laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורלוגין

אורלוגין הוא כתב עת ספרותי עברי שראה אור בשנות החמישים. מייסדו, עורכו והכותב העיקרי בו היה אברהם שלונסקי. גיליון ראשון של "אורלוגין" יצא לאור בדצמבר 1950. גיליון אחרון נדפס בפברואר 1957. במהלך שנים אלה יצאו לאור 13 חוברות. השם "אורלוגין", שעון, בא להעיד על כוונותיו של שלונסקי: שכתב העת יהיה מעין שעון מעורר לסופרים ולקוראים, וכן שיעיד על ממד הזמן, כלומר שיהיה שופר למודרניזם בספרות העברית והעולמית[דרוש מקור]. "אורלוגין" היה בעל זיקה חזקה לשמאל הישראלי של אז, ובעיקר למפלגת הפועלים המאוחדת ולמועדוני "התרבות המתקדמת" שלה. וכך כתב שלונסקי במכתב לנתן שחם: אם "עתים" הוא הזמן במרוצו הקל, המהיר, השוטף מיום ליום, בחינת לפ"ק; הרי אורלוגין הוא הזמן בהילוכו הגדול, באורך-רוח, - בחינת לפ"ג. כתב העת היה בעל זיקה חזקה לזרם הספרותי המכונה "ריאליזם סוציאליסטי", ובעיקר לספרות הסובייטית והמזרח אירופית[דרוש מקור]. ב"אורלוגין" השתתפו סופרים ומשוררים שמאליים מדורו של שלונסקי אבל גם יוצרים צעירים רבים מדור הפלמ"ח וגם דליה רביקוביץ, וכן השתתפו סופרים משוררים ומבקרים שלא השתייכו למחנה הפוליטי המוגדר שהוציא את כתב העת. "אורלוגין" יצא לאור בהוצאת הספרים של מפ"ם, "ספרית פועלים", שגם עסקה בהפצתו. תרומתו העיקרית של "אורלוגין"[דרוש מקור] הייתה בהבאת תרגומי מופת מספרות העולם, שתורגמו בידי שלונסקי, לאה גולדברג, רפאל אליעז ויצחק שנהר. כתב העת מופתח במלואו על ידי אוניברסיטת בר-אילן במסגרת המפתח למאמרים בעברית. אורלוגין, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) ד"ר יצחק מן, בעל האורלוגין, על המשמר, 12 בנובמבר 1954, המשך אלישע פורת, על ערש "האורלוגין", באתר "יקום תרבות", 10 ביולי 2011 נמצא בארכיון גנזים של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, אוסף 403 סימול 4364.
Watertown

Watertown הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-56 של סינטרה וה-29 שרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1970. האלבום, Watertown, נחשב לאלבום הנושא השאפתני ביותר של סינטרה, על ידי כך שבאלבום מסופר סיפור שלם מתחילתו ועד סופו. בנוסף זה הניסיון הברור ביותר של סינטרה להוציא אלבום הנשען על סגנון הרוק. המלחין הראשי של האלבום, בוב גאודיו, שנודע בלהיטי להקת ארבע העונות, "Can't Take My Eyes Off You", "Walk Like a Man," ו "Big Girls Don't Cry". עם עזרתו של ג'ק הולמס, יצר גאודיו מחזור שירים העוסקים בגבר בגיל העמידה, מעיירה קטנה שאשתו עזבה אותו עם ילדיו. השירים מסודרים כמעין תמונות מחייו של הגבר, הנקראים כמכתבים או כמונולוגים. פסגת כל שיר היא תחושת הבדידות האופפת את הגיבור, בדידות ללא אהבה ובלי הרבה תקווה. זהו קולו של אדם שבור. פרנק סינטרה - קולות בוב גאודיו - מלחין, מעבד מוזיקלי, מנצח ג'ק הולמס - מילים צ'ארלס קאללו - מפיק Watertown Goodbye For a While Michael & Peter I Would Be in Love Elizabeth What a Funny Girl What's Now Is Now She Says The Train מידע על האלבום Watertown באתר MusicBrainz האלבום Watertown באתר Discogs
ניית'ן ג'וואי

ניית'ן ג'וואי (באנגלית: Nathan Jawai; נולד ב-10 באוקטובר 1986 בסידני, ניו סאות' ויילס) הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק עבור גלאטסראיי ונבחרת אוסטרליה בעמדת הסנטר. גובהו 2.08 מטרים. לג'וואי אזרחות של גינאה ביסאו. ג'וואי החל את דרכו המקצועית בקבוצת קאיירנס טייפנס האוסטרלית, שקודם לכן, שיחק עימה במחלקות הנוער השונות. בעונת 2007/08, עונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים, ג'וואי העמיד ממוצעים של 17.3 נקודות, 9.4 ריבאונדים וחסימה אחת ל-30 דקות משחק כשהוא קולע 57% מזריקותיו לסל, שדירגו במקום השני בטבלת ליגת ה-NBL באחוזים מהשדה. בסיום העונה, ג'וואי דחה הצעות רבות מקבוצות בכירות מאירופה ונרשם לדראפט ה-NBA ב-2008, ונבחר בבחירה מספר 41 בסיבוב השני על ידי האינדיאנה פייסרס. למרות זאת, זכויותיו הועברו ביחד עם ג'רמיין אוניל בעסקה לטורונטו ראפטורס עבור טי ג'יי פורד, מייסאו באסטון, ראשו נסטרוביץ' ובחירה מספר 17 באותו דראפט, שלבסוף נבחר בו, רוי היברט. זמן קצר לאחר העסקה, הראפטורס החתימו את ג'וואי בחוזה לשנתיים ב-11 ביולי 2008. ב-17 בדצמבר 2008, נמצא כי ג'וואי סבל ממספר פציעות בעיבר שמנעו ממנו לשחק ואף להתאמן באימונים פיזיים עם הקבוצה, עד שייבדק בדיקות נוספות באזור הלב. ג'וואי נבדק ויצא שלילי, וב-21 בינואר 2009, ג'וואי ערך את הופעת הבכורה של בליגת ה-NBA, במשחק מול הדטרויט פיסטונס. ב-26 בפברואר, ג'וואי החל לשחק בקבוצת ליגת הפיתוח של ה-NBA שנתמכת על ידי הראפטורס, איידהו סטמפייד. עם הקבוצה רשם ממוצעים דו־ספרתיים שהחזירו אותו ב-23 במרץ של אותה שנה לסגל הראפטורס. ג'וואי שיחק עונה אחת במדי הראפטורס ועימה העמיד ממוצעים של חצי נקודה וחצי ריבאונד ב-8 משחקים. ב-9 ביולי 2009, הועבר בעסקה לעבר הדאלאס מאבריקס, שבה עורבו גם אורלנדו מג'יק וממפיס גריזליס. מדיה וקבצים בנושא ניית'ן ג'וואי בוויקישיתוף ניית'ן ג'וואי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) גלריית תמונות השחקן ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עצם העורף

עצם העורף (TA: Os occipitale) היא העצם האחורית תחתונה של הגולגולת. בחלקה התחתון נמצא נקב העורף הגדול (Foramen magnum) בו עובר גזע המוח להתחבר לחוט השדרה. האזור מאחורי הנקב נקרא קשקשת העורף (Squama occipitalis) והאזור מקדימה לו נקרא החלק הבסיסי של עצם העורף (Pars basilaris ossis occipitalis). האזורים משני צדי הנקב קרויים החלקיים הצידיים של עצם העורף (Pars lateralis ossis occipitalis). ממרכז קשקשת העורף בולט אחורה גבשון העורף החיצון (Protuberantia occipitalis externa). הוא יותר בולט בגברים מאשר בנשים. מדיה וקבצים בנושא עצם העורף בוויקישיתוף מפה מפורטת של תחתית הגולגולת עצם העורף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה הירשברג

יהודה הירשברג (30 בנובמבר 1903 – 20 בספטמבר 1960) היה כימאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן. עסק בתחום הפוטוכימיה, ונודע בזכות מחקריו של תופעת הפוטוכרומיזם - שינוי הפיך של צבען של מולקולות בעקבות חשיפה לאור; הירשברג גם העניק לתופעה את שמה. בין השנים 1948–1955 היה הירשברג יושב ראש הסתדרות הכימאים בארץ ישראל, לימים החברה הישראלית לכימיה. יהודה הירשברג נולד ב-1903 בפולין ועלה לארץ ישראל כחלוץ בשנת 1923. בשנותיו הראשונות בארץ עבד בכמה קיבוצים. בשנת 1925, עם פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים נרשם ללימודים שם ולאחר סיום לימודיו במחזור הראשון של בוגרי האוניברסיטה יצא לבלגיה להמשיך בלימודיו שם במלגת לימודים. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה החופשית של בריסל וקבלת תואר דוקטור (1931) התמנה לאסיסטנט שם. עם הקמת מכון זיו ברחובות בשנת 1933 נענה הירשברג להזמנתו של חיים ויצמן והצטרף לצוות עובדיו הראשונים, ככימאי הפיזיקלי היחיד במכון. מאז ועד יומו האחרון עבד במוסד, שהיה עם הזמן למכון ויצמן והיה לראש המעבדה לפוטוכימיה וספקטרוסקופיה. בשנת 1952 זכה הירשברג בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים של עיריית תל אביב-יפו על תגליותיו בתחום הפוטוכרומיזם. הירשברג נפטר בסתיו 1960 ממחלת לב, בגיל 56. נקבר בבית העלמין הישן ברחובות. הותיר אישה, פרנקה, רופאת עיניים. בעריכתו: יהודה הירשברג (עורך), מחקרים בכימיה: מוגשים על ידי הסתדרות הכימאים בארץ ישראל לפרופ’ חיים וויצמן ליום הולדתו השבעים, ירושלים; (תל אביב: דפוס הפועל הצעיר), תש"ה 1944 חוברת שהוציא מכון ויצמן למדע ביום השנה הראשון למותו של פרופ' יהודה הירשברג: Hirshberg, Yehuda, in: Who's who Israel, 1956, p. 219. ביטאון החברה הישראלית לכימיה, מספר 17, בו תולדות חייהם של יושבי-ראש ונשיאי החברה ידיעה, כימאים ישראלים לקונגרס בציריך, דבר, 20 ביולי 1955 פרופ' יהודה הירשברג, דבר, 21 בספטמבר 1960 לוי כרמל (ויניק), לזכר נעדרים: יהודה הירשברג, דבר, 29 באוקטובר 1962 The Israel Chemical Society: Dr. Yehuda Hirshberg 1948-1955, [ https://web.archive.org/web/20131005195716/http://www.chemistry.org.il/booklet/17/pdf/abstracts.pdf http://www.chemistry.org.il/booklet/17/pdf/abstracts.pdf Chemistry in Israel 17 (December 2004)](הקישור אינו פעיל), 33, באתר החברה הישראלית לכימיה פרופ' יהודה הירשברג ז"ל, חרות, 28 בספטמבר 1960
עין עצלה

עין עצלה (אמבליופיה - Amblyopia, מיוונית: ἀμβλύς, אמבליס = "שחוק", "קהה"; אופס, ὄψ = "עין") היא לקות ראייה בה מרכז הראייה במוח איננו מתפתח כראוי עקב חוסר בגירוי ויזואלי תקין מהעיניים בשנות החיים הראשונות. מרכזי הראייה במוח מתחילים להתפתח מיד לאחר יציאת התינוק לאוויר העולם, בעקבות קבלת אותות חשמליים הנוצרים בעיניים. אותות אלה נוצרים בצורה תקינה רק אם על רשתית העין נוצרת תמונה תקינה וחדה. כאשר לא נוצרת תמונה תקינה וחדה בתוך העין עקב סיבות שונות, כמו ליקוי בתשבורת (צורך במשקפיים) או עכירות של העדשה (קטרקט – יָרוֹד), האותות המגיעים אל המוח הם לא תקינים ועקב כך גם התפתחות תאי המוח הופכת ללא תקינה. אפשרות אחרת היא כאשר ישנה פזילה, וכל עין משדרת תמונה אחרת אל המוח. במצב זה המוח פשוט מתעלם מהאותות המגיעים מאחת העיניים כדי להימנע מראייה כפולה. גם במצב כזה לא יתפתח מרכז הראייה במוח בצורה תקינה. שלושת חודשי החיים הראשונים הם קריטיים להתפתחות מרכז הראייה במוח. אם לא מגיעים אותות מן העין למוח כלל באותה תקופה, למשל עקב חסימה מוחלטת של ציר הראייה על ידי ירוד (קטרקט), יכול להיווצר נזק בלתי הפיך ולעולם לא תהיה ראייה תקינה. מרכז הראייה מתפתח בדרך כלל במשך שבע השנים הראשונות לחיים. אם לא מגיעה תמונה ברורה אל המוח באותן השנים, נוצר נזק קבוע למרכז הראייה. קשה עד בלתי אפשרי לתקן נזק זה בהמשך החיים. איכות תמונה ירודה באחת מהעיניים או בשתיהן, למשל עקב ליקוי בתשבורת (רפרקציה- צורך במשקפיים), כך שיש הבדל בנקודת המיקוד של העיניים. כתוצאה מכך אחת משתי התמונות המגיעות למוח אינה חדה. פזילה הגורמת למוח להתעלם מאחת התמונות המגיעות מן העיניים. חסימה של ציר הראייה באחת העיניים, לדוגמה על ידי המנגיומה או רטינובלסטומה, ירוד (קטרקט), או צלקת בקרנית. האבחון נעשה על ידי רופא עיניים או אופטומטריסט באמצעים שונים. בדיקה אפשרית פשוטה כרוכה בחסימת קו הראייה של עין אחת (לא כיסוי) - אם הנבדק מזיז את ראשו על מנת לראות מה נעשה מולו, יש חשד שהעין שלא כוסתה היא עין עצלה. מעבר לכך יש לבצע בדיקה של חדות הראייה בכל עין. בילדים, הדבר אפשרי באמצעות תמונות. הטיפול בעין עצלה כולל תיקון הגורם לירידה באיכות הראייה כמו למשל מתן משקפיים או ניתוח להסרת ירוד (קטרקט). טיפול אפשרי אחר הוא ניתוח לתיקון פזילה. בנוסף לכך, יש להכריח את המוח להשתמש בעין העצלה על ידי כיסוי העין הבריאה בעזרת רטייה או טשטוש הראייה בעין הטובה על ידי טיפות מטשטשות מבוססות אטרופין, דבר המאלץ את המוח לעבוד עם המידע המגיע מהעין החלשה. ניתן לטפל בעין עצלה לפני הידרדרות למצב עיוורון, המתרחש לאחר גיל שבע. סיכויי ההצלחה של הטיפול עולים ככל שמטפלים בבעיה מוקדם יותר. בשנים האחרונות הוכח במספר מחקרים כי ניתן לשפר את הראייה בעין העצלה גם בגיל מבוגר. מדיה וקבצים בנושא עין עצלה בוויקישיתוף הערך "עין עצלה - Amblyopia", באתר ויקירפואה עין עצלה - אמבליופיה, באתר נקודת מבט עין עצלה Amblyopia, באתר אלי"ע: אגודה לקידום קטינים עיוורים וליקויי ראייה ynet, סובלים מעין עצלה? יש פתרון, באתר ynet, 25 ביוני 2014 עודד לגשטיין, עין עצלה: איך מאבחנים ומהן דרכי הטיפול?, באתר הארץ, 22 במרץ 2021 The Pediatric Eye Disease Investigator Group, A Randomized Trial of Atropine vs Patching for Treatment of Moderate Amblyopia in Children, Archives of Ophthalmology 120, 2002-03-01, עמ' 268–278 doi: 10.1001/archopht.120.3.268 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שאהין (טיל)

שאהין (באורדו: شاهين; עברית: בז נודד) היא סדרת טילים בליסטיים מתוצרת פקיסטן. שאהין 1 הוא טיל בליסטי לטווח קצר (SRBM) שטווחו האופטימלי 750 קילומטר. הטיל מונע באמצעות דלק מוצק, וההערכה היא שמדובר בטיל מדויק למדי (בעל CEP של 25 מטרים). משקל הטיל 10 טונות. הטיל יכול לשאת ראש נפץ קונבנציונלי או לא קונבנציונלי במשקל כולל של כ-1000 קילוגרם. הניסוי הראשון בטיל נערך ב-15 באפריל 1999 והטיל נכנס לשירות בצבא פקיסטן בשנת 2003. שאהין 2 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM). זהו הטיל המתקדם ביותר המצוי כיום בשירותו של צבא פקיסטן. הוא עושה שימוש במנוע רקטי דו שלבי המבוסס על דלק מוצק. ההערכה היא שרמת הדיוק של הטיל גבוהה (CEP של 50 מטרים). ניסוי ראשון בטיל נערך ב-9 במרץ 2004. בשלבי פיתוח גרסת טיל מרובה ראשי נפץ. שאהין 3 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM) הנמצא בשלבי פיתוח מתקדמים. הטווח המתוכנן הוא 4,000-4,500 קילומטר. הפיתוח החל בשנת 2002. מדיה וקבצים בנושא שאהין בוויקישיתוף
ברבו נמציאנו

ברבו נמציאנו (ברומנית: Barbu Nemţeanu; בשמו בלידה: בנימין דויטש; ‏1887 – 30 במאי 1919) היה משורר, הומוריסטן, עיתונאי ומתרגם יהודי רומני, נציג של הזרם המודרניסטי בתוך התנועה הסימבוליסטית הרומנית. חי חלק רב משנות חייו בעיר הולדתו, גאלאץ, שהביאה לו השראה שירית, אולם החיים הפרובינציאליים בה עוררו בו מרדנות אינטלקטאולית. נמציאנו התיתם ובגיל מוקדם עזב את בית הספר, לקה בשחפת והתקשה למצוא פרנסה, אבל היה בטוח בכישרונו כמשורר. אצלו הסימבוליזם היה משולב בהשקפה סוציאליסטית וכן בהערצה לתרבות הרומנית, שאיפשרה לו לפרסם בשמות-עט אפילו בכתבי עט מסורתיים-אנטישמיים כמו "Neamul Românesc" (באומה הרומנית). נמציאנו נמנה עם משתתפי החוג הספרותי Convorbiri Critice (שיחות בקורתיות) והתיידד עם ראש החוג, מבקר הספרות מיכאי דרגומירסקו. נמציאנו היה מתרגם פורה של ספרות קלאסית ורומנטית גרמנית, צרפתית ויידיש. תרגם לרומנית מיצירות שארל בודלר, טריסטן קלינגסור ואוסקר ויילד. על אף קשייו הכלכליים שהלכו וגברו, על סף פשיטת רגל, ואשפוזיו החוזרים, המשיך לכתוב. כתב בין היתר גם אלגיות על החיים בבתי ההבראה לחולי שחפת. בסיועם של ידידיו, שרד את מלחמת העולם הראשונה אך מת חדשים ספורים אחרי חתימת הסכם שביתת הנשק שביתת הנשק בנובמבר ואחרי ניתוח בראות. בשלבו הסופי, הסימבוליזם שלו עבר שינוי בכיוון נסיוני. כתביו פורסמו בכתבי עת נפוצים כמו "פלקרה" (Flacăra). נקלע למרכזון של פולמוס ספרותי כשנתקף על ידי הסופר הקלסיציסטי דויליו זמפירסקו ומצד שני מודרניסטים יותר רדיקליים מתוח עליו בקורת לעגנית. נמציאנו נולד ב-1887 בשם Benjamin Deutsch (בנימין דויטש), בן למורה בבית הספר היהודי של גאלאץ. אביו מת כשהוא היה בן 10, לכן נאלץ לעבוד מגיל צעיר בכל מיני עיסוקים. ראשית פרסומו היה בכתב העת של גאלאץ, Înainte ("אֶנאַינְטֶה" = קדימה). ב-1904 פרסם שירים ומאמרים בכתבי עת רומנים רבים תחת שם העט Luca Zimbru (לוקה זימברו) ובכתבי עת יהודים תחת השם "אשכנזי". ב-1908 הופיע בגאלאץ, תחת הנהלתו, כתב העת הספרותי Pagini libere (עמודים חופשיים). נמציאנו תרגם שירה ופרוזה, יצירות של ויקטור הוגו, גתה, לסינג, טורגנייב, ניקולאוס לנאו, טולסטוי, פאול הייזה, אליעזר שטיינברג, יעקב גרופר ועוד. בעיתונות היהודית תרגם שירה תחת שם העט "ב. אשכנזי". נמציאנו מת ממחלת השחפת. בנובמבר 1941 פורסמו ברחבי רומניה, שתי כרזות, מטעם השלטונות, שנשאו את הכותרת "Scriitori evrei" (סופרים יהודים). בכרזות פורסמה רשימת 42 שמות של סופרים בשפה הרומנית, שמות המקור (עבור אותם סופרים שהשתמשו בשם עט או שהחליפו את שמם) שלהם, שמות הוריהם ומקום לידתם הספרים מפרי עטם שראו אור. הכרזות הודיעו על איסור מכירת ספרי הסופרים היהודים בחנויות (פרט לחנויות של יהודים) והצגתם או השאלתם בספריות למיניהן ובמוסדות אחרים. ברבו נמציאנו, שנפטר יותר מעשרים שנה לפני כן, נכלל ברשימה. נמציאנו, בעצמו יליד גאלאץ, אפיין את העיר באחד משיריו במילים: "Galaţi, oraş cumplit de negustori" (גאלאץ, עיר איומה של סוחרים). 1910, "Poezii alese" (שירים נבחרים). 1915, "Stropi de soare" (טיפות שמש). מהדורה נוספת הודפסה ב-1917. "Divagaţii în hamac;O călătorie în lumea albinilor" (דיגרסיות בערסל; נסיעה בעולם הדבורים). סופרים יהודים שיצירותיהם נאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו "היהודים מרומניה", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. מדיה וקבצים בנושא ברבו נמציאנו בוויקישיתוף
קימצ'י

קִימְצִ'י (בהנגול: 김치) הוא סוג של מאכלים קוריאנים המורכבים מירקות מותססים. בגרסתו הנפוצה ביותר המאכל עשוי כרוב מזן נאפה המותסס במי מלח עם פלפל חריף קוראני מיובש, רוטב דגים ושום, אך ישנן גרסאות נוספות שאינן מכילות מרכיבים אלו. הקימצ'י מהווה מרכיב חשוב במטבח הקוראני ומוגש לרוב כמתאבן, אך גם משמש כמרכיב במספר מנות ותבשילים, כגון נזיד קימצ'י ואורז מטוגן עם קימצ'י. קימצ'י קיים מהעת העתיקה, והפך לנפוץ בתקופת שושלת סילה (57 לפנה"ס - 935 לספירה) בעקבות התחזקות הבודהיזם בתקופה זו ואיתה הצמחונות. קימצ'י מוזכר בספר השירה הסיני הראשון, "שי ז'ינג". בספר זה הוא מוזכר בשמו הקדום, "ז'י". בתקופת שלוש הממלכות של קוריאה שונה השם ל-צ'ימצ'אה, דימצ'אה, טימצ'אה. בהמשך שונה השם לז'ימצ'י וכעת הוא קימצ'י. במאה ה-12 החלו להוסיף תבלינים לגיוון, ביניהם בעלי טעמים מלוחים ומתוקים וצבעים כלבן וכתום. עם הבאת תבלינים מהעולם החדש נוסף לקימצ'י גם פלפל חריף. ב-2008 טייסת החלל אי סו-יון לקחה איתה למשימת סויוז TMA-12 קימצ'י שהונדס על ידי המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל להיות מזין ומעוקר, מחשש שבקטריות Lactobacillus acidophilus החיוניות לתהליך התסיסה יעברו מוטציה כתוצאה מחשיפה לקרינה קוסמית. גרסאות הקימצ'י השונות נבדלות בעיקר על פי הירקות העיקריים המשמשים להכנתן ותערובת התבלינים המשמשת לתיבולן. הגרסה הנפוצה עשויה מכרוב נאפה, שהוא אחד משני הזנים הנפוצים הנקראים כרוב סיני, עם גיוונים מקומיים ועונתיים. כמו כן מקובלות גרסת קימצ'י עשויה קוביות צנון, גרסת בצל ירוק, גרסת מלפפון חריפה וגרסה עשויה שכבות עשבי תיבול (ממשפחת השפתניים). במוזיאון הקימצ'י בסיאול מתועדות 187 גרסאות היסטוריות ועכשוויות של קימצ'י. ברוב הגרסאות הקימצ'י מותסס במי מלח, עם עשבי תיבול ותבלינים. לרוב התיבול כולל זנגביל, בצל, רוטב דגים ומאכלי ים. באזורים הדרומיים של קוריאה קימצ'י מכיל יותר מלח ופלפל צ'ילי ומתובל באנשובי או חסילונים במי מלח שהותססו או רוטב דגים. בעבר השתמשו גם במאכלי ים נוספים מומלחים ומותססים אך הצרכנות המודרנית הפכה את השימוש דווקא באנשובי או חסילונים למשתלם ונוח ביותר. מאכלי הים המלוחים ומותססים אינם מוספים לתערובת התבלינים של הקימצ'י אלא מבושלים בטכניקת "צמצום" כדי להמעיט את ריחם ולהפחית עפיצות ושומנים ואחר כך מעורבבים עם מעבה כגון אורז או עמילן חיטה. השימוש בטכניקה זו פוחת בעשורים האחרונים. באזורים הצפוניים הקימצ'י מכיל פחות מלח ופחות צ'ילי אדום ולרוב אינו מתובל במאכלי ים במי מלח. לעיתים קרובות הוא מכיל גם נוזלים. קימצ'י לבן הוא קימצ'י כרוב ללא פלפל צ'ילי, ולכן אינו אדום ואינו חריף. גם קימצ'י צנון לבן פופולרי ואף הוא אינו חריף. גרסאות הקימצ'י הלבן הן מימיות ומשמשות מרכיב במאכלים אחרים כגון נודלס קרים עם קימצ'י. בחלק מהאזורים למאכל מוסיפים בומדונג. איציק יונה, היום יום הקימצ'י – הפלאפל של קוריאה, בבלוג ״הקוריאנים״ שגיא קופר, קימצ'י: נשק יום הדין של הקוריאנים, באתר ynet, 12 באוקטובר 2006 איציק יונה, ראש כרוב!, בבלוג "הקוריאנים" קימצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יונית נפתלי קו-אל, קימצ'י: המדריך המלא, על השולחן, 30 ביולי 2019 김치의 이름 מוזיאון הקימצ'י בסיאול Kimchi goes to space, along with first Korean astronaut, באתר הניו יורק טיימס איציק יונה, היום יום הקימצ'י – הפלאפל של קוריאה,, באתר ״הקוריאנים״ - המדריך לקוריאה, ‏22 בנובמבר, 2020
פייטרו פרטיצ'יפאציו

פייטרו באדואר פארטיצ'יפאציו (באיטלקית: Pietro Badoer Participazio) היה הדוכס ה-20 של הרפובליקה של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 939–942. פייטרו היה בנו של הדוג'ה אורסו פרטיצ'יפאציו השני. הוא נפטר שלוש שנים לאחר בחירתו לדוג'ה ונקבר בכנסיית סן פליצ'ה די אמיאנה, בסמוך לאביו. מדיה וקבצים בנושא פייטרו פרטיצ'יפאציו בוויקישיתוף כרונולוגיית דוכסי ונציה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייטרו קאנדיאנו השלישי

פייטרו קאנדיאנו השלישי (באיטלקית: Pietro III Candiano ) היה הדוכס ה-21 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 942–959. בשנת 948 יצא פייטרו בראש צי הכולל 33 ספינות מלחמה לתקוף את שודדי הים הפאגאנים (שכונו "נארנטינים" על ידי הוונציאנים) אשר תקפו את אוניות הסוחר הוונציאניות ששטו בים האדריאטי מזה שנים רבות (פעולה אותה לא נקטו דוג'ים קודמים). ניסיונותיו של פייטרו להביס את שודדי הים כשלו, וגם מערכה צבאית נוספת נכשלה, נכרת לבסוף הסכם שלום עם הנארנטינים ולה סרניסימה הסכימה לשלם מס לשודדי הים על מנת להבטיח את שלום ספינות הסוחר. המס שולם במשך 50 שנה עד כהונתו של הדוג'ה פייטרו אורסאולו השני.
לזלי ג'ונס (כדורגלן)

לזלי ג'נקין ג'ונס (באנגלית: Leslie Jenkin Jones;‏ 1 ביולי 1911 – 11 בינואר 1981) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי. ג'ונס נולד באברדייר, והחל את הקריירה שלו במועדון המקומי אברדייר אתלטיק, במקביל לעבודתו באטליז של אביו. הוא הצטרף לקארדיף סיטי באוגוסט 1929, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0 - 1 לסוונסי טאון בדרבי של דרום ויילס. למרות שקארדיף לא שיחקה היטב בתקופה שבה שיחק שם, הוא הצליח להבקיע 31 שערים ב-142 משחקי ליגה. בינואר 1934 הוא עבר לקובנטרי סיטי, והבקיע 27 שערים בעונתו המלאה הראשונה במועדון, שבזכותם זומן למשחק הראשון (מתוך 11 בסך הכל) במדי נבחרת ויילס. בשל מספר השערים הרב שהבקיע הוא זכה גם להתעניינות רבה של מועדונים בכירים יותר, ולבסוף עבר לארסנל ב-1937 לאחר שהנהלת קובנטרי דחתה הצעה של טוטנהאם הוטספר על סך 7,000 לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל בהפסד 1 - 2 לגרימסבי טאון ב-6 בנובמבר 1937, בו הבקיע את השער היחיד לטובת קבוצתו. הוא סייע למועדון לזכות באליפות בעונתו הראשונה שם; ג'ונס שיחק כחלוץ שני נסוג עבור ארסנל, ובשל כך הבקיע רק שלושה שערים ב-31 משחקים באותה עונה. הוא זכה עם ארסנל במגן הצדקה בעונה שלאחר מכן, אך הקריירה הרשמית שלו שם נקטעה בשל פריצת מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הוא שירת בחיל האוויר המלכותי, אך למרות זאת הצליח להשתתף ב-71 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל, ובחמישה משחקים של נבחרת ויילס. עם סיום המלחמה הוא היה בן 35, ומשחקו האחרון במועדון היה מול וסטהאם יונייטד בגביע ה-FA ב-9 בינואר 1946. הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית ב-1946, והצטרף לסוונסי טאון כמאמן-שחקן. תקופתו בסוונסי הייתה קצרה, והוא עזב על מנת למלא את אותו תפקיד בבארי טאון שמחוץ לפוטבול ליג, וסיים את הקריירה שלו במועדון המקצועני ברייטון אנד הוב אלביון. ביוני 1950 הוא התמנה לתפקיד המאמן של סקנתורפ יונייטד, והפך למאמן הראשון של המועדון במסגרת משחקיו בפוטבול ליג. הוא הביא לסקנתורפ שחקנים רבים חדשים, בעיקר כאלו מוויילס. סקנתורפ סיימה במקום ה-12 באותה עונה, שהיה הגבוה ביותר מבין ארבע הקבוצות שהצטרפו אז לשתי החטיבות של הליגה השלישית. אולם, לקראת סוף העונה נתגלעו מחלוקות בינו לבין הנהלת המועדון, והוא עזב בקיץ 1951 בעקבות ביקורות שנאמרו עליו. לזלי ג'ונס, באתר Transfermarkt לזלי ג'ונס, באתר FootballDatabase.eu היכל התהילה של קובנטרי סיטי מידע באתר של סקנתורפ יונייטד
פייטרו קאנדיאנו הרביעי

פייטרו קאנדיאנו הרביעי (באיטלקית: Pietro IV Candiano; נפטר בשנת 976) היה הדוכס ה-22 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 959–976. פייטרו היה בנו הבכור של פייטרו קאנדיאנו השלישי אשר כיהן כדוג'ה לפניו. פייטרו הרביעי כיהן תקופה קצרה במקביל לאביו, כמקובל, ולאחר מות אביו נבחר לתפקיד הדוג'ה וירש אותו. הורשת התפקיד לא עברה על מי מנוחות. כאשר פייטרו קאנדיאנו השלישי ניסה להכריז על בנו כיורש באספת עם, זעמו אנשי ונציה על הניסיון להפוך את עירם למונרכיה וכמעט הרגו את הדוג'ה. פייטרו הרביעי התערב והציל את חיי אביו. פייטרו הרביעי זכה לפופולריות רבה לאחר שהגן על העיר מפני התקפה עליה, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לדוג'ה. לאחר בחירתו, עיוור וגירש את הבישוף של קסטלו שהואשם בשוחד דתי. ביוני 960 כינס אספת עם ואישר חוק האוסר על סחר עבדים בוונציה. משיקולים פוליטיים גירש פייטרו את אשתו הראשונה, יואן, ושלח אותה למנזר הסמוך לכנסיית סן זכריה. מיואן נולדו לו שני ילדים: בן - ויטאלה, לימים דוג'ה, ובת אשר נישאה לטריבונו ממו, לימים דוג'ה נוסף. בשנת 966 נשא פייטרו לאישה את ואלדראדה, בתו של הוברט, דוכס ספולטו, וקרוב משפחה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו הראשון. ואלדראדה, שהייתה קרובת משפחה של מלך איטליה, הביאה עימה נדוניה גדולה שכללה את הערים טרוויזו, פרולי ופרארה. ב-2 בדצמבר 967 פייטרו נשא ונתן עם הקיסר וקיבל זכויות מסחר רבות, הן עבור הסוחרים הוונציאנים בכלל, אולם גם עבור בני משפחתו ועצמו. זכויות אלה גרמו לקרע ביחסי ונציה עם קיסר האימפריה הביזנטית יוחנן הראשון צימיסקס. יוחנן איים לפתוח במלחמה כנגד ונציה, בעיקר לאור קשרי המסחר של הוונציאנים עם המוסלמים (כנגדם נלחם יוחנן). בעקבות הלחץ הביזנטי הסכים פייטרו בשנת 971 להפסיק את הסחר של ונציה עם האסלאם. בשנת 973 נפטר הקיסר הקארולינגי אוטו הראשון אשר העניק חסות לפייטרו הרביעי. יורשו, אוטו השני, השקיע את זמנו בהרגעת מרידות בגרמניה, ותושבי ונציה ניצלו את ההזדמנות להדיח את פייטרו השנוא, והם נעלו אותו בארמונו ושרפו את הארמון עליו. השרפה התפשטה במהרה ופגעה בבזיליקת מרקוס הקדוש הסמוכה, ואף שרפה חלקים ניכרים מרובע סן מרקו של העיר. גופתו של פייטרו הרביעי, ובנו הצעיר (ילדה של ואלדראדה) נמצאו לאחר השרפה, והם נקברו בכנסיית סנט'אילאריו. ואלדראדה שרדה את השרפה ופייטרו אורסאולו הראשון, הדוג'ה הבא, לא פגע בירושה שלה (בין היתר על מנת שלא להכעיס את קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך איטליה). ויטאלה, בנו הבכור של פייטרו, נמלט לסקסוניה ומשם פעל להדיח את פייטרו אורסאולו.
סטיב גטינג

סטיבן פול גטינג (אנגלית: Stephen Paul Gatting; נולד ב-29 במאי 1959 בלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדות הקישור. גטינג החל את הקריירה שלו בארסנל, אליה הצטרף כשחקן חובב ביולי 1975. הוא חתם על חוזה מקצועני ב-1977, וערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף במשחק מול לוקומוטיב לייפציג בגביע אופ"א ב-13 בספטמבר 1978, שהסתיים בניצחון 3 - 0 לטובת ארסנל. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת 1978/1979 השתתף ב-30 משחקים בסך הכל, אך לא שותף בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA של אותה עונה. הוא המשיך לשחק בארסנל גם בשתי העונות הבאות, אך היה שחקן משני בלבד בגלל יכולתו הגבוהה של בריאן טלבוט. בספטמבר 1981, לאחר 76 משחקים ושישה שערים, הוא עזב את ארסנל והצטרף למועדון ברייטון אנד הוב אלביון, ששילם תמורתו סכום של 200,000 לירות שטרלינג. הוא הוביל את מועדונו החדש לגמר גביע ה-FA ב-1983, שהסתיים בהפסד למנצ'סטר יונייטד לאחר משחק חוזר. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בברייטון במשך תקופה של 10 שנים, וערך למעלה מ-300 הופעות במדי המועדון. בסופו של דבר הוא עזב את ברייטון, שיחק במשך שתי עונות בצ'רלטון אתלטיק, ולבסוף פרש מכדורגל ב-1993. לאחר שפרש הוא החל לעבוד כמאמן. הוא אימן בבית ספר בשם Christ's Hospital במשך שבע שנים, וביולי 2007 הצטרף כמאמן לקבוצת הנוער של ארסנל תחת הדרכתו של שחקן העבר סטיב בולד. בעונת 2009/2010 הוא עתיד להדריך בעצמו את קבוצת הנערים עד גיל 16. אחיו הוא שחקן הקריקט לשעבר מייק גטינג, ובנו ג'ו משחק עבור מועדון הקריקט סאסקס. סטיב גטינג, באתר Transfermarkt סטיב גטינג, באתר WorldFootball.net סטיב גטינג, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מידע באתר הרשמי של ארסנל.