laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון היונרגארד

ג'ון היונרגארד (נולד ב-16 במרץ 1952) הוא פילולוג ובלשן אמריקאי ממוצא קנדי, מומחה בשפות שמיות, ובולט בעבודתו בנושא מיון שפות, אטימולוגיה ובלשנות היסטורית. היונרגארד נולד בעיר קיצ'נר באונטריו שבקנדה, וגדל בעיר הסמוכה ווטרלו. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וילפריד לורייר ב-1974 ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד ב-1979, שם למד אצל ויליאם ל. מורן, תומאס אודן למבדין ופרנק מור קרוס. היונרגארד החל את קריירת ההוראה שלו באוניברסיטת קולומביה כמרצה זוטר (Assistant Professor) בשנים 1978–1983. ב-1983 התקבל לעבודה באוניברסיטת הרווארד כמרצה בכיר (פרופסור חבר) וקיבל קביעות ב-1988. הוא המשיך שם כפרופסור לפילולוגיה שמית עד 2009, כולל שנת מרצה אורח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומהרווארד עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא פרש מהוראה במאי 2017. היונרגארד כנראה ידוע ביותר בזכות ספר הדקדוק שחיבר לאכדית, "Grammar of Akkadian" שיצא כבר במהדורתו השלישית. הוא חיבר או ערך תשעה ספרים נוספים, גיליון מיוחד של כתב העת האקדמי בנושא מגע בין שפות "Journal of Language Contact", ולמעלה מ-100 מאמרים ועשרות סקירות בנושאים המתפרסים על פני השפות והתרבויות של המזרח הקדום, ובייחוד במיון שפות, באטימולוגיה ובבלשנות היסטורית. היונרגארד חיבר את ההגדרות האטימולוגיות של כל המילים האנגליות ממוצא שמי במילון "The American Heritage Dictionary of the English Language" במהדורות הרביעית והחמישית, כמו גם את הנספח על השורשים בשפות השמיות, ואת המאמר "השפה והתרבות הפרוטו-שמיות". ב-2019 הוא היה עורך-שותף של הספר "The Semitic Languages" וכתב בו את הפרק על פרוטו-שמית, בו סיכם את מחקר חייו בנושא. היונרגארד מוכר גם כאחד המחברים בפרויקט וידאו התיעודי "הנרי דייוויד תורו: מדבר למען הטבע". היונרגארד היה עמית במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ב-2002, והחזיק במלגת גוגנהיים בשנים 2005–2006. הוא זכה להקדשת ספר יובל לרגל יום הולדתו השישים ב-2012. ב-2014 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו, וב-2018 – מדליית אדוארד אולנדורף מטעם האקדמיה הבריטית. היונרגארד שירת כנשיא האגודה האוריינטלית האמריקאית בשנים 2017–2018. ג'ון היונרגארד באתר Academia.edu Huehnergard, John (2018). A Grammar of Akkadian (3rd ed.). Winona Lake, IN: Eisenbrauns. ISBN 978-1-57506-941-8. Huehnergard, John; Pat-El, Na'ama, eds. (2019). The Semitic Languages, 2nd ed. Oxon: Routledge. ISBN 9780415731959. Henry David Thoreau: Speaking for Nature, with Richard K. Walton. DVD. Concord, MA: Three Rivers Productions. N. Pat-El and R. Hasselbach (ע), Language and Nature, University of Chicago Press, 2012 "University to bestow seven honorary degrees at 519th Convocation" UChicago News, May 27, 2014 "Edward Ullendorff Medal" "John Huehnergard Awarded 2018 Edward Ullendorff Medal by the British Academy", August 20, 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכס אאלה

אלכס אאלה (בספרדית: Alexandra Maniego Eala; נולדה ב-23 במאי 2005, קזון סיטי) היא טניסאית פיליפינית. בשנת 2020 היא הייתה מדורגת מס' 2 לנערות. אלכס אאלה נולדה למשפחה ספוריטיבית. אמא שלה הייתה שחיינית מצטיינת. בגיל 12 אלכס אאלה ניצחה בתחרות טניס לנערות עד גיל 14. בשנת 2019 היא לראשונה השתתפה באליפות ארצות הברית הפתוחה. בשנת 2020 היא ניצחה בתחרות זוגות נערות של אליפות אוסטרליה הפתוחה. בשנת 2021 היא ניצחה בתחרות לזוגות נערות באליפות צרפת הפתוחה לצד אוקסנה סלחמטייבה. החל משנת 2020 אלכס אאלה מתחרה בתחרויות לנשים בטניס. בשנת 2021 היא לראשונה ניצחה בתחרות מקצועית לנשים. מדיה וקבצים בנושא אלכס אאלה בוויקישיתוף אלכס אאלה, ברשת החברתית אינסטגרם אלכס אאלה, באתר ה-WTA אלכס אאלה, באתר ה-ITF WORLD TENNIS TOUR JUNIOR RANKINGS, www.itftennis.com ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איש המערב (סרט, 1940)

איש המערב (באנגלית: The Westerner) הוא מערבון אמריקאי משנת 1940, בבימויו של ויליאם ויילר, עם גרי קופר, וולטר ברנן ודוריס דוונפורט (אנ') בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על סיפור של סטיארט לייק והוא מתבסס על דמותו האמיתית של השופט רוי בין (אנ') שהיה בעל מסבאה בו היה עורך את משפטיו כשהוא נעזר בחבר מושבעים יושבי המסבאה. לפי התסריט הייתה לו "יד קלה" לחריצת גדרי דין של מוות בתלייה אף על פי שבמציאות היו רק שני מקרים כאלה. קורות חייו בתסריט שונות מהמציאות פרט לעובדה שהיה מעריץ נלהב של השחקנית לילי לנגטרי שבמציאות לא נפגש אתה מעולם. העיירה שנקראת בסרט וינגארון נקראת במציאות לנגטרי (אנ') (על שם צ'ארלס לנגנטרי שלא קשור ללילי לנגטרי) ממערב לנהר פקוס (אנ') ושם נמצא עדיין הצריף בו ניהל דין את המסבאה ואת המשפטים שלו. הצריף נקרא "שושנת ג'רזי" לכבוד לילי לנגנטרי והוא משמש כיום אתר תיירות. וולטר ברנן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור המקורי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר. טקסס 1882, קיים מאבק קשה בין בוקרים לחוואים. השופט רוי בין מצדד בבוקרים. באחד מההתנגשויות נהרג בוקר על ידי חוואי. החוואי מובא למשפט במסבאה של בין ולאחר משפט קצר והסכמה של "חבר המושבעים" הוא נתלה. החוואית ג'יין מתיוס (דוריס דוונפורט) מגיעה למסבאה ומטיחה דברים קשים בשופט בין. למקום מובא בוקר משוטט החשוד בגניבת סוסו של "צ'יקנפוט" (פול הרסט). הבוקר הוא קול הרדן (גרי קופר) השופט עומד לחרוץ את דינו לתלייה והקברן לוקח כבר מידות לארון הקבורה... הרדן שם לב ותמונות של לילי לנגטרי שמכסות את הקירות. הוא אומר לבין שהוא מכיר אותה אישית. היא נמצאת כעת באל פאסו והוא מוכן לרכב לשם ולהביא לו תלתל משיערה. בין מתלהב ומשעה את גזר הדין מה עוד שגנב הסוס האמיתי (טום טילר) מגיע ובעימות עם השופט והרדן הוא נהרג. הרדן שהתרשם מעמידתה של ג'יין מתיוס מגיע לחוותם ומתקבל בידידות על ידי אביה קליפט (פרד סטון). הוא מתאהב בג'יין והיא מרשה לו לגזור תלתל משיערה. את התלתל הזה הוא מביא לבין בתנאי שיפסיק לתמוך בבוקרים. החוואים ובראשם הוד ג'ונסון (דיינה אנדרוז) מתארגנים כדי להרוג את בין והרדן מצליח להגיע ראשון ולמנוע זאת. החוואים צוהלים אבל כעבור זמן קצר הם מותקפים על ידי הבוקרים, היבול והבתים נשרפים וקליפט נהרג. החוואים נאלצים לנטוש את נחלתם. הרדן מגיע לבין שלא מוכן להישבע בתלתלה של לילי לנגטרי ומודה שהוא תמך בהתקפה. הרדן רוכב לפורט דייוויס מנגיש תלונה לשריף. הוא ממונה מיד לסגן שריף. לילי לנגטרי עומדת להופיע בפורט דייוויס. בין מגיע לשם לא לפני שהוא קונה את כל הכרטיסים כדי שיהיה לבד באולם. הרדן אורב לו ומיד לפני הפתיחה מתפתח ביניהם דו-קרב יריות. בין נפצע קשה והרדן נושא אותו בידיו ומציג אותו בפני לילי לנגטרי. בין מתעורר קצת, משאת חייו הוגשמה, הוא נפגש עם אלילתו. כעבור זמן קצר הוא נופח את נשמתו. כעבור שנתיים הרדן וג'יין כבר נשואים והם מתבוננים בשיירת החוואים החוזרים לנחלתם. מדיה וקבצים בנושא איש המערב בוויקישיתוף "איש המערב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש המערב", באתר נטפליקס "איש המערב", באתר AllMovie (באנגלית) "איש המערב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש המערב", באתר Metacritic (באנגלית) "איש המערב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאיש המערב 1940, באתר יוטיוב איש המערב 1940, באתר TCM
אימרה בנושופסקי

אימרה בנושופסקי (בהונגרית: Benoschofsky Imre; בודפשט, 6 בפברואר 1903 – בודפשט, 5 ביולי 1970) היה הרב הראשי של הונגריה. אימרה בנושופסקי נולד בבודפשט ובנוסף לחינוכו הדתי הייתה לו גם השכלה חילונית רחבת היקף. כתוצאה מכך, כמו קודמיו הגדולים בתפקיד, הוא גילם את האידיאל של רב ניאולוגי שמכיר את המסורות הדתיות היהודיות ואת החינוך החילוני כאחד. אחותו, אילונה בנושופסקי (1913-1997), הייתה המנהלת לשעבר של המוזיאון היהודי ההונגרי. אימרה בנושופסקי קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת פאזמאני פטר בשנת 1926 (שמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), וקיבל סמיכה לרבנות בשנת 1928. הוא החל את פעילותו בשנת 1926 והיה תחילה הרב, מה שהיום רובע 11 של בודפשט (Lágymányos) ואחר כך משנת 1928 נבחר לרב בית הכנסת ברחוב ז'יגמונד (בית הכנסת בדרך פרנקל לאו כיום) במשך יותר משלושים שנה. בשנת 1936 מונה לרב הראשי של בודה. בשנת 1960 מונה לרב הראשי של הונגריה וכיהן בתפקיד זה עד סוף ימיו. הוא נלקח לשרות העבודה במהלך השואה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). ב-2 ביולי 1944, יחד עם הרב ד"ר אלכסנדר שייבר, הספיד בהלווייתו את הרב עמנואל לעף. משנת 1945 ועד מותו, לימד אימרה בנושופסקי בבית המדרש לרבנים בבודפשט (כיום שמו עם תוספת "האוניברסיטה היהודית") כפרופסור לפילוסופיה של דת, הומילטיקה וכתבי קודש. ד"ר אימרה שמלצר, הרב הראשי בדימוס של סנט גאלן, נזכר ברבו ומלמדו כדלקמן: "היה לו ניסיון רטורי ופדגוגי עשיר וסיפק אותם לתלמידיו בשפע. הוא היה דרשן מודרני ודרשותיו היו בעלות צליל אנושי, איכותי וספרותי, תוך התעלמות מאמצעים פאתטיים. בהרצאות הבלתי פורמליות שלנו, בהן הפנה את תשומת ליבנו למחברים תאולוגיים ופילוסופיים יהודים-גרמנים מהמאה ה-19 ליצירותיו של ליאו בק, הרמן כהן, מרטין בובר ואלה היו משמעותיות עבורנו. הוא עסק בעל פה ובכתב בנושאים דתיים ובתפיסות עולם מנקודת המבט של היהדות. בנושופסקי ראה את תפקידו בקידום עולם הרעיונות היהודיים והסבר לגישה דתית שונה”. גם עבודתו המדעית הייתה מגוונת. הוא פרסם מספר מחקרים, כולל בספרי השנה של האגודה הספרותית היהודית-ההונגרית (IMIT) ובזכרונות של הרבנים דב ברנט הלר ועמנואל לעף. בשנת 1946 ערך את הספר "שארית ישראל", שעוסק בסוגיות שייסרו של את הקהילה היהודית בשל אבדות השואה ובאפשרויות בניית הקהילות מחדש. עבודת הדוקטורט של בנושופסקי בנושא האריסטוטליזם של הרמב"ם, שפורסמה מאוחר יותר בצורת ספרים, בולטת עבודתו בנושא לימודי דת. בנוסף לעבודתו המלומדת, הוא שם דגש רב על הפצת ידע, ופרסם לראשונה בשנת 1941 ספר בשם "ללמוד יהדותנו", שפורסם לאחר מכן מחדש בשנת 1997 וסיפק תמונה מקיפה של הדת והתרבות היהודית בצורה מובנת, גם עבור יהודים, חוקרים והדיוטות. מאמריו פורסמו בנוסף לספרי השנה של IMIT גם בעלון קהילת בודה, ב"חיים חדשים" (Új Élet), ובספרים לזכרם של הרב דב ברנאט הלר (1941) הרב עמנואל לעף (1947) הרב יצחק פייפר (1950). קברו של אימרה בנושופסקי נמצא בבית הקברות היהודי פרקשרטי. הרמב"ם ואריסטו או האריסטוטליזם של הרמב"ם (עבודת דוקטורט, 1926) ללמוד את יהדותנו (סיכום מחקר היסטוריה תאולוגית ודתית, 1941) שארית ישראל (כתבים תאולוגיים, 1946) אחרי שלושים שנה (נאומים, 1958) Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי) ללמוד את יהדותנו. הספרייה הלאומית של ישראל לקסיקון ביוגרפי הונגרי של Arcanum אבות אבותנו הגדולים. אימרה בנושופסקי באתר MAZSIHISZ שארית ישראל מאת הרב אימרה בנושופסקי במוזיאון השואה של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא אימרה בנושופסקי בוויקישיתוף
דלתות נפתחות מעצמן

"דלתות נפתחות מעצמן" הוא אלבום הופעה מ-1998 של הזמר מאיר אריאל. זהו האלבום האחרון שהוציא אריאל לפני פטירתו ביולי 1999. מקורו של שם האלבום הוא השורה "הדלתות מנחשות אותי ונפתחות לי מעצמן" מתוך שירו "טרמינל לומינלט". ההופעה התקיימה בהארד-רוק קפה בתל אביב ב-27 במאי 1996. ההופעה הייתה הופעה של אריאל עם להקתו דאז, להקת "זרעי קיץ". באמצע ההופעה ירדה הלהקה מהבמה ובמקומה עלתה להקת קאריזמא, שכללה את יהודה עדר (גיטרות, שירה, קולות), מיקי שביב (גיטרות, בס, שירה וקולות), רע מוכיח (תופים), אדם מדר (מנדולינה, כינור, חצוצרה, חלילית, קולות) ויואב קוטנר (תופי קונגה, שירה). משה לוי (קלידים) ניגן בהופעה בשני ההרכבים. להקת קאריזמא ליוותה את אריאל במהלך מסע ההופעות שערך ברחבי הארץ בשנת 1987 תחת השם "מסע הבחירות של מאיר אריאל". בהופעה זו התאחדה הלהקה מחדש ויחד ביצעו שירים אותם ביצעו במסגרת מסע הבחירות המקורי. בהופעה, שהתקיימה יומיים לפני הבחירות לכנסת הארבע עשרה, ביצע אריאל גרסה חדשה לקטע המעבר "נאום בחירות", שהיה מעיין המשך לנאום הבחירות שנשא אריאל במהלך מסע ההופעות המקורי ב-1987. אלבום זה כולל את חלקה של להקת קאריזמא בלבד (מלבד השיר האחרון באלבום, "טוק טוק טוק", אותו ביצעו שני ההרכבים יחד). בשנת 2003, לאחר מותו של אריאל, יצאה ההופעה במלואה ב-DVD בשם "דרך דמעה שקופה", ובו נכלל גם חלקה של להקת "זרעי קיץ". האלבום כולל גרסת כיסוי מעוברתת בסגנון חופשי לשיר "Knockin' on Heaven's Door" של בוב דילן, שהפך בגרסתו של אריאל ל"טוק טוק טוק", וכן שיר מתוך פסקול הסרט "אדם בעקבות גורלו", שיר של הזמר פאטס דומינו, שני שירים של יואב קוטנר בביצועו של קוטנר, שיר של מיקי שביב בביצועו של שביב ושיר של יהודה עדר בביצועו של עדר. האלבום כולל גם עיבודים חדשים ללהיטיו של אריאל. מידע על האלבום דלתות נפתחות מעצמן באתר MusicBrainz
איגנאץ פון רודהארט

אִיגְנָאץ רִיטֶר פוֹן רוּדְהַארְט (בגרמנית: Ignaz von Rudhart, ביוונית: Ιγνάτιος φον Ρούντχαρτ;‏ 11 במרץ 1790 – 11 במאי 1838) היה סופר, מלומד ועובד ציבורי מממלכת בוואריה שכיהן כראש ממשלת יוון לתקופה קצרה ב-1837 בחסות אותון, מלך יוון. רודהארט היה יליד וייסמאין, פרנקוניה עילית שבצפון נסיכות הבוחר מבוואריה, האימפריה הרומית הקדושה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה בבמברג למד משפטים באוניברסיטת מינכן והשלים שם דוקטורט. רודהארט היה לפרופסור למשפטים בוירצבורג, והוא עבר בשנת 1817 לבאייר. מאוחר יותר עבר למינכן לשירות המנהלי והממשלתי של ממלכת בוואריה. רודהארט הפך לחבר מועצה במינהל הפיסקאלי הכללי החדש שנוצר וגם מונה בשנת 1819 לתפקיד המנהל הראשון של הלשכה הסטטיסטית החדשה, כיועץ לשרים במשרד האוצר הבווארי. בשנת 1823, עקב התבטאויותיו הליברליות המתמשכות פעם אחר פעם, רודהארט הועבר לפעילות ממשלתית משנית בבָּיְירוֹיְת לאחר לחצו של קנצלר האימפריה האוסטרית, קלמנס ונצל פון מטרניך, על הממשלה הבווארית. בשנת 1826 עבר לתפקיד יועץ משני למשרד האוצר ברגנסבורג. ב-1825 התמודד לראשונה לבחירות מטעם נציבות מחוזית. הוא נבחר ללשכת הנבחרים, אשר לה השתייך גם בשנים 1827–1828, 1831 ו-1834 כדובר עבור התושב הבווארי המתון. דעותיו הליברליות של רודהארט הובילו אותו מספר פעמים למאבקים מול יריבים פוליטיים בעוד הוא ניסה לקדם מונרכיה חוקתית בבוואריה. בשנת 1832 לודוויג הראשון, מלך בוואריה מינה אותו לנשיא האזורי של הדנובה התחתונה. מחוז עם מושב בפסאו. בהמלצת הפוליטיקאי מקסימיליאן-עמנואל פרהר לרחנפלד בתחילת פברואר 1837 מונה רודהארט לראש ממשלת יוון ושר החוץ היווני לאותון, מלך יוון שהיה בן למלוכה הבווארית (בית ויטלסבאך). לתפקידים אלו מונה רודהארט במקום יוזף לודוויג פון ארמנספרג והיה חלק מהמנהל הבווארי ששלט באותה העת בממלכת יוון. באפריל 1837 היה רודהארט אחראי על הקמת אוניברסיטת אותון באתונה. בשל מחלתו הקשה התקבלה התפטרותו ב-8 בדצמבר 1837; בדרכו חזרה לבוואריה נפטר בטריאסטה. John A. Petropulos; Politics and Statecraft in the Kingdom of Greece; Princeton University Press, 1968 מדיה וקבצים בנושא איגנאץ פון רודהארט בוויקישיתוף איגנאץ פון רודהארט (בגרמנית)
פיום

האם התכוונתם ל... פִּיּוּם פיום – סטומה רפואית, הליך רפואי של פתיחת פתח ("פִּיּוֹנִית") בגוף פיום קנה – טרכאוסטומיה פיום גרון – קוניוטומיה פיום שופכה – אורתרוסטומיה פיום כליה – נפרוסטומיה פַיוּם (الفيوم) - מקומות בשם זה במצרים פיום (עיר) – עיר הממוקמת בנווה המדבר פיום שבמחוז פיום פיום (מחוז) – מחוז שבירתו היא העיר פיום ונווה המדבר פיום מהווה את רוב שטחו נווה המדבר פיום (אנ') – נווה מדבר במחוז פיום מן המילה פִּיּוֹנִית (שבעצמה נובעת מהמילה פֶּה), במשמעות יצירת פתח. השם פיום (או אל-פיום) נגזר מקופטית, מהמילים פא-יאם שמשמעותם "הים", כנראה בהקשר לאגם מואריס הקדום הנמצא בקצהו הצפוני של נווה המדבר פיום.
רשף שי

רשף שי (נולד ב-25 ביולי 1983) הוא תסריטאי וקומיקאי ישראלי. ידוע בעיקר בשל עבודתו בסדרות "ארץ נהדרת", "קופה ראשית", "מועדון לילה", "גב האומה" ו"עד כאן!". זוכה פרס התסריט בתוכנית סאטירה לשנת 2020 על עבודתו ב"ארץ נהדרת", ומועמד פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018 בקטגוריה תסריט בסדרה קומית על התסריט של "קופה ראשית". נמצא ברשימת המשפיעים של טוויטר ישראל בשנת 2021. רשף השתתף כפאנליסט בתוכנית עד כאן! ובלילה טוב עם אסף הראל בתפקידי אורח. כתב לתוכניות "זה לא אולפן שישי", "מצולמים", "שוורץ", "קאמבק","מחוץ לחוק" ו"אחת שיודעת". החל מפברואר 2024 משודרת בכאן 11 תוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שבה הוא שימש כאחד מכותבי המערכונים. רשף שי, ברשת החברתית פייסבוק רשף שי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רשף שי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רשף שי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשף שי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מאיה פולק, ‏לא רק קופאית: הסדרה הכי רלוונטית בטלוויזיה, בעיתון מקור ראשון, 25 במרץ 2020 אלדד שטרית, מאחורי כל צחוק – רשף שי, הרדיו הבינתחומי 106.2FM,‏ 3 במרץ 2020 פודקאסט עם אריאל קלצ'קין, ברדיו עם קלצ'קין, 20 בנובמבר 2020 אורן שטרנברג, "קופה ראשית", "סברי מרנן" ו"נבסו" בפנים. מי עלו לטקס פרסי הטלוויזיה?, באתר אייס, 22 במרץ 2021 שגיא בן נון‏, "בשבילה גיבורים עפים" ו"על הספקטרום" מובילות במספר המועמדויות בפרסי הטלוויזיה, באתר וואלה, 30 בינואר 2019 רשף שי אצל שי גולדן ושרון כידון, "מייבשים את הביצה", רדיו תל אביב, 9 ביולי 2021 אורן שטרנברג, יניב ביטון הביס את נתניהו: מי צייצו הכי הרבה בטוויטר?, באתר אייס, 20 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דב אייכלר

דב אייכלר (נולד בכ"ט באדר תשמ"ט, 4 באפריל 1989) הוא עיתונאי חרדי, עורך ומגיש בכאן מורשת שבתאגיד השידור הישראלי. אייכלר גדל והתחנך במוסדות חסידות בעלז בירושלים. החל לעבוד בעולם העיתונות בשנת 2014 באתרי אינטרנט חרדיים ("קוקר" ו"אקטואליק") ובעיתונות החרדית הכתובה (עיתון בקהילה). ב-2017 הצטרף אייכלר אל צוות האקטואליה והחדשות של תחנת הרדיו החרדית קול ברמה, כעורך ומגיש חדשות, במקביל לעבודתו ככתב חרדים באתר הבית של התחנה, ״אקטואליק״. ב-2018 הצטרף לתאגיד השידור הישראלי כעורך התכנית "מנדי וביתאן" ומגיש בתחנת הרדיו החרדית דתית של התאגיד, "כאן מורשת". במקביל, הוא כתב ופרשן בקו הנייעס "הסקופים". ב-2021 החל להגיש את תוכניתו "בא בדב" מדי בוקר ב"כאן מורשת". על פי סקר TGI, הייתה תוכניתו המואזנת ביותר בין תחנות הרדיו החרדיות והתכנית הפופולרית בתחנת "כאן מורשת". החל מ 2023 מגיש מבזקי חדשות בכאן 11. אייכלר הוא בנו של חבר הכנסת ישראל אייכלר. אייכלר גרוש ואב לבן. תושב ירושלים. דב אייכלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דב אייכלר, ברשת החברתית אינסטגרם התוכנית "בא בדב", באתר "כאן מורשת". יאיר טוקר, קפיצה בנתוני ה-TGI של תחנת 'כאן מורשת', 29 ביולי 2021, באתר "כיכר השבת" חדשות כאן
טורניר ה-TBT

טורניר ה-TBT (באנגלית: The Basketball Tournament, בתרגום חופשי: טורניר הכדורסל) הוא טורניר כדורסל פתוח, הנערך בשיטת גביע, ופרס הזכייה בו הוא 1,000,000 דולר אמריקאי לקבוצה הזוכה. הטורניר משודר ברשת ESPN ומשתתפים בו בעיקר שחקנים אמריקאים המשחקים בקבוצות מקצועניות באירופה או בכדורסל המכללות. הטורניר נוסד בשנת 2014 על ידי ג'ונתן מוגאר. קבוצות ה-TBT מאורגנות ומנהלות על ידי הג'נרל מנג'רים. מספר הקבוצות בטורניר נע בין 24 בטורניר 2020 ועד 97 בטורניר 2015. בפורמט הנוכחי משתתפות 64 קבוצות מחולקות לארבעה אזורים, כאשר שתי הקבוצות שנשארו אחרי שלושה משחקים בכל אזור עולות לטורניר הסופי. סכום הזכייה המקורי בטורניר 2014 היה חצי מיליון דולר, עלה למיליון ב-2015 ומ-2016 עד 2019 עמד הפרס על 2 מיליון דולר. כספי הפרס עוברים לאנשי הקבוצה הזוכה, ועוד 10% מסכום זה מגיעים לאוהדיה המובילים. בטורניר 2019 חולקו גם פרסים מלבד פרס הזכייה למנצח: כל זוכה אזורי קיבל 25% מהכנסות הכרטיסים באזור שלו. ב-TBT חוקים שונים מהחוקים של ליגת ה-NBA, אלו השינויים הבולטים: המשחקים מתקיימים ברבעים שאורכים 9 דקות במקום 12 דקות ב-NBA. זריקות עונשין לפי חוקי פיב"א - שתי זריקות עונשין אחרי העבירה החמישית ומעלה באותו הרבע. חריגה לכלל זה נוספה החל מטורניר 2020; כל עבירה במהלך סיום אלם (ראו להלן) שתגרום לזריקות עונשין תיתן במקום זאת לקבוצה ללא עבירה זריקת עונשין אחת והחזקת הכדור, בדומה לעבירה טכנית. הטורניר מתנהל לפי חוקי פיב"א בנוגע להפרעות בסל, למעט זריקות עונשין. ברגע שהכדור פוגע בטבעת בזריקת שדה, כל שחקן בכל אחת מהקבוצות יכול לגעת בכדור, ללא קשר לכיוון אליו הוא זז או מיקומו ביחס לסל. היוצא מן הכלל היחיד הוא שאף שחקן בשתי הקבוצות אינו רשאי לגעת בזריקה שהייתה באוויר בזמן סיום שעון המשחק בכל רבע, גם אם הכדור נגע בטבעת, כל עוד יש לו סיכוי להיכנס לסל. בגלל אימוץ סיום אלם לכל המשחקים, אין הארכה במשחקי הטורניר. בשנת 2017, משחקי הפליי-אין של הטורניר השתמשו בכללי "סיום אלם", שיזם פרופסור ניק אלם מאוניברסיטת בול סטייט. בסיום אלם, שעון המשחק נכבה בפעם הראשונה שהשעון עוצר בתוך 4 הדקות האחרונות של הרבע הרביעי. הקבוצות משחקות עד ניקוד מטרה, השווה למספר הנקודות של הקבוצה המובילה ועוד 8, כשהקבוצה הראשונה שמגיעה או עוברת את היעד מנצחת. מאז טורניר 2018, סיום אלם משמש בכל המשחקים. סיום אלם נועד גם כדי למנוע את תופעת העבירות המאוחרות בסופי המשחקים, שהופכות את סוף המשחק למייגע ולא נעים לצפייה. קבוצות רבות מציגות שחקנים מקצועיים המתאחדים תחת קולג' או אוניברסיטה לשעבר, כאשר קבוצות מייצגות את אוניברסיטת גונזגה, אוניברסיטת המדינה של איווה, אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת טקסס טק, אוניברסיטת נוטרדאם, UCLA ועוד. כמה קבוצות אף קיבלו תמיכת אוהדים משחקני NBA פעילים כמו קייל לאורי. בשנת 2016 שיחקו שחקני NBA כמו ג'ון וול, קריסטפס פורזינגיס, רודי גיי ושון ליווינגסטון בקבוצות שונות בטורניר. בשנת 2019 נרשמה מעורבות רבה יותר מה-NBA, כאשר כריס פול (טים CP3) ודמרקוס קאזינס (לויאלטי איז לאב) שיחקו שניהם בקבוצות, בעוד בובי פורטיס ואנדרה דראמונד אימנו קבוצות TBT. בסיום כל משחק, הקבוצה המנצחת מקדמת את הבאנר שלה על בראקט ענק לשלב הבא. הבראקט של ה-TBT מזכיר את בראקט הטורניר של עמק הקראטה שנמצא בסרט קראטה קיד. אתר האינטרנט הרשמי של טורניר ה-TBT (באנגלית)
איילט בגדאד

איילט בגדאד (בטורקית עות'מאנית: ایالت بغداد) היה איילט של האימפריה העות'מאנית שמרכזו בבגדאד. שטחו המדווח במאה ה-19 היה 62,208 מילים רבועים (161,120 קילומטרים רבועים). שאה אסמאעיל הראשון מהאימפריה הספווית כבש את אזור בגדאד מאק קויונלו בשנת 1508. לאחר ההשתלטות הספווית הפכו המוסלמים הסונים, היהודים והנוצרים למטרות רדיפה, ונהרגו בשל היותם כופרים. בנוסף הורה שאה איסמעיל על השמדת קברו של אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה, מייסד האסכולה החנפית, אליה השתייכו העות'מאנים. בשנת 1534 נכבשה בגדאד על ידי האימפריה העות'מאנית, ואיילט בגדאד הוקם בשנת 1535. בין השנים 1623–1638 נכבש המחוז שוב בידיים פרסיות. הוא נכבש מחדש באופן נחרץ על ידי העות'מאנים בשנת 1638, והוסכם על החזרתו לידיים עות'מאניות בהסכם זוהאב ב-1639. במשך זמן מה הייתה בגדאד העיר הגדולה ביותר במזרח התיכון. העיר ראתה התחדשות יחסית בחלק האחרון של המאה ה-18 תחת שלטון ממלוכי אוטונומי ברובו. השלטון העות'מאני הישיר הוחזר על ידי עלי רידהא פאשה בשנת 1831. בשנים 1851–1852 ובין השנים 1861–1867, נשלטה בגדאד, תחת האימפריה העות'מאנית, על ידי מחמד נאמיק פאשה. האנציקלופדיה של נוטל מדווחת על אוכלוסיית בגדאד בשנת 1907 שמנתה 185,000 נפש. סנג'קים של איילט בגדאד במאה ה-17: "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2013. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) The Popular encyclopedia: or, conversations lexicon. Vol. 6. Blackie. 1862. p. 698. נבדק ב-2013-06-26. Gábor Ágoston; Bruce Alan Masters (2009-01-01). Encyclopedia of the Ottoman Empire. Infobase Publishing. p. 71. ISBN 978-1-4381-1025-7. נבדק ב-2013-06-26. Donald Edgar Pitcher (1972). An Historical Geography of the Ottoman Empire. Brill Archive. p. 126. נבדק ב-2013-06-26. Evliya Çelebi; Joseph von Hammer-Purgstall (1834). Narrative of Travels in Europe, Asia, and Africa in the Seventeenth Century. Oriental Translation Fund. p. 90. נבדק ב-2013-06-26.
אנדראס מטאקסס

אַנְדְּרֵאָס מָטַאקְסְס (ביוונית: Ανδρέας Μεταξάς;‏ 1790 – 19 בספטמבר 1860) היה פוליטיקאי, לוחם ודיפלומט יווני, אשר לחם במלחמת העצמאות היוונית וכיהן כראש ממשלת יוון בין 1843 ל-1844. מטאקסס היה ראש הממשלה היווני הראשון בתקופת המונרכיה החוקתית שהחלה לאחר מהפכת ה-3 בספטמבר 1843, במהלכה חתם אותון, מלך יוון, על חוקה שהגבילה את סמכויותיו והביאה את המונרכיה האבסולוטית לסופה. מטאקסס נולד באיים היוניים ב-1790, עת היו חלק מהרפובליקה של ונציה. משפחת מטאקסס הייתה משפחה אמידה ומוכרת שהיגרה מקונסטנטינופול במהלך המאה ה-15. על אף שלא ניתן לו חינוך מיוחד, מטאקסס ידע לדבר באופן שותף באיטלקית וצרפתית נוסף על יוונית שהייתה שפת האם שלו והיה למומחה בהיסטוריה של יוון העתיקה. מטאקסס היה חלק מאחוות פיליקי אטריה ובפרוץ מלחמת העצמאות היוונית גייס מיליציה בת 350 איש לפלופונסוס. מטאקסס נשלח עם כוחותיו, בהצעת דימיטריוס איפסילנטי, לכבוש את פטרס מידי האימפריה העות'מאנית. עקב פציעתו של מטאקסס במהלך קרב לאלס, הוא היה מעורב רק במנהל הפוליטי להמשך מלחמת העצמאות. במסגרת הפוליטית של הרפובליקה ההלנית הראשונה, מטאקסס צידד עם הרוזן יואניס קפודיסטריאס. בסיומה של מלחמת העצמאות נותר מטאקסס חבר בממשלה היוונית הזמנית עד להגעתו של אותון, מלך יוון, זאת למרות מאבקים עם הפוליטיקאי רב ההשפעה יואניס קולטיס. הממשל של אותון הונהג בידי עוצרות של פוליטיקאים מממלכת בוואריה אשר דגלו במונרכיה אבסולוטית. מטאקסס היה מעורב במספר תפקידי מנהל משניים בפלופונסוס עד שהוגלה למרסיי, המונרכיה של יולי, בידי משטר העוצרות עקב דעותיו הליברליות. בהמשך נקרא לשוב ליוון ושירת כשגריר יוון בממלכת ספרד והיה לשר לענייני הצבא בממשלתו של אלכסנדרוס מברוקורדאטוס. במותו של המצביא והפוליטיקאי תיאודורוס קולוקוטרוניס הפך מטאקסס למנהיג 'המפלגה הרוסית' השמרנית, מלוכנית מתונה, אשר תמכה בחיזוק הקשרים של יוון עם האימפריה הרוסית. מטאקסס היה מעורב, ביחד עם דמטריוס קאלרגיס (אנ'), בהוצאה לפועל של מהפכת ה-3 בספטמבר 1843, שהביאה את המלך אותון לחתום על חוקה אשר הביאה לסיום שלטון העוצרות והסדירה מונרכיה פרלמנטרית. עם המהפכה וביטול העוצרות הגיע הממשל הבווארי ביוון לסיומו, ומטאקסס מונה לראש ממשלת יוון החדש. מטאקסס היה הראשון מבין ראשי השרים היוונים שנקרא בתואר 'ראש ממשלה'. ממשלתו של מטאקסס הייתה ממשלה זמנית והוטל עליה לפקח על ניקיון הבחירות הכלליות לאספה המחוקקת לפי חוק זכות הבחירה החדש שנקבע לפי החוקה. לאחר מכן המשיך מטאקסס לפעול במספר תפקידי מפתח בממשלות שונות ונותר פוליטיקאי רב השפעה. הוא כיהן בתור שר האוצר בממשלתו החדשה של יואניס קולטיס בין 1844 ל-1847. ב-1850 הועלה לדרגת לוטננט גנרל על פועלו והוענק לו עיטור מסדר הגואל מידי המלך אותון. באותה השנה נשלח מטאקסס לקונסטנטינופול לשמש כשגריר יוון באימפריה העות'מאנית. בפרוץ מלחמת קרים התפטר ממשרת השגריר בזעם ופרש מהפוליטיקה. בשנותיו האחרונות היה מטאקסס מעורב בניהול ארגונים שונים לקידום חינוך ביוון. הוא נותר בעל תדמית ציבורית של אדם כן, חזק, אמיץ ופטריוטי עם פטירתו באתונה ב-1860. מדיה וקבצים בנושא אנדראס מטאקסס בוויקישיתוף אנדראס מטאקסס, העולם ההלני (באנגלית) אנדראס מטאקסס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)