laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מורין סטייפלטון

לואיס מורין סטייפלטון (באנגלית: Lois Maureen Stapleton; ‏21 ביוני 1925 – 13 במרץ 2006) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1981 על תפקידה בסרט "אדומים", זכתה בפרס גלובוס הזהב, בפרס אמי ובפרס הטוני. סטייפלטון נולדה בעיר טרוי שבמדינת ניו יורק. סטייפלטון הייתה קתולית. הוריה של סטייפלטון, איירין וג'ון סטייפלטון, נפרדו כאשר הייתה ילדה. כשהגיעה לגיל 18 עברה סטייפלטון לעיר ניו יורק, שם עבדה כדוגמנית. ב-1946 הופיעה בברודוויי במחזה "The Playboy of the Western World". סטייפלטון זכתה בפרס הטוני בשנת 1951 על תפקידה במחזה של טנסי ויליאמס "השושנה המקועקעת". ב-1958 ההייתה סטייפלטון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתה הקולנועית הראשונה בסרט "לבבות בודדים". היא הופיעה בסדרה הטלוויזיונית "כל אנשי המלך" המבוססת על סיפור של רוברט פן וורן. את פרס אמי הראשון שלה קיבלה סטייפלטון בשנת 1967 על הופעתה בסרט "Among the Paths to Eden". ב-1960 שיחקה בסרט המין הנמלט על פי המחזה של טנסי ויליאמס "אורפאוס בשאול". ב-1963 שיחקה בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי" לצידו של דיק ואן דייק. בשנת 1970 שיחקה סטייפלטון במותחן המצליח נמל תעופה (1970). בזכות תפקידה המשני בסרט בתור אינז גרארו זכתה סטייפלטון בפרס גלובוס הזהב. בשנה שלאחר מכן השתתפה בגרסה הקולנועית למחזהו של ניל סיימון מלון פלאזה". ב-1978 עבדה סטייפלטון תחת בימויו של וודי אלן ב"רגשות". בסרט גילמה סטייפלטון את דמותה של פרל. בשנת 1981 זכתה סטייפלטון בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה הכריזמטי ב"אדומים", דרמה ביוגרפית של וורן בייטי. בסרט גילמה סטייפלטון את דמותה ההיסטורית של אמה גולדמן, פילוסופית ופעילה חברתית אמריקאית-רוסייה ממוצא יהודי הידועה בכינויה "אמה האדומה". על תפקידה זה קיבלה גם את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. ב-1985 שיחקה סטייפלטון בקומדיה הבדיונית זוכת שני פרסי האוסקר של רון הווארד "קוקון". ב-1987 הופיעה בסרט שאלה של שפיות לצידה של ברברה סטרייסנד. ב-1989 הופיעה בפרק בסדרה "B.L. Stryker". בשנות ה-90 התפרסמה סטייפלטון בזכות הופעתה בסרט "מכורים לאהבה". בעלה הראשון של סטייפלטון היה מקס אלנטאק ובעלה השני היה המחזאי דייוויד רייפיל, שתי מערכות היחסים לא החזיקו מעמד ובסופו של דבר נגמרו בגירושים. לסטייפלטון בת מבעלה הראשון ובן מבעלה השני. במהלך חייה סבלה סטייפלטון רבות מחרדה ומאלכוהוליזם. היא הייתה ידועה כמעשנת כבדה ונפטרה בשנת 2006 ממחלת ריאות חסימתית כרונית בעיירה לנוקס שבמדינת מסצ'וסטס. מדיה וקבצים בנושא מורין סטייפלטון בוויקישיתוף מורין סטייפלטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מורין סטייפלטון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מורין סטייפלטון, באתר AllMovie (באנגלית) מורין סטייפלטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מורין סטייפלטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מורין סטייפלטון, באתר Discogs (באנגלית) מורין סטייפלטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סדרה נורמלית

בתורת החבורות, סדרה נורמלית של חבורה G {\displaystyle G} היא שרשרת של תת-חבורות, שכל אחת היא תת-חבורה נורמלית של קודמתה. כלומר: G = G 0 ▹ G 1 ▹ ⋯ ▹ G k {\textstyle G=G_{0}\triangleright G_{1}\triangleright \cdots \triangleright G_{k}} , כאשר ▹ {\displaystyle \triangleright } מסמן שמדובר בתת-חבורה נורמלית. הערה: יש המגדירים סדרה נורמלית של חבורה G {\displaystyle G} כשרשרת של תת-חבורות, שכל אחת היא תת-חבורה נורמלית של G {\displaystyle G} , ואז שרשרת של תת-חבורות שכל אחת היא תת-חבורה נורמלית של קודמתה נקראת סדרה תת-נורמלית. גורמי הסדרה הם כל חבורות המנה מהצורה G i / G i + 1 {\displaystyle G_{i}/G_{i+1}} . עידון של סדרה הוא סדרה ארוכה יותר, הכוללת את כל תת-החבורות של הסדרה הקודמת. אפשר לעדן סדרה נתונה אם קיימת חבורה L {\displaystyle L} שמקיימת G i ▹ L ▹ G i + 1 {\displaystyle G_{i}\triangleright L\triangleright G_{i+1}} , כאשר G i ≠ L ≠ G i + 1 {\displaystyle G_{i}\neq L\neq G_{i+1}} . במקרה זה הסדרה G = G 0 ▹ ⋯ ▹ G i ▹ L ▹ G i + 1 ▹ ⋯ ▹ G k = 1 {\textstyle G=G_{0}\triangleright \cdots \triangleright G_{i}\triangleright L\triangleright G_{i+1}\triangleright \cdots \triangleright G_{k}=1} היא עידון של הסדרה המקורית. סדרת הרכב של חבורה G {\displaystyle G} היא סדרה נורמלית שמסתיימת ב- { e } {\displaystyle \{e\}} ולא ניתן לעדן אותה מבלי להוסיף חזרות. ניתן לראות שסדרה נורמלית היא סדרת הרכב אם ורק אם היא נגמרת ב- { e } {\displaystyle \{e\}} וכל הגורמים שלה חבורות פשוטות. החשיבות הרבה של סדרות ההרכב נעוצה בעובדה שגורמי ההרכב של כל חבורה סופית G {\displaystyle G} הם קבועים עד כדי איזומורפיזם והחלפת סדר, ואינם תלויים בסדרת ההרכב (ראו משפט ז'ורדן-הלדר). חבורה פתירה היא חבורה שיש לה סדרה נורמלית עם גורמים אבליים; לחבורה שאינה פתירה יש תמיד סדרת הרכב עם גורם שהוא חבורה פשוטה לא אבלית. סדרה מרכזית סדרה נורמלית, באתר MathWorld (באנגלית)
עובד סוציאלי להגנה על אנשים עם מוגבלות שכלית

עובד סוציאלי הממונה על פי חוק, להגנה על אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית (עד דצמבר 2010 "פקיד סעד להגנה על אנשים עם פיגור שכלי"), הוא עובד סוציאלי שעבר הכשרה מיוחדת בתחום החוק ותקנותיו, ועוסק בהגנה על אנשים הלוקים במוגבלות שכלית התפתחותית. חוק חסרי הישע (טיפול במפגרים) תשכ"ט 1969, מסדיר את הגדרתו של אדם הלוקה בפיגור שכלי, את זכויותיו ואת דרכי הטיפול בו. החוק מגדיר עובד סוציאלי שתפקידו לרכז דיווחים על אנשים הסובלים מפיגור שכלי, ולוודא שהם מטופלים על ידי שירותי הרווחה. לצורך בדיקת דיווחים, רשאי העובד הסוציאלי לבקש ידיעות הנוגעות לאדם הלוקה בפיגור מכל אדם בעל ידע לעניין, ועל הנשאל להשיב לו תשובות כנות ומלאות, זולת תשובה העלולה להפלילו. בנוסף רשאי העובד הסוציאלי להיכנס, על פי צו של בית המשפט, לכל מקום שבו נמצא אדם הלוקה בפיגור, או שיש לעובד הסוציאלי יסוד להניח שהוא נמצא שם, ולבדוק את התנאים בהם הוא מטופל. במקרה שהעובד הסוציאלי סובר שיש סכנה מיידית ללוקה בפיגור או שהוא מהווה סכנה, הוא רשאי לפעול מיידית לצורך מניעת הסכנה, ללא צורך בפנייה לוועדת אבחון ואף ללא הסכמת הלוקה בפיגור או האחראי עליו. החוק קובע עונש מאסר למי שמפריע לפקיד סעד בביצוע תפקידו, ועונש של קנס כספי למי שאינו מוסר מידע נדרש אודות האדם הלוקה בפיגור. עם זאת, על העובד הסוציאלי להודיע מיידית לבית המשפט על התערבותו, ובית המשפט רשאי לשנותה או לבטלה. העובד הסוציאלי עצמו מחויב בסודיות, ונאסר עליו בחוק לדווח על המידע שהתגלה לו במסגרת תפקידו. אף על פי כן חלה עליו חובת דיווח במקרים של עבירות מין, התעללות, או גרימת חבלה חמורה. חובת הדיווח גוברת על חובת החיסון המקצועי של העובד הסוציאלי. עובד סוציאלי המקבל דיווח בנושא חייב להעבירו למשטרה, בצירוף המלצותיו הטיפוליות. באפשרות העובד הסוציאלי להמליץ למשטרה להימנע מלפעול. קיימת לעובד הסוציאלי אפשרות לפנות ל"ועדת פטור" ולבקש שתפטור אותו מחובת הדיווח למשטרה. סמכות העובד הסוציאלי באה מתוקף החוקים הבאים: חוק הסעד (טיפול במפגרים) התשכ"ט 1969 (וכן תיקון משנת 1975 (סעיף 19) ותיקון משנת 2000). חוק חסרי ישע (תיקון מס' 26 לחוק העונשין - חובת הדיווח 1989). חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות 1975, בתיאום עם פקיד סעד לסדרי דין חוק הליכי חקירה והעדה (התאמה לאנשים עם מוגבלות שכלית או נפשית), בשיתוף עם חוקים אחרים. חוק הסעד (טיפול במפגרים) תשכ"ט 1969: החוק והתקנות(הקישור אינו פעיל). מתוך אתר be לאנשים מיוחדים. חוק חסרי הישע (טיפול במפגרים) תשכ"ט 1969, סעיף 3 א' סעיף 4 לחוק סעיף 18 לחוק סעיף 16 לחוק סעיף 17 לחוק בנוסף לאמור לעיל, העובד הסוציאלי הממונה על פי חוק, מעורב במידת הצורך, לפי ההקשר ובשיתוף עם אחרים, גם בהפעלה וישום של חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח-1988, וחוק מעונות יום שיקומיים התש"ס 2000, לצורך הגנה על אנשים הלוקים בפיגור שכלי
עובד סוציאלי לפי חוק

בישראל עובד סוציאלי לפי חוק, שכונה בעבר פקיד סעד, הוא עובד סוציאלי במקצועו, אשר מתמנה על ידי המדינה, על פי חוק מסוים או קבוצת חוקים מסוימת, וניתן בידו הכוח החוקי לצורך הפעלתם. על העובד הסוציאלי לחוק להיות עובד סוציאלי באחת המחלקות לשירותים חברתיים בישראל, ונדרש לוותק, ניסיון טיפולי בתחום הספציפי (בהתאם לחוק אותו הוא בא ליישם), והמלצות הממונים. קיימים מספר חוקים המסמיכים עובדים סוציאליים להפעיל את החוק: עובד סוציאלי לחוק הנוער (טיפול והשגחה) עובר הכשרה בת שנת לימודים, הנוספת על לימודי העבודה הסוציאלית אותם סיים בעבר. ההכשרה מתקיימת בבית הספר המרכזי להכשרת עובדים לשירותי הרווחה השייך למשרד הרווחה. לאחר תום לימודיו מקבל עו"ס לחוק הנוער מינוי לתפקיד זה משר הרווחה. המינוי מתחדש אחת לשלוש שנים לפי שיקול דעת. עובד סוציאלי לחוק ההגנה על חוסים: מדינת ישראל רואה עצמה כמחויבת להגן על אנשים שהם חסרי ישע, ולדאוג לרווחתם. עובדים סוציאליים בתפקיד עו"ס לחוק זה מתערבים במקרים בהם מעורב אדם שהוא חסר ישע לפי הגדרת החוק, במצבים של סיכון וחוסר שיתוף פעולה של מטופל ו/או משפחתו. האוכלוסייה, שעליה נדרש עו"ס לחוק להגן, בהתאם לצורך, היא: קטינים חסרי ישע, במקרים בהם, לפי הגדרת המחוקק, אינם יכולים לדאוג לעניינם ולהגן על עצמם עקב פיגור שכלי, אוטיזם, מחלת נפש פעילה, תשישות נפש, דמנטיה ועוד. לצורך קיום תפקידו, מוסמך פקיד הסעד לבדוק ולקבל כל דיווח על סיכון לכאורה לחסרי הישע מידי האחראים עליהם. הבדיקה יכולה להיות גלויה, סמויה או סמויה באופן חלקי. במסגרת תפקידו יכול פקיד הסעד לפנות לכל אדם שיש לו מידע על חסר הישע הנתון בסיכון והוא זכאי לקבל כל מידע. זכותו על פי חוק גוברת על חיסיון רפואי ואחר, ובמידת הצורך יוכל לקבל מידע, על פי חוק, מרופאים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים ובעלי מקצוע אחרים. לאחר איסוף המידע, ולאחר שפקיד הסעד ששוכנע כי האדם חסר הישע נמצא בסיכון לעיתים נדרש פקיד הסעד להתערב. במסגרת תפקידו הוא נדרש לפעול בעזרת הידע המקצועי שרכש, ניסיונו המקצועי אותו רכש במהלך הזמן, רגישותו האישית, גמישות מחשבתית, וכן בעזרת הסמכויות שמקנה לו החוק. כל זאת במטרה למצוא דרכים להפחתת הסיכון כלפי האדם המוגדר כחסר ישע ולשיפור מצבו. פקיד הסעד לעולם אינו פועל על דעת עצמו, ובמסגרת נוהלי התפקיד עליו להתייעץ עם ממונים ולקבל אישורם, ולקיים דיונים בוועדות (לפי התחום הספציפי) הבוחנות ושוקלות את צעדיו. במידה שנסיונותיו של פקיד הסעד להשפיע במהלך טיפולי אינם צולחים, בסמכותו להפעיל חוקים שונים, לפי המקרה, שנועדו להגן על חסר הישע. לצורך כך יש ביכולתו לפנות לבית המשפט בבקשה לחייב את האחראים על חסר הישע בטיפול. במסגרת חוקים שונים הנוגעים לאוכלוסיות חסרות ישע ולמטפלים בהם, בית המשפט אינו פוסק או פועל לפני קבלת תסקיר מפקיד הסעד. מתוקף תפקידו, כרוך תפקיד עו"ס לחוק בקשר הדוק עם רשויות החוק: משטרה, בתי המשפט, פרקליטות, הסניגוריה הציבורית, גורמים מתחום בריאות הנפש, שירות המבחן לנוער, ועוד. חובת דיווח על עבירה בקטין או בחסר ישע ריאיון עם עובדת סוציאלית מחוזית לחוק הנוער (טיפול והשגחה). לפי קביעת מומחים בתחום, ובמקרים גבוליים לאחר אישור של בית המשפט עצמו פרט למידע הנתון בחיסיון עורך דין-לקוח.
השריר מצדיד האגודל הארוך

השריר מצדיד האגודל הארוך (TA: Musculus abductor pollicis longus) הוא אחד השרירים העמוקים במדור האחורי של האמה. בעת כיווצו, השריר מרחיק (מצדיד) את האגודל ומיישר (פושט) אותו. גיד השריר מהווה יחד עם גיד השריר פושט האגודל הקצר את הגבול הקדמי של תיבת ההרחה האנטומית. השריר מצדיד האגודל הארוך מתחיל מהפנים האחוריים של הגומד, החישור והקרום הבין-גרמי שביניהן. תחל השריר מקורב במעט מזה של השריר פושט האגודל הקצר. גיד השריר נאחז בבסיס עצם המסרק הראשונה (של האגודל). כאשר השריר פועל יחד עם השריר מצדיד האגודל הקצר הוא מרחיק את האגודל במפרקו עם עצמות שורש כף היד, וכאשר השריר פועל יחד עם השריר פושט האגודל הקצר הוא מיישר את האגודל באותו המפרק. השריר מצדיד האגודל הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור. מבט אחורי על כף יד שמאל מבט צידי על כף יד שמאל מדיה וקבצים בנושא השריר מצדיד האגודל הארוך בוויקישיתוף
אנדרטת חץ שחור

אנדרטת "חץ שחור" הוא אתר זיכרון למורשת הקרב של הצנחנים בתקופת פעולות התגמול החל מפעולת כיסופים ב-10 באוגוסט 1954 ומבצע "חץ שחור" (פעולת עזה) ב-28 בפברואר 1955 וכלה במלחמת סיני. האנדרטה נמצאת ביער נחל חנון, סמוך למפלסים שבחבל תקומה. מסיום מלחמת העצמאות עד מלחמת סיני נהרגו יותר מ-500 אזרחי מדינת ישראל בפעולות טרור ויותר מאלף נפצעו. משנת 1955 שיגרו המצרים חוליות טרור לישראל שנקראו פדאיון. באוגוסט 1953 הוקמה יחידה 101 שביצעה מספר פעולות תגמול מוצלחות. לאחר כ-5 חדשים הם התאחדו עם גדוד 890 של הצנחנים. האתר הוקם עלי ידי עמותת "חץ שחור" המורכבת מלוחמי הצנחנים מדור פעולות התגמול ששמה לה למטרה להקים אתר מורשת וזיכרון לנופלים בקרב ולסיפור גבורתם של הלוחמים בפעולות התגמול. האתר נמצא בצד המערבי של כביש 232 ליד קיבוץ מפלסים, על גבעה הצופה על עזה. בקצה המערבי של האתר נמצאת טבלה בצורת חץ ועליה פרטי מבצע "חץ שחור" ובנקודה הצופה על עזה נמצאת טבלת זיכרון לסעדיה (סופפו) אלקיים, מפקד פלוגה א' בגדוד 890 שנפל בפעולה זו. משני הצדדים יש סלעים מסותתים ועליהם פרטים על פעולות התגמול. במקום גם אתר זיכרון עם רשימת הנופלים בפעולות התגמול. החל משנת 2019 עובר באנדרטה שביל הנגב המערבי. ערך מורחב – קרב אנדרטת חץ שחור במהלך מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, התנהל במקום קרב קשה, במהלכו נאבקו כוחות של שב"כ, יחידה 33, ימ"מ, ימ"ס ודובדבן במאות מחבלים שהתרכזו שם לקראת ניסיון כניסה לקיבוצים הסמוכים. עשרות רבות של מחבלים נהרגו, וכמה מאנשי כוחות הביטחון, בהם מהשב"כ. התצפית על שם סעדיה אלקיים (סופפו) באנדרטת "חץ שחור" רשימת הנופלים בפעולות התגמול רשימת פעולות התגמול פעולת כנרת פעולות כיסופים וחאן יונס פעולות קלקיליה וחוסאן פעולות כונתילה והצבחה מלחמת סיני (מבצע "קדש") אתר "חץ שחור" באתר הצנחנים אתר "חץ שחור", כביש מפלסים - ניר עם, באתר "יזכור" צפו: האלוף דוד זיני בזירת חיסול של עשרות מחבלים, באתר "סרוגים", 8 באוקטובר 2023 תאריך פעולת כיסופים שעל עמוד הזיכרון שגוי. התאריך הנכון הוא 10 ביולי 1954
אלכסיי אורלוב

אלכסיי אורלוב (בכתב רוסי: Алексей Григорьевич Орлов;‏ 5 באוקטובר 1737 – 5 בינואר 1808) היה מדינאי רוסי בתקופת יקטרינה הגדולה ואחיו של גריגורי אורלוב. הוא נולד בכפר במחוז טבר במשפחת אציל שבהמשך מונה למושל נובגורוד. החל את שרותו הצבאי ונפצע בקרבות מלחמת שבע השנים. בהפיכת החצר של 1762 היה תפקידו אף חשוב משל אחיו גריגורי. הוא היה זה שהעביר את פיוטר השלישי אל אחוזת רופשה (Ропша) ושם, בהתאם לגרסה המקובלת, רצח אותו. לכך אין שום עדות והמכתב שלו עם תיאור האירוע נחשב כיום כזיוף. כמו יתר האחים קיבל תואר רוזן עם עליית יקטרינה הגדולה לשלטון. ב-1770 מונה למפקד הצי שנשלח להילחם בטורקים. הוא הצית את מרד המניאטים, היוונים יושבי חצי האי מאני, נגד הטורקים, התקוממות שזכתה לשם מרד אורלוב, וניצח את הצי הטורקי העדיף בקרב צ'סמה. על הישגיו אלה קיבל בשנת 1774 את התוספת לשם המשפחה "צ'סמנסקי" ואת הזכות להוסיף את הסמלים הקיסריים לשלט האצולה שלו. בשנת 1772 השתתף במשא ומתן עם הטורקים. כמו אחיו עזב את השיחות ללא רשות והסכמת הקיסרית. בשנה 1775 לבקשת יקטרינה, יצא אורלוב אל ליבורנו כדי לשכנע ולהביא לרוסיה את מי שכינתה עצמה הנסיכה טרקנובה וטענה כי היא בתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה ואלכסיי רזומובסקי. לאחר שהצליח במשימה בלתי רגילה זו פרש והשתקע במוסקבה. אורלוב נישא בשנת 1782, ובשנת 1785 נולדה לו בת. בשנת 1786 נפטרה אשתו במהלך לידת בן (אשר גם הוא נפטר כעבור שנה). בנוסף לילדים אלו היה לאלכסיי אורלוב גם בן שנולד מחוץ לנישואין - אלכסנדר צ'סמנסקי (לימים גנרל בצבא הרוסי). עם פטירת יקטרינה הגדולה, החליט פאבל הראשון, קיסר רוסיה לארגן מחדש את טקס אשכבת אביו - פיוטר השלישי. בהתאם לפקודת הקיסר, חויב אלכסיי אורלוב להשתתף בטקס ואף נשא את הכתר הקיסרי בראש פמליית הטקס. בהתאם לעדויות, כמעט התמוטט אורלוב במהלך הטקס ועזב את רוסיה מיד לאחר מכן ביחד עם בתו. אורלוב הקדיש את זמנו לגידול סוסים, וייצר את המשובח בגזעי סוסי המרוץ הידועים אז הנקרא על שמו (Orlov trotter). בשנים 1806–1807, במהלך המלחמה בנפוליון, פיקד אורלוב על המיליציה של המחוז החמישי, שכמעט כל ציודה המלחמתי נרכש מכיסו. הוא הותיר אחריו אחוזה שערכה חמישה מיליוני רובלים ובה 30,000 איכרים-צמיתים. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי אורלוב בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) אלכסיי אורלוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיליסטרה (מחוז)

מחוז (אובלסט) סיליסטרה (בבולגרית: Област Силистра) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, השוכן בחבל דרום דוברוג'ה בצפון מזרח בולגריה ובצפונו עובר תוואי נהר הדנובה. הוא גובל ברומניה ובמחוזות רוסה, שומן, ראזגרד ודובריץ'. בשטח המחוז מצויה שמורת סרברנה, אשר הוגדרה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. תחילת ההתיישבות האנושית במקום הייתה בתקופת האבן החדשה, עידן הממלכה התראקית, בהמשך נשלטה על ידי האימפריה הרומית המערבית ואחר כך המזרחית. האזור הווה את בסיס הקמתה של האימפריה הבולגרית הראשונה במאה ה-7 ובמהלך ימי הביניים החליף ידיים בין נסיכות ולאכיה לאימפריה הבולגרית השנייה. בסוף המאה ה-14 נכבש המחוז על ידי האימפריה העות'מאנית ונשאר בחזקתה, כמעט 500 שנים, עד לשחרורו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עת הפך חלק מנסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה והסכם בוקרשט, הועבר האזור לשליטת רומניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, שימש זירת קרבות בין הרומנים לבולגרים אשר שאפו להחזיר את החבל לחזקתם. לאחר תבוסת הבולגרים במלחמה, אישר חוזה ניי את הבעלות הרומנית על החבל והוא נותר בחזקתה עד הסכם קראיובה בשנת 1940, עת הוחזר לבולגריה בלחצה של גרמניה הנאצית. האקלים במחוז הוא אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית הגורמת להבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף, להוציא רצועה לאורך הדנובה בה יש השפעה ממתנת. באזור קיימת חקלאות משגשגת בעיקר גידולי תבואה וגידולים עונתיים של ירקות. בשטח המחוז ישנם מפעלי תעשייה בתחום המזון, (עיבוד בשר, שימורי פירות ומחלבות), מתכת, מכונות, עיבוד עץ, גומי וטקסטיל. נמל הנהר על הדנובה, בעיר סיליסטרה משמש לייבוא וייצוא סחורות וחומרי גלם לכל אירופה. דרך המחוז עובר עורק התחבורה הפאן אירופאי, מסדרון מספר 7, המקשר את מערב ומזרח אירופה בואכה טורקיה. לאורך תוואי הדנובה העובר במחוז קיימים איים, המשמשים לתיירות נופש וצייד וכן באזור שתי שמורות טבע. מדיה וקבצים בנושא סיליסטרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיליסטרה "מחוז סיליסטרה ", באתר guide-bulgaria (בבולגרית).
פליאדות (לוויינים)

פליאדות הוא שם של קונסטלציה בת שני לוויינים לחישה מרחוק, ברזולוציה גבוהה של 50 סנטימטר, המאפשרים כיסוי נרחב של כדור הארץ. שני הלוויינים יתוגברו על ידי שני לווייני חישה מרחוק מסדרת "ספוט". הלוויינים ישמשו ליישומים ביטחוניים ואזרחיים כאחד, והם נחשבים ללווייני הצילום המתקדמים ביותר של צרפת. שיגור הלוויין הראשון התקיים ב -17 בדצמבר 2011. המערכת תעשה שימוש בתוצרי לווייני המכ"ם האיטלקיים COSMO-SkyMed, כחלק משיתוף הפעולה הביטחוני בתחום הלוויינות בין צרפת לאיטליה. הלוויין השני שוגר ב-2 בדצמבר 2012. בשנת 2021 שוגר זוג לוויינים של הדור השני Pléiades-Neo. הם נבנו על ידי Airbus Defence and Space ומתוכננים לפעול במשך כ-10 שנים. שיגור נוסף בדצמבר 2022 נכשל. לווייני הפליאדות תוכננו לבצע מגוון משימות ולתמוך ביישומים שונים: ביטחון תמיכה במשברים הומניטריים ואסונות מיפוי, תכנון ערים וסביבה מחקרים גאולוגיים הידרולוגיה חקלאות ויערנות ניטור ימים וחופים לווייני פליאדות כוללים שני מטע"די צילום: מצלמה פאן כרומטית עם רזולוציית צילום של 70 ס"מ מצלמה מולטי ספקטרלית עם רזולוציה של 2.8 מטרים כל לוויין יוכל לייצר ולשדר אל מרכז הבקרה עד 450 הדמאות ביממה. מערכת פליאדות תעשה שימוש במגוון מרכזי בקרה ותחנות קרקע. סוכנות החלל הצרפתית היא האחראית לפיתוח המקטע הקרקעי לצרכים השונים של המשתמשים העתידיים בלווייני פליאדות. תחנות הקרקע העיקריות של המיזם הן: מרכז שליטה ובקרה צבאי, שיופעל על ידי צרפת בשותפות עם ספרד מרכז בקרה ליישומים אזרחיים וצבאיים, יופעל על ידי CNES גישה מוגבלת למשתמשי הלוויינים מסדרת SPOT - בפריסה גאוגרפית נרחבת מדיה וקבצים בנושא פליאדות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פליאדות גלריית תמונות, איורים, סרטונים וסימולציות מידע על הלוויינים
ויולה אדונקה

ויולה אדונקה (שם מדעי: Viola adunca) הוא צמח ממשפחת הסגליים הנקרא גם ויולת הוקדפור, ויולת החולות, ו ויולת הכלב המערבית. בית גידולו הטבעי הוא בצפון אמריקה, וכולל בתוכו גם את החלק המערבי של ארצות הברית עד לניו-אינגלנד ולקנדה. זהו צמח שעיר הגדל מפקעית ועליו הם בצורות לבבות. אורכם של עליו הוא בין 1 ל-4 סנטימטרים. לצמח פרח בעל חמישה עלי כותרת סגולים, כאשר יש הבדל מועט בכתמים שעל עליו. ישנם מספר תת-מינים למין זה, אחד מהם צומח בפארק הלאומי יוסמיטי. מדיה וקבצים בנושא ויולה אדונקה בוויקישיתוף ויולה אדונקה, באתר ITIS (באנגלית) ויולה אדונקה, באתר NCBI (באנגלית) ויולה אדונקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ויולה אדונקה, באתר Tropicos (באנגלית) ויולה אדונקה, באתר GBIF (באנגלית) ויולה אדונקה, באתר The Plant List (באנגלית) ויולה אדונקה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ח'אולה אבו בכר

ח'אולה אבו בַּכְּר (בערבית: خولة ابو بكر, תעתיק מדויק: ח'ולה אבו בכר; נולדה ב-19 בינואר 1955) היא מרצה וחוקרת במדעי ההתנהגות במכללה האקדמית עמק יזרעאל. היא הערבייה הישראלית הראשונה שקיבלה דרגת פרופסור בישראל. הוריה של אבו בכר הגיעו לעכו כפליטים לאחר מלחמת העצמאות וגרו בשכונת וולפסון המעורבת, שם אביה היה בעל מכבסה. ח'אולה למדה בבית הספר הפרנציסקני טרה סנטה. היא עברה את הבחינות בהצלחה ונרשמה ללימודי רפואה בטכניון. לאחר שפגשה במוחמד מאי ונישאה לו, הקפיאה לבקשתו את לימודיה בטכניון. לזוג נולדו שתי בנות, והם עברו לירושלים, שם אבו בכר למדה באוניברסיטה העברית בחוג ללימודי אפריקה. בשנה השנייה ללימודיה אובחנה אצל בעלה מוחמד מחלה, והזוג חזר לעכו. מוחמד נפטר ב-1985. ב-1980 החלה ללמוד באוניברסיטת חיפה ובשנת 1984 סיימה תואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ובחוג לחינוך במגמת ייעוץ חינוכי. בשנת 1991 סיימה תואר שני בייעוץ חינוכי בהצטיינות יתרה באותה אוניברסיטה. עבודת התזה שלה עסקה בבדיקת ההשפעה הנפשית והחינוכית של הספרות הפוליטית על ילדים פלסטינים. ב-1994 נסעה ללימודים בפלורידה שם קיבלה בשנת 1997 תואר דוקטור בטיפול משפחתי מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת נובה דרום-מזרח בפלורידה. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "השפעת ההגירה על משפחות ערביות בדרום פלורידה". בנובמבר 2009 קיבלה מעמד של פרופסור, ובכך הייתה לאשה הערבייה הראשונה בדרגת פרופסור באקדמיה הישראלית. בשנת 1998 יצא ספרה "בדרך לא סלולה: נשים ערביות כמנהיגות פוליטיות בישראל" שבה היא חוקרת את תופעת התרחבות מעורבותן של נשים ערביות בישראל בפוליטיקה המקומית והארצית ובו היא מביאה את סיפורן של נשים ערביות אחדות שהצליחו להגיע לעמדות השפעה ומנהיגות, וכיצד הן משלבות בין הקריירה לבין משפחה. בשנת 2002 יצאה ספרה המשותף עם דני רבינוביץ, "הדור הזקוף". הספר דן בדור השלישי של הערבים בישראל, כדור שלא חושש להילחם על זהותו הלאומית הפלסטינית, זאת בניגוד לדור ההורים, שאותם הגדירו "הדור השחוק" ואת הסבים "דור השורדים", שעסקו בלחימה על הישרדות. מחקריה האקדמיים עוסקים בתחום בריאות הנפש בחברה הערבית. אבו בכר פרסמה מחקרים קליניים ואמפיריים בנושאים מגוּונים, כגון החברה הערבית בישראל, המשפחה הפלסטינית, נשים פלסטיניות ופוליטיקה, בריאות הנפש במשפחה הערבית, טיפול קליני רגיש לתרבות, השפעת טראומה (בעקבות אירועים כמו מלחמה, אלימות מינית וכדומה) על הפרט והמשפחה הפלסטיניים, השפעתם של יחסי מגדר על הזוגיות במשפחה הערבית ועוד. היא עובדת גם כמטפלת משפחתית מורשית ומנהלת בקליניקה בעכו בה היא מקיימת טיפול פרטני וייעוץ וטיפול בבעיות בין בני זוג וטיפול בנפגעי אלימות מינית ומשפחותיהם. חברה בהנהלת האגודה הבינלאומית לטיפול משפחתי (International Family Therapy Association). בדרך לא סלולה: נשים ערביות כמנהיגות פוליטיות בישראל, המכון לחקר החברה הערבית בישראל, 1998 הדור הזקוף, יחד עם דני רבינוביץ, הוצאת כתר, 2002 החברה הערבית בישראל:יחידה 5, המשפחה הפלסטינית, האוניברסיטה הפתוחה, 2007 ח'אולה אבו בכר, ברשת החברתית LinkedIn ח'אולה אבו בכר, באתר גוגל סקולר קורות חיים של ח'אולה אבו בכר דף הבית במכללה האקדמית עמק יזרעאל ניר מן, "כאן נולדתי" (חאולה אבו באקר), במחנה, 10 במארס 1993, עמ' 26–29 11 הערות על אחרוּת, שוויון ורב, הד החינוך, 2002 הספר בעריכתה "נשים ערביות בישראל", באתר "טקסט" אהרון ברנע מראיין את פרופ' ח'אולה אבו-בכר בתוכנית "מחוץ לזמן" של ערוץ הכנסת, באתר יוטיוב, 4.9.16 ח'אולה אבו בקר (1955-), דף שער בספרייה הלאומית ניב יהב וקובי מנדל‏, כבוד למגזר: פרופסור ערבייה ראשונה, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2008
SOC

האם התכוונתם ל... SoC: מערכת על שבב SOC: מרכז תפעול אבטחת מידע
צ'יגולי

לודוביקו קרדי (באיטלקית: Lodovico Cardi, הידוע כצ'יגולי (Cigoli);‏ 1559, סן מיניאטו, טוסקנה – 1613, רומא) צייר ואדריכל איטלקי אשר השתייך למנייריזם המאוחר ולבארוק המוקדם. צ'יגולי נולד בווילה קסטלווקיו די צ'יגולי (Villa Castelvecchio di Cigoli) שממערב לסן מיניאטו, ומכאן כינויו. הוא גדל וחי רוב שנותיו בפירנצה. בשנת 1604 עבר לרומא. את הכשרתו הראשונית רכש אצל הצייר המנייריסט אלסנדרו אלורי, בהמשך עבר לסדנה של ברנרדו בונטלנטי (Bernardo Buontalenti) שם גם למד גאומטריה יישומית מאוסטיליו ריצ'י. בהמשך הושפע על ידי הציירים הקונטרה מנייריסטים החשובים סנטי די טיטו וברוקי. בפירנצה צייר עבור פאלאצו פיטי, לפי הזמנת פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, את "ונוס והסאטיר" ו"עקידת יצחק". ברומא צייר, לפי הזמנת הפטרון הרומאי שלו, הקרדינל מסימו מסיני, את "זה האיש" (Ecce Homo) (הנמצאת כיום בפאלאצו פיטי בפירנצה). מסיני הזמין תמונות באותו נושא גם מהאמנים המפורסמים יותר: קאראווג'ו ומפסינינו Passignano). יצירות חשובות נוספות משלו: "פטרוס מרפא את חולה הצרעת" בבזיליקת סן פיירו בותיקן. "החיזיון של פאולוס" בכנסיית בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות ברומא. פרסקו של פסיכה בוילה בורגזה ברומא. "בנדיקטוס הקדוש” במוזיאון האקדמיה האטרוסקי בקורטונה. בין תלמידיו היו קריסטופנו אלורי, ג'ובאני בוליבטי, דומניקו פטי, ג'ובאני אנטוני ללי, אורליו לומי, גרגוריו פגאני, ואנדריאה קומודי. מדיה וקבצים בנושא צ'יגולי בוויקישיתוף צ'יגולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'יגולי, באתר Discogs (באנגלית) Matteo Valleriani, Galileo Engineer, Springer 2010, page 13, Google Books