laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמחה זליג ריגר

הרב שמחה זליג ריגר (כ' באדר ה'תרכ"ד, 1864 - ד' בחשוון ה'תש"ג, 1942) היה רב, דיין ומורה הוראה בבריסק שבליטא. נולד בנובהרדוק לרב דב ריגר שהיה תלמיד חכם ובעל שיעור קומה תורנית, מנכבדי העיר וסוחריה. בשנת ה'תרל"ד (1874) עברה משפחתו להתגורר בבריסק. כנער שימש את רבי יהושע לייב דיסקין עד סיום כהונתו והושפע ממנו רבות בשיטות ההוראה. בשנת תרמ"ב נשא את בתו של הרב אברהם רודנסקי מוולוז'ין, לאחר נישואיו נכנס ללמוד בישיבת וולוז'ין, והיה לתלמידיהם של ראש הישיבה הנצי"ב מוולוז'ין ומשנהו רבי חיים מבריסק. לאחר שנפטר רבה של קהילת בריסק, הבית הלוי, ביקשה הקהילה למנות תחתיו את בנו רבי חיים והוא ניאות לבקשתם בתנאי שבמקביל ימונה רבי שמחה זליג למורה הוראה ולדיין ותופקד בידיו האחריות על פסיקת ההלכות והדיונים הממוניים בעיר (זאת כנראה משום שרבי חיים השתדל להימנע מפסיקת הלכה ומדיינות)[דרוש מקור]. גם אחר פטירת רבי חיים ומינויו של בנו רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק תחתיו, המשיך רבי שמחה זליג לשאת במשרת מורה הוראה והדיין של בריסק. רבי שמחה זליג התייחד מבין תלמידי ישיבת וולוז'ין בכך שלא עסק בסדר הלימוד הרגיל בישיבה, כלומר בבירור סוגיות שבתלמוד שעיקרן תאוריה ולא מעשה, אלא עסק בלימוד ההלכה הפסוקה. כבר בישיבה התפרסם כבקי ובר סמכא בעניינים ההלכתים מסובכים. יכולת הפסיקה שלו הייתה מדהימה, תוך דקות ספורות היה יכול להספיק לענות עשרות תשובות בעניינים מורכבים. פעם אמר עליו רבי חיים: במקצוע ההוראה רבי שמחה זליג הוא חד בדרא (יחיד בדורו)! ההערכה אליו גברה בעקבות מקרה בו הכריז ברבים כי טעה במקרה מסוים של פסיקת הלכה. מלבד מצוינותו בשדה ההלכה, היה רבי שמחה זליג מיוחד גם ביראת שמים ובצדקות. תפילתו היומיומית הייתה סוערת ונרגשת וכולו היה כאש בוערת. גם בשעה שהיה מורה הוראה היה אחוז פחד וחרדה לבל יטעה, ואף את תלמידיו הדריך שינהגו כך. גם מידותיו הטובות וליבו הרחום והשופע לזולת היו מן המפורסמים, והיה מקריב את כל כולו לעשיית צדקה וחסד. היה מהרבנים הראשונים שנתנו דעתם לסוגיית קו התאריך בהלכה ודעתו הייתה כפי שסבר גם החזון איש לאחר מכן, אך דעתו בסוגיא זאת לא התקבלה בציבור. הרב ריגר לא חיבר ספרים, אך בקבצים וספרים רבים נתפרסם מדברי תורתו וחכמתו. רבי חיים מבריסק, שבספרו אינו מזכיר כמעט את דברי האחרונים, כותב בשם רבי שמחה זליג בשלשה מקומות בספרו ומכנהו "ידידי הרש"ז". הרב ריגר נרצח בשואה יחד עם יהודי בריסק, בחודש חשוון ה'תש"ג (1942) נכדו הוא פרשן הכדורסל שימי ריגר, הקרוי על שמו. נינו הוא יונתן ריגר, עיתונאי המשמש ככתב התרבות של חברת החדשות. הרב איסר יהודה אונטרמן, לימים הרב הראשי לישראל. הרב אהרן יהודה לייב שטינמן. בספר הביוגרפיה, מנחם בגין נזכר כיצד חיילים נאצים השפילו בפומבי בכיכר העיר את הרב שמחה זליג ריגר, וגזרו את זקנו.[4] יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה, חלק חמישי, עמ' 289, ניו יורק ה'תשכ"ג עצות להצלחה בתורה, מתורתו של הרב הדיין שמחה זליג ריגר, אתר תורתך לא שכחתי Sara Reguer, My Father's Journey: A Memoir of Lost Worlds of Jewish Lithuania, Academic Studies Press, Boston 2015 מוריה, לט, עמוד יז, מכון ירושלים, ירושלים תשל"ו. יוחנן שבדרון, בעניין קו התאריך, קובץ בית אהרן וישראל, ירושלים, שבט - אדר תש"ע, עמוד קיא. הלכות תפילין פרק א הלכה טו (קושיה בשמו), הלכות תרומות פרק א הלכה י (פירוש בשמו), הלכות ביאת מקדש פרק יג הלכה כא (תירוץ בשמו). תמונת חתנו הרב משה ראובן גולבסקי בגטו בריסק, באתר יד ושם.
פרי

פרי הוא חלק מן הצמח בו, בדרך כלל, נמצאים זרעים. כאשר הפרי מכיל רקמה עסיסית ומזינה, הוא נאכל על ידי בעלי חיים, המפרישים בצואתם את הזרעים ותורמים להפצתם. פירות רבים משמשים למאכל אדם ובעלי חיים, אך ההגדרה הקולינרית מהו פרי נקבעה באופן תרבותי והיא מכילה רק חלק מן הצמחים שיש להם פירות אכילים. שאר הצמחים האכילים, מוגדרים מבחינה קולינרית כירקות. למונח "פרי" מספר הגדרות, כל אחת מהן בהקשר אחר ובעלת משמעות שונה. בבוטניקה, הפרי הוא חלק מהצמח הנוצר מחלקי הפרח הפנימיים בעקבות הפריית הביציות שבתוך השחלה על ידי תאי המין הזכריים המגיעים מן האבקן דרך עמוד העלי. הגדרתו הבוטנית של הפרי היא חד משמעית, למעט המקרים בהם הפרי מטמיע בתוכו חלקים נוספים של הצמח מלבד הזרעים והמעטפת שסביבם, כמו למשל במקרה של תאנים ותותים. לרשימת מונחים הנוגעים למורפולוגיה של הפרי ראו: מורפולוגיה של הפרי. ראו גם פרי (אנטומיה). בתחומי הקולינריה, שמהם מושפע השימוש במילה פרי בשפת הדיבור, פירות מאכל מוגדרים אחרת, כך שמספר צמחים שהחלק האכיל בהם מוגדר כפרי בהגדרה הבוטנית, מוגדרים כירקות מבחינה קולינרית. להגדרה "ירק" מצטרפים גם צמחים אשר החלק האכיל בהם הוא חלק אחר של הצמח (כגון השורש, הפקעת, הבצל, הגבעול, העלה או הפרח) . ההגדרה הקולינרית מתייחסת לפירות הניתנים למאכל בלבד. אלו מביניהם שטעמם נע בין מתוק לחמוץ ומרקמם בשרני – הם הפירות; האחרים, שאינם מתוקים או חמוצים – הם הירקות. מבחינה תזונתית לרוב נהוג להמליץ על פרות וירקות העונה. כמו כן, רצוי לצרוך גם פירות וגם ירקות. על פי הבחנה עממית נוספת בין פרי לירק, ההבדל בין השניים הוא בכך שהפרי מכיל בתוכו זרע או זרעים קשים ("גרעין" או "גרעיני" הפרי) שלא ניתן לאוכלם, ואילו בירק, החלק המיועד למאכל מכיל זרעים "רכים" הניתנים לאכילה, או אינו מכיל זרעים כלל. לכן, על-פי הבחנה זו, עגבנייה, ומלפפון הם "ירקות". זאת לעומת האפרסק המכיל זרע קשה ("גלעין"), שאיננו ניתן לאכילה, ולכן נקרא "פרי". הבננה, אשר בעקבות פיתוחים החקלאיים היא חסרת גרעינים, עדיין נחשבת פרי. הגדרה אחרת מתייחסת לסוג הצמח עליו גדל הפרי. הפרי יהיה זה שגדל על עץ, שיח או מטפס, והצומח על הקרקע או מתחתיה מוגדר כירק. גם הגדרה זו חלה רק על הפירות הנאכלים. על פי הגדרה זו, ובניגוד להגדרה הקודמת ולשפת הדיבור, אבטיח ותות שדה הם ירקות, מפני שהם גדלים על הקרקע. על פי הגדרה זו השקד יהיה פרי, למרות שמבחינה בוטנית עיקר חלקו האכיל הוא זרע. הגדרה זאת מתאימה גם להבחנה ההלכתית בין "פרי העץ" - פירות, ו"פרי האדמה" - ירקות. פירות רבים ופשוטים הנפתחים בשעת ההבשלה: מפוחית (Folicle) הלקט (Capsule) תרמיל (Legumen) קציץ (Silique) פירות מתפרקים בשעת ההבשלה: מפרדת (Schizocarp) מפרקת (Lomentum) פירות שאינם מתחלקים ואינם נפתחים - פירות יבשים: אגוז (Nut) אגוזית (Nutlet) כנפות (Samara) זירעון (Achene) גרגיר (Caryopsis) פירות שאינם מתחלקים ואינם נפתחים - פירות עסיסים: ענבה (Berry) בית גלעין (Drupe) אתר מועצת הצמחים הישראלית ד"ר ארז גרטי, תהליך התפתחות הפרי, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 ספטמבר 2009 גד בן־עמי צרפתי, מה בין "פרי" ל"פירות"?, לשוננו לעם, כרך נא–נב חוברת ג (תש"ס–תשס"א), עמ' 104–109, באתר האקדמיה ללשון העברית על המילה 'פרי', באתר האקדמיה ללשון העברית פרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אבוקרט

אבוקרט הוא שם משפחה בערבית שמשמעותו היא: "אבי הקרט" – עיסוק משפחתי בתכשיטנות. שם המשפחה מתועד גם מספרד של המאה ה-14. האם התכוונתם ל... היפוקרטס – רופא ביוון העתיקה, מכונה אבוקרט בספרות היהודית של ימי הביניים אברהם אבוקרט – כדורגלן ישראלי רן אבוקרט – כדורגלן ישראלי, בנו של אברהם אבוקרט מקור שם המשפחה "אבוקרט" באתר בית התפוצות.
כברה קסאי

כברה קסאי (נולדה ב-3 באוגוסט 1982) היא זמרת ישראלית. כברה קסאי נולדה במחנה פליטים בסודאן בשנת 1982, להורים יוצאי אתיופיה. כשנולדה הייתה משפחתה בדרך מאתיופיה לישראל במסגרת מבצע משה. כשהגיעה המשפחה לארץ, היא התגוררה תחילה במעלות, וכעבור שנתיים עברה לגור בקריית מלאכי שם התגוררה עם משפחתה עד לנישואיה. כבר מילדותה גילתה קסאי כישורים מוזיקליים ובגיל 13 היא הצטרפה ללהקת הנוער הייצוגית של קריית מלאכי - צעירי קריית מלאכי, והייתה חברה בה עד גיוסה לצה"ל. בצה"ל שירתה קסאי בלהקה הצבאית של חיל החינוך. עם פתיחת העונה הראשונה של התוכנית "כוכב נולד" הצטרפה קסאי לתוכנית אך נשרה ממנה בדו-קרב הראשון, מול בוריס סולטנוב, והפכה להיות המודחת הראשונה בתולדות כוכב נולד. עם ההודעה על נשירתה עורר מנחה התוכנית צביקה הדר הד תקשורתי כשאמר לקסאי ש"מרוב בכי היא לבנה", הערה שספגה ביקורת כגזענית, עם זאת קסאי לא נפגעה מההערה. את שיתוף הפעולה עם עידן רייכל החלה קסאי תוך כדי שלבי הסיום שלה ב"כוכב נולד". את רייכל היא הכירה עוד בימיו כמפיק מוזיקלי של להקת החיילים "רוק בירוק". קסאי השתתפה באלבום השני של הפרויקט של עידן רייכל, "ממעמקים", והשיר "מילים יפות מאלה" ששרה, זכה להצלחה והשמעות מרובות ברדיו. השיר הגיע למקום 1 במצעדים השבועיים של רשת ג' ומקום 8 במצעד השנתי של אותה הרשת. קסאי ושאר חברי הפרויקט של עידן רייכל זכו בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של שנת ה'תשס"ה הן ברשת ג' והן בגלגלצ. קסאי השתתפה גם בקולות הרקע באלבום "ממעמקים". בינואר 2006 הופיע הרכב הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה. עבור קסאי היה זה הביקור הראשון במדינה. בעקבות המסע הוקרן בשנת 2007 הסרט התיעודי "שחור על לבן", שהתמקד במסע השורשים של קסאי ואבי וואסה. עבור הסרט כתב רייכל את השיר "הביתה, הלוך חזור", אותו הקליטה קסאי בהמשך, בביצוע שיצא כסינגל בספטמבר 2007. אף על פי שלא השתתפה באלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל ("בין קירות ביתי"), המשיכה קסאי לקחת חלק פעיל בהופעות ההרכב. סיבוב ההופעות שליווה את האלבום "בין קירות ביתי" תועד על גבי האלבום "הביתה, הלוך חזור", שיצא ב-2011. בשנת 2012 התארחה באלבומם של רייכל וויו פארקה טורה "The Tel Aviv Session", שבו שרה את השיר "Ane Nahatka". ב-24 באוקטובר 2012 התחתנה עם מיכאל מימוני, איש עסקים צרפתי-יהודי. מתגוררת בפריז שבצרפת. ב-5 במרץ 2024 הופיעה עם מאיה אברהם, עופר מזרחי ועידן רייכל בטקס פרס ספיר שהתקיים אותה שנה באופקים. כברה קסאי, ברשת החברתית פייסבוק כברה קסאי, באתר ספוטיפיי כברה קסאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) כברה קסאי, באתר Discogs (באנגלית) כברה קסאי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מרב יודילוביץ', זמרת של שוקולד, באתר ynet, 15 ביולי 2005 דודו כהן, ‏"היה משהו קסום בעונה הראשונה", באתר ‏מאקו‏, 4 ביוני 2009 רפי ברבירו, בקרוב תגיע רחוק. כברה קסאי בדרך לאלבום, באתר ynet, 9 באוגוסט 2009 מרב יודילוביץ', זמרת של שוקולד, באתר ynet, 15 ביולי 2005 יותם זיו, "הוא דומה ללוויתן, זו גם התחושה שהוא צריך להעביר ככלי נגינה", באתר הארץ, 9 בנובמבר 2022 Ofer Mizrahi - Home, Ofer Mizrahi (באנגלית אמריקאית)
מאט דילון

מת'יו ריימונד "מאט" דילון (באנגלית: Matthew Raymond "Matt" Dillon; נולד ב-18 בפברואר 1964) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, אשר היה מועמד בשנת 2005 לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב, על משחקו בסרטו של פול האגיס; "התרסקות". דילון נולד בניו רושל, ניו יורק, אחד מאחיו הוא השחקן קווין דילון. דילון החל ללמוד משחק ב-1979 במכללת ממרונק בניו יורק. באותה שנה שיחק בסרטו הראשון, "מעל הקצה". בהמשך שנות ה-80 שיחק דילון בסרטים "שומר הראש שלי", "חמודות קטנות", "Tex", "נערי הכרך", "ראסטי ג'יימס" של הבמאי פרנסיס פורד קופולה, "מטרה" של ארתור פן, וכן "פלמינגו קיד" ו"דראגסטור קאובוי". במהלך שנות ה-90 כיכב דילון בסרטים "נשיקה לפני המוות", "סינגלס", "השער המוזהב", "פיתוי קטלני", "הגורל בכוכבים", "תנין לבן", "בחורות יפות", ו"משולש פראי". ב-1998 שיחק בסרט "משתגעים על מרי" וזכה על תפקידו בפרס ה-MTV. ב-2001 דילון שיחק בקומדיה "לילה אחד במקלולס". ב-2002 כיכב בסרט "עיר רפאים", אותו גם כתב וביים. ב-2004 הופיע בסרט של חברת וולט דיסני "החיפושית בהילוך גבוה", וכן שיחק בסרט "העובד המצטיין". ב-2005 שיחק בסרט זוכה פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, "התרסקות". על תפקידו בסרט היה דילון מועמד לפרס גלובוס הזהב ומועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. ב-2006 שיחק דילון בקומדיה "אני את והוא". ב-2008 שיחק בסרט "האמת ורק האמת". ב-2009 שיחק בסרט "מזל תאומים", ושיחק בסרט האימה "משוריין" שביים וכתב נמרוד אנטל. בשנת 2013 כיכב לצד נעמי ווטס בסרט "Sunlight Jr.". בשנת 2015 שיחק את התפקיד הראשי בסדרת המסתורין "עיירה ללא מוצא" של FOX. בשנת 2016 דיבב את דמותו של טריי בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן". בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל". הסרט הוא קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף. בשנת 2018 שיחק בסרט "הבית שג'ק בנה". בשנת 2019 שיחק לצדה של אווה גרין בסרט הצרפתי "פרוקסימה" (אנ'). בשנת 2020 כיכב לצדו של טום הארדי בסרט "קפונה". בשנת 2023 שיחקו בסרטו של וס אנדרסון "אסטרואיד סיטי" בתפקיד של האנק, המכונאי. דילון עסק גם במספר תפקידים בסדרות טלוויזיה. הוא שיחק במספר סרטי טלוויזיה, ביים סצנה בסדרה אוז ב-1999, וכן דיבב בתפקיד אורח בסדרה משפחת סימפסון ב-2007. מדיה וקבצים בנושא מאט דילון בוויקישיתוף מאט דילון, ברשת החברתית אינסטגרם מאט דילון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאט דילון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מאט דילון, באתר AllMovie (באנגלית) מאט דילון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מאט דילון, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מאט דילון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאט דילון, באתר AllMusic (באנגלית) מאט דילון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאט דילון, באתר Discogs (באנגלית) מאט דילון, באתר Songkick (באנגלית) מיכל הניג, לאן נעלם מאט דילון?, nrg, ‏3.8.2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרשיית הספינה קרוליין

הספינה קרוליין הייתה ספינת אספקה של המורדים הקנדיים בשלטון הבריטי ב-1837 שהוצתה על ידי הבריטים. מקרה זה שימש תקדים לפיו נקבע נוהג בינלאומי. מנהיגי המורדים הקנדים (בראשות ראש עיריית טורונטו) שמרדו בשלטון הבריטי, הצליחו בדצמבר 1837 לגייס בבאפלו (ארצות הברית) את התמיכה של אמריקנים רבים. הכוח שנוצר ביסס את עצמו באי הצי (Navy Island – אי בשטח הקנדי של נהר הניאגרה) משם יצא לפשיטות לחופי קנדה ותקף אוניות בריטיות. הכוח קיבל אספקה על ידי האונייה האמריקאית "קרוליין". קרוליין הייתה ספינה קטנה ששייטה בנהר הניאגרה, בתחום הגבול שבין ארצות הברית וקנדה. בליל 29 - 30 בדצמבר תפסה בריטניה את האונייה "קרוליין" שהייתה באותו הזמן בנמל האמריקאי שלוסר – בשטחה הטריטוריאלי של ארצות הברית, הציתה את האונייה באש ושלחה אותה לעבר מפלי ניאגרה. 2 אזרחים אמריקאיים נהרגו בהתקפה. חוקיות המעשים של בריטניה נידונו בתכתובת בין מזכיר המדינה האמריקאי, דניאל ובסטר והלורד אשברטון, נציג בית המלוכה הבריטי, בין השנים 1841–1842 כאשר בריטניה ביקשה את השחרור של נתין בריטי, McLeod, שנעצר בארצות הברית באשמת ביצוע רצח והצתה במהלך התקרית. מר ובסטר למר פוקס (24 באפריל 1841) – יהיה זה התפקיד של ממשלת הוד מעלתה להוכיח כי הצורך בהגנה עצמית מכריע, מידי, לא הייתה ברירה אחרת ולא היה פנאי לשקול אפשרויות אחרות. יהיה על הממשלה להוכיח, עוד, כי הרשויות המקומיות של קנדה, גם אם מניחים שהיה זה צורך השעה, אישרו להם להיכנס לשטח ארצות הברית בכלל, לעשות מעשה לא הגיוני או מוגזם. מעשה ההגנה העצמית צריך להיות מוגבל לצורך זה ולהישמר בבירור במסגרתו. הממשלה מוכרחה להראות שהתראה או מחאה לאנשים שעל סיפונה של קרוליין הייתה לא מעשית או חסרת תועלת. חייבים להוכיח כי לא ניתן היה להמתין לאור היום, שלא ניתן היה להפריד בין האשמים לחפים מפשע, שלא היה זה מספיק לתפוס ולעכב את כלי השיט, שהיה צורך, מידי ובלתי נמנע לתקוף אותה... צורך לכל זה – ממשלת ארצות הברית לא מאמינה שהיה קיים. לורד אשבורטון למר ובסטר (28 ביולי 1842) – זה משביע רצון שאנחנו מסכימים לחלוטין על הכללים העקרוניים של המשפט הבינלאומי החלים בתקרית המצערת. כבוד שאין לחלל אותו לטריטוריה של מדינות עצמאיות הוא הבסיס החשוב ביותר לעולם התרבותי. כללים אלו לשימוש בכוח, שסוכמו בין ארצות הברית לבריטניה היוו במשך שנים רבות את כללי המשפט המנהגי הבינלאומי לשימוש בכוח. בשנת 1945 נחתמה מגילת האומות המאוחדות ובמסגרתה סעיף 51 המעגן את הזכות להגנה עצמית. ישנה אי-בהירות ביחס למעמד הכללים המנהגיים הטרום מגילתיים, והנושא טרם הוכרע. מדיה וקבצים בנושא פרשיית הספינה קרוליין בוויקישיתוף יניב רוזנאי, אנקדוטות והתפתחות המשפט הבין־לאומי: על הסיפורים שמאחורי פרשות האלבמה והקרוליין, משפט ועסקים כה (2021)
נשיא (ארגון)

נָשִׂיא הוא תפקיד בארגונים של אדם העומד בראש ההיררכיה הארגונית. נשיא הוא תוארו של ראש המדינה במדינות רבות. בראש ארגונים עומד ברוב המקרים מנהל כללי, אך לעיתים נמצא מעליו נשיא. השימוש בנשיא בראש ארגון הוא תוצר של מורשת הארגון או של מבנה ייחודי. דוגמאות לארגונים שבהם מכהן נשיא: באוניברסיטה מתקיימות שתי היררכיות ארגוניות: החלק האקדמי, שבראשו עומד רקטור, והחלק המנהלי, שבראשו עומד מנכ"ל. מעל שני אלה נמצא נשיא האוניברסיטה, שאינו עוסק בניהול השוטף, אלא בקידום מיזמים אסטרטגיים, כגון פתיחת מסלולי מחקר ולימוד חדשים, גיוס תורמים המממנים חלק ניכר מתקציב האוניברסיטה וכדומה. כאשר מייסד ובעל שליטה בחברה (תאגיד), המשמש גם מנכ"ל שלה, מעוניין לצמצם פעילותו בה (למשל לקראת פרישתו לגמלאות), הוא מתמנה לנשיא החברה, ומפנה את משרת המנכ"ל לאחר. המנכ"ל עוסק בניהול השוטף של החברה, ואילו הנשיא עוסק בנושאים בעלי חשיבות אסטרטגית, כגון גיוס שותפים עסקיים, כניסה לתחומי פעילות חדשים וכדומה. בתאגיד רב-לאומי הנשיא עומד בראש התאגיד כולו, כשבראש הפעילות בכל מדינה ניצב מנכ"ל מקומי. נשיא כבוד - לעיתים מינוי לנשיא הוא תפקיד ייצוגי, הניתן לאדם שהארגון חפץ ביקרו, אך אינו מעוניין לשאת בתפקיד ביצועי או שהארגון לא רוצה לתת לו תפקיד ביצועי. בארגונים מסוימים התואר "מנכ"ל" אינו תואם את תיאור העומד בראש הארגון, וזה קרוי לעיתים נשיא. דוגמה: נשיא בית המשפט העליון, נשיא מועדון רוטרי. נשיא הסנהדרין ראש (מנהיג) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצייה

האם התכוונתם ל... מצייה - שם נוסף למצה בריי מצייה - שם נוסף לקרקר
רג'ינלד פרייס מישל

רג'ינלד פרייס מישל (באנגלית: Reginald Price Michell,‏ 9 באפריל 1873 - 20 במאי 1938) היה שחמטאי אנגלי. היה אלוף אנגליה בשחמט לחובבים בשנת 1902, שיחק בשמונה התמודדויות באמצעות כבל ימי מול ארצות הברית בין השנים 1901 ו-1911 ופעמיים ייצג את אנגליה במשחקים האולימפיים: באולימפיאדת השחמט 1927 ובאולימפיאדת השחמט 1933. במשך כ-20 שנים מישל התמודד פעמים רבות בתחרויות הבינלאומיות בהייסטינגס, בין היתר ניצח את מיר סולטאן חאן ואת ורה מנצ'יק. באליפויות אנגליה לשחמט סיים במקום השני, השלישי והרביעי, ובין היתר ניצח מספר פעמים את הנרי ארנסט אטקינס . מישל עבד במשרד הצי, ואשתו אדית מישל (טאפסל) הייתה אלופת אנגליה לנשים בשנים 1931, 1932 ו-1935. רג'ינלד פרייס מישל, באתר צ'סגיימס (באנגלית) [1] [2] [3]
יריב יצקן

יריב יצקן (נולד ב-25 ביולי 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2 מטר ששיחק בעמדת הקלע. כיום משמש יצקן כעוזר מאמן במכבי ראשון לציון. יצקן ממוקם במקום ה-102 בדירוג קלעי ליגת העל בכל הזמנים עם 2,496 נקודות ב-15 עונות בליגה. יצקן החל את קריירת המשחק שלו בהפועל ירושלים. בעונתו הראשונה בה מיעט לקבל דקות ולכן עבר למכבי ירושלים מלאומית ב', אך גם בה מיעט לשחק. לאחר מכן חזר להפועל ירושלים, עימה שיחק גם בגביע ספורטה. בעונת 1995/1996 עבר להפועל חולון ובעונה שלאחר מכן חזר לירושלים וזכה עימה בגביע המדינה. את עונת 1997/1998 החל בירושלים ובאמצע העונה עבר לעירוני רמת גן. לאחר המעבר לרמת גן החל יצקן לקבל דקות משמעותיות. הוא שיחק ב-17 משחקים בהם קלע 10 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן הוא שיחק 27 משחקים בהם קלע 10.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2000/2001 הציג את יכולת השיא שלו בקריירה כשקלע 13.1 נקודות, הוריד 1.7 ריבאונדים ומסר 1.1 אסיסטים בכ-26.3 דקות בממוצע במשחק. בעונת 2001/2002 עבר יצקן למכבי חיפה, בה שיתף פעולה עם אחיו יון יצקן. בחיפה העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בכ-27.2 דקות למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בבני השרון, במדיה שיחק 40 משחקים בהם קלע 10.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2003/2004 שב לעירוני רמת גן, בה קלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק ובעונה שלאחר מכן שיחק במכבי פתח תקווה. בעונת 2004/2005 חתם יצקן בקבוצת לה האבר מהליגה הצרפתית הראשונה ושיחק בה למשך שנה. בעונת 2005/2006 חתם יצקן בקבוצת שארלוויל מהליגה הצרפתית השנייה ושיחק בה במשך שנתיים, בהן העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. לאחר מכן שב לליגת העל וחתם בעירוני אשקלון וב-2008 חזר לשחק בעירוני רמת גן, ובעונה אחת במדיה השיג ממוצעים של 10.1 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק בכל המסגרות והוביל אותה להישארות בליגת העל. בעונת 2009/2010 עבר יצקן לשחק בהפועל חולון, ולאחר עונה בינונית למדי, שב לעירוני רמת גן, שעונה לפני כן ירדה לליגה הלאומית. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי מעלה אדומים מהליגה הארצית. ב-30 בספטמבר 2013 יצקן חתם בקבוצת בית"ר ירושלים בכדורסל מליגה א' כדי לעזור לקבוצה לעלות לליגה הארצית וזאת אחרי שזכתה בגביע האיגוד וסיימה את עונת המשחקים 2012-13 בליגה ב' ללא הפסד. קלעי כל הזמנים - יריב יצקן, אתר מנהלת ליגת העל
אברהם פרימן

אברהם פרימן (פריימן; 1890 – דצמבר 1953) היה סופר עברי, חתן פרס ביאליק לשנת תרצ"ה. פרימן נולד בעיירה טרוסטיאנייץ שבפודוליה. קיבל חינוך עברי מסורתי. ישב באודסה, ולאחר מכן במוסקבה, שם עבד בבית מלאכה קואופרטיבי. ב-1935 (או 1936) נאסר בשל פעילותו בשדה התרבות העברית, והוגלה להרי אורל. ב-1946 שב מגלותו, כשהוא שבור בגופו וברוחו. בימיו האחרונים ישב בעיירה אוסיפאנקו. הרומן פרי עטו, "1919", זכה בפרס ביאליק לשנת תרצ"ה. במרכז עלילת הרומן ניצב ארגון ההגנה העצמית של יהודי אוקראינה. 1919, ברלין–תל אביב: א"י שטיבל, תר"ץ-תרצ"ה. 1919: רומן (הובא לדפוס על ידי יהודה סלוא־סלוצקי), תל אביב: עם עובד, תשכ"ח. כתבים אחרונים ומכתבים, תל אביב: עם עובד, תשכ"ח. אברהם פרימן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" פרי עסיסי מהענף הגדוע, מעריב, 9 באוגוסט 1968 הרומן הקטוע של הענף הגדוע, מעריב, 11 בדצמבר 1968 מידע על אברהם פרימן בקטלוג הספרייה הלאומית אברהם פרימן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון

ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון (באיטלקית: Giovanni I Participazio; נפטר בשנת 837) היה הדוכס ה-12 של ונציה. ג'ובאני כיהן כדוג'ה מאז מותו של אחיו בשנת 829 ועד מאסרו והדחתו בשנת 836. בעת שאביו של ג'ובאני - אגנלו כיהן כדוג'ה, ובעת שאחיו הבכור ג'וסטיניאנו שהה בקונסטנטינופוליס, מינה אגנלו את ג'ובאני לתפקיד דוג'ה לצידו. מינוי זה נועד לחזק את אגנלו הפרו-פרנקי במאבק בין הסיעות שנאבקו באותה עת על עתידה של ונציה - תומכי העצמאות הרפובליקנים, תומכי ההישארות כחלק מהאימפריה הביזנטית ותומכי ההצטרפות לאימפריה הפרנקית. ג'ובאני היה ידוע בנטיותיו הפרנקיות והמינוי נועד לחזק פלג זה. עם שובו של ג'וסטיניאנו מקונסטנטינופוליס, הוא הדיח את אביו ואחיו ועלה לשלטון. ג'ובאני הוגלה לזאדר ולימים עבר לקונסטנטינופוליס. בתום כהונתו של ג'וסטיניאנו, ובהיעדר ילדים שירשו אותו, התיר ג'וסטיניאנו לג'ובאני לשוב מגלותו בשנת 829, ולאחר מותו של אחיו נבחר לדוג'ה. ג'ובאני המשיך את המיזם שהחל אחיו - הקמת בזיליקת מרקוס הקדוש שנועדה לשכן את גופתו של מרקוס הקדוש אשר נגנבה מאלכסנדריה שבמצרים במצוות ג'וסטיניאנו. תקופת כהונתו של ג'ובאני התאפיינה במאבקי כוח. בתקופה זו שב אובלריו אנטנוראו מגלותו בקונסטנטינופול. אובלריו נחת בראש צבא בויגיליה בסמוך למאלמוקו וטען לזכותו לכס הדוג'ה. ג'ובאני תקף את ויגיליה ומאלמוקו ושרף אותם, הרג את אובלריו והציג את ראשו הכרות בכיכר סן מרקו. מרד נוסף שאירע בתקופת כהונתו הביא לכהונה זמנית של קארוסו כטריבון. בזמן מרידה זו נמלט ג'ובאני לחצרו של לות'ייר הראשון, מלך איטליה, אולם תוך זמן קצר אסף צבא, כבש מחדש את העיר, אסר את קארוסו ועיוור אותו. שלטונו הנוקשה של ג'ובאני הביא לכך שאצולת ונציה הפסיקה לתמוך בו, ובמרידה נוספת, שבראשה עמד מאסטיליצ'י בשנת 836, נתפס ג'ובאני במפתיע בצאתו מכנסייה, והוא הוצא להורג. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון בוויקישיתוף
גני בובולי

גני בובולי (באיטלקית: Giardino di Boboli) הם פארק ידוע, הממוקם בסמוך לפאלאצו פיטי בפירנצה שבאיטליה. גני בובולי הוקמו מאחורי ארמון פיטי – הארמון אשר שימש כארמונה של משפחת מדיצ'י – משפחת הדוכסים הגדולים של טוסקנה. הגנים מהווים דוגמה לגני הרנסאנס האיטלקיים מהמאה ה-16, וכוללים את כל הסממנים של סגנון זה – אזורים בנויים, צירים שהגנים בנויים לאורכם, פסלים ומזרקות רבים, שדרות חצץ שלצידן נטועים עצים גבוהים, ואזורים פרטיים (מערות מלאכותיות ונימפאומים) לצד אזורים פומביים. גודלם של הגנים, ותכנונם כך שמאזורים רבים בגנים נשקף נוף העיר היה לא אופייני לאותה עת ולגנים מתקופות קדומות (גנים קדומים היו סגורים וניסו להפריד בין הנמצאים בגנים לבין העיר, תוך יצירת אשליה של שהות בחיק הטבע). הגנים הוקמו עבור לאונור דה טולדו, רעייתו של קוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. עבודות ההקמה החלו בתכנונו של ניקולו טריבולו, ולאחר פטירתו של טריבולו בשנת 1550 המשיכו בפיקוחו של ברתולומאו אמאנטי וג'ורג'ו ואזארי אשר הקים את הנקרות. פסלי הגן מתקופה זו הם מעשה ידי ברנרדו בואונטלנטי. בשל העדר מקורות מים טבעיים בשטח הגנים נבנתה אמת מים מנהר הארנו הסמוך. הציר הראשי של הגנים יוצא ממרכז החזית האחורית של הארמון, ועולה במתלול גבעת בובולי תוך שהוא יוצר אמפיתיאטרון בצורת חצי סהר. במרכז האמפיתיאטרון מוקם אובליסק מצרי שהובא מווילה מדיצ'י שברומא. הציר מסתיים במזרקת נפטון שבמרכזה פסל מעשה ידי סטולדו לורנצי. האמפיתיאטרון נחפר מתוך הגבעה שעמדה מאחורי הארמון. בניית המערה המלאכותית של מאדמה ומערה מלאכותית נוספת בתכנונו של וזארי החלה בשנת 1583 והושלמה על ידי בואונטלנטי בשנת 1593. המערה המלאכותית הכילה בעבר את "האסירים" מעשה ידי מיכלאנג'לו. כיום במערה המלאכותית ניצבים העתקים של הפסלים (בעוד שהפסלים המקוריים עברו למוזיאון האקדמיה לאמנות של פירנצה). ציר נוסף, בזווית ישרה לציר המרכזי תוכנן על ידי ג'וליו פאריג'י. ציר זה מוביל במורד של טרסות, שמשני צדדיו בוסקטים רבים. הגנים הורחבו במהלך השנים: בשנת 1617 הוקמה בגנים המערה המלאכותית של וולקן (Grotticina di Vulcano), ובמהלך המאה ה-17 הגיעו לגודלם הנוכחי – 45,000 מ"ר. במהלך המאה ה-18 נוספו לגנים פסלים רבים ובהם פסל "פאריס והלנה" מעשה ידי וינצ'נצו דה רוסי. כיום הגנים מהווים אתר נופש ופנאי לתושבי העיר, וכאתר תיירות מרכזי בעיר. הציר הראשי של הגנים – מבט לעבר ה"אמפיטאטרו". ציר היוצא ממרכז ארמון פיטי פסלו של נפטון במרכז האי (ה-Isolotto שבמרכז הבריכה). אי זה נבנה במהלך שיפוץ הגנים במאה ה-19. ה"אמפיתיאטרון" של הגנים – מבט מארמון פיטי. פסל "פאריס והלנה" ארמון פיטי וגני בובלי בלונטה של ג'וסטו אוטנס האבליסק בגני בובלי פסל שלוש דמויות גרוטסקייות מאת רומולוס מטדדה מדיה וקבצים בנושא גני בובולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גני בובולי (באיטלקית) מדריך למטייל בגנים סיור וירטואלי של הגנים תיאור הגנים באתר european-city-parks גני בובולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)