laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות אירופה באתלטיקה 2012

אליפות אירופה באתלטיקה ה-21 נערכה בפעם השלישית באצטדיון האולימפי שבהלסינקי, בירת פינלנד בין ה-27 ביוני ל-1 ביולי 2012, כחודש לפני המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון. הפעמים הקודמות בהן אירחה הלסינקי את אליפות אירופה היו בשנת 1971 ובשנת 1994. בשל הקרבה למשחקים האולימפיים לא נערכו תחרויות הליכה ולא נערכו ריצות המרתון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סך הכל נשללו 9 מדליות, אחת לגברים ו-8 לנשים. אסלי צ'קיר אלפטקין טורקיה טורקיה שניצחה בריצת 1500, נכשלה בבדיקת סמים במרץ 2013 וב-17 באוגוסט 2015 מדליית הזהב נשללה ממנה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה באתלטיקה 2012 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפות אירופה באתלטיקה 2012 האתר הרשמי של התחרות (באנגלית)
טחנת הרוח והצלב

טחנת הרוח והצלב (אנגלית: The Mill and the Cross) הוא סרט דרמה פולני-שוודי, בבימויו של לך מאייבסקי ובכיכובם של רוטגר האוור, שרלוט רמפלינג ומייקל יורק. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת מייקל פרנסיס גיבסון, ושואב השראה גם מציורו משנת 1564 של פיטר ברויגל האב התהלוכה לגולגותא. צילומי הסרט נערכו באוגוסט 2009 והוא יצא לאקרנים ב-23 בינואר 2011, במסגרת פסטיבל סאנדנס. דרך חמש מאות דמויות שלכל אחת מהן סיפור משלה, מעביר לך מאייבסקי את ההתרחשות בימי חייו של הצייר ברויגל האב, תוך התמקדות ביצירתו הגדולה ביותר - צליבתו של ישו. הסרט מתרחש בתקופה שבה הטריטוריה הפלמית הייתה נתונה למשטר דיכוי ספרדי. ברויגל עצמו רוטגר האוור מבקר את יצירתו תוך שיחות עם אספן אומנות ובנקאי. נושא הסבל של ישו מוצג כנגד לרדיפה הדתית שהתרחשה בפלנדריה בשנת 1564. רוטגר האוור בתור פיטר ברויגל האב מייקל יורק בתור ניקולאס ג'ונליק שרלוט רמפלינג בתור מריה ג'ואנה ליטווין בתור מייקה ברויגל נטש (אשתו של פיטר) מריאן מקולה בתור מילר ג'ו בנדל אמרה: "אחד ממצויני סאנדנס לשנה זו". דניס הארווי למגזין Variety כתב: "הסרט הוא אף פעם לא משעמם, ולעיתים קרובות מקסים." הארווי חשב שאם הסרט ישווק בחכמה, הסרט יוכל לשמש כפריצת הדרך המאוחרת של הקולנוע הפולני. ניל יאנג למגזין כתב הוליווד החמיא על ההישגים הטכניים של הסרט, אך ציין כי הסרט "שאפתני ועם זאת שטוח ומתסכל". לעומת זאת בביקורת לסן פרנסיסקו פסטיבל הסרטים הבינלאומי, כתב: הנרטיב בסרט הוא לא העניין. היופי בסרט הוא לראות איך הציור מתעורר לחיים בסרט. הוא מגיש סצנות נפלאות לצופה, כמו חלום לאדם ישן. אתר האינטרנט הרשמי של טחנת הרוח והצלב "טחנת הרוח והצלב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טחנת הרוח והצלב", באתר נטפליקס "טחנת הרוח והצלב", באתר AllMovie (באנגלית) "טחנת הרוח והצלב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טחנת הרוח והצלב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "טחנת הרוח והצלב", באתר Metacritic (באנגלית) "טחנת הרוח והצלב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טחנת הרוח והצלב, ticketnet קדימון לסרט, קדימון הסרט באתר יוטיוב ריאיון עם הבמאי לך מאייבסקי
ראיין סטיילס

ראיין סטיילס (באנגלית: Ryan Stiles; נולד ב-22 באפריל 1959) הוא מפיק, שחקן וקומיקאי אמריקאי-קנדי. סטיילס ידוע בעיקר בעקבות הופעותיו בגרסאות הבריטית והאמריקאית לתוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?", ומתפקידיו בקומדיות המצבים "המופע של דרו קארי" ו"שני גברים וחצי". סטיילס נולד בסיאטל, וושינגטון, כבן הצעיר בין חמישה אחים. בגיל 10 עבר עם משפחתו להתגורר בוונקובר, קנדה. בגיל שבע-עשרה נשר מבית הספר במטרה לפתח קריירה בתחום הקומדיה. ב-1990 הצטרף לתוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?" בה נטל חלק למעלה מעשור וחצי, בתחילה בגרסה הבריטית ולאחר מכן בגרסה האמריקאית, אותה הנחה דרו קארי. בתקופה זו שיתף סטיילס פעולה עם קארי תוכנית "המופע של דרו קארי", סדרת קומדיית מצבים אותה הפיק קארי. ב-2004 הצטרף לסדרה המצליחה "שני גברים וחצי" בתפקיד ד"ר הֶרב מלניק, בן זוגה הנוכחי של ג'ודית, גרושתו של אלן. ב-2011 שב לשתף פעולה עם קארי בתוכנית אלתורים נוספת, "Drew Carey's Improv-A-Ganza" אך זו ירדה מהמסכים לאחר שנה. עם חידושה של "של מי השורה הזאת בכלל?" ב-2013, בהנחייתה של איישה טיילר, חזר סטיילס להופיע כחבר קבוע בתוכנית. סטיילס השתתף בתפקידים בסרטי הקולנוע לרקוד עם טייסים, בסרט ההמשך שלו לרקוד עם לוחמים ובסרט אסטרו-בוי. מדיה וקבצים בנושא ראיין סטיילס בוויקישיתוף ראיין סטיילס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראיין סטיילס, באתר AllMovie (באנגלית) ראיין סטיילס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אסף בימרו

אסף בימרו (נולד ב-18 באוגוסט 1969) הוא אתלט ישראלי. בעבר, ייצג את ישראל ב-6 אליפויות עולם (גטבורג 1995, אתונה 1997, אדמונטון 2001, פריז 2003, הלסינקי 2005 ואוסקה 2007), באולימפיאדה אחת (אתונה 2004) ובשתי אליפויות אירופה (מינכן 2002 וגטבורג 2006) בריצת מרתון. בימרו נולד באתיופיה ועלה לישראל בשנת 1984. הוא התאמן בקבוצת הפועל חולון בהדרכתו של רפי וישניצר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995, הראשונה שבה השתתף לא הצליח בימרו לסיים את ריצת המרתון. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 הוא סיים במקום 59 בריצת מרתון בתוצאה של 2:37:45 שעות ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 הוא סיים במקום 20 בריצת מרתון בתוצאה של 2:22:36 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 סיים בימרו במקום 18 בריצת מרתון בתוצאה של 2:17:30 שעות. שנה לאחר מכן, במרתון הכנרת שנערך בחודש ינואר הוא סיים במקום שני בשיא אישי חדש של 2:15:46 שעות, שנייה איטי מהשיא הישראלי של דב קרמר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 27 בריצת מרתון בשיא ישראלי חדש של 2:14:52 שעות. באולימפיאדת אתונה (2004) סיים בימרו במקום 59 בריצת מרתון בתוצאה של 2:25:20 שעות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים בימרו במקום 47 בריצת מרתון בתוצאה של 2:23:58 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג בשנת 2006 הוא סיים במקום 25 בריצת מרתון בתוצאה של 2:19:40 שעות ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 הוא סיים במקום 40 בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:34 שעות. ריצת 1500 מטר: 4:04.1 דקות (1994) ריצת 3000 מטר: 8:32.05 דקות (1995) ריצת 5000 מטר: 14:44.48 דקות (1992) ריצת 10000 מטר: 29:49.85 דקות (1992) חצי מרתון: 1:04:47 שעות (1997) ריצת מרתון: 2:14:52 שעות (2003) אסף בימרו, באתר olympedia.org אסף בימרו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אביטל ליברמן, אחרי צינתור: אסף בימרו חוזר לרוץ מרתון, באתר nrg‏, 15 באפריל 2012
אינדונזיה במשחקים הפאראלימפיים

אינדונזיה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו (1976) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע מלבד המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) מהם נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה אינדונזיה חלק מעולם. המשלחת הראשונה ששלחה אינדונדזיה למשחקים הפאראלימפיים בטורונטו בשנת 1976, הייתה משלחת בת 12 ספורטאים, גברים כולם, והמוצלחת ביותר של המדינה. המשלחת זכתה בתשע מדליות פאראלימפיות, מהן שתי מדליות זהב, מדליית כסף אחת וארבע מדליות ארד. הספורטאי הבולט במשלחת האינדונזית היה האתלט איטריה דיני שזכה במדליית הזהב בהטלת כידון ובמדליית הארד בהדיפת כדור ברזל (קטגוריה F) במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) זכתה אינדונזיה בשתי מדליות זהב נוספות עליהם הוסיפה ארבע מדליות ארד נוספות. היו אלו מדליות הזהב האחרונות בהן זכתה המשלחת האינדונזית במשחקים הפאראלימפיים עד המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020). אינדונזיה במשחקים האולימפיים אינדונזיה במשחקים האולימפיים לנוער המשתתפים במשחקים 1976 Toronto 1976 Paralympic Games Athletics Men's Precision Javelin F באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Toronto 1976 Paralympic Games Athletics Men's Shot Put F
ברוך מרדכי אטינגר

הרב ברוך מרדכי בן ר' אליעזר אטינגר מבוברויסק (נפטר ב-29 באוגוסט 1852, י"ד באלול ה'תרי"ב), היה חסיד חב"ד, רב קהילת החסידים בווילנה, ורב העיר בוברויסק. היה חתנו של הרב שמואל בן אביגדור, האב"ד האחרון של וילנה. מקובל כי הוא בן למשפחת איטינגא. על פי הודעתו שהשתמרה בארכיון בווילנה הוא נולד בעיר לבוב שבפולין בשנת תקל"ג (1773), אך על פי מסורת חב"ד הוא נולד ביישוב קטן סמוך לעיר שוינציאן שבליטא בערך בשנת תקכ"א (1761), ואמו הייתה לאה, בת הרב חיים יהודה לייב איטינגא מלבוב. על פי מסורת חב"ד, בגיל שלוש עשרה החל ללמוד אצל ר' מיכאל אפאצקער בשוינציאן, לאחר שנתיים נפטר אביו, ורבו יעץ לו ללמוד בווילנה. בהגיעו לווילנה התקבל בקרב גאוני וילנה ונודע בכינויים "העילוי משווינציאן" ו"בעל ההגיון", והיה בן בית אצל רב העיר רבי שמואל אביגדור, שהיה ברבות הימים לחותנו (ואביו החורג), ואף זכה מזמן לזמן לשוחח בדברי תורה עם הגאון מווילנה. לאחר מכן נסע ללמוד בישיבות בסלוצק ובמינסק, ואחר מכן חזר לווילנה. בשובו נודעה לו שאמו נישאה בשנית לרבי שמואל בן אביגדור, ובשנת תקמ"א נשא לאישה את בתו של רבי שמואל. בחתונתו השתתפו רבים מגאוני ובחירי וילנה ובראשם הגר"א. לאחר נישואיו התמנה לראש ישיבה בווילנה. מסופר כי נהג להדריך את תלמידיו לפתח את כישרון הדיבור והנאום, כאשר התלמידים היו חוזרים על כל סוגיה שנלמדה בעל פה ובאופן מסודר ובשפה ברורה כנואם מול קהל, ובמשך הזמן היו רבים מתלמידיו לנואמים גדולים. באותה תקופה הזמינו גאוני שקלוב את גאוני וילנה, בריסק, וסלוצק, לכנס "שולחן התורה" אשר נועד לפתור את כל הבעיות ההלכתיות שהצטברו על שולחנם, שם פגש את רבי יוסף כולבו, שסיפר לו על רבי שניאור זלמן מלאדי. על פי הודעתו של רבי ברוך מרדכי עצמו, הוא הגיע בראשונה לווילנה בשנת תק"ן (1790) (וככל הנראה אז נישא לבת הרב), ולאחר מכן שב ללבוב. בשנת תקנ"ו או תקנ"ז (1795–1797) שב לווילנה ושימש כרב לעדת החסידים בעיר שהתקיימה אז במחתרת. לאחר פרוץ העימות נגד החסידים בשנת תקנ"ט נעצר ונחקר על ידי השלטונות הרוסיים, ושוחרר לאחר זמן קצר. באותן שנים נסע לרבי שניאור זלמן מלאדי והיה לתלמידו, ואף כתב הסכמה להדפסת ספריו שולחן ערוך הרב וליקוטי תורה. בשנת תקס"א (או תקס"ב) התמנה לרב העיר בוברויסק, הן לקהילת החסידים והן לקהילת ה"מתנגדים", בזמן כהונתו הפכה בוברויסק מעיירה קטנה למרכז יהודי חשוב באזור. בשנת תרי"א עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נפטר בי"ד באלול תרי"ב ונקבר בהר הזיתים סמוך לקברו של רבי חיים אבן עטר. לפני שעלה לארץ יעץ לראשי הקהילה למנות תחתיו את מי שהיו אז רבני העיירה פאריטש הסמוכה, הרב הלל מפאריץ' לרב קהילת החסידים, והרב אליהו גולדברג לרב קהילת המתנגדים. מנכדיו שנותרו ברוסיה, שימשו כמנהיגי קהילות ורבנים. נכדו הרב אברהם אטינגר היה רב באומן. הרב ברוך מרדכי אטינגר שנטה לציונות, היה "רב מטעם" בקישינב. בין ניניו נמנים ההיסטוריון פרופ' שמואל אטינגר ולובה אליאב. הרב אליהו יוחנן גוראריה, תולדות ברוך מרדכי, אהלי ליובאוויטש ד (שבט תשנ"ו), עמ' 58–122, באתר היברובוקס דיון בפורום "ספרים וסופרים" באתר בחדרי חרדים אודות ייחוסו של הרב ברוך מרדכי איטינגא. הרב איתם הנקין, מאמר שחלקו מוקדש לחלקו של רב"מ במינוי מחליפו ברבנות בוברויסק. מנחם ברונפמן, רבי ברוך מרדכי מבויברויסק – ביוגרפיה של אחד מחשובי וראשוני חסידי בעל התניא, באתר עלי ספר יש אומרים ששם משפחתו היה "איטינגא" שנמסרה על ידי האדמו"ר מחב"ד, הרב יוסף יצחק שניאורסון בקונטרס השיחות "ביקור שיקגו" ראו בהרחבה בקישור לדיון בנושא
בית הקברות של מונמארטר

בית הקברות של מונמארטר (בצרפתית: Cimetière de Montmartre) הוא אחד מבתי הקברות המפורסמים בעולם. בית קברות זה מצוי ברובע ה-18, בפריז, צרפת. מאז שנת 1726, בה נסגר "בית הקברות של התמימים" ה-Cimetière des Innocents שהיה מצוי בקרבת לה אל, נאסרה הקמת בתי קברות בתוך העיר פריז מטעמי בריאות. בעקבות הצו האוסר על קיומם של בתי הקברות בעיר, החלו להתפתח בתי קברות בפרברי העיר, אחד מהם על גבעת מונמארטר הנמצאת צפונית לעיר. בית הקברות מהווה כיום אתר תיירותי, הן בשל יופיו והאופי הרומנטי שיש בו, והן בשל מספרם הרב של האמנים והידוענים הקבורים בו: אדולף אדם, מלחין שארל ולנטין אלקן, מלחין אנדרה מרי אמפר, פיזיקאי הקטור ברליוז, מלחין לילי בולאנז'ה, מלחינה ואצלב ברוזיק, צייר אנטואן קרמה, שף פאני קריטו, בלרינה דלידה, זמרת מישל ברז'ה ופראנס גל, זמרים אדגר דגה, צייר ליאו דליב, מלחין מריה דרייסמה, פמיניסטית אלכסנדר דיומא הבן, מחזאי ג'ורג' פיידו, מחזאי לאון פוקו, מדען קרול פרידריקס, זמרת פולין גרסיה ויאדוט, זמרת אופרה. תאופיל גוטייה, משורר היינריך היינה, משורר מארי פייר קוני, גנרל צבא צרפת החופשית אז'ן לאביש, סופר פרדריק למטר, שחקן מארי מארקה, שחקנית אוגוסט דה מונפראן (אנ'), אדריכל גוסטב מורו, צייר ואצלב ניז'ינסקי, רקדן ז'אק אופנבך, מלחין פרנסיק פולבוט, צייר גוסטב גיומה, צייר סטנדאל, סופר פרנסואה טריפו, יוצר סרטים הוראס ורנה, צייר אפלרד דה ויני, משורר, ומחזאי אמיל זולא, סופר ופובליציסט (היה קבור שם במשך שש שנים, וב-1908 הועבר לפנתאון של פריז) לה גולו, רקדנית מונמרט (פריס, צרפת), דף שער בספרייה הלאומית הכתבה בית הקברות מונמארטר פריז מתוך האתר פריז וצרפת דרך העדשה הכתבה בית הקברות של מונמארטר – לטייל בין קברים וחתולים מתוך האתר פרנקופילים אנונימיים רשימת המפורסמים הקבורים בו
מקהלת נוגנים

מקהלת נוגנים הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. חובר כנראה בראשית שנות העשרים והתפרסם לראשונה בתרצ"ג 1933. צורף לקובצי שירה לילדים בגני ילדים ובתי ספר ונעשה מקובל ביישוב. השיר מתאר שלישית נגנים: יוסי, פֵּסִי ומשה, הפוסעת ברשות הרבים, ברחוב ובחתונה, מצוידת ומנגנת בכלי נגינה: כינור, חצוצרה ותוף. מספר הדמויות מתרבה בהדרגה במהלך השיר; אל שלושת הנוגנים מצטרף המון „וְהָמָה הָרְחוֹב”, ו„נָשִׁים וָטָף”, ובאווירה שמחה ועליזה, משתתפים הללו בריקודים ומוחאים כפיים לקצבם. השיר המחורז הכולל שני בתים, הולחן בלחן עממי, ובלחן עממי אידי בעיבודו של נחום נרדי. משנת 2007 מוצגים פסלים סביבתיים של "מקהלת נוגנים", לצד פסלי שירי ביאליק אחרים, בשדרות ח"ן ברחובות. זיוה שמיר, שירים ופזמונות גם לילדים - לחקר שירת ביאליק לילדים ולנוער, הוצאת פפירוס, 1986, הפרק "יסודות מאקאבריים סמויים בשירי הילדים של ביאליק", עמ' 125-113. "מקהלת נוגנים" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "מקהלת נוגנים" והאזנה לו באתר זמרשת נגה אשד עם קהל שרים, מקהלת נוגנים, באתר YouTube מקהלת נוגנים, בספר "שירים ופזמונות לילדים", הוצאת דביר, 1933, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית ראו: מילות השיר "מקהלת נוגנים" והאזנה לו, באתר זמרשת. ראו: מקהלת נוגנים, באתר זמרשת. ראו: פיסול בשדרות ח"ן רחובות, באתר gil-sadeh.com.
חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)

חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), תשי"ג-1953 קובע את סמכויות בתי הדין הרבניים בקשר לנישואין, גירושין ועניינים נלווים של בני זוג ששניהם יהודים. החוק קובע כי רק בית הדין הרבני מוסמך לדון בענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל, אזרחי המדינה או תושביה. בעקבות תיקון משנת 2018, לבית הדין סמכות לדון בגירושין גם כאשר רק אחד מבני הזוג נמצא בישראל, וזאת בכפוף לתנאים הקבועים בחוק, בתי הדין פוסקים על פי ההלכה היהודית שהיא שיטת משפט שונה מהמשפט הישראלי האזרחי. החוק חוקק בשנת 1953, בתקופתם של שר הפנים חיים משה שפירא ושל משה שרת, שהיה ממלא מקום ראש הממשלה. סעיפי החוק האלה מתחלקים לשלושה נושאים עיקריים: מעמד אישי ומשפחה - נישואין וגירושין מעמד אישי ומשפחה - בתי דין רבניים בתי משפט וסדרי דין - בתי משפט ובתי דין רבניים. החוק קובע באיזה מצבים יש לבתי הדין סמכות בלעדית, באיזה מצבים אין סמכות כזו ובאיזה מצבים הסמכות מתחלקת בין בתי הדין הרבניים ובתי הדין לענייני משפחה. סעיף 1 מגדיר במפורש כי "ענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל אזרחי המדינה או תושביה יהיו בשיפוטם הייחודי של בתי דין רבניים". גם עריכת נישואין וגירושין המוגדרת בסעיף 2 ניתנת כולה בסמכות בית הדין הרבני לאמור: "נישואין וגירושין של יהודים ייערכו בישראל על פי דין תורה". סעיף 3 הוא סעיף מותנה הדן במצב של שיפוט אגב גירושין. הסעיף הזה מדגיש את המצב של הקדמת הפנייה לבתי הדין הרבניים באומרו: "הוגשה לבית דין רבני תביעת גירושין בין יהודים, אם על ידי האשה ואם על ידי האיש, יהא לבית דין רבני שיפוט ייחודי בכל עניין הכרוך בתביעת הגירושין, לרבות מזונות לאשה ולילדי הזוג." סעיף 4 נוגע לאפשרות של אישה הנשואה ליהודי להגיש תביעה למזונות ללא תביעת גירושין. בסעיפים 5 ו-7 מתייחסים למנהג החליצה. בעוד סעיף 5 מתייחס לסמכות השיפוט הייחודית של בית הדין הרבני- "תבעה אשה מיבמה בבית דין רבני מתן חליצה, יהא לבית הדין הרבני שיפוט ייחודי בעניין התביעה, לרבות מזונות לאשה עד יום מתן החליצה", הרי סעיף 7 מתייחס על הכפייה הקיימת של צו החליצה והעברתו למעשה לבית המשפט המחוזי. "ציווה בית דין רבני בפסק דין סופי לכפות איש לתת חליצה לאלמנת אחיו, רשאי בית משפט מחוזי, כתום שלושה חדשים מיום מתן הצו, לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, לכפות במאסר לציית לצו." סעיף 7 הוא סופי - וסעיף 8 קובע זאת: "לצורך הסעיפים 6 ו-7 יראו פסק דין כסופי כשאין עוד ערעור עליו." סעיף 8 של סופיות הדיון חל גם על סעיף 6 הדן בכפייה על מתן גט וקבלתו הסעיף עבר תיקון ב-1955 ומאז לא שונה. גם הסעיף הזה מטיל על בית המשפט המחוזי את הסמכות לבצע את החלטות בית הדין הרבני, למעשה ללא כל שיקול דעת. החוק עבר הרחבה ותיקון בשנת 2005 ולסעיף 4 הוספו 3 תתי סעיפים מפורטים. מטרת הסעיפים האלה הייתה להסדיר את המצב של בני זוג שאינם באותה עת בישראל - ולקבוע את הסמכות הניתנת לבית הדין הרבני גם באותם מקרים שבן הזוג אינו תושב המדינה. אבל החוק מדגיש כי אין זו הקניית סמכות לבית הדין הרבני. אחת ממטרות ההרחבה הייתה להסדיר את הגירושין אצל בני הזוג כאשר הבעל אינו תושב ישראל וחלק מהדיונים נעשים בבתי הדין במקום מגוריו. על החוק יש ביקורת נוכח היעדר חופש דמוקרטי ואי-עמידה בתנאי הזמן. חוקים נוספים מסדירים את המעמד של הנשים במקרים מיוחדים ואת הסמכות הבינלאומית שנובעת מכך. יש אי בהירות בחלוקת הסמכויות בין בית הדין הרבני לבין בתי המשפט האזרחיים לגבי חלק מהנושאים המוסדרים בחוק. חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק שיפוט בתי דין רבניים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת נוסח החוק, באתר הכנסת.
ניסן יוסט

ניסן יוסט (תרל"ו 1876 - תש"ד 1944) היה מלחין החצר של חסידות ויז'ניץ במזרח אירופה. נולד בשנת תרל"ו - 1876 להוריו בעיירה דז'יקוב מחסידיו של רבי יהושע הורוביץ, ה"עטרת ישועה" מדז'יקוב. כבר בצעירותו נודע כבעל קול ערב ובתפילות השבת והחגים היה ניגש לעמוד בבית הכנסת בעיירתו. האדמו"ר רבי ישראל הגר מויזניץ שבאחד מביקוריו בעיירה אצל גיסו העטרת ישועה, שמע אותו והתרשם מתפילתו ביקש מגיסו רשות לקח את ניסן יוסט אליו כפירעון הנודניא שהבטיח לו חותנו האמרי נועם מדז'יקוב, גיסו נעתר לו וכך עבר עם משפחתו להתגורר בעיירה ויזניץ ואף החל לשמש את הרב הגר.בוויזניץ הפך עד מהרה לחזן הראשי בבית הכנסת והחל להלחין יצירות למילות התפילה. יצירותיו נודעו כמרגשות ומעוררות ויהודי הסביבה נהגו לפקוד את ביהכנ"ס כדי לשמוע את שיריו. יוסט הלחין יצירות על פרקי תפילה קבועים בהם הפיוט מנוחה ושמחה עליו הלחין עשרות לחנים וכן על תפילות נוספות בעיקר של ראש השנה. יצירותיו זכו לפופולריות רבה בקרב חצרות החסידים במזרח אירופה והן היו מושרות תדיר בבתי הכנסת החסידים ובטישים של האדמו"רים באותן אזורים. בתחילת מלחמת העולם הראשונה ברח ניסן יוסט יחד עם רבי ישראל הגר לגרוסוורדיין ושם המשיך להלחין ולפעול למען הפצת יצירותיו בקרב החסידים, ובשנת 1936 לאחר שנפטר הרב ישראל הגר הפך להיות חסיד של בנו רבי חיים מאיר הגר שמצדו מאוד חבב אותו וקרב אותו. עם כיבוש הונגריה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה נלקח לגטו יחד עם כל יהודי העיר ובחודש מאי 1944 נספה עם רוב משפחתו במחנה ההשמדה באושוויץ. בנו הרב מאיר יוסט שרד את המלחמה והיה הרב הראשי להולנד. בן נוסף, יוסף בן ניסן (1913–1978) היה פעיל עלייה בין השאר בסוכנות היהודית, שימש כסמנכ"ל משרד הבריאות, ועוד. את רוב לחניו הלחין על פיוטי השבת ובהם מנוחה ושמחה ועוד, יוסט גם הלחין יצירות רבות נוספות בין היתר לפיוטים הנאמרים בימים הנוראים ולפיוט בר יוחאי המושר בל"ג בעומר. חלק משיריו של יוסט שרדו את המלחמה וזכו לביצוע מחודש ולשימור, בחסידות ויז'ניץ יש מעמד מיוחד ללחניו של יוסט, והם נוהגים לשיר בשבתות כל שנה לחן אחר על הפיוט מנוחה ושמחה שהלחין ניסן יוסט, כמו כן בחגים ובמעמדים חגיגיים מיוחדים מושרים ממיטב יצירותיו של יוסט. בשנים האחרונות מושקעים מאמצים רבים על מנת לאתר לחנים של יוסט שאבדו במהלך מלחמת העולם השנייה כדי לשמרם. קהילות המבשר, גיליונות 271 - 275, חשוון-כסלו תשע"ה. ריאיון עם בנו הרב מאיר יוסט באתר בחדרי חרדים מידע על ניסן יוסט בקטלוג הספרייה הלאומית הרב ד"ר יצחק אלפסי, 'בן ניסן, יוסף', אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ו, ירושלים תשס"ב, עמ' 162–163 מדי פסח הוא נהג להלחין יצירה חדשה לפיוט. יצחק אונגר מסר שיוסט הלחין 40 יצירות למנוחה ושמחה. מתוכן שרדו 9. מי מזהה את שירו של ניסן יוסט? באתר בחדרי חרדים
מטה (צבא)

מַטֶּה הוא תת-יחידה צבאית המורכבת מקצינים שייעודה לסייע למפקד לבצע את תפקידו, לפקד על הכוחות ולשלוט עליהם לשם מילוי המשימות. המטה כפוף למפקד היחידה ומקבל ממנו את ההנחיות והפקודות, אך מנהלו השוטף הוא ראש המטה (רמ"ט), שהוא פעמים רבות אחד מקציני המטה. המטה קיים להלכה בכל דרג, אך הוא מפותח מרמת העוצבה ומעלה. מטה הצבא נקרא מטה כללי (מטכ"ל), למשל המטה הכללי של צה"ל. יש להבחין בין שני גופים: מפקדה (אנגלית - Headquarters) וסגל (אנגלית - Staff), שלהם תפקידים ייעודיים שונים. המטה נחלק למטה מקצועי ולמטה מתאם. המטה המקצועי מורכב מחבר קצינים האמונים על נושאים מקצועיים (מודיעין, הנדסה, נ"מ, ארטילריה, חימוש, רפואה, משטרה צבאית, חיל התקשוב וכו'). קציני המטה משמשים כיועצים מקצועיים למפקד בתחומי מקצועם, מתכננים את הסיוע הקרבי ומפקחים על ביצועו. ברמת המטכ"ל מהווים קציני החיל הראשיים את המטה המקצועי של הרמטכ"ל. המטה המתאם מורכב מהמפקד, מאגף מטה (אג"ם) ומקציני לוגיסטיקה ושלישות. תפקידו לכוון ולבקר את פעילות המטה. מטה אג"מי הוא מטה מצומצם, בראשות קצין אג"ם, המורכב מקבוצת קצינים מתפקידים נבחרים המרכזיים בניהול הקרב, בהם אג"ם, מודיעין ומרכז האש (ארטילריה, קשר לסיוע אווירי). מרטין ון קרפלד, פיקוד במלחמה, מודן הוצאה לאור והוצאת מערכות, 2015, הפרק "אי התפתחותם של המטות", עמ' 30–40. מדיה וקבצים בנושא מטה בוויקישיתוף סא"ל בעז זלמנוביץ, ‏מי צריך רמ"ט?, מערכות 435, פברואר 2011 קפטן ז. פון פרידמן, ‏המטה הצבאי ועבודתו, מערכות 6, מרץ 1941 מבוסס על ההגדרות המתאימות במילון למונחי צה"ל, אג"ם/תוה"ד 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטאר (מפרשית)

סטאר (Star) היא סירת מפרש זוגית (הגאי ואיש צוות נוסף), בעלת גוף יחיד ושני מפרשים, אורכה של הסירה הוא 6.9 מטר. על המפרשית לשקול לפחות 671 ק"ג עם שטח מפרש מקסימלי כולל של 26.5 מטר רבוע. בסירה מפרש ראשי גדול יותר באופן יחסי מסירה אחרת באותו האורך. שלא כמו סירות מרוץ מודרניות ביותר, היא אינה מצוידת בסְפִּינֵקֶר הפועל כאשר מפליגים ברוח גבית או מלאה. הסירות הראשונות נבנו מעץ, אולם המודרניות עשויות בדרך כלל מפיברגלס. הסטאר תוכננה בשנת 1910 על ידי השרטט פרנסיס סוויסגות' (Sweisguth) עבור משרד האדריכלות הימית "ויליאם גרדנר:. 22 הסירות הראשונות נבנו בפורט וושינגטון, ניו יורק על ידי אייק סמית בחורף 1910-1911. מאז נבנו למעלה מ-8,400 סירות. סירת הסטאר הוכרזה כסירה אולימפית בשנת 1932, אמנם מאז העיצוב הראשוני עבר שינויים. בעקבות מפגש אמצע שנת 2011 בסנט פטרסבורג, המפרשית ירדה מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. מדיה וקבצים בנושא סטאר בוויקישיתוף Classic Boat guide to the International Star Class International Star Class Yacht Racing Association ISAF Star Microsite הודעת ISAF לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'יז'י (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ז'יז'י (נובלה) – נובלה מאת קולט (סופרת), עובדה למחזה שהוצג בברודוויי ולסרט קולנוע בכיכובו של מוריס שבלייה. ז'יז'י – סרט בבימויו של וינסנט מינלי שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. בכיכובם של מוריס שבלייה ולואי ז'ורדאן. ז'יז'י (מחזה) – מחזה בתיאטרון בברודוויי בכיכובה של אודרי הפבורן. עבור תפקיד זה זכתה בפרס עולם התיאטרון. הוצג גם בתיאטרון הבימה. ג'יג'י – סדרת ילדים יפנית מצוירת בסגנון אנימה, אשר הוצגה ברצועה בערבית של הטלוויזיה הכללית באמצע שנות השמונים. אישים ששמם הפרטי הוא ז'יז'י גיגי
מגדל גלאטה

מגדל גאלטה (בטורקית: Galata Kulesi) הוא מגדל הממוקם באיסטנבול שבטורקיה, צפונית לקרן הזהב. מגדל זה הוא אחד המבנים הבולטים בקו הרקיע של איסטנבול בחלק העיר הצפוני לקרן הזהב. המגדל המקורי נהרס במהלך מסע הצלב הרביעי, ושוקם בשנת 1348, בעת שיקומה של העיר והתיישבות הגנואזים בחלק זה של קונסטנטינופול. המבנה היה חלק מביצורי האזור. הפולקלור מספר על הזארפן אהמט צ'לבי שבמאה ה-17 עף מהמגדל אל צידו השני של הבוספורוס לאזור אוסקודר תוך שימוש בכנפיים מלאכותיות. המגדל שופץ מספר פעמים במהלך תקופת האימפריה העות'מאנית. בשנת 1990 שוקם המגדל ונפתח לציבור הרחב כמגדל תצפית, וכן כמסעדה ובית קפה. הנוף ממגדל גאלטה. מימין איה סופיה ומשמאל ארמון טופקאפי מעבורת חולפת על פני מגדל גלאטה, פברואר 2010 מגדל גלאטה המואר לעת ערב מגדל גלאטה מגדל באיזיט מדיה וקבצים בנושא מגדל גלאטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל גלאטה (באנגלית)