laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוזה פריז (1856)

חוזה פריז (1856) היה הסכם שנחתם ב-30 במרץ 1856 בפריז בין הצדדים שהשתתפו במלחמת קרים: האימפריה העות'מאנית ושותפיה (צרפת, הממלכה המאוחדת, האימפריה האוסטרית, ממלכת סרדיניה ופרוסיה) והאימפריה הרוסית. כישלון הרוסים במלחמה והפסדיהם בקרבות מצאו ביטוי בהסכם. רוסיה ויתרה על הביצורים באיי אולנד בים הבלטי. רוסיה הסכימה להכריז על נהר הדנובה כנתיב שיט חופשי. רוסיה ויתרה על ולאכיה, מולדובה וסרביה כמדינות החסות שלה. חלק משטחי רוסיה בדרום בסרביה ובאזור הדנובה עברו למולדובה. רוסיה החזירה לעות'מאנים את השליטה על העיר קרס וסביבותיה. חצי האי קרים הוחזר לרוסיה. הים השחור הוכרז כים נייטרלי ולאף מדינה לא הייתה זכות להחזיק צי בים זה. ההסכם היווה מכה קשה עבור האימפריה הרוסית. הוא שינה באופן מהותי את יחסי הכוחות באירופה. הסכם זה היה הסכם מרכזי בדיפלומטיה אירופאית עד למלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870. הרוסים הצליחו לבטל את האיסור להחזיק צי בים השחור רק בשנת 1871 ולהחזיר את השטחים שאיבדו כתוצאה מהסכם זה רק בשנת 1878, בהתאם להסכמים שגובשו במהלך קונגרס ברלין. מדיה וקבצים בנושא חוזה פריז בוויקישיתוף ההסכם (בצרפתית) ההסכם (ברוסית) חוזה פריז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אשפרה

אשפרה, היא מכלול תהליכים כימיים ופיזיקליים, המיועדים לשיפור תכונות המוצר. האשפרה מתבצעת בדרך כלל כשלב אחרון בתהליך הייצור. המילה אשפרה מקורה במילה אשפר שבלשון חז"ל הייתה כינוי לאדם המתקן מלבושים, מטליא בגדים ומשפרם. במשמעותו המודרנית המושג משמש בעיקר בתעשיות הטקסטיל והבנייה. המונחים הלועזיים המקבילים, דוגמת finishing באנגלית, מתייחסים גם לתעשיות נוספות כמו תעשיות המתכת והעץ. שלבי העיבוד הסופיים של בדים מתבצעים במפעלי אשפרה, הם כוללים ניקוי, גירוד, יישור, ייצוב, חיזוק וכדומה. רוב מפעלי האשפרה מספקים, בנוסף לתהליכי האשפרה, גם תהליכי צביעה או הדפסה לבדים, יחד עם זאת קיימים מפעלים ייחודיים לאשפרה ואחרים ייחודיים לצביעה או להדפסה, במקרים כאלה הבדים עוברים ממפעל האשפרה למפעל הצביעה או הדפוס וחוזרים, לגמר התהליך, למפעל האשפרה. האשפרה כוללת תהליכים כימיים, תרמיים, מכניים, ושילוב ביניהם. אלו תהליכים מיקרוסקופיים הפועלים על הסיבים מהם עשוי הבד. תהליכי האשפרה מטרתם להשלים את תהליכי הייצור ולהקנות לבד תכונות מיוחדות: מראה, מגע, חוזק, עמידות בשחיקה, יציבות צבע בעת חשיפה לאור השמש וחומרי הכביסה, אל-קמט, אנטי סטטיות, חסינות נגד בעירה בעת שרפה, ועוד. תהליכי האשפרה בטקסטיל פותחו ברובם בעקבות המהפכה התעשייתית, אולם היו גם כאלה שהיו נהוגים עוד קודם לכן. השלב הראשון של האשפרה הוא שלב ה"חריכה" ו ה"פישור". כאן מנקים את הבד מאבק, משרידי צמחייה, ומשאריות חמרי לוואי ששימשו בשלבים הקודמים של הייצור: הטוויה והאריגה. שלב ראשון זה מתחיל בהברשת הבד לשם ניקויו. אחר כך באה ה"חריכה" עצמה, שמטרתה לנקות את הבד מהסיבים הקצרים המזדקרים מעל פניו, לשם כך מעבירים את הבד הרטוב במהירות מעל מבערי גז. לאחר מכן מתבצעת הברשה נוספת להסרת האפר שנוצר בחריכה. ה"פישור" מיועד להוציא את חמרי העימלון שהוספו לסיבים לצורך חיזוקם לקראת האריגה. לשם כך הבד מוספג בתמיסה מימית המכילה אנזימים המפרקים את העמילן לסוכרים המסיסים במים. השלב השני באשפרה הוא "ניקוי והלבנה": מעבירים את הבד בסדרת אמבטיות ייעודיות. בראשונה שוטפים את הבד להוצאת שרידי תהליך ה"פישור". השנייה מכילה תמיסה חמה של חומר בסיסי וחומר הלבנה, תמיסה המפרקת את הקליפה השעוותית ובכך מקילה את ספיגת הצבע בבד (אם יגיע לצביעה או לדפוס). מכאן הבד עובר לטיפול בקיטור המפרק את הפיגמנט הטבעי של הכותנה. לבסוף מנטרלים את שאריות החומר הבסיסי באמבטיה המכילה תמיסת חומץ. בשלב השלישי הבד עובר יישור וייצוב, זאת לתיקון עיוותי צורה שחלו במהלך התהליך כולו ולמניעת התכווצות הבגד (שייוצר מבד זה) בתהליכי הכביסה הביתיים. בבדים העוברים תהליכי צביעה ודפוס מתבצע השלב השלישי לאחר תהליכים אלה. אשפרה בתעשיית הבנייה היא תהליך חיזוק, המבוצע ביציקות בטון, ובייצור איטונג, מוצרי חרס, אריחים ודלתות עץ. אשפרת בטון הוא תהליך נפוץ בכל פרויקט בנייה של שיפור חוזקו ותכונותיו של הבטון באמצעות הרטבתו במים או שמירתו תחת תנאי לחות מבוקרת, על פי התקן הישראלי יש לבצע אשפרה ולשמור על הבטון רטוב במשך 7 ימים מהיציקה. במפעלים היוצרים רכיבי בנייה טרומית מבוצעת אשפרה מזורזת על ידי חימום רכיב הבטון ללא ייבושו (על ידי שינוי הלחץ האטמוספירי) והיא נמשכת מספר שעות. טקסטיל טוויה אריגה סריגה אשפרה וסיבים עשויים, סרטון בערוץ "ORTIsrael", באתר יוטיוב (אורך: 21:52)
All You Need Is Love

All You Need Is Love (בתרגום מאנגלית לעברית: כל מה שאתה צריך זו אהבה) הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס שנכתב על ידי ג'ון לנון, ושהקרדיט אליו נרשם על שם לנון-מקרטני. השיר הולחן במיוחד עבור שידור הלוויין הראשון ב-25 ביוני 1967 (שודר ב-25 מדינות לכ-400 מיליון צופים). השיר שודר במסגרת התוכנית "Our World" של ה-BBC. לאחר מכן, מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-362 ב-500 השירים הטובים ביותר של כל הזמנים. כשלנון נשאל על השירים "Give Peace a Chance" ו-"Power to the People" האם הם תעמולה הוא השיב "כמובן. גם All You Need is Love. אני אמן מהפכני, אני מקדיש את האמנות שלי לשינוי". השיר נפתח בפתיח של "לה מארסֵיֶיז", המנון צרפת, וממשיך עם לווי תזמורתי לאורך השיר כולו. בפייד אאוט מצטרפים אמנים רבים לשיר "אהבה היא כל מה שאתם צריכים", אמנים בולטים במוזיקה הבריטית, כגון מיק ג'אגר, אריק קלפטון, קית' ריצ'רדס, מריאן פיית'פול, ג'יין אשר ועוד. בצד ב' של התקליטון הופיע השיר "Baby, You're a Rich Man". ב-18 במאי 1967 חתמו הביטלס על חוזה כנציגי בריטניה ב-"Our World", שיועבר בשידור חי באמצעות לוויין, ב-25 ביוני. הביטלס התבקשו לספק שיר עם מסר שניתן יהיה להבין בקלות על ידי כולם. הלהקה התחייבה לבצע את הבקשה בזמן שהם שוקלים לעשות ספיישל טלוויזיוני, Magical Mystery Tour, ועבודה על שירים עבור סרט האנימציה Yellow Submarine, אשר הם היו מחויבים חוזית ל-יונייטד ארטיסטס לספק ארבע הקלטות חדשות. "All You Need Is Love" נבחר עבור Our World בגלל משמעותו החברתית העכשווית ונבחר מעל ל-"Your Mother Should Know" שכתב פול מקרטני. בהצהרה למגזין Melody Maker, בריאן אפשטיין, מנהל הלהקה, אמר על "All You Need Is Love": "זה היה שיר מעורר השראה והם באמת רצו לתת לעולם מסר, הדבר הנחמד הוא שאי אפשר לפרש אותו בצורה לא נכונה, זה מסר ברור שאומר שאהבה היא הכל". בשנת 2012 ביצעו כל כוכבי Spy פסטיגל את השיר במסגרת המופע בעלת אותו שם. מידע על היצירה "All You Need Is Love" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "All You Need Is Love" באתר AllMusic מידע על היצירה "All You Need Is Love" באתר Discogs גרסאות נוספות ל"All You Need Is Love" באתר SecondHandSongs מצעד שירי הביטלס של כאן 88
שרוול

שרוול הוא חלק של הבגד המכסה את הזרוע. אורך השרוול משתנה, מחולצות ללא שרוולים הדומות לגופיות עד חולצות עם שרוולים ארוכים שמכסים את כף היד. אופי השרוול משתנה לפי אופנת הלבוש ומשתנה גם לפי מדינות ותקופות. בצבאות רבים בעולם מוצגות על שרוולי המדים דרגות החיילים, ולעיתים מוצגים על השרוול מאפיינים נוספים של החייל. גם בתעופה אזרחית ובצי הסוחר משמש חלקו התחתון של השרוול להצגת הדרגות. לעיתים קצהו התחתון של השרוול נסגר בכפתור או בחפת. ביהדות ובאסלאם קיימים כללי צניעות המתייחסים לאורך השרוולים. מקור המילה שרוול במילה הפרסית شلوار SHALVAR = מכנסיים. ללשון הגיעה מילה זו ולאחר מכן חל שיכול אותיות וקיבלנו שרוול, או שרוואל, המזכיר את המכנס הפרסי במראהו. השם הגיע לערבית בצורת סרבאל = מעיל, כותונת. השם סרבל מצוי במקרא במשמעות של מכנסיים מצמר עבה, ושם זה נזכר בספר דניאל ג' כ"ז: "וסרבליהון לא שנו", זוהי צורה ארמית-בבלית של שם זה. מכאן בערבית סרבאל. המילה עברה ליוונית ולשונות הסלאביות – שארובארי. ביוונית וברוסית התחלפה הלמד במילה הפרסית שלואר בריש = אותיות למנ"ר. בספרות הגאונים של ימי הביניים מופיעה המילה שרוול בצורה שרבל כצורת משנה של סרבל בארמית המקראי, במשמעות מושאלת "בית זרוע". ראו לדוגמה: תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ע"ב, עמוד ב'; משנה ברורה, עה, ס"ק ב לשרוול שרוולים ופעלים גזורי שם | האקדמיה ללשון העברית, באתר hebrew-academy.org.il
טומאן

טוֹמאן (בפרסית: تومان) היה מטבע זהב איראני, אשר במקורו היה שווה ערך לדוקט. מקור המילה בשפות האלטאיות, ומובנה "עשרת אלפים". הוא נחלק ל-10 קראן, ומשקלו החוקי היה 3.376 גרם. הוא שימש באיראן עד שנת 1932, כאשר הוחלף על ידי הריאל, לפי מפתח של 1 טומאן = 10 ריאל. מדיה וקבצים בנושא טומאן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דאגלס DC-6

דאגלס DC-6 (באנגלית: Douglas DC-6) הוא מטוס נוסעים ותובלה בעל ארבעה מנועי מדחף תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני. המטוס נבנה בין השנים 1958-1946 והוא התחרה במטוס הלוקהיד קונסטליישן. בסך הכול נבנו 702 מטוסים מדגם זה, אחד מהם היה מטוסו הפרטי של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. המטוס פותח על ידי חברת דאגלס לפי מפרט חיל האוויר של ארצות הברית בשנת 1944 כגרסה מתקדמת למטוס הסקיימאסטר. עם סיום מלחמת העולם השנייה ביטל הצבא האמריקאי את הזמנת המטוסים, ודאגלס המירה את המטוס הצבאי לאזרחי. המטוס טס לראשונה ב-15 בפברואר 1946, והפרט הראשון נמסר ללקוח במרץ 1947. אולם מספר תאונות, בהן זו של טיסה 608 של יונייטד איירליינס, שבה נהרגו כל 52 נוסעי המטוס, גרמו לקרקוע המטוס עוד בשנה הראשונה לפעילותו. הגורם לתאונות היה מיקום מכל הדלק סמוך למנוע. המטוסים תוקנו ואחרי ארבעה חודשים שבו לטוס. XC-112 אב הטיפוס של המטוס, יוצר עבור חיל האוויר של ארצות הברית. DC-6 המטוס בתצורה אזרחית. DC-6A גרסת מטען, למטוס זה הוספה דלת מיוחדת למטענים. DC-6B גרסה משודרגת ל-DC-6. DC-6C מטוס נוסעים ומטען. VC-118 בגרסה זו הותקנו מיטות לנוסעי המחלקות הראשונות. C-118A יצור מיוחד עבור חיל האוויר האמריקאי, יוצרו 101 מטוסים מדגם זה. C-118B ,VC-118B ,VC-118A בגרסאות אלו שונו המנועים ומפרט המטוס. R6D-1 ו-R6D-1Z גרסאות מיוחדות עבור הצי האמריקאי. כמו כן המטוס היה בשירות אזרחי בכ-30 חברות תעופה. ב-24 באוקטובר 1947 עלה באש מטוס בשירות יונייטד איירליינס בעת שניסה לנחות נחיתת חירום בברייס קניון, 52 נוסעי המטוס נהרגו. ב-29 בנובמבר 1949 התרסקה טיסה 157 של אמריקן איירליינס בעת שניסה לנחות בדאלאס, 28 נהרגו. ב-24 באוגוסט 1951 התרסקה טיסה 615 של יונייטד איירליינס במחוז אלמדה (קליפורניה), כל 44 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. ב-29 באוקטובר 1953 התרסקה טיסה 304 של חברת התעופה האוסטרלית BCPA בקליפורניה, 11 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נהרגו. ב-13 בפברואר 1955 התרסקה בהרי Monte Terminillo (איטליה) טיסה של סבנה, 29 נהרגו. ב-1 בנובמבר 1955 התרסקה בלונגמונט (קולרדו) טיסה 692 של יונייטד איירליינס, 39 הנוסעים ו-5 אנשי הצוות נהרגו. ב-1 בפברואר 1957 התרסקה טיסה 823 של Northeast Airlines Flight בניו יורק, 20 נהרגו ו-81 ניצלו. ב-21 ביולי 1961 התרסקה באיים האלאוטיים טיסה 779 של אלסקה איירליינס, ששת הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. ב-10 בספטמבר 1961 - בהתרסקות מטוס הדאגלס DC-6 באירלנד נהרגו 83 אנשים. התרסקות זו היא תאונת הטיס הקטלנית ביותר בתולדות אירלנד. ב-18 בספטמבר 1961 התרסק מטוס הפעל בשירות האו"ם בקרבת העיר נדולה שברודזיה הצפונית (היום זמביה). במטוס שהו מזכ"ל האו"ם דאג המרשלד ו-15 נוסעים נוספים ואנשי צוות, כולם נהרגו בהתרסקות. ב-6 בפברואר 1965 התרסקה טיסה 107 של LAN איירליינס לתוך הר געש סמוך לסן חוסה, 87 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. ב-8 ביולי 1965 התרסקה טיסה 21 של קנדה פסיפיק איירליינס בקולומביה הבריטית, 46 הנוסעים ו-6 אנשי הצוות נהרגו. ב-20 בפברואר 1967 עלה באש מטוס של SAHSA בעת שנחת בנמל התעופה הבינלאומי בטגוסיגלפה (הונדורס), 4 נוסעים נהרגו. ב-24 ביולי 1977 התרסק בפוארטו מונט מטוס של חיל האוויר הצ'יליאני, 38 נהרגו. ב-24 ביולי 1985 עלה באש מטוס בשירות חיל האוויר הקולומביאני, 80 נהרגו. ב-1 במאי 1986 התרסק לתוך הר מטוס של חיל האוויר של סלבדור, 37 נהרגו. מדיה וקבצים בנושא דאגלס DC-6 בוויקישיתוף תמונות המטוס באתר Airliners.net תמונות המטוס באתר "JetPhotos"
אל-ביידא

האם התכוונתם ל... אל-ביידא (מחוז בתימן) אל-ביידא (עיר בתימן) אל-ביידא (לוב)
אסתנוספירה

אסתנוספירה (מיוונית, ἀσθενός, חלש ו-σφαῖρα, ספירה) היא השכבה העליונה הצמיגית של מעטפת כדור הארץ, הנמצאת מתחת לליתוספירה בעומקים של בין 100 ל-200 קילומטר מתחת לפני השטח, כשבסיסה מגיע לעומק של 700 ק"מ. תחת האוקיינוסים, ובמיוחד תחת הרכסים המרכז אוקייניים, שכבת האסתנוספירה קרובה יותר לפני כדור הארץ מאשר תחת היבשה. על חלקה העליון של האסתנוספירה נעים הלוחות הטקטוניים ובגלל צפיפותה המועטה הגלים סייסמיים עוברים דרכה באיטיות לעומת מעברם בשכבה שמעליה. השערות על קיומה של שכבה זו הועלו עוד בשנת 1926, אך רק לאחר רעידת האדמה בוואלדיביה ב-22 במאי 1960 התקבל אישוש לכך. אסתנוספירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Asthenosphere ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קדלסטון הול

קדְלֶסטון הול (באנגלית: Kedleston Hall, ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא בית אחוזה כפרי סמוך לכפר קדלסטון, אשר במחוז דרבישייר באנגליה, ומקום מושבה של משפחת קרזון (Curzon), שמקורה בנורמנדי שבצפון צרפת. האחוזה שייכת למשפחת קרזון מאז 1297, וייתכן שאף ממועד קדום יותר. המבנה הנוכחי החל להיבנות בשנת 1759 ביוזמתו של נתניאל קרזון, הברון הראשון מסקארסדייל (1804-1726). עיצוב המבנה מבוסס באופן חופשי על תוכנית של אנדראה פלדיו, ועל הבנייה הופקד האדריכל רוברט אדם. בעליו האחרונים של בית האחוזה היה שר החוץ לורד קרזון, אשר נפטר בשנת 1925. כיום האתר נמצא ברשות הנשיונל טראסט. המבנה פתוח לציבור למעט אגף אחד שבו עדיין מתגוררת משפחת קרזון. בית האחוזה בנוי משלושה אגפים עצמאיים, המקושרים ביניהם באמצעות שני מסדרונות. האגף המרכזי כולל אולמות אירוח, והשתמשו בו כאשר אורחים רבי מעלה פקדו את הבית. האגף המזרחי כולל חדרים לשימוש המשפחה. האגף המערבי כולל את המטבחים, חדרי השירות, ומגורי המשרתים. לאגף המרכזי שתי חזיתות – צפונית ודרומית. החזית הצפונית כוללת פורטיקו בעל שישה עמודים קורינתיים, והחזית הדרומית כוללת שני גרמי מדרגות רחבים, כל אחד מהם בצורת חצי גורן. באגף המרכזי יש אולם גדול, הכולל עשרים עמודי בהט, פסלים ורצפת שיש. האולם מואר באמצעות חלונות בגגו. הכניסה אליו היא דרך אולם שני, עגול, שגובהו כ-20 מטרים, והוא מקורה בכיפה שקופה, שבמרכזה אוקולוס. בבית מוצגים לראווה חפצים שונים שאסף לורד קרזון בזמן היותו מושל הודו. כמו כן מוצגת לראווה "שמלת הטווס" המשובצת אבני חן, שלבשה אשתו מרי בדורבר דלהי בשנת 1903. עוד כולל המבנה אוסף מרשים של רהיטים ופסלים. קדלסטון הול מוקף פארק רחב ידיים. ברחבי הפארק פזורים מבנים נוספים, ביניהם בית סירות וביתן קיץ. הגנים כמעט לא עברו שינויים במאתיים השנים האחרונות. מדיה וקבצים בנושא קדלסטון הול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קדלסטון הול אתר האינטרנט הרשמי של קדלסטון הול (באנגלית)
דאגלס DC-7

דאגלס DC-7 (באנגלית: Douglas DC-7) הוא מטוס נוסעים צר-גוף בעל ארבע מנועי מדחף תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס יוצר בין השנים 1953-1958, והוא היה המטוס האחרון מתוצרת דאגלס בו השתמשו במנועי מדחף. בסה"כ נבנו 338 מטוסים מדגם זה. בשנת 1945 הזמינה פאן אמריקן מדאגלס גרסה אזרחית למטוס הצבאי C-74 גלובמאסטר אף הוא תוצרת דאגלס, מספר חודשים לאחר מכן ביטלה פאן אמריקן את הזמנתה, אך בשנת 1950 חודש הפרויקט לפי מפרט של אמריקן איירליינס, שדרשה בין היתר מטוס שיוכל לטוס מחוף לחוף ללא הפסקה. אב הטיפוס טס במאי 1953 והוא נמסר לאמריקן איירליינס בנובמבר אותה שנה, משך זמן הטיסה של המטוס החדש היה 8 שעות מחוף לחוף. עם כניסתם לשירות של מטוסי הסילון, בוטלו הזמנות רבות למטוס וחברת דאגלס הפסיקה את יצורו בשנת 1958. למטוס שלוש גרסאות עיקריות: DC-7 הגרסה הראשונה של המטוס. DC-7B טס לראשונה באפריל 1955, היה מסוגל לטוס מניו יורק ללונדון בלי הפסקה. DC-7C טס לראשונה באפריל 1956, בגרסה זו הוגדלו המנוע, קיבולת הדלק, ומספר המושבים. בין החברות שהפעילו את המטוס: סבנה, סקנדינביאן איירליינס, אליטליה, רויאל ג'ורדניאן, מקסיקנה, KLM, סוויסאייר, סאות' אפריקן איירווייז, דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס, איראן אייר, פאן אמריקן, ויונייטד איירליינס. ב-30 ביוני 1956 התנגש מטוס דאגלס DC-7 של יונייטד איירליינס במטוס לוקהיד קונסטליישן של TWA מעל הגרנד קניון. 58 הנוסעים בDC-7 ו-70 הנוסעים בקונסטליישן נהרגו. ב-18 במאי 1958 התרסק מטוס של סבנה בעת שנחת נחיתת חירום בנמל התעופה של קזבלנקה, 52 נוסעים ותשעת אנשי הצוות נהרגו. ב-4 במרץ 1962 התרסקה בנמל התעופה של דואלה (קמרון) טיסה 153 של קלדוניאן איירווייז, 101 הנוסעים ו-10 אנשי הצוות נהרגו. ב-31 בדצמבר 1972 התרסק מטוס DC-7 בסן חואן (פוארטו ריקו), חמישה אנשים שהיו על המטוס נהרגו. מדיה וקבצים בנושא דאגלס DC-7 בוויקישיתוף תמונות המטוס באתר Airliners.net תמונות המטוס באתר "JetPhotos"
צדוק בן ארצי

הרב צדוק ("דוֹקי") בן ארצי (נולד ב-1957) הוא רב ומרצה ישראלי, נווט קרב במילואים בדרגת סגן-אלוף. היה רב חיל האוויר בשנים 2004–2007, ומייסד וראש תחום "תודעה יהודית" ברבנות הצבאית בין השנים 2001–2004. נולד ליצחק בן ארצי, שנפל בקרב על הר ציון במלחמת ששת הימים. בצעירותו קיים בן ארצי, מצאצאי הרב יעקב יצחק מפשיסחה, אורח חיים חילוני. הוא שירת בצה"ל כנווט קרב. בהמשך חזר בתשובה, למד בישיבת מרכז הרב ובכולל ארץ חמדה, וכיהן כרב חיל האוויר. בשנת 2001 הקים הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב ישראל וייס את ענף "ערכי תורה ללחימה" ברבנות הצבאית והעמיד בראשו את הרב בן ארצי. ייעודו של הענף היה לעורר מוטיבציה בקרב החיילים ולהנחיל להם ערכים של מצוינות אישית ושל ציונות. בעקבות ביקורת שהופנתה כלפי הרבנות הצבאית, השתנה שם הענף ל"תחום תודעה יהודית". בתקופת כהונתו של הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב אביחי רונצקי, התרחבה פעילות תחום תודעה יהודית תחת פיקודו של הרב בן ארצי. בתקופה זו הגיעה הפעילות החינוכית של הרבנות ביחידות צה"ל להיקפים נרחבים, בפרט בהפעלת חמ"ל המארגן ללוחמים ולקצינים בצה"ל סופי שבוע וסיורים ערכיים בירושלים. פעילות הרב בן ארצי בענף שעליו הופקד נערכה תוך מאבק סמכויות מול חיל החינוך, ותוך התמודדות עם ביקורת מגורמים בצבא ובתקשורת שראו בפעילותו הטפה דתית ופוליטית. באוגוסט 2014 השתחרר משירות פעיל בצה"ל. כיום משמש בן ארצי כמרצה במילואים בתחום תודעה יהודית. הרב בן ארצי נשוי לרבקה, בתו של פרופ' אברהם כוגן, ומתגורר בשכונת נוף ציון בירושלים, שבה הוא משמש באופן בלתי רשמי כרב השכונה. טולי פיקרש, הרבנות הצבאית מציגה: מהפך, באתר עיתון הצופה עמוס הראל‏, בכירים בצה"ל: הרבנות שוטפת את המוח לצבא, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2008 אודות חיל הרבנות הצבאית, באתר "אנשים ברשת" של צה"ל עמוס הראל, כך מחזיר הרב הצבאי את צה"ל בתשובה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2008 עמוס הראל, מלחמת תרבות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2008 עמוס הראל‏, בכירים בצה"ל: הרבנות שוטפת את המוח לצבא, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2008
חידונאי

חידונאי הוא אדם העוסק בחיבור חידות ובהצגתן הפומבית. כבר בתנ"ך רווח הנוהג לחוד חידות. שמשון חד לפלשתים חידה לא פתירה ("חידת חמיצר" בלשון ימינו) כדי למצוא תואנה להכות בהם. מלכת שבא באה לביקור אצל שלמה המלך ומנסה אותו בחידות כדי לעמוד מקרוב על גודל חכמתו. במאה ה-12 עסק אברהם אבן עזרא בחיבור חידות ובפתרון חידות. על-פי המסופר, ניצלו חייו וחיי תלמידיו בזכות פתרון שמצא לבעיית יוספוס הכללית. בשנות השישים של המאה ה-20 זכה להצלחה רבה בישראל החידונאי שמואל רוזן, שהציג את חידותיו (בעיקר חידות לשוניות וחידות דעת) בתוכנית הרדיו השבועית "קפד ראשו", וכן ערך חידונים פומביים. חידונאי נוסף שפעל באותה עת הוא שבח וייס, לימים יו"ר הכנסת, שעסק בתחום זה בעת שהיה סטודנט. קלוד באשה, שפעל במאה ה-16 בצרפת. הנרי ארנסט דודני, שפעל במאה ה-19 בבריטניה, ופרסם את חידותיו (בעיקר חידות מתמטיות) בכתבי עת ובספרים. סם לויד, שפעל במאה ה-19 בארצות הברית, ופרסם את חידותיו (בעיקר חידות מתמטיות, אך גם חידות מכניות) בכתבי עת ובספרים. מרטין גרדנר שפעל במאה ה-20 בארצות הברית, ופרסם חידות מתמטיות במשך חצי יובל שנים בטורו בירחון Scientific American. כמו כן עסק בהוצאה מחודשת של כתבי קודמיו, דודיני ולויד. הנרי ארנסט דודני מרטין גרדנר שמואל רוזן דן חמיצר
חמוס השלגים

חמוס השלגים או חמוס גמדי (שם מדעי: Mustela nivalis) הוא המין הקטן ביותר מבין כל היונקים בסדרת הטורפים. חמוס השלגים נפוץ באזורים האקולוגיים הפלארקטי והנארקטי שבחצי הכדור הצפוני ובכללם אלסקה, קנדה, צפון ארצות הברית, בריטניה הגדולה, אירופה הקונטיננטלית, צפון אסיה, צפון אפריקה והארכיפלג היפני. בנוסף, חמוס השלגים הובא לאיים האזוריים, סאו טומה וניו זילנד על ידי האדם. ייתכן ומין זה קיים באזור החרמון, שכן ידוע על קיומו בלבנון, ונמצאו מאובנים של מין זה באזורים שונים בארץ ישראל. כמו כן, הזואולוג הנרי בייקר טריסטראם, טען שהחמוס מצוי בישראל. למרות זאת, מלבד דיווח זה ומאובנים, אין שום ראיות לכך, שחמוס השלגים מצוי בישראל כיום. אם הוא אכן קיים בארץ, בניגוד לחמוס השלגים שבאזורים הצפוניים יותר של העולם, חמוס השלגים הישראלי וודאי לרוב נותר עם פרווה חומה בעונת החורף, שלא מתחלפת לצבע לבן, כמו החמוסים בלבנון ובטורקיה. גופו של חמוס השלגים ארוך ורזה מכוסה בפרווה תחתונה קצרה ושערות מגן ארוכות יותר. בקיץ צבע פרוותו בחלקיו העליונים חום עשיר, וחלקיו התחתונים לבנים. בחורף, באזורים הצפוניים המושלגים, לעיתים קרובות הפרווה לבנה לחלוטין, בעוד שבאזורים דרומיים הפרווה נותרת חומה. ראשו של חמוס השלגים צר ולו עיניים שחורות ואוזניים עגולות. יש לו רגליים קצרות ובכפות רגליו חמש אצבעות עם טופרים חדים. הזכרים גדולים מהנקבות: האורך הכולל של זכרים: 18–25 ס"מ; נקבות: 16.5–18 ס"מ. אורך הזנב של זכרים: 25–40 מ"מ; נקבות: 22–30 מ"מ. משקל זכרים: 40–55 גרם; נקבות: 30–50 גרם. ניתן להבדיל בין חמוס השלגים להרמין על פי גודל גופו הקטן של החמוס וזנבו הקצר שחסר צבע שחור בקצהו. Mustela nivalis allegheniensis Mustela nivalis campestris Mustela nivalis eskimo Mustela nivalis rixosa Mustela nivalis nivalis Mustela nivalis vulgaris Mustela nivalis minuta מדיה וקבצים בנושא חמוס השלגים בוויקישיתוף חמוס השלגים, באתר ITIS (באנגלית) חמוס השלגים, באתר NCBI (באנגלית) חמוס השלגים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חמוס השלגים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חמוס השלגים, באתר GBIF (באנגלית) חמוס השלגים באתר הרשימה האדומה של IUCN
חמוס מבאיש

חָמוֹס מַבְאִישׁ או סמור בר אירופי (שם מדעי: Mustela putorius) הוא מין יונק ממשפחת הסמוריים הנפוץ ברוב יבשת אירופה. מראהו הוא חום כהה, בטנו בצבע צהוב בהיר ויש לו זנב ארוך ורגלים קצרות. אורך זנבו בין 12-19 ס״מ וארך גופו בין 31-45 ס״מ. משקל הנקבות בערך 700 גרם ומשקל הזכרים 1.7 קילוגרם, סמור הבר האירופי גדול יחסית לסמורים אחרים אך הוא קטן מהלוטרה. התת-מין חמוס הבית בוית ממין זה לפני כ-3,000 שנה. לרוב סמור הבר האירופאי הוא פוליאנדרי, אך הנקבות מתנהגות לעיתים בצורה פוליגינית. מדיה וקבצים בנושא חמוס מבאיש בוויקישיתוף חמוס מבאיש, באתר ITIS (באנגלית) חמוס מבאיש, באתר NCBI (באנגלית) חמוס מבאיש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חמוס מבאיש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חמוס מבאיש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חמוס מבאיש, באתר GBIF (באנגלית) חמוס מבאיש באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
משה מרדכי חדש

הרב משה מרדכי חדש (י"ד בכסלו ה'תש"א, 14 בדצמבר 1940 – כ"ח בתמוז ה'תשע"ו, 3 באוגוסט 2016) היה ראש ישיבת אור אלחנן בירושלים. נולד בירושלים לרב מאיר חדש, המשגיח של ישיבת חברון, ולצביה לבית הוטנר, בת אחותו של הרב משה מרדכי אפשטיין (ועל שמו נקרא). למד בישיבת חברון. נישא לשרה, בתו של הרב יהושע דב לפין (לופיאנסקי), ר"מ בישיבת הרב עמיאל וחתנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. הרב חדש פתח את ישיבתו בשנת ה'תשל"ו (1976) בשם "מאור ירושלים", בשכונת מטרסדורף ובכנסת יהודה בשכונת סנהדריה, בתחילה ככולל אברכים ובהמשך כישיבה לקיבוץ, כשנתיים לאחר מכן עלה לישראל הרב שמחה וסרמן, בנו של הרב אלחנן וסרמן, שעמד בראשות ישיבת אור אלחנן בלוס אנג'לס, וביקש לייסד ישיבה מקבילה בישראל. וראה ברב משה מרדכי חדש כמתאים לכהן כראש הישיבה, והוא איחד את רצונו ביחד עם ישיבתו של הרב חדש ושמה של הישיבה שונתה לשם "אור אלחנן". בשנים הראשונות שכנה הישיבה בשכונת עזרת תורה בירושלים. בשנת תשנ"ג (1993) עברה הישיבה למבנה מפואר בשכונת רוממה. במבנה פועלים כולל אברכים וכן מכון להוצאת ספרים, העוסק בעיקר בהוצאת ספריו של הרב אלחנן וסרמן. הרב חדש התגורר בבניין הישיבה. הרב חדש ייסד בנשיאותו כמה ישיבות קטנות – בשכונת גבעת שאול בירושלים, בטבריה, בראשון לציון ובמודיעין עילית. צוות הר"מים מורכב ברובו מתלמידיו. נפטר ממחלת הסרטן בכ"ח בתמוז תשע"ו בבית החולים הדסה עין כרם. נקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים. במהלך הלווייתו מונו בנו הרב חיים אריה חדש וחתנו הרב צבי וינפלד למלא את מקומו בראשות הישיבה. אחיו הרב אהרון חדש הוא משגיח בישיבת מיר. אחיו הרב נפתלי חדש משגיח בישיבה הגדולה אור אלחנן, גיסו הוא הרב ברוך מרדכי אזרחי. גיסיו מצד אשתו הם ד"ר נחום אריאלי והרב יצחק אברמוביץ רבה של רמת יצחק. בנו הרב חיים אריה נישא לבתו של הרב ישראל מאיר וייס, ראש ישיבת נחלת הלויים בחיפה וחתנו של הרב חיים שמואלביץ. חתנו צבי פסח כהן הוא בנו של הרב דוד כהן, ראש ישיבת חברון. }} שיעוריו ומאמריו משיעורי הרב משה מרדכי חדש זצ"ל, לצפייה באתר בינינו משה ויסברג, ברוך דיין האמת: הגאון רבי משה מרדכי חדש זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 3 באוגוסט 2016
מלחמת המינים (פירושונים)

מלחמת המינים וקרב המינים הם תרגומים נפוצים בעברית למונח Battle of the Sexes, במשמעות "המאבק בין נשים לגברים". האם התכוונתם ל... מלחמת המינים – מאבק בין גברים לנשים על מוקדי שליטה בחברה ובמשפחה קולנוע מלחמת המינים (סרט, 1914) (אנ') – סרט דרמה אילם אמריקאי מלחמת המינים (סרט, 1920) (אנ') – סרט אילם גרמני מלחמת המינים (סרט, 1926) (אנ') – סרט קומי אילם גרמני מלחמת המינים (סרט, 1928) (אנ') – סרט קומי אמריקאי מלחמת המינים (סרט, 1959) (אנ') – סרט קומי בריטי קרב המינים (סרט) – סרט דרמת ספורט ביוגרפי אמריקאי-בריטי משנת 2017 אחר מלחמת המינים (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ 2 בשנת 2015 מלחמת המינים (תורת המשחקים) – מספר גרסאות לבעיה בתורת המשחקים מסוג בעיות התיאום ("קואורדינציה"). בגרסאות אלה ה"שחקנים" הם בני–זוג קרב המינים (טניס) (אנ') – מספר משחקי טניס שנערכו בין גברים לנשים