laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיסטר בליס

סיסטר בליס (באנגלית: Sister Bliss) הוא שם הבמה של אילה דבורה בן-טובים (נולדה ב-30 בדצמבר 1970), מפיקה מוזיקלית, מלחינה ו-DJ יהודית-בריטית. ידועה בעיקר בעבודתה המשותפת עם רולו ארמסטרונג ובהשתתפותה בהרכב פיית'לס. בשנת 1995 הקימה את ההרכב פיית'לס בשיתוף עם רולו ארמסטרונג, ג'יימי קאטו ומקסי ג'אז. היא הפיקה את רוב לחני ההרכב ובהם "God Is a DJ" ו-"We Come 1". את השירים עיבדה בסגנון אלקטרוני וגם ניגנה בהם בפסנתר, כינור, סקסופון וגיטרת בס. במהלך השנים שיתף ההרכב פעולה עם מוזיקאים שונים, כולל זואי ג'ונסטון (אנ'), ולעיתים קרובות, עם אחותו של רולו, דיידו ארמסטרונג. ההרכב הוציא לאור 7 אלבומים בין השנים 1996–2006. ב-2006, ילדה בליס בן בשם נייט. השיר "Nate's Tune" באלבום האולפן החמישי של פיית'לס To All New Arrivals מוקדש לו. לאחר הפסקה של 4 שנים יצא ב-2010 האלבום "The Dance" בחברת תקליטים משלהם שהקימו בשם Nate's Tunes. לאחר עזיבתו של מקסי ג'אז את ההרכב ב-2016 המשיכה בליס להקליט עם רולו. ב-2020 יצא לאור האלבום "All Blessed", ב-2022 האלבום "WeDisappear", וב-2023 האלבום " For Lovers, Not Killers". בינואר 2024 הודיעה בליס כי פיית'לס תחזור להופעות חיות לאחר שמונה שנים. בשנת 1996, יצרה רמיקס יחד עם רולו לשיר של מובי "That's When I Reach for My Revolver". מובי היה כל כך מרוצה שהם התבקשו לרמיקס לשיר אחר - "Honey". בליס הייתה בין המפיקים של אלבום הבכורה של דיידו No Angel מ-1999. השתיים הופיעו בקליפ משותף בשיר "One Step Too Far" מהאלבום Outrospective. בשנת 2001 הוציאה בליס לאור מיקס אוסף בן שני דיסקים בשם Headliners: 02. בשנת 2008 הוציאה בליס לאור את אלבומה השני "Nightmoves". בשנת 2010, שיתפה פעולה עם דיידו בשיר "Everything to Lose" עבור הסרט סקס והעיר הגדולה 2. שיתפה פעולה עם מוזיקאים רבים ביניהם בוי ג'ורג', קאט פאוור (אנ') ורוברט סמית' (הקיור). כמו כן כתבה מוזיקה לקולנוע, לטלוויזיה ולתיאטרון. בן-טובים נולדה בלונדון, ביתם היחידה של ד"ר ארנון בן-טובים, פסיכיאטר, וססילי בן-טובים, ציירת וקריקטוריסטית. בשנות ילדותה נפרדו הוריה. היא נינתו של העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים. דודתה (אחות אביה) הייתה החלילנית עטרה בן-טובים. 2001: Headliners: 02 2008: Nightmoves 1993: "Future Pulse / The Future Is Now" 1994: "Cantgetaman, Cantgetajob (Life's a Bitch!)"‎ 1995: "Oh! What a World" 1996: "Bad Man" 2000: "Sister Sister" 2001: "Deliver Me" (feat. John Martyn)‎ מדיה וקבצים בנושא סיסטר בליס בוויקישיתוף סיסטר בליס, ברשת החברתית פייסבוק סיסטר בליס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סיסטר בליס, ברשת החברתית אינסטגרם סיסטר בליס, סרטונים בערוץ היוטיוב סיסטר בליס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סיסטר בליס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סיסטר בליס, באתר ספוטיפיי סיסטר בליס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סיסטר בליס, באתר AllMusic (באנגלית) סיסטר בליס, באתר MusicBrainz (באנגלית) סיסטר בליס, באתר Discogs (באנגלית) סיסטר בליס, באתר Songkick (באנגלית) סיסטר בליס, באתר SecondHandSongs Anagricel Duran, Faithless announce return to the stage to celebrate Maxi Jazz at Camp Bestival Shropshire 2024, NME, ‏2024-01-31 (באנגלית בריטית) על העבודה עם סיסטר בליס, באתר הרשמי של דיידו.
ג'ובאני פסטרונה

ג'ובאני פסטרונה (באיטלקית: Giovanni Pastrone; 13 בספטמבר 1883 – 27 ביוני 1959), הידוע גם לפי הפסבדונים פיירו פוסקו (Piero Fosco), היה מחלוצי הקולנוע האיטלקי, במאי, תסריטאי ומפיק. הוא אף שיחק באחד מסרטיו המוקדמים, הסרט הקצר "יוליוס קיסר" מ-1909. פסטרונה נולד בנפת אסטי שבמחוז האיטלקי פיימונטה. כילד היה נגן צ'לו נלהב, ואף בנה בעצמו כמה כלי צ'לו. סרטו הבולט ביותר הוא "כביריה" משנת 1914, שנחשב קלאסיקה קולנועית ונודע גם כסרט הראשון בו הופיעה דמותו של מצ'יסטה. הוא יצר בתקופת הסרט האילם, ולסרטיו נודעה השפעה שפורצת את גבולות הקולנוע האיטלקי. בפרט, סרטו "כביריה" נודע כבעל השפעה על סרטיו של ד.וו גריפית' "לידתה של אומה" (1915) ו"אי-סובלנות" (1916). נפטר בטורינו ב-1959. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני פסטרונה בוויקישיתוף ג'ובאני פסטרונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ובאני פסטרונה, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ובאני פסטרונה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ובאני פסטרונה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ובאני פסטרונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Martha P. Nochimson,‏ World on Film: An Introduction, עמ' 155, באתר גוגל ספרים ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרידריך וילהלם מדר

ארנסט פרידריך וילהלם מדר (בגרמנית: Ernst Friedrich Wilhelm Mader נודע גם בשם הקיצור "פ' ו' מדר"; 1 בספטמבר 1866 - 30 במרץ 1945) היה סופר ילדים ונוער גרמני. נולד ב-1866 בניס למשפחה דוברת גרמנית. לאחר מכן עברה משפחתו להיילברון שם סיים מדר את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1884. מדר למד תאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן ולאחר מכן שימש ככומר פרוטסטנטי בין 1897 ל-1917. בשנים אלו החל לפרסם ספרים לבני הנעורים. הצלחתו כסופר הביאה לכך שמשנת 1917 התמקד בכתיבה, והיה סופר פעיל עד לשנת 1942. ספריו עסקו בהרפתקאות ביבשות רחוקות כאפריקה או דרום אמריקה, ולעיתים אף כתב מדע בדיוני. לעיתים קרובות הושווה לקרל מאי ואף כונה "קרל מאי השוואבי". בשנת 1945 מת, והוא בן 78 שנים. שניים מספריו של מדר, "אל הררי סהר" (Nach den Mondbergen) והמשכו "אופיר" (Ophir) המספרים על הרפתקאותיה של משלחת המחפשת אוצר אגדי באפריקה, תורגמו לעברית. בספרו של עמוס עוז, "סיפור על אהבה וחושך" מוזכר הספר "אל הררי סהר" בין ספרי ההרפתקאות שאהב עוז לקרוא בילדותו. אל הררי סהר, תרגם ישראל שף, הוצאת אמנות, 1927. כן תורגם על ידי יעקב שרת, הוצאת עדי, 1971; הוצאת "כתר" 1988. אופיר, תרגם י' רזניקוב הוצאת אמנות, 1927. כן תורגם על ידי יעקב שרת, אייר דני קרמן, הוצאת עדי, 1971; הוצאת כתר, 1988. ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרק חסמן

מרק חַסמַן (ברוסית: Марк Хасман;‏ 1929, קובנה, ליטא – 1992, באר שבע) היה שחקן ישראלי, שיחק בתיאטרון באר שבע. חסמן נולד ב-1929 בליטא. בשנת 1941, לאחר כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, נשלחה משפחתו לסיביר בשל פעילותו הציונית של אביו. עם בואו לסיביר התקבל לשנה השנייה ללימודים בבית ספר למשחק שבו הורו שחקנים ובמאים בעלי שם ששהו אף הם בגלות בסיביר. בתום לימודיו נשאר בסיביר ועבד בתיאטרון ביסק, בין השנים 1949 ל-1957. בד בבד למד ספרות רוסית באוניברסיטה. בשנים 1957–1980 היה שחקן בתיאטרון הרוסי הממלכתי בווילנה. הוא שיחק בקלאסיקה רוסית ומערבית וגם במחזות רוסיים ומערביים מודרניים. בשנת 1975 השתתף במלאת 30 שנה לניצחון הצבא הסובייטי על הצבא הגרמני, בו השתתפו כל התיאטראות בברית המועצות. במסגרתו חסמן זכה בפרס מטעם איגוד התיאטראות הממשלתי עבור תפקידו במחזה "ברשימות לא קיים" מאת ואסילייב.[דרושה הבהרה] בנוסף לעבודתו בתיאטרון במשך עשרים שנה ערך והגיש תוכנית רדיו על אודות התיאטרון בליטא, ושיחק בטלוויזיה ובקולנוע. בראשית שנת 1980 עלה לישראל. כחודש וחצי לאחר עלייתו החל לשחק בתיאטרון באר שבע. בין ההצגות בהן שיחק: "יונו והטווס" (אנ'), "דה", "חיים בתיאטרון", "השחף", "שש נפשות מחפשות מחבר", "מותו של פקיד", "רוחות", "איוונוב" ועוד. הוא היה חבר בנשיאות הכבוד של בית צבי. התפקיד הבולט שגילם היה במחזה "השטן ממוסקבה". בקולנוע שיחק בתפקיד משנה בסרטו של עמוס גוטמן, "נגוע". בשנת תשמ"א זכה בפרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון עבור הופעתו בהצגה "חיים בתיאטרון" (אנ') לדייוויד מאמט וגילום דמותו של לבדייב ב"איוונוב" לצ'כוב. בשנת 1985 לקה בהתקף לב במהלך הצגת היחיד שלו "מותו של פקיד" (על פי סיפורי צ'כוב, בבימוי יורם פאלק) במוזיאון תל אביב; הוא הוחיה על ידי רופאים שישבו בקהל, וניצל. בשנת 1989 השתתף בדרמת הטלוויזיה "הצטמצמות", על פי סיפור של רות אלמוג. נפטר בשנת 1992 במהלך הצגת התיאטרון "מותו של סוכן" לארתור מילר. על שמו מוענקת מלגה לשחקן צעיר מצטיין, וכן קרוי רחוב בבאר שבע. מרק חסמן, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב מרק חסמן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) יעקב בר-און, שנה בארץ – וכבר שחקן עברי, מעריב, 31 בדצמבר 1980 חיים נגיד, "התפקיד הזה שווה התקף-לב", מעריב, 19 באוגוסט 1985 מרק חסמן, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב מרק חסמן, בארכיון הבימה פרס מאיר מרגלית הוענק למרים זוהר, דבר, 18 בפברואר 1981; 'פרס מאיר מרגלית לשנת תשמ"א – למרים זוהר ומארק חסמן: (נימוקי ועדת השופטים)', במה 89 (1981), 111–113; 'נתמזל לי מזלי...: (דברים בטקס הענקת פרס מאיר מרגלית לשנת תשמ"א)', שם, 117. דליה מזורי, מומחי טיפול נמרץ החיו את שחקן "מותו של פקיד", מעריב, 18 באוגוסט 1985. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ובר

ובר (בכתיב לועזי: Weber) הוא שם משפחה ממקור גרמני, שמשמעותו "אורג". האם התכוונתם ל... אילזה ובר – משוררת יהודייה שנרצחה בשואה וילהלם אדוארד ובר – פיזיקאי גרמני ובר (יחידת מידה) – יחידת מידה סטנדרטית למדידת שטף מגנטי; קרויה על שם וילהלם אדוארד ובר מספר ובר – מספר חסר ממדים במכניקת הזורמים אדוארד פרידריך ובר – פיזיולוג ואנטומיסט גרמני אנדרו לויד ובר – מלחין תיאטרון בריטי ארנסט היינריך ובר – רופא, פיזיולוג ואנטומיסט גרמני, הנחשב למייסד הפסיכולוגיה הניסויית; בנו של מיכאל ובר, ואחיהם של וילהלם אדוארד ובר ואדוארד פרידריך ובר ג'וליאן לויד ובר – צ'לן בריטי, אחיו של אנדרו לויד ובר דניאל ובר – שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי ויליאם לויד ובר – מלחין בריטי, אביו של אנדרו לויד ובר יוסף ובר – פיזיקאי אמריקאי, פיתח גלאים לגלי כבידה מיכאל ובר – תאולוג גרמני; אביהם של ארנסט היינריך ובר, וילהלם אדוארד ובר ואדוארד פרידריך ובר מקס ובר – סוציולוג ופילוסוף גרמני מרדכי אליעזר ובר – רב חסידי הונגרי משה ובר – מראשי ישיבות "חת"ם סופר" ו"אוהל משה", מחזיר בתשובה ומשפיע חב"די בישראל צבי ובר – רב בירושלים פאול ובר – צייר ואמן הדפס גרמני קונסטנצה מוצרט לבית ובר - אשתו של מוצרט קרל מריה פון ובר – מלחין גרמני רן ובר – סופר, מרצה ומטפל זוגי ישראלי שמואל אהרון שזורי (ובר) – רב, המזכיר הראשון של הרבנות הראשית לישראל לויס ובר – מפיקה במאית ושחקנית אמריקאית בתקופת הראינוע תומאס ובר (היסטוריון) – היסטוריון גרמני, אשר חיבר ספרים על היטלר מקסימיליאן ובר – כדורגלן אוסטרי רבקה שזורי (ובר) – סופרת ילדים ויבר
קווין ווריק

קווין ווֹריק (אנגלית: Kevin Warwick; נולד ב-9 בפברואר 1954 בקובנטרי, בריטניה) הוא מדען בריטי, פרופסור לקיברנטיקה באוניברסיטת רדינג, הידוע בשל מחקריו בנושא התקשורת בין מערכת העצבים לבין מחשבים. עזב את בית ספרו ב-1970 על מנת להצטרף לחברה בריטיש טלקום, בגיל 16. שש שנים לאחר מכן הוא סיים את לימודיו לתוארו הראשון באוניברסיטת אסטון שבברמינגהאם, ולאחר מכן השיג דוקטורט מהאימפריאל קולג'. קווין קיבל מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס את פרס טכנולוגיית הרפואה של העתיד, הפך לחבר כבוד של האדמיה למדעים, סנט פטרבורג, זכה במדליית מאוניברסיטת מלטה וב-2004 זכה המכון הבריטי להנדסת חשמל (I.E.E) מדליית הישגי בוגר. לקווין ווריק הוענקו תוארי דוקטור למדעים (D.Sc) לשם כבוד מאוניברסיטאות אסטון, קובנטרי ובראדפורד. קווין קיבל מספר פרסים נוספים ב-2008 וב-2009. "לא יכולה להיות מציאות מוחלטת; לא יכולה להיות אמת מוחלטת", 2005. "אני מרגיש שכולנו פילוסופים, ואלו אשר מגדירים עצמם כ'פילוסופים' הם אלו שאין להם עבודה ללכת אליה", לונדון, 2004. "כאשר משווים בין הזיכרון האנושי לבין זיכרון של מחשב ברור שהגרסה האנושית בעלת שני חסרונות ברורים. הראשון, כפי שאני חוויתי, כתוצאה מהזדקנות, הזיכרון האנושי יכול להפגין הזכרות של טווח קצר עלובה", לונדון, 2005. מדיה וקבצים בנושא קווין ווריק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קווין ווריק קווין ווריק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קווין ווריק, באתר dblp
רולו ארמסטרונג

רולו ארמסטרונג (באנגלית: Rollo Armstrong; ‏נולד ב־29 באפריל 1966), המכונה רולו, הוא מפיק מוזיקלי ומלחין בריטי בסגנון מוזיקה אלקטרונית, ממקימי ההרכב המוזיקלי "פיית'לס". אלבומי המוזיקה שהוציא באופן עצמאי וכן במסגרת פיית'לס ושיתופי פעולה מוזיקליים נוספים, בהם עם סיסטר בליס ועם אחותו דיידו, נמכרו בכ-36 מיליון עותקים. רולו, יליד לונדון, הוא ממקימי ההרכב "פיית'לס" ב-1995 יחד עם מקסי ג'אז. מזוהה בעיקר בעקבות עבודתו עם סיסטר בליס, שהשתייכה להרכב זה. בשנת 2000 שיתף פעולה עם מארק בייטס, בהרכב "Dusted". אלבומם השני מ-2005, "Safe From Harm", יצא במספר גרסאות, בהן גרסת ספר ששילבה איורים ושירים, העוסקים בילדות ובחיי משפחה לא פשוטים. השיר "Always Remember To Respect And Honour Your Mother" יצא בשני חלקים, בגרסת וידאו שממחישה את הספר, ובגרסת Deep Dish שהופקה בין היתר על ידי דיידו. רולו שיתף פעולה גם עם אחותו הצעירה, הזמרת דיידו, לה הפיק שניים מאלבומיה - "No Angel" ו-"Life for Rent". באלבומו "When We Were Young", שיצא בשנת 2000, שרה דיידו את השירים "Winter" ו-"Hurt you". בגרסה מאוחרת יותר של השיר "Hurt you" שיצאה במסגרת ההרכב "Dusted", נכללים שני חלקים, בראשון שרה דיידו את מילות השיר ובשני מקריא רולו קטע מהשיר. בשנת 2011 היה רולו מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר הטוב ביותר, ככותב השיר "If I Rise", בשיתוף פעולה עם דיידו ואיי. אר. ראמן. השיר זכה בפרס איגוד המבקרים לשנת 2011 כשיר הטוב ביותר. באותה שנה עבד עם סיסטר בליס ודיידו על השיר "Everything to loose", שנכלל בהמשך במוזיקת הרקע של הסרט "סקס והעיר הגדולה". מדיה וקבצים בנושא רולו ארמסטרונג בוויקישיתוף רולו ארמסטרונג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רולו ארמסטרונג, באתר ספוטיפיי רולו ארמסטרונג, באתר AllMusic (באנגלית) רולו ארמסטרונג, באתר MusicBrainz (באנגלית) רולו ארמסטרונג, באתר Discogs (באנגלית) רולו ארמסטרונג, באתר Songkick (באנגלית) ביוגרפיה, באתר (פיית'לס) דיסקוגרפיה מלאה של רולו, פיית'לס, סיסטר בליס ואמנים קשורים נוספים Dusted short bio, באתר BBC Always Remember To Respect And Honour Your Mother, גרסת וידאו רשמית ב-NettwerkMusic
דוד זונדלוביץ'

דוד זונדלוביץ' (נולד ב-1950) הוא פסל ישראלי, מייסד וראש בית הספר לפיסול "בסיס". זונדלוביץ', יליד וילנה, החל ללמוד פיסול באקדמיה לאמנויות פלסטיות בליטא בשנת 1961 וסיים במוסד תואר שני, ואחר כך לימד ועסק בפיסול. בשנת 1990 עלה לישראל. הוא לימד תקופה מסוימת במכון אבני ושימש שם כראש מגמת הפיסול ובשנת 1993 הקים את בית הספר לפיסול "בסיס", באזור התעשייה בנתניה. מאוחר יותר בית הספר העתיק את מקומו לעין ורד ובשנת 2003 עבר לשטח פנימיית "הדסה נעורים" הסמוכה לבית ינאי. זונדלוביץ' הוא נציג בישראל של הארגון העולמי למדליות אמנותית (Fidem) ומייסד ונשיא של הארגון הישראלי לאמנות זו. הוא פיסל יצירות רבות בהן כיכר ינקה קופלה ופסל מאיר דיזנגוף. מדיה וקבצים בנושא דוד זונדלוביץ' בוויקישיתוף האתר של זונדלוביץ' (אורכב 09.02.2011 בארכיון Wayback Machine) דוד זונדלוביץ באתר newartistscollegium מאת דוד רפ, למי ששורד בראיון, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2003
יהודית בר-אילן

יהודית בר-אילן (1958 - 16 ביולי 2019) הייתה פרופסור מן המניין במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן, שכיהנה כראש המחלקה בשנים 2008–2012. בר-אילן נולדה לאגנס ופרופ' אנדרש מוהלרד. בשנת 1981 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב. המשיכה לתואר שני במתמטיקה (אותו קיבלה ב-1983) ולתואר שלישי במדעי המחשב (שסיימה ב-1989) - שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "Applications of one-way functions and randomization in security protocols", ומנחיה היו פרופסור מיכאל רבין ומיכאל בן-אור. באמצע שנות התשעים החלה בחקר של מדעי המידע באוניברסיטה העברית, ובשנת 2002 עברה לאוניברסיטת בר-אילן. תחומי ההתמחות שלה כללו: אינפורמטריקה, חקר האינטרנט, אחזור מידע והתנהגות מידע. במשך כשנה, החל מדצמבר 2011, הייתה חברה בוועד המנהל של איגוד האינטרנט הישראלי, ועסקה בהובלת תחום הטכנולוגיה בפעילות האיגוד. בשנת 2017, זכתה בר-אילן בפרס דרק ג'ון דה סולה פרייס(גר'). בשנה שלאחר מכן זכתה בפרס מטעם "ASIS&T" - האיגוד לחקר מדעי המידע והטכנולוגיה. בר-אילן הייתה חברה בוועדות העורכים של כתבי העת PLOS One", "Frontiers in Research Metrics and Analytics" Online Information Review"‏, "Journal of Informetrics"‏, "Scientometrics"‏ ו-"JASIST". בר-אילן הייתה תושבת מבשרת ציון, נשואה ואם לשלושה. היא נפטרה ממחלה ביולי 2019 והובאה לקבורה בהר המנוחות. יהודית בר-אילן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יהודית בר-אילן, באתר dblp יהודית בר-אילן, באתר גוגל סקולר יהודית בר-אילן, באתר המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן יהודית בר אילן (1958-2019), דף שער בספרייה הלאומית הספד לזכרה של יהודית בר-אילן. פורסם בכתב העת Quantitative Science Studies בפברואר 2020 (אנגלית). הודעה על פטירתה של יהודית בר-אילן, באתר iSchools, ‏17 ביולי 2019 (באנגלית) Prof. Bar-Ilan Judit > Resume > Academic Positions held in the University, באתר אוניברסיטת בר-אילן (באנגלית) יהודית בר-אילן, מדידת תפוקות אקדמיות - ניראות אקדמית, באתר אוניברסיטת בר-אילן, 16 בדצמבר 2015 מידע על כותבי המאמרים בספר "קהילות מקוונות" בעריכת ד"ר אזי לב-און, באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון חברי הוועד לדורותיהם, באתר איגוד האינטרנט הישראלי Bar-Ilan Wins Research Award, באתר האינטרנט של Association for Information Science & Technology - ASIS&T,‏ 8 באוגוסט 2018 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'ורז' ויידה

ז'ורז' (יהודה אריה) ויידה (במקור וייס, בהונגרית: Vajda György; בצרפתית: Georges Vajda; 18 בנובמבר 1908 – 7 באוקטובר 1981), פילוסוף יהודי-הונגרי-צרפתי, יליד בודפשט. מחשובי החוקרים בתחומי הפילוסופיה הערבית והפילוסופיה היהודית במאה ה-20. ג'רג' וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של הנריק ויידה (וייס) (1880–1933) פקיד וסוחר ושל עמליה וייס (1887–?). את השכלתו התיכונית והגבוהה החל כתלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, שם שמע את הרצאותיהם של לאיוש בלאו וברנאט הלר, ואילו באוניברסיטת בודפשט קיבל מבוא ללימודי המזרח מדיולה נמט. בשנת 1928 נסע לפריז, שם למד בסמינר הרבני ( Séminaire israélite de France) והתיישב דרך קבע בצרפת. בראשית דרכו רכש ידע בשפות שמיות ובלימודי האסלאם. ב-1935 כתב תיזה על הזנדיקים בתחילת התקופה העבאסית. ויידה לימד מחשבה יהודית במוסדות שונים והיה גם האחראי על כתבי היד היהודיים והערביים בספרייה הלאומית של צרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתר בלה-שמבון סור-ליניון. בשנים 1960-1936 (עם הפסקה בימי הכיבוש הנאצי) לימד ויידה תנ"ך ותאולוגיה יהודית בבית המדרש הרבני של צרפת בפריז. ב-1946 כתב תיזה על יהודה בן ניסים אבן מלכה. ב-1954 מונה לחוקר ברמה גבוהה באקול פראטיק דה אוטז אטיד וב-1970 היה לראש הקתדרה לעברית וללימודי היהדות באוניברסיטה של פריז (III). וידה כתב מעל 21 ספרים, 284 מאמרים ומאות מאמרי ביקורת וערך ספרים רבים. הוא נפטר בפריז, בערב יום הכיפורים, 1981. Introduction à la pensée juive du Moyen-Age, Paris 1947 Juda ben Nissim ibn Malka, philosophe juif marocain, Paris, 1954 L'amour de Dieu dans la théologie juive du Moyen-Age, Paris 1957 Isaac Albalag averroïst juif, traducteur et annotateur d'al-Gazali, Paris 1960 Deux commentaires karaïtes sur: l'Ecclésiaste, Leyde 1971 Recherches sur la philosophie et la Kabbale dans la pensée juive du Moyen-Age, Paris 1962 Le commentaire d'Ezra de Gérone sur le cantique des cantiaues, Paris 1969 ביבליוגרפיה של כתביו מצויה בדעת, חוב' 10 (תשמ"ג) עמ' 125–126 ;66-53 יהודה אריה וידה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Hold My Hand (שיר של מייקל ג'קסון)

"Hold My Hand" הוא דואט שבוצע על ידי הזמר האמריקני מייקל ג'קסון והזמר הסנגלי-אמריקני אייקון, אשר יצא לשווקים במקור במסגרת אלבום האולפן הראשון של ג'קסון שיצא לשווקים לאחר מותו. השיר הוקלט במקור בשנת 2008 על ידי ג'קסון ואייקון. במהלך שנת 2010 אייקון הקליט קטעי שירה נוספים עבור השיר. השיר ייכלל בהמשך גם באלבום האולפן של אייקון "Living - The Life". הווידאו קליפ המלא שודר לראשונה בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם בחצות של ה-9 בדצמבר 2010. הווידאו קליפ מכיל קטעי וידאו שונים בהם סרטונים שצולמו במהלך הופעותיו של ג'קסון, בנוסף לקטעי וידאו המכילים את קטעי השירה של אייקון, מעריצים צעירים של ג'קסון אשר רוקדים בתלבושת של ג'קסון כמחווה וקטעי וידאו קצרים בהם נראים ילדים ומבוגרים, מחזיקים ידיים. הווידאו קליפ בוים על ידי מארק פלינגטון. מידע על הסינגל "Hold My Hand" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Hold My Hand" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Hold My Hand" באתר ספוטיפיי
Hold My Hand

האם התכוונתם ל... Hold My Hand (סרט) – סרט בריטי משנת 1938 בבימויו של ת'ורנטון פרילנד. Hold My Hand (שיר של מייקל ג'קסון) – דואט משנת 2010 בביצועם של מייקל ג'קסון ואייקון. Hold My Hand (שיר של שון פול) – שיר משנת 2009 בביצועו של שון פול. Hold My Hand (שיר של ג'ס גלין) – שיר משנת 2015 בביצועה של ג'ס גלין. Hold My Hand (שיר של ליידי גאגא) – שיר משנת 2022 בביצועה של ליידי גאגא
אמיר כץ

אמיר כץ (נולד ב-15 ביולי 1970) הוא כדורסלן עבר ששיחק בין היתר בא.ס. רמת השרון, הפועל חולון, בני הרצליה, הפועל אילת, מכבי ראשון לציון והפועל ירושלים. גובהו 1.91 מטר והוא שיחק בתפקיד הקלע. כץ גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב אך לא שיחק בקבוצת הבוגרים שלה. את דרכו בליגה הבכירה הוא החל בעונת 1988/89 במכבי ראשון לציון במדיה שיחק 2 עונות. אחד המשחקים הטובים שלו היה בשנת 1996 בקבוצת בני הרצליה כשקלע 53 נקודות (11 מ-15 לשתיים, 6 מ-8 לשלוש ו-13 מ--14 לעונשין) בהפסד הביתי (94 - 107) נגד פרטיזן בלגרד. כץ, שכונה "הידית", נודע בזכות אחוזי קליעה מצוינים. הוא אוחז בממוצע קריירה של כמעט 50 אחוזים לשלוש. הוא הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין במשך ארבע עונות, בעונת 1995/96 הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש ובעונת 1998/99 היה לסגן מלך הסלים של הליגה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק. הישגו הקבוצתי הגדול ביותר של כץ הוא הזכייה בגביע המדינה עם בני הרצליה בעונת 1994/95. בנבחרת ישראל רשם אמיר כץ 28 הופעות וקלע 156 נקודות. כץ פרש בשנת 2000 אחרי פציעות מרובות כאשר שיחק במכבי ראשון לציון, שאליה עבר במהלך העונה מהפועל ירושלים. במהלך 12 עונות בליגה רשם ממוצע של 17.2 נקודות למשחק וסך הכל של 4,128 נקודות במצטבר, מה שממקם אותו במקום ה-35 ברשימת קלעי כל הזמנים. אחיינו הוא הכדורסלן רון ציפר. לאחר פרישתו ממשחק הכדורסל, כץ עשה הסבה למשפטים. כעורך דין תבע כץ את קבוצתו לשעבר הפועל ירושלים בטענה שלא שילמו לו ביטוח בריאות. ב-17 באוקטובר 2006, ייצג כעורך דין את הקבוצה הליטאית ריטאס וילנה, שתבעה את מכבי תל אביב בטענה להפרת חוזהו של נבן ספאחיה. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א אמיר כץ הודיע על פרישה, באתר ynet, 28 ביוני 2000 אריה ליבנת, השבוע לפני 18 שנים | היום בו אמיר כץ הפך לישראלי שקלע הכי הרבה נקודות בגביע אירופי, באתר הארץ, 8 בינואר 2014 עירד צפריר, אמיר כץ: "במלחמת המפרץ כל הזרים ברחו אז נתנו לי לשחק", באתר הארץ, 24 ביוני 2015 אמיר כץ - תותחן ועו"ד מתוך כדורסלע
גוזרה

גוזרה (געז ጉዛራ), המכונה גם גובה (ጉባኤ), הוא אתר היסטורי השוכן כ-15 ק"מ ממזרח לאגם טאנה באזור אנפרז שבצפון אתיופיה, ואשר בו הקים הקיסר סרצה דנגל ארמון מלכותי קטן בשנת 1571 או 1572. גוזרה שוכן על גבעה בגובה של 2,005 מטר מעל פני הים, כחצי קילומטר ממזרח לכביש המחבר בין גונדר בצפון לבהר דר בדרום. הרקע לבחירה באתר למטרה זו נעוץ באגדה רווחת, לפיה נגלתה הבתולה לקיסר דווית השני (שלט 1507-1540), ובישרה לו כי בירתו המבורכת בידי שמיים תקום במקום ששמו מתחיל בצליל "ג", או ליתר דיוק, בהברה "גו". מסיבה זו הוקמו מעוזים מלכותיים גם בגורגורה ובגומנגה, וכן בפאסיל גמב שבגונדר, אשר הייתה לימים לבירת הקיסרות. גם הקיסרים יעקב וסוסניוס התגוררו תקופות זמן מסוימות בגוזרה, והקיסר פאסילידס ביקר בו ב-1617. לאחר מכן האתר נשכח. ייתכן שהשרידים הנראים כיום באתר הוקמו על ידי אחד הקיסרים שלאחר סרצה דנגל. אורכו של המבנה המרכזי שניצב באתר בהריסותיו, הוא 18 מטרים ורוחבו 12 מטרים, והוא דומה בסגנונו לטירות שהוקמו מאוחר יותר בגונדר. למבנה שתי קומות ובפינותיו הצפון-מזרחיות שני מגדלים עגולים הנושאים כיפות. בצידו הדרומי של המבנה הוקם מגדל מרובע שגובהו ארבע קומות, אך הוא התמוטט. סביב המבנה הוקמו מרפסות, והחלונות והדלתות נבנו בצורת קשתות מאבן לבנה שעוטרו בכותרות אדומות. גג המבנה שהתמוטט זה לא מכבר נשא שינות ונשקף ממנו מראה לעבר האגם. גרם מדרגות חיצוני קישר בין שתי הקומות בצידו הצפון-מערבי של המבנה. בקומה הראשונה היו חמישה חדרים והגדול שבהם היה באורך של 11 מטרים וברוחב של חמישה מטרים. סביב המבנה הוקמה חומה ובה שערים, ובשטח התחום היו מספר מבנים משניים שכיום לא נותר מהם דבר. מדיה וקבצים בנושא גוזרה בוויקישיתוף Ethiopia, the unknown land, Stuart Munro-Hay, I.B.Tauris publishers, 2008 ISBN 9781860647444. עמ' 167-8.