laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תיאטרון ארג'נטינה

תיאטרו ארג'נטינה (איטלקית:Teatro Argentina), הוא בית אופרה ותיאטרון הממוקם במתחם עתיקות ברומא שבאיטליה (מתחם הכולל את תיאטרון פומפיוס). בית האופרה הוא אחד העתיקים ברומא, נחנך ב-31 בינואר 1732 בהצגת האופרה "ברניצ'ה" (Berenice) מאת המלחין דומניקו סארו. המבנה נבנה בהזמנת משפחת ספורצה צ'זאריני ותוכנן בידי האדריכל ג'רולאמו תיאודולי. מבנה האודיטוריום הוא בצורה מסורתית של פרסה בגובה 6 קומות של תאי צפייה עשויים עץ. המבנה שופץ פעמים רבות. הדוכס פרנצ'סקו ספורצה-צ'זריני שניהל את תיאטרו ארג'נטינה בשנים 1815-1807 היה אוהב תיאטרון מושבע שצבר עד יום מותו חובות גדולים בעקבות חריגות תקציביות. האירוע המפורסם ביותר שהתקיים בתיאטרון התרחש ב-20 בפברואר 1816:בכורת האופרה "הספר מסביליה" מאת ג'ואקינו רוסיני התפאורה נחתמה על ידיאנג'לו טוזלי. הליהוק כלל את מנואל גרסיה בתפקיד הרוזן אלמוויבה, גרטרודה ג'ורג'י-ריגטי - רוזינה, לואיג'י זמבוני - פיגרו - זנוביו ויטרלי - דון בזיליו, ברטולומאו בוטיצ'לי - ברטולו. הצגת הבכורה נחשבה לכישלון, אולם בהצגות הבאות הרושם תוקן. בתיאטרו ארג'נטינה הוצגו בבכורה גם כמה אופרות של סאבריו מרקדנטה ב-28 בינואר 1822התקיימה בו גם הצגת הבכורה של האופרה "זוראידה די גרנאדה" מאתדוניצטי עם הזמרים דומניקו דונצלי ולואיג'יה בוקאבדאטי. רק ב-1826 נגצרה בניית החזית של הבניין, יצירת האדריכל פייטרו הול. גם שתי אופרות מאת ורדי: "שני הפוסקארים" ב-1844 ו"קרב לניאנו" ב-1849 בנוסף אירח האולם אופרות מצליחות מאת צ'ימרוזה דוניצטי ורסיטל מפורסם של פגניני בשנת 1827. בתחילת שנות ה-1850 כיכבה על במת התיאטרון רקדנית הבלט סופיה פואוקו. ב-1944-1919 אף-על-פי שהוצגו בו יותר מופעי אופרה משל תיאטרון, במקום אירח הצגות בכורה של מחזות מאת פירנדלו, איבסן וגורקי. בחורף 1945-1944 שורה של מופעי אופרה התקיימו בו לכבוד הכוחות הבריטים והאמריקאיים. בשנות ה-1950 שימש המתחם להקלטות התזמורת סנטה צ'צ'יליה. השיפוץ האחרון של התיאטרון נערך על ידי פאולו פורטוגזי ב-1993. אחרי 1994 הפך התיאטרון למושב ראשי של להקת התיאטרון של רומא או תיאטרו סטאבילה, בניהולו של מריו מרטונה (2001-1999). האולם מארח מופעי ספרות, מחזות וכן מופעי אופרה ומוזיקה סימפונית. בבניין הוקם מוזיאון היסטורי של התיאטרון המאחסן ארכיוני תעודות וצילומים,פתוחים לביקורים מודרכים לקהל הרחב. החל מ-2022 "התיאטרון של רומא" הוכר כקרן. ב-2023 התיישב בבניין מועצת המנהלים החדשה שלה. ברומן "הרוזן ממונטה קריסטו מאת אלכסנדר דיומא האב סצנה חשובה מתרחשת בתיאטרו ארג'נטינה בעת הצגה של האופרה "הפריזאית" מאת גאטנו דוניצטי. מדיה וקבצים בנושא תיאטרון ארג'נטינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון ארג'נטינה (באיטלקית) אתר הבית של התיאטרו די רומא, עם תמונות
הבראנדנבורגים בבוהמיה

הברנדנבורגים בבוהמיה (בצ'כית: Braniboři v Čechách) היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי בדז'יך סמטנה במאה ה-19 לצורך תחרות, ונועדה לכבוש את לב העם הצ'כי שהיה בתהליכי הדגשת לאומיותו. המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה ניגש לתחרות מוזיקלית בשנת 1863. לתחרות הגיש אופרה בשלוש מערכות, הקרויה הברנדנבורגים בבוהמיה. העם הצ'כי היה בשלבי התעוררותו הלאומית מהשלטון הגרמני, תופעה שהייתה נפוצה בקרב עמים רבים במרכז אירופה במאה ה-19. סמטנה רצה להלחין יצירה שתיחשב ליצירה לאומית צ'כית, שיהיו בה אלמנטים אנטי-גרמניים. העלילה מתרחשת במאה ה-13, כאשר מלך בוהמיה נרצח על ידי רודולף לבית הבסבורג. אלמנת המלך מזמינה את שליט ברנדנבורג לבלום את כוחותיו הפולשים של רודולף, אבל במקום לסייע לה יוצאים הברנדבורגים למסע של רצח אונס וביזה בארצה. שלוש בנותיו של ראש העיר פראג נחטפות בידי גרמני, עד שמלך הקבצנים, דמות דמיונית שמשמשת כגיבור לאומי, מסייע לשחרורן. לאחר מכן בוזזים את בתיהם של הפולשים הגרמנים ומגרשים אותם. לאחר דיונים וויכוחים רבים, הפרס בתחרות הוענק לסמטנה באי רצון. חבר השופטים סבר שהמוזיקה גרמנית מדי, הנושא לא מספיק לאומי ואין שימוש בשירי עם. לראשונה במוזיקה הצ'כית מוצג העם כגיבור בעל תפקיד דרמטי פעיל. ככל שהפגיעה בצ'כים מתגברת כך המוזיקה מתגברת עד הגיעה לשיא עוצמתה ואז נחלשת, לבסוף הצלילים הולכים ונעלמים כמו בהשלמה חסרת תקווה. אז יש קולות ללא ליווי, ואז מצטרפת התזמורת, משתלטת ומגיעה לשיא. מדיה וקבצים בנושא הבראנדנבורגים בבוהמיה בוויקישיתוף
רכבת הפרוורים של שיקגו

רכבת הפרוורים של שיקגו או מטרא (באנגלית: Metra) היא מערכת רכבות פרווריות אשר פועלת באזור המטרופולין של שיקגו. שירותי רכבת הפרוורים מופעלים על ידי "רשות התחבורה האזורית" (RTA, Regional Transportation Authority). מערכת המטרא כוללת כיום מערך של 11 קווי רכבת אשר עוברים דרך 237 תחנות ברחבי אזור המטרופולין של שיקגו. האורך הכולל של כל הקווים הוא 797 ק"מ. רכבת הפרוורים של שיקגו משרתת קרוב ל-80 מיליון נוסעים בממוצע מדי שנה. שלושת התחנות המרכזיות של רכבת הפרוורים בשיקגו הן: תחנת הרכבת שיקגו יוניון מילניום סטיישן מרכז התחבורה אוגילבי מדיה וקבצים בנושא רכבת הפרוורים של שיקגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רכבת הפרוורים של שיקגו (באנגלית) רכבת הפרוורים של שיקגו, ברשת החברתית פייסבוק רכבת הפרוורים של שיקגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רכבת הפרוורים של שיקגו, ברשת החברתית אינסטגרם
מילוא

האם התכוונתם ל... מִילּוֹא – מצודה, מבצר, סוללת עפר המילוא – מפעל בנייה מקראי מילוא (ירושלים) – אזור אותו בנה והרחיב שלמה המלך בירושלים בתקופת בית ראשון מילוא (הוצאת ספרים) אורנה מילוא – ציירת ישראלית, בתם של יוסף וימימה מילוא אלעד מילוא – עו"ס, מנהל שירותי תעסוקה ב'עזר מציון' זאב מילוא – מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, אלוף-משנה בחיל הקשר והאלקטרוניקה טובה מילוא – פרופסור בחוג למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב יוסף מילוא – שחקן ובמאי ישראלי ימימה מילוא – שחקנית ובמאית ישראלית רוני מילוא – פוליטיקאי ישראלי, ראש עיריית תל אביב שלמה מילוא – מנכ"ל התעשייה הצבאית בשנים 1995–2000, אחיו של רוני מילוא מילו מילוי
כיש

כיש (למפת עיראק מוגדלת)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. כיש (למפת עיראק רגילה)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. כיש כיש הייתה עיר שומרית. חורבותיה נמצאו בתל אל-אוחימיר במסופוטמיה שבעיראק. מיקום העיר הוא 12 ק"מ ממזרח לבבל, ו-80 ק"מ מדרום לבגדאד. תחילת ההתיישבות בכיש נעשתה בתקופת ג'מדת נצר (3200–2900 לפנה"ס). היא הייתה אחת הערים החשובות בתקופת הממלכה הקדומה בשומר. יש מידע מועט לגבי קורותיה של העיר לפני תקופת סרגון מאכד אשר מקורו היה מעיר זו. על פי רשימת המלכים השומרית, כתב יד אשר תיעד את המלכים השומרים ושושלות זרות לאחר המבול, כאשר המלוכה ירדה משמים, השושלת הראשונה התחילה במאה ה-29 לפנה"ס לערך בעיר כיש. הרשימה מכילה שמות של 40 מלכים שמלכו בכיש לאורך תקופה של ארבע שושלות. הממצאים הארכאולוגיים מאשרים את קיומם של המלכים רק מהמלך ה-22 בשושלת הראשונה של כיש, אנמברגשי. רשימת המלכים כוללת שמות מלכים אשר זוהו כשמות שמיים ואשר מעידים על כך שהאוכלוסייה הקדומה של כיש כללה גם אוכלוסייה ממוצא שמי. על פי רשימת המלכים השומרית, לאחר שכיש הובסה במלחמה במאות ה-27–26 לפנה"ס, עברה שושלת המלוכה לארך. אולם למרות הירידה בכוחה הצבאי והכלכלי של כיש, היא המשיכה להיות עיר חשובה מבחינה פוליטית כמו העיר ניפור בדרום. מלכים רצו לשלוט בכיש כדי לתת לגיטימציה לשלטונם, והם נשאו את התואר "מלך כיש" גם אם מקורם היה מאכד, מאור או מבבל. לאחר נפילת אור 3 בעקבות מהומות האמורים, קיבלו האמורים את ההנהגה הפוליטית על ערים באזור, ובכללן כיש. ההתיישבות בכיש נמשכה גם בתקופה הבבלית הקדומה, האשורית החדשה. בתקופה האכדית האל הפטרון של העיר היה זבבה (או זמאמה), לצד אשתו אִינַנַ. האתר הארכאולוגי של כיש משתרע על שטח אליפטי שאורכו כ-9 ק"מ ורוחבו כ-3.5 ק"מ, המקיף 40 תילים קטנים. הגדולים שבהם הם אוחימיר ואינגרה. תל אוחימיר הוא האתר של העיר כיש; משמעות השם הוא "האדום", על שם הלבנים האדומות של הזיקורת שנמצא בתל. בתל אינגרה נמצא המקדש לאלה איננ. במאה ה-19, בעקבות חפירות לא חוקיות באתר, החלו להופיע לוחות חרס בשוק. לוחות אלה איפשרו את זיהוי האתר על ידי חוקר צרפתי כעיר כיש. בשנים 1912 ו-1914 ביצע צוות של ארכאולוגים צרפתיים חפירות ארכאולוגיות מסודרות באתר. הממצאים כללו 1,400 לוחות חרס מהתקופה הבבלית הקדומה. לוחות אלה נמצאים היום במוזאון הלובר בפריז ובמוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול. בשנים 1923 עד 1933 חפרה באתר משלחת משותפת של מוזיאון פילד משיקגו ואוניברסיטת אוקספורד בראשות סטיבן לנגדון. בשנים 1988, 2000 ו-2001 חפרה באתר משלחת יפנית. מדיה וקבצים בנושא כיש בוויקישיתוף כיש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוסף כיש במוזיאון פילד סרטון ביוטיוב המציג את אוסף כיש במוזיאון פילד, סרטון באתר יוטיוב תמונות מהאתר של כיש במכון האוריינטלי בשיקגו Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 37
הפארק הלאומי אמאס

הפארק הלאומי אמאס (בפורטוגזית: Parque Nacional das Emas; מילולית: "הפארק הלאומי ננדואים") משתרע על פני כ-1,320 קמ"ר, רובם בדרום-מערב מדינת גויאס שבברזיל, ומקצתם במאטו גרוסו דו סול. הפארק הוכרז ב-11 בינואר 1961 בידי נשיא ברזיל, ז'וסלינו קוביצ'ק, במטרה להגן על החי והצומח האופייניים לאזור הסראדו. בשנת 2001 הוכרז הפארק בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס שבצפון-מזרח גויאס. שטחו של הפארק אינו רציף, והוא נקטע במספר עיירות כורים, הגדולות שבהן קוסטה ריקה ושפדאו דו סאו. כפארק המצוי באזור הסראדו, הוא מאופיין בסוואנה טרופית. כ-70% משטחו הם שדות פתוחים, ורק 1.2% מיוערים. עיקר הצמחייה כוללת מיני דגנים. עולם החי בפארק כולל, בין היתר, יגוארים, פומות, ארמדילים ענקיים, טאיאסואים לבני שפתיים, זאבי רעמה, טפירים, איילי פאמפאס, איילי ביצות, מזאמות אדומות, מזאמות אפורות, אוצלוטים, זאבי יער וננדואים, שעל שמם קרוי הפארק. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי אמאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי אמאס (בפורטוגזית)
שמורת בני ציון

שְׁמוּרַת בְּנֵי צִיּוֹן, הידועה גם כִּשְׁמוּרַת חָרוּצִים, היא שמורת טבע באזור השרון. השמורה נמצאת מערבית למושב בני ציון ובקרבת היישוב חרוצים, בדרום השרון. היא הוכרזה כשמורה ב-21 במרץ 1968 ושטחה 108 דונם. השמורה מתנשאת לגובה 40 מ' מעל פני הים. השמורה משתרעת בשטחו המחורץ של רכס הכורכר השני. גדלה בה צמחייה נמוכה (בתה וגריגה) על אדמות חמרה וחוסמס. בשנת 2002 נשרף רוב שטח השמורה, ומאז שוקמה ברובה. הכניסה לשמורה היא ללא תשלום, אך הכניסה לכלי רכב ואופניים אסורה, כדי לא לרמוס את הצמחייה, לחרוץ את הקרקע ולשנות את משטר הניקוז בשמורה. ב-2015 השמורה נסגרה לצורך שיקום הקרקע שנפגע מעומס המטיילים ברגל ומרוכבי אופניים והסוסים מעריכים שבשמורה גדלים כ-300 מיני צמחים, חלקם נדירים. בין הפרחים הבולטים בשמורה: כלנית מצויה, סביון אביבי, נעצוצית סבוכה, לשון-אפעה קטנה, רומוליאה סגלולית, חיננית הבתה, חבצלת קטנת-פרחים, סתוונית היורה, צבעוני השרון, חצב מצוי, צנון מצוי ועוד. רובם פורחים בחורף ובאביב. בשנים האחרונות פלש לשמורה גם חמציץ נטוי, המתחרה עם הצומח המקומי. בשמורה נצפו בעלי חיים כגון: יונקים: מחילות של שועל מצוי, דרבן, חולד, חדף מצוי, קיפוד מצוי. זוחלים: צב יבשה מצוי, חרדון מצוי, שנונית השפלה, חומט פסים, צפע מצוי, זיקית ים-תיכונית, חנק משריץ, חומט מנומר צפוני ותלום קשקשים מצוי. עופות: בולבול, דרור ספרדי, דרור הבית, חוגלה, פשוש, כחל, עורב אפור, חוחית, עפרוני מצויץ ועוד רבים אחרים. נכון לשנת 2017 קיים שביל יחיד החוצה את השמורה בחלקה הצפוני וניתן ללכת בו. אורך מסלול הטיול הוא כשעה. ההליכה על שביל מסומן שאורכו כ-400 מטרים, מסלול הטיול מתאים למשפחות. על השמורה אפשר להשקיף מקצהו המערבי של המושב בני ציון. כמו כן גם מנקודת התצפית ב"מצפה עידו" (מצפה שהוקם לזכרו של עידו שני ז"ל שנפל בקרבות ה-7 באוקטובר) אשר ממוקם בקצה היישוב הקהילתי חרוצים. מדיה וקבצים בנושא שמורת בני ציון בוויקישיתוף דניאל מאייר, זווית, כך ניצלה שמורת הטבע הקטנה שהרסו מטיילים, באתר ynet, 21 באוקטובר 2017 שמורת רכס חרוצים (בני ציון), טבע ונופים בישראל מושב בני ציון, הושבילים- מסלולים ואתרים בארץ ובעולם שמורה על שולחן הניתוחים | זווית רשות הטבע והגנים, באתר www.parks.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא איכות הסביבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת הודו בכדורסל

נבחרת הודו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הודו. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל ההודית. הדירוג הנוכחי של נבחרת הודו ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-76 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של 6 מקומות לעומת דירוג קודם. נבחרת הודו נחשבת לנבחרת בינונית באסיה ולא הגיעה להישגים משמעותיים. הישג השיא שלה באליפות אסיה בכדורסל הוא המקום הרביעי בשנת 1975. הנבחרת העפילה פעם אחת למשחקים האולימפיים בשנת 1980 וסיימה במקום ה-12 והאחרון. נבחרת הודו מעולם לא השתתפה באליפות העולם בכדורסל. 1950 עד 2023 - לא העפילה מדיה וקבצים בנושא נבחרת הודו בכדורסל בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
סקוץ'

האם התכוונתם ל... צמדן – פס הצמדה בשיטת לולאה וקרס המוכר בשם הגנרי סקוץ' בעקבות המותג Scotch Brite כלי ניקוי המוכרים בשם הגנרי סקוץ' בעקבות המותג Scotch Brite ספוג מטבח כרית קרצוף צמר פלדה סקוץ' (להקה) – להקת פופ בריטית בלנדד ויסקי – סוג ויסקי המוכר גם כסקוטש סקוטי סקוט
שפתי כהן

שפתי כהן (בראשי תיבות - הש"ך), הוא פירוש על החלקים יורה דעה וחושן משפט מתוך השולחן ערוך, מאת הרב שבתי הכהן. הפירוש על יורה דעה פורסם בשנת ה'ת"ו (1646) בקראקא, כשהיה בן 24, והפירוש על חושן משפט פורסם באמסטרדם, בשנת ה'תכ"ג (1663). הספר הוא פירוש על חלקים יורה דעה וחושן משפט מתוך השולחן ערוך, שעוסקים בעיקר בהלכות כשרות וממונות. הספר נחשב לאחד מאבני היסוד בפסיקת הלכה, ומשמש כספר הלכה חשוב, בעיקר בישיבות ואצל רבנים ודיינים. בהקדמה לספר כתב המחבר, שכתב את הפירוש בלשון קלה ופשוטה כדי שכל אדם יוכל להבינו, וביקש שלא יסמכו על הוראתו, כי אין הוא יכול להכריע בין השולחן ערוך ונושאי כליו, ושהוא מרשה לכל מי שרוצה לחלוק על דעתו. שם הספר מבוסס על הפסוק: ”כִּי שִׂפְתֵי כֹהֵן יִשְׁמְרוּ דַעַת וְתוֹרָה יְבַקְשׁוּ מִפִּיהוּ כִּי מַלְאַךְ יְהוָה צְבָאוֹת הוּא”, ודומה לשמו של המחבר- הרב שבתי כהן. באותה שנה שבה פורסם הספר, יצא לאור בלובלין הפירוש "טורי זהב" (ט"ז) על חלק "יורה דעה" מאת הרב דוד הלוי סגל, שהיה פוסק ומפורסם, וחתנו של הב"ח, שכתב פירוש על ארבעה טורים. הש"ך השיג על הט"ז השגות, שנדפסו בחוברת בשם "נקודות הכסף" בשנת 1677, ועל חלקן השיב בט"ז בחוברת משלו, שנקראה "דף אחרון". החוברות מודפסות בסוף הכרך הראשון של חלק יורה דעה, בחלק מהמהדורות של השולחן ערוך. לתוך "נקודות הכסף" מוכנסות לעיתים הגהות על הספר 'שפתי כהן', מבנו של הרב שבתי כהן. הפירוש נדפס מסביב לטקסט השולחן ערוך, והוא נחשב לאחד משני הפירושים החשובים והמרכזיים על יורה דעה וחושן משפט, ביחד עם הטורי זהב (ט"ז), ובדרך כלל פוסקים כמותו במחלוקות עם הט"ז. ביטוי למרכזיותו של החיבור בפסיקת ההלכה בהווה ניתן למצוא בכך שחלקים מהחיבור מהווים מרכיב מרכזי בחומר הלימוד הנדרש עבור בחינות ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל, בנושאים הכלולים בחלק יורה דעה של השולחן ערוך. עמנואל ורהפטיג, הש"ך - ר' שבתי כ"ץ - ושיטתו הלמדנית-פסיקתית, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ט בהקדמה לפירוש שפתי כהן על יורה דעה ספר מלאכי, פרק ב', פסוק ז' כפי שעולה מדברי נקודות הכסף (יורה דעה סט,ט): "דברי הגאון אמו"ר ז"ל צריכים עיון..." וכפי שכתב הרב יעקב ניסן רוזנטל ב'משנת יעקב' על הרמב"ם, הלכות מאכלות אסורות פרק ו, הלכה א זאת על אף שלאחר יציאת הספר פסק ועד ארבע ארצות שיש לנהוג כפסקי הט"ז.
שקנאי מסולסל

שקנאי מסולסל (שם מדעי: Pelecanus crispus) הוא מין במשפחת השקנאיים. הוא מתרבה מדרום-מערב אירופה דרך אסיה עד סין בביצות ובאגמים רדודים. השקנאי המסולסל הוא מזדמן נדיר בישראל. זהו הגדול שבשקנאים: אורכו נע בין 170 ל-190 ס"מ, משקלו נע בין 11 ל-15 ק"ג, ומוטת כנפיו היא כ-3 מטרים. בממוצע, זהו המין המעופף הכבד ביותר, על אף שחובות גדולות וברבורים מצויים זכרים יכולים לעלות על השקנאי המסולסל במשקל מקסימלי. הוא נבדל מהשקנאי המצוי בנוצות עורפו המסולסלות, שנתנו לו את שמו בעברית, רגליו האפורות, ופלומתו האפרפרה-לבנה, להבדיל מהשקנאי המצוי שפלומתו לבנה לגמרי. לסתו התחתונה אדומה בעונת ההזדווגות. הצעירים אפורים וחסרים את נקודת העור האדומה בפנים של צעירי השקנאי המצוי. לנ"ל יש נוצות תעופה כהות יותר. השקנאי המסולסל נודד למרחקים קצרים, הוא נראה אלגנטי בזמן דאייה, כשהלהקה עפה בתיאום. קינו הוא למעשה ערימה גסה של צמחייה ומשוך אחורה כשל קינה של האנפה. השקנאי תופס דגים ויצורי מים קטנים בשק שבתחתית מקורו. כמו השקנאי המצוי, אוכלוסיית השקנאי המסולסל נפגעה קשות בעקבות הרס בתי גידול וציד. השקנאי המסולסל הוא אחד מהעופות בהם עוסק הסכם עופות המים האפריקני-אסיאתי (AEWA). טרם זוהו תת-מינים של השקנאי המסולסל בטווח תפוצתו הרחב, אבל תואר תת-מין קדום (Pelecanus crispus palaeocrispus) בהתבסס על הבדלי גודל שנמצא בבינאגאדי, אזרבייג'ן. מדיה וקבצים בנושא שקנאי מסולסל בוויקישיתוף שקנאי מסולסל, באתר ITIS (באנגלית) שקנאי מסולסל, באתר NCBI (באנגלית) שקנאי מסולסל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שקנאי מסולסל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שקנאי מסולסל, באתר GBIF (באנגלית) עדית מרקין, תלתל פראי: מסע בעקבות השקנאי המסולסל ביוון, באתר ynet, 2 באפריל 2016 שקנאי מסולסל באתר הרשימה האדומה של IUCN
ש"ך

האם התכוונתם ל... ה'ש"ך – שנה עברית (1559–1560) ש"ך – ראשי תיבות של שפתי כהן, ספרו של הרב שבתי כהן על השו"ע ש"ך – ראשי תיבות של שפתי כהן, ספרו של החכם הספרדי רבי מרדכי כהן על התורה הרב אלעזר מנחם מן שך - ראש ישיבת פוניבז' ומנהיג הציבור החרדי-ליטאי אפרים שך – איש חינוך ישראלי, בנו של הרב שך לאונרד שך – במאי תיאטרון ישראלי-דרום אפריקאי פאביוס שך – מראשוני התנועה הציונית ומייסדיה בגרמניה שלמה זלמן שך – דיין בתל אביב יפו; מחללי מאורעות תרפ"ט שח בן ש"ך
תל אביב-יפו (סדרה)

תל אביב-יפו היא מיני סדרה תיעודית ישראלית בת שלושה פרקים העוסקת בתולדותיה של העיר תל אביב-יפו. הסדרה שודרה בערוץ 8 בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לתל אביב. את הסדרה הנחה מודי בר-און, שהיה גם אחד מיוצריה, לצדם של ענת זלצר וגבריאל ביבליוביץ. ההסכם להפקת הסדרה נחתם בספטמבר 2005, והתחקיר לקראת הכנת הסדרה נמשך כשנה. בראשיתה, הייתה אמורה לכלול עשרה פרקים, ולהיות משודרת בערוץ 10, אך עקב עלויות ההפקה, היא צומצמה לשלושה פרקים, ששודרו בתחילה בערוץ 8, וחודשים ספורים אחר כך גם בערוץ 10. בר-און מספר את סיפורה של העיר תל אביב כשהוא משוטט ברחובותיה, תוך מעבר מקטעי ארכיון לצילומים עדכניים של המקומות הנזכרים, בסגנון המוכר מסדרות דוקומנטריות קודמות שהנחה בר-און, "הכל אנשים" ו"במדינת היהודים". בין הקטעים משולבים גם קטעי קריינות של עלמה זק, המכילים ציטוטים של אישים שונים אודות העיר. מוטיב חוזר לאורך פרקי הסדרה הוא הקונפליקט המתמשך בין הישן לבין החדש, בין ה"תל" ל"אביב", בין יפו לבין תל אביב, אותה מכנה בר-און "העיר שבליבה מקף". הפרק הראשון נפתח בתיאור הגרלת המגרשים ב-1909, אך עוסק בעיקר בקורותיה של העיר יפו במאה ה-19, החל מהמצור שהטיל נפוליון על העיר ב-1799 והטבח שביצעו חייליו לאחר נפילתה, דרך התפתחותה ושגשוגה בתקופת שלטונם של אבו נבוט ומוחמד עלי, ועד להקמת השכונות היהודיות נווה צדק, נווה שלום, כרם התימנים ולבסוף אחוזת בית, עיר הגנים שתהפוך לימים לתל אביב הפרק השני עוסק בהתפתחותה המואצת של תל אביב במחצית הראשונה של המאה ה-20 וכינונה של עיריית תל אביב כרשות מקומית נפרדת מיפו. בתקופה זו ידעה תל אביב תלאות בדמותם של גירוש תל אביב, מכת ארבה, מגפת טיפוס ופרעות תרפ"א, שבעקבותיהן התפתחה העיר במהירות, וסיגלה לעצמה אדריכלות ייחודית, מוסדות תרבות, חיי חברה ומסחר. הפרק השלישי, ארוך יותר מקודמיו, עוסק בתקופה שמשנות ה-30 של המאה העשרים ועד שנת המאה של תל אביב. תקופה זו כוללת את קורותיה של העיר במהלך המרד הערבי, מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות, לאחר מכן כיבוש יפו, נטישת תושביה ואיחודן של שתי הערים, הקמת שכונות עבר הירקון, ולבסוף הקמת גורדי השחקים, חיי הבוהמה בעיר, התופעות התרבותיות והחברתיות המאפיינות אותה ומיצובה כ"עיר בלי הפסקה". "תל אביב-יפו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפנטזיות שלנו עושות עיר", באתר וואלה, 10 במאי 2009 אסתר זנדברג, תל אביב-יפו, עיר ובלבה מקף, באתר הארץ, 13 במאי 2009 ניר קיפניס, ‏להתפעל, שוב, מתל-אביב, באתר גלובס, 14 במאי 2009 על הבוקר, מודי בר-און עם סדרה חדשה על תל אביב, באתר nana10‏, 17 במאי 2009 סמדר שילוני, העיר שנותקה לה יחדיו, באתר ynet, 17 במאי 2009 רותה קופפר, מודי בראון וענת זלצר יכינו סדרה דוקומנטרית על ת"א ויפו, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2005
תל אביב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תל אביב-יפו – עיר בישראל מדינת תל אביב – קבוצת אוכלוסייה בישראל המבוססת בעיקרה על האזור הגאוגרפי של מטרופולין תל אביב אוניברסיטת תל אביב – אוניברסיטה השוכנת בעיר תל אביב-יפו האקדמית תל אביב-יפו – מכללה אקדמית השוכנת בעיר תל אביב-יפו תל אביב (אונייה) – אונייה להעברת נוסעים ומשא שפעלה בארץ ישראל בשנות ה-30 תל אביב (בבל) – עיר יהודית עתיקה בבבל הנזכרת בספר יחזקאל תל אביב-יפו (סדרה) – סדרת טלוויזיה דוקומנטרית העוסקת בתולדותיה של העיר תל אביב-יפו אסכולת תל אביב – אסכולה לחקר הספרות שהתפתחה באוניברסיטת תל אביב בשנות ה-60 מחוז תל אביב – מחוז ממחוזות ישראל, שבירתו העיר תל אביב-יפו מחוז תל אביב (משטרה) – מחוז משטרתי בישראל קולנוע תל אביב – קולנוע שפעל בתל אביב בין 1957 ל-2000 שלישיית תל אביב – הרכב קאמרי תל אביב בלילה – שיר של עדן בן זקן תל אביב – שיר מזרחי בביצוע עומר אדם אשר נכתב במיוחד בשביל מצעד הגאווה 2013 תל אביב (תרגום) – תרגומו לעברית של הספר אלטנוילנד מאת בנימין זאב הרצל
עוד תעלה תזרח השמש

עוד תעלה תזרח השמש (באנגלית: Till The Clouds Roll By) הוא סרט מוזיקלי ביוגרפי אמריקני שהופק בידי אולפני MGM בשנת 1946. הסרט ממחיז את הביוגרפיה של המלחין ג'רום קרן, שבמקור היה מעורב בהפקה של הסרט. ג'רום נפטר עוד בטרם הושלם הסרט ויצא אל האקרנים. רוברט ווקר מגלם את קרן. הסרט זכור בעיקר בגלל צוות השחקנים הגדול והכוכבים הרבים של אותה התקופה שהופיעו בו. בסרט מבוצעים שירים רבים של קרן וה-15 הדקות הראשונות מכילות עיבוד מרוכז למחזמר הידוע ספינת השעשועים. בין הכוכבים המופיעים בסרט: ג'ודי גארלנד, פרנק סינטרה, קתרין גרייסון, וירג'יניה אובראיין, דינה שור, ואן ג'ונסון, ג'ון אליסון, לנה הורן, לוסיל ברמר, ואן הפלין, סיד צ'ריס ואנג'לה לאנסבורי. בזמן צילומים הייתה ג'ודי גארלנד בהריון עם בתה לייזה מינלי, בזמן צילומיה נאלצו המלבישים להסתיר את הריונה וזאת כדי לא לפגוע במוניטין שלה ככוכבת יפת תואר. סיפור הסרט מתחיל עם תחילת המאה ה-20, כאשר קרן ניסה למכור את פזמוניו למפיק אדיש מברודוויי. ניסיונותיו לעניין את האמרגן צארלס פרומן (הארי היידן) לא מביאים אותו לכלל תוצאה, מאחר שפרומן בטוח כי כל השירים הטובים מגיעים מאירופה. קרן עובר לגור בעיר לונדון שבאנגליה, שם הוא פוגש ולאחר מכן מתאהב במי שתהייה אשתו לעתיד, אווה (דורותי פטריק). רגע לפני שקרן מצליח להשיג עבודה אצל פרומן, מתנפצות תקוותיו של קרן כאשר פרומן נספה בטביעת האונייה "לוסיטניה" ב-7 במאי 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה. למזלו, קרן פיתח קשרים חזקים בעולם הבידור בארצות הברית, עם המפיק והכותב אוסקר המרשטיין והמלחין והמנצח ויקטור הרברט. קשרים אלה איפשרו לקרן להלחין כמה מחזות מחזמר קטנים. הסרט מסתיים במקום בו התחיל, כאשר קרן מנצח על המחזמר שובר הקופות, "ספינת השעשועים". רוברט ווקר - ג'רום קרן ג'ודי גארלנד - מרלין מילר פרנק סינטרה - זמר לוסיל ברמר - סאלי ואן הפלין - ג'יימס הסלר לנה הורן - ג'ולי קתרין גרייסון - מגנוליה וירג'יניה אובראיין - אליי דינה שור - ג'ולי סנדרסון ואן ג'ונסון - מוביל הרכב מדיה וקבצים בנושא עוד תעלה תזרח השמש בוויקישיתוף "עוד תעלה תזרח השמש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עוד תעלה תזרח השמש", באתר נטפליקס "עוד תעלה תזרח השמש", באתר AllMovie (באנגלית) "עוד תעלה תזרח השמש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עוד תעלה תזרח השמש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לצפייה בסרט, ארכיון האינטרנט
קמהאמהה הרביעי

קמהאמהה הרביעי (Kamehameha IV, ‏9 בפברואר 1834 - 30 בנובמבר 1863) היה המלך הרביעי של ממלכת הוואי והיורש של אביו המאמץ קמהאמהה השלישי. בתקופת כהונתו חשש רבות מהשתלטות האמריקאים ולכן הגביל מאוד את המסחר איתם. ברוב תקופת כהונתו הוא עסק בבריאות ובחינוך. הוא נפטר בסופו של דבר מאסתמה בגיל 29. המקומיים האמינו כי מותו היה עונשו מהאל כי אנשיו בגדו באל. מדיה וקבצים בנושא קמהאמהה הרביעי בוויקישיתוף קמהאמהה הרביעי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קמהאמהה הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי קמהאמהה הרביעי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא הוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימון רמו

סימון "סי" רמו (באנגלית: Simon "Si" Ramo;‏ 7 במאי 1913 – 27 ביוני 2016) היה פיזיקאי, מהנדס ואיש עסקים יהודי אמריקאי. רמו היה מוביל הפיתוח של טכנולוגיות מתקדמות רבות, והוא ידוע בעיקר כאבי הטיל הבליסטי הבין-יבשתי והמיקרוגל. היה שותף להקמת שתי חברות-הענק האמריקאיות Ramo-Wooldridge (כיום TRW) ו-Bunker-Ramo (כיום חלק מ-Honeywell), שנכללו שתיהן ברשימת חמש מאות החברות הגדולות ביותר בשנות ה-70 של המגזין פורצ'ן. סימון רמו נולד בסולט לייק סיטי להורים יהודים. אביו היגר מפולין, אמו מרוסיה. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת יוטה בגיל 16 בלבד, והשלים תואר בהנדסת חשמל. בהיותו בן 23 בלבד כבר סיים לימודי דוקטורט כפול בפיזיקה ובהנדסת חשמל. משנת 1936 ועד 1946 הוא הוביל מחקר אלקטרוניקה בג'נרל אלקטריק, וזכה להכרה בינלאומית כשהוביל את מחקר המיקרוגל ופיתוח המיקרוסקופ האלקטרוני. בשנת 1946 הוא חבר לדין וולדרידג' במחלקת האלקטרוניקה של חברת יוז איירקראפט ויחד הקימו צוות עבודה שבו וולדרידג' טיפל בעניינים העסקיים ורמו הוביל את המחקר והפיתוח. בשנת 1948 מונה רמו לסמנכ"ל חטיבת החלל האווירי ושילב מכ"ם ומערכת בקרת אש בפלטפורמות אוויריות שונות של חיל האוויר האמריקאי. בהובלתו גם פותח טיל האוויר-אוויר האמריקאי הראשון - AIM-4 Falcon. ב-16 בספטמבר 1953, בעקבות משבר ניהולי ב-Hughes, פרשו רמו ווולדרידג' מהחברה ויצרו חברה עצמאית בשם Ramo-Wooldridge. תוך חודשים ספורים הוצעה תוכנית מלאה לפיתוח טיל בליסטי בין-יבשתי שיאפשר לאמריקאים לעקוף את ההתקדמות הטכנולוגית הרוסית ולהשיג יתרון משמעותי עד סוף העשור. האמריקאים קיבלו את התוכנית וחברת Ramo-Wooldridge החלה בפיתוח הטיל הבליסטי הראשון. בהובלת סימון רמו כמדען והמהנדס הראשי, הוצג בשנת 1958 הטיל הבליסטי הראשון - אטלס שהיה בעל טווח של 5000 מייל (כ-8000 ק"מ). סימון רמו גם היה הארכיטקט של משפחות טילים בין יבשתיים נוספות: הטיטאן והטור. בהמשך חברת Ramo-Wooldridge התמזגה לחברת תומפסון מוצרים ויצרה את TRW. סימון רמו מונה לסמנכ"ל החברה עד שנת 1969, אז חטיבת טכנולוגיות החלל הפכה לחברת בת בשם Bunker-Ramo וסימון רמו היה למנכ"ל שלה. החברה התפתחה בהמשך לתחומי המחשוב וטכנולוגיות תקשורת שונות. מדיה וקבצים בנושא סימון רמו בוויקישיתוף סימון רמו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה סימון רמו, באתר dblp סימון רמו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)