גביע בילי ג'ין קינג

גביע בילי ג'ין קינג (באנגלית: Billie Jean King Cup, בעבר גביע הפדרציה וגביע הפד) הוא תחרות שנתית בטניס לנבחרות נשים, המקבילה הנשית של גביע דייוויס. התחרות, המאורגנת על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית (ITF), נערכה לראשונה בשנת 1963, ומאז התקיימה כל שנה, אך מתכונת התחרות השתנתה מספר פעמים. המתכונת הנוכחית דומה למתכונת של גביע דייוויס, וכוללת שני בתים עולמיים (בית עולמי ובית עולמי 2, 8 נבחרות בכל אחד מהבתים) ובתים אזוריים. בבתים העולמיים המפגשים נערכים במתכונת דומה למדי למפגשים בגביע דייוויס, בכל מפגש כזה מתקיימים 4 משחקי יחידות ומשחק זוגות אחד, אך בשונה מגביע דייוויס התחרות נמשכת יומיים ולא שלושה ימים, ומשחק הזוגות מתקיים לאחר משחקי היחידים ביום השני. בגביע הפדרציה המשחקים נערכים בשיטת "הטובה מ-3 מערכות" כנהוג במשחקי נשים. בבתים האזוריים נערכים טורנירים במקום אחד בהשתתפות נבחרות רבות (עד 16 נבחרות), כמו בבתים 3 ו-4 בגביע דייוויס, וכל מפגש כולל 2 משחקי יחידות ומשחק זוגות המתקיימים באותו יום. בלוח השנה של הטניס העולמי מוקדשים 2 שבועות למשחקי גביע הפדרציה, בשבוע הראשון (בדרך כלל בפברואר) מתקיימים הסיבוב הראשון בבתים העולמיים ומשחקים בבתים האזוריים, ובשבוע השני (בדרך כלל באפריל) שלב חצי הגמר בבית העולמי (הבית העליון) ומשחקי הפליי-אוף הקובעים איזה נבחרות ישחקו בבתים העולמיים בשנה הבאה. שלב הגמר מתקיים בחודש נובמבר. מבנה התחרות המעודכן לשנת 2022. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ב-1990 בעקבות גידול הנבחרות המשתתפות היה צורך ב-2 סיבובים מוקדמים לקביעת 32 נבחרות שישתתפו בתחרות הראשית. כמקובל היה גם סבב תנחומים שבו השתתפו גם מנצחי סיבוב הראשון של המוקדמות. ב-1991 בעקבות גידול הנבחרות המשתתפות 32 קבוצות ערכו 2 סיבובים בהם נקבעו שמונה נבחרות שיועלו לתחרות הראשית. הם הצטרפו ל-24 קבוצות שהעפילו ישירות לתחרות הראשית שהתקיימה במסגרת "הבית העולמי". בסיום התחרות של הבית העולמי נערכו משחקים נוספים בהם נקבעו 4 קבוצות (ברזיל, פורטוגל, יוון ויוגוסלביה) שבגביע הפדרציה 1992 יחלו את התחרות מהתמודדות אזורית. מ-1992 בעקבות גידול הנבחרות תחילה נערכו תחרויות אזוריות: בית אמריקה,* בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה. משחקי הבית העולמי בהשתתפות 32 קבוצות נערכו בגרמניה. בסיום התחרות של הבית העולמי נערכו משחקים נוספים בהם נקבעו קבוצות שבגביע הבא יחלו את התחרות בבית העולמי, כשיתר הקבוצות ירדו לתחרויות אזוריות. מ-1995 מתכונת התחרות הייתה דומה למתכונת תחרות גביע דייוויס, כשבית עולמי א' כלל 8 קבוצות ובית עולמי ב' כלל 8 קבוצות. בית עולמי א' כלל 8 קבוצות שהתחרו בעונה הקודמת ברבע הגמר. בית עולמי ב' כלל 8 קבוצות שהפסידו בשמינית גמר של העונה הקודמת. ארבע נבחרות של בית עולמי א' שהפסידו בסיבוב הראשון התחרו עם ארבע קבוצות של בית עולמי ב' שניצחו בסיבוב הראשון התחרו על השתתפות בבית עולמי א' בשנת 1996. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). כל מפגש בין הנבחרות כלל 5 משחקים. בעקבות הכוונה בשנת 2000 לבטל בית עולמי ב' ולהגדיל בית עולמי א', 5 קבוצות מבית עולמי ב' העפילו בית עולמי. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). כל מפגש בין הנבחרות כלל 5 משחקים. ב-2000 מתכונת התחרות שונתה לעומת המתכונת שהייתה מאז שנת 1995. הבית העליון (בית עולמי) כלל 13 קבוצות. הם התחרו ב-3 בתים. מנצחי הבתים ונבחרת ארצות הברית נפגשו בפיינל פור שנערך בלס ווגס. כל מפגש בין הנבחרות כלל 3 משחקים, רק מפגש הגמר כלל 5 משחקים. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). ב-2001 מתכונת התחרות שונתה לעומת המתכונת שהייתה בעונה הקודמת. כל המפגשים כללו 3 משחקים. הבית העליון (בית עולמי) צומצם ל-8 קבוצות. משתתפי פיינל פור של העונה הקודמת העפילו ישירות לשלב הגמר. יתר 9 נבחרות של הבית העולמי 2000 התחרו עם מנצחי תחרויות האזוריות על מקומות בשלב הגמר. בתחרות זו עלו צרפת, ארגנטינה, רוסיה ואוסטרליה. בעקבות פרישת ארצות הברית לנבחרות אלו התווספה גרמניה. הנבחרות התמודדות בשני בתים על עליה למשחק הגמר. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). ב-2002 מתכונת התחרות שונתה לעומת המתכונת שהייתה בעונה הקודמת ולמעשה חזרה למתכונת שהייתה בשנים 1995-1999. כל המפגשים כללו 5 משחקים. בית עולמי כלל 16 קבוצות. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). לקראת סיום העונה 8 קבוצות מהבית העולמי נפגשו עם 8 קבוצות שעלו מתחרויות האזוריות והתמודדו על מקום בבית עולמי בעונה הבאה. ב-2005 מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת שהייתה בסוף שנות ה-90. כל המפגשים כללו 5 משחקים. בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ועוד 8 קבוצות היו בבית עולמי ב'. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). לקראת סיום העונה 4 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 4 קבוצות מבית עולמי ב' על הזכות להתמודד בבית עולמי א' בעונת 2006. זכיות ברצף 7, ארצות הברית, 1976–1982 גמרים רצופים 8, אוסטרליה, 1973–1980 מספר משחקונים הגדול ביותר בהתמודדות 172, צרפת 4–1 יפן בית עולמי סיבוב ראשון ב-1997 שחקנית הצעירה דניס פנגופולוס, יוון, 12 שנה ו-360 יום.*כיום גיל המינימום הוא 14 שחקנית מבוגרת גיל באטרפילד, ברמודה, 52 שנה ו-162 יום. הכי הרבה משחקים 100, ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, ספרד. הכי הרבה התמודדויות 74, אן קרמר, לוקסמבורג. הכי הרבה ניצחונות סה"כ: 72, ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, ספרד. יחידות: 50, ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו, ספרד. זוגות: 38, לריסה ניילנד, רוסיה/לטביה. ערך מורחב – נבחרת גביע הפדרציה של ישראל ב-1972 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות. בשנת 2007 העפילה הנבחרת לראשונה בתולדותיה לבית העולמי העליון, שבו משחקות שמונה נבחרות טניס הנשים הטובות ביותר בעולם. משחקי בית אירופה/אפריקה 1 של גביע הפדרציה באילת (2011) מדיה וקבצים בנושא גביע בילי ג'ין קינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע בילי ג'ין קינג גביע בילי ג'ין קינג, ברשת החברתית פייסבוק גביע בילי ג'ין קינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גביע בילי ג'ין קינג, ברשת החברתית אינסטגרם גביע בילי ג'ין קינג, סרטונים בערוץ היוטיוב גביע בילי ג'ין קינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוסיה, שהושעתה מכלל תחרויות הספורט עקב הפלישה לאוקראינה, הורשתה להשתתף בכל זאת, כל עוד לא השתמשו בשם, בדגל או בהמנון של רוסיה והשתתפה בשם "איגוד הטניס הרוסי" כולל תארים של נבחרת צ'כוסלובקיה כולל תארים של נבחרת ברית המועצות, ונבחרת איגוד הטניס הרוסי שהתחרה במקום נבחרת רוסיה בגלל הרחקתה מהמפעלים הספורטיביים כולל תארים של נבחרת גרמניה המערבית http://www.fedcup.com/about/records.asp