצת 10000 מטר: 29:32.53 דקות (2016) מדיה וקבצים בנושא ויויאן צ'רויוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויויאן צ'רויוט (באנגלית) ויויאן צ'רויוט, ברשת החברתית פייסבוק ויויאן צ'רויוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויויאן צ'רויוט, באתר olympedia.org ויויאן צ'רויוט, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ויויאן צ'רויוט, באתר ליגת היהלום ויויאן צ'רויוט, באתר Track and Field (נשים)
קנטרו סוזוקי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא סוזוקי. אדמירל קנטרו סוזוקי (ביפנית: 鈴木 貫太郎‏; 24 בדצמבר 1868 - 17 באפריל 1948) היה ראש הממשלה ה-42 של יפן, מ-7 באפריל 1945 עד 17 באוגוסט 1945. קנטרו סוזוקי נולד במחוז אוסקה והיה סגן שר חיל הים במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן מפקד צי, ולאחר מכן ראש המטה הכללי של חיל הים מ-1925 עד 1929. הוא ניצל בקושי מהתנקשות בתקרית 26 בפברואר ב-1936. כקצין ים צעיר, הוא פיקד על שייטת משחתות בזמן מלחמת רוסיה–יפן והשתתף בקרב הימי העיקרי, קרב צושימה. הוא פרש מחיל הים ב-1937. כסגן יושב ראש (ולאחר מכן גם יושב ראש) חברי מועצת בית המשפט במהלך מלחמת העולם השנייה, סוזוקי התנגד למלחמה עם ארצות הברית. כראש ממשלה, הוא תרם למשא ומתן לשלום עם בעלות הברית, ועזר לשכנע את הקיסר הירוהיטו להסכים לתנאי הכניעה של הצהרת פוטסדאם לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. הוא ניצל מניסיון התנקשות במהלך תקרית קיוג'ו ונפטר מסיבות טבעיות לאחר המלחמה. מדיה וקבצים בנושא קנטרו סוזוקי בוויקישיתוף קנטרו סוזוקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוניברסיטת המבורג

אוניברסיטת המבורג (בגרמנית: Universität Hamburg) היא מוסד להשכלה גבוהה השוכנת בעיר המבורג שבגרמניה, היא הוקמה ב-1919 על ידי וילהלם שטרן. רובע האוניברסיטה של המבורג מרכז בתוכו את ליבת החיים הסטודנטיאלים של המבורג - האוניברסיטה עצמה, מרכזי הבילויים של הסטודנטים- פאבים, מועדונים ומסעדות כמו גם מרכזי תרבות אומנות ותיאטרון ולכן אזור זה נחשב לאחד התוססים והשוקקים בחיים הצעירים של המבורג. 6 בוגרי אוניברסיטת המבורג זכו בפרס נובל. מספר הסטודנטים הממוצע בכל שנה הוא 38,000 מתוכם 3,800 סטודנטים שלומדים לתואר שני וכ-900 לתואר דוקטור. האוניברסיטה מציעה כ-120 מגמות שונות אשר מוצעות על ידי שש פקולטות. האוניברסיטה חברה ב-U15 (אוניברסיטאות בגרמניה). המוסד פעל בין השנים 1613 עד 1893, אך זכה לרמת השתתפות נמוכה של סטודנטים ולכן נסגר. בשנת 1895 הוחלט להקים את האוניברסיטה מחדש בעזרת מימון של איש עסקים מקומי בשם אדמונד סימרס. בינואר 1919 פתחה העיר המבורג מחדש את שערי האוניברסיטה. ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, פוטרו מהאוניברסיטה הפרופסורים ממוצא יהודי. הפקולטות הראשונות שהוקמו באוניברסיטה היו חוק (משפטים), מדע, רפואה, פילוסופיה ומדעי הטבע. האוניברסיטה רכשה את מעמדה הבינלאומי בתקופת רפובליקת ויימאר. האוניברסיטה גדלה מ-1,729 סטודנטים ב-1919; ל-12,600 סטודנטים בשנת 1960; ל-19,200 בשנת 1970; ל-43,636 ב-2019. בניינים באוניברסיטת המבורג הפקולטה למשפטים הפקולטה לכלכלה ומדעי החברה הפקולטה לרפואה הפקולטה לחינוך, פסיכולוגיה, ותנועת האדם הפקולטה למדעי הרוח הפקולטה למתמטיקה, מידענות, ומדעי הטבע ZBH מרכז לביואינפורמטיקה את הפקולטות מאיישים כמעט 850 פרופסורים העוסקים בהוראה ומחקר, כ-1800 אנשי סגל אקדמי, וכ-6650 אנשי סגל מנהלי. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת המבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת המבורג אוניברסיטת המבורג, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת המבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת המבורג, ברשת החברתית אינסטגרם מתוך רשימת הפרופסורים היהודים שפוטרו בגרמניה, דואר היום, 3 באוקטובר 1933
סרט מטוגן

סרט מטוגן (במקור: The Kentucky Fried Movie) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1977 מבית היוצר של צוקר, אברהמס וצוקר ("טיסה נעימה", "סודי ביותר!", "האקדח מת מצחוק"), בבימויו של ג'ון לנדיס. סרט זה נחשב לסרט הראשון ופורץ הדרך של ז'אנר הפרודיה והמוקומנטרי. התסריטאים דייוויד צוקר, ג'ים אברהמס וג'רי צוקר פנו למספר אולפנים בהוליווד, בניסיון להפיק גרסה קולנועית למופע האלתורים המצליח שלהם, שכבר רץ מול קהל בעבר, בשם קנטאקי פרייד תיאטר (במקור: Kentucky Fried Theater). האולפנים כולם דחו אותם, בטענה כי "הקהל לא אוהב סרטים אשר מורכבים ממערכונים". השלושה, אשר האמינו בחומרים שלהם, החליטו לעשות את הסרט שלהם בעצמם, באופן עצמאי. השלושה מימנו מכיסם סרט קצר באורך של עשר דקות, בעלות של 35 אלף דולר, ואיתו הם שבו ופנו לאולפנים בהוליווד, הפעם בצירוף הבמאי הצעיר ג'ון לנדיס. עם זאת, האולפנים עמדו בסירובם ודחו אותם. השלושה פנו אל קים יורגנסון, בעליו של בית קולנוע, וביקשו ממנו כי יקרין את הסרט שלהם לפני אחד מהסרטים באורך מלא שהוא מקרין בבית הקולנוע שלו. סקרן לראות כיצד יגיב הקהל יורגנסון הסכים, ולאחר שהתרשם לחיוב מתגובת הקהל - הוא הציע כי יגייס בעצמו את סכום הכסף הדרוש, על מנת שהאחים צוקר יוכלו להשלים גרסה באורך מלא של סירטם. יורגנסון הקרין את הסרט הקצר לעמיתיו ושכנע אותם להשקיע 650,000 $. כאשר יצא לאקרנים - סרט מטוגן הפך להצלחה קופתית ובהמשך אף בספריות הווידאו, והביא להכנסות של 7,100,000 $ (מהשכרות בארצות הברית בלבד). תקציב ההפקה המקורי של הסרט היה, כאמור, $650,000 אולם בסופו סכום זה עלה לכמיליון דולר, בשל הוצאות שונות בשלב הפוסט-פרודקשן. בסך הכל הסרט הכניס כ-20 מיליון דולר (בארצות הברית וברחבי העולם יחד), מה שהופך אותו לאחד הסרטים הכי משתלמים כלכלית של שנת 1970, ולאחת הקומדיות המצליחות ביותר של כל הזמנים. עם הזמן, הסרט אף נחשב לסרט פולחן (בתוך ז'אנר הקומדיה). סרט מטוגן הוא סרט המורכב ממערכונים, ולפיכך אין בו סיפור עם קו עלילה אחיד, כפי שמקובל בסרטי קולנוע רבים. המערכונים הם ברובם פרודיות על תוכניות טלוויזיה, פרסומות, סרטי קונג-פו, תשדירי שירות, יומני חדשות, טריילרים פיקטיביים ועוד. ביל ביקסבי ג'ורג' לייזנבי אוון ס. קים טוני דאו דונלד סאת'רלנד טרה סטורהמייר ברנסקומבה ריצ'מונד הסרט זכה לציון 78% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 27 ביקורות. טיסה נעימה חטיפה נעימה סודי ביותר! האקדח מת מצחוק (סדרת סרטים) "סרט מטוגן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סרט מטוגן", באתר נטפליקס "סרט מטוגן", באתר AllMovie (באנגלית) "סרט מטוגן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סרט מטוגן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סרט מטוגן", באתר Metacritic (באנגלית) "סרט מטוגן", באתר אידיבי "סרט מטוגן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סרט מטוגן, קדימון הסרט באתר יוטיוב Litwak, Mark (1986). Reel Power: The Struggle For Influence and Success in the New Hollywood. New York: William Morrow & Company. pp. 135. ISBN 0-688-04889-7. Litwak, p. 136 "The Kentucky Fried Movie‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
מודעת שידוכים

מודעת שידוכים היא מודעה המתפרסמת בעיתון, ובה אדם מחפש בן/בת זוג, בדרך כלל למטרת נישואים. ברוב המקרים, מפרסם את המודעה האדם עצמו שמחפש את בן/בת זוגו, אך לעיתים תתפרסם המודעה על ידי הוריו של המחפש, או על ידי שדכן שזהו עיסוקו. מודעת השידוכים הראשונה, שבה נאמר: "ג'נטלמן צעיר ישמח להשתדך לאשה טובה וצעירה בעלת הון של כ-3,000 לירות שטרלינג", פורסמה בשנת 1695 בעיתון לונדוני לגינון ולתבואות. בעקבות העניין שעוררה המודעה, החלו להתפרסם מודעות שידוכים דרך קבע בעמוד הראשון של עיתון זה. מודעת שידוכים היא בדרך כלל מודעת מילים (מודעת לוח), שמחירה נמוך, אך מתפרסמות גם מודעות שטח, היקרות יותר. המודעות מתארות בקצרה את מאפייניו הרלוונטיים של מפרסם המודעה: מצב משפחתי, גיל, מקצוע, השכלה, דת וכדומה, ולעיתים גם את מאפייניו של בן הזוג המבוקש. בדרך כלל המודעה אינה כוללת את שמו של מפרסם המודעה, אך ניתנת בה דרך ליצירת קשר עמו, מבלי לחשוף את זהותו, כגון תא דואר. מודעות שידוכים פורסמו על ידי גברים ונשים כאחד, אך בשנת 1727 אושפזה תושבת מנצ'סטר בבית חולים פסיכיאטרי, לאחר שפרסמה מודעת שידוכים בעיתון, משום שצעדה זה נחשב למעשה טירוף של מי שמהווה סכנה לציבור. בשנת 1915 ייסד אלפרד בארט בלונדון מגזין בשם "הלינק" (The Link), שהיה ייעודי לפרסום מודעות שידוכים. המשטרה, שחשדה שחלק מהמודעות נועדו להדחה לזנות, הביאה בשנת 1921 לסגירת המגזין ולמעצרו של בארט, שהואשם בפגיעה במוסר, ונידון לשנתיים מאסר עם עבודת פרך. פרנצ'סקה בומן, שפרסמה בשנת 2011 ספר העוסק בהיסטוריה של מודעות השידוכים, ציינה כי ”מה שראיתי לאורך כל המחקר שלי זה שבסופו של דבר, וזה קשור לאבולוציה, גברים מחפשים אשה צעירה, ונשים מחפשות גבר בעל אמצעים. זהו. גברים מחפשים נשים שיוכלו ללדת להם ילדים, ונשים מחפשות גברים שיוכלו לתמוך כלכלית בילדים שייוולדו, וזה כמעט לא השתנה”. בעיתונות העברית פורסמו מודעות שידוכים כבר מראשיתה. בשנת 1952 החל "מעריב" לפרסם את מודעות השידוכים במדור מיוחד. בשלהי המאה ה-20, עם התבססות האינטרנט, החלו אתרי היכרויות להחליף את מודעות השידוכים ככלי מרכזי למציאת בן זוג. בהמשך, בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, החלו גם רשתות חברתיות מקוונות, כמו אתר "פייסבוק",למשל, לעזור ביצירת קשרים רומנטיים. אתר היכרויות דייט שידוך Francesca Beauman, Shapely Ankle Preferr'd: A History of the Lonely Hearts Ad 1695-2010, Chatto & Windus, 2011 אריאלה בנקיר, ג'נטלמן צעיר ישמח להשתדך לאשה טובה וצעירה בעלת הון של כ-3,000 לירות, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2011 אריאלה בנקיר, ג'נטלמן צעיר ישמח להשתדך לאשה טובה וצעירה בעלת הון של כ-3,000 לירות, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2011
ואדים טיולפאנוב

ואדים אלברטוביץ' טיולפאנוב (ברוסית: Вадим Альбертович Тюльпанов;‏ 6 במאי 1964, לנינגרד – 4 באפריל 2017, סנקט פטרבורג) היה מדינאי רוסי, חבר במועצת הפדרציה של רוסיה מדצמבר 2011 ועד למותו. בעבר עמד בראש האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג בשנים 2003–2011. ואדים טיולפאנוב נולד במאי 1964 ולמד בבית הספר בעיר הולדותו לנינגרד. בשנת 1986 הוא סיים את לימודיו במכון להנדסה ימית ע"ש אדמירל מקארוב. לאחר לימודיו עבד בחברת הספנות הבלטית והיה למכונאי ומהנדס בכיר. ב-1993 הקים את חברת "מרקורי תחבורה" (Меркурий транспорт компани), ביולי 1997 נבחר לראש מועצת הקרן האזורית להגנת זכויות הפנסיונרים ומעוטי היכולת. בפברואר 1998 היה לחבר המועצה העירונית של המחוז המוניציפלי מס' 27 של רובע קירוב בסנקט פטרבורג ואחר כך התמנה לחבר במועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. ביוני 2001 מונה לסגן יושב ראש המועצה המחוקקת, וב-2002 נבחר שוב לחבר המועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג. בשנת 2011 עזב את התפקיד ומונה לחבר במועצת הפדרציה של רוסיה. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2014 כאשר במקומו מונתה ליודמילה קוסטקינה. ב-20 בספטמבר 2014 מונה לחבר מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם המחוז האוטונומי של הניינץ. ואדים טיולפאנוב היה מדינאי שמרן שתמך באופן נלהב בהקמת אוחטה סנטר, מרכז העסקים החדש של סנקט פטרבורג, שלפני ביטולו היה מיועד להוות כמשרד ראשי של חברת גזפרום, אף שהפרויקט זכה לביקורת קשה מצד תושבי סנקט פטרבורג, על כך שהפרויקט היה עלול לפגוע במרקם התרבותי והאדריכלי של העיר. הוא יצא בביקורת נוקבת נגד השלטונות האסטוניים, כאשר אלה העבירו את אנדרטת החייל הסובייטי ממרכז העיר טאלין לבית העלמין הצבאי בעיר; הוא טען כי אסטוניה סובלת מ"רוסופוביה" (פחד מרוסים) נטול תקנה. ב-4 באפריל 2017 נפטר במפתיע והוא בן 52 בלבד. טיולפאנוב שהה במרחץ ברובע קירוב בסנקט פטרבורג, הוא החליק ונפל על ראשו במכה שהייתה לקטלנית והביאה למותו. הוא נקבר ב-7 באפריל בבית העלמין נובודוויצ'יה בסנקט פטרבורג. טיולפאנוב היה נשוי ולו בן ובת, מילנה, שנישאה לכדורגלן אלכסנדר קרז'אקוב. מדיה וקבצים בנושא ואדים טיולפאנוב בוויקישיתוף ואדים טיולפאנוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טיולפאנוב בכנס של מפלגת רוסיה המאוחדת(הקישור אינו פעיל) טיולפאנוב: לא נסכים למשאל עם על פרויקט אוחטה סנטר, דיווח רוסי טיולפאנוב: הציניות של השלטון האסטוני רק פוגעת, דיווח רוסי Сенатор Тюльпанов умер, поскользнувшись в питерской бане
כלב רועים שלטי

כלב הרועים השטלנדי (באנגלית: Shetland Sheepdog) הוא גזע של תת-המין כלב הבית. מקור ה"שטלנד שיפדוג" או בקיצור ה"שלטי", Shetland Sheepdog -Sheltie, הוא באיי שטלנד, צפונה מסקוטלנד. בעבר היה תפקידו להבריח את הכבשים מן היבולים של החוות הקטנות (Toons) ובשל כך היה שמו הראשון של הגזע "Toonie" - כלב של חווה קטנה. תושבי האי בחרו את כלביהם לפי יכולת עבודתם, סיבולת, אומץ לבם, אינטליגנציה ונאמנות. תכונות אלו הועברו גם לשלטי המודרני. השלטי פותח לגזע נפרד בסוף המאה ה-19. נראה כי אז נעשו זיווגים עם הקינג צ'ארלס ספאנייל - King Charles Spaniel)) ועם גזע היאקי מגרינלנד (Yakki). לבסוף נעשו זיווגים עם קולי גס-שיער (הכלב המפורסם בסרט "לאסי"), וכתוצאה מכך קיבל השלטי הרבה מצבעיו ותכונותיו הפיזיות של הקולי. במשך זמן מה השתמשו האיכרים באיי שטלנד בכלבי בורדר קולי כמפקחים על העדרים. ההכלאה עם כלבי הטוני יצרה גזע הדומה בחוכמתו לבורדר קולי, הנחשבים לגזע חכם במיוחד. כיום עומד השלטי במקום השני בסקאלת החוכמה של גזעי הכלבים (מבין הכלבים הקטנים), לאחר הפודלים. במאה ה-20 היה שמו של הגזע "שטלנד קולי", אבל בשל התנגדות מגדלי הקולי, שינו את השם ל"שטלנד שיפדוג", ובקיצור "שלטי". ההתאחדות הבריטית לכלבנות רשמה את השלטי הראשון ב-1909 והגזע הגיע לארצות הברית ב-1911. עד שנות 1920 המאוחרות לא היו כלבים רבים מגזע זה באנגליה או בארצות הברית. בישראל קיים השלטי בשלושה צבעים: כחול שיש: אפור-כחול משולב עם שחור, לבן בחזה ובצווארון, קצת חום, טריקולור: בעיקר שחור, לבן בחזה ובצווארון, קצת חום סייבל: בעיקר חום ג'ינג'י, לבן בחזה ובצווארון, קצת שחור. בישראל קיימים מגדלים ספורים של הגזע, ויש בה רק כמה עשרות כלבים מגזע זה, כאשר הסייבל הוא הצבע הפופולרי ביותר.[דרוש מקור] כלב רועים שלטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1]
יוהאן פרידריך שרטר

יוהאן פרידריך שרטר (בגרמנית: Johann Friedrich Schröter‏; 1724–1811) היה אבובן ומורה גרמני. שרטר נולד באיילנבורג ושירת כאבובן בגדוד של הרוזן בריהל. ב-1748 נשא אישה ובסביבות 1755 עקר עם משפחתו לוורשה ואחר, בסביבות 1763, ללייפציג. אשתו מתה בשנת 1766, זמן קצר לאחר הולדת בתם הצעירה, מריה הנרייטה. שרטר הקדיש את חייו לטיפוח ילדיו המוזיקליים ולקידום כשרונותיהם. בתו, קורונה שרטר הייתה לזמרת ידועת שם ומלחינה. שני בניו, סמואל והיינריך היו האחד פסנתרן והשני כנר. בתו הצעירה, מריה הנרייטה הייתה גם היא זמרת. כל ילדיו של שרטר הופיעו בקונצרטים בלייפציג והחל בשנת 1771 לקח אותם לסיורי הופעות ממושכים בגרמניה, בהולנד ובאנגליה. שלושת הילדים הגדולים הופיעו שם בקונצרט ב-2 במאי 1772. שישה דואטים של שרטר לכינור וצ'לו יצאו לאור באנגליה בלונדון בסביבות 1772, יצירותיו היחידות שיצאו לאור בדפוס. משפחת שרטר חזרה ללייפציג ב-1773 או 1774. שרטר כיהן בשנים 1779 עד 1786 כנגן חצר ומורה בהנאו ואחר בקאסל, שם פרש לגמלאות ונשאר עד מותו בשנת 1811. יוהאן סמואל שרטר מריה הנרייטה שרטר רונלד קיד, הערך "יוהאן פרידריך שרטר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין קיד, שם
שחייה באולימפיאדת מלבורן (1956)

תחרויות השחייה באולימפיאדת מלבורן (1956) נערכו בין ה-29 בנובמבר 1956 ל-7 בדצמבר 1956. 13 משחים נערכו במשחקים אלו (6 לנשים ו-7 לגברים), בהשתתפות 235 משתתפים (99 נשים ו-136 גברים) מ-33 מדינות. לראשונה סגנון פרפר ניקבע כסגנון נפרד מסגנון חזה, והוכנסו לתחרות משחה ל-100 מטר פרפר לנשים ומשחה ל-200 מטר פרפר לגברים. במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי לנשים שלוש הזוכות היו מאוסטרליה (אוסטרליה). דון פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה) ולוריין קראפ (אוסטרליה אוסטרליה), כל אחת מהן זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. שלי מאן (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה בשתי מדליות זהב. נבחרת אוסטרליה (אוסטרליה) בשחייה לגברים זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 7 אפשריות. במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי לגברים שלושת הזוכים היו מאוסטרליה. מארי רוז (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-3 מדליות זהב וג'ון הנריקס (אוסטרליה אוסטרליה) זכה בשתי מדליות זהב. בסך הכל נקבעו 7 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 3 לנשים ו-4 לגברים. מדיה וקבצים בנושא שחייה באולימפיאדת מלבורן בוויקישיתוף שחייה באולימפיאדת מלבורן (1956), באתר סימוכין ספורט אולימפי
יאן קולר

יאן קולר (בצ'כית: Jan Koller; נולד ב-30 במרץ 1973 בסמטנובה להוטה) הוא כדורגלן עבר צ'כי אשר שיחק בעמדת החלוץ. הוא מחזיק בשיא כל הזמנים של הנבחרת (כולל נבחרת צ'כוסלובקיה בעבר) בהבקעת שערים, עם 55 כיבושים. קולר, המתנשא לגובה של 2.02 מטר, היה אחד מהשחקנים הגבוהים הטובים ביותר באירופה. הוא התחיל את אימוני הכדורגל שלו בעמדת השוער אבל כאשר החל לשחק כדורגל מקצועני הוא עבר הסבה לעמדת החלוץ, שבה שיחק עד תום הקריירה. למרות זאת, בעונת 2002/2003 אימוניו כשוער פעלו לטובת קבוצתו, כאשר במהלך משחק הבונדסליגה שבין בורוסיה דורטמונד לבאיירן מינכן הורחק השוער הראשון של דורטמונד, ינס להמן, באמצע המחצית השנייה. קולר נכנס לשער, אחרי שהוא כבר הספיק להבקיע שער במחצית הראשונה. הוא אפילו הצליח לשמור על השער נקי עד סיום המשחק, אחרי שהציל כדורים רבים והזדמנויות רבות שנבעטו לעבר שערו בידי שחקני באיירן, ובנוסף לכל, הוא זכה בתואר שוער השבוע בליגה. דורטמונד, למרות הכל, הפסידה בסיומו של אותו משחק. לדורטמונד הגיע קולר מהקבוצה הבלגית אנדרלכט בשנת 2001. אל אנדרלכט הגיע מהקבוצה הבלגית הקטנה לוקרן שעמה הצליח לזכות בתואר מלך השערים של הליגה הבלגית בסיום עונת 1998/1999. בעונת 2006/2007 עבר לקבוצת הפאר הצרפתית מונקו לאחר חמש עונות מוצלחות בדורטמונד. במהלך עונת 2007/2008 הוא עבר לנירנברג, עימה ירד לליגת המשנה הגרמנית בסיום העונה. בקיץ 2008 עבר לקריליה סובטוב סמארה מליגת העל הרוסית ולאחר מכן שיחק בקבוצה הצרפתית קאן. באוגוסט 2011 הודיע קולר על פרישה ממשחק. ב-16 ביוני 2008, לאחר הדחת הנבחרת מיורו 2008, פרש קולר מנבחרת צ'כיה אחרי 55 שערים ב-90 משחקים. בטורניר עצמו הבקיע שער אחד. ב-2009 החליט להצטרף שוב לנבחרת הצ'כית בגלל תוצאותיה המאכזבות במוקדמות מונדיאל 2010. הוא שיחק משחק אחד מול נבחרת סלובקיה ולאחריו פרש בשנית. מדיה וקבצים בנושא יאן קולר בוויקישיתוף יאן קולר, באתר Transfermarkt יאן קולר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יאן קולר, באתר Soccerway יאן קולר, באתר WorldFootball.net יאן קולר, באתר National Football Teams יאן קולר, באתר FootballDatabase.eu אתר השחקן יעקב זיו, יאן קולר הודיע על פרישה מנבחרת צ'כיה, באתר nrg‏, 16 ביוני 2008
דלמדיגו

משפחת דלמדיגו היא משפחה יהודית בימי הביניים אשר יצאו מתוכה רבנים, חכמים ומחברי ספרים. שם המשפחה לקוח משיבוש המילים הלטיניות, ״דל מדיקו״ – הרופא. ראש המשפחה היה ר' אבא הזקן ב"ר יהודה דלמדיגו, הוא עבר מגרמניה אל בירת כרתים הרקליון (קנדיה) בסביבות שנת 1400, ושם קבע את מושבו. הוא היה מרביץ תורה בקהילתו ואף בנה בית כנסת גדול בעיר. האם התכוונתם ל... ר' אליהו דלמדיגו - רב, פילוסוף, מתרגם, רופא, ומחבר ספרים.  ר' יוסף שלמה דלמדיגו - רב, פילוסוף, אסטרונום, ומחבר ספרים. היה תלמידו שלגלילאו גליליי.  שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אבא הזקן ב"ר יהודה", בתוך: כנסת ישראל עמ' 3, באתר היברובוקס.
מיכאיל אוסייבסקי

מיכאיל אדוארדוביץ' אוסייבסקי (Осеевский Михаил Эдуардович; נולד בלנינגרד ב-30 בנובמבר 1960) הוא כלכלן ומדינאי רוסי. כיהן כסגן מושלת סנקט פטרבורג, ולנטינה מטוויינקו וכיהן כסגנהּ בכל משך כהונתה כמושלת העיר. בינואר 2012, דמיטרי מדבדב מינה אותו לתפקיד סגן שר לפיתוח כלכלי של רוסיה. בשנת 2012 מונה לסגן יו"ר דירקטוריון הבנק למסחר חוץ. ב-3 במרץ 2017 מונה לנשיא חברת רוסטלקום. מיכאיל אוסייבסקי נולד בלנינגרד לאדוארד אוסייבסקי ב-30 בנובמבר 1960. בשנת 1983 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני של לנינגרד ע"ש מיכאיל קלינין. עד 1986 היה מזכיר הוועדה של הקומסומול בפקולטה למכניקת החשמל במכון הפוליטכני של לנינגרד והתקדם בעבודה עד לתפקיד של מהנדס בכיר. מ-1986 ועד 1993 היה מהנדס בחברת "אלקטרופיזיקה". בשנים 1993–1999 היה סגן מנהל הבורסה לניירות ערך בסנקט פטרבורג וכיהן במקביל גם כחבר במועצה המומחית של הוועדה הפדרלית לניירות ערך. בספטמבר 1999 היה סגן יו"ר מועצת המנהלים של בנק התעשייה והבנייה (Промышленно-строительный банк) בסנקט פטרבורג. בנובמבר 2003 התמנה לסגן מושל סנקט פטרבורג, והיה ליועץ הכלכלי של ולנטינה מטוויינקו שהתעסק בפיתוח הכלכלי של העיר. בנובמבר 2005 התמנה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת "מטרוקום" והיה חבר מועצת המנהלים של בנק VEB-Invest. ב-2008 הוא ביקר בישראל בראש משלחת של כ-160 איש, על מנת לחתום על הסכם שיתוף פעולה ייחודי בין ממשלת העיר סנקט פטרבורג לעיריית חיפה והיה זה הסכם שיתוף הפעולה הראשון מסוגו שנחתם בין עיר רוסית לעיר ישראלית. ביוני 2010 מונה לראש האדמיניסטרציה של מושלת סנקט פטרבורג והיה ממייסדי התחרות הלאומית לאנשי העסקים המוצלחים ביותר של רוסיה, הנערכת מדי שנה מאז 2010. כשכיהן כסגן מושל העיר, אוסייבסקי היה ממארגני פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה, מתוקף תפקידו כמחזיק תיק הכלכלה במועצת העיר ויו"ר וועדת התיאום של הפורום. באוגוסט 2011, מפלגת רוסיה המאוחדת קידמה אותו כמועמד לתפקיד מושל העיר סנקט פטרבורג, לצד ואדים טיולפאנוב וגאורגי פולטאבצ'נקו, שנבחר לבסוף למושל העיר. בינואר 2012 היה לסגן השר לפיתוח כלכלי של רוסיה. מאז 2012 הוא סגן יו"ר דירקטוריון הבנק למסחר חוץ ובמרץ 2017 מונה לנשיא חברת "רוסטלקום". מיכאיל נשוי ויש לו שני בנים. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל אוסייבסקי בוויקישיתוף מיכאיל אוסייבסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Ministério do Desenvolvimento Econômico da Rússia ganha novo vice-ministro [1] (בפורטוגזית) שיתוף פעולה ייחודי בין חיפה וסנט פטרסבורג באתר Zepo, ‏ 20 במאי 2005
אברהם שלמון

אברהם ("אברמיק") שלמון (נולד ב-2 בינואר 1942) הוא טייס קרב לשעבר ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, הפיל במהלך שירותו 14.5 מטוסים. שלמון נולד ב-1942 בירושלים, הצעיר במשפחה בת שישה ילדים. מצאצאי הרב אברהם שלמה זלמן צורף. התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס אותו סיים בשנת 1961. לאחר הקורס הוצב בטייסת מיסטר. זמן קצר לאחר מכן הועבר לטייסת מיראז' 3. השתתף במלחמת ששת הימים, במבצע מוקד הוביל מבנה של טייסת 119 לתקיפת שדה התעופה ברבת עמון והשתתף בתקיפת נמל התעופה הבינלאומי של קהיר, במהלך המלחמה הפיל שני מטוסי מיג 19. במלחמת ההתשה הפיל חמישה וחצי מטוסים (הפלה אחת משותפת עם יפתח ספקטור). לאחר מכן שימש כמפקד טייסת ראשוני בקורס טיס ושימש כמוביל הצוות האווירובטי של חיל האוויר. בשנת 1971 השתחרר משירות סדיר ונקלט כטייס בחברת אל על. כחודש לפני מלחמת יום הכיפורים הפיל מטוס מיג 21 סורי. במלחמה עצמה הפיל ארבעה מטוסים. כחצי שנה לאחר המלחמה הפיל מטוס מיג נוסף. שלמון מתגורר בגני יהודה, נשוי לבילהה ולהם שתי בנות. אחיו הבכור יעקב שלמון (סלומון) שירת גם הוא כטייס קרב ומפקד טייסת בחיל האוויר, וחייו ניצלו על ידי אסתר ארדיטי. לימים היה מנהל נמל התעופה בלוד. רונה תמיר, משחק השחמט של אברהם שלמון, בטאון חיל האוויר 122, 223 (1 באוגוסט 1998) אלכס דורון, מחיל־הספר של עבר־הירדן להנהלת נמל־התעופה בלוד, מעריב, 21 בספטמבר 1967.