צילי ואנג

צֶציליֶה (צילי) ואנג (בגרמנית: Zäzilie (Cilli) Wang;‏ 1 בפברואר 1909 – 10 ביולי 2005) הייתה רקדנית, קברטיסטית ופנטומימאית יהודייה אוסטרית-הולנדית. צילי ואנג נולדה וגדלה במשפחת סוחרים יהודים מתבוללת אמידה וליברלית בווינה בירת אוסטריה, הצעירה משלושת ילדיהם של רגינֶה (לבית וֶצשטיין) ומרקוס ואנג, ילידי גליציה. מילדותה למדה מחול, ובגיל 16 הצטרפה לכיתת המחול המודרני הראשונה שאך זה נפתחה אז באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה של וינה. מורתה הייתה גרטרוד בודנוויזר, הכוהנת הגדולה של האקספרסיוניזם בתחום המחול באוסטריה. ואנג, שכונתה "פבלובה של הפרודיה" (Pawlowa der Parodie), החלה כבר בילדותה לערוך ניסויים בתנועה המבוססת על המילה המדוברת. הופעתה הראשונה הייתה ב-1929 ב"קומדי תיאטר", עם הקריין ארנסט צייס. ב-1932 הציגה את המונודרמה "הָרְלֶקינאדֶה" (Harlekinade), שכתב בעלה, האנס שלזינגר, מחזאי, משורר, במאי ופילוסוף. בשנים הבאות הופיעה בקברטים שונים בווינה ובברלין וב-1936 ייסדה עם בעלה קברט בווינה והצטרפה ל"תיאטר דֶר פוֹלְקְסְהוֹכְשוּלֶה" בווינה, שניהל שלזינגר. ב-1938, בזמן האנשלוס באוסטריה, נמצאו בני הזוג בסיור הופעות בשוודיה. הם נמלטו להולנד, ובשנים הבאות הופיעה ואנג בהצגות יחיד של מחול ודיבור בתיאטראות באמסטרדם ובסכוונינגן וכן בקברטים ובהצגות רוויו. במשך שנות חייה בהולנד פיתחה ואנג את אמנות ה"טרנספורמציה" (Verwandeleien) שלה למלוא היקפה. בהשראת גתה, סרטי וולט דיסני, צ'ארלי צ'אפלין, וילהלם בוש וכריסטיאן מורגנשטרן יצרו ואנג ושלזינגר עולם של יצורים קסומים בגיחוכם. ואנג גילמה דמויות שונות, באמצעות תלבושות, פאות ובובות, בהן מקס ומוריץ; גבירות האג המעודנות בדמות ג'ירף טרקלינים ששם אותן ללעג; חייל מתרברב המתנפח עוד ועוד עד שהוא מתפוצץ ברהבתנותו; ציפור בלרינה מחוללת בעליצות לצלילי פגניני; זוג אופנתי יוצא במחול (ואנג בדמות הגבר עם בת-זוגו הבובה) ועוד כהנה וכהנה. הקו הבולט בכל דמויותיה היה ההומור השנון, העוקץ, שעליו התבססה הטרנספורמציה, באמצעות תנועה, מחול אקספרסיוניסטי, פנטומימה, פרודיה, גרוטסקה ליצנות, משחק, מוזיקה, טקסט, תלבושות, אקרובטיקה ופעלולי תאורה. אין פלא, שוואנג דחתה את המונח "רקדנית גרוטסקית" ביחס ליצירתה. ב-1941 ירדו ואנג ושלזינגר למחתרת כדי להימלט מצווי הגירוש. שלזינגר מת מתשישות ב-10 באפריל 1945. ואנג החלה להופיע מיד לאחר המלחמה בקברטים שונים וב-1946 הופיעה לראשונה בסולו ללא טקסט בהאג, בליווי הפסנתרן וים דה פריס, שהיה ב-1950 למלווה הקבוע שלה ולשותפה. בשנת 1952 הייתה ואנג לאזרחית הולנד. ב-1971 חגגה את יובל ה-25 להופעת הסולו הראשונה שלה בתיאטרון המלכותי (Koninklijke Schouwburg) בהאג. באותה שנה החליטה לפרוש מן הבמה. ב-1975 חזרה לעיר הולדתה "ללא רצון בנקם ובמעשי תגמול" אמרה, בהתייחסה לעובדה, שהוריה נרצחו בשואה ואיש ממשפחתה לא נותר בווינה. היא המשיכה לחיות בווינה עד מותה ב-2005, ללא קשר עם הקהילה היהודית בעיר. ארכיונה שמור בספרייה הלאומית של אוסטריה. צילי ואנג הופיעה בישראל מספר פעמים: בשנים 1950, 1951, 1956 ו-1961. Oskar Pausch (Hrsg.), Zauber der Verwandlung. Cilli Wang in ihren Gestalten, Wien: Österreichisches Theatermuseum, 1981. (בגרמנית) Hanny Alkema, De wondere wereld van Cilli Wang, Amsterdam: Theater Instituut Nederland, 1996. (בהולנדית) Manfred Oberlechner, "Cilli Wang in den Niederlanden. Eine Wiener Verwandlungskünstlerin im Exil," Zwischenwelt. Zeitschrift für Kultur des Exils und des Widerstands 20,4 (2004), 31-38. (בגרמנית) Manfred Oberlechner, "Exiltheater in den Niederlanden. Cilli Wang," in: Peter Csobádi [et al.] (Hrsg.), Das (Musik-)Theater in Exil und Diktatur. Vorträge und Gespräche des Salzburger Symposions 2003, Anif/Salzburg: Mueller-Speiser (Wort und Musik, 58), 2005, S. 791-805. (בגרמנית) Andrea Hipfinger, "Cilli Wang – die Pawlowa der Parodie," in: Germaine Goetzinger und Inge Hansen-Schaberg (Hrsg.), "Bretterwelten". Frauen auf, vor und hinter der Bühne, Edition Text + Kritik (Frauen und Exil, 1), 2008, S. 105–122. (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא צילי ואנג בוויקישיתוף צילי ואנג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צילי ואנג, באתר MusicBrainz (באנגלית) מנפרד אוברלכנר, צילי ואנג, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) צילי ואנג באתר הספרייה הלאומית של אוסטריה: ביוגרפיה מתוך Zauber der Verwandlung. Cilli Wang in ihren Gestalten‏ (1981) (בגרמנית) האנס שלזינגר וצילי ואנג באתר Literaturhaus Wien "צילי ואנג" באנציקלופדיה לתיאטרון בהולנדית מ. מ. רנדל, מאולם הקונצרטים והבמה | הופעתה של הגברת צילי ואנג באולם "אהל", חרות, 5 בדצמבר 1950 סגול יחזקאל משה ניימן, צילי ואנג, דבר, 8 בדצמבר 1950 אוליה זילברמן, רשימות מוזיקאליות | האמנות המלבלבת של צילי ואנג, על המשמר, 15 בדצמבר 1950 צילה ונג, חרות, 25 במאי 1951 סגול יחזקאל משה ניימן, צילי ואנג, דבר, 15 ביוני 1951 ע. ז., צילי ואנג, דבר, 15 ביוני 1951 צילי וואנג מבקרת שוב בישראל, חרות, 23 במרץ 1956 ר. עזריה, לילה לילה, מעריב, טור 2, 25 במרץ 1956 תרבות ואמנות | צילי וואנג: "שאיפתי – להצחיק אנשים!", דבר, טור 1, 6 באפריל 1956 עפרה א., צילי ואנג: "צ'ארלי צ'אפלין של הריקוד", דבר, 20 באפריל 1956 אורי חפר, מאחורי הקלעים | צילי וונג – האשה השותקת, חרות, 9 בנובמבר 1961 הומור של רצינות, דבר, 24 בנובמבר 1961 י. לפיד, מדברים עליהם השבוע | המזוודה הראשונה, מעריב, טור 3, 24 בנובמבר 1961 נחמן בן עמי, תיאטרון | "זוהי צילי ואנג", מעריב, 30 בנובמבר 1961 זוהי צילי ואנג, מעריב, מן הביקורות, 6 בדצמבר 1961 מנשה רבינא, תוים | צילי ואנג, דבר, 8 בדצמבר 1961 ביקורת על הופעתה בפרדריקסבורג, וירג'יניה, ארצות הברית 27 באוקטובר 1964 (באנגלית) Hanny Alkema, De serieuze humor van Cilli Wang, Trouw | De Verdieping, 12/12/96 (בהולנדית) Kabarettistin Cilli Wang ist tot, Vienna Online, 15. Juli 2005 (בגרמנית) Ursula Seeber (Wien), Ich möchte am liebsten ein ganzes Ensemble sein, in: Neuer Nachrichtenbrief der Gesellschaft für Exilforschung, 26 (Dezember 2005), S. 7 (בגרמנית) תמונות: צילי ואנג באתר Europeana צילי ואנג באתר הספרייה הלאומית של אוסטריה צילי ואנג, 1932 באתר Het Geheugen van Nederland ריקודי צילי ואנג, דבר, 22 בדצמבר 1950 רגינה ואנג: דף עד שמולא על ידי בתה, אנה נָדַאי, 25 באפריל 1978, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם. מרקוס ואנג: דף עד שמולא על ידי בתו, אנה נָדַאי, 25 באפריל 1978, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם. מנפרד אוברלכנר, צילי ואנג, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית). צילי ואנג באתר הספרייה הלאומית של אוסטריה.