laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יותם אוטולנגי

יותם אוטולנגי (נולד ב-14 בדצמבר 1968) הוא שף ומסעדן ישראלי-בריטי. יותם אוטולנגי נולד בירושלים, ב-14 בדצמבר 1968, בנו של מיכאל, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים ורות, מנהלת תיכון. הוא גדל בשכונת רמת דניה בירושלים. בתום שירותו הצבאי למד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1997, עבר לבריטניה ולמד בבית הספר קורדון בלו בלונדון. אוטולנגי חי במערב לונדון עם בן זוגו, קרל אלן, ולהם שני בנים. אוטולנגי עבד כשף קינוחים במסעדת "דה קפיטל" בנייטסברידג'. משם עבר למסעדת "קנזינגטון פלייס" ולבסוף נעשה שף קינוחים ראשי ב"בייקר אנד ספייס" בצ'לסי, לונדון. ב-2002 הקים את "אוטולנגי דלי" (Ottolenghi deli) ביחד עם סמי תמימי ונועם בר. נכון ל-2010, אוטולנגי הוא הבעלים של מסעדות בארבעה אזורים שונים בלונדון: בנוטינג היל, בקנזינגטון, בבלגרביה ובאיזלינגטון. סניף איזלינגטון מתפקד כמסעדה בלבד, בעוד הסניפים האחרים מתפקדים כמעדניות טייק אוויי וכבתי קפה. בפברואר 2011 פתחה החברה שבבעלותו את "נופי" (NOPI), מסעדה ברחוב וורויק בסוהו, לונדון. בשנת 2018 פתח את מסעדת רובי (ROVI) במרכז לונדון המתמחה באוכל צמחוני ישראלי. אוטולנגי כותב טור אוכל שבועי במוסף סופשבוע של המגזין הגארדיאן שמכונה בשם "הצמחוני החדש" (The New Vegetarian) ב-2011 התרחב הטור וכלל גם מתכונים שאינם צמחוניים. אוטולנגי כתב שני ספרי בישול רבי-מכר: "ספר המתכונים", אותו כתב ביחד עם סמי תמימי (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת בשנת 2010) והספר Plenty, שזכה בפרס הספר הלאומי של גלקסי לשנת 2010, בקטגוריית מזון ומשקאות. Ottolenghi: The Cookbook (2008) (עם סמי תמימי) Plenty: Vibrant Vegetable Recipes from London's Ottolenghi (2010) Jerusalem: A Cookbook (2012) (עם סמי תמימי) Plenty More: Vibrant Vegetable Cooking from London's Ottolenghi (2014) Nopi: The Cookbook (2015) (עם רמאל סקולי) Sweet: Desserts from London's Ottolenghi (2017) (עם הלן גו) Ottolenghi Simple: A Cookbook (2018) Ottolenghi FLAVOUR (2020) (עם איקסטה בלפרייג') מדיה וקבצים בנושא יותם אוטולנגי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יותם אוטולנגי (באנגלית) יותם אוטולנגי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יותם אוטולנגי, דף שער בספרייה הלאומית האתר של מסעדת "נופי" הטור של יותם אוטולנגי בגארדיאן כתבות בעברית ענת באלינט, The Marker, עכבר העיר אונליין, מעורב ירושלמי בנוטינג היל, באתר הארץ, 25 באפריל 2008 אורלי פלאי-ברונשטיין, מטבח ישראלי חדש, אבל בלונדון, על השולחן, גיליון 172 אנחנו על מפת השולחן, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2009 יותם אוטולנגי וסמי תמימי, טובים השניים: הצצה לספר בישול חדש, באתר ynet, 8 באפריל 2010 אבשלום חלוץ, צלחת האליפות: הישראלים שמנהלים את המסעדה הכי יפה בלונדון, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2011 הלית קולט, כשגזר פגש בלסמי, בלונדון יש, 7 ביולי 2012 רונית ורד, יותם אוטולנגי וסמי תמימי (כמעט) חוזרים לירושלים, באתר הארץ, 4 בינואר 2013 שרית סרדס-טורטינו, ‏״לא הייתי מצליח ככה בארץ״, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2014 Alexandra Jacobs, ‏A Morning With the Star Chef Yotam Ottolenghi, New York Times, 1 באוקטובר 2015 דייוויד סקסטון, "נופי מציגה טוויסט חדש לרשת", Evening Standard‏, 3 במרץ 2011 (אנגלית) ליסה מרקוול, "נופי, רחוב וורויק 21–22, לונדון W1",‏ The Independent ‏6 במרץ 2011‏ (אנגלית) "הצמחוני החדש" הגארדיאן (אנגלית) פרסי הספר הלאומי של גלקסי לשנת 2010
פסיכולוגיית מעמקים

פסיכולוגיית המעמקים היא שם כולל לגישות פסיכואנליטיות המדגישות את חשיבות הלא-מודע של האדם, והקשר בינו לבין המודעות. במהלך טיפול ומחקר באמצעות גישות אלו, המטרה היא להעמיק את ההבנה על החוויה הפנימית של האדם. המונח נטבע לראשונה על ידי אחד מראשוני שיטת הפסיכואנליזה, הפסיכיאטר הגרמני אויגן בלוילר, בסוף המאה ה-19, בהתייחס לגישות פסיכואנליטיות לטיפול ומחקר בתחום זה, המדגישות את חשיבות הלא-מודע. לאורך השנים המונח התפתח על ידי תאורטיקנים ידועים כגון זיגמונד פרויד, ז'אן פיאז'ה וקרל גוסטב יונג, וכיום היא משמשת הן בגישה הפסיכואנליטית והן בגישה היונגיאנית. כיום קיימות שלוש גישות שהתפתחו לאורך השנים והשתמשו ברעיונות מתוך פסיכולוגיית המעמקים: תאוריית יחסי אובייקט (של מלאני קליין, דונלד ויניקוט ואחרים), פסיכולוגיה אינדיבידואלית (של אלפרד אדלר), ופסיכולוגיה יונגיאנית (של קרל גוסטב יונג). יש הכוללים גם את הגישה האקזיסטנציאלית, פסיכולוגיית הגשטאלט או הפסיכולוגיה ההומניסטית. על פי פסיכולוגיית המעמקים, נפש האדם מורכבת מתהליכים נפשיים שחלקם מודעים, חלקם לא-מודעים, וחלקם מודעים באופן חלקי. הלא-מודע כולל חוויות, רגשות ודחפים שהודחקו, מכיוון שהם לא נעימים ומפריעים לאדם בניהול שגרת חייו. על פי יונג וממשיכי דרכו, שפיתחו והדגישו את רעיון פסיכולוגיית המעמקים, חלק מהתכנים הלא-מודעים מתקיימים באמצעות ארכיטיפים (רעיונות וסמלים המופיעים בכל התרבויות), המופיעים בלא-מודע הקולקטיבי של האנושות. מטרת הטיפול באמצעות רעיונות של פסיכולוגיית המעמקים היא לחשוף את המניעים הנסתרים והלא-מודעים של האדם, כדי להבין את הבסיס לקשיים הרגשיים, הקוגניטיביים וההתנהגותיים שלו וכן את הבסיס להפרעות הנפשיות שיש לו. לטענת העוסקים בשיטה, עצם חשיפת מניעים לא-מודעים אלו תורמת לשיפור מצבו של המטופל. במהלך הטיפול משתדלים העוסקים בפסיכולוגיית המעמקים, יחד עם המטופל, לחדור אל נבכי נפשו באופן מעמיק יותר משיטות טיפול אחרות. שיטות הטיפול כוללות שיחות מעמיקות עם המטפל, אסוציאציות חופשיות, פירוש חלומות ועוד. למרות שהתאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. קיימת גם ביקורת על האפקטיביות הנמוכה של הטיפול הפסיכואנליטי. אריך נוימן, פסיכולוגית המעמקים ומוסר חדש. מגרמנית: שמעון זנדבנק. הוצאת שוקן, תשכ"ד. פסיכולוגיית המעמקים, באתר Dictionary of psychology (באנגלית) What is depth psychology?, באתר All Psychology Careers (באנגלית) Depth Psychology Alliance, אתר העוסק בפסיכולוגיית המעמקים (באנגלית) Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37 Evan Mayo-Wilson et al, Psychological and pharmacological interventions for social anxiety disorder in adults: a systematic review and network meta-analysis, The Lancet Psychiatry 1, 2014-10, עמ' 368–376 doi: 10.1016/S2215-0366(14)70329-3 Xinyu Zhou et al, Comparative efficacy and acceptability of psychotherapies for depression in children and adolescents: A systematic review and network meta-analysis, World Psychiatry 14, 2015-06, עמ' 207–222 doi: 10.1002/wps.20217
אינדקס מרק

אינדקס מרק (Merck Index; על שם חברת התרופות הגרמנית Merck) היא אנציקלופדיה של כימיקלים, תרופות ותרכובות ביולוגיות המכילה מעל 10,000 ערכים ומפורסמת על ידי החברה המלכותית לכימיה. לאינדקס חשיבות רבה בקרב מדענים ברחבי העולם, הוא מאפשר גישה למידע על כמעט כל כימיקל שנחקר ברמה מספקת. כל ערך על חומר מכיל נוסחה כימית ונוסחת מבנה, תכונות מאפיינות של החומר כגון טמפרטורת היתוך וטמפרטורת רתיחה, תרכובות בהן החומר מסיס, שימושים, מספר CAS ועוד. ליד כל מידע נמצא המקור שממנו הוא נלקח, בדרך כלל ספר או עבודה של החוקרים; האמינות לפיכך היא מרבית. המהדורה הראשונה של אינדקס מרק יצאה בשנת 1889. על ידי קבוצת מרק והיא שימשה בעיקר כקטלוג לחומרים הכימיים הרבים שהחברה מכרה. שנתיים לאחר מכן הוקמה לקבוצת מרק חברת בת אמריקאית, שגם היא פרסמה את האינדקס. במהלך מלחמת העולם הראשונה לקחה ממשלת ארצות הברית אחוזים מחברת הבת האמריקאית, הפרידה בין שתי החברות, והמשיכה לפרסם מהדורות חדשות בשם החברה האמריקאית. בשנת 2012 הועבר האינדקס מרק לאגודה המלכותית לכימיה. שהחלה לפרסם את האנציקלופדיה גם באינטרנט. ערך על תרכובת באינדקס מרק יכלול לרוב: מספר ה-CAS של התרכובת. השמות הנפוצים של התרכובת ושם הIUPAC שלה. הנוסחה הכימית של התרכובת. המסה המולקולרית של התרכובת. שרטוט מבנה התרכובת. תיאור מראה החומר. נקודת רתיחה ונקודת התכה. מסיסות בממסים נפוצים. קישורים חיצוניים לספרות אחרת בנוגע לסינתזה הכימית של התרכובת. מידע על אמצעי זהירות וסכנות (MSDS) מהדורה ראשונה (1889) - על ידי קבוצת מרק (גרמניה) מהדורה שנייה (1896) - פורסמה על ידי חברת הבת האמריקאית מהדורה שלישית (1907) מהדורה רביעית (1930) מהדורה חמישית (1940) מהדורה שישית (1952) מהדורה שביעית (1960) - נערכה על ידי פול ג'י סטכר מהדורה שמינית (1968) - נערכה על ידי פול ג'י סטכר מהדורה תשיעית (1976) - נערכה על ידי מרתה וינדהולץ מהדורה עשירית (1983) - נערכה על ידי מרתה וינדהולץ, מסת"ב 0-911910-27-1 מהדורה אחת עשרה (1989), ISBN 0-911910-28-X מהדורה שתים עשרה (1996) - נערכה על ידי סוזן בודווארי, מסת"ב 0-911910-12-3 מהדורה שלוש עשרה (2001) - נערכה על ידי מריאדל אוניל, מסת"ב 0-911910-13-1 מהדורה ארבע עשרה (2006) - נערכה על ידי מריאדל אוניל, מסת"ב 978-0-911910-00-1 מהדורה חמש עשרה (2013) - נערכה על ידי מריאדל אוניל, המהדורה הראשונה תחת החברה הממלכתית לכימיה, מסת"ב 978-1-84973670-1 אתר האינטרנט הרשמי של אינדקס מרק (באנגלית) האתר הרשמי של חברת Merck RSC acquires The Merck Index, RSC The Merck Index* Online
קוקטייל יין

קוקטייל יין הוא קוקטייל על בסיס יין. מרכיבו העיקרי הוא יין: יין אדום, יין לבן או שמפניה והמעורבב עם משקה אלכוהולי, משקה קל, משקה מוגז או שילוב שלהם. ניתן גם להוסיף פירות או תבלינים אל תערובת הנוזלים. את הקוקטייל נהוג להגיש בכוסות יין. קיר (קוקטייל) סנגריה טינטו דה וראנו שפריצר מדיה וקבצים בנושא קוקטייל יין בוויקישיתוף מתכונים לקוקטיילי שמפניה ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלוי

בלוי (Bloy) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ומשמעותו כחול. האם התכוונתם ל... ד"ר יהודה אריה בלוי (1861–1936) – חוקר יהדות, מנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט. יעקב בלוי – דיין ופוסק ישראלי יוס'ל בלוי – מעסקני חב"ד בארץ ישראל טוביה בלוי – סופר, עסקן, ורב קהילה חב"די משה בלוי – ממנהיגי העדה החרדית הרב משה יהודה בלוי (1912–2003) – מהדיר ספרי הראשונים עמרם בלוי – מנהיג ומייסד נטורי קרתא רות בלוי (בן דוד) – גיורת שהייתה מעורבת בחטיפת יוסל'ה שוחמכר, נישאה לאחר מכן לעמרם בלוי. יוסף חיים בלוי – רב העיר אשקלון בלו בלאו בליה
קומפלקס הספורט אולימפיסקי

קומפלקס הספורט "אולימפיסקי" (ברוסית: Спортивный комплекс Олимпийский) הוא אחד מהיכלי הספורט הגדולים ביותר ברוסיה השוכן בנפת משצ'אנקה במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה, בשדרות אולימפיסקי, לא הרחק מתחנת המטרו "שדרות השלום". הקומפלקס נבנה ב-1980 במקום אצטדיון בורובסטניק שנהרס. המבנה נבנה במיוחד עבור אולימפיאדת 1980 במוסקבה. מאז שנפתח הקומפלקס נותר קומפלקס הספורט הגדול ביותר באירופה מסוגו ובעת פתיחתו לא היו אולמות ספורט מקבילים לו בעולם. בינואר 2019 המתחם נסגר לצורך שיפוצים שיימשכו 3 שנים. הקומפלקס מורכב משני אולמות: אולם סגלגל רחב ובו אצטדיון מקורה; ואולם סגלגל קטן יותר ובו מספר בריכות שחייה. האצטדיון מכוסה בתקרה בעובי 5 מילימטר. הקומפלקס נבנה על פי פרויקטים משותפים של אדריכלים ממוסקבה ושאר ברית המועצות, כשבראשם מיכאיל פוסוחין וב. טיכור. המהנדס ו. נאדז'דין פיקח על עבודת הבנייה. הבנייה החלה ב-1977 על ידי חברת גלבמוספרומסטרוי (Главмоспромстроя). הקומפלקס מכיל בתוכו: אצטדיון מרכזי בן 35,000 מושבים (שטח: 126×90 מטר, 24 מטר גובה) אולם ספורט להתעמלות (שטח: 42×24 מטר) אולם משחקים לקבוצות כדורעף וקטרגל (שטח: 42×24 מטר). אולמות כוריאוגרפיה אולם קרח סאונה שתי בריכות שחייה אולימפיות מרכז עיתונות בן 120 מקומות חנייה ל-500 רכבים ו-250 אוטובוסים אולימפיאדת מוסקבה (1980) הספרטקיאדה: 1983, 1986 תחרויות משחקי הידידות בקרב המדינות הסוציאליסטיות 1984 משחקי הרצון הטוב 1986 אליפויות עולם: בהתעמלות מכשירים 1981 אליפות עולם בספורט תת-ימי 1982 אליפות העולם באגרוף 1989 אליפות עולם בהוקי כדור 1989, 2008 אליפות העולם בקיקבוקס 1993, 1994, 1995, 1997 ו-2001 אליפות העולם בקראטה 1997, 2000 אליפות העולם בשחייה 2002 אליפות העולם באתלטיקה אולמות 2006 אליפות העולם בהתעמלות אמנותית 2010 אליפות העולם בהיאבקות נשים 2010 אליפות העולם לנוער בהוקי כדור 1987, 1988 אליפויות אירופה: בהתעמלות 1987 בטאקוונדו 1993 בשחייה 1999 בקראטה 2002 בכדורעף 2007 גביע אלופות אירופה: בהוקי קרח 1981 בהוקי כדור 1982 פיינל פור היורוליג 2005 טורנירי טניס: גביע הפדרציה קרמלין קאפ גביע דייוויס גביע אלופות חבר המדינות אירוויזיון 2009, שלקראתו נערך שיפוץ מקיף בקומפלקס. כמו כן, אירח הקומפלקס קונצרטים בינלאומיים למוזיקה של מיטב אמני תבל, בהם: בריטני ספירס, רמשטיין, שאקירה, סקורפיונז, מטאליקה, אלטון ג'ון, ג'ורג' מייקל, מייקל ג'קסון, מדונה, אוזי אוסבורן, אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב, מקסים ואחרים. מדיה וקבצים בנושא קומפלקס הספורט אולימפיסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קומפלקס הספורט אולימפיסקי График работы СК «Олимпийский» в 2019 году В Москве снесен спорткомплекс "Олимпийский"
קתרין הריסון

קתרין הריסון (באנגלית: Kathryn Harrison; נולדה ב-20 במרץ 1961) היא סופרת אמריקאית. גדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה, אצל הורי אמה. סבתה הייתה יהודיה, ואמה התנצרה בהגיעה לבגרות. הריסון בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת סטנפורד באנגלית ותולדות האמנות ב-1982, ותואר שני באמנות (Master of Fine Arts) מאוניברסיטת איווה ב-1987. ב-1997 זכתה לפרסום עת יצא ספרה "הנשיקה", אשר לו בסיס אוטוביוגרפי. בספר מתארת הריסון את התפתחותו של קשר רגשי ומיני בינה לבין אביה, שהחל בהיותה בת 20. קשר זה של גילוי עריות בינה לאביה, אותו פגשה פעמים ספורות לפני גיל 20, נמשך ארבע שנים. הריסון הושפעה מסיפורי סבתה על חוויותיה בשאנגחאי שבסין, בה התגוררה עד 1920. בשנת 2000 פרסמה רומן העוסק בסוגיות הקשורות במסורת הסינית של כריכת כפות רגליהן של ילדות סיניות לשם הצרתן באופן מלאכותי, כחלק מאידיאל היופי הנהוג במסורת זו. תאוריה של הריסון אודות כיסא הקשירה האכזרי של הילדות, וכן תיאורי מין בוטה בספרה, עוררו ביקורת בקרב הסינים. ב-2002 יצא ספרה "אישה, כלב, ים", רומן אודות מדען אמריקאי המגיע ב-1915 לאזור שומם באלסקה, כדי להקים תחנה מטאורולוגית. הספר נכתב בהשראת חוויותיו של סבה באלסקה, בה עבד בצעירותו. ספר זה הצליח מסחרית פחות מקודמיו. הריסון מרצה בנושא כתיבת זכרונות במסגרת מכללת האנטר באוניברסיטה העירונית של ניו יורק. נשואה לקולין הריסון, סופר ועורך ספרותי, ולזוג שלושה ילדים. מתגוררת בברוקלין, ניו יורק. הנשיקה (1997) - יצא בעברית ב-1998 (תרגום: עתליה זילבר), הוצאת עם עובד כיסא הקשירה (2000) - יצא בעברית ב-2001 (תרגום: אלינוער ברגר), הוצאת עם עובד אישה כלב ים (2002) - יצא בעברית ב-2005 (תרגום: סמדר מילוא), הוצאת עם עובד אתר האינטרנט הרשמי של קתרין הריסון (באנגלית) שירי לב-ארי, "כשאבא דרש ממני סקס - נכנעתי", באתר ynet, 1 במאי 2010 אריאנה מלמד, קשור אותי, אהוב אותי - על "כיסא הקשירה", באתר ynet, 23 ביולי 2001
שלוש הגונות

לפי הפילוסופיה ההינדית, לכל ההיבטים של המציאות, לכל ה"יש" בעולם – כמו מזון, מחשבה, דיבור, נטייה אישית, יש גונה. המושג מגיע בעיקר מפילוסופית הסמקיה (Samkhya) בה עולם הטבע (ה-Prakṛti) מורכב משלוש הגונות. יש שלוש 'איכויות', שלוש גונות, שהשילוב ביניהן יוצר את המגוון של הנטיות ההתנהגותיות. כלומר, כל נטייה התנהגותית מושפעת משילוב הגונות המשתנה ממקרה למקרה. שלוש הגונות הן למעשה כמו שלושת צבעי היסוד שהעירוב ביניהם הוא היוצר את המגוון האדיר של הצבעים בטבע. כך השילוב בין הגונות הוא שנותן את האופי לכל דבר הקיים בעולם. פירוש המילה גונה הוא חבל. בדומה ליין-יאנג בפילוסופיה הסינית מדובר על ניגוד בין כוחות הטוב (סטווה) והרע (רגאס וטמאס). סטווה – (Sattva) מילולית צלילות, מיוצגת על ידי הצבע צהוב: הסטווה מבטאת את הטוב וההרמוניה, מצב של אנרגיה פנימית מאוזנת. אדם בעל נטייה סטוואית יהיה אדם בעל מודעות עצמית, טיפוס שלו ונטול כעס. הסטוואי יהיה אדם טוב כלפי עצמו וכלפי הסובבים אותו. רג'אס – (Rajas) מילולית להיטות, מיוצגת על ידי הצבע אדום: הרג'אס מבטא פעילות, תשוקה, צמיחה ושינוי, עודף אנרגיה. הטיפוס הראג'סי יהיה אנרגטי, מתוח, עיקש ובעל דמיון מפותח. טמאס – (Tamas) מילולית בערות או עכירות, מיוצגת על ידי הצבע כחול: הטמאס מתקשר לחושך, כבדות, התנגדות, בורות, וחוסר אנרגיה. אדם טמאסי הוא הפכו של הרג'אס – הוא יהיה שרוי באי פעולה. חוק השינוי - שלוש הגונות נמצאות תמיד במזיגה זו בזו ובשינוי. אם קיים איזון הוא זמני ועלול להשתנות. הגונות מתחרות זו בזו על הדומיננטיות ולפיכך יש שינוי בטבע. חוק ההתמדה – בכל מצב נתון יש איכות אחת, גונה אחת שלטת. איכות זו תתמיד למשך זמן מה, עד לשינוי הבא. כך, לדוגמה, בבוקר הגונה השלטת היא הסטווה, במשך שאר שעות היום הרג'אס תשלוט ושעות הערב והלילה עד חצות הן שעותיה של הטמאס. מטרת היוגי היא להשיג הלך רוח סאטווי. דבר זה יושג על ידי אכילה נכונה ותרגול. על פי היוגה והאיור ודה (מדע הרפואה ההודי) ניתן לשלוט על שלוש הגונות באמצעות תזונה, תרגול וטיהור הגוף וההכרה. כך, למשל, על מנת להגיע לאיזון טוב מבחינת שלוש הגונות יש לאכול על פי האיור-וודה תזונה הכוללת פירות טריים, ירקות חיים או מבושלים קלות, דגנים מלאים ועוד.
אין עונשין אלא אם כן מזהירין

אין עונשין אלא אם כן מזהירין הוא כלל הלכתי־תלמודי, לפיו לא ייתכן עונש על עבירה כל שהיא מהתורה, בלי שיצוין במפורש בתורה אזהרה שלא לעבור על עבירה זו. כלל זה תקף עבור עבירות פליליות שעונשן הן בידי אדם, כדוגמת מיתה בידי אדם, או עונש מלקות, אך לא לגבי עונשי שמיים, כגון כרת ומיתה בידי שמים. כלל זה אינו תקף לגבי משפט אזרחי, כדוגמת תשלומי ממון במשפט העברי. הכלל אין עונשין אלא אם כן מזהירין מתגלה במקומות רבים בתורה בהן מצינו שהתורה אוסרת על עשיית מעשה מסוים ("אזהרה") ושבה ופוסקת את העונש של מי שעובר על האיסור ("עונש"). דוגמה לכך היא פרשת עריות כאשר בפרשת אחרי מות התורה מאריכה לפרט את רוב איסורי העריות, ובפרשה שלאחריה, פרשת קדושים, שבה התורה וכופלת את האיסורים ואף מפרטת את עונשו של כל אחד מהם. חז"ל במסכת סנהדרין (דף נו עמוד ב) פירשו שהסיבה לכפילות היא הצורך להזהיר קודם הענישה שכן "לא ענש אלא אם הזהיר". כלל זה חוזר פעמים רבות במדרשי הלכה אודות איסורי תורה, כאשר השאלה הנשאלת שם היא בדרך כלל: "עונש מצינו (=פסוק המציין את העונש), אזהרה מנין?". כמו כן בעניין חלק ממצוות בני נח מביאה הגמרא הוכחה שבני נח הוזהרו מלעבור עליהן, מכך שנענשו עליהם: "ובגלל התועבות האלה השם מוריש אותם מפניך", והרי "לא ענש הכתוב אלא אם כן הזהיר". על כן מסיקים שבני נח הוזהרו עליהן, למרות שהאזהרה אינה מפורשת בתורה. הרמב"ם כותב בספר המצוות: ש"כל מה שנאמר בתורה שהעושה דבר פלוני יומת, או שהוא חייב כרת - ידענו בבירור שאותו הדבר מוזהרים עליו ושהוא בלא תעשה". ערך מורחב – התראה בפירוש המשניות לרמב"ם, מבואר שדין ה"התראה", הקובע כי עונש בבית דין לא יוטל אלא אם כן התבצעה התראה מפי העדים לעובר העבירה שהדבר אסור ונושא עונש נובע אף הוא מיסוד הכלל, שאין עונשין אלא אם כן מזהירין. בספר החינוך (מצווה ס"ט) מנמק את הכלל: לא יספיק לנו הזכרת העונש במצווה מבלי אזהרה. וזהו שיאמרו רבותינו ז"ל תמיד: "עונש שמענו אזהרה מנין", והענין הוא מפני שאם לא תבוא לנו בדבר מניעת האל, אלא שיאמר "עושה דבר פלוני יענש בכך", היה במשמע שיהיה רשות ביד כל הרוצה לקבל העונש ולא יחוש לצערו לעבור על המצוה ולא יבוא בזה כנגד חפץ השם יתברך ומצותו, ויחזור דבר המצוה כעין מקח וממכר, כלומר הרוצה לעשות דבר פלוני יתן כך וכך ויעשהו או יתן שכמו לסבול כך ויעשהו, ואין הכוונה על המצוות בכך, אלא שהאל לטובתנו מנענו בדברים והודיענו במקצתן העונש המגיע לנו מיד מלבד העברת רצונו שהיא קשה מן הכל. וזהו אמרם ז"ל בכל מקום לא ענש אלא אם כן הזהיר, כלומר לא יודיע האל העונש הבא עלינו על העברת המצוה אלא אם כן הודיענו תחילה שרצונו הוא שלא נעשה אותו הדבר שהעונש בא עליו. פרשנותו של בעל החינוך היא, שהעונש קובע רק את תוצאת המעשה ככל הנוגע לעושה המעשה, אך לא ביחס לאיסור עצמו, שלו יש חשיבות עצמאית כמעשה הנוגד את רצון השם, ולא רק בגלל העונש. מכיוון שכך לא ייתכן שהתורה תעניש על דבר שאסור ללא אזהרה מוקדמת, שכן אז היה ניתן לחשוב כי מדובר למעשה בברירת מחדל העומדת בפני האדם והאומרת כי קיימת בפניו אפשרות הענישה הבאה בחשבון אם הוא רק מעוניין בכך, ועל כך באה אזהרת התורה המצווה את האדם לא לעשות את המעשה ללא תלות בעונש העלול לבוא לו בשל כך. האנציקלופדיה התלמודית כרך א', בערך אזהרה עמ' תט"ו - תי"ט
סמל יוטה

החותם הגדול של מדינת יוטה נקבע בחוק ב-3 באפריל 1896, במהלך המושב הראשון של בית המחוקקים המדינתי. החותם המקורי עוצב על ידי הארי אדוארדס ועלה 65 דולרים. החוק מתאר את העיצוב כך: החותם הגדול של מדינת יוטה יהיה בקוטר של שניים וחצי אינצ'ים, ובצורה הבאה: במרכז מגן, מעליו רוכן עיטם אמריקני בכנפיים פרושות; חלקו העליון של המגן מנוקב על ידי שישה חצים מוצלבים; תחת החיצים יופיע המוטו "תעשייה"; תחת המוטו כוורת, שמשני צדדיה גדלות שושנים ; תחת הכוורת יהיו הספרות "1847"; בכל אחד מצדי המגן דגל אמריקני; מסביב לכל, ליד שולי הסמל, החל מהחלק השמאלי התחתון, המילים "החותם הגדול של מדינת יוטה", והספרות "1896" בבסיס הסמל. הסמל משמש כמוטיב המרכזי בדגל המדינה. עיטם לבן-ראש – הציפור הלאומית של ארצות הברית תעשייה – המוטו הלאומי כוורת – מסמלת את יוטה, הייתה בשימוש לא רשמי לפני עיצוב הסמל 1896 – שנת צירופה של יוטה כמדינה ה-45 לארצות הברית 1847 – שנת הגעתם של המורמונים ליוטה בהנהגת בריגהם יאנג שושנים (Sego Lily) – הפרח הלאומי של יוטה. בנוסף לחותם המדינה, למושל יש חותם אישי. חותם המושל זהה לסמל המדינה, אלא שנוספות לו ספרות רומיות המציינות את מספר המושל המכהן בתפקיד ומתחלפות בכל עת שנכנס לתפקידו מושל חדש. נכון לשנת 2011 החותם נושא את המספר XVII, ומייצג את גארי הרברט, המושל ה-17 במספר מאז צירופה של יוטה לארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא סמל יוטה בוויקישיתוף דגל וסמל יוטה, באתר רשמי של ממשלת יוטה. (באנגלית) החוק מציין את הפרח "Sego Lily", שהוא הפרח הלאומי של יוטה.
קיקה

האם התכוונתם ל... קיקה (סרט) – סרט קולנוע ספרדי משנת 1993 קיקה (חברה) – רשת חנויות רהיטים בינלאומית שמרכזה באוסטריה קיקה גרסיה – כדורגלן ספרדי
איגוד השחייה בישראל

איגוד השחייה בישראל הוא עמותה ציבורית רשומה המרכזת והמייצגת את ענף השחייה בישראל, הליגות השונות, אליפויות ישראל בשחייה, אליפויות ישראל בשחייה אמנותית, אליפויות ישראל במים פתוחים, תחרויות השחייה של המכביה ונבחרות ישראל השונות בשחייה לנוער, לגברים ולנשים כאחד וכן נבחרות ישראל בשחייה אומנותית. במרץ 2024 לאחר התפטרות יו"ר איגוד השחייה מיקי חליקה מונתה עדי ביכמן לממלאת מקומו עד לבחירות בעמותה שיערכו בספטמבר 2024. מנכ"ל האיגוד הוא מיקי גפן. משרדי האיגוד נמצאים במכון וינגייט, נתניה. אברהם גינזבורג (אברשה) 1958 - 1978 טל רגב צבי רטרט 1978 - 1986 סלי מזור 1986 - 1992 פיני פלד 1992 - 2000 משה הירש 2000 - 2002 נועם צבי 2002 - 2015 שי שכנר 2015 - 2016 סימון דוידסון 2016 - 2021 מיקי חליקה 2021 - 2024 עדי ביכמן (ממלאת מקום) 2024 אתר האינטרנט הרשמי של איגוד השחייה בישראל איגוד השחייה בישראל, ברשת החברתית פייסבוק איגוד השחייה בישראל, ברשת החברתית אינסטגרם איגוד השחייה בישראל, סרטונים בערוץ היוטיוב איגוד השחייה בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל" אסי ממן, ‏אין מספיק בריכות - והשחייה בארץ לא מתקדמת, באתר ONE‏, 22 בפברואר 2020 מיכאל אוריה, ‏לראשונה: בריכה אולימפית תוקם בעיר חרדית בעלות 35 מיליון שקל, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2021
וולברהמפטון

וולברהמפטון (באנגלית: Wolverhampton, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר ומטרופולין אזורי במחוז וסט מידלנדס שבאנגליה. היא גם אחד ממרכזי התעשייה, המסחר והאקדמיה העיקריים במחוז סטאפורדשייר. "וו'טון" או "וולבס", כפי שהעיר מכונה בפי רבים, ממוקמת צפונית-מערבית לשכנתה הגדולה יותר, ברמינגהאם. אוכלוסייתה של וולברהמפטון, המשתרעת על פני 69.44 קמ"ר, מנתה בשנת 2006 כ-236,900 תושבים. זוהי העיר השלוש-עשרה בגודלה באנגליה. העיר קרויה על שמה של הנזירה הסקסונית ליידי וולפרונה, אשר ייסדה את היישוב (או ליתר דיוק, את המנזר שסביבו התפתח מאוחר יותר) בשנת 985 לספירה. במאה ה-13 הייתה וולברהמפטון לעיירת מסחר משגשגת, ובעיקר בענף הצמר. במאה ה-16 התפתחה בעיר תעשיית מתכות יציבה, שהתמקדה בייצור מפתחות ומנעולים. חרשי ברזל ונחושת הקימו גילדה משמעותית בעיר. הימצאותם של מצבורי פחם וברזל בקרבת העיר הביאו לפריחה תעשייתית ניכרת במאה ה-19, ולאורך התקופה הוויקטוריאנית נחשבה וולברהמפטון לעיירה עשירה לכל דבר. כתוצאה מכך העיר הייתה ועודנה מוקד משיכה למהגרים רבים: במאה ה-19 היו אלה אירים וולשים שחיפשו בעיר את מזלם; כיום רוב המהגרים מגיעים מהאיים הקאריביים, מדרום-מזרח אסיה וממזרח אירופה. בשנת 1927 הותקנו בעיר רמזורים, המצאה שטרם נראתה עד אז באנגליה. כיום העיר נהנית ממערכת תעבורה משוכללת, הכוללת אוטוסטרדות, רכבת תחתית, וכן נמל תעופה קטן. וולברהמפטון היא מקום מושבו של עיתון הערב הנקרא ביותר בבריטניה, ה"אקספרס אנד סטאר". בשנת 1835 הוקם בעיר המוסד העירוני למכניקה. היה זה גלגולו הראשון של המוסד האקדמי המרכזי בעיר, אוניברסיטת וולברהמפטון, אשר זכתה למעמד אוניברסיטה מוכרת בשנת 1992. מוסד חינוכי מפורסם אחר בעיר הוא בית הספר לדקדוק של וולברהמפטון, אשר הוקם בשנת 1514 וככזה נחשב לאחד מבתי הספר העתיקים באנגליה שעודם פעילים כיום. לזכותה של קבוצת הכדורגל המקומית, וולברהמפטון וונדררס, שלושה תוארי אליפות. מדיה וקבצים בנושא וולברהמפטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וולברהמפטון (באנגלית)