laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה קרת

משה קרת (15 במרץ 1934 – 28 ביולי 2020) היה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל במשך למעלה מ-20 שנה, עד שנת 2005. זוכה פרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מטוס הכפיר. משה קרת נולד בשם משה קוטלרסקי בשנת 1934. למד בבית ספר בלפור ובתיכון עירוני א' בתל אביב. היה פעיל בגוש הצופים בתל אביב בתנועת הצופים העבריים, ממנה פרש במאי 1951 עת השתתף בהקמת תנועת הצופים החלוציים (פלג שמאלני שפרש מתנועת הצופים בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד). שירת בצה"ל כמכונאי מטוסים בחיל האוויר, ולאחר שחרורו עבד במפעל "בדק" לימים התעשייה האווירית. למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ולאחר סיום לימודיו ב-1959 חזר לעבודה בתעשייה האווירית, התקדם ומונה למנהל מחלקה בחטיבת ההרכבה. עזב את התעשייה האווירית ב-1964 ועבד במשך שלוש שנים במפעל יצרנית הרכב ליילנד אשדוד. ב-1967 חזר לתעשייה האווירית, מונה לראש אגף בחטיבת ייצור מבני המטוסים, עסק בפרויקט מטוס המנהלים "ג'ט קומנדר", ייצור מטוסי הנשר, שימש ראש פרויקט מטוס הכפיר, סמנכ"ל לשיווק מטוסים, מונה למשנה למנכ"ל ב-1983 ולמנכ"ל ביוני 1985. בתקופתו הגיעה החברה להישגים מרשימים. ב-1988 מכירות החברה עברו לראשונה מעל מיליארד דולר בשנה. בשנת 1990 הוענק לקרת פרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה. בשנת 1999 הוארכה כהונתו בתפקיד המנכ"ל ב-3 שנים אף על פי שעבר את גיל הפרישה. בשנת 2004, בהיותו בן 70, הודיע שהוא פורש מתפקידו, אך שר הביטחון שאול מופז ביקש שימשיך בתפקיד שנתיים נוספות. בפברואר 2006 פרש מתפקידו, בצל חקירה נגדו בחשד לשוחד, חקירה שנסגרה מאוחר יותר עקב חוסר הוכחות. משה קרת נפטר ב-28 ביולי 2020. הותיר אחריו את רעייתו, בתיה וארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא משה קרת בוויקישיתוף אייזיק רמבה, המהנדס חובב שירה, מעריב, 8 בנובמבר 1968 האיש שחלם לגבהים, במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן, 12 בפברואר 2021 דן ארקין, ה"נשר" המריא, מעריב, 13 בדצמבר 1985 המכונאי שהיה למנכ"ל, מעריב, 13 בדצמבר 1985 מכירות התעשייה האווירית ב-1988 יגיעו ל-1.13 מיליארד דולר, מעריב, 15 באפריל 1988 הזוכים, מעריב, 29 במאי 1990 דרור מרום, ‏כהונתו של משה קרת בתפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית הוארכה ב-3 שנים, באתר גלובס, 5 בספטמבר 1999 דרור מרום וסטלה קורין-ליבר, ‏קרת מכהן כמנכ"ל התעשייה האוירית לפי חוזה מיוחד המאפשר לו כהונה ללא הגבלת זמן, באתר גלובס, 24 במאי 2001 אמנון ברזילי, לאחר 19 שנה - מנכ"ל התעשייה האווירית משה קרת פורש; הפרישה עשויה לקדם את תהליך הפרטת החברה, באתר TheMarker‏, 29 בינואר 2004 אמנון ברזילי, משה קרת ינהל את התעשייה האווירית שנתיים נוספות, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2004 הדס מנורר, ‏משה קרת מסיים תפקידו כמנכ"ל תע"א אחרי שנה בתפקיד - בצל דו"ח המבקר וחקירת המשטרה, באתר גלובס, 8 בפברואר 2006 רן דגוני, ‏משה קרת: הסיום המהיר של החקירה נגדי מראה שלא היה שום בסיס לאישומים שנחקרו, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2007 אודי עציון, נפטר משה קרת, מנכ"ל התעשייה האווירית לשעבר, בגיל 86, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2020
שארל איטאנדז'ה

שארל-יוברט איטאנדז'ה (בצרפתית: Charles-Hubert Itandje; נולד ב-2 בנובמבר 1982 בבוביניי) הוא שוער כדורגל צרפתי. שארל זומן לנבחרת הצרפתית בכדורגל עד גיל 21, והתפרסם בזכות טקטיקת הבלבול שהוא נוקט כלפי שחקנים הבועטים לעברו פנדלים. הוריו הגיעו לצרפת מקמרון. בעבר שיחק איטנדז'ה בניס, אך לא הותיר אחריו רושם בולט. בשנת 2007 נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי ליברפול ומשמש כשוער מחליף לחוסה מנואל ריינה. באפריל 2009 הושעה איטאנדז'ה מקבוצתו ל-14 יום לאחר שצולם צוחק בטקס לציון 20 שנה לאסון הילסבורו. בעקבות התקרית הוחלט להשאילו לקוואלה מיוון. בשנת 2011 תחם בקבוצת אטרומיטוס היוונית. בשנת 2013 תחם בקבוצת פאוק סלוניקי והושאל לקבוצת קוניאספור הטורקית. מדיה וקבצים בנושא שארל איטאנדז'ה בוויקישיתוף שארל איטאנדז'ה, באתר Transfermarkt שארל איטאנדז'ה, באתר Soccerway שארל איטאנדז'ה, באתר WorldFootball.net שארל איטאנדז'ה, באתר National Football Teams שארל איטאנדז'ה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt שוער המשנה של ליברפול צחק באזכרה והושעה, באתר ONE‏, 18 באפריל 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מינסוטה ויקינגס

מינסוטה ויקינגס (באנגלית: Minnesota Vikings - "הויקינגים") היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר מיניאפוליס שבמדינת מינסוטה. הקבוצה נוסדה ב-1961 והצטרפה לליגת ה-NFL, בה זכתה באליפות בשנת 1969, אך הפסידה במשחק הסופרבול לקנזס סיטי צ'יפס. ב-1970 עברה הקבוצה לשחק בבית המרכזי של חטיבת ה-NFC בליגת ה-NFL בעקבות איחוד הליגות המקצועניות. בשנת 2002 עברה לבית הצפוני של החטיבה. שם הקבוצה ניתן לה על רקע השיעור הגבוה של אמריקאים ממוצא סקנדינבי באזור מינסוטה, חלק מאוהדי הקבוצה נוהגים להגיע למשחקי הבית בכובעים ייחודים עם קרנים לבנות וצמות בלונדיניות, האמורים לייצג דמות של לוחם ויקינגי. משנת 1982 ועד 2013 שיחקו הוויקינגס באצטדיון מקורה, הקרוי על שמו של הסגן הנשיא יוברט האמפרי, שהיה ראש עיריית מיניאפוליס וסנטור מטעם מדינת מינסוטה. בשנת 2014 נהרס האצטדיון. ב-2016 חנכה הקבוצה אצטדיון חדש מקורה, אצטדיון יו. אס. בנק. עד לחניכת האצטדיון החדש שיחקה הקבוצה באצטדיונה של אוניברסיטת מינסוטה. מאז שנת 2007 הקמע הרשמי של הקבוצה הוא ויקטור הוויקינג. דמותו מבוסס על מנהיג הוויקינגים, רגנאר לודברוק האגדי. מדיה וקבצים בנושא מינסוטה ויקינגס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מינסוטה ויקינגס מינסוטה ויקינגס, ברשת החברתית פייסבוק מינסוטה ויקינגס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מינסוטה ויקינגס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתר מרי ממודנה

כתר מרי ממודנה (באנגלית: Crown of Mary of Modena) היה כתר שהוכן עבור מרי ממודנה, רעייתו של המלך ג'יימס השני, מלך אנגליה (אשר מלך גם באירלנד בתואר "ג'יימס השני" ובסקוטלנד בתואר "ג'יימס השביעי"). על פי המסורת, בעת טקס ההכתרה, רעייתו של המונרך המוכתר מוכתרת אף היא כ"מלכה הרעיה" (queen consort). בעת שלטונו של אוליבר קרומוול באנגליה כל תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת הושמדו. לאחר מותו, ובעת הכתרת צ'ארלס השני בשנת 1661 לא היה צ'ארלס נשוי, ולכן הוכנו עבור ההכתרה כתר הכתר למונרך בלבד ולא כתר עבור הרעיה. לאחר מותו של צ'ארלס והמלכת אחיו ג'יימס השני הוכן כתר רעייה עבור רעייתו מרי ממודנה. למעשה, הוכנו שלושה כתרים: כתר הכתרה, כתר ממלכתי ועטרה (כתר לשימוש יום יומי). כתר ההכתרה ניזוק במהלך השנים, אולם בכתר הממלכתי נעשה שימוש בטקסי ההכתרה של כל המלכות הרעיות עד שנת 1831. כמו כן חבשו את הכתר המלכה מרי השנייה והמלכה אן. בשנת 1831 הוחלף כתר מרי ממודנה בכתר המלכה אדלייד (שהוכן לצורך הכתרת בעלה, המלך ויליאם הרביעי), שהיה גדול ומרשים יותר מכתר מרי ממודנה. כתר ההכתרה המקורי לא קיים כיום, אולם הכתר הממלכתי והדיאדם שמורים כיום בבית התכשיטים שבמצודת לונדון. על פי הנוהג, בכתרים שלא נעשה בהם שימוש הוצאו האבנים היקרות והפנינים, אולם בשנת 1938 הושבו לכתר מרי ממודנה פנינים שהחליפו את פניני הדמה שהושמו בו. הכתר יוצר בשנת 1685 על ידי התכשיטן ריצ'רד דה בוואר ועוטר ביהלומים שהושכרו לצורך טקס ההכתרה (כנהוג באותה עת): 38 יהלומים גדולים ו-523 יהלומים קטנים, וכן 129 פנינים. בבסיס הכתר עיגול של זהב המעוטר ב-20 יהלומים גדולים וכן בעיטורי ארבעה צלבי פאטה וארבעה פרחי חבצלת (בין כל צלב נמצא עיטור פרח חבצלת) העשויים יהלומים ומשובצים בזהב. בתחתית הכתר משובצת שורה של פנינים. מעל בסיס הזהב ארבעה חצאי קשתות המעוטרים בשורת פנינים במרכזם, ובשתי שורות יהלומים בצדדיהן. בנקודת חיבור הקשתות ישנו גלובוס (מונד) מוזהב ועליו צלב המעוטר בחמישה יהלומים ושלוש פנינים. מדיה וקבצים בנושא כתר מרי ממודנה בוויקישיתוף
כתר סקוטלנד

כתר סקוטלנד (באנגלית: Crown of Scotland; בגאלית סקוטית: Crùn na h-Alba) הקיים כיום הוכן עבור המלך ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, בשנת 1540 והוא חלק מתכשיטי הכתר של סקוטלנד. כתר סקוטלנד יוצר בשנת 1540 על ידי התכשיטן המלכותי ג'ון מוסמן עבור ג'יימס החמישי מחלקים שנותרו מכתר ישן שניזוק - הכתר המקורי נוצר ככל הנראה לפני שנת 1503, אולם מועד ייצורו אינו ידוע. זמן קצר לאחר ייצורו נוספה כיפת הקטיפה והארמין לכתר. הכתר נחבש לראשונה על ידי ג'יימס החמישי לרגל הכתרת רעיתו השנייה מארי דה גיז כמלכה רעיה, טקס הכתרה נערך במנזר הולירוד שבאדינבורו בשנת 1540. בכתר נעשה שימוש בעת הכתרת מרי, מלכת הסקוטים בשנת 1543 וכן בשנת 1567 בעת הכתרת בנה ג'יימס השישי (לימים ג'יימס הראשון, מלך אנגליה). בעקבות איחוד הכתרים, ולאחר שג'יימס השישי ירש את הכתר האנגלי והפך למלך אנגליה בשנת 1603 עבר בית המלוכה מאדינבורו ללונדון הושארו תכשיטי הכתר של סקוטלנד באדינבורו, והובאו לפרלמנט הסקוטי על מנת לסמל את נוכחותו של המונרך בסקוטלנד, ואת ההסכמה המלכותית הנדרשת לאישור חוקים. בכתר נעשה שימוש בעת הכתרתם של צ'ארלס הראשון בשנת 1633 ושל צ'ארלס השני בשנת 1651 כמלכי סקוטלנד, אולם לאחר הכתרות אלה לא הוכתרו יותר מלכים כמלכי סקוטלנד. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הורה אוליבר קרומוול על השמדת כל תכשיטי הכתר האנגלי והסקוטי - השמדת תכשיטי הכתר האנגלי בוצעה, אולם תכשיטי הכתר הסקוטי שנשמרו באדינבורו הוחבאו וניצלו מההוראה. בעקבות חוקי האיחוד של 1707 אוחדה ממלכת סקוטלנד עם ממלכת אנגליה והוקמה ממלכת בריטניה הגדולה. בעקבות איחוד זה הפרלמנט הסקוטי בוטל והפרלמנט המאוחד התכנס בלונדון. מאחר שלא היה צורך בתכשיטי הכתר הסקוטי הם הועברו למשמרת לטירת אדינבורו ושם נשכחו עד שנת 1818. בראשית המאה ה-19 החלה התעניינות ציבורית בתכשיטים, בעקבות פעולתו של סר וולטר סקוט ולאחר שנמצאו התכשיטים הם הוצגו החל משנת 1819 בטירת אדינבורו. התכשיטים הוצגו בפני המלך ג'ורג' הרביעי בעת ביקורי בארמון הולירוד בשנת 1822 (ביקור ראשון של מונרך בסקוטלנד מאז שנת 1651). ב-24 ביוני 1953, לאחר הכתרתה של המלכה אליזבת השנייה במנזר וסטמינסטר, הכתר נישא לפני המלכה בתהלוכה מארמון הולירוד לקתדרלת סנט גיילס שבאדינבורו ושם הוצגו לה תכשיטי הכתר הסקוטיים. לאחר הקמתו המחודשת של הפרלמנט הסקוטי, הושב השימוש בכתר לטקסי פתיחת הפרלמנט. הכתר מופיע על הסמל המלכותי של סקוטלנד ובסמלי יחידות צבא שונות ובהם הגדוד המלכותי של סקוטלנד, הלגיון הבריטי המלכותי ועל הלוגו של המשרד לענייני סקוטלנד וגופי ממשל נוספים. בסיס הכתר עשוי זהב סקוטי ומעליו ארבע חצאי קשתות עשויות זהב שבנקודת המפגש שלהן גלובוס (מונד) מוזהב שמעליו צלב. בכתר משובצות 22 אבנים יקרות ו-20 אבני חן (אבנים חצי יקרות) וכן פנינים שמקורם בסקוטלנד. משקלו של הכתר כ-1.64 ק"ג. מדיה וקבצים בנושא כתר סקוטלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כתר סקוטלנד כתר זה מופיע בדיוקן של ג'יימס הרביעי בספר שעות שנכתב לרגל נישואיו למרגרט טיודור בשנת 1503, ולכן ברור שיוצר קודם לכן. הודעה לעיתונות המתארת את פתיחת הפרלמנט הסקוטי
דרום-מזרח אנגליה

דרום-מזרח אנגליה (באנגלית: South East England) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה וכן מחוז בחירה לפרלמנט האירופי. דרום-מזרח אנגליה הוא אחד מאזורי אנגליה המשמשים את ממשלת בריטניה לצרכים מנהליים. האזור כולל את המחוזות ברקשייר, בקינגהאמשייר, מזרח סאסקס, המפשייר, האי וייט, קנט, אוקספורדשייר, סארי ומערב סאסקס. אזור זה הוא המאוכלס מבין אזורי אנגליה עם למעלה מ-8.6 מיליון תושבים (נכון ל-2011). כמו כן באזור זה קיים השיעור הגבוה ביותר של תושבים שנולדו מחוץ לתחומי הממלכה המאוחדת. אזור דרום-מזרח כולל את המחוזות הבאים: כמו יתר אזורי אנגליה, מהווה אזור דרום-מזרח אנגליה גם מחוז בחירה לפרלמנט האירופי. למחוז עשרה נציגים בפרלמנט האירופי, בהם דניאל האנן ונייג'ל פראג' הידועים כמתנגדים חריפים לאיחוד האירופי, ובפרט להמשך חברות הממלכה המאוחדת באיחוד זה. המשרדים הממשלתיים של דרום-מזרח אנגליה האספה האזורית של דרום-מזרח אנגליה סוכנות הפיתוח לדרום-מזרח אנגליה מתכנן טיולים לדרום-מזרח אנגליה מידע לתיירים על דרום-מזרח אנגליה היסטוריה של דרום-מזרח אנגליה טל אופיר, ‏לונדון ודרומה - אירועים מיוחדים באנגליה הכפרית, באתר GoTravel Resident Population Estimates by Ethnic Group, Office for National Statistics ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחמד אלמאע'וט

מוחמד אלמאע'וט (בערבית: محمد الماغوط; 1934 – 3 באפריל 2006) היה משורר וסופר סורי. נולד בעיר סלמיה שבמחוז חמה בסוריה. נחשב ממניחי היסודות של השירה הערבית המודרנית, חלוץ במבנה ובסגנון השיר. את רוב שיריו כתב בעת שהותו בלבנון בשנות ה-60 של המאה הקודמת. בנוסף לשירה כתב אלמאע'וט מאמרים סאטיריים, סיפורים קצרים, מחזות וכן כתב לטלוויזיה ולקולנוע. אלמאע'וט ידוע, בין השאר, במחאה שהביע כנגד שלטון הדיכוי במדינה הערבית. מוחמד אלמאע'וט נולד בעיר סלמיה במחוז חמאת בסוריה. גדל במשפחה ענייה מאוד, ואביו היה חקלאי שעבד באדמות של אחרים כל חייו. למד לאחר שהשלים לימודיו בחטיבת ביניים בעיר סלמיה, עבר לדמשק כדי ללמוד בבית ספר תיכון חקלאי. לאחר חזרתו לעיר מולדתו הצטרף אלמאע'וט למפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית שהתחרתה במפלגת אל-בעת'. הוא משך את חברותו מן המפלגה בשנות השישים לאחר שנכנס לכלא. בתקופה זו עבד אלמאע'וט בחקלאות, ופרסם שיר שכותרתו "ג'אדה יפו" בכתב העת לאומנות בביירות, ולאחר מכן הצרף אלמאע'וט לשירות הצבאי ובתקופה זו כתב את שירו "פליטים בין החול", שיר שפורסם בכתב העת אלג'ונדי בתאריך 1 במאי 1951. לאחר סיום שירותי הצבאי שב והתיישב אלמאע'וט בעיר מולדתו סלמיה. ההתנקשות בחייו של "עדנאן אלמאלקי" ביום 22 באפריל 1955 הייתה נקודת מפנה בחייו של אלמאע'וט בו הואשמה המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית בהתנקשות בחייו. כתוצאה מההתנקשות הזאת נרדפו חברי המפלגה ונעצרו רבים מהם, ביניהם אלמאע'וט עצמו. הוא נכנס לכלא "אלמוזה", ומאחורי הסורגים החלה יצירתו הספרותית הגדולה. במהלך מאסרו הכיר את המשורר עלי אחמד סעיד אסבר שידוע בכינויו "אדוניס" . בתקופת האחדות בין סוריה למצרים (הרפובליקה הערבית המאוחדת) היה אלמאע'וט מבוקש בדמשק, ולכן החליט לברוח לביירות בסוף שנות החמישים ונכנס ללבנון באופן בלתי חוקי. בביירות הצטרף למגזין "שירה", שם פגש את המשורר יוסף אלח'אל שעזר לו בעבודה. וגם נוצר בינו לבין המשורר "בדר שאכר אל-סיאב חברות ואחווה אמיתית. כמו כן הכיר אלמאע'וט בביתו של אדוניס את המשוררת סניה סאלח שהפכה בעתיד לאשתו. לאחר שאלמאע'וט הפך למשורר בעל שם, חזר לדמשק, ושם פרסם את האוסף הראשון שלו "הצער באור הירח" בשנת 1959. שנה אחר כך פרסם את האוסף השני שלו "חדר במיליוני קירות ". הקשר בין אלמאע'וט לסוניה סאלח התחזק לאחר בואה לדמשק להשלמת לימודיה באוניברסיטה. השניים נישאו והולידו את שתי בנותיהם שאם וסלאפה. בשנות השבעים אלמאע'וט היה עורך מגזין "המשטרה" שבו פרסם הרבה מאמרים ביקורתיים תחת הכותרת "הנייר האחרון". באותה תקופה התחיל לכתוב את מחזאות כגון ""דייעת תשרין" ו "ג'ורבה", ובהם התייחס לציבור בפשטות ללא מורכבות. בשנות השמונים עבר אלמאע'וט לגור במדינת איחוד האמירויות הערביות בה עבד בעיתון "אלח'ליג'". בצהריים ביום שני 3 באפריל 2006 הלך אלמאע'וט לעולמו בגיל 72 שנים, לאחר מחלה שנמשכה יותר מ-10 שנים. אלעוספור אלאחדב – 1960 אל-מוהרג' – 1960 דייעת תשרין – 1974 ג'ורבה – 1976 קאסק יא ואטן – 1979 ח'ארג' אלסירב – 1999 שקאאק אלנועמאן. אל-חדוד. אל-תקריר. פרס אחתדאר בשנת 1958. פרס עיתון אלנהאר בשנת 1961. פרס סעיד עקל. פרס סולטאן בן עלי אלעויס בשנת 2005. מוחמד אלמאע'וט, ערבי בהייד פארק(הקישור אינו פעיל), פרק מתוך הספר "עוד אבגוד במולדתי" (سأخون وطني), מערבית: לאה גלזמן. מתוך אתר האיגוד הכללי של הסופרים בישראל מוחמד אלמאע'וט, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרום-מערב אנגליה

דרום-מערב אנגליה (באנגלית: South West England) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. זהו האזור הגדול ביותר מבחינת שטחו מבין אזורי אנגליה – 23,829 קמ"ר. מתגוררת בו אוכלוסייה של יותר מ-5 מיליון איש. העיר הגדולה באזור היא בריסטול. האזור כולל את האזור המערבי של אנגליה, וכן חלקים מהאזור שנקרא בעבר ממלכת וסקס. נכללים בו שני פארקים לאומיים, דארטמור ואקסמור; וארבעה אתרי מורשת עולמית, בהם סטונהנג' וחוף היורה. קו החוף של האזור הוא הארוך ביותר באנגליה, ולאורכו פזורות עיירות דייגים רבות. אזור דרום-מערב כולל את המחוזות הבאים: אתר האינטרנט הרשמי של דרום-מערב אנגליה אתר התיירות הרשמי של דרום-מערב אנגליה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיאמון

סיאמון (מלך בשנים 978–959 לפנה"ס), היה פרעה מצרים השישי לשושלת ה-21. סיאמון היה כנראה, בן לאמנמופ, ואח לאוסורקון. עם מות אחיו נתמנה לשלטון על מצרים. כמו שאר בני השושלת ה-21 כוחו לא היה עצום, ומעגל השפעתו היה קטן יחסית. בדומה למשפחתו היה מבוסס בטאניס, (כנראה צען התנ"כית). להבדיל מקודמיו הרבה לבנות, ובבנייה הייתה תרומתו היחידה לאימפריה המצרית. המפורסמים שבמפעליו היו בנין מקדש אמון בממשית, ושיפוץ המקדש לאותו האל בטאניס. יש לייחס לו את נעילת חדרי הדיר אל-בחרי, אזור דתי וקבורתי חשוב במצרים העתיקה. לסיאמון לא הייתה חשיבות רבה למצרים, המומיה שלו הושחתה עם השנים בידי גנבים למיניהם, צורתה דומה לזאת של אביו וגובהה 1.65 מטרים. קיימת סברה בדבר היות סיאמון אבי בת פרעה שנישאה לשלמה. במקרא מתואר אותו חותן שלמה כמוסר גזר בתור נדוניית בתו, אחר שהשמיד את העיר. כמלך חלש, ביקש להסדיר את יחסיו עם ממלכת ישראל המאוחדת - כוח עולה בימיו. פַּרְעֹה מֶלֶךְ-מִצְרַיִם עָלָה, וַיִּלְכֹּד אֶת-גֶּזֶר וַיִּשְׂרְפָהּ בָּאֵשׁ, וְאֶת-הַכְּנַעֲנִי הַיֹּשֵׁב בָּעִיר, הָרָג; וַיִּתְּנָהּ, שִׁלֻּחִים, לְבִתּוֹ, אֵשֶׁת שְׁלֹמֹה (מלכים ב' א', ט' ,ט"ז). מדיה וקבצים בנושא סיאמון בוויקישיתוף
סופרנובה 1604

סופרנובה 1604 (מסומנת SN 1604) הנקראת גם הסופרנובה של קפלר הייתה התפוצצות סופרנובה שאירעה בגלקסיית שביל החלב, בחלק השמיים שמזוהה עם קבוצת הכוכבים נושא הנחש. נכון ל-2013, זו הסופרנובה האחרונה שנצפתה בגלקסיית שביל החלב בזמן התרחשותה, במרחק של כ-13,000 שנות אור מהשמש. בזמן האירוע, הייתה הסופרנובה בהירה מכל כוכב אחר בשמי הלילה ומכל כוכבי הלכת (מלבד נוגה), עם בהירות נראית של 2.5- בשיאה. הסופרנובה נצפתה לראשונה ב-9 באוקטובר 1604. האסטרונום הגרמני יוהאנס קפלר צפה בה לראשונה ב-17 באוקטובר, ומאוחר יותר היא נקראה על שמו. כמו כן, קפלר כתב ספר אודות האירוע, "אודות הכוכב החדש על רגלו של נושא הנחש" ("De Stella nova in pede Serpentarii"). הייתה זו הסופרנובה השנייה שנצפתה בתוך דור (הקודמת הייתה סופרנובה 1572 בקסיופאה אשר בה צפה טיכו ברהה). באוקטובר 2004, במלוא 400 שנה לגילוי הסופרנובה, יצא פרסום עדכני של צוות אסטרונומים מארצות הברית אודות העצם ומאפייניו. הסקירה התבססה על מידע שהגיע ממספר מצפי כוכבים וטלסקופים גדולים - ביניהם האבל, צ'נדרה ושפיצר. אחת התוצאות של מחקר זה היא הערכה מדויקת יותר של מרחק העצם מהשמש: כ-13,000 שנות אור, לעומת הערכה קודמת של 20,000. מידע נוסף מפרסום זה הוא לגבי גל ההדף של החומר שנזרק מהכוכב המקורי בסופרנובה וממשיך להתפשט במהירות גבוהה - כ-6 מיליון קמ"ש (כ-1,700 ק"מ לשנייה). מעריכים כי מיד לאחר פיצוץ הכוכב, מהירות זו הייתה גדולה פי חמישה. החומר המתפשט פוגע בדרכו בגז ואבק בין-כוכבי ומחמם אותם לטמפרטורות גבוהות. החומר ממש מאחורי חזית גל ההדף זוהר בקרינת X, והטמפרטורה שלו היא כ-2 מיליון מעלות. קוטר העצם, נכון לשנת 2004, הוא 14 שנות אור. שארית סופרנובה זו נחשבת לאחד העצמים האופייניים מסוגם, ומהווה נושא למחקרים אסטרונומיים רבים עד היום. בסך הכל, נצפו בשביל החלב שש סופרנובות שונות במהלך אלף השנים האחרונות. מתוכן, רק לאירוע זה טרם ידוע איזה סוג כוכב התפוצץ. מדיה וקבצים בנושא סופרנובה 1604 בוויקישיתוף סופרנובה 1604, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סופרנובה 1604, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים http://www.space.com/412-supernova-400-year-explosion-imaged.html הסופרנובה קסיופאה A התרחשה מאוחר יותר, אך לא נצפתה בזמן האירוע עצמו. http://www.nasa.gov/vision/universe/starsgalaxies/kepler.html
האיקה קמרלינג אונס

האיקה קמרלינג אונס (בהולנדית: Heike Kamerlingh Onnes;‏ 21 בספטמבר 1853 - 21 בפברואר 1926) היה פיזיקאי הולנדי, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1913, על מחקרו את תכונות החומר בטמפרטורות מאוד נמוכות, מחקר שאיפשר, בין השאר, לראשונה, הפקת הליום נוזלי. קמרלינג אונס נולד בחרונינגן שבצפון הולנד. ב-1870 החל ללמוד באוניברסיטה בעיר הולדתו. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, שם למד תחת רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף, בשנים 1871–1873. לאחר מכן שב לחרונינגן, שם סיים את התואר השני ב-1878 ואת הדוקטורט שנה לאחר מכן. עבודת התיזה שלו נקראה "הוכחות חדשות על סיבוב כדור הארץ" (במקור: Nieuwe bewijzen voor de aswenteling der aarde). בשנים 1878–1882 שימש כמרצה ועוזרו של יוהנס בושה (Johannes Bosscha), מנהל הפוליטכניק בדלפט. לאחר מכן ועד 1923 כיהן כפרופסור במחלקה לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת ליידן. בשנת 1904 הקים מעבדה גדולה לחקר קְרִיוֹגֶנִיקָה, (חקר תופעות שמתרחשות בטמפרטורות נמוכות) וזכה להכרה והערכה מצד הקהילה המדעית. ב-1908 היה לראשון שהצליח ליצור הליום נוזלי, בעזרת קריוסטט (cryostat), כלי קיבול לחומרים בטמפרטורות נמוכות במיוחד. תוך שימוש באפקט ג'ול-תומסון, הצליח להוריד את הטמפרטורה לפחות ממעלה אחת מעל האפס המוחלט - הטמפרטורה הנמוכה ביותר שהושגה על כדור הארץ עד אז. הציוד המקורי מניסוי זה נמצא במוזיאון Boerhaave בליידן. קמרלינג אונס נישא למריה אדריאנה וילהלמינה אליזבת ביילבלד (Bijleveld) ונולד להם בן אחד, אלברט. ערך מורחב – מוליכות-על ב-1911 הצליח אונס לבצע אנליזה של מתכות (כספית, בדיל ועופרת) בטמפרטורות נמוכות מאוד. מדענים אחרים, ביניהם ויליאם תומסון, האמינו כי בטמפרטורות אלו אלקטרונים הנעים דרך מוליך יגיעו לעצירה מוחלטת, כלומר ההתנגדות תהפוך לאין-סופית באפס המוחלט. אונס חשב כי ההתנגדות החשמלית תרד בצורה הדרגתית עד לאפס. אוגוסטוס מטייסן (Augustus Matthiessen) הצביע עוד קודם לכן כי ככל שהטמפרטורה יורדת, המוליכות החשמלית משתפרת (כלומר, ההתנגדות יורדת). לפי ניסוייו של אונס ועוזריו, כבר ב-4.2 מעלות קלווין, ההתנגדות ירדה לאפס. בניסוי זה טבע אונס את המונח מוליכות-על, בהתייחסו למצבה ותכונותיה של הכספית. הוא פרסם מספר מאמרים על התופעה, בתחילה תחת השם "supraconductivity" ומאוחר יותר במונח המוכר "superconductivity". על עבודתו זו זכה להכרה והערכה רבה בקהילה המדעית וזכה במדליית רמפורד בשנת 1912 ובפרס נובל לפיזיקה בשנת 1913. על שמו נקרא אפקט אונס (ידוע גם בשם "סרט רולין") וכן מכתש בירח. מדיה וקבצים בנושא האיקה קמרלינג אונס בוויקישיתוף האיקה קמרלינג אונס, באתר פרס נובל (באנגלית) האיקה קמרלינג אונס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ביוגרפיה באתר זוכי פרס נובל האיקה קמרלינג אונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האיקה קמרלינג אונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מערב המידלנדס

אזור מערב המידלנדס (באנגלית: West Midlands) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. אזור מערב המידלנדס כולל את המחוזות הבאים: מחוז שייר = † | מחוז מטרופולין = * המשרדים הממשלתיים של מערב המידלנדס האספה האזורית של מערב המידלנדס סוכנות המוזיאונים הסיפריות והארכיונים האזורית סוכנות הפיתוח למערב המידלנדס מערב המידלנדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורקשייר והאמבר

אזור יורקשייר והאמבר (באנגלית: Yorkshire and the Humber) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. האזור חולש על חלקו המזרחי של מחוז יורקשייר ההיסטורי. בין עריו העיקריות יורק, לידס ושפילד. אזור מזרח המידלנדס כולל את המחוזות הבאים: מחוז שייר = † | מחוז מטרופולין = * המשרדים הממשלתיים של יורקשייר והאמבר האספה האזורית של יורקשייר והאמבר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חן אסטרוגו

חן אסטרוגו (נולדה ב-25 בפברואר 1990 בחולון) היא טניסאית עבר ישראלית, שדורגה בשיאה במקום ה-468 בדירוג העולמי. אסטרוגו זכתה בארבעה תוארי זוגות בסבב ה-ITF והופיעה פעם אחת במדי נבחרת הפדרציה של ישראל. אסטרוגו החלה לשחק טניס בגיל 8. היא השתתפה בפעם הראשונה בטורניר מסבב הבוגרות בשנת 2004. מאזן המשחקים שלה בסבב הבוגרות עמד נכון ליום פרישתה על 60 ניצחונות ו-51 הפסדים ביחידות ו-53 ניצחונות ו-39 הפסדים בזוגות. בחודש אפריל 2008 הודיעה טניסאית העבר אנה סמשנובה שהיא תאמן את אסטרוגו. באותו חודש נכללה אסטרוגו בפעם הראשונה בסגל נבחרת הפדרציה, במשחקים שנערכו בישראל מול הנבחרת הצ'כית. בפברואר 2009 אסטרוגו התגייסה לצה"ל כספורטאית מצטיינת. אסטרוגו פרשה ממשחקי הטניס המקצועיים וכיום היא מעבירה שיעורים פרטיים של לימוד טניס בתל אביב ומאמנת ברמהש ההופעה היחידה של אסטרוגו בגביע הפדרציה הייתה בפברואר 2010, אז היא הפסידה במשחק זוגות בצוותא עם קרן שלמה לזוג הולנדי במסגרת משחקי הבית האירופאי-אפריקני מספר 1. הישגי השיא של אסטרוגו בקריירה היו הגעה לגמר וארבעה חצאי גמר בטורנירים מסבב ה-ITF. הגמר היה בבאלס שברומניה ביולי 2008, וחצאי הגמר היו ברמת השרון בפברואר 2006, באנטליה באפריל 2008, בגזיאנטפ במאי 2008 ובתל אביב ביוני 2009. חמשת הטורנירים היו על סך 10,000 דולרים, כאשר להגרלה הראשית של הטורניר באנטליה העפילה אסטרוגו מהמוקדמות. כמו כן זכתה אסטרוגו בארבעה תוארי זוגות בטורנירים מסבב ה-ITF באיסטנבול, רמלה, תל אביב ומיטילנה, ארבעתם על סך 10,000 דולרים. חן אסטרוגו, באתר ה-WTA חן אסטרוגו, באתר ה-ITF חן אסטרוגו, באתר גביע הפדרציה אלמוג שריד, סמאשנובה מאמנת את חן אסטרוגו בת ה-18, באתר nrg‏, 28 באפריל 2008 ניר וולף, פתאום נהיה קיץ, באתר הארץ, 25 באפריל 2008