laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהודה שירליאון

רבי יהודה בן רבי יצחק, המכונה גם רבי יהודה שירליאון או רבי יהודה מפריז (נולד בשנת ד'תתקכ"ו, 1166, נפטר בשנת ד'תתקפ"ד, 1224) היה תלמיד חכם צרפתי בתקופת הראשונים, מחשובי בעלי התוספות, ראש ישיבת "מדרש הגדול דפריש" ומיסדה. כונה גם גור אריה או רבינו האריה. חיבר תוספות על מספר מסכתות בתלמוד, המכונים 'תוספות ר' יהודה מפאריש'. רבי יהודה שירליאון היה בנו של רבי יצחק (תלמיד ר"ת), בן רבי יהודה בן רבי יום טוב מפלייזא. סבו רבי יהודה בן יום טוב היה מבעלי התוספות. אבי סבו רבי יום טוב מפלייזא היה בנם של ריב"ן (רבי יהודה בן נתן) ושל מרים בתו של רש"י. דודתו של רבי יהודה שירליאון, אחות אביו רבי יצחק, הייתה נשואה לר"י הזקן (רבי יצחק בן שמואל מדנפירא - כיום דמפייר), גדול חכמי צרפת בדורו. חותנו היה רבי אברהם בן רבי יוסף בכור שור, מבעלי התוספות ומפרשני המקרא הבולטים בתקופתו. רבינו יהודה שירליאון היה תלמידו המובהק של דודו ר"י הזקן. יחד עמו למדו אצל ר"י חכמים רבים כמו רבי ברוך בן יצחק בעל התרומה, רבי שמשון בן אברהם משאנץ, רבי שמשון מקוצי, רבי אלחנן בנו של ר"י, ועוד; רבים מהם הקימו מרכזי תורה גדולים בצרפת לאחר פטירת ר"י רבם, וביניהם היה רבי יהודה שירליאון שייסד ישיבה חשובה בפריז. תלמידיו היו מגדולי בעלי התוספות בתקופתם, ביניהם רבי יחיאל מפריז שלימים היה ליורשו בראשות ישיבת פריז, רבי משה מקוצי מחבר ספר מצוות גדול, ורבי יצחק בן משה מווינה מחבר הספר "אור זרוע". רבי יהודה שירליאון כתב קובצי תוספות רבים שהיו מבוססים על תוספותיו של רבו ר"י הזקן. תוספותיו עובדו על ידי תלמידיו, ומתורתו נשתייר הרבה בקובצי התוספות שלפנינו. מחיבוריו המקוריים מצויים כיום תוספותיו למסכת מגילה שנדפסו בדפוסי התלמוד שלפנינו, וכן תוספותיו למסכת ברכות שנדפסו לראשונה על שם רבי יהודה החסיד, אך הוברר שאינם לו אלא לרבי יהודה שירליאון, חלק מתוספותיו למסכת שבת, חלק מתוספותיו למסכת עבודה זרה ו"תוספות ישנים" למסכת יומא, שנקראים על שמו ונכתבו על ידי תלמידו הסמ"ג.       - גיס "ליאון, יהודה בן יצחק", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 35, באתר היברובוקס אוצר הגדולים חלק ד' - רבינו יהודה מפאריש. יהודה בן יצחק סר לאון, דף שער בספרייה הלאומית תוספות רבינו יהודה שירליאון על מסכת ברכות (על שם רבי יהודה החסיד), נדפס ב״ברכה משולשת״, באתר היברובוקס תוספות רבנו יהודה שירליאון על מסכת ברכות, חלק ראשון, י"ל מכת"י אוקספורד עם הערות באורים ומקורות, מאת הרב ניסן זק"ש, ירושלים תשכ"ט, באתר אוצר החכמה תוספות רבנו יהודה שירליאון על מסכת ברכות, חלק שני, י"ל מכת"י אוקספורד עם הערות באורים ומקורות, מאת הרב ניסן זק"ש, ירושלים תשל"ב, באתר אוצר החכמה תוספות רבינו יהודה שיר לאון על מסכת פסחים, בשנת תשל"ט לפ"ק, ניו יורק, יוצא לאור בפעם הראשונה על פי כתבי יד עם הערות ומראה מקומות, מאת משה יהודה הכהן בלוי, באתר אוצר החכמה צרפתית: 'סיר' - אדון, 'ליאון' - אריה, מתורגם כיהודה. שערי דורא, סימן ע"ו. תשובת מהרש"ל, סי' כ"ט. תוספות ישנים למסכת יומא, דפים ח' א', י"ג א', י"ד א'. ראו א"א אורבך, בעלי התוספות. נדפס מחדש על פי כתבי יד בשני כרכים על ידי הרב ניסן זק"ש, מכון התלמוד הישראלי השלם, ירושלים, תשכ"ט-תשל"ב. לפרקים י"ז-כ"א, ראו במבוא לתוספות ר"י הזקן ותלמידיו למסכת שבת, כרך א', מכון אופק, ירושלים, תשס"ז. נדפס על ידי הרב משה יהודה בלוי, בתוך שיטת הקדמונים על מסכת עבודה זרה, ניו יורק, תשכ"ט. תוספות ישנים למסכת יומא, בעריכת הרב אביגדור אריאלי, ירושלים 1993, עמ' 7.
אתל קתרווד

אתל מרי קתרווד (באנגלית: Ethel Mary Catherwood;‏ 28 באפריל 1908 – 26 בספטמבר 1987) הייתה אתלטית קנדית, האלופה האולימפית הראשונה (אמסטרדם 1928) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה. קתרווד נולדה באנה, שבדקוטה הצפונית וגדלה בססקאטון שבססקצ'ואן. היא הצטיינה בענפי ספורט שונים ביניהם בייסבול, כדורסל ואתלטיקה. באליפות ססקצ'ואן באתלטיקה שנערכה בשנת 1926 השוותה קתרווד בקפיצה לגובה את השיא הקנדי, בתוצאה של 1.51 מטר ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברג'יינה ב-6 בספטמבר, במסגרת יום העבודה אותה שנה היא שברה את השיא העולמי בקפיצה לגובה והעמידה אותו על 1.58 מטר, שיפור לשיא של פיליס גרין מבריטניה (1.552 מטר). באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1927 זכתה קתרווד במדליות זהב בקפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה שוב באליפות קנדה בקפיצה לגובה ובהטלת כידון והגנה על תואריה. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים. קתרווד זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.595 מטר, לפני חביבת הצופים ושיאנית העולם לין כיסולף מהולנד (1.56 מטר) ומילדרד ויילי מארצות הברית (1.56 מטר). לצערה לא נערכה תחרות בהטלת כידון במשחקים אלו. באליפות קנדה שנערכה בשנת 1930 זכתה קתרווד בשתי מדליות זהב קפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון ובמדליית ארד בקפיצה לגובה. עקב פציעות רבות היא פרשה מספורט תחרותי. לאחר המשחקים האולימפיים ב-1929 נישאה קתרווד בחשאי לג'יימס מק'לארן. נישואים אלו נמשכו זמן קצר עד לגירושיהם ברינו ביולי 1932. מספר חודשים לאחר מכן, היא עברה עם אחותה לסן פרנסיסקו, קליפורניה ושם נישאה בשנית לביירון מיטשל ממנו התגרשה בשנת 1960. בשנת 1987 נפטרה קתרווד בגראס ואלי שבקליפורניה. בשנת 1955 נכללה קתרווד בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. [1](הקישור אינו פעיל) קפיצה לגובה: 1.60 מטר (1928) הטלת כידון: 36.17 מטר (1927) התפתחות שיא העולם בקפיצה לגובה (ויקיפדיה האנגלית) מדיה וקבצים בנושא אתל קתרווד בוויקישיתוף אתל קתרווד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אתל קתרווד, באתר olympedia.org אתל קתרווד, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אתל קתרווד, באתר Track and Field (נשים) אתל קתרווד, באתר historica-dominion (באנגלית)
ראסל בנקס

ראסל בנקס (באנגלית: Russell Earl Banks;‏ 28 במרץ 1940 – 7 בינואר 2023) היה סופר ומשורר אמריקאי אשר כתב רומנים, סיפורים קצרים וספרי שירה. ספריו תורגמו לעשרות שפות, וספרו המתיקות שאחרי אף עובד לסרט קולנוע מצליח. בנקס נולד בעיר ניוטון (מסצ'וסטס) (אנ') אשר במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית ב-1940. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ובהמשך התגורר בניו יורק. היה נשוי למשוררת האמריקאית צ'ייס טווויצ'ייל. הנושאים בהם עוסקים ספריו נעים בין התמכרות לסמים, חוויות התבגרות, ניצול מיני של ילדים ואלימות. רוב גיבורי ספריו הם בני מעמד הפועלים. בנקס הרבה לתאר את חייהם של קבוצות שוליים בחברה האמריקאית. סגנון כתיבתו ריאליסטי. בנקס היה חבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות. הוא זכה בפרסים ספרותיים, בהם פרס אניספילד-וולף (בשנת 1999, עבור ספרו Cloudsplitter), פרס ג'ון דוס פסוס ופרס או הנרי (פרס לסיפורים קצרים אמריקאים). במאי 2024 הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן הסרט "Oh, Canada" שביים וכתב פול שריידר המבוסס על ספרו של בנקס "Foregone" משנת 2021. נפטר לאחר מאבק במחלת הסרטן ב-7 בינואר 2023. המתיקות שאחרי, ידיעות ספרים, תרגום מאנגלית: מולי מלצר. 2010 חוק העצם, הוצאת כתר, תרגום מאנגלית: שרון פרמינגר, 1997 מדיה וקבצים בנושא ראסל בנקס בוויקישיתוף על הספר המתיקות שאחרי ynet, מתוך "Burn this book" מאת ראסל בנקס, באתר ynet, 6 בנובמבר 2011 על הספר חוק העצם (הקישור אינו פעיל) ראסל בנקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראסל בנקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראסל בנקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הסופר האמריקני ראסל בנקס הלך לעולמו בגיל 82, באתר ynet, 8 בינואר 2023
אתל סמית'

אתל מאי סמית'-סטיוארט (באנגלית: Ethel May Smith-Stewart;‏ 5 ביולי 1907 – 31 בדצמבר 1979). הייתה אתלטית קנדית, אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות אולימפיות ושיאנית עולם. סמית' נולדה בטורונטו. בגיל 14 עזבה את לימודיה והחלה לעבוד על מנת לעזור בפרנסת המשפחה. באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1927 זכתה סמית' במדליית זהב בריצת 220 יארד. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים. סמית' זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות, אחרי בטי רובינסון מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 12.2 שניות ובת ארצה פני רוזנפלד (12.3 שניות). לאחר מכן, זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מירטל קוק, פני רוזנפלד וג'יין בל בשיא עולם חדש של 48.4 שניות, לפני ארצות הברית (48.8 שניות) וגרמניה (49.0 שניות), כבר בשלב המוקדמות קבעה הרביעייה הקנדית שיא עולם חדש של 49.3 שניות. בשנת 1979 נפטרה סמית' בטורונטו. בשנת 1955 נכללה סמית' בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. [1] מדיה וקבצים בנושא אתל סמית' בוויקישיתוף אתל סמית', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אתל סמית', באתר olympedia.org אתל סמית', באתר Track and Field (נשים)
לבנון במשחקים הפאראלימפיים

לבנון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000) ומאז השתתפה באופן בלתי קבוע ונעדרה פעמיים (2004, 2016). במשחקי החורף לא נטלה לבנון חלק מעולם. המשלחת הראשונה אותה שלחה לבנון למשחקי הקיץ הפאראלימפיים הייתה משלחת של שני ספורטאים, גברים שניהם, שנשלחו אל המשחקים שנערכו בסידני בשנת 2000, אך חזרו בידיים ריקות לאחר שלא הצליחו להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים. לאחר היעדרות מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה לבנון להשתתף במשחקים שנערכו בבייג'ינג בשנת 2008 כששלחת משלחת של ספורטאי בודד, רוכב אופני היד אדוארד מעלוף שהיה ללבנוני הראשון שקוטף מדליה פאראלימפיות, כשזכה בשתי מדליות ארד. לבנון במשחקים האולימפיים לבנון במשחקים האולימפיים לנוער המשתתפים באולימפיאדת הנכים סידני 2000 המשתתפים בבייג'ינג 2008
סטיב טוריי

סטיב טוריי (באנגלית: Steve Turre; נולד ב-12 בספטמבר 1948) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון, מעבד ואיש חינוך. ידוע בעיקר בשל נגינתו החלוצית על קונכייה במסגרת מוזיקת ג'אז מודרנית. כמו כן פעיל בתחום ג'אז לטיני בנגינה קצבית על מאראקס ופעמון-פרה. טוריי נולד בסן פרנסיסקו להורים ממוצא מקסיקני. בגיל עשר החל לנגן על טרומבון. משנת 1968 החל לנגן טרומבון בהרכב בראשותו של ראהסן רולאנד קירק, שאף היה זה שעודד אותו לחקור כלים מן האיים הקריביים ובפרט קונכיות-נשיפה מסוגים שונים. ב-1970 ניגן והקליט עם קרלוס סנטנה וב-1972 השתתף במסע ההופעות של ריי צ'ארלס. כן הקליט עם פול וינטר, דיזי גילספי ולורי אנדרסון. משנת 1985 חבר בלהקת תוכנית הטלוויזיה סטרדיי נייט לייב. משנת 1988 חבר סגל בית הספר מנהטן למוזיקה. מדיה וקבצים בנושא סטיב טוריי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיב טוריי (באנגלית) סטיב טוריי, ברשת החברתית פייסבוק סטיב טוריי, ברשת החברתית אינסטגרם סטיב טוריי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיב טוריי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סטיב טוריי, באתר ספוטיפיי סטיב טוריי, באתר Last.fm (באנגלית) סטיב טוריי, באתר AllMusic (באנגלית) סטיב טוריי, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיב טוריי, באתר דיזר סטיב טוריי, באתר Discogs (באנגלית) סטיב טוריי, באתר Songkick (באנגלית) סטיב טוריי, באתר SecondHandSongs סטיב טוריי, באתר בנדקמפ "להקת הקונכיות הקדושות", All about Jazz
אקווריום ואיקיקי

אקווריום ואיקיקי (באנגלית: Waikiki Aquarium) הוא אקווריום בהונולולו, הוואי, ארצות הברית. האקווריום נוסד בשנת 1904, והוא האקווריום הציבורי השלישי שנבנה בארצות הברית. החל משנת 1919, האקווריום הוא חלק ממוסדותיה של אוניברסיטת הוואי. מיקומו בסמיכות לריף האלמוגים החי בחוף הים בוואיקיקי (שכונה של הונולולו), והאקווריום מהווה בית ל-3,055 אורגנזימים מ-464 מינים של צמחים ובעלי חיים ימים. באקווריום מבקרים מדי שנה למעלה מ-350,000 מבקרים. האקווריום עוצב כחלק ממערכת הלמידה האקולוגית החופית של תוכנית שותפות החופים האמריקנית הפדרלית. האקווריום נוסד ב-19 במרץ 1904,על ידי רשות התחבורה המהירה של הונולולו, הצורה המקדימה של TheBus, במטרה למשוך תיירים אל האי, כדי להפוך את קו התחבורה לרווחי. הקרקע נתרמה על ידי ג'יימס ביקנל קסטל, בעזרת הקרן של צ'ארלס מונטגו קוק ואשתו אנה ריס קוק. ויליאם ג'נינגס ברייאן וג'ק לונדון נסעו להונולולו על מנת לראות את האקווריום. הביולוג דייוויד סטאר ג'ורדן אמר כי האקווריום הוא אוסף הדגים הטוב בעולם. שמו המדעי של דג הפרפר ההוואיאני הוא Chaetodon tinkeri על שמו של ספנסר טינקר, מי שהיה יו"ר האקווריום השני, החל משנת 1940. לאיסוף הדגים החיים של האקווריום יש היסטוריה שנויה במחלוקת. בשנת 1973, קבוצה מודאגת מפעולות האיסוף טופלה תחילה על ידי אגף משאבי האוקיינוסים הוואיאנית בדרישה לקבלת מידע חודשי על האוסף. עליה באיסוף הדגים יחד עם מודעות ציבורית גוברת של ירידת אספקת הדגים התפתחה בסופו של דבר למחלוקת קשה בין אספני הדגים ותעשיית סיורי הצלילה. כתגובה לירידה בכמות דגי השונית בשל אספני האקווריום, בית המחוקקים של מדינת הוואי, במסגרת חוק מס' 306, הקים בשנת 1998 באזור מערב הוואי אזורי מדגה מנוהלים כדי לקדם את הניהול של משאבי דיג. פרויקט הניהול קיבלה תמיכה של 93% בשימוע ציבורי ולאחר מכן אושרה על ידי המושל. אקווריום ואיקיקי פתח צגים של אלמוגים חיים החל מאמצע שנות השבעים. במבנים אלה היה האקווריום מסתמך על זרימה קבועה של מי ים ולכן המצב מי הים באקווריום לא היה כל כך שונה מאלה של השונית בחוץ. גידול אלמוגים חיים באקווריומים הוא מורכב יותר מאשר גידול דגי ים. עובדי האקווריום חייבים להיות מודעים יותר לצרכים הפיזיים, הכימיים והטבעיים של האלמוגים כדי להצליח. תאורה, כימיית המים, תנועת המים וטמפרטורה הן הבעיות העיקריות בתהליך שימור אלמוגי האקווריום חיים. אקווריום ואיקיקי היה האקווריום הראשון בעולם שהחזיק ברשותו נאוטילוס והראשון שגידל אותם. מדיה וקבצים בנושא אקווריום ואיקיקי בוויקישיתוף אקווריום ואיקיקי, ברשת החברתית פייסבוק אקווריום ואיקיקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אקווריום ואיקיקי, ברשת החברתית אינסטגרם אקווריום ואיקיקי, סרטונים בערוץ היוטיוב
קמרון במשחקים הפאראלימפיים

קמרון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה קמרון חלק מעולם. הספורטאי הראשון אותו שלחה קמרון למשחקים בלונדון, קונרט פרדיריק אטנגנה, התחרה בהרמת כוח (עד 56 ק"ג) וסיים במקום התשיעי עם תוצאה של 155 ק"ג. קמרון במשחקים האולימפיים קמרון במשחקים האולימפיים לנוער Men's -56 kg ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא קמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטיגואה וברבודה במשחקים הפאראלימפיים

אנטיגואה וברבודה השתתפה פעם אחת בלבד במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה אנטיגואה וברבודה חלק מעולם. האתלט היחידי אותו שלחה המדינה למשחקים שנערכו בלונדון בשנת 2012 היה האצן ג'מול פילגרים. פילגרים היה ספורטאי בעל שאיפות אולימפיות אולם תאונת דרכים בה היה מעורב בשנת 2009 שאילצה לקטוע את רגלו הימנית מעל הברך גדעה את החלום. ב-15 במרץ 2012 הקימה המדינה ועד פאראלימפי במטרה אחת בלבד - לשלוח את פילגרים להתחרות במשחקים הפאראלימפיים. אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים לנוער Sprinter to Represent Antigua and Barbuda באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים

כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים (בגרמנית: St. Michael) היא כנסייה בעיר הילדסהיים שבגרמניה. הכנסייה נבנתה בשנים 1001–1031 בסגנון רומנסקי מוקדם והוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1985 יחד עם קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים. הכנסייה נבנתה בניהולו של הבישוף ברנווארד מהילדסהיים על מנת שתשמש כקפלה של המנזר הבנדיקטי שהוא עמד בראשו. ברנווארד קרא לכנסייה על שם המלאך מיכאל, אך נפטר ב-1022 בטרם הושלמה הבנייה. יורשו, הבישוף גוטהרד קידש את הכנסייה ב-1033 וקבר בקריפטה שבה את עצמותיו של ברנווארד. ב-1542, הגיעה הרפורמציה הפרוטסטנטית להילדסהיים והכנסייה עברה לידי הכנסייה הלותרנית, אך המנזר עצמו נשאר בנדיקטי (וממילא קתולי) והנזירים ממשיכים להשתמש בכנסייה לתפילותיהם עד היום. הכנסייה חרבה בהפצצות בנות הברית על הילדסהיים ב-22 במרץ 1945, אך היא שוקמה ונבנתה מחדש בין 1950 ל-1957. כנסיית מיכאל הקדוש בנויה בסגנון רומנסקי אוטוניאני והיא אחת הדוגמאות הטובות לסגנון זה. יש בה בית מקהלה כפול ושני טרנספט, ומעל כל הצטלבות בנוי צריח מרובע. בית המקהלה המערבי מסתיים באמבולטוריום ובקריפטה. אורכה של הכנסייה הוא 74.75 מטרים, רוחבה 22.75 מטרים וגובהה 16.7 מטרים. התקרה עשויה עץ ועליה ציור מ-1230 המתאר את שושלת היוחסין של ישו. דלתות ברנווארד (גרמנית: Bernwardstür) נוצקו מברונזה בערך ב-1015. הדלתות מראות מחזורי סיפורים: אירועים מספר בראשית על הדלת השמאלית ואירועים מחיי ישו על הדלת הימנית. הן נחשבות ליצירת מופת של אמנות אוטוניאנית, למייצג העתיק ביותר של מחזורי תמונות בפיסול גרמני ולמחזור התמונות היצוק העתיק ביותר בגרמניה. מדיה וקבצים בנושא כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים (בגרמנית) מידע על הכנסייה כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוניברסיטת הוואי

רשת האוניברסיטאות של הוואי (באנגלית: University of Hawaiʻi, מוכרת בראשי התיבות: HU) היא רשת אוניברסיטאות ציבוריות של מדינת הוואי. תוכניות הלימודים באוניברסיטה כוללות לימודים טרום-אקדמאים, לימודים לתואר ראשון ותארים מתקדמים לרבות לימודים לדוקטורט. שלושה קמפוסים, שבעה קולג'ים קהילתיים, חמישה מרכזי מחקר, שלושה מרכזים אוניברסיטאיים וארבעה מרכזים חינוכיים בשישה איים במדינת הוואי. מרכזה של האוניברסיטה ממוקם בהונולולו. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת הוואי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת הוואי (באנגלית) אוניברסיטת הוואי, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת הוואי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת הוואי, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת הוואי, סרטונים בערוץ היוטיוב אוניברסיטת הוואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא הוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים סלבין

חיים סלָבִין (20 בפברואר 1902 – 6 ביולי 1980) היה תעשיין ישראלי, ממקימי תעשיית הנשק בארץ ישראל, מנהל התעשייה הצבאית בתקופת "ההגנה" ולאחר הקמת מדינת ישראל. סלבין נולד בפרופויסק שבאימפריה הרוסית, בנם של אריה ופניה. למד בתיכון בהומל והנדסת חשמל בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. היה פעיל ציוני ונאסר על ידי הצ'קה מספר פעמים. ביולי 1924 גורש מרוסיה ובחר לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו נישא למניה (מרים) לייקין, שלמדה איתו הנדסת חשמל. הזוג היו הורים לבן. בארץ השתלב בצוות עובדי תחנת הכוח בטבריה שזה עתה הוקמה, ולאחר פגישה עם פנחס רוטנברג מונה למנהל חברת החשמל בחיפה. סלבין שימש עוזרו הבכיר של רוטנברג ונשלח על ידו לעסוק במדידות ובהכנות לבניית תחנת הכוח בנהריים. עבד בהקמה ובניהול תחנת הכוח והתגורר בתל אור. במקביל היה פעיל בארגון "ההגנה" מ-1929 ועסק בתעשיית הנשק הבלתי-לגאלית ביישוב. ב-1934 עבר לתל אביב ועבד בתחנת הכוח המקומית כמהנדס ראשי של חברת החשמל. החל מ-1937 עסק בהקמת תחנת הכוח רדינג שבצפון תל אביב והיה חבר בהנהלתה. בתקופה זו עמד בראש תעשיית הנשק של ההגנה שהוקמה בשטחי תחנת הכוח, ובשנים 1940-1944 עמד בראש התעשייה הצבאית והעביר אותה לפסים של ארגון תעשייתי מסודר. לאחר מכן נסע לארצות הברית והקים יחד עם אליהו סחרוב רשת של רכש העברה והברחת ציוד, מכונות ליצור נשק וחומרי נפץ לארץ ישראל. הוא שב לישראל ב-1946, עם פרוץ מלחמת העצמאות מונה שוב לעמוד בראש התעשייה הצבאית וניצח על הקמת מפעלים חדשים בהם התבצע ייצור סדרתי של תת-מקלע סטן, מקלע דרור, מחסניות, תחמושת קליעית, רימוני-יד, פגזים ואמצעי לחימה נוספים. בשנים 1947-1952 ביחד עם איסר סנפירי הוא ניהל "מפעל S". בתחילת שנות החמישים הקים מפעל לבנייה טרומית, לאחר מכן עסק בהקמת מפעל העץ "ספן" בעמק הירדן ובאמצע שנות החמישים הקים את מפעל ייצור הסוכר בעפולה. ב-1958 העניק הטכניון לסלבין תואר דוקטור לשם כבוד. היה נשוי ואב לבן. אשתו, מרים סלבין, עבדה החל ב-1928 ובמשך עשרות שנים כמהנדסת תחנה בחברת החשמל. על שמו של סלבין נקרא "מפעל סלבין" של תע"ש, העוסק בתחום הרק"ם. דוד תדהר (עורך), "חיים סלבין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3096 ק. שבתאי, חיים סלאבין צועק אוריקה, דבר, 11 בספטמבר 1959 אורי מילשטיין, נשק יש מאין, דבר, 19 באוקטובר 1979 יש לי ג'וב בשבילך, דבר, 30 בספטמבר 1970 רחל עזוז, מר תע"ש, דבר, 12 בינואר 1973 ישראל גלילי, מת חיים סלבין, דבר, 7 ביולי 1980 על תחנת רדינג באתר חברת החשמל עמי שמיר, מעז יצא מתוק, דבר, 15 ביוני 1956. עדה כהן, אשה יחידה בעולם של גברים, מעריב, 10 בנובמבר 1961.
אליאס סבאדה

אליאס סבאדה (באנגלית: Elias Savada) (נולד ב-1950) הוא חוקר ומבקר קולנוע אמריקאי. הוא נולד למורטון סבאדה, בעל חנות תקליטים מוכרת בניו יורק. סבאדה הוא המייסד של החברה Motion Picture Information Service שמספקת להפקות קולנוע וטלוויזיה שירותי ייעוץ ומחקר בנושא זכויות יוצרים. הוא חבר במכון הסרטים האמריקאי, והוא אף הכין את הקטלוג Catalog of Motion Pictures Produced in the United States: Film Beginnings, 1893-1910 שפרסם הארגון בשנת 1995, אשר מתעד את הסרטים שהופקו בארצות הברית בשנים 1893-1910. הביקורות שכתב הופיעו במגזין Film Threat וכן באתר Rotten Tomatoes.‏ בשנת 1995 יצא לאור הספר Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר Dark Carnival היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי Journal of Popular Film & Television כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (Houston Chronicle) כתב כי "הספר Dark Carnival מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה". אליאס סבאדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליאס סבאדה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אליאס סבאדה, באתר Metacritic (באנגלית) אליאס סבאדה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Dennis Hevesi. "Morton J. Savada, 85, Seller of 78-R.P.M. Records, Dies". New York Times. February 20, 2008. Retrieved on October 27, 2008. Elias Savada. Washington DC Area Film Critics Association. Retrieved on October 27, 2008. Gary Houston. "Inside the macabre mind of filmmaker Tod Browning". Chicago Tribune. October 29, 1995. Books, 9. Martin F. Norden. "Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre". Journal of Popular Film & Television. Winter 1997. Vol. 24, Iss. 4. 187. Steven E. Alford. "Filming Hollywood's nightmares". Houston Chronicle. November 5, 1995. 23.
מלצוב

מלצוב (בסלובקית: Malcov) הוא שמו של כפר ורשות מקומית בנפת ברדיוב במחוז פרשוב בצפון מזרח סלובקיה. רשומות היסטוריות מזכירות את העיר החל משנת 1338 כאשר האזור היה בשליטת ממלכת הונגריה. מלכיה הונגריה העבירה את השליטה בכפר לאצילים שונים. מסוף המאה ה-15 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-16 הכפר היה בשליטת ברדיוב. הרשות המקומית ממוקמת בגובה של 410 מטרים, ומשתרעת על שטח של 18.876 קמ"ר. האוכלוסייה המשוערת היא כ-1460 נפשות. מדיה וקבצים בנושא מלצוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלצוב נתונים סטיסטיים מהרשות לסטיסטיקה הסלובקית ערך זה הוא קצרמר בנושא סלובקיה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולגה סחרוף

אולגה ניקולבנה סחרוף (Olga Sacharoff;‏ 28 במאי 1889, טביליסי, האימפריה הרוסית – 1967, ברצלונה) הייתה ציירת ספרדית ממוצא גאורגי, שהשתייכה לזרם אמנות נאיבית ולסגנון הסוריאליזם. סחרוף נולדה בטביליסי גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בת לאם ממוצא פרסי. אחרי שלמדה בבית הספר לאמנות בטביליסי (אנ'), היא עברה למינכן ובאה במגע עם האקספרסיוניזם הגרמני. שם היא פגשה את בעלה לעתיד, הצלם והצייר אוטו לויד, שחי חיים אמידים מכספי אמו בשווייץ. בשנת 1911 עברה סחרוף לפריז. היא הושפעה בתחילה על ידי פול סזאן ומאוחר יותר על ידי הקוביזם הקיצוני, או הקוביזם הסינתטי. היא ולויד היו חלק ממעגל חבריה של המהגרת הרוסייה מארי וסיליאף. מלחמת העולם הראשונה הביאה את סחרוף ולויד לעבור לספרד בשנת 1915. הזוג התמקם תחילה במיורקה, ובשנת 1916 התיישב בברצלונה. היא שיתפה פעולה עם פרנסיס פיקבייה ב"מגזין 391", שפורסם בברצלונה ונחשב כמייצג את הזרם הדאדאיסטי. בין המופיעים בארבע חוברות המגזין היו גיום אפולינר ומארי לורנסן. סחרוף הציגה בסלוני הסתיו של פריז אבל חיה בעיקר בברצלונה. כשהיא ולויד נפרדו בשנת 1929, סחרוף סבלה מדיכאון, והפסיקה לצייר למשך כחמש שנים. היא שבה והופיעה בשנת 1934 בתערוכה בגלריית Layetanas בברצלונה. סחרוף עבדה באיור ספרים, כולל ספרה של קולט "ביתה של קלודין", ו"נייטוצ'קה" של פיודור דוסטויבסקי. מדיה וקבצים בנושא אולגה סחרוף בוויקישיתוף
מסדר הודו הבריטית

מסדר הודו הבריטית (באנגלית: Order of British India, מוכר גם בר"ת: OBI) הוא מסדר הצטיינות ועיטור צבאי אשר היה ניתן למשרתים בצבא הודו הבריטית. העיטור ניתן עבור שירות ארוך, נאמן ומכובד של משרתים מתת-היבשת ההודית בשירות האימפריה הבריטית. העיטור היה פעיל משנת 1837 עד שנת 1947, אז קיבלה הודו את עצמאותה מידי הבריטים. לרוב ניתן העיטור עבור השתתפות ראויה לציון במהלך מערכה או מלחמה, לעיתים נדירות ניתן העיטור לקצינים עבור שירות ארוך של בין 20 ל-30 שנים. העיטור ניתן בשתי דרגות; דרגה שנייה שהעניקה למעוטר את התואר 'בהאדור' (גיבור), ודרגה ראשונה שהעניקה למעוטר את התואר 'סרדר בהאדור' (מפקד גיבור). תוארו המלא לדוגמה של מייג'ור סינג אטוואל מצבא הודו הבריטית שקיבל את העיטור עבור לחימתו במלחמת העולם השנייה היה: מייג'ור סרדר בהאדור סינג אטוואל, OBI (דרגה ראשונה). מסדר הודו הבריטית התחיל בתור עיטור אשר הוענק על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בתקופה הראשונה של השלטון הבריטי בהודו, הייתה הפרדה ברורה בין יחידות בריטיות לבין יחידות הודיות אשר שירתו את האימפריה הבריטית כחלק מצבא הודו הבריטית. החיילים הבריטים נכללו בשיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך לפחות במהלך המאה ה-18 וה-19, לחיילים ההודים בשירות האימפריה הוענקו עיטורים ותארים שונים (בעלי חשיבות מופחתת מעט). מסדרי האבירות הבריטיים שהוענקו לחיילים וקצינים בריטים לא הוענקו, אם כן, לחיילים ההודים, גם כאשר אלו הפגינו גבורה ונאמנות שוות ערך לבריטים. לכן, עיטור מסדר הודו הבריטית היה חלק מהעיטורים שהגיעו לחיילים ההודים בשירות האימפריה. המסדר נוסד אם כן בשנת 1837, בתקופה של התייצבות שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית וביסוס מקומה בתור הישות השלטונית העיקרית והחזקה בתת-היבשת ההודית. 20 שנים לאחר מכן פרץ המרד ההודי הגדול, בו התקוממו החיילים ההודים כנגד מפקדיהם והשלטון הבריטי. בין היתר סימן המרד את קיצו של שלטון חברת הודו המזרחית ומעבר השליטה בהודו לידי הפרלמנט הבריטי, כמו גם מעבר צבא הודו לידי צבא האימפריה הבריטית. לכן, משנת 1859 עבר המסדר יחד עם כל העיטורים ההודים להיות חלק משיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך תנאי זכאותו של העיטור לא השתנו והוא נותר עיטור לחיילים הודים בלבד. בשנת 1947 כאמור, בוטל העיטור והמסדר כאשר הודו ופקיסטן קיבלו את עצמאותם ושלטון הראג' הבריטי הסתיים. סרט העיטור 1837–1838 סרט העיטור 1838–1939 דרגה שנייה (1939–1947) דרגה ראשונה (1939–1947) מדיה וקבצים בנושא מסדר הודו הבריטית בוויקישיתוף תיאור המסדר באתר המוזיאון הלאומי של הצבא.