laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מושזיב-מרדוך

מושזיב-מרדוך היה נסיך כשדי שמלך על בבל בין השנים 689-693 לפנה"ס. הוא נבחר למלך לאחר שהמלך הקודם, אציל בבלי בשם נרגל-אושזיב, נשבה על ידי סנחריב מלך אשור. בתקופתו של סנחריב, בבל הייתה מדינה וסאלית של בבל. בזמן מלוכתו של סנחריב, בבל הייתה במצב מתמיד של מרד. גם המלך הקודם, נרגל-אושזיב עלה למלוכה בעקבות המרד באשור. מושזיב-מרדוך הנהיג את ממלכת בבל במרד כנגד אשור. הכשדים היו בעלי בריתם של מלכי עילם, למרד היו שותפים גם שבטים ארמיים, ושבטים מהרי הזגרוס כמו פרסומש (אנ'), אליפי (אנ'), אנשאן ונוספים. בשנת 691 לפנה"ס, על גדות החידקל, התנהל קרב ח'לולה (אנ') בין שני הצדדים. תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות ושני הצדדים טענו לניצחון. הקרב לא שינה את הסטטוס של המלכים הלוחמים משני הצדדים, אבל אשור נסוגה מהאזור. בשנה הרביעית למלכותו בחודש ניסן, איבד מושזיב-מרדוך את בן בריתו העילמי, המלך חומבן-נמנה השלישי העילמי סבל משבץ ואיבד את יכולת הדיבור. סנחריב ניצל את המצב וצר על העיר בבל. לאחר תשעה חודשי מצור הוא כבש את העיר. בנקמה על מותו של בנו של סנחריב אשור-נדין-שומי, שנלכד על ידי הבבלים בשנת 694 לפנה"ס, הוסגר לעילם ומת, החליט סנחריב להחריב את העיר, שרף אותה והרס את חומותיה ואפילו הסיט את נהר הפרת לתוך העיר. הוא לקח את פסלו של האל מרדוך לאשור. מושזיב-מרדוך נשבה ונשלח לאשור. CHALDEANS ב-Encyclopeadia Iranica Mesopotamian Chronicles ערך על ידי Jean-Jacques Glassner,Benjamin Benjamin, עמ' 199
קמראן דיבה

קמראן דיבה (בפרסית: کامران ديبا, נולד ב-5 במרץ 1937) הוא אדריכל איראני בולט, המתגורר בפריז, צרפת. הוא בן דוד של פארה דיבה, המלכה לשעבר של איראן. התפרסם בעקבות עיצובו לקמפוס החדש של אוניברסיטת גונדישפור באהוואז, למוזיאון טהראן לאמנות עכשווית ולמרכז התרבות ניאווראן בטהראן. כרים אמאמי מתייחס אליו באנציקלופדיה איראניקה כזרז אמנות בחברה האיראנית של שנות ה-70. דיבה הוא זוכה פרס אגא חאן לאדריכלות. הוא התחיל לצייר בשנות ה-50 המאוחרות בארצות הברית. ציוריו המוקדמים מושפעים מאקספרסיוניזם מופשט או אסכולת ניו יורק. במהלך שנות ה-60 השתתף בתערוכות קבוצתיות כמו אירועי הביאנלה של גלריית קורקורן (מוזיאון בוושינגטון), ב-1963, הציג תערוכה של הציורים המופשטים שלו בגלריית ריאליטיס. למרות שהוא למד והתחיל לצייר בארצות הברית, התרבות והציוויליזציה האיראנית השפיעו על עבודתו בהדרגה. התוצאה הייתה סדרה של ציורים שכללו הרכב של כתבי יד מאוירים וקליגרפיה בהשפעה פרסית. לפני שחזר לאיראן הוא ייצג את איראן באירועי הביאנלה של פריז וונציה. המופע הראשון שלו באיראן היה התקנה ומיצג אורקולי הנקרא "ווטרמן האובד" בסביבות שנת 1966 בגלריה סייהון. גלריית זנד בטהראן ייצגה את דיבה בשנות ה-70. בנוסף לציוריו, הוא הציג בשנת 1974 מיצג והפנינג המערבים את הציבור בערב פתוח. קמראן עזב את איראן ב-1978, שנה לפני המהפכה האיראנית, מאז הוא עבד בלונדון ווושינגטון כעת הוא עובד בפריז, וקוסטה דל סול, ספרד. לאחר המהפכה, דיבה המשיך לצייר באופן קבוע לאורך שנות ה-80 וה-90, עם זאת הוא בחר שלא להציג את עבודותיו בפומבי. עבודתו 'וסטר העיר החדשה' הוצגה באירוע הביאנלה של ונציה ובתערוכה הנודדת "בסוף המאה" של מוזיאון לוס אנג'לס לאמנות עכשווית. הוא כיהן בחבר האדריכליים הבינלאומי, הרצה באופן נרחב, ואף היה מרצה אורח באוניברסיטת קורנל. לאחרונה ציורים שצייר משנת 1961 הוצגו בתנועת האמנות המודרנית האיראנית מהאוסף של TMoCA. עבודותיו האחרונות של דיבה מתייחסות לזיכרון הקולקטיבי של האיראנים. הכותרות והציורים של עבודותיו מוכרים, בצורה זו או אחרת, לדורות האחרונים של העם האיראני. בשנת 2008, הוא הפיק תערוכה רב-לשונית ורב-תרבותית הנקראת "גלובל ניוז". מדיה וקבצים בנושא קמראן דיבה בוויקישיתוף רוברט טייט, ואן גוך ופיקאסו ננעלו במרתף, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2007
לילות ביירות

לילות ביירות (בערבית: ليالي بيروت, ליאלי ביירות - לילות ביירות; מוכר גם בשם עאמר, ליאלי לובנאן - לילות לבנון) הוא קינוח לבנוני מבוסס על פודינג וסולת, המוגש לרוב באירועים מיוחדים, חגים, בסיום יום העאמר הבינלאומי וכן בסיום צום הרמאדן. בקינוח נעשה שימוש במרכיבים לא נפוצים, כמו המסטיקא, שרף מעץ אלת המסטיק ובמי זהר. הקינוח מורכב משלוש שכבות: שכבה ראשונה - פודינג סולת שכבה שנייה - קצפת מתקתקה שכבה שלישית - סירופ ופיסטוקים (לעיתים גם עם עלי ורדים) עוגת ליאלי לובנאן (לילות לבנון), אתר ישרבלוג נאוה ליבמן וורד ברלל, קול לבנון: המטעמים של רוז'ט חינאווי, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2009 שגיא קופר, הרבה פיסטוק ובלי קטיושות - הצצה למטבח הלבנוני, באתר ynet, 27 ביולי 2006 סער אהרוני, לילות ביירות (ליאלי ביירות) – הקינוח שיעשה לכם את השבת, באתר ksn
ניקולס ג'ונס

ניקולס ג'ונס (באנגלית: Nicholas Jones; נולד ב-3 באפריל 1946) הוא שחקן אופי אנגלי המופיע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה. ג'ונס נולד בלונדון. הוא אחיה הצעיר של השחקנית ג'מה ג'ונס. שניהם ילדיו של השחקן גריפית' ג'ונס. הוא למד בבית הספר וסטמינסטר ואת הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק". על הבמה הופיע ג'ונס בתיאטרון המלכותי הלאומי ובתיאטרון אולד ויק. ג'ונס הלך בעקבות אביו והופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא כיכב בתיאטרון "שייקספיר גלוב". אחד מתפקידיו הראשונים על המסך היה ב-1970 כלארטס לצדו של ריצ'רד צ'מברלין במחזה "המלט". בטלוויזיה ידוע ג'ונס בעיקר מתפקידו כקפטן טריגרס בסדרה "כנפיים" משנות השבעים העוסקת במלחמת העולם הראשונה. עוד הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "קאוואנה QC" בתפקיד ג'רמי אלדרמרטן. ניקולס ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולס ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולס ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The RSC Shakespeare: A Midsummer Night's Dream The Guardian, Friday 7 July 2006
עונת 1996/1997 בליגה הלאומית

עונת 1996/1997 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-41 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 16 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1996/1997 היו הפועל ירושלים והפועל טייבה. העונה החלה ב-24 באוגוסט 1996 והסתיימה ב-24 במאי 1997. בתום העונה סיימה בית"ר ירושלים במקום הראשון וזכתה באליפות השלישית בתולדותיה. מלך השערים של העונה היה מוטי קקון מהפועל פתח תקווה שכבש 20 שערים. בסיום העונה הפועל טייבה וצפרירים חולון נשרו לליגה הארצית. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1997/1998 היו הפועל אשקלון ועירוני אשדוד. עונת 1996/1997 בליגה הלאומית באתר rsssf.com "עונת 1996/97", באתר מכביפדיה
מחמוד

מחמוד (محمود) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בערבית ומשמעותו משובח. האם התכוונתם ל... זיא מחמוד – שחקן ברידג' ממוצא פקיסטני חסן שייח' מחמוד – מנשיאי סומליה מוחמד סידקי מחמוד – איש צבא מצרי נור א-דין מחמוד – איש צבא עיראקי ממוצא כורדי מחמוד – זמר איטלקי ממוצא מצרי-סרדיני מוחמד אישים ששמם הפרטי הוא מחמוד
דרך פנחס רוזן

דרך פנחס רוזן היא חלק מציר האורך המרכזי שחלקו עובר בצפון-מזרח תל אביב - כביש 482 הוא 'דרך הרצליה' ההיסטורית. כביש 482 נקרא בעבר, לכל אורכו, בתל אביב, דרך משה סנה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שונה שם חלקה הדרומי של דרך משה סנה לדרך פנחס רוזן. בדרום גובלת דרך פנחס רוזן בגשר ורחוב מבצע קדש שחלקו הצפוני בתחומה של תל אביב ואילו חלקו הדרומי של הרחוב נמצא בבני ברק. מערבית לרחוב דבורה הנביאה, וממערב לדרך מתנשאת 'גבעת הפרחים', פארק ובהיקפו שכונת נאות אפקה ב' הכוללת את 'שיכון הצ'כים' שעד תחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 נקראו הדר יוסף על שם 'האגודה השיתופית הדר יוסף' שרכשה קרקעות בסביבה מידי גואל הקרקעות יוסף שאול אלישר בטרם הוסת השם לשכונת הדר יוסף הסמוכה של ימינו על שמו של אלישר. צומת מרכזי נוסף על אם הדרך עם הרחובות טבנקין (המוביל מזרחה לרמת החייל) ושלונסקי (המוביל מערבה, והמשכו שדרות קק"ל). צומת זה מכונה "צומת כיתן" על שם מפעל "כיתן" שעמד בצדו הדרום-מערבי של הצומת. עד לשנת 2019 פעלה במקום חנות גדולה של החברה תחת השם "גולף", שנהרסה לטובת הקמת פרויקט מגורים ומרכז מסחרי. בצדה הדרום-מזרחי של הצומת היכן שלימים עמד מפעל תע"ש והיום המרכז המסחרי 'צמרת דן' בשכונת רביבים, נוסד בשנת 1942 בית חרושת 'כותנה' שנסגר בראשית שנות ה-60. ממערב לצומת כיתן, דרומית לרחוב שלונסקי, שכונת נאות אפקה א'. בסמוך לחנות "גולף" בניין מרכז אקים ישראל ובנייני משרדים, ודרומית להם בתי מגורים נמוכים. מעברו השני של הכביש שיכון דן. צומת מרכזי נוסף מצוי דרומית לשכונות אלה, עם הרחובות ראול ולנברג ושטרית, המחוברים ביניהם במנהרה מתחת לרחוב. רחוב ראול ולנברג מוביל מזרחה לקריית עתידים ורחוב שטרית מוביל מערבה, לכיוון שדרות רוקח. בצדו הצפון-מזרחי של הצומת מוסך אוטובוסים של חברת דן. הקצה הדרומי של דרך פנחס רוזן הנושק לנחל הירקון מהווים את גבול השטח השיפוטי של תל אביב ומעבר לו דרך מבצע קדש ברמת גן החוצה את נחל הירקון בסמוך לעשר טחנות, על גבי גשר מבצע קדש שאורכו 550 מ', נחנך ב-2006 ועובר גם מעל מסילת הירקון, ואזור התעשייה של בני ברק. דרך מבצע קדש אף מהווה את הגבול בין בני ברק ורמת גן - ממזרח לו בני ברק וממערב רמת גן. בצדו הרמת גני של הרחוב נמצא קניון איילון ומאחוריו אצטדיון רמת גן. בצדו הבני ברקי של הרחוב אזור תעשייה ובו תחנת הרכבת בני ברק. לאחר המפגש עם דרך אבא הלל סילבר, ממשיך הרחוב לתוך אזור התעשייה של בני ברק, עד לסיומו ברחוב הירקון בעיר. בקטע זה שני נתיבי נסיעה לכל כיוון. במקום מתחם כיתן סנטר המיתולוגי בת"א - 4 מגדלי יוקרה, באתר וואלה! נדל"ן, ‏2018-03-13 בבית חרושת "כותנה": תנאים טובים ופריון גבוה, דבר, 3 בספטמבר 1953
עונת 1998/1999 בליגה הלאומית

עונת 1998/1999 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-43 והאחרונה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל לפני שינוי שמה ל"ליגת העל". על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 16 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסך הכל. העולות החדשות שהצטרפו לליגה הבכירה לקראת עונה זו היו מכבי יפו והפועל צפרירים חולון. העונה החלה ב-22 באוגוסט 1998 והסתיימה ב-29 במאי 1999 עם זכייתה של הפועל חיפה באליפות, בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. קשרה הקרואטי של הקבוצה, ג'ובאני רוסו, זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל, בפעם הראשונה שתואר זה ניתן לשחקן זר. המבקיע המצטיין של העונה היה אנדז'יי קוביקה הפולני ממכבי תל אביב עם 21 שערים. הייתה זו גם הפעם הראשונה ששחקן זר היה מלך השערים של הליגה הבכירה בישראל. לרגל הזכייה של חיפה באליפות נכתב השיר "אדום עולה עולה". לקראת השינוי במערך הליגות, שבמסגרתו שונה שמה של הליגה העליונה ל"ליגת העל", של ליגת המשנה ל"ליגה הלאומית" ושל הליגה השלישית ל"ליגה הארצית", ובמטרה להקטין את הליגה הבכירה בשלב ראשון לליגה בת 14 קבוצות ובהמשך לליגה בת 12 קבוצות לשם הגדלת התחרותיות, בסיום העונה נשרו לליגת המשנה הפועל צפרירים חולון הפועל בית שאן ומכבי יפו ורק קבוצה אחת עלתה לליגה הבכירה, מכבי נתניה. רעיון נוסף שעלה אך גווע במהירות היה להקים את "ליגת השש" שבה יתחרו במשך ארבעה סיבובים 6 הקבוצות הבכירות בכדורגל הישראלי באותן שנים: מכבי והפועל תל אביב, מכבי והפועל חיפה, בית"ר ירושלים והפועל פתח תקווה. לאחר שהתאושש הכדורגל הישראלי מפרשת "משחק השרוכים" מהעונה שעברה, על עונה זו העיבה פרשת האפדרין שהתגלתה לאחר משחק האליפות בין הפועל חיפה למכבי תל אביב ובמסגרתה נתפס הכדורגלן כפיר אדרי משתמש בסם אימרוץ. הקבוצה זכתה בגביע מדינה עונת 1998/1999 בליגה הלאומית באתר rsssf.com
הספרייה הפנטסטית

הספרייה הפנטסטית היא פורטל ישראלי המוקדש לז'אנר הפנטזיה, אך גם עוסק בתחומים נלווים, כגון מדע בדיוני, ספרות ילדים ונוער ועוד. האתר מציע חדשות וסקירות עומק אודות ספרים, קומיקס, סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, מוזיקה, אירועים מיוחדים ואמנות. הספרייה הפנטסטית החלה את דרכה בשנת 2008 כבלוג פרטי, ומאז צמחה והלכה עד שהגיעה למתכונתה הנוכחית. נכון לשנת 2017 הפעיל האתר צוות של כ-20 כותבות וכותבים. האתר מפרסם ידיעות הקשורות לז'אנרים בהם הוא עוסק על בסיס כמעט יום-יומי. על ניהול הספרייה אמונה דמות בדיונית המתקראת "ספרן הלילה". במרוצת השנים נעשתה הדמות אהודה על ידי חובבים רבים, ואף רואיינה באמצעי תקשורת שונים, לרבות מגזינים מקוונים, גלי צה"ל ועוד. מאחורי דמותו של ספרן הלילה עומד נדב אלמוג, דוקטורנט לספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה, עורך ומתרגם. לדברי יוצריו, האתר הוקם מתוך אמונה מוצקה בכך שגם לחובבים בישראל מגיע ליהנות מאתר חדשות ז'אנרי בסטנדרט בינלאומי, שיעניק במה ליצירה ולקהילה המקומית. כמו כן שואף האתר להוות קונטרה לפרסומים בערוצי תקשורת קונבנציונליים, שבהם חדשות הנוגעות לז'אנרים בהם עוסק האתר (פנטזיה, מדע בדיוני וכדומה) הן נדירות ולעיתים קרובות מציגות נימה סטריאוטיפית לא מכבדת וחוסר היכרות עם הנושאים המדוברים. אתר הספרייה הפנטסטית פועל בשיתוף פעולה עם הוצאות ספרים רבות, חברות הפצה של סרטים וארגונים רבים בארץ ובעולם, ומקיים איתם פעילויות ותחרויות שונות. במסגרת זו מקיים האתר גם ראיונות עם אנשי מפתח מן הארץ והעולם, כגון ברנדון סנדרסון, פטריק רות'פס, מייקל מורקוק, קלי לינק, קאזו קיבואישי – יוצר סדרת הרומנים הגרפיים "הקמיע", לי ברדוגו - מחברת טרילוגיית "הגרישה", ג'ונתן סטראוד, מחבר טרילוגיית ברטימאוס וטרילוגיית "לוקווד ושות'" ועוד. כמו כן, האתר מעניק פרס שנתי בינלאומי. הפרס מחולק לקטגוריות ספר הפנטזיה הטוב ביותר, סרט הפנטזיה הטוב ביותר, התרומה לז'אנר הפנטזיה ו"החתול הספרותי הפנטסטי" - פרס היתולי אשר אף על פי כן נלקח ברצינות תהומית. הפרס מחולק ליצירות וליוצרים ישראליים ובינלאומיים כאחד. כמו כן ידועה הספרייה הפנטסטית כבמה לחשיפה של יצירות בכורה, פרקים ראשונים ועוד, ואף ליוותה יוצרים נבחרים בפרויקטים של גיוס מימון המונים הקשורים לפנטזיה ולמדע בדיוני, לרבות מימון סרטים, ספרים ומשחקי מחשב. בשנת 2013 זכה האתר בעיטור "הפנקס" לתרומה לתרבות הילדים והנוער, בנימוק כי היוזמה הפרטית "הפכה מפרויקט אישי שנולד מאהבה גדולה לספרות פנטזיה, לאחד האתרים המובילים, החשובים, המעניינים והרלוונטיים ביותר בתחום". ספרן הלילה והספרייה הפנטסטית אף היוו השראה לדמות בשם זה בספר הפנטזיה הישראלי "אגם הצללים" מאת רוני גלבפיש, שראה אור ב-2015. בספר שונה שמה של הספרייה הפנטסטית לספריית הלילה. הספרייה הפנטסטית - אתר הבית אתר הבית של ספרן הלילה - מנהל הספרייה הפנטסטית ריאיון עם ספרן הלילה במגזין הנוער Resh אגם הצללים - רוני גלבפיש מצעד היצירות האיכותיות לילדים לשנת 2013 - כתב העת המקוון "הפנקס"
דריגאלסקי (אי)

האי דריגאלסקי הוא אי מכוסה קרח שגובה כיפתו כ-237 מ', אורכו 32 ק"מ והוא מתנשא לגובה 325 מ' מעל ים דייוויס באוקיינוס הדרומי, כ-85 ק"מ צפונית לחוף ארץ המלכה מרי בטריטוריה אוסטרלית באנטארקטיקה. וכ-45 ק"מ צפון-צפון מזרח לכף פילכנר. שטח האי הוא 220 קמ"ר. הראשונים שצפו באי דריגאלסקי מחוף היבשת האנטארקטית בנובמבר 1912 היו אנשי קבוצת הבסיס המערבי של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911). תצפית קרובה יותר הייתה מן הספינה "אורורה" של דאגלס מוסון כשהייתה בדרכה הביתה בינואר 1914. כיוון שסבר, כי האי דריגאלסקי הוא "רמת דריגאלסקי", שאותה מיפה פרופסור אריך פון דריגאלסקי במשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה (1903-1901) בשנת 1902, קרא מוסון את האי על שמו.
כף פילכנר

כף פילכנר (באנגלית: Cape Filchner) הוא כף מכוסה קרח הפונה אל ים דייוויס, 27 ק"מ מערבית-צפונית-מערבית לאי אדמס באנטארקטיקה. הכף מפריד בין ארץ קייזר וילהלם השני וארץ המלכה מרי. כף פילכנר התגלה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בראשות סר דאגלס מוסון, שקרא לו על שם וילהלם פילכנר, מנהיג המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה בשנים 1912-1911.
O heilges Geist- und Wasserbad, רי"ב 165

O heilges Geist- und Wasserbad (בעברית: הו מרחץ קדוש של רוח ומים) רי"ב 165, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-16 ביוני 1715, לכבוד חג השילוש הקדוש. באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השנייה שהלחין באותה שנה לאחר רי"ב 31. סדר הקריאה לחג כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ומהבשורה על-פי יוחנן בהם מתוארת פגישתו הראשונה של ניקודמוס עם ישו, שבה הם דנים על הטבילה לנצרות. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו והיא מתייחסת לנושא הטבילה ולקשר שנוצר כך בין המאמין לבין ישו. כמו כן, היא עוסקת בגאולה הבאה על ידי מותו של ישו. אזכור נוסף לסדר הקריאה הוא נחש הנחושת שמוזכר בשיחת ישו עם ניקודמוס ופרנק מרחיב את ההתייחסות גם לנחש הקדמוני שמסמל את החטא הקדמון. החלק האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני של המשורר הגרמני בן המאה ה-16, לודוויג הלמבולד (Ludwig Helmbold). כמו קנטטות אחרות שלו מתקופת ויימאר, הוא ביצע את הקנטטה פעם נוספת בעת עבודתו בלייפציג, באותו מועד בשנת 1724. הפרטיטורה המקורית ששרדה היא מהביצוע בלייפציג, בעוד זאת של הביצוע הראשון אבדה. הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס (קול), למקהלה בת ארבעה קולות ולתזמורת הכוללת שני כינורות, ויולה, בסון, צ'לו ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה חלקים: אריה לסופרן: O heilges Geist- und Wasserbad (הו מרחץ קדוש של רוח ומים) רצ'יטטיב לבס: Die sündige Geburt verdammter Adamserben (לידתם בחטא של צאצאי אדם המקוללים) אריה לאלט: Jesu, der aus großer Liebe (ישו, אשר מתוך אהבה גדולה) רצ'יטטיב לבס: Ich habe ja, mein Seelenbräutigam (גן עדן של נשמות) אריה לטנור: Jesu, meines Todes Tod (ישו, המוות של מותי) כורל למקהלה: Sein Wort, sein Tauf, sein Nachtmahl (מילתו, טבילתו, ארוחתו) היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-7 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1987), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000). מידע על היצירה "O heilges Geist- und Wasserbad, רי"ב 165" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "O heilges Geist- und Wasserbad, רי"ב 165" באתר AllMusic פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14 הבשורה על-פי יוחנן, ג, 1-15 Klaus Hofmann, עמוד 5 רשימת הקלטות באתר קנטטות באך
אובה ראן

אובה ראן (בגרמנית: Uwe Rahn, נולד ב-21 במאי 1962 במנהיים שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר ההתקפי. ראן הבקיע 81 שערים ב-227 הופעות במדי בורוסיה מנשנגלדבך בבונדסליגה, והוא מדורג במקום החמישי בטבלת שיאני המבקיעים של המועדון בבונדסליגה בכל הזמנים. אין קשר משפחתי בין אובה ראן להלמוט ראן, שזכה עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1954. ראן שיחק בקבוצת הנוער של וולדהוף מנהיים, ובשנת 1980 עבר לבורוסיה מנשנגלדבך, שם השתלב בקבוצה הבוגרת. בשלוש העונות הראשונות מיעט להבקיע באופן יחסי, אך בעונת 1983/1984 הבקיע 14 שערים, ובארבע העונות העוקבות הבקיע תשעה שערים לכל הפחות בכל עונה. בעונת 1983/1984 הגיע עם בורוסיה מנשנגלדבך לגמר הגביע הגרמני, אך הקבוצה הפסידה בפנדלים לבאיירן מינכן לאחר 1:1 בתום 120 דקות, כאשר ראן הוחלף בדקה ה-68. את עונת 1986/1987 סיים ראן כמלך השערים של הבונדסליגה עם 24 הבקעות, סייע לבורוסיה מנשנגלדבך לסיים במקום השלישי בליגה, וזכה בתום עונה זו בתואר כדורגלן השנה בגרמניה. במחצית הראשונה של עונת 1988/1989 חלה ירידה חדה ביכולתו של ראן, והוא לא הבקיע ולו שער אחד בעשר הופעות בבונדסליגה. בפגרת החורף באותה עונה חתם בפ.צ. קלן, הצטרף להתקפה מרשימה שכללה את תומאס אלופס, תומאס הסלר, פאלקו גץ ופייר ליטבארסקי, והצליח לסיים את העונה עם שבעה שערים, כשקלן מסיימת את העונה במקום השני. גם בעונה העוקבת קלן סיימה במקום השני, אך תפוקתו של ראן ירדה, והוא הבקיע שישה שערים לאורך עונה שלמה. בעונת 1990/1991 שיחק ראן בהרטה ברלין, שעלתה מליגת הבונדסליגה השנייה. בעונה זו הרטה ברלין צברה 14 נקודות בלבד וחזרה לבונדסליגה השנייה, כשראן הבקיע חמישה שערים ב-21 הופעות. בתום עונה זו עבר ראן לפורטונה דיסלדורף, וגם עמה ירד לבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון, כשהוא תורם חמישה שערים ב-15 הופעות. גם את פורטונה דיסלדורף עזב ראן אחרי עונה אחת בלבד, חתם בעונת 1992/1993 באיינטרכט פרנקפורט, והצטרף להתקפה שכללה את אובה ביין וטוני יבואה. עם פרנקפורט סיים ראן במקום השלישי באותה עונה, אך מיעט לשחק וערך 12 הופעות בלבד, בהן הבקיע שלושה שערים. בתום עונה זו עבר לאוראווה רד דיימונדס מליגת העל היפנית שזה עתה הוקמה. לקבוצה זו הגיעו כוכבים רבים מגרמניה באותו זמן כמו גידו בוכוואלד, אובה ביין ומיכאל רומניגה. במועדון היפני שיחק ראן עונה אחת, אך לא הצליח לבוא לידי ביטוי ופרש ממשחק פעיל בשנת 1994, בגיל 32. ראן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1984. ראן ייצג את גרמניה המערבית באולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכה בשנת 1984, אך נבחרתו הודחה ברבע הגמר לאחר תבוסה בתוצאה 5:2 לנבחרת יוגוסלביה. ראן נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1986, בו הפסידה הנבחרת בתוצאה 3-2 לנבחרת ארגנטינה במשחק הגמר, אך לא שיחק דקה. הופעתו האחרונה של ראן בנבחרת נערכה בשנת 1987, והוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת גרמניה המערבית עם 14 הופעות, בהן הבקיע חמישה שערים. מלך השערים של הבונדסליגה: 1987 כדורגלן השנה בגרמניה: 1987 אובה ראן, באתר Transfermarkt אובה ראן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אובה ראן, באתר Soccerway אובה ראן, באתר WorldFootball.net אובה ראן, באתר National Football Teams אובה ראן, באתר FootballDatabase.eu טבלת שיאני המבקיעים של בורוסיה מנשנגלדבך באתר worldfootball.net
מגדלי אלון

מגדלי אלון הם זוג מגדלי משרדים שבנייתם הסתיימה בסוף שנת 2017 ברחוב יגאל אלון 94 בתל אביב, בסמיכות ומדרום למגדל אלקטרה, במתחם שבו שכן בית החרושת "הארגז". הבניינים הם בגובה של 163 מטרים ו-40 קומות כל אחד, עם מרתף חניה בן 6 קומות שבו מקום ל-2,200 מכוניות. בכל מגדל 14 מעליות. בשנת 2001 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בתל אביב את תוכנית הפרויקט, כחלק משינוי של תוכנית בניין עיר (תב"ע) בשכונת ביצרון, המאפשרת בנייה לגובה במתחם, במסגרתה אושרו מבנים של עד 50 קומות ברחוב יגאל אלון. בשנת 2010 מכר שלום חגי, בעלי קבוצת הארגז, את המתחם תמורת כ-400 מיליון שקל לקבוצת ב.ס.ר., אשר הקימה קבוצת רכישה במסגרתה רכשו חברות הביטוח "מגדל" ו"הראל" את המגדל הצפוני, וכמאה משרדים של עורכי דין, רואי חשבון, סוכני ביטוח, משרדי פרסום, שמאים ומהנדסים רכשו שטחים במגדל הדרומי. אדריכלי המיזם היו משרד ברעלי לויצקי כסיף אדריכלים, והוא משתרע על קרקע בשטח של כ-20 דונם הנמצאת בחכירה מעיריית תל אביב ומינהל מקרקעי ישראל. בניית המגדלים החלה בשנת 2014, והסתיימה בסוף שנת 2017. קבלני הבנייה הראשיים היו "אשטרום" ואלקטרה בנייה". ספק הבטון בפרויקט היה חברת רדימיקס ואת שלד הבניין בנתה חברת "יילמזלר" הטורקית. במאי 2017 שכרה חברת אבטחת המידע פאלו אלטו נטוורקס 4 קומות משרדים במגדלים. בשנת 2018 החלה בניית מבנה חדש לתיאטרון תמונע שיעתיק את מיקומו כחלק מפרויקט מגדלי אלון. את עלות בניית התיאטרון מממנים יזמי המגדלים במסגרת מטלות ציבוריות שהשיתה העירייה כתנאי לאישור התוכנית. התיאטרון ישוכן במבנה בשטח 2,400 מ"ר בבעלות עיריית תל אביב-יפו. נכון ל-2022, התיאטרון לא עבר. מדיה וקבצים בנושא מגדלי אלון בוויקישיתוף הילה ציאון, עם נוף לאיילון: שני מגדלי ענק יוקמו בת"א, באתר ynet, 28 באוגוסט 2013 נמרוד בוסו, אשטרום ואלקטרה יקימו המגדלים של בסר בת"א ב-750 מ' ש', באתר TheMarker‏, 10 ביוני 2013 על פי תוכנית מתוקנת מתאריך 13.11.17 המופיעה בארכיון ההנדסי של עיריית תל אביב, גובה קצה הגג העליון של כל אחד מהמגדלים הוא 162.75 מטרים.=https://archive-binyan.tel-aviv.gov.il/pages/results.aspx?owsTikid=06440940&streetcodes=644&housenum=94&entrances=&PageIndex=1&PageSize=25 שלומית צור, האקזיט של חגי שלום: מתחם הארגז בת"א יימכר בכ-400 מיליון שקל, באתר הארץ, 20 ביולי 2010 אריק מירובסקי, מגדל והראל השכירו 10,000 מ"ר במגדלי אלון ב-1.1 מ' ש' בחודש, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2016 ת"א: שונתה התב"ע המאפשרת בנייה לגובה במתחם ביצרון, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2001 שלומית צור, ‏פאלו אלטו שכרה 4 קומות משרדים במגדלי אלון בת"א, באתר גלובס, 23 במאי 2017 שלומית צור, ‏עיריית ת"א תיצור מוקד תרבות מחוץ לאזור הבימה-רוטשילד: תאטרון תמונע יעתיק את מיקומו הנוכחי מאזור המסגר לפרויקט מגדלי אלון ברחוב יגאל אלון ויכלול 2,400 מ"ר, באתר גלובס, 14 במאי 2017
קרחון דריגאלסקי (אנטארקטיקה)

קרחון דריגאלסקי (באנגלית: Drygalski Glacier הוא קרחון רחב ידיים, באורך 32 ק"מ וברוחב 24 ק"מ בחלקו העליון, הזורם מרמת הרברט לדרום-מזרח בין רכס רות לרכס קיוסטנדי, ונכנס אל מפרץ סולארי מיד מצפון לנונאטאק סנטינל על חוף נורדנשלד, החוף המזרחי של ארץ גרהאם באנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 28 קילומטרים. הקרחון התגלה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בהנהגת אוטו נורדנשלד, אשר חשבו כי מדובר במפרץ קפוא מכוסה קרח. הקרחון זוהה כקרחון על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד ב-1947. שמו של הקרחון ניתן לו בשל קרבתו ל-"מפרץ דריגאלסקי" הקרוי על שם פרופסור אריך פון דריגאלסקי, חוקר אנטארקטיקה ומגלה גרמני. קרחון דריגאלסקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון דריגאלסקי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי ההיסטוריה של גילוי הקרחון
דני רומרה

דניאל 'דני' רומרה אנדוחאר (בספרדית: Daniel 'Dani' Romera Andújar; נולד ב-23 באוגוסט 1995 באלמריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אלקורקון. רומרה גדל במחלקת הנוער של לה קניאדה, ובשנת 2011 עבר למחלקת הנוער של אלמריה. בעונת 2011/2012 ערך רומרה את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במסגרת הליגה הספרדית השנייה. ב-30 בנובמבר 2013 ערך רומרה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובליגה הספרדית, כשנכנס כמחליף 19 דקות לסיום בהפסד לסלטה ויגו. ב-21 בספטמבר 2015 חתם רומרה על חוזה ל-3 שנים בברצלונה והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ברצלונה אתלטיק. דני רומרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דני רומרה, ברשת החברתית אינסטגרם דני רומרה, באתר Transfermarkt דני רומרה, באתר Soccerway דני רומרה, באתר BDFutbol דני רומרה, באתר WorldFootball.net דני רומרה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דני רומרה".