laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מכוון

מַכְוֵון (בלועזית: טיוּנֶר) הוא התקן המשמש במכשירי קשר, רדיו וטלוויזיה ותפקידו העיקרי הוא קליטת גלים אלקטרומגנטיים (בפרט גלי רדיו) לברור את הגל הדרוש, לעבדו ולבסוף להציגו במוצאו בתצורה המתאימה. שמו ניתן לו כי הוא מאפשר לברור ולכוון במדויק אל התדר הרצוי. ישנם טיונרים המאפשרים כוונון על ידי כפתור ידני וישנם טיונרים דיגיטליים הנשלטים על ידי שבב ממוחשב. במקלטי רדיו יש בדרך כלל שני חלקים עיקריים: טיונר הבורר ומתכוונן לתחנת הרדיו מגבר שמע הכולל רמקול המשמיע את הצלילים הנקלטים טיונרים משמשים גם בעיקר לכיוונם של כלי נגינה כמו פסנתרים או גיטרות למיניהן. לדוגמה, הכיוון הסטנדרטי של גיטרה הוא (מהמיתר התחתון למיתר העליון) מי, סי, סול, רה, לה, מי. הטיונר עוזר לכוון את הגיטרה כך שכל מיתר יפיק את הצליל המדויק שהוא אמור להפיק. את הטיונר מניחים ליד או מחברים לכלי נגינה וכאשר הטיונר מקבל צליל מסוים הוא מציג כמה הצליל קרוב או רחוק לצליל מדויק כלשהו (דו, רה, מי וכך הלאה). כך ניתן, למשל בגיטרה, למתוח או לשחרר את המיתר עד שמגיעים לצליל הרצוי. ישנם טיונרים אנלוגיים, שמקבלים את הצליל ומציגים אותו על ידי חוגה וישנם טיונרים דיגיטליים שעושים זאת על ידי סקאלה של נורות. כיום קיימות אפליקציות המבצעות את תפקיד הטיונר. מקלט רדיו מדיה וקבצים בנושא מכוון בוויקישיתוף
פלסטוכרון

פלסטוכרון (plastochron או plastochrone) המוכר גם כאינדקס-פלסטוכרון או אינדקס-פלסטוכרוני של עלים), היא דרך למדידת גילו של צמח כתלות בתכונות המורפולוגיות שלו, יותר מאשר גילו הכרונולוגי, ומכאן שממד הזמן פחות משחק בו תפקיד. כך ניתן להימנע מטעויות במדידת גיל הצמח שיכולות לנבוע מגורמים שונים המשפיעים על קצב הגדילה וההתפתחות שלו. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת אוהל שרה

בית הכנסת אוהל שרה שוכן בשכונת מאה שערים בירושלים כיום הוא אחד מן המרכזים של נטורי קרתא. בית הכנסת הוקם בשנת תר"ן (1890) באמצעות כספה של הנדבנית האמריקאית שרה ליבא דייוויס. במשך שנים רבות נהג ללמוד במקום הרב יוסף שלום אלישיב כשהוא לבדו. בתחילת המאה ה-21 עברו למקום אנשי הפלג הקיצוני של נטורי קרתא, שקודם לכן השתייכו לקהילת תורה ויראה. קודם לכן היה בית הכנסת נטוש. בית הכנסת היה מעוטר קודם לכן בציורי קיר, אולם אנשי נטורי קרתא צבעו אותו בלבן, מחשש שהמקום ייהפך לאתר תיירות[דרוש מקור]. מדי שנה נערך בחול המועד סוכות כינוס אידאולוגי במקום. על מתפללי בית הכנסת נמנים הרב שמעון אליהו קרישבסקי, מנהל ארגון "הוועד הארצי למשפחות במצוקה" הרב שמואל לובצקי ויואל (יואליש) קרויס. נטע סלע, ירושלים - טהרן - ובחזרה, באתר ynet, 23 באפריל 2007 שווים תפילה: קבלו את בתי הכנסת הנחשבים ביותר בעיר, nrg בית הכנסת אוהל שרה באתר גוגל תצוגת רחוב ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם צבי קלוגר

הרב אברהם צבי קלוגר (לפעמים נכתב קלוגער ; נולד בג' בסיוון תשכ"ח, 30 במאי 1968) הוא משפיע חסיד ברסלב, ראש קהילת "נזר ישראל" בבית שמש. נולד בירושלים לשמעון יהושע קלוגר, חסיד צאנז. נשוי לבתו של מרדכי יהודה הרצל בנו של המשפיע החב"די הרב פנחס הרצל. אחיו הוא משה מנחם קלוגר, מנהל מוסדות קבר רחל. למד בבחרותו בישיבת צאנז בנתניה. לאחר חתונתו התגורר בירושלים ולאחר מכן עבר לבית שמש. בסביבות שנת תשנ"ה התחיל ללמוד את תורת ברסלב אצל הרב ניסן דוד קיוואק. במהלך השנים עזב את הכולל והחל ללמוד באופן עצמאי, בעיקר את תורת חב"ד, ברסלב וספרי חסידות כלליים. במקביל העמיק את ידיעותיו בקבלה. לאחר שרכש ידיעות רחבות בספרי חסידות החל למסור שיחות בסעודה שלישית בבית הכנסת ברסלב בבית שמש. בסביבות שנת תש"ס החל למסור שיעורים ושיחות לחסידים. בסביבות שנת תשס"ד פתח בית מדרש וכולל בבית שמש בשם נזר ישראל. בקהילה יש כיום כמה מאות חסידים מכל העולם ועוד מאות אוהדים. מדי ראש השנה נוסע קלוגר עם חסידיו לאומן ומקיים שם מניין עצמאי. אחד מכותבי שיחותיו הוא תלמידו הסופר הרב ברוך לב. במשך שנתיים פרסם הרב לב בעיתון המודיע מדור בשם 'דברי חכמים בנחת' ובו שיחות מהרב קלוגר. המדור נאסף בשני כרכים עם השם הנ"ל. תורתו של הרב קלוגר נוגעת בין היתר במנוחת הנפש, יציאה ממוסכמות, עשיית המצוות מתוך הרגשה של יחס אב ובן לקדוש ברוך הוא ועם ישראל. את שיעוריו ניתן לשמוע גם בקול הלשון. נזר ישראל ארבעה חלקים, על התורה ועל המועדים. יחוד ההתבודדות, על מהות ההתבודדות ודרכה. דברי חכמים בנחת, מאמרים שנתפרסמו תחת שם זה ב"המודיע" - יצאו לאור שני חלקים. קרבה אל נפשי. אותך אבקש שיעורים לנשים. ישראל בחירי (סוד הבחירה האלוקית המסורה ביד ישראל, יסודות הבחירה אור שיר השירים, הבחירה בשרשי התורה והדורות). מאמרי שיר השירים (מתוך הספר "ישראל בחירי"). אשיחה בחוקיך שיחות סעודה שלישית. מלוך שיחות לראש השנה. "מרפא לשון" על שמירת הלשון. "שרביט המלך" על פורים וד' פרשיות. "ויושט המלך" על מגילת אסתר. "יחוד השבת" על שבת קודש. בני בכורי ישראל - שיחות על פסח. בני בכורי ישראל - הגדה של פסח. רב חסד שיעורים בספר סיפורי מעשיות (עד כה שני כרכים - על מעשה מזבוב ועכביש ומעשה מהז' בעטלירס). שיעורי הרב אברהם צבי קלוגר באתר "קול הלשון" אברהם צבי קלוגר (1968-), דף שער בספרייה הלאומית
סול (מטבע)

סול או נואבו סול (סול חדש) (בספרדית: Nuevo sol) הוא המטבע הרשמי של פרו. שמו הוא חזרה אל המטבע ההיסטורי של פרו שהיה בשימוש מהמאה ה-19 ועד 1985 והוחזר בשנת 1991. מקור שמו של המטבע מהמילה הלטינית Solidus שמשמעותה מוצק, וכן מספרדית, בה פירוש המילה sol הוא שמש. בשל מצב המשק וההיפר-אינפלציה שפקדה את פרו בראשית שנות ה-80, לקראת סוף העשור הממשלה נאלצה לנטוש את מטבע האינטי ולהציג את מטבע הסול החדש. המטבע הוכנס לשימוש ב-1 ביולי 1991 (לפי חוק מספר 25295) והחליף את האינטי בשיעור של: 1 נואבו סול = 1,000,000 אינטיס. עד כה הסול החדש שומר על אינפלציה נמוכה של 1.5%. מאז שהמטבע החדש הוכנס לתוקף, הוא הצליח לשמור על שער חליפין יציב של בין 2.3 לבין 3.65 סול חדש לדולר אמריקני. מתוך כל המטבעות באזור אמריקה הלטינית, הסול הפרואני חדש הוא אחד המטבעות היציבים והאמינים ביותר. הוא גם הושפע הכי פחות מהחלשות הדולר האמריקאי. מטבעות הסול הנוכחיים הוצגו בשנת 1991 בערכים של 1, 5, 10, 20, ו - 50 סנט ו - 1 נואבו סול. מטבעות 2 ו - 5 נואבו סול נוספו בשנת 1994. למרות שמטבעות 1 - ו 5 - סנט נמצאים רשמית במחזור, הם בשימוש רק לעיתים נדירות. מסיבה זו, מטבע 1 סנט הוסר מהמחזור ב-1 במאי 2011. בעסקאות במזומן, קמעונאים חייבים לעגל את המחיר עד ל 5 סנט הקרובים. בעסקאות אלקטרוניות משתמשים בסכום המדויק. בכל המטבעות מופיע סמל פרו ומסביבו טקסט בספרדית: "Banco Central de Reserva del Perú" - הבנק המרכזי של פרו. בשנת 1990 הוצגו שטרות הסול החדשים בערך של 10, 20, 50, ו-100. השטרות בעריך של 200 סול הוכנסו באוגוסט 1995. כל השטרות הם בגודל 140X65 מ"מ, ובכל אחד דיוקן של דמות פרואנית היסטורית ידועה. מדיה וקבצים בנושא סול בוויקישיתוף מידע על מטבע הסול הפרואני (באנגלית) סול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבנק המרכזי של פרו, Inflation Report, May 2007, Central Reserve Bank of Peru ‏ (בספרדית) פרטי הדמויות שעל שטרות הסול, באתר הבנק המרכזי של פרו (בספרדית)
ג'אני אניילי

ג'ובאני (ג'אני) אניילי (באיטלקית: Giovanni (Gianni) Agnelli‏; 12 במרץ 1921 – 24 בינואר 2003) היה תעשיין איטלקי ונשיא חברת ההחזקות המשפחתית של משפחת אניילי, אשר כללה בעלות על חברת הרכב פיאט, קבוצת הכדורגל יובנטוס, העיתון לה סטמפה ועוד. אניילי נחשב לאיטלקי העשיר ביותר בהיסטוריה המודרנית של איטליה ואיש שכונה "המלך הבלתי מוכתר" של איטליה, עקב השפעתו על חיי הכלכלה, החברה והפוליטיקה במדינה. אניילי נולד בשנת 1921 בעיר טורינו. הוא נקרא על שם סבו ג'ובאני, שהיה ממייסדי תעשיית הרכב "פיאט" ובעל השליטה המרכזית בחברה, אך כדי להבדיל בין השניים, הוא נודע בשם הפרטי ג'אני. אניילי הוכשר מאז ילדותו להיות היורש של נכסי המשפחה. בשנת 1966 התמנה אניילי להיות נשיא תעשיית הרכב "פיאט". במהלך נשיאותו הרחיב ג'אני אניילי את פעילותה העסקית של החברה. חברת "פיאט" החלה להקים מפעלים מחוץ לגבולות איטליה, בעיקר בארצות אמריקה הלטינית וברוסיה. במהלך משבר הנפט העולמי בתחילת שנות ה-70 נאלץ אניילי למכור חלק ממניות "פיאט" לחברת השקעות לובית, בבעלות מועמר קדאפי. מאוחר יותר רכש אניילי בחזרה מניות אלה. במהלך שנות ה-80 כאשר באיטליה התרבו השביתות הכלליות הצליח אניילי לשבור את כוח הוועדים בחברת "פיאט" וגרם לכך שמפעלי החברה שבראשותו ימשיכו לתפקד כרגיל. צעדו של אניילי גרם לכך שהוא ומנהלי החברה הפכו יעד להתנקשויות מצד ארגון הטרור הבריגדות האדומות. בשנת 1991 מונה אניילי על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית לכהן בסנט האיטלקי כסנאטור לכל חייו. לאחר התאבדותו של בנו היחיד ומותו ממחלה של אחיינו החליט אניילי להוריש את חברת ההחזקות שבבעלותו לנכדו ג'ון אלקן. אניילי מת בשנת 2003 מסרטן הערמונית. דמותו מופיעה בסרט "פרארי" (2023). לנצ'יה אלפא רומיאו מדיה וקבצים בנושא ג'אני אניילי בוויקישיתוף ג'אני אניילי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ynet, איטליה: הבעלים של יובנטוס, ג'אני אניילי, נפטר, באתר ynet, 24 בינואר 2003
מסלול לווייני בינוני

מסלול לווייני בינוני (באנגלית: MEO - Medium Earth Orbit) הוא אזור החלל מסביב לכדור הארץ, שנמצא מעל למסלול הלווייני הנמוך (שגובהו עד 2,000 קילומטר) ומתחת למסלול הגאוסטציונרי (שגובהו 35,786 קילומטר). הלוויינים הנפוצים בעיקר באזור זה הם לווייני ניווט כמו לווייני ה-GPS (בגובה של 20,200 קילומטר), GLONASS (בגובה של 19,100 קילומטר) וגלילאו (בגובה של 23,222 קילומטר). לווייני תקשורת שמרחפים מעל הקוטב הצפוני והדרומי גם כן נמצאים במסלול זה. זמן ההקפה של לוויינים הנמצאים באזור זה נע בין שעתיים ל־24 שעות. מונחים בחקר החלל מסלול קוטבי
שמואל שמעון בן-ציון

שמואל שמעון בן-ציון (13 בספטמבר 1894 – 20 באוגוסט 1954) היה רב, פעיל ציוני ועסקן ציבור בארצות הברית ובארץ ישראל, מבוני ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, מייסד שכונת כרם משה בתל אביב ושכונות "בן-ציון" בירושלים ובחיפה. נרצח ב-20 באוגוסט 1954. בן-ציון נולד בירושלים למרדכי בן-ציון, שהיה בנו של משה-אלתר בן-ציון, ממייסדי מאה שערים, וחתנו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה. בקטנותו גדל בבית סבו מצד אמו, ובגיל 9 נסע עם הוריו לארצות הברית והתגורר בפרובידנס שברוד איילנד. ב-1919 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטה בניו יורק. הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה. שימש רב בקליבלנד, בפילדלפיה ובניו יורק. היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית באמריקה וניהל מגביות עבור הקרן הקיימת, קרן היסוד וקרן ארץ ישראל של המזרחי. היה ציר בקונגרס הציוני ה-12. פרסם מאמרים בשבחה של ארץ ישראל בעיתונות היהודית בארצות הברית. בשנת 1923 שב לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב. היה שותף לאביו בייסוד "בנק אמריקה - ארץ ישראל" בתל אביב וכיהן בו כיו"ר ומנהל. כמו כן היה יו"ר הסתדרות עולי אמריקה. בשנת 1924 נבחר כחבר מועצת עיריית תל אביב. בן-ציון עסק בבניית בתים ברחבי הארץ - בכרמל, בשרון, בתל אביב ובירושלים. הקים את שכונת "כרם משה" בתל אביב, שנקראה על שם סבו משה בן-ציון. כמו כן בנה שכונות מגורים בחיפה ובירושלים, והן כונו על שם משפחתו - שכונת בן-ציון. את בתי הדירות שבנה היה משכיר לדיירים פרטיים. בניין הדירות בחיפה שווק באמצע שנות השלושים כ"בניין הכי יפה וחדיש בהר הכרמל המרכזי". היה סגן נשיא התאחדות בעלי הבתים בישראל. עבר להתגורר בירושלים. שנתיים לפני מותו לקה בשיתוק, אולם המשיך בפעילותו הציבורית. בערב שבת, 20 באוגוסט 1954, נורה למוות בדרכו מבית הכנסת בשכונת קריית משה בירושלים. חתנו עו"ד גדעון ריינר נפצע. הרצח בוצע על ידי אחד הדיירים אשר הסתכסך עם בן-ציון לאחר שהתברר לו לטענתו ששילם דמי מפתח גבוהים יותר מהדיירים האחרים בבניין. הדייר הפסיק לשלם דמי שכירות ובעקבות זאת קיבל צו פינוי מהבית. במאי 1955 נידון הדייר למאסר עולם. בן-ציון נטמן בבית הקברות סנהדריה. על שמו נקרא הרחוב שבו שכנו "בתי בן-ציון", בשכונת קריית משה בירושלים. בשנת 1921 נישא לחנה מירסקי, בת צבי מירסקי. בניו הם יהושע בן-ציון ומשה נתנאל בן-ציון, שהיה רב בווירג'יניה. בנותיו הן יהודית בן-ציון ועו"ד מאירה ריינר, אשת עו"ד גדעון ריינר. ילדיהם של מאירה וגדעון ריינר הם עו"ד צביה בלאו ואיש ההיי-טק שמואל ריינר, המתגוררים באפרת. הוטל איפול על חקירת הרצח, מעריב, 22 באוגוסט 1954 דוד תדהר (עורך), "ד"ר שמואל שמעון בן-ציון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1729 דני רכט, כרם שלום, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" את השכונה בחיפה בנה עם אביו. להשכיר דירות, דבר, 4 ביולי 1937 ד"ר בן-ציון המנוח נהג יפה בדייריו - מעיד גיסו של נחמיה, דבר, 28 באוקטובר 1954 חקירת רצח בן-ציון תסתיים ביום א', דבר, 3 בנובמבר 1954 רוצח ד"ר בן-ציון למאסר עולם, דבר, 10 במאי 1955 שמואל שמעון בן-ציון באתר GRAVEZ
הרפורמציה באנגליה

הרפורמציה האנגלית היא סדרת שינויים בחוקי הדת והמדינה שהתחוללו באנגליה במאה ה-16, במהלכם התפלגה הכנסייה האנגליקנית מן הכנסייה הקתולית, והשליטה בה עברה מן האפיפיור אל השלטון החילוני. אירועים אלו היו מקושרים בחלקם לתהליך האירופאי הרחב יותר של הרפורמציה הפרוטסטנטית, שערערה את שלטונה של רומא ואת המסורת הכנסייתית בכל היבשת. גורמים רבים תרמו לתהליך הרפורמציה באנגליה בפרט ובאירופה בכלל: דעיכת הפיאודליזם ועליית ממלכות חזקות, עלייתו של המשפט המקובל, המצאת מכונת הדפוס והפצתה המתגברת של הביבליה, הפצתם של ידע ורעיונות חדשים בין המלומדים והמעמדות הגבוהים, הסוחרים והאומנים. אך שלביה השונים של הרפורמציה באנגליה (שהתפשטה גם לאירלנד וויילס), הונעו בעיקר משינויים במדיניות הכתר והסתגלות הדרגתית של דעת הקהל אליה. תחילתה של הרפורמציה האנגלית נגרמה עקב רצונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה לבטל את נישואיו, ולפיכך הייתה הרפורמציה יותר לעניין פוליטי מאשר לוויכוח תאולוגי. מציאות הפערים הפוליטיים המשמעותיים בין רומא לאנגליה היוותה מצע להתפתחותם של ויכוחים תאולוגיים חדשים. לפני תחילתה של הרפורמציה הדוקטרינה נקבעה על ידי האפיפיור והכנסייה הקתולית על פי המשפט הקאנוני, מיסי הכנסייה שולמו ישירות לרומא והאפיפיור היה הפוסק העליון לגבי מינוי הבישופים. ההתפלגות מרומא הפכה את השליט האנגלי למושל העליון של הכנסייה האנגליקנית על פי שורת חוקים שחוקק הפרלמנט בין 1532 ל-1534, ביניהם "חוקי העליונות", כך שהכנסייה האנגליקנית הפכה לכנסיית המדינה. המלוכה הפכה להיות הסמכות הסופית בסכסוכים דוקטרינריים ומשפטיים, הבעלים של הכנסות הכנסייה והפוסקת לגבי מינוי הבישופים. מבנה ותאולוגיית הכנסייה הפכו לנושא מחלוקת חריף בין אנשי הדת והשלטון באנגלייה למשך דורות רבים. ויכוחים אלו נסתיימו עם המהפכה המהוללת בשנת 1688, שלאחריה נקבעו ההסדרים הדתיים הנוגעים לכנסייה. לאחר המהפכה המהוללת, הקתולים באנגליה התקיימו במחתרת, כשהם נתונים לאפליה חוקית חמורה ולענישה, עד ראשית האמנציפציה שלהם ב-1791. פירוק המנזרים באנגליה Eamon Duffy‏, The Stripping of the Altars: Traditional Religion in England, 1400-1580.‏ הוצאת אוניברסיטת ייל, 2005. מדיה וקבצים בנושא הרפורמציה באנגליה בוויקישיתוף הרפורמציה באנגליה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לנובו

לנובו גרופ בע"מ (באנגלית: Lenovo Group Ltd., בסינית: 联想集团有限公司) היא חברה סינית רב-לאומית, המייצרת מכשירים אלקטרוניים כגון מחשבים אישיים, מסכי מחשב, ציוד היקפי, טאבלטים וסמארטפונים. החברה נוסדה בשנת 1984 בהונג קונג. את חלק ממוצריה רכשה מחברות אחרות דוגמת IBM. לנובו היא מהמובילות במכירת מחשבים בישראל ובעולם. החברה שייכת בחלקה לחברת Legend Holdings – שקרוב ל-40% ממנה בבעלות ממשלת סין. מחשבי החברה נאסרו לשימוש בסוכנויות הביון של מדינות מערביות רבות ובראשן ארצות הברית, עקב חשש מפרצות אבטחה שמובנות בקושחה. "חברת לנובו" קמה בסין ב-1984, בתור יצרנית ציוד היקפי למחשבים. בסוף שנות ה-80 החלה לייצר מסכי מחשב ומחשבים. ב-1992 החלה לייצר את סדרת המחשבים הניידים Thinkpad, אשר זכו להצלחה רבה. בשנת 1999 השיקה את המחשב הנייד הראשון ששקל פחות מקילו וחצי. בשנת 2005 חברת המחשבים IBM האמריקאית הגיעה להסכם עם לנובו לפיו לנובו תרכוש את מוצריה של IBM; בכך הפכה לנובו לאחת החברות המצליחות בעולם בתחום המחשוב. לנובו הפכה בעקבות הרכישה לחברה המובילה באסיה, ובמיוחד בסין, בתחום המחשוב. כיום הספק המועדף של IBM הוא לנובו. בעשור השני של המאה ה-21, החליטה לנובו להיכנס לשוק הטאבלטים והסלולר. לנובו מכריזה מדי כמה חודשים על מכשירים המריצים את מערכת ההפעלה אנדרואיד מבית גוגל האמריקנית. בינואר 2014 הגיעה לנובו להסכמה עם חברת IBM על מכירת חטיבת השרתים של IBM ללנובו, תמורת 2.3 מיליארד דולר. בינואר 2014 הודיעה חברת גוגל על מכירת מוטורולה מוביליטי האמריקנית לחברת לנובו, תמורת 2.91 מיליארד דולר, תוך שמירת מרבית הפטנטים של מוטורולה מוביליטי בידי גוגל. לנובו הודיעה כי העסקאות האחרונות נועדו להכניס את המותג "לנובו" לכל בית ברחבי העולם, ובפרט בתחום הסמארטפונים. החברה גם הכריזה שהיא מתכוונת להתחרות אף בענקיות כמו סמסונג הדרום־קוריאנית ואפל האמריקנית; ובאוקטובר 2014 אף קיימה את ההכרזה כשהפכה, בעקבות סיום רכישת מוטורולה, הפכה ליצרנית הסמארטפונים השלישית בגודלה בעולם. מדיה וקבצים בנושא לנובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לנובו לנובו, ברשת החברתית פייסבוק לנובו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לנובו, ברשת החברתית אינסטגרם לנובו, ברשת החברתית טיקטוק לנובו, ברשת החברתית LinkedIn לנובו, סרטונים בערוץ היוטיוב לנובו, באתר פינטרסט על IBM ולנובו, באתר IBM ליאור הנר, לנובו בלמה את דל בשוק הישראלי, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2006 ynet, מיחשוב בארץ: Lenovo מובילה בניידים, HP בשולחניים, באתר ynet, 29 באפריל 2007 נחמה אלמוג, ‏לנובו מובילה בטבלת המכירות של יצרניות ה-PC ברבעון; היקף המכירות הכולל ירד, באתר "אנשים ומחשבים", 10 באוקטובר 2013 ליאור רבינוביץ, משרד החוץ האמריקאי יצמצם רכישת מחשבי לנובו הסינית בלחץ לובי אנטי סיני, באתר הארץ, 24 במאי 2006 רפאל קאהאן, סוכנויוית הביון מחרימות את מחשבי לנובו, באתר כלכליסט, 27 ביולי 2013 הארץ, משרד ההגנה האוסטרלי: לא אוסרים על שימוש במחשבי לנובו, באתר הארץ, 31 ביולי 2013 על לנובו, באתר החברה רפאל קאהאן, דיווח: לנובו סיכמה עם IBM על רכישת חטיבת השרתים ב-2.3 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 23 בינואר 2014 יוסי גורביץ, גוגל מכרה את מוטורולה ללנובו ב-2.91 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 30 בינואר 2014
קינגסטון על ההאל

האל, או בשמה המלא קינגסטון על ההאל (באנגלית: Kingston upon Hull), היא עיר היסטורית באנגליה הממוקמת על שפך נהר האמבר שבמחוז מזרח יורקשייר. שטחה של העיר הוא 71.45 קמ"ר, במפקד האוכלוסין האחרון בשנת 2011 נמנו בעיר 249,074 איש ובהערכה רשמית של ה- ONS (המשרד הלאומי לסטטיסטיקה) בשנת 2018 מנתה אוכלוסיית העיר 260,645 נפש. אתרים מרכזיים בהאל כוללים את כנסיית השילוש המקודש - מהגדולות באנגליה, "דה דיפ" - מצפה תת-ימי, מוזיאון וילברפורס האוס, גשר האמבר, האל מרינה, אוניברסיטת האל, אוניברסיטת לינקולן וקווינס גרדנס. זוהי העיר הבריטית היחידה המפעילה מערכת טלפוניה עצמאית.[דרושה הבהרה] קבוצת הכדורגל הבכירה בעיר היא האל סיטי, המשחקת באצטדיון KCOM המונה 25,400 מקומות ישיבה. העיר הוקמה בשלהי המאה ה-13 על ידי מלך אנגליה, אדוארד הראשון, כהיאחזות על תוואי ההאמבר, צפונית לנהר האל. ההיאחזות הוקמה בשל צורך בנמל צפוני מרוחק דיו מהגבול הסקוטי כדי להרחיב את גבולות ממלכתו לתחומי סקוטלנד. הצו המלכותי הקובע את הקמת העיר מתוארך ל-1 באפריל 1299. הגידול ההדרגתי בחשיבותה של ההיאחזות הביא לכך שבשנת 1440 הפכה מעיירה (Borough) לעיר, ותחום שיפוטה הורחב. היא נותקה מניהול אדמיניסטרטיבי של מחוז יורקשייר והחילה שיפוט עצמאי באזור שממערב לעיר, שזכה לשם הולשייר. האל שימשה כנמל חשוב בסוף תקופת ימי הביניים, וסוחריה ניהלו קשרי מסחר ענפים עם נמלים בצפון גרמניה, באזור הים הבלטי ובארצות השפלה. העיר ייצאה צמר ובד וייבאה עץ, יין, פרוות ומוצרי צבע. העיר שגשגה במאה השש-עשרה ובראשית המאה השבע-עשרה, וחשיבותה גברה. ב-1642, בעיצומו של המשבר הפרלמנטרי באנגליה, סירב מושל האל, סר ג'ון הות'אם לאפשר למלך צ'ארלס הראשון להיכנס לעיר ולארסנל הנשק הגדול שלה. בסופו של דבר, הוא הוצא להורג על ידי המחנה הפרלמנטריסטי לאחר ששינה צד בסכסוך ועבר לתמוך במלוכנים. סדרת האירועים הללו הביאה למלחמת האזרחים האנגלית, כיוון שהמלך צ'ארלס חש מחויב להגיב ל"עלבון" על ידי הטלת מצור על העיר - אירוע ששיחק תפקיד מכריע בפרוץ הסכסוך הגלוי בין הפרלמנטריסטים למלוכנים. חשיבותה הכלכלית של העיר דעכה עם יישוב מלחמת הבקלה בין אנגליה ואיסלנד בשנים 1975–1976, אשר סבבה סביב מחלוקת בנושא דיג. עם זאת, נותרה האל כנמל חשוב המקשר את האי הבריטי לאירופה היבשתית וכן כמרכז חשוב לעיבוד מזון. בשנת 2007 מספר אזורי העיר סבלו מהצפות. התברר שהם היו תוצאה של תפקוד לקוי של חברת המים המקומית Yorkshire Water. בהמשך תחנות שאיבה באזור עברו שדרוג משמעותי. היחס הציבורי כלפי העיר האל משתנה. בעוד שהיו שתיארו אותה כ"גיהנום עלי אדמות" ואף העניקו לה את המקום הראשון ב"ספר הערים המחורבנות", הרי שהסופר האוסטרלי פיטר פורטר תיארה בתור "הפואטיות שבערי הממלכה." סיירה לאון פריטאון, סיירה לאון איסלנד רייקיאוויק, איסלנד הולנד רוטרדם, הולנד יפן ניאיגטה, יפן פולין שצ'צ'ין, פולין ארצות הברית ראלי, צפון קרוליינה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא קינגסטון על ההאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קינגסטון על ההאל קינגסטון על ההאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר כנסיית השילוש המקודש האל (אנגליה), דף שער בספרייה הלאומית
לארי וולטרס

לארי וולטרס (באנגלית: Larry Walters; ‏19 באפריל 1949 - 6 באוקטובר 1993) היה נהג משאית אמריקאי, שהתפרסם בעקבות טיסתו בעזרת בלוני הליום. הוא נולד ב-19 באפריל 1949 בלוס אנג'לס ומילדותו חלם להיות טייס. הוא ניסה להתקבל לחיל האוויר של ארצות הברית אך נפסל עקב ראיה ירודה. בהמשך נהיה לנהג סמיטריילר. לאחר שפרש מעבודתו החליט להגשים את חלומו. ב-2 ביולי 1982 קנה 45 בלוני מזג אוויר ומילא אותם בהליום. לאחר מכן חיבר אותם לכיסא, לבש על עצמו מצנח ולקח רובה אוויר בעזרתו התכוון לרדת על ידי פיצוץ הבלונים, רדיו CB, כריכים ומצלמה. התכנון שלו היה לעלות מספר מטרים מעל הקרקע אך כשחבריו חתכו את החבל שחיבר את הכיסא לאדמה הוא עלה לגובה של כ-15 אלף רגל (כ-4,600 מטר). תחילה הוא נמנע מלהשתמש ברובה מהפחד שאי יציבות תגרום לו להחליק למטה. לאחר 45 דקות שהיה באוויר וכניסה למסלול נחיתה של שדה תעופה לונג ביץ' הוא התחיל לירות בבלונים אך לאחר שפוצץ כמה מהם הרובה שלו החליק. הדבר גרם לו לרדת בכל זאת אך הכבלים של הבלון נתפסו בעמודי מתח גבוה ויצרו קצר ל-20 דקות באזור לונג ביץ'. לאחר שירד מטה הוא נעצר מיד. כשנשאל על מניעיו על ידי כתב הוא ענה: "בן אדם לא יכול רק לשבת". הוא נקנס ב-4,000$ ולאחר ערעורו הקנס הורד ל-1,500$. בהמשך הוא עבד במספר עבודות והתאבד ב-6 באוקטובר 1993 בגיל 44 ביער לאומי אנג'לס. וולטרס "זכה" בעיטור "שורד בסיכון" מטעם פרס דרווין ההיתולי על "מאמצו" להגיע לקריטריונים לזכייה (כלומר, מוות או סירוס). לארי וולטרס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) זוכה פרס דרווין משנת 1982
ג'ון אלקן

ג'ון פיליפ ג'ייקוב אלקן (באנגלית: John Philip Jacob Elkann; ‏נולד ב-1 באפריל 1976) הוא תעשיין איטלקי, יושב ראש תאגיד הרכב, סטלנטיס (שבבעלותה המותגים פיאט ופרארי) ומנכ"ל חברת ההשקעות המשפחית Exor. הוא יורשו וממשיך דרכו של סבו התעשיין ג'אני אניילי. ג'ון אלקן נולד בניו יורק. אמו, מרגריטה אניילי, הייתה בתו הבכורה של נשיא חברת "פיאט" ג'אני אניילי. אביו, אלאן אלקן, הואעיתונאי וסופר ממוצא איטלקי יהודי. הוריו התגרשו בשנת 1981. בשנת 2000 סיים אלקן תואר בהנדסה וניהול מהפוליטיכניקו של טורינו. בשנת 1997 הוכרז ג'ון אלקן על ידי סבו כיורש של חברת ההשקעות המשפחתית. חברה זו מחזיקה את מניות השליטה בחברת הרכב "פיאט", בעיתון לה סטמפה ובקבוצת הכדורגל יובנטוס. מאז שהוכרז כיורש, הוא הוכשר לנהל את החברות השונות שבבעלות משפחתו. לאחר מותו שלג'אני אניילי ב-2003, ואחריו מותו של דוד-רבא שלו (אחי סבו) אומברטו אניילי ב-2004, מונה אלקן לסגן יו"ר פיאט, וזאת בהיותו בגיל 28. אלקן היה מעורב בהתאוששות עסקי קבוצת פיאט תחת הנהגתו של המנכ"ל סרג'יו מרקיונה, לאחר שנים של הפסדים וירידה במכירות. בשנת 2010 מונה ליושב ראש פיאט, שנה לאחר שרכשה 25% מקרייזלר האמריקאית. בדצמבר 2014 הוביל את מיזוג פיאט וקרייזלר לייצירת קבוצת FCA ‏(Fiat Chrysler Automobiles). בינואר 2021 הוביל את המיזוג בין פיאט לפז', שיצר את סטלנטיס, יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם שהוא משמש מאז יושב הראש שלה. ב-2009 יזם את הקמת Exor, כחברת החזקות אחת של כל עסקי המשפחה. בנוסף יזם כניסה של המשפחה להשקעות בעסקי המדיה והעיתונות. ב-2013 רכשה את השליטה בעיתון קוריירה דלה סרה, וב-2015 רכשה את השבועון הבריטי האקונומיסט. אלקן נישא בשנת 2004 לרוזנת לבינה לבית בורומאו, אחת ממשפחות האצולה הוותיקות באיטליה. בחתונה השתתפו, בין היתר, הנרי קיסנג'ר, מישל פלאטיני וקרלה ברוני. לזוג שלושה ילדים. אחיו הצעיר לאפו אלקן, היה בזוגיות עם הדוגמנית הישראלית מורן אטיאס, המגדיר את עצמו כיהודי למרות שגדל כקתולי. לאפו אלקן גם מעורב בעסקי המשפחה ושימש בתפקידים שונים בתאגיד פיאט. מדיה וקבצים בנושא ג'ון אלקן בוויקישיתוף מנחם גנץ, טורינו, הנסיך, באתר nrg‏, 2 ביוני 2007 הניו יורק טיימס, האיש שהיה פיאט, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2003 הארץ, מותו של יו"ר פיאט מותיר את החברה באי וודאות, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2004 אליהו חסין ושירות רויטרס, ‏משבר נוסף בפיאט: המנכ"ל החזק שלה התפטר דקות בלבד אחרי מינוי יו"ר חדש, באתר גלובס, 31 במאי 2004 הארץ, שובה של נסיכת איטליה, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2007 סוכנויות הידיעות, פיאט תשקיע 27 מיליארד דולר בשיפוץ מפעלי החברה באיטליה, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2011 סוכנויות הידיעות, סוף עידן קרייזלר: החברה שינתה את שמה ל-FCA בעקבות המיזוג עם פיאט, באתר TheMarker‏, 16 בדצמבר 2014 רויטרס, המיזוג בין פיאט לפז'ו הושלם - ויצר את סטלנטיס, יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם, באתר TheMarker‏, 17 בינואר 2021 סוכנויות הידיעות, ‏פיאט הופכת להיות בעלת שליטה בעיתון איטלקי, באתר גלובס, 2 ביולי 2013 Karl West, The Economist becomes a family affair, The Guardian, ‏15 באוגוסט 2015 יריב פלג, ‏המאהב האיטלקי שלי, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2014 דובי בן גדליהו, ‏עידן עופר נפגש עם בכיר בפיאט כדי לבדוק אפשרות לשיתוף פעולה עם בטר פלייס, באתר גלובס, 14 ביוני 2009