laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלנה בשקירובה

אלנה בשקירובה (ברוסית: Елена Дмитриевна Башкирова‏; נולדה ב-1958) היא פסנתרנית ומנהלת מוזיקלית ישראלית ילידת רוסיה. בשקירובה נולדה במוסקבה, בת לפסנתרן והמורה דמיטרי בשקירוב. היא למדה בקונסרבטוריון על שם צ'ייקובסקי במוסקבה. במהלך הקריירה המוזיקלית שלה הופיעה כפסנתרנית אורחת עם התזמורות הגדולות בעולם, ובהן התזמורות של וינה, ברלין, בוסטון, שיקגו, מדריד, וישראל. חלק ניכר מהופעותיה היא מקדישה למוזיקה קאמרית. בשקירובה הרבתה להופיע יחד עם בעלה, הכנר גדעון קרמר ועם נגנים מהאנסמבל וינה-ברלין. כמלווה, שיתפה פעולה עם הזמרים זיגפריד ירוזלם, יוליה ואראדי, רוברט הול ואנדראס שמידט. אלנה בשקירובה ייסדה את "אנסמבל מטרופוליס" בברלין, גרמניה ובשנת 1998 את הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בו היא מכהנת גם כמנהלת האמנותית מאז ייסודו. בשנת 1988 הייתה לאשתו השנייה של הפסנתרן הישראלי-ארגנטינאי דניאל בארנבוים. השניים נפגשו בתקופת נישואיו לצ'לנית הבריטית ז'קלין די פרה, ובשנות מחלתה הסופנית חיו יחד והולידו שני בנים, ללא ידיעתה של דה פרה. שני הבנים עוסקים במוזיקה, האחד, מיכאל בארנבוים כנר והשני מנהל להקת היפ-הופ גרמנית. אלנה בשקירובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלנה בשקירובה, באתר Discogs (באנגלית) עומר שומרוני, ‏"בשביל ברהמס יש הקלטות", באתר גלובס, 20 באוגוסט 2009 אהוד שישון, המוזיקאית אלנה בשקירובה: "ישראל הופכת לגזענית יותר ויותר", באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2011 עומר שומרוני, ‏סתיו קאמרי בירושלים, באתר גלובס, 16 באוגוסט 2012 חסמב"ה: הילדים הלא חוקיים של הסלבס בישראל באתר nrg ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אווה חדד

אווה חדד (באנגלית: Ava Haddad; נולדה ב־26 בפברואר 1965) היא שחקנית אמריקאית. הייתה אשתו השנייה של יהונתן גפן. חדד נולדה בניו יורק, ארצות הברית ב־1965. אביה, פרופסור לרפואת שיניים, ישראלי ממוצא עיראקי ואמה אחות שווייצרית. היא שיחקה במחזות אוף-ברודוויי ובתיאטראות בניו יורק ובהמשך באופרת סבון במשך שלוש שנים. ב־1991 עלתה לישראל ולמדה עברית באולפן. בישראל יוצגה על ידי פרי כפרי. בהמשך חזרה להתגורר בניו יורק. היא שיחקה בתפקידי משנה במספר סרטים וסדרות בישראל ובארצות הברית. ב־1984 החלה לשחק באופרת הסבון האמריקאית "One Life to Live" ברשת ABC. שם שיחקה במשך שלוש שנים. בשנים 1988 עד 1989 שיחקה בסדרה "Knightwatch" גם כן ב-ABC. ב־1991 שיחקה בסדרה הישראלית "סיפורים לשעת לילה מאוחרת". ב־1991 שיחקה בסרט "אריות ים" בכיכובו של רוב לאו וכדיילת בסרט "האב האובד" עם ליב אולמן ומייקל יורק ועודד תאומי. ב־1992 שיחקה בסרט הישראלי "אזרח אמריקאי" של איתן גרין, בסרט "The Long Shadow" ובסרט "כידונים ואורכידאות" בכיכובם של ריקי גל ואסי דיין המבוסס על ספרה של סביון ליברכט. ב־1994 שיחקה בסרט "ייפוי כח" שעוקב אחר לוחם אצ"ל בתקופת המנדט הבריטי. באותה שנה דיבבה בדיבוב האנגלי של הסדרה "עומר". ב־1995 שיחקה בסרט הישראלי "ב-72 לא הייתה מלחמה". ב־1997 הופיעה במספר פרקים בסדרה "חוק וסדר". ב־1998 הופיעה באופרת הסבון "Guiding Light". הייתה נשואה מספר שנים למשורר יהונתן גפן, ולשניים נולדה בתם נטשה רות גפן ב־1995. הם חיו בניו יורק שם גידלה את בתה גם לאחר הגירושין. באילן יוחסין זה מופיעים רק אישים שזכו לפרסום וחוליה המקשרת בין דורות ואבות המשפחה. אווה חדד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אווה חדד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אווה חדד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שרית ישי לוי – חדשות, ראיון עם אווה חדד, הכוכבת הבאה, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏19 באפריל 1991 ⁨מכתבים - לא היגרתי⁩ | ⁨חדשות⁩ | 3 מאי 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il הכוכבת הבאה | ⁨חדשות⁩ | 19 אפריל 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨אווה חדד: הרביעי בדרך⁩ | ⁨חדשות⁩ | 30 מאי 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨הטור של ג עיטור⁩ | ⁨חדשות⁩ | 7 אפריל 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il דוידוביץ', ת גנור וש (2012-04-26). "חיים בסרט: כדורסל על מסך הקולנוע". Ynet. נבדק ב-2024-04-20. ⁨ויקי גל לטלוויזיה⁩ | ⁨חדשות⁩ | 10 יוני 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨כידונים וארכידאות | ⁨חדשות⁩ | 4 אוקטובר 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨המשך יבוא, אנשים, מקרים, קשרים⁩ | ⁨מעריב⁩ | 5 יולי 1991 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ליבנה, נרי (2005-03-30). "רומן בהמשכים". הארץ. נבדק ב-2024-04-20.
מריוס טובה

מריוס טובה (ברומנית: Marius Eugen Tobă; נולד ב-9 בינואר 1968) הוא מתעמל רומני וגרמני שהשתתף בשלוש אולימפיאדות. הוא התמחה בתרגילים בטבעות. מריוס טובה נולד ברומניה. בשנת 1988 הוא היה נציג רומניה באולימפיאדת 1988. הוא סיים במקום ה-21 בתחרות קרב-רב ובמקום ה-7 קבוצתי. בשנת 1989 הוא עבר להתגורר בגרמניה ובהמשך בשנת 1991 קיבל אזרחות גרמנית. בשנת 1992 הוא זכה במדליות באליפות גרמניה התעמלות מכשירים. כנציג גרמניה הוא זכה במדליות באליפות אירופה בהתעמלות. בשנת 1994 הוא זכה במדליית ארד קבוצתית כחלק של נבחרת גרמניה, ב-בשנת 1996 הוא זכה במדליית כסף אישית בתחרות טבעות. בשנת 1996 הוא סיים במקום ה-7 בתחרות קבוצתית ובתרגיל טבעות הוא הגיע למקום ה-6 אישי. בשנת 2000 הוא השתתף באולימפיאדות כחלק של נבחרת גרמניה. הוא לא נכלל בנבחרת, אך עקב פציעות של מתעמל אחר הוא הגיע כמחליף מספר ימים לפני התחרות. הנבחרת לא הגיע לגמר, אך טובה השתתף בגמר תחרות טבעות וסיים במקום ה-7. הישג הטוב שלו באליפות העולם הוא מקום רביעי (בשנת 1994 ב-2 מקצועות) ובאולימפיאדות הוא מקום שישי. בתחרויות ברמה לאומית הוא זכה ב-28 מדליות. לאחר סיום הקריירה כספורטאי הוא התחיל לאמן את בנו אנדראס טובה (יליד גרמניה) שהיה נציג גרמניה ב-3 אולימפיאדות. מריוס טובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מריוס טובה, באתר olympedia.org Marius Toba - Munzinger Biographie, www.munzinger.de
דדלוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דדלוס – דמות במיתולוגיה יוונית דדלוס – כתב עת אקדמי פרויקט דדלוס – מחקר של החברה הבריטית הבין-כוכבית מכתש דדלוס – מכתש על הירח סטיבן דדאלוס – גיבור "דיוקן האמן כאיש צעיר" דלוס
סמואל פפלו

סמואל פפלו (באנגלית: Samuel Peploe;‏ 27 בינואר 1871 – 11 באוקטובר 1935) היה צייר פוסט-אימפרסיוניסטי סקוטי, שנודע בעבודות טבע דומם שלו ובהיותו אחד מקבוצת ארבעת הציירים שנודעה בשם "הצבעוניים הסקוטים". שאר חברי הקבוצה היו ג'ון דאנקן פרגוסון, פרנסיס קאדל ולסלי האנטר. הוא היה בנו של מנהל בנק, רוברט לוף פפלו (1828–1884). הוא עזב את בית הספר בגיל 14 ולמד תחילה להיות עורך דין. בסביבות 1889 החל ללמוד אמנות באקדמיית הנאמנים באדינבורו. פפלו למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית הסקוטית בשנים 1893–1894, ולאחר מכן באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה קולרוסי בפריז, שם חלק חדר עם הצייר הסקוטי רוברט בראו. הוא ביקר בהולנד ב-1895, וחזר עם רפרודוקציות של עבודות של רמברנדט ופרנס הלס. משנת 1901 הוא ערך מסע ציור בצפון צרפת ולאיים ההברידיים עם חברו ג'ון דנקן פרגוסון. בהשראת אור השמש הבהיר, הוא התנסה בשימוש נועז בצבע, והשפעת הריאליזם הכפרי של ציירים צרפתים ניכרת בנופיו. פפלו היה הראשון מבין קבוצת "הצבעוני הסקוטים" שערך תערוכת יחיד: ב-1903 באדינבורו, שם מכר 19 ציורים. אלכסנדר ריד מכר את עבודתו הראשונה של פפלו באמריקה ב-1905 - לצ'ארלס קורץ מהגלריה לאומנות אולברייט בבאפלו, ניו יורק. בתערוכה השנייה שלו בגלריה הסקוטית בשנת 1909 אימץ פפלו סגנון חדש שלא מצא חן בעיני הסוחרים, כאשר כל שישים הציורים נקנו בסכום כולל של 450 פאונד. הסוחר ג'ורג' פרודפוט הציע רק 50 פאונד עבור 22 בדים. פפלו שוכנע על ידי הסוחרים שלו לחזור לסגנונו המקורי. בשנת 1910 נישא פפלו למרגרט מקיי (1873–1958), אותה הכיר מאז 1894. הוא גם עבר לפריז ב-1910, תקופה שבה הוא התרכז יותר בטבע דומם ובציורי נוף. יצירות טבע דומם שלו מציגות את השפעתו של אדואר מאנה, עם שילובים של מכחול נוזלי, ורקעים כהים עם תאורה חזקה. כשחזר לסקוטלנד ב-1912, גילה שהסוחר הרגיל שלו סירב למכור את עבודתו ופפלו נאלץ להעלות תערוכה משלו. פפלו יצא לטיולי ציור קבועים עם חברים באזורים רבים במדינה, ובמהלך שנות ה-20 הוא בילה כמה קייצים עם פרנסיס קאדל. רק בדצמבר 1915 ערך אלכסנדר ריד לפפלו את תערוכת היחיד השנייה שלו, בגלריה שלו ברחוב סנט וינסנט בגלאזגו. עם זאת, רק שני ציורים נמכרו: "עיירה בבריטני" לג'ון בליית ב-12 ליש"ט, ו"ורדים, רקע שחור" שנקנה על ידי ויליאם מקינס ב-40 ליש"ט. ריד דחק בבלית' להתחיל להשקיע בפפלו, והוא קנה 85 עבודות בין 1915 ל-1962. פפלו הושפע מאוד מהציור הצרפתי לאורך חייו. אף שעבודתו מעולם לא הפכה מופשטת יתר על המידה, היא בלטה בשימוש בצבע חזק, בקומפוזיציה מורכבת ובביצוע קפדני. אומרים שהשפעות כוללות את סזאן, מאטיס ואן גוך. הוא מת באדינבורו בשנת 1935. בנו הצעיר של פפלו דניס עקב אחר הקריירה של אביו. מוזיאון וגלריה לאמנות קירקקלדי מחזיק באוסף הגדול ביותר של ציוריו של פפלו מלבד הגלריות הלאומיות של סקוטלנד. מדיה וקבצים בנושא סמואל פפלו בוויקישיתוף סמואל פפלו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Meet the West Enders: Edinburgh World Heritage publications "Samuel John Peploe - Kirkcudbright Galleries | Dumfries and Galloway | Artists | Gallery". Alexander Reid in Context by Frances Fowle vol.2 Biography and works at Portland Gallery Archived 4 February 2013 at the Wayback Machine, accessed December 2012 Alexander Reid in Context, Frances Fowle,_vol.1 Michie, David (28 May 1993). "Obituary: Denis Peploe". The Independent. London. Retrieved 30 December 2012. "Kirkcaldy Museum and Art Gallery info". Fife Council. Retrieved 12 December 2012.
איתמר מיכאלי

איתמר מיכאלי (נולד ב-1988) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש מפקד חטיבת הראל. מיכאלי בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה במחזור נ״ב (2006). ב-2006 התגייס לחטיבה 7 ובה מילא את רוב תפקידיו. ב-2014 מונה למפקד פלוגת קורס קציני שריון, עליה פיקד במהלך מבצע צוק איתן כאשר סופחה לגדוד הסיור של חטיבת הצנחנים. ב-21 ביולי, במהלך היערכות לפשיטה בחאן יונס, נתקל כוח מסיירת צנחנים ונפגע. מיכאלי הגיע עם הטנק שלו אל מרחב ההיתקלות, זיהה את המחבלים והסיר את האיום מעל הלוחמים. על פעולתו זו הוענק לו צל"ש מח"ט הצנחנים. בתום תפקידו כמפקד קורס קציני שריון מונה לסגן מפקד גדוד 82. בשנים 2016–2018 פיקד על פלס"ר 7. בשנים 2019–2021 פיקד על גדוד 75. בשנים 2021–2023 פיקד על גדוד 196 בחטיבה 460. ב-2023 מונה למפקד חטיבת הראל. מפקד פלס"ר 7, רס"ן איתמר מיכאלי בטור אישי מיוחד, באתר צה"ל, 12 באפריל 2018 יאיר קראוס, ‏"אנחנו במשחק שחמט מול חיזבאללה", בעיתון מקור ראשון, 6 בינואר 2020 שאול נגר, ‏גיבור מקומי: סרן איתמר מיכאלי - סיפורו של צל"ש מח"ט, שריון 48, דצמבר 2015, באתר "יד לשריון" צל"ש המח"ט - סרן איתמר מיכאלי, באתר הגבורה
בילונד

בילונד (בהגייה דנית: [ˈpiˌlɔnˀ]) היא עיירה ביוטלנד, דנמרק. עם אוכלוסייה של 6,742 (אוגוסט 2022), בילונד היא העיר השנייה בגודלה בעיריית בילונד, אחרי המושב העירוני גרינדסטד. בילונד ממוקמת כ-13 ק"מ מזרחית לגרינדסטד ו-27 ק"מ מערבית לווילה. בילונד היא הבית של המשרדים הראשיים של קבוצת לגו. כלכלת העיירה התפתחה משנות ה-30 עם הקמת מפעל הלגו. בשנות ה-60, בילונד צמחה במהירות, מונעת על ידי הצלחת החברה ופתיחת שדה התעופה של בילונד, שהוא נמל התעופה השני בגודלו בדנמרק. בעיירה ממוקם פארק הלגולנד הראשון, לגולנד בילונד, אשר נפתח ב-1968 ומושך שני מיליון מבקרים בשנה. אטרקציות נוספות הנמצאות בעיירה כוללות את ללנדיה, פארק המים השני בגודלו בסקנדינביה, ומרכז המבקרים של לגו הנקרא Lego House. בשנת 1916, אולה קירק כריסטיאנסן, שהקים מאוחר יותר את קבוצת לגו, קנה את חברת בילונד מכונות נגרות מנגר העיירה Steffen Pedersen, שהקים אותה במקור ב-1895. העסק הקים בתים מעץ בקיץ וייצר רהיטים בחורף. אולה השקיע בעיירה, הקים מחלבה חדשה וכנסייה כמה קילומטרים דרומית לעיר. בשנת 1924, לאחר השרפה הגדולה שכילתה את ביתו ובית המלאכה שלו, קירק כריסטיאנסן בנה בית ברחוב Hovedgaden בבילונד עם שני אריות אבן שהוצבו בכניסה. בשל השפעת השפל הגדול, לאנשים בעיירה לא היה כסף לבנות בתים, ולכן בשנת 1932, הוא החל לייצר פריטים שימושיים כגון קרשי גיהוץ, סולמות וצעצועים מיניאטוריים. הצעצועים הפכו למוצר העיקרי של העסק ובשנת 1934, הוא קרא למפעל הצעצועים "לגו". בשנת 1942, במהלך הכיבוש הגרמני הנאצי של דנמרק במלחמת העולם השנייה, נהרס מפעל הלגו המקורי בשריפה, אך מיד הוקם חדש. ב-1946 הוארכה מסילת הרכבת מגרינדסטד למפעל לגו. באותה שנה רכשה חברת לגו מחברה אנגלית מכונת יציקת פלסטיק. לבני לגו מפלסטיק שוחררו לראשונה מהמפעל בשנת 1949 ולקראת סוף שנות ה-50 המפעל הפסיק לייצר צעצועי עץ. בין שנות ה-70 ל-2006, אוכלוסיית בילונד עלתה בחדות ל-6,020, כתוצאה מהייצור במפעלי לגו, ומפיתוח ענף התיירות בעיירה. גם כמה חברות בענף התעופה נפתחו. בילונד היא יעד תיירותי פופולרי למשפחות. הרבה מהאטרקציות של העיירה מחוברות על ידי שביל פלייליין, שנועד לספק לתיירים שביל בטוח וידידותי לילדים ברחבי העיירה. אטרקציה נוספת למבקרים, Lego House נפתחה בספטמבר 2017. המבנה עוצב ותוכנן על ידי Bjarke Ingels Group, והוא נראה כמו ערימת קוביות לגו, כאשר הקוביות כוללות מסעדות, אזורי משחק וכו'. בבילונד נמצא גם ללנדיה, פארק המים הגדול ביותר בסקנדינביה. הוא ממוקם קרוב ללגולנד וכולל פארק מים בסגנון טרופי בשם אקוודום (ממלכת המים) ופעילויות פנאי אחרות, כגון באולינג, החלקה על הקרח ומיני גולף. במרכז העיר קיים גם מוזיאון לבובות דובונים, והוא ממוקם בביתו לשעבר של גודפרד קירק כריסטיאנסן. אתר האינטרנט הרשמי של בילונד מדיה וקבצים בנושא בילונד בוויקישיתוף
אלדאר פנייה

אלדאר פנייה, (במקור: אלדאר אברהם פריד, בהונגרית: Fenyő Aladár; קאניז'ה, 11 ביולי 1891 – בודפשט, 3 באוגוסט 1981) היה שחקן יהודי-הונגרי, גם אחיו אמיל פנייה (1889–1980) היה שחקן. אלאדר פנייה היה משכמו ומעלה בתחום המשחק אבל בצניעותו מעולם לא הודה בכך. על אף היותו שחקן מיומן ואינטליגנטי ביותר, הוא מעולם לא יצא נגד משחק נחות של חבריו לבמה. אלדאר אברהם פריד נולד במשפחה יהודית כבנם של מור פריד ושל מתילד פופר (1870–1935). ב-1912 סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. ב-23 בנובמבר 1913, בבודפשט, נישא לשחקנית ארז'י מאטראי, ממנה התגרש ב-1922. ב-15 ביוני 1920 המיר את דתו לאמונה האוניטרית. בשנים 1912–1914 הופיע בסובוטיצה לאחר מכן בשנים 1914–1916 עבד בסקשפהרוואר ב-1916 הצטרף לתיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא שיחק שם עד 1922 בשנת 1923 הועסק על ידי תיאטרון הרנסאנס בשנים 1923–1925 שוב על ידי תיאטרון הקומדיה בשנים 1927–1929 על ידי תיאטרון האופרטה של בודפשט לא היה לו חוזה לאחר מכן. ב-14 ביולי 1931 התחתן שוב. אשתו השנייה הייתה אילונה הורט, ממנה התגרש ב-1941. ב-1945 היה פקיד באיגוד הסחר החופשי של השחקנים בשנים 1952–1954 שיחק בתיאטרון מדאץ' בשנים 1954–1956 בתיאטרון פטפי בין 1956 לבין 1963 בתיאטרון יוקאי משנת 1964 הופיע בתיאטרון תאליה הרפגון ( מולייר : הקמצן) מרקוטיו ( שייקספיר : המלט) יאגו (שייקספיר: אותלו) לוציפר ( אימרה מדאץ' : טרגדיית האדם) שיילוק (שייקספיר: הסוחר מוונציה) פאון (קנובלאוך: פאון) היבנר (דז'ה סומורי : הילד היקר של ג'רג'יקה) אחיות (1912) - מנהל הבנק דורן האישה האלמותית (1917) סערה אביבית (1917) - כספי הון של וגנר סוד המכרה 1–2 (1918) - פייטרו ריצי אני אהרוג את ההאצ'ק הזה! (1933; סרט עלילתי קצר) בריחה לבית הסוהר (1962; סרט טלוויזיה) - 2. לִשְׁפּוֹט בני האיש בעל לב האבן 1–2. (1964) הפושע החוזר (1971; סרט טלוויזיה) Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה) Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו המאגר המוזיאון הספאותי פטפי) אלדאר פנייה. סרט מדבר אלדאר פנייה באתר המכון והמוזיאון לתולדות התיאטרון ההונגרי אלדאר פנייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלדאר פנייה באתר Arcanum אלדאר פנייה, ביוגרפיה ב-Hét Nap אלדאר פנייה ב ISZDB "Fried Mórné Popper Matild halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1194/1935. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01. A házasságkötés bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami házassági akv. 1542/1913. folyószáma alatt. Budapesti kir. tszék I.P. 31925/2. 1922. sz. jogerős ítélete. A budapesti unit. egyház lelkészi hivatala által 83/925. sz. a. kiállított bizonyítvány szerint. "Fenyő (Fried) Aladár és Horth Ilona házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami házassági akv. 780/1931. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-06.
מוזיאון אפרו ברזיל

מוזיאון אפרו-ברזיל (Museu Afro Brasil) הוא מוזיאון להיסטוריה, אמנות ואתנוגרפיה המוקדש למחקר, שימור ותצוגה של חפצים ויצירות הקשורות לתחום התרבותי של אנשים שחורים בברזיל. זהו מוסד ציבורי המוחזק על ידי המזכירות לתרבות של מדינת סאו פאולו ומנוהל על ידי אגודת Museu Afro Brasil . המוזיאון ממוקם בפארק Ibirapuera, פארק עירוני מרכזי בסאו פאולו . המוזיאון שנפתח בשנת 2004, מכיל כ-6000 פריטים ויצירות כולל ציורים, פסלים, תמונות, מסמכים וארכיונים שנוצרו בין המאה ה-15 לימינו. פריטי המוזיאון כוללת יצירות רבות מתחום התרבות האפריקאית ואפרו-ברזילאי, החל נושאים ונושאים כמו דת, עבודה ואמנות ועד לתפוצות אפריקה ועבדות. הוא מתאר את המסלול ההיסטורי וההשפעות האפריקניות בברזיל ואת בניית החברה הברזילאית. המוזיאון מציע גם מגוון רחב של פעילויות תרבותיות וחינוכניות, תערוכות זמניות, ומכיל תיאטרון וספרייה מיוחדת. ביתן Manoel da Nóbrega, שתוכנן על ידי אוסקר נימאייר ב-1959, שוכן במוזיאון. Artur Timóteo da Costa Study of the Craniums Joaquim José da Natividade Bandeiras da Procissão de Cristo Santa Ifigênia Jacques Etienne Arago עניישה של עבדים האלה האפריקאית אטי אפרו-ברזילאים עבדות בברזיל ביטול העבדות בברזיל דמוגרפיה של ברזיל אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון אפרו ברזיל מדיה וקבצים בנושא מוזיאון אפרו ברזיל בוויקישיתוף מוזיאון אפרו ברזיל, ברשת החברתית אינסטגרם
עדה ליכטמן

עדה ליכטמן (במקור פישר, בפולנית: Ada Lichtman;‏ בינואר 1915 – 1993) הייתה ניצולת שואה ישראלית, אחת הניצולות בבריחה ממחנה ההשמדה סוביבור ב-14 באוקטובר 1943. עדה גורשה לראשונה להרובישוב (Hrubieszów). כך היא דיווחה על המחנה: "הרובישוב מוקפת בגדר תיל. בכל ארבע הפינות יש מגדלי שמירה ושומרים חמושים עם מקלעים". למחרת עם עלות השחר, היא וחבריה נלקחו לתחנת הרכבת ואז הועלו וצופפו בקרונות בקר. אמרו להם שיישלחו לאוקראינה, אבל כשהרכבת עצרה הבחינו על תחנת הרכבת בשלט SS Sonderkommando Sobibór. מתוך 8,000 האסירים מהרובישוב רק שלושה שרדו, עדה ועוד שתי נערות צעירות. הן קיבלו עבודה ככובסות. ביום הגעתן הביאו שני אסירי המחנה, בליווי חייל, שני סלי בגדים מלוכלכים שורצי כינים. הלילה הראשון היה עבורה סיוט, שכן היא שמעה, בין היתר, שומרים אוקראינים אונסים נערות צעירות לפני ששלחו אותן למוות. המכבסה הייתה ממוקמת ליד צריף מגורים. עדה סיפרה כי יום אחד ראתה שני אנשים נושאים אלונקה שעליה שוכבת יולדת בצירים. לאחר זמן מה קצין האס אס גוסטב ואגנר, סגן מפקד המחנה, היה ליד האם הטרייה. הוא קרא אליו את קלאט, אחד מהמשמר האוקראיני והושיט לו חבילה, שקלאט לקח לשירותים. האם הועברה למחנה 3. כמה ימים לאחר מכן, נראתה גופת תינוק צפה בתעלת הניקוז. עדה הייתה אחת הבודדות שהוכנסו בסוד הבריחה. המשימה של הנשים שעבדו במכבסה הייתה לגנוב כמה שיותר תחמושת מהבתים שבהם התגוררו אנשי ה-אס אס כמו כן היה עליהן לספק לבורחים תחתונים ובגדים נקיים. לאחר שהצליחה גם היא לברוח בהצלחה שוטטה ביער עם שלוש בנות: אוּלה שטרן, קאתי ורות. מאוחר יותר הצטרפו אליהן כמה אנשים ולאחר מספר ימים של מסע קשה הם נתקלו במחנה הפרטיזנים. כמה מהם נשארו בכפר סמוך, אבל עדה רצתה להתרחק כמה שיותר מסוביבור. הפרטיזנים עזרו לאישה המוחלשת, שבכך ניצלה. במחנה הכירה את יצחק ליכטמן, לו נישאה לימים. יצחק ועדה עלו לישראל ב-1950. הדמויות שלהם הופיעו בסרט הבריחה מסוביבור משנת 1987. קודם לכן ערך איתם ראיון ריכרד רשקה, התסריטאי של הסרט, והראיון התפרסם בספר בעל אותו השם. עדה ליכטמן הופיעה כעדה במשפט אייכמן ב-28 באפריל 1961. ריכרד רשקה: Flucht aus Sobibor. Bleicher Verlag, Gerlingen 1998. מסת"ב 3-88350-740-7 . ז'יל שלביס: Vernichtungslager Sobibor. Unrast-Verlag, המבורג/מינסטר 2003. מסת"ב 3-89771-814-6 . http://www.theverylongview.com/WATH/testimonies/lichtman.htm
המייל הקסום (סרט, 1988)

המייל הקסום (באנגלית: Miracle Mile) הוא סרט קולנוע אפוקליפטי אמריקאי מ-1988. הסרט מספר אודות מוזיקאי בלוס אנג'לס שמגלה באקראי שמלחמה גרעינית עומדת לפרוץ, ועל ניסיונו להציל את אהובתו בזמן. הסרט קרוי על שם שכונת מירקל מייל שם מתרחש רוב הסרט. הארי, נגן טרומבון בן 30, מגיע ללוס אנג'לס להופעה עם התזמורת שלו באודיטוריום פאן-פסיפיק, ומכיר את ג'ולי במוזיאון בורות הזפת בלה בריאה. הם מתאהבים, מבלים את היום ביחד, וקובעים להפגש שוב בחצות לאחר המשמרת של ג'ולי בבית קפה על שדרת מירקל מייל. הפסקת חשמל במלון של הארי גורמת לכך שהשעון המעורר שלו לא עובד, והוא מגיע אל בית הקפה לפנות בוקר ומגלה שג'ולי כבר עזבה. לאחר שלא ענתה לטלפון ובעודו מחכה שתתקשר אליו בחזרה, הוא עונה לצלצול בטלפון הציבורי: חייל שמשרת בכנף הטילים בבסיס מינוט שבדקוטה הצפונית, שניסה להתקשר אל אביו במספר דומה, מודיע לו שתוך 50 דקות ארצות הברית תפתח במתקפה גרעינית על ברית המועצות. הטלפון נקטע כאשר החייל נתפס ונורה בידיו מפקדיו. הארי, שלא בטוח אם זו מתיחה או אמיתי, מבשר ליתר יושבי בית הקפה את מה ששמע, והם יוצאים אל נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס במטרה לטוס אל אנטארקטיקה לפני שהסובייטים ירו טילים גרעיניים בחזרה. במקביל, אחת מלקוחות בית הקפה, לאנדה – סוכנת מניות בעלת קשרים – מגלה כי פוליטיקאים מוושינגטון בדרכם לחצי הכדור הדרומי, מה שמאשרר את טענתו של הארי, ומארגנת מסוק ממנחת של גורד שחקים במירקל מייל שייקח ציוד ומזון אל נמל התעופה. בדרך אל נמל התעופה, הארי נוטש את הרכב הנוסע ותופס טרמפ עם וילסון – גנב במנוסה – ולאחר היתקלות עם המשטרה שנגמרת בפיצוץ תחנת דלק, הם מגיעים אל ג'ולי. הארי מעיר את ג'ולי ויחד הם אל הולכים אל המנחת בגורד השחקים שם מכרים של לאנדה מארגנים ציוד ואספקה, אולם לא נמצא טייס מסוק. הארי מחפש טייס ברחבי העיר המתעוררת, ולבסוף מוצא אחד במכון כושר ליד. במקביל, השמועה אודות המלחמה הגרעינית נפוצה ברחבי העיר, וכאוס מתחיל להשתולל עם הנץ החמה. לבסוף, הארי וג'ולי מצליחים לחזור אל מנחת המסוקים בגורד השחקים, אולם זה מאוחר מדי: מעט לאחר המראת המסוק, טיל גרעיני פוגע בסביבת לוס אנג'לס ופעימה אלקטרומגנטית גרעינית משביתה את מנועי המסוק שצולל ומתרסק אל בורות הזפת בלה בריאה, שם הארי וג'ולי הכירו ביום שלפני כן. המסוק מוצף ושוקע בבוץ הטובעני, והזוג מוצאים את מותם. אנתוני אדוארדס – הארי וורשלו מייר וינינגהם – ג'ולי פיטרס ג'ון אגאר – איוון פיטרס לו הנקוק – לוסי פיטרס מיקלטי ויליאמסון – וילסון דניס קרוסבי – לאנדה קורט פולר – גרסטד בריאן תומפסון – טייס מסוק הסרט זכה לביקורות טובות ממבקרים שונים ביניהם רוג'ר איברט. מלחמה גרעינית המלחמה הקרה "המייל הקסום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המייל הקסום", באתר נטפליקס "המייל הקסום", באתר AllMovie (באנגלית) "המייל הקסום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המייל הקסום", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המייל הקסום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "המייל הקסום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פאלקסצייטונג

פאלקסצייטונג היה הביטאון הרשמי של הבונד, שיצא לאור ביידיש בוורשה, בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה, בין 25 בנובמבר 1921 ל־22 בספטמבר 1939 ולאחר מכן בין פברואר 1946 לינואר 1949. בין השנים 1923 - 1926 העיתון הופיע תחת השמות די "נייע צייט" (זמנים חדשים), "אונזער צייט" (הזמן שלנו), "אונזער פאלקסצייטונג" (עיתון העם שלנו), "נייע פאלקסצייטונג" (עיתון העם החדש) ולאחר מכן "פאלקסצייטונד" (עיתון העם). העיתון מומן מכספי הבונד בתוספת תרומות שהגיעו באופן לא סדיר מארצות הברית ובמידה מועטה מפרסומות. בשנתו הראשונה, "פאלקסצייטונד" יצא לאור כשבועון ובין השנים 1922 - 1939 כעיתון יומי. בין השנים 1922 - 1925 העיתון הופץ ששה ימים בשבוע. בשנת 1925 הוחלט להוציאו לאור גם בשבת, למרות התנגדותם של החוגים הדתיים. בעיתון היו בין ארבעה לשמונה עמודים ותפוצתו נעה בין 10,000 ל-18,000 עותקים. העיתון שיקף את הדעות האנטי קומוניסטיות והאנטי ציוניות של הבונד וקידם את האידאולוגיה הסוציאליסטית החילונית שלו בקרב הפועלים דוברי היידיש. הוא דיווח על מדיניותה של פולין ועל הדיונים שהתקיימו בהסֵיְים, הבית התחתון של הפרלמנט הפולני, אך גם על נושאים שנגעו ישירות לקהילה היהודית בפולין. ה"פאלקסצייטונג", הקדיש מקום נרחב לסיקור פעילות ציש"א (ביידיש: צענטראַלער יידישער שול-אָרגאַניזאַציע אין דער פוילישער רעפובליק) "ארגון בתי הספר היידים המרכזי ברפובליקה הפולנית" שהבונד נמנה בין מקימיו. בשנת 1936 התפרסמו בו מאמרים שביקרו נחרצות את תוכנית האווקואציה של זאב ז'בוטינסקי. בנוסף לכתבות ולמאמרים בעלי אופי פוליטי ואידאולוגי, העיתון פרסם מוסף לתרבות, מדע וטכנולוגיה ובו כתבות על אירועי תרבות בשפת היידיש וקטעים מיצירותיהם של סופרי יידיש כגון יצחק לייב פרץ, איציק מנגר ושלום אש, שבועון לילדים בשם "קליינע פאלקס צייטונג", בין השנים 1922 - 1926, מוסף לנוער "די נייע יוגנד" (הנוער החדש), בחודשים אפריל – אוגוסט 1922 ומדור מיוחד לנשים "פֿרויען ווינקל" (פינת האישה), בשנת 1930, שסיקר בין היתר את פעילותן של הנשים במסגרת הבונד. הגיליון האחרון של "פאלקסצייטונד" הופיע ב-22 בספטמבר 1939 ימים ספורים לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית וברית המועצות. העיתון "פאלקסצייטונד" חידש את פעילותו בשנת 1946, כאשר יצא לאור פעם בשלושה עד ארבעה שבועות. כתבו בו בין היתר על התחדשות החיים היהודיים בפולין, על המצב בפלשטינה, ופרסמו זיכרונות של שורדי שואה לצד שירה ופרוזה של סופרי יידיש וסופרים אחרים וביניהם יוסף אופטושו, משה קוּלבַּק, מלך ראַוויטש, לב טולסטוי, אפטון ביל סינקליי. העיתון הפסיק להופיע בשנת 1949 לאחר פירוק הבונד בלחץ המפלגה הקומוניסטית הפולנית. עותקים של העיתון שהופיעו בפולין בין השנים 1946 – 1949 נשמרים בספרייה הלאומית של פולין ומהווים בסיס למחקרים רבים על חיי היהודים בפולין בתקופה הזאת. הבונד YIVO | Folks-tsaytung, yivoencyclopedia.org Folkstsaytung Special Issue: Tsisho · YIVO Online Exhibitions, YIVO Online Exhibitions (באנגלית) שמואלרוזנהק, עלמ ערכת החינוך היהודי בפולין בין שתי מלחמות-העולם דניאל בלטמן, הוויכוח בפולין על תוכנית האבקואציה של ז'בוטינסקי YIVO | Bund, yivoencyclopedia.org The American Assocation for Polish-Jewish Studies | Brumberg Bundist Press, www.aapjstudies.org הספריה הלאומית של פולין שמרה על אוצרות תרבות יהודיים [16/04/1978 - נח זבולוני - רנ"ז - מאמרים], באתר ranaz.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.