דפנה מאיר

דפנה מאיר (17 בנובמבר 1977, ז' בכסלו ה'תשל"ח – 17 בינואר 2016, ח' בשבט ה'תשע"ו) הייתה אחות רפואית ועסקנית רפואית-הלכתית דתית-לאומית. עסקה בענייני פוריות האישה וטהרת המשפחה וקידמה סוגיות ופרקטיקות שונות בתחום זה, ובין השאר הייתה בודקת טהרה, מתקינת דיאפרגמות ומקדמת האפשרות לשימוש בהן, וממפיצי שיטת מודעות לפוריות בישראל. היא נרצחה בידי מחבל פלסטיני בפתח ביתה שבישוב עתניאל בעיצומו של גל הטרור הפלסטיני שאירע באותה תקופה, והפכה לאחד מסמלי קורבנות גל טרור זה. דפנה מאיר הייתה בת לאב ניצול השואה ולאם דור שביעי בארץ. הוריה נפרדו בצעירותה, ועד אז למדה בבית-ספר חרדי דתי. לאחר מכן עברה לפנימיית "אחוזת שרה" בבני ברק, לילדים ממשפחות מצוקה. דרך הפנימייה הכירה את משפחת מואטי, שהייתה לה למשפחה מארחת ואירחה אותה בשבתות ובחגים, לאחר יום הולדתה ה-13. היא התגוררה ולמדה בחברת הנוער "גוונים" בקיבוץ טירת צבי והמשיכה לאחר מכן לשנת מדרשה במדרשת עין הנצי"ב. ב-1995 התגייסה לחיל האוויר כתצפיתנית ואת רוב שירותה עשתה במוצב בדרום לבנון. שם הכירה את נתן מאיר, בנו של אלחנן מאיר, ולאחר כחמישה חודשים הם נישאו. לזוג נולדו ארבעה ילדים, ובנוסף הם גידלו שני אחים באומנה. ב-1999 החלה את לימודיה לתואר ראשון בסיעוד באוניברסיטת בן-גוריון. ב-2003 החלה לעבוד כאחות מוסמכת במחלקה פתוחה במרכז לבריאות הנפש באר שבע. ב-2006 עברה התמחות בלימודי הנחיה לשיטת המודעות לפריון בירושלים. ב-2008, עבדה כאחות אחראית במרפאה ביישוב טנא עומרים. מ-2012 ועד מותה עבדה כאחות במחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים סורוקה בבאר שבע. בשנים 2006–2007 למדה לימודי הנחיה של שיטת מודעות לפוריות אצל מיכל שונברון. מאז, על בסיס היכרותה עם השיטה, הידע הרפואי שלה כאחות והידע הדתי ההלכתי, התוותה דרך של ייעוץ לנשים דתיות בנושאי בריאות ומודעות לגוף, לפריון ולמיניות. במהלך עבודתה עסקה מאז ואילך בהנחיית סדנאות בקבוצות קטנות של נשים ללימוד שיטת המודעות לפוריות, כולל ליווי אישי ארוך טווח. מאיר העבירה סדנאות בתחום ההתבגרות המינית לנערות בגיל ההתבגרות. כמו כן, עסקה בהנחיית אימהות לבנות מתבגרות, לבגרות מינית ראויה וכמדריכת כלות. העבירה סדרות שיעורים בנושאי תכנון המשפחה, גיל המעבר, הנקה, פריון ובריאות האישה לציבור הרחב. כתבה טורים שבועיים בנושאי בריאות שונים לעיתונים קהילתיים והתראיינה למגזינים לנשים בתחומים אלה. חלק מהידע צברה מניסיונה האישי, לאחר שחוותה קשיים וסיכונים במספר לידות. אחד ממפעליה היה הפעלת קליניקות שהקימה בירושלים ובבאר שבע, עבור נשים המעוניינות באמצעי המניעה דיאפרגמה כאלטרנטיבה בריאה להורמונים או לאמצעים פולשניים. מאחר שזיהתה בישראל מחסור במתן שירות זה, נרתמה לתת אותו, כדי לקדם את הכרת השימוש בו ולהכשיר מתאימות דיאפרגמה נוספות ברחבי הארץ. במשך השנים פקדו את הקליניקה נשים רבות. גם על תרומתה לקידום נושא זה הייתה מוערכת בקרב הגורמים התורניים העוסקים בכך, בהם מכון פועה. בחודש ינואר 2016 בו נרצחה, עסקה בניסיון להקים קליניקה דומה גם במגזר הבדואי. כמו כן התמחתה בלימוד נשים לזהות סרטן שד. מאיר פעלה להעלאת המודעות לבריאות נשים במגזר הדתי ובכלל הציבור. הייתה כתובת לנשים רבות בנושא פוריות ומיניות והשיבה לשאלות באתר "קולך". ניהלה שיח ער בסוגיות השעה עם גורמים הלכתיים מרכזיים ואנשי רפואה בתחומים אלה. את כל אלה ועוד עשתה בהתנדבות. לאחר מותה העניקה לה הכנסת תעודת הוקרה על פעולתה הענפה לרגל היום לקידום בריאות האישה בישראל. מאיר הייתה הכותבת היחידה בפורום "פריון ובריאות האישה" באתר "קולך", אליו נכנסות עשרות אלפי קוראות בשנה, להן נתנה מענה וייעוץ בענייני פוריות ובריאות האישה, הן במענה פומבי והן באופן דיסקרטי. בנוסף פתחה אתר בשם דרך נשים, בו פרסמה מאמרים שכתבה וניהלה בלוג אישי. במכתב פרידה מפורום קולך ב-2013 כתבה: "במהלך השנים הללו בהן התנדבתי ב"קולך", התפשט הפייסבוק, ששינה לרבות/ים את החיים במובנים רבים. הוקמו קבוצות של פמיניסטיות דתיות וקבוצות תמיכה בנושאים שונים, ברמה החצי עולמית. אמנם עוד לא שמעו על זה בסומליה, ובאזורים הכפריים שָם שום דבר לא השתנה לטובה, בוודאי לא במעמד האישה, אך עוד חזון למועד. נתקן את העולם בפרוסות קטנטנות. לא בבת אחת". חיבור "תפילת האחות - לפני חלוקת תרופות לחולים" לאחר מותה הופצה תפילה אישית שפרסמה מאיר בבלוג שלה המיועדת לאחות המחלקת תרופות לחולים. הסופרת והחוקרת עליזה לביא פרסמה תפילה זו במהדורה המורחבת של ספרה "תפילת נשים, אוסף תפילות וסיפורי תפילה של נשים יהודיות לאורך ההיסטוריה". התפילה תורגמה לאנגלית על ידי ד"ר קנת פרגר, פרופ' באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ורופא בבית החולים האוניברסיטאי שם, יו"ר הוועדה לאתיקה רפואית שם. ב-17 בינואר 2016, בשעה שדפנה שהתה בביתה שבעתניאל וצבעה את דלת ביתה, חדר לפתח ביתה מוראד עבדאללה אדעיס, מחבל פלסטיני כבן 16 מהכפר בית עמרה (כ-2 ק"מ צפונית מזרחית לעתניאל), ודקר אותה למוות לעיני ילדיה. לפי עדותו, דפנה נאבקה בו אף לאחר שדקר אותה, אך הוא שב ודקר אותה עד שלא הצליח להוציא את הסכין מגופה. אז נמלט לביתו בבגדיו המוכתמים בדם, שם נשאר עד שנעצר כעבור יומיים במבצע משותף לשב"כ ויחידת דובדבן. דפנה מאיר נקברה בהר המנוחות. בהלווייתה ספד לה שר החינוך נפתלי בנט. באפריל 2016 הזמין שגריר ישראל באו"ם דני דנון וארגון נפגעי הטרור משפחה אחת את האב נתן מאיר ובתו רננה, להשתתף ולייצג את נפגעי הטרור הישראלים בדיון שהתקיים במועצת הביטחון של האו"ם בנושא הטרור. לאחר ביקורם באו"ם, פנה נתן מאיר למזכ"ל במחאה על היחס שלו זכה במהלך ביקור רשמי במקום. במכתבו קבל על יחסם של שגרירי האו"ם ונציגיו אליהם. בין היתר ציין מאיר במכתבו, שברור לו שמקום מגוריו שנוי במחלוקת, אבל בניגוד להתנהגות נציגי האו"ם אמר למזכ"ל: ”דע לך, שרבים משכניי הערבים המכונים פלסטינים שלחו לי תנחומים, הישירו מבט ובאו אל ביתי. הם יודעים ואני יודע שאת השלום האמיתי אנחנו, האנשים הפשוטים, נביא”. ביוני 2016 נהרס ביתם של הורי המחבל הקטין. בנובמבר 2016 נשפט המחבל למאסר עולם ופיצויים בסך 1.75 מיליון שקל. במהלך המשפט ביקש אבי המחבל מבית המשפט לגלות חמלה על בנו. כאשר נתבקש נתן מאיר לדבר בפני השופטים הגיב על כך ואמר: "אני חושב שחמלה זה מושג גבוה וקדוש. לדפנה היתה חמלה ולכן גם ציינו את זה על המצבה שלה. ללמוד לדבר ערבית כדי לדבר עם המטופלים הערבים שלך זו חמלה. לדבר לחולים מחוסרי הכרה זו חמלה. וזה מה שדפנה עשתה. לרחם על רוצח שנטל את נפש אישה מול ילדיה זו לא חמלה. לרוצח כזה לא מגיעה חמלה. לי ולבני ביתי מגיעה חמלה. מגיע לנו עולם נקי מאנשים רשעים כאלה. מי שרוצח הולך לכלא לכל החיים זה המסר". בית המשפט הדגיש כי העונש הראוי לנאשם, אשר ביצע את מעשה הרצח באכזריות בלתי רגילה ובדם קר, הוא שלילת חירותו לכל החיים. והמליץ לכל ועדה או גורם מוסמך שידון בעניין בעתיד להימנע משחרורו המוקדם. ב-2016 זכה צילום של רונן זבולון המתעד את המשפחה בהלווייתה של דפנה מאיר לתמונת השנה בתחרות הצילום עדות מקומית. ב-2017 התחתן נתן מאיר בשנית. ונולדו לו שתי בנות נוספות. במלאת שנה למותה יצא לאור ספר ביוגרפי על מאיר בהוצאת ידיעות ספרים בשם "מה יקרה אם אמות מחר בבוקר". בספר משולבים כתבים רבים מפרי עטה של דפנה, בליקוט ועריכה של יפעת ארליך. הספר מתאר את מסלול חייה מילדות, את היכרותה עם נתן מאיר בעת שירותם הצבאי ואת חייהם המשותפים; על ניסיונות הלידה הקשים, על אימהות ועל גידול ילדי אומנה. בספר קיים ניסיון להתחקות אחרי העבר של האב שנטש את בתו. במסגרת כתיבה זו התגלו פרטים שלא היו ידועים כלל למשפחה ואשר היה צריך לברר האם יש להם השלכות למפרע. הספר עוסק בדילמות של דפנה ובעבודתה כאחות במקומות השונים. במיוחד מרחיב הספר על מפעל חייה של דפנה בתחום הפריון והמיניות בחברה הדתית. ובכללן התכתבות חריפה שדפנה ניהלה עם רבנים בנושא שבעה נקיים למשפחות הסובלות מעקרות הלכתית שהפתרונות השונים הקיימים לבעיה הפיזיולוגית, אינם הולמים לבעיה ההלכתית. הספר זכה הפך לרב-מכר. כעשרת אלפים עותקים נמכרו בחודש הראשון לפרסומו וכבר בשבוע הראשון להוצאתו הופיע הספר בראש רשימת רבי המכר של צומת ספרים וסטימצקי. במלאת 30 להירצחה נערכה אזכרה בסימן של אחדות, בה נאמו בין היתר ליהיא לפיד ויריב אופנהיימר. באפריל 2016 שודר בערוץ עשר סרט דוקומנטרי, בבימויה של ציפי ביידר, "בדרכה שלה", שמתאר את חייה, הקריירה ומותה של דפנה מאיר, וכולל ראיונות עם בעלה וילדיה. ב-5 ביולי 2016 העניקה לה הכנסת במעמד יו"ר הכנסת יו"ר ההסתדרות הרפואית וח"כ נוספים, תעודת הוקרה לרגל יום בריאות האשה הבינלאומי, לרגל פועלה לקידום בריאות האשה. ביולי 2016 שודרה בערוץ 2 כתבה עם סיון רהב-מאיר אודות אחות, צעירה יהודייה אמריקאית, שעלתה לארץ בהשפעתה ולזכרה של דפנה מאיר. באזכרה לציון יום השנה למותה, השתתפו משפחות אומנה חדשות אשר קיבלו על עצמן שליחות זאת בהשראתה. חברת הכנסת קארין אלהרר הקדישה את חוק אומנה לילדים לזכרה של מאיר. עובדיה חממה הלחין חלקים מן ההספד שנשא בן זוגה, נתן מאיר, לשיר "שירת החיים (תן לנו כח)". פנינה גפן כתבה שיר ילדים בהשראת דמותה של דפנה מאיר, "אם השנה". השיר פורסם בעיתון הילדים אותיות. דפנה מונצחת באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בלוח מס' 79. במאי 2017 השיקה קרן בריאה את "תוכנית בוראות על שם דפנה מאיר", אשר נותנת מענקי הזנקה לפרויקטים בנושאי בריאות ונשים. בינואר 2019 ראה אור ספר מאמרים פרי עטה של דפנה בשם "דרך אישה" בהוצאת ידיעות ספרים בעריכת רחלי לביא. הספר מאגד תשובות ומאמרים שכתבה דפנה על מיניות, פוריות והיריון במהלך השנים. במסגרת פרויקט "בשבילם" (עמותה לעידוד נוער לעשייה וליזמות ציונית ערכית) ביוזמת נוער עתניאל אשר החל בעקבות רצח שלושת הנערים בו נבנתה דרך נוף סובב עתניאל, החליטו תושבי המקום ונוער היישוב במקום להנציח את דפנה באנדרטה, להקים על שמה מצפה נוף, טיילת ומתחם תיירותי הצופים אל עבר ירושלים. מצפה הכולל אמפיתיאטרון להופעות ופינות חמד למשפחות ועוד. הפרויקט נבנה בהתנדבות משלב התכנון והאדריכלות ועד לסיום הבניה בפועל. באוגוסט 2018 נחנך המצפה. יפעת ארליך, מה יקרה אם אמות מחר בבוקר: סיפור חייה של דפנה מאיר, הוצאת ידיעות ספרים, 2017 דפנה מאיר, דרך אישה - שאלות ותשובות על מיניות, פוריות והיריון, הוצאת ידיעות ספרים, 2019 מדיה וקבצים בנושא דפנה מאיר בוויקישיתוף דרך נשים - הבלוג של דפנה מאיר פורום "פריון ובריאות האישה" באתר "קולך" ספי רכלבסקי, דפנה מאיר פרצה דרך, באתר הארץ, 21 בינואר 2016 דף לזכר דפנה מאיר, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה פנינה גפן, בגוף אני מבינה, מוסף שבת בעיתון מקור ראשון, 25 בינואר 2016. פרח בר, סרטון על דפנה מאיר במסגרת פרויקט - "בעוז רוחם". הדף לזכר דפנה מאיר הי"ד, בפייסבוק מתוך האזכרה השנתית 2017 בבית העם בירושלים, בהשתתפות אישי ציבור ממפלגות שונות ואומנים. 1 בפברואר 2017 באתר יוטיוב. שרון רופא-אופיר, רננה מאיר, שאמה נרצחה מול עיניה: הקב"ה נתן לי חושך גדול, ואז את אור, באתר Xnet‏, 25 בפברואר 2017 רננה מאיר מספרת על הפעילות והעזרה של ארגון משפחה אחת. ארגון משפחת אחת מתגברים על הטרור ביחד, ינואר 2017. ממאמריה: "מניעת הריון – שיקולים דתיים ובריאותיים", 21 באוקטובר 2012 "חיסון לסרטן צוואר הרחם – בעד ונגד", 12 בינואר 2014 "בודקות הטהרה – "העיניים של הרב", הרציונל, הביצוע, היתרונות והחסרונות", 28 בספטמבר 2014 מדריך הדיאפרגמות השלם – עדכון דצמבר 2015 נעמה אנגל משאלי וחופי עמוס, הנרצחת מעתניאל: דפנה מאיר, אם לשישה ואחות בבי"ח, באתר nrg‏, 17 בינואר 2016 אחת ממיליון: סיפורה האישי של דפנה מאיר הי"ד, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2016 משפחת מאיר בהלוויתה של דפנה, "בשבת האחרונה דפנה אמרה פתאום, חצי בצחוק, חצי ברצינות, 'זה לא כל כך נורא למות'", באתר ynet, 22 בינואר 2016 תמר צרור ורות עזריה, הגלולה המרה, פנימה - מגזין לאשה הדתית מדריך הדיאפרגמות השלם – עדכון דצמבר 2015 מכתבו של הרב מנחם בורשטיין אל דפנה מיום 23.11.14, בספר "מה יקרה אם אמות מחר בבוקר", עמ' 148 "מה יקרה עם אמות מחר בבוקר" עמ' 130 דרך נשים, הבלוג של דפנה מאיר תעודת הוקרה לדפנה מאיר במסגרת יום הבריאות לאישה בישראל בכנסת, ערוץ 7, 5 ביולי 2016 דפנה מאיר, קולך דרך נשים באינטרנט "תפילה לפני חלוקת תרופות", אפריל 25, 2013 פרסום בדף של ארץ חמדה ניר דבורי, ‏תיעוד: שולפים את המחבל ממיטתו, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2016 עופר חדד, ‏בתה של דפנה מאיר ז"ל משחזרת: "אמא נאבקה, המחבל נבהל וברח", באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2016 שבתי בנדט‏, "היא נאבקה וניסתה לקחת את הסכין": גבורתה של דפנה מאיר נחשפת, באתר וואלה, 15 ביוני 2016; לילך שובל, באישון לילה: כך נתפס המחבל שרצח את דפנה מאיר ז"ל, באתר ישראל היום, 19 בינואר 2016 דפנה מאיר באתר GRAVEZ נפתלי בנט, כָלו מַעַיינות הַדמעות, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2016 יובל קרני, "בלב כואב ומדמם, באים לבקש מהעולם להבין את נפגעי הטרור הפלסטיני", באתר ynet, 17 באפריל 2016 אלישע בן קימון, נתן מאיר למזכ"ל האו"ם: "לא פצית פה, לא הבטת בפניי", באתר ynet, 8 במאי 2016 מיכל רוטנברג, ‏צה"ל הרס את בית משפחתו של רוצח דפנה מאיר ז"ל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 11 ביוני 2016 חופי עמוס, נתן מאיר: "אב הרוצח ביקש חמלה, אבל לא מגיע לו", באתר nrg הוכרזו הזוכים בתערוכת צילומי העיתונות "עדות מקומית", באתר הארץ, 22 בדצמבר 2016 אלישע בן קימון, התארס כשנה לאחר רצח אשתו בפיגוע: "לבי שמח", באתר ynet, 28 במרץ 2017 רשימות רבי המכר 10.2.2017, באתר הארץ, 10 בפברואר 2017 רשימות רבי המכר 17.2.2017, באתר הארץ, 17 בפברואר 2017 דברים שלקחתי מדפנה מאיר, סלונה, 17 בפברואר 2016 פרסום האירוע ומשתתפיו, על ידי ארגון נשים עושות שלום. הארגון הקדיש לזכרה של דפנה גם את פעילותו לרגל יום האישה הבינלאומי ערוץ 7, בדרכה שלה סיפורה של דפנה מאיר, באתר ערוץ 7, 11 באפריל 2016 עלתה לישראל בעקבות רצח דפנה מאיר, בערוץ היוטיוב של ערוץ 7 מרגש: קארין אלהרר הקדישה את חוק האומנה לדפנה מאיר, כיפה, 24 בפברואר 2016 "שירת החיים (תן לנו כח)". מילים: נתן מאיר. לחן: עובדיה חממה "אם השנה", אותיות בשבילם 20 News, הפרויקט של נוער עתניאל: מוסיפים חיים להר, באתר ערוץ 20, 26 באוגוסט 2016 טל מאיר, נחנך מצפה לזכרה של דפנה מאיר הי"ד, באתר ערוץ 20, 16 באוגוסט 2018