laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יורי גנדלסמן

יורי גנדלסמן (באנגלית: Yuri Gandelsman, ברוסית: Гандельсман, Юрий Борисович; נולד ב-1951) הוא ויולן יהודי יליד אוזבקיסטן, שפעל ברוסיה,ישראל והחל משנת 2000 בארצות הברית. גנדלסמן נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן למשפחת מוזיקאים - אמו הייתה זמרת אופרה ואחיו, אלכסנדר ז'ורבין, היה למלחין. יורי החל ללמוד נגינה בכינור עוד בטשקנט, ובהמשך עבר עם משפחתו למוסקבה והמשיך את לימודיו בבית הספר גנסין למוזיקה. גנדלסמן החל את הקריירה שלו כוויולן בפילהרמונית של מוסקבה, שם הגיע לדרגת הוויולן הראשי. הוא הופיע ברסיטלים עם נגנים בעלי שם, בהם הפסנתרן סביאטוסלב ריכטר וכסולן באנסמבל הווירטואוזים של מוסקבה. באחד הביקורים של האנסמבל בישראל קיבלו הוא ואשתו החלטה לעלות לארץ ובשנת 1990 הגיעו עם בתם נטשה לישראל. גנדלסמן התקבל לתזמורת הפילהרמונית הישראלית כוויולן ראשי ובמקביל לימד באקדמיה למוזיקה בתל אביב והיה ראש המחלקה למוזיקה קאמרית שם. בשנת 2000 החליט גנדלסמן להתפטר ממשרותיו בפילהרמונית ובאקדמיה למוזיקה, לקבל הצעה מרביעיית פיין ארטס האמריקאית ולפתוח קריירה חדשה בתחום הנגינה ברביעיית מיתרים. גם בנם, הכנר יונתן גנדלסמן, היגר לארצות הברית, שם יצר לו קריירה משלו בניו יורק. בתו של גנדלסמן, נטשה שר, העדיפה להישאר בישראל וכיום היא חברה בטריו מיתרים אראטו ומנגנת בקאמרטה הישראלית ירושלים. יורי גנדלסמן, ברשת החברתית פייסבוק יורי גנדלסמן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) יורי גנדלסמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) יורי גנדלסמן, באתר Discogs (באנגלית) נעם בן זאב, מעבר לקשת, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2009 כתבה של ג'סיקה דושן על רביעיית פיין ארטס, 2006 ראיון עם יורי גנדלסמן ב"עכבר העיר", 2 באוגוסט 2009
יוני בור

יוני בור (Jonnie Boer; נולד ב-9 בינואר 1965) הוא שף הולנדי ובעליה של מסעדת "De Librije" (דה ליברייה), בזוולה, הולנד. יוני בור נולד בכפר חיטהורן שבהולנד. ב-1989 נהפך לשף הראשי של מסעדת “דה ליברייה”. ב-1992 רכשו הוא ואשתו תרז את המסעדה. הם זכו בכוכב הראשון במדריך מישלן האדום בשנת 1993, הם זכו בכוכב השני ב-1999, ב-2004 זכו בניקוד המקסימלי - שלושה כוכבים במדריך מישלן. בשנים 2007 ו-2008 המסעדה קיבלה ניקוד של 19.5 מתוך 20 ממדריך גו מיו ונבחרה למסעדת השנה במהדורה ההולנדית של הגו מיו בשנת 2011. המסעדה נבחרה ל-37 בטיבה בעולם בשנת 2010 ול-46 בטיבה בעולם ב-2011, במדריך 50 המסעדות הטובות בעולם. זכתה בפרס "המסעדה הטובה ביותר" באתר Very Best לשנת 2010. המסעדה שוכנת במבנה ששימש כספריית מנזר מהמאה ה-16 (ומכאן השם "De Librije"). בנוסף לכך בבעלות בור ואשתו "Librije's Winkel" (חנות בישול), מסעדת "Librije's Zusje", "Librije's Hotel" (מלון) ו"Librije's Atelier" (בית ספר לבישול וליין). כולם שוכנים במבנה ששימש בעבר כבית כלא לנשים. יוני בור הוא השף הראשי ואשתו תרז היא המארחת ואוצרת היין. Puur : Restaurant De Librije, Zwolle (Dutch); 1997 Puurder : Restaurant De Librije, Zwolle (in Dutch and English); 2001 De Librije : puur eten & drinken (Dutch); 2005 Purer: The Cooking, Wine & Spirits Bible--Restaurant De Librije Zwolle (English); 2006 Pure Passie : makkelijke recepten uit de keuken van De Librije, wijntips en leuke anekdotes (Dutch); 2009 Puur natuurlijk : Restaurant De Librije, Zwolle (Dutch); 2003 En Cas : Jonnie Boer, Alwin Houwing, Nico Boreas, Robert van Beckhoven, Edwin Kats, Ronald Tausch en Cas Spijkers (Dutch); 2005 Duvel à la carte (Dutch); 2005 Lang leve vis : visrecepten van vierentwintig topkoks (Dutch); 2007 Met Gort de Boer op : de wonderbaarlijke avonturen van twee fijnproevers op een zoektocht naar 100 jaar Cuisine Hollandaise (Dutch); 2007 Met Gort de Boer op : de wonderbaarlijke avonturen van twee fijnproevers op een zoektocht naar 100 jaar Cuisine Hollandaise (Dutch, ebook); 2008 Eten, drinken, slapen (Dutch); 2010 Grote kookkunsten : "een kookboek voor en door kinderen" : met 65 lievelingsrecepten van kinderen van de Geert Groteschool in Zwolle (Dutch); 2010 שגיא כהן. מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם. תל אביב: הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 67. מדיה וקבצים בנושא יוני בור בוויקישיתוף האתר הרשמי של מסעדת “דה ליברייה” "יוני בור - בראבו !", highend FOOD,‏ 15 במרץ 2009 ג'רמי אמרסון, ריאיון עם השף יוני בור, Global Chefs מירה פרינסן, מסעדת “דה ליברייה” מתרחבת, אתר מישלן, 15 בספטמבר 2008 מסעדת “דה ליברייה” במדריך 50 המסעדות הטובות בעולם מסעדת “דה ליברייה” באתר Very Best סקירת מדריך מישלן להולנד בשנים 1996-1991 סקירת מדריך מישלן להולנד בשנים 2000-1997 סקירת מדריך מישלן להולנד בשנים 2005-2001 סקירת מדריך מישלן להולנד בשנים 2011-2006 סקירת מדריך מישלן להולנד בשנים 2015-2012 סקירת מדריך מישלן להולנד בשנת 2016 המסעדות והמלונות הטובים בהולנד בשנת 2011 מדריך גו מיו
ספר לרישום עסקאות מקרקעין

ספר לרישום עסקאות מקרקעין הוא ספר חובה לפי חוק ניהול ספרים התשנ"ז-1997 (תוספת ט'), שבו חייב לרשום כל מתווך/אדם העוסק בנדל"ן את הפרטים הבאים: 1. פרטי חובה בהזמנה לביצוע פעולת תיווך במקרקעין בהזמנה בכתב לביצוע פעולת תיווך במקרקעין לפי סעיף 9(א) לחוק, ייכללו לפחות הפרטים הבאים: (1) שמות, כתובות ומספרי זיהוי של המתווך ושל הלקוח; (2) סוג העסקה שפעולת המתווך מבוקשת לגביה, כגון: "שכירות", "מכירה"; (3) תיאור הנכס נושא פעולת התיווך; (4) מחיר העסקה המבוקשת, בקירוב; (5) הסכום המוסכם של דמי התיווך או שיעור דמי התיווך המוסכם מתוך המחיר שבו תתבצע העסקה, והאם המחיר - לפי אחד מאלה - כולל מס ערך מוסף, כמשמעותו בחוק מס ערך מוסף, התשל"ה-1976. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולקה

ווֹלֵקָה (געז: ወለቃ), כפר יהודי חשוב באתיופיה השוכן כארבעה קילומטרים צפון-מערבית לעיר גונדר. הכפר הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-20 על ידי משפחות של חוואים, בנאים, אורגים ונגרים שהועסקו בבניית מעונו של מושל מחוז בגמדר, ראס גוגסה וולה, בדברה תבור שבראשם עמד בג'רוד ברקולין ומנה כ-11 משפחות. תושביו עסקו בשיפוץ והקמת כנסיות ובתים בגונדר, וגרה, סימן, דמביה, ולקאית ותיגראי. בשנות ה-60 הכפר מנה כ-200 נפש שבמרכזו עמד בית כנסת שמעליו מגן דוד ושבית העלמין היה בצידו השני של נחל וולקה. בהמשך, הכפר הפך לאתר תיירות שבו עברו תיירים לא מעטים ושרבים מהם רכשו מוצרי קדרות שונים. בעקבות ביקושם החלה להתפתח מרכז של ייצור כלי קדרות עם מוטיבים יהודיים ומכירתם לתיירים ואף חברה בריטית הציגה לנשים המקומיות טכנולוגיות מודרניות לייצורם. ב-1985 נפתח בית ספר במקום מטעם הסוכנות היהודית ואשר נסגר באותה השנה מחוסר תקציב. במהלך עליית ביתא ישראל רבים מתושבי הכפר הלכו ברגל לסודאן. כיום הכפר מאוכלס ברובו בתושבים כמנתים אשר ממשיכים את מלאכת הקדרות ומכירתם לתיירים. מכפר זה יצאו אנשים כגון יונה בוגלה, חזקיהו פינחס ואבבה ברהן. כמות התושבים בכפר לא צוינה במפקד האוכלוסין משנת 2005, שערכה לשכת הסטטיסטיקה האתיופית. יעל כהנא, אחים שחורים - חיים בקרב הפלשים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1978. יעקב פייטלוביץ', מסע אל הפלשים (תרגם: מרדכי וורמברנד), תל אביב: הוצאת דביר, 1959. Shalva Weil, "Wäläqa" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, pp. 1082-1083 מדיה וקבצים בנושא וולקה בוויקישיתוף וולקה, באתר למטייל עם הפלאשים - יהודי חבש/אתיופיה, באתר אגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to I920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168, p. 170-171 מרדכי וומברנד (מתרגם), יעקב פייטלוביץ', מסע אל הפלשים, דביר, 1959, עמ' 63 Shalva Weil, "Wäläqa" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 1082 יונה בוגלה, "בתי הספר של בית ישראל באתיופיה", פעמים 22, תשמ"ה, עמ' 92 Weil, p. 1083
שבתי זכריה

שבתי זכריה (20 ביולי 1921 – כ"ז בתמוז ה'תשע"ז, 21 ביולי 2017) היה עורך דין, סופר וחוקר תולדות ירושלים. זכריה נולד בפולין ועלה בשנת 1936 לארץ ישראל. התיישב בירושלים והיה לחבר ב"הגנה". במלחמת העצמאות שירת כלוחם בירושלים. במהלך המלחמה נהרג אחיו, חבר האצ"ל ראובן זכריה, בקרב על מלחה. הוא נרשם ללימודי המשפטים במחזור הראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1949, עם קבלת רישיון לעריכת דין, החל לעבוד בתור קצין משפטים בפרקליטות הצבאית בירושלים. משנת 1961 ובמשך 17 שנים, עבד כפרקליט בפרקליטות מחוז ירושלים במשרד המשפטים, שם כיהן כעוזר פרקליט המחוז וכסגן בכיר לפרקליט המחוז. בתקופה זו הופיע מטעם המדינה במשפטים רבים בעיקר בעניינים פליליים, בבתי המשפט בכל הערכאות. בשנת 1978 פרש ופתח משרד עצמאי בו הוא עבד עד שנותיו האחרונות. מתום מלחמת ששת הימים חקר שבתי זכריה את תולדות היישוב היהודי, בדורות האחרונים בירושלים שבין החומות ומחוצה לה. הוא פרסם מאמרים רבים בנושא בירחונים שונים, וחיבר והוציא שמונה ספרים על ירושלים. במשך למעלה מ-35 שנים הדריך זכריה, מטעם החברה להגנת הטבע, מאות סיורים בירושלים העתיקה והחדשה. בשנת 2004 קיבל את עיטור "יקיר ירושלים", ובשנת 2011 קיבל את עיטור יקיר לשכת עו"ד של מחוז ירושלים. שבתי זכריה היה נשוי למרגלית, להם שלושה ילדים. נקבר בהר המנוחות בירושלים. בתים ומוסדות יהודיים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה, 1985. שוק הכותנה - ה"חנויות" בירושלים העתיקה, ירושלים: הוצאה פרטית, תשמ"ז 1987. יהודים ומוסדות יהודיים ברחוב השלשלת, 1995. "מרכז ההשכלה הירושלמי" שכונת החבשים וסביבתה בעבר, 1996. ירושלים הבלתי נודעת - פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים, 1998. חצר "כולל גליציה" וחצר הירשנזון בירושלים העתיקה, 1999. סוחרים ובעלי מלאכה יהודים בירושלים העתיקה בעבר, 2002. "ירושלים של מטה" שכונות ירושלים וסיפוריהן, 2003. סיפורי חצרות ובתים בין החומות, 2006. אתר האינטרנט של שבתי זכריה רשימת הפרסומים של שבתי זכריה, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של שבתי זכריה באתר רמב"י הספרים של שבתי זכריה, באתר "סימניה" אלי אשד, החוקר של ירושלים הבלתי נודעת אהרון גרנביץ, סופר, מדריך טיולים ועוד ועו"ד, בשבע גיליון 38. שבתי זכריה, דף שער בספרייה הלאומית
הקרב בקרוגר

הקרב בקרוגר (Battle at Kruger) הוא שמו של סרטון וידאו חובבני המתעד עימות המתפתח בין עדר תאואים אפריקנים לבין קבוצת אריות ותנין יאור אחד. הסרטון צולם על ידי דייוויד בוזדינסקי וג'ייסון שולסברג, בעת שהיו בסיור מודרך בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה. קבוצת התיירים הגיעה לאחד ממקווי המים בשמורה, המשמשים את החיות לשתייה. בעודם יושבים ברכב הספארי הם צפו וצילמו מצידו השני של האגם עדר תאואים הניגש למים. בזמן שהעדר מתקרב לשפת האגם, התאואים מבחינים לפתע בקבוצת אריות שאורבים להם בין השיחים. האריות מזנקים לעבר התאואים שמתפזרים לכל עבר, ומצליחים ללכוד תאו צעיר שמועד אל תוך המים. בזמן שהאריות מנסים למשוך אותו החוצה מן המים, מופיע לפתע תנין היאור שאוחז בתאו בשיניו ומנסה למשוך אותו פנימה אל המים. לבסוף התנין נסוג, האריות מצליחים לזכות בתאו ומתכוננים לטרוף אותו, אך העדר מתארגן מחדש ומסתער על האריות בנגיחות ובעיטות. לאחר מאבק קצר, התאו הצעיר מצליח להימלט כאשר העדר המסתער רודף אחרי האריות הבורחים. הסרטון המתאר את הקרב הנדיר הועלה לאתר YouTube בשנת 2007 והפך במהרה לאחד הסרטונים הפופולריים באינטרנט שצבר למעלה מ-85 מיליון צפיות. בעקבות כך, הסיפור על הקרב בקרוגר הופיע בעיתונים רבים ברחבי העולם וב-2008 יצר ערוץ הנשיונל ג'אוגרפיק סרט תעודי על המקרה. זולתנות (ביולוגיה) אתר האינטרנט הרשמי של הקרב בקרוגר הקרב בקרוגר, הסרטון המקורי באתר YouTube.
איסאק אוקורונקבו

איסאק אוקורונקבו (באנגלית: Isaac Okoronkwo; נולד ב-1 במאי 1978 באבה שבניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם. בדרך כלל שיחק במרכז ההגנה, אך היה יכול לשחק גם משמאל וגם מימין, וגם בעמדת הקשר האחורי. אוקורונקבו התחיל את הקריירה שלו בפ.צ. לאגוס לפני מעברו למועדון הטופ הניגרי יוליוס ברגר. במולדת שיחק גם באנימבה ואיווניאנוו נאציונלה. המועדון הראשון שלו מחוץ לניגריה היה א-ריאן הקטרי, שם הוא שיחק עונה אחת ואז חזר לאיווניאנוו נאציונלה מכיוון שא-ריאן לא יכל להרשות לעצמו להחזיק אותו. מאוחר יותר איסאק שיחק 2 עונות בשריף טירספול. בקיץ 2001 חתם בשחטאר דונצק. בשחטאר הוא זכה באליפות המדינה, פעמיים קבוצתו הייתה סגנית הטורניר ופעם זכתה בגביע הלאומי. אוקורונקבו שיחק גם בליגה האירופאית ובליגת האלופות. אחרי שחוזו עם שחטאר פג, מועדונים מגרמניה כמו שאלקה 04 ובורוסיה מנשנגלדבך ניסו להחתימו, אך בסופו של דבר הוא עבר לוולברהמפטון האנגלי שלפני זה העפיל לפרמייר ליג. אוקורונקבו השתתף באנגליה רק ב-7 משחקים, קבוצתו ירדה שוב ליגה והוא החליט לעזוב. אחרי זמן מה בלי מועדון, איסאק חתם חוזה עם אלניה ולדיקווקז, שם שיחק עונה אחת שבסופה המועדון עזב את ליגת העל. בדצמבר 2005 עבר למועדון הכדורגל מוסקבה, שם שיחק 4 עונות. אוקורונקבו נבחר במועדון לשחקן המצטיין של עונת 2006 יחד עם הקטור בראקמונטה. במרץ 2010 חתם לשנה ברוסטוב. אחרי עונה מוצלחת שלו בקבוצה הוא האריך את החוזה לעוד שנתיים וחצי. שיחק בנבחרת הצעירה של ניגריה, השתתף באולימפיאדה 2000 שם הגיע עד לרבע הגמר. לראשונה הופיע במדי הנבחרת הבוגרת ב-13 בינואר 2001 במשחק מול נבחרת זמביה. שיחק בגביע אפריקה לאומות 2002 ו־2004, בשניהם נבחרתו סיימה שלישית. במונדיאל 2002 שיחק בכל שלושת המשחקים של הנבחרת בשלב הבתים, שאותו לא הצליחה לעבור. קבוצתיים מקום שני בליגת העל המולדובית - 1999/00 (שריף טירספול) אליפות אוקראינה - 2001/02 (שחטאר דונצק) מקום שני בליגת העל המולדובית - 2001/03, 2002/03 (שחטאר דונצק) הגביע האוקראיני - 2000/01, 2001/02 (שחטאר דונצק) גמר הגביע האוקראיני - 2002/03 (שחטאר דונצק) גמר הגביע הרוסי - 2006/07 (מועדון הכדורגל מוסקבה) מקום שלישי בגביע אפריקה לאומות - 2002, 2004 (נבחרת ניגריה) מדיה וקבצים בנושא איסאק אוקורונקבו בוויקישיתוף איסאק אוקורונקבו, באתר Transfermarkt איסאק אוקורונקבו, באתר Soccerway איסאק אוקורונקבו, באתר BDFutbol איסאק אוקורונקבו, באתר WorldFootball.net איסאק אוקורונקבו, באתר National Football Teams איסאק אוקורונקבו, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית דף השחקן באתר הרשמי של פ.צ. רוסטוב
חיותה דביר

חיותה דביר היא קריינית ועורכת מוזיקלית בקול המוזיקה וקול ישראל. חיותה דביר גדלה בחיפה בשכונת נווה שאנן. הייתה חברה בשלישיית פיקוד צפון יחד עם חוה אלברשטיין, מירי פליקס ואפי נצר כמנהל המוזיקלי. השלישייה, שהייתה שלישיית הבנות הראשונה בצה"ל, הוקמה בשנת 1966, הפיקה שתי תוכניות ופורקה בסופה. דביר היא בוגרת האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים בכינור. עבדה, בין היתר, כמורה למוזיקה בבית שמש בשנות השבעים והייתה זמרת במקהלת רינת. חיותה דביר עורכת את קונצרט אתנחתא מ-1989. זהו פרויקט הדגל של קול המוסיקה, שאותו היא עורכת ומפיקה בשידור שבועי ישיר. עורכת גם תוכנית שבועית "אורחים באולפן" שבה היא מארחת מלחינים ומבצעים ישראליים. דביר ידועה בשמירתה הקפדנית על הגיית העברית. בשנים 1995 ו-1996 קיבלה תעודת הוקרה מאקו"ם ומהמועצה לתרבות ואמנות על תרומתה לקידום הפקה של יצירות של מלחינים ישראלים. בשנת 2005 זכתה בפרס העובד המצטיין בקול ישראל. קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2017-01-25, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה) ערכים מוקלטים נוספים אתר נוסטלגיה אונליין אתר זמרשת טקס פרסי אקו"ם לספרות ומוסיקה קונצרטית התארח לראשונה בבית היוצר אקו"ם, באתר www.acum.org.il זרקור, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2005
הבהלה לזהב (אוסטרליה)

המונח הבהלה לזהב באוסטרליה מתייחס בעיקר לבהלה לזהב בשנות ה-50 של המאה ה-19, בה הגיעו מהגרים לאוסטרליה בעקבות שמועות על מציאת זהב בדרום-מזרח היבשת. במונח זה הכוונה לעיתים גם למציאת זהב בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19 במקומות שונים במערב היבשת, מציאות שהביאו לגידול ניכר באוכלוסיית אוסטרליה המערבית. כדי להבדיל בין המקרים, נהוג לקרוא לאלו האחרונים הבהלה לזהב באוסטרליה המערבית. השמועה המוקדמת ביותר על מציאת זהב באוסטרליה הייתה בשנת 1814, כאשר נפוצה שמועה שכמה פושעים שסללו כביש לבתהרסט מצאו זהב. מציאת הזהב המאומתת הראשונה הייתה בשנת 1823, בכמה מקומות מזרחית לבתהרסט. בשנת 1825 נידון למלקות בסידני אדם שהורשע בגנבת זהב שמצא. בשנת 1829 מצאו שני אנשים זהב, אך בחזרתם לסידני נאמר להם לשמור על כך בסוד, ולא יושמו בהסגר כבלתי שפויים. ככל הנראה ההשתקה נועדה למנוע נהירה של רועי הצאן אל חיפושי הזהב. בשנת 1841 ויליאם קלארק, גאולוג וכומר, מצא זהב בניו סאות' ויילס. כאשר סיפרו על מציאת הזהב למושל הוא ביקש מקלארק לשמור זאת בסוד, משום שחשש שהימצאות זהב בחבל ארץ בו יש אוכלוסייה גדולה של פושעים שנידונו לגלות תפר את הסדר. מסוף שנות הארבעים התחילו להרבות מקרי מציאת הזהב בניו סאות' ויילס ובוויקטוריה, והשמועות החלו להתפשט באוסטרליה, אך עדיין לא נוצרה בהלה של ממש לזהב. בשנת 1851 החלה הבהלה ההמונית לזהב כאשר מחפש זהב מקומי טען כי מצא זהב בניו סאות' ויילס. הוא קרא למקום אופיר, על שם המקום ממנו הביא שלמה המלך זהב לבית המקדש בירושלים. לאחר שמונה חודשים נמצא זהב גם בוויקטוריה, וגם שם החלה בהלה לזהב. השמועה על מציאת זהב נפוצה, ומשכה אל אוסטרליה מהגרים רבים מכל רחבי העולם. בין השנים 1845 ל-1896 גדלה אוכלוסיית אוסטרליה מ-400,000 ללמעלה ממיליון. בשנות השבעים של המאה ה-19 נמצא זהב גם בקווינסלנד ובטריטוריה הצפונית. בשנות השמונים של המאה ה-19 החלו למצוא זהב במקומות שונים באוסטרליה המערבית, מה שגרם לגידול קל באוכלוסייה באזורים אלו, אך השפעת מציאות אלו הייתה מקומית בלבד. בשנת 1894 מצאו שלושה מהגרים איריים מאה אונקיות זהב במקום בו שוכנת כיום העיירה קלגורלי, והדבר הביא לבהלה לזהב שמשפיעה על אוסטרליה המערבית עד היום. תוך שלושה ימים הגיעו למקום 750 מחפשי זהב, ורבים החלו מחפשים גם באזורים אחרים בסביבה. שמועות שווא ודיווחים מוגזמים על מציאת זהב נפוצו, ומחפשים רבים מתו בצמא או ממחלות לאחר שהגיעו לחפש זהב במדבר החם והיבש בחיפזון וללא הכנה מתאימה. חיפושי הזהב הובילו לגידול ניכר באוכלוסייה של אוסטרליה המערבית, לייסוד של העיירות קלגורלי-בולדר וקולגרדי, ולבניית הפרויקט השאפתני של צינור המים מפרת' לעיירות אלו, צינור מים שפועל גם כיום ומאפשר התיישבות של כמאה אלף איש באזור מדברי זה. פסל של פדי הנאן, מוביל השלישייה האירית, הוצב בעיירה קלגורלי, ועל שמו נקראים הרחוב הראשי של העיירה ופרבר שלה. הבהלה לזהב (קליפורניה) מדיה וקבצים בנושא הבהלה לזהב בוויקישיתוף
מלון קורינתיה סנקט פטרבורג

מלון קורינתיה בסנט פטרבורג, לשעבר מלון נבסקי פאלאס (המכונה בשפה הרוסית Невский Палас), הוא מלון חמישה כוכבים בסנקט פטרבורג, רוסיה והוא מלון פאר הנחשב לאחד הבולטים במלונות רוסיה ונהנה ממוניטין בין-לאומיים. הוא אחד מבתי המלון היוקרתיים ביותר בעיר, לצד מלון אסטוריה ומלון גרנד אירופה. המלון ממוקם בנייבסקי פרוספקט ולאחרונה הוא עבר הגדלה והרחבה, שבמהלכה שני בניינים היסטוריים משני צדיו שוקמו והצטרפו למתחם המשמש כ-7,000 מ"ר של משרדים, ו-10,000 מ"ר למרכז מסחרי. המלון מרבה לארח אח"מים ומתחרה על תואר "מלון הדגל" של העיר עם המלון הוותיק, מלון אסטוריה. במלון ישנן שתי מסעדות המשרתות את המלון כולו (מסעדת "אימפריאל" ומסעדת "בירשטוּבֶּה"). במלון מרכז כנסים ומרכז התעמלות. מדיה וקבצים בנושא מלון קורינתיה סנקט פטרבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון קורינתיה סנקט פטרבורג מלון קורינתיה סנקט פטרבורג, ברשת החברתית פייסבוק מלון קורינתיה סנקט פטרבורג, ברשת החברתית אינסטגרם
מלון רוסיה (מוסקבה)

מלון "רוסיה" (ברוסית: «Россия») הוא בית מלון במוסקבה שנבנה בשנים 1964–1967 ברובע ההיסטורי "זריאדיה" בעיר על גדת מוסקבורצקאיה, בסמוך לקרמלין. המלון הכיל 3,182 חדרים עבור 5,300 איש ובשיאו היה אחד מבתי המלון הגדולים באירופה. ב-1 בינואר 2006 המלון נסגר וב-29 במרץ אותה שנה החלו לעבוד על הריסת המבנה. בליל ה-25 בפברואר 1977 במלון "רוסיה" פרצה אש חזקה. האש פרצה בעת ובעונה אחת בקומות 5, ה-11 וה-12 באגף הצפוני של הבניין. אנשים ששהו בקומה 12 ומעלה, כולל מבקרים במסעדות בקומות 17 ו-22 היו לכודים. האש התפשטה במהירות גבוהה בשל השטיחים והטפטים הסינתטיים. הכבאים הגיעו עם כוח רב ממוסקבה עצמה וכבאים ממחוז מוסקבה. כתוצאה מהשריפה נהרגו 42 בני אדם, בהם חמישה עובדי המלון. פציעות בדרגות שונות של חומרה נגרמו ל-52 בני אדם, בהם 13 כבאים. פונו למעלה מ-1,000 אנשים לבתי החולים ונשרפו יותר מ-100 חדרים, במיוחד במחלקה, שבה השתכנו זרים. על פי הגרסה הרשמית, גורם האש היה קצר חשמלי בחדר השידור המרכזי בקומה החמישית. המהנדס הבכיר של המרכז נעצר מיד ונשפט ב-5 במאי 1978 (הוא נידון לחמש עשרה שנות מאסר), סגנו שהיה אמור להישפט אף הוא התאבד לפני שנפתח הדיון בעניינו. לאחר מכן, בכל המלונות ברוסיה החלו לחפש דוודים של לוחות חשמל. למרות המסקנה של ועדת מומחים, כי הגורם האמיתי של מקור האש נותר לא ברור, היו כמה גרסאות, אחת מהן טענה כי זו הייתה הצתה מכוונת. השריפה בשנת 1977 נרשמה בהיסטוריה כאחת השריפות הגדולות של המאה העשרים, לא רק ברוסיה אלא גם בעולם. התקרית אף אוזכרה ברומן של ולדימיר סאנין "השריפה הגדולה", ונעשה תחקיר תיעודי בשם האש במלון "רוסיה" ובשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הרוסי סדרת הטלוויזיה "מלון רוסיה" המגוללת את עבודתם של עובדי המלון ובין השאר גם את התרחשויות השריפה. בשנת 2004, הרשויות במוסקבה החליטו להרוס את המלון. במקום מלון "רוסיה" מתוכנן להיבנות קומפלקס בניינים שיכלול מלון ובניין משרדים בשטח כולל של 410,000 מ"ר עם חניון תת-קרקעי עבור 2,500 מכוניות. הפרויקט החדש עתיד לכלול, בשלב ראשון, בניין מלון בן 6 קומות ובשלב שני, התאמת המבנה לעיצוב ההיסטורי של הרובע. בנובמבר 2004, הוצא מכרז לבניית המלון. חברת "Monab" (חברת בת של בנק "Mosnarbank Evrofinance") בבעלות איש עסקים שלווה צ'יגירינסקי ניצחה במכרז. בשנת 2007 בית משפט ביטל את המכרז. אחרי שנים של תהליך משפטי החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להפוך את השטח שבו עמד בית המלון לפארק עירוני בשם: "פארק זאריאדיה" שבו מוצגת כל הצמחייה של רוסיה עם אמפיתיאטרון ועם ביתן מידע המספר אודות ההיסטוריה של הכיכר האדומה הנמצאת בצמוד. בניית הפארק החלה באפריל 2015 והפארק נפתח לציבור בספטמבר 2017, במלאת 870 שנה לעיר מוסקבה, במעמד פוטין וראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין. מלון איזמעילובו
לוראן גרה

לוראן גרה (בצרפתית: Laurent Gras; נולד ב-3 במאי 1965) הוא שף יליד צרפת המתגורר ועובד כיום בארצות הברית. גרה נולד באנטיב, הריביירה הצרפתית. הקריירה שלו החלה בארץ מולדתו צרפת, בה עבד במספר מסעדות המחזיקות בניקוד הגבוה ביותר במדריך מישלן האדום, ובכללן: "לוקא-קארטון" של אלן סנדרנס, שם היה שף קו, מסעדתו של גי סאבואה, שם היה השף הראשי, שתיהן בפריז; אוטל דה פארי במונקו, שם היה השף הראשי תחת אלן דיקאס, ו"מסעדת אלן דיקאס" בפריז, שם היה השף הראשי הראשון. גרה החל לעבוד בארצות הברית ב-1997 במלון וולדורף-אסטוריה, כשף הראשי. שם זכה לדירוג של שלושה כוכבים מרות ריישל בהניו יורק טיימס. הוא נשאר שם במשך ארבע שנים מוצלחות לפני שעבר לסן פרנסיסקו, שם עבד כשף הראשי של מסעדת Fifth Floor. עבודתו זכתה לשבחים, בין השאר ב-San Francisco Magazine, שבחר בו לשף השנה וב-Fifth Floor למסעדה החדשה הטובה ביותר לשנת 2002; כן בחר בו כתב העת Food & Wine לשף החדש הטוב ביותר לשנת 2002 והוא הופיע על עטיפת כתב העת Gourmet ב-2003. גרה פתח את מסעדתו הראשונה, L2O בשיקגו, במאי 2008. המסעדה הייתה מועמדת לפרס ג'יימס בירד כ"מסעדה החדשה הטובה ביותר" ומדריך GAYOT.com בחר בה כאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לשנת 2010. במדריך מישלן הראשון לשיקגו ל-2010 זכתה במסעדה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים. בנובמבר 2010 עזב גרה את המסעדה עקב חילוקי דעות לגבי ניהול המקום עם הבעלים ריצ'רד מלמן. לוראן גרה, ברשת החברתית אינסטגרם לוראן גרה, ברשת החברתית LinkedIn אתר מסעדת L2O בלוג המסעדה מיכאל נגרן, ריאיון עם לוראן גרה, Center Stage Chicago, ‏2 ביוני 2008 רות ריישל, "מסעדות; צעד חדש מקים לתחייה את החדר הישן", הניו יורק טיימס, 28 בינואר 1998 ‏"השף החדש הטוב ביותר של שנת 2002", Food & Wine‏ ‏"לוראן גרה", Chef Wear‏ ‏"‏L2O, אחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית בשנת 2010", gayot.com‏ ריאן סוטון ואנגי לאו, "אליני שעולה 195$ וL2O זכו בשלושה כוכבי מישלן בשיקגו, בלומברג, 17 בנובמבר 2010 פיל וטל, "לוראן גרה עזב את L2O, מלמן מגיב", שיקגו טריביון, 17 בנובמבר 2010
גאדו-גאדו

גאדו-גאדו (באינדונזית: Gado gado) הוא סלט ירקות מבושל מהמטבח האינדונזי הכולל רוטב בוטנים. מרכיבי הסלט משתנים מאזור לאזור, אולם המרכיב המקובל האחיד הוא רוטב הבוטנים. הסלט מכיל לרוב ירקות ירוקים (כרוב, קאנג-קונג, לחמן שונה עלים, נבטי שעועית) וכן תירס מוקפצים יחד. לסלט מוספים חסה ופרוסות מלפפונים טריים וכן טופו וטמפה מטוגנים, ותפוחי אדמה מבושלים. לעיתים מוסיפים לסלט פרוסות ביצים קשות. רוטב הבוטנים הנילווה למאכל מכיל בוטנים מטוגנים טחונים, סוכר דקלים או סוכר חום, פלפל צ'ילי, מיץ ליים, טראסי (רסק חסילונים), רוטב תמרהינדי ומים. מדיה וקבצים בנושא גאדו-גאדו בוויקישיתוף פיליס גלזר, בוטנים, חמאת בוטנים וסושי בתחפושת, באתר ynet, 20 במרץ 2008
פנצנלה

פַּנְצָנֶלָּה (באיטלקית: Panzanella) הוא סלט מהמטבח האיטלקי שמקורו בעיר פירנצה שבטוסקנה. הסלט מכיל עגבניות ולחם יבש, וכן לעיתים גם בצלים ובזיליקום. הסלט מתובל ברוטב שמן זית וחומץ. הסלט מוזכר בשיריו של המשורר האיטלקי ברונצינו מהמאה ה-16 - המתאר סלט מלפפונים ובצל המוגשים על לחם יחד עם שמן זית וחומץ. בעבר התבסס הסלט על בצל ולחם, ורק בראשית המאה ה-20 נוספו לסלט עגבניות (מתכון זה מופיע בספר משנת 1928 - "Le vie d'Italia"). סלט זה מקורו במטבח העניים ופשוטי העם - כשהוא מנצל ירקות זולים ולחם שהתייבש. כיום מקובל להשתמש בלחם יבש אשר הורטב במים ונסחט, עגבניות, מלפפונים, שמן זית וחומץ על מנת להכין את הסלט. לעיתים הסלט כולל גם גבינת מוצרלה, חסה, זיתים, צלפים, סלרי, אנצ'ובי, גזרים, בצל אדום, טונה, פטרוזיליה, ומנטה. פטוש לחם אבוד רוטב לחם מדיה וקבצים בנושא פנצנלה בוויקישיתוף מתכון באתר mako מתכון של גיל חובב מתכון דוד שושן, יד שנייה מאופה: מה עושים האיטלקים עם לחם יבש?, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2020
ג'ורג' סמית'

ג'ורג' אלווד סמית' (באנגלית: George Elwood Smith; נולד ב-10 במאי 1930) הוא פיזיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2009 על פיתוח ה-CCD וזוכה פרס המלכה אליזבת להנדסה לשנת 2017. סמית' נולד בווייט פליינס שבניו יורק. את שירותו הצבאי עשה בצי האמריקאי. את התואר הראשון הוא קיבל בשנת 1955 מאוניברסיטת פנסילבניה ואת הדוקטורט קיבל בשנת 1959 מאוניברסיטת שיקגו. משנת 1959 ועד פרישתו בשנת 1986 עבד במעבדות בל בניו ג'רזי, שם הוא עמד בראש המחקר של התקני לייזר מוליכים למחצה. במהלך הקריירה שלו הגה פטנטים רבים, הבולט בהם הוא התקן ה-VLSI. בשנת 1969 הגה ביחד עם וילארד בויל את ה-CCD, הם זכו על המצאה זו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2009. כיום הוא מתגורר עם אשתו ג'נט בניו ג'רזי. וילארד בויל מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' סמית' בוויקישיתוף ג'ורג' סמית', באתר פרס נובל (באנגלית) ג'ורג' סמית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/physics/laureates/2009/index.html