laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ההיכל האולימפי (אתונה)

ההיכל האולימפי הסגור (ביוונית: Ολυμπιακό Κλειστό Γυμναστήριο), הידוע בשמו בראשי תיבות O.A.K.A (מתחם הספורט האולימפי אתונה, ביוונית Ολυμπιακό Αθλητικό Κέντρο Αθηνών), הוא היכל ספורט רב-תכליתי אשר נחנך בשנת 1995 וממוקם בפרבר מרוסי שבאתונה, בירת יוון. להיכל יש קיבולת של 18,989 מקומות ישיבה והוא אחד מחמשת מוקדי ספורט המרכיבים את מתחם הספורט האולימפי המרכזי ששימש את אולימפיאדת אתונה שנערכה ב-2004. ההיכל והמתחם שמסביבו, בו המוקד המרכזי בדמות האצטדיון האולימפי תוכנן בסוף שנות ה-80 כמתחם הספורט המרכזי בהצעת יוון לארח את אולימפיאדת 1996. העיר אשר זכתה באירוח בסופו של דבר הייתה אטלנטה אך בכל זאת האולם נחנך בשנת 1995 וזמן קצר לאחר מכן אירח את טורניר הגמר של אליפות אירופה. קבוצת פנאתינייקוס, אחת הקבוצות החזקות והעשירות באירופה אשר באותו זמן שיוועה לאולם ספורט גדול שיוכל להכיל את אוהדיה הרבים, אירחה את משחקיה באולם ספורט קטן בן כ-3,000 מקומות. עם בניית ההיכל האולימפי הקבוצה עברה לשחק בו באופן קבוע מאז ועד היום, מלבד הפסקה בת שנה לצורך שיפוצים לקראת אולימפיאדת 2004. בשנת 1998 אירח ההיכל את השלבים הסופיים של אליפות העולם בכדורסל בה זכתה יוגוסלביה, אשר ניצחה את הנבחרת המקומית בחצי הגמר לאחר הארכה. ההיכל הוא אולם הבית של "טורניר ינאקופולוס". באולם נערכו שיפוצים קלים לקראת האולימפיאדה ב-2004 שבה הוא אירח את שלבי הגמר של טורניר הכדורסל ואת תחרויות ההתעמלות המכשירים והטרמפולינה. לאחר האולימפיאדה חזרה פנאתינייקוס לארח את משחקיה הביתיים בהיכל, בו זכתה הקבוצה בתואר היורוליג הרביעי שלה לאחר ניצחון 91–93 על צסק"א מוסקבה. שלב הגמר של אירוויזיון 2006 נערך במקום, בו זכתה הלהקה הפינית לורדי. הטורניר הקדם אולימפי בכדורסל 2008 אף הוא נערך בהיכל , כאשר אחת משלוש המעפילות לטורניר הגמר בבייג'ינג הייתה הנבחרת המקומית. אתר האינטרנט הרשמי של ההיכל האולימפי תיאור באתר הרשמי של פנאתינייקוס Venue: Olympic Athletic Center of Athens Olympic Sports Hall Panathinaikos is Euroleague champ! 2008 FIBA OLYMPIC QUALIFYING TOURNAMENT FOR MEN GRE/PUR – Greece overpower Puerto Rico to clinch Olympic place
מהמט אוקור

מהמט אוקור (בטורקית: Mehmet Okur; נולד ב-26 במאי 1979 בילובה שבטורקיה) הוא כדורסלן עבר טורקי ששיחק במספר קבוצות בליגת ה-NBA ובנבחרת טורקיה. גובהו של אוקור הוא 2.11 מטר והוא שיחק בעמדת הפאוור פורוורד/סנטר. הוא נחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים הטורקים בהיסטוריה בכלל, ובעשור הראשון של המאה ה-21 בפרט. אוקור החל לשחק כדורסל מקצועני בהיותו בן 18, כאשר עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון אויאק רנו. לאחר עונה אחת חתם בקבוצת הצמרת טופאש בורסה, עימה זכה בכל שלושת התארים החשובים בטורקיה בעונת 1998/99: אליפות טורקיה, הגביע הטורקי וגביע הנשיאים. עונה לאחר מכן, זכה שוב עם קבוצתו בדאבל בטורקיה (אליפות וגביע). בשנת 2000 אוקור עבר לאפס פילזן, אף על פי שהיה אחד מהשחקנים המובילים של טופאש ופתח בקביעות בחמישייה. בעונתו הראשונה במדי פילזן לא הצליחה הקבוצה להגיע להישגים משמעותיים בליגה ובאירופה. אף על פי כן, בעונה שלאחר מכן הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות טורקיה ובגביע הטורקי, וסיים את העונה עם ממוצעים גבוהים של 14.8 נקודות ו-7.5 ריבאונדים. בשנת 2001 אוקור נרשם לדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-38 הכללי על ידי דטרויט פיסטונס אך הצטרף אליה רק בסיומה של עונת 2001/02. הוא שיחק עבור דטרויט במשך שתי עונות, בהן עזר לקבוצה לזכות באליפות ליגת ה-NBA ב-2004, ובכך הפך לכדורסלן הטורקי הראשון שזוכה באליפות ה-NBA. בעונת האליפות העמיד ממוצעים של 9.6 נקודות ו-7.5 ריבאונדים. לאחר שהחליט שלא לחדש את חוזהו בדטרויט, אוקור חתם ביוטה ג'אז למשך שש עונות, תמורת סכום שהוערך ב-50 מיליון דולר. בעונתו הראשונה ביוטה הוא שותף בכל 82 משחקי הקבוצה וב-25 מהם פתח בחמישייה. הוא העמיד ממוצעים של כ-13 נקודות ו-7.5 ריבאונדים, אך למרות מספריו הגבוהים קבוצתו כשלה להעפיל למשחקי הפלייאוף. בעונה שלאחר מכן, אוקור קלע 18 נקודות והוריד 9 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך שוב לא סייע לקבוצתו להעפיל לפלייאוף. בעונתו השלישית עזר ליוטה, יחד עם מספר שחקנים מובילים שצורפו לקבוצה, להפעיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה זמן רב. באותה עונה הוא נחשב לאחד משחקני המפתח של המועדון, ואף נבחר למשחק האולסטאר של ה-NBA.‏ בעונה הבאה אוקור שבר את שיא המועדון במספר השלשות שנקלעו בעונה בודדת, העמיד ממוצעים של 14.5 נקודות ו-7.2 ריבאונדים והעפיל עם קבוצתו לפלייאוף פעם נוספת. בחצי הראשון של עונת 2008/09, אוקור שותף בכל משחקי הקבוצה, פרט לשלושה משחקים בהם הושבת עקב פציעה. במרץ 2012 עבר בטרייד יחד עם שון ויליאמס לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת ג'רלד וולאס. הוא לא שותף בפורטלנד כלל, ובנובמבר 2012, עקב פציעות חוזרות, פרש ממשחק פעיל. בשנת 1998, אוקור עזר לנבחרת טורקיה עד גיל 22 לסיים במקום השישי באליפות העולם. אוקור חבר בנבחרת הלאומית של טורקיה משנת 1997. הוא הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הכסף באליפות אירופה 2001 ולשתי העפלות ראשונות בתולדותיה לאליפות העולם. מדיה וקבצים בנושא מהמט אוקור בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר היורוליג פרופיל באתר טורקספורט Draft Profile: Mehmet Okur Retrieved February 18, 2007 Okur named 2007 All Star Mehmet Okur Beats Jazz 3-Pointer Record מהמט אוקור פרש בגיל 33: "מודה לכולם", באתר ערוץ הספורט World Championship fo.net/pd.asp?p=243 TBLstat.net: Mehmet Okur
אלבאנאקטוס

אלבאנאקטוס (באנגלית: Albanactus) היה מלך ממלכת אלבה (סקוטלנד של ימינו) על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין תיעוד היסטורי לקיומו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה. אלבאנאקטוס היה הצעיר מבין שלושת בניו של ברוטוס, צאצאו של איניאס מפליטי מלחמת טרויה וראשון מלכי בריטניה עם פי ג'פרי. לאחר מותו של ברוטוס חולקה ממלכתו בין שלושת בניו - הבכור לוקרינוס מלך בלואגריה (Loegria - אנגליה של ימינו) - הקרויה על שמו, האמצעי קאמבר מלך בקמבריה (Cambria) הקרויה על שמו - ויילס של ימינו, ואלבאנאקטוס קיבל את אלבה הקרויה על שמו (סקוטלנד של ימינו). למעשה בכך מסביר ג'פרי את שמות המדינות וזאת מבלי לדעת כי מדובר במילה גאלית סקוטית ולא בשם של אדם (כשם שלוגריה וקמבריה הם השמות הוולשים של חלקי הארץ). ג'פרי מציין כי אלבאנאקטוס נהרג זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון על ידי האמבר, מלך ההונים, וכי לוקרינוס וקאמבר נקמו את מותו והרגו את האמבר. מלכי אנגליה, ובייחוד אדוארד הראשון השתמשו בסיפור זה כדי להצדיק את טענתם לשליטה בסקוטלנד - לאור העובדה כי לאחר מותו של אלבאנאקטוס הפכה ארצו (כמו גם ארצו של קאמבר) לחלק ממלכתו של לוקרינוס (שהיה למעשה מלך אנגליה) - בכך מסוברת העליונות האנגלית על סקוטלנד וויילס וההצדקה לניסיונות אנגליה בתקופתו של אדוארד לשלוט בחבלי ארץ אלה.
התנגדות (סרט)

התנגדות (באנגלית: Defiance) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2008 העוסק בשואה בבימוי אדוארד זוויק. העלילה מתרחשת בבלארוס הכבושה על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. ומבוססת על סיפורם האמיתי של ארבעת האחים היהודים לבית ביילסקי, שהצילו 1,200 יהודים והקימו ביערות מחתרת פרטיזנית בשם פרטיזני ביילסקי שלחמה בנאצים ובעוזריהם. הסרט מספר על ארבעת האחים היהודים לבית ביילסקי: טוביה, זוס, עשהאל, ואהרן, שהצליחו לברוח ליער במהלך הפוגרום שנעשה בעיירה שלהם על ידי הנאצים, זאת לאחר שכל משפחתם נרצחה על ידי מפקד המשטרה המקומי של העיירה. תוך כדי הסתתרותם ביער הם מגלים עוד ועוד אנשים שבאים להסתתר ביער, בעיקר זקנים, נשים, וילדים, האחים מקבלים אותם, ובונים יחד איתם מחנה בתוך היער. בהמשך הסרט, כשטוביה, הולך להביא נשק כדי לרצוח את מפקד המשטרה שרצח את אביו, הוא חוזר עם קבוצה נוספת של אנשים גם הם מקבוצות חלשות, וזאת למגינת ליבו של אחיו זוס הטוען כי אנשים אלו לא מועילים למחנה ואף מכבידים על הגברים הצעירים בצורך לדאוג להם לאוכל ולמחייה. המחלוקת בין טוביה לזוס נמשכת כל העת, כאשר טוביה מחפש לעזור לכמה שיותר אנשים לשרוד, ואילו זוס טוען שבמצב זה אף אחד לא ישרוד גם לא החזקים, זוס מחפש בעיקר נקמה ולוחמה, ופורש (לאחר קרב מכות עם אחיו טוביה) לקבוצת פרטיזנים רוסית ביחד עם עוד מספר לוחמים. בהמשך הסרט, הנאצים מנסים לחסל את ההתיישבות ביער באמצעות טילים שנזרקים ממטוסים, כשרוב הקבוצה מצליחה לברוח ולשרוד ואף לעבור ביצה גדולה באמצעות חבל שחובר מחגורות. בסוף הבריחה הם נתקלים בקבוצת חיילים נאצים המנסים להשמיד אותם פעם נוספת באמצעות כלי נשק ואפילו טנק. הקבוצה נלחמת בחיילים כשבמהלך והלחימה זוס מגיע מכיוון לא צפוי והורג את תותחן הטנק, ובכך חוזר לקבוצת ביילסקי. בסרט מככבים השחקנים דניאל קרייג (בתפקיד טוביה ביילסקי), לייב שרייבר (בתפקיד זושא ביילסקי), ג'יימי בל (בתפקיד עשהאל ביילסקי) וג'ורג' מקיי (בתפקיד אהרון ביילסקי) – בתפקידי ארבעת האחים לבית ביילסקי. הפקת הסרט החלה בספטמבר 2007, והוא יצא לראשונה לאקרנים בדצמבר 2008 בתפוצה מצומצמת, ובינואר 2009 בתפוצה רחבה, כשבישראל הסרט הופץ החל מ-29 בינואר באותה השנה. במאי הסרט אדוארד זוויק הגיע לישראל ב-20 בינואר 2009, להקרנות הבכורה שהתקיימו בירושלים ובתל אביב. הסרט נבחר על ידי עיתון הניו יורקר כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של שנת 2008. "התנגדות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "התנגדות", באתר נטפליקס "התנגדות", באתר AllMovie (באנגלית) "התנגדות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "התנגדות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "התנגדות", באתר Metacritic (באנגלית) "התנגדות", באתר אידיבי "התנגדות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חיים הנדוורקר, מנהיג הפרטיזנים: ג'יימס בונד, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2008 אורי קליין, אדואד זוויק: היהודי הנוקם, באתר הארץ, 26 בינואר 2009
קאמבר

קאמבר (באנגלית: Camber או Kamber) היה ראשון מלכי קאמבריה (כיום ויילס) על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תעוד היסטורי לקיומו של קאמבר, והוא אחד מהמלכים האגדיים של בריטניה. על פי ג'פרי, קאמבריה (שמה הרשמי של ויילס במאה ה-12 - מועד כתיבת ספרו של ג'פרי, נקראת על שמו של קאמבר. על פי ספרו של ג'פרי, קאמבר היה בנו של ברוטוס, נכדו של איניאס מפליטי מלחמת טרויה, והראשון של מלכי בריטניה. לאחר מותו של ברוטוס חולקה ממלכתו. בכור הבנים לוקרינוס קיבל את אנגליה, צעיר האחרים אלבאנאקטוס שלט בממלכת אלבה וקאמבר קיבל את אזור ויילס. לאחר הרצחו של אלבאנאקטוס על ידי האמבר מלך ההונים חברו יחד לוקרינוס וקאמבר ונקמו את מותו של אלבאנאקטוס. מדיה וקבצים בנושא קאמבר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמבר

האם התכוונתם ל... קמבר – מלכה הראשון של ויילס, על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" יעקב קמבר – שחמטאי ישראלי סטיב קמבר – כדורגלן אנגלי
קורינאוס

קורינאוס (באנגלית: Corineus) היה מלכה הראשון של קורנוול על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי לקיומו והוא אחד מהמלכים האגדיים של בריטניה. ג'פרי מספר בספרו כי קורינאוס היה אחד מפליטי מלחמת טרויה אשר התיישבו על חופי הים הטירני. לאחר שברוטוס, נכדו של איניאס הוגלה מאיטליה, הוא פגש את קורינאוס וקורינאוס ואנשיו הצטרפו אליו במסעותיו דרך גאליה. בגאליה לחם קורינאוס עם גופאריוס פיקוס, מלך אקיטן אשר רגז על כך שקורינאוס צד ביערותיו מבלי אישורו, וקורינאוס הרג 1,000 מחיילי גופאריוס בגרזנו. בהגיעם לבריטניה כבשו קורינאוס וברוטוס את האי מידי הענקים. קורינאוס נלחם בעצמו במלך הענקים גוגמגוג (Gogmagog), בקרב שנערך בפלימות'. קורינאוס נצח בקרב בזורקו את גוגמגוג מראש מצוק. לאחר הניצחון התיישב בקורנוול והפך למלכה הראשון ולראשון מבין הדוכסים האגדיים של קורנוול. ברוטוס וקורינאוס אירסו את ילדיהם - לוקרינוס בנו הבכור של ברוטוס וגוונדלון בתו של קורינאוס. השנים נישאו אולם לוקרינוס לא אהב את גוונדולן, והעדיף את אסטרילדיס -נסיכה גרמניה ששחרר מהאמבר מלך ההונים. רק לאחר מותו של קורינאוס העז לוקרינוס לגרש את גוונדולן, אולם זו שבה בראש צבא מקורנוול, הביסה את לוקרינוס והרגה את אסטרילדיס וביתה האברן על ידי הטבעתן בנהר הסוורן. קורינאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוב שניידר

רוברט מייקל "רוב" שניידר (באנגלית: Robert Michael "Rob" Schneider; נולד ב-31 באוקטובר 1963) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ובמאי אמריקאי ממוצא יהודי. חבר לשעבר בצוות תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" של NBC. שניידר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה לאב יהודי ולאם קתולית. גדל בפרבר סמוך לעיר פסיפיקה. אביו הוא מארווין שניידר, סוכן נדל"ן. אימו היא פילאר (לבית מונרו), מורה בגן ילדים ונשיאת הנהלת בית ספר לשעבר. סבתו מצד אמו הייתה פיליפינית שפגשה את סבו של שניידר, טוראי בצבא ארצות הברית, בזמן שירותו בפיליפינים. אחיו ג'ון הוא מפיק במקצועו. שניידר הוא בוגר בית הספר התיכון טרה נובה. בשנת 1990 התארח בסיטקום "המאמן", בכיכובו של קרייג טי. נלסון. בשנת 1992 שיחק את עובד המלון בניו יורק, בסרטו של כריס קולומבוס, "שכחו אותי בבית 2", בכיכובו של מקולי קאלקין. בשנת 1995 שיחק בסרט "השופט דרד" לצד סילבסטר סטאלון ובשנת 1999 כיכב בסרט הג'יגולו מת מצחוק. בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "50 דייטים ראשונים" ובסרט חתיכה בהפתעה. בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן, ובסרט "ילד של סבתא" בהפקת אדם סנדלר. בשנת 2008 שיחק שניידר בתור סלים בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", ובסרט "לילות L.A" לצד מיסי פייל. שיחק בתפקיד ראשי בסרטים הקומיים "ביג סטן", "הג'יגולו מת מצחוק", "הג'יגולו מת מצחוק 2" ועוד. דיבב בסרטים "העולם על פי דינו" ו"נורם בעיר הגדולה". בשנת 2010 שיחק בסרט "מגודלים" בתור רוב הילארד. בהמשך השנה, ביים, הפיק וכתב את הסרט הדרמה-קומי "הנבחר", ששיחק בו בתפקיד הראשי לצד סטיב בושמי. בשנת 2011 שיחק בסרט "לנשק את הכלה" בתפקיד ארנסטו. בשנת 2013 שיחק בסרט הסאטירי "אפליקציה לא נאותה" לצידם של אדריאן ברודי ומישל רודריגז. בשנת 2015 דיבב הדמות של רובו יוסף בסרט המדע הבדיוני הישראלי "אני לא מאמין, אני רובוט?!", שיחק בסרטו של פרנק קורצ'י "השישה המגוחכים", ודיבב בסרט האנימציה "ממלכת הצפרדעים" את הדמות "עין אחת". באותה שנה גם החל לככב בסיטקום "רוב האמיתי" לנטפליקס, אותה גם יצר. ב-2017 שבה הסדרה לעונה שנייה. בשנת 1996 ייסד שניידר את "קרן המוזיקה ע"ש רוב שניידר" (Rob Schneider Music Foundation). הקרן מחזירה את מקצוע המוזיקה לבתי הספר היסודיים של פסיפיקה על ידי מימון משכורות המורים וקניית ציוד מוזיקלי. לפני הפעלת התוכנית בעיר בתי הספר פעלו ללא חינוך מוזיקלי בכלל. בהמשך להתעניינותו במוזיקה, רכש שניידר מועדון לילה בעיר סן פרנסיסקו שנקרא "DNA Lounge" (המועדון כבר אינו בבעלותו). אמו של שניידר שיחקה בתפקידי אורח קטנים במספר סרטים של בנה בתור שופטת בתחרות מעודדות, שכנה חטטנית ועוד. שניידר הוא פעיל סביבתי. הוא נוהג בטויוטה פריוס (עם הנעה היברידית שפולטת פחות מזהמים) והתנדב להנחות את הטקס השנתי "פרס הסביבה לתקשורת" השלוש עשרה במספר בשנת 2004. שניידר נישא שלוש פעמים, ומבין שלושת ילדיו התפרסמה- אל קינג, זמרת ובתו מנישואיו הראשונים עם לונדון קינג. מדיה וקבצים בנושא רוב שניידר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוב שניידר רוב שניידר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוב שניידר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוב שניידר, באתר AllMovie (באנגלית) רוב שניידר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוב שניידר, באתר Box Office Mojo (באנגלית) רוב שניידר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוב שניידר, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוב שניידר, באתר Discogs (באנגלית) קרן המוזיקה שייסד שניידר פרס הסביבה לתקשורת
רוזנבורג (כדורגל)

רוסנבורג באלקלוב (בנורווגית: Rosenborg Ballklub, או בראשי תיבות: RBK) (תעתיק IPA:[ˈrùːsn̩bɔrɡ]) הוא מועדון כדורגל נורווגי מהעיר טרונדהיים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. המועדון נוסד בשנת 1917, בשם 'אוד' ששונה לרוזנבורג ב-1927. המועדון זכה באליפות נורווגיה בכדורגל 13 עונות רצוף (2004-1992), הרצף נשבר ב-2005 כשרוזנבורג סיימה במקום השביעי בטבלה. המאמן המצליח ביותר של רוזנבורג, נילס ארנה אגן, פרש לאחר עונת 2002. הוא היה המאמן משנת 1988, והוחלף רק לאחר עונת 1998. אגה הריידה, המאמן הקודם של הקבוצות הלסינגבורג השוודית וברונדבי הדנית ושל המועדון הנורווגי מולדה, החליף את אגן ב-2003. הוא קיבל הצעה לאמן את נבחרת נורווגיה. והוחלף על ידי עוזר המאמן של רוזנבורג, אולה ביי רייס, בדצמבר 2003. למרות הזכייה באליפות ב-2004, והעפלה לליגת האלופות, הסתיים החוזה של אולה ביי רייס באוקטובר 2004. למשך זמן רב היו שמועות על המועמדים להחליפו, אולם בנובמבר היה ברור שנילס ארנה אגן יחזור שוב, הפעם בתור עוזר של עוזר-המאמן הקודם, פר יואר הנסן, שקודם להיות מאמן. רוזנבורג הופיעה בשלב הבתים של ליגת האלופות 11 פעמים תוך 13 שנים. 8 מהן היו רצופות (מ-1995 עד 2002). ההישג היווה שיא עד 2004, כשמנצ'סטר יונייטד העפילה לשלב הבתים 9 שנים רצופות. רוזנבורג לא הצליחה לעלות ב-2003, עם הפסד לדפורטיבו לה קורוניה, אבל הצליחה לעלות שוב ב-2004 לאחר ניצחון על מכבי חיפה. רוזנבורג העפילה שוב בשנים 2005, 2007, 2010 ו-2011. רוזנבורג משחקת את משחקי הבית באצטדיון לרקנדאל. לרקנדאל נבנה במקור ב-1947, ועבר שיפוצים נרחבים ב-1996, ובין דצמבר 2000 עד אוקטובר 2002 עבר מודרניזציה. התכולה הנוכחית של לרקנדאל היא 21,166 מקומות, וגודל המשטח הוא 105 על 68 מטרים. שיא הצופים במשחק אחד היה 28,569 ב-1985. נורווגיה גמביה ג'ון קארו נורווגיהנילס ארנה אגן נורווגיהטרונד סולייד נורווגיהאולה ביי ריסה איסלנדארני גאוטור אראסון נורווגיה הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין אזאר קאראדאש נורווגיהוגארד הגם נורווגיהאוריאן ברג נורווגיההאראלד מרטין בראטבאק נורווגיהמיני יאקובסן נורווגיהסטיג אינגה ביורנביי נורווגיהבנט סקאמלסרוד דנמרקניקלאס בנדטנר אליפות נורווגיה:(25) (שיא) 1967, 1969, 1971, 1985, 1988, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2009, 2010, 2015, 2016, 2017 גביע נורווגיה:(11) 1960, 1964, 1971, 1988, 1990, 1992, 1995, 1999, 2003, 2015, 2016 אתר האינטרנט הרשמי של רוזנבורג רוזנבורג, ברשת החברתית פייסבוק רוזנבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוזנבורג, ברשת החברתית אינסטגרם רוזנבורג, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
סניאטין

סניאטין (באוקראינית: Снятин; בפולנית Śniatyń, שְׁניאטין) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה. אוכלוסייתה מונה כ-10,500 נפש (נכון ל-2001). העיר היא חלק מחבל הארץ ההיסטורי גליציה, שבמהלך המאות האחרונות עבר מיד ליד, וכיום היא המרכז המִנהלתי של הראיון סניאטין. העיר מוזכרת בכתובים לראשונה ב-1158. היא נקראה Ksniatyn על שמו של קוסניאטין שטרוסלביץ', שלו הוענקה במאה ה-12 כתמורה על שירותיו כמפקד בצבא הנסיך ירוסלאב אושמיומישל (Jarosław Ośmiomysł), שליט גליציה-ווהלין. במהלך השנים נשמטה ה-k שבראש השם. ב-1448 הוענקו לעיר זכויות מגדבורג. בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 עברה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1918 נכבשה על ידי פולין, ולפי הסכם ריגה צורפה לפולין סופית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הייתה העיר שייכת לחבל סטניסלב (Województwo stanisławowskie), ושימשה תחנת גבול על מסילת הרכבת מפולין לרומניה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה השתלטו הרומנים על חבל הארץ, עד שנכבשה על ידי הגרמנים, שהשמידו את רוב היהודים. אחרי המלחמה חזרה לברית המועצות עד התפרקותה, ומ-1991 היא שייכת לאוקראינה העצמאית. בעיר, שהייתה עיר מסחר על גבול בין מדינות ושימשה תחנת מעבר בדרך המסחר בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרומית הקדושה, התקיימה קהילה יהודית גדולה עוד לפני המאה ה-16. קהילה זו הייתה קשורה ארגונית ותרבותית לקהילות בוצ'אץ' וקולומיאה, ובבחירות לפרלמנט האוסטרי ייצג את שלוש הקהילות נציג אחד. הכוחות הרומנים הגיעו לעיר ביולי 1941, ומיד, בסיוע התושבים האוקראינים, החלו בפרעות ביהודים ובביזת רכושם. עיקר ההרג התבצע בקרב פליטים יהודים שהגיעו לעיר מבוקובינה ובסרביה. באוגוסט הגיעו למקום כוחות צבא הונגריים, שלקחו יהודים לעבודות כפייה. בספטמבר 1941 הגיע הצבא הגרמני. השלטון הגרמני ערך מפקד תושבים ורכוש והקים יודנראט שבין תפקידיו היה צריך ליצור גטו ליהודי העיר והסביבה. כל בעלי החיים, אמצעי התחבורה ומכשירי הרדיו שהיו ברשות יהודים הוחרמו. בספטמבר 1941 לקחו הגרמנים 30 מנכבדי העיר ודרשו מהיודנראט כופר גבוה עבורם. יהודי העיר התגייסו למצוות "פדיון שבויים" ומסרו את רכושם – אולם הגרמנים לא שחררו את בני הערובה, לקחו אותם ליער הסמוך, הכריחו אותם לחפור בור והרגו את כולם. מאז לא פסק ההרג. במהלך השואה הושמדה הקהילה על ידי האוקראינים בפיקוח הגרמנים, במחלות רעב וצמא, בבורות ירי, בבלזץ ודרך גירוש שארית אנשי הקהילה (בספטמבר 1942) לסטניסלב (איוואנו-פרנקיבסק) והריגתם שם או שליחתם למחנות השמדה. מכ-3,300 יהודי העיר שרדו את השואה 15 איש. מדיה וקבצים בנושא סניאטין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סניאטין שניאטין (Śniatyn), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קהילת יהודי סניאטין, באתר shtetlinks.jewishgen (באנגלית) שניאטין באתר מרכז מורשת יהדות פולין "סניאטין", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו'), שניאטין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 828–829), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
וונדררס

מועדון הכדורגל וונדררס (באנגלית: Wanderers Football Club) היה מועדון כדורגל חובבני מאזור באטרסי שברובע וונדסוורת' הלונדוני, אשר היה אחד מהמועדונים הבכירים בכדורגל האנגלי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19. המועדון ידוע בזכות זכייתו בטורניר גביע ה-FA הראשון ב-1872, שלאחריו הוסיף וזכה בארבעה טורנירים נוספים בשנות ה-70. המועדון הוקם ב-1859 תחת השם "מועדון הכדורגל פורסט", ושכן באזור וולת'אם פורסט שבלונדון. הוא היה אחד מהמועדונים המייסדים של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-1863. שנה אחת לאחר מכן השתנה שם המועדון לוונדררס, בעקבות "השיטוט" ("wandering") לאורך לונדון אל אזור פארק באטרסי. רוב שחקני המועדון היו תלמידים לשעבר בבתי ספר ציבוריים, והקפטן שלו היה צ'ארלס אלקוק אף כיהן כיושב-ראש ההתאחדות בין 1870 ל-1895 והיה הוגה הרעיון של גביע ה-FA. המועדון ניצח במשחק הגמר הראשון של גביע ה-FA, שנערך בקנינגטון אובל ב-16 במרץ 1872. במשחק התמודדו שחקני המועדון מול שחקני רויאל אנג'ינירס, וגברו עליהם בתוצאה 1 - 0 משער של מורטון בטס. המועדון זכה בחמישה מתוך שבעת משחקי הגמר הראשונים של גביע ה-FA, שנערכו בין 1872 ל-1878, וגם בשנת 2016 המועדון נמצא במקום השנים עשר בטבלת הזוכים של הגביע. למרות שלמועדון לא היה מעולם אצטדיון בית קבוע (כפי שניתן ללמוד משמו), ידוע כי הוא שיחק בגשר לילי ובפארק באטרסי. המועדון התפרק בשנת 1887, בתקופה שבה בתי ספר החלו להקים מועדונים משלהם (כגון אולד איטוניאנס). מועדונים רבים, כגון בולטון וונדררס ווולברהמפטון וונדררס, אימצו את השם של וונדררס במילה נוספת בשמם. בשנת 2009, מעל 120 מאז משחקו האחרון, המועדון הוקם מחדש במטרה לשחק במשחקי צדקה, ובשנת 2011 נרשם לליגה של דרום מזרח סארי, המשמשת כדרג ה-12 עד ה-17 במבנה הליגות האנגלי. וונדררס קודמה לדרג ה-16 בשנת 2013 לאחר שסיימה במקום השני בדרג ה-17. עונה מאוחר יותר, בעונת 2013/2014 הקבוצה קודמה לדרג ה-15 לאחר שזכתה באליפות. כיום הקבוצה משחקת הדרג ה-14. קבוצת המילואים של המועדון משחקת בדרגת ה-16 במבנה הליגות. 15 שחקנים השתתפו במשחקים בינלאומיים של נבחרת אנגליה בין 1872–1880 (בסוגריים: מספר ההופעות בנבחרת): צ'ארלס אלקוק (1) פרנסיס בירלי (1) אלכסנדר בונסור (2) פרדריק גרין (1) פרנסיס הרון (1) יוברט הרון (3) לאונרד האוול (1) ויליאם קניון-סלניי (1) רוברט קינגספורד ויליאם לינדזי (1) אלפרד סטרטפורד (1) הנרי וייס (3) רג'ינלד דה קורטניי ולץ' (1) צ'ארלס וולסטון (4) ג'ון ויילי (1) ארתור קיניירד – שיחק בנבחרת אנגליה ב-1874, וב-1876 השתתף במשחק של סקוטלנד מול נבחרת ויילס ג'ון האולי אדוארד גביע ה-FA‏: 5 (1872, 1873, 1876, 1877, 1878) אליפות הרמה השלישית של הליגה של דרום מזרח סארי (הדרג ה-16 במבנה הליגות האנגלי): 2013/2014 Rob Cavallini (2005). The Wanderers F.C.: Five Times F.A. Cup Winners. Dog N Duck Publications. ISBN 0-9550496-0-1 מדיה וקבצים בנושא וונדררס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וונדררס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של וונדררס וונדררס, ברשת החברתית פייסבוק וונדררס, ברשת החברתית אינסטגרם מידע באתר englandfootballonline.com‏ מידע באתר מאגר ההיסטוריה של מועדוני כדורגל וויל באקלי, הגרדיאן, ימים בהם וונדרס זכתה בגביע האנגלי, באתר הארץ, 3 בינואר 2010