laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאריסה לטינינה

לאריסה סימנובה לאטינינה (ברוסית: Лари́са Семёновна Латы́нина; נולדה ב-27 בדצמבר 1934) היא מתעמלת סובייטית, האישה הראשונה שזכתה ב-9 מדליות זהב אולימפיות ומחזיקה במקום השני בכל הזמנים במספר המדליות האולימפיות שצברה (18 מדליות), אחרי מייקל פלפס (28 מדליות) ולפני ניקולאי אנדריאנוב (15 מדליות). נולדה בשם לריסה דיריג' בחרסון, אוקראינה (אז תחת שלטון ברית המועצות). בילדותה למדה בלט אך עברה להתעמלות לאחר עזיבת הכוריאוגרף שלה. אחרי סיום התיכון ב-1953 עברה לקייב שם למדה במכון הפוליטכני על שם לנין במקביל לאימוניה. הופעתה הבינלאומית הראשונה הייתה באליפות העולם להתעמלות ברומא, 1954 בה זכתה במדליית זהב אחת בתחרות הקבוצתית. לאטינינה כיכבה באולימפיאדת מלבורן (1956), היא זכתה בתחרות הקרב-רב אישי כשהיא מנצחת את יריבתה העיקרית אגנס קלטי היהודיה מהונגריה, ובמדליית זהב בתחרות הקבוצתית עם הנבחרת הסובייטית. כמו כן זכתה במדליות זהב בסוס הקפיצות ובתחרות תרגילי הקרקע (במשותף עם קלטי), השיגה מדליית כסף במקבילים מדורגים ומדליית ארד בתחרות הקבוצתית עם מכשירים ניידים (תחרות שקדמה לתחרויות בהתעמלות אמנותית הנהוגות כיום). סך הכל זכתה בשש מדליות מהן ארבע מוזהבות. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה, 1958 התחרתה לאטינינה כשהיא בהריון, אף על פי כן זכתה בחמש תחרויות מתוך שש בהן השתתפה. באולימפיאדת רומא (1960) זכתה שוב בשש מדליות מהן שלוש מזהב, תוך שהיא שומרת על תוארה בקרב רב, ובתחרות תרגילי הקרקע. באליפות העולם בפראג 1962 התחרתה מול היריבה המקומית ורה צ'סלבסקה, והצליחה לזכות בשלוש מדליות זהב כולל התחרות בקרב רב ותרגילי קרקע, שתי מדליות כסף ואחת ארד. באולימפיאדת טוקיו (1964) הפסידה לצ'סלבסקה בתחרות הקרב רב, אך זכתה בשתי מדליות זהב נוספות בתחרות הקבוצתית ובתרגילי הקרקע. סך הכל זכתה באולימפיאדה זו ב-6 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. לאחר אליפות העולם בהתעמלות בדורטמונד 1966 בה זכתה במדליית זהב עם הנבחרת הסובייטית, פרשה לאטינינה מתחרויות, והפכה למאמנת נבחרת ההתעמלות של ברית המועצות, תפקיד בו שימשה עד 1977. באולימפיאדת מוסקבה (1980) הייתה אחראית מטעם המארגנים על תחרויות ההתעמלות. נבחרה להיכל התהילה של ההתעמלות ב-1998. מדיה וקבצים בנושא לאריסה לטינינה בוויקישיתוף לאריסה לטינינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לאריסה לטינינה, באתר olympedia.org לאריסה לטינינה, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית לאריסה לטינינה באתר הרשמי של התנועה האולימפית לאריסה לטינינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטנלי פרוזינר

סטנלי בן פרוזינר (באנגלית: Stanley B. Prusiner; נולד ב-28 במאי 1942) הוא נוירולוג וביוכימאי יהודי-אמריקאי, מנהל המכון למחלות נוירודגנרטיביות באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF). גילה את הפריונים – גורמי מחלה מדבקים ובעלי יכולת רבייה המורכבים מחלבון בלבד. על תרומתו בגילוי הפריונים זכה בפרס לסקר בשנת 1994, פרס וולף לרפואה לשנת 1996 ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1997. נולד בדה מוין שבאיווה, למד לתואר בוגר בכימיה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה הסמוך. סיים התמחות בנוירולוגיה ב-UCSF בשנת 1974 והצטרף שם למחלקת הנוירולוגיה. מדיה וקבצים בנושא סטנלי פרוזינר בוויקישיתוף סטנלי פרוזינר, באתר פרס נובל (באנגלית) המעבדה של פרוזינר(הקישור אינו פעיל) באתר UCSF סטנלי פרוזינר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיפאזה

תיפאזה (בערבית تيبازة; בצרפתית Tipaza; בברברית ⴱⴰⵣⴰⵔ - "בַּזַר") הוא אתר ארכאולוגי השוכן לחופי הים התיכון בעיר תיבאזה שבאלג'יריה, כ-70 ק"מ מערבית לאלג'יר. העיר נוסדה במקור על ידי הפונים ולאחר מכן הייתה לעיר ברברית ורומית. במקום השתמרו מבנים מתרבויות אלה, ומבנים נוצרים מוקדמים רבים. בשנת 1982 הוכרזה תיפאזה כאתר מורשת עולמית. העיר נוסדה כמרכז מסחרי פוני במאה ה-6 לפנה"ס, ושוכן בה נקרופוליס שתיפקד ממועד זה ועד המאה ה-2 לפנה"ס, והנחשב לאחד הגדולים מסוגו. לאחר מכן הייתה העיר חלק מממלכת מאוריטניה הברברית. הרומאים כבשו את תיפאזה בתקופתו של הקיסר קליגולה בשנת 39 שעשה אותה למושבה צבאית, ובשנת 46 העניק לה קלאודיוס מעמד של מוניקיפיום. העיר שימשה כנקודת המוצא לכיבוש הרומי של מאוריטניה. העיר הרומית הגיעה לשיא פריחתה בסוף המאה ה-2, ולפי ההערכות התגוררו בה כ-20,000 תושבים. היא השתרעה על שלוש גבעות קטנות לחוף הים, והוקפה בשנת 147 בחומה באורך של 2.3 ק"מ ובה שלושה שערים עיקריים. אותה עת הוענק לעיר מעמד של קולוניה והיא זכתה לשם "קולוניה אליה טיפסנסיס" (colonia Aelia Tipasensis). לנמלה של תיפאזה נודעה חשיבות והיא הייתה למרכז מסחרי אזורי חשוב, אם כי לא הצטיינה כמרכז לימודי או אומנותי. הנצרות הגיעה לעיר בשלב מוקדם, ובמאה ה-3 כבר שימשה כמקום מושבו של בישוף. עם זאת, לפי מסורת אחת נותרו רוב תושבי העיר עובדי אלילים, עד שבמאה ה-4 השליכה סאלסה הקדושה את ראש הנחש ששימש כאליל מקומי אל הים. בשל כך נסקלה סאלסה למוות, אך גופתה נמשתה מהים באורח נס ונקברה על גבעה בעיר. במקום קמה קפלה קטנה שהייתה מאוחר יותר לבזיליקת סאלסה הקדושה. הכנסייה הייתה לאתר עלייה לרגל ותושבי העיר התנצרו. במחצית השנייה של המאה ה-4 סבלה טיפזאה מהתקפות הברברים. בשנת 430 כבשו הונדלים בהנהגת גאיזריק את האזור, וב-484 שלח המלך הונריק בישוף אריאני לעיר, ורבים מתושביה נמלטו לספרד או נרדפו באכזריות. העיר ידעה תקופת פריחה קצרה לאחר הכיבוש הביזנטי בשנת 534, אך שקעה במהלך המאה ה-6. לאחר הכיבוש הערבי ניתן לאתר הכינוי טפאסאד. העיר המודרנית של טיבאזה, שבה כ-10,000 תושבים, קמה בסמוך ועל האתר הארכאולוגי ב-1857. האתר שופץ בין 1968 ל-1973, ובמקום שוכן מוזיאון קטן המציג ממצאים מהמקום. מהתקופה הרומית השתמרו שרידיהן של ארבע כנסיות - הבזיליקה הגדולה והבזיליקה של הבישוף אלכסנדר על הגבעה המערבית ובזיליקת סאלסה הקדושה וכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים על הגבעה המזרחית. סביב הכנסיות בתי קברות שבהם סרקופגים מצופים בפסיפסים. בזיליקת סאלסה הקדושה עשויה מספינה ומשני מעברי צד, ורצפת הפסיפס שלה השתמרה. חומרי הבנייה של הבזיליקה הגדולה נלקחו ממנה במשך השנים, אך תוואי המבנה על שבעת מעבריו עדיין ניכר. מתחת למבנה שוכנים קברים שנחצבו בסלע, ואחד מהם בקוטר של 18 מטר הכיל 24 סרקופגים. עוד השתמרו בתיפאזה שרידים של שני בתי קברות, מרחצאות, נימפאום, תיאטרון ואמפיתיאטרון. עקבות קו הביצורים הרומי ניכרים בצידה המזרחי של העיר והנמל העתיק בצפונה. כ-10 ק"מ ממזרח לעיר שוכן המאוזוליאום המאוריטני העתיק "קבור א-רומייה", הכלול גם הוא בהכרזה. מדיה וקבצים בנושא תיפאזה בוויקישיתוף תמונות מתיפאזה מוזיאון תיפאזה תיפאזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צ'זארה לומברוזו

צ'זארה לומברוזו (באיטלקית: Cesare Lombroso, נולד כאזקיה מרקו לומברוזו; 6 בנובמבר 1836 – 19 באוקטובר 1909) היה קרימינולוג יהודי-איטלקי ומייסד האסכולה האיטלקית בקרימינולוגיה. לומברוזו דחה את ההנחה העומדת ביסוד הקרימינולוגיה הקלאסית של ימיו, לפיה הפשע הוא נטייה המצויה בטבע האדם. במקומה הגה תאוריה מורכבת, השואבת אלמנטים מהפיזיונומיה, האאוגניקה, הפסיכיאטריה והדרוויניזם החברתי. התאוריה של לומברוזו (השייכת כיום לתחום הקרימינולוגיה האנתרופולוגית) טוענת כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטביסטית. התאוריה זכתה בזמנה להצלחה, ובמשך זמן מה היוותה בסיס למחקרים נוספים, ולחקיקה שהתקבלה במדינות שונות שנועדה להגביל ולסמן את הפושעים מטבעם. הנחות היסוד שלה הם: האדם הוא יצור דטרמיניסטי; העבריין נולד עבריין (עבריינים מלידה) והעבריין סובל מאטביזם. בשנת 1885 הצליח לומברוזו לפתח מכשיר שקלט והציג שינויים בלחץ הדם, וזכה להצלחה מסוימת בסיוע לפיענוח תיקים במשטרה. מדיה וקבצים בנושא צ'זארה לומברוזו בוויקישיתוף "לוֹמְבְּרוֹסוֹ, צֵיסַארֵי", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמודים 17–18, באתר היברובוקס צ'זארה לומברוזו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'זארה לומברוזו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי צ'זארה לומברוזו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) צ'זארה לומברוזו (1835-1909), דף שער בספרייה הלאומית The History and Evolution of Lie Detection ערך זה הוא קצרמר בנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלישה זוויתית

גלישה זוויתית או אומגה היא מתקן בידורי הנמצא בגני משחקים, ובגרסאות מקצועיות הפך לתת-ענף בספורט אתגרי. בעברית, הכנוי הנפוץ למתקן הוא "אומגה", בשל צורת הגלגלת וידיות האחיזה, המזכירה את האות היוונית אומגה, Ω. המתקן בנוי מכבל (בדרך כלל מפלדה) המקשר בין שתי נקודות בגבהים שונים. הגולש עומד בקצה הגבוה, נרתם או מחזיק בגלגלת אשר מורכבת על הכבל, ומחליק עליו בכוח המשיכה. האומגה הארוכה בישראל נמצאת באתר "חוות ארץ האיילים" שבגוש עציון. גובהה מעל פני הקרקע הוא 150 מטרים ואורכה 400 מטרים. מישל דור, האומגה הארוכה בארץ: רק לא ליפול לוואדי גן עדן, באתר ynet, 22 בנובמבר 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוכס קלרנס

דוכס קלרנס (באנגלית: Duke of Clarence) הוא תואר אצולה המוענק באופן מסורתי בממלכה המאוחדת (ולפניה בממלכת אנגליה) לבני משפחת המלוכה הזוטרים. תואר זה הוענק שלוש פעמים בממלכת אנגליה, פעם אחת בממלכת בריטניה הגדולה ובפעם החמישית בממלכה המאוחדת. תואר "דוכס קלרנס" הוענק לראשונה לליונל מאנטוורפן, בנו השלישי של מלך אנגליה אדוארד השלישי, בשנת 1362. לאחר מותו של ליונל בלא בנים, בוטל התואר. התואר הוענק בפעם השנייה עבור תומאס מלנקסטר, בני השני של המלך הנרי הרביעי בשנת 1412. לאחר מותו בלי בנים, בוטל התואר. התואר הוענק בפעם השלישית עבור ג'ורג' פלנטג'נט, אחיו של אדוארד הרביעי, בשנת 1461. ג'ורג' איבד את התואר בשנת 1478 לאחר שהורשע בבגידה ובקשירת קשר נגד אחיו. התואר היה אמור להיות מוענק בפעם הרביעית עבור גילפורד דדלי, בעלה של ליידי ג'יין גריי, לאחר הכתרתה, אולם היא הודחה והוצאה להורג יחד עם בעלה לפני מתן התואר. התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך ויליאם (לימים המלך ויליאם הרביעי), בשנת 1789. ויליאם היה בנו השלישי של המלך ג'ורג' השלישי. לאחר הכתרתו בשנת 1830 שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר. התואר הוענק בפעם החמישית לנסיך אלברט ויקטור, נסיך ויילס - בנו הבכור של אלברט אדוארד, נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי). אלברט ויקטור נפטר מדלקת ריאות בשנת 1892 והדוכסות שבה להיות רכוש הכתר. תואר משני הכפוף לתואר זה הוענק על ידי המלכה ויקטוריה לבנה, לאופולד, דוכס אולבני ולבנו, הנסיך צ'ארלס אדוארד. מקור שם הדוכסות בעיר קלייר שבסאפוק, שהייתה בבעלותו של ליונל מאנטוורפן, הדוכס הראשון מקלרנס. רעייתו של ליונל, אליזבת דה בורג, רוזנת אלסטר הייתה יורשת של משפחת דה קלייר, והייתה הבעלים של אחוזת קלייר ואדמותה האחוזה, בה התגוררה עם בעלה. לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603 החל הנוהג להעניק את התואר המשולב - "דוכס קלרנס ואבונדייל" או "דוכס קלרנס וסנט אנדרוז", וזאת מאחר שאבונדייל וסנט אנדרוז הן עיירות בסקוטלנד. מדיה וקבצים בנושא דוכס קלרנס בוויקישיתוף
ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס

ליונל מאנטוורפן (באנגלית: Lionel of Antwerp;‏ 29 בנובמבר 1338 - 17 באוקטובר 1368) היה בנו השלישי של אדוארד השלישי מלך אנגליה ושל פיליפה מאנו. ליונל היה השני מבין שני הבנים שהגיעו לבגרות (אחד מאחיו נפטר בינקותו). ליונל כונה "מאנטוורפן" מאחר שנולד בעיר זו. עוד בהיותו ילד הוחלט שליונל ינשא לאליזבת דה בורג, רוזנת אלסטר, בתו ויורשתו של ויליאם דון דה בורג, רוזן אלסטר. ליונל ואליזבת נישאו בשנת 1352, אבל בשל האירוסים הוא הוכרז כרוזן אלסטר כבר בשנת 1347. לבני הזוג נולדה בת אחת - פיליפה. בשנת 1345 הכריז עליו אביו כנציגו הרשמי, ובשנת 1355 נסע ליונל לצרפת כנציג המלך, אולם פרט לביקור זה שהה באירלנד כנציגה של אנגליה. בשנת 1361 מונה למושל אירלנד, ובנובמבר באותה שנה קיבל את התואר דוכס קלרנס. בשנת 1363 נפטרה אליזבת בעת שבני הזוג שהו בדבלין. ליונל ניסה לבסס את השלטון האנגלי באירלנד אולם זכה להצלחה מועטה. לאחר שקיים פרלמנט (כינוס אצילים) בקילקני שהעביר את חוק קילקני בשנת 1367 הפסיק בניסיונותיו ושב לאנגליה. ב-28 במאי 1368 נשא ליונל לאישה את ויולנטה (1353 לערך - נובמבר 1386) בתו של גלאצו ויסקונטי השני, שליט פאביה. ליונל נסע לאיטליה על מנת לפגוש את רעייתו, טקס הנישואין נערך ברוב פאר במילאנו והחגיגות נמשכו מספר חודשים. במסגרת החגיגות הוגשו המנות לשולחן מוזהבות באמצעות משחה של חלמון, זעפרן וקמח מעורב בעלי זהב אמיתיים. למוזמנים חולקו מתנות כגון סוסים, כלבי ציד, שריונות, גלימות יקרות ועוד. עם המוזמנים נמנו המשוררים פטרקה וג'פרי צ'וסר וההיסטוריון ז'אן פרואסאר. ארבעה חודשים לאחר החתונה, בעת ששהה באלבה חלה ליונל ונפטר. ישנה סברה לפיה ליונל הורעל על ידי אביה של ויולנטה. היא נישאה מאוחר יותר לבן-דודה, לודביקו ויסקונטי. בתו היחידה, פיליפה, נישאה בשנת 1368 לאדמונד מורטימר, רוזן מרץ', ונכדתם אן מורטימר נישאה לריצ'רד מקוניסבורג, רוזן קיימברידג'. טענת בנם, ריצ'רד, דוכס יורק ויורשיו לבית יורק לכתר האנגלי התבססה למעשה על היותו של ליונל בנו של מלך אנגליה.וכשאדוארד הרביעי עלה לשלטון, הוא התבסס בעצם על ייחוסו לליונל. מדיה וקבצים בנושא ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס בוויקישיתוף ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ברברה טוכמן, ראי רחוק עמ' 245-246
גדליהו בן פשחור

גְּדַלְיָהוּ בֶּן פַּשְׁחוּר הוא דמות מקראית מספר ירמיהו. מוזכר כאחד מאויביו הפוליטיים של ירמיהו שקראו למותו בעקבות נבואותיו על חורבן ירושלים בידי הבבלים: וַיִּשְׁמַע שְׁפַטְיָה בֶן-מַתָּן, וּגְדַלְיָהוּ בֶּן-פַּשְׁחוּר, וְיוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ, וּפַשְׁחוּר בֶּן-מַלְכִּיָּה אֶת הַדְּבָרִים אֲשֶׁר יִרְמְיָהוּ מְדַבֵּר אֶל כָּל הָעָם לֵאמֹר: כֹּה, אָמַר ה', הַיּשֵׁב בָּעִיר הַזֹּאת יָמוּת בַּחֶרֶב בָּרָעָב וּבַדָּבֶר, וְהַיֹּצֵא אֶל-הַכַּשְׂדִּים יחיה, וְהָיְתָה-לּוֹ נַפְשׁוֹ לְשָׁלָל וָחָי... וַיֹּאמְרוּ הַשָּׂרִים אֶל הַמֶּלֶךְ, יוּמַת נָא אֶת הָאִישׁ הַזֶּה כִּי עַל כֵּן הוּא מְרַפֵּא אֶת יְדֵי אַנְשֵׁי הַמִּלְחָמָה הַנִּשְׁאָרִים" — ירמיהו ל"ח, א'-ד' באוגוסט 2008 פורסם כי התגלתה בעיר דוד טביעת חותם על גבי בולה שמו של גדליהו בן פשחור בחפירותה של הארכאולוגית אילת מזר. הבולה נמצאה במתחם מבנה האבן הגדול, לא רחוק מהמקום בו נחשפה, מספר שנים קודם לכן, בולה עם שם של אויב פוליטי נוסף של ירמיהו, המוזכר באותו פסוק, יהוכל בן שלמיה. גדליהו הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות. עידן יוסף, השרים שרצו לחסל את ירמיהו השאירו חתימות, nfc‏, 1 באוגוסט 2008 דני הרמן, ממצאים חדשים בעיר דוד, באתר ynet, 4 באוגוסט 2008 Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס

תומאס מלנקסטר (באנגלית: Thomas of Lancaster ‏;29 בספטמבר 1388 - 22 במרץ 1421) היה בנו השני של הנרי הרביעי, מלך אנגליה ושל רעייתו הראשונה מרי דה בוהון. החל משנת 1399 נשא תומאס במשרת הלורד השרת העליון (Lord High Steward) של אנגליה - והיה האחרון שנשא במשרה זו. בין השנים 1401–1413 שימש המושל העליון של אירלנד ובשנים 1405–1406 כיהן כלורד האדמירל העליון (מפקד הצי המלכותי האנגלי). בנובמבר או בדצמבר 1411 נשא תומאס לאישה את מרגרט הולנד, אלמנתו של ג'ון בופורט, רוזן סומרסט. מרגרט הייתה בתו של תומאס הולנד, רוזן קנט. לתומאס ולמרגרט לא נולדו צאצאים (אף שלמרגרט היו שישה ילדים מנישואיה הקודמים). בשנים 1412–1413 כיהן כמושל אקוויטיין ובשנת 1415 מונה לדייל העליון של צ'סטר. בשנת 1417 מונה למפקד הצבא האנגלי, ובהמשך גם פיקד על צבאות אנגליה בצרפת. בין יולי 1418 עד 19 בינואר 1419 לחם תומאס ברואן שבצרפת ופיקד על הכוחות הצרים על העיר. כמו כן תומאס השתתף בקרב בוג'ה ב-22 במרץ 1421, שבו מצא את מותו. ככל הנראה תומאס נהרג על ידי סר אלכסנדר ביוקנן או על ידי סר ג'ון דה לה קרויס, ונקבר בקתדרלת קנטרברי. ב-9 ביולי 1412 הוענק לתומאס תואר דוכס קלרנס אותו נשא עד מותו. כמו כן ב-9 במרץ 1421 הוענק לו התואר רוזן אומיל. תומאס נשא תואר אביר מסדר האמבט (מ-12 באוקטובר 1399) ואביר מסדר הבירית (משנת 1400) ועד ליום מותו. מדיה וקבצים בנושא תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס בוויקישיתוף תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פורט אוף ספיין

פורט אוף ספיין (אנגלית: Port of Spain, "נמל ספרד") היא עיר הבירה של טרינידד וטובגו. העיר היא השלישית בגודלה במדינה אחרי סן פרננדו וצ'אגואנס ומתגוררים בה כ-50,300 תושבים, ובעיר רבתי (מטרופולין פורט אוף ספיין) מתגוררים כ-300,000 תושבים (נכון לשנת 2010). העיר ממוקמת לחוף מפרץ פריה, על חופו המערבי של האי טרינידד. פורט אוף ספיין נוסדה במקום בו היה קיים כפר של שבט קומוקאראפו. במאה ה-18, העביר המושל הספרדי האחרון של האיים, דון גוזה מארי, את הבירה מהעיר סן חוזה דה אורוניה (כיום סנט ג'וזף) לפורט אוף ספיין. לאחר שהעיר נכנעה לצבא הבריטי בשנת 1797 נותרה העיר בירת המושבה הבריטית והמשיכה לגדול. מספר התושבים הגיע לשיא בשנות ה-60 של המאה ה-20 (כ-100,000 תושבים), אולם כעת אוכלוסיית העיר הולכת וקטנה בשל הפירוור הגדל והולך של האזור. העיר הייתה הבירה של הישות קצרת הימים הפדרציה של איי הודו המערבית שאיחדה תחתיה את מושבות בריטניה באיים הקריביים, אף על פי שהייתה תוכנית להקמת בירה פדרלית בצ'אגוראמאס(אנ'), בצפון-מערב האי. העיר מהווה מרכז כלכלי ופיננסי במדינה. בשנים האחרונות סניפים של בנקים מקומיים הממוקמים בעיר עזרו לה להפוך למרכז פיננסי לאיים קריביים ולמרכז אמריקה. נמצאים בה מפקדות של שניים מהבנקים הגדולים ביותר באיים הקריביים. הכלכלה של טרינידד מתבססת על גז טבעי ונפט, ובעיר יש בית זיקוק מרכזי. מנמל העיר מייצאים מוצרי מזון וכן אספלט. העיר מהווה למרכז במסחר בבוקסיט שבא מגיאנה, וברזל המיובא מוונצואלה. כל האי, ובפרט פורט אוף ספיין, משורת על ידי נמל התעופה הבינלאומי פייארקו הממוקם כ-10 ק"מ בערך ממזרח לעיר. סוואנת פארק המלכה, המקיפה את העיר הייתה בעבר חוות גידול סוכר אשר נרכשה על ידי העיר ומשמשת כיום אתר לקרנבלים ותהלוכות. בפארק ממוקם גן החיות של העיר והגנים הבוטניים. בית הנשיא ממוקם בתוך הגנים הבוטניים. לפורט אוף ספיין מספר ערים תאומות: ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית קנדה סנט קתרינס, אונטריו, קנדה ניגריה לאגוס, ניגריה גיאנה ג'ורג'טאון, גיאנה ארצות הברית ריצ'מונד, קליפורניה, ארצות הברית צרפת מורנה-א-לאו, גוואדלופ, צרפת אתר האינטרנט הרשמי של פורט אוף ספיין פורט אוף ספיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Trinidad and Tobago - The Commonwealth ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנהרת הזמן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מנהרת הזמן – סדרת טלוויזיה אמריקאית מנהרת-הזמן (סדרת ספרים) – סדרת ספרים מאת גלילה רון-פדר-עמית תוכנית רדיו פופולרית של השדרן ירון אשבל בתחנת הרדיו רדיוס 100FM
כונדרויטין סולפט

כונדרויטין סולפט (באנגלית: Chondroitin sulfate) הוא גליקוזאמינוגליקן (GAG) הקשור לקבוצת סולפט. מורכב מרצף חוזר של סוכרים (אצטילגלוקוזאמין וחומצה גלוקורונית). בדרך כלל מחובר לחלבון כחלק מפרוטאוגליקן (רב סוכר עם חלק חלבוני). שרשרת כונדרויטין יכולה להגיע עד לרצף של מאה סוכרים עם אפשרות לקבוצות סולפט בכמויות ומקומות שונים. מדע הגליקוביולוגיה מנסה להבין, בין השאר, את מגוון הגליקוזאמינוגליקנים הגדול הזה. כונדרויטין סולפט משמש רכיב חשוב בסחוס ונותן לו את היכולת להתנגד לדחיסה. מסיבה זו, כונדרויטין סולפט וגלוקוזאמין משמשים כתוספי תזונה לטיפול בדלקת מפרקים ניוונית. מדיה וקבצים בנושא כונדרויטין סולפט בוויקישיתוף איתי גל, מחקר ענק: מגה-גלופלקס ודומיו לא עובדים, באתר ynet, 19 בספטמבר 2010 פרופ' רפאל סגל, כונדרואיטין סולפאט עשוי להאט אוסטאוארתריטיס של הברך, אתר הרופא. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה ובנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואיס אייזנברג

לואיס אייזנברג (באנגלית: Louis R. Eisenberg; ‏1876, אודסה – ?), שחמטאי יהודי-אוקראיני-אמריקאי. אייזנברג למד בקולג' ניקולס ולאחר מכן למד עיתונאות. בשנת 1902 נסע למונטה קרלו כדי להשתתף בתחרות האמנים הבינלאומית לשחמט ובמקביל סיקר את התחרות עבור עיתונו Odesskiya Novosti‏ . אייזנברג הגיע למקום ה-18 אך חולל סנסציה בגוברו על שחקן הצמרת הרי נלסון פילסבורי. בתחרות עצמה ניצח גזה מארוצי. ידיעה מיום 16 באוגוסט 1903 בעיתון New York Tribune מציגה את אייזנברג כשחקן המייצג את שיקגו בדו-קרב טלגרפי נגד מועדון השחמט של ברוקלין וכי קבע את משכנו בעיר פיטסבורג. הוא ייצג את שיקגו בדו-קרבות נוספים בשנים 1904 ו-1909. אייזנברג חלק מקום חמישי בתחרות סנט לואיס בשנת 1904 (הקונגרס האמריקאי השביעי). בתחרות ניצח פרנק מרשל. אייזנברג השתתף באליפות מדינת ניו-יורק לשנת 1909 וחלק מקום ראשון עם הובל וצירן. בפלייאוף ניצח הובל. לואיס אייזנברג, באתר צ'סגיימס (באנגלית) משחקי השחמט של לואיס אייזנברג, באתר צ'סגיימס (באנגלית) שחקני 1902, באתר web.archive.org New York State Chess Champions 1878–1972, web.archive.org, ‏2008-05-17 Chess Notes by Edward Winter, www.chesshistory.com ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון אוהנלון

ג'ון אוהנלון (באנגלית: John O'Hanlon;‏ 23 באפריל 1876 – 20 בפברואר 1960) היה שחמטאי אירי. אוהנלון זכה תשע פעמים באליפות השחמט של אירלנד. בפעם הראשונה בשנת 1913 ובפעם האחרונה בשנת 1940. הוא גם שיחק באליפות בריטניה שם חלק מקום 8–9 בתחרות אוקספורד בשנת 1910 וחלק מקום 7–9 בתחרות סטרטפורד בשנת 1924; בשתיהן ניצח הנרי ארנסט אטקינס. אוהנלון חלק מקום ראשון עם מקס אויבה בתחרות ברודסטיירס בשנת 1921, הגיע למקום השמיני בתחרות הייסטינגס 1921/22 (ניצח: בוריסלב קוסטיץ'), חלק מקום 1–3 עם מרסל דושאן וויטלי הלברשטט בתחרות בדרום צרפת בשנת 1928 והגיע למקום ה-12 בתחרות ניס בשנת 1930 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). אוהנלון השתתף בנבחרתה האולימפית של אירלנד במספר אולימפיאדות, אך ללא הצלחה יתרה. ג'ון אוהנלון השתתף ב-2 אולימפיאדות השחמט כחלק של קבוצת אירלנד. ג'ון אוהנלון, באתר צ'סגיימס (באנגלית) תוצאות ג'ון אוהנלון באולימפיאדות השחמט מאתר olimpbase.org תוצאות אוהנלון במוקדמות 1924 תוצאות אוהנלון בבית הניחומים 1924 מידע כללי John O'Hanlon 1876-1960, www.icu.ie
הפארין

הפארין (באנגלית: Heparin) הוא גליקוזאמינוגליקן הקשור למספר רב של קבוצות סולפט. להפארין יש צפיפות מטען שלילית הגבוהה ביותר מכל מולקולה ביולוגית ידועה. נעשה בו שימוש נרחב בהזרקה כחומר נוגד קרישה וביצירת משטחים נוגדי קרישה בציוד רפואי. הפארין רפואי מסונתז מרקמות של חזירים ופרות. באבולוציה, ההפארין נשמר בבעלי חיים מגוונים ביניהם חסרי חוליות שאין להם מערכת קרישה כמו לבני האדם. לכן, משוער כי בגוף האדם הפארין משמש לתפקידים אחרים ולא לקרישה. רוב ההפארין בגוף נשמר בתאי פיטום והוא מופרש למחזור הדם רק בשעת פציעה. ייתכן ומדובר במנגנון המגן מפני חדירת גורמים מזהמים. בשנת 2024 גילו צוות מדענים אוסטרלי קנדי ובריטי כי ההפארין מועיל לניטרול ארס של נחש קוברה וכי הוא יכול להציל חיים רבים באזורים אלו שאין להם גישה לנסיוב הארס מנטרל - הטיפול המקובל עד כה. הפאראן גופרתי מדיה וקבצים בנושא הפארין בוויקישיתוף הפארין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Nader, H. B., et al. "Heparan sulfates and heparins: similar compounds performing the same functions in vertebrates and invertebrates?" Brazilian Journal of Medical and Biological Research 32.5 (1999): 529-538. Cobra venom neutralised by common blood-thinning drug Heparin, www.bbc.com (באנגלית בריטית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצר סמאיפאטה

מבצר סמאיפאטה (בספרדית: Fuerte de Samaipata) שוכן במחוז סנטה קרוס בבוליביה, כ־120 ק"מ דרומית־מערבית לסנטה קרוס. המבצר ממוקם במורדותיהם המזרחיים של הרי האנדים, בגובה 1,970 מטר מעל פני הים. פירוש שמו בקצ'ואה: "מקום מנוחה בין ההרים". ב־1951 הכריזה עליו ממשלת בוליביה כאתר לאומי, ובשנת 1998 הוכרז כאתר מורשת עולמית. אף שהוא מכונה "מבצר", הוא לא שימש ככזה, והוא זכה לכינוי בציבור הרחב בשל מיקומו בראש גבעה. בפועל, שימש סמאיפאטה כמקום בעל חשיבות טקסית־דתית בתקופה הפרה־קולומביאנית, וייתכן כי היו לו גם שימושים בתחום האסטרונומיה. הראשונים לקיים פעילות דתית בסמאיפאטה הם בני המוחוקויה, בסביבות שנת 300, והם גם היו הראשונים לחצוב בסלע. בתקופה מאוחרת יותר, המקום שימש כבירת מחוז של אימפריית האינקה, והוא אף סימן גבולה המזרחי בשיא התפשטותה. השפעת בני האינקה ניכרת בכיכר המרכזית שסביבה מבני ציבור, האופיינית לעריהם, ובטראסות שהיו בסביבה. סמאיפאטה מורכב משני חלקים עיקריים. החלק הראשון כולל סלע חצוב שאורכו 250 מטר ורוחבו 60 מטר, שהוא ככל הנראה הפטרוגליף הגדול בעולם. בסלע, שסוגו אבן חול, נחצבו גם ציורים בדוגמות יגוארים, נחשים, פומות וכן צורות גאומטריות שונות. בחלק השני, דרומית לסלע, שכנו מבני המגורים והמבנים האדמיניסטרטיביים. בני האינקה הקימו שלוש במות גדולות מדרום לסלע, העיקרית שבהן, ה־Kallanka, בגודל 68×16 מ', בגובה 12 מטר, ועובי בסיסי הקירות התומכים בה 1.4 מטר. מערבית ל־Kallanka במה נוספת, הידועה כ־Akllawasi, ועליה 12 מבנים בצורת האות H. מבנים אלה טרם נחקרו, אך על פי המסורת המקומית נמצאו בהם שריד בגדי נשים. ככל הנראה מדובר בשרידי אריגים ששימשו למטרות פולחן. על הבמה השלישית שבעה בתים, שתחתיהם נמצאו שרידים להימצאותם המוקדמת יותר של המוחוקויה. לא ברור מתי השתלטו הספרדים על סמאיפאטה. מלכות המשנה של פרו התפשטה לאזור בשנות ה־60 של המאה ה־16, אך ייתכן שבשל חשיבותו האסטרטגית, הוא נכבש עוד קודם לכן, לאחר הקמת העיר פוטוסי בסמוך למרבצי הכסף שבסרו ריקו ב־1546. עם הקמת עיירה חדשה באותו שם 8 ק"מ למרגלות המבצר במאה ה־16, הוא ננטש, וצמחייה החלה לכסותו. חוקרים החלו לגלות בו עניין החל מסוף המאה ה־18. מאז שנות ה־60 נערכו בסמאיפאטה חפירות ארכאולוגיות, ומ־1992 במיוחד בידי חוקרים מאוניברסיטת בון. הפסבדו־מדען השווייצרי אריך פון דניקן ביקר בסמאיפאטה פעמיים, ותיאר את המקום בספרו "מרכבות האלים". פון דניקן סבר שהסלע הגדול שימש כמנחת. מדיה וקבצים בנושא מבצר סמאיפאטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מבצר סמאיפאטה
קרקול

האם התכוונתם ל... אגם קרה קול – אגם בטג'יקיסטן אגם קרקול – אגם בסין קרקול (טקטיקה) – טקטיקת חיל פרשים קרקול (מאיה) – אתר ארכאולוגי של עיר מדינה מתרבות המאיה קרקל – טורף במשפחת החתוליים קארקול – עיר במזרח קירגיזסטן קאראקול (כבש) – תת-מין של כבש קאראקול (כובע) – כובע מעור של קאראקול (כבש)
אגם קרקול

קרקול (באנגלית: Karakul Lake; בקירגיזית: Каракөл; בסינית: 喀拉库勒湖) הוא אגם בקצה המערבי של סין. אגם קרקול (משמעות השם בקירגיזית: האגם השחור) ממוקם במחוז שינג'יאנג, ברמת פמיר, בגובה 3,600 מטר, במרחק 200 קילומטרים מקאשגאר, בירת האויגורים. האגם נמצא בחלק העליון של רמת פמיר, בקרבת הרי פמיר, ואורכו 33 ק"מ מצפון לדרום ו־24 ק"מ ממזרח למערב. שטחו הוא 380 קמ"ר. אי גדול ממוקם במרכזו של האגם ומחלק אותו לשני חלקים. המים בקרקול מלוחים. בקיץ טמפרטורת המים מגיעה ל־12 מעלות צלזיוס, ובחורף היא יורדת לאפס והאגם מכוסה בקרח שעוביו מטר. מהאגם ניתן לראות את ההרים המקיפים את הרמה, ובהם טיין שאן והרי קונלון. מדיה וקבצים בנושא אגם קרקול בוויקישיתוף ADVENTOUR, Karakul Lake, Pamir Highway ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.