laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סוד כמוס

סוד כמוס (באנגלית: The Secret Show; מילולית: "המופע הסודי") היא סדרת אנימציה לילדים שהוקמה על ידי ה-BBC המתארת את ההרפתקאות של שני הסוכנים ויקטור ואניטה המנסים להציל את העולם, בישראל הסדרה שודרה ב-2006 בערוץ 23 וב-2011 בערוץ הילדים ולוגי. ויקטור ואניטה הם צמד סוכנים מסוכסך אשר עובדים יחד עם פרופסור פרופסור ועם הצ'יף להציל את העולם מפני אנשים כמו דוקטור דוקטור. ויקטור וולט (רועי בר נתן / דניאל מגון) השותף של אניטה. אניטה נייט (טלי אורן / נעמה אוזן) השותפה של ויקטור. פרופסור פרופסור (אברהם מור / עפרון אטקין) הפרופסור של החבורה, בן אדם זקן ונמוך קומה שמרכיב משקפיים. הצ'יף (שמוליק טנא / עמי מנדלמן) הבוס של ויקטור ואניטה שכל הזמן מחליף את שמו לשמות מגוחכים במיוחד, כגון: 'אוינקי דונקי' או 'הולה בולה' וכו'. סבא (שמוליק טנא / עמי מנדלמן) סבם המשוגע של ויקטור ואניטה, מופיע לפעמים עם סבתל'ה. סבתל'ה (שרית סרי) סבתם של ויקטור ואניטה, בעלת תוכנית ששמה "הארנבונים הוורודים". הסוכן ריי (ניקו בר / עמי מנדלמן) הבוס של הסוכנים החשאים בעל קול עמוד מאוד, וצובע את שיערו בכחול. דוקטור דוקטור (שרית סרי) הרשעה בסדרה, שתמיד מצליחה לברוח מעונש. סטייסי סטאר (שרית סרי). מנהיגת העולם (טלי אורן) מלכה שמנהיגה על העולם. "סוד כמוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סוד כמוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סוד כמוס", באתר Metacritic (באנגלית) "סוד כמוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ניל הצבעים

ניל הצבעים (שם מדעי: Indigofera tinctoria) הוא מין של צמח בעל פרחים ממשפחת הקטניות. הצמח ידוע יותר בשם אינדיגו, והיה המקור הראשון לצבע האינדיגו. הצמח מגודל למטרות הפקת הצבע באסיה ובאפריקה זה מאות שנים, ומוצאו המקורי אינו ידוע. ניל הצבעים הוא שיח בגובה מטר עד שניים, שעשוי להיות חד-שנתי או רב-שנתי בהתאם לאקלים בו הוא צומח. לצמח עלים אליפטיים המסודרים בצורת נוצה, עם עלה בקצה. הפרחים פרפרניים בגוון ורוד. עלי הצמח נקטפים ומותססים במים, עד שהגליקוזיד המצוי בהם, אינדיקן, הופך לאינדיגוטין. לאחר מכן התוצר מעורבב עם בסיס חזק כגון נתרן הידרוקסידי והופך למוצק. את גושי הצבע דוחסים לקעריות ומשם הם עוברים לפס הייצור. קטיפת פרח האינדיגו מהצמח, חייבה מלאכה ידנית קשה וסיזיפית, שחייבה כוח אדם רב וזול, על מנת שהגידול ישתלם. בארצות הברית עד מלחמת האזרחים, גודל הצמח במטעים, באמצעות עבודת עבדים, בדומה לקטיף הכותנה. באזורים אחרים בעולם, בעיקר בקולוניות בריטיות ביבשת אסיה, נעשתה קטיפת הפרח באמצעות עובדים קשי יום בשכר זעום. מלחמת העצמאות האמריקאית הפחיתה משמעותית את כמות האינדיגו המיובא מאמריקה ופגעה בבעלות הבריטית עליו. לכן, החל מ-1777 פעלו משתלות ניל בריטיות באזורים רבים בהודו ובבנגל. ככל שעלה ערך האינדיגו כצבע בדים כך התפשטו שדות הניל. האיכרים המקומיים שתלו ניל במקום גידולי מזון, ועבדו עבור בעלי המשתלות. את יבול הניל מכרו האיכרים לבעלי המשתלות תמורת 2.5% מערך השוק של היבול. כל איכר לקח הלוואה, ובגלל ההכנסות הזעומות שקיבל, לא יכול היה להחזיר אותה והיא אף הועברה ליורשיו. בעלי המשתלות היו מוגנים על ידי חוק, ויכלו להרוס את בתי האיכרים אם אלו התקוממו. בשנת 1833 נחקק חוק שהתיר לבעלי המשתלות "יד חופשית" בכל הנוגע לניהול משק הניל. בשנת 1859 הכריזו האיכרים בבנגל על מרד בפני האימפריה הבריטית, וסירבו לשתול ולטפח את מטעי הניל. המרד היה לא-אלים, אך דוכא ביד קשה ומספר איכרים נטבחו על ידי הבריטים, כעונש על "פשעם". עם זאת, המרד זכה לתמיכה עממית והתפשט ברחבי הודו. בעקבות החשיפה בעיתונות, ידעו הלקוחות באירופה כי "אף תיבת אינדיגו לא הגיעה לאירופה ללא שפיכות דמים" - דבר שתרם לשינוי דעת הקהל לטובת האיכרים. הצלחתו היחסית של המרד הלא-אלים השפיעה רבות על ההתנהגות העתידית של ההודים מול הבריטים - במיוחד על הפילוסופיה של גנדי. מדיה וקבצים בנושא ניל הצבעים בוויקישיתוף ניל הצבעים, באתר ITIS (באנגלית) ניל הצבעים, באתר NCBI (באנגלית) ניל הצבעים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ניל הצבעים, באתר Tropicos (באנגלית) ניל הצבעים, באתר GBIF (באנגלית) ניל הצבעים, באתר The Plant List (באנגלית) ניל הצבעים, באתר IPNI (באנגלית) Page:Nil Durpan.djvu/10 - Wikisource, the free online library, en.wikisource.org
קוראם נוביס

צו קוראם נוביס (בלטינית: Coram Nobis שמשמעו "בפנינו") הוא צו בבקשה לעיון חוזר בהחלטה קודמת של בית המשפט, כסעד מן היושר בפני בית משפט של יושר, כדי לתקן טעות שנפלה בבסיס ההחלטה הקודמת, ועל מנת להביא להגשמת הצדק, בהיעדר דרך אחרת לקבל סעד מלפני בית המשפט. בקשה זו מוגשת על ידי אדם אשר מיצה את כל הזכויות הדיוניות שיש לו, ועבר את כל ערכאות הערעור, וכעת מבקש מבית המשפט לברר את עניינו מחדש כדי למנוע עיוות דין. לא ניתן לפנות לבית המשפט בבקשה זו כאשר יש סעד אחר בפני בית המשפט העומד בפני הפונה. במשפט הישראלי ההליך המקביל לסעד זה מוסדר בחוק הפלילי, ומתקיים מכוח הלכה של בית המשפט העליון בהליכים אחרים. בפלילים, קיימת אפשרות של משפט חוזר, בתנאים שנקבעו בחוק ובעילות שנקבעו בחוק. בעבר היו המבחנים לכך נוקשים מאוד, והיו מוגבלים לשימוש בעדות שקר או בראיה מזויפת, אולם לאחרונה הוגמש המבחן. כאמור, עניינים אלו מוסדרים בחוק של הכנסת. בהליכים אחרים, ניתן להגיש תובענה לביטול פסק דין שהושג במרמה (ראיה מזויפת וכיוצא בזה). לפני מספר שנים הוחלט באופן תקדימי, שניתן להגיש תובענה לביטול פסק דין שניתן כתוצאה מאובדן ראיה חשובה, שבעל הדין המפסיד לא יכול להשיגה בשום אופן (באותו מקרה נעלם תיק במשרד האפוטרופוס הכללי). שני אלו הם מקרים נדירים ביותר. כאמור, עניינים אלו מוסדרים בהלכות של בית המשפט העליון, ולא בחוקי הכנסת (הגם שנמצא להם רמז בסעיף 24(10) לחוק הבוררות). דוגמה לבקשת סעד מסוג זה היא פנייתו של פרד קורמאטסו בשנת 1983 לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בבקשה להפוך את ההחלטה הקודמת של בית המשפט העליון בפסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית משנת 1944. בית המשפט הפדרלי המחוזי במחוז הצפוני של קליפורניה העניק סעד זה לקורמאטסו וביטל את החלטת בית המשפט העליון מטעמים של צדק. סעד מן הצדק
ברכת הסופגנין

סופגנין בהלכה הוא בצק רך, עד כדי שניתן לשפוך אותו מכלי לכלי (בלילה רכה - בלשון הפוסקים בניגוד לעיסה שהיא בלילה עבה = בצק קשה). גם בצק מוצק שנתבשל (הדוגמה השכיחה בימינו - סופגניה) יש שסוברים שדינו כסופגנין כדלהלן. אם בשלו בלילה רכה במים או בשמן לכל הדעות ברכתו בורא מיני מזונות, ואף אם אכלו בכמות מרובה ברכתו האחרונה היא מעין שלש. אם אפו בלילה רכה בתנור לכל הדעות ברכתו המוציא לחם מן הארץ ומברכים אחריו ברכת המזון מכיוון שאפיתו בתנור גורמת לו לתכונות של בלילה עבה. אם בישלו בלילה עבה במים או בשמן נחלקו הראשונים האם הבישול נותן לו דין של בלילה רכה וברכתו בורא מיני מזונות ולאחריו מעין שלש, או שהוא נשאר בלילה עבה ומברכים לפניו המוציא ולאחריו ברכת המזון. להלכה נפסק בשולחן ערוך שברכתם מזונות ומעין שלש (אף אם אכלו כקביעות סעודה) אולם ירא שמים יאכלם רק בתוך הסעודה. בימינו הדוגמה המצויה ביותר לדין זה בימינו זוהי הסופגניה. נחלקו הרמ"א והט"ז, לפי מי שסבר שיש לברך המוציא, האם כאשר טיגנו בשמן יהא הדין כאילו נלוש בשמן וממילא הוא נחשב לפת כיסנין וברכתו תהיה בורא מיני מזונות כל עוד לא יאכלו ממנו כשיעור קביעות סעודה, או שנשאר דינו כמו בבישול במים. לדעת הרמ"א יש עדיין לברך המוציא, ולפי הט"ז נחשב כפת כיסנין. במשנה ברורה פסק כט"ז. דנו האחרונים, לפי המציאות בימינו שהשמן בסופגניה התעשייתית (להבדיל מזו הביתית) אינו נכנס לעומקה אלא עד כדי סנטימטר בודד, ורוב נפחה של הסופגניה אינו אלא בצק מלוח קמעא, לכאורה יש מקום לירא שמים לא לאכלה אלא בתוך הסעודה. אמנם, ישנן בנמצא סופגניות אשר הן עשויות מבצק רך אשר יוצקים אותן על השמן מתוך שקית, ולכולי עלמא ברכתם מזונות בכל שיעור של אכילה. כמו כן אם הסופגניה היא קטנה מכזית גם כן ברכתה בורא מיני מזונות בכל שיעור. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קס"ח, סעיף י"ג. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שלמה טוויזר

שלמה טוויזר הוא איש שירות בתי הסוהר לשעבר, גונדר בדימוס ואיש ציבור ישראלי. טוויזר גדל בשכונה ד' בבאר שבע. הוא שירת בשירות בתי הסוהר במשך 36 שנה. באחד מתפקידיו הבולטים בשב"ס שימש טוויזר מפקד כלא באר שבע. פיקד על דינו בזינזאנה בקֶרב האסירים נודע בכינוי "באבא טוויזר". תפקיד נוסף שמילא היה ראש מנהל ביטחון האסיר בשב"ס, וכן ניהל את בית הסוהר מעשיהו, בית מעצר מג"ן-ניצן ובית מעצר תל אביב (אבו כביר) . תפקידו האחרון בשב"ס היה ראש מטה שירות בתי הסוהר. מתפקיד זה פרש באוגוסט 2002, והחליט לעזוב את שירות בתי הסוהר על אף שהוצעו לו מספר תפקידים שונים בשב"ס על ידי השר לביטחון פנים דאז עוזי לנדאו. לאחר פרישתו משירות בתי הסוהר שקל להתמודד על ראשות עיריית באר שבע, אך לא עשה זאת לבסוף. בשנים 1999 עד 2005 שודרה בערוץ 2 הסדרה "זינזאנה", המבוססת על סיפור חייו של טוויזר. בין היתר הובא בסדרה סיפור אובדנם של שני אחיו, האחד נרצח בחיסול חשבונות והשני מת ממנת יתר של סמים. בסדרה גילם אלברט אילוז את דמותו של שלמה טוויזר, וטוויזר אף הופיע בה בהופעת אורח. בשנת 2003 היה פעיל במפלגת "ישראל ביתנו". במרץ 2005 הגיש יחד עם חטיבת זכויות האדם של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, עתירה לבית המשפט העליון, לביטול תיקון מס' 28 לפקודת בתי הסוהר, שאפשר הקמה של בית סוהר בניהול פרטי. בהחלטה תקדימית, קבע בית המשפט ב-2009, בפסק דין הקרוי בג"ץ הפרטת בתי הסוהר, כי יש בהקמת בית סוהר פרטי משום פגיעה בלתי מידתית בכבודם ובחירותם של האסירים, ועל כן הורה לבטל את התיקון. מ-2007 עד 2008 שימש ראש העירייה בפועל של טייבה, כשמילא את תפקיד יושב ראש הוועדה הקרואה, מטעם משרד הפנים, שהייתה ממונה על טייבה. הוא מונה לתפקיד לאחר שראש העירייה הקודם, עבד אל-חכים חאג' יחיא, הודח על ידי שר הפנים דאז רוני בר-און. טוויזר שימש בתפקיד במשך כשמונה חודשים, שלוו בסכסוכים עם התושבים ובמתיחות עם הממונה על הכספים מטעם משרד הפנים, אבנר כהן. שבועיים לאחר שהצהיר כהן כי הוא מבקש להדיח את טוויזר מהתפקיד, התפטר טוויזר מיוזמתו. בתפקיד יו"ר הוועדה הקרואה של טייבה החליף אותו חמי דורון. 6 פתוח, 21 סגור - סרטו התיעודי של עמית גורן על תחילת שירותו של שלמה טוויזר בכלא באר שבע, סרטון באתר יוטיוב שמעון איפרגן, תת גונדר שלמה טויזר דורש להכיר בו כנכה, באתר ynet, 15 באפריל 2001 שמעון איפרגן, "האבא" של האסירים הולך הביתה, באתר ynet, 14 באוגוסט 2002 יהושע אשכנזי, שמישהו ינסה לעצור אותו, באתר Mnews,‏ 30 באוקטובר 2007 רועי נחמיאס, טוויזר מ"ישראל ביתנו" ימונה לראש עיריית טייבה, באתר ynet, 4 ביולי 2007 רועי נחמיאס, הודחו ראשי מועצות טייבה, כפר-מנדא ומגדל, באתר ynet, 27 ביוני 2007 יאיר אלטמן, טוויזר חוזר הביתה, באתר Mnews,‏ 12 במרץ 2008
אמה גרין

אמה גרין טרגרו (בשוודית: Emma Green Tregaro, נולדה ב-8 בדצמבר 1984 בברגסיון שבשוודיה) היא אתלטית שוודית. שמתחרה בקפיצה לגובה. ההישג הגדול ביותר של גרין הוא זכייתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה ב-2005 בהלסינקי ובה גם שברה את שיאה האישי (1.96 מטר). ב-20 באוגוסט 2005 באליפות שוודיה שברה את שיאה האישי והעמידה אותו על 1.97 מטר. גרין טרגרו נישאה למאמנה יאניק טרגרו במרץ 2011, המאמן גם את אלופת העולם בקפיצה לגובה קייסה ברגקוויסט וקופץ המשולשת אלוף אולימפי ואלוף עולם כריסטיאן אולסון. ב-אוגוסט 2013 כתומכת של קהילת הלהט"ב, צבעה גרין-טרגרו את ציפורני ידיה בצבעי דגל הגאווה, במהלך תחרות הקפיצה לגובה באליפות העולם שנערכה במוסקבה, כאות הזדהות עם קהילת הלהט"ב הסובלת ברוסיה. בעקבות כך, מתחה הקופצת במוט, שיאנית העולם האלופה האולימפית ואלופת העולם ילנה איסינבייבה מרוסיה ביקורת פומבית ואמרה כי: "אנחנו ברוסיה שונים ככל הנראה ממדינות אחרות. אנחנו אנשים נורמלים, סטנדרטיים. אנחנו חיים בנים עם בנות". על דבריה אלו קיבלה איסינבייבה ביקורת נוקבת מקרב ספורטאי העילית בעולם, בהם האתלטים אלופים אולימפיים מייקל ג'ונסון מארצות הברית ודניס לואיס מבריטניה וסגן אלוף העולם ניק סימונדס מארצות הברית שהקדיש את מדליית זהב בה זכה לקהילה הגאה. מדליית ארד בקפיצה לגובה באליפות העולם ב-2005 מדליית כסף בקפיצה לגובה באליפות אירופה עד גיל 23 ב-2005 מדליית ארד בקפיצה לגובה באליפות אירופה לנוער ב-2003 מדיה וקבצים בנושא אמה גרין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמה גרין אמה גרין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אמה גרין, באתר olympedia.org אמה גרין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אמה גרין, באתר ליגת היהלום אמה גרין, באתר Track and Field (נשים) איסינבייבה: "ברוסיה גברים חיים עם נשים", באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2013 איסנבייבה תחת מתקפה: "הציגה דעות חשוכות ופסולות", באתר nrg‏, 16 באוגוסט 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו קורן (טיפוגרף)

אליהו קוֹרֵן (קוֹרְנְגוֹלְד) (23 ביולי 1907, נירנברג, גרמניה – 17 בפברואר 2001, ירושלים) היה טיפוגרף ישראלי, מעצב הגופן "קורן", מייסד הוצאת קורן ירושלים הידועה בעיקר בשל הוצאתו לאור של תנ"ך קורן. קורן נולד בשנת 1907 בשם אליהו קורנגולד בעיר נירנברג שבגרמניה. למד במגמת גרפיקה באקדמיה לאמנות בעירו. ב-1933, שנת עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, סיים את לימודיו ועלה לארץ ישראל. בארץ ישראל עבד בתל אביב בעיצוב ובגרפיקה, ולאחר מכן עבר לירושלים. ב-1936 מונה למנהל המחלקה הגרפית של הקרן הקיימת לישראל. בשנות ה-40 נבחר על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים כמעצב האות העברית החדשה שתיוחד לספר התנ"ך העברי הראשון שיודפס בארץ ישראל. ב-1949 היה ממעצבי סמל העיר ירושלים. בשנת 1957 סיים את תפקידו בקק"ל. בשנת 1958 פרסם את הגרסה הראשונה לאות "קורן", אות שהתבססה על כתבי יד ספרדיים מגוונים. אף שתוכנית הדפסת ספר התנ"ך בגופן שעיצב לא יצאה לפועל מטעמים טכניים, החליט קורן לממש כוונה זו בכוחות עצמו. בשנת 1962 ייסד את הוצאת קורן ירושלים, שבה הופיע בדפוס תנ"ך קורן, ספר תנ"ך שהודפס באות שעיצב. על שמו של אליהו קורן נקרא רחוב בירושלים. נכדו הוא הרב זאב קרוב. "האות כיסוד בעיצוב ספרי קודש", בתוך: משה שפיצר (עורך), אות היא לעולם: קובץ מאמרים מוקדש לעיצוב האות העברית, ירושלים: משרד החינוך והתרבות – האגף לתרבות תורנית: האגודה לאמנות יהודית, תשמ"א 1981, עמ' 85–90. הרעיון וההגשמה: הדפסת ספר התנ"ך – המהדורה היהודית הראשונה, ירושלים: קורן, תשנ"א 1991. אורי דרומי, "תנ"ך עכשיו: אליהו קורן, מעצב דפוס ומו"ל, 1907-2001", הארץ, 26 בפברואר 2001, עמ' ב-6. (נקרולוג) יעקב זיסברג, "אליהו קורן: האיש ומפעלו", בתוך: יצחק ש' רקנטי (עורך), מתורה עד כתובים: התנ"ך – הגות, אמנות, עיצוב: קובץ מאמרים, ירושלים: מחלקת הפרסומים – משרד החינוך (מינהל כוח אדם בהוראה – תיאום ובקרה, האגף לתרבות תורנית, מכללת אמונה להכשרת עובדי הוראה), תשס"ח 2007, עמ' 71–76. דף על אודות אליהו קורן, באתר הוצאת קורן ירושלים (ארכיון) Joshua J. Friedman, Prayer Type: How Eliyahu Koren used typography to encourage a new way to pray, Tablet Magazine, June 30, 2009 יונתן אמיר, זו הפעם הראשונה... תנ"ך ירושלמי ממש: עוד בשנת העשור יופיע כרך ראשון, מעריב, 23 באוגוסט 1957 יצא לאור תנ"ך חדש באות מקורית, דבר, 20 באפריל 1959 הושלם סידור התנ"ך הירושלמי: בסידור הפסוק האחרון נתכבדו משתתפי הטקס החגיגי, דבר, 14 בפברואר 1961 י. חריף, תנ"ך על קוצה של אות: עמל של 20 שנה נתן פריו: יצא לאור תנ"ך, שסודר והודפס כולו בידי יהודים ובאות מיוחדת – "אות קורן", מעריב, 25 במרץ 1964 אדם ברוך, שישי: אליהו קורן, 'תנ"ך קורן'. מעצמו, באתר nrg‏, 2 במרץ 2001 – רשימה קצרה על אליהו קורן וספר התנ"ך שעיצב, בעקבות מותו אליהו קורן, דף שער בספרייה הלאומית Joshua J. Friedman, Prayer Type: How Eliyahu Koren used typography to encourage a new way to pray, Tablet, June 30, 2009
חולון החוף

חולון החוף (שם מדעי: Ocypode cursor), המכונה לעיתים סרטן חולות, הוא סרטן לבן החי בחופי ים חוליים. אורך גופו יכול להגיע עד 35 מ"מ והוא חי בקבוצות גדולות. סרטן זה יכול לנוע על צדו וכך הוא חופר את מחילתו. בכל מחילה חי סרטן אחד ובמחילה מעט מים. עלעלי הזימים אצל הסרטן מוגנים על ידי השלד החיצוני ומספרם קטן יחסית ולכן לא נצמדים זה לזה. סרטן זה פעיל בקיץ בעיקר בלילה ובשעות הבוקר המוקדמות. באביב ובסתיו הפעילות היא ביום ובחורף הוא כמעט ולא יוצא ממחילתו. הוא ניזון בעיקר מסרטנים קטנים ומיצורים ימיים קטנים הנפלטים מהים. סרטן החולות יכול לנשום רק כשהזימים שלו רטובים. מדיה וקבצים בנושא חולון החוף בוויקישיתוף חולון החוף, באתר ITIS (באנגלית) חולון החוף, באתר NCBI (באנגלית) חולון החוף, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לשונות חתולים

לשונות חתולים (או לשונות חתול, מגרמנית: Katzenzunge או צרפתית: langue de chat) הם ממתק שוקולד בצורה של לשון. ממתקים אלה עשויים לרוב שוקולד חלב או שוקולד מריר (ולעיתים יותר נדירות - שוקולד לבן). הממתק ייוצר כבר בשלהי המאה ה-19. חברת השוקולד האוסטרית קופרלה (כיום חלק מתאגיד לינדט ושפרינגלי) ייצרה אותם החל משנת 1892. בישראל שוקולד זה יוצר עד שנות ה-70 על ידי עלית, ונחשב למותג יוקרתי יותר משוקולד הפרה העממי; שני אלה היו למעשה שני מותגי השוקולד היחידים שיוצרו בייצור מקומי ונמכרו בארץ. מדיה וקבצים בנושא לשונות חתולים בוויקישיתוף לשונות חתולים באתר "נוסטלגיה אונליין" דנה שיין‏, הפרה שלא חלמה, באתר וואלה, 25 בינואר 2006
הדיקטטורה המרכז-כספית

הדיקטטורה המרכז-כספית (ברוסית: Диктатура Центрокаспия, Diktatura Tsentrokaspiya) הייתה מדינה קליינטית אנטי סובייטית קצרת ימים שהוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בבאקו, בירת אזרבייג'ן כיום. ב-26 ביולי 1918 קמה המדינה הבלתי מוכרת במקומו של השלטון הבולשביקי בהפיכה צבאית ללא שפיכות דמים ובהשפעתן של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, המנשביקים והפדרציה המהפכנית הארמנית ובתמיכתה של בריטניה. ב-15 בספטמבר באותה שנה, כבשו כוחות עות'מאנים ואזרים את באקו והביאו לקיצה של המדינה. הכוחות הרוסיים השונים והארמנים, ביקשו מהבריטים עזרה בעצירת צבא האסלאם העות'מאני בדרכו לבאקו. כוחות בריטים תפסו את העיר וסייעו לכוחות הארמנים להגן על העיר בקרב באקו, אך נכשלו ונסוגו מפני העות'מאנים. יחד עם הבריטים ברחו מהעיר רבים מתושביה הארמנים שפחדו מהמשך רצח העם הארמני. ב-30 באוקטובר חתמו העות'מאנים על הפסקת האש של מודרוס והבריטים כבשו את העיר שוב. Dunsterville, Lionel Charles (1920). The adventures of Dunsterforce. E. Arnold. עמוד 207 . http://books.google.com/books?id=ifHj0xaf7hMC&pg=PA119#v=onepage&q&f=false
מדינת אויב

מדינה מגדירה מדינה אחרת כמדינת אויב כאשר הן מצויות במצב מלחמה (פורמלי או בלתי-פורמלי). בסכסוכים אזוריים, בדרך כלל אחת המדינות מגדירה בחוקיה מדינה אחרת כ"מדינת אויב". אולם ישנם גם שימושים אחרים, למשל פרק ח' במגילת האומות המאוחדות מגדיר את יפן וגרמניה כ"מדינות אויב", כי הן נתפסו כאיום על שלום העולם בזמן חתימת המגילה, תקופת תום מלחמת העולם השנייה. במשך השנים נעשו מספר ניסיונות להסיר הגדרות אלה, אך הם לא נשאו פרי. במדינת ישראל, המונח "אויב" מוגדר בסעיף 91 לחוק העונשין: "מי שהוא צד לוחם או מקיים מצב מלחמה נגד ישראל או מכריז על עצמו כאחד מאלה, בין שהוכרזה מלחמה ובין שלא הוכרזה, בין שיש פעולות איבה צבאיות ובין שאינן וכן ארגון מחבלים". עם זאת, אין הגדרה חד משמעית למונח "מדינת אויב". פקודת המסחר עם האויב מגבילה סחר בינלאומי עם מדינות אויב. על פי פקודה זו, המדינות שהסחר עימן אסור כיום הן איראן, סוריה, עיראק ולבנון. הפקודה היא במקורה חוק בריטי, שנחקק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונועד למנוע סחר עם גרמניה הנאצית ובנות בריתה, ואשר מדינת ישראל התאימה אותו לצורכי מלחמותיה מאז 1948. עם זאת, שר האוצר מאריך מדי שנה את היתר הסחר עם עיראק, בהתאם לסמכותו לפי חוק זה. חוק יסוד: הכנסת אינו מגדיר מהי "מדינת אויב", אף על פי שמושג זה מוזכר בו. על פי החוק, מי ששהה במדינת אויב שלא כדין במשך שבע שנים אינו יכול להגיש מועמדות לכנסת. חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) מונה מספר מדינות עוינות, ומקובל להתבסס עליו להגדרת "מדינת אויב" כאחת מהמדינות הרשומות בו: לבנון, סוריה, עיראק, תימן ואיראן. בחוק רשומות גם מצרים וירדן, שאתן חתמה ישראל הסכמי שלום ולכן אינן מדינות אויב. בחוק רשומה גם סעודיה, אף שהצטמצמה העוינות שלה לישראל (מטוסי נוסעים ישראלים רשאים לטוס מעליה, וישנם קשרים לא רשמיים בינה לבין ישראל). אלי דורון, ירון טיקוצקי, יואב הריס, אויב או סוחר?, 10 בספטמבר 2013 פקודת המסחר עם האויב, 1939, באתר משרד האוצר החלטת שר האוצר האחרונה למתן היתר לסחר עם עיראק עד ל-31 בדצמבר 2024. הרשאה משנת 2016
איילנד רקורדס

איילנד רקורדס (באנגלית: Island Records; ידועה גם כאיילנד רקורדס גרופ או יוניברסל איילנד) היא חברת תקליטים אשר נוסדה על ידי כריס בלקוול בג'מייקה. החברה הייתה מבוססת בבריטניה במשך שנים רבות והיא כיום בבעלות יוניברסל מיוזיק גרופ. חברת איילנד רקורדס פועלת בתור חברת בת של דאף ג'אם ונחשבת כחברה עצמאית בבריטניה. אתר האינטרנט הרשמי של איילנד רקורדס (באנגלית) איילנד רקורדס, ברשת החברתית פייסבוק איילנד רקורדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איילנד רקורדס, ברשת החברתית אינסטגרם איילנד רקורדס, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פעילות ביולוגית

בפרמקולוגיה, פעילות ביולוגית או פעילות פרמקולוגית, מתארת את השפעות הסמים על אורגניזמים. כאשר סם מורכב מתערובת מסובכת, הפעילות הביולוגית נקבעת על פי המרכיב הפעיל או על ידי הפרמקופוריה של החומר, אך היא יכולה להשתנות על ידי השפעת התרכובות השונות בתערובת. פרמטר נוסף הקובע את פעילותו הביולוגית של החומר הוא המינון. נפוץ למדי שההשפעה של הסם משתנה בהתאם למינון, ולכן פעמים רבות ההשפעות יכולות להפוך מעוזרות להרסניות בלקיחת מינונים שונים. הפעילות הביולוגית תלויה באופן קריטי בספיגה, בהובלה, במטבוליזם ובפליטה (בראשי תיבות ADME). בעוד שהחומר נחשב פעיל ביולוגית כל עוד מבצע אינטראקציה או משפיע על רקמת התאים בגוף האדם, חומר הנחשב פעיל פרמקולוגית בדרך כלל מתאר חומר בעל השפעות חיוביות. הפעילות הביולוגית הנפוצה ביותר בטבע היא רעילות של חומר. בתחום הביומינרליזציה, המונח "פעילות ביולוגית" לרוב מתאר יצירה של מאגרי סידן פוספט על שטח הפנים של אובייקטים הממוקמים בתמיסה המדמה נוזלי גוף (בופר עם ריכוז יונים הדומה לדם). היקף הפעילות הביולוגית נמדד ביחידות בינלאומית. מבנה כימי ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיררדלי

חברת השוקולד גִירָרְדֶלִי (באנגלית: Ghirardelli Chocolate Company) היא חברה אמריקאית המייצרת שוקולד. כיום החברה היא חברת בת של התאגיד השווייצרי לינדט ושפרינגלי. גיררדלי נוסדה על ידי השוקולטייר האיטלקי דומניקו גיררדלי בשנת 1852. החברה היא יצרנית השוקולד השנייה הוותיקה ביותר בארצות הברית (אחרי בייקר'ס שוקולד). דומניקו גיררדלי נולד בראפולו שבאיטליה בשנת 1817, והתמחה אצל יצרן ממתקים מקומי. בהיותו בן 20 הפליג לאורוגוואי עם רעייתו והחל לעסוק בסחר בקפה ובשוקולד. שנה לאחר מכן עבר ללימה, בירת פרו ופתח בה חנות ממתקים. בשנת 1847, ג'יימס ליק, שכנו של גיררדלי עבר לסן פרנסיסקו והחל למכור בה שוקולדים שייצר גיררדלי. בשנת 1849 בעקבות הבהלה לזהב הגיע גיררדלי לסן פרנסיסקו, ופתח חנות מזון בסטוקטון. החנות הייתה החנות היחידה באזור נרחב בו חיפשו זהב. בעקבות הצלחת החנות פתח גיררדלי בשנת 1852, חנות נוספת בפינת הרחובות ברודוויי ובאטרי בסן פרנסיסקו. החנות נשרפה בשריפה שפרצה ב-3 במאי 1852, ומספר ימים לאחר מכן נשרפה גם החנות בסטוקטון. גיררדלי פתח את "בית הקפה קהיר" בסן פרנסיסקו, אולם זה לא זכה להצלחה, וגיררדלי פתח חנות מזון בשם "גיררדלי וגירארד" (Ghirardely & Girard) בפינת הרחובות וושינגטון וקירני. זמן קצר לאחר מכן שונה השם של החנות ל"ד. גיררדלי ושות'" (D. Ghirardelli & Co.). בשנת 1852 ייבא גיררדלי 200 ליברות של פולי קקאו והחל לייצר שוקולד. בשנת 1853 עבר המפעל לפינת הרחובות ג'קסון ומייסון. השוקולד זכה להצלחה ובשנת 1855 פתח גיררדלי מפעל לייצור שוקולד בפינת הרחובות גריניץ' ופאוול. ומבנה המפעל הקודם הפך למבנה משרדים עבור החברה. בשנת 1866 ייבאה החברה 1,000 אונקיות של פולי קקאו בשנה, מהם ייצרה שוקולד וליקרים. בשנת 1864 הפסיקה החברה לייצר ליקרים, ועסקה בייבוא קפה ותבלינים ובשיווקים ברחבי ארצות הברית, סין, יפן ומקסיקו. עסקי החברה וייצור השוקולד גדלו, ובשנת 1885 ייבאה החברה 450,000 ליברות של פולי קקאו בשנה. בשנת 1892 פרש גיררדלי מניהול החברה, ושלושת בניו החליפו אותה בניהולה. בשנת 1900 הפסיקה החברה לייבא ולשווק קפה ותבלינים והתמקדה בייצור שוקולד וחרדל. החברה הגדילה את מפעליה, ובשנת 1965 הכריזה עיריית סן פרנסיסקו על כיכר גיררדלי והמבנה שסביבה כאתר מורשת רשמי של העיר. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1967, עברו מפעלי הייצור של החברה לסן ליאנדרו. בשנת 1963 נרכשה החברה על ידי חברת גולדן גריין מקרוני (Golden Grain Macaroni Company) וזו נרכשה בשנת 1986 על ידי חברת "קווייקר אואטס" (Quaker Oats). בשנת 1992 מכרה קווייקר אואטס את גיררדלי לחברת השקעות וזו מכרה את החברה בשנת 1998 לחברת השוקולד לינדט ושפרינגלי. מדיה וקבצים בנושא גיררדלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גיררדלי אתר חברת לינדט
מרקוס פולביוס פלאקוס

מרקוס פולביוס פלאקוס (בלטינית: Marcus Fulvius Flaccus; המאה ה-2 לפנה"ס - 121 לפנה"ס) היה מדינאי רומי, סנאטור, קונסול ובעל בריתם של "האחים הגרקכים". בשנת 130 לפנה"ס מונה למנהלן של הרפורמה האגררית. כפתרון לבעיה של חלוקת אדמות לבעלות הברית האיטלקיות של רומא, הציע להעניק אזרחות רומאית לאזרחים של בעלות הברית, ובכך עורר שאלה שהטרידה את הפוליטיקה הרומית במשך שנים רבות. בשנת 125 לפנה"ס נבחר לקונסול והצטווה על ידי הסנאט לעזור למסיליה (מרסיי המודרנית) כנגד ביזה בידי ה- Salluvii. הוא היה הראשון שגבר על הליגוריאנים שמעבר לאלפים וחזר לרומא כמנצח בשנת 123 לפנה"ס. בשנת 129 לפנה"ס התמנה פלאקוס לוועדה האגררית. בשנת 122 לפנה"ס התמנה לטריבון הפלבס על מנת לעזור לגאיוס גרקכוס ליישם גרסה מתוקנת של המדיניות שלו בנוגע לאזרחות רומית לאיטלקים, ובכך היה לקונסול-לשעבר היחיד שהחזיק במשרת טריבון. פלאקוס פנה לייסד פרובינקיה רומית על חורבותיה של קרתגו. כאשר הוא וגרקכוס נכשלו בניסיונם להיבחר מחדש בשנת 121 לפנה"ס, הוביל פלאקוס מחאת המונים על גבעת האוונטין, אולם הקונסול לוקיוס אופימיוס דיכא אותה באכזריות. פלאקוס נהרג יחד עם רבים אחרים, וגרקכוס התאבד. פלוטרכוס מתאר אותו כתועמלן מלידה. קיקרו מתאר את פלאקוס כנואם ממוצע. לא ידוע מי הייתה אשתו של פלאקוס. היה לו בן בשם מרקוס פולביוס פלאקוס במבליאו, אשר נישא לסמפרוניה גרקכה, בתו של גאיוס גרקכוס. מנישואים אלו נולדה בתם היחידה פולביה פלאקה במבולה, שהייתה נכדתו היחידה של פלאקוס. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.