אה"מ בלאק פרינס (1904)

אה"מ בלאק פרינס הייתה סיירת משוריינת מסדרת דיוק אוף אדינבורו שנבנתה עבור הצי המלכותי בתחילת שנות ה-1900. היא הוצבה בים התיכון עם תחילת מלחמת העולם הראשונה והשתתפה במרדף אחר סיירת המערכה הגרמנית SMS גבן והסיירת הקלה SMS ברסלאו. לאחר שהגיעו הספינות הגרמניות למים העות'מאניים, נשלחה האונייה לים האדום באמצע אוגוסט כדי להגן על שיירות כוחות שהגיעו מהודו ולחפש ספינות סוחר גרמניות. לאחר לכידת שתי ספינות, בלאק פרינס הועברה לצי הגדול בדצמבר 1914. היא הוטבעה ב-1 ביוני 1916 במהלך קרב יוטלנד עם אובדן כל אנשי צוותה. שתי סיירות משוריינות בעיצוב חדש, דיוק אוף אדינבורו ובלאק פרינס, שהאחרונה נקראה על שמו של אדוארד, הנסיך השחור, הוזמנו עבור הצי המלכותי כחלק מההערכות הימיות של 1902–1903. הן היו הספינות הראשונות שתוכננו עבור הצי המלכותי תחת פיקוחו של המנהל החדש של הבנייה הימית, סר פיליפ ווטס. התכנון החדש היה גדול משמעותית מהסיירות הקודמות מסדרת מונמאות' ומסדרת דבונשייר, עם חימוש ראשי כבד יותר של שישה תותחי 9.2 אינץ' (230 מילימטרים) בצריחים בודדים. הדחק האונייה היה 12,590 טונות ארוכות (12,790 טונות) כתפוסה סטנדרטית ו-13,965 טונות ארוכות (14,189 טונות) בתפוסה מלאה. הספינה הייתה באורך כולל של 505 רגל 6 אינץ' (154.1 מטרים), רוחב של 73 רגל 6 אינץ' (22.4 מטרים) ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים). היא הונעה על ידי מנועי קיטור בעלי הרחבה משולשת בעלי ארבעה צילינדרים, שהניעו שני גלי הנע, שהפיקו סך של 23,000 כוחות סוס (17,000 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 23 קשרים (43 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 20 דוודי צינור מים של Babcock & Wilcox ושישה דוודים גליליים. הספינה נשאה לכל היותר 2,150 טונות ארוכות (2,180 טונות) של פחם ועוד 600 טונות ארוכות (610 טונות) של מזוט שרוססו על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בתפוסה מלאה, היא יכלה להפליג למרחק של 8,130 מיילים ימיים (15,060 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). צוות הספינה כלל 789 קצינים ומלחים. החימוש העיקרי שלה כלל שישה תותחי BL‏ 9.2 אינץ' Mk X בצריחים בודדים, שניים בקו המרכז ושניים בכל צד, מה שנותן צד רוחב של ארבעה תותחי 9.2 אינץ'. החימוש המשני שלה של עשרה תותחי BL‏ 6 אינץ' Mark XI היה מסודר בקזמטים בודדים. הם היו מוצבים באמצע הספינה על הסיפון הראשי וניתנו לשימוש רק במזג אוויר רגוע. 20 תותחי ויקרס QF‏ 3 פאונד הותקנו, שישה על גגות הצריח וארבעה עשר במבנה העילי. הספינה גם הרכיבה שלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 18 אינץ'. השדרית של בלאק פרינס הונחה ב-3 ביוני 1903 במספנה של חברת מפעלי הברזל והתמזה של התמזה בבלקוול, לונדון. היא הושקה ב-8 בנובמבר 1904 והושלמה ב-17 במרץ 1906. לאחר כניסתה לשירות, שירתה בלאק פרינס עם השייטת השנייה עד 1907, שייטת הסיירות הראשונה מ-1907 עד 1908, שייטת הסיירות החמישית (כחלק מהצי האטלנטי) מ-1908 עד 1912 ושייטת הסיירות השלישית מ-1912 עד 1913. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, בלאק פרינס הייתה אחת מארבעת הסיירות המשוריינות ששירתו בשייטת הסיירות הראשונה של צי הים התיכון, בפיקודו של אדמירל משנה ארנסט צ'ארלס תומאס טרוברידג'. היא השתתפה במרדף אחר גבן וברסלאו. בעקבות בריחתן של שתי הספינות הגרמניות לטורקיה הנייטרלית, בלאק פרינס ודיוק אוף אדינבורו נשלחו לים האדום לחפש ספינות סוחר גרמניות, כאשר בלאק פרינס לכדה את ספינות האוקיינוס הגרמניות זידמארק ואיסטריה. ב-6 בנובמבר, היא קיבלה הוראה להפליג לגיברלטר להצטרף לשייטת של ספינות צרפתיות ובריטיות כדי לחפש ספינות מלחמה גרמניות שעדיין נמצאות בים מול חופי אפריקה. המבצע בוטל ב-19 בנובמבר לאחר שנחשף מיקומה של שייטת מזרח אסיה הגרמנית על ידי ניצולי קרב קורונל. בלאק פרינס הצטרפה לצי הגדול בדצמבר 1914 והוצבה בשייטת הסיירות הראשונה תחת אדמירל משנה סר רוברט קית' ארבת'נוט. בלאק פרינס שונתה במרץ 1916 כתוצאה מהלקחים שנלמדו בקרב קורונל, כאשר תותחי ה-6 אינץ' הוסרו מהקזמטים שלהם והוחלפו בשישה תותחי 6 אינץ' שהותקנו בנפרד מאחורי מגנים בין צריחי הרוחב בקוטר 9.2 אינץ'. הספינה השתתפה בקרב יוטלנד, שם היא הוטבעה עם אובדן כל הצוות שלה. הנסיבות שבהן היא טבעה היו מסתוריות במשך כמה שנים לאחר מכן. מכיוון שהבריטים איבדו קשר ולא ראו את הספינה מושמדת, הם לא היו בטוחים אם צוללת או ספינת שטח אחראית להטבעת בלאק פרינס. במהלך הקרב נפרסה שייטת הסיירות הראשונה כחלק מכוח סיור מספר קילומטרים לפני הכוח הראשי של הצי הגדול, אך בלאק פרינס איבדה קשר עם שאר השייטת כשבאה במגע עם הכוחות הגרמניים, בערך בשעה 17:42. זמן קצר לאחר מכן, שתי אוניות נוספות משייטת הסיירות הראשונה, דיפנס ו-ווריור, היו מעורבות בקרב קשה נגד אוניות מערכה גרמניות וסיירות מערכה, כאשר דיפנס התפוצצה ו-ווריור ספגה נזק כבד, שגרם לה מאוחר יותר לטבוע. לא היו תצפיות חיוביות של בלאק פרינס על ידי הצי הבריטי לאחר מכן, אם כי אות אלחוטי ממנה התקבל בשעה 20:45, המדווח על תצפית בצוללת. במהלך הלילה שבין 31 במאי ל-1 ביוני, ראתה המשחתת הבריטית ספיטפייר, שניזוקה קשות לאחר התנגשות באוניית המערכה הגרמנית נסאו, במה שנראה כמו סיירת מערכה גרמנית, עם שתי ארובות מרווחות, המתוארים כ"...מסה של אש מהתורן הראשי לתורן הראשי, על הסיפון ובין הסיפונים. להבות יצאו ממנה מכל פינה". ספינת המסתורין התפוצצה בסביבות חצות. מאוחר יותר חשבו שייתכן שהספינה הבוערת הייתה בלאק פרינס, כאשר שתי הארובות באמצע הספינה קרסו או נורו משם. היסטוריונים אחרונים, לעומת זאת, מחזיקים בתיאור הגרמני של טביעת הספינה. בלאק פרינס נכנסה לקרב לזמן קצר נגד אוניית המערכה הגרמנית ריינלנד בערך בשעה 23:35 GMT, וקלעה שתי פגיעות עם פגזים של 6 אינץ'. בנפרד מיתר הצי הבריטי, התקרבה בלאק פרינס אל הקווים הגרמניים מעט לאחר חצות. היא פנתה מאוניות המערכה הגרמניות, אבל זה היה מאוחר מדי. אוניית המערכה הגרמנית תירינגן קיבעה את בלאק פרינס באורות הזרקורים שלה ופתחה באש. עד חמש ספינות גרמניות נוספות, כולל אוניות המערכה נסאו, אוסטפריזלנד ופרידריך דר גרוסה, הצטרפו להפגזה, כאשר האש שהשיבה בלאק פרינס לא הייתה יעילה. רוב הספינות הגרמניות היו במרחק בין 750–1,500 יארד (690–1,370 מטרים) מבלאק פרינס - למעשה טווח נקודתי עבור ירי ימי. הספינה שנפגעה על ידי לפחות שנים עשר פגזים כבדים וכמה קטנים יותר, טבעה תוך 15 דקות. לא היו ניצולים מהצוות שלה שמנה 857 איש. אתר שרידי האונייה מוגדר כמקום מוגן על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986. מדיה וקבצים בנושא אה"מ בלאק פרינס בוויקישיתוף