laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית אסיה

בית אסיה הוא מבנה משרדים בן 7 קומות ברחוב ויצמן 4 (בסמוך לפינת שדרות שאול המלך), במרכז תל אביב. הוא ניצב ליד מגדל אמות השקעות (בית יבמ הישן) ומול היכל המשפט, ונחשב לאחד המוכרים והמיוחדים במבני העיר. בשנת 2008 רכשה את המבנה חברת אלרוב נדל"ן ומלונאות, והיא פועלת להוספת מגדלי מגורים מעליו. הבניין תוכנן על ידי האדריכל מרדכי בן-חורין והמהנדס יחיאל חצור ביוזמתו של שאול אייזנברג. בנייתו החלה בשנת 1969 ונמשכה עשר שנים. בית אסיה נפתח בינואר 1979. הבניין מוכר בשל צורתו הייחודית הפוסט-מודרניסטית. המבנה תוכנן ונבנה כבניין ירוק ועתיר צמחייה. קירותיו החיצונים של המבנה מתעגלים לכל אורכו, והמבנה מתכנס אל תוך עצמו ויוצא ממנו, כך שבאזורים מסוימים הקומות הגבוהות קטנות מהקומות התחתונות ובמקומות אחרים הפוך מכך. הקירות המתעגלים הם בצבע לבן וביניהם חלונות סרט ארוכים השקועים עמוק יותר ממישור הקירות - באופן זה מתקבל אפקט של צל באזור החלונות ולבן בוהק על הקירות היוצר בחזית מראה של פסים שחור-לבן. ההצללה בחלונות באופן זה מונעת מאור שמש ישיר לחדור אל תוך המבנה ומונעת אפקט חממה. קיר פורצלן בן 800 מ"ר הוקם במבנה בעזרת יחידות שיוצרו על ידי מפעל "נעמן", בעיצובו של פנחס עשת. את לוחות הנחושת שמעטרים את המעליות במבנה יצר האמן גד אולמן, שבטכניקת צריבה שילב דימויים שונים ובהם אותיות ומספרים. שם המבנה נקבע בהתאם לשמות המבנים הסמוכים אליו, אשר נושאים בשמם שם של יבשת: "בית אמריקה", שקדם ל"בית אסיה", ו"בית אירופה" שהוקם אחריו. עם פתיחת המבנה שכר משרד המשפטים קומה במבנה. כמו כן, הועברו למבנה משרדי הבנק לפיתוח התעשייה. במבנה שוכנות מספר שגרירויות, בהן אלה של שוודיה, של וייטנאם ושל איטליה, ומכון גתה בתל אביב. עד לשנת 2021 משרד עורכי הדין מהגדולים בארץ, "הרצוג, פוקס, נאמן ושות'", שכן בשלוש קומות במבנה. בין השנים 2000–2012 שכן במבנה המכון הפולני בישראל. כיום שוכנים במבנה משרדים של בית החולים איכילוב, שגרירות וייטנאם, משרדי עורכי דין ומשרדיהן של חברות הייטק. חברת אלרוב נדל"ן ומלונאות, שרכשה את המבנה בשנת 2008, פועלת לאישור תוכנית לבניית שני מגדלים בני 30 קומות מעליו, שישמשו למגורים ולבית מלון. התפתחות אורבנית של תל אביב מדיה וקבצים בנושא בית אסיה בוויקישיתוף אינגה דויטשקרון, אמריקה ואירופה - ב"בית אסיה", מעריב, 23 בדצמבר 1980 אסתר זנדברג, עכבר העיר אונליין, לבנות את אסיה מחדש, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009 מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית אסיה, באתר 'חלון אחורי', 2 ביולי 2016 י. משולח, הוגשה תכנית להקמת "בית אסיה" בת"א, דבר, 28 באפריל 1969 י. משולח, מבקש מהועדה לויסות הבנייה היתר לבניית "בית אסיה", דבר, 13 במאי 1970 אייל, אבישי, "אות, סימן, חומר ותנועה ביצירתו של גד אולמן" ח"כים ידרשו לבדוק שכירת קומה בבית "אסיה" ע'י משרד המשפטים, דבר, 15 בפברואר 1978 רונית הראל, "זה קריטי לשרידות": הסיפור שמאחורי המעבר של פירמת עורכי הדין הגדולה בישראל למגדל בדרום ת"א, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2021 גיא נרדי, האדריכל משה ספדיה יתכנן שני מגדלים בגובה של 30 קומות מעל בית אסיה בת"א, באתר כלכליסט, 24 ביולי 2023; נעמה ריבה, "אני חושב שצריך להרוס" הכריז מהנדס העיר, אבל גם התוכנית החדשה לא תציל את בית אסיה, באתר הארץ, 25 ביולי 2023
סקפה פלו

סקפה פלו (באנגלית: Scapa Flow) הוא גוף מים באיי אורקני שבסקוטלנד, הנתחם על ידי איי מיינלנד, גראמסיי, בוריי, דרום רונלדסיי והוי. אוניות ויקינגיות עגנו בסקפה פלו לפני 1,000 שנים ויותר. עיקר פרסומו בא לו על שום היותו הבסיס הימי הראשי של הצי המלכותי הבריטי במלחמות העולם. הבסיס נסגר ב-1956. בסיס הצי המלכותי שהשתתף בקרב יוטלנד היה בסקפה פלו. הבסיס הותקף פעמיים על ידי צוללות גרמניות, אך שתי ההתקפות נכשלו ובמהלכן הוטבעו שתי הצוללות הגרמניות U-18 ו-U-116. בעקבות כניעת גרמניה בסוף מלחמת העולם הראשונה, הועברו למשמורת בגאטר סאונד שבסקפה פלו 74 מאוניות צי הים הפתוח של הצי הגרמני, ממתינות לתוצאות השיחות של חוזה ורסאי, שם יוחלט על עתידן. ב-21 ביוני 1919, לאחר שעיקר הצי הבריטי יצא את המעגן לצורך אימונים, הורה סגן אדמירל לודוויג פון רויטר, המפקד הגרמני הבכיר בסקפה פלו, להציף ולהטביע במתכוון את האוניות כדי למנוע את נפילתן לידיים בריטיות. חמישים ואחת אוניות טבעו. תשעה אנשים מתו במהלך הניסיונות להציל את האוניות מטיבוע, והם היו החללים האחרונים במלחמת העולם הראשונה. בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-14 באוקטובר 1939, הצליחה הצוללת הגרמנית U-47 בפיקודו של גינתר פרין לחדור לתוך המעגן בסקפה פלו ולהטביע את אוניית המערכה המיושנת אה"מ "רויאל אוק". הטורפדו שירה פרין פער חור בקוטר 9 מטרים בדופן האונייה הבריטית והיא שקעה למצולות בתוך דקות ספורות. 833 מבין 1400 אנשי צוותה קיפחו את חייהם. טרופת האונייה היא כיום קבר צבאי מוגן. לאחר ההתקפה פקד וינסטון צ'רצ'יל לבנות מספר סוללות לחסימת המבואות המזרחיים של סקפה פלו; סוללות אלה נבנו על ידי שבויי מלחמה איטלקים שהוחזקו באיי אורקני. "מחסומי צ'רצ'יל" אלה משמשים כיום כדרכי גישה מהאי המרכזי אל האיים בוריי ודרום רונלדסיי, אך הם חוסמים את התעבורה הימית. שלושה ימים לאחר התקפת הצוללת U-47 התקיפו ארבעה מפציצי יונקרס של הלופטוואפה את סקפה פלו באחת ההפצצות הראשונות מן האוויר על בריטניה במלחמה. בהתקפה ניזוקה קשה אוניית המערכה הקשישה אה"מ "איירון דיוק" (1912), ששימשה כבסיס צף, אך אחד המפציצים הופל על ידי סוללת תותחים נגד-מטוסים באי הוי. מרכז המבקרים נמצא באי הוי, והוא ממוקם בתחנת התדלוק לאוניות ובמכל אחסנת דלק שהוסב לתפקידו החדש. התצוגות כוללות מיצג תלת-ממדי של מראה האי והאוניות לפני שהוטבעו. ניתן להגיע לאי במעבורת המקומית, המפליגה פעמים אחדות ביום. במרכז שירותי הסעדה למטיילים. צי האוניות הגרמניות הטבועות הוא אתר צלילה פופולרי לחובבים. רוב האוניות הטרופות שקועות בעומקים שבין 35 ל-50 מטרים. הצוללים אינם רשאים להיכנס לתוך שרידי האוניות או למשות חפצים מתוכן או מסביבתן. מדיה וקבצים בנושא סקפה פלו בוויקישיתוף רשימת האוניות הגרמניות שהוטבעו בסקפה פלו. אתר Scapa Flow של בית הספר הקהילתי של North Walls. הטבעת צי הים הפתוח הגרמני בסקפה פלו. על טרופות האוניות בסקפה פלו. אתר הצוללת הגרמנית U-47, שהטביעה את אה"מ "רויאל אוק". מוזיאון האלחוט באורקני. סקפה פלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צ'יינה איירליינס

צ'יינה איירליינס (בסינית: 中華航空, באנגלית: China Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של הרפובליקה הסינית הידועה בשם טאיוואן. בסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי טאויואן המשרת את בירת המדינה טאיפיי. צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2020: מדיה וקבצים בנושא צ'יינה איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'יינה איירליינס (בסינית מסורתית, בסינית מפושטת, באנגלית, בוייטנאמית, בתאית, באינדונזית, בקוריאנית, ביפנית, בהולנדית, באיטלקית ובגרמנית) צ'יינה איירליינס, ברשת החברתית פייסבוק צ'יינה איירליינס, ברשת החברתית אינסטגרם צ'יינה איירליינס, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא צ'יינה איירליינס באתר Airliners.net פרטי צי המטוסים של צ'יינה איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שנורקל

שנורקל (בעברית: צַנְרָן או קנה) הוא צינור חלול בעזרתו אדם או כלי רכב יכול לשאוף אוויר כאשר הוא נמצא מתחת לפני המים. ערך מורחב – צנירה שנורקל שחייה הוא צינור גלילי באורך של כ-30 ס"מ בדרך כלל בצורת האות הלטינית J, בעל פיה נוחה ועשוי מגומי או פלסטיק. השנורקל משמש את השחיין לשאיפת אוויר ללא צורך להוציא את פתחי הנשימה של (פה, אף) אל מחוץ למים. פעולת השחיה או הצלילה באמצעות שנורקל, נקראת "שנורקלינג". שימוש בשנורקל נעשה כאשר האדם מכניס את הפיה לפיו ומשאיר את הקצה העליון של השנורקל מעל פני המים. כך הוא יכול להשאיר את ראשו מתחת לפני המים לזמן בלתי מוגבל. בדגמים מסוימים, ממוקם שסתום חד-כיווני בחלקו העליון של השנורקל, המונע ממים לחדור לתוכו. השסתום מעוצב כך שכאשר הצוללן הלא מנוסה (כגון ילדים) צולל וקצהו העליון של השנוקל יורד מתחת לפני המים, נכנס כדור לפתח השנורקל ומונע ממים להיכנס לתוך הצינור. השנורקל הארוך ביותר הוא צינור באורך של כ-50 ס"מ. הצינור הארוך מאפשר לצוללן לשהות בעומק רב יותר אך בעומק זה הלחץ על הריאות חזק ומונע מהן להתנפח לגודל הרצוי על מנת לשאוב אוויר. השנורקל מגדיל את הנפח המת שהצוללן שואף, שכן האוויר שהצוללן נושף נשאר בחלקו בתוך השנורקל וממוחזר בשאיפה הבאה, כך שתהליך הנשימה איננו יעיל. שנורקל צוללות הוא מכשיר המאפשר לצוללת להישאר מתחת לפני המים בזמן שהיא מקבלת את אספקת האוויר שלה. מכשיר זה פותח לראשונה על ידי ההולנדים קצת לפני מלחמת העולם השנייה והועתק על ידי הגרמנים בזמן המלחמה. עד עידן הצוללות האטומיות נהגו הצוללות לפעול בעיקר קרוב לפני המים ולצלול רק בעיתות חירום. כלי רכב צבאיים כגון ג'יפים ורכבי שטח ניתנים להרכבת שנורקל על המפלט וצינור אספקת האוויר למנוע. שיטה זו מאפשרת לרכב לצלוח מכשולי מים עמוקים. בשנורקלים אלה, עומק המים המקסימלי שהרכב יכול לצלוח הוא גובה ראש הנהג וגובה השנורקל. במקרה של ג'יפים כל המנועים והחיווט אטומים והנהג צריך להפעיל לחץ אוויר גבוה במנוע כדי למנוע ממים לחדור אליו. במלחמת העולם השנייה פותחו כמה כלים אמפיביים כגון טנקים המסוגלים לצלוח מכשולי מים עמוקים. טנקים אלה, אשר צוידו בשנורקל ייעודי, שימשו בעיקר לנחיתה על חופים מנחתות. צַנְרָן במילון שימוש כללי (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
קת'אי דראגון

קת'אי דראגון (באנגלית: Cathay Dragon, לשעבר דראגונאייר) היא חברת התעופה השנייה בגודלה בהונג קונג. החברה היא חברת בת של קת'אי פסיפיק, החברה הגדולה בהונג קונג. החברה נוסדה בשנת 1985 והחלה את טיסותיה ביולי אותה שנה בין הונג קונג לקוטה קינבאלו שבמלזיה במטוס בואינג 737 תחת השם "הונג קונג דראגון איירליינס". בשנת 1986 שינתה החברה את שמה לשם "דראגונאייר", וב-21 בנובמבר 2016 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי "קת'אי דראגון" בשנת 1990 קנתה קת'אי פסיפיק את כל מניות החברה. צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019: מדיה וקבצים בנושא קת'אי דראגון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קת'אי דראגון מדיה וקבצים בנושא דרגונאייר, באתר Airliners.net News, Travel Today (2016-11-23). "DragonAir Is Now Called Cathay Dragon". TravelersToday (באנגלית). נבדק ב-2017-04-26. פרטי צי המטוסים של קת'אי דראגון, באתר airfleets.net (באנגלית) Cathay Pacific (21 באוגוסט 2017). "Cathay Dragon to modernise and expand its fleet after signing a memorandum of understanding for single-aisle aircraft". Hong Kong: Cathay Pacific. אורכב מ-המקור ב-2018-06-15. נבדק ב-11 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה) Airbus Commercial Aircraft (30 בספטמבר 2017). "Orders and Deleveries". Toulouse (הקישור אינו פעיל, 4.08.2018): Airbus S.A.S. {{cite news}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: location (link) "Cathay Pacific finalises order for 32 A321neo aircraft". Airbus.com. 2017-09-13.
דון פרינס-יוז

דון פרינס-יוז (באנגלית: Dawn Prince-Hughes; נולדה ב-31 בינואר 1964, בקרבונדייל, אילינוי) היא אנתרופולוגית, פרימטולוגית ואתולוגית. השלימה את עבודת הדוקטורט שלה באנתרופולוגיה בין תחומית באוניברסיטת הריסאו, שבשווייץ. היא מרצה באוניברסיטת וושינגטון המערבית. פרינס-יוז היא מחברת הספרים "שירת הגורילות, התמודדותה של אישה יוצאת דופן עם האוטיזם" (מאנגלית: דפנה לוי, הוצאת דביר, 2006) ו-"גורילות ביננו" ואף ערכה את הספר "אקוומרין 5: סיפורים אישיים של סטודנטים אוטיסטים". היא נחשבת לאחת מהפעילות המרכזיות של התרבות האוטיסטית ומאמינה שקיומה של התרבות האוטיסטית מתאפשר בעיקר בזכות האינטרנט. בספרה "שירת הגורילות" מספרת יוז איך למדה להתמודד עם סוג האוטיזם שלה, תסמונת אספרגר, באמצעות התבוננות בגורילות שבגן החיות של סיאטל. דון פרינס-יוז, שירת הגורילות, התמודדותה של אישה יוצאת דופן עם האוטיזם, תרגמה מאנגלית דפנה לוי, הוצאת דביר, 2006. דון פרינס-יוז, ברשת החברתית פייסבוק דון פרינס-יוז, ברשת החברתית Goodreads text.org.il - הפרק הראשון של שירת הגורילות ד"ר אריה קיזל על הספר "שירת הגורילות" ריאיון עם דון פרינס-יוז, באתר בוקלאונג' ריאיון עם דון פרינס-יוז - מתוך תוכנית הרדיו האמריקאית Living on Earth
פיאזואלקטריות

פיאזואלקטריות (באנגלית: Piezoelectricity; מיוונית: πιέζω, פיאזו - ללחוץ או למחוץ) היא תכונה של גבישים קרמיים מסוימים, וכן חומרים ביולוגיים כמו עצם, דנ״א וחלבונים מסוימים, ליצור מתח חשמלי בתגובה ללחץ מכני. התכונה נתגלתה על ידי פייר קירי, שגם נתן לה את שמה. התכונה הפיאזואלקטרית היא דו כיוונית: גבישים פיאזואלקטריים יכולים לשנות קלות את צורתם כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי גבוה עליהם. לדוגמה, גביש PZT (אנ') שיועבר בו מתח גבוה ישנה את נפחו ב-0.1% ביחס לגודלו המקורי). ייצור תדר מדויק לכל מערכת אלקטרונית: למטרות תדר שעון או מדידת זמן אמת (אנ'). הפיכת קול לאות אלקטרוני (מיקרופון) או להפך - (רמקול או מתמר אולטראסוני), בשימוש גם בהדמיה אולטראסונית וסונאר. שחרור דיו במדפסות. מנועים זעירים - למשל למיקוד עדין ומדויק של עדשות. ייצור מתח גבוה - למשל במצת גז ביתי. הפקת חשמל - למשל גבישים מתחת לאספלט המפיקים חשמל מתנועת מכוניות בכביש. ננוטכנולוגיות מיקרוסקופ מִנהור סורק מדידת מסות זעירות של חומרים בשיטה אלקטרוכימית (eQCM) מרעומי הקשה לרקטות וטילים (בעיקר מתוצרת רוסיה). מדיה וקבצים בנושא פיאזואלקטריות בוויקישיתוף מנוע מסוג אחר, באתר מוזיאון המדע בירושלים technology/piezoelectric-device פיאזואלקטריות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Piezoelectricity - why hitting crystals makes electricity, סרטון בערוץ "Steve Mould", באתר יוטיוב (אורך: 9:33), 16 במאי 2019 (באנגלית) פיאזואלקטריות, דף שער בספרייה הלאומית סרטון באתר YouTube הממחיש את דרך הפקת החשמל בטכנולוגיה פיאזואלקטרית ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עפץ

עפצים הם נגעים המופיעים לעיתים על גבי צמחים, אשר יצירתם נגרמת משום גירוי שלילי על ידי אורגניזמים שונים, בעיקר חרקים, בשלבי פגית או נימפה וכן על ידי בקטריות ממינים שונים (כגון Agrobacterium). האורגניזם המעורר את התופעה מפריש מגופו הורמונים מעוררי גידול הגורמים לגדילת העפצים בצמח. חרקים היוצרים עפצים יהיו לרוב ספציפיים לסוג הצמח הפונדקאי. עפצים עשירים בחומרי הזנה, שונים מורפולוגית מדגם הצמיחה הרגיל של הצמח ומוגדרים כתוצר פעילות טפילים. עפצים נוצרים על כל אברי הצמח – שורשים, גבעולים, עלים, פקעות, תפרחות, פירות, וזרעים. עפצים יכולים להתפתח בכל רקמה צמחית, ובכך הם מייצגים את שליטת המין הטפיל על הפונדקאי. המגמה במבנה העפץ היא לקראת הגדלת יכולת ההשפעה על הצמח הפונדקאי, קבלת חומרי הזנה רבים יותר, ולבסוף קצב רבייה גבוה יותר של האורגניזם. רוב העפצים כיום (80%) נמצאים על גבי העלים. מאובנים מראים כי עפצים פרימיטיביים התפתחו על גבי הגבעולים והפטוטרת. בשנים האחרונות התבסס בישראל מזיק חדש של עצי אקליפטוס. מדובר בצרעת עפצים אוסטרלית הפוגעת בצימוח צעיר של אקליפטוס. הצרעה קטנה, צבעה שחור, אורכה כ-2 מ"מ. הצרעה שייכת למשפחת Eulophidae מתת-משפחת Tetrastichinae. הצרעה היא מזיק ראשוני אשר תוקף את הלבלוב הצעיר של עצים מגילים שונים, תוך העדפה ברורה של עצים צעירים. הצרעה פוגעת גם בשתילים רכים במשתלות. במהלך השנתיים האחרונות התפשטה הצרעה ברוב הנטיעות של האקליפטוס בישראל, והיא מצויה כיום בכל המרחב שבין דרום רמת הגולן לנגב המערבי. על ידי בישול עפצי עץ אלון במים מקבלים מי עפצים המשמשים להכנת דיו סת"ם ולעבוד גויל ועור. בין הפוסקים הראשונים יש מחלוקת אם מותר או אסור להשתמש בעפצים להכנת דיו סת"ם. בגמרא נזכרים העפצים כחומר גלם לייצור דיו סת"ם וצבע ולעבוד קלף ועור. אין בגמרא רמז באיזה סוג עפצים מדובר. בהלכה מופיעה התייחסות ל"תמרה", שהוא עפץ שעל שיח הצלף, בהקשר לברכות וערלה. COMMON OAK GALLS, University of Kentucky College of Agriculture (באנגלית) Galls on Oak, Penn State (באנגלית) Plant Gall (באנגלית) עפץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: האם צמחים יכולים לחלות בסרטן?, באתר "הידען" עפצים (בוטניקה), דף שער בספרייה הלאומית Herrera, C.M., Pellmyr, O. (2002) Plant-animal interactions: an evolutionary approach. Oxford: Blackwell Science פרבולוצקי, א' (2001) אקולוגיה - התאוריה והמציאות הישראלית. ירושלים: כרטא Inbar, M., Wink, M. and Wool, D. (2004) The Evolution of Host Plant Manipulation by Insects: Molecular and Ecological Evidence from Gall-forming Aphids on Pistacia. Mol. Phylog. Evol. 32: 504-511
לודוויג פון רויטר

לודוויג פון רויטר (בגרמנית: Ludwig von Reuter‏; 9 בפברואר 1869 – 18 בדצמבר 1943) היה אדמירל גרמני במלחמת העולם הראשונה, אשר פיקד על צי הים הפתוח הגרמני בעת היותו במשמורת בסקפה פלו בסוף המלחמה. ב-21 ביוני 1919 הוא פקד על הטבעת האוניות, כדי למנוע את נפילתן לידי הבריטים. פון רויטר נולד ב-9 בפברואר 1863 בגובן (Guben), למשפחת אנשי צבא פרוסית. בשנת 1870 נהרג אביו במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1885 הוא הצטרף בעידוד אמו לצי הגרמני הקיסרי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כמפקד סיירת המערכה "דרפלינגר" (SMS Derfflinger), עליה פיקד גם במהלך קרב שרטון דוגר. בספטמבר 1915 הועלה לדרגת קומודורה וקיבל את הפיקוד על קבוצת הסיור הרביעית הכוללת חמש סיירות קלות (""שטוטגרט" (SMS Stuttgart), "המבורג" (SMS Hamburg), "מינכן" (SMS München), "שטטין" (SMS Stettin), "פראונלוב" (SMS Frauenlob)), שהשתתפו בפיקודו בקרב יוטלנד. הוא קודם לדרגת קונטר-אדמירל, ובקרב מפרץ הלגולנד השני פיקד על שתי אוניות המערכה "קייזר" (SMS Kaiser) ו"קייזרין" (SMS Kaiserin). לאחר שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה, נצטווה פון רויטר ליטול את הפיקוד על הצי הנתון במשמורת בבסיס הימי הבריטי בסקפה פלו עד שיוחלט בורסאי על גורל האוניות. אדמירל פרנץ פון היפר, המפקד הראשי של צי הים הפתוח, סירב להוביל בעצמו את אוניותיו למעצר. משהתקרבה שעת החתימה של הנציגים הגרמנים על הסכם ורסאי, העריך רויטר שאוניותיו יועברו לבנות הברית המנצחות. כדי למנוע זאת, פקד על כל 74 האוניות להטביע עצמן, כשהוא מעביר את הפקודה באמצעות דגל איתות יוצא דופן שהוסכם עליו מבעוד מועד. בתוך חמש שעות טבעו במימי המעגן בסקפה פלו 10 אוניות מערכה, 5 סיירות מערכה, 4 סיירות קלות ו-32 ספינות טורפדו. אוניית המערכה "באדן" (SMS Baden), ארבע הסיירות הקלות "אמדן" (SMS Emden), "נירנברג" (SMS Nürnberg), "פרנקפורט" (SMS Frankfurt) ו"ברמזה" (SMS Bremse) ועוד 14 ספינות טורפדו הועלו על החוף, אך הבריטים מיהרו להגיע אליהן ולגררן למים רדודים. רק ארבע ספינות טורפדו נותרו שלמות. תשעה אנשי צוות גרמנים נהרגו, מהם שטבעו ואחרים נורו למוות כשניסו לחמוק בסירות ההצלה. היו אלה החללים הגרמנים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה. פון רויטר ועימו עוד 1,773 קצינים ומלחים נתפסו ונשבו על ידי הבריטים. בגרמניה ראו בו גיבור מלחמה, שהגן על כבוד הצי. לאחר שחרורו מהשבי פרש מן הצי, ולא מילא עוד כל תפקיד בשירות הציבור. באוגוסט 1939 הוא הועלה לדרגת אדמירל מלא, וב-18 בדצמבר 1943 נפטר פון רויטר בפוטסדם. מדיה וקבצים בנושא לודוויג פון רויטר בוויקישיתוף
קוני למל בקהיר

קוני למל בקהיר הוא סרט ישראלי קומי בבימויו של יואל זילברג (פזמונים אבי קורן) ובכיכובו של מייק בורשטיין שמשחק בסרט תפקיד כפול. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983 והוא השלישי והאחרון בסדרת "קוני למל" (אחרי "שני קוני למל" ו"קוני למל בתל אביב"). הסרט הפך לקאלט ישראלי, ומכיל שירים וביטויים שנטמעו בחברה הישראלית עד ימינו, כגון השירים "אומרים כי אני אינני אני" (שיר שהופיע לראשונה בסרט שני קוני למל), ו"קוני מוני למל" . קוני למל (מייק בורשטיין) הוא מורה חסידי לחוזרים בתשובה ביישוב בעל צביון חרדי. אשתו נפטרה ויש לו שני ילדים. אחיו התאום והחילוני מוני הוא בדרן ושחקן תיאטרון המעלה מופעים משותפים עם חברתו יונה (חנה לסלאו). בעקבות הבטחה של תשלום של מטבעות יקרות בשווי מיליון דולר עבור העברת ספר תורה יקר שיועבר על ידי קוני לקהילה היהודית בקהיר מחליט הבוס של מוני (משה איבגי) שהוא גם הבוס של ארגון פשע קטן, לחטוף את קוני ולשלוח את אחיו השחקן מחופש בדמותו עם ספר התורה כדי שהוא יקבל עבורו את הכסף. כדי להכין את השטח למוני שולחים הפושעים את יונה מחופשת לבחור חסידי קרוב משפחה של קוני. ההחלפה מצליחה ויונה מתקרבת אל קוני ועוזרת לו בטיפול בילדים וכך מכשירה את הקרקע להחלפה. הפושעים חוטפים וכולאים את קוני, ומוני מחופש לקוני לוקח את ספר התורה לקהיר, מקבל את הכסף, ומצליח לברוח לפושעים ולהביא את הכסף לקוני שבינתיים הצליח אף הוא לברוח מהפושעים. כאשר מביא קונילמל את הכסף לסבו, מתברר כי המטבעות שהביא מזויפים, והכסף האמיתי נשלח אל הישיבה, ואל סבו של קוני בדואר דיפלומטי. סרט זה יצא לאקרנים זמן קצר לאחר החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, וסרט ישראלי ראשון שצולם במדינה ערבית, ומביא לידי ביטוי את האופוריה הישראלית לגבי שלום עם מצרים. "קוני למל בקהיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קוני למל בקהיר", באתר ספר הקולנוע הישראלי "קוני למל בקהיר", באתר אידיבי "קוני למל בקהיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "קוני למל בקהיר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שובו של קוני למל, באתר ynet, 11 בפברואר 2009
צי הים הפתוח

צי הים הפתוח (בגרמנית: Hochseeflotte) היה שמה של שייטת הקרב הראשית של הצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בסיס הצי היה בוילהלמסהאפן שבמפרץ יאדה (Jadebusen). עצם קיומו של צי הים הפתוח איים על שליטת הצי הבריטי במימי בריטניה וגרם לו להסתגר בנמליו במשך המלחמה; כתוצאה מכך לא ביצעו הבריטים משימות דחופות רבות בזירות אחרות של המלחמה בשל מחסור באוניות. מפקדי צי הים הפתוח היו האדמירלים: פרידריך פון אינגנהול (Friedrich von Ingenohl) מ-1913 עד 1915. הוגו פון פול (Hugo von Pohl) מ-1915 עד 1916. ריינהרד שר (Reinhard Scheer) מ-1916 עד 1918. פרנץ פון היפר (Franz von Hipper) ב-1918. צי הים הפתוח נפל במספר אוניותיו מה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") הבריטי ביחס של 2:3. אולם במהלך השנה הראשונה למלחמה כמעט והושג שוויון בגודל הכוחות בים הצפוני, לא בשל מאמציה של גרמניה, אלא משום שבריטניה פיזרה את אוניותיה במקומות רבים נוספים ברחבי העולם. מאוחר יותר במלחמה נטה שוב היחס לטובת הבריטים. הצי הגרמני לא רצה להסתכן בקרב סָדוּר נגד עיקר הצי הבריטי, והעדיף לנקוט אסטרטגיה של גיחות לים הצפוני, כדי לפתות חלק של הצי הבריטי לצאת אל לב ים, לנתקו מבסיסו ולהשמידו. ברם, הקרבות בהלגולנד (28 באוגוסט 1914), דוגר בנק (24 בינואר 1915) ויוטלנד (31 במאי 1916) הסתיימו ללא הכרעה ולא שינו את המצב האסטרטגי. כאשר ההסגר הימי הבריטי נתן את אותותיו והמצוקה הכלכלית בגרמניה גברה, ריכז הצי הקיסרי הגרמני את משאביו בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת. אולם מלבד שתי גיחות באוגוסט 1916 ובאפריל 1918 נותר צי הים הפתוח מסוגר בנמליו בשאר תקופת המלחמה. באוקטובר 1918, כשהצבא עמד בפני תבוסה והאוכלוסייה האזרחית גוועה ברעב, החליט אדמירל שר להנחית התקפה נואשת על הצי הראשי הבריטי. ביודעו כי תוכניתו לא תאושר, לא דיווח לממשלת הקנצלר מקס פון באדן. אך כאשר ניתנה הפקודה לצאת לים מנמל וילהלמסהאפן, ב-29 באוקטובר 1918, סירבו מלחים רבים לציית לה ואחרים ערקו מאוניותיהם. התוכנית בוטלה, אך אירועים אלה הובילו למרד המלחים בקיל, למהפכה בגרמניה, לנפילת הממשלה הקיסרית ב-9 בנובמבר ולשביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. על פי תנאי שביתת הנשק, הובל צי הים הפתוח למשמורת בבסיס הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו שבאיי אורקני. במבצע ZZ, ב-21 בנובמבר 1918, ליוו שישים אוניות-מערכה של בנות הברית אחת-עשרה אוניות מערכה, חמש סיירות מערכה, שמונה סיירות וארבעים ושמונה משחתות של צי הים הפתוח אל שביין. ב-21 ביוני 1919 פקד קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר להטביע את האוניות כדי למנוע את נפילתן לידיים בריטיות. חמישים ושלוש אוניות טבעו. תשעה מלחים וקצינים גרמנים נהרגו במהלך נסיונותיהם של הבריטים להציל את האוניות מטביעה, ואלו היו החללים האחרונים של גרמניה במלחמת העולם הראשונה. פלדה שחולצה מגופי אוניות צי הים הפתוח משמשת עד היום לייצור התקנים רגישים כגון מכפילורים ומוני גייגר. הסיבה היא, שהפלדה שנוצרה בעידן הגרעיני מזוהמת בנוקלידים רדיו-אקטיביים המפריעים למדידות. זכרונות אדמירל ריינהרדט שר על צי הים הפתוח של גרמניה במלחמת העולם הראשונה Daniel A. Butler, Distant Victory: The Battle of Jutland and the Allied Triumph in the First World War, Bloomsbury Publishing, 2006-07-30. (באנגלית)
קונילמל

קוני למל הוא הדמות הראשית במחזמר היידישאי שנכתב על ידי אברהם גולדפדן, "צוֵוי קוני לעמל" – שני קוני למל. דמותו של קוני למל מבוססת על ספר גרמני בשם "נתן שלומיאל". הדמות של קוני למל היא דמות של אדוק מגמגם וצולע המחפש שידוך. בהשראת קונילמל כתב יוסף לטיינר את המחזה "די צוויי שמואל שמעלקעס". כמו כן יצאה לאקרנים טרילוגיה שהראשון מבין סרטיה הוא עיבוד קולנועי (בגילומו של השחקן מייק בורשטיין) של המחזמר המקומי ושני הבאים הם בהשראת המחזה, הסרטים הם: שני קוני למל, קוני למל בתל אביב וקוני למל בקהיר. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופי טויבר-ארפ

סופי טויבר-ארפ (בגרמנית: Sophie Taeuber-Arp; ‏19 בינואר 1889 - 13 בינואר 1943) הייתה אמנית שווייצרית, חברת תנועת הדאדא. טויבר למדה אמנות בהמבורג ובמינכן. בשנת 1915 פגשה את ז'אן ארפ, אמן גם הוא והשניים נישאו בשנת 1922. ב-1916 הייתה טויבר-ארפ שותפה לייצירת תנועת הדאדא בעיר ציריך לצד ויקינג אגלינג ומרסל ינקו. היא הופיעה בקברט וולטר בריקוד ושירה, כשהיא לובשת מסכות בסגנון "פרימיטיבי", יצרה תיאטרון מריונטות, שטיחי קיר גאומטריים ועוד. במקביל שימשה טויבר כמרצה בבית הספר לאמנות ולאומנות בציריך, שם כיהנה עד שנת 1929. ב-19 בינואר 2016 הקדישה לה חברת גוגל שרבוט גוגל לרגל יום הולדתה ה-127. מדיה וקבצים בנושא סופי טויבר-ארפ בוויקישיתוף סופי טויבר-ארפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-127 של סופי טויבר-ארפ, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדם השלישי

האם התכוונתם ל... אפקט האדם השלישי – מושג בחקר השפעות תקשורת ההמונים האדם השלישי (סרט) – סרט קולנוע בהשתתפותו של אורסון ולס, נכתב בידי גרהם גרין, שפרסם לאחריו גם רומן באותו השם אברי אלעד – "האדם השלישי" היה כינויו של אברי אלעד, שעמד בראש "העסק הביש" במצרים
דוד חותר

מארי דוד בן יחיא חותר (1667, צנעא - לאחר 1747, צנעא) - חכם תימני בולט, מקובל וראש אבות בתי הדין בצנעא. מארי דוד נולד בצנעא ברובע היהודי בשכונה אלסאילה שעל יד הרובע המוסלמי. כשהיה בן 12 הוא ומשפחתו הוגלו במסגרת גירוש מוזע. כשחזר מגלות מוזע החל בשיקום הקהילה בשכונתם החדשה קאע אל-יהוד, והיה שותף להקמת בית הכנסת של הרב יחיא הלוי, שלימים נקרא כניס "בית אלשיך" וכניס "בית אלסיאני". בסמוך להם הקימו את בית הכנסת של משפחת הרב דאוד חותר, אשר בראשו עמד עד שנפטר. שימש, כנראה, כדיין תקופה מסוימת עם מארי סעדיה בן שלום הלוי-עמר, מארי סעדיה קהא, מארי אברהם טהירי, מארי סעדיה נחום, מארי דוד קאהרי ומארי סעדיה תנעמי. בשנת ה'תפ"ד (1724), בהיותו כבן 57, נתמנה לשמש כראש בית דין קבוע במדינת צנעא וגלילותיה, וזאת לאחר פטירתו של ראש בית הדין השלישי במספר - הרב שלום בן עמרם הלוי-חמדי. בתפקיד זה שימש עד לשנת ה'תק"ז (1747). חברי בית דינו היו: מארי צאלח בן יחיא, מארי יוסף בן סעדיה בשארי ומארי סעדיה תנעמי. הרב דוד חותר היה בקיא בקבלה. לאחר גלות מוזע, במסגרת שיקום חיי הקהילה, הוא אימץ כמה ממנהגי ספרד שהיו מבוססים על תורת הקבלה. בין מנהגיו הקבליים הייתה טבילה יומית לפני תפילת שחרית במקווה שבנה בחצר בית הכנסת. בשנת 1762 - שמונים שנה מאוחר יותר, בזמן חורבן בתי הכנסת בצנעא, שונה שם בית הכנסת לבית כנסת בית שרעבי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.