laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחשון בן עמינדב

נַחְשׁוֹן בֶּן עַמִּינָדָב היה נשיא שבט יהודה על פי ספר במדבר. בנו של עמינדב. הוא אביו של שלמון, אחיה של אלישבע (שהייתה נשואה לאהרן הכהן) וסבו של בעז בעלה של רות המואביה, הנין של נכדו היה דוד המלך. על פי מסורת חז"ל, ביציאת מצרים, היה נחשון בן עמינדב הראשון שקפץ לים סוף, בטרם נקרע הים לשניים, ובכך הוכיח את אמונתו באלוהים והפך לסמל לראשוניות ולחלוציות בהיסטוריה היהודית. בתקופת המדבר, שימש נחשון כנשיא שבט יהודה, והקריב ראשון מבין הנשיאים את קורבנות הנשיאים, ביום חנוכת המשכן, א' בניסן בשנה השנייה ליציאת מצרים. (ב'תמ"ט). על פי המסופר בסוף מגילת רות, מצאצאיו של נחשון, היו דוד המלך ואחריו כל שושלת המלוכה: וְאֵלֶּה תּוֹלְדוֹת פָּרֶץ, פֶּרֶץ הוֹלִיד אֶת חֶצְרוֹן. וְחֶצְרוֹן הוֹלִיד אֶת רָם, וְרָם הוֹלִיד אֶת עַמִּינָדָב. וְעַמִּינָדָב הוֹלִיד אֶת נַחְשׁוֹן, וְנַחְשׁוֹן הוֹלִיד אֶת שַׂלְמָה. וְשַׂלְמוֹן הוֹלִיד אֶת בֹּעַז, וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת יִשָׁי, וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת דָּוִד. מעשהו של נחשון בקריעת ים סוף מובא בגמרא במסכת סוטה: היה רבי מאיר אומר, כשעמדו ישראל על הים, היו שבטים מנצחים זה עם זה. זה אומר: אני יורד תחילה לים וזה אומר: אני יורד תחילה לים. מתוך שהיו עומדים וצווחים - קפץ שבטו של בנימין וירד לים תחילה. אמר לו רבי יהודה: לא כך היה מעשה, אלא זה אומר אין אני יורד תחילה לים וזה אומר אין אני יורד תחילה לים. מתוך שהיו עומדין ונוטלין עצה אלו באלו קפץ נחשון בן עמינדב וירד לים תחילה" — תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב' – דף ל"ז, עמוד א' במעשה ניסים על הגדה של פסח נכתב שנחשון בן עמינדב זכה לקפוץ למים תחילה ושהים יבקע, בזכות גבורת הנפש של סבתו, תמר. במהלך הדורות הפך נחשון לסמל המייצג ראשוניות והעזה. על-שם נחשון נטבע המושג "קפיצה נחשונית", כתיאור לקפיצה נועזת, "מבצע נחשון" (המבצע לפריצת הדרך לירושלים הנצורה במלחמת העצמאות), קיבוץ נחשון, שמות של יחידות צבאיות בצה"ל ובשב"ס, שמה של המכינה הקדם-צבאית המעורבת הראשונה "נחשון", צוות נחשון - צוות העשייה בתנועת בני עקיבא ועוד. במסורת המחשבה היהודית-דתית, נחשון מסמל גם את ההשתדלות הטבעית שעל האדם לעשות, כדרך לקבל סיוע מהקב"ה, במקום לשבת בחיבוק ידיים ולצפות לנס, שכן לפי המדרש, קפץ נחשון בן עמינדב לים סוף עוד לפני שנבקע, ורק לאחר שהגיע לעומק בו הגיעו המים לצווארו, נבקע הים ובני ישראל עברו בו. כיום, שכבת י' בתנועת הנוער העובד והלומד במעגל המחדשים וכיתות ה' בתנועת הצופים העבריים מקבלים את התואר 'הנחשונים' על שם נחשון בן עמינדב. בנוסף, קיים ארגון נוער הנקרא "בתי הנוער נחשונים" הקרוי על שמו, ששם במרכזו הכשרת בני נוער להיות המובילים והחלוצים במקום מגוריהם. פורום הצופים היהודים הבינלאומי הקים את "אחוות נחשון" אשר מכירה באינדיבידואלים ברחבי העולם אשר תרמו תרומה משמעותית לפעילות בינלאומית של תנועת הצופים היהודים. במשך השנים, רק 11 בוגרי תנועת הצופים (ורק אחד מישראל) זכו לקבל את אות אחוות נחשון. על שמו גם נקראת לשכת בונים חופשיים בלשכה הגדולה ירושלים. "נַחְשׁוֹן", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמוד 62, באתר היברובוקס נחשון בן עמינדב, באנציקלופדיה יהודית "דעת" ספר במדבר, פרק ב', פסוק ג' ספר שמות, פרק ו', פסוק כ' מגילת רות, פרק ד', פסוקים י"ח–כ"ב המדרש מופיע בשינוי נוסח גם במכילתא על בשלח פרשה ה דף על הדף, בבא מציעא, דף נ"ט, עמוד א International Forum of Jewish Scouts | The Nachshon Fellowship (בצרפתית) לשכת נחשון בלשכה הגדולה ירושלים
אלקמיונידים

אלקמיונידים (ביוונית עתיקה: Ἀλκμαιωνίδαι) היו משפחה אצילה באתונה העתיקה שמקורם במשפחת הנלאידים בני נלאוס. נלאוס טען שמוצאו היה מאלקמיון, הנודע מסיפורי המיתולוגיה היוונית, כנינו של נסטור, הזקן היועץ והנרגן, אשר הופיע באיליאדה של הומרוס. החבר הידוע הראשון של משפחת האלקמיונידים היה מגאקלס, אשר היה הארכון של אתונה במאה ה-7 לפנה"ס. מגאקלס היה האחראי להוצאתם להורג של קילון מאתונה ואחיו, בזמן ניסיון ההפיכה של קילון ב-632. הוצאה להורג זאת בוצעה ככל הנראה בזמן שקילון ואחיו היו תחת חסות דתית. מאחר שמגאקלס הוביל את סקילתם של האחים, נתפס הדבר כחילול קודש, וכתוצאה ממעשיו מגאקלס ומשפחתו הפכו למושא של קללה מתמשכת והוגלו מהעיר. הקללה הייתה כל כך משמעותית מבחינת האתונאים, עד שזמן מה לאחר גירושם מהעיר, גופותיהם של חברי משפחתו שנקברו בעבר בעיר, הוצאו מקברם ונלקחו מחוץ לגבולותיה ב-594 לפנה"ס בזמן שלטונו של סולון כארכון. בזמן שלטון הטיראן פייסיסטראטוס, מגאקלס השיא את ביתו לפייסיסטראטוס, אולם משזה סירב להביא עימה ילדים לעולם, גירש אותו מגאקלס. מאוחר יותר טענו האלקמיונידים שגלו מרצון בעקבות חזרתו של פייסיסטראטוס ב-546, כנראה כדי שלא יוכלו להאשימם בשיתוף פעולה עם הטיראן, אולם עדויות ארכאולוגיות שנתגלו מוכיחות כי האלקמיונידים ככל הנראה אכן השתתפו בשלטון בתקופת חזרתו של פייסיסטראטוס שכן קלייסתנס משושלת האלקמיונידים היה ארכון בין 525-4. מגאקלס הצליח להתחתן עם אגריסטה, בתו של קלייסתנס הטיראן מסיקיון. נולדו להם שני בנים, היפוקרטס וקלייסתנס, הרפורמטור הנודע של הממשל האתונאי. ביתו של היפוקרטס, הייתה אימו של המצביא הנודע פריקלס. החבר המפורסם האחרון של המשפחה היה אלקיביאדס אשר לקח תפקיד פעיל בחציה השני של מלחמת הפילופונוס. לאחר התבוסה האתונאית במלחמה זו, ירדה המשפחה מגדולתה ונעלמה מהתיעוד ההיסטורי. עץ המשפחה של שושלת האלקמיונידים. מדיה וקבצים בנושא אלקמיונידים בוויקישיתוף אלקמיונידים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סמל האיים הבלאריים

סמל האיים הבלאריים הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית האיים הבלאריים שבספרד. הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" זהב שעליו ארבעה פסים מאונכים אדומים. פס אלכסוני כחול (לעיתים מופיע כסגול) מתוח מהפינה השמאלית העליונה לפינה הנגדית. הסמל יורש את עיצובו מסמלה של ממלכת מיורקה ההיסטורית, כשמקור המגן (ללא הפס האלכסוני) הוא סמלה של ממלכת אראגון שכבשה את האיים מידי המוסלמים במאה ה-13. הסמל מוקף בעיטורי זהב. הסמל נאסר לשימוש לאחר עלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו, כמו שאר הסממנים הלאומיים של האוטונומיות. ב-1978, לאחר כניסת החוקה הספרדית לתוקף, אומץ הסמל וחזר השימוש בו. הוא נקבע כסמל רשמי בחוק ב-21 בנובמבר 1984. דגל האיים הבלאריים הסמל באתר ממשלת האיים הבלאריים סקירת ההיסטוריה של הסמל
אוטוגלידה

אוטוגלידה הוא שעשועון ישראלי לילדים שמשודר בערוץ לוגי. את התוכנית הנחה בעונה 1 ליאור כלפון ובעונות 2-3 הנחה את התוכנית בן פרי. בעונה הראשונה בשונה משאר העונות בסדרה צולמה בכל רחבי הארץ, בכל תוכנית הגיע המנחה לעיר אחרת באוטו הגלידה שלו המכונה "לקי". בעונות 2-3 הסדרה צולמה בחווה בתל אביב. בכל תוכנית מגיע ילד לאוטו הגלידה. הוא מנסה לענות נכונה על שאלות ולזכות בגלידה. לאחר שענה על שאלה, הוא יכול לבחור טעם אחד לגלידה שאולי הוא יקבל. לאחר שענה על עוד שאלה הוא בוחר טעם שני לגלידה, וכן הלאה. לאחר שענה נכון על שלוש שאלות הוא מקבל הזדמנות לפרוש מהמשחק, ולקבל את הגלידה שהשיג, או להמשיך ולנסות להשיג תוספות לגלידה (סירופ שוקולד, סוכריות, מסטיקים, גומי, מרשמלו ועוד). כדי להשיג את התוספות לגלידה יש לענות על שאלה המכונה "שאלת הצ'ופר" והיא שאלת נכון / לא נכון. במידה והילד טועה ב"שאלת הצ'ופר" הוא מפסיד את הגלידה שהיה אמור לקבל. לאורך כל המשחק יכול המתמודד לטעות פעם אחת. היה וטעה יותר מפעם אחת, הוא נפסל. ישנו "גלגל הצלה", שנותן למתמודד אפשרות לקרוא לחבר כדי שיעזור לו לענות נכון על השאלה. משתתף המפסיד במשחק מקבל קרחון או סוכרייה. במהלך העונות הגיעו לביקור מיטב מנחי ערוץ הילדים כגון דון לני גבאי, טל מוסרי, קובי מחט ועוד. בעונה השנייה מיכל גבריאלוב הנחתה פינה נוספת בתוכנית. בשעשועון זה המנחה שואלת ארבע שאלות, כשבכל שאלה הפרס גדול יותר מזה של השאלה הקודמת, עד שבשאלה האחרונה הפרס הוא כל שלושת הפרסים הקודמים. במשחק זה יש אפשרות למתמודד לתת את הפרסים שקיבל לאחד מארבעת המתמודדים האחרים. בספיישלי ראש השנה פסח ושבועות של הסדרה בן פרי הנחה פינה זאת. קרחון ארטיק גלידה מצופה גלידה קרחון, ארטיק גלידה וגלידה אוטוגלידה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
גלפנד

גלפנד הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ומשמעותו פיל. האם התכוונתם ל... בוריס גלפנד – שחמטאי ישראלי, לשעבר סגן אלוף העולם בשחמט ולדימיר גלפנד – קצין בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה ישראל גלפנד – מתמטיקאי יהודי-סובייטי דורון גלפנד – שחקן כדוריד ישראלי במכבי ארזים רמת גן ובנבחרת ישראל בכדוריד בשנות ה-70 וה-80
רנה גיל

רנה גיל (נולדה ב-1933) היא רופאת ילדים, מומחית בנאונאטולוגיה מרצה וחוקרת, מקימת היחידה הראשונה לטיפול נמרץ ילודים בישראל. נולדה בפולין בשנת 1933, בת למשפחת אורבך. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה יחד עם נשות המשפחה ששרדו את האקציות הגרמניות בדירות מסתור ובעליות גג. בשנת 1945, לאחר שחרור פולין בידי הרוסים, שהתה כשנה בפולין במהלכה עסקה אמה חנה אורבך באיסוף ילדים ניצולי שואה מרחבי אירופה. ב-1946 עלתה עם אמה לארץ ישראל וחברה לאביה, שהצליח לברוח לארץ ב-1939. כנערה למדה בתיכון עירוני א' בתל אביב. ב-1952 התגייסה לחיל ההנדסה ולקחה חלק בתכנון והקמת הכביש הראשון לאילת. בשנת 1954 החלה את לימודה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיימה ב-1960. את התמחותה ברפואת ילודים החלה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה, עין-כרם, והשלימה אותה בארצות הברית, בבית החולים בסן פרנסיסקו. ב-1971 החלה את התמחותה ביחידה לטיפול נמרץ ילודים בבית החולים "ספרו" במדינת מישיגן בארצות הברית. היא הביאה עימה לארץ את הידע אודות תחום פורץ דרך זה, בשנת 1973, אז פתחה את היחידה הראשונה בישראל לטיפול נמרץ ילודים בבית החולים ביקור חולים בירושלים. גיל ניהלה מחלקה זו במשך 30 שנה. בתקופה זו, משנות ה-70 עד שנות ה-90, ירדה תמותת הפגים בישראל מ-19:1,000 עד ל-3:1000. גיל זכתה כאות הוקרה בתואר פרופ' לרפואה קלינית מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ובהמשך התקדמה לדרגת פרופסור חבר. היא שימשה לאורך השנים גם כמדריכת סטודנטים בבית הספר לרפואה. במהלך 40 שנות עבודתה כתבה גיל מעל 100 מאמרים אשר פורסמו בכתבי עת מדעיים בינלאומיים. רבים ממחקרים אלו בוצעו בשיתוף עם המחלקת הילדים של אוניברסיטת סטנפורד, פאלו אלטו, קליפורניה. גיל פרשה מניהול מחלקת הילודים בבית החולים ביקור חולים בשנת 2007, מאז משמשת כמנהלת מחלקת הילדים בבית החולים הרצוג בירושלים, המתמחה בטיפול בילדים עם פגיעות התפתחותיות קשות ומונשמים כרונית. ב-2012 פרסמה מאמר המתאר לראשונה טיפול בילדים ברמת פגיעות זו; המחקר הוצג בכנס למחקר רפואי בוושינגטון בשנת 2013. נשואה מ-1954 ליוסף (ג'ו) גיל, טייס בחיל האוויר ולימים פרופ' לפיזיולוגיה של הצמח באוניברסיטה העברית וראש המכון לחקר המדבר בשדה בוקר. לזוג נולדו שני ילדים. פרופ' רנה גיל, מייסדי הניאונטולוגיה בישראל באתר האיגוד הישראלי לניאונטולוגיה פרופ' יוסף גיל, באתר האוניברסיטה העברית מייסדי הניאונטולוגיה בישראל, באתר האיגוד הישראלי לניאונטולוגיה ארלין אייזנברג, היידי מרקוף וסנדי האטאוויי (עריכה מדעית של המהדורה העברית: פרופ' רנה גיל), "למה לצפות בשנה הראשונה", 2011, תל אביב: הוצאת סירקיס, ידיעות אחרונות, ספרי חמד
סוסואה

סוסואה (ספרדית Sosúa) היא עיר תיירות חוף בפרובינציית לה-פלטה שברפובליקה הדומיניקנית. בועידת אוויאן, שנתכנסה, ב-1938, לדיון בבעיית הפליטים היהודים שנמלטו משטחי גרמניה הנאצית, הכריז רפאל טרוחיו שליט הרפובליקה הדומיניקנית על הסכמתו לקלוט 100,000 פליטים יהודים. טרוחיו, שנודע בשלטון היחיד שלו והיה לעריץ אכזרי ומושחת, רצה לשנות את תדמיתו בעולם. בין מטרותיו בהסכמתו לקבל את היהודים עמד הרצון להתקרב לארצות הברית ולקבל סיוע כלכלי. טרוחיו, שהיה גזען, ביקש להגדיל את האוכלוסייה הלבנה באי על חשבון האוכלוסייה השחורה. לכן הציב תנאי אחד, שבין הפליטים יהיו רק גברים צעירים ורווקים שיוכלו להתחתן עם המולאטיות המקומיות ויבהירו את הגזע הדומיניקני. קרוב ל־100 אלף יהודים קיבלו ויזות, אבל הבירוקרטיה עבדה לאט, ומתוך 100,000 הפליטים, רק 5,000 איש נותרו חופשיים לעשות את המסע הארוך, ורק 2,000 מהם הגיעו בסופו של דבר לרפובליקה הדומיניקנית. בשנת 1941 אידה סילברמן ביקרה במקום ובחזרתה לארצות הברית דיווחה על כישלון חרוץ. טרוחיו דרש שהיהודים ישלמו עבור הקרקעות שהעמיד לרשותם, שהיו "רכושו הפרטי", ויהדות ארצות הברית נחלצה לעזרה וגייסה את מיליון הדולרים שנדרשו תמורת האדמות באמצעות ארגון הג'וינט. טרוחיו גם מינה את נציג הארגון כחבר פרלמנט. כ-600 פליטים מאוסטריה וגרמניה נשלחו לסוסואה, וייסדו במקום כפר יהודי קטן. החלו לעסוק בחקלאות, כל מתיישב קיבל כ-300 דונם. לשיווק מוצרי החלב והבשר שלהם הקימו קואפרטיב בשם "תוצרת סוסואה" (Productos Sosúa), אך נאלצו לתת לטרוחיו כ-25% ממניותיו. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו פליטים יהודים נוספים משאנגחאי, בשנים שלאחר מכן עברו רוב בני הקהילה לארצות הברית. בשנת 1956 נותרו בעיירה כ-180 יהודים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נותרו בכפר כ-35 משפחות של יהודים. חלקן קנו במשך השנים עוד אדמות, והפכו להיות בעלי הקרקעות הגדולים באזור. באותן השנים הם החלו לפתח את תעשיית התיירות במקום ומכרו קרקעות ליזמים שבנו עליהם בתי מלון. מאז גדל הכפר לעיירת נופש בה כ-60,000 תושבים ומאות חדרי מלון. בשנת 1988 נותרו בסוסואה פחות ממאה יהודים. יש בה בית כנסת, בית עלמין יהודי, מוזיאון, פארק ואתר זיכרון לקהילה היהודית. מדיה וקבצים בנושא סוסואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוסואה אתר המוזיאון היהודי של סוסואה (באנגלית) סוסואה באתר הרפובליקה הדומיניקנית משה גלעד, תכירו: היהודים שגילו ארץ טרופית יפה, באתר הארץ, 22 ביולי 2013 חן מלול, הספרייה הלאומית, הפליטים היהודיים שברחו מהנאצים והפריחו את השממה בקריביים, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2017 - אוסף צילומים מימיו הראשונים של היישוב היהודי בסוסואה מיכל מירון-שקד, גן עדן לפליטים, כותרת ראשית, 6 בינואר 1988 עמוס אילון, יהודי המלך, הארץ, 10 באפריל 1959 א. לינדנבאום, המושבה היהודית סוסואה הונצחה ברפובליקה הדומניקנית, דבר, 8 באפריל 1960
סמל האיים הקנריים

סמל האיים הקנריים הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית האיים הקנריים שבספרד. הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" כחול ובו שבעה איים לבנים מסודרים בשלושה צמדים אחד מעל השני, והשביעי בתחתית. הם מעוצבים כהרים ומסמלים את שבעת איי האוטונומיה שנוצרו מהרי געש תת-ימיים. במגן תומכים שני כלבים חומים זקופים שלצוואריהם קולר כחול מקושט בפנינים. הם מייצגים את משמעות שמם של האיים: בלטינית Canariae Insulae משמעו אי הכלבים. דמות כלב מופיעה בסמלים ההיסטוריים של האיים כבר ממאה ה-16 ועיצוב המגן עם שבעת האיים היה בשימוש במאה ה-17. מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד, ומעליו המוטו "Oceano" באותיות שחורות על סרט לבן, לסמל את מיקומם של האיים באוקיינוס האטלנטי. הסמל עבר שינויים לא משמעותיים במהלך השנים. עיצוב דומה לנוכחי נקבע בחוק ב-1982 והוא השתנה בפעם האחרונה ב-1990. עיצוב גרפי נוסף נעשה ב-2005 אך הוא נועד לשימוש במסמכים וכדומה, ואינו סמל הרלדי. דגל האיים הקנריים מדיה וקבצים בנושא סמל האיים הקנריים בוויקישיתוף היסטוריית הסמל, באתר ממשלת האיים הקנריים (4 עמודים) באתר סמלי העולם היסטוריית הסמל
פץ' (קוסובו)

פֶּץ' (בסרבית: Peć או Пећ; באלבנית: Peja או Pejë) היא עיר במערב קוסובו ובירת מחוז פץ'. נכון לשנת 2013 אוכלוסיית העיר מונה כ-83,000 תושבים, מתוך 170,000 במחוז כולו. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו. בסרבית, Peć משמעותו כבשן או מערה. כנראה בעקבות המערות הרבות הנמצאות בקניון רוגובה הסמוך לעיר, אשר שימשו בעבר מקום לנזירים מתבודדים. פץ' ממוקמת בעמדה אסטרטגית, בסמוך לנהר פצ'ה ביסטריצה ולהרי פרוקלטיה. בעקבות זאת, הייתה העיר מרכז דתי של נצרות אורתודוקסית והייתה מוקד למלחמות ולכיבושים שונים במהלך ימי הביניים. שלטון עות'מאני בן כ-500 שנה (1455–1912) בעיר הסתיים עם פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה כאשר מונטנגרו כבשה את העיר. במהלך מלחמת העולם הראשונה אוסטרו-הונגריה כבשה את העיר. ב-1918 העיר נכבשה מחדש על ידי כוחות מדינות ההסכמה, ובהמשך הפכה לחלק מממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ופץ' נכללה בשטח שהועבר לחזקת האיטלקים והם העבירו אותו לשליטה אלבנית. לאחר המלחמה נכללה פץ' בשטחי יוגוסלביה ולאחר פירוקה בשטחי סרביה. בשנת 2008, הכריזה קוסובו על עצמאותה ופץ' נכללה בשטחה. קוסובו גניליין, קוסובו רוסיה טובולסק, רוסיה טורקיה נילופר, טורקיה מדיה וקבצים בנושא פץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פץ' פץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איוואן גארסיה

איוואן אלחנדרו גארסיה נווארו (בספרדית: Iván Alejandro García Navarro; נולד ב-25 באוקטובר 1993 בגוודלחרה) הוא קופץ למים מקסיקני. הוא סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן אלוף עולם (קאזאן 2015) בקפיצות סינכרוניות מ-10 מטרים, ובן זוגו בקפיצות הסינכרוניות הוא חרמן סאנצ'ס. הישגו המשמעותי הראשון של גארסיה בזירה הבינלאומית היה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בשנת 2010 במאיאגואס שבפוארטו ריקו, כשזכה, יחד עם סאנצ'ס, במדליית הזהב בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטרים. באולימפיאדת הנוער שנערכה באותה שנה בסינגפור זכה במדליית הארד במקצה היחידים. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-2011 בעיר הולדתו, גוודלחרה, זכה גארסיה בשתי מדליות זהב, הן במקצה היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם סאנצ'ס. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בשאנגחאי סיים במקום השביעי הן במקצה היחידים והן במקצה הסינכרוני. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום השביעי, ויחד עם סאנצ'ס רשם את הישג השיא שלו בקריירה, כשזכה במדליית הכסף בקפיצות הסינכרוניות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ב-2013 סיים במקום חמישי, ובקפיצות הסינכרוניות הגיעו הוא וסאנצ'ס למקום רביעי. אליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה יולי 2015 זכה גארסיה במדליית כסף ביחד עם סאנצ'ס בתחרות קפיצות סינכרוניות מ-10 מטר, בתוצאה של 448.89 נקודות, אחרי צ'ן אייסן ולין יואה מסין (495.72 נקודות) ולפני רומן איזמיילוב וויקטור מיניבייב מרוסיה (441.33 נקודות). איוואן גארסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איוואן גארסיה, ברשת החברתית אינסטגרם איוואן גארסיה, באתר olympedia.org
חרמן סאנצ'ס

חרמן סאול סאנצ'ס סאנצ'ס (בספרדית: Germán Saúl Sánchez Sánchez; נולד ב-24 ביוני 1992 בגוודלחרה) הוא קופץ למים מקסיקני. הוא סגן האלוף האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בקפיצה מ-10 מטרים, ובקפיצות סינכרוניות מ-10 מטרים הוא סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן אלוף עולם (קאזאן 2015). בן זוגו בקפיצות הסינכרוניות הוא איוואן גארסיה. הישגו המשמעותי הראשון של סאנצ'ס בזירה הבינלאומית היה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בשנת 2010 במאיאגואס שבפוארטו ריקו, כשזכה, יחד עם גארסיה, במדליית הזהב בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטרים. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-2011 בעיר הולדתו, גוודלחרה, זכה סאנצ'ס בשתי מדליות זהב, הן במקצה היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם גארסיה. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בשאנגחאי סיימו גארסיה וסאנצ'ס במקום השביעי. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום ה-14, ויחד עם גארסיה זכה במדליית הכסף בקפיצות הסינכרוניות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2013 סיים במקום הרביעי הן במקצה היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות עם גארסיה. באליפות העולם שנערכה בקאזאן ב-2015 זכו סאנצ'ס וגארסיה במדליית כסף נוספת. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית הכסף בקפיצות ליחידים, ויחד עם גארסיה סיים במקום החמישי בקפיצות הסינכרוניות. מדיה וקבצים בנושא חרמן סאנצ'ס בוויקישיתוף חרמן סאנצ'ס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חרמן סאנצ'ס, ברשת החברתית אינסטגרם חרמן סאנצ'ס, באתר olympedia.org
יאל קסטיו

יאל ארנסטו קסטיו ורטה (בספרדית: Yahel Ernesto Castillo Huerta; נולד ב-6 ביוני 1987 בגוודלחרה) הוא קופץ למים מקסיקני, המתחרה בקפיצות מ-3 מטרים וממטר אחד. בקפיצות הסינכרוניות, בן זוגו של קסטיו הוא חוליאן סאנצ'ס. קסטיו השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), בה סיים במקום השביעי בקפיצה מ-3 מטרים. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו במאיאגואס שבפוארטו ריקו בשנת 2010, זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה מ-3 מטרים (בקפיצה הסינכרונית בן זוגו היה חוליאן סאנצ'ס) ובמדליית כסף בקפיצה ממטר אחד. באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 זכו קסטיו וסאנצ'ס במדליית ארד בקפיצות הסינכרוניות מ-3 מטרים, ובמקצה היחידים סיים קסטיו במקום השישי. באותה שנה זכה בשתי מדליות זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר הולדתו, גוודלחרה, בקפיצות מ-3 מטרים. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים קסטיו במקום השישי במקצה היחידים, ויחד עם סאנצ'ס סיים במקום השביעי בקפיצות הסינכרוניות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2013 התחרה רק במקצה היחידים, וזכה במדליית הארד. מדיה וקבצים בנושא יאל קסטיו בוויקישיתוף יאל קסטיו, באתר olympedia.org
יו סטאבינס

יו אשר סטאבינס הבן (באנגלית: Hugh Asher Stubbins Jr.‎;‏ 11 בינואר 1912 - 5 ביולי 2006) היה אדריכל אמריקאי שתכנן כמה מבנים בעלי חשיבות ברחבי העולם. סטאבינס נולד בבירמינגהאם, אלבמה, ארצות הברית, ולמד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה לתואר ראשון באדריכלות. את התואר השני באדריכלות רכש באוניברסיטת הרווארד. הוא נשאר באוניברסיטה כחבר הפקולטה עד 1972. סטאבינס הקים את חברת האדריכלות "יו סטאבינס ושות'" (Hugh Stubbins and Associates). החברה שהמשיכה את דרכה, The Stubbins Associates, מוזגה ב-2007 עם חברת קלינג (Kling) הפילדלפיה, תחת השם "קלינג-סטאבינס" (KlingStubbins). עם המבנים הבולטים שתכנן ניתן למנות את: 1957 - "בית תרבויות העולם", ברלין, גרמניה 1960 - "מרכז הדרמה לוב" - בניין התיאטרון הרפרטוארי האמריקני, אוניברסיטת הרווארד 1971 - וטרנס סטדיום, פילדלפיה, ארצות הברית 1977 - גורד השחקים מרכז סיטיגרופ, ניו יורק, ארצות הברית 1990 - מגדל צ'ייס, אינדיאנפוליס, ארצות הברית 1993 - יוקוהמה לנדמרק טאוור, יוקוהמה, יפן מדיה וקבצים בנושא יו סטאבינס בוויקישיתוף אתר "קלינג-סטאבינס" (באנגלית) "היסטוריה", באתר KlingStubbins
כסף (צבע)

כסף הוא צבע אפור מבריק המאפיין מתכות, ובפרט את המתכת כסף. עקב מקורו ושמו, צבע הכסף מקושר לעושר, יוקרה, טכנולוגיה ותעשייה. כסף הוא הצבע של רוב המתכות. כמו כן קיימת שיטה היסטולוגיה לצביעת גופים זרים בתאים בעזרת יוני כסף. כסף מסמל יוקרה ושלמות, בין השאר כי כסף - לעומת ברזל או פלדה - היא מתכת יקרה שאינה מחלידה. מכשירים וכלים רבים מצופים בכסף על מנת להקנות להם תדמית יוקרתית, רק מעט מהם עשויים מכסף טהור. כסף מסמל קידמה טכנולוגית. בעבר חלק ניכר מהמטבעות היו עשויים מזהב, אך היום מטבעות רבים עשויים מכסף או מצופים בכסף וצבעם הוא כסף. בעברית המילה "כסף" מתארת את המטבעות והשטרות, ומשמשת מילה נרדפת ל"הון". בסמלי אצולה בריטיים, כסף מסמל בהירות, טוהר, מעלה או תמימות. הכומתה האפורה של חיל ההנדסה הישראלי מוגדרת רשמית ככסופה. כתוצאה מכך החיל מכונה "הכסופים" (במקור הכומתה הוגדרה כאפורה, ולאחר מכן הגדרת הצבע שונתה לכסוף להגברת המוראל של החייל).
בקעת גינוסר

בקעת גינוסר היא בקעה הנמצאת צפונית-מערבית לכנרת. הבקעה גובלת בחלקה הדרום-מזרחי בכנרת (שבעבר כונתה גם ים גינוסר על שם הבקעה), בסמיכות לטבריה, בדרום בהר ארבל, במערב בהר רביד, בצפון בשמורת נחל עמוד ובצפון מזרח בהר האושר. אל בקעת גינוסר זורמים נחל ארבל ונחל עמוד. בבקעה עברה דרך הים שקישרה בין ארם נהריים למצרים ויש בה שרידים מכל התקופות החל מהתקופה הכנענית, עבור ביישובים יהודיים מתקופת בית שני ומהתקופה הביזנטית וכלה בתקופה הערבית. בכתבים של יוספוס פלביוס ובכתבי חז"ל מוזכרת הבקעה כאזור פורה וטוב למגורים. ולדוגמה אמרו בתלמוד בבלי שנקרא שמה 'כנרת' על שם שפירותיה מתוקים כעריבות קול הכינור. במקום קיימים שלושה יישובים יהודיים מגדל, קיבוץ גינוסר וליבנים והישוב הבדואי ואדי אל-חמאם. במקום קיים גם כפר נחום וכן יש מספר כנסיות במקום כמו כנסיית הלחם והדגים וכן בתי כנסת עתיקים. בתחילת המאה ה-20 ניסו להתיישב במקום נוצרים גרמנים אך נכשלו בגלל מחלת הקדחת שהייתה נפוצה במקום. בשנת 1910 הוקמה המושבה מגדל על ידי עולים מרוסיה ובכך החלה ההתיישבות היהודית המחודשת בבקעת גינוסר. הקיבוץ גינוסר הוקם במקום בשנת 1937 והישוב הקהילתי ליבנים הוקם בשנת 1981. היישוב הבדואי ואדי אל-חמאם הוקם ב-1948 עבור הבדואים משבט ערב אל-ע'וארנה, ששכנו עד מלחמת העצמאות בצפון עמק החולה. בשיר "ירדה השבת" שכתב יהושע רבינוב והלחין דוד זהבי מוזכרת הבקעה במילים: יָרְדָה הַשַּׁבָּת אֶל בִּקְעַת גִּנּוֹסָר, וְנִיחוֹחַ עַתִּיק בְּשׁוּלֶיהָ. וַיַּעַמְדוּ מִסָּבִיב הֲרָרִים שׁוֹשְׁבִינִים לָשֵׂאת אַדַּרְתָּהּ הַזּוֹהֶבֶת. תַּעֲלֶינָה יוֹנִים מִכִּנֶּרֶת הַיָּם, קַבֵּל אֶת רוּחָהּ הַלּוֹהֶבֶת. דב גינזבורג, הכנרת וסביבותיה בספרות חכמי ישראל, ניב המדרשיה כ"ד-כ"ה, תשנ"ג-תשנ"ד; עמ' 135–144, במקור, באתר "דעת"; כעת, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is" יותם יעקבסון, ‏כינרת עם ערך מוסף: היסטוריה וארכיאולוגיה בבקעת גינוסר, באתר גלובס, 15 ביוני 2019 ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ל"ה תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ו', עמוד א'
סמל נווארה

סמל נווארה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית נווארה שבספרד. הסמל מעוצב כמגן אדום שבו שמונה שרשראות זהב שיוצרות צורת צלב, סאלטייר ומסגרת סביבם. בנקודת המפגש משובצת אבן ברקת. מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד. הסמל נמצא בשימוש מתחילת המאה ה-13, אז ניצחו הנוצרים את המוסלמים באחד מקרבות הרקונקיסטה. על פי המסורת, השליט המוסלמי הקיף את אוהלו בעבדים ששימשו לו מגן אנושי או שומרי ראש, והיו קשורים זה לזה בשרשראות. הפרשים הנוצרים שברו את השרשראות ואילצו את המוסלמים לברוח, אולם זכו בשלל רב, ובתוכו אבן ברקת. ב-1513, לאחר שנווארה סופחה לכתר של קסטיליה, שולב המגן לתוך סמל הכתר וכך הוא נותר בתוך סמל ספרד עד היום. ב-1589 הוכתר מלך נווארה כאנרי הרביעי, מלך צרפת והמגן שולב גם בסמלה של צרפת עד המהפכה הצרפתית ב-1792. המגן מופיע עד היום בסמלו של המחוז הצרפתי הפירנאים האטלנטיים שהיה בעבר חלקה הצפוני של ממלכת נווארה. במשך השנים השתנו פרטים בסמל, כגון סוג הכתר, צורת המגן ועיטורים שנוספו סביבו. העיצוב הנוכחי נמצא בשימוש מ-1981 והוא נקבע באופן רשמי בחוקת האוטונומיה ב-4 במאי 2003. דגל נווארה מדיה וקבצים בנושא סמל נווארה בוויקישיתוף הסמל באתר ממשלת נווארה באתר סמלי העולם
VY בכלב גדול

VY בכלב גדול (באנגלית: VY canis majoris או VY CMA) הוא על-ענק אדום בקבוצת הכוכבים כלב גדול. הוא גם כוכב משתנה סדיר למחצה בעל זמן מחזור של 956 ימים. VY בכלב גדול הוא אחד מהכוכבים הגדולים והבהירים ביותר הידועים כיום. הרדיוס שלו הוא 120 ± 1,420 רדיוסי שמש והבהירות המוחלטת שלו היא 7.96- בממוצע. לשם המחשה, אילו הוא היה מוצב במרכז מערכת השמש שלנו, הוא היה משתרע עד מעבר למסלולו של צדק ואולי אף שבתאי, תלוי בהערכות השונות של רדיוסו. מרחקו מכדור הארץ הוא 3,840 שנות אור. התצפית הראשונה הידועה של VY בכלב גדול מתועדת בקטלוג הכוכבים של ז'רום לאלנד, ב-7 במרץ 1801, ובו נראה VY בכלב גדול ככוכב מדרגת בהירות 7. מחקרים נוספים מהמאה ה-19 שעסקו בבהירותו של הכוכב הראו שהכוכב נעלם עוד לפני 1851. מאז 1847 הכוכב ידוע ככוכב אדום. תצפיות במאה ה-19 הראו שהוא כוכב כפול, אך תצפיות חזותיות מ-1957 ברזולוציה גבוהה והדמיה משנת 1998 הוכיחו כי ל-VY בכלב גדול אין כוכב מלווה. מדיה וקבצים בנושא VY בכלב גדול בוויקישיתוף באתר האבל מהו הכוכב הגדול ביותר?, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, אחת הפסקאות עוסקת בנשוא הערך VY בכלב גדול, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים