laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אופוסום חבוי

אופוסום חבוי (שם מדעי: Cryptonanus) הוא סוג של אופוסום קטנטן שכולל 5 מינים החיים באמריקה הדרומית לצד מין נוסף שנכחד. אף על פי שחלק מהמינים בסוג התגלו כבר ב-1931, הם סווגו במקור בסוג אופוסום חינני, ורק בשנת 2005 הוקם עבורם סוג נפרד על בסיס הבדלים מסוימים במבנה הגולגולת. האופוסום החבוי מסווג במשפחת האופוסומיים בסדרת האופוסומאים ובעל-סדרת כיסאים אמריקנים. שלושה ממיני האופוסום החבוי תוארו מדעית לראשונה בשנת 1931 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון טייט כמינים או תת-מינים בסוג אופוסום עכברי; בשנת 1989 הסוג אופוסום עכברי פוצל וכ-12 מינים הועברו לתוך סוג חדש שנקרא אופוסום חינני (Gracilinanus). בהמשך, מספר זואולוגים שמו לב שלחלק ממיני האופוסום החינני יש הבדלים ברורים במבנה הגולגולת מהשאר, ובשנת 2005 הזואולוג האמריקני רוברט שרידן ווס ועמיתיו הקימו עבורם סוג עצמאי שנקרא אופוסום חבוי (Cryptonanus) על בסיס ניתוח פילוגנטי; משמעות השם המדעי של הסוג הוא ״הגמד הנסתר״ בהתייחס לגודל הקטן של המינים ולעובדה שזהותם האמיתית בתור סוג בפני עצמו הייתה נסתרת במשך זמן רב. מיני האופוסום החבוי הם הקטנים ביותר משפחת האופוסומיים לאחר אופוסום קלינובסקי ואופוסום הצ'אקו: אורך גופם: 12-7 ס״מ, משקלם 40-10 גרם בלבד וגודלם כשל בוהן אנושית. הגוף קומפקטי ודק בצורה קיצונית, הראש גדול וחרוטי והאוזניים קטנות ומקומטות. הזנב דקיק וארוך קצת יותר מהגוף (13-9 ס״מ), ולמרות מראהו החשוף הוא מכוסה בפועל בשערות זעירות. העיניים גדולות ושחורות ומוקפות בטבעת כהה. לנקבות אין כיס אמיתי, אלא מקבץ של פטמות על הבטן. הפרווה של האופוסום החבוי צפופה ורכה, וצבעה נע בין חום אדמדם לחום אוכרה, בז׳ או אפרפר. הגחון, הגרון והמפשעה בצבע קרם או שמנת. האזורים החשופים בגוף דוגמת החוטם, הגפיים, הזנב והאוזניים בצבע ורוד כהה או בהיר. סביב האף יש זיפים שחורים ארוכים. האופוסומים החבויים זהים כמעט לחלוטין לאופוסומים החינניים וההבחנה ביניהם כמעט בלתי אפשרית בלא ניתוח אנטומי של הגולגולת. עם זאת, למיני האופוסום החבוי יש לרוב זנב קצר יותר, אוזניים גדולות במקצת, טבעות עיניים רחבות ושפם ארוך. מלבד ההבדלים בגולגולת ישנם מספר הבדלים בין הסוגים במבנה הלסתות והשיניים. אין כמעט מידע על האקולוגיה של האופוסומים החבויים. הם חיים בסוואנות מיוערות, סוואנות ביצתיות, יערות גדותיים ויערות דלילים, ופעילים בעיקר בלילה. את שעות היום הם מבלים בשינה בקינים על ענפי העצים. הם טפסנים מעולים, אך מעדיפים יותר לנוע על האדמה. התזונה שלהם אינה ידועה וייתכן שהם אוכלי-כל. הסוג כולל 5 מינים: אופוסום חבוי אגריקולה (Cryptonanus agricolai) -אנדמי למזרח ברזיל. אופוסום חבוי צ'אקואני (Cryptonanus chacoensis) - אנדמי לאזור הצ׳אקו; מצוי בעיקר בפרגוואי ובמידה פחותה בצפון ארגנטינה ובגבול ברזיל. אופוסום חבוי גואהיבה (Cryptonanus guahybae) - אנדמי למספר איים באזור החוף של דרום ברזיל. אופוסום חבוי אונדואבי (Cryptonanus unduaviensis) - אנדמי לצפון בוליביה. אופוסום חבוי אדום-בטן (Cryptonanus ignitus) - נכחד; היה אנדמי לפרובינציית חוחוי בצפון ארגנטינה. מדיה וקבצים בנושא אופוסום חבוי בוויקישיתוף אופוסום חבוי, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום חבוי, באתר GBIF (באנגלית)
אופוסום עכברי קלינובסקי

אופוסום עכברי קלינובסקי (שם מדעי: Hyladelphys kalinowskii) הוא סוג של אופוסום קטנטן שמצוי באזור יער האמזונס באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1992 על ידי הזואולוג האמריקני פיליפ הרשקוביץ כמין בסוג אופוסום חינני, ונקרא על שמו של סלסטינו קלינובסקי שאסף את הדגימה הראשונה של אופוסום זה ליד קוסקו בשנת 1958. בשנת 2001 הוכר כסוג בפני עצמו. הדגימות שנאספו בפרו ובגיאנה שונות למדי, וישנה סבירות גבוהה שהסוג יפוצל בעתיד ל-2 או 3 מינים נפרדים. אופוסום קלינובסקי הוא הסוג הקטן ביותר במשפחה לאחר אופוסום הצ'אקו. אורך ראשו וגופו 9.5-7.5 ס״מ, אורך זנבו 11.7-10.2 ס״מ ומשקלו 13–18 גרם. מבנה גופו קומפקטי ודק וראשו משולש ורחב יחסית עם חרטום קצר. אוזניו ארוכות, דקות ומחודדות ויכולות לכסות את הפנים. עיניו גדולות ואפו הקטנטן מעוטר בזיפי מישוש ארוכים. כפות ידיו ורגליו קטנות למדי והן בעלות טפרים מפותלים. זנבו דקיק וארוך במעט מן הגוף וקירח למחצה. לנקבות אין כיס אמיתי בדומה לאופוסומים קטנים אחרים. לאופוסום קלינובסקי פרווה קצרה וחלקה. צבעה הכללי די בהיר ונע בין חום קינמון לחום דהוי, בז׳ או חום אפרפר חיוור, אם כי יש מקטעים עם שיער כהה יותר. על הגב יש לעיתים חצי פס דהוי כהה. הצד התחתון בהיר יותר ונע בין לבנבן לקרם-צהבהב, אך הניגודיות בינו לבין הצד העליון פחות בולטת מאצל מינים אחרים בשל הגוון החום דהוי. הראש בצבע זהה לגוף, וסביב העיניים יש פסים מפויחים גדולים שנמשכים עד לחוטם. באזור החרטום בין הפסים השחורים יש אזור בהיר יותר בצבע צהבהב. הסנטר והלחיים לבנבנים ובבסיס האוזניים יש כתמים כתומים. החוטם ורדרד והאף כתמתם. האוזניים וכפות היד והרגל בצבע ורדרד או כתמתם והזנב בצבע ורוד כהה. אופוסום קלינובסקי מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו נופל ברובו בתחומי יער האמזונס הצפוני, והוא נוכח בגיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם, צפון ברזיל, צפון בוליביה, צפון-מזרח פרו והקצה הדרומי של קולומביה. בית הגידול שלו כולל יער גשם טרופי, יער שפלתי, יער סובטרופי, יער ביצתי, יער גדותיים ויער הררי עד גובה 1,000 מטר מעל פני הים. בהתחשב במיעוט הלכידות בטבע (13 פעמים בסך הכול), אין כמעט מידע זמין על האקולוגיה ואורח החיים שלו. ככל הנראה הוא פעיל לילה ודמדומים, שמבלה את זמנו הן על האדמה והן על שיחים ועצים בחיפוש אחר חרקים ופירות. הטורפים שלו כוללים דורסי לילה, עקב כהה וחוטמן אדום. אופוסום קלינובסקי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות העובדה שהוא מוכר רק מדגימות בודדות שנאספו משטח רחב, טווח התפוצה המשוער שלו גדול במיוחד, ובהתאם לכך ההערכה שאוכלוסייתו גדולה למדי. לכן, גם לא סביר שמצב שימורו יגיע בעתיד הקרוב לקטגוריה מאוימת יותר. בירוא יערות עדיין אינו מהווה איום חמור בשטחי המחיה שלו, והוא מצוי גם במספר אזורים מוגנים. אם יתגלה שהוא מכיל מספר מינים נפרדים, יהיה צורך להעריך מחדש את מצב השימור של כל אחד מהם בנפרד. מדיה וקבצים בנושא אופוסום עכברי קלינובסקי בוויקישיתוף אופוסום עכברי קלינובסקי, באתר ITIS (באנגלית) אופוסום עכברי קלינובסקי, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום עכברי קלינובסקי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אופוסום עכברי קלינובסקי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אופוסום עכברי קלינובסקי, באתר GBIF (באנגלית) אופוסום עכברי קלינובסקי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אופוסום הצ'אקו

אופוסום הצ'אקו או אופוסום ננסי צ'אקואני (שם מדעי:  Chacodelphys formosa) הוא סוג של אופוסום זעיר ונדיר שאנדמי לאזור הצ'אקו במרכז אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1930 על ידי הזואולוג האמריקני הנרי הרולד שאמל על בסיס דגימה בודדת שנאספה ב-1920, ונחשב לאורך המאה ה-20 כשייך לסירוגין לסוגים אחרים: אופוסום עכברי, אופוסום חינני או אופוסום קצר-זנב; רק בשנת 2004 הוא הוכר כטקסון מונוטיפי על בסיס מחקר יסודי שהתבצע על פרטים שנתפסו בחיים לראשונה מזה 94 שנים. אופוסום הצ'אקו הוא הסוג הקטן ביותר שידוע כיום ממשפחת האופוסומיים. אופוסום הצ'אקו הוא המין הקטן ביותר במשפחתו, ואחד הכיסאים הקטנים בעולם: אורך ראשו וגופו עד 6.8 ס״מ, אורך זנבו 5 ס״מ ומשקלו כנראה בסביבות ה-7 גרם. ממדי גופו מזכירים מאוד את מיני הפלניגל מאוסטרליה והוא בעל מראה חינני. מבנה גופו קומפקטי בצורה קיצונית, הראש צר ומחודד, הלחיים נפוחות והאוזניים קטנות ועגולות. העיניים גדולות מאוד ביחס לפנים, האף קטן וריבועי ועטור בזיפים שחורים. הידיים והרגליים קטנטנים עם טפרים זעירים. בין המאפיינים שמיחדים אותו מהאופוסומים הקטנים, ניתן למנות זנב עבה במקצת שקצר יותר מהגוף, פרווה רבגונית יותר, רגליים אחוריות ארוכות יחסית, ואמה ארוכה במיוחד ברגליים הקדמיות. לאופוסום הצ'אקו פרווה קצרה וצפופה עם מרקם צמרירי, והיא מוכתמת במספר צבעים. אזור הגב, הכתפיים, הזרועות והירכיים בצבע שוקולד כהה או פחם, הצלעות, הצוואר וחלק מהירכיים והזרועות מוכתמים בחום קפה, ועל המותניים ובאזורים נוספים בגוף יש כתמים לבנים. הצד התחתון בהיר יותר ונע בין לבן שמנת לצהבהב-קרמי. אזור העורף וחלק מהצוואר מוכתם בחום זהוב. הפנים גם הן משקפות את הגוונים הרבים בפרווה: צדדי הראש מוכתמים בחום זהוב וחום קפה, המצח חום כהה או מפוחם, והלחיים והסנטר בצבע לבנבן או צהבהב. העיניים מוקפות בטבעות שחורות גדולות ומסביבן יש לעיתים גם טבעות לבנות צרות יותר. החוטם ורוד והאף אדמוני. האוזניים והזנב בצבע סגלגל או ורוד כהה וכפות הידיים והרגליים בצבע ורוד בהיר יותר. כפי שמרמז שמו, אופוסום הצ'אקו אנדמי לאזור הגראן צ'אקו בדרום-מרכז אמריקה הדרומית; בתוך הצ'אקו גופא, הטווח שלו מצומצם מאוד, עם אוכלוסיות מנותקות ומבודדות ששוכנות בפרובינציית פורמוסה, פרובינציית צ'אקו ופרובינציית קוריינטס בצפון ארגנטינה הסמוכות לגבול עם פרגוואי. ככל הנראה, המין מעולם לא היה נפוץ במיוחד באזור. בית הגידול שלו מורכב מסוואנות-שיחים קוצניות ויערות לחים האופיינים לאקלים הסובטרופי של צפון הצ'אקו. בשל נדירותו הרבה והעדר מחקרים, לא ידוע כלום על האקולוגיה, ההתנהגות ואורח החיים של המין. אופוסום הצ'אקו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל נדירותו הרבה, תפוצתו המקוטעת שהיקפה אינה עולה על 35,000 קמ״ר, ירידה מתמשכת בגודל האוכלוסייה עקב אובדן בית גידול שנובע מבירוא יערות לחקלאות, וישנה סבירות גבוהה שמצבו גרוע יותר מהידוע והוא על סף קטגוריית הפגיע (VU). האופוסום מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי הצ'אקו, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את הטווח המדויק של תפוצתו. אופוסום הצ'אקו, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום הצ'אקו, באתר GBIF (באנגלית) אופוסום הצ'אקו באתר הרשימה האדומה של IUCN
אופוסום חדפי אינקה

אופוסום חדפי אינקה או אופוסום חדפי פרואני (שם מדעי: Lestoros inca) הוא יונק-כיס אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שחי במרכז הרי האנדים באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1917 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור מין בסוג אופוסום חדפי, והוכר כסוג עצמאי בשנת 1934. מבחינה גנטית ומורפולוגית הוא קרוב יותר לסוג אחרון מאשר לטקסון המונוטיפי אופוסום חדפי חוטמני. אופוסום האינקה הוא כיסאי דמוי חולדה קטנה או חדף: אורך ראשו וגופו 11.5-9 ס״מ, אורך זנבו 13.5-9.5 ס״מ, ומשקלו 25–32 גרם. הזכר גדול וכבד במקצת מן הנקבה. מבנה הגוף קומפקטי ודק, והגולגולת חזקה יחסית עם לסת תחתונה קצרה יותר שמצביעה כנראה על יכולת ללעוס מזון קשיח יותר. האוזניים גדולות ועגולות והעיניים קטנות מאוד עם חוש ראייה ירוד. הזנב ארוך ועבה ומשמש לתמיכה במהלך הטיפוס, אך חסר יכולת לפיתה. הגפיים קצרות וחזקות, והאחוריות גדולות ומפותחות מהקדמיות עם טפרים גדולים. לאופוסום האינקה פרווה עבה, ארוכה וכהה. צבעה הכללי נע בין חום-ביסטר כהה לשחור שוקולד או שחור-כחלחל, כשאזור הכתפיים נוטה להיות כהה יותר. המותניים והצד התחתון של הגוף בעלי גוון בהיר במקצת של אפור-צפחה או סגלגל, אך עדיין כהים יחסית. הראש בצבע זהה לגוף, ולעיתים סביב העיניים יש טבעות קירחות בהירות יותר. החרטום עשוי להיות בעל גוון כהה יותר. החוטם, הלוע, כפות היד והרגל, ופנים האוזניים בצבע ורוד, אדמדם או סגלגל. הזנב בצבע שחור מפויח או סגלגל. אופוסום האינקה אנדמי לחלק המרכזי של הרי האנדים באמריקה הדרומית; מרבית הטווח שלו נופל בדרום-מזרח פרו (מחוזות: קוסקו, פונו ואייקוצ'ו) ובמידה פחותה יותר במחוז לה-פאס בצפון-מערב בוליביה. בית הגידול שלו מורכב מיער עננים, יער שדונים, כיסי סבך של בקריס וכרי דשא תת-אלפינים ברום 4,200-2,000 מטר מעל פני הים. הוא ככל הנראה מצוי בבתי גידול פחות לחים ממינים אחרים. מעט מאוד ידוע על אופוסום האינקה; הוא יונק סוליטרי שחי בבדידות, פעיל בשעות הלילה ואת שאר הזמן מבלה במסתור תחת שורשים או בסבך הצפוף. הוא יוצר מערכת של תעלות ושבילים בצמחייה הצפופה שמשמשת אוטו לתנועה והימלטות. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות. הנקבה ממליטה מספר גורים לאחר תקופת היריון קצרצרה, והם נתלים על אחת מארבע הפטמות שעל בטנה. הם גדלים בכיס במשך מספר שבועות ואז עוברים לרכוב על גבה עד הגמילה. אופוסום האינקה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה יחסית באזור בלתי נגיש, אוכלוסייה גדולה, העדר אינדיקציות לאיומים משמעותיים ונוכחותו במספר אזורים מוגנים. מדיה וקבצים בנושא אופוסום חדפי אינקה בוויקישיתוף אופוסום חדפי אינקה, באתר ITIS (באנגלית) אופוסום חדפי אינקה, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום חדפי אינקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אופוסום חדפי אינקה, באתר GBIF (באנגלית) אופוסום חדפי אינקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
יושיזאורוס

יושיזאורוס (שם מדעי: Yuxisaurus; מילולית: "לטאת יושי") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת התיראופורה, אשר התקיים במשך היורה התחתון במזרח אסיה. הממצאים המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות "Fengjiahe Formation" שביונאן, שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין והוא תואר למדע ב-2022, לאחר שהתגלו שנה לפני כן. הסוג מכיל מין בודד, Yuxisaurus kopchicki, הקרוי להוקרת החוקר האמריקאי ג'ון קופיק (אנ'). הממצאים הכילו פרט יחיד בעל שלד חלקי, שהורכב בעיקר מצלעות, חוליות, חלקי גולגולת שבורים, שרידי רגליים ולפחות 120 חלקי אוסטאודרם. במראהו הוא דמה מעט לאנקילוזאור בסיסי, אך לא השתייך לקבוצה זו. מעריכים שהיה קרוב לסוגים בסיסיים נוספים כמו האמאוזאורוס, הסקלידוזאורוס, הטטיזאורוס, הביינוזאורוס (Bienosaurus) ועוד. הוא הגיע לאורך של 3 עד 4 מטרים, דומה מעט לקרנף והיה אוכל צמחים קל יחסית לקבוצתו ובעל צוואר בינוני באורכו, אך בעל מבנה משוריין שנועד לגונן עליו מטורפים תרופודים גדולים. מדיה וקבצים בנושא יושיזאורוס בוויקישיתוף
בין ירדן לים

המושג "בין ירדן לים" מתכוון לרוחב הכולל של מדינת ישראל (מזרח–מערב) בנקודה או אזור כלשהו. כאשר הביטוי משמש בהקשר של אזור, כוונתו יכולה להיות גם לשטחה של מדינת ישראל לרוחב, שחלקו באזור זה. השטח שיכול להיכלל בביטוי הוא מדינת ישראל כולה, כולל יהודה, שומרון ורצועת עזה, וחלקה של ישראל בעבר הירדן (רמת הגולן), אך לפעמים מושמטת רמת הגולן מהביטוי (בקריאות שאינן מכירות בה כחלק ממדינת ישראל לכינון שתי מדינות בין הירדן לים) או הנגב (במשפטים שאומרים "אין מספיק מקום לשתי מדינות בין הירדן לים"). שני השימושים העיקריים בביטוי הם: ביטוי מיקום ביחס לרוחב של מדינת ישראל. בניגוד לקו פרשת המים, יחס של מיקום כלשהו בין הירדן לים הוא צורה נוחה יותר לבטא את מיקומו לעומת מישור החוף, ואזורים נוספים אחרים שיושביהם לא מרגישים את קו פרשת המים. ביחס לערבים. ביטוי זה כולל בתוכו את כל הערבים בעלי תעודת זהות כחולה, ובנוסף את כל הערבים של יהודה, שומרון וחבל עזה. לכן ביטוי זה משמש כהכללה לכל אלה; בנוגע לדעותיהם, רצונותיהם, גודלם ביחס ליהודי שטח זה ושאיפותיהם הלאומיות. במטרה לא להביע עמדה. כל אשר אומר "מדינת ישראל" ובכוונתו שטח מדינת ישראל עם או בלי יהודה, שומרון ורצועת עזה, נחשב על פי חלקים גדולים בציבור כאילו תפס צד מסוים בסכסוך הישראלי-פלסטיני. לכן, אישים וגופים מסוימים נמנעים מהגדרה זו, ומעוניינים להתייחס למדינת ישראל בתוך ומחוץ לקו הירוק, משתמשים בביטוי זה על מנת לשמור על נייטרליות. משה יעלון, ‏ישראל והפלסטינים: חזרה ליסודות, תכלת 2008 שלמה צזנה, בין הירדן לים אין מקום לשתי מדינות, באתר ישראל היום, 28 בפברואר 2014 מורן אזולאי ואליאור לוי, שוויון במספר היהודים והמוסלמים בין הירדן לים, באתר ynet, 26 במרץ 2018 מיכאל מילשטיין, זו תעלומה שאיש לא רוצה לברר: כמה ערבים באמת יש בין הירדן לים?, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2022 יהודה שלם, הדוידקה של יאסר ערפאת, באתר ישראל היום, ‏14 באוגוסט 2019
מעשה רוקח

זהו שמו של ספר, על פי האמור בפרשת כי תשא: וְעָשִׂיתָ אֹתוֹ שֶׁמֶן מִשְׁחַת קֹדֶשׁ: רֹקַח מִרְקַחַת מַעֲשֵׂה רֹקֵחַ, - שֶׁמֶן מִשְׁחַת קֹדֶשׁ יִהְיֶה. האם התכוונתם ל... ספר הרקח - ספרו של רבי אלעזר מגֶרמַיזא (היא מגנצה - מיינץ). הודפס בטעות גם בשם ספר מעשה רוקח (לדוגמה ראו כאן, באתר היברובוקס לכתבים עבריים). נקרא "רקח" על שם גימטריית שמו אלעזר - 308. ספר מעשה רוקח - ספרו של רבי אלעזר רוקח מלבוב, רבה של אמסטרדם (מאז 1735, ה'תצ"ה) אז בירת הולנד, ואבי משפחת רוקח - שושלת אדמורי חסידות בלז, ומנהיגים ציונים. על פי הקדמת ספרו, הספר קרוי על שם ספרו של רבי אלעזר מגרמיזא - מאבות אבותיו. מספר ספרים שלו צורפו תחת כותרת זו והם כוללים את פירושו למשנה על פי הקבלה, פירושו לפרשיות השבוע על התורה, ופירושו להגדה של פסח. הספר מעשה רקח - ספרו של השד"ר הארצישראלי ורבה של טריפולי בירת לוב (סביב 1749, ה'תק"ט) הרב מסעוד חי רקח. הספר קרוי על פי שם משפחתו.
איש הנצח: החיפוש אחר נקמה

איש הנצח: החיפוש אחר נקמה (באנגלית: Highlander: The Search for Vengeance) הוא סרט אנימה מסוגת הפעולה של הבמאי המצליח יושיאקי קוואג'ירי (ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח) שיצא בשנת 2007. התסריטאי הוא דויד אברמוביץ, אשר כתב גם את התסריט לסדרת "איש הנצח" ולסרט ההמשך "איש הנצח: המקור". הסרט הוא המשך לסדרת סרטי איש הנצח העוסקת במשפחת מקלאוד בת-האלמוות. הוא עוסק בלוחם הסקוטי בן האלמוות קולין מקלאוד בניו יורק העתידנית, השקועה במים, כשרק מבצר אחד עדיין עומד בה. מקלאוד מחפש אחר מרקוס אוקטביוס, בן-אלמוות אחר אשר הרג את אהובתו לפני מאות שנים, כדי לנקום בו. ברם, הוא ניצב בפני בעיה מוסרית: הוא אומנם מבקש לתבוע את נקמתו באוקטביוס, אך מנגד ניצבים האנשים המעטים ששרדו במה שנשאר מניו יורק, המשוועים לעזרתו, לאחר שאוקטביוס מאיים לשחרר מגפה על העיר. מקלאוד חייב להחליט באיזו דרך ילך: הנקמה או ההושעה. בדומה לסיפורי איש הנצח הקודמים, גם כאן מתוארים עלילותיו של הגיבור במרוצת שנות חייו. אך, בניגוד להם, "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה" שם דגש על המרדף הבלתי פוסק של קולין מקלאוד אחר מרקוס אוקטביוס וכישלונותיו הרצופים לחסלו. בכך יושיאקי קוואג'ירי מראה כי בכל תקופת חיים מקלאוד נדון להכשל מאחר שאיבד את הסיבה האמיתית לנקמה, שזו כוחה של האהבה. בכל תקופת חיים מקלאוד פוגש דמות נשית שאין הוא מייחס לה חשיבות. אך כאשר נודע לו כי אותה דמות היא למעשה גלגול נשמתה של אהובתו המתה, העניינים מקבלים תפנית. אתר האינטרנט הרשמי של איש הנצח: החיפוש אחר נקמה "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", באתר נטפליקס "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", באתר AllMovie (באנגלית) "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'ון פיקרינג (שופט)

ג'ון פיקרינג (באנגלית: John Pickering; ‏ 22 בספטמבר 1737 – 11 באפריל 1805) היה מושל ניו המפשייר, שופט בית המשפט העליון של ניו המפשייר ושופט מחוזי במחוז ניו המפשייר. הוא היה הפקיד הפדרלי השני שהודח על ידי בית הנבחרים והראשון שהורשע והועבר מתפקידו במשפט הדחה שנערך לו בסנאט. פיקרינג נולד ב-22 בספטמבר 1737 בניואינגטון, ניו המפשייר. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד ב-1761. הוא החל להתמחות בגרינלנד, פרובינציה בניו המפשייר, ועבר מאוחר יותר לפורטסמות', עד 1783, והמשיך בהתמחות בין 1788 ל-1790. הוא היה חבר בוועידת ניו המפשייר בין 1781–1783 ושוב בין 1791–1792. הוא נבחר לבית הנבחרים של ניו המפשייר ב-1783 וכיהן בו עד 1787. הוא היה חבר בוועידת ניו המפשייר שתפקידה היה לאשרר את החוקה האמריקאית ב-1788. פיקרינג היה חבר גם בסנאט של ניו המפשייר ובמועצה המבצעת של המדינה עד 1790. בשנת 1790 כיהן כמושל ניו המפשייר (שנקרא אז "נשיא ניו המפשייר"). בין 1790 ל-1795 כיהן כשופט בית המשפט העליון של המדינה. פיקרינג הוצע לתפקיד שופט מחוז ניו המפשייר ב-10 בפברואר 1795 על ידי ג'ורג' וושינגטון, אחרי פטירתו של ג'ון סאליבן מספר שבועות מוקדם יותר. ב-11 בפברואר אושר מינויו על ידי הסנאט האמריקאי והושבע באותו היום. כהונתו הופסקה ב-12 במרץ 1804 עקב משפט ההדחה שהתנהל מולו בסנאט והרשעתו בו. ב-1800, התחיל ג'ון פיקרינג להראות סימנים של חולשה מנטלית. חולשה זו הפכה למכשול משמעותי מספיק ב-25 באפריל 1801 כשעמיתיו לשיפוט שלחו מכתב לבית המשפט הראשון לערעורים בבקשה למחליף זמני. לתפקיד המחליף מונה ג'רמייה סמית', שופט בית המשפט לערעורים, ובהתאם לסעיף 25 של חוק המשפטים הוא לקח עליו את התיקים של ג'ון פיקרינג. עם העברת חוק המשפטים של 1802 בוטלה סמכות בית המשפט הראשון לערעורים. ב-3 בפברואר 1803, הנשיא תומאס ג'פרסון העביר לבית הנבחרים האמריקאי ראיות נגד ג'ון פיקרינג, בהן הואשם בפסיקות לא חוקיות ובמוסר רע עקב שיכרון חושים בזמן שהוא על כס השיפוט. ב-2 במרץ 1803 הצביע בית הנבחרים בעד הדחת פיקרינג בגין שכרות ופסיקות לא חוקיות. הדבר עורר מחלוקת פוליטית, כשהפדרליסטים האשימו את ההמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בפגיעה בחוקה בניסיונם להדיח שופט מתפקידו למרות שלא ביצע "פשעים חמורים או עבירות" שהם עילה להדחה על פי החוקה. ג'ון פיקרינג נפטר ב-11 באפריל 1805 בפורטסמות', ונקבר בבית הקברות בעיר. Book of Members, 1780–2010: Chapter P Pickering, John, Federal Judicial Center ג'ון פיקרינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מחאה בעירום

מחאה בעירום היא סוג של מחאה שמטרתו למשוך תשומת לב תקשורתית וציבורית למטרה מסוימת, לעיתים למען קידום עירום במרחב הציבורי ולעיתים ללא קשר לעירום. המחאה בעירום הראשונה שבוצעה בעת החדשה, הייתה הפגנה של תנועת Freedomites (אנ') בקנדה ב-1903. המתנגדים למחאה בעירום טוענים שמחאה בעירום הוא דבר מגונה, במיוחד אם ילדים יכולים לצפות בזה. לעומתם, טוענים התומכים במחאה בעירום, שזו צורת ביטוי לגיטימי שניתנת כחלק מחופש הביטוי. בין הארגונים שקידמו מחאה בעירום, ניתן למנות את הארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, שקידם מחאה בעירום ב-1992–2020 כחלק מהקמפיין נגד שימוש בפרווה. מחאה בעירום גם מקודמת על ידי תנועות המקדמות את חופש הפטמה, וכן תנועות פמיניסטיות ותנועות נודיסטיות, כגון התנועה הפמיניסטית פמן. מדיה וקבצים בנושא מחאה בעירום בוויקישיתוף Alaimo, Stacy (2010). "The naked word: The trans-corporeal ethics of the protesting body". Women & Performance: A Journal of Feminist Theory. 20 (1): 15–36. doi:10.1080/07407701003589253. ISSN 0740-770X. S2CID 143828901. Lunceford, Brett (2012). Naked politics : nudity, political action, and the rhetoric of the body. Lanham, Md.: Lexington Books. ISBN 978-0739167090. Deighton, Katie (5 בפברואר 2020). "As Peta retires 'I'd Rather Go Naked', its creator looks back on 30 years of sexy activism". The Drum. {{cite web}}: (עזרה)
הליכה נורדית

הליכה נורדית (בפינית: sauvakävely) היא פעילות גופנית המבוססת על הליכה תוך שימוש בשני מוטות הליכה. הספורט הזה התפתח בפינלנד ומשם זלג למדינות הסקנדינביות ולארצות הברית. פעילות זו מתאימה גם לאנשים תשושים ולנכים. "הולכי הסקי" הראשונים היו גולשים שהשתמשו במוטות סקי בעת תרגול, בטיולים, במדרונות ובביצות. אי אפשר לנקוב בשמו של ממציא ההליכה הנורדית, שכן הספורט התפתח בהדרגה ופותח על ידי גורמים רבים. החל משנת 1966, בפקולטה לחינוך גופני, באוניברסיטה של ייבסקילה, המורה Leena Jääskeläinen החלה לתרגל בשיעורים שלה הליכה נורדית, תוך מתן הסבר לסטודנטים על יתרונותיה על פני הליכה רגילה. משנת 1997 התחילה ההליכה הנורדית לצבור פופולריות בפינלנד. באותו זמן הושקו מוטות ההליכה הנורדית הראשונים של המותג Exel. במקביל, Suomen Latu ומכון הספורט הפיני החלו לפתח מוצרים ואימונים של הליכה נורדית. הספורט צבר פופולריות במהירות, ונוצרו סביבו תוכניות אימונים, סמינרים וסרטונים חינוכיים. ההליכה הנורדית זכתה להתרחבות משמעותית בפינלנד ובשנת 2000 היו מיליון מתרגלים, או אחד מכל שישה אנשים. באותה שנה אקי קריהטאלה ייסד את האגודה הבינלאומית להליכה נורדית (INWA), ארגון בינלאומי שמטרתו לקדם ולפתח את תרגול ההליכה הנורדית. הליכה נורדית, בהשוואה להליכה רגילה, כוללת הפעלת כוח על המוטות עם כל צעד. ההלכים הנורדיים משתמשים יותר ובעוצמה רבה יותר בכל גופם ומקבלים גירוי בונה כושר שאינו קיים בהליכה רגילה לחזה, לשריר הגב הרחיב, לשריר הזרוע התלת-ראשי, לכתפיים, לבטן, לעמוד השדרה ולשרירי ליבה אחרים שעלולים לגרום לעלייה משמעותית בקצב הלב. הליכה נורדית מוערכת כמייצרת עלייה של עד 46% בצריכת האנרגיה, בהשוואה להליכה ללא מוטות. נערכו מספר מחקרים על ההשפעות של הליכה נורדית. מחקר אחד במיוחד השווה הליכה רגילה להליכה נורדית. מחקר אחד הראה שהליכה נורדית הובילה לירידות משמעותיות יותר ב-BMI ובהיקף המותניים בהשוואה להליכה רגילה. קבוצת ההליכה הנורדית הייתה הקבוצה היחידה שחוותה ירידה בשומן הגוף הכולל ועלייה ביכולת האירובית. מדיה וקבצים בנושא הליכה נורדית בוויקישיתוף הליכה נורדית עם מקלות הליכה
הצטמצמות

הצטמצמות הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1989 בבימויו של ראול יחיאל, עם רחל שור, זאב שמשוני ומארק חסמן בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי רות אלמוג והוא מבוסס על סיפורה "הצטמצמות" מתוך קובץ הסיפורים נשים משנת 1988. העלילה היא על גבר הפוגש את מורתו מילדות ומתאהב בה. אביגיל (רחל שור) היא מחנכת ותיקה בתל אביב. בחופש הגדול היא פוגשת במוזיאון תל אביב את רפי (זאב שמשוני) שהיה תלמיד אהוד עליה במיוחד. רפי מספר לה שהוא כעת עורך דין גרוש, מזמין אותה לבית קפה ומגלה לה כי תמיד העריץ אותה בייחוד לאחר שביקרה אותו בבית חולים בו אושפז בגלל כוויה. אביגיל היא רווקה מבוגרת. אביה (מארק חסמן) הוא פנסיונר המסתגר כל הזמן בדירתו ומסרב לצאת. הוא ממורמר בגלל אשתו המנוחה שנהגה לבלות ולבזבז את כספו בעוד הוא עובד בפרך וכן על בנו שאול שנפטר בגיל צעיר. אביגיל עוזרת לו בקניות ובניהול הבית למרות שכל הזמן הוא מעליב אותה באמירות על מה שהיא השקיעה ומה שיצא ממנה - סתם מורה... למעשה רפי, אביגיל ואביה הם אנשים בודדים שעולמם מצומצם. לרחל יש חברת ילדות בשם יוכי (עפרה וינגרטן) הנשואה לאברם (שמיל בן ארי) ולהם בת ובן שאביגיל מפנקת בממתקים. אלה (שולה רווח) היא חברה מקורבת יותר שמייעצת לה בעניינים שונים. עכסה (מירי פביאן) היא חברה מהעבר שעובדת כעת כצלמת ומתעלמת ממנה. רפי הצעיר "נדלק" על מורתו המבוגרת ואף מציע לה נישואים אך היא דוחה אותו. היא מעדיפה לחזור לחייה הבודדים עם טיפול באביה והליכה על החוף עם כלבתו. הצטמצמות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הצטמצמות, באתר יוטיוב
נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי

נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי (אנגלית: Mid-Atlantic Regional Spaceport), הוא נמל החלל שממוקם בחוף המזרחי של וירג'יניה כ-160 ק"מ צפון-מזרחית מנורפוק בשטח שהיה שייך בעבר למתקן הטיסות וולופס. המתקן מנוהל על ידי Virginia Spaceport Authority שנמצא בבעלות מדינת וירגיניה. הוא מיועד לשיגורים מסחריים בלבד. בשנת 1995 מדינת וירגיניה החליטה לקדם הקמת מתקן לשיגורים לחלל. בשנת 1997 נחתם הסכם עם נאס"א על הקצאת שטח ל"מרכז טיסות לחלל וירג'יניה" משטחי מרכז הטיסות וולופס. בשנת 2003 מושלי וירגיניה ומרילנד סוכמו עקרונות לניצול המתקן לטיסות מסחריות ושם של המתקן שונה לשם הנוכחי. כן שיגור LP-0A נבנה במקור למשגר מדגם Conestoga. השיגור הראשון בוצע בשנת 1995 ולא הצליח. בהמשך מגדל שיגורים פורק ונבנה חדש תוך התאמה לשיגורי משגר "אנטרס". המתקן כולל גם מרכז אינטגרציה. בשנת 2014 כתוצאה מכישלון בשיגור נגרם נזק משמעותי לכן שיגור. בשנת 2015 השיגורים חודשו. כן שיגור LP-0B נבנה במהלך שנת 1999 ושודרג בשנת 2008. הוא מיועד לשיגורי משגר מדגם "מינוטאור". כן שיגור LC-2 נבנה בשנת 2020 ומיועד לשיגוריי משגר מדגם "אלקטרון". השיגור הראשון בוצע בינואר 2023. מדיה וקבצים בנושא נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי בוויקישיתוף תוכנית לניצול האתר Greg Botelho, Unmanned NASA-contracted rocket explodes over eastern Virginia, CNN, ‏2014-10-28 (באנגלית)
גייה

האם התכוונתם ל... אידריסה גייה – כדורגלן סנגלי דומינגוס דה גייה – כדורגלן ברזילאי לאון גייה – מטלורג צרפתי פפה גייה – כדורגלן סנגלי גיי גאיה