laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיפורו של אלוף

סיפורו של אלוף (באנגלית: The Champ) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1979 בבימויו של פרנקו זפירלי. זה רימייק של סרט קולנוע בשם זה משנת 1931. בסרט זה הופיע לראשונה ריקי שרודר, שהיה אז בן תשע. ריקי שרודר זכה בפרס גלובוס הזהב - השחקן החדש של השנה, לשנת 1980. ג'ון וויט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה אך הפסיד אותו לדסטין הופמן ששיחק בסרט קרמר נגד קרמר. הסרט זכה בביקורות פושרות אבל הפך לשובר קופות בגלל המלודרמטיות סוחטת הדמעות שבו. הסצנה האחרונה בסרט בה בוכה הילד ליד גופת אביו, נבדקה על ידי פסיכולוגים יחד עם עוד 250 קטעי סרטים אחרים ונקבעה כעצובה ביותר בכל הסרטים. היא משמשת בניסיונות לבדיקת הרגישות הנפשית בקבוצות שונות של נבדקים. בילי פלינט (ג'ון וויט) הוא אב יחידני המגדל את בנו טימותי ג'וזף (טי.ג'יי) (ריקי שרודר). הוא עובד כמאמן סוסים בחווה בפלורידה. עד לפני שבע שנים הוא היה אלוף אגרוף אך נטש את הספורט הזה בגלל התמכרותו לשתייה ולהימורים. אשתו, אנני (פיי דאנאוויי), עזבה אותו והותירה לו משמורת על טי ג'יי. בילי מספר לבנו כי אמו מתה וזה מעריץ אותו ופונה אליו רק בשם "אלוף". באחת הפעמים זוכה בילי בסכום גבוה וקונה לבנו סוסת מרוץ. הסוסה משתתפת במרוץ סוסים גדול בו נתקל טי. ג'יי באנני ובחברה דולי (ג'ואן בלונדל). אנני אינה מזהה אותו כבנה אך הילד מוצא חן בעיניה והיא נענית לבקשתו להמר על סוסתו. הסוסה כושלת ונפצעת במירוץ, טי.ג'יי רץ לקראתה ואחריו בילי. אז מבינה אנני שטי.ג'יי. הוא בנה. אנני היא אישה אמידה, עוסקת באופנה ונשואה לרופא. באישורו של בילי היא מזמינה את טי.ג'יי. להתארח ביאכטה המפוארת שלהם. בילי מסתבך בהימורים ונאלץ למסור את הסוסה. כאשר באים לקחת אותה הוא מתחיל בקטטה, נעצר ונידון למאסר. הוא שולח את טי.ג'יי. להתארח שוב בתקופה זו ביאכטה של אנני. בהזדמנות זו מגלה לו אנני כי היא אמו אך הוא מקבל זאת קשה ומסרב להאמין לה. אנני שולחת את בעלה מייק (ארתור היל) לשכנע את בילי להעביר להם את טי.ג'יי לטובתו של הילד אך בילי מסרב בתוקף. בילי מגיע למסקנה כי כדי שיוכל להמשיך ולהחזיק בילד ולתת לו עתיד טוב, עליו להרוויח סכום כסף גדול וזאת יוכל לעשות רק בזירת האגרוף. המאמן ג'קי (ג'ק וורדן) מנסה לשכנע את בילי כי סיכוייו קלושים בגלל גילו הגבוה ושבע שנות היעדרות מהזירה אך לבסוף נכנע להפצרותיו. בילי ניגש לתחרות בחששות כבדים אך לא מוותר גם לאחר מספר סיבובים בהם הוא נפצע, נופל ומצליח לקום. המאמן מתחנן לפניו להפסיק את התחרות אך בילי לא מוותר. לבסוף הוא מנצח בנוק אאוט לקול צהלת הקהל ובתוכו אנני וטי.ג'יי. בילי מובל לחדר מנוחה, מושכב על מיטה ולאחר זמן קצר הוא מת כשטי.ג'יי. מתייפח ליד גופתו וצועק:"אלוף", "אלוף" ולבסוף נופל בזרועותיה של אמו אנני. "סיפורו של אלוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפורו של אלוף", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפורו של אלוף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סיפורו של אלוף", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סיפורו של אלוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט "סיפורו של אלוף", באתר יוטיוב. סצנת הסיום ב"סיפורו של אלוף", באתר יוטיוב הסרט העצוב ביותר בעולם, באתר סמיתסוניאן
מירני (סאחה)

מירני (ברוסית: Мирный; ביקוטית: Мирнэй) היא עיר ברפובליקת סאחה (יקוטיה) ברוסיה, "בירת היהלומים" של רוסיה. היא נמצאת במערב סאחה לצד נהר אירלח (יובל של וילוי). 1,072 ק"מ מבירת סאחה יקוטסק בכביש וילוי, או 820 ק"מ בקו אווירי. העיר נוסדה הודות לגילוי צינור ההזנה "מיר" ("שלום" ברוסית) בשנת 1955. ב־1957 החלה כריית יהלומים שנמשכה עד שנת 2001. ב־2001 למכרה היה עומק של 525 מטר ורוחב של יותר מ־1,200 מטר, וכך היה השני בגודלו בעולם אחרי צינור אודצ'ניה (640 מטר). מ־1957 הכרייה הייתה באחריות המוסד הממלכתי "יקוטאלמז ע"ש לנין". ב־1992 המוסד הומר לחברה מסחרית בשם "אלמזי רוסי סאחה" (אלרוסה, АЛРОСА). ב־1959 מירני קיבלה מעמד של עיר. בסוף 1950 נסלל כביש לערים אודצ'ני ולנסק ונבנה שדה תעופה. מירני היא מקום מושבה של חברת אלרוסה, ומבני ציבור ותרבות בעיר ממומנים על ידי החברה. בנוסף לכריית יהלומים בעיר גם פועלת תחנת כוח הידראולית, חברת הגז "אלרוסה גז", ועסקים אחרים. בעיר פועלים 6 בתי ספר, בהם בית ספר עם הוראת אנגלית מורחבת, שקיבל מעמד "בית ספר נשיאותי". בעיר פועלת גם מכללה להכשרת עובדי אלרוסה, שהגיעה פעמים רבות לדירוג גבוה בין המכללות המקצועיות של רוסיה. להבדיל מערי תעשייה רבות במזרחה ובצפונה של רוסיה, מירני לא נבנתה לפי תוכנית אחידה, אלא התפתחה באופן ספונטני יחסית סביב מכרה "מיר", לפי הדרישות התעשייתיות והכלכליות. העיר מתבלטת במיעוט בתי מגורים מסוג "חרושצ'ובקה" מהסוג שבו נבנו בתי מגורים בכל רחבי ברית המועצות לפי תוכנית הדיור בתקופת ניקיטה חרושצ'וב בשנות החמישים והשישים, משום שרובה נבנתה באופן אוטונומי על ידי מהנדסי מכון מחקר לכריית יהלומים, שהתנגדו לסגנון זה. מועדון הקטרגל אלמאז אלרוסה היה מועדון קטרגל מקצועני שהתקיים בשנים 1992—2019 וייצג את העיר. מדיה וקבצים בנושא מירני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מירני (הקישור אינו פעיל, 21 בספטמבר 2021)
פעילי לילה

בעלי חיים ליליים או פעילי לילה הם מינים של בעלי חיים הפעילים בשעות הלילה ובשעות הדמדומים ולא בשעות היום, בהן הם ישנים. חיות נוספות פעילות הן בשעות היום והן בשעות הלילה וגם נחות בין הזמנים. כך למשל עושים האריות. בעלי חיים כאלה מעדיפים לפעול בשעות החשיכה ולא בשעות היום המוארות. חלקם עושים את זה כדי להפחית היתקלות עם טורפים פעילים – טורפים כמו דורסי יום צריכים את אור השמש כדי לאתר את טרפם, טורפים קרי דם מתקשים לפעול ביעילות בשעות הקרירות (אם כי חלקם גם פעילים בשעות הלילה) וטורפים נוספים מתמקדים בטרף הפעיל במהלך היום, מה שעוזר למינים נטרפים לצאת בשעות החשיכה לחפש מזון – למשל עטלפים. חיות אחרות יוצאות בגלל מזג אוויר חם ויבש במהלך היום – דבר הבולט בעיקר במדבר ובאזורי יובש, אז במהלך היום המדבר שומם אך בלילה יוצאים מינים רבים לרבות שועלי פנק, קיפודים, חולדות ואפילו דו-חיים מדבריים. גם באזורים לא מדבריים, הטמפרטורה יורדת בלילה כשאין שמש מחממת והרבה חיות יוצאות רק אז. לחיות הלילה חושים יעילים שונים העוזרים להן לפעול בשעות החשיכה: לחלקן שכבה בעיניהן המחזירה אור ועוזרת להן לקלוט אותו טוב יותר. לחיות רבות העיניים גם מאירות את הסביבה כמו פנסים. יצורים ימיים מסוימים הצליחו לפתח תאי אור הפעילים כרצונם ועוזרים להם להתמצא. לחיות אחרות ישנם אוזניים ענקיות העוזרות להם לאתר גלי קול מהסביבה. חיות כאלה כמו בילבי ענק, פנק או ארנב וכן בני משפחת הירבועניים מצליחים להתנהל בלילות חשוכים בלי כל בעיה. העטלפים משתמשים בנוסף באקולוקציה – גלי קול חזקים ביותר המתנגשים בעצמים בסביבה וחוזרים אל העטלף, הפולט קריאות כאלה ללא הרף במעופו. כך הוא מצליח לתפוס עשים וחרקים ליליים בתעופה. חיות אחרות מסתמכות על חוש ריח חזק או על חוש מישוש מפותח, ולחלקם ישנם אפילו חושים שאין לבני אדם כמו לנחשים המרגישים את חום גופו של קורבנם על ידי גומות וכך מאתרים אותו בחשיכה מוחלטת. במהלך היום המינים האלה נחים בין העצים, במאורה באדמה או במערות ויעדיפו אזורים כמה שיותר חשוכים, המדמים את שעות פעילותם. עם זאת חלקם פעילים גם במהלך היום או שאינם ישנים כלל כמו החדף. חתול הבית עם עיניים זוהרות כיסנאי דואה גחן הכף ערפד מצוי קיפוד מצוי תן זהוב אוח מצוי בעלי חיים יומיים בעלי חיים פעילי דמדומים חיי לילה רשימה של חיות ליליות מדיה וקבצים בנושא פעילי לילה בוויקישיתוף
נוקאקה קוסטר-ולדאו

נוקאקה קוסטר-ואלדו (בגרינלנדית: Nukaaka Coster-Waldau; נולדה בשם סאשה נוקאקה מוצפלדט ב-23 בפברואר 1971 באומאנאק, גרינלנד) היא שחקנית וזמרת גרינלנדית וכן מיס גרינלנד לשעבר. בתו של הפוליטיקאי הגרינלנדי יוסף מוצפלדט. היא נשואה לשחקן הדני ניקולאי קוסטר-ולדאו ולהם שתי בנות. קוסטר-ולדאו השתתפה בתחרות מיס יוניברס 1990, וסיימה במקום ה-19, המיקום הגבוה ביותר של נציגת גרינלנד במיס יוניברס. לב של אור, (Qaamarngup uummataa בגרינלנדית), 1998 (אנ') וילדספור (vildspor בדנית), 1998 לילה לבן, 2007 הימרלאנד, 2008 הניסוי (Eksperimentet בדנית), 2010 (אנ') סקאוונג'רס (Skavengers בדנית), 2012 הזהב האפור (Det grå guld בדנית), 2013 שיר המלח, 2014 הדים של רונין, 2014 הגנה, (Forsvar בדנית), 2004 הרצח (Forbrydelsen בדנית), 2007 מוטב מאוחר מאשר לעולם לא (Bedre sent end aldrig בדנית), 2010 פולארויד, 2008 נוקאקה קוסטר-ולדאו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נוקאקה קוסטר-ולדאו, באתר AllMovie (באנגלית) נוקאקה קוסטר-ולדאו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נוקאקה קוסטר-ולדאו, באתר Discogs (באנגלית) Mar 07,2008TV Close-Up: Nikolaj Coster-Waldau, bendweekly.com "Nukaaka Coster-Waldau profile". Danske Film Database. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה) Eirik Knutzen (7 במרץ 2008). "TV Close-Up: Nikolaj Coster-Waldau". Bend Weekly News. אורכב מ-המקור ב-2011-07-26. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite news}}: (עזרה) "OPINION :: When will Greenland come back?". missosology.org. 29 באוקטובר 2013. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}: (עזרה)
R136c

R136c הוא כוכב הממוקם בצביר הכוכבים R136 (צביר בעל מסה של 450,000 מסות שמש שבו כ-10,000 כוכבים) בערפילית הטרנטולה שבענן מגלן הגדול. R136c הוא כוכב וולף-ראייה מסוג ספקטרלי WN5h עם טמפרטורה של 51,000 קלווין. הכוכב בעל מסה של 230 מסות שמש ועוצמת הארה הגדולה פי 5 מיליון מזו של השמש. הכוכב מפיק את האנרגיה שלו מהיתוך מימן במחזור CNO בליבת הכוכב, כך שהוא עדיין נחשב לכוכב הסדרה הראשית. הכוכב מאבד מסה של 1/100,000 מסות שמש בשנה שנפלטת כרוח שמש במהירות של 2,000 ק"מ לשנייה. קרינת X חזקה הנפלטת מהכוכב מצביעה על נוכחות של בן זוג עמום בהרבה שמיצר גם כן רוח שמש חזקה ומהירה והתנגשות החלקיקים הנפלטים מהכוכבים בהמהירויות גבוהות יוצרת קרינה זו. למרות גילו הצעיר שמוערך במיליוני שנים בודדים, R136c איבד כבר חלק ניכר ממסתו בשל רוח השמש העזה שלו. סופו של הכוכב יקבע לפי כמות המסה שתישאר בכוכב כאשר לא יישאר מספיק מימן בליבתו על מנת להפיק את כמות האנרגיה שנדרשת כדי לאזן את המסה הגדולה שלו וליבתו תקרוס תחת משקלה. ככל הנראה הכוכב יסיים את דרכו בסופרנובה, שייתכן ותלווה בהתפרצות גמא, והוא יהפך לחור שחור. R136c, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
ריקי ויטל

ריצ'רד ג'ורג' ויטל (באנגלית: Richard George Whittle; נולד ב-31 בדצמבר 1979) הוא שחקן ודוגמן אנגלי. מוכר מתפקידיו בין היתר בדמותו של קלווין ולנטיין (אנ') באופרת הסבון "הוליאוקס" (אנ') (2006–2011) מתפקידו כלינקולן בדרמה הדיסטופית "המאה" (2014–2016), ובשל הופעתו בתור שאדו מון בסדרה "אלים אמריקאים" (2017–2021). ריצ'רד ג'ורג' ויטל נולד ב-31 בדצמבר 1979 באולדהם, אנגליה, בנם של הארי ויטל ומגי גודווין. הוא הבכור מבין שלושה ילדים. אימו מאנגליה ואביו מג'מייקה. אביו שירת בחיל האוויר המלכותי ולכן המשפחה עברה למדינה אחרת כל כמה שנים. עם זאת, ויטל גדל בעיקר בצפון אירלנד וחשף שהציקו לו בילדותו בגלל שהיה הילד השחור היחיד בבית הספר. ויטל למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת סולנט (אנ'), שם היה קפטן קבוצת הכדורגל. כדי לשלם על ספרי לימוד, הוא התחיל לדגמן. עם זאת, ויטל עזב את האוניברסיטה ממש לפני סיום הלימודים. ויטל החל לדגמן בקולג'. הוא החל לדגמן למותג האופנה ריבוק בשנת 2000. ויטל ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בשנת 2002 בסדרת הטלוויזיה "Dream Team" ששודרה ב-Sky 1. הוא אמר שהסדרה הייתה "עבודת החלומות" עבור שחקן צעיר שרק החל את דרכו. סוכנו של ויטל הפתיע אותו ושלח אותו לאודישן ל-Dream Team. ויטל מייחס את הקריירה שלו לשותף שלו, טרנס מיינארד, איתו נבחן. ויטל עזב את התוכנית ב-2006 לאחר העונה התשיעית, ובמאי 2006, הוכרז כי ויטל הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "הוליאוקס" של ערוץ 4 בתפקיד קלווין ולנטיין. בדצמבר 2009, הוכרז שויטל יעזוב את "הוליאוקס" בשנה שלאחר מכן. בקיץ 2009, ויטל הצטרף לעונה השביעית של תוכנית המציאות "Strictly Come Dancing" ברשת BBC (הגרסה הבריטית ל"רוקדים עם כוכבים"). הוא הוצמד לרקדנית המקצועית נטלי לואו. ויטל הגיע למקום השני אחרי מגיש הספורט כריס הולינס. הוא עבר לצמיתות ללוס אנג'לס בקיץ 2011 כדי לקדם את הקריירה שלו. בשנת 2014 החל את תפקידו בטלוויזיה האמריקאית בסדרה "מאהבות" כדניאל זמורה, ובנוסף הופיע בדרמה האוטופית "המאה" כלינקולן, עד לעונתה השלישית. בשנת 2018 החל לגלם את הדמות הראשית בסדרת הפנטזיה האמריקאית "אלים אמריקאים" ברשת Starz. באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "מתעוררת" שביימה הייפא אל-מנסור לשירות נטפליקס. בשנת 2024 שיחק וגילם את סמל בישופ בסרט המלחמה האמריקאי "אדמת הרוע" בבימויו של וויליאם אובנק (אנ') ולצידם של ראסל קרואו וליאם המסוורת'. ויטל יצא עם השחקנית והזמרת קרלי סטנסון (אנ'), משנת 2007 עד 2009. השניים נשארו חברים קרובים. ויטל יצא לאחר מכן עם קירסטינה קולונה מ-2016 עד 2018. מדיה וקבצים בנושא ריקי ויטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריקי ויטל (באנגלית) ריקי ויטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריקי ויטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
חדף עצים מכחולי

חדף עצים מכחולי (שם מדעי: Ptilocercus lowii) הוא המין היחידי במשפחת הפטילוסרטיים (Ptilocercidae) שבסדרת חדפי העצים והמין היחיד בסדרה שלא שייך למשפחת הטופיים (Tupaiidae). יצור דמוי חדף זה חי בטבע בדרום-מזרח אסיה, בתאילנד, חצי האי המלאי, האי סומטרה ובורנאו ועוד איים באינדונזיה. חדף העצים קרוי כך עקב זנבו השעיר ובעל הקצה דמוי המזכיר מכחול. הוא טפסן עצים מצטיין והוא יצור קטן באורך של עד 14 ס"מ. הראש קטן ומוארך והעיניים קטנות. צבע הפרווה אפור והבטן זהובה. זהו היונק היחיד למעט האדם, הצורך דרך קבוע אלכוהול. הוא שותה אלכוהול בכל ערב (3.8%) בכמות של 10–12 כוסות יין, של צוף מותסס מדקלי Eugeissona (אנ'). לא התגלתה הפרעה מסוימת לחדף עקב התנהגות זו והוא אפילו לא משתכר ממנה. בנוסף על צוף הדקלים האלכוהולי, הם ניזונים מחרקים שונים ומחולייתנים קטנים כמו שממיות ודו-חיים. מדיה וקבצים בנושא חדף עצים מכחולי בוויקישיתוף חדף עצים מכחולי, באתר ITIS (באנגלית) חדף עצים מכחולי, באתר NCBI (באנגלית) חדף עצים מכחולי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדף עצים מכחולי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חדף עצים מכחולי, באתר GBIF (באנגלית) חדף עצים מכחולי באתר הרשימה האדומה של IUCN
נאמנות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נאמנות – רגש מסירות נאמנות (האבקה) (אנ') משפטים: דיני נאמנות – הסדר משפטי על פיו מחזיק נאמן בנכסים לטובת נהנה קרן נאמנות – כלי להשקעה משותפת בניירות ערך והפקת רווחים משותפת מהחזקתם ומכל עסקה בהם הצהרת נאמנות – הצהרה הנדרשת ממהגרים המעוניינים להתאזרח באופן רשמי במדינה בה הם מתגוררים חברה לנאמנות – חברה המשמשת המטפלת בנכסי לקוחותיה ומשמשת כנאמן בנכסים אלה נאמנות לקוחות – מדד למידת נכונותו של לקוח לרכוש בעתיד את אותו המוצר/שירות אותו רכש, ומאותה החברה נאמנות כפולה – ראו דף פירושונים העוסק בנושא זה נאמן בגידה (פירושונים)
שידה

שידה היא רהיט שיש לו מגירות מקבילות מרובות שמונחות אחת מעל השנייה באופן אופקי. השימוש בשידות החל להיות נפוץ מאז ימי הביניים המאוחרים באירופה. השם מושאל מכלי הנזכר בכמה מקומות במשנה ובספרות התנאית שידה תיבה ומגדל שידות מסורתיות מיועדות לסדר וארגון בגדים ובמיוחד תחתונים, גרביים וחפצים אחרים אשר לא תלויים בדרך כלל או מאוחסנים בדרך אחרת בתוך ארון. הן ממוקמות בדרך כלל בחדר שינה למטרה זו, אבל יכולות לשמש לאחסון כל דבר. גם אחסון של חפצים אישיים בתוך שידה נפוץ. השידה מיוצרת בעיקר מעץ בדומה לסוגים רבים אחרים של רהיטים, אבל יכולה להיות עשויה גם מחומרים אחרים. צורת השידה הנפוצה היא מלבן, לעיתים קרובות עם רגליים קצרות בפינות התחתונות עבור עמידה על הרצפה. ישנם שידות המתאימות לחדרי שינה לצד המיטה, משרדים, חדרי אירוח ומסדרונות. לחלק הפנימי של המגירות ניתן לגשת על ידי משיכתן מהצד הקדמי. השידה ממוקמת בדרך כלל כך שהצד האחורי צמוד לקיר מכיוון שהגישה לצד האחורי אינה הכרחית. שידות יכולות להיבנות באופן פשוט, אך לעיתים גם נהוג להדר אותן. ארון תיבה (רהיט) מדיה וקבצים בנושא שידה בוויקישיתוף שידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף נ"ה, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ק"ב, עמוד ב'. תוספתא כלים מציעא, ד. שידות ומזנונים, באתר Ubject
טופייתיים

טופייתיים (שם מדעי: Tupaiidae) היא משפחה מסדרת חדפי עצים, שהם קרוביהם הרחוקים של הפרימטים, אך מזכירים מעט סנאים או חדפים שעירים. במשפחה זו נמצאים 4 סוגים ו-19 מינים - כל המינים בסדרה למעט המין חדף עצים מכחולי (Ptilocercus lowii) שמצוי במשפחה עצמאית (Ptilocercidae). חדפים אלה חיים בדרום-מזרח אסיה והודו ביערות טרופיים ומחפשים בעלי חיים קטנים כמו חרקים למאכל. עם זאת הם ניזונים גם מצוף פרחים ומפירות. משפחת טופייתיים (Tupaiidae) סוג ומין יחיד טופיה מרדסית (Anathana ellioti) סוג טופיה חלקת זנב (Dendrogale) מין טופיה חלקת זנב בורנאית (D. melanura) מין טופיה חלקת זנב צפונית (D. murina) סוג טופיה (Tupaia) מין טופיה צפונית (T. belangeri) מין טופיה זהובת בטן (T. chrysogaster) מין טופיה מפוספסת (T. dorsalis) מין טופיה מצויה (T. glis) מין טופיה דקה (T. gracilis) מין טופית ג'אווה (T. javanica) מין טופיה ארוכת כפה (Tupaia longipes) מין טופיה קטנה (T. minor) מין טופית קאלאמיאן (T. moellendorffi) מין טופית ההרים (T. montana) מין טופית ניקבור (T. nicobarica) מין טופית פאלוואן (T. palawanensis) מין טופיה צבועה (T. picta) מין טופיה אדומה (T. splendidula) מין טופיה גדולה (T. tana) סוג ומין יחיד טופיה פיליפינית (Urogale everetti). מדיה וקבצים בנושא טופייתיים בוויקישיתוף טופייתיים, באתר ITIS (באנגלית) טופייתיים, באתר NCBI (באנגלית) טופייתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טופייתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טופייתיים, באתר GBIF (באנגלית)
MVP של משחק הסופרבול

ה-MVP של משחק הסופרבול הוא תואר שמוענק לשחקן המצטיין במשחק הסופרבול, משחק הגמר של ליגת ה-NFL. הזוכה בתואר נבחר במהלך משחק הסופרבול על ידי פאנל של כתבים ושדרנים מתחום הפוטבול המהווה 80% משקלול סך הקולות והצבעת האוהדים המהווה 20%. התואר מוענק החל מהסופרבול הראשון שהתקיים בינואר 1967. עד 1989 הוענק הפרס על ידי מגזין הספורט "Sport" ומשנת 1990 מוענק על ידי הנהלת ה-NFL. החל מסופרבול XXV שנערך בינואר 1991 מוענק לשחקן הנבחר גם גביע על שם קומישנר הליגה לשעבר פיז רוזל. הזכייה בתואר מלווה גם בזכייה במכונית חדשה מתוצרת הספונסר של הפרס. טום בריידי הוא שיאן הזכיות וזכה בפרס חמש פעמים. ג'ו מונטנה ופטריק מהומס זכו בתואר שלוש פעמים. שלושה שחקנים זכו בתואר פעמיים: ברט סטאר, טרי בראדשו ואיליי מאנינג. למעט בסופרבול V בכל הפעמים הוענק הפרס לשחקן מהקבוצה המנצחת. היסטוריה של משחק הסופרבול באתר ליגת ה-NFL Tracing the beginnings of the most exclusive car club in the world, ספורטס אילוסטרייטד, 18 בנובמבר 2015
מארק אוקרנד

מארק אוקרנד (באנגלית: Mark Okrand; נולד ב-3 ביולי 1948) הוא בלשן אמריקאי, נודע בעיקר כיוצר השפה הקלינגונית. מארק אוקרנד הוא חוקר של שפות האינדיאנים בארצות הברית. הוא קיבל את התואר הראשון מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בשנת 1970, ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי על מחקר הדקדוק של שפת המוטסון (שפה של שבט אינדיאני באזור קליפורניה) בשנת 1977. הוא לימד בלשנות בין השנים 1975-1978 באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ובשנת 1978 ביצע את הפוסט-דוקטורט שלו במוסד הסמית'סוניאן בוושינגטון די. סי. בשנת 1982 כתב משפטים אחדים בשפה הוולקנית לסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן". בשנת 1984 יצר את השפה הקלינגונית עבור הסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", ומאז כתב גם קטעים עבור הסרטים "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון", "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". הוא יצר גם קטעים בקלינגונית עבור הסרט "סטארטרק" משנת 2009, אך קטעים אלה נחתכו מהסרט. אוקרנד דובר קלינגונית. עם זאת, הוא אמר שיש מעריצים הדוברים אותה ברמה טובה יותר ממנו. הוא כתב גם כמה ספרים על השפה הקלינגונית, כמו "המילון הקלינגוני" (1985), "הדרך הקלינגונית" (1996), "קלינגונית לתייר הגלקטי" (1997) ועוד. כמו כן המציא שפה מיוחדת עבור בני אטלנטיס בסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה". מארק אוקרנד, ברשת החברתית Goodreads ריאיון עם מארק אוקרנד בוול סטריט ג'ורנל (באנגלית)
הפיגוע בקו 16

הפיגוע בקו 16 היה פיגוע התאבדות שאירע ב-2 בדצמבר 2001 באוטובוס אגד קו 16 בחיפה. 15 אזרחים נהרגו ו-40 אזרחים נפצעו. הג'יהאד האיסלאמי והחמאס נטלו אחריות לפיגועים. ביום ראשון, 2 בדצמבר 2001, מעט אחרי השעה 12 בצהריים, עלה מחבל פלסטיני לאוטובוס אגד קו 16 בחיפה, שנסע משכונת נווה שאנן לשכונת הדר הכרמל. מיד לאחר שהמחבל שילם לנהג, כשהאוטובוס עבר בדרך יד לבנים, פוצץ המחבל מטען חבלה שהכיל כ-10 ק"ג חומר נפץ ורסס, שהוטמן מתחת לבגדיו. 15 אזרחים נהרגו, שניים נפצעו באורח אנוש, שישה באורח קשה, ו-30 במצב קל עד בינוני. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות על הפיגוע, ופרסם בכרוז של התנועה את זהותו של המחבל, מאהר איביישי, שרברב פלסטיני בן 21 משכם. ארגון הטרור הפלסטיני חמאס נטל אחריות על הפיגוע וציין שהמחבל הוא מאהר הבישי, בן 25 מאזור שכם, אשר היה פעיל בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס. פיגועי התאבדות בישראל שולי זוארץ ושרון רופא, חיפה: זוהו 14 מ-15 ההרוגים בפיגוע, באתר ynet, 3 בדצמבר 2001 דוד רטנר, המחבל התפוצץ מיד לאחר ששילם לנהג, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2001
בן המלך והעני

בן המלך והעני (באנגלית: The Prince and the Pauper) הוא רומן שנכתב על ידי הסופר האמריקני מארק טוויין והתפרסם בשנת 1881. עלילת הספר מתרחשת בעיר לונדון במחצית המאה ה-16. הספר זכה לעיבודים רבים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. טום קנטי הוא ילד החי עם משפחתו בשכונת עוני בלונדון בירת אנגליה בימי הנרי השמיני. את ימיו הוא מעביר בקיבוץ נדבות ובספיגת מהלומות מאביו ומסבתו. הוא לומד אצל כומר זקן ונדיב, האב אנדרו, שמלמד אותו קרוא וכתוב באנגלית ובלטינית. לאחר שטום שומע סיפורים על נסיכים הוא רוצה לפגוש בן מלוכה אמיתי. יום אחד, בעודו הולך ליד הארמון, הוא פוגש בצירוף מקרים בנסיך אדוארד, יורש העצר, אשר נראה כמוהו, והלה ומזמין אותו לארמון. הנערים מגלים עד מהרה כי הדמיון החזותי ביניהם רב. מתוך סקרנות ושעשוע הם מחליפים תלבושות, וכך הופך אדוארד לקבצן לבוש סחבות, ואילו טום נכנס לנעליו של יורש העצר המלכותי. מכאן העלילה מסתבכת: אדוארד נזרק מהארמון, אביו של טום רוצח בכעס את האב אנדרו ונאלץ לברוח עם כנופיית גנבים וקבצנים, ואדוארד מנסה לומר לאנשים שהוא הנסיך יורש העצר, אך איש לא מאמין לו. לבסוף מוצא אדוארד אדם אחד שמאמין לו - מיילס הנדון, שומר חצר עני, אשר גורש מביתו ונאלץ להילחם בצבא. עם מיילס הנדון מרגיש אדוארד מוגן, וביחד הם הולכים לכפרו של מיילס, שם הם מגלים כי אחיו של מיילס הוא שליט הכפר במקומו של מיילס, והוא מגרש את מיילס הנדון ואת אדוארד ושולח אותם לכלא. בכלא מגלה אדוארד את אכזריות חוקיו ונשבע לשנות אותם. חייו של טום אף הם אינם קלים. הוא מתקשה להסתגל לגינוני הארמון והתנהגותו מתפרשת בעיני הסובבים אותו כשיגעון. המצב מחמיר כאשר המלך הנרי השמיני מת וטום נאלץ לחבוש את כתר המלכות. טום המסכן מבולבל וקשה לו להתמודד עם המצב. לאחר שאדוארד ומיילס הנדון יוצאים מהכלא, הם ממהרים ללונדון ומגיעים לטקס ההכתרה של אדוארד (טום), ואדוארד מוכיח כי הוא המלך החדש. בסוף הסיפור מתואר כי אדוארד היה מלך טוב לב וישר, הוא עזר לעניים, החזיר למיילס הנדון את התואר שמגיע לו בתור שליט הכפר וכמובן לוקח את טום כבן חסותו. בשנת 1996 הופקה בישראל גרסת מחזמר מקורית לסיפור שכתבו יחד המפיק אברהם דשא פשנל והמחזאי והמלחין ירון כפכפי. בשנת 2005 ההצגה יצאה בגרסה חדשה. עלילתו של המחזמר החרדי "הנסיכה זו אני" של יעל לוינשטיין הוא וריאציה על הסיפור המקורי. בשנת 2017 עלה המחזמר "המלך והעני" שכתב וביים עופר הלוי בהפקת תיאטרון משמחי לב. הלוי גם גילם את התפקיד הראשי לצד דני שטג. בהשראת הרומן הופקו מספר סרטים, ביניהם "בן המלך והעני" (1990), "ברבי הנסיכה ובת הכפר" (2004), "גארפילד 2" (2006), "הסיפור המודרני: בן המלך והעני" (2007) ו"ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ" (2012). יהודה גור, וורשה, 1891 א"ד מרקסון, ורשה 1923 אברהם אריה עקביא, 1941 דניאל אלירם, 1954 איטליה רימיני, 1967 עטרה אופק, 1976 דליה למדני, 1978 בינה אופק, 1995 נאוה סמל, 2011 (הוצאת אוקיינוס, מודן) נער המלקות שלמה המלך ושלמי הסנדלר מעשה מבן מלך ובן שפחה שנתחלפו, מתוך סיפורי מעשיות משנים קדמוניות מדיה וקבצים בנושא בן המלך והעני בוויקישיתוף הטקסט המלא של הרומן באנגלית יותם שווימר, חיים של אחרים: "בן המלך והעני", באתר ynet, 25 באוקטובר 2011 בן המלך והעני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיאור המחזמר, באתר חברת ההפקה מעיין כפיר, עופר הלוי: "רציתי ליצור מחזמר שיכול להתחרות בכל הפסטיבלים של חנוכה", 7 בדצמבר 2017
טופיה מרדסית

טופיה מרדסית או טופיה הודית (שם מדעי: Anathana ellioti) היא יונק קטן ממשפחת הטופיים שבסדרת חדפי עצים, החי ביערות וגבעות במרכז דרום הודו. טופיה זו היא היחידה בסוגה ומזכירה סנאי קטן או חדף שעיר המטפס על עצים. היא קרויה ע"ש העיר מדרס (היום צ'נאי) שבהודו. אורכה של הטופיה 16-18.5 ס"מ והיא בעלת פרווה עבה בצבע אדמוני-כתום. היא בעלת רגליים קטנות ופנים לבנות המזכירים סנאי עם אף מוארך. האוזניים קטנות והכפות קטנות עם טפרים בולטים. לטופיה שיניים מותאמות הן לאכילת בשר והן לאכילת צמחים והיא אכן אוכלת כל. הטופיה חיה בעיקר ביערות ובאזורי סלעים והרים במרכז ודרום הודו, מדרום נהר הגנגס ודרומה. הם נמצאים גם באזורים עירוניים כמו בעיר מומביי. טופיה זו פעילה יחסית על הקרקע ושם מחפשת חרקים וזרעים. היא מהירה מאוד וזנבה משתרע על הקרקע כשהיא נעה. מדיה וקבצים בנושא טופיה מרדסית בוויקישיתוף טופיה מרדסית, באתר ITIS (באנגלית) טופיה מרדסית, באתר NCBI (באנגלית) טופיה מרדסית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טופיה מרדסית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טופיה מרדסית, באתר GBIF (באנגלית) טופיה מרדסית באתר הרשימה האדומה של IUCN