laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-38 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-38 (בגרמנית: 38. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מתורינגיה, ובפרט מאזור ארפורט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-11 בפיקוד אוטו פון פליסקו, אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד מקס פון האוזן. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות נוספים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. בשנת 1915 הועברה שוב לחזית המערבית, שם לחמה בקרבות שונים בזירה. בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובהקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-5 ביולי 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-לוטננט יוליוס היינריך פון גנינגן-שטיינג (1 באפריל 1899 - 8 ביולי 1900) גנרל-לוטננט ארנולד פון בהם (9 ביולי 1900 - 17 באפריל 1903) גנרל-לוטננט גאורג פון קלייסט (18 באפריל 1903 - 23 בינואר 1907) גנרל-לוטננט קורט פון מנטויפל (24 בינואר 1907 - 6 ביולי 1909) גנרל-לוטננט אלפרד פון שטוברג (7 ביולי 1909 - 20 באפריל 1911) גנרל-לוטננט הרמן פון רמפאכר (21 באפריל 1911 - 20 בינואר 1913) גנרל-לוטננט ארנסט וגנר (27 בינואר 1913 - 26 באוקטובר 1914) גנרל-לוטננט אדולף פון דר אש (27 באוקטובר 1914 - 30 במאי 1915) גנרל-מיור הרמן שולטהייס (1 ביוני 1915 - 27 בדצמבר 1918) גנרל-לוטננט טראוגוט פון זאוברצווייג (28 בדצמבר 1918 - 5 ביולי 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-38 בוויקישיתוף
חואן הוהברג

חואן הוהברג (בספרדית: Juan Hohberg;‏ 19 ביוני 1926 – 30 באפריל 1996) היה כדורגלן ומאמן יהודי אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוהברג נולד בקורדובה שבארגנטינה. הוא החל לשחק כדורגל בשנת 1946 עבור סנטראל קורדובה (רוסאריו) לפני שעבר לשחק שנה לאחר מכן ברוסאריו סנטראל. בשנת 1948 עבר לאורוגוואי שם שיחק עבור פניארול, עימה זכה בשש אליפויות. לקראת סוף הקריירה שיחק בקבוצה ראסינג מונטווידאו, ובקוקוטה דפורטיבו הקולומביאנית. בנבחרת אורוגוואי כבש 3 שערים, אשר כולם נכבשו במסגרת מונדיאל 1954 שנערך בשווייץ. הוהברג כבש צמד נגד הונגריה בשלב חצי הגמר, בו ניצחה הונגריה בתוצאה 4–2 בהארכה מצמד שערים של שנדור קוצ'יש. במשחק על המקום השלישי פגשה אורוגוואי את אוסטריה והוהברג כבש גם במשחק הזה, אך אוסטריה ניצחה בסיום 3–1 ואורוגוואי סיימה את הטורניר במקום הרביעי. לאחר פרישתו פנה הוהברג לקריירת אימון, והדריך את נבחרת אורוגוואי במונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, וסיים עימה פעם נוספת במקום הרביעי. הוא אימן את הקבוצות הפרואניות אוניברסיטריו דה דפורטס ואליאנסה לימה, וזכה פעם אחת באליפות פרו עם אוניברסיטריו בשנת 1974, ופעמיים עם אליאנסה לימה בשנים 1977 ו-1978. הוהברג נפטר ב-30 באפריל 1996, בלימה שבפרו, בגיל 69. נכדו, אלחנדרו הוהברג, הוא כדורגלן בהווה. מדיה וקבצים בנושא חואן הוהברג בוויקישיתוף חואן הוהברג, באתר Transfermarkt חואן הוהברג, באתר WorldFootball.net חואן הוהברג, באתר National Football Teams חואן הוהברג, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דבר, יהודים בכדורגל העולמי, ‏30.07.1954
דוד שלמה מרגליות

הרב דוד שלמה מרגליות (1822 - 11 באפריל 1890 כ"א בניסן ה'תר"נ) היה רב ופוסק בחצי השני של המאה ה-19. בין השאר, שימש כרבה של קלווריה כעשר שנים, ורבה של אוסטרוב מזובייצקה. נולד לרבי יצחק מרגליות. בשנות נעוריו למד בישיבתו של רבי אברהם לנדא. בזיווג ראשון היה חתנו של הרב אריה לייב צינץ. בזיווג שני נישא לרייצא בתו של רבי יחיאל צבי אונגר שהיה גם חמיו של הרב חיים הלברשטאם מצאנז בזיווגו השלישי, ובנו של האדמו"ר הרב מרדכי דוד אונגר. במהלך השנים כיהן כרב בסדרת עיירות, בהן דז'יאלושין, לוקוב, נובי קורצ'ין, קלווריה שבליטא ואוסטרוב מזובייצקה. נפטר בשביעי של פסח תר"נ ונקבר בבית החיים החדש של קרקוב. בתחילת שנת תש"פ (2019) נחשפה מצבת קברו בבית הקברות החדש שברחוב Miodowa 55 בקרקוב בסמוך לקברו של הרב שמעון סופר. חידושי מהרשדם על סוגיות הש"ס ופסקי הרמב"ם, חלק א' תרל"ז (1877), חלק ב' שנת תרמ"ב (1882) חידושי מהרשדם באתר HebrewBooks ראה הקדמת ספרו ובספר ה'יזכור' על אוסטרוב מזובייצקה בהקדמה לספרו השני ציין לחיבורים נוספים שלו שעודם בכתב יד
ראלי דקר 2020

ראלי דקר 2020 הוא המרוץ ה-42 של ראלי דקר, שהתקיים לראשונה בערב הסעודית. המרוץ החל ב-5 בינואר 2020 בג'דה והסתיים ב-17 בינואר באל-קדיה (אנ'). קרלוס סאינס ניצח את המרוץ בקטגוריית המכוניות בפעם השלישית. אנדריי קרגינוב ניצח את קטגוריית המשאיות בפעם השנייה בקריירה. ניצחון שמהווה ניצחון 17 ליצרנית המשאיות קאמאז. ריקי בראבק ניצח לראשונה בקטגוריית האופנועים. ניצחון ראשון להונדה מאז שנת 1989, ניצחון שקטע רצף של 18 שנים בהם ניצחה KTM. איגנסיו קאסאלה הוביל החל מהיום הראשון את קטגוריית הטרקטורונים בפעם השלישית. קייסי קורי ניצח בקטגוריית ה-UTV. ביום השביעי של המרוץ נהרג הרוכב פאולו גונסאלבש. לאחר 11 שנים שבהן נערך המרוץ בדרום-אמריקה, נחתם חוזה לקיום המרוץ במשך חמש שנים בערב הסעודית. המסלול הכולל הוא באורך של כ-7,900 ק"מ, מהם כ-5,000 ק"מ תחרותיים המתפרסים על פני 12 מקטעים (סטייג'ים). המרוץ החל בג'דה, הנמצאת בצפון המדינה, לחוף הים האדום; עוצר ליום מנוחה בריאד, בירת המדינה; ויסתיים באל-קדיה, הנמצאת בצפון-מערב המדינה. רשימת המתחרים הרשמית כללה 351 כלי רכב ו-557 מתחרים מ-53 מדינות. בין המתחרים הבולטים נאסר אל-עטיה, אלוף השנה שעברה; פרננדו אלונסו, לשעבר אלוף פורמולה 1; קרלוס סאינס, לשעבר אלוף העולם בראלי שניצח את המרוץ פעמיים בעבר וסטפן פטרהנסל, שמחזיק בשיא הניצחונות במרוץ. במטרה לצמצם את הפערים בין הקבוצות הגדולות ולאפשר תחרותיות גם לקבוצות הקטנות הוכנסו במרוץ מספר שינויים. בחלק מהמקטעים ספר הדרך יינתן לצוותים רק דקות מעטות לפני הזינוק. בנוסף, מתוך מטרה למנוע שימוש אסור בטכנולוגיות יקרות הקיימות רק בידי הקבוצות הגדולות, כל הציוד האלקטרוני שאינו מאושר לשימוש נדרש להיות נעול וחתום במהלך כל התחרות. המארגנים התקינו מצלמות בתוך תא הנהג של המשתתפים על מנת לזהות עקבות של פעילות חשודה. ב-12 בינואר, פאולו גונסאלבש, רוכב אופנוע כבן 40 מפורטוגל, נהרג לאחר שהתרסק במקטע השביעי. הוא היה סגן אלוף הראלי ב-2015, סיים ארבע פעמים בעשירייה הראשונה והשתתף באליפות היוקרתית בפעם ה-13 בקריירה. מדיה וקבצים בנושא ראלי דקר 2020 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראלי דקר 2020 (בצרפתית) Dakar Rally heads to Saudi Arabia in 2020, NBC Sport, 25 April 2019 ניר בן טובים, ‏רשמית: פרננדו אלונסו ישתתף בראלי דקאר, באתר ערוץ הספורט, 28 באוקטובר 2019 ניר בן זקן, מירוץ דקאר 2020: אפריקה, דרום אמריקה, ערב הסעודית, באתר ynet, 3 בינואר 2020 טרגדיה: אופנוען נהרג במהלך ראלי דקר, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2020
הדיוויזיה ה-40 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-40 (הסקסונית ה-4) (בגרמנית: 40. Division ‏(4. Königlich Sächsische)) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מממלכת סקסוניה, ובפרט מאזור קמניץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) בפיקוד מקסימיליאן פון לאפרט, אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד מקס פון האוזן. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתפה בקרב על המארן. באוקטובר 1914 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחמה עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המערבית, ובבכלל זה בקרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי. בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובהקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב פשנדל. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-22 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-לוטננט לותר פון האוזן (1 באפריל 1899 - 22 במרץ 1901) גנרל-לוטננט אלכסנדר ויצטום פון אקסטדט (23 במרץ 1901 - 21 באפריל 1904) גנרל-לוטננט וילהלם לאופולד ורנר פון באסה (22 באפריל 1904 - 24 במרץ 1907) גנרל-לוטננט פליקס בארת (25 במרץ 1907 - 22 באוקטובר 1908) גנרל-לוטננט מקסימיליאן פון לאפרט (23 באוקטובר 1908 - 27 בנובמבר 1911) גנרל-לוטננט טראוגוט לויקארט פון וייסדורף (28 בנובמבר 1911 - 28 באפריל 1913) גנרל-לוטננט לאו גץ פון אולנהוזן (29 באפריל 1913 - 14 בספטמבר 1916) גנרל-לוטננט יוהאן מייסטר (15 בספטמבר 1916 - 22 בפברואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-40 בוויקישיתוף
קיצור תולדות האוהבים

קיצור תולדות האוהבים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996 בכתיבתו, הפקתו ובימויו של יצחק צפל ישורון עם שמואל קלדרון, נתן סגן כהן, נטע מורן ואביבה גר בתפקידים הראשיים. העלילה היא דרמה רומנטית על יחסים מורכבים בין שני זוגות חברים. חברותם של שני הגברים נקטעת, כשמתעוררת מסכת בגידות ושקרים שמנהל כל אחד, כולל גם נשותיהם. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל חיפה, 1996 והיה מועמד לפרס אופיר על הבימוי (1997). שאול (שמואל קלדרון) ורמי (נתן סגן-כהן) הם חברים שנים רבות. שאול נשוי לשולה (אביבה גר) אך היחסים ביניהם מתוחים. רמי (נתן סגן-כהן) נשוי לתמי (נטע מורן) ולהם בת, ללי (יולי בארי). רמי מנהל יחסים עם נסטסיה (יבגניה דודינה), עולה חדשה מרוסיה ותמי יודעת מזה אך רמי מכחיש. שולה הייתה בעבר חברתו של שאול אך התאהבה ברמי. רמי לא רצה לאכזב את חברו וניתק את הקשרים איתה וההיא נישאה לשאול אך המשיכה לאהוב את רמי. לילה אחד כששולה לבד בדירה היא מבחינה בגבר מציץ (דביר בנדק). לפני שהיא קוראת למשטרה הוא מתחיל בשיחה אתה ואומר שהוא בתפקיד של חוקר פרטי ומשקיף לדירה אחרת. מתפתחת ביניהם שיחה ובעקבותיה הם מתחילים להתגפף. שאול חוזר ומוצא אותם והגבר נמלט ושאול רודף אחריו עם סכין שלופה אך הגבר מצליח להתחמק. שאול מספר על כך לרמי ותמי אך גם הם נמצאים במשבר. תמי עוזבת את רמי ונוסעת לאילת. בעקבותיה מגיע שאול. רמי בינתיים מנצל זאת ומתקרב לשולה, ואף שוכב איתה. מאוחר יותר מגיע רמי לאילת, ורמי מוצא את חברו שאול יחד עם תמי אשתו במיטה, ולא אכפת לו ששניהם שוכבים, כאשר תמי רואה בזה נקמה על בגידותיו עם נסטיה, ושולה אשתו של חברו שאול. לבסוף הזוגות מתאחדים ואף חוזרים לחיי זוגיות, שאול חוזר לאשתו שולה, ורמי לאשתו תמי, וכולם מתפייסים. "קיצור תולדות האוהבים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קיצור תולדות האוהבים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קיצור תולדות האוהבים, בספר הקולנוע הישראלי קיצור תולדות האוהבים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
רכבת גרנד אקספרס

גרנד אקספרס היא הרכבת הפרטית הראשונה ברוסיה, הנוסעת בין סנקט פטרבורג למוסקבה. מאז 2019 מפעילה שירותי רכבת לחצי האי קרים. מספר הרכבת בלוח הזמנים של הרכבות הרוסיות הוא 53/54, זמן היציאה ממוסקבה הוא 23–40, מסנט פטרסבורג 23–49. ניתן לרכוש כרטיסי רכבת בכל משרדי הכרטיסים של הרכבת, בהם נמכרים כרטיסים לרכבות למרחקים ארוכים וכן באתרי המכירה ובאתר האינטרנט של הרכבת עצמה. על ידי יוצריה הוא מכונה "רכבת-מלון" או "מלון על גלגלים". הרכבת הושקה בשנת 2005 על ידי חברת Grand Service Express, שהוקמה על ידי מחבר הפרויקט להשקת רכבת פרטית ברוסיה, מיכאיל רבינוביץ'. החברה הוקמה בשנת 2002. לרכבת אין עצירות לאורך המסלול. הרכבת "גרנד אקספרס" כוללת מספר סוגים של קרונות, בקטגוריות המחולקות לתא, CB ולוקס. בקרונות, לכל תא 4 מושבים, שניים תחתונים ושניים עליונים; מושבים בתא נמכרים בנפרד. השם של קרונות מסוג זה הוא "Economy Comfort" בקרון בקטגוריית CB ניתן למכור כרטיס אחד בכל פעם או כקרון שלם. ניתן לרכוש מושב אחד בקרונות עסקיות, ואילו הקרון מחולק לזכר ולנקבה, ושני מושבים בתא. הכרטיסים לקרונות נרכשים במלואן, עם שני מושבים. בקרונות יוקרה, המחולקות גם למספר קטגוריות נפרדות, ניתן לרכוש את הקרון רק בשלמותו, מספר הנוסעים תלוי בסוג הקרון, ויכולים להיות אחד או שניים. בלי קשר לכמה אנשים מיועד הקרון, אחד או שניים, ילדי הנוסעים איתם יכולים לנסוע בחינם. בתקרונות יוקרה, יש חדר אמבטיה פרטי. חלק מאפשרויות הכרטיסים כוללות ארוחת ערב וארוחת בוקר חמה, ובכל אפשרויות הכרטיסים ניתן להזמין אוכל בתפריט של עגלת המסעדה. מפברואר ועד מרץ 2019 כחלק מהרכבת נוסף קרון איקאה. לא נמכרו כרטיסים לקרון זה, ניתן היה לזכות בהם רק במסגרת מבצעים של איקאה. במאי 2019, הבעלים התחלף, הרכבת נרכשה על ידי חברת TKS שהיא גם חברת רכבות פרטית, כך שגרנד אקספרס לא עזבה את תחום הרכבות הפרטיות. יתרה מזאת, במועד סיום העסקה למכירה, גרנד אקספרס נותרה רווחית, והסיבה למכירה הייתה רצונו של בעל החברה לפנות לכיוונים אחרים. אתר האינטרנט הרשמי של רכבת גרנד אקספרס (ברוסית) "Расписание поезда Санкт-Петербург - Москва - Санкт-Петербург № 53 / 54 "Гранд Экспресс"". www.grandexpress.ru. נבדק ב-2019-06-13. "Гранд Экспресс - поезд класса делюкс". "Вагон IKEA будет курсировать в составе поезда «Гранд Экспресс» на Ленинградском направлении до 9 марта" (ברוסית). www.mskagency.ru. נבדק ב-2019-06-13.
לרינגוסקופיה

לרינגוסקופיה (באנגלית: Laryngoscopy בעברית: ראי גרון) היא טכניקה המאפשרת סקירה של מיתרי הקול והלוע. השימוש הנפוץ בלרינגוסקופיה הוא בבדיקה לאבחון פתולוגיות שונות בגרון או במהלך ביצוע אינטובציה לצורך הרדמה כללית או החייאה. מבוצעת באמצעות מכשיר לרינגסקופ. ההליך מבוצע בהרדמה כללית בדרך כלל במסגרת ניתוח או אינטובציה. השימוש בלרינגוסקופיה במהלך ניתוח מאפשר כריתה של פוליפים על מיתרי הקול. הבדיקה הישירה מתבצעת בדרך כלל כאשר המטופל שוכב על גבו. הרופא מחדיר את הלרינגוסקופ לפה בצד ימין ומפנה אותו שמאלה כדי ללכוד ולהסיט את הלשון ולאפשר את הראות. הבדיקה מבוצעת באמצעות סיב אופטי המייתר את הצורך להסתכל אל תוך גרון החולה, ומאפשר הדגמה טובה את הלוע ומיתרי הקול לאבחון פתולוגיות שונות בגרון. באמצעות בדיקה זו ניתן להתחקות אחר המקור לתחושות של עצם זר בגרון, צרידות לא מוסברת, שינויים מבניים כמו פוליפים ויבלות או תנועות של מיתרי הקול. הרופא מבצע אלחוש מקומי של אזור הגרון באמצעות ספריי (המכיל בדרך כלל לידוקאין) ולאחר מכן מחדיר צינורית דקה עם סיב אופטי ומצלמה, דרך האף, לגרון, התמונה מוצגת על גבי צג מחשב. לרינגוסקופ הוא מכשיר מעוקל בעל פנס בקצהו, המאפשר להרים את בסיס הלשון והאפיגלוטיס, ובכך לחשוף את מיתרי הקול. המכשיר מורכב משני חלקים המתחברים יחד באמצעות הברגה. גליידיסקופ (באנגלית: GlideScope) הוא פיתוח חדש של לרינגוסקופ המשולב עם מצלמת וידאו בעלת רזולוציה גבוהה. שימוש לא נכון בלרינגוסקופ עלול לגרום לנזק ופציעה לרקמה בגרון ולפגיעה בשיניים. מדיה וקבצים בנושא לרינגוסקופיה בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פייר רוד

פייר רוד (בצרפתית: Jacques Pierre Joseph Rode; ‏16 בפברואר 1774 – 25 בנובמבר 1830) היה כנר, מלחין ופדגוג צרפתי. רוד נולד בבורדו, אקיטן. בגיל 13 יצא לפריז והיה לתלמידו של ג'ובאני בטיסטה ויוטי. ויוטי ראה בו כישרון רב, ולא גבה ממנו תשלום על לימודיו אצלו. רוד המשיך את המסורת של מורו, שהצטיינה בצליל מעודן, כיאה לסגנון האיטלקי. (לדוגמה: שימוש בטכניקת פורטמנטו, סוג של גליסנדו). בשנת 1802 הוציא רוד, יחד עם רודולף קרויצר ופייר באיו, את המתודה הרשמית של הקונסרבטואר של פריז לנגינה בכינור. במהלך תקופת המלחמות הנפוליאוניות יצא רוד לסיורים ברחבי מערב אירופה, ואף חי מספר שנים (1804 – 1809) ברוסיה, בסנט פטרבורג ובמוסקבה. בעת שהותו שם התאכסן אצל המלחין פרנסואה-אדריאן בואלדייה. כשחזר לפריז מצא שדעת הקהל השתנתה כלפי המוזיקה שלו. לואי שפור כתב שרמת הנגינה של רוד ירדה באופן משמעותי. לפי עדויות היסטוריות אחרות נבע הדבר ככל הנראה כתוצאה מדלקת שגרמה לכשל במערכת הלימפה, ומנעה ממנו להפיק תנועות עדינות די הצורך. בטהובן הקדיש לרוד ולרודולף, ארכידוכס אוסטריה את הסונטה האחרונה שלו לכינור ופסנתר בסול מז'ור op.96. רוד והארכידוכס ביצעו את היצירה בבכורתה בשנת 1812. רוד היה ידוע בביצועיו של הקונצ'רטי של ויוטי והקונצ'רטי פרי עטו. בתקופת שהותו בברלין (1814 – 1819) כתב רוד 24 קפריצ'י לכינור סולו, ככל הנראה בהשפעת 24 קפריצ'י לכינור מאת פגניני. ב-1828 ביצע רוד את ניסיונו האחרון בהופעה בקונצרט פומבי, אשר הסתיים בפיאסקו, וייתכן שגרם להקדמת מותו. הוא נפטר ב-25 בנובמבר 1830 בשאטו דה בורבון, על יד העיירה דמאזאן, לוט וגארון אקיטן. רוד בעיקר כתב מוזיקה רומנטית וירטואוזית לכינור: 13 הקונצ'רטי, ה-Quatuors brillants (אוסף של רביעיות מיתרים), 24 הקפריצ'יו לכינור סולו ועוד. כיום המוזיקה שלו כמעט ולא מבוצעת, אך ניכרת בה השפעתו על תלמידו לואי שפור. ג'ובאני בטיסטה ויוטי לואי שפור מדיה וקבצים בנושא פייר רוד בוויקישיתוף פייר רוד, באתר MusicBrainz (באנגלית) פייר רוד, באתר Discogs (באנגלית)
קוליברי אדום-חזה מצוי

קוליברי אדום-חזה מצוי (שם מדעי: Archilochus colubris) הוא מין של עוף קטן גוף ממשפחת הקוליבריים שבסדרת הקוליבראים. אורכו בין 7 ל-9 סנטימטרים, מוטת כנפיו בין 8 ל-11 סנטימטרים והוא שוקל בין 2 ל-6 גרמים בלבד. צבע גבם של פרטים בוגרים הוא ירוק מתכתי עד כחלחל, ואילו בטנם וגחונם בצבע לבן עד אפרפר. כנפיהם ישרות, קצרות ורזות. לזכרים בוגרים גרון, צוואר וחלק מהחזה בצבע אדום או כתום בוהק (וזהו גם מקור שמם), וזנב שחרחר המתפצל מכמה נוצות בצורת מזלג. לנקבה זנב שחור המעוגל בקצותיו וצווארה וחזה לא צבועים באדום, אולם לפעמים נראים נקודות לבנות על צווארה. בטבע, נפוץ הקוליברי אדום-החזה במרחבים פתוחים ברוב הערבות שבמזרח ומעט במערב אמריקה הצפונית וקנדה, וזהו הקוליברי היחיד הנפוץ במזרח אמריקה הצפונית. הנקבה בונה קן באזור קשה יחסית לגישה כדי למנוע את כניסתם של טורפים, על שיח או עץ. גם הנקבה וגם הזכר מגנים על נחלתם בתוקפנות ומנסים עד כמה שהם מסוגלים, בהתחשב בממדי גופם, למנוע מפולשים להתקרב אל הקן ואל נחלתם. התוקפנות מורגשת במיוחד לקראת סוף הקיץ או תחילת הסתיו, כשהם משתדלים לאגור כמה שיותר מזון ולהשמין כהכנה לנדידה לאזורים חמים. הקוליברי אדום-החזה נודד, ומבלה את החורף במקסיקו ובמרכז אמריקה; זאת בשל תנאי המחיה הקשים בחורף הקר של אמריקה הצפונית. במהלך הנדידה, חלק מהקוליברים עוברים מרחק של כ-965 ק"מ ללא עצירה לאורך מפרץ מקסיקו, מפנמה לפלורידה. הקוליברים מתרבים ביערות נשירים במזרח ארצות הברית ובדרום קנדה, במיוחד באונטריו. הקוליברי אדום-החזה ניזון בעיקר מצוף פרחים, מחרקים קטנים ומעכבישים, שאותם הוא תופס בעזרת לשונו הארוכה. אף על פי שהקוליבריים ידועים כשותי צוף, פרוקי-רגליים מהווים אצל פרטים בוגרים מקור חשוב לחלבונים, ויטמינים ומינרלים. בשל ממדי גופם הזעירים, הקוליברי אדום-החזה נטרף על ידי בעלי חיים רבים, ואף על ידי ציפורי שיר גדולות, שרוב תזונתם מורכבת מחרקים. למרות זאת, רק טורפים זריזים ביותר יכולים לתפוס קוליברי כשהוא עף; הקוליברים מהירים מדי עבור רוב הטורפים. בשל כמות האנרגיה הרבה שהקוליברי מוציא כשהוא עף, הקוליברי אוכל בתכיפות גדולה מאוד במהלך היום. כשהטמפרטורות נמוכות, במיוחד בלילות קרים, הקוליברי נכנס למצב של מעין "תרדמת חורף". הנקבה מטילה 2 ביצים (אף על פי שמספרן עשוי לעיתים להיות 1 או 3), שמהן בוקעים 1–2 גוזלים; היא דוגרת עליהן במשך 12–14 ימים. הגוזלים עוזבים את הקן ועפים לראשונה בגיל 18–22 יום. קוליברי צעיר מדיה וקבצים בנושא קוליברי אדום-חזה מצוי בוויקישיתוף קוליברי אדום-חזה מצוי, באתר ITIS (באנגלית) קוליברי אדום-חזה מצוי, באתר NCBI (באנגלית) קוליברי אדום-חזה מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קוליברי אדום-חזה מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוליברי אדום-חזה מצוי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) קוליברי אדום-חזה מצוי, באתר GBIF (באנגלית) גלריית תמונות של קוליבריים שונים, ביניהם הקוליברי אדום-החזה תפוצת הקוליברי אדום-החזה קוליברי אדום-חזה מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'יימס מינגוס

ג'יימס מינגוס (באנגלית: James J. Mingus) הוא קצין בדרגת גנרל, המשרת כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. מינגוס התגייס ב-1981 למשמר הלאומי של איווה. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה וינונה (אנ'), והחל קורס קציני ארטילריה. ב-1987 החל בשירות הקבע בצבא ארצות הברית וסיים קורס קציני חי"ר. הוא שירת כקצין בדיוויזיה השלישית במערב גרמניה עד 1991. לאחר מכן פיקד על פלוגה רובאית ברגימנט החי"ר המוצנח ה-505 של הדיוויזיה המוטסת ה-82 וכמפקד פלגת הסיור של הדיוויזיה ומפקד פלוגת הסיור של הקורפוס המוטס ה-18. בשנים 1997–1999 הוא הדריך בתוכנית קצונת המילואים באוניברסיטת טנסי. בשנת 2000 הצטרף לרגימנט הריינג'רס ה-75 ושימש קצין האג"ם של הגדוד הראשון במהלך מלחמת אפגניסטן, הוא עוטר בכוכב הארד על לחימתו במבצע אנקונדה. ב-2003 עבר לשרת בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. ב-2005 מונה למפקד גדוד האימונים הרביעי של הריינג'רס. ב-2007 מונה למפקד הגדוד המיוחד של הריינג'רס (סיור, מודיעין, מבצעים, הכשרה וקשר). ב-2010 מונה למפקד צוות הקרב החטיבתי הרביעי של הדיוויזיה הרביעית אותה הוביל במלחמת אפגניסטן. בהמשך שירותו שירת בפיקוד מרכז של ארצות הברית כעוזר מפקד הפיקוד, וכקצין התכנון. הוא שירת כסגן מפקד הדיוויזיה הרביעית, ובתפקיד זה שימש קצין משימה להערכות כוחות הצבא באירופה במהלך המלחמה בדונבאס. בתפקידו הבא פיקד על מרכז פיקוד המשימה בפורט לוונוורת' תחת פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. באוקטובר 2020 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים. ביוני 2022 מונה למנהל המטות המשולבים. בינואר 2024 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. מינגוס נשוי לאיימי והם הורים לשני בנים ובת. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס מינגוס בוויקישיתוף פרופיל באתר צבא ארצות הברית
שמעון מוזס

שמעון ולטר מוזס (9 באוקטובר 1926 – 28 באוגוסט 2021) היה רופא ישראלי, פרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מנהל מחלקת הילדים בבית החולים סורוקה (1966–1990) ודקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1990–1994). נוסף לכך, שימש כיושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל (1975–1978). מוזס נולד וגדל בשרלוטנבורג שבברלין, בן של רופאים. אביו, ברונו, היה רופא גינקולוג ומנתח. אמו, מטילדה, שהייתה רופאה סייעה לאביו במרפאה ובמהלך הניתוחים הייתה המרדימה של החולים. אמו הייתה ספורטאית מצטיינת ועסקה בטיפוס הרים ושחייה בעונת הקיץ ובסקי בעונת החורף. עם עליית הנאצים לשלטון חיי משפחתו הוחמרו. בשנת 1935 אביו, שביצע הפלה לאישה שאינה יהודייה, נידון ל־3 שנות מאסר בכלא עם עבודת פרך, על פי חוקי נירנברג שאסרו על רופאים יהודים לטפל בחולים אריים. עם שחרורו באוקטובר 1938, עזב מוזס עם משפחתו את גרמניה. הם טסו לאמסטרדם, משם ברכבת לפריז, לצפון איטליה ולארץ ישראל בספינה דרך נמל ג'נובה. המשפחה התגוררה כחודשיים בחיפה ומספר שבועות בתל אביב ולבסוף השתקעה בירושלים. בשנת 1943 סיים את לימודיו בתיכון בית הכרם והתגייס לבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה החל מוזס ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי הטבע והמשיך בלימודי רפואה באוניברסיטת ליידן שבהולנד ולאחר כשנה הפסיק את לימודיו והתגייס למלחמת השחרור. בשנת 1949 נמנה עם המחזור הראשון לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדסה. מוזס למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד בתחילת דרכו כרופא בטבריה, בבית חולים העמק בעפולה, חיפה ובית חולים קפלן. בסוף שנות ה-50 ניהל את כל טיפות החלב של שירותי בריאות כללית בישראל. בשנת 1966 עבר מוזס עם משפחתו לבאר שבע לנהל את מחלקת הילדים ב' בבית החולים סורוקה. במלחמת ששת הימים ניהל מוזס את חדר המיון של בית חולים סורוקה. בשנים 1975–1978 כיהן מוזס כיושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל. נפטר ב-28 באוגוסט 2021. עיריית תל אביב קראה רחוב על שמו באזור שדרות ההשכלה. בנו יורם מוזס הוא פרופסור למדעי המחשב בטכניון. My LIfe - שמעון ולטר מוזס, הוצאה עצמית (באנגלית) פרופ' שמעון מוזס, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הפקולטה למדעי הבריאות שמעון מוזס: מודעת אבל באתר "אבלים"
שוקי המוזיקה המוקלטים הגדולים ביותר

שוקי המוזיקה המוקלטת הגדולים בעולם רשומים מדי שנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI). הדירוג מבוסס על שווי קמעונאי שכל שוק מייצר בהתאמה לשנה. מכיוון שכל הנתונים הכספיים ניתנים בדולר אמריקני, שיעורי השינוי השנתיים עבור כל המדינות שאינן ארצות הברית מושפעים מאוד מתנודות בשערי חליפין וכן משינויים בפועל בהכנסות במונחי מטבע מקומי. המידע להלן הוא על הכנסות מתעשיית המוזיקה המוקלטת: מוזיקה מוקלטת והכנסות עזר שנוצרו מהקלטות אלה. מקור: הנתונים בטבלה מבוססים על דו"ח המוזיקה העולמי של IFPI 2018. Source: Figures within the table are based on IFPI Grobal music report 2017. Source: Figures within the table are based on IFPI Grobal music report 2016. "RIAJ Yearbook 2018: IFPI Global Music Report 2018 (Page 4)". Recording Industry Association of Japan. ארכיון מ-2018-06-18. נבדק ב-2017-06-18. "RIAJ Yearbook 2017: IFPI Global Music Report 2017 (Page 5)". Recording Industry Association of Japan. ארכיון מ-2017-08-08. נבדק ב-2017-07-21. "RIAJ Yearbook 2016: IFPI Global Music Report 2016 (Page 5)". Recording Industry Association of Japan. ארכיון מ-2017-07-24. נבדק ב-2017-07-21.
קפנוגרפיה

קפנוגרפיה היא הצגה גרפית של ריכוז פחמן דו-חמצני בגזי הנשימה, לאורך מחזור הנשימה. הקפנוגרפיה משמשת כלי לניטור ולהערכת מצבו של חולה המונשם באופן מלאכותי במהלך הרדמה כללית, טיפול נמרץ ובביצוע אינטובציה (לאימות מיקום הצינור). המדידה מתבצעת באמצעות מכשיר הקפנוגרף המכיל חיישן ומתחבר לצינור ההנשמה. הניטור מבוסס על כך שבמחזור הנשימה, שואפים אוויר דל בפחמן דו-חמצני המגיע לתאי הגוף. כאשר המטבוליזם תקין, החמצן ( O 2 {\displaystyle {\ce {O2}}} ) משמש לשרפת גלוקוז בתא, תוצרי הלווי של התהליך הם, פחמן דו-חמצני ( CO 2 {\displaystyle {\ce {CO2}}} ) ומים ( H 2 O {\displaystyle {\ce {H2O}}} ) . עודפי פחמן דו-חמצני מגיעים לריאות ומפונים מהגוף בזמן הנשיפה. תהלך זה יוצר תבנית גל אופיינית של ריכוז פחמן דו-חמצני בגזי הנשימה. מדיה וקבצים בנושא קפנוגרפיה בוויקישיתוף קריאה ופענוח של גל הקפנוגרפיה Respiration, Redmon, Whasington, USA: SpaceLabs Medical Inc., 1994 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.