laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איחוד יחסי

איחוד יחסי היא שיטת טיפול חשבונאית אפשרית בשליטה משותפת על חברה, על פיה החברה המחזיקה מאחדת את חלקה היחסי (על פי אחוזי ההחזקה שלה) בכל אחד מפרטי הנכסים, ההתחייבויות, ההכנסות וההוצאות של החברה המוחזקת. לעיתים חברה המחזיקה מניות של חברה אחרת מקיימת שיתוף חוזי מוסכם עם בעלי המניות האחרים, בשליטה על הפעילות הכלכלית של החברה המוחזקת. שיתוף זה יוצר למעשה שליטה משותפת, המתקיימת רק כאשר החלטות פיננסיות ותפעוליות אסטרטגיות, המתייחסות לפעילות, דורשות החלטה פה אחד של הצדדים ששולטים במשותף. נציין כי על פי התקינה הישראלית ישנה חובה לבצע איחוד יחסי במקרים בהם מתקיימת שליטה משותפת. על פי התקינה הבינלאומית ניתן לבחור אם לבצע איחוד יחסי או לטפל בהשקעה על פי שיטת השווי המאזני. על פי התקינה הבינלאומית IFRS‏ 11 משנת 2013 לא ניתן יותר להשתמש בשיטת האיחוד היחסי אלא רק בשיטת השווי המאזני על פי תקן חשבונאות IAS 28. חברה א' מחזיקה 50% בחברה ב' שהוקמה על ידה (כלומר אין מוניטין והפרשים מקוריים אחרים) ומוחזקת בשליטה משותפת עם חברה ג'. להלן תמצית מאזן חברה ב' ליום 31/12/2008: במידה וחברה א' תיישם את שיטת האיחוד היחסי היא תיקח 50% בכל נכס והתחייבות של חברה ב' ותאחד אותם במאזנה (כמובן שבהקבלה גם תוצאות הפעילות של חברה ב' תאוחדנה במסגרת דוח רווח והפסד של חברה א'). נניח שכל מה שיש בחברה א' זה ההשקעה בחברה ב' שמומנה על ידי הלוואה בגובה 50 מ' ש"ח והון עצמי בגובה 25 מ' ש"ח (כלומר, במאזן חברה א' יוצג נכס השקעה בחברה ב' של 75 מ' ש"ח מול התחייבויות לזמן ארוך של 50 מ' ש"ח והון עצמי של 25 מ' ש"ח). כעת לאחר האיחוד היחסי, המאזן המאוחד של א' יראה כדלקמן: איחוד יחסי: חברות בשליטה משותפת על ידי חלק מבעלי המניות, 21/01/1997, גלובס
דמויות גפרורים

דמויות גפרורים (באנגלית: Stick figures) הוא כינוי לסוג מאוד פשוט של ציור בני אדם, שמורכב ברובו מקווים ישרים ונקודות. דמויות אלו פופולריות עקב פשטות ומהירות יצירתן. בדמויות גפרורים הראש בדרך כלל מיוצג על ידי עיגול, שלו מתווספים לפעמים פרטים נוספים, כמו פה, עיניים, שיער ועוד. דמויות גפרורים נוצרו כבר בזמנים פרהיסטוריים. בתקופות מאוחרות יותר, ניתן למצוא ואריאציות של דמויות גפרורים בכתב החרטומים המצרי, ובכתב הסיני. השימוש הבינלאומי הראשון בדמויות גפרורים היה באולימפיאדת טוקיו ב-1964. כמו כן היה שימוש בדמויות גפרורים גם באולימפיאדת מינכן ב-1972. דמויות גפרורים נפוצות גם בוובקומיקס, לדוגמה xkcd, באנימציות פשוטות, ובמשחק איש תלוי שבו דמות של איש תלוי נבנית במהלך המשחק. ניתן ליצור אנימציות פשוטות בעזרת Pivot Stickfigure Animator. איש תלוי
סונדארה ראמאסוואמי

סונדארה ראמאסוואמי (בטמילית: சுந்தர ராமசாமி‏; 1931–2006) היה סופר, משורר, מתרגם טמילי ואבי הספרות המודרנית הטמילית. ספרו: סיפורו של עץ התמרהינדי. תורגם לאנגלית, הינדית, מלאיאלאם ולעברית והוא הספר הראשון שתורגם מטמילית לעברית. סונדארה ראמאסוואמי נולד ב־30 במאי 1931 בדרום הודו בעיר קוטאיאם במדינת קרלה. משפחתו הייתה טמילית. מאידך מכוון שהטמילים היוו מיעוט בקרלה נאלץ סונדארה לרכוש את השכלתו העממית בשפת המלאיאלאם, בשפת סנסקריט ומעט באנגלית. רק בשנת 1947 למד הסופר קרוא וכתוב בשפת אבותיו, טמילית וזאת לאחר שהמשפחה עברה לנאגרקוייל המצויה בקצה תת-היבשת ההודית. לפיכך ספג הסופר את תרבות המעורבת של אזור הגבול בין קרלה לטמיל נאדו בה הטמילית והמלאיאלאם מעורבות זו בזו והערבוב הלשוני הזה שימש רקע לרומאן: סיפורו של עץ התמרהינדי. סונדארה החל לכתוב את הרומן בשנת 1959 והספר יצא לאור ב-1966. הספר נחשב למהפכני מבחינה לשונית ואף סגנון הכתיבה של הרומן מהווה פריצת דרך, סונדארה בחר לכתוב בסגנון פרוזה תיאורית בעוד הספרות הקלאסית הטמילית התאפיינה בחריזה ובתבניות קבועות. טמילית היא שפה המתאפיינת בפער גדול בין השפה הכתובה לבין השפה המדוברת, ועד צאת הספר לאור, לא הצליח איש להעביר את השיח העממי הטמילי לדפוס בשפה טמילית פורמלית. סונדארה היה החלוץ בתחום זה ולמעשה יצר במו ידיו את הספרות הטמילית המודרנית. החל משנות השישים החלו סופרים נוספים לכתוב ספרות מודרנית טמילית המצליחה להעביר במדויק את שפת היומיום הטמילית. ניתן לציין את שמו של הסופר ומבקר הספרות הטמילי B .Jeyamohan אשר הושפע מאוד מכתיבתו של סונדארה. סונדארה הושפע מתפיסת העולם של המנהיג הדגול ההודי, מוהנדס קרמצ'נד גנדי, והמיסטיקן ההודי: ראמאקרישנה. בשנת 1957 נפגש עם הסופר M.Govindan שנחשב לאחד מבכירי הסופרים הכותבים בשפת המלאיאלאם והם הפכו לחברים טובים במשך כל חייהם וידידות זו אף הובילה להשפעות ספרותיות הדדיות. בשנת 1952 התוודע אל העיתונאי והמנהיג הקומוניסט הטמילי TM Chidambara Ragunathan. סונדארה הושפע מאוד מהפילוסופיה המרקסיסטית והיא החלה להשפיע על השקפת עולמו ועל יצירתו הספרותית. בשנת 1959 פרסם סונדרה את שירו הראשון תחת שם העט Pasuvia ותחת שם העט הזה פרסם את כל שיריו, ניתן לציין את אוסף שיריו: כלבים של חצות. מלבד היותו סופר ומשורר, היה סונדארה מבקר ספרות, מסאי ואף מתרגם. הוא תרגם יצירות מאנגלית לטמילית ויצירות חשובות משפת המלאיאלאם לטמילית ובכך הביא להתפתחות הספרות הטמילית המודרנית, בנוסף הרבה הסופר לבקר בחו"ל ולהשתתף באירועים ספרותיים בינלאומיים ולייצג בהם את הספרות המודרנית הטמילית ואת התרבות הטמילית. הוא נפטר בשנת 2006 סיפורו של עץ התמרהינדי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, המועצה הציבורית לתרבות ואמנות, המפעל לתרגום יצירות מופת. מטמילית: רונית ריצ'י, אחרית דבר: דוד שולמן, 2000 על סיפורו של עץ התמרהינדי (אורכב 13.06.2020 בארכיון Wayback Machine) כתבה על הסופר (באנגלית)
מערכת שכר

מערכת שכר היא מערכת מידע המשמשת לחישובי שכר על פי פרמטרים שנקבעו מראש. מערכות השכר מאפשרות חישוב אוטומטי של משכורת העובד על פי פרמטרים וחוקיות שנקבעו מראש לפי השיוך של העובד להסכם קיבוצי או לפי חוזה אישי, ובכך מקטינה את הסיכוי לתשלום שלא על פי חוק ומאפשרת לוודא קיום של דיני העבודה וזכויות העובד. מערכות השכר משמשות בראש ובראשונה לחישוב שכרו והנפקת תלוש המשכורת של העובד, המסמך המפרט את פרטי השכר ששולם לעובד ממקום עבודתו אחת לתקופה מוגדרת (שבוע, חודש וכו', בהתאם למקובל במקום העבודה). על פי חוק ישנה חובה לספק לכל עובד תלוש משכורת עם כל הפרטים שנקבעו בחוק. מלבד השימוש הבסיסי של הנפקת תלושי משכורת, מערכות השכר משמשות ככלי לבדיקת הוצאות הארגון, ביצוע סימולציות והערכת רווחיות של עובדים/מחלקות בארגון. סימולציות אלו מאפשרות לבחון את ההוצאות העתידיות של הארגון במצבים שונים. בדומה למערכות מידע מתחומים אחרים, מערכות שכר עשויות להיות מערכות אינטרנטיות מלאות, תכנות מדף + תמיכה אופתרון כולל הכולל מערכת מידע וחשב שכר. תוכנות מדף מפותחות עבור חישוב שכר כללי, בניגוד למערכות השכר המורכבות המפותחות במיוחד עבור ארגון מסוים. מערכות אלו פותחו על מנת לתת פתרון הולם לרוב החברות והעסקים במשק תוך התאמה מינימלית שמתבצעת בתוכנית המדף, תוכניות שכר אלה זולות יחסית ובתוספת תשלום ניתן לקבל תמיכה ועדכונים מבית התכנה שפיתח את תוכנת המדף. מערכות השכר המורכבות מיושמות בדרך כלל בארגונים גדולים, בהם יש הסכמי שכר, נהלים וחוקים הדורשים מורכבות שאינה קיימת בתכנות המדף. מערכות מסוג זה ניתן למצוא בין היתר בחברות ענק ובמשרדי ממשלה. חברה המספקת פתרון של הפעלה ויישום מערכת שכר מורכבת, בדרך כלל נותן פתרון מלא הכולל תמיכה של חשבי שכר ותמיכה של אנשי מקצוע בתחום התכנה ומערכות המידע. תלוש שכר דוד שי, שכר - תכנון, ניהול, חשבות, הוצאת סדן, 2002, פרק ט"ז - מערכת מידע משולבת לניהול משאבי אנוש. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילדין שוביץ'

מילדין שוביץ' (Miladin Šobić, בקירילית: Миладин Шобић; נולד ב-7 בינואר 1956, ניקשיץ') הוא זמר ממונטנגרו וכותב שירים. שוביץ' היה זמר פעיל בסוף שנות השבעים של המאה ה-20 ובתחילת שנות השמונים ביוגוסלביה, הוא היה פופולרי במיוחד במונטנגרו, סרביה, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה. שירתו בעיקרה מלנכולית והמוזיקה נשלטת על ידי גיטרה אקוסטית. שוביץ' נולד בעיר ניקשיץ' השוכנת במרכז מונטנגרו. תחילת יצירתו המוזיקלית החלה בבית הספר התיכון בכתיבת שירים ובהלחנת מוזיקה. לאחר התיכון עבר לדוברובניק שם החל ללמוד תיירות בקולג'. את שיריו המפורסמים ביותר יצר בהיותו סטודנט. בשנת 1975 פרסם את שירו הראשון "To sam ja" (זה אני) שהפך להמנון הבלתי רשמי של הסטודנטים בדוברובניק. בשנת 1976 השתתף בפסטיבל "Omladina76" (נוער 76) שהתקיים בעיר סובוטיקה (Subotica) שבצפון סרביה. שוביץ' זכה במקום השני עם השיר "Daj nam neba" (תן לנו שמיים). בשנת 1978 השתתף בפסטיבל האביב למוזיקה שהתקיים בבלגרד עם שירו "Bolesno ljeto" (קיץ חולה) וזכה בפרס על המילים הטובות ביותר. בין השנים 1982-1981 שיתף פעולה עם נגן הפסנתר גאבור לנדל (Gabor Lenđel) בהוצאת שני תקליטים. התקליטים יצאו בחברת התקליטים היוגוסלבית לשעבר "דיסקוטון" (Diskoton). בשנת 1981 יצא תקליטו "Ožiljak"' (הצלקת), ובשנת 1982 יצא תקליטו "Umjesto gluposti" (במקום טפשות). שוביץ' הקליט אלבום שלישי בשם "Barutana Ljubavi" (אבקת אהבה). בעקבות מות אחותו גנז את התקליט והפסיק ליצור ולשיר. שוביץ' חזר לעיר הולדתו ניקשיץ', ומעולם לא חזר לשיר, למרות שמועות רבות על חזרתו לשיר, והפופולריות הרבה שלו במונטנגרו. מילדין שוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מילדין שוביץ', באתר Discogs (באנגלית)
הנרי ראסל

הנרי ראסל (באנגלית: Henry Russel;‏ 24 בדצמבר בין 1812 ל-1815 - 9 בדצמבר 1900) היה מלחין, פסנתרן וזמר יהודי-אנגלי. ראסל נולד בשירנס. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בילדותו, בשירה בלהקת האופרה לילדים של רוברט אליסטון. אחרי שהתחלף קולו החל ללמוד הלחנה באיטליה אצל רוסיני ובליני. אחרי שובו לאנגליה ניצח תקופת מה על מקהלת תיאטרון המלך. לאחר ניסיון קצר בקריירה של סולן קונצרטים בקנדה, התיישב ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק כנגן עוגב ומנצח מקהלת הכנסייה הפרסביטריאנית בעיר וכמורה באקדמיה למוזיקה של רוצ'סטר. בשנת 1936 פרסם את שירו הראשון בניו יורק ובסתיו של אותה שנה הופיע שם לראשונה כזמר. בשנים הבאות סייר ברחבי ארצות הברית והופיע בשירה בליווי עצמו בפסנתר בתוכניות, שהתבססו כמעט לגמרי על יצירותיו הוא ונהנו מפופולריות רבה. הופעות הסולו שלו כזמר ומלווה גם יחד היו ייחודיות לתקופתו - אפילו ג'ני לינד נעזרה בזמרים תומכים ובנגנים מלווים. עם זאת, בניו יורק ובבוסטון היה סגנונו שנוי במחלוקת בקרב העלית התרבותית. בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 חזר ראסל לשנים אחדות לאנגליה והופיע לראשונה בלונדון, ולאחר גיחה נוספת לארצות הברית בשנת 1843, חזר לאנגליה והשתקע שם. עד ראשית שנות ה-60' היה פעיל כזמר וכמלחין התמיד כמעט עד יומו האחרון. ראסל חיבר שירים רבים, מהם שנכתבו בשנותיו בארצות הברית ויצאו מחדש באנגליה למילים של משוררים אנגלים. בין יצירותיו בלדות פשוטות, שההרמוניות והליווי שלהן מזכירים אופרה איטלקית. אופיין הסטטי של המלודיות התאים לביצוע בסגנון שירה דיבורית. בין השאר כתב שירי מחאה בנושאים חברתיים, בהם המצב הקשה במוסדות פרטיים לחולי נפש, מצוקתה של אם נטושה, גזענות. עבדות ותלאות המהגרים. כמה משיריו נשארו פופולריים גם במאה ה-20. להנרי ראסל היו ארבעה בנים, משני פרקי נישואים, בהם הסופר ויליאם קלארק ראסל, הנרי ראסל (אמרגן) (1871-1837), אמרגן אופרה בארצות הברית ובאנגליה, והמנצח סר לנדון רונלד. ביוגרפיה מפורטת, "חיים על גל אוקיינוס: סיפורו של הנרי ראסל" מאת אנדרו לם, יצאה לאור בהוצאת פולרס ווד בשנת 2007. מדיה וקבצים בנושא הנרי ראסל בוויקישיתוף הנרי ראסל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנרי ראסל, באתר AllMusic (באנגלית) הנרי ראסל, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנרי ראסל, באתר Discogs (באנגלית) הנרי ראסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) The Music of Henry Russell Derek B. Scott sings "Woodman, Spare That Tree!" ג'ון א. סטיבנס, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב אונליין
Y Love

ייץ ג'ורדן (באנגלית: Yitz Jordan; נולד ב-5 בינואר 1978, כ"ו טבת ה'תשל"ח), הידוע יותר בשם הבמה שלו Y-Love, הוא זמר היפ הופ יהודי אפרו אמריקאי. הוא שר את השירים שלו בערבוב מילים מאנגלית, עברית, יידיש, ערבית, לטינית וארמית. ג'ורדן, בן יחיד, נולד וגדל בבולטימור, מרילנד, לאב אתיופי נוצרי ואמא פורטוריקנית שלעיתים הלכה לכנסייה בפטיסטית. כנער, ג'ורדן העריץ את החרוזים בשיריהם של KRS-One ו"Chuck D" מפאבליק אנמי. ג'ורדן החל להתעניין ביהדות בגיל שבע. "ראיתי פרסומת שאמרה 'חג פסח שמח מהחברים שלכם בערוץ 2'... ואז אני ציירתי כוכבים עם שש פינות על כל דבר בבית של אמא שלי". בשנות העשרה שלו, הוא החל להשתתף בשיעורי יהדות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא ניגש לרב של בית הכנסת כדי להתגייר, אך בקשתו נדחתה על הסף בגלל גילו הצעיר. מספר שנים מאוחר יותר, נרשם ג'ורדן לישיבת אור שמח בירושלים, שם החל ללמוד לקראת הגיור האורתודוקסי שלו. בישיבה, בגיל 21, הוא החל לראשונה לעשות ראפ עם החברותא שלו, ככלי עזר לשינון התורה שלמדו ביחד. ב-13 ביולי 2001, כ"ב בתמוז ה'תשס"א, ג'ורדן עבר גיור אורתודוקסי. בתחילת שנת 2013 ג׳ורדן יצא מהארון. לאחר המעבר לברוקלין ב-2001, החל ג'ורדן לבצע הופעות בבמות פתוחות בכל רחבי ניו יורק בשם Y-Love. הוא קיבל ביקורת מצדה של האוכלוסייה היהודית המקומית בגלל היותו חבר גם בקהילת ההיפ הופ. Y-Love הוציא לאור את המיקסטייפ הראשון שלו בשנת 2005, "DJ Handler Presents Y-Love: The Mixtape", שהוביל לזכייתו בפרס אמן ההיפ הופ הטוב ביותר לשנת 2006 בטקס פרסי המוזיקה יהודית מטעם המגזין Heeb. באביב של שנת 2008, חבר Y-Love לביטבוקסר יורי ליין כדי להקליט את אלבום הא-קאפלה, "Count It" (ספירה). מכיוון שהאלבום כלל שירה בלבד ניתן היה להאזין לו במשך כל השנה על ידי יהודים אורתודוקסים, כולל בזמן ספירת העומר, כאשר אסור לשמוע כלי נגינה. בסתיו של 2008, Y-Love הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו שבאורך מלא, "This Is Babylon" (זה בבל). בביקורת במגזין ההיפ הופ "XXL" נכתב על האלבום כי הוא "מאזן בין רוחניות יהודית בחרוזים לבין פרשנות פוליטית בניסיון להפיץ את המסר [של Y-Love] של אחדות עולמית". ב-2011 יצא מיני אלבום שלו בשם "See Me" (ראה אותי) (בהפקה על ידי Diwon) והופיע בדף של "אלבומים חדשים שראויים לציון" בעמוד הראשון של הדף ב-iTunes היפ הופ. הקליפ עבור הסינגל "This Is Unity" (זוהי אחדות) מהמיני אלבום שלו כונה "מדהים" על ידי מגזין המוזיקה החודשי, "URB". גם שמו של האלבום הקרוב של Y-Love, שמתוכנן לצאת במהלך שנת 2012, (אנחנו ב-2024 חברים) הוא "This Is Unity". Y-Love בדרך כלל כותב את החרוזים שלו באמצעות אלתורים רבים. "אתה מאלתר ומחכה עד שמשהו טוב יוצא", הוא אומר. Y-Love הופיע בשנת 2009 בכתבה של עיתון השבוע היהודי "36 מתחת 36", הרשימה השנתית של 36 יהודים בולטים מתחת לגיל 36. "אני משתמש בהיפ הופ כדי לרומם", הצהיר Y-Love. "זה מה שאני עושה". אתר האינטרנט הרשמי של Y Love Y Love, ברשת החברתית פייסבוק Y Love, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Y Love, באתר MusicBrainz (באנגלית) Y Love, באתר Discogs (באנגלית) יוני קמפינסקי, Y-Love - מוזיקה שחורה מגוירת, באתר ערוץ 7, 3 באוקטובר 2010 הקליפ ל"This Is Unity", וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב צביקה קליין, בריטניה, אוי ויי Y-Love איז גיי - זמר הראפ החסידי השחור יוצא מהארון ועזב את הדת, באתר nrg‏, 6 באפריל 2013
טייארה

טייארה הוא סרטו העצמאי של טומי לנג שהופק ב-2009. הסרט הראשון שביים הוא "טייארה", הסרט מועמד לפרס אופיר 2012 בקטגוריית הפרינג'. זהו סרט פרידה של לנג מאשתו רותי שנפטרה מסרטן, לה מוקדש הסרט. זהו סרט אוטוביוגרפי המספר על חייו של לנג אחרי מותה, על השאיפה לזוגיות חדשה בצל הגעגועים לבת הזוג שהלכה לעולמה. לנג אומר: הכול אמיתי ומבוסס על חיי... לא קישטתי, לא טייחתי ולא הסתרתי מצבים לא נעימים. הסרט היה פרויקט הגמר של לנג לתואר השני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הסרט מספר את סיפורו של פטר, אלמן טרי בן 60 (רוברט הניג), שמרגיע את נפשו בהטסת עפיפונים על שפת-הים (טייארה משמעו עפיפון) ומנסה לשקם את חייו. פטר נפגש בסדרת דייטים לא מוצלחים ומייאשים, עד שהוא פוגש דרך חבר את נגה, עורכת דין גרושה (שלומית הגואל-טריגר), אם לנלי, ילדה בת שש עשרה (רוני פוקס) ומתפתחת ביניהם מערכת יחסים. באותה עת הוא היה צריך להתמודד עם בנו רמי (דני לשמן) שמתמכר לסמים עם מות אמו ונעצר על ידי המשטרה. בסרט משולבים צילומים תיעודיים אמיתיים של אשתו של לנג, צילום קברה וסרטים ביתיים בהשתתפותה. בין אתרי הצילום היו ביתו של לנג וקברה האמיתי של אשתו. הסרט מאוד נאמן לסיפור של החיים האמיתיים ומצולם בהתאם ללא תאורה מיוחדת, מה שעושה את זה מאוד ריאליסטי, על גבול התיעודי. לנג אמר: הרגשתי שעל בסיס צפייה בסרט אנשים יוכלו להסתכל על עצמם, על הזוגיות שלהם, ולא פחות חשוב – להסתכל על הילדים שלהם מקרוב. כשהסרט מסתיים, אנשים נפתחים, במיוחד נשים, מהר מאוד הן מאבדות את המרחק מהסרט ומדברות על עצמן, על חייהן, על החרדות שלהן, והדיון הופך למעין סדנה טיפולית. לנג הוא המפיק, הבמאי, התסריטאי ואיש השיווק של "טייארה", אחד משני הצלמים ואפילו הופיע בו בהופעת קמאו. הסרט צולם במשך שמונה ימי צילום, בעזרת שני אנשי צוות: צלם (עופר פרג) ואיש קול (ליאור ששון). בפוסט-פרודקשן פעל גם עורך (יונתן צור). הסרט הוקרן במשך מספר חודשים בסינמטקים ברחבי ישראל. לנג עורך הקרנות פרטיות עם הסרט בבתים פרטיים ובסופן נערך דיון עמו. ב-2012 הופק סרט המשך לטייארה בשם "זוג או פרד". מאיר שניצר, "קולנוע ישראלי עצמאי: חיים קרועים בתמונות", מעריב המגזין, 3 ביוני 2009. לילי עבודי, "הסיפור המלא, בסרט", צומת השרון. סמדר סלטון, "חי בסרט", החיים הטובים, מאי 2011, עמ' 21-18. בילי בסרגליק, "חי בסרט", קול הרצליה, גיליון 751, 24 ביולי 2009, עמ' 35-34. גל עברי, "מעיף הטייארות", ישראל פוסט, 1 בפברואר 2011, עמ' 16. צפורה רומן, "לא קברתי את האהבה", לאשה, 1 ביוני 2009. מדיה וקבצים בנושא טייארה בוויקישיתוף "טייארה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טייארה", באתר אידיבי "טייארה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט המלא באתר יו טיוב הטריילר לסרט טייארה, קדימון הסרט באתר יוטיוב ערן סויסה, "שחקן נשמה: ריאיון עם רוברט הניג", באתר nrg, nrg מעריב, 10 בינואר 2011 שמוליק דובדבני, על המשוטט והמעופף, באתר ynet, 26 בינואר 2011 יאירה יסמין, "טייארה"- סרט אופטימי (אורכב 07.01.2013 ב Archive.today), אפוק טיימס, 21 בינואר 2011 מרט פרחומובסקי‏, החסך הגדול: על "מי אתה בשבילי" ועל "טיארה", באתר וואלה, 18 בפברואר 2011 אורית הראל, ביקורת קולנוע: טייארה(הקישור אינו פעיל), מערכת מוטק'ה, 10 בינואר 2011 אלי שגב, תמונות ראשונות מתוך "פעם ראשונה לא נחשבת", באתר אידיבי, 1 במאי 2011 נחום מוכיח, ריאיון - תעשיית קולנוע של איש אחד, באתר הבמה, 17 בינואר 2011 צפורה רומן, "לא קברתי את האהבה", לאשה, 1 ביוני 2009. צפורה רומן, לאשה.
Shemspeed

Shemspeed היא חברת הקלטות עצמאית אמריקאית וסוכנות לקידום מכירות, שעובדת בעיקר בז'אנרים היפ הופ, דאנסהול, פופ ומוזיקת עולם. "Shemspeed" הוקמה בשנת 2007 על ידי המייסד והמנכ"ל, ארז סאפאר, יחד עם אתר האינטרנט שלה, Shemspeed.com (שמציג את עצמו כאתר הגדול ביותר באינטרנט למוזיקה יהודית). האתר Shemspeed.com מתעדכן מדי יום, ונותן למשתמשים ברחבי העולם גישה מיידית למוזיקה יהודית וקליפי מוזיקה, רשימות אירועים וביקורות. כדי לחגוג את ההשקה של האתר, הזמין סאפאר ארבעה קונצרטים בארבעה לילות בארבעה מקומות על פני הגלובוס - בירושלים, לונדון, ניו יורק ולוס אנג'לס. בקונצרטים הופיעו מעל 40 זמרים שונים. בתחילת 2010, Shemspeed החלה למכור בצבעי כחול ולבן "כאפיה ישראלית" ובה מגני דוד והסיסמה "עם ישראל חי". הכאפיות יוצרו על ידי החברה של ברוך צ'רטוק, Dveykus. הכאפיות גרמו למחלוקת קלה עקב הקישור האסוציאטיבי שלהם ליאסר ערפאת. סאפאר הגן על מכירת הכאפיות, וציין שיהודים ילידים במזרח התיכון לבשו גרסה כלשהי של כאפיה במשך אלפי שנים. "Shemspeed" מארגנת את פסטיבל המוזיקה הספרדית היהודית במטרה להביא את המוזיקה הספרדית יהודית לקהל גדול יותר. חגיגה של שבעה ימים מתקיימת מדי שנה בחודש דצמבר באזור חנוכה במקומות שונים ברחבי ניו יורק, עם תוכניות להרחיב את הפסטיבל גם ללוס אנג'לס ומקסיקו סיטי. הניו יורק טיימס תיאר את הפסטיבל כבעל "ההרכב האקלקטי של אמנים מסורתיים ועכשוויים, כולל רבים המוקדש נשמע פיוזינג שונים או גישור חדשים וישנים". "Shemspeed" פרסמה בשנת 2010 אלבום אוסף מפסטיבל המוזיקה הספרדית יהודית, "Vol. 1", הכולל שירים ממגוון סגנונות רחב במזרח התיכון המבוצעים בידי אמנים יהודים נודעים, כולל מתיסיהו, בת פרעה, דיסקרייב ולהקת המושב. "Shemspeed" גם מארגנת את היפ הופ סולחה, סדרת קונצרטים המקדמת סובלנות דתית. בקונצרטים כיכבו זמרים יהודים כמו יורי ליין ו-Y-Love, יחד עם אמנים ערבים כמו ".N.O.M.A.D.S". בלו פרנג' דיסקרייב Y Love שי 360 Diwon אתר האינטרנט הרשמי של Shemspeed תיאור החברה רשימת אלבומים של החברה
שאול עמור

שאול עמור (כ"א בכסלו ה'תש"א, 21 בדצמבר 1940 – 2 באוקטובר 2004, י"ז בתשרי ה'תשס"ה) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד, שר בממשלת ישראל, שגריר ישראל בבלגיה וראש העיר מגדל העמק. שאול עמור נולד בעיר בוז'עד שבמרוקו ובשנת 1956 עלה עם משפחתו למדינת ישראל. עמור למד עבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה והיה עובד סוציאלי במשך מספר שנים. בגיל 28 החל את הקריירה הפוליטית שלו כשכיהן כסגן ראש מועצת כרמיאל. בשנת 1971, לקה עמור בסרקומה ע"ש קפושי, מחלת עור נדירה הגורמת לגידולים ולנמקים. מאז, הוא נאבק במחלה כל חייו הבוגרים. בשנת 1978 נבחר עמור לכהונת ראש המועצה המקומית מגדל העמק מטעם מפלגת הליכוד. עמור כיהן כראש העיר מגדל העמק במשך כ-20 שנה, שבמהלכן תרם רבות לפיתוחה. הוא היה פעיל מרכזי בתנועת הליכוד ונבחר לכהן כחבר הכנסת ברשימתה לכנסת ה-12 בשנת 1988. עמור כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-13 ובכנסת ה-14, אז הוקדשה רוב עבודתו הפרלמנטרית לעניינים חברתיים. במהלך כהונתו כחבר הכנסת התמודד עמור עם החמרה במחלתו שאילצה אותו לעבור ניתוח שבו נכרתה רגלו. בשנת 1998 התחרה עמור על משרת נשיא מדינת ישראל נגד הנשיא המכהן דאז, עזר ויצמן, אך הפסיד בהתמודדות. בשנת 1999 מונה עמור לשר בלי תיק בממשלת נתניהו. מאוחר יותר בשנה זו מונה לתפקיד שגריר ישראל בבלגיה. עמור כיהן כמשרה זו בתקופה בעייתית ביחסי ישראל-בלגיה, כשברקע עמדה סכנת העמדתו לדין של אריאל שרון בבית המשפט בהאג. כהונתו של עמור כשגריר הייתה משרתו האחרונה בשירות הציבורי. לאחר חזרתו לארץ החמיר מצבו הרפואי. שאול עמור נפטר בחול המועד סוכות ה'תשס"ה, 2004. הוא הותיר אחריו את אשתו סוזן ושלושה ילדים. לזכרו, עיריית מגדל העמק קראה לשדרה בעיר על שמו. סוזן, אשתו של שאול עמור, הייתה דמות מוכרת במגדל העמק. היא פעלה כל השנים לתמיכה בבעלה ומשלא נבחר זה לתפקיד יושב-ראש הכנסת, האשימה בכך את בנימין נתניהו, ראש הממשלה דאז, באומרה "הוא תקע לנו סכין חלודה בלב וסובב אותה". עם מות בעלה המשיכה בפעילותה הציבורית-פוליטית, התמודדה על תפקיד ראש עיריית מגדל העמק, אך הפסידה בבחירות בסיבוב שני, והתכוונה להתמודד על מקום ברשימת הליכוד לכנסת. היא נפטרה ב-2 ביוני 2008, בגיל 65, כ-4 שנים לאחר מות בעלה. דף הנצחה לשאול עמור ב"עד עולם" ראיון עם עמור במגזין עיתון תל אביב שאול עמור, באתר הכנסת שאול עמור, באתר כנסת פתוחה שרון רופא-אופיר, השר לשעבר שאול עמור נפטר ממחלה קשה, באתר ynet, 2 באוקטובר 2004 דני ברנר, שאול עמור הובא למנוחות, חדשות nrg,‏ 3 באוקטובר 2004 אטילה שומפלבי, סוזן עמור מתמודדת: "זנחנו את הנושא החברתי", באתר ynet, 24 באוקטובר 2005
יום גשר

ביחסי העבודה, יום גשר (מכונה לעיתים רק "גשר") הוא יום עבודה רגיל, שהוחלט לא לעבוד בו, משום היותו מגשר בין יומיים שאין עובדים בהם. בדרך כלל יום הגשר הוא היום שלאחר יום חג ולפני מנוחה שבועית (יום חמישי או יום שישי, לפי שבוע עבודה בן חמישה או שישה ימים) או יום ראשון שלאחר מנוחה שבועית, שאחריו חל יום חג. עבור יום גשר הנקבע ביוזמת המעביד, חייב המעביד בתשלום שכר עבודה לעובדיו, אך אם יש לעובד ימי חופשה שנתית צבורים, רשאי המעסיק להוציאו לחופשה בתשלום ביום גשר, על חשבון מכסת החופשה. אם אין לעובד ימי חופשה שנתית צבורים, אין המעסיק רשאי לרשום לו יום חופשה בחובה על חשבון יום הגשר שניתן לו, אלא אם העובד הסכים לכך במפורש. החלטה על יום גשר מתקבלת בדרך כלל אד הוק, לפי נוחות המעסיק, בדרך כלל בהסכמה עם העובדים, כמקובל ביחסי עובד-מעביד. רותם סלע, המעביד הוציא אתכם ליום גשר? אתם זכאים לתשלום מלא, באתר nrg‏, 1 באפריל 2010 רן רימון, לקראת שבועות: מעסיק רשאי להכריז על "גשר", באתר ynet, 6 ביוני 2011 בילי פרנקל, גשר בין החגים: מתי המעסיק עובר על החוק?, באתר ynet, 9 בספטמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארי רידג'ווי

גארי ליאון רידג'ווי (באנגלית: Gary Leon Ridgway; נולד ב-18 בפברואר 1949) הוא רוצח סדרתי אמריקאי, שנודע בכינויו רוצח הנהר הירוק. רצח עשרות נשים במדינת וושינגטון במהלך שנות ה-80 וה-90. זכה לכינויו בעקבות מציאתן של חמשת קורבנותיו הראשונים באזור הנהר הירוק (אנ') שבמחוז קינג. על מנת ללכדו נעזרו חוקריו ב'דעתו המקצועית' של טד בנדי, הרוצח הסדרתי שבאותו זמן (1984) ישב בכלא וחיכה למימוש גזר דין מוות, אך חוות דעתו של בנדי לא הועילה. רידג'ווי נעצר ב-30 בנובמבר 2001 בחשד לרציחתן של ארבע נשים, עת שיצא ממקום עבודתו, מפעל משאיות בעיר רנטון שם הועסק כצבע. הרציחות קושרו אליו באמצעות ראיות DNA. במסגרת עסקת טיעון, הסכים לחשוף את מיקומן של נעדרות נוספות, וכך נמנע מעונש מוות. קיבל עונש מאסר עולם, ללא אפשרות חנינה. בהודאתו ציין כי בחר לרצוח דווקא זונות, בגלל שהיו טרף קל ומשום ששנא את רובן. הוא הורשע ברציחתן של 49 נשים, הודה ברצח של 71 נשים ועל פי הערכות רצח מעל ל-90 נשים. Keppel, Robert. The Riverman: Ted Bundy and I Hunt for the Green River Killer. 2004, paperback (rev. ed.). 624 pages, ISBN 0-7434-6395-1, OCLC 55110199. Updated after the arrest and confession of Gary Ridgway. Rule, Ann. Green River, Running Red. Pocket, 2005, paperback. 704 pages, ISBN 0-7434-6050-2. Guillen, Tomas. Serial Killers: Issues Explored Through the Green River Murders. Pearson Prentice Hall, 2007, paperback. 186 pages. מדיה וקבצים בנושא גארי רידג'ווי בוויקישיתוף מאת נתן גוטמן, הרוצח הסדרתי הקטלני בתולדות ארה"ב הודה, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2003 חדשות נענע, "הרגתי כל כך הרבה נשים שהפסקתי לספור", באתר nana10‏, 6 בנובמבר 2003 גארי רידג'ווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גארי רידג'ווי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוטוס

האם התכוונתם ל... פוטוס (Scindapsus aureus) - צמח מטפס דביבון לופת (שם מדעי: Potos) – יונק ממשפחת הראקוניים נשיא ארצות הברית (בראשי תיבות מקובלים: POTUS)