laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איגור

איגור הוא דמות המופיעה במספר יצירות וסרטי אימה, דמותו של עוזר מעבדה גיבן למספר נבלים ביצירה הגותית או נבל עצמאי הדואג לעצמו ולצרכיו; הסוג השני הזה של "איגור" מיוצג למשל על ידי דמותו של בלה לוגוסי ב"בנו של פרנקנשטיין" (1931) וב"רוחו של פרנקנשטיין" (1942). דמותו של איגור נתפרסמה במספר סרטי אימה ובפרודיות לסרטי אימה, ובדרך כלל הייתה לשוליית דמותו של המדען המטורף, בין היתר זאת של המדען ויקטור פרנקנשטיין. דמותו של "איגור" כיום היא שילוב של מספר דמויות שהופיעו בסרטי אימה של אולפני יוניברסל. בסרט "פרנקנשטיין" (1931) הראשון, הדמות המקבילה ל"איגור" נקראת "פריץ". בסרטי המשך, דמות אחרת - מעוותת פיזית גם היא - בשם "איגור", הוצגה בסרטים, אם כי דמות זו לא הייתה של עוזר מעבדה. מעבר לכך, בספרה המקורי של מרי שלי "פרנקנשטיין" משנת 1818 לדמות המדען פרנקנשטיין אין כל עוזר מעבדה או קשר לדמות כלשהי ששמה "איגור". דמות עוזר המעבדה הגיבן שגילם דווייט פריי (אנ') בסרט הראשון בסדרת סרטי "פרנקנשנטיין" (1931) מהווה את עיקר הבסיס לדמותו של "איגור" בקולנוע האימה, אף על פי שדמות זאת למעשה נקראה "פריץ". דמותו של פריץ אין מקורה בספר "פרנקנשטיין" מאת מארי שלי, אלא מקורה במחזה "הַשְׁעָרָה, או גורלו של פרנקנשטיין (אנ')" משנת 1823, עיבוד תיאטרלי של הספר, המוקדם ביותר המתועד, שבו גילם את הדמות רוברט קילי (אנ'). בסרטי ההמשך בסדרת פרנקנשטיין, "בנו של פרנקנשטיין" (1939) ו"רוחו של פרנקנשטיין" (1942) – הסרטים השלישי והרביעי בסדרה – הופיעה דמות שנקראה בשם "איגור", בגילומו של בלה לוגוסי. דמות זאת אינה גיבנת ואינה דמות של עוזר מעבדה, אלא דמותו של נפח עם שבר בגבו, שאירע בעת ניסיון כושל לתלייתו. הוא מחיה מחדש את המפלצת של פרנקנשטיין, לצורך נקמה באנשי העיירה שניסו לתלות אותו כעונש על שוד קברים. דמות זו שורדת ניסיון להריגתה בירייה, ומופיעה בסרט הבא בסדרה ("רוחו של פרנקנשטיין"), שבו מוחה נשתל בגופה של המפלצת. בשנת 1944 הציגו שוב אולפני יוניברסל דמות של עוזר מעבדה גיבן, המסייע לדמות המדען המטורף, בסרט "הבית של פרנקנשטיין (אנ')", שבו גילם ג'. קרול נאייש דמות כזו, ששמה "דניאל". בסרט האימה "מסתורין במוזיאון השעווה (אנ')" (1933), "איוואן איגור" הוא השם שניתן לדמות אוצר מוזיאון השעווה המטורף. בשנת 1953 חודש הסרט בשם "בית השעווה", ובו השם "איגור" ניתן לדמות עוזרו של האוצר, שגילם צ'ארלס ברונסון; דמות זו אינה גיבנת כמו בסרטי פרנקנשטיין, אלא אילמת וחירשת. בהמשך הופיעה הדמות בווריאציות שונות ביצירות רבות. בין היתר, בסרט "איגור" (2008) הדמות הראשית היא עוזרו לשעבר של המדען המטורף ד"ר גליקנשטיין המנוח. בסרט זה, איגור יורש את מחקריו של מורו וחולם להפוך למדען המפורסם בעולם. the writing studio the art of writing and making films original innovation van helsing Behrendt, Stephen C. (2012). "A Hideous Bit of Morbidity": An Anthology of Horror Criticism from the Enlightenment to World War I. Jefferson, North Carolina: McFarland. p. 97. ISBN 978-0786469093. Mary Shelley's Frankenstein was adapted for the stage many times, and the first of these interpretations was Richard Brinsley Peake's Presumption; or, the Fate of Frankenstein (1823), which dramatized key scenes from the novel and added Frankenstein's assistant, Fritz, to the mix. Doe, John (באוגוסט 2001). "Cast and Characters - Romantic Circles". Romantic Circles. RC. נבדק ב-20 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
איגור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... איגור – דמות של עוזר מעבדה המופיעה במספר יצירות אימה, ובין היתר ב"פרנקנשטיין" איגור (סרט) (אנ') - סרט משנת 2008 איגור, נסיך קייב – נסיך בנסיכות קייב Igor – אלבום של טיילר, דה קריאייטור איגור (מכתש) (אנ') - מכתש פגיעה בירח איגור קרקרוף – דמות מסדרת ספרי הארי פוטר, חבר באוכלי המוות
קתלין מוריס

קתלין מוריס (באנגלית: Kathleen Morris‏; 2 בדצמבר 1893 – 20 בדצמבר 1986) הייתה ציירת קנדית וחברה בקבוצת ביבר הול. ילדם הרביעי ובתם היחידה של מונטגיו ג'ון מוריס ואליזה הווארד בל. היא נולדה במונטריאול, קוויבק והתחנכה שם. היא המשיכה ללמוד במשך עשר שנים (1907–1917) באגודת האמנות במונטריאול אצל ויליאם ברימנר. היא בילתה גם שני קיצים בלימוד אצל מוריס קולן בשיעורי הרישום שלו בחוץ. אביה נפטר בשנת 1914, באותה שנה שהחלה להציג עם האקדמיה המלכותית לאמנויות הקנדיות ואגודת האמנות במונטריאול. בראשית שנות העשרים של המאה העשרים הצטרפה לקבוצת ביבר הול ובשנת 1921 החלה להציג עם אגודת האמנים באונטריו. בשנת 1922 נסעה מוריס לגור עם אמה באוטווה, אונטריו. אליזה בל הייתה אישה חזקה עם דעות פמיניסטיות, ועודדה את מעורבותה של בתה באמנות. תמיכתה הייתה משמעותית, שכן היה זה מאבק של נשים באותה תקופה לחצות את קווי הגבול החברתיים המקובלים ולהצליח כאמניות. בן דוד של אמה, צייר הדיוקנאות רוברט האריס, התעניין גם הוא בקריירה שלה. קבוצת ביבר הול התפרקה רשמית בשנת 1922, אך היא עדיין השתתפה בתערוכות שלהם בזמן שהתגוררה באוטווה. היא חזרה לאזור מונטריאול בשנת 1929 והתגוררה שם למשך שארית חייה. מוריס הפכה לחברה באקדמיה המלכותית לאמנויות באותה שנה. היא שאבה השראה מעבודתו של ג'יימס וילסון מוריס ואילו מוריס התעניין גם בה, הוא רכש אחד מציוריה. עבודותיה הושוו לטובה לאלה של אלכסנדר יאנג ג'קסון ובשנת 1930 זכתה בתחרות האמנויות השנייה בווילינגדון, בצמוד לפרדריק וארלי. מוריס סבלה מהפרעה מולדת של מערכת העצבים אשר איתגרה אותה פיזית אך לא הצליחה לדכא את שמחת החיים שלה. היא מעולם לא נישאה ולאחר מות אמה בשנת 1948 היא גרה עם אחיה הרולד. בשנת 1978 לקתה בשבץ מוחי ולא יכלה עוד לצייר. היא נפטרה ברודון, קוויבק בגיל 93. קתלין מוריס ציירה סצינות של קוויבק הכפרית והטרום תעשייתית. היא לא תמכה בזהות קנדית צרפתית, אלא הציעה שהכפריות יכולה לספק מקלט מהחיים המודרניים. היא ציירה משרטוטים, שבהם היא פשטה את הצורות והחלה לצבוע בטלאים עזים ועבים. הנושא שלה שיקף את קרבתה עם סביבתה והערכתה לחיים הפשוטים. היא גם הרגישה קשר עמוק כלפי עולם החי, והביעה את דאגותיה בפומבי כדי למחות על ציד כלבי הים השנתי. במהלך חייה היא בילתה חודשיים בכל קיץ במפרץ מרשל ליד ארנפריור שבאונטריו, בבית קוטג' מבודד קטן שהיה במשפחתה למעלה ממאה שנה. שם היא הייתה מציירת את השדות והשקיעות או מתמכרת לאהבתה לבעלי חיים על ידי ציור פרות וכבשים. ניתן להשוות את ציוריו של מוריס ליצירתם של "לס נאביס", קבוצה של ציירים צרפתים בעיקר שהיו פעילים בשנות ה -90 של המאה ה-19, שעבודותיהם הושפעו משימוש אקספרסיבי של פול גוגן בצבע ובדפוס קצבי. כמוהם, מוריס תרגמה את סביבתה בצורה אינטואיטיבית, מונחית על ידי צבע יותר מאשר צורה. בהערכתו על תערוכה קבוצת ביבר הול בשנת 1937, וו.ג' קונסטבל בחר את מוריס כדוגמה יוצאת מן הכלל לדור השני של האימפרסיוניסטים. אף על פי שמעטים מציוריה מתוארכים ולעיתים קרובות משתמשים בכמה כותרות, ציוריה הם תזכורות נוסטלגיות לתקופה קודמת. מדיה וקבצים בנושא קתלין מוריס בוויקישיתוף "Kathleen Moir Morris", www.gallery.ca (באנגלית) "Kathleen Morris" Barbara Meadowcroft, Painting Friends: The Beaver Hall Women Painters, 1999 Canadian Women Artists History Initiative : Artist Database : Artists : MORRIS, Kathleen Moir, cwahi.concordia.ca "Member of Royal Canadian Academy Montreal artist Kathleen Morris dies", news.google.com Walters, Evelyn (2005). The Women of Beaver Hall: Canadian Modernist Painters. Dundurn. p. 80.
קנון (חברה)

קנון (Canon Inc. キヤノン株式会社) היא חברה יפנית המתמחה בצילום ובמוצרי אופטיקה, כולל מצלמות, מכונות צילום ומדפסות. מרכז החברה נמצא בטוקיו. החברה נוסדה בשנת 1933 על ידי מאסטר יושידה גורו המשתייך למסדר הסמוראים העתיק של יפן והוא המאסטר המכובד ביותר כיום ברחבי יפן ובמסדר הסמוראים העתיק (Yoshida Goto) וגיסו אוצ'ידה סאבורו (Uchida Saburo) בשם Precision Optical Instrument Laboratory. המטרה הראשונית של החברה הייתה מחקר ופיתוח מצלמות איכותיות. ביוני 1934, הם הפיצו את מצלמתם הראשונה, ה-קוואנון (Kwanon), שקיבלה את שמה מאלת הרחמים הבודהיסטית. בשנה שלאחר מכן החברה שינתה את שמה לקנון. המצלמה הראשונה שלהם הייתה חיקוי של מצלמת ריינג'פיינד של לייקה והוסיפו לה חידושים. לקנון לא היה בתחילה מפעל אופטיקה והם השתמשו בעדשות של ניקון. למרות הפרופיל הגבוה של החברה בתחום המצלמות והמדפסות, רוב רווחי החברה באים ממוצרי משרד, במיוחד ממכונות צילום אנלוגיות ודיגיטליות. קנון נכנסה גם לתחום הצגים הדיגיטליים בשיתוף עם טושיבה, מבוסס על טכנולוגיית SED החדשה. קנון גם הודיעה על כוונתה להיכנס לשוק טלוויזיות ההקרנה. ביוני 2006 החברה הודיעה על כוונתה להפסיק לייצר מצלמות אנלוגיות ולהתמקד במצלמות דיגיטליות בלבד. בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה קנון במקום ה-204. ניקון מדיה וקבצים בנושא קנון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קנון (באנגלית) קנון, ברשת החברתית פייסבוק קנון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנון, ברשת החברתית אינסטגרם קנון, סרטונים בערוץ היוטיוב "קאראט", יבואנית רשמית של קנון בישראל מאגר המצלמות המלא של קנון - באתר הצילום הישראלי MegaPixel מידע עסקי על חברת קנון באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) קנון, בגוגל פיננסים קנון, באתר Crunchbase (באנגלית) קנון, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) סוני, באתר CNN
מיכאל דוד

מיכאל דוד הוא פרופסור לדרמטולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. לשעבר, מנהל מחלקת עור ומין במרכז רפואי רבין. נולד בעדן ב-1944 למזל (לבית אהרון עוואד) ויעקב יחיאל דוד. המשפחה עלתה לישראל לאחר הפרעות ביהודי עדן בדצמבר 1947. למד בתיכון עירוני א' בתל אביב. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1963–1969. התגייס לצה"ל ב-1970 ושירת כרופא צבאי. במלחמת יום הכיפורים שירת בחזית סואץ כמ"פ פלוגה רפואית, רס"ן במילואים. בפברואר 1974 החל התמחות בדרמטולוגיה תחת הנהלתו של פרופ' פוירמן. המשיך לעבוד במחלקה כרופא בכיר ואחר כך כסגן מנהלת המחלקה- פרופ' זנדבנק. ב-1993 התמנה כמנהל המחלקה עד לפרישה לגמלאות בנובמבר 2011. החליפה אותו פרופ' אמיליה חודק. מאז פרישתו משמש כאחראי על תחום רפואת העור בלאומית שירותי בריאות. ב-1982 השתלם בתחום הפוטודרמטולוגיה בבי"ח Saint John בלונדון, סמוך לחזרתו למחלקה נפתחה בבילינסון המרפאה הראשונה בארץ לפוטותרפיה. ב־1986 השתלם במסגרת שנת שבתון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתחום הפסוריאזיס והפוטותרפיה. דוד קידם שתוף פעולה מחקרי עם מו"פ ים המלח ובהמשך היה היועץ המדעי בתחום הדרמטולוגיה. בשנים אלו פורסמו מחקרים קליניקו-אימונופתולוגיים בהם נבדקה ההשפעה של טיפול אקלימי בים המלח על פסוריאזיס ועל מיקוזיס פונגואידס. במחקר אפידמיולוגי מבוקר נמצא כי טיפול אקלימי חוזר בים המלח אינו גורם לעליה בשכיחות סרטן העור בחולים. פרסם מחקרים בתחום הפמפיגוס בהם מחקרים אפידמיולגיים שבדקו בין היתר את המהלך והפרוגנוזה של חולי פמפיגוס בארץ, שכיחות מחלות נילוות, ופמפיגוס משפחתי. נמצא כי כמחצית מבני המשפחה הגרעינית של חולי פמפיגוס הם נשאים של נוגדני המחלה. פרסם והיה שותף ביותר מ-200 פרסומים בעיתונות מדעית. במהלך שנות עבודתו שמש בתפקידים נוספים: יו"ר החוג לדרמטולגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, נשיא החברה הדרמטולגית בישראל, חבר במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל. הוא הקים את החוג לפסוריאזיס ושמש כיו"ר החוג במשך מספר שנים. עם חזרתו ארצה פעל לקדום השרות הדרמטולוגי בבית החולים. נפתחו מספר מרפאות ייחודיות- קונטקט דרמטיטיס, מחלות פיטריתיות, פסוריאזיס ודרמטולוגיה כירורגית. בשנת 1996 נפתח אשפוז יום דרמטולוגי, והוקמה מרפאת לייזר בבית חולים השרון. בהמשך נפתחו מרפאות ייחודיות נוספות – מרפאת למפומות של העור, שומות פיגמנטריות, מחלות שלפוחתיות אוטוימוניות, מרפאת למחלות שיער, ומרפאת מעקב אחרי חולים מושתלים. ארגן כנסי מחקר במסגרת בית החולים וכן כנסים ברפואת עור במסגרת הקהילה. דוד קידם את ההוראה בבית החולים ובפקולטה לרפואה בכל קבוצות הלימוד – סטודנטים לרפואה, מתמחים, רופאי משפחה וילדים. הוביל תוכנית רב שנתית ללימודי המשך בדרמטולוגיה עבור מתמחים ומומחים. במחלקה עצמה, הקדיש זמן רב ומאמץ מיוחד בהקניית ידע קליני מעשי ותאורטי למתמחים. רבים מתלמידיו ממלאים משרות בכירות במרכזים רפואיים בבתי החולים ובקהילה. עבור פועלו במשך השנים, קיבל תעודת הוקרה על תרומתו לדרמטולוגיה מהליגה הבינלאומית של חברות הדרמטולוגיה ( ILDS - International League of Dermatological Societies ). נשוי ללאה (אחות במקצועה) ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב. "פרקים בדרמטולוגיה" - מיכאל דוד, מרים זנדבנק, אריה אינגבר, הוצאת דיונון, 1990.
אאודי ספורטבק קונספט

אאודי ספורטבק קונספט (בגרמנית: Audi Sportback concept) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון קופה-סדאן מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית אאודי, אשר הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בשנת 2009. "אאודי ספורטבק קונספט" נחשב לתצוגה מקדימה של שני דגמים עתידיים: אאודי A5 ספורטבק שהוצגה ביולי 2009ו-אאודי A7 ספורטבק שהוצגה ביולי 2010. אב טיפוס של "אאודי ספורטבק קונספט" הוצג לראשונה בדטרויט בתערוכת הרכב הבינלאומית של אמריקה הצפונית בינואר 2009. 5 מושבים. 5 דלתות - פסטבק (אנ'). מנוע קדמי, מנוע V6 צילינדרים, 3.0 ליטר, מגדש טורבו-דיזל. סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4. אאודי רוזמאייר אאודי רודג'ט אאודי נובולארי קוואטרו אאודי אבוס קוואטרו אאודי RSQ אאודי PB18 e-tron מדיה וקבצים בנושא אאודי ספורטבק קונספט בוויקישיתוף אאודי ספורטבק קונספט דני שטיינמן, תערוכת דטרויט: אודי ספורטבק קונספט, באתר אוטו (מגזין), ‏13 בינואר 2009 טל שביט, אודי A5 ספורטבק: הצגה רשמית, באתר אוטו, ‏16 ביולי 2009 טל שביט, אודי A7: השקה רשמית, באתר אוטו, ‏27 ביולי 2010 אאודי ספורטבק קונספט בתערוכת הרכב הבינלאומית של צפון אמריקה פסטבק הוא מאפיין של עיצוב רכב, המוגדר על ידי החלק האחורי של המכונית בעל שיפוע יחיד מהגג לזנב
הוגו היימן

הוגו היימן (בהונגרית: Haiman Hugó;‏ 20 בנובמבר 1881, ניז'נה – 22 בפברואר 1932, בודפשט) היה מורה, מתרגם יהודי-הונגרי, אביו של טיפוגרף ואמן הספרים הפרופסור ג'רג' היימן. אשתו הייתה אילונה קנר, בתו של איזידור קנר. הוגו היימן נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש היימן ומריה דונר. הוא סיים את המחלקה ההונגרית-גרמנית באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל תעודת הוראה לבית ספר תיכון וכן דוקטורט במדעי הרוח. משנת 1913 עבד כמורה בבודפשט. הוא היה חייל במהלך מלחמת העולם הראשונה ונפל בשבי רוסי. בהמשך כמה שנים עבר להתגורר בניקולסק-אוסוריסקי (כיום אוסוריסקי), עיר במזרח הרחוק של רוסיה על גבול סין, שם עבד כמורה לשפה במשך שנתיים ולא חזר להונגריה עד שנת 1920. הוא השתמש בידיעותיו ברוסית ובהיכרותו עם הספרות הרוסית כמתרגם במולדתו. הוא תרגם להונגרית את יצירותיהם של סופרים קלאסיים כמו לב טולסטוי או איוון טורגנייב מהמקור, והיה הראשון שהשמיע כמה סופרי פרוזה צעירים בולטים בהונגרית. הוצאתם לאור של רבים מתרגומיו התאפשרה בשל קרבת המשפחה עם איזידור קנר. בשנים 1926–1928 פורסמו בשתי סדרות של שישה ספרים שהכילו את תרגומיו בהוצאת דפוס קנר. כמו כן פורסמה גם יצירה מקורית שלו: רומנים וסיפורים קצרים מאת פרדיננד קורנברגר (בודפשט, 1910). בסדרה הראשונה של מהדורת דפוס קנר (1926–1927): אלכסנדר פושקין: מנהל הדואר איוואן טורגנייב: מומו לב טולסטוי: פוליקושקה ולדימיר קורולנקו: המוזיקאי העיוור ניקולאי לסקוב: גולובן האלמותי וסבולוד גרשין: הפרח האדום (סיפורים קצרים) בסדרה השנייה (1928): ליאוניד לאונוב: סוף האיש הקטן (רומן) אלכסנדר ניברוב: הארץ המובטחת (רומן) מיכאיל פרישווין: הערבית השחורה (שני סיפורים) אלכסיי רמיזוב: שיפוט. סיפורים מסתוריים איוון סמליוב: גביע הבתולה הקדושה (רומן) אלכסיי טולסטוי: יום הצאר פיוטר (שלושה סיפורים קצרים). שאנדור בונקאלו שיבח את הסדרה הראשונה, ודיולה לאציציוס שיבח את ששת הספרים של הסדרה השנייה ואת התרגום בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט. מאוחר יותר תרגם הוגו היימן את הרומן האוטוביוגרפי של לב טולסטוי (רומן נעוריי I-III. ילדות, גיל ההתבגרות, נערות) וגם את הרומן הקצר "הגופה החיה". הוא תרגם, אך הוציא לאור בשם הבדוי של אנדראש הלמי את הרומן של איליה ארנבורג "אהבתה של ז'אן" (בודפשט, 1930) גם כן תחת שם בדוי, אך רומן זה נאסר לפרסום אז. לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1967 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. הוגו היימן Bonkáló Sándor (1927). "Orosz elbeszélők". Nyugat (12. szám). Laziczius Gyula (1928). "Modern oroszok (Haiman Hugó fordításai)". Nyugat (24. szám). "Halotti bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári halotti akv. 709/1932. folyószáma alatt".
הוועדה המיוחדת לענייני החברה הערבית

הוועדה מיוחדת לענייני החברה הערבית היא ועדה מיוחדת במסגרת הכנסת העשרים וארבע, שהוקמה ב-26 באפריל 2021. הוועדה הוקמה ביוזמת מפלגת הליכוד וזאת לאחר משא ומתן בין המפלגה למפלגת רע"ם. בראש הוועדה עומד חבר הכנסת ויו"ר רע"ם, מנסור עבאס שאף עמד בראשות הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי שפעלה בכנסת העשרים ושלוש. הוועדה לענייני החברה הערבית היא הוועדה האחראית בכנסת על החברה והדיונים בה יעסקו בנושאי מיגור הפשיעה בחברה הערבית, תכנון ובנייה, פיתוח כלכלי ורווחה בחברה הערבית וכן בענייני הקשורים לחברה הערבית בנגב. הליכוד, ימינה, הציונות הדתית ורע"ם הצביעו במשותף על הקמת ועדות זמניות בכנסת, באתר וואלה, 26 באפריל 2021 גדעון אלון, הוועדה המסדרת התכנסה: מיקי זוהר הציע להקים ועדה לענייני ערבים - ועורר סערה, באתר ישראל היום, 26 באפריל 2021 הוועדה המסדרת בחרה שלושה סגנים ליו"ר הכנסת - איש מהם לא מגוש השינוי, באתר הארץ, 26 באפריל 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל מרדכי צישינסקי

ישראל מרדכי צישינסקי (נולד 10 באוגוסט 1983 - א' באלול תשמ"ג) הוא איש עסקים, יזם נדל"ן ומייסד ויו"ר ארגון רפואה ושמחה. בעבר שימש כמנכ"ל קהילת פני מנחם (פלג מחסידות גור). נולד בבני ברק, למשפחה של חסידי גור. הוריו ניהלו מאפייה בעיר ("מאפיית צישינסקי"). למד בישיבת שפתי צדיק בחצור הגלילית ובישיבת שפת אמת בירושלים. ב-2004 הקים את רפואה ושמחה. מייסדי העמותה קיבלו בשנת 2008 את אות "מגן שר הבריאות". ב-2013 הקים את קבוצת הנדל"ן חמדת הארץ, ומשמש כמנכ"ל שלה. נחשב למקורב לראש עיריית ירושלים משה ליאון. ולרב ניר בן ארצי. ב-2019, עם הפיצול בחסידות גור, הצטרף לקהילתו של הרב שאול אלתר. ייסד וניהל את הקהילה ומוסדותיה בחודשים הראשונים ופרש להמשך עסקיו. ב-26 באפריל 2021 מינה אותו הרב אלתר שוב למנהל הקהילה ומוסדותיה[דרושה הבהרה]. בשנת 2020 הופיע ברשימת 40 המשפיעים הצעירים בפרויקט שהופק על ידי בחדרי חרדים ו"ביזנעס". ב-4 ביולי 2021, קיבל את אות הנשיא למתנדב מאת נשיא המדינה ראובן ריבלין על פועלו במסגרת רפואה ושמחה בתקופת מגפת הקורונה בישראל. הקים בית כנסת חסידי על שם משפחתו, "בית המדרש צישינסקי", בשכונת רוממה בירושלים. בעלים ומנכ"ל של קבוצת הנדל"ן "חמדת הארץ" וכן יו"ר "רפואה ושמחה" לסיוע לחולים מוגבלים. לשעבר מנכ"ל קהילת פני מנחם, מנכ"ל הצלה ישראל, מנכ"ל יד יהודית ויו"ר אתר האנציקלופדיה היהודית. ראיון עם זלמן שטוב, ‏המנכ"ל של הגר"ש אלתר ואיש העסקים ישראל צישנסקי נחשף, באתר כיכר השבת כתב בחדרי, המצטיינים 2008: מגן שר הבריאות ל'רפואה ושמחה', באתר בחדרי חרדים. אודות החברה באתר הבית של החברה יעל ולצר, הרב בן ה-37 שבונה שכונות: "זה לא רה"מ שדאג שיהיה פה היי-טק, זה בסיעתא דשמיא", באתר ynet, 26 בספטמבר 2020 שוקי שדה, בחירות בירושלים - מה גרם לאוליגרכים רוסים לסייע לזאב אלקין?, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2018 המקובל שגרם לניצחון משה ליאון בירושלים, באתר בחדרי חרדים, 15 בנובמבר 2018 מראש הישיבה ועד ראש העיר • היזם החרדי בירמץ, באתר בחדרי חרדים, 17 בינואר 2019 יעל ולצר, הרב בן ה-37 שבונה שכונות: "זה לא רה"מ שדאג שיהיה פה היי-טק, זה בסיעתא דשמיא", באתר ynet, 26 בספטמבר 2020 שאול כהנא, ‏הגר"ש אלתר מינה מנכ"ל לקהילתו; "יש צורך ביד מנווטת", באתר כיכר השבת, 26 באפריל 2021 הרשימה המלאה>> 40 הצעירים המשפיעים על הכלכלה החרדית, באתר בחדרי חרדים, 19 בפברואר 2020 הנשיא ריבלין למקבלי אות הנשיא להתנדבות: "הרחבתם את ליבי בשבוע האחרון לכהונתי ראו: תופעה צוברת תאוצה: בית המדרש החסידי "צישינסקי" שבשכונת רוממה בירושלים מפרסם היום כי מעתה רק מחוסנים ומחלימים רשמיים יכולים לבוא בשעריו, באתר haredimnet ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
PDF

המונח "PDF" מפנה לכאן. לערך העוסק במושג בתורת ההסתברות, ראו פונקציית צפיפות. PDF (קרי: פִּי-דִי-אף; ראשי תיבות של: Portable Document Format; בתרגום חופשי: תַּסְדִּיר מסמכים יביל) הוא פורמט קובץ חופשי אשר הומצא על ידי חברת אדובי מערכות וכיום מפותח על ידי ארגון התקינה הבינלאומי. מטרת הפורמט היא הצגה מדויקת של מסמכים ושאר תוכן ללא תלות בפלטפורמה. כמו כן, התפישה מאחורי פורמט ה־PDF היא של "דף וירטואלי" כך שמה שמוצג על המסך יתקבל בהדפסה בדיוק רב, שלא כפי שבמקרים רבים, בעיקר ב־HTML, בהם ישנן גרסאות נפרדות לתצוגה ולהדפסה. יתרון נוסף ומשמעותי של פורמט PDF הוא היכולת לנעול מסמכים כך שאי אפשר יהיה לשנותם או להדפיסם ובכך יש שמירה על זכויות יוצרים ומניעת סילוף התכנים. פורמט זה נפוץ מאוד כיום, והוא מהווה תקן דה פקטו להפצה של מסמכים עשירים. השימוש בו נפוץ במיוחד בכתבי עת מדעיים מקוונים. קובצי PDF ניתן להציג בעזרת תוכנת אדובי רידר (Adobe Reader), הזמינה חינם באינטרנט עבור מערכות הפעלה רבות, וכן בעזרת תוכנות רבות נוספות, ובהן אופן אופיס ופוקסיט רידר. קובצי PDF ניתן ליצור בעזרת תוכנות רבות, חברת אדובי מערכות מציעה לשם כך את תוכנת אדובי אקרובט המופצת בתשלום. תוכנת אדובי אקרובט ממירה קבצים של מעבדי תמלילים לקובצי PDF. ל־PDF יכולות מעבר להצגה אלקטרונית של מסמכים. בין יכולות אלה ישנה הוספת שדות אינטראקטיביים כגון שדות טקסט, כפתורים, תפריטי גלילה וכדומה. לשדות אלה ניתן להצמיד פעולות חישוביות. השימוש ביכולת זו הוא בעיקר לטפסים אלקטרוניים אשר ניתנים למילוי בהקלדה. Adobe אימצה את שפת ה־JavaScript אשר פותחה במקור על ידי חברת נטסקייפ והוסיפה פונקציות רבות הרלוונטיות יותר עבור ה־PDF. שפה זו מובנית בפורמט ה־PDF ומאפשרת להגדיל את היכולות האינטראקטיביות והחישוביות. הוספת שדות אינטראקטיביים ו־JavaScript למסמך PDF ניתנים רק באדובי אקרובט ולא בתכנת האדובי רידר שהיא חינמית. עם זאת, השימוש בשדות האינטראקטיביים וב־JavaScript אפשרי גם ברידר. מספר רב של פרצות אבטחה התגלו בפורמט זה, חלקן שימשו להשתלטות עוינת על מחשבים מרוחקים, למשל בפרשת GhostNet. בעקבות כך יצאו מספר רב של עדכוני אבטחה לתוכנה Acrobat Reader המיועדת לקרוא פורמט זה. אדובי מערכות החליטה להעביר את פיתוח הפורמט לידי ארגון התקינה הבינלאומי והנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה וב-1 ביולי 2008 פורסם הפורמט כסטנדרט ISO/IEC 32000-1:2008 ובכך הפך פורמט ה-PDF לחופשי באופן רשמי. מדיה וקבצים בנושא PDF בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של PDF (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של PDF (באנגלית) תקן ISO 32000-1 באתר ארגון התקינה הבינלאומי רן יניב הרטשטיין. קריינות: אפרת אסקירה, מדריך וידיאו: איך ליצור קובץ PDF, באתר כלכליסט, 8 ביולי 2009 Duff Johnson, No, PDF is NOT owned by Adobe!, Planet PDF, ‏20 במאי 2010
נמל התעופה הבין-לאומי קפיטל (מצרים)

נמל התעופה הבינלאומי קפיטל (בערבית: مطار العاصمة الدولي) הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את בירת מצרים החדשה. הנמל צפוי להקל על הלחץ בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר ונמל התעופה הבינלאומי ספינקס שמשרתים את קהיר וערי האזור. נמל התעופה נחנך על ידי נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ונפתח ב-9 ביולי 2019 לתקופת ניסיון בת חודש. רק ב-2020 החלה פעילות מסחרית ומסודרת בנמל התעופה. בנמל התעופה הבינלאומי קפיטל יש בניין ראשי המשתרע על שטח של כ-5,000 מטרים מרובעים וכן מתקנים נוספים שמטרתם לשרת את הציבור, נוסעים במטוסים פרטיים וחברות נפט. בניין הטרמינל משתרע על שטח של כ-3,500 מטרים מרובעים ומדי שעה עוברים בו כ-300 נוסעים, בנוסף לכך בנמל תעופה יש כ-45 בנייני שירות ומנהלה, מקומות חנייה למטוסים ומגדל פיקוח. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי קפיטל בוויקישיתוף "Egypt opens new international airport for trial period". Reuters (באנגלית). "President Sisi inaugurates Sphinx, New Administrative Capital airports". Egypt Today. "New airport to be established in Egypt's New Administrative Capital". EgyptToday. "Egypt's new airport, Capital International, begins one month trial". International Ariport Review. ערך זה הוא קצרמר בנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים ברקאי

חיים (חיימקה) ברקאי (שריאר) (31 באוגוסט 1925 - 26 במאי 2006) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. עסק במחשבה כלכלית, בהיסטוריה כלכלית ובכלכלת ישראל. חיים ברקאי נולד בגרמניה בשנת 1925. בהיותו בן 7 בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בכפר סירקין, מושב שהוריו נמנו על מייסדיו. הוא התגייס לפלמ"ח בשנת 1944 במסגרת הכשרה מגויסת לקיבוץ גבת. שרת בפלוגה א של הגדוד הראשון, היה ממשחררי מעפילי עתלית באוקטובר 1945, ממורידי המעפילים מספינת "חנה סנש", נטל חלק בפיצוץ הרדאר בכרמל ועוד. בשנת 1949 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. את עבודת המוסמך כתב בהדרכת פרופ' דן פטינקין. את הדוקטורט עשה בבית הספר לכלכלה של לונדון. עם סיום לימודיו הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. הוא כיהן גם כראש החוג לכלכלה וכדיקן הפקולטה למדעי החברה. כיהן כיו"ר ועדת ברקאי לבחינת ענייני שכר בשרות הצבורי, ויו"ר הוועדה המייעצת של בנק ישראל. הוא לימד באוניברסיטאות בחו"ל: בהרוטארד בפילדלפיה ועוד. במהלך השנים עבד גם בבנק העולמי ובקרן המטבע הבינלאומי. לאחר פרישתו לגמלאות מהאוניברסיטה העברית הקים את החוג לכלכלה במכללה למינהל. חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה לשנת 1981 על ספרו "התפתחות המשק הקיבוצי". חיים ברקאי התגורר בירושלים והיה נשוי לכרמלה. לזוג שלושה ילדים. אדם סמית באספקלריה של ימינו, מוסד ביאליק והאוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ה- 1995 בנק ישראל : חמישים שנות חתירה לשליטה מוניטרית (עם ניסן לויתן), בנק ישראל, תשס"ה-2004. התפתחות המשק הקיבוצי, המכון למחקר כלכלי בישראל על שם מוריס פאלק, תש"מ-1980 ימי בראשית של המשק הישראלי, מוסד ביאליק, תשמ"ד-1983 נפטר פרופ' לכלכלה חיים ברקאי, באתר ynet, 26 במאי 2006 חיים ברקאי, באתר הפלמ"ח ימי בראשית של המשק הישראלי, ירושלים, 1983, מתוך מאגר הספרים הסרוקים של הספריה הלאומית – ישראל חיים ברקאי (1925-2006), דף שער בספרייה הלאומית אמנון יובל, "המשטר נוסד למעשה להגנת העשירים מפני העניים", באתר הארץ, 27 ביוני 2005