laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב סולימן

יעקב סולימן הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי לשעבר. סולימאן חבר בית הלוחם בתל אביב. היה חבר משלחת ישראל אל המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). באולימפיאדה זו במרבית תחרויות טניס שולחן נשמר תיעוד של שמות הזוכים במדליות בלבד. באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1986 זכה במדליית כסף. באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1987 זכה במדליית זהב. במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) התחרה בדרגת נכות 4 בטורניר היחידים ולא התקדם מעבר לשלב המוקדמות. באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1989 זכה במדליית זהב. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) התחרה בדרגת נכות 5 בתחרויות היחידים. בטורניר היחידים בדרגת הנכות שלו ובטורניר הפתוח ליחידים בדרגות נכות 1–5 לא התקדם מעבר לשלבים המוקדמים. בשנת 2000 התחרה בגביע המזרח התיכון וזכה בשתי מדליות ארד: ביחידים דרגת נכות 4 ובזוגות דרגת נכות 5. בשנת 2002 זכה במדליית ארד באליפות איטליה הפתוחה ובשנת 2007 זכה במדליית ארד באליפות רומניה הפתוחה. במאה ה-21 שמר על דירוג עולמי גבוה ובשנת 2001 היה במקום ה-29 בין מתחרי דרגת נכות 4. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים, באתר הרשמי של IPC (באנגלית) יעקב סולימן באתר איגוד טניס שולחן העולמי אברהם תשובה, לא לרדת מן הפיסגה, מעריב, 19 ביולי 1984 אברהם תשובה, נכים: אבי ויינברג זכה באליפות הטניס שולחן, מעריב, 31 בדצמבר 1986 אברהם תשובה, נכי איל"ן סיימו את האליפות בטניס שולחן, מעריב, 24 בדצמבר 1987 Results Archive - Seoul 1988 - Table Tennis - Mens Singles 4 אברהם תשובה, ויינברג וסולימן - זוכי אליפות הטנ"ש לנכים, מעריב, 28 בדצמבר 1989 Results Archive - Barcelona 1992 - Table Tennis - Mens Singles 5 Results Archive - Barcelona 1992 - Table Tennis - Mens Open 1 5 פרופיל באתר איגוד טניס שולחן העולמי
דניאל תורג'מן

הרב דניאל תורג'מן (בצרפתית: Daniel Torgmant; נולד ב-1976) הוא רב ומוזיקאי צרפתי, המכהן כרבה הראשי של מונקו. יליד 1976, בניס שבצרפת. התחנך ולמד בבית הספר "יעקב ספרא" בניס (1990-1994), ישיבת "מקור ישראל" באפינה-סור-סן (1994-1999), ישיבת "היכל התורה בציון" בירושלים (1999-2000), וכן בישיבת "שער התורה" בשטרסבורג (2000-2002). את הסמכתו לרבנות קיבל ממכון אריאל בירושלים (2003-2010), וקיבל תואר ראשון בעברית וציוויליזציה מהמכון הלאומי לשפות וציוויליזציות מזרחיות (אנ') בפריז, ותואר שני בהגות עברית ומחשבת ישראל מאוניברסיטת שטרסבורג. תורג'מן חבר בועידת רבני אירופה. החל משנת 2010 משמש כרבה הראשי של נסיכות מונקו, אגודת התרבות היהודית של מונקו, קהילת יהודי מונקו ובית הכנסת אדמונד ספרא. בית הכנסת ממוקם ב-15 Avenue de la Costa במונטה קרלו. בית הכנסת הוא היחיד בנסיכות והוא מופעל על ידי אגודת התרבות היהודית של מונקו (ACIM) שהיא האגודה הרשמית של הקהילה היהודית של מונקו. מונקו היא המדינה עם אחוז היהודים הגבוה ביותר חוץ מישראל. תורג'מן נשוי לדבורה ואב לארבעה. כנען ליפשיץ, זו המדינה שבה אחוז היהודים הוא הכי גבוה - אחרי ישראל, באתר ynet, 8 בדצמבר 2020 סוכנות הידיעות היהודית, במונקו הזעירה נמצא שיעור היהודים הגבוה ביותר בעולם מחוץ לישראל. מה גורם לקהילה לגדול?, באתר JTA הידברות, המלחמה ביוזמות חקיקה נגד עריכת ברית מילה ושחיטה כשרה, באתר הידברות זאב בלוי, ‏מונקו: בצל האיומים והחקיקה האנטישמית מתכנסים רבני ודייני אירופה לדיונים, באתר JDN‏ ישי כהן, ‏בצל האיומים: רבני אירופה התכנסו במונקו • צפו, באתר כיכר השבת יונה שוב, רבני אירופה התכנסו: איך מתמודדים עם האנטישמיות, באתר בחדרי חרדים מונקו, מסע בעקבות יהדות מונקו, באתר מונקו ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרים סולומון

מרים סולומון (נולדה ב-2 ביוני 1958) היא פרופסור לפילוסופיה ויושבת ראש החוג לפילוסופיה וכן פרופסור ללימודי נשים באוניברסיטת טמפל. עבודתה של סולומון מתמקדת בפילוסופיה של המדע, אפיסטמולוגיה חברתית, אפיסטמולוגיה רפואית, אתיקה רפואית, ומדע ומגדר. היא פרסמה שני ספרים: "אמפיריציזם חברתי", ו"יצירת ידע רפואי", ומאמרים רבים בכתבי עת. היא כיהנה במערכת של מספר כתבי עת מרכזיים. סולומון סיימה את לימודיה בקולג' ניוהם, אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1979 בתואר ראשון במדעי הטבע. היא קיבלה דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת הרווארד ב-1986. במהלך הדוקטורט היא הייתה עמיתת הוראה באוניברסיטת הרווארד. היא התקבלה לסגל המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת סינסינטי ב-1986 בדרגת Assistant Professor, ובשנת 1991 עברה לאוניברסיטת טמפל וב-1993 קיבלה מינוי משותף במחלקה ללימודי נשים. ב-1994 קודמה לפרופסור חבר לפילוסופיה ולפרופסור מן המניין ב-2003. כיום היא יושבת ראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת טמפל. היא גם הייתה עמיתת מלון באוניברסיטת פנסילבניה בשנים 91–1990, מרצה אורחת לפילוסופיה באוניברסיטת פנסילבניה בשנים 1994 ו-2003, ומרצה אורחת באוניברסיטת קיץ הבינלאומית של וינה ב-2007. סולומון כיהנה בוועדת המערכת של כתב העת אפיסטמולוגיה חברתית מ-1991 עד 1994, במערכת של כתב העת אפיסטם מ-2002 עד 2005, ובמערכת של פילוסופיה של המדע מ-1994 ועד היום. היא גם חברה במועצת המנהלים של אגודת הפילוסופיה של המדע, משמשת כעורכת של האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד בנושאים הקשורים לפילוסופיה של המדע, וחברה במועצה המייעצת של החברה לפילוסופיה ורפואה. בנוסף היא חברה בוועדה המייעצת של החברה לפילוסופיה של המדע הלכה למעשה, וחברה בוועדת ההיגוי של השולחן העגול הבינלאומי לפילוסופיה של הרפואה. עבודתה של סולומון התמקדה רבות בפילוסופיה של המדע, כמו גם בסוגיות הנמצאות במפגש בין רפואה ופילוסופיה, אפיסטמולוגיה, אתיקה ומגדר. היא כתבה על מגוון רחב של נושאים אחרים, כולל אמפיריציזם פמיניסטי רדיקלי, פמיניזם ויהדות אורתודוקסית, ועבודתם של ווילארד קווין ולורנס בונז'ור. ספרה אמפיריציזם חברתי (Social Empiricism) מציג תיאוריה חברתית של רציונליות מדעית המתמקדת בהצלחה אמפירית. אחת הטענות בו היא שקיום של דעת מיעוט ושל אי הסכמה הוא המצב הנורמלי בחקירה מדעית. חלק ניכר מעבודתה הנוכחית עוסק באפיסטמולוגיה הרפואית, כולל רפואה מבוססת ראיות, רפואה מתרגמת (translational medicine), רפואה נרטיבית, וכנסים ליצירת קונצנזוס מדעי. סולומון פרסמה שני ספרים, "אמפיריזם חברתי" (הוצאת MIT,‏ 2001) ו-"יצירת ידע רפואי" (הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2015). היא גם פרסמה מאמרים רבים בכתבי העת מדעיים. הספר יצירת ידע רפואי (הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2015) הוא חקירה היסטורית ופילוסופית של השיטות המשמשות להפקת ידע רפואי. הדגש הוא על שיטות שפותחו מאז שנות ה-70, במיוחד כנסים להשגת קונצנזוס, רפואה מבוססת ראיות, רפואה מתרגמת (translational medicine) ורפואה נרטיבית. הספר טוען שההבחנה המוכרת בין רפואה כאמנות לרפואה כמדע אינה מספקת להבנת ריבוי השיטות ליצירת ידע רפואי. סולומון מציע תיאור פלורליסטי של שיטות ברפואה, ומראה כיצד השיטות התפתחו בין השאר בתגובה לחסרונות הנתפסים של כל אחת ביחס לשנייה. מדיה וקבצים בנושא מרים סולומון בוויקישיתוף מרים סולומון, ברשת החברתית פייסבוק Solomon, Miriam (2015). Making Medical Knowledge. Oxford University Press. doi:10.1093/acprof:oso/9780198732617.001.0001. ISBN 9780198732617.
בל פאזה (גבינה)

בֶּל פַּאֶזֶה (באיטלקית: Bel Paese; באופן מילולי: "ארץ יפה") היא גבינה איטלקית רכה למחצה. הגבינה הומצאה בשנת 1906 על ידי אג'ידיו גלבּני שרצה לייצר גבינה עדינה וחצי רכה למכירה בעיקר באיטליה. השם בל פאזה מגיע מכותרתו של ספר שנכתב על ידי אנטוניו סטופאני (אם כי ישנה התייחסות עתיקה בהרבה לשם על ידי דנטה אליגיירי ופרנצ'סקו פטרארקה). השם באיטלקית כאמור "ארץ יפה" והוא משמשת כביטוי באטילקית בהשאלה עבור "איטליה עצמה". הגבינה יוצרה במקור במלזו, עיירה קטנה ליד מילאנו באזור לומברדיה, היא מיוצרת כעת באיטליה ובארצות הברית. בל פאזה היא גבינה מחלב פרה, היא מתבגרת במשך שישה עד שמונה שבועות, ויש לה ארומה חלבית שמנת וקלילה. הצבע הוא צהוב חיוור, קרמי. היא עשויה בגלגלים קטנים, ודומה מאוד לגבינת סן-פאולין הצרפתית ול-Butterkäse הגרמנית. יש לה טעם עדין וחמאתי שעבורו היא נצרכת בדרך כלל עם יינות פירותיים, אדום יבש או לבן. היא מועדפת על ידי רבים כגבינת חטיף או קינוח ונמסה בקלות בשימוש על פיצות או בתבשילים שונים. בל פאזה משמשת לעיתים קרובות כתחליף לגבינת מוצרלה. ניתן לזהות גבינת בל פאזה מקורית לפי העטיפה. יש עליה תמונה של הגאולוג והפלאונטולוג האיטלקי אנטוניו סטופאני, שהמסכת הגאולוגית שלו "Il bel paese" העניקה את שמה לגבינה של גלבני, אבל בעוד שעל עטיפת הגבינה המיוצרת באיטליה התמונה של סטופאני מגיעה עם רקע מפת איטליה, הרי לגבינה המיוצרת בארצות הברית יש רקע של מפת של ארצות הברית. מוצרי מזון חקלאי לומברדיים מסורתיים (באיטלקית) גבינת בל פאזה באתר גלבני מדיה וקבצים בנושא בל פאזה בוויקישיתוף Davidson, Alan (2014). The Oxford Companion to Food. Oxford University Press. p. 77. Farrar, Robert R. (1939). A soft cheese of the Bel Paese type. Circular No. 522. US Department of Agriculture.
קרב פורנטרוי

קרב פורנטרוי היה מצור על העיירה פורנטרוי בשווייץ. העיירה הוחזקה על ידי האימפריה האוסטרית והותקפה על ידי חיילי ממלכת צרפת. האירוע התרחש ב-28 באפריל 1792 והביא לניצחון של הכוחות הצרפתיים. התנגשות הכוחות הזו סימנה את תחילתה של מלחמת הקואליציה הראשונה, ופתיחת מלחמות המהפכה הצרפתית. ב-20 באפריל 1792 הכריזה צרפת מלחמה על האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שפרנץ השני, קיסרה, הציב ללואי ה-16, מלך צרפת, אולטימטום בנוגע לנסיכי אלזס חמישה ימים קודם לכן. כוחות הקואליציה היו היו שאננים ולא ניסו לתקוף את הצרפתים המתקרבים אליהם, מה שגרם לניקולה לוקנר (אנ'), המפקד הגרמני של הארמייה הצרפתית של הריין, לבחור במתקפה נגד מוצב פורנטרוי כדי למנוע פלישה מהצד האוסטרי. לוקנר הקצה למהלך 12,000 איש, בציפייה לקרב גדול ומצור ארוך. לוקנר הורה לאדם פיליפ, הרוזן דה קוסטין (אנ'), להוביל התקדמות לפורנטרוי, שהיה אז בסמכותו של הנסיך-בישוף של בזל. צעד זה נועד להגן על קטע הגבול הזה מפני פלישה. מלווה בקולונל שארל גרנג'יר דה לה פריירה, מפקד גדוד הרגלים ה-23, כמפקדו השני, הוביל קוסטין כוח קטן של 2,000 שכלל שלושה גדודי חי"ר, פלוגת ארטילריה וכ-300 דרגונים. הם צעדו לתוך המחוז ודרשו מהאוסטרים להיכנע. אף על פי שחיל המצב כלל 400 חיילים אוסטרים, בחר הנסיך-הבישוף שלא להתנגד למצור והסיג את אנשיו לביין. כתוצאה מכך כבש קוסטין את פורנטרוי מבלי להיתקל בהתנגדות והצליח לבצר את מעמדו על הר לאמונט, תוך שמירה אפקטיבית על העמקים של פריבור, ביין, בזל וזולתורן. Victoires, conquêtes, désastres, revers et guerres civiles des Français, volume 7 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון קין

ג'ון קין (באנגלית: John Keane) הוא חוקר ותאורטיקן פוליטי, ופרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סידני וב-WZB ברלין (אנ'). נולד בדרום אוסטרליה, למד מדע המדינה, ממשל והיסטוריה באוניברסיטת אדלייד וזכה בפרס טינלין למצטיין המחזור בשת 1971. זכה במלגת חבר העמים הבריטי (אנ') ולמד באוניברסיטת טורונטו פילוסופיה וכלכלה פוליטית וקיבל דוקטורט בו הנחה אותו החוקר הפוליטי סי בי מקפרסון (אנ'). לאחר מכן נסע לפוסט דוקטורט בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', שם עבד בצמוד לאנתוני גידנס ולקוונטין סקינר. קין הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סידני, וב-WZB Berlin Social Science Center (אנ'). קין התפרסם בעולם בשל תפיסתו החדשנית של הדמוקרטיה. הוא היה הראשון להביא למודעות הציבור, עוד טרם סתיו העמים, את חשיבותה של חברה אזרחית מתפקדת כמנטרת השלטון. במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים הוא תרם משמעותית למיזם האוניברסיטה הצפה ולסמינרים בפולין, צ'כוסלובקיה והונגריה. הכתיבה האקדמית והפוליטית שלו במהלך תקופה זו פורסמה תחת שם העט Erica Blair. הסדרה שלו במוסף הספרות של הטיימס, שנכתבה בסגנון דיאלוג של המאה ה-18 עם דגש על דמויות מחתרתיות כמו אדם מיצ'ניק (אנ') וג'רג' קונרד זכתה לתפוצה רחבה ותורגמה לשפות רבות. הוא יזם את פרסומו של ספרו הראשון של ואצלב האוול באנגלית - The Power of the Powerless אותו גם ערך. באביב 2018, מעט לפני סתיו העמים, הוא הקים את המרכז הראשון בעולם למחקר הדמוקרטיה בלונדון (CSD). הקים את Sydney Democracy Network. במהלך שהותו הארוכה בבריטניה, הטיימס תיאור אותו כ"אחד מההוגים והכותבים הפוליטיים המובילים בעולם". עבודתו תורגמה לכ-35 שפות. בין ספריו הנודעים, הוא זוכה הפרסים Tom Paine: A political life ו-The Shortest History of Democracy (2022) בעברית: ההיסטוריה הקצרה של הדמוקרטיה, הוצאת תכלת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. Tom Paine: A political life (2003) Violence and Democracy (2004) Democracy and Media Decadence (2013) The Life and Death of Democracy (2009) When Trees Fall, Monkeys Scatter (2017) Power and Humility: the Future of Monitory Democracy (2018) The New Despotism (2020) The Shortest History of Democracy (2022) בעברית: ההיסטוריה הקצרה של הדמוקרטיה מדיה וקבצים בנושא ג'ון קין בוויקישיתוף ג'ון קין, ברשת החברתית Goodreads אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון קין People - Professor John Keane, The University of Sydney (ב־Australian English) (ארכיון) Prof. John Keane, WZB (באנגלית) John Keane, Cambridge University Press (באנגלית) Blair, Erica (19–25 February 1988). "Towards a Civil Society: Hopes for Polish Society". The Times Literary Supplement. 188: 198–99. Vaclav Havel John Keane, The Power of the Powerless: Citizens Against the State in Central Eastern Europe by Vaclav Havel John Keane(1985-06-26), Routledge, 1985-01-01 Centre for the Study of Democracy | University of Westminster, www.westminster.ac.uk ארכוב של sydneydemocracynetwork.org/ John Keane, Q+A (ב־Australian English) איתי מאירסון, אחרי שקוראים את הספר הזה מבינים שאסור להעריץ את הדמוקרטיה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2023 (ארכיון).
מצודת ראשיא

מצודת ראשיא או מצודת העצמאות (בערבית: قلعة الاستقلال; בצרפתית: Citadelle de l'Indépendance de Rashaya) היא מצודה בעיירה ראשיא בלבנון השוכנת בראש הר בגובה של כ-1,400 מטר מעל פני הים. המצודה נבנה כארמון על ידי משפחת שיהאב (شهاب) במאה ה-18. בזמן המנדט הצרפתי בלבנון, הוא שימש את כוחות הצבא הצרפתי וכיום הוא משמש את צבא לבנון. עם זאת, זהו אתר תיירות שניתן לבקר בו. המצודה משקיפה על העיירה ראשיא, ההרים והדרכים שסביבה. מיקומו וגובהו של הכפר ראשיא הפכו אותו לנקודת ישוב, משחר ההיסטוריה. בשנת 1172 הצלבנים בנו מגדל על שרידי ביצורים עתיקים: כנעניים, יווניים, רומיים וערביים. המקום היה אסטרטגי עבורם, כדי להגן על שיירות של סוחרים ועולי רגל שעברו במקום בדרכם בין ירושלים לסוריה. במקום נחפרו בורות מים ומספר בארות שאחת מהן פועלת גם היום. בין היתר נחפרה מנהרה באורך של כ־1,500 מטר, שיורדת מערבה עד למעיין "עין מרי", שבין הכפרים אל-עקבה (ער') ובְּכִּיפָא (ער'). המנהרה שימשה לתנועת לוחמים, אספקה במקרה של מצור וכן למילוט. המצודה הנוכחית הוקמה כארמון מוגן היטב סביב המגדל הצלבני, ושטחה עומד על כ־8.5 דונם. בשלושה מארבעת צדדיה ישנם צוקים והצד הרביעי, המזרחי – פונה לפסגת החרמון. סביב המצודה נבנו חומות עבות והיא מזכירה את המצודה שבנו הצלבנים בבופור. מושל אזור חצביא, הנסיך אבו בכר שיהאב, בנה את הבניין כארמונו והוא מפואר (יחסית לתקופתו) ומרווח ביותר. ב-29 בספטמבר 1923 קיבלה צרפת מחבר הלאומים את המנדט על סוריה ובעקבות זאת הוצב חיל מצב צרפתי במצודה. ב-22 בנובמבר 1925, במסגרת המרד הדרוזי הגדול, הסתערו לוחמיו של סולטאן אל-אטרש על המצודה, כדי לכבוש אותה מהצרפתים. הניסיון נהדף והיו אבדות רבות לשני הצדדים. כיום מוצבים שני לוחות בכיכר שבחצר המצודה. על לוח אחד נכתבו שמות החללים הצרפתים ועל השני – שמות החללים בני אזור ראשיא. בבחירות שנערכו בלבנון ב-1943, ניצחו תומכי השאיפה לעצמאות והיפרדות מצרפת. ראש הממשלה הנבחר ריאד אלצלח (מוסלמי), והנשיא בשארה אל-ח'ורי (נוצרי), הודיעו על כוונתם למחוק מחוקת לבנון את כל הסעיפים שקושרים את לבנון למנדט הצרפתי. בתגובה, ב-11 בנובמבר 1943, הצרפתים עצרו את הנשיא יחד עם עוד חברי פרלמנט נכבדים (וביניהם שר הפנים כּמיל שמעון, שהיה נשיא לבנון בשנות החמישים של המאה ה-20) וכלאו אותם במצודת ראשיא. בעקבות ההפגנות, מרי אזרחי ולחץ בין-לאומי הם שוחררו ב-22 בנובמבר 1943, ויום שחרורם הוא יום העצמאות של לבנון. לאחר פינוי הכוחות הצרפתיים מלבנון בשנת 1946, המקום אוייש על ידי כוח ז'נדרמריה לבנונית וכן כמה משרדים ממשלתיים. ב-1 בספטמבר 1964 נכנס למקום צבא לבנון ומאז המצודה היא בסיס צבאי. המצודה נכללת ברשימת האטרקציות התיירותיות בלבנון, של משרד התיירות. תיירים לבנונים מבקרים במקום, בתיאום עם הצבא. מדיה וקבצים בנושא מצודת ראשיא בוויקישיתוף זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 7653-7652 Rashaya Al Wadi, www.middleeast.com LBTAdmin, Rachaya's Citadel Of Independence, Lebanon Traveler, ‏2019-12-15 (באנגלית אמריקאית) قلعة راشيا... من خلف أسوارها أعلن استقلال لبنان, annahar.com (בערבית) Rachaya el Wadi, village Liban Sud Bekaa Mont Hermon 1925 Indépendance Libanaise, www.libanvision.com
יוסי סעדון

יוסף (יוסי) סעדון הוא ספורטאי עבר ישראלי בספורט נכים. במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרה בתחרויות סיף במקצועות הרומח והחרב, בשתיהן לא העפיל מעבר לשלב המוקדמות. נבחרת הגברים בסיף זכתה באולימפיאדה זו במדליית ארד אך הרכב החברים בנבחרת לא נרשם. כמתחרה באתלטיקה השתתף בתחרות סללום ביסאות גלגלים וסיים במקום העשירי עם תוצאה של 1:17.70 דקות. באליפות ישראל בטניס שולחן נכים לשנת 1976 זכה במקום הראשון במשחק בישיבה לשחקני דרגת נכות ב'. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) אברהם תשובה, נקבעו מנצחי אליפות הנכים בטניס שולחן, מעריב, 22 בדצמבר 1976
נינו ברגיג

נינו ברגיג (22 ביוני 1939 – 6 בנובמבר 2023) היה כדורגלן ישראלי ומאמן כדורגל, כמו כן כיהן בכמה תפקידים בוועדות ההתאחדות לכדורגל בישראל. ברגיג נולד בטריפולי שבלוב ועלה בגיל 10 ליישוב שעימו היה מזוהה לאורך השנים, באר יעקב. היה כדורגלן בקבוצת הפועל באר יעקב, בה הצטיין בתפקיד החלוץ, והיה גם קפטן הקבוצה. הוא החל לאמן בשנות ה-60 בקבוצה בה גדל, והיה גם למזכיר המועדון. לאחר 10 שנים, ב-1972 עזב את מועדון ילדותו. לאחר מכן אימן מספר קבוצות: הפועל ירושלים, הפועל ראשון לציון, הפועל יהוד, הפועל לוד, הפועל באר שבע ומכבי שעריים. אחד ההישגים הזכורים שלו בתור מאמן היה הובלת קבוצת הפועל ראשון לציון (אז שיחקו במדים בצבע אדום) לצמרת הליגה הבכירה בכדורגל בישראל בעונת 1980/1981, כשאימן את הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות העיר, שסיימה שישית בטבלה, כשלפניה מדורגות שמשון תל אביב, מכבי פתח תקווה, מכבי יפו, בני יהודה תל אביב והאלופה, הפועל תל אביב. בהמשך ברגיג היה שותף פעיל וחבר בוועדות שונות בהתאחדות לכדורגל לאורך השנים ופעל לטובת שיפור התנאים והמקצועיות במחלקות הנוער השונות. ברגיג הלך לעולמו בגיל 84, ב-6 בנובמבר 2023, בבית החולים תל השומר, לאחר שהיה מורדם ומונשם מספר שבועות עקב מצב בריאותי לקוי, והוא נקבר בעיר הולדתו, באר יעקב. ברגיג לא יאמן בבאר יעקב, עיתון מעריב, 12 ביוני 1972 עולם הספורט של ראשון לציון נפרד מנינו ברגיג: "היה האבא של השחקנים", Mynet ראשון לציון, שי בנימין-שמש, 13 בנובמבר 2023 ההתאחדות לכדורגל כואבת את פטירתו של שחקן העבר והמאמן נינו ברגיג, אתר מגזין ההתאחדות לכדורגל, 6.11.2023 מאמן העבר נינו ברגיג הלך לעולמו בגיל 84, באתר וואלה, 6 באוקטובר 2023
סלבריטי (סרט)

סלבריטי (באנגלית: Celebrity) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1998 בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם קנת בראנה, ג'ודי דייוויס וג'ו מנטניה בתפקידים הראשיים. מתרחשת בניו-יורק ועוסקת בחיים הרומנטיים והמקצועיים של עולם יוצרי הקולנוע, הסופרים, דוגמנים, שחקנים ואנשי טלוויזיה. לי סיימון (קנת בראנה) הוא סופר כושל בן 40 שנאלץ לעבוד ככתב עיתונות ולסקר חיים של ידוענים בתחום הבידור והדוגמנות. הוא נשוי 16 שנים לרובין (ג'ודי דייוויס) שהיא מורה לאנגלית ומאמינה חזקה בדת ובישו. לי נמצא במשבר אמצע החיים, מרגיש שחייו עוברים לשווא ומודיע לרובין ההמומה כי החליט להתגרש. הוא מגיע לתחילת הפקה של סרט שבו רואים מטוס מצייר באוויר את המילה HELP ומצליח לראיין את כוכבת הסרט ניקול וקסלר (מלאני גריפית) ולמרות היותה נשואה, היא מסכימה לסטוץ קצר אתו. לאחר זאת הוא מסקר מופע דוגמנות עילית ומצליח לקשור קשר עם דוגמנית העל (שרליז ת'רון). הוא מנסה למכור את התסריט שלו לשחקן המופרע ברנדון דארו (לאונרדו דיקפריו) ומכיר שם את בוני (פמקה ינסן), שחקנית מתחילה. היחסים אתה נפסקים כשהוא מכיר את השחקנית המתחילה נולה (וינונה ריידר) אך גם קשר זה לא מחזיק מעמד. לבסוף הוא צופה בהקרנת הסרט, רואה את המילה HELP ותוהה על עתידו. לרובין המיואשת יש חברות טובות שלוקחות אותה לפלסטיקאי ד"ר לופוס (מייקל לרנר) ושם היא מתראיינת לטלוויזיה על ידי כתבת (דברה מסינג) לתוכנית בהפקתו של טוני מרטלה (ג'ו מנטנייה). ג'ו "נדלק" עליה ומציע לה לעבור לטלוויזיה. היא מהססת בגלל חינוכה הקתולי הנוקשה וחברתה נינה (ביבי ניווירת') מדריכה ומלמדת אותה בעזרת בננה, איך לבצע מין אוראלי. לבסוף מקבלת רובין להפיק בטלוויזיה תוכנית על אוכל עם ידוענים. התכנית מצליחה ורובין מראיינת בתוכנית גם את דונלד טראמפ והופכת בעצמה לידוענית בעוד שהגרוש שלה לי, חש בכישלונו. "סלבריטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סלבריטי", באתר נטפליקס "סלבריטי", באתר AllMovie (באנגלית) "סלבריטי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סלבריטי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סלבריטי", באתר Metacritic (באנגלית) "סלבריטי", באתר אידיבי "סלבריטי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסלבריטי, באתר יוטיוב וינונה ריידר בסלבריטי, באתר יוטיוב סלבריטי, באתר אידיבי כתבה על הסרט, באתר אידיבי
סן-מרסלין (גבינה)

גבינת סן-מרסלין (בצרפתית: Saint-marcellin) היא גבינה צרפתית רכה העשויה מחלב פרה. היא נקראת על שם העיירה הקטנה סן-מרסלין (איזר). הגבינה מיוצרת באזור גאוגרפי המקביל לחלק ממחוז דופינה לשעבר (נכלל כיום באזור רון-אלפ). היא בדרך כלל קטנה בגודלה, שוקלת כ-80 גרם (50% שומן), עם מראה חיצוני לבן-שמנתי מנומר.  מידת הרכות שלה עד כדי נוזלת, והיא עולה עם הגיל כאשר החלק החיצוני של הגבינה מקבל גוונים כחולים, ואחר כך צהובים, כל זה תוך שבועיים עד שלושה לאחר הייצור.  הגבינה דומה במרקמה ובטעמה לסן-פליסיאן, גבינה גדולה יותר המיוצרת בחלק אחר של אזור הרון-אלפ. סן-מרסלין זמינה ב-3 דרגות הבשלה (אפינאז'): sec, crémeux ו-bleu. כאשר סן-מרסלין מובשלת בברנדי פומאס (Pomace brandy) במשך חודש או יותר, היא נקראת Arômes au Gène de Marc. אם מובשלת ביין לבן, הוא הופך ל-Arômes de Lyon. מדיה וקבצים בנושא סן-מרסלין בוויקישיתוף כניסה למסד הנתונים של אישורים אירופיים של DOOR Masui, Kazuko; Yamada, Tomoko (2004). French Cheeses. Great Britain: Dorling Kindersley. ISBN 1-4053-0666-1. Fine, Epicerie (10 במרץ 2018). "Epicerie fine, terroirs gourmands - Chartreuse verte et Saint-Marcellin des Prealpes". TV5Monde. נבדק ב-3 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה)
סן-פליסיאן (גבינה)

גבינת סן-פליסיאן (בצרפתית: Saint-félicien) היא גבינה מחלב פרה המיוצרת במחוז רון-אלפ בצרפת. שם היא מוגדרת כגבינת דופינה (בהתייחסו למחוז הצרפתי לשעבר דופינה, משם מקורה של הגבינה). היא בת דודה קרובה של גבינת דופינה אחרת, הסן-מרסלין, והיא בעלת מרקם וטעם דומים, אם כי היא יכולה להיות גדולה כמעט פי שניים בקוטר. מקור שמה בעיירה הקטנה בה יוצרה ונמכרה הגבינה לראשונה. היא הוכנה במקור מחלב עיזים, אך מאז נעשה נפוץ יותר לייצר אותה מחלב פרה. הפנים הקרמי שלה עטוף במעטפת בסגנון פרח (פלורי). משקלה הממוצע הוא 180 גרם. התקופה האופטימלית לפיתוח טעמה היא בין אפריל לבין ספטמבר לאחר יישון (הבשלה) של 4 עד 6 שבועות, אך היא מצוינת לצריכה גם בין מרץ לבין דצמבר. היא רכה וקרמית יותר מהסן-מרסלין. אין לבלבל את הגבינה הזו עם גבינת חלב עיזים המכונה caille doux מסן-פליסיאן, ארדש (מחוז). Jean-Claude Saby, « », Cahier de Mémoire d'Ardèche et Temps Présent, no 156, 15 novembre 2022 Aymeric Bosneagu et Claire Delfosse (dir.),, 2016-2017 Pays, vins et fromages en Rhône-Alpes (de Sophie BLOCH et Jean-François WERNER, 1998) מחוז דופינה מדיה וקבצים בנושא סן-פליסיאן בוויקישיתוף
פיגוע הירי במחסום המנהרות

פיגוע הירי במחסום המנהרות, הוא פיגוע ירי שבוצע ב-16 בנובמבר 2023, ד' בכסלו ה'תשפ"ד, בזמן מלחמת חרבות ברזל, במחסום המנהרות בכביש 60, על ידי שלושה מחבלים. בפיגוע נפל לוחם צה"ל ונפצעו עוד 5 אנשים. בשעה 9:00 הגיע רכב שנושא לוחיות זיהוי ישראליות (משוכפלות/מזויפות) למחסום המנהרות מכיוון יהודה ושומרון. יושבי הרכב עוררו את חשדם של כוחות הביטחון שפעלו במקום, והם עצרו אותם לבדיקה במחסום בסמוך לעמדת הבידוק. בשלב זה, שלושה מחבלים פתחו בירי מטווח קצר לעבר הכוחות ובתוך שניות בודדות, השוטרים, לוחמי מג"ב, חיילי צה"ל ומאבטחים אזרחיים שהיו במקום, חתרו למגע ונטרלו בירי את שלושת מחבלים, שחוסלו במקום. כתוצאה מפיגוע הירי, נפגעו 6 אנשים, אחד באורח קשה-אנוש שבהמשך נקבע מותו, והיתר באורח קל עד בינוני. הפצועים פונו על ידי גורמי הרפואה לקבלת טיפול רפואי בבתי החולים השונים ברחבי ירושלים. 2 אזרחיות נפגעות חרדה, טופלו במקום ושוחררו. בפיגוע, נפל רב"ט אברהם פטנה, בן 20, מחיפה, לוחם בגדוד ארז, חיל המשטרה הצבאית. מחקירה ראשונית של זהות המחבלים, עלה כי מדובר בחוליית מחבלים פלסטינים שהגיעה עם הרכב מכיוון יהודה ושומרון לכיוון ירושלים, על פי החשד במטרה לבצע פיגוע גדול ומשמעותי הרבה יותר. המחבלים שביצעו את הפיגוע הם עבד אל-קאדר קוואסמה, בן 26 שהתגורר בחברון והיה פעיל חמאס. אביו הוא עבדאללה קוואסמה, שעמד בראש הזרוע הצבאית של חמאס בחברון וחוסל בשנת 2003. חסן מאמון קפישה, בן 28 שהתגורר בחברון והיה מזוהה עם חמאס. דודו הוא איימן קפישה, ממשוחררי עסקת שליט שגורש ב-2011 לטורקיה. והמחבל השלישי הוא נסר עבד אל-עפו קוואסמה, בן 17. בזירת הפיגוע, נמצאו ברכבם של המחבלים שני רובי סער מסוג M-16, שני אקדחים, מאות כדורים ותחמושת בתפזורת, מחסניות רבות מלאות בתחמושת, שני גרזנים ולבוש דמוי מדי צה"ל. מספר שעות אחרי הפיגוע, הזרוע הצבאית של חמאס לקחה אחריות על הירי. לאחר הפיגוע כוחות צה"ל פעלו למיפוי ביתם של שלושת המחבלים שביצעו את הפיגוע. ובנוסף נעצרו מספר בני משפחה של המחבלים. רב"ט אברהם פטנה ז"ל, באתר צה"ל סרטון מפעילות כוחות המשטרה בזירת הפיגוע, הערכת מצב שהתקיימה בזירה ואמצעי הלחימה שנתפסו ברשות המחבלים סינק של מפכ"ל המשטרה רנ"צ יעקב שבתאי מזירת הפיגוע סינק של ממ"ז ירושלים ניצב דורון תורג'מן מזירת הפיגוע סינק של רב-סרן יהודה, מפקד פלוגה בגדוד ארז סינק של סגן גל, מפקדת מחלקה בגדוד ארז אלון חכמון, ‏מתקפת טרור בכביש המנהרות: לוחם נהרג; שלושה מחבלים חוסלו, באתר מעריב אונליין, 16 בנובמבר 2023 לילך שובל, כוחות הביטחון מיפו את בתי המחבלים מהפיגוע במחסום המנהרות, באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2023 عملية إطلاق نار قرب بيت لحم: استشهاد المنفذين ومقتل جندي إسرائيلي وإصابة آخرين, عرب ٤٨, 16 בנובמבר 2023 ספיר ליפקין, לקיחת אחריות על פיגוע הירי, ספיר ליפקין שעות אחרי הפיגוע הרצחני: מופה בתי המחבלים ממחסום המנהרות; מבוקשים נעצרו, באתר JDN‏ במהלך הלילה: כוחות הביטחון עצרו 19 מבוקשים ביו"ש, 11 מהם אנשי חמאס, באתר ynet, 18 בנובמבר 2023