laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גנחובסקי

גנחובסקי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אליהו-משה גנחובסקי – איש ציבור ישראלי. חבר הכנסת מטעם החזית הדתית המאוחדת והפועל המזרחי הרב אברהם גנחובסקי - ראש ישיבה ליטאי ישראלי, בנו של אליהו משה ואחיו של דב דב גנחובסקי – עיתונאי ישראלי, בנו של אליהו משה ואחיו של ר' אברהם
ג'פרי וילקינסון

ג'פרי וילקינסון (באנגלית: Geoffrey Wilkinson;‏ 14 ביולי 1921 – 26 בספטמבר 1996) היה כימאי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1973 ביחד עם ארנסט אוטו פישר "על עבודתם בנושא הכימיה של תרכובות אורגנו-מתכתיות". ג'פרי וילקינסון פישר נולד ב-14 ביולי 1921 ביורקשייר שבממלכה המאוחדת. אביו היה צייר ומעצב, ואמו הייתה פועלת במפעל לכותנה. לאחד מבני משפחתו היה מפעל לכימיקלים, שבו וילקינסון החל לפתח עניין בכימיה. המורה שלו לפיזיקה בבית הספר היסודי היה הפיזיקאי זוכה פרס נובל ג'ון קוקרופט. בשנת 1939 וילקינסון החל ללמוד באימפריאל קולג'. בשנת 1946 סיים את לימודי הדוקטורט. במקביל עבד עם המדען השוודי (זוכה פרס נובל אף הוא) גלן תיאודור סיבורג באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנים 1951–1955 עבד באוניברסיטת הרווארד. בשנה זו מונה וילקינסון לראש המחלקה לכימיה אורגנית באימפריאל קולג'. בשנת 1965 הצטרף וילקינסון לחברה המלכותית. בשנת 1981 זכה וילקינסון במדליה המלכותית. בשנת 1996 זכה במדליית דייווי. וילקינסון נפטר ב-26 בספטמבר 1996 בלונדון. בשנת 2009 האימפריאל קולג' חנך בניין חדש על שמו של וילקינסון. מדיה וקבצים בנושא ג'פרי וילקינסון בוויקישיתוף ג'פרי וילקינסון, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'פרי וילקינסון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ג'פרי וילקינסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צ'פאטי

צ'פאטי (בהינדי: चपाती) הוא אחד מסוגי הלחם הנפוצים בהודו ושכנותיה, וכן במזרח אפריקה. זהו מאפה שטוח ודק, הדומה בצורתו לפיתה דקה, לאפה או טורטייה, אשר נאפה מבצק ללא שמרים. בצק הצ'פאטי ההודי מבוסס על קמח מלא בטחינה דקה, קרוי "אטה" או "קמח צ'פאטי", המכיל ויטמינים מקבוצת B. את הצ'פאטי מכינים בשני שלבים. בשלב הראשון, קולים את הלחם על "טאווה" (סוג של סאג'; משטח מתכת כבד וקעור המונח על מקור חום, לרוב גחלים או גז). בשלב השני, קולים את הצ'פאטי ישירות על גחלים או להבה פתוחה. הצ'פאטי משמש ל"ניגוב" האוכל, כתחליף לסכו"ם, או כעיקר הארוחה. נהוג להגיש את הצ'פאטי חמים, ועל כן מכינים אותם בסמוך לרגע הגשת המזון. נאן קולצ'ה המטבח ההודי מתכון לצ'פאטי
ולדימיר פרלוג

ולדימיר פרלוג (באנגלית: Vladimir Perlog;‏ 23 ביולי 1906 – 7 בינואר 1998) היה כימאי קרואטי-שווייצרי יליד סרביה, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1975 יחד עם ג'ון קורנפורת' "על מחקרו בעניין הסטריאוכימיה של מולקולות ותגובות אורגניות". ולדימיר פרלוג פישר נולד ב-23 ביולי 1906 בסרייבו שבהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה קרואטית. אביו היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת זאגרב. בגיל 8 פרלוג היה עת לרצח פרנץ פרדיננד בסרייבו. הוא למד בתחילה בסרייבו ובשנת 1915 עבד עם משפחתו לזאגרב. כשהיה בתיכון, החל פרלוג להתעניין בכימיה. בשנת 1922, כנער בן 16, פורסמה עבודתו המדעית הראשונה בכתב עת מדעי גרמני. כשנתיים לאחר מכן פרלוג סיים את לימודיו התיכוניים בזאגרב ונסע ללמוד בפראג. בשנת 1929 סיים פרלוג את התואר הראשון שלו בהנדסה כימית. בשנת 1935 פרלוג חזר להרצות בזאגרב והחל לעסוק בביוכימיה וכימיה אורגנית. בשנת 1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ברח פרלוג לשווייץ בעזרתו של המדען לבוסלב רוז'יצ'קה. לאחר שרבים מהמדענים היהודים ברחו לארצות הברית, פרלוג הצליח להשתלב במהירות במכון הטכנולוגי של ציריך. הוא קיבל אזרחות שווייצרית רק בשנת 1959. בשנת 1967 זכה פרלוג במדליית דייווי. פרלוג נפטר ב-7 בינואר 1998 בציריך שבשווייץ בגיל 91. הוא נקבר בבית הקברות מירוגוי. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר פרלוג בוויקישיתוף ולדימיר פרלוג, באתר פרס נובל (באנגלית) ולדימיר פרלוג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ולדימיר פרלוג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יוהאן פרידריך אוברבק

יוהאן פרידריך אוברבק (בגרמנית: Johann Friedrich Overbeck‏; 3 ביולי 1789 – 12 בנובמבר 1869) היה צייר גרמני וחבר בתנועת הנצרתיים. יליד ליבק, אבותיו במשך שלושה דורות היו כמרים פרוטסטנטים; אביו כריסטיאן אדולף אוברבק (1755–1821) היה דוקטור למשפטים, משורר, מיסטיקן בליבק. קרוב לאחוזה המשפחתית בקניגשטראסה עמדה הגימנסיה, שם היה המנהל הדוד שלו, דוקטור לתאולוגיה וסופר. שם יוהאן קיבל הדרכה באמנות. יוהאן עזב את ליבק במרץ 1806 ונכנס כסטודנט לאקדמיה של וינה, ולמד בהנחייתו של היינריך פוגר. בעוד שאוברבק קיבל בבירור כמה מההיבטים הטכניים המלוטשים של הציירים הנאו-קלאסיים, הוא היה מתוסכל מחוסר רוחניות דתית בנושאים שבחרו מוריו. אוברבק כתב לחבר שכל מחשבה אצילית דוכאה בתוך האקדמיה והוא פנה פנימה לאמונתו לקבל השראה. לדעתו של אוברבק, אופי האמנות האירופית הושחת ברחבי אירופה, עוד מאות שנים לפני המהפכה הצרפתית. הוא ביקש לבטא את האמנות הנוצרית לפני ההשפעה של תקופת הרנסאנס המאוחרת, תוך מחיקת ההשפעות שלה, וללכת בדרכי ציירי הרנסאנס האיטלקיים המוקדמים, עד לרפאל. יחד עם אמנים צעירים אחרים שלא היו מרוצים מהאקדמיה הוא הקים קבוצה בשם גילדת סנט לוק, המוקדשת לחקר חזונו האלטרנטיבי באמנות. לאחר ארבע שנים ההבדלים בין קבוצתו לבין האחרים באקדמיה הפכו לבלתי ניתנים לגישור, עד שאוברבק וחסידיו גורשו מהאקדמיה. הוא נסע לרומא, לשם הגיע בשנת 1810. רומא הפכה במשך 59 שנים למרכז עבודתו. אליו הצטרפה חבורת אמנים דומים, ביניהם פטר פון קורנליוס, וילהלם פרידריך שדו ופיליפ וייט, ששכנו במשותף במנזר הפרנציסקני הישן של סן איזידורו, ונודעו בקרב חברים ואויבים כתנועת הנאזרין. העקרונות שלהם היו עבודה קשה וכנה וחיים קדושים. הם נמנעו מאליליות, ראו ברנסאנס שקר, ובנו את ההתחדשות על הטבע הפשוט ועל האמנות הרצינית של פרוג'ינו, פרנצ'סקו פרנסיה ורפאל. מארי אלנרידר הייתה תלמדתה באותה תקופה. אוברבק בשנת 1813 הצטרף לכנסייה הרומית-קתולית, ובכך הוא האמין כי אמנותו זוכה לטבילה נוצרית. לקונסול הפרוסי, ג'ייקוב סלומון ברתולדי, היה בית על פסגת גבעת פינסיאן, שנקרא פאלאצו צוקארי או קאזה ברתולדי, והוא העסיק את רביעיית הציירים: אוברבק, קורנליוס, ויט ושדו כדי לצייר פרסקו גדול בנושא סיפורם של יוסף ואחיו. הנושאים שנפלו בחלקו של אוברבק היו שבע שנות הרעב ויוסף שנמכר על ידי אחיו, שהסתיימו בשנת 1818. באותה שנה הזמין הנסיך מאסימו מאוברבק, קורנליוס, וחבריהם לכסות את הקירות והתקרות של ביתן הגן שלו. ליד סנט ג'ון לטרן, עם ציורי קיר הממחישים את טאסו, דנטה ואריסטו. לאוברבק הוקצה חדר לקשט באיור של ירושלים. כמו כן קומפוזיציות שתפסו קיר אחד שלם, של המפגש של גודפרי דה בולון ופיטר הנזיר. לאחר עיכוב של עשר שנים, ציורי הפרסקו הושלמו. אוברבק נבחר כחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1864. הוא נפטר ברומא בשנת 1869. הוא נקבר בכנסיית סן ברנרדו אל טרמה. איטליה וגרמניה ניצחון הדת באמנות סן סבסטיאנו מריה ואליזבת ישו ויוחנן המטביל נישואי הבתולה יוסף ואחיו דיוקן הצייר פרנץ פפור בוקר של פסחא האמן ומשפחתו מדיה וקבצים בנושא יוהאן פרידריך אוברבק בוויקישיתוף יוהאן פרידריך אוברבק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוהאן פרידריך אוברבק, באתר Discogs (באנגלית) Joseph Beavington Atkinson, Overbeck, S. Low, Marston, Searle & Rivington, 1882. (באנגלית) Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Overbeck, Johann Friedrich". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Overbeck, Johann Friedrich" . New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
יוז'ף ז'ודי

יוז'ף ז'ודי (בהונגרית: Zsudi József; אלברטירשה, 16 באפריל 1923 – 16 בפברואר 2013) היה במאי, שחקן יהודי-הונגרי, זוכה פרס יאסאי מארי (1968) אשתו הראשונה הייתה אנה ז'ודי עד 1968 ואשתו השנייה יודית ביטֵרה (1941). ז'ודי נולד במשפחה יהודית בעיירה במחוז פשט בעלת מסורת של התיישבות יהודית במשך כ-200 שנה. כבר בילדותו שיחק בתיאטרון הילדים של אדן שיליגא. בין השנים 1939–1943 למד את יסודות המשחק בבית הספר הפרטי של ג'רג' נאג' (עד שנאג' היהודי גויס למחנות שירות העבודה, שהיה עבודות כפייה ליהודים, ואף ניספה שם בתחילת 1945). ז'ודי, בשל היותו יהודי, לא יכול היה לעבוד כשחקן אלא רק בתיאטרון גולדמארק, (שהציג רק לקהל יהודי) במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. שם מילא תפקיד במיוחד כעוזרה של השחקנית ז'וז'ה שימון, אך קיבל גם תפקידי משחק מינוריים. בתום מלחמת העולם השנייה בשנים 1945–1946 היה תלמיד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע לתחום הדרמה. בין השנים 1945–1949 שיחק בתפקידים משניים בתיאטרון הונגרי וב"תיאטרון מדאץ'" (Madách Színház). בין השנים 1949–1951 היה בצוות של חברת מאפילם (אולפן הסרטים הגדול והמשמעותי בהונגריה שנוסד בשנת 1948). בין השנים 1951–1955 היה הבמאי של "תיאטרון הכפר הממלכתי" (התיאטרון הוקם בשנת 1951 עם מטה בבודפשט על בסיס החלטה שהתקבלה במאי אותה שנה. תפקיד התיאטרון היה לקיים הצגות תיאטרון ביישובים הרחק מתיאטראות העיר. משנת 1955 שינה התיאטרון את שמו ל"תיאטרון גברת דרי"). בין השנים 1955–1957 היה חבר ב"בימת המשחק ההונגרית". משנת 1957 עבד כחלק מצוות הבמה העליזה, ומשנת 1965 עד 1973 היה הבמאי הראשי שלה. הוא היה אספן תעודות על "תולדות התיאטרון" והיה מחבר שותף ב"לקסיקון ההומור" בו חיבר כמה וכמה ערכים. בחודש אפריל 2014, נחנך שלט הנצחה בבית מגוריו לשעבר, על קיר הבית ברחוב טומפה 20 ברובע 9 בבודפשט. מספר הצגות הבכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחבר: 3; כשחקן: 4; כבמאי: 54. תקשיבו לכאן, אנשים! (1980) ביחד, כל עוד יכולים (1983) תחת עשן אחד (1990) מחבר משותף של לקסיקון ההומור. עורך: מיקלוס קפושי. 2001; ISBN 963 86162 3 7 פטר טרדוש:טרמפים...אוסקר ת'ורן-לוגן: יש שאוהבים את זה רותח...נהג מונית Micsoda éjszaka! (1958) Szerelem csütörtök (1959) Két emelet boldogság (1960) Az ígéret földje (1961) Megöltek egy lányt (1961) Mici néni két élete (1962) Felmegyek a miniszterhez (1962) Meztelen diplomata (1963) Párbeszéd (1963) Nyáron egyszerű (1964) Miért rosszak a magyar filmek? (1964) Nem (1965) Sok hűség semmiért (1966) Nem szoktam hazudni (1966) Nem várok holnapig… (1967) Az utolsó kör (1968) Az oroszlán ugrani készül (1969) Hekus lettem (1972) A dunai hajós (1974) Te rongyos élet (1984) Gyerekrablás a Palánk utcában (1985) Akli Miklós (1986) Két fiú ült egy padon (1973) Bach Arnstadtban (1975) Alfonshow (1980) Mint oldott kéve (1983) Kismaszat és a Gézengúzok (1984) יוז'ף ז'ודי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אחת מאגדות הקברט נעלמה Filmkatallasz.hu Sándor Zsuzsanna: Üldözöttek színháza. Már csak két túlélője van a tragikus sorsú társulatnak = 168 Óra 2010. június 10. 2013. október 24-i lekérdezés
Khush (סרט)

Khush הוא סרט בריטי קצר באורך 26 דקות, משנת 1991 בבימויה של הבמאית והמפיקה, ילידת ניירובי, קניה פרטיבה פרמאר (אנ'). הסרט מציג לסביות והומואים מהודו ובחלקים אחרים של אסיה. שדנים ביציאה שלהם מהארון, הקבלה שלהם וחיבוק המיניות שלהם. הסרט דן גם בהומוסקסואליות בפזורה ההודית. הסרט כולל ראיונות ויש בו קטעי ריקוד ויצירות אמנות. בשפת האורדו, "Khush" פירושו "הנאה, אקסטזה משולהבת, של התעלות נמשכת ומצב רוח של שמחה מוקצנת והגנה מדומיינת". המושג khush לבני קהילת הלהט"ב באשר הם. בהודו, בבריטניה, בצפון אמריקה ובדרום אסיה, מכיל את המורכבויות המבורכות של להיות מוזר וצבעוני. זהו סרטה השביעי של פרמאר. גוונדולין אודרי פוסטר (אנ'), סופרת ובמאית סרטי נשים כתבה במילון הביקורתי הבינלאומי, ש- Khush הוא "אחד הסרטים הידועים ביותר של פרמאר שבמרכזם לסביות." הבמאית פרמאר אמרה ש- Khush נכתב כ"דיאלוג" אודות פזורת הלהט"ב בדרום אסיה. אי. אן קפלן (אנ'), מחברת הספר 'מחפש אחר האחר: פמיניזם, קולנוע וחברי קהילת הלהט"ב' - Looking for the Other: Feminism, Film and the Imperial Gaze, אמרה ש- Khush "מתייחס להיווצרות הכפולה של הקולוניאליזם כפטריארכית והומופובית - הומופוביה שלא נמצא לה הד בתוך התרבות ההודית עצמה". אורך הסרט 26 דקות, הוא מציג את רעיונותיו בשיטת ראיון. שהמיוחד בו שהמרואיינים מדברים למצלמה והמראיין אינו מושמע. פרמאר אינה משתמשת בקריינות בראיונות, ולכן המרואיינים מסבירים את העניינים בעצמם. הסרט כולל ראיונות תיעודיים עם סצנות דרמטיות. בזמן שפרמאר ערכה את הסרט היא הוציאה את "ההומואים" ממנו ובמקום הגברים, היא מציגה נשים שצופות ברקדנית. היא משתמשת בשיטת "סרט בתוך סרט". הסרט זכה ב"סרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים והווידאו ב-1991 בסן פרנסיסקו. הפרס הציבורי "של פסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי בשנת 1991 במדריד. בפרס" הסרט הזר הטוב ביותר "בשנת 1992 בפסטיבל סרטי הנשים ב-Creteil שבפריז, ופרסים אחרים. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע הגאה ולסביות בתיאטרון דובי. הוא שודר בערוץ הרביעי בבריטניה והיה אחד הסרטים הראשונים בנושא הלהט"ב שעשה זאת. Farr, Daniel and Jennifer Gauthier. "Screening Queer India" in Pratibha Parmar's Khush (Chapter 12). In: Pullen, Christopher. LGBT Transnational Identity and the Media. Palgrave Macmillan. 29 February 2012. ISBN 0230353517, 9780230353510. Start: p. 197. Renninger, Bryce J. "Documenting the Queer Indian: The Question of Queer Identification in Khush and Happy Hookers" (Chapter 11). In: Pullen, Christopher. LGBT Transnational Identity and the Media. Palgrave Macmillan. 29 February 2012. ISBN 0230353517, 9780230353510. "Khush", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Khush on IMDb About the director Pratibha Parmar in IMDb Looking for the Other: Feminism, Film and the Imperial Gaze Farr and Gauthier, p. 197. Baumgarten, Marjorie. "Two by Pratibha Parmar: A Place of Rage, Khush" (Archive). Austin Chronicle. Friday 21 February 1992. Retrieved on 28 August 2015. Farr and Gauthier, p. 198. Bravmann, Scott. Queer Fictions of the Past: History, Culture, and Difference. Cambridge University Press, 9 October 1997. ISBN 0521599075, 9780521599078. p. 110. Farr and Gauthier, p. 197-198.
פסגת ג'ונסטון (אנטארקטיקה)

פסגת ג'ונסטון (באנגלית: Johnston Peak) היא פסגה חדה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה. הפסגה ממוקמת 13 קילומטרים מצפון להר מאר; ו-20 קילומטרים מצפון-מערב לפסגת דאגלס. גובהה של הפסגה 733 מטרים מעל פני הים; פסגת ג'ונסטון היא ההר ה-4,683 בגובהו באנטארקטיקה. הפסגה התגלתה בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בפיקודו של דאגלס מוסון. מוסון נתן לפסגה את שמה. מוסון קרא לפסגה על שמו של פרופסור תומאס הארווי ג'ונסטון (Thomas Harvey Johnston), שהיה הביולוג הראשי של משלחת החקר. פסגת ג'ונסטון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת ג'ונסטון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה פסגת ג'ונסטון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור פסגת ג'ונסטון מזג אוויר נוכחי מעודכן בפסגת ג'ונסטון תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור פסגת ג'ונסטון סטטיסטיקות מזג אוויר ונתוני מזג אוויר היסטוריים עבור פסגת ג'ונסטון גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם

אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם (רשמית: "אוניברסיטת מחוז אמור הממלכתית על שם שלום עליכם"; ברוסית: Приамурский государственный университет имени Шолом-Алейхема) הוא מוסד להשכלה גבוהה בעיר בירוביג'ן, שבמחוז האוטונומי היהודי. אמור (מחוז) אוניברסיטת אמור הממלכתית על שם שלום עליכם הוקמה בשנת 1989 בתור המכון הפדגוגי הממלכתי בירוביג'ן. בשנת 2005 הפכה לאקדמיה החברתית וההומניטרית של המזרח הרחוק ובשנת 2011 היא הוסמכה כ"אוניברסיטה" (ונקראה על שם שלום עליכם). הרקטור הראשון של המכון (בשנים 1989–2006) היה המועמד לפילוסופיה, פרופסור אנטולי אלכסנדרוביץ' סרנין. בשנים 2006–2014, בראש האוניברסיטה עמד פרופסור לב גרינקרוג. האוניברסיטה מהווה למוסד להשכלה גבוהה ממלכתית הראשון והיחיד בשטח המחוז האוטונומי היהודי (באזור פועלים גם כמה סניפים של אוניברסיטאות). האוניברסיטה ממוקמת בעשרה בניינים, סטודנטים תושבי חוץ מתגוררים בארבעה מעונות ואכסניות. הבניינים והמעונות מחוברים זה לזה ברשת מידע ארגונית על בסיס קו הסיבים האופטיים שלהם. עד 2012 מכינה האוניברסיטה 89 תוכניות להשכלה מקצועית גבוהה ב-12 קבוצות התמחויות מוגדלות, הכוללות 32 תחומי הכשרה, 43 התמחויות. הכשרה לתואר שני בבית הספר לתארים מתקדמים מתבצעת ב-14 התמחויות מדעיות בעשרה ענפי מדע. ההכשרה בתחום החינוך המקצועי העל יסודי מתבצעת ב-12 תוכניות חינוך. האוניברסיטה כוללת 7 פקולטות (כולל הפקולטה להכשרה מתקדמת), 21 מחלקות, ליציאום ושני מוסדות להשכלה מקצועית משנית: מכללה תעשייתית וכלכלית ובית ספר טכני למידע וטכנולוגיות תעשייתיות. כמו כן, במתחם האוניברסיטה פועלים המרכז למחקר וחדשנות, המכון לחינוך פתוח, מרכז מזרח הרחוק לחקר יידיש ותרבות יהודית, והוצאה לאור (מוציאה עד 100 כותרים בשנה). ישנן מספר מעבדות מחקר באוניברסיטה, כולל מעבדה לטכנולוגיית קרח, מעבדה לשיטות איכותיות, מעבדת מחקר של תחום הרווחה ועוד. באוניברסיטה יש מפעל חדשני קטן "איגוד מפתחי טכנולוגיות המידע", לשכת עיצוב סטודנטיאלית, מרכז ליוזמות נוער ומספר ארגונים ממשלתיים לפיתוח כישרונות. בשנת 2020 נשקל פרויקט להקמת מתחם אוניברסיטאי חדש ויצירת קמפוס יחיד עם תשתית משלה כמה קילומטרים מהעיר. במסגרתו צפוי לקום בניין נפרד לפקולטה לרפואה ובית חולים אוניברסיטאי חדש בשילוב עמה. השלמת הבנייה צפויה להיות בשנת 2025, אך לטענת מומחים, בשל קשיי מימון, היא עשויה להתעכב עד שנת 2028. אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם (ברוסית) אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, ביישום טלגרם אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, ברשת החברתית VK
רוד איילנד לבן

רוד איילנד לבן (באנגלית: Rhode Island White) הוא גזע תרנגול מבוית שמקורו במדינת רוד איילנד, בארצות הברית. על אף שמם הדומה ואזור המוצא הזהה שלהם, הרוד איילנד הלבן הוא גזע נפרד מהרוד איילנד האדום. למרות זאת ניתן לזווג בין הרוד איילנד האדום ללבן וליצור תרנגולות בנות-כלאיים. הגזע פותח בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 והוכר על ידי האגודה האמריקאית לגידול עופות בשנת 1922. פופולריות הגזע ירדה באופן מתון עד שנות ה-60 של המאה ה-20, וכעת זהו גזע נדיר יחסית עם פחות מ-3000 פרטים מאז שנת 2003. רוד איילנד לבן משמש הן להפקת בשר והן להפקת ביצים. משקל הזכר 3.9 קילוגרמים, ומשקל הנקבה 3 קילוגרמים. נוצותיו לבנות לגמרי, הדלדל אדום, גודל הכרבולת בינוני וצבעה גם אדום. מדיה וקבצים בנושא רוד איילנד לבן בוויקישיתוף רוד איילנד לבן באתר Livestock Conservancy רוד איילנד לבן באתר Domestic Animal Breeds ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריאטיה (כדורגל)

בוריאטיה (ברוסית: Буря́тия) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אולן-אודה שברפובליקת בוריאטיה בדרום מזרח רוסיה. המועדון הוקם בשנת 1958 כמועדון לוקומוטיב אולן-אודה והתמודד בקלאס ב' (הליגה השנייה בחשיבותה) באליפות ברית המועצות. משנת 1958 עד 2003 הקבוצה התמודדה במסגרות מקצועניות, עד שבשנת 2003 מועדון הכדורגל חדל להתקיים בגלל תוצאות לא מספקות ומימון לקוי. בעונות 2004–2007 המועדון המשיך להופיע בליגות החובבניות בשם "קומונלניק". בשנים 2008 ל-2010 המועדון אפילו לא התמודד במסגרת החובבנית ופעילותו הוקפאה בשל העובדה כי לא היו מגרשים בבוריאטיה העונים על דרישות הטורנירים. המועדון נוסד מחדש בשנת 2011 בשם "סלנגה" ובאפריל 2017, נותנת החסות החדשה של הקבוצה ערכה מינויים חדשים בהנהלת המועדון ושם הקבוצה שונה לבוריאטיה והיא מתמודדת באליפות הרפובליקה של בוריאטיה ובליגת הכדורגל החובבנית. בשנים 1958–2007, המועדון אירח את משחקי הבית באצטדיון 25 שנה לרפובליקה הבוריאטית עד שהתקבלה החלטה להרוס את האצטדיון ולהקים במקומו מתחם ספורט. בקיץ 2011 נפתח אצטדיון חדש עם קיבולת של 10,000 מושבים. לאורך ההיסטוריה, המועדון שינה את שמו ללא הרף: 1958–1960, 1978–1983: לוקומוטיב (9 עונות). 1961–1963: "באיקל" (3 עונות). 1964–1965: "ארמייץ" (2 עונות). 1966–1977, 1984–1993, 1995–2003, 2011–2016: סלנגה (37 עונות). 1994: "קריסטל" (ייצגה את העיר נריונגרי) (עונה 1) 2004–2007: "קומונלניק" (4 עונות) 2017–הווה: "בוריאטיה" סך הכל, משנת 1958 עד 2020 הקבוצה בילתה 60 עונות. מתוכם 46 בליגות המקצועיניות ו-14 בליגות החובבניות. אליפות קלאס ב' (הליגה הסובייטית השנייה) סגנות: 1966 ליגת המשנה הסובייטית מקום 3: 1969, 1980 מקום 5: 1992 מדיה וקבצים בנושא בוריאטיה בוויקישיתוף בוריאטיה, ברשת החברתית VK פרופיל באתר Wildstat.ru בוריאטיה, באתר sports.ru В Бурятии закрыли «Селенгу». ב-1992 קריסטל התמודדה בליגה החובבנית. ФК «Селенга» возвращается.
אלכסיי גלקין

אלכסיי ויקטורוביץ' גלקין (ברוסית: Алексей Викторович Га́лкин; נולד ב-11 באפריל 1970) הוא איש צבא ומודיעין, מייג'ור גנרל במנהל המודיעין הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, לחם במסגרת הסכסוך הצ'צ'ני ועוטר בתואר גיבור הפדרציה הרוסית (2002). אלכסיי גלקין נולד בשנת 1970 בעיר צ'רקסי שבאוקראינה הסובייטית. הוא סיים את בית הספר התיכון, ולאחר מכן עבד כמכונאי. הוא גויס לשירות צבאי בעיר צ'רקסי. בשנת 1996 סיים בהצטיינות את בית הספר לפיקוד על נשק משולב בנובוסיבירסק. בשנים 1996–2002 שירת במחוז הצבאי של צפון הקווקז והשתתף במבצעי מלחמה בטרור. בסתיו 2002 בדרגת מייג'ור פיקד על יחידת ביון של המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי, במסגרת מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בסתיו 2002, במהלך מבצע מיוחד יחידתו של גלקין תפסה מסמכים חשובים שאישרו מעורבות של ארגוני טרור בינלאומי בפעילות הכנופיות הבדלניות בצ'צ'ניה. המסמכים הובאו באופן אישי לידי הנשיא ולדימיר פוטין. בצו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 1311 מ-10 בנובמבר 2002 על "אומץ לב וגבורה שהוצגו במהלך ביצוע משימה מיוחדת" הוענק לגלקין תואר גיבור הפדרציה הרוסית. הוא המשיך לשרת בכוחות המיוחדים של המודיעין הצבאי ושימש כמפקד יחידה 92154. כמו כן הוענק לו עיטור ההצטיינות למען המולדת מדרגה רביעית ומספר מדליות. גלקין היה האב-טיפוס לדמות הגיבור בסרט "מספר אישי". Новосибирцы — Герои Отечества. — Новосибирск, 2010. אלכסיי גלקין, באתר גיבור הפדרציה הרוסית “Our Group Prepared Diversions in Chechnya and Dagestan”, Testimony of Senior Lieutenant Alexei Galkin, November 1999 (אורכב 01.05.2011 בארכיון Wayback Machine). Our group was preparing sabotages in Chechnya and Dagestan. Testimony of senior lieutenant Alexey Galkin. (אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine) Novaya Gazeta, 2.12.2002 #89 The Operation "Successor" by Vladimir Pribylovsky & Yuriy Felshtinsky (in Russian). Robert Young Pelton, Three Worlds Gone Mad: Dangerous Journeys through the War Zones of Africa, Asia, and the South Pacific, The Lyons Press; (2003), ISBN 1-59228-100-1 The first voluntary interview of Alexey Galkin, comments by journalist Roman Shleinov and conclusion of psychologist Michail Istomin (אורכב 02.02.2007 בארכיון Wayback Machine) Novaya Gazeta December 2, 2002 # 89 Alexey Galkin was later debriefed by, journalist Roman Shleinov and then interpreted by a psychologist, Michail Istomin Завершился турнир спецназа. Еженедельник «Военно-промышленный курьер»
קרובות

קרובות (Related) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה דרמטית, שעלתה לשידור בשנת 2005 ברשת הטלוויזיה The WB, אותה יצרה התסריטאית ליז טוצ'ילו ("סקס והעיר הגדולה"). אחת מהמפיקות בפועל היא מרתה קאופמן, מיוצרי "חברים". הסדרה המגוללת את סיפורן של ארבע אחיות ממוצא איטלקי, אשר גדלו בברוקלין ומתגוררות במנהטן. הסדרה שודרה במשך עונה אחת ולאחר מיזוג הרשת WB לתוך CW בחרה הרשת לא להמשיך את הפקתה. ג'יני (ג'ניפר אספוזיטו) אן (קיילי סנצ'ז) מרג'י (ליזי קפלן) רוז (לורה ברקנרידג') בוב ספנסר (קאלום בלו): בעלה הבריטי של ג'יני שעובד כמהנדס תוכנה. "קרובות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קרובות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קרובות", באתר Metacritic (באנגלית) "קרובות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שואן דיו

נגו שואן דיו (בוייטנאמית: Xuân Diệu; 2 בפברואר 1916 – 18 בדצמבר 1985), הידוע יותר בשם העט שואן דיו, היה משורר וייטנאמי בולט. הוא דמות חשובה בספרות הווייטנאמית (אנ') המודרנית. כתב כ-450 שירים (בעיקר בכתב יד), במיוחד שירי אהבה, כמה סיפורים קצרים, והערות רבות, מאמרים וביקורת ספרותית. שואן דיו נולד בגו-בו, קומונת טונג ג'ין, מחוז טוי פץ', פרובינציית בינה-שן, וייטנאם (מולדת האם). אביו היה נגו שואן ת'ו, מורה, ואמו הייתה נגויון ת'היפ. הוא למד בהואה, ומאוחר יותר בהאנוי (1938–1940) בירת וייטנאם. הוא קיבל תואר בהנדסה חקלאית בשנת 1943 ועבד זמן מה במרכז מו תו (אנ') הנמצא באזור הדלתא של נהר המקונג בדרום וייטנאם, לפני שחזר להאנוי. בשנת 1943 הוא הצטרף לארגון וייט מין והפך לאחד המשוררים המובילים שכתבו שירה כדי לקדם התנגדות כנגד הצרפתים. אף על פי שהיה ידוע בשירי האהבה שלו, הוא היה נשוי חצי שנה בלבד לפני שהתגרש מאשתו ומת רווק. אנשים רבים מאמינים שהוא היה הומוסקסואל וחי יחד עם חברו לכל החיים המשורר המפורסם הוי קון (אנ')‏, כפי שמוצג באמצעות שיריו הרבים על אהבה המוקדשת (וכנראה מופנית לגברים שונים). שירים אלה כוללים את "Tình trai" ("אהבת האדם", על רומן האהבה בין המשוררים הצרפתים ארתור רמבו ופול ורלן ) ו-"Em đi" ("אתה עוזב", שיר לבבי שהוקדש לאדם צעיר יותר שאתו המשורר שמר קשר וחלק בית במשך מספר שנים). בספר זיכרונותיו שהתפרסמו ב-1993, אישר הסופר טו הואי כי שואן דיו ננזף בעודו בוויאט מין על שהטריד גברים אחרים במיטה. לאורך כל הקריירה שלו היה שואן דיו ידוע כמשורר רומנטי, "המשורר הגדול ביותר בין המשוררים החדשים", ו"מלך שירי האהבה" (הוא עצמו העניק למשוררת הו שואן הונג (אנ') את הכינוי "מלכת שירת צ'ו נום (אנ')"). הוא היה חבר בתנועה הספרותית Tự Lực Văn Đoàn (התנועה הספרותית של העצמאות) ואחד ממנהיגי תנועת Thơ Mới (מילולית: שירה חדשה). עבודות ייצוגיות שכתב בתקופה זו כוללות: Thơ Thơ (שיר שירה, 1938), Gửi Hương Cho Gió (בושם מתנדף עם הרוח, 1945), והסיפור הקצר Phấn Thông Vàng (אבקת אורן הזהב, 1939). אוספי השירה שלו Thơ thơ ו- Gửi hương cho gió נחשבים ליצירות המופת שלו. הם מהללים אהבה, חיים, אושר ואהבת חיים. בכך הוא גם מהלל את הנעורים, האביב והטבע כערש האהבה. הוא גם התאבל על הזמן שחלף, על מצוקת החיים והראה צימאון לחיי נצח. עבודותיו נלמדות לעיתים קרובות על ידי תלמידי בתי ספר תיכוניים בווייטנאם. רחוב בהאנוי הבירה הווייטנאמית נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא שואן דיו בוויקישיתוף שירת שואן דישו אוסף שירה Xuân Diệu "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2 בספטמבר 2009. נבדק ב-8 בדצמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה); (עזרה) Famous Vietnamese poet (Huy Cận) dies at 86 (2005-02-20). Thanh Niên News. Retrieved on 2007-04-11. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שואן דיו".