laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
א-סיידה אל-חורה

א-סיידה אל-חורה (בערבית: السيدة الحرة; 1485 - לאחר 1542; שמה המלא: א-סידה אל-חורה בינת עלי אבן רשיד אל-עלמי, חכימת תטואן) הייתה מלכה בתטואן בין השנים 1515–1542, והייתה גם מלכת פיראטים בתחילת המאה ה-16. היא נחשבת "אחת הנשים החשובות במערב האיסלאמי בעידן המודרני". בהיותה פיראטית, כרתה א-סיידה אל-חורה ברית עם שודד הים הברברי אורוץ' ברברוסה, ושלטה בחלק המערבי של הים התיכון, בעת שהוא שלט בחלק המזרחי. היא הייתה גם המושלת של תטואן באותה תקופה. ב-1515 היא הייתה למחזיקת התואר "אל-חורה" ("החופשייה") הלגיטימית האחרונה בעקבות מות בעלה, שמשל בתטואן. מאוחר יותר, נישאה למלך מרוקו, אחמד אל-וטאסי, אך סירבה לעזוב את תטואן לשם כך, וזו הייתה הפעם היחידה בהיסטוריה של מרוקו שהמלך נישא במקום שאיננו עיר הבירה (דאז), פאס. א-סיידה אל-חורה נולדה ב-1485 (לפי הספירה המוסלמית סביב 890) למשפחה מוסלמית בולטת, בנו רשיד. מקורות המשפחה היו מרוקאים או אנדלוסים. היא נמלטה עם משפחתה למרוקו כאשר פרדיננד ואיזבלה כבשו את ממלכת גרנדה המוסלמית בשנת 1492, בסופו של הרקונקיסטה; הם התיישבו בשפשאוון. לסיידה אל-חורה הייתה ילדות מאושרת ובטוחה, אך הגלות מגרנדה עדיין העיבה על המשפחה. היא הושאה בגיל 16 לגבר בשנות הארבעים לחייו, עלי אל-מנט'רי, חבר של אביה, לו הובטחה בעודנה ילדה. ישנם מקורות לפיהם הייתה נשואה לבנו של אל-מנט'רי, אל-מנט'רי הבן. א-סיידה אל-חורה, שהייתה בעלת אינטליגנציה גבוהה, סייעה לבעלה בעסקיו, וכשהוא נפטר ב-1515, היא הייתה למושלת תטואן. מקורות ספרדיים ופורטוגליים מתארים אותה כ"שותפתנו במשחק הדיפלומטי". לאחר זמן לא רב נישאה שוב, למלך אחמד אל-וטאסי, שנסע עד תטואן להתחתן. הסברה הרווחת היא שא-סיידה אל-חורה תכננה את המהלך הזה כדי להרגיע את תושבי תטואן שהיא תמשיך להיות המושלת שלהם גם לאחר נישואיה. א-סיידה אל-חורה לעולם לא התגברה על ההשפלה שחוותה בכיבוש גרנדה והגלות שבאה בעקבותיה. היא נדרה נדר שתנקום ב"אויב הנוצרי", ופנתה לפיראטיות. היא יצרה קשר עם אורוץ' ברברוסה האלג'יראי, והחלה לפעול בשיתוף עמו. פיראטיות הניבה לה הכנסות מהירות ונזילות, כולל דרך דרישת כופר עבור שבויים, וגם שמשה כמקור לתקווה לחזרה יום אחד לאנדלוסיה. הנוצרים כיבדו אותה כמלכה המחזיקה בכוח רב בשטח הים התיכון, וכל משא ומתן לגבי כופר ושבויים התנהל דרכה. לדוגמה, בספר מלכות האסלאם הנשכחות (The Forgotten Queens of Islam), פטימה מרניסי מזכירה מסמכים ספרדיים היסטוריים מ-1540 לפיהם התנהל משא ומתן "בין הספרדים לסידה אל-חורה", לאחר פשיטה פיראטית על גיברלטר, בו נטלו הפיראטים "שלל רב ואסירים רבים". ישנם היסטוריונים הסבורים כי מידת הקבלה החריגה למדי של א-סיידה אל-חורה כמושלת ומלכה היא תוצאה של "ההיכרות האנדלוסית עם שליטות בספרד, דוגמת איזבלה, מלכת קסטיליה. אחרים מאמינים כי א-סיידה אל-חורה הצליחה כמושלת כי היא הייתה "המנהיגה הבלתי מעורערת של הפיראטים במערב הים התיכון". לאחר ששלטה במשך 30 שנה, חתנה הפיל אותה ב-1542. ניטלו ממנה כל רכושה ומעמדה, ולא ידוע מה עלה אחר כך בגורלה. מדיה וקבצים בנושא א-סיידה אל-חורה בוויקישיתוף רוני אגסי, מנהיגת שודדי ים, אשתו של הסולטאן ומושלת, באתר הארץ, 1 בפברואר 2018 "Extraordinary Muslim women". Mernissi, Fatima (1997). Rodolfo Gil (Benumeya) Grimau. Thomas Kerlin Park, Aomar Boum (January 28, 2006). Mernissi (1997), p. 193 Ann Marie Maxwell. Eugene Sensenig-Dabbous (2003), "Non-Arab Women in the Arab World" (PDF), al-Raida (Beirut University College.
מוריקה מבריקה

מוריקה מבריקה (שם מדעי: Moricandia nitens) הוא מין של צמח ממשפחת המצליבים. תפוצתו העולמית במדבריות מצפון אפריקה ועד דרום-מערב אסיה . בישראל הוא נפוץ בנגב ובערבה. צומח בחורף ותחילת האביב מדצמבר ועד אפריל. גדל בדרך כלל באזור מדברי וצורת חייו היא בן-שיח. הוא גדל בשטח יבש עם קרקע חצצית. בעל גבעול עגול וארבעה עלי כותרת בלבד בצבעים ורוד וסגול. מבנה העלים הוא כך שכל עלה הוא בכל מפרק. גובהו מתנשא לכ-20–55 ס"מ. אורך צינור הכותרת הוא כסנטימטר אחד וקוטר האגן הוא כסנטימטר וחצי או יותר. בפרח ישנם שני צופנים חיצוניים בבסיס הגביע אשר מפרישים כמות גדולה של צוף. הצוף שלו מצטבר במאגר שמור בתחתית הגביע הארוך ור דבורים בעל חדק ארוכה יכול ליהנות מהצוף הנדיר של פרח. הוא אכיל גם על ידי בני אדם וטעמו חרדלי חריף. משתמשים בו בארץ לרפואה העממית במגוון מחלות ותופעות. כדי להקל על כאבי גב ניתן להכין דבק משורשים מבושלים של הצמח. כדי להוריד חום גוף ניתן לשתות חליטת עלית ובנוסף גם לכאבי בטן ונגד שלשול. ניתן להשתמש בחליטת עלים שמרתיחים בשמן זית לריפוי פצעים בנוסף גם לדימומים מהאף או מדימומים פנימיים. בגלל טעמו הוא משמש גם לתיבול בחלב או מוצרי חלב. מדיה וקבצים בנושא מוריקה מבריקה בוויקישיתוף מוריקה מבריקה, באתר NCBI (באנגלית) מוריקה מבריקה, באתר צמח השדה מוריקה מבריקה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה מוריקה מבריקה, באתר Tropicos (באנגלית) מוריקה מבריקה, באתר GBIF (באנגלית) מוריקה מבריקה, באתר The Plant List (באנגלית) מוריקה מבריקה, באתר IPNI (באנגלית)
רובה חבלים

רובה חבלים הוא התקן מכני המשגר חבל ובקצהו אנקול או חץ, מעין צלצל קטן. בגלל הקושי המכני לבנות רובה חבלים פרקטי הוא קיים בעיקר בספרות הבדיונית, בקומיקס ובקולנוע. זהו אחד הפטנטים המזוהים ביותר עם באטמן, ביחד עם הבאטראנג. רובה החבלים של באטמן, שלעיתים מכונה Batclaw או Batline או Grapple Gun, הוא אחד הגאדג'טים החשובים והאופיינים ביותר של שלו: מדובר במשגר היורה חבל מחומר חזק במיוחד ובקצהו אנקול (קרס טיפוס), ובאמצעות כננת באטמן מושך את עצמו למעלה כאשר הקרס נתפס במטרה. עיקר השימוש של באטמן ברובה חבלים הוא לטיפוס מהיר על בניינים גבוהים, גורדי שחקים, גשרים וכדומה, וכן לתנועה מהירה על גגות גות'אם סיטי והתנדנדות מבניין לבניין, והכנה לדאייה. בנוסף, רובה החבלים של באטמן משמש גם ללחימה, כגון תפיסת האויב, תלייתו הפוך אחרי ניטרולו, ופריקת נשק מידיו. עיצובי רובה החבלים השתנו בעיבודים השונים, החל מרובה חבלים דמוי אקדח גדול שניסה להיראות כמה שיותר מציאותי וכלה ברובה חבלים עתידני המעוצב בצורה קומפקטית ביותר אך רחוק מלהיות מעשי בטכנולוגיות של סוף המאה ה-20. ברוב העיבודים אין התייחסות למלאי החבלים של באטמן ולטעינה מחדש של רובה החבלים אחרי השיגור: באטמן מצויד בכמות בלתי מוגבלת של חבלים מסוגים שונים ורובה החבלים שלו תמיד טעון ומוכן לשימוש, ולעיתים אף מתבצע בו שימוש מספר פעמים ברציפות, ללא תהליך נראה לעין של טעינה מחדש. צלצל Grapple Gun באתר "פאנדום" ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת כפוסי

בית הכנסת כפוסי קרוי על שם רבי חיים כפוסי, פוסק הלכה ומגדולי רבני מצרים במאות ה-16 וה-17 שנפטר בשנת 1631. בית הכנסת ממוקם ברחוב "דרב אלנוציר" מס' 3 בשכונת היהודים ("חארת אליהוד") בקהיר. בית הכנסת כפוסי הוא אחד ממבני התפילה העתיקים ביותר שהוקמו בין חומות קהיר העתיקה. לבית הכנסת מבנה ארכיטקטוני ייחודי השונה מזה של בתי כנסת אחרים במזרח התיכון ודומה למבנה של בתי כנסת המצויים בוונציה ובפאדובה שבאיטליה. על גג אולם התפילה המרכזי ניצבת כיפה המזכירה כיפות של כנסיות קופטיות רבות במצרים. אולם התפילה המרכזי בנוי משני מפלסים, כאשר הקומה התחתונה משמשת כעזרת הגברים והקומה העליונה משמשת כעזרת הנשים. ארון הקודש ממוקם בחלקו המזרחי של האולם, ומשני צידיו היו מסודרים שני טורים של ספסלי עץ שעליהם ישבו המתפללים, כמקובל בבתי הכנסת הספרדיים. בקירות בית הכנסת ובכיפה קבועים חלונות מלבניים וחלונות מוארכים שבראשם קשת. ארגונו הפנימי של בית הכנסת כפוסי אף הוא ייחודי ושונה משל בתי כנסת אחרים במצרים. בחלקו האחורי של בית הכנסת מצויות חצרות להקמת סוכה, רחבה לחגיגת אירועים מיוחדים, חדר הגבאי ומגורים עבור שומר. בית הכנסת שופץ בסוף המאה ה-19. יורם מיטל, אתרים יהודיים במצרים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1995, עמ' 57–61
לייב אוליצקי

לייב (אריה) אוֹליצקי (1897 – 1 בספטמבר 1975) היה סופר יידיש, משורר, סופר ילדים ומתרגם יהודי פולני-ישראלי. לייב אוליצקי נולד בעיירה טוריסק שבפולין. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי, אך גם חינוך כללי, והפולנית הייתה לשון שגורה על פיו מילדות. עם סיום לימודיו התמסר להוראה במסגרות בתי הספר היהודיים ביידיש. הוא לימד וניהל מוסדות חינוך בעיירתו בפולין, ובשנת 1938 עבר לוורשה הבירה ומשם בשלהי שנת 1939 לעיר קובל שהייתה אז תחת הכיבוש הסובייטי, שם לימד יידיש בגימנסיה. סיפוריו הראשונים, סיפורים קצרים, נדפסו החל מראשית שנות העשרים, ובהם תיאר את גלגולי העיירה היהודית בעת מלחמת העולם הראשונה. בשנות הוראתו הארוכות במוסדות החינוך היהודיים כתב אוליצקי והוציא לאור ספרי משלים, מקראות וסיפורים לילדים ביידיש. כמתרגם עשה רבות לתרגום הספרות הפולנית ליידיש; ובין היוצרים שתרגם: יוליאן טובים ואדם מיצקביץ'. גם מרוסית תרגם ליידיש, מיצירות פושקין וקרילוב. כשפרצה מלחמת העולם השנייה הוגלה אוליצקי על ידי הסובייטים לבשקיריה, ועבד שם בעבודות כפייה. בשנים 1942–1945 עבד בבית חולים צבאי סובייטי, ואיתו נדד עד ניצחון ברית המועצות על גרמניה הנאצית. בתום המלחמה שב לפולין. ערך את הירחון הספרותי "יידישע שריפטן". בסוף שנת 1959 עלה לישראל עם אשתו ובנו. בארץ השתקע אוליצקי בעיר גבעתיים, והמשיך בפעילותו הספרותית הענפה. הוא פרסם למעלה מארבעים כרכים של סיפורת, תרגומים, משלים ושירי ילדים ביידיש. לעברית תורגמו שלושה מספריו. אוליצקי נפטר ב-1975 בגבעתיים, בגיל 78. הותיר אישה, בן ונכדה. שני אחיו של אוליצקי, ברוך אוליצקי ומתתיהו אוליצקי, היו אף הם משוררי יידיש (אחדים משיריו של ברוך אוליצקי, שנהרג בידי הנאצים, תורגמו לעברית בידי אברהם שלונסקי). ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית. דודיה נפח (תרגמו מיידיש: ד"ב מלכין וחיים פלג), תל אביב: עם עובד, 1968. לבן בצה"ל: שירים ופואמות, תל אביב: ספרית פועלים, 1971. בשולי התנ"ך, תל אביב 1969. רשימת הפרסומים של לייב אוליצקי, בקטלוג הספרייה הלאומית מת הסופר לייב אוליצקי, דבר, 2 בספטמבר 1975 לייב אוליצקי, דף שער בספרייה הלאומית לפי אנציקלופדיה עברית שמו העברי הוא ראובן לייב אוליצקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו. לייב אוליצקי בא להשתקע בארץ, דבר, 19 בנובמבר 1959. ארכיון לייב אוליצקי, בספרייה הלאומית
המועצה הלאומית

"המועצה הלאומית" הוא שמם של בתי מחוקקים אחדים. בנוסף נכללות מילים אלה בשמם של גופים שונים במדינות שונות. האם התכוונתם ל... בתי מחוקקים: המועצה הלאומית (אוסטריה) – הבית התחתון של האספה הפדרלית של אוסטריה, המהווה את הפרלמנט האוסטרי המועצה הלאומית המייעצת (ירדן) – גוף שפעל כרשות המחוקקת של ממלכת ירדן המועצה הלאומית הפלסטינית – הגוף המחוקק של הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) בישראל: המועצה הלאומית להתנדבות בישראל – עמותה שנוסדה על ידי ממשלת ישראל במטרה להפעיל מתנדבים שיעסקו בפעילות התורמת לצמצום פערים בחברה הישראלית המועצה הלאומית לכלכלה – גוף מטה במשרד ראש הממשלה המייעץ לראש הממשלה ולממשלה בנושאים כלכליים ומסייע בגיבוש המדיניות הכלכלית-חברתית של ישראל המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי (המולמו"פ) - גוף ממשלתי ישראלי שמטרתו לספק ייעוץ בלתי-תלוי לממשלת ישראל בנושאי תכנון, תיאום ותקצוב מחקר ופיתוח אזרחי בישראל המועצה הלאומית למניעת תאונות – ארגון העוסק בהדרכה, בהסברה ובהעברת השתלמויות לנהגים כדי לנסות להפחית את מספר תאונות הדרכים המועצה הלאומית לשלום הילד – גוף פרטי ישראלי שמטרתו היא פעילות מקיפה למענם של כל הילדים בישראל, במכלול הנושאים של זכויות הילד במדינות אחרות: המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה (NTSB) - סוכנות חקירות פדרלית בארצות הברית שמתפקידה לחקור תאונות תחבורה אזרחיות המועצה הלאומית של נשים יהודיות (NCJW) - ארגון נשים אמריקאי יהודי שנוסד ב-1893 המועצה הלאומית ללשון המלטית – נועדה לקדם ולתקנן את השפה המלטית בתחום החינוך ובתחומים אחרים, וכן להגן עליה ולפקח על מילים המושאלות אליה משפות אחרות המועצה הלאומית לסווהילי (BAKITA) - הרשות הטנזנית הרשמית האחראית על הפיקוח על שפת הסווהילי בטנזניה המועצה הלאומית של סוריה – גוף פוליטי המורכב ממאות חברים מקבוצות אופוזיציה שונות בסוריה ובראשו יושב בורהאן ע'ליון. המועצה הוקמה מחדש ב-2011, על רקע ההתקוממות בסוריה המועצה הלאומית של הרפובליקה של סין – הגוף האדמיניסטרטיבי הראשי ברפובליקה של סין
פינקוושינג

האם התכוונתם ל... פינקוושינג (Pinkwashing) הוא הלחם של שתי המילים "ורוד" (pink) ו"טיוח" (whitewashing), אשר נועד לסמן שימוש בשיח חברתי כסוג של פעילות שיווקית בשני הקשרים: פינקוושינג (סרטן השד) – תמיכה בחולות סרטן השד על מנת להרוויח הון סימבולי מהייצוג הקשור למחלתן. ורוד הוא צבעו של סרט מוּדעוּת המציין תמיכה במאבק בסרטן השד. פינקוושינג (להט"ב) – האופן בו פוליטיקאים ואנשי שיווק מבקשים לקדם מוצר או אידאולוגיה באמצעות אסטרטגיה הנשענת על הצגתם כידידותיים לקהילת הלהט"ב. כל זאת, בתהליך המבוסס בדרך כלל על קמפיינים חברתיים ועל פעילות פוליטית. גרינווש
ויקטור לוי (כדורגלן)

ויקטור לוי (נולד ב-11 בנובמבר 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. לוי מזוהה יותר מכל עם קבוצת בית"ר ירושלים בה שיחק ברוב הקריירה שלו, והיה שותף לזכייתה הראשונה בגביע המדינה בעונת 1976. לוי גדל בחצור הגלילית, ובשנת 1965 עשה את צעדיו הראשונים בבוגרים בקבוצה הפועל חצור ולאחר מכן עבר להפועל קריית שמונה, שם היה שחקן מפתח בקבוצת הבוגרים ושיחק בעמדה התקפית יותר. בשנת 1971 זומן על ידי מאמן בית"ר ירושלים דאז אריה רדלר למבחנים בעקבותם צורף לקבוצה. לוי השתלב כשחקן הרכב חשוב במערך של בית"ר בשנים 1971–1978 והיה חלק משלישיית "שוקולד-מנטה-מסטיק" שכללה גם את דני נוימן ואורי מלמיליאן. לוי שיחק בעמדת הקשר האחורי והיה בצילם של נוימן ומלימיליאן ששיחקו בעמדות קדמיות והרבו לכבוש שערים בניגוד אליו, שהתמקד יותר בפעולות הגנתיות בקישור האחורי והרבה לחלץ כדורים. בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן הרכב בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה. לאחר חילוקי דעות עם ראובן ריבלין שהיה יו"ר בית"ר באותן שנים לגבי חוזהו, סיים את דרכו בקבוצה בעונת 1977/1978 ועבר להפועל ראשון לציון. לאחר עונה בלבד חזר לבירה ליריבה העירונית הפועל ירושלים שם היה שותף בעליית הליגה של הקבוצה בעונת 1979/1980, לאחריה המשיך עוד שנתיים בקבוצה, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. לאורך רוב שנותיו כשחקן כדורגל היה פקיד בעיריית ירושלים. לאחר הפרישה אימן מספר שנים את קבוצת עירוני בית שמש, ומספר קבוצות נוער. אחיינו של לוי, שלומי מלכה הגיע אף הוא מקבוצת הפועל חצור ושיחק בקבוצת בית"ר ירושלים, כאשר בשנת 1978 הביאו דודו ויקטור לוי לאימון הקבוצה, לאחר שמאמן הקבוצה דוד שויצר התפעל מכישרונו צירף אותו למדי בית"ר ירושלים, שם שיחק עד שנת 1983, לאחר מכן עבר לשחק בקבוצות מכבי רמת עמידר והפועל ירושלים, עד שפרש בתחילת שנות התשעים. בית"ר ירושלים גביע המדינה: 1975/1976 אלוף האלופים: 1975/1976 גביע המדינה 1975/6 באתר האוהדים של בית"ר ירושלים ש. גבאי, עיתון מעריב, מדור ספורט, ויקטור לוי מבקיע צמד לזכות הפועל חצור, 14 בפברואר 1965 רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר – תולדות בית"ר ירושלים, פרק שביעי, ויקטור לוי, עמוד 109, הוצאת Media41LTD
ישועה בסיס

הרב ישועה בסיס (ה'תקל"ג, 1773 – ט' בטבת ה'תר"ך, 1860) היה מגדולי פוסקי ההלכה בתוניס, אב בית הדין ורבה של תוניס במאה התשע עשרה. נולד בעיר תוניס בשנת ה'תקל"ג (1773). למד אצל רבי משה סלום (מחבר הספר "ישמח משה" על מסכת זבחים) ואצל רבי יצחק טייב (בעל "ערך השולחן"). בתחילה כיהן כדיין מן המניין בבית דינו של הרב יצחק טייב. בשנת ה'תר"ז (1847) נפטר הרב יצחק כהן טנוג'י מאנדורה, שהיה הרב הראשי וראב"ד תוניסיה, ורבי ישועה בסיס מונה לכהן תחתיו. בתפקיד זה החזיק שתים עשרה שנה, עד לפטירתו. הרביץ תורה במשך שנים רבות, והעמיד תלמידים חשובים שהיו מגדולי הרבנים בתוניסיה בדורו ובדור שלאחריו. נודע בשל דאגתו לצורכיהם החומריים של התלמידים ותלמידי החכמים שלמדו בישיבתו. נודע בשל עיונו העמוק וחריפותו. שני רבנים אשכנזים, הרב אפרים חיות מהונגריה (בעל "אפי רברבי") והרב אברהם זוסמן מפולין (בעל "ויוסף אברהם") מספרים כי התקשו להבין דבר-תורה, ולא מצאו לזה תשובה הולמת, אף ששאלו על כך את חכמי אשכנז ואיטליה, ובבואם לרבי ישועה בסיס, פירש להם את העניין כלאחר יד. נודע גם כבקי גדול בתורת הקבלה וכמחולל נפלאות. מעשים רבים מיוחסים אליו בקרב יהודי תוניסיה כפועל ישועות וכמבטל גזירות קשות על ידי מופתים שעשה. עשרות סיפורי-פלא סופרו אודותיו, שמהם ניתן לראות, כי ידע לעמוד בפרץ, ולהגן על היהודים מפני מתנכלים ופורעים ערבים. כן נודעה ידידות רבה שהייתה לו עם מלך תוניסיה "הביי". ברחבי תוניסיה נקרא בשם "מורנו הרב" סתם, או "גאון עוזנו". הערצת חכמי דורו אליו הייתה רבה, ושמו יצא בתוניסיה ומחוצה לה. הרב אברהם אנקווה, מרבני מרוקו, כותב עליו: ”מי לנו גדול בדור הזה בכל זה האפריק כחכמי ורבני תונס יע"א, ובפרט מן הפרט מעטרת ראשנו, נר ישראל, עמוד הימני, סבא דמשפטים, אשר שמעו שמוע מסוף העולם ועד סופו, כמוהר"ר ישועה בסיס הי"ו.” מדי שנה נהג לערוך סעודת הודאה לתלמידי חכמים לאחר שחלף חודש טבת אשר על פי הקבלה נפטרים בו צדיקים. נפטר בגיל 87 בט' בטבת ה'תר"כ (1860). רבני דורו המליצו עליו "נפטר בכתר פז", שכן נפטר בשנת "כתר" (תר"כ) בגיל "פז" (87). בשל הערצת בני דורו אליו צמו העם יומיים ברציפות, ביום פטירתו ט' בטבת, ולמחרת בצום עשרה בטבת. הרב אברהם הכהן יצחקי - מחבר ספר "משמרות כהונה". הרב אברהם חג'אג' - ראב"ד תוניסיה ומחבר ספר "זרעו של אברהם" אבני צדק חלק א, חלק ב – חיבור על שולחן ערוך אורח חיים ויורה דעה. יצא לאור מכתב ידו בתוניס תרס"ג על ידי הרב משה שתרוג. מלבד חיבורו זה כתב תשובות ופסקים רבים בהלכה, מהם נדפסו בספרים שונים, ביניהם: בספר "גנזי שלום״ לרב שלום שמעוני (נדפס לראשונה בתוניס, תרע"ו) ובספר "מעשה בית דין" (תוניס, תרנ"ו). יהדות תוניסיה שאול הכהן מיכל שרף, צמידי הזהב: סיפורים מחיי רבי חי טייב ורבי ישועה בסיס מתוניסיה, הוצאת מכון הברמן למחקרי ספרות, ירושלים 1991. הרב מאיר מאזוז, מגדולי ישראל חלק א (בני ברק, תשע"ו) עמ' שע-שצד. רבי ישועה בסיס זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת הרב מאיר מאזוז על הרב ישועה בסיס, בתוך: מבוא לספר משפט כתוב, באתר HebrewBooks הרב אברהם אנקווה, זבחים שלמים, קונטרס יצע לרבים, דף ו, באתר היברובוקס
גריי גוס

גריי גוס (Grey Goose) הוא מותג של וודקה המיוצר בצרפת. וודקת גריי גוס נוצרה בשנות ה-90 של המאה ה-20 בידי איש העסקים האמריקאי סידני פרנק (אנ'), שמכר אותה לחברת המשקאות הרב-לאומית בקרדי בשנת 2004. המאטר דה שיי (Maître de Chai; תרגום חופשי: אדון המרתף, האחראי על ייצור המשקאות האלכוהוליים) של גריי גוס הוא פרנסואה תיבו (אנ'), שפיתח את המתכון המקורי לוודקת גריי גוס, בקוניאק (אנ') שבצרפת. גריי גוס משווקת כוודקת פרימיום וב-2004 הייתה וודקת הפרימיום הנמכרת ביותר בארצות הברית, עם נתוני מכירות של למעלה מ-1.5 מיליון ארגזים באותה שנה. מדיה וקבצים בנושא גריי גוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גריי גוס גיא גיסר‏, אווזים וציירים משוגעים - וואלה אוכל, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2004 גריי גוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ילדי המערות

ילדי המערות היא טרילוגיה מאת א. ת. זונלייטנר שנועדה לילדים ולנוער, וכוללת את הספרים: "ילדי המערות בעמק הנעלם", שיצא לאור ב-1918, "ילדי המערות בבניין הקורות", שיצא שנה לאחר מכן, ו"ילדי המערות בבניין האבנים", שיצא ב-1920. הסיפור מתרחש בתקופת מלחמת שלושים השנים במאה ה-17. אווה ופטר, שני ילדים, חיים בכפר בהרי הדולומיטים עם אח ואחות קשישים. אווה היא נכדתה של הזקנה, הנודעת כמכשפה. בדרך כלל מכבדים אותה בני הכפרים ונעזרים בכישוריה הרפואיים, אך כאשר קורה ומחלת אחד ממטופליה מחמירה, קמים עליה הכפריים ומבקשים את נפשה, והיא נאלצת להימלט מפניהם. באחת המנוסות האלה, כשהיא מוצאת מפלט בעמק הנעלם החבוי בהרים, היא פוגשת את פטר, נער רועים שאמו מתה בדרכי ההרים והוא נשאר לבדו. כאשר בא אחיה להודיעה כי החולה הבריא והיא יכולה לחזור, היא לוקחת איתה את הילד והוא גדל יחד עם אווה, הצעירה ממנו בשנים אחדות. במשך השנים הבאות מצטרף פטר אל הזקנה בשיטוטיה בשדות וביערות ולומד ממנה רבות על עשבי מרפא, צמחי מאכל ופטריות, יחד עם רעיית הצאן שבה עסק עוד קודם. אז באה עליהם שוב הצרה, והפעם זעם הכפריים עז כל כך, שגם הזקן ואווה הקטנה נאלצים לברוח עם הזקנה ועם פטר אל העמק הנעלם. כשהם עוברים בנקיק הצר המוביל אל העמק, מתרחשת מפולת סלעים והזקן נקבר תחת האבנים עם מעט הרכוש שלקחו עמם, ובעיקר האבנים והפתילים להצתת אש וכלי העבודה שהספיק לארוז, שרידי העולם התרבותי של זמנם. הילדים והזקנה מצליחים לעבור בשלום, אך מאמץ הבריחה ומות אחיה קשים מדי לזקנה והיא נפטרת למחרת היום. הילדים נשארים לבדם, ללא כל אמצעי שיעזור להם להתמודד עם חייהם החדשים מלבד תושייתו של פטר, נער הרועים, והידע שצבר במשך השנים. בימים הבאים לומדים הילדים לשרוד ולהתקיים בסביבתם החדשה. הם מוצאים מערה למסתור ומתאימים אותה למגורים, מלקטים גרגרי יער, שורשים ופטריות ובוזזים ביצים מקני ציפורים. במשך הזמן הם מגלים את המקום שם לוקקות עזי ההרים את המלח מעל הסלעים, מצליחים לצוד ולביית עז בר, צדים בעלי חיים למאכל וללבוש, שהם מייצרים מעורותיהם ומפרוותיהם, ובלילה אחד, בשעת סערת ברקים, כאשר עץ ביער ניצת ונשרף, הם מביאים ענף בוער אל המערה וכל חייהם משתנים עם מציאת האש. כך נמשך סיפורם של הילדים, הגדלים והולכים ומקיפים תוך שנים ספורות את התפתחות האדם מאיש המערות אל האדם התרבותי ובעל הידע. הם מציירים ומציינים את הימים על כותלי המערה, בונים כלים מאבן ומעץ וקשתות מגידי חיות, מקשטים את בגדי העור והפרווה שלהם בבלוטים ובנוצות ציפורים ומשפרים את תנאי חייהם, ממערה לצריף קורות ומצריף לבית בנוי באבן. ציורים רבים מלווים את שלושת הספרים וממחישים את מעשה התפתחותם של הילדים משלב לשלב, הן כבני אנוש והן מילדות לבגרות. הטרילוגיה תורגמה לעברית בראשית שנות העשרים על ידי א. פרנק, ויצאה לאור בהוצאת אמנות בפרנקפורט על מיין, במוסקבה ובאודסה. מאז לא חודש התרגום, והעברית אכן מיושנת וקשה לקריאה במושגים של ימינו, לא רק לילדים אלא גם למבוגרים. בסוף כל ספר יש לוח של מילים "שאינן שגורות בלשון, או שאין פירושן מדויק בפי הבריות או שמחודשות לצורך השעה ובאו כהצעה", ותרגומן לגרמנית, רוסית, פולנית, צרפתית ואנגלית. בין אלה מילים, שהיום אנו רגילים בהן ואיננו רואים בהן שום חידוש, כמו תגלית, חמציץ, כוך, נדבך, מלט ועוד, וגם מילים שנשכחו, או שלא נקלטו כלל בשפה, כמו אחילית, אמגוז, חמיטה וגומץ.
נמל התעופה הבין-לאומי של ע'רדקה

נמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה (הורגדה) (בערבית: مطار الغردقة الدولي) שוכן בעיר ע'רדקה (הורגדה) שלחוף הים האדום במצרים, כ-500 קילומטרים מדרום-מזרח לקהיר. זהו נמל התעופה השני בגודלו במצרים מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו. בשנת 2009 עברו בו 6.7 מיליון נוסעים. נמל התעופה משמש כשער ראשי לתיירי חוץ בדרכם לאתרי התיירות המצריים שלחוף הים האדום. הוא משרת עשרות חברות תעופה, מרביתן חברות שכר וחברות טיסה מוזלות, הפועלות בינו לבין יעדים בכל רחבי אירופה ובטורקיה, וכן משרת טיסות פנים-ארציות. בנמל פועלים שני טרמינלים לנוסעים. הטרמינל השני בשטח של 92 אלף מטר רבוע ובו גשרי עלייה למטוסים הוקם במטרה להגדיל את קיבולת הנמל עד ל-13 מיליון נוסעים בשנה, במסגרת מאמצי ממשלת מצרים להגדיל את תנועת התיירות למדינה. הוא נבנה מדרום לטרמינל הישן, ונחנך ב-17 בדצמבר 2014 במעמד נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי. בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים. הנמל משרת גם את חיל האוויר המצרי, ובשטחו נמצאים מוסכים ממוגנים למטוסי קרב. מאז מלחמת ששת הימים, עת הופגז שדה התעופה הצבאי בע'רדקה במבצע מוקד, ועד לשנת 1976 לא היה הנמל בשימוש. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של ע'רדקה שדות תעופה במצרים סגורים מאז מלחמת ששת הימים, דבר, 1 בנובמבר 1976
יעל דאוקר

יעל נעים דאוקֶר (Yael N. Dowker;‏ 1919 – ינואר 2016; נולדה כיעל נעים) הייתה מתמטיקאית אמריקאית ילידת ארץ ישראל שבלטה בעבודתה בתחומי תורת המידה והתורה הארגודית (אנ'). נולדה בתל אביב כיעל נעים. למדה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, שבמרילנד, ארצות הברית. בשנת 1941, בהיותה סטודנטית לתואר שני, פגשה את קליפורד יו דאוקר (אנ'), מתמטיקאי קנדי שעבד שם בתור מדריך. בני הזוג נישאו בשנת 1944. במהלך התקופה שבין 1943 ל-1946 עבדו שניהם במעבדה לקרינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. דאוקר הפכה לתלמידת דוקטורט במכללת רדקליף (בקיימברידג', מסצ'וסטס), תחת הנחייתו של ויטולד הורוויץ' (אנ'). היא פרסמה את התזה שלה ב"מידות אינווריאנטיות ומשפטים ארגודיים" ב-1947, וקיבלה דוקטורט ב-1948. בשנים 1948–1949, היא למדה לפוסט-דוקטורט במכון ללימודים מתקדמים, בפרינסטון, ניו ג'רזי. עליית המקארתיזם הביאה את בני הזוג להגר בשנת 1950 לאנגליה. בשנת 1951 לימדה דאוקר באוניברסיטת מנצ'סטר, ומאוחר יותר המשיכה כפרופסור באימפריאל קולג' בלונדון שם הנחתה בין השאר את ביל פרי. בחלק מעבודותיה פעלה בשיתוף פעולה עם המתמטיקאי ההונגרי פאול ארדש. יחד עם בעלה, דאוקר עזרה לחנך מעל שלושים ילדים מחוננים. Invariant measure and the ergodic theorems, Duke Math. J. 14 (1947), 1051–1061 Finite and σ {\displaystyle \sigma } -finite measures, Annals of Mathematics, volume 54, (1951), pages 595–608 יעל דאוקר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Barrett, Anne (2017). Women At Imperial College; Past, Present And Future. World Scientific. p. 303. ISBN 9781786342645. James, I. M.; Kronheimer, E. H. (31 בינואר 1985). Aspects of Topology: In Memory of Hugh Dowker 1912–1982. Cambridge University Press. pp. 11–12. ISBN 978-0-521-27815-7. {{cite book}}: (עזרה) "Yael Dowker". Mathematics Genealogy Project. נבדק ב-14 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Bulletin of the American Mathematical Society". American Mathematical Society: 100. 1951. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יעל דאוקר".
קרווחל

קרווחל הוא שם משפחה ספרדי הנפוץ בחצי האי האיברי בקרב נוצרים, יהודים ואנוסים כאחד. כיום השם נפוץ גם במדינות דרום אמריקה שהיו קולוניות של האימפריה הספרדית. האם התכוונתם ל... אנטוניו קרבחאל – כדורגלן ומאמן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת השוער. דורין קרווחל – עיתונאית אמריקאית מהניו יורק טיימס, גילתה ב-2009 שהיא צאצאית של אנוסים. דני קרבחאל – כדורגלן ספרדי המשחק בקבוצת ריאל מדריד ובנבחרת ספרד בכדורגל. לואיס קרווחל – היה קונקיסטאדור, מצאצאי האנוסים, המושל הראשון (1579 - 1595) של ממלכת לאון החדשה. פרנסיסקו אנריקס קרווחל – יהודי ממוצא ספרדי, מונה לנשיא ה-45 (והיהודי הראשון) של הרפובליקה הדומיניקנית. פרנסיסקו קרבחאל – עורך דין, נשיא מקסיקו ה-36.