laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Battlefield 1943

Battlefield 1943 הוא משחק פעולה ממוחשב מגוף-ראשון שעלילתו מתרחשת במלחמת העולם השנייה. המשחק פותח על ידי EA Digital Illusions CE והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Xbox 360 וה-PlayStation 3 בלבד, לפלטפורמת ה-Xbox 360 המשחק יצא ב-8 ביולי 2009 ולפלטפורמת ה-PlayStation 3 הוא יצא ב-9 ביולי 2009. המשחק הוא הארבע עשר בסדרת Battlefield. בדיוק כמו Battlefield: Bad Company, המשחק הוא עם מנוע ה־Frostbite, רק בגרסה 1.5 (גרסה משופרת יותר מהגרסה שהייתה ל-Battlefield: Bad Company), מה שאומר שאפשר ליצור נזק לאובייקטים בסביבה באופן מציאותי יותר. המשחק כולל מצב כיבוש וגיימפליי חדש בשם "עליונות אווירית" שנמצא נעול, ונפתח רק אחרי 43 מיליון הריגות של כל שחקני הקהילה ביחד הגיימפליי נפתח. בדומה ל-Battlefield Heroes, יש במשחק זה רק שלושה "מקצועות" שהם: חי"ר (Infantry) - מצויד ברובה אוטומטי בעל טווח קצר, רימוני יד ומטול רקטות נגד טנקים. רובאי (Rifleman) - מצויד ברובה חצי אוטומטי בעל טווח ארוך רימוני יד ומטול רימונים. צלף (scout) - המצויד ב רובה צלפים, אקדח וחומרי נפץ. לכל שחקן יש תחמושת מוגבלת, אך כשנגמרת התחמושת היא נטענת חזרה תוך כמה שניות. המשחק גם כולל מערכת בריאות עצמית - כלומר כששחקן נפגע הפציעה לא נמשכת לאורך זמן, אלא אם הוא לא סופג פגיעות נוספות זמן קצר לאחר מכן הוא חוזר לכשירות מלאה. ישנם ארבעה סוגי כלי רכב במשחק: ספינות, טנקים, ג'יפים ומטוסי קרב. בכל בסיס של קבוצה יש מטוס אחד וכמה כלי רכב מכל סוג. המטוס מכיל שחקן אחד שיכול לתפעל ארבעה מקלעים קדמיים ופצצות אוויר - קרקע, אותן הוא יכול להטיל על מטרות האויב בקרקע או בים. הטנק יכול להכיל שני אנשים: נהג, שיכול להשתמש בתותח של הטנק ובמכונת ירייה, והמקלען שיכול להשתמש במקלע שנמצא על צריח הטנק. הג'יפ יכול להכיל עד שלושה שחקנים: נהג שלא יכול לירות, מקלען שיכול לירות במקלע המותקן על הרכב, ונוסע שיכול לירות באקדח. נחתת, שמשמשת להעברת חיילים מאוניות מלחמה לשדה הקרב. אפשרות נוספת במשחק היא כניסה ל בונקר מיוחד עם רדאר בראשו, ולהזמין הפצצה אווירית - שלושה מטוסי הפצצה כבדים היכולים לגרום נזק גדול מאוד לתא שטח גדול יחסית שעל המפה, לפי בחירת השחקן. למרות שהמשחק שווק רק דרך הורדה דיגיטלית ולא באמצעות דיסקים, בכנס E3 של שנת 2011, התפרסם כי הדיסקים של Battlefield 3 ל-פלייסטיישן 3 יכילו גם את Battlefield 1943. המשחק קיבל ציונים ממש טובים, בנוסף לכך שהמשחק נמכר בכמות ממש גדולה, בשנת 2010 נמכרו מעל 268,000 עותקים. Battlefield 1942 Call of Duty Day of Defeat: Source אתר האינטרנט הרשמי של Battlefield 1943 Battlefield 1943, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII

Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII הוא חבילת הרחבה מסוגת יריות בגוף ראשון למשחק Battlefield 1942, הוא פותח על ידי EA Digital Illusions CE והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Microsoft Windows וה-Mac OS. המשחק הוא השלישי בסדרת Battlefield. כמו ב-Battlefield 1942, השחקן משחק תפקיד של חייל בשדה קרב ויכול לבחור באיזה נשק או כלי רכב הוא ירצה להשתמש בביצוע משימה כלשהי. יותר מאשר Battlefield 1942, כלי הנשק הסודי של מלחמת העולם השנייה נועד לשימוש ביחד עם נשק אחר כדי לפצות את החולשות והחסרונות של הנשק הרגיל. מצב המשחק של Secret Weapons of WWII, הוא מצב אובייקטי המבוסס על מצ שבו שחקנים צריכים להתמקד בהשגת יעדים ספציפיים כדי לנצח בקרב. לדוגמה בעיר "אסן", הכוחות הגרמניים חייבים למנוע מהכוחות בעלות הברית להרוס את החלקים המרכזיים של מפעל הנשק שלהם. המשחק הוכרז רשמית בתאריך ה-2 באפריל 2003, אף על פי שהיו ספקולציות משמעותיות שקדמו להכרזה ש-Electronic Arts עושה חבילת הרחבה למשחק Battlefield 1942. כמעט שישה חודשים מאוחר יותר המשחק Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII יצא לשיווק ונמכר בחנויות בשווי של שלושים דולר, עשר דולר יותר מהמשחק המקורי (Battlefield 1942) שעלה עשרים דולר. זה הביא קצת תגובות רעות למשחק. Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII קיבל ציונים טובים, אומנם לא זכה בשום פרסים, המשחק קיבל ציון של 82% (מתוך 36 חוות דעת) באתר GameRankings וציון של 79% (מתוך 18 חוות דעת) באתר Metacritic. כמעט מכל אתר המשחק קיבל ביקורת חיובית. "Jolt UK" אמרה ”תוספת מבורכת לסדרת Battlefield, ויש לו גם סגנון משלו...”. GameSpy אמרה כמקצוענית ”המון כלי רכב חדשים; כיף, וכמה מפות חדשות ומצטיינות”. GameSpot אמרה כי ”התוספות של המשחק הן מאוד מהנות, ובמקרים מסוימים, באמת כדאי לשנות את המשחק בדרכים חדשים ומעניינים”. IGN ציינה כי ”הנשקים המדהימים החדשים ישולבו בצורה טובה במשחק”. הביקורת לגבי מחיר המשחק היה נמוך מאוד, מכיוון שעלה יותר מהמשחק המקורי בסדרה. בביקורת של GameSpot הנציג שלהם טען כי ”עם זאת, בהתחשב כמה שהמשחק טוב, זה יותר מדי יקר”. GameSpy אמרה כי ”חלק מהמפות הם בסך הכל ערימת גרוטאות, שלושים דולר הם יותר מדי עבור התוכן של המשחק, כמו כן, חלק מהשחקנים לא אהבו את האופן הדמיוני של רבים מכלי הנשק וכלי הנשק שהוצגו על ידי החברה”. נציג IGN סיכם את תגובת המחיר ”בעוד שהמשחק מביא מפגש היסטורי, בכל זאת המשחק מציע יותר כלי נשק מהמשחק הקודם, לכמה שחקנים, כולל אותי, מגע נוסף של הוליווד נראה קצת לא במקום יחסית למשחק הקודמים”. "Jolt UK" הגיבה בצורה דומה ואמרה כי ”התחושה היא שזה קצת לא מתאים, אך עם אודות ההרחבה האחרונה עדיין אפשר להתמודד”. Battlefield 1942 Battlefield 1942: The Road to Rome הדף של המשחק בוויקי של סדרת המשחקים Battlefield (באנגלית) Battlefield 1942: Secret Weapons of WWII, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רודה (אל)

רודה היא אלוהות בעלת חשיבות עליונה בפנתיאון האלים הערבי שנסגדו על ידי שבטים ערבים צפוניים בתקופה הטרום האיסלמית. האטימולוגיה מפרשת את משמעות השם "ברוח טובה" אינדיקציה לתפקודה כאלוהות מגנה. האזכור הקדום ביותר לרודה נמצא בארכיוני אסרחדון ששלט באימפריה האשורית בשנים 669–681 לפנה"ס. שמו בתעתיק לאנגלית מאכדית כ: Ru-ul-da-a-a, והוא מוזכר בין האלים של הערבים. בתדמור האל היה ידוע בשם ארסו (Arsu), בכתובת ארמית מאוחרת ארסו\רודה מזוהה עם האל רשף הסורי, אלוהות מגנה למאמיניה מהאלף השלישי לפנה"ס. דירק לאנג כותב כי רודה הייתה חלק משילוש של אלים להם סגדו שבטי יומואיל (Yumu'il) שהיו קונפדרציה של שבטים ערביים צפוניים בראשות הישמעאלים והקדרים. לדברי לאנג, רודה הייתה אלוהות הירח, נוהא (Nuha) אלוהות השמש, ואטארסאמין (Atarsamain), האלוהות העיקרית, הייתה קשורה עם ונוס. כתובות בדיאלקט ערבי צפון שנמצאו באזור נג'ד מתייחסות לרודה ואלים אחרים של הפנתיאון הערבי, ומספקים עדות ליחוס כל הדברים טובים והרעים היו מיוחסים לאלים. שילוש של אלים המייצגים את השמש, ירח ונוגה נמצא גם בקרב בני ממלכות הדרום הערבי של Awsan, Ma'in, Qataban וחצרמוות בין המאות 4 - 9 לפנה"ס. האלוהות קשורה עם ונוס הייתה עשתרת, אלוהות השמש הייתה ים, ואלוהות ירח בדרכים שונות קראה Wadd, Amm וסין. Hoyland, Robert G. (2001), Arabia and the Arabs: from the Bronze Age to the coming of Islam (Illustrated, reprint ed.), Routledge, ISBN 0-415-19535-7, 9780415195355 Lange, Dierk (2004), Ancient kingdoms of West Africa: African-centred and Canaanite-Israelite perspectives : a collection of published and unpublished studies in English and French, J.H.Röll Verlag, ISBN 3-89754-115-7, 9783897541153 Lipiński, Edward (2000), The Aramaeans: their ancient history, culture, religion (Illustrated ed.), Peeters Publishers, ISBN 90-429-0859-9, 9789042908598 Ancient Kingdoms of West Africa: African-centred and Canaanite-Israelite By Dierk Lange
מסלולי הליכה בתל אביב

לכבוד חגיגות המאה לתל אביב נחנכו בעיר שלושה מסלולי הליכה המספרים את סיפורה. המסלולים מסומנים בצבעים המאפיינים את העיר: לבן, כחול וירוק. "השביל הלבן" מתמקד בעשורים הראשונים לקיומה של העיר, "השביל הכחול" עובר לאורך חופיה, ו"השביל הירוק" עובר לאורך פארק הירקון. המסלול הלבן מתמקד בתולדותיה של העיר בעשורים הראשונים לקיומה, אגב שימת דגש על העיר הלבנה ועל תל אביב הקטנה. הוא מתחיל את דרכו בפסיפס תולדות תל אביב מעשה ידיו של האמן נחום גוטמן ליד שדרות רוטשילד מס' 1. הוא עובר לאורכן של שדרות רוטשילד, ופוקד את הקיוסק הראשון, בית עקיבא אריה וייס, בית דיזנגוף ואנדרטת המייסדים, בית גולומב, בית לדרברג, בית לוין, כיכר המלך אלברט, בית אנגל, בית ברלין, בית מילנר ובית רובינסקי, עד הגיעו אל כיכר התזמורת. משם פונה השביל מערבה ועובר דרך שדרות בן ציון לכיוון כיכר דיזנגוף, בית קברות טרומפלדור, כיכר ביאליק, גן מאיר וכיכר מגן-דוד. המשך המסלול הוא בסביבת מדרחוב נחלת בנימין, והוא חולף ליד בית התמר, כיכר רמב"ם, שכונת אפ"ק, מלון נורדאו, בית הכנסת הגדול ומלון פלטין. המסלול מסתיים במגדל שלום מאיר, מקום בו שכנה הגמנסיה הרצליה. השביל הכחול מתמקד בקו החוף של העיר ומתחיל במדרון יפו ובשכונת עג'מי בדרום. הוא פוקד את נמל יפו, כיכר השעון ובית הסראייה החדש, מוזיאון האצ"ל בתש"ח בפארק צ'ארלס קלור, מתחם התחנה, מסגד חסן בק, כיכר הכנסת ומגדל האופרה. המסלול ממשיך צפונה דרך כיכר לונדון, שכונת מחלול וגן העצמאות, נמל תל אביב ויריד המזרח, ומסתיים בתל כודאדי ובמגדלור תל אביב שמצפון לשפך הירקון. השביל הירוק עובר לאורך הירקון ופארק הירקון. תחילתו בגשר בן-אליעזר והוא ממשיך מזרחה דרך גן חללי הטרור וגן הבנים, הספורטק, גן הוואי וכן יער ראש ציפור שמדרום לנחל. המסלול ממשיך ופוקד את החווה, תל נפוליאון, שבע טחנות, הגנים הייחודיים בפארק הירקון ויער בראשית, ומסתיים בעשר טחנות. שביל העצמאות מסלולי הליכה עצמאיים - שלושת השבילים
New Super Mario Bros. U

New Super Mario Bros. U הוא משחק וידאו שפותח ופורסם בשנת 2012 על ידי חברת נינטנדו היפנית עבור קונסולת משחקי הווידאו Wii U. זהו הכותר הרביעי בסדרת משחקי New Super Mario Bros. זהו משחק המריו הראשון אשר בעל גרפיקת HD. המשחק קיבל ביקורות חיוביות והוא אחד מהמשחקים הנמכרים ביותר לקונסולת המשחק Wii U. New Super Mario Bros. U Deluxe היא גרסה משופרת של המשחק לקונסולת משחקי הווידאו נינטנדו סוויץ' אשר יצא לראשונה לשווקים ב-11 בינואר 2019. גרסה זו פותחה על ידי חברת Nintendo Entertainment Planning and Development. נכון לדצמבר 2021 נמכרו ברחבי העולם 12.72 מיליון עותקים של הגרסה הזו של המשחק. שתי הגרסאות של המשחק מכרו לאורך השנים בסך הכל מעל ל-18.53 מיליון עותקים. באמצע שפיץ' הכינה ארוחה חגיגית למריו, לואיג'י, ושני הטואודים (הצהוב והכחול), באוזר ובאוזר ג'וניור מחליטים להגיע לארמון של פיץ' ולחטוף אותה אבל בטעות במקום לחטוף אותה באוזר תופס את מריו, לואיג'י ושני הטואודים וזורק אותם רחוק מהארמון. באותו הזמן, מריו מגלה בונוס חדש, פטריית בלוט, אשר מאפשרת למריו להפוך לסנאי מעופף. באוזר מחליט להשתלט על הארמון של הנסיכה פיץ' וכך להשתלט על ממלכת הפטריות כולה. מריו לואיג'י ושני הטואודים יוצאים להציל אותה ולהציל את ממלכת הפטריות. במשחק יש שמונה עולמות ואחרי העולם השמיני, השלב הסופי, יש שלב נוסף שהוא סיום המשחק. בקיץ 2013 יצאה גרסה נוספת של המשחק לכבוד 30 שנה ללואיג'י. בגרסה זאת הדמויות הם לואיג'י, שני הטודים ונביט הארנב (נביט לא נפגע על ידי אויבים, והכוחות לא משפיעים עליו. בסוף כל שלב הוא מקבל חיים נוספים על כל כוח שהוא אוסף במהלך המשחק) ונוספו שלבים חדשים למשחק. New Super Mario Bros. U, סרטונים בערוץ היוטיוב "New Super Mario Bros. U", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) האתר האירופאי האתר היפני "Top Selling Title Sales Units". Nintendo. 30 בספטמבר 2021. נבדק ב-6 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
שיירת הרוכבים

השיר "שיירת הרוכבים" נכתב על ידי נעמי שמר (מילים) ושמעון ישראלי (לחן), ועובד על ידי אריה לבנון לצמד הדודאים. שיר זה הוא אחד מהיותר פופולריים מבין שיריהם, והם הרבו לבצע אותו בהופעותיהם. השיר נכתב בסוף שנות ה-50 והוקלט ב-12 ביולי 1958, נעמי שמר התמקדה אז בכתיבת מילים (בהמשך היא שמה דגש גדול יותר על הלחנה - של שיריה שלה ושל שירי משוררים), ואת השיר הזה בצד עוד כמה מאותה תקופה היא פרסמה תחת הפסוודונים "אליפז", ובמקומות רבים שם זה עדיין מופיע בקרדיטים לשיר - אם מתוך חוסר ידיעה ואם בתור מחווה לבחירתה אז. שמעון ישראלי בחר להלחין את השיר בסגנון שמזכיר שירי מערבונים מאותה תקופה, וניתן אף לזהות דמיון מסוים בינו לבין Riders in the Sky (הרוכבים בשחקים) - הן מבחינת המנגינה ומקצב הדהירה, והן מבחינת הטקסט המספר על שיירת רוכבים אגדתית הרוכבת ללא סוף. "שיירת הרוכבים" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "שיירת הרוכבים" באתר שירונט
סטיבן דיליין

סטיבן ג'. דיליין (באנגלית: Stephen J. Dillane; נולד ב-27 במרץ 1957) הוא שחקן אנגלי, זוכה פרס טוני על הופעתו במחזהו של טום סטופרד, "הדבר האמיתי". בין השנים 2011–2015, גילם את סטאניס באראתיאון בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. דיליין נולד בקנזינגטון, לונדון לברידג'ט (לבית קורוון) וג'ון דיליין (מנתח אוסטרלי). הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת אקסטר, ולאחר מכן עבד כעיתונאי ב-Croydon Advertiser. לאחר שקרא כיצד השחקן טרבור איב עבר מאדריכלות למשחק, ומאחר ולא היה מרוצה מהקריירה שלו, החל ללמוד בבית הספר הישן לתיאטרון של בריסטול. דיליין עובד כשחקן תיאטרון ובין הופעותיו הידועות ניתן למנות את ארצ'ר ב-The Beaux Stratagem (מחזה של ג'ורג' פארקוואר), פריור וולטר במלאכים באמריקה, המלט, קלוב במחזהו של סמואל בקט, "סוף משחק", הדוד וניה, הנרי ב"הדבר האמיתי" של טום סטופרד, שזיכה אותו בפרס טוני. כשחקן טלוויזיה וקולנוע הופיע כהורציו בסרט המלט (1990) יחד עם מל גיבסון. הוא שיחק בסרט ברוכים הבאים לסראייבו (1997), ובסרט משחקי ריגול ‏ (2001). בשנת 2002 הופיע בסרט השעות כלנארד וולף, בטרילוגית סרטי גול! כגלן פוי. בשנת 2008 הופיע במיני-סדרה ג'ון אדמס, והיה מועמד לפרס אמי. בשנת 2009 זכה בפרס באפט"א על משחקו ב-The Shooting of Thomas Hurndall. משנת 2011 עד 2015 גילם את סטאניס באראתיאון במשחקי הכס. בשנת 2017 יופיע לצידו של גארי אולדמן בסרט "השעה האפלה ביותר". בניו, מהשחקנית נעמי וירת'נר הם השחקנים פרנק דיליין (הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, אימת המתים המהלכים) ושיימוס דיליין. אחיו הצעיר של סטיבן, ריצ'רד דיליין, אף הוא שחקן. The Secret Garden‏, 1987 המלט, 1990 Two if by sea‏, 1996 ברוכים הבאים לסראייבו, Welcome to Sarajevo‏, 1997 Deja Vu‏, 1997 Ordinary Decent Criminal‏, 2000 אנה קארנינה, 2000 משחקי ריגול, 2001 האמת על צ'רלי, The Truth About Charlie‏, 2002 המפגש, 2002 השעות, 2002 המלך ארתור, 2004 מקלט, Haven‏, 2004 גול!, 2005 גול! 2 : להגשים את החלום, 2007 ג'ון אדמס, 2008 אלוהים על דוכן הנאשמים, 2008 חוש מושלם (2011) משחקי הכס, 2011 – 2015 כוננות עם שחר, 2012 28 קילו, 2012 שעה אפלה, 2017 מרי שלי, 2017 מלחמתו של רוברט דה ברוס, 2018 הפרופסור והמשוגע, 2019 חיים במנוסה, 2021 המחילה (2016-2013) הכתר (2016) אלכס ריידר (2020--הווה) חקירה במצולות (2021) מדיה וקבצים בנושא סטיבן דיליין בוויקישיתוף סטיבן דיליין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיבן דיליין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סטיבן דיליין, באתר AllMovie (באנגלית) סטיבן דיליין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סטיבן דיליין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סטיבן דיליין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
כריס מאלין

כריסטופר פול מאלין (באנגלית: Christopher Paul Mullin; נולד ב-30 ביולי 1963 בברוקלין ניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד בליגת ה-NBA והיה אחד הקלעים הטובים בליגה. את הקריירה שלו החל באוניברסיטת סנט ג'ון, ועד היום הוא שיאן המכללה כאשר בעונתו האחרונה היה שחקן העונה במכללות. בסוף אותה עונה בחרה בו גולדן סטייט ווריורס במקום השביעי בדראפט 1985. התחלת הדרך לא הייתה חלקה - הקבוצה דשדשה ומאלין התמכר לאלכוהול. כל זה השתנה כאשר מונה דון נלסון למאמן הקבוצה ולקבוצה הצטרפו טים הארדוויי ומיץ' ריצ'מונד. השלישייה זכתה לכינוי Run TMC, שהתחרז עם שמו של הרכב הראפ ראן די אם סי, שהחל לצבור תהילה ופופולריות באותה תקופה. בהנהגתם הקבוצה הפגינה כדורסל אטרקטיבי שהביא את גולדן סטייט לחצי גמר המערב ב-1991, ולמקום השני בבית הפאסיפי (אחרי פורטלנד טרייל בלייזרס) ב-1992. בשנה זו אף היה חלק מהדרים טים הראשונה, נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ברצלונה. בסוף עונת 1997 עבר מאלין לאינדיאנה פייסרס וסייע לה להגיע לגמר המזרח בשנים 1998 ו-1999 ואף להגיע לגמר ה-NBA בעונת 2000 שם הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס. מאלין שהפך לסמלה של גולדן סטייט חזר אליה לעונה אחת ב-2001 ולאחריה פרש ממשחק. מאז אפריל 2004 הוא משמש כנשיא הקבוצה. ב-2011 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל. מדיה וקבצים בנושא כריס מאלין בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל של השחקן, באתר ה-NBA אלעד זאבי, כשהאלכוהול הפסיק לחסום את כריס מאלין, באתר הארץ, 29 בינואר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיהוי

זיהוי היא פעולה קוגניטיבית, בה נוצרת מודעות לכך שגירוי מסוים, הנקלט מהסביבה, נושא מידע, שאינו חדש. פעולת הזיהוי מאפשרת לאפיין את הגירוי על פי מידע שמקודד בזיכרון לטווח ארוך. לדוגמה, אדם שראה כבר כלבים ורואה כלב, מזהה שהוא רואה כלב ולא מין של חיה, שלא ראה מימיו. כלומר, הסביבה שלנו אינה זרה לנו, משום שתהליכי הזיהוי וההיכר שלנו מעניקים משמעות למה שאנחנו תופסים על בסיס ניסיון העבר. הזיהוי התפיסתי תלוי הן בציפיותינו והן בתכונות הפיזיקליות של העצמים שאנו רואים. לכן הוא עלול להשתנות על פי המקום שבו אנחנו נמצאים ועל פי דברים נוספים שאנחנו רואים סביבנו. הזיהוי מעורב בין היתר בתהליכי למידה. למשל, "למידה תפיסתית" Perceptual learning, היא היכולת לזהות שגירוי מסוים נתפס בעבר. היא מאפשרת לאדם לדעת כיצד עליו להתנהג על סמך ניסיון העבר. יכולת הקריאה מצריכה זיהוי של סימני הכתב לצורך המרה פונמית-גרפמית והפקת משמעות. אחד השימושים ליכולת הזיהוי היא במבחן רב-ברירתי, שבו יש צורך לזהות את התשובה הנכונה מתוך מספר אפשרויות. מסדר זיהוי הוא נוהל חקירתי-משטרתי מיוחד שבמהלכו עד, שראה חשוד בנסיבות מפלילות, מנסה לזהות אותו בתוך קבוצה של אנשים שאינם שונים בהרבה ממנו. ערך מורחב – עיבוד מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה (קוגניציה) כדי לזהות אובייקט שאנו קולטים בסביבה, אנו משתמשים בשני תהליכים שונים של עיבוד מידע, המכונים Top-down and bottom-up. עיבוד מלמטה למעלה קולט את המידע החושי ומשגרו לעיבוד במוח. במקביל, עיבוד מלמעלה למטה משפיע על הדרך שאנחנו מבינים עצמים ומאורעות על בסיס ניסיונות העבר שלנו, הידע, המוטיבציות והרקע התרבותי המונח בתפיסת עולמינו. פן נוסף של העיבוד מלמעלה למטה הוא שהקשרים וציפיות יכולים להשפיע על תהליכי הזיהוי של אובייקטים בסביבה. לדוגמה, נסו להבין מה אתם רואים באיור הבא: איור א' ללא הקשר, איור א' יכול להראות כאוסף כתמים חסר משמעות. למעשה ניתן לראות בו פרה, שהראש שלה נמצא בצד השמאלי של האיור. נסו להביט בו שוב כאשר אתם כבר מודעים להקשר - האם הציפייה המקדימה עזרה לכם לאתר את הדמות בתמונה? נזק לאזורים המוחיים המעורבים בתפיסה חזותית יכול לפגוע ביכולת הזיהוי של גירויים חזותיים. הפרעת התנהגות מקושרת לפגיעה ביכולת לזהות את רגשותיו של הזולת מתוך הבעת הפנים שלו. שליפה (זיכרון) עכבה סמויה הבניה מנטלית מדיה וקבצים בנושא זיהוי בוויקישיתוף Remembering and Forgetting - סרטון הסבר של Crash Course Psychology על הגורמים המשפיעים על יכולת הזיהוי וההשלכות המשפטיות על עדויות בבית משפט גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. Airdrie, J. N., Langley, K., Thapar, A., & van Goozen, S. H. (2018). Facial Emotion Recognition and Eye Gaze in ADHD With and Without Comorbid Conduct Disorder. Journal of the American Academy of Child & Adolescent Psychiatry.
מיכאל טריברדייב

מיכאל טריברדייב (ברוסית: Микаэл Таривердиев; בארמנית: Միքայել Թարիվերդիև;‏ 15 באוגוסט 1931 - 25 ביולי 1996) היה מלחין רוסי וסובייטי ממוצא ארמני. בשנת 1977 הוענק לו פרס ברית המועצות. על תרומתו בתחום המוזיקה הוענקו למיכאל טריברדייב מספר עיטורים ובמהלך שנות ה-90 הוא זכה ב-3 פרסים עבור מוזיקה לסרטים. מיכאל טריברדייב נולד בטביליסי למשפחה ממוצא ארמני. הוא למד נגינה בבית הספר למוזיקה העירוני. הוא למד מספר שנים בקונסרבטוריון של ירוואן. בשנים 1953–1957 הוא למד במוסקבה במכון למוזיקה על שם גנסין אצל אראם חצ'אטוריאן. מיכאל טריברדייב כתב מוזיקה קלאסית כולל אופרות, בלטים ויצירות נוספות. הוא זכה לפופולריות גדולה על מוזיקה שנכתבה לסרטים. בסך הכול החל משנת 1958 הוא כתב מוזיקה ל-132 סרטים, כולל שבעה עשר רגעים של אביב וצחוק הגורל. שיא הפופולריות שלו היה בשנות ה-70 של המאה ה-20. בנוסף לכך טריברדייב כתב מוזיקה למספר שירים שבוצעו על ידי זמרים ידועים. החל משנות ה-60 טריברדייב כתב מוזיקה לתיאטרון. במהלך שנות ה-80 וה-90 טריברדייב כתב מוזיקה לעוגב. בשנת 1981 הוא נסע במכוניתו עם בת זוגו והם נקלעו לתאונת דרכים בה נהרג הולך רגל. טריברדייב הזדהה כנהג הרכב ולאחר שנתיים של חקירה הוא הואשם בגרימת מוות. הוא שוחרר בעקבות החנינה. בהתאם לעדותו אירוע זה שינה את חייו. המקרה היה בסיס לסרט של אלדר ריאזנוב "תחנת רכבת לשניים" בו הדמות הראשית עברה אירוע זהה. בשנת 1990 טריברדייב עבר ניתוח לב בלונדון. הניתוח הצליח אך בריאותו של נפגעה. הוא נפטר ב-1996 במהלך חופשה על שפת הים השחור בסוצ'י ונטמן בבית העלמין הארמני במוסקבה. לזכרו פעם בשנתיים מתקיימת תחרות לנגני עוגב בקלינינגרד. בפסטיבל הסרטים הכלל רוסי "קינוטאבר" מחולק פרס עבור מוזיקה לסרט על שם טריברדייב. טריברדייב היה פעיל ציבורי. הוא הקים והיה יושב ראש של מחלקת מלחיני מוזיקה לסרטים באיגוד עובדי הקולנוע הרוסי. מדיה וקבצים בנושא מיכאל טריברדייב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיכאל טריברדייב (ברוסית) מיכאל טריברדייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל טריברדייב, באתר ספוטיפיי מיכאל טריברדייב, באתר AllMusic (באנגלית) מיכאל טריברדייב, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאל טריברדייב, באתר Yandex.Music (ברוסית) מיכאל טריברדייב, באתר Discogs (באנגלית) מיכאל טריברדייב, באתר בנדקמפ קונצרט לזכרו של מיכאל טריברדייב, סרטון באתר יוטיוב מיכאל טריברדייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גאורגי גרצ'קו

גאורגי מיכאלוביץ' גרצ'קו (ברוסית: Георгий Михайлович Гречко;‏ 25 במאי 1931, לנינגרד - 8 באפריל 2017) היה קוסמונאוט סובייטי שהשתתף בשלוש טיסות לחלל. גאורגי גרצ'קו נולד בלנינגרד שבברית המועצות. בקיץ 1941 הוא נשלח לסבתו בכפר באוקראינה הסובייטית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי הנאצים וגאורגי הצעיר לא יכול היה לחזור להוריו. הוא חזר רק כעבור שנתיים, בשנת 1943. לאחר סיום לימודי הנדסה וקבלת תואר מהנדס מכונות בהצטיינות, גרצ'קו החל לעבוד במשרד לתכנון מערכות חלל בראשותו של סרגיי קורוליוב. בשנת 1966 הוא התקבל ליחידה להכנת קוסמונאוטים הסובייטית. בין השנים 1968-1969 השתתף בתוכנית הירח הסובייטית במהלכה היה מתוכנן להנחית אדם על הירח. התוכנית בוטלה לאחר שהתברר שברית המועצות לא תצליח להשיג את ארצות הברית במרוץ. ב-11 בינואר 1975 גרצ'קו טס לראשונה לחלל בחללית סויוז 17 (אלכסיי גוברב היה מפקד צוות). הצוות התחבר לתחנת חלל סאליוט 4 וחזרו לכדור הארץ ב-9 בפברואר 1975. המשימה העיקרית של הצוות היה תיקון טלסקופ שהיה מותקן בתחנת חלל והצוות ביצע זאת בהצלחה. ב-10 בדצמבר 1977 גרצ'קו טס לחלל בפעם השנייה בחללית סויוז 26 (יורי רומננקו היה מפקד צוות). הצוות התחבר לתחנת חלל סאליוט 6 וגרצ'קו שהה בחלל מעל 96 יממות. במהלך טיסה זו גרצ'קו יצאה לחלל הפתוח. הוא חזר לכדור הארץ על חללית סויוז 27. ב-17 בספטמבר 1985 גרצ'קו טס לחלל בפעם השלישית בחללית סויוז T-14 (ולדימיר ואסיוטין היה מפקד צוות). הצוות התחבר לתחנת חלל סאליוט 7 וגרצ'קו שהה בחלל כ-9 יממות. הוא חזר לכדור הארץ על חללית סויוז T-13 ב-26 בספטמבר (ולדימיר דז'ניבקוב היה מפקד צוות). בשנת 1985 גרצ'קו סיים את עבודת הדוקטורט. לאחר פרישתו מתוכנית החלל גרצ'קו המשיך לעבוד במכוני מחקר בתחום הפיזיקה. בשנים 1977-1990 גרצ'קו היה מנחה של תוכנית מדע בטלוויזיה הסובייטית. בשנת 2011 הוא הצטלם בסרט תיעודי על חייו "אני גאורגי גרצ'קו, הייתי בחלל ומאמין באלוהים". בשנת 2006 הוא השתתף במשלחת שיצאה לסיני במטרה למצוא שרידים של חללית שזוהו על ידי זכריה סיטשין. הממצאים הראו שזיהוי היה שגוי. ב-8 באפריל 2017 הוא נפטר וב-11 באפריל נקבר בשדרת הקוסמונאוטים בבית העלמין טרויקורובסקויה (Троекуровское кладбище) שבמוסקבה. מדיה וקבצים בנושא גאורגי גרצ'קו בוויקישיתוף תקציר נתונים באתר ספייספאקטס נתונים מאנציקלפדיית החלל ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית) תיאור פעילות משלחת מס' 1 סאליוט 6 גאורגי גרצ'קו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גאורגי גרצ'קו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאורגי גרצ'קו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) На Троекуровском кладбище прощаются с Георгием Гречко
טמפה ביי באקנירס

טמפה ביי באקנירס (באנגלית: Tampa Bay Buccaneers - שודדי הים של טמפה ביי) או בקיצור באקס היא קבוצת פוטבול בליגת ה-NFL אשר בסיסה בטמפה, פלורידה. הקבוצה, השייכת למשפחת גלזר הוקמה בשנת 1976 והצטרפה לליגה יחד עם הסיאטל סיהוקס. ימיו הראשונים של המועדון היו קשים. בנוסף לעובדה שהמועדון החל את דרכו בבית המערבי של ה-AFC וכבר לאחר עונה אחת הועבר לבית המרכזי של ה־NFC, הפתיחה לוותה בהפסדים רבים. את ניצחונה הראשון השיגו הבאקס רק בשבוע השלושה עשר של עונתם השנייה בליגה. כמו כן, עד לשבוע האחרון של העונה הסדירה בשנת 2002 לא הצליחה הקבוצה לנצח ולו משחק אחד שהחל בקור של ארבע מעלות צלזיוס או פחות. הקבוצה אף קבעה מספר שיאים באגף ההפסדים בין 1976 ל-1997 הפסידה שבע עשרה פעמים לפחות עשרה משחקים בעונה. בנוסף לכל הצרות המקצועיות, גם תלבושת הקבוצה הייתה ללעג, נטען כי מדי הקבוצה נראו כקרטיב. שנת 1995 היוותה תפנית. איש העסקים המיליארדר האמריקאי-יהודי מלקולם גלזר(אנ') רכש את הקבוצה מידי יו קאלברהאוס. גלזר, שבנוסף להשקעה הכספית האדירה בקבוצה שכללה את הבאתו של טוני דאנג'י כמאמן ראשי, החליט גם לשנות את סמל הקבוצה וצבעיה הנלעגים. המדים הכתומים-לבנים הוחלפו במדים בצבעי זהב, אדום ושחור. לקראת עונת 2020 צירפה הקבוצה את הקוורטרבק טום בריידי ואת הטייט אנד רוב גרונקובסקי. בשנת 2002 עם שינוי מבנה הליגות ב-NFL ומעבר הקבוצה לבית הדרומי של ה-NFC, זכתה הקבוצה בסופרבול, בהופעתה הראשונה במעמד זה עת גברה על האוקלנד ריידרס. בגמר ה-NFC באותה העונה, ניצחו הבאקס את הפילדלפיה איגלס. המאמן שהוביל אותה לזכייה היה ג'ון גרודן. גם לשחקני ההגנה וורן סאפ וג'ון לינץ' היה נדבך מרכזי בהישג זה. פעמיים נוספות הגיעה הקבוצה לגמר ה-NFC ובשתיהן הפסידה לראמס. ב-1979 היו אלה הלוס אנג'לס ראמס ואילו ב-1999 הסנט לואיס ראמס. מאז הזכייה בסופרבול XXXVII העפילה הקבוצה עוד שלוש פעמיים לפלייאוף, בעונת 2005 ובעונת 2007 לאחר שזכתה בראשות הבית, בשתי הפעמיים הפסידה בסיבוב הראשון. בעונת 2020 סיימה שנייה בבית והעפילה לפלייאוף מהמקום החמישי בחטיבה. היא זכתה באליפות ה-NFC והעפילה לסופרבול LV בו גברה על קנזס סיטי צ'יפס 31–9. מדיה וקבצים בנושא טמפה ביי באקנירס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טמפה ביי באקנירס טמפה ביי באקנירס, ברשת החברתית פייסבוק טמפה ביי באקנירס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טמפה ביי באקנירס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.