laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
השרירים הבין-גרמיים (כף יד)

השרירים הבין-גרמיים של כף היד הם שבעה שרירים בתוך כף היד, בין עצמות המסרק. השרירים הבין-גרמיים מחולקים לשתי קבוצות, השרירים הבין-גרמיים הגביים (TA: Musculi interossei dorsales manu) והשרירים הבין-גרמיים הכפיים (Musculi interossei palmares). שם השרירים מתאר את מיקומה היחסי של כל קבוצת שרירים, סמוכה לגב כף היד או סמוכה לחלק הכפי של כף היד, בהתאמה. בכיווצם מניעים השרירים הבין-גרמיים את אצבעות היד להרחקה ולקירוב, קרי לפרישת האצבעות (השרירים הגביים) ולהצמדת האצבעות (השרירים הכפיים). השרירים הבין-גרמיים מסייעים לשרירים התולעיים בכיפוף האצבעות בחיבורן לכף היד ובפשיטת האצבעות במפרקיהן המרוחקים. ארבעת השרירים הבין-גרמיים הגביים נמצאים כל אחד בין שתיים מעצמות המסרק. הם ממוספרים הראשון, השני ועד הרביעי מצד האגודל לכיוון הזרת. מאחזם המקורב הוא בעצמות המסרק, כך למשל השריר הבין-גרמי הגבי הראשון נאחז בעצם המסרק הראשונה (של האגודל) ובעצם המסרק השנייה (של האצבע המורה) ומצד שני השריר הבין-גרמי הרביעי נאחז בעצם המסרק הרביעית (של הקמיצה) ובעצם המסרק החמישית (של הזרת). חלקם המרוחק של השרירים נאחז במערכת הרצועות של האצבעות ובבסיס עצמות הגלילים המקורבים של האצבע, האמה, הקמיצה והזרת. שלושת השרירים הבין-גרמיים הכפיים נמצאים כל אחד בין שתיים מעצמות המסרק התיכונות (אין שריר סמוך לעצם המסרק הראשונה). בדומה לשרירים הגביים, ממוספרים השרירים הכפיים כראשון, שני ושלישי. תחילת השרירים בפני עצמות המסרק השנייה, הרביעית והחמישית. חלקם המרוחק נאחז במערכת הרצועות של האצבעות ובבסיס עצמות הגלילים המקורבים של האצבע המורה, הקמיצה והזרת. השרירים הבין-גרמיים מעוצבבים על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף העמוק של עצב הגומד.
אחיאסף

אחיאסף היא הוצאת ספרים ישראלית שהוקמה בשנת 1937 על ידי שכנא צפלוביץ', שעלה לארץ ישראל מליטא בשנת 1924. השם "אחיאסף" היה במקור שמה של הוצאת ספרים מיסודו של אחד העם שפעלה במזרח אירופה; צפלוביץ' קיבל את הזכות להשתמש בו מאחד מיורשיו, והשם שימש כעדות קיימת והמשכיות לפעילות ההוצאה, או לפחות שמה. צפלוביץ' אף אימץ את "אחיאסף" כשם משפחתו לאחר מלחמת העצמאות. מייסד ההוצאה, צפלוביץ', עבר לירושלים בסוף שנות ה-20 כדי לנהל את סניף חברת המו"לים "תרבות", וכשזו פסקה מפעילותה, החל לעסוק במו"לות באופן עצמאי והדרך להקמת אחיאסף נסללה. בראשית פעילותה שימשה חנות ההוצאה הקטנה מקום מפגש לסטודנטים מהאוניברסיטה העברית ולמשוררים צעירים כדוגמת יעקב אורלנד, דב חומסקי ואחרים. בשנת 1964 צפלוביץ' (שהפך לאחיאסף) העתיק את פעילות ההוצאה העצמאית שהקים לתל אביב והיא פעלה בה עד לסוף שנת 1988. מאז החברה פועלת באזור התעשייה פולג הנמצא דרומית לנתניה. בשנת 2004 נפטר שכנא אחיאסף וההוצאה הועברה לידי מתן בנו. ההוצאה עוסקת בעיקר בהוצאה לאור של ספרי עיון, ספרי לימוד, מילונים דו-לשוניים, אמנות ויצירה, ספרות ילדים, מדע פופולרי, פסיכולוגיה ומדריכי טיולים. בתחום ספרות הילדים תרגומי ספריו של אריך קסטנר מזוהים עם ההוצאה. בהם: אמיל והבלשים, פצפונת ואנטון, אורה הכפולה, החתול במגפיים, הכיתה המעופפת ועוד. בתחומי ההיסטוריה וחקר הספרות בולטים ספריו של יוסף קלוזנר: "היסטוריה של הבית השני" (5 כרכים) ו"היסטוריה של הספרות העברית החדשה" (6 כרכים). לאחר מלחמת העצמאות הוציאו ספרים הקשורים לנושא, שהמפורסמים שבהם: "המרד" של מנחם בגין, "ארוכה הדרך לחרות" של יעקב מרידור, "גנבים בלילה" של ארתור קסטלר ואחרים. אחיאסף חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של אחיאסף הוצאת אחיאסף באתר סימניה שכנא אחיאסף על הוצאת הספרים שלו, דבר, 1 בספטמבר 1967 צח שפיצן, גם לסבתא מתחשק לפעמים: ועכשיו יש לה ספר הדרכה, באתר ynet, 2 בספטמבר 2007 חזיז ורעם, באתר דףדף דוד תדהר (עורך), "שכנא אחיאסף (צפלוביץ)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2331. והיה שמך עברי, דבר, 11 במאי 1949. הארץ‏, מת שכנא אחיאסף, מראשוני המו"לים בישראל, באתר וואלה, 6 בינואר 2004
שארל בונה

שארל בונה (בצרפתית: Charles Bonnet;‏ 13 במרץ 1720, ז'נבה, שווייץ — 20 במאי 1793, ז'נטו) היה חוקר טבע, משפטן ופילוסוף שווייצרי. מחקריו תרמו בין השאר להתפתחות חקר החרקים. על שמו נקראת תסמונת שארל בונה, תסמונת נוירולוגית בה אנשים בעלי לקות ראייה עשויים לחוות הזיות. בונה תיאר תסמינים אלו ב-1760, כאשר תיעד הזיות אצל סבו, שהיה בריא בנפשו וכמעט עיוור; הוא דיווח על הזיות מלאות חיים כמו אנשים, בניינים, בעלי חיים ואובייקטים שהופיעו ונעלמו ללא התראה, התרחבו והתכווצו. מדיה וקבצים בנושא שארל בונה בוויקישיתוף מאמרים של שארל בונה, באתר BHL שארל בונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bonnet's syndrome (Charles Bonnet), Who named it Charles Bonnet syndrome, RNIB ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם טרמבלה

אברהם טרמבלה (בצרפתית: Abraham Trembley‏ 3 בספטמבר 1710, ז'נבה, שווייץ - 12 במאי 1784) היה ביולוג שווייצרי, מחלוצי הזואולוגיה החדשה. ב-1743 העניקה החברה המלכותית הבריטית לו את מדליית קופלי בזכות מחקריו על ההידרתים - מחלקה הקרובה למדוזות, שושנות ים ואלמוגים. מדיה וקבצים בנושא אברהם טרמבלה בוויקישיתוף אברהם טרמבלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצ'טה

מָצֶ'טָה (בספרדית: Machete) היא סכין גדולה ורחבה, המורכבת מידית אחיזה קצרה ולהב שטוח, מעט מעוקל בקצהו ומחודד, שאורכו נע בין 30 ל-60 סנטימטרים. המצ'טה משמשת בעיקר ככלי עבודה לחיתוך וקיצוץ, אך יכולה לשמש גם ככלי נשק קר דמוי חרב. מקור המצ'טה בחרבות קצרות שהיו נפוצות בעת העתיקה ובימי הביניים, ונהוג לייחס את התפתחות צורתה המודרנית לעובדים בשדות קנה הסוכר בפוארטו ריקו במאה ה-17. הפועלים בשדות חיפשו כלי מתאים לקציר הקנים במקום הגרזנים הכבדים שהיו בשימוש עד אז, ופיתחו כלי רב שימושי וקל להנפה. במדינות שונות ברחבי העולם המצ'טה משמשת ככלי לביצוע פעולות חקלאיות ומשימות ביתיות כמו חיתוך מזון, קיצוץ עצים להסקה, פיצוח אגוזי קוקוס, פילוס שבילים דרך צמחייה, גדיעת עצים ועבודות גינון שונות. בנוסף לשימושיה היום יומיים המגוונים, למצ'טה בגרסאותיה השונות גם חלק נכבד בעימותים צבאיים לאורך ההיסטוריה, במיוחד באזורים כמו האיים הקריביים, אמריקה הלטינית, אפריקה ודרום-מזרח אסיה. בשל תפוצתה הרבה באזורים אלה, המצ'טה הייתה לעיתים קרובות נשק חשוב בידי קבוצות גרילה ומורדים ומהפכנים שונים. בשנת 2010 יצר הבמאי רוברט רודריגז את סרט הפעולה "מצ'טה", בו הגיבור מטיל אימה על אויביו בעזרת מבחר סכינים. המצ'טה נמצאת בסרטי הישרדות רבים בהם לרוב משתתפים דיווין ג'ונסון ואנג'לינה ג'ולי. אם כי רוב אנשי ההישרדות אשר מכבדים את עצמם משתמשים בחרמש ולפיד- החרמש נועד לקצירת העצים והלפיד לשריפת היער. בישראל החזקת מצ'טה אסורה על פי חוק העונשין (החזקת סכין למטרה שאינה כשירה) והעונש עליה הוא עד חמש שנות מאסר בפועל. מדיה וקבצים בנושא מצ'טה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רנה אנטואן פרשו דה ראומיר

רנה אנטואן פרשו דה ראומיר (בצרפתית: René Antoine Ferchault de Réaumur‏ 28 בפברואר 1683, לה רושל צרפת – 17 באוקטובר 1757, סן-ז'וליין-די-טרו) היה מדען צרפתי, חוקר טבע בתחום חיי החרקים, מונה על ידי לואי הארבעה עשר לבצע סקר של המשאבים הכלכליים בצרפת. בשנת 1722, הראה כי ברזל הופך לפלדה באמצעות קליטת חומרים מסוימים, הידועים כיום כפחמנים. ב-1708 נבחר לחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1738 החברה המלכותית הבריטית העניקה לו את מדליית קופלי. ב-1748 נבחר לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. ראומיר - יחידת מדידה לטמפרטורה נקראת על שמו. מדיה וקבצים בנושא רנה אנטואן פרשו דה ראומיר בוויקישיתוף רנה אנטואן פרשו דה ראומיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Ferchault de Réaumur, R-A (1722). L'art de convertir le fer forgé en acier, et l'art d'adoucir le fer fondu, ou de faire des ouvrages de fer fondu aussi finis que le fer forgé (English translation from 1956). ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדי ענבר

גדי ענבר (נולד ב-12 בנובמבר 1949) הוא מחזאי, במאי ורעיונאי ישראלי. ענבר נולד לשרה ויוסף (שכיהן במשך שנים כיו"ר הוועד האולימפי הישראלי, וכמזכיר מרכז הפועל). גדל והתחנך בקיבוץ גבעת חיים איחוד. סיים את שירותו הצבאי כקצין מודיעין בחטיבה בחיל השריון. ב-1979 סיים לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וב-1983 לימודי בימוי באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק. בזמן שהותו בניו יורק, בשנים 1980–1984, כיהן כשליח ארגון הסטודנטים הישראלי, בתפקיד מנהל משרד הנסיעות של איסתא. במקביל, הקים בניו יורק את "תיאטרון יאיר" (על שם אחיו שנהרג במלחמת יום הכיפורים), שהעלה הפקות בנושאים ישראליים ויהודיים. במסגרת עבודתו בענף הפרסום, כיהן כקופירייטר בכיר, ובהמשך גם כמנהל קריאטיבי במשרדי פרסום גדולים, ובהם: "טמיר כהן", "דחף", "צרפתי שטרנשוס", "ורשבסקי פרייליך דובר". כמו כן היה מנהל קריאטיבי במספר מערכות בחירות לכנסת. ביים להקות צבאיות, כתב וביים לתוכניות טלוויזיה (כ"זהו זה!"), ושימש במאי ומורה לדרמה בבתי הספר למשחק. המחזה "Mike - Laisse Nous T'aimer" פרי עטו הועלה בספטמבר 2010 בתיאטרון ה"Comédia" שבפריז, למשך כחצי שנה, והיה מועמד לפרס מולייר הצרפתי לשנת זו, בקטגוריית המחזמר הטוב ביותר. בשנים האחרונות מחלק את זמנו בין תל אביב ללוס אנג'לס, שם הוא משמש, לצד עבודתו כמחזאי, גם מורה לדרמה ומרכז סדנאות משחק. הוא חי עם בן זוגו עמיר פלג. "הבחורים בדלת ממול" - בתיאטרון הלאומי הבימה "כסף של אחרים", "הגולד האחרון", "הוא הלך בשדות", "ביבר הזכוכית" (עם חנה מרון בתפקיד הראשי), "גשם שוטף", "אחרון ימיה" (עם אורנה פורת בתפקיד הראשי), "ינשופים" - בתיאטרון באר שבע "קריפס" - בתיאטרון החאן "דלתות", "כמעט אבוד" - בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער "דרך החופש" - בתיאטרון הספרייה "נפט" (פרס הבימוי, 1986), "אלמנות" (פרס ראשון ופרס הבימוי, 1987) - בפסטיבל עכו המחזמר "סיסי הנסיכה", המחזמר "מי שחלם" (עם גילה אלמגור, עודד תאומי, חני נחמיאס, הראל סקעת, בתפקידים הראשיים), המחזמר "מיקה שלי" (המבוסס על שיריו של המלחין יאיר רוזנבלום) - בתיאטרון המסחרי המחזמר "שיער" בתיאטרון הספרייה, 2002. מחזהו "הדיירת" בבימוי אתי רזניק, מועלה בשנת 2016 בתיאטרון הספרייה, עם עידית טפרסון ומורן טחן בן-אריה גדי ענבר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גדי ענבר, דף שער בספרייה הלאומית גדי ענבר, בארכיון הבימה אחרון ימיה – הפקה חדשה של תיאטרון בית ליסין מאת גדי ענבר, דה מרקר קפה אתר התיאטרון הקאמרי על המחזה "אח יקר". יעקב בר-און, ‏שומר אחי אנוכי: המחזאי שמנפץ את מיתוס הגבורה הישראלי, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2015 המחזה הועלה בשנית ב-2011 בבימויו של משה קפטן בתיאטרון בית ליסין, עם מרים זהר בתפקיד הראשי יעקב בר-און, ‏שומר אחי אנוכי: המחזאי שמנפץ את מיתוס הגבורה הישראלי, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2015
בית הכנסת שומרי שבת

בית הכנסת שומרי שבת שוכן במרכז בורו פארק שבברוקלין, בשדרה ה-13 וברחוב ה-53 ומתקיימים בו מנייני תפילה עשרים וארבע שעות ביממה. לפני שנת תרע"ט (1919) היה "בית הכנסת אנשי ספרד" בשדרה ה-14 בית הכנסת היחיד באזור. רבים ממתפלליה לא שמרו שבת. בעלי העסקים היו לרוב גויים, ויהודים עבדו בעיקר בעסקים של לא-יהודים למרות שלפעמים היה הדבר כרוך בחילול שבת. קבוצת יהודים, שהקפידה על שמירת שבת למרות הקשיים המרובים, ביקשה להתרחק מיהודים המחללים שבת בפרהסיה, ובשנת תרע"ט (1919) הקימו חבריה בית כנסת עצמאי בשם "בית הכנסת שומרי שבת". רב בית הכנסת הרב יהודה לייב טירנואר נפטר בשנת תשע"א, ובמקומו הוכתר בנו הרב יצחק אייזיק לממשיך דרכו ברבנות בית הכנסת. בית הכנסת מהווה מרכז השכונה וסמוך לו נפתחו סופרמרקטים הפתוחים במשך עשרים וארבע שעות. לבית הכנסת ארבע קומות, כאשר בשלוש הקומות הראשונות מתקיימים מניינים ברציפות ובקומה הרביעית בית מדרש פעיל. בבית הכנסת נמסרים גם שיעורי תורה על ידי רבני בית הכנסת. בקומה העליונה שוכן אוצר הספרים של בית הכנסת, ושם גם מתקיימים רוב שיעורי התורה הנמסרים בבית הכנסת. בבית כנסת זה יש כיבוד קל לכל החפץ הממומן על ידי קרן מיוחדת ולא נגבה כל תשלום עבורו. לעיתים מתקיימים תפילות בקומת הכניסה של הבנק הסמוך שבהנהלה יהודית בהסכמת מנהליה. רבי יואל טייטלבוים ערך בבית כנסת זה את הטישים הראשונים שלו בארצות הברית. ראו דוגמה ללו"ז של בית הכנסת עם הרבה מניינים. חתנו של רבי חיים שלמה מחוסט-טאש. כיהן גם כר"מ בישיבת רבנו חיים קלוגר (חתן סופר) של הרב ממטרסדורף.
And Then We Kiss

"And Then We Kiss" (בעברית: "והנה אנו מתנשקים") היה הסינגל הראשון מהאלבום B in the Mix: The Remixes. השיר יצא לאור כסינגל שיווקי לקידום האלבום, ויצא לאור רק באירופה ואסיה. בנוסף, הגיע השיר אל המקום הראשון במצעד הבין-לאומי של גלגלצ. השיר נכתב על ידי ספירס ומייקל טיילור. השיר הוקלט ב-2003 עבור אלבומה הרביעי של ספירס, In the Zone אך לא עבר את העריכה הסופית ולאחר שנתיים לאחר מכן הופיע כשיר חדש מאלבום הרמיקסים הראשון של ספירס B in the Mix: The Remixes, בהפקת "Junkie XL". בעקבות לידת בנה הראשון של ספירס, לא יכלה לקדם את האלבום שיצא בתקופה סמוכה ולכן הוציאה את השיר על מנת לקדם את אלבומה. ב-2010 יצאה גרסה נוספת של השיר שהייתה לאהודה יותר בקרב אוהדיה של ספירס, גרסה זו הייתה גרסת המקור של השיר ואילו הרצועה שהייתה עד אז הייתה רמיקס. השיר יצא במקור באוסטרליה וניו זילנד אך נכשל שם ואילו במצעדי אמריקה השיר היה ללהיט על אף שלא יצא שם מבחינה רשמית, אלא רק הושמע בתחנות הרדיו. MTV ציין שלשיר יש פוטנציאל להיות להיט מועדונים או רדיו. מידע על היצירה "And Then We Kiss" באתר מיוזיק בריינז
תסמונת ולנברג

תסמונת ולנברג (Wallenberg), הידועה גם בשם תסמונת המֶדוּלָה הלָטֶרלית (Lateral medullary syndrome) היא סוג של שבץ נוירולוגי, המתבטאת בממצאים נוירולוגיים ספציפיים כתוצאה מנזק שנגרם באזור הצדדי של המוח המוארך (מדולה אובלונגטה). תסמונת זו קרויה גם תסמונת PICA, לאור העובדה כי הפתולוגיה מתרחשת כאשר עורק ה- posterior inferior cerebellar artery, המספק את אזור זה, עובר איסכמיה או אוטם וכך גורם לתסמינים האמורים. תסמונת זו תוארה לראשונה בשנת 1808, ובשנת 1895 פורסמה לראשונה על ידי הנוירולוג הגרמני ד"ר אדולף ולנברג. תסמונת זו מאופיינת על ידי חסרים סנסוריים (חוסרים של המערכת הסנסורית- לדוגמה, אובדן תחושת כאב או טמפרטורה) המשפיעים על הגו והגפיים באזור הנגדי (קונטרה-לטרלי) מאזור האוטם, וכן בחוסרים סנסוריים המשפיעים על הפנים ועל עצבים קרניאליים באותו הצד (איפסי-לטרלית) בו נוצר האוטם- למשל, מצב בו האוטם התרחש במדולה הימנית, יתאפיין בחוסר תחושה של הגפיים השמאליות ובחוסר תחושה בצד הימני של הפנים. ממצאים אלו, הכוללים היפוך בחוסר התחושתי במעבר מן הגוף לפנים, הם דיאגנוסטיים לתסמונת. תסמינים קליניים כוללים קושי בבליעה (דיספאגיה), דיבור לא ברור, אטקסיה, ורטיגו, ניסטגמוס, תסמונת הורנר, דיפלופיה (ראייה כפולה) ולעיתים מיוקלונוס. ההסבר לתסמינים אלו בפנים קשור למעורבות של עצבים קרניאליים- כגון מעורבות של גרעין העצב החמישי (טריגמינלי) המביא לחוסר תחושת כאב בצד אחד של הפנים וחוסר של ה- corneal reflex באותו צד במהלך ביצוע בדיקה נוירולוגית. תסמינים כגון דיספאגיה, דיסארתריה (דיבור לא ברור) ואף דיספוניה (עיוות בקול עצמו) נובעים ממעורבות של גרעין ה- nucleus ambiguus. המעורבות בגו ובגפיים קשורה לכך שהמסילה הספינו-תלמית, אחת מהמסילות הקיימות בתוך המערכת הסנסורית אשר אחראית על העברת מידע הנוגע לכאב וטמפרטורה, נפגעת. כתוצאה מכך, יש אובדן תחושה של כאב וטמפרטורה בצד הנגדי לצד האזור הפגוע. בנוסף, קיים נזק למוח הקטן אשר עלול להביא לאטקסיה. נזק לסיבים היפותלמוספינאליים פוגע במערכת העצבים הסימפתטית ומדמה פגיעה דומה לזו הנגרמת בתסמונת הורנר. ניסטגמוס ו- ורטיגו מתרחשים כתוצאה מהמעורבות של גרעין Deiters וגרעינים הקשורים למערכת הוסטיבולרית. ההתחלה של התסמינים לרוב מתרחשת באופן פתאומי, ומלווה בוורטיגו חריף. תסמונת זו מתרחשת כתוצאה מחסימה של העורק המספק דם לחלק האחורי של המוח ובפרט את אזורי הצד של המדולה אובלונגטה. שמו של עורק זה הut posterior inferior cerebellar artery, או בראשי תיבות- PICA, ולכן לעיתים תסמונת זו נקראת תסמונת PICA. הטיפול כולל הקלה בסימפטומים וניסיון לשיקום וחזרה לפעולות יומיומיות עד כמה שניתן. לעיתים נדרשת הכנסת זונדה במקרים בהם קיים קושי בבליעה. טיפולים נוספים כוללים speech therapy. מחקרים מסוימים דיווחו על הצלחה בהפחתת כאב נוירופתי המקושר לתסמונת, כאשר נעשה שימוש בתרופות אנטי-אפילפטיות כגון גאבאפנטין. אחת הבעיות הייחודיות לתסמונת, והקשה לטיפול, כוללת שיהוקים חזקים ואף חמורים, אשר עלולים למנוע מהחולה לנהל שיחה, לאכול ואף לישון. שיהוקים אלו עלולים להימשך למשך שבועות. לרוע המזל, קיימות תרופות מועטות מאוד אשר יודעות להתמודד בהצלחה עם בעיה זו. טיפול ארוך טווח כולל שימוש בתרופות כגון קומדין או אספירין, על מנת למזער את הסכנה לחסימה והיווצרות שבץ. מדיה וקבצים בנושא תסמונת ולנברג בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כאב ראש מתחי

כאב ראש מתחי (באנגלית- Tension headache) הוא הצורה הנפוצה ביותר של כאב ראש ראשוני. הכאב יכול להקרין מהצוואר, הגב, העיניים או קבוצת שרירים אחרת בגוף. כאבי ראש אלו מהווים כ- 90% מכלל כאבי הראש. כ- 3% מהאוכלוסייה סובלת מכאבי ראש כרוניים כתוצאה ממתח. כאב ראש מתחי לרוב מאופיין ככאב ראש "לוחץ", המדמה רצועה הדוקה סביב הראש כולו. הכאב הוא פעמים רבות דו -צדדי, ולרוב הוא כאב קל עד בינוני, אם כי לעיתים קיים כאב חמור. כאבי ראש אלו יכולים להיות אפיזודיים או כרוניים. כאבי ראש אפיזודיים הם כאלו הנמשכים פחות מ-15 ימים בחודש, ואילו כאבי ראש כרוניים מוגדרים ככאבי ראש הנמשכים מעל 15 ימים לפחות במהלך חודש, לאורך לפחות חצי שנה. כאב ראש מתחיל יכול להימשך מדקות ועד ימים, חודשים ואפילו שנים, למרות שבאופן קלאסי הכאב אורך בין 4-6 שעות. בצורתו הקלאסית, כאב ראש מתחי הוא הפרעה המתחילה לרוב לאחר גיל 20, והיא מאופיינת בהתקפות של כאבי ראש שאינם פועמים (בשונה ממיגרנה), דו צדדיים, באזורים אוקסיפיטליים (מאחורי הראש). כאבי ראש אלו לרוב אינם מלווים בבחילות, הקאות, או הפרעות ראייה המקדימות את כאב הראש. למרות שכאבי ראש אלו ומיגרנה נחשבות הפרעות נפרדות, לחולים רבים יש כאבי ראש שמציגים מאפיינים של שניהם; לכן, חולים מסוימים המסווגים תחת הגדרה של כאב ראש מתחי סובלים לעיתים מכאבי ראש פועמים, חד צדדיים, או עם הקאות. לכן, יותר מדויק לראות כאב ראש מתחי ומיגרנה כקטבים מנוגדים של אותו ספקטרום קליני. גורמים שונים יכולים להביא להתפתחות של כאב ראש מתחי: מתח: לרוב כזה המתרחש בשעות אחר הצהריים לאחר יום עבודה רצוף במתחים או לאחר בחינה חוסר שינה תנוחה לא נוחה רעב או ארוחות לא סדירות לחץ על העיניים התייבשות כאב ראש מתחי יכול להיגרם על ידי מתיחה והתכווצות של שרירים מסביב לצוואר ולראש. קיימות מספר תאוריות שהוצעו באשר לסיבה לכאב הראש עצמו. אחד מהנוירוטרנסמיטורים שככל הנראה מעורב הוא סרוטונין – לאור העובדה כי תרופות נוגדות דיכאון (למשל, טריציקליות) עוזרות במניעת כאב הראש. עם זאת, ככל הנראה קיימים הסברים נוספים כגון מעורבות של nitric oxide, עוררות יתר של עצבים מרכזיים האחראיים על העברת תחושות כאב ואבנורמליות בתהליך עיבוד הכאב במערכת העצבים המרכזית. אצל מטופלים הסובלים מכאבי ראש כרוניים יותר, ומעוניינים במניעה והקלה על הכאבים, ניתן לתת תרופות טריציקליות, ובעיקר אמיטריפטילין (שמות מסחריים – אלטרול, אלטרולט, טריפטל) משמשות למניעת כאבי ראש מתחיים. תרופות אלו היו במקור תרופות נוגדות דיכאון, ונמצאו יעילות יותר לטיפול בכאבי ראש אלו מאשר תרופות ממשפחת ה-SSRI. עם זאת, לתרופות טריציקליות יש מגוון תופעות לוואי אשר לעיתים מקשות על נטילתן. טיפול בכאבי ראש אפיזודיים כולל שימוש בתרופות כגון נורופן, אופטלגין, אקמול ותרופות נוגדות כאבים אחרות הנמכרות ללא מרשם רופא. התקפים חריפים יכולים להגיב גם לתרופות כגון Ergotamine או Dihydroergotamine (אנ') המשמשות גם לטיפול במיגרנה (בשמות מסחריים – טמיגרן, קפרגוט). לעיתים ניתן להשתמש בטכניקות נוספות כגון פיזיותרפיה, פסיכותרפיה וטכניקות הרפיה אשר עשויות לעזור. חלק מן החולים מגיבים היטב לטיפול משולב של תרופות נוגדות כאבים ותרופות סדטיביות, כגון ואליום או בנזודיאזפינים אחרים. עם זאת, מומלץ שלא לשלב טיפול כאמור עקב פוטנציאל ההתמכרות הגבוה הכרוך בשימוש בבנזודיאזפינים. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי. מדיה וקבצים בנושא כאב ראש מתחי בוויקישיתוף
תסמונת חסימת עורק צרברלי אמצעי

תסמונת חסימת עורק צרברלי אמצעי (באנגלית: Middle cerebral artery syndrome) היא מצב בו אספקת הדם לעורק הצרברלי האמצעי (ה-MCA) מופחתת, ובכך מביאה לירידה בתפקוד האזורים המסופקים על ידי כלי דם זה: אזורים אלו כוללים את האספקטים הצידיים של האונה הפרונטלית, הטמפורלית והפריאטלית, ואזורים כגון קורונה רדיאטה, גלובוס פלידוס, קאודייט ופוטמן. עורק זה הוא המעורב ביותר במצבים של שבץ איסכמי. בהתאם לחומרת הפגיעה ולאזור המעורב, סימנים וסימפטומים שונים עלולים להתרחש אצל החולה. ככל שהחסימה היא יותר דיסטלית (רחוקה, לקראת סוף מסלול העורק) כך הפגיעה קלה יותר, זאת לעומת חסימה של העורק טרם התפצלויותיו השונות אשר עלולה להביא לתמונה קלינית קשה יותר ולעיתים אף לקומה ומוות. התמונה הקלינית הנפוצה ביותר בשבץ הגורם לחסימה של העורק הצרברלי האמצעי היא אובדן תחושה וחוסר מוטורי (שיתוק) בחצי צד של הגוף כולל הפנים- כאשר זהו הצד הנגדי לאזור בו נוצרה הפגיעה או החסימה. לרוב, פונקציות של גפיים תחתונות נפגעות פחות מאשר פנים וגפיים עליונות, בפגיעה בעורק זה. עורק ה- MCA מספק כשני שלישים מההמיספרה בקורטקס, וכן מבנים תת-קורטיקליים. עורק זה מתפצל לסעיף יורד (אחורי) וסעיף עולה (קדמי, נקרא גם הסעיף הרולנדי). הסעיף העולה (רולנדי) אחראי על אזורים הקשורים לשליטה מוטורית ועיבוד סנסורי- pre & post central gyrus. כמו כן אחראי הסעיף העולה על אזור ברוקה. הסעיף היורד אחראי על אספקת דם לאונה פריאטלית וטמפורלית, לרבות ה- optic radiation, אזור קורטקס הראיה האחראי לראיה מקולרית ואזור ורניקה. טרם פיצולו של ה- MCA לשני סעיפים אלו, קיימים ענפים הקרויים lenticulostriate, אשר יוצאים מהחלק המקורב ביותר של ה- MCA, ומספקים דם לגרעינים בזאליים וכן מסלולים מוטוריים של הפנים, היד והרגל. שכיחות חסימת הסעיף העולה היא פי 2–3 מאשר חסימת כל ה- MCA, ופי 10 מחסימת הסעיף האחורי. חסימת הענף העולה של ה- MCA תביא לתמונה הקלינית הבאה: שיתוק בצד הנגדי של הגוף (פחות ברגליים), ירידה בתחושה בצד הנגדי של הגוף, אפזיה (ברוקה) במידה והפגיעה אירעה באונה השמאלית, לעיתים יש סטיית מבט או הפרעת בליעה. חסימה של הענף היורד של MCA תביא לתמונה הקלינית הבאה: פגיעה בשדה הראיה מסוג המי-אנופסיה קונטרה-לטרלית הומונימית, אפזיה מסוג וורניקה ופגיעה באונה הפריאטלית. פגיעה באונה הפריאטלית יכולה לגרום לסימנים שונים כתלות בשאלה האם מדובר באונה הדומיננטית או האונה הלא דומיננטית של החולה- במידה וזוהי האונה הדומיננטית, הפגיעה נקראת גם תסמונת גרסטמן- מצב המאופין באגרפיה, אקלקוליה, חוסר יכולת להבדיל בין ימין ושמאל ולהבחין באצבעות. פעמים רבות מופיעה גם אפאזיה. במידה וזוהי האונה שאינה דומיננטית- הקליניקה תאופיין בהזנחת צד, בעיות מיקום במרחב, קושי למקם חפצים או בני אדם במפה, קושי להעתיק צורה או תבנית גאומטרית (אפרקסיה גאומטרית). תופעות של הכחשה או הזנחת צד, בפגיעה באונה לא דומיננטית פריאטלית, הן תופעות מוכרות ובעלות משמעות בהיבט השיקומי- למשל, אדם משותק, אשר מבקשים ממנו להרים יד והוא טוען שהיא בסדר גמור (מנגנון של denial) או מצב בו יש הזנחת צד- כאשר חצי הגוף הבריא מוציא את החלק החולה ממערכת החשיבה- למשל אדם מתגלח רק בצד אחד, אוכל רק מצד אחד בצלחת וכן הלאה. חסימה של ענפים lenticulostriate תביא לתמונה של אפזיה, ירידה בתחושה בחצי גוף ושיתוק בחצי גוף (המיפרזיס)- כולל הרגל. בפגיעה של MCA כולו ולעיתים בפגיעה בסעיף העליון בלבד, יש לעיתים סטיית מבט- סטיית מבט, פירושה כי הקורטקס מעורב (ולא רק הסאב-קורטקס). סטיית המבט נוצרת באופן שהעיניים שתיהן מסתכלות לכיוון הצד הפגוע במוח. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חשבו

חַשַבּוּ (על פי מכתבי אל-עמארנה: חַשַבֻ) הייתה עיר כנענית בארץ עמקו שבדרום בקעת הלבנון. נלחם בה תחותמס השלישי. יורשו, אמנחותפ השני כבש אותה, לקח בה שבויים ובזז אותה. אחד ממכתבי אל-עמארנה (א"ע 174) נכתב על ידי בִּיאֶרִי (באכדית: bi-e-ri), שליט חשבו, למלך מצרים. המכתב עוסק בבקשת עזרה ממלך מצרים כנגד פעילותו של איתגמה מושל קדש שפעל כנגד האינטרסים של מצרים בעמקו ונכנע לשופילוליומש הראשון מלך האימפריה החתית. המכתב הוא אחד מארבעת מכתבים (כולל 175, 176 ו-363) שנכתבו על ידי מושלי ערים שונות היושבים בעמקו ונוסחו כולם בנוסח מאוד דומה. מיקום העיר מזוהה עם תל חַשבֶּה שנמצא בין בעלבכ לשמסטאר. עמקו ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.