laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1987

אליפות אירופה בכדורגל נשים 1987, הידועה גם בשם תחרות אירופה לקבוצות נשים ייצוגיות 1987, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השנייה שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בנורווגיה מ-11 ביוני עד ה-14 ביוני 1987. אף על פי שנבחרה כמארחת, לא העפילה נורווגיה באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצה להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בספטמבר 1984. ארבע הנבחרות הטובות ביותר במשחקי המוקדמות העפילו למשחקי הנוקאאוט שנערכו בגרמניה. במשחק הגמר נפגשו נורווגיה (בפעם הראשונה בתולדותיה) ושוודיה - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, ניצחה נורווגיה את השוודיות 1-2 מצמד שערים של טרוד סטנדל, וזכתה בתואר. סטנדל, שכבשה צמד בגמר, סיימה כמלכת השערים (3 כיבושים) של הטורניר, וקפטנית הנבחרת הנורווגית, היידי סטור, זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר. האתר הרשמי של אליפות אירופה 1987
ברווז ורוד-אוזן

ברווז ורוד-אוזן הקרוי גם ברווז הזברה (שם מדעי: Malacorhynchus membranaceus) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים המצוי בטבע באוסטרליה ובעל מקור מוארך. מין זה יחידי בסוג Malacorhynchus, לאחר שמין נוסף - Malacorhynchus scarletti מניו זילנד - נכחד. ברווז זה מזכיר מעט את הברווז האוסטרלי ממין Anas rhynchotis שגם לו מקור מוארך, אך הוא קטן יותר ובעל גוף לבן מפוספס. הוא מגיע לאורך 38–40 ס"מ ובעל מקור כחול גדול, ראש אפור עם עורף וכנפיים חומות וסימונים שחורים מסביב לעיניים הלבנות. הציידים לבנים ובעלי פסים שחורים אופקיים ונתנו לו את שמו השני. את שמו הראשון הוא קיבל על שם החלק הוורוד מאחורי העיניים, חלק שאינו כל כך בולט. ברווז זה שונה משאר הברווזים מהקבוצה ברווזים מצויים וקרוב יותר למינים כמו ברווז מושק, צחראש ואולי גם טדורנה. הוא הברווז הידוע היחיד שיש לו פיגמנטים קרוטנואידים בקצה הראש, בחלק הוורוד שלו. הברווזים חיים באוסטרליה בזוגות, ונמצאים במקומות שיש בהם מים עומדים, כולל בפנים המדינה באזורים יבשים מאוד. הם משתמשים במקורם הגדול כדי לגרוף סרטנונים, רכיכות וחרקים, ויכולים גם לסנן פלנקטון וחלקיקי מזון קטנים בעזרת קצות הלסתות. לעיתים הם מייצרים ערבול של מים כדי להעלות את היצורים החיים בהם למעלה. הם מתרבים בקצה הבריכה, והקן עשוי מחומרים אורגניים. בשנים טובות הם יכולים לקיים רבייה מוצלחת, אך בעיתות יובש מעטים מאוד מצליחים להתרבות. מדיה וקבצים בנושא ברווז ורוד-אוזן בוויקישיתוף ברווז ורוד-אוזן, באתר ITIS (באנגלית) ברווז ורוד-אוזן, באתר NCBI (באנגלית) ברווז ורוד-אוזן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז ורוד-אוזן, באתר GBIF (באנגלית) ברווז ורוד-אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברבור שחור-צוואר

ברבור שחור-צוואר (שם מדעי: Cygnus melancoryphus) הוא מין של ברבור בעל צוואר שחור, והוא המין הגדול ביותר באמריקה הדרומית מסדרתו, אם כי הקטן ביותר בסוגו. אורך הברבור הזכר 102–124 סנטימטרים ומשקלו 3.5–6.7 קילוגרם. מוטת הכנפיים מגיעה ל-135–177 סנטימטרים והגוף לבן עם צוואר שחור, מקור אפור ובליטה בשרנית אדומה עליו ופס לבן מאחורי העין. הרגליים ורודות והברבורונים אפורים ובעלי רגליים ומקורים שחורים. הזכרים גדולים מעט יותר הנקבות. הוא מזכיר מעט את קרובו ברבור שחור אך קטן ממנו ושקט הרבה יותר. זהו הברבור הקטן ביותר בסוגו, אך הגדול ביותר באמריקה הדרומית, גדול גם מברבור קוסקורובה. הוא מצוי בטבע בביצות, ביצות עשב, לגונות ואגמים בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית, בעיקר בצ'ילה וארגנטינה. הוא מצוי במערב צ'ילה, בחבל פטגוניה ובארץ האש ומדרים עד איי פוקלנד. בחורף הוא נודד צפונה לפרגוואי ולדרום ברזיל. הברבורים מתאספים גם בנהרות ליד הרי געש. הברבורים חיים בזוגות במים ושולים חרקים, רכיכות, דגיגים וחומר צמחי. כמו רוב הברבורים שני המינים מרכיבים את צאצאיהם על גבם בעודם שטים. הברבור נפוץ ואיננו קרוב לסכנה בטבע. מדיה וקבצים בנושא ברבור שחור-צוואר בוויקישיתוף ברבור שחור-צוואר, באתר ITIS (באנגלית) ברבור שחור-צוואר, באתר NCBI (באנגלית) ברבור שחור-צוואר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברבור שחור-צוואר, באתר GBIF (באנגלית) Museum specimen ברבור שחור-צוואר באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברבור קוסקורובה

ברבור קוסקורובה (שם מדעי: Coscoroba coscoroba) הוא מין ברבור ממשפחת הברווזיים, אך אינו שייך לסוג ברבור (כיוון שהוא בעל מאפיינים של ברווזי צדפות ושל אווזים אחרים) אלא לסוג יחידי, Coscoroba. הוא מצוי בטבע בדרומה של אמריקה הדרומית בצ'ילה וארגנטינה באקלים ממוזג. המין הקרוב אליו ביותר הוא אווז כף ברן (Cereopsis novaehollandiae) מאוסטרליה ושני המינים נראים כמו אבות הברבורים האמיתיים. זהו ה"ברבור" היחיד שאינו שייך לסוג ברבור אלא לסוג עצמאי. הוא גם הקטן שבברבורים, אך עדיין גדול ביותר למשפחתו. אורכו הממוצע 87.5-115 ס"מ ומוטת הכנפיים 155-160 ס"מ. הזכרים מגיעים למשקל 3.8-5.4 ק"ג והנקבות ל-3.2-4.5 ק"ג. הוא לבן לגמרי למעט המקור והרגליים הוורודים וקצות הכנפיים השחורים. הזכרים והנקבות דומים. האפרוחים חומים צהובים ומזכירים אפרוחי אווז. לברבור זה חסר גם הפס השחור ליד העין, שיש לברבורים אחרים. תפוצת הברבור היא מדרום צ'ילה למרכז ארגנטינה ודרומה עד טיירה דל פואגו ועד איי פוקלנד. עם זאת בחורפים הוא עף צפונה למרכז צ'ילה, צפון ארגנטינה, אורוגוואי ודרום מזרח ברזיל. מספר הברבורים כיום נאמד ב-10,000-25,000 פרטים. הם נפוצים בעיקר בביצות ואזורים מוצפים ומגיעים עד לפנטנל ולריו נגרו. הם מצויים רוב הזמן במים ושולים חרקים קטנים, דגים קטנים וצמחייה מימית. הזכרים עוזרים לגדל את הצעירים ומגוננים בתוקפנות רבה. בטבע הם יכולים לחיות עד 20 שנה. מדיה וקבצים בנושא ברבור קוסקורובה בוויקישיתוף ברבור קוסקורובה, באתר ITIS (באנגלית) ברבור קוסקורובה, באתר NCBI (באנגלית) ברבור קוסקורובה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברבור קוסקורובה, באתר GBIF (באנגלית) ברבור קוסקורובה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אווז קיסרי

אווז קיסרי (שם מדעי: Chen canagica) הוא מין של אווז החי באזור הארקטי של ים ברינג, באלסקה שבארצות הברית ועד לקמצ'טקה שברוסיה. בחורפים הוא נודד לעבר האיים האלאוטיים. הוא שייך לסוג אווז לבן יחד עם אווז השלג ואווז רוס, ולעיתים נחשב גם כמין בסוג אווז. אורכו של האווז 66-89 ס"מ והוא בעל גוף מוצק אפור עם פסים לאורך הגוף וצוואר לבן. הרגליים כתומות כתוצאה מברזל במים והמקור ורוד. לעיתים הפנים מעט זהובות. מין זה פחות חברותי מקרוביו והוא חי בקבוצות משפחתיות קטנות. הם מקננים בטונדרה ומטילים על הקרקע 3-7 ביצים. הם חיים באזורי החוף ומשירים את הנוצות ליד מושבות הרבייה ואז שוחים בים לעבר החופים הסלעיים של הדרום. הם ניזונים בעיקר מצמחי ים ואצות. מדיה וקבצים בנושא אווז קיסרי בוויקישיתוף אווז קיסרי, באתר ITIS (באנגלית) אווז קיסרי, באתר NCBI (באנגלית) אווז קיסרי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אווז קיסרי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אווז קיסרי, באתר GBIF (באנגלית) אווז קיסרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
שחייה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל. תחרויות השחייה במסגרת המשחקים האולימפיים נערכו בין ה-6 באוגוסט ל-13 באוגוסט 2016 במרכז ספורט המים, ותחרויות השחייה במים פתוחים נערכו ב-15 וב-16 באוגוסט 2016, בפורט קופקבנה. מספר סוגי תחרויות השחייה באולימפיאדה זו היה 34 (17 לנשים ו-17 לגברים). קייטי לדקי (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ומדליית כסף. נוסף לכך היא קבעה שני שיאי עולם חדשים. קטינקה הוסו (הונגריה הונגריה), זכתה ב-4 מדליות אישיות, 3 זהב ו-1 כסף וקבעה שיא עולם חדש. סימון מנואל (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מאיה דיראדו (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-6 מדליות, 5 זהב, ו-1 כסף. הוא זכה 4 פעמים ברציפות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, הישג יחיד בהיסטוריה של המשחקים והוסיף זכייה שלישית במשחה ל-200 מטר פרפר. נוסף לכך הוא השחיין גבר הראשון שייצג את ארצות הברית ב-5 אולימפיאדות. ראיין מרפי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-3 מדליות זהב וקבע שיא עולם חדש. נייתן אדריאן (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. 8 שיאי עולם חדשים נקבעו בתחרויות השחייה, 5 לנשים ו-3 לגברים. נוסף לכך, נקבעו 14 שיאים אולימפיים חדשים, 10 לנשים ו-4 לגברים. קטינקה הוסו הונגריה הונגריה, קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.36 דקות. הרביעייה האוסטרלית (אוסטרליה), קבעה שיא עולם חדש במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:30.65 דקות. שרה שסטרם (שוודיה שוודיה), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.48 שניות. קייטי לדקי (ארצות הברית ארצות הברית), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.46 דקות. קייטי לדקי (ארצות הברית ארצות הברית), קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:04.79 דקות. אדם פיטי (בריטניה בריטניה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה, בשלב המוקדמות, בתוצאה של 57.55 שניות. אדם פיטי (בריטניה בריטניה), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה, בגמר, בתוצאה של 57.13 שניות. ראיין מרפי (ארצות הברית ארצות הברית), קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב, במשחה שליחים בתוצאה של 51.85 שניות. מקרא   מדינה מארחת (ברזיל) הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה". (*) שחייניות ששחו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הן במדליות (*) שחיינים ששחו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות מדיה וקבצים בנושא שחייה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בוויקישיתוף שחייה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) (אורכב 15.10.2017 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports-Reference הטבלה מעודכנת נכון ל-21 באוגוסט 2016 בשעה 23:41 לפי שעון ישראל, על פי האתר הרשמי של האולימפיאדה. קייט קמפבל מאוסטרליה, קבעה בשלב המוקדמות את התוצאה המהירה באולימפיאדה ב"זינוק שליחות" - 51.80 שניות
מגדלי המים (בני עי"ש)

מגדלי המים בבני עי"ש הם צמד מגדלי מים, בתחום היישוב בני עי"ש שהוקמו, בתקופת המנדט, על ידי הבריטים על מנת לספק מים למחנה צבאי ששכן בסמוך. המבנה הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומיועד להכיל את מוזיאון היישוב. עם תחילת מלחמת העולם השנייה החלו הבריטים לחזק את מערך הכוחות שלהם בארץ ולהרחיב ולבנות מחנות צבאיים. אחד המחנות שנבנו השתרע על השטח שנמצא כיום בין היישוב בני עי"ש ליישוב ביצרון. מחנה זה נבנה ב-1941 על ידי יחידה פולנית (שהייתה חלק מהצבא הבריטי) על גבעה שהתנשאה כ-70 מטר מעל פני הים בקרבת שדה התעופה חצור. בראש הגבעה, ברום של 85 מטר מעל פני הים, הוקמו 2 מגדלי מים שסיפקו מים למחנה. עם סיום המלחמה החלה בריטניה לצמצם את צבאה במזרח התיכון וסגרה בסיסים צבאיים וביניהם גם הבסיס בבני עי"ש עד פינוי כל הבסיסים עם סיום המנדט. עם התרחבות ההתיישבות באזור נהרסו, בהדרגה, מבני המחנה עד שנותרו רק שני המגדלים. המגדלים הוגדרו כאתר מורשת אך תקופה ארוכה הוזנחו עד החלטת המועצה המקומית לפתח פארק בסביבת המגדלים ולהקים במגדלים עצמם מוזיאון לתולדות היישוב. הבריטים השתמשו בדגם המגדלים בבני עי"ש במספר מחנות נוסף כמו בכפר טרומן ובגבעה 69. דגם זה מתאפיין בברכת בטון עגולה בנויה על קיר תמיכה. בריכת המים העגולה נבנתה מבטון יצוק, גובהה כ-3 מטר, קוטרה כ-6.3 מטר ועובי קירותיה כ-35 סנטימטר. נפח המים בה היה כ-150–180 מטר מעוקב. קיר התמיכה העגול נבנה מלבני סיליקט בגובה של כ-7 מטר, בקוטר של כ-4.4 מטר ובעובי של כ-22 סנטימטר. החלל שבבסיס המגדל שימש למערכות המים לתחזוקת המגדלים והציוד. המגדלים הוזנו מבאר קרובה והם הזינו את המחנות בגרביטציה. על דופן המגדלים ניתן לראות מתקני ברזל שהחזיקו את צנורות המים. המגדלים עצמם נבנו על יסודות בטון שעובי חלקם החשוף הוא כמטר. בחזית מגדלי המים נראים בסיסים למשאבות מים שכנראה שימשו להזנת הבריכות. מדיה וקבצים בנושא מגדלי המים בוויקישיתוף ד"ר אבי ששון, סיפור מגדלי המים בבני עי"ש, באתר "שיח שדה" (כתב עת למקום סביבה ויהדות) מגדלי המים הבריטים (בני עי"ש), באתר "מפה" מגדלי המים במושב בני עי"ש, באתר "יוטיוב" הבריטים בנו 5 מגדלי מים אך רק 2 אלו נותרו
אווז כחול-כנפיים

אווז כחול-כנפיים (שם מדעי: Cyanochen cyanoptera) הוא מין אווז קטן ויחידי בסוגו, החי בטבע אך ורק באזור הרמה האתיופית שבאתיופיה. אווז זה התגלה ב-1845 ונחשב לקרוב רחוק של ברווז צדפות ושל הטדורנה, אך מבדיקות מולקולריות נראה שמין זה והמין ברווז הארטלוב שייכים לקבוצה עתיקה של ברווזים ששונים משאר הברווזים. זהו אווז קטן באורך של עד 70 ס"מ ובעל גוף אפור-חום עם ראש חיוור וצוואר ארוך, יחסית לברווז. המקור קטן מאוד ושחור וגם הרגליים שחורות. כפי שנרמז משמו, הכנפיים כחולות בחלקן החיצוני עם קצוות שחורים. הנוצות של ברווז זה עבות ומסועפות כדי לעזור להתמודד עם הקור שבאזור חיותו. הוא משמיע שריקות ולא מקרקר כמו אווזים. אווז זה חי רק על הרמה האתיופית של אתיופיה. הוא מצוי במקווי מים, נהרות, ביצות וערבות שיחים או כרי דשא טרופיים או סובטרופיים. הוא מקנן באגמים הרריים בדשא. התטולה היא 6–7 ביצים. ניזון מצמחייה כמו דשא, פירות, זרעים, רכיכות וחרקים. האווז מצוי בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידולו ההררי. על פי מחקר חדש הוא נחשב ליותר פגיע ממה שחשבו קודם לכן. מצב שימורו הנוכחי הוא "פגיע". מדיה וקבצים בנושא אווז כחול-כנפיים בוויקישיתוף אווז כחול-כנפיים, באתר ITIS (באנגלית) אווז כחול-כנפיים, באתר NCBI (באנגלית) אווז כחול-כנפיים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אווז כחול-כנפיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אווז כחול-כנפיים, באתר GBIF (באנגלית) אווז כחול-כנפיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
מרדכי זאב איטינגא

הרב מרדכי זאב (סג"ל) איטינגא (נקרא: אטינגר; ה'תקס"ד, 1804 – ב' בתמוז ה'תרכ"ג, 19 ביוני 1863) היה למדן גליציאני, מחבר ספרים פורה ו"נשיא ארץ ישראל" של כולל עסטרייך-גאליציא. נולד בלבוב לרב יצחק אהרן סג"ל איטינגא שהיה מחסידיו של החוזה מלובלין, ולאסתר בתו של רבי מרדכי זאב אורנשטיין אב"ד לבוב. התכתב בהלכה עם רבני דורו, בין השאר עם הרב ישראל הכהן רפפורט. במשך שנים ארוכות למד עם קרוב משפחתו רבי יוסף שאול נתנזון שהיה בנו של בן-דודו וגם גיסו. מלימודם המשותף הדפיסו את הספר "מפרשי הים" על ספרו של דודם המשותף, רבי משה יהושע העשיל אורנשטיין, "הים התלמוד". ואת החיבור נר מערבי על התלמוד הירושלמי (הכולל את מסורת הש"ס, תורה אור ונר משפט עין מצווה) בדומה למלאכתם של רבי יהושע בועז ורבי ישעיה פיק ברלין בחיבורם הדומה על התלמוד הבבלי. בנוסף, כתב הרמ"ז איטינגא את הערות "גיליון הש"ס" על הירושלמי, בעוד גיסו כותב את "ציון ירושלים". כן הדפיסו בצוותא את הספרים "מאירת עיניים" על הלכות טרפות, ו"מגן גיבורים" על שולחן ערוך אורח חיים. ספר שו"ת שחיברו יחד בשם "שבת אחים" לא נדפס. מלבד ספרים אלו נדפס מכתביו גם שו"ת "מאמר מרדכי". דרכם של שני הגיסים נפרדה לאחר הבחירות לרבנות לבוב בשנת ה'תרי"ז (1857), בה התמודדו זה מול זה. לאחר הבחירות סירב רמ"ז איטינגא לקבל משרה רבנית במקומות אחרים ונשאר ללמוד בבית המדרש שלו בלבוב. במשך שנים שימש כנשיא כולל עסטרייך-גאליציא, עד פטירתו בב' בתמוז ה'תרכ"ג, 19 ביוני 1863. שלמה בובר, ה"ר מרדכי זאב ב"ר יצחק אהרן סג"ל איטינגא, בתוך: אנשי שם, קרקוב תרנ"ה, אות שפו, עמ' 151–152, באתר היברובוקס "מרדכי זאב אטינגר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ויסמן-חיות, מרדכי, אלון בכות, ‏לבוב תרכג, באתר היברובוקס כתביו מגן גיבורים, וינה תקפ"ז, באתר היברובוקס מאירת עיניים - הלכות בדיקת הריאה, וילנה תקצ"ט, באתר היברובוקס מאמר מרדכי, לבוב תרי"ב (ד"צ ירושלים תשכ"ח), באתר היברובוקס פנחס גרייבסקי (עורך), מגנזי צפת, בתוך: מגנזי ירושלים, חוברת יב. עמ' יג ואילך, באתר היברובוקס מרדכי זאב איטינגא (1804-1863), דף שער בספרייה הלאומית ראו שו"ת מהר"י הכהן ח"א אה"ע טז. רי"ש נתנזון ורמ"ז איטינגא, הקדמות לחיבור "נר מערבי", בראש מהדורת התלמוד הירושלמי דפוס וילנה תרפ"ו, באתר היברובוקס. שבר בת עמי, הלבנון, 6 באוגוסט 1863.
דגל עיראק

דגל עיראק (בערבית: علم العراق) הוא דגלה הלאומי של עיראק. עיצובו שלושה פסים אופקיים: אדום, לבן ושחור כאשר על הפס הלבן המרכזי המילים "الله أكبر" (אללה אכבר) בכתב כופי ובצבע ירוק המסמל את האסלאם. דגל זה אשר נתקבל ב-22 בינואר 2008, די דומה בעיצובו לדגל שנקבע על ידי סדאם חוסיין ב-1991, אך ללא הכוכבים ובהחלפת הכתב שבמרכז הדגל. דגלה הראשון של עיראק, היה למעשה דגלה של ממלכת עיראק, שאומץ בשנת 1921. היה זה דגל אופקי בשחור, לבן וירוק עם טרפז אדום המשתרע מצד התורן - בהשראתו של דגל המרד הערבי. על הטרפז היו מצויים שני כוכבים שמסמלים את העמים העיקריים בממלכה - הערבים והכורדים. לכל כוכב 7 קודקודים המציינים כולם יחד את 14 המחוזות של הממלכה. בשנת 1958 כתגובה למיזוג של מצרים וסוריה - שתי הממלכות ההאשמיות של עיראק וירדן הקימו את האיחוד הערבי. הדגל המשותף היה בבסיסו דגלה של ירדן, אולם ללא הכוכב המשובע, כלומר דגל זה הועתק לדגל פלשיתנה כינוי שנתנו הבריטים לאזור ). איחוד זה בין המדינות לא החזיק זמן רב והופסק על ידי המהפכה העיראקית בשנת 1958. לאחר המהפכה, הפכה עיראק מממלכה לרפובליקה ואימצה דגל שהיה מורכב מטריקולור אנכי בצבעים: שחור, לבן וירוק. עם כוכב בעל שמונת קודקודים במרכז הדגל ועיגול צהוב במרכז הכוכב. אדום, שחור, לבן וירוק הם צבעי הפאן-ערביזם ואילו השמש הצהובה מייצגת את המיעוט הכורדי. הכוכב האדום מייצג את מורשת עיראק העתיקה ואת המיעוט האשורי שבה. בדגל זה עדיין נעשה שימוש באזורי המיעוט הכורדי במדינה. כאשר השתלטה מפלגת הבעת' אימץ השלטון העיראקי דגל טריקולור אופקי באדום, לבן ושחור - דגל שהיווה את הבסיס לרפובליקה ערבית מאוחדת. במרכז הדגל ממוקמים 3 כוכבים שמסמלים את מצרים, סוריה ועיראק המאוחדות. בשנת 1986 נשאר הדגל בעינו אולם הפירוט לשלושת הכוכבים שונה לשלושת עקרונות מפלגת הבעת': אחדות, חירות וסוציאליזם. לאחר הפלישה העיראקית לכווית נתווספו המילים "الله أكبر" (אללה אכבר, מילולית: "האל גדול", "האל הוא כביר" או "האל הוא הגדול ביותר") בכתב רוקאע (ויש אומרים בכתב ידו של סדאם חוסיין). פירשו את הוספת הטקסט האיסלאמי הקדוש כניסיון להשיג תמיכה בזמן המלחמה ממנהיגים דתיים עיראקים שבעבר היו מחוץ לחוק ובנוסף על כך לעצור את חוסר הכבוד כלפי הדגל העיראקי בכווית שהיית כבושה על ידי עיראק, ולחזק את המוניטין האיסלאמי של ממשלת עיראק בתקופה שקדמה למלחמת המפרץ. בשנת 2004 לאחר מפלתו של סדאם חוסיין והחלפת השלטון, שונה הגופן של המילים לכתב המכונה כתב כופי (זהו כתב מסוגנן שפותח בימי הביניים בעיר כופה שבעיראק, והוא משמש בעיקר לעיטור מסגדים וכותרות בספרים). בשנת 2008 הוחלט בפרלמנט העיראקי על הסרת שלושת הכוכבים שמרכז הדגל שסימלו את מפלגת הבעת'. 2004-2008 1991-2004 1963-1991 1959-1963 1958 1921-1958 ב-26 באפריל 2004 לאחר התחלפות השלטון, הציעה מועצת השלטון הזמני בעיראק עיצוב שונה לדגל שכולל סהר, סמל האסלאם, בצבע תכלת על רקע לבן ומתחתיו שני פסים כחולים שמייצגים את נהרות הפרת והחידקל ופס צהוב ביניהם שמיצג את המיעוט הכורדי. עיצוב זה ספג ביקורת, בין היתר בשל דמיונו לדגל ישראל, ולבסוף נדחה. דגל כורדיסטן העיראקית דגל העם האשורי סמל עיראק המנון עיראק מדיה וקבצים בנושא דגל עיראק בוויקישיתוף דגל עיראק, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל עיראק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Evolution of the Iraqi Flag, באתר דגלי העולם
טנזין פאלמו

ג'טסונמה טנזין פאלמו (Jetsunma Tenzin Palmo) (נולדה 1943 בלונדון) היא נזירה בודהיסטית אנגלייה בשושלת דרופה של בית הספר קאג'יו מהבודהיזם הטיבטי. היא סופרת, מורה רוחנית ומייסדת של המנזר לנשים דוֹנגיוּ גַטְסַל הממוקם בהימאצ'ל פרדש. כשהייתה בת 20, בשנת 1964, עזבה את חייה בעיר הגדולה של לונדון, על מנת לממש את ייעודה בהודו. שם פגשה את המורה הרוחני שלה קמטרול רינפוצ'ה השמיני. בשנת 1973 עברה חניכה מלאה בהודו, שהכשירה אותה להעביר חניכות לתלמידותיה הנזירות הצעירות, המגיעות כיום למנזר שהקימה. היא חייתה בקהילתו של קמטרול רינפוצ'ה וניסתה להשתלב בתרגולים ובתפילות של הגברים, אך ללא הצלחה. כך הבחינה בהבדלים הניכרים ביחס של המסורת הטיבטית לגברים ולנשים. היא הייתה מזכירתו של המורה קמטרול רינפוצ'ה השמיני. כעבור שש שנים עזבה את המקום בתחושה שלא הצליחה לממש את הפוטנציאל הטמון בה. היא ידועה בעיקר כאחת מהיוגים המעטים ביותר, בעולם המערבי, אשר הוכשרו במזרח. נטייתה האישית הייתה לחיות בהתבודדות, ולכן בחרה בדרך זו, בהסכמתו והנחייתו של קמטרול רינפוצ'ה. כך חיה 12 שנים במדיטציה ובהתבודדות, במערה נידחת בהרי ההימלאיה, כל אותן השנים במדיטציה קפדנית של שלוש שעות שינה בלבד. ארוחת בוקר, שלוש שעות מדיטציה. ארוחת צהריים, שלוש שעות מדיטציה, וכך הלאה. כמו כן שתלה ירקות בקרבת מקום. גידלה את מזונה על ההרים וחוותה חוויות של סגירות, קור וסערות שלג. בסרט "מערה בשלג", היא מספרת על התקופה הזו של המדיטציה האינטנסיבית, כזמנים המאושרים ביותר בחייה. קמטרול רינפוצ'ה נפטר בשנת 1980. טרם מותו בגיל 48, ביקש ממנה להקים מנזר לתרגול ותפילה של נזירות. בשנת 1988 עזבה פאלמו את הודו ונסעה לאיטליה, בה שהתה שנים מספר ולימדה במרכזי דהרמה. עם שובה להודו, החלה במסע לאיסוף כספים, על מנת להקים את מנזר הנשים הבודהיסטיות הטיבטיות. בסרט "מערה בשלג" היא פוגשת את הדלאי למה (הנוכחי, טנזין גיאטסו) ומבקשת גם ממנו, לשנות את המסורת על מנת לקדם את תוכניתה זו. ויקי מקנזי, שכתבה את הספר: "מערה בשלג", על טנזין פאלמה, מספרת כי מה שהניע את כתיבתו של הספר נובע מהצהרתה של טנזין פאלמו למגזין בודהיסטי, בו אמרה כי "יש לי נדר להגיע להארה, בצורתה הנקבית - ולא משנה כמה גלגולי חיים זה ייקח". בעז עמיחי על טנזין פאלמו: "בעולם חיים כיום לא מעט תלמידי בודהיזם מערביים שהפכו לנזירים במסורת הבודהיזם הטיבטי. ג'טסונמה טנזין פאלמו בולטת ביניהם בייחודה. לא רק שהיא אחת הנזירות הוותיקות ביותר, אלא שהיא הצליחה לעשות מה שמתרגלים מערביים רבים שאפו אליו, אך לא הצליחו לממש. היא הקדישה שנים רבות וארוכות ללימוד ותרגול וחיה באורח חיים נזירי פשוט ומסורתי... מאז סיימה את תקופת פרישותה במערה בילתה ג'טסונמה טנזין פאלמו את מרבית זמנה בקידום הפרויקט החשוב של מנזר הנזירות. לשם כך פינתה חלק מזמנה בתקופה מסוימת להוראה, ששולבה עם מסעות גיוס כספים ותמיכה. ברגע שפחת הצורך בכך, הודיעה מיד כי תפסיק את מסעותיה, והיא מבלה את ימיה יחד עם נזירותיה בצפון הודו, מנצחת על עבודת הבניין והתנהלות המנזר. "טיפוח הפוטנציאל האנושי" (שש השלמויות) - מאת ג'טסונמה טנזין פאלמו. זהו ספר חדש בהוצאת ידידי הדהרמה: (מבט רחב על האימון הבודהיסטי מעבר לישיבה על הכרית). הספר מכיל תרגום הקורס שנתנה ג'טסונמה טנזין פאלמו בישראל בשנת 2006. מדיה וקבצים בנושא טנזין פאלמו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טנזין פאלמו (באנגלית) גילי איזיקוביץ, האשה שהובילה מהפכה פמיניסטית בבודהיזם, באתר הארץ, 24 במאי 2018 מתוך ספרה בעברית של ויקי מקנזי (Vicki Mackenzie) "מערה בשלג", בתרגום שחר שילוח, בפראג הוצאה לאור, 2012 בעז עמיחי, מעריב nrg מתאריך 20 בספטמבר 2012 מתוך אתר ידידי הדהרמה
גביע המדינה בכדורגל 1957/1958

גביע המדינה בכדורגל 1957/1958 הייתה התחרות ה-22 מאז היווסדה וה-6 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-12 באוקטובר 1957 והסתיימו ב-30 בספטמבר 1958. לראשונה, הצליחה קבוצה שלא שיחקה בליגה העליונה (שמשון תל אביב), להגיע לשלב חצי הגמר. במשחק הגמר ניצחה מכבי תל אביב ובכך זכתה בגביע בפעם התשיעית (ובפעם השלישית לאחר הקמת מדינת ישראל), תוך השגת דאבל שלישי בתולדות המועדון. בשלב הראשון השתתפו קבוצות של ליגה ג' וליגה ב'. בהמשך התחרות הצטרפו קבוצות מהליגות הגבוהות. משחק רבע הגמר בין מכבי תל אביב לבין הפועל פתח תקווה הופסק בדקה ה-44. ערעור של הפועל על החלטת השופט לא התקבל אך דחה המשך התחרות. משחק חוזר. המשחק הראשון הסתיים בתוצאה 2:2 ניצחון טכני המשחק הופסק בדקה 44, כאשר שחקני הפועל פתח תקווה תקפו את השופט. הערעור נדחה הערות: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג. צבע ורוד מסמן קבוצות ששיחקו בליגות המשנה.
בניין המשרד הארצישראלי

בניין המשרד הארצישראלי היה מבנה שהוקם בשנת 1908 ושכן ברחוב רזיאל 17 ביפו. מטרתו הייתה לימוד וניתוח מצבה של ארץ ישראל מבחינה פיזית ואנושית ומתן המלצות לרכישת קרקע ודרכי התיישבות. אלכסנדר הוואדר, סוחר שהיה בעל הבניין, הוריש את נכסיו ובכללם את המבנה לידי הכנסייה המרונית. המועצה לשימור אתרים טענה כי הכנסייה זנחה את המבנה והחליטה להרסו ולבנות במקומו בית מגורים המשולב עם קומת מסחר תחתונה. כיום המבנה מוזנח ונטוש. המשרד הארצישראלי מדיה וקבצים בנושא בניין המשרד הארצישראלי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית ההלם הראשונה

ארמיית ההלם הראשונה (ברוסית: ударная армия ‏я‏-1) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במסגרת מלחמת העולם השנייה. ארמיית ההלם הראשונה, נוצרה בנובמבר 1941 בפיקודו של וסילי קוזנצוב. היא לקחה חלק בקרב על מוסקבה, ולאחר מכן השתתפה בהעברת האספקה לכוחות הנצורים בעיר סטריה רוסה. ב-7 בינואר 1942, לקחה חלק במבצע דמיאנסק. במהלך השנים הבאות לקחה הארמייה חלק במספר גדול של קרבות ביניהם מבצע לנינגרד-נובגורוד ומבצע פסקוב-אוסטרוב. הארמייה לחמה במסגרת שחרור המדינות הבלטיות ובמיוחד לטביה ובלארוס. הארמייה הייתה חלק מהכוח שלכד את קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית בחצי האי קורלנד עד סיום המלחמה. וסילי קוזנצוב (נובמבר 1941 - מאי 1942) ולדימיר רומנובסקי (מאי 1942 - נובמבר 1942) וסילי מורוזוב (נובמבר 1942 - פברואר 1943) גנדי קורוטוב (פברואר 1943 - מרץ 1944) ניקאנדר צ'יביסוב (מרץ 1944 - מאי 1944) ניקנור זאכאוואטאב (מאי 1944 - פברואר 1945) ולדימיר רזובב (פברואר 1945 - ספטמבר 1945) ארמיית ההלם הראשונה (ברוסית) ארמיית ההלם הראשונה (באנגלית) ארמיית ההלם הראשונה (ברוסית)
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1995

אליפות אירופה בכדורגל נשים 1995, הידועה גם בשם יורו הנשים 1995, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השישית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בארבע המדינות שהעפילו אליו (אנגליה, גרמניה, נורווגיה ושוודיה) ונפרס על פני מספר חודשים. 29 נבחרות השתתפו בשני סיבובי המוקדמות שהחלו באוגוסט 1993 והסתיימו באוקטובר 1994. במשחק הגמר שנערך בקייזרסלאוטרן, נפגשו נבחרות גרמניה ושוודיה, כאשר לשתיהן היה זה גמר שלישי בתולדותיהן. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה את השוודיות 2–3 משערים של מארן מיינרט, בירגיט פרינץ ובטינה ויגמן, וזכתה בתואר. פרינץ, שכבשה שער אחד בגמר, זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, ואילו החלוצה השוודית, לנה וידקול, סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם שלושה כיבושים (כולם במשחק אחד נגד נורווגיה בחצי הגמר). גרמניה ניצחה 2–6 בסיכום המשחקים. שוודיה ניצחה 5–7 בסיכום המשחקים. האתר הרשמי של אליפות אירופה 1995
בן חנן

האם התכוונתם ל... אבא יוסי בן חנן – חכם מתקופת התנאים בית חנן (כהונה גדולה) – משפחת כהנים גדולים בסוף תקופת בית שני, במאה ה-1 לספירה חנן בן חנן – כהן גדול ממשפחת הכהנים בית חנן יונתן בן חנן – כהן גדול ממשפחת הכהנים בית חנן תאופילוס בן חנן – כהן גדול ממשפחת הכהנים בית חנן ישוע בן חנניה (או ישוע בן חנן) - נביא מתקופת בית שני המוזכר אצל יוסף בן מתתיהו אבא יוסי בן חנן – תנא אישים ששם משפחתם בן-חנן: יוסי בן-חנן – איש צבא ישראלי; בנו של מיכאל בן חנן מיכאל בן-חנן – איש "ההגנה" ושדרן רדיו ישראלי; אביו של יוסי בן-חנן שלום בן חנן – איש שירות הביטחון הכללי חנן בן חנניה