laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל-מעתדד השלישי

אל-מעתדד באללה השלישי (תעתיק מדויק: מעתצ'ד; מילולית: האוזר כוח באל), אבו אל-פתח דאוד בן אל-מתווכל עלא אללה השני (בערבית: المعتضد بالله الثالث, ابو الفتح داود بن المتوكل على الله الثاني) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר תחת חסות ממלוכית בין שנת 1412 ל-1441. אל-מעתדד השלישי היה בנו של הח'ליף אל-מתווכל השני ואחיו של הח'ליף הקודם אל-מסתעין באללה השני. לאחר בחירתו של סיף אל-דין אל-מואייד לסולטנות הודח אחיו ששימש עוצר, מכס הח'ליפות והסולטנות גם יחד. בימי שלטונו משלו סולטאנים רבים: אל-מואייד, א-ט'אהר, א-צאלח, אל-אשרף, וג'קמאק, דבר המעיד יותר מכל על חוסר יציבותה של השושלת הממלוכית הבחרית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים שאול טאוב

הרב חיים שאול טאוב (נולד בי"ג באדר ב' תשי"א, 21 במרץ 1951) הוא האדמו"ר החמישי והנוכחי של חסידות מודז'יץ. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. נולד בתל אביב לרבי ישראל דן ורחל בילה לבית שצדרוביצקי. למד בישיבת פוניבז'. בנשואים ראשונים היה חתנו של רבי אברהם אבא לייפר מפיטסבורג, לאחר גירושיו נשא לאישה את שרה יוטא, בתו של האדמו"ר מאלכסנדר רבי אברהם מנחם דנציגר, ולהם 6 בנים ו-4 בנות. במשך שנים שימש כראש הישיבה הקטנה של חסידות מודז'יץ. בכ' בסיוון תשס"ו, לאחר פטירת אביו, ירש את תפקיד האדמו"רות. דברי תורתו נרשמים על ידי צוות עורכים מדי שבוע, בשם "מאמרי אורייתא" ומופצים בקרב החסידים. הרב טאוב מופיע בפני קהלים מגוונים, בין היתר בישיבות הסדר ואף בפני חברי קיבוץ חילוניים. מאז מינויו לאדמו"רות החל להלחין ניגונים, בפרט לימים הנוראים, כמסורת חסידות מודז'יץ. ניגונו "זכור אהבת קדומים" זכה לפרסום גם מחוץ לחסידות מודז'יץ. הרב טאוב מתגורר בבני ברק בסמוך למרכז החסידות. אחיו הצעיר רבי פנחס משה טאוב, הוכתר לאחר פטירת אביו לאדמו"ר מקוזמיר. ילדיו: שיפרה, אשת הרב שרגא פייבוש זלמנוב - האדמו"ר מאופלע מלכה, אשת הרב יוסף שיף - ר"מ בישיבת מודז'יץ, בן רבי אלימלך שיף מליז'ענסק הרב אהרן יהודה משה - רב חסידי מודז'יץ, גר בבית שמש, וראש כולל עטרת שלמה בבני ברק. חתן רבי חיים אברהם מבוסטון בית שמש. הרב בצלאל יאיר - חתן הרב אשר יעקב קופלוביץ. הרב יחזקאל - משפיע חסידי, מנהל חצר עצמאית. מתגורר בירושלים, ולו קהילות בירושלים, בני ברק, וביתר עילית, ישיבה קטנה "כתר התורה" וישיבה גדולה "דברי ישראל" בביתר עילית. חתן הרב יצחק פינטר מביקאווסק. הרב שמואל אליהו - חתן הרב אליהו שטרן, רב קהילה ברחובות ובנו של הרב מאיר שטרן רב המושב מירון. הרב דוד דב - רב חסידי מודז'יץ בביתר עילית, ומשגיח בישיבת נחלת דן של החסידות. חתן רבי גדליה משה גולדמן מזווהיל. רבקה זלטא, אשת הרב יוסף דוד רוזנבוים - בן רבי אליעזר זאב רוזנבוים מנדבורנה הרב שלמה צבי הירש - חתן האדמו"ר רבי יצחק יעקב בידרמן מלעלוב בירושלים נחמה חיה, אשת הרב יחיאל יהושע הגר - בן רבי יעקב הגר מסרט ויז'ניץ מדיה וקבצים בנושא חיים שאול טאוב בוויקישיתוף מידע על חיים שאול טאוב בקטלוג הספרייה הלאומית דוד קורן, טיש ב...קיבוץ כינרת, באתר בחדרי חרדים, ‏23.03.2010 ליבי, בביצוע שלמה כהן, סרטון באתר יוטיוב אברמי פרלשטיין ודוד לוסטיג, פרופיל מרתק של מנהיגי העתיד בעולם החסידות, באתר בחדרי חרדים, 22 בספטמבר 2013 האד' ממודזיץ אויפגענימען בנו הרה"צ רבי דוד דוב טויב אלס רב דחסידי מודזיץ אין ביתר באתר בחצרות הקודש (ביידיש) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מסתכפי השלישי

אל-מסתכפי באללה השלישי (מילולית: המבקש את צרכיו מן האל), אבו אל-רביע סלימאן בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: المستكفي بالله الثالث, ابو الربيع سليمان بن المتوكل على الله), היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין 1441 ו-1450. בימיו משל הסולטאן הממלוכי סיף אל-דין אל-ט'אהר ג'קמאק. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-קאא'ם השני

אל-קאא'ם באמר אללה השני (מילולית: המחייה במצוות האל), אבו אל-בקאא חמזה בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: القائم بامر الله, ابو البقاء حمزة بن المتوكل على الله الثاني) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1450 ל-1455. הוא ירש את אחיו אל-מסתכפי באללה השלישי וכיהן בזמנם של הסולטאנים הממלוכיים ג'קמאק ואל-מנצור פח'ר אל-דין עת'מאן. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדי מק'גולדריק

אדוארד ג'ון פול "אדי" מק'גולדריק (אנגלית: Edward John Paul "Eddie" McGoldrick; נולד ב-30 באפריל 1965 באיזלינגטון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הקשר. מק'גולדריק החל את הקריירה שלו במועדון קטרינג טאון שמחוץ לליגה, ובעקבות מעבר לנניטון בורו ביסס את מעמדו כשחקן בתחילת שנות ה-80. לאחר מכן עבר לשחק בשורות נורת'המפטון טאון מהפוטבול ליג תמורת 10,000 לירות שטרלינג, וזכה עמה באליפות הליגה הרביעית ב-1987. לאחר מכן עבר לקריסטל פאלאס, שם זכה לפרסום לאחר שהשתתף ב-147 משחקים והבקיע 11 שערים; הוא זכור בהיסטוריה של המועדון לאחר שבישל שער לאיאן רייט בניצחון 4 - 3 על בלקברן רוברס, בסיכום שני משחקי גמר פלייאוף העלייה לליגה הראשונה. הוא זכה עם פאלאס בגביע פול ממברס בעונת 1990/1991, לאחר שהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה. הוא החמיץ את הפסד הקבוצה בגמר גביע ה-FA של 1990. ב-1992, בעודו משחק בפאלאס, ערך את הופעתו היחידה בנבחרת אירלנד ב' ואת הופעתו הראשונה מתוך 15 משחקים במדי נבחרת אירלנד. לאחר שקריסטל פאלאס ירדה מהפרמייר ליג ב-1993 הוא עבר לארסנל תמורת מיליון לירות שטרלינג, ושיתף פעולה פעם נוספת עם רייט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מגן הצדקה מול מנצ'סטר יונייטד ב-7 באוגוסט 1993. הוא לא זכה להצלחה רבה בארסנל, ולאחר 38 משחקים בעונת 1993/1994, כולל הופעה במחליף בניצחון על פארמה בגמר גביע המחזיקות, הוא איבד את מקומו בהרכב, ובעונת 1995/1996 השתתף במשחק אחד בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-57 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד. כששיחק בארסנל הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו את יכולת המשחק שלו, בנוסף למחלת הסכיאטיקה שגרמה לו כאבים וממנה סבל עד סוף הקריירה. מק'גולדריק עזב את ארסנל למנצ'סטר סיטי ב-1996. בתקופה הראשונה הוא היה מושאל מארסנל, וחתם על חוזה קבוע ב-18 באוקטובר 1996 תמורת די העברה בסך 300,000 לירות שטרלינג. הוא הצטרף למועדון שהיה באותה עת בתקופה של חילופי מאמנים רבים. החתמתו כשחקן מושאל בוצעה על ידי עוזר המאמן אסא הארטפורד (שהחליף את אלן בול), החתמתו על חוזה קבוע הייתה בתקופת 32 הימים של סטיב קופל, ועד לסוף העונה הוא שיחק תחת שני מאמנים נוספים. הוא שיחק בסיטי במשך שתי עונות, אך בעונתו האחרונה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובתקופת השאלתו לסטוקפורט קאונטי ערך את הופעתו היחידה ב-1998. הוא פרש מכדורגל מקצועני ב-1999, ולאחר מכן אימן את המועדונים החובבניים קורבי טאון ובאשלי. לפני שהתמנה למאמן-שחקן בקורבי טאון הוא כיהן כמנהל מסחרי. בשנת 2008 מונה למאמן הקבוצה עד גיל 14 של נורת'המפטון טאון, וב-2009 קודם למשרת מאמן קבוצת הנוער של המועדון. Tony Matthews, Who's Who of Arsenal (Page 199), 2007. (ISBN 1-84596-232-X) אדי מק'גולדריק, באתר Transfermarkt אדי מק'גולדריק, באתר BDFutbol אדי מק'גולדריק, באתר WorldFootball.net אדי מק'גולדריק, באתר National Football Teams אדי מק'גולדריק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל באתר הרשמי של קריסטל פאלאס
אל-מסתנג'ד השני

אל-מסתנג'ד באללה השני (מילולית: המבקש עזרה מן האל), אבו אל-מחאסן יוסף בן אל-מתוכל עלא אללה השני (בערבית: المستنجد بالله الثاني, ابو المحاسن يوسف بن المتوكل على الله الثاني) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת הממלוכים לאחר מות אחיו אל-קאאם באמר אללה השני בין השנים 1455 ו-1479. בימיו מלכו הסולטאנים אל-מנצור פח'ר אל-דין עת'מאן, אל-אשרף אינאל, אל-מואייד אחמד, ח'ושקאדאם, בילבאי, תימורבוע'א, וקאית באי. ימי ח'ליפותו מתאפיינים בדעיכה ההדרגתית של הכוח הממלוכי באזור והתעצמותם של העות'מאנים העולים במקומם. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מתוכל השלישי

אל-מֻתַוַכִּל עלא אללה השלישי (בערבית: المتوكل على الله الثالث, ابو العز عبد العزيز بن المستعين بالله - אבו אל-עִז עבד אל-עזיז בן אל-מסתעין באללה, מילולית: המסתמך על האל) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין 1479 ו-1498. בניגוד לקודמיו בתפקיד, הוא לא היה הבן של אל-מתווכל השני אלא נכדו. בימיו שלטו הסולטאנים קאית באי ואל-נאצר מחמד. תקופת כהונתו הייתה תקופת השקט האחרונה שעברה על הח'ליפות העבאסית, וימיהם של שני הח'ליפים האחרונים עמדו בסימן נפילתה של האימפריה הממלוכית בידי העות'מאנים, שעלו לגדולה ככוח הדומיננטי החדש במזרח התיכון. בשנת 1517 הקיץ הקץ על הח'ליפות בת שבע מאות וחמישים השנים. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב

מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב (ברוסית: Михаил Илларионович Воронцов; ‏12 ביולי 1714 - 15 בפברואר 1767) מדינאי רוסי בתקופת יליזבטה, קיסרית רוסיה, קנצלר החל משנת 1758 ועד 1763. וורונצוב נולד במשפחת אצילים וכבר בגיל 14 החל לשרת בסביבת הנסיכה יליזבטה. ביחד עם פיוטר שובלוב ליווה את הנסיכה בערב ההפיכה השלטונית. בהמשך היה בין מבצעי המעצר של אנה לאופולדובנה ומשפחתה. על פעילותו בזמן ההפיכה השלטונית קודם בדרגות וקיבל אחוזות לבעלותו. בינואר 1742 התחתן עם בת דודה של הקיסרית. בשנת 1744 קודם לדרגת סגן-קנצלר וקיבל תואר רוזן. בשנת 1748 נחשד בקשירת קשר נגד השלטון אך הצליח לצאת מכך. בשנת 1758 קודם לתפקיד קנצלר. המשיך מדיניות חוץ של קודמו בתפקיד. מיכאיל וורנצוב היה קשור לפיוטר השלישי וניסה להגן עליו לאחר שיקטרינה הגדולה הגיעה לשלטון. הוא סירב להישבע אמונים לקיסרית החדשה והסכים לכך רק לאחר מותו של פיוטר השלישי. למרות זאת הוא המשיך בתפקיד הקנצלר והיה אחראי על מדיניות חוץ של המדינה. אומנם יחסים מתוחים עם מקורבי יקטרינה הגדולה ובמיוחד עם ניקיטה פנין אילצו אותו לעזוב את השרות בשנת 1763. הוא נפטר במוסקבה בשנת 1767. רוב ההיסטוריונים רואים בו מדינאי ללא כישורים מיוחדים וללא יוזמות גדולות, וכמעט כולם מסכימים שהוא היה בן אדם ישר והומני. במשך תקופה ארוכה היה חבר ופטרון של מיכאיל לומונוסוב. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב בוויקישיתוף מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס יציב

פרס יציב לספרות הילדים, על שם עורכו הראשון של "דבר לילדים", יצחק יציב (1890–1947), נוסד בידי כתב העת "דבר לילדים" ובידי הקרן להנצחת מרי ויצחק יציב, למטרת עידוד סופרים מתחילים וצעירים עד גיל 30. הפרס חולק לראשונה ב-2 בפברואר 1954, על שיר וסיפור שפורסמו ב"דבר לילדים" בשנת תשי"ג. החל משנת 1962 הורחבה יריעת הגיל לקבלת הפרס, והוסר התנאי של עד גיל 30. ב-1965 הוחלט על שינוי בשיטת הקביעה של הפרס, והוסכם שהפרס יינתן לסיפור שטרם ראה אור מחיי הארץ לסופר שגילו אינו עולה על ארבעים, ושסיפורו יימסר בעילום שם בלבד, וכי הפרס יכלול התחייבות לפרסם את הסיפור ב"דבר לילדים". על זוכי הפרס בעבר נאסר להשתתף שנית. לאחר פטירת מרי יציב, אלמנתו של יצחק יציב, נקבע הפרס לזכר שניהם: "הפרס על שם מרי ויצחק יציב". אפרים תלמי, "פרסים בספרותנו לילדים", ספרות לילדים ונוער, חוברת ב', חשוון תשל"ה. הוכרז על פרס יציב, דבר, 17 באוקטובר 1977 "פרס יציב" לאריה רוז'אנסקי, דבר, 22 באפריל 1977. פרס-יציב לסופרים צעירים, דבר, 3 בפברואר 1954. פרס יציב לסופרים צעירים, דבר, 9 בפברואר 1955. "פרס יציב" הוענק לגורית אכסלרד, דבר, 9 בפברואר 1956; מבית: פרס יציב לגורית אכסלרד, דבר, 17 בפברואר 1956. "פרס יציב" הוענק לציירת תרצה, דבר, 6 בפברואר 1957. 'פרס יציב' של 'דבר לילדים' הוענק למשורר ר. ספורטה, דבר, 26 בפברואר 1958. "פרס יציב" לדבורה מוסינזון, דבר, 8 בפברואר 1959. "פרס יציב" ניתן ליפה קרינקין ולדוד אגמון, דבר, 16 במרץ 1960. "פרס יציב" – למטעמה קשתי; פרס-עידוד לסופרת-העולה רומנה אנקר, דבר, 16 במרץ 1961. "פרס יציב" – ללוין קיפניס, דבר, 7 בפברואר 1962. שמעון פינס, יפרח חביב מבית-קשת חתן "פרס יציב" תשכ"ב, דבר, 27 בפברואר 1963. "פרס יציב" – לנחום גוטמן, דבר, 26 בפברואר 1964. פרס יציב יוענק ליהואש ביבר, דבר, 26 בינואר 1965; פרס יציב ליהואש ביבר, דבר, 3 בפברואר 1965; שולמית עמיר, חתן הפרס הוא חניך קיבוץ, דבר, 3 בפברואר 1965. "פרס יציב" הוענק לסופרת גילי יעקובסון, דבר, 16 בפברואר 1966; מרי יציב, גילי יעקבסון כלת פרס-יציב, דבר, 18 בפברואר 1966. "פרס יציב" – לצביה בן-שלום, דבר, 26 בינואר 1967; "פרס יציב" תשכ"ז הוענק לצביה בן-שלום, דבר, 1 בפברואר 1967. "פרס יציב" ליוסי גמזו, דבר, 28 בפברואר 1968. "פרס יציב" ליגאל דרוקר, דבר, 26 בפברואר 1969. "פרס יציב" – לעמוס לווין, דבר, 4 בפברואר 1970. "פרס יציב" הוענק ליגאל דרוקר, דבר, 24 בפברואר 1971; "פרס יציב" ליגאל דרוקר, דבר, 26 בפברואר 1969. נעמי וישניצר כלת "פרס יציב", דבר, 23 בפברואר 1972; אמא וישניצר בעקבות הבנים, דבר, טור 2, 27 בפברואר 1972. "פרס יציב" לנורית שחם, דבר, 4 ביולי 1973; יגאל יששכרוב, פרס יציב לספרות ילדים – לנורית שחם, דבר, 9 ביולי 1973. "פרס יציב" הוענק למ. בן-שאול ומ. חביב, דבר, 14 באפריל 1975. "פרס יציב" תשל"ה – הוענק לישראל ויסלר, דבר, 2 באפריל 1976. פרס יציב לאפרים תלמי ולנורית זרחי, דבר, 10 במרץ 1978. "פרס יציב" לצביה גולן, דבר, 29 ביוני 1979.
קזימיר פייר פרייה

קָזִימִיר פְּיֵיר פֵּרְיֵיה (בצרפתית: Casimir Pierre Perier;‏ 11 באוקטובר 1777 – 16 במאי 1832) היה מדינאי צרפתי. פרייה נולד בגרנובל בפרובינציה של דופינה בצרפת כבנו הרביעי של הבנקאי והתעשיין קלוד פרייה (1742–1801). משפחתו עברה להתגורר בפריז ב-1794, אחרי מפלת רובספייר. ב-1798 הצטרף לצבא הצרפתי באיטליה, אך ב-1801, אחרי מות אביו, עזב את הצבא והקים בנק בפריז יחד עם אחיו. ב-1817 פרסם מאמר שבו הביע את התנגדותו להגדלת תשלומי פיצויי המלחמה למדינות שלחמו נגד צרפת בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. באותה שנה נבחר לבית הנבחרים הצרפתי, תפס את מקומו בשורות האופוזיציה המתונה ונשא את נאומו הראשון בזכות חופש העיתונות. הוא נבחר שוב ב-1822 ו-ב-1824 מטעם פריז וב-1827 מטעם העיר טרואה, שאותה ייצג בבית הנבחרים עד מותו. למרות דברי ביקורתו, הוא היה מתומכי הרסטורציה של בית בורבון והתבדל מחוגי הרפובליקנים שהביאו לבסוף למהפכת יולי 1830. מרטיניאק, ששימש כראש ממשלתו של שארל העשירי, מלך צרפת, נקט בצעדים להסרת הצנזורה על העיתונות, ופרייה שתמך במדיניותו היה אחד המועמדים למשרת נשיא בית הנבחרים. אולם, ראש הממשלה החדש, הנסיך דה פוליניאק היה בעל השקפות מלוכניות, ופרייה היה אחד מ-221 הצירים שהצביעו נגד ממשלתו של המלך. לאחר מהפכת יולי 1830, שגרמה להדחתו של שארל העשירי, השלים פרייה עם שלטונו של המלך החדש לואי פיליפ, ששלט בשיטת מונרכיה חוקתית. הוא נבחר לנשיא בית הנבחרים וכיהן בממשלה כשר בלי תיק. פריז הייתה שרויה במצב של חוסר יציבות וההמון דרש לגזור עונש מוות על השרים שכיהנו בממשלתו של שארל העשירי - מה שגרם להתפטרות ראש הממשלה ז'אק לאפיט. ב-13 במרץ 1831 התמנה פרייה לראש הממשלה. הוא פעל בנחישות והצליח להשיב את הסדר על כנו. בתחום מדיניות החוץ פעל פרייה להגנה על ריבונותה של בלגיה בצורת חיל משלוח צרפתי נגד הולנד (אוגוסט 1831) ושמר על השפעתה של צרפת באיטליה באמצעות כיבוש אנקונה (23 בפברואר 1832). באביב 1832 פרצה בפריז מגפת כולרה. פרייה, שערך ביקור בבית חולים, נדבק במגפה ומת שישה ימים לאחר מכן. בנו, אוגוסט קזימיר-פרייה (1811–1876) כיהן כשר הפנים בממשלתו של נשיא הרפובליקה הצרפתית השלישית אדולף תייר, ונכדו ז'אן קזימיר-פרייה (1847–1907) שימש כנשיא רפובליקה זו (1894–1895). מדיה וקבצים בנושא קזימיר פייר פרייה בוויקישיתוף קזימיר פייר פרייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קזימיר פייר פרייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אוניברסיטת אל-מוסתנסריה

אוניברסיטת אל-מוסתנסריה (בערבית المدرسة المستنصرية; בתעתיק מדויק: אלמדרסה אלמסתנצריה) בבגדאד היא אחת האוניברסיטאות האסלאמיות הקדומות בעולם. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1233 כמדרסה ללימודי דת, בידי הח'ליף העבאסי אל-מסתנצר באללה. הקמת האוניברסיטה שיקפה את הפריחה התרבותית בבגדאד של המחצית הראשונה של המאה ה-12, עם היחלשות כוחם של הסולטאנים הסלג'וקים שכבשו את העיר. לאוניברסיטה הגיעו תלמידים מצטיינים מרחבי העולם האסלאמי: מאל-אנדלוס וממצרים, מפרס ומסוריה. תוכנית הלימודים כללה שיעורים בספרות, בלשנות, קוראן וסונה, לצד ביולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה, ורוקחות ורפואה, והלימודים נמשכו כעשר שנים. לרשות התלמידים עמדה ספרייה מהגדולות בעולם באותה העת ובה כ-80 אלף כרכים. בשנת 1258 נכבשה בגדאד בידי המונגולים, אך האוניברסיטה שרדה את ההרס, והיא הבניין הקדום ביותר שעומד בבגדאד כיום. לאחר הפסקה זמנית, חודשה פעילותה של האוניברסיטה עד לחורבנה של בגדאד פעמיים בידי טימור לנג בשנת 1392 ובשנית בשנת 1400. רבים ממלומדי העיר הוגלו לסמרקאנד ואחרים נמלטו למצרים ולסוריה. האוניברסיטה נסגרה, ונפתחה רק לזמן קצר בין השנים 1589-1638. במבנה האוניברסיטה נפתחה באותה עת מדרסה חדשה בשם "אל-אצאפיה", אשר במקור היוותה את אחת הפקולטות שלה. בשנת 1826 נפתחה אל-מוסתנסריה מחדש בידי דאוד פאשה, המושל העות'מאני של העיר. לאחר מתן העצמאות לעיראק בשנות ה-30 של המאה העשרים יוסדה מחדש כאוניברסיטה החשובה בעיראק. בשנים 1940, 1960 ו-1973 עבר המבנה שיקום משמעותי שהחזיר לו מעט מהדרו בימי קדם. באוניברסיטה פקולטות לרפואה, משפטים, ניהול וכלכלה, חינוך, מדעים, חינוך גופני, הנדסה, רוקחות, מדעי המדינה, הוראה ורפואת שיניים. האוניברסיטה ממוקמת במרכז בגדאד העתיקה, בקרבת שוק הסראי, רחוב אל-מתנבי, הארמון העבאסי ורחוב הח'ליף. הבניין מעוצב בסגנון הפרסי, וכולל ארבעה איוואנים ציריים הבנויים מסביב לחצר מרכזית. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת אל-מוסתנסריה בוויקישיתוף אתר אוניברסיטת אל-מוסתנציריה, האתר הרשמי של אוניברסיטת אל-מוסתנציריה.
רקם

האם התכוונתם ל... רכב קרבי משוריין (רק"ם) רקם, אחד מחמשת מלכי מדין בתנ"ך (במדבר לא, ח) רקם (עיר) – עיר קדומה בקצה ארץ ישראל יואל רקם – מלחין ונגן אקורדיון ישראלי
עומארו יאר אדואה

אלחאג' עומארו מוסא יאר אדואה (Alhaj Umaru Musa Yar'Adua, ‏ 9 ביולי 1951 - 5 במאי 2010) היה נשיא ניגריה בין 21 באפריל 2007 ועד מותו ב-5 במאי 2010. היה חבר במפלגה הדמוקרטית של העם (People’s Democratic Party). בין השנים 1999–2007 כיהן כמושל מדינת קאצינה. היה כימאי בהכשרתו. עומרו יאר אדואה נולד בעיר קאצינה בצפון ניגריה במשפחה אריסטוקרטית מהשבט פולבה (פולאני). אביו, שהיה שר בימי הרפובליקה הראשונה זכה לתואר המלכותי של "מותוואלי" (אחראי על האוצר) בקאצינה ובנו עומרו ירש תואר זה. לאחר לימודים במכללות בקֶפי ו"בארווה" למד הוראה וכימיה באוניברסיטת אחמדו בלו בזריה – סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני בכימיה אנליטית בשנת 1978. עבד כמרצה במכללה בזריה ומשנת 1993 מילא תפקידים בכירים במספר חברות ובנקים פרטיים. בעת הרפובליקה השנייה (1979–1983) היה חבר במפלגה "מפלגת הישועה" שנחשבה שמאלית. בזמן תוכנית המעבר של הנשיא איברהים בבנגידה נמנה עם מייסדי חזית העמים שבהנהגת אחיו, הגנרל מוסא יאר אדואה. חזית זאת התמזגה והיוותה מאוחר יותר חלק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עומארו יאר אדואה היה חבר באספה החוקתית בשנת 1988. ב-1991 ניסה לראשונה להיבחר כמושל של מדינת קאצינה אך הובס על ידי סעידו ברדה (הקונבנציה הלאומית רפובליקנית), מועמד שנתמך על ידי הנשיא בבנגידה. בשנת 1999 נבחר כמושל של מדינת קאצינה ונבחר מחדש בשנת 2003. היה למושל הראשון שהצהיר על נכסיו. בשנת 2000 בעת כהונתו כמושל, לפי דוגמת מדינת זמפרה, גם מדינת קאצינה אימצה את חוקי המשפט האיסלמי שריעה. בשנת 2002, אשה מקאצינה, אמינה לוואל, נשפטה על ידי בית הדין השרעי בעיר באקורי, לעונש סקילה באשמת ניאוף. האירוע עורר תשומת לב רבה בתקשורת העולמית. פסק הדין אושר על ידי בית דין בפונטואה, אך בוטל כעבור שנה אחרי ערעור. את מערכת הבחירות לנשיאות ניהל יאר אדואה תחת סיסמת המאבק בשחיתות. נהנה מתמיכת הנשיא היוצא אולוסגון אובסנג'ו ותוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. הועלו טענות לזיופים על ידי פקחים בינלאומיים. עם זאת, ליאר אדואה עצמו לא יוחסה בדעת הקהל אחריות רבה בנוגע לכך. לפי התוצאות הרשמיות זכה יאר אדואה ב-31% מהקולות בעוד שהמועמד השני בפחות מ-10%. אחיו הבכור, הגנרל שייחו מוסא יאר אדואה שימש בזמנו כסגנו של הגנרל אובסנג'ו בשנים 1976 - 1979 כשזה כיהן כראש הממשל הצבאי בניגריה. מאוחר יותר, בזמן השלטון של הגנרל סאני אבאצ'ה, שייחו מוסא יאר אדואה נעצר ונשלח למאסר בשנת 1995 יחד עם נציגי אופוזיציה אחרים. הוא נפטר בכלא בשנת 1997. ידוע כחולה בתסמונת צ'רג-שטראוס, סוג של דלקת כלי דם שהתלוותה בפגיעה בכליות, בנובמבר 2009 הנשיא עומארו יאר אדואה חלה ככל הנראה בפריקרדיטיס ואושפז בבית חולים במחלקה קרדיולוגית בערב הסעודית. היעדרותו מהארץ גרמה למשבר פוליטי עם עלייה בהפרעות סדר על רקע סכסוכים בינדתיים. בתקריות האלימות נהרגו כמה מאות אנשים וכ-20,000 נאלצו לעזוב את בתיהם. ב-9 בפברואר 2010 הסמיך הפרלמנט את סגן הנשיא גודלאק ג'ונתן (בן לשבט איג'ו מדרום המדינה הנוצרי) עם סמכויות של ראש המדינה בעת היעדרותו המתמשכת של הנשיא. הנשיא עומארו יאר אודואה היה נשוי בעבר לשתי נשים ונולדו לו 9 ילדים, לרבות שניים מנישואיו השניים. ב-24 בפברואר 2010 חזר יאר אדואה לאבוג'ה. מאז ועד יום מותו לא נראה יותר בפומבי. ב-5 במאי 2010 נפטר בגיל 58 בבית הנשיא אסו רוק שבאבוג'ה, בעקבות מחלתו הממושכת. הלווייה התקיימה לפי חוקי האסלאם במקום לידתו, קצינה. מדיה וקבצים בנושא עומארו יאר אדואה בוויקישיתוף עומארו יאר אדואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברתולומאו רסטרלי

פרנצ'סקו ברתולומאו רסטרלי (ברוסית: Варфоломей Варфоломеевич Растрелли; ‏1700 – 29 באפריל 1771), אדריכל רוסי ממוצא איטלקי, בין האדריכלים הבולטים בסגנון הבארוק ברוסיה של המחצית של המאה ה-18. רסטרלי הגיע לרוסיה בשנת 1716 עם אביו, גם הוא אדריכל. בתקופה בין 1725-1730 למד אדריכלות באירופה, כנראה באיטליה. החל משנת 1730 ועד ל-1763 היה האדריכל המקורב לקיסריות ששלטו באותה תקופה. בתקופה זו בנה מספר ארמונות למשפחת רומנוב ולמקורביה. עם עלייתה לשלטון של יקטרינה הגדולה, שהעדיפה את הסגנון הקלסי באדריכלות, הוא התרחק מהפרויקטים הגדולים ועבר לקורלנד במטרה לסיים את עיצוב הארמונות שבנה שם. ארכיון של האדריכל נרכש על ידי אציל פולני והחל משנת 1932 נמצא בהספרייה הלאומית של פולין. מבנים שבנה ונשמרו עד היום: מדיה וקבצים בנושא ברתולומאו רסטרלי בוויקישיתוף ברתולומאו רסטרלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביוגרפיה מפורטת (באיטלקית) ביוגפריה (ברוסית) Bartolomeo Francesco Rastrelli | Baroque Architect & Designer | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-05-01 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השריר כופף האצבעות השטחי

השריר כופף האצבעות השטחי (TA: Musculus flexor digitorum superficialis) הוא שריר במדור הקדמי של האמה. השריר פועל לכיפופן של ארבע אצבעות כף היד (ללא האגודל) ולכיפוף של שורש כף היד. לשריר כופף האצבעות השטחי שני ראשים. תחילת ראשו התיכון (ראש זרועי-גומדי, Caput humeroulnare musclus flexoris digitorum superficialis) באזור המרפק: בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע, ברצועה העקיפה הגומדית ובזיז הווי של עצם הגומד. תחילת ראשו הצידי (ראש חישורי, Caput radiale musclusflexoris digitorum superficialis) במחצית המקורבת של פני עצם החישור. בין שני ראשי השריר, חולפים עצב הגומד ועצב התווך. השריר מהווה מחיצה או שכבת ביניים בין השרירים השטחיים של האמה לשרירים העמוקים של האמה. בחלקו המרוחק מתפצל השריר לארבעה גידים שנכנסים לכף היד דרך מנהרת שורש כף היד יחד עם גידי השריר כופף האצבעות העמוק ונאחזים בגופי הגלילים האמצעיים של האצבעות. קצות הגידים של השריר מפוצלים לצורת V ששני ראשיו מחוברים משני צידי כל גליל אמצעי. דרך המרווח שבצורת ה- V עוברים הגידים העמוקים יותר של השריר כופף האצבעות העמוק ונמשכים עד לגלילים המרוחקים. הפעולה העיקרית של השריר כופף האצבעות השטחי היא כיפוף של המפרק שבין הגלילים המקורב, והוא מסייע בפעולות כיפוף של כל המפרקים מעליהם הוא עובר, המפרק שבין עצמות המסרק לגלילים ומפרק שורש כף היד. השריר כופף האצבעות השטחי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (C7, C8, T1) דרך עצב התווך. מדיה וקבצים בנושא השריר כופף האצבעות השטחי בוויקישיתוף
השריר הכפן המרובע

השריר הַכַּפָּן הַמְרֻבָּע (TA: Musculus pronator quadratus) הוא אחד משרירי האמה העמוקים. השריר הוא המניע העיקרי של האמה בסיבוב כף היד כלפי מטה, מסייע לו בפעולה זו השריר הכפן העגול. מיקומו העמוק צמוד לחלקן המרוחק של עצמות האמה, מאפשר לו לייצב אותן זו מול זו. לשריר הכפן המרובע ארבע פינות וארבעה צדדים המקנים לו צורה מרובעת. תחילתו בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם הגומד והוא נאחז בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם החישור. השריר הכפן המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך העצב הבין גרמי הקדמי, ענף של עצב התווך. מדיה וקבצים בנושא השריר הכפן המרובע בוויקישיתוף