laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רובן

האם התכוונתם ל... רובן איילנד – אי באוקיינוס האטלנטי באזור דרום אפריקה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית כריך רובן – כריך המכיל קורנד ביף, כרוב כבוש, גבינת אמנטל ורוטב רוסי על לחם שיפון אישים: אריין רובן – כדורגלן הולנדי קרל רובן – שחמטאי יהודי-דני רובן (זמר) – זמר נורווגי אחר: רובן - נזיר בודהיסטי יפני האחראי על הפצת זרם הקגון ביפן. רוב ראובן
יעקב מרגוליס

יעקב מרגוליס (ברומנית: Iacov Margulies;‏ 1868–1962) היה רבם של יהודי גאלאץ בין השנים 1896–1962. מרגוליס היה תלמיד של אהרן ילינק מווינה ושל הרב הראשי של יהדות צרפת, צדוק כהן מפריז. הוא היה מודרני, הושפע מהרפורמה ביהדות ונשא את דרשותיו ברומנית. הוא נהג להתהלך ברחוב ולברך ילדים יהודים שפגש. תחילה היה הרב של היכל קורל של גאלאץ, ובהמשך היה הרב הראשי של גאלאץ וחבר במועצה הרבנית העליונה של רומניה. ב-1940, כשהיכל קורל של גאלאץ נהרס ברעידת אדמה, הוא התגורר בחצר בית הכנסת והמשיך לארגן את התפילות בביתו. במותו, לאחר 66 שנות כהונה, ספד לו הרב הראשי של יהדות רומניה באותה תקופה, דוד משה רוזן. יעקב מרגוליס היה בנו של הרב אברהם מרגוליס, שכיהן כרב בגאלאץ ונכדו של יעקב (ינקל) מרגוליס, שכיהן כרב בבראילה. ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012. http://www.ernarubin.org/german_language.html סיפור אותנטי המדגים את מעשה ברכת ילדים ברחוב, ראה בתחתית העמוד שם נמצאת גם קישורית לכתב היד המקורי ברומני ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסם הבובות

קסם הבובות היא תערוכה של בובות אומנותיות שנעשו ביד, בידי אומני בובות. התערוכה מוצגת מדי שנה משנת 2006, בסוף חודש אוגוסט, בחיפה, בבית הכט שבמרכז הכרמל. התערוכה בהפקת חברת אתו"ס (החברה לאמנות תרבות וספורט, חיפה), מטעם עיריית חיפה. בתערוכה מוצגות מאות בובות עבודת יד, ומבקרים בה מדי שנה אלפי אנשים מרחבי הארץ. הבובות עשויות מחומרים שונים, בגדלים ובטכניקות שונות: בובות חרסינה, מריונטות, בובות תיאטרון, בובות עיסת נייר, בובות חרוזים, בובות ספוג, בובות סרוגות, בובות טיפוליות, בובות מרשת מתכת ועוד. במדשאה הסמוכה לבית הכט מתקימות בימי התערוכה בערב, הצגות בובות לילדים ולכל המשפחה. במקום דוכני הפעלה ויריד אומנויות. לצד התערוכה מופק קטלוג צבעוני. בשנת 2009 הציגו בתערוכה כשבעים אומנים. הנושאים המרכזיים של התערוכה בשנת 2008 היו: קוסמים וקסמים, מכשפות, לוליינים, אמני קרקס ופיות. הנושאים המרכזיים של התערוכה בשנת 2009 היו: סוריאליזם – בין דמיון למציאות, ונושאים חופשיים. קסם הבובות 2008, באתר "אסימון" קסם הבובות 2009, באתר "עכבר העיר"
מצר (קיבוץ)

מֶצֶר הוא קיבוץ בצפון-מערב השומרון, כשבעה קילומטר מדרום-מזרח לפרדס חנה-כרכור, סמוך ליישובים מייסר ומענית, ולבית החולים המרכז לבריאות הנפש שער מנשה. הקיבוץ נוסד בשנת 1953 על ידי גרעין (128 איש) עולים מארגנטינה שהשתייכו לתנועת השומר הצעיר (גרעין קיבוץ עליה ג') ובשנת 1964 ו-1967 קיבל השלמה מגרעינים ישראליים. הקיבוץ משתייך לזרם הקיבוץ הארצי. המייסדים היו בהכשרה בקיבוץ מרחביה בשנים 1952-1950 ולאחר מכן גם בקיבוצים געתון, סער, גת והמעפיל. ב'וועדת השמות' הזכירו את הפסוק: "מִן הַמֵּצַר קָרָאתִי יָּהּ עָנָנִי בַמֶּרְחָב יָהּ" ועל שם זה קראו לקיבוץ מצר. מֶצֶר היא מילה נרדפת ל"גבול", כשהכוונה היא שהקיבוץ גבל עם השטח של ירדן, וגבול זה היה במרחק של 500 מטר מחדר האוכל (מרכז הקיבוץ). ב-1972, ערכו חברי קבוצת אמנים, בהם אביטל גבע, מיכה אולמן ומשה גרשוני, פרויקט אומנותי בשם פרויקט מצר-מסר בשני היישובים וביניהם. במסגרת זו חפר אולמן בור בכל אחד מן היישובים בעזרת בני נוער תושבי המקום, וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית. שטח הקיבוץ הוא כ-3,500 דונם. במהלך השנים, נמצאו בשטח הקיבוץ עתיקות, שיוחסו לתקופת האבן הנאוליתית, והועברו למוזיאון ישראל. בין שלל העתיקות באזור החורשה בקיבוץ, במקום הקרוי "פינת גדי" נחשפו גתות יין עתיקות, אשר השתמרו בצורה כמעט מושלמת. בקיבוץ מפעל "מצרפלס", שהתחיל את דרכו כמפעל כריות בשם "כרמץ" (והיה מחלקה של מפעל פלסטי שבבעלות קיבוץ שער הגולן). בהמשך, עבר המפעל לייצור צינורות השקיה, כמחלקה של מפעל "פלסים" שבבעלות קיבוץ מרחביה. מאוחר יותר, חבר לשותפות עם "פלסים", וכך נוצר שמו החדש של המפעל, כצירוף של השמות מצר ופלסים, שהם מקור השם "מצרפלס". מפעל "מצרפלס" מייצר היום צנרת השקיה, טפטפות, מערכות השקיה, וצנרת SP ייחודית למים, גז, חשמל וכימיקלים. המפעל היה נותן החסות הראשית של קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב לשעבר. ערך מורחב – הפיגוע בקיבוץ מצר ב-10 בנובמבר 2002, חדר לקיבוץ טרוריסט פלסטיני מארגון הפת"ח, וירה למוות באשה ובמזכיר הקיבוץ. לאחר מכן, פרץ המחבל לבית מגורים וירה למוות באם ובשני ילדיה, בני 4 ו-5. באוקטובר 2003 הרג כוח צה"ל את מבצע הפיגוע, וכחודש לאחר מכן, לכד כוח צה"ל את ראש הזרוע הצבאית של הפתח באזור טולכרם ומי שהיה אחראי לשליחתו. יעקב ליברמן, קיבוץ מצר : אנטומיה של שינויים. [הרצליה] : ספרי ניב הוצאה לאור, 2022. מדיה וקבצים בנושא מצר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצר שרון רופא ואיתי רפופורט, חמישה הרוגים בפיגוע בקיבוץ מצר, באתר ynet, 11 בנובמבר 2002 שרון רופא ואיתי רפופורט, האם חיבקה את ילדיה הקטנים - והמחבל רצח אותם, באתר ynet, 11 בנובמבר 2002 מצר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 הדר פרבר, כוח של צה"ל חיסל את המחבל סרחאן סרחאן שביצע הפיגוע בקיבוץ מצר, חדשות מחלקה ראשונה, 4.10.2003. פליקס פריש, 13 מאסרי עולם למשלח המחבל למצר, באתר ynet, 29 באפריל 2003
מרחביה

האם התכוונתם ל... הקואופרציה במרחביה – חווה קואפרטיבית שהוקמה בעמק יזרעאל בשנת 1911, על פי רעיונותיו של פרנץ אופנהיימר והתקיימה עד שנת 1918, כיום אתר לאומי בקיבוץ מרחביה מרחביה (מושב) – מושב בעמק יזרעאל מרחביה (קיבוץ) – קיבוץ בעמק יזרעאל "מרחביה: ספרית פועלים" - שם ההוצאה לאור כשפעלה מקיבוץ מרחביה מרחביה (ירושלים) – שכונה בירושלים נעם-צביה (נקראת גם "מרחביה") - רשת חינוך ציוני דתי חן מלך מרחביה – היסטוריון ומחנך רחביה – שכונה בירושלים
סצנת קנטרברי

סצנת קנטרברי הוא ז'אנר של רוק מתקדם שמקורו בעיר קנטרברי שבאנגליה בשנות ה-60 המאוחרות ובשנות ה-70 המוקדמות של המאה ה-20. הז'אנר מתבסס על ג'אז, רוק, מוזיקה קלאסית, פיוז'ן וסוגי מוזיקה עתיקים למיניהם. בשנת 1960 הגיע ביטניק אוסטרלי בשם דייוויד אלן להתגורר באכסניה של הוריו של רוברט וויאט בעיירה לידן אשר במחוז קנט. הוא הביא איתו אוסף של אלבומי ג'אז ומתופף בשם ג'ורג' ניידורף, שלימד את וויאט כיצד לתופף. בשנת 1963 ייסדו אלן, וויאט ויו הופר בלונדון את ה"Daevid Allen Trio". כאשר אלן עובר לצרפת, הקימו וויאט והופר את הלהקה "The Wilde Flowers". ההרכב המקורי החזיק מעמד עד 1966, אז פרשו שניים מחבריו, רוברט וויאט וקווין איירס, ופתחו הרכב משלהם בשם סופט מאשין. יחד עם דייוויד אלן ומייק רטלדג'. הסופט מאשין יצרו רוק אוונגרדי מהול בג'אז. יתר חברי להקת הוויילד פלאוורס, ריצ'רד סינקלייר, דייוויד סינקלייר ופיי הייסטינגס יצרו הרכב חדש המכונה קרוואן. סצנת הקנטרברי ידועה גם בשל רוטציה של הנגנים בין ההרכבים השונים. לדוגמה, ריצ'רד סינקלייר ניגן בשלבים שונים של הקריירה שלו עם להקות מגוונות כגון The Wilde Flowers, קאמל, קרוואן, הטפילד אנד דה נורת' ואפילו תקופה קצרה בגילגמש. בן דודו דייב סינקלייר ניגן בקרוואן, בקאמל, במאטצ'ינג מול ובהטפילד אנד דה נורת'. רוברט וויאט ניגן עם Wilde Flowers, עם סופט מאשין, עם מאצ'ינג מול ובנוסף הוציא אלבומים רבים בקריירת סולו. דייוויד אלן הקים בנוסף את להקת גונג, גם היא מהחשובות בז'אנר. מדיה וקבצים בנושא סצנת קנטרברי בוויקישיתוף CALYX, האתר מרכזי בנושא סצנת הקנטרברי
דני אדינו אבבה

דני אדינו אבבה (נולד ב-1973) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, ראש אגף דוברות, תקשורת והסברה במשרד העלייה והקליטה. אבבה, בנם של ידג ובאזטו אבבה, נולד בכפר באזור וגרה, שבמחוז גונדר שבאתיופיה. בילדותו גר בבקתת בוץ ללא מים וחשמל, היה רועה צאן ובגיל 9 לאחר מסע רגלי מפרך ושהות במחנה אום-רקובה בו חווה זוועות, עלה ארצה במבצע משה דרך סודאן. עם הגעתם לארץ התגורר עם משפחתו במרכז הקליטה בערד ובהמשך עברה המשפחה לירושלים. בנעוריו למד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים. אבבה החל את דרכו העיתונאית כאשר התגייס לצה"ל ושירת בגלי צה"ל במשך כארבע שנים, תחילה ככתב ולאחר מכן כעורך ראשי. היה ליוצא אתיופיה הראשון בגלי צה"ל ולעיתונאי הראשון מבני הקהילה. לאחר השירות שימש ככתב בידיעות אחרונות לענייני תפוצות, בית הנשיא, הסוכנות היהודית, ירושלים והסביבה עד שנת 2017, ולרוב משמש ככתב בנושאים הקשורים לקהילה. אבבה בעל תואר ראשון בחינוך. בשנים 2017 - 2019 היה, עם משפחתו, שליח תנועת הבונים דרור בדרום אפריקה. בפברואר 2021 מונה לראש אגף דוברות, תקשורת והסברה במשרד העלייה והקליטה אבבה יזם והפיק את הסרט הדוקומנטרי "קוד השתיקה". דני אבבה הגדיר את מבצע עלייתם כ'מיתולוגי' ובמהלך הסרט התרכז בהתנהלות שנויה במחלוקת של כמה מחלוצי הדרך בזמן המסע לסודאן.. לא היה בסרט אזכור לעובדה שהמבצע תוכנן על ידי ארצות הברית והמטוסים נתרמו על ידי ג'ורג' גוטלמן. ב-2019 הוציא לאור את ספרו "המסע לא תם", שערך יואב קרן בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מתאר את עליית הקהילה האתיופית מנקודת מבטו האישית של הסופר וזכה לבקורות טובות ולתרגום לאנגלית. הספר, בתרגומו של אילון לוי, היה מועמד ברשימה הקצרה של פרס סמי רוהר לספרות יהודית בקטגוריית ספרי עיון. ב-2003 זכה יחד עם אורון מאירי ומירון רפופורט בפרס נאפולי לעיתונות על תחקיר שחשף מכירת עצי זית בלתי חוקית על ידי קבלנים שעבדו על גדר ההפרדה באזור קו התפר. דני אדינו אבבה נשוי לטג'יטו, אחות מוסמכת בבית החולים הדסה בעין כרם, ואב לארבעה ילדים. מתגורר במבשרת ציון. דני אדינו אבבה, מאמרי דעות באתר ynet. דני אדינו אבבה, באתר חדשות מחלקה ראשונה (NFC). קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם דני אדינו אבבה, באתר iCast‏, 6 באפריל 2011 ניר גונטז', אין לנו גב, באתר העין השביעית, 3 במאי 2015 דני אדינו אבבה, טיול משטרתי גזעני, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2019 המסע לא תם - דני אדינו אבבה | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il מינוי ייחודי במשרד לעלייה וקליטה - דני אדינו אבבה מונה לראש אגף דוברות והסברה במשרד העלייה הקליטה, באתר חדשות ירושלים, ‏2021-02-21 אלכסנדר כץ, דני אדינו אבבה עוזב את ידיעות – לטובת שליחות בחו"ל, באתר אייס, 28 במאי 2017 אורי קליין, הסיפור שטרם סופר, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2005 קוד השתיקה תום שגב, שיעור היסטוריה: מאתיופיה לירושלים, דרך בריסל, באתר הארץ, 11 ביוני 2010 באתר ידיעות ספרים חבצלת דמארי, הספר "המסע לא תם" מועמד לפרס יוקרתי, ידיעות אחרונות גיליון 25390, 1 במאי 2022, עמ' 18 פרס נאפולי לעיתונות ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופי אוקונדו

סופי אוקונדו (באנגלית: Sophie Okonedo; נולדה ב-11 באוגוסט 1968) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אנגלייה. התפרסמה תחילה בשל תפקידיה בסרטים "אייס ונטורה: בלש פראי" (1995), "דברים יפים מלוכלכים" (2002), ותפקידה הידוע ביותר הוא טטיאנה רוססבגינה (אנ') בסרט "מלון רואנדה" (2004); בעבורו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 2006 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במיני-סדרה "אחרי הצונאמי" ובשנת 2014 זכתה בפרס טוני עבור תפקידה במחזה "צימוק בשמש" מאת לוריין הנסברי וקיבלה מועמדות נוספת בשנת 2016 עבור תפקידה במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר. אוקונדו נולדה בלונדון לג'ואן (לבית אולמן) מורה לפילאטיס ולהנרי אוקונדו. אביה של אוקונדו היה ניגרי ואמה היא יהודייה. אביה של אוקנדו עזב את הבית כשהיא הייתה בת חמש, ואוקונדו גדלה אצל אמה כיהודיה. אוקונדו התבטאה בעבר על המוצא היהודי שלה ואמרה ”אני גאה להיות יהודייה, בדיוק כפי שאני גאה להיות שחורה”. לה בת אחת שנולדה ב-1997 מזוגיות שהייתה לה עם העורך האירי יואין מרטין. אוקונדו מגדירה את בתה כ"יהודייה ניגרית ואירית". אוקונדו למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וניסתה את תחומי המשחק, התיאטרון והטלוויזיה. היא פרצה לתודעה הציבורית בשנת 1995 בקומדיה בכיכובו של ג'ים קארי "אייס ונטורה: בלש פראי", בה גילמה את דמותה של נסיכת שבט הוואטאצ'י. ב-2002 היא שיחקה לצידה של אודרי טאטו במותחן הפשע "דברים יפים ומלוכלכים". הופעתה הבולטת ביותר של אוקונדו הייתה בשנת 2004 בדרמת המלחמה ההיסטורית שהייתה מועמדת ל-3 פרסי אוסקר, "מלון רואנדה". הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של פול רוזסבגינה, מנהל בית מלון אירופאי ברואנדה, שסיפק בו מקלט עבור אנשי שבט הטוטסי במהלך רצח העם ברואנדה ב-1994. אוקונדו גילמה בסרט את דמותה של טטיאנה, אשתו של רוזסבגינה, ועל תפקידה קיבלה אוקונדו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. שנה לאחר מכן כיכבה אוקונדו בדרמת הפעולה הבדיונית "איאון פלקס", לצידה של שרליז תרון. בשנת 2006 קיבלה אוקונדו מועמדות לפרס גלובוס הזהב, על תפקידה במיני-סדרה של רשת HBO "אחרי הצונאמי"; אשר מבוסס על רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004. כמו כן שיחקה בסרט הפעולה הבדיוני "אלכס ריידר: בלב הסערה". ב-2007 גילמה את דמותה של ננסי, בסדרת הטלוויזיה "אוליבר טוויסט" על פי הרומן של דיקנס. ב-2011 שיחקה בסדרה "הסטירה". ב-2013 גילמה את דמותה של פאיה רייג' בסרט "העולם אחרי". בשנת 2014 זכתה אוקונדו בפרס טוני על הופעתה במחזה "A Raisin in the Sun" לצידו של דנזל וושינגטון. ב-2016 הופיעה בסדרת ה-BBC "הכתר החלול" בתפקיד מרגרט מאנז'ו. בשנת 2018 שיחקה במיני-סדרה הבריטית "תאוות נדודים" שכתב ניק פיין ושודרה בנטפליקס. בשנת 2021 שיחקה אוקונדו בסדרת הפנטזיה האמריקאית "מחזור כישור הזמן", אשר מבוססת על הספר מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן בשירות הסטרימינג של פריים וידאו. בשנת 2023, שיחקה לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור נומאד. מדיה וקבצים בנושא סופי אוקונדו בוויקישיתוף סופי אוקונדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סופי אוקונדו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סופי אוקונדו, באתר AllMovie (באנגלית) סופי אוקונדו, באתר Box Office Mojo (באנגלית) סופי אוקונדו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סופי אוקונדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) Olivia Rook, 2024 Olivier Awards: Full list of winners, London Theatre, ‏2024-04-14 (באנגלית)
וילה ואלו

וילה הרמאני ואלו (בפינית: Ville Valo;‏נולד ב-22 בנובמבר 1976) הוא הסולן של להקת הרוק הפינית HIM. בעבר היה מתופף בלהקה Daniel Lioneye, שהייתה פרויקט צדדי וזמני של מרבית חברי להקת HIM. ואלו כתב והלחין את כל שירי הלהקה (למעט קאברים לשירים של להקות אחרות שהקליטה הלהקה). כמו כן, הוא יצר עבור הלהקה את סמל ההארטאגרם (Heartagram). ואלו נולד בהלסינקי, פינלנד. עבר עם משפחתו לאונקילה (ליד הלסינקי), בה בילה את ילדותו. למד בבית ספר למוזיקה לנגן על גיטרה, גיטרה בס, תופים ופסנתר. לווילה יש אח אחד בשם ג'סי, הצעיר ממנו ב-8 שנים. לצד השמועות על נטיותיו המיניות ניהל וילה מערכת יחסים של מספר שנים עם הדוגמנית הפינית ג'ונה ניגרן, אך הם נפרדו בסופו של דבר בשנת 2006. עם השנים פיתח וילה התמכרות קשה לאלכוהול ונאלץ לעבור גמילה. מדיה וקבצים בנושא וילה ואלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה ואלו וילה ואלו, ברשת החברתית פייסבוק וילה ואלו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וילה ואלו, סרטונים בערוץ היוטיוב וילה ואלו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וילה ואלו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וילה ואלו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) וילה ואלו, באתר ספוטיפיי וילה ואלו, באתר Last.fm (באנגלית) וילה ואלו, באתר AllMusic (באנגלית) וילה ואלו, באתר MusicBrainz (באנגלית) וילה ואלו, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) וילה ואלו, באתר דיזר וילה ואלו, באתר Yandex.Music (ברוסית) וילה ואלו, באתר Discogs (באנגלית) וילה ואלו, באתר Genius וילה ואלו, באתר SecondHandSongs וילה ואלו, באתר בילבורד (באנגלית) וילה ואלו, באתר טיידל (באנגלית) וילה ואלו, באתר אמזון מיוזיק האתר הרשמי של להקת HIM
קתדרלת איסהאב

קתדרלת איסהאב (בנורווגית: Ishavskatedralen; מוכרת גם כ-"קתדרלת הים הארקטי" או "הקתדרלה הארקטית") הוא שמה המקובל של כנסייה ידועה, הניצבת ברובע טרומסדאלן (Tromsdalen) בעיר טרומסה (Tromsø) שבצפון נורווגיה, ואשר שמה הרשמי הוא כנסיית טרומסדאלן (Tromsdalen Kirke). התוכניות לבניית הכנסייה החלו בשנת 1957, והצעתו של האדריכל יאן איניה הוביד (Jan Inge Hovig), שעשה שימוש בעיקר בבטון מזוין נבחרה. ב-1960 התוכניות עובדו ושונו, וב-1962 התקבלה החלטה סופית באשר לתוכנית הכנסייה. עבודות ההקמה החלו ב-1964, והכנסייה הוקדשה ביום 19 בספטמבר 1965. צורתו הכללית של המבנה היא כשל אוהל תלול למדי שגובהו ורוחבו קטנים יותר במרכזו, דבר היוצר דימוי של מעין אוכף. תכנון המבנה הושפע מצורתו של הר הויה בטרומסה (Håja i Tromsø) שמצטיין בשתי פסגות בגבהים משתנים שביניהן אוכף. 11 משטחי בטון מצופה אלומיניום ואמייל מכסים את המבנה מחזיתו הקדמית ועד לאחורית, ולפי אחת הסברות, אלה מייצגים את 11 השליחים שנותרו לאחר בגידתו של יהודה איש קריות. משטחים אלה מגיעים עד לקרקע, וביניהם רווחים שבהם נקבעה זכוכית להחדרת אור אל חלל המבנה. בקצה המזרחי של הכנסייה קבוע חלון זכוכית צבועה ענקי המשתרע על שטח של 140 מ"ר. החלון משנת 1972, מעשה ידיו של האמן הנורווגי ויקטור ספארה (Victor Sparre), מתאר שלוש קרני אור הזורחות מידו של האל האב שבראש היצירה - המרכזית על דמותו של ישו, ושתי האחרות על דמויות גבר ואישה קטנות יותר הניצבות משני צדדיו. החזית הראשית הפונה מערבה עשויה גם היא מזכוכית, ובצידה החיצוני, לפני החלון הקבוע בה, ניצב צלב בטון לבן המתנשא לכל גובהה של החזית, המגיעה לגובה של 35 מטרים. מאחורי הצלב תולים פעמוני הכנסייה. שטחה של הכנסייה הוא 900 מ"ר ובו 730 מקומות ישיבה. קומת המרתף גדולה מעט יותר ומשתרעת על פני שטח של 1,020 מ"ר. פנים הכנסייה מרוהט בפשטות. קירותיה לבנים, ולמעט ספסלי הישיבה, שולחן הדרשה והמזבח, תלויות בה רק נברשות תאורה. בשנת 2005, לרגל יובל הארבעים לכנסייה, הותקן בה עוגב חדש, ובו שלוש מערכות קלידים ופדלים ו-42 סטופים. בעוגב קבועים 2,940 חלילים - הארוך שבהם הוא באורך 9.6 מטר, ואורכו של הקצר ביותר הוא חצי סנטימטר בלבד. בשל צורתו הייחודית של מבנה הכנסייה, הוא הפך, יחד עם גשר טרומסה הסמוך לו, המקשר בין רובע טרומסלאדן, אל האי שעליו שוכן מרכזה של העיר, לאחד מסמליה המוכרים ביותר של העיר. השימוש בבטון לבן וחלק הוליד את הדמיון לקרחון ואת הדימויים הארקטיים. שילוב הבטון והזכוכית במבנה שניצב סמוך לקו המים, העניק לו את הכינוי "בית האופרה של נורווגיה", בניסיון לבסס דמיון בין הכנסייה לבית האופרה של סידני. כינויים אחרים הם "בית הספינה" שכן המבנה נראה כספינה הפוכה, או האוהל. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת איסהאב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת איסהאב קתדרלת איסהאב, ברשת החברתית אינסטגרם ספארה תכנן גם את החלונות בכנסיית עמנואל במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו
פסיכולוגיית האגו

פסיכולוגיית האגו או פסיכולוגיית האני היא גישה בתחום הפסיכואנליזה, שפותחה בסוף שנות ה-30 והתבססה על המודל הסטרוקטורלי של זיגמונד פרויד. הגישה התמקדה בתפקידו המרכזי של המבנה התאורטי הקרוי אגו בנפשו ובהתפתחותו של האדם. בניגוד לפרויד, שראה בדחפים הביולוגיים הבסיסיים של האיד כמרכזיים בהנעת האדם, ואת האגו כמתווך בינו לבין דרישות המציאות והסביבה - אנשי פסיכולוגיית האגו ראו באגו מבנה שמתפתח באופן עצמאי מהאיד, ולו תפקיד משמעותי בהסתגלות האדם לסביבתו. הגישה התמקדה בהתפתחות הנורמלית ולא רק בפסיכופתולוגיה, וראתה במנגנוני ההגנה של האגו חשיבות גבוהה בפיתוח הסתגלות ובהגנה מפני דחפי תוקפנות, שהם הרסניים לאדם ולסביבתו. לפיכך פיתחו אנשי פסיכולוגיית האגו תאוריות התפתחותיות בהתאם לרעיונות אלו: גישת הקווים ההתפתחותיים להתפתחות הילד על פי אנה פרויד והפיתוח הנרחב שלה לגבי מנגנוני הגנה מסתגלים; ראייתו של היינץ הרטמן את האגו כגורם המפתח קשרים חיוביים רבים החיוניים לאדם להסתגלות, כגון תפיסה, למידה, חשיבה, שפה ועוד; רעיונותיו של רנה שפיץ על "עקרונות מארגנים" בהתפתחות אגו של ילדים ועל דיכאון אנקליטי שעלול להיווצר כשהם לא מתפתחים; גישתה של מרגרט מאהלר לגבי התפתחותם הנורמלית של יחסי אם-תינוק שהביאה לייסוד תאוריית יחסי האובייקט; גישתו של אריק אריקסון על התפתחות נורמלית בהקשר החברתי שהביאה ליצירת תאוריית השלבים; ורעיונות נוספים של חוקרים כגון דייוויד רפפורט, ארנסט קריס ועוד. פסיכולוגיית האגו, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט" עמי ברונסקי, פסיכולוגיית האגו ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנטרברי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קנטרברי – עיר במחוז קנט באנגליה קנטרברי - רובע בעיר סידני, אוסטרליה קנטרברי (ניו זילנד) – חבל אדמיניסטרטיבי בניו זילנד הארכיבישוף מקנטרברי – ראש הכנסייה האנגליקנית קתדרלת קנטרברי – קתדרלה אנגליקנית מרכזית בעיר קנטרברי סיפורי קנטרברי – יצירה ספרותית אנגלית מן המאה ה-14 סצנת קנטרברי – ז'אנר במוזיקה שיצא מהעיר קנטרברי בשנות ה-60 וה-70
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 17

נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 17 (נקראת "נבחרת הנערים", ונקראת על ידי ההתאחדות גם בשם נבחרת נערים א') מייצגת את ישראל בטורנירי כדורגל בינלאומיים לשחקנים עד גיל 17. הנבחרת מנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל ומשתייכת לאופ"א ולפיפ"א, ובמסגרת זו מתחרה בקביעות במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 17. עד שנת 2001 הנבחרת העיקרית הייתה נבחרת ישראל עד גיל 16. מאז 2002, עת הפכה הנבחרת עד גיל 17 לנבחרת המשתתפת בטורנירים הבינלאומיים הבכירים, השתתפה הנבחרת ארבע פעמים בטורניר הגמר של אליפות אירופה בכדורגל (היורו) עד גיל 17 (ב-2003, ב-2005, ב-2018, וב-2022 בישראל), ובכולן סיימה במקום השלישי בשלב הבתים. נבחרת ישראל עד גיל 17, הוקמה עוד בשנים מוקדמות. בשנת 1990 קיימה הנבחרת לגיל זה את משחקה הראשון במסגרת סדרת משחקי ידידות. המשחק היה נגד נבחרת טורקיה, משחק שהסתיים בתוצאה 1-1. ב-2002 הפכה אליפות אירופה עד גיל 16 להיות אליפות אירופה עד גיל 17. באליפות הראשונה שנערכה לגיל זה פגשה ישראל בטורניר המוקדמות את גאורגיה ובוסניה והרצגובינה. גאורגיה גברה בקלות על ישראל ובוסניה, והעפילה לטורניר הגמר עם 5 נקודות יותר משתיהן. באליפות של 2003 השתנה פורמט האליפות: טורניר הגמר כלל 8 נבחרות במקום 16, ובמשחקי המוקדמות נוסף גם "שלב העלית" לאחר טורניר המוקדמות הרגיל, שכעת כלל ארבע נבחרות בכל בית. באליפות הראשונה בפורמט החדש ישראל פגשה את שווייץ, איסלנד וארמניה בטורניר המוקדמות, וסיימה ראשונה בבית עם 7 נקודות. בשלב העלית היא סיימה גם כן במקום הראשון בביתה. בטורניר הגמר, ישראל הוגרלה לבית קשה מול ספרד, אנגליה ואיטליה, וסיימה במקום האחרון בלי אף נקודה. ב-2004 הנבחרת העפילה שוב לשלב העלית, אך כשלה בו והפסידה בכל משחקיה. באליפות אירופה של 2005, לעומת זאת, היא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר. באליפויות אירופה לנערים של 2006 ושל 2008 הצליחה נבחרת ישראל להעפיל לשלב העלית, כשב-2008 אף זכתה במקום הראשון בביתה בטורניר המוקדמות, אך בשתי פעמים אלו לא העפילה לטורניר הגמר. באליפות אירופה של 2009 היא לא הצליחה לעבור את טורניר המוקדמות. ב-2011 לא העפילה הנבחרת לשלב העילית של מוקדמות אליפות אירופה, לאחר שסיימה את שלב המוקדמות עם ניצחון אחד ושני הפסדים. ב-28 במרץ 2018 העפילה לאליפות אירופה לראשונה מאז 2005 אחרי שניצחה 0–1 את נבחרת הונגריה עד גיל 17. את טורניר 2022 של אליפות אירופה (היורו) עד גיל 17, נקבע שישראל תארח (ולכן העפילה אוטומטית), החל מ-16 במאי 2022, והיא הוגרלה לבית א' ביחד עם נבחרות גרמניה, איטליה ולוקסמבורג. נבחרת הנערים עד גיל 17 של ישראל סיימה לבסוף בשלב הבתים של היורו במקום השלישי (בפעם הרביעית בתולדותיה), לאחר ניצחון מול לוקסמבורג (3-0), הפסד מול איטליה (0–1) והפסד מול גרמניה (0–3). נבחרת ישראל בכדורגל (נבחרת הגברים בגיל בוגרים) הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל (נבחרת הגברים עד גיל 21 – נקראת גם "הנבחרת האולימפית" עד גיל 23) נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 20 (ספ') נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19 (נבחרת נוער א' של ישראל) נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 18 (נבחרת נוער ב' של ישראל) נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 16 (נבחרת נערים ב' של ישראל) נבחרת ישראל עד גיל 17, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מסתבכת: ישראל הפסידה 1:0 לאיטליה, באתר ערוץ הספורט, 19 במאי 2022 https://www.uefa.com/under17/match/2034760--israel-vs-italy/ https://www.uefa.com/under17/teams/players/250172311--shavit-shimon-elgaby/ https://www.football.org.il/players/player/?player_id=153705&season_id=20 https://www.football.org.il/association/aboutassociation/faq/nationalteamfaq/
אפיטף

אֶפִּיטַף (מיוונית עתיקה: epi = על, ‏ taphos = הקבר) הוא כתובת שנחרתת על גבי מצבה. האפיטף בא לספר את שבחי המת ואת תהילתו. בעולם הקלאסי היו לאפיטף גם כללים צורניים. בדרך כלל הוא נכתב בצורת שיר בן שני טורים. האפיטפים, שנחרתו גם כסיפורים וכציורים, שיבחו את הקרבות הגדולים, את מעשי הבנייה, ואת חיי השליטים. אפיטפים היו נהוגים בכל רחבי העולם העתיק. למלל של האפיטפים, בכל התקופות, יש עניין רב - ספרותי, היסטורי וביוגרפי. ספרות מחקר שלמה נוצרה אודות האפיטף. ממחקרים אלו לומדים החוקרים רבות על אישים, תקופות, לשונות וסגנונות ספרותיים. כתיבת אפיטפים נהוגה גם בעולם היהודי. אולם בעברית, שפת התפילה והטקס הדתי במשך דורות רבים, לא נוצרה מילה המתרגמת בדיוק את המילה "אפיטף". מנהג כתיבת האפיטף הביא גם ליצירת סוגה ספרותית של יצירת אפיטפים בדיוניים או אמיתיים, אבל בעלי מגמות וכוונות, שנכתבו בידי משוררים שונים. חלקם נחרתו ממש באבני המצבות של המשוררים, וחלקם נכתבו כשירים ונדפסו בספרי המשוררים. בעברית ידוע שירו של חיים נחמן ביאליק "אחרי מותי" ("אַחֲרֵי מוֹתִי סִפְדוּ כָּכָה לִי"), שיש בו הצעה לכתיבת האפיטף. משורר היידיש הגדול איציק מאנגר כתב מספר סונטות שהן אפיטפים לכל דבר. בתרבות הפופולרית ידוע שירה של להקת קינג קרימזון "Epitaph", מתוך אלבומה In the Court of the Crimson King. אפיטף במילאנו, משנת 1439 אפיטף עברי על קברו של יעקב טוגנדהולד, בבית הקברות היהודי בוורשה אפיטף עברי מפואר (הכולל אקרוסטיכון) בבית הקברות היהודי בוורשה "זעקת שבר"; אפיטף נוסף מבית הקברות היהודי בוורשה אפיגרמה תנצב"ה שמעון בוזגלו, כאן שוכב: מבחר אפיטפים מיוון העתיקה, אבן חושן, 2015 יהושבע סמט שינברג, שירת האפיטפים: מבחר כתובות מתוך ז'אנר נשכח בשירת ההשכלה העברית, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', יולי 2017. אפיטף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתובות על מצבות, דף שער בספרייה הלאומית יהושבע סמט שינברג, מצבות שרות(הקישור אינו פעיל), מגזין סגולה להיסטוריה וידיעת הארץ, תמוז תש"ף, יולי 2020 ליקטה, ביארה והוסיפה מבוא: שנהב ברטוב, ‏ארט-פואטיקה בשירת משוררי האימפריה העות'מאנית במחצית השנייה של המאה ה-16, דחק י', ספטמבר 2018, עמ' 33–54. ראו: אַחֲרֵי מוֹתִי, באתר פרויקט בן-יהודה.