laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ההאופטמן מקפניק

ההאופטמן מקפניק (גרמנית: Hauptmann von Köpenick) הוא סיפור שוד מפורסם שקרה בעיר קפניק בגרמניה בשנת 1906. עובד גם למחזה ולשני סרטי קולנוע. וילהלם פויגט, שהיה סנדלר כושל ופושע זוטר, השתחרר מהכלא באוקטובר 1906. חבריו סיפרו לו כי בקופת העיירה קפניק (כיום חלק מברלין) מופקדים 2 מיליון גולדמארק, והוא החליט לשדוד אותם. פויגט התלבש במדים של האופטמן בצבא הפרוסי (מקביל לסרן) אותם רכש בשוק פשפשים, ו"פקד" על עשרה חיילים שפגש ברחוב בברלין לבוא אחריו ברכבת לקפניק. כשהגיעו לבניין העירייה הורה פויגט לחלק מהחיילים להקיף את הבניין ולשאר להיכנס איתו למשרד ראש העיר, גאורג לאנגרהאנס. פויגט הודיע לראש העיר כי הוא נתון במעצר צבאי ועליו להגיש לו את כל הדוחות הכספיים והמזומנים שבקופת העירייה. בלשים ושוטרים של המשטרה המקומית שהגיעו למקום כדי לברר על מה המהומה, הופנו מיד על ידי פויגט לבצע מטלות שונות כגון הגשת קפה לחיילים וסיוע בשמירה ההיקפית. פויגט החרים מקופת העירייה 3,557 גולדמארק והשאיר קבלה על הסכום אצל ראש העיר. הוא הורה לחיילים להישאר בעמדות השמירה והסתלק מן המקום. פויגט, שהפך מיד למבוקש מספר 1 בגרמניה, הסגיר עצמו אחר כמה ימים והובא למשפט מתוקשר בו נידון ל-5 שנות מאסר. וילהלם השני, קיסר גרמניה, העניק לו חנינה כעבור שנתיים. לאחר שהשתחרר מהכלא בשנית, פויגט פתח בקריירה קצרה של מופעי קרקס, עבר לגור בלוקסמבורג ונפטר שם ב-1922. כשהתפרסם, הפך סיפור השוד את הגרמנים לבדיחה של אירופה, והביא לאבסורד את חוש המשמעת הגרמני. מאמרי סאטירה ושירים מלגלגים פורסמו בעיתונים, בעיקר בצרפת שעדיין לא סלחה לפרוסיה על ההפסד שהנחילה לצרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. קרל צוקמאייר כתב ב-1931 מחזה בשם "ההאופטמן מקפניק" שזכה להצלחה מרובה בתיאטרון. בגרמניה הנאצית, שבה הציות העיוור לפיהרר היה אחד מאבני היסוד של השלטון, לא ראו בעין יפה את השימוש המלגלג שעשה צוקרמאייר בסיפור השתעבדותם של גרמנים לסמכות שבמדים, ומנעו את הפצת הספר. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הופק סרט עלילתי בנושא, בכיכובו של היינץ רוהמאן. שתי גרסאות נוספות הופקו ב-1997 ו-2004. מדיה וקבצים בנושא ההאופטמן מקפניק בוויקישיתוף סרטים על הסיפור ב-IMDb (באנגלית) ההאופטמן מקפניק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ההאופטמן מקפניק, באתר Discogs (באנגלית)
ActionScript

Action Script (אקשן סקריפט) היא שפת תכנות מבוססת ECMAscript שניתן היה להשתמש בה בסביבת העבודה של יישומי מקרומדיה פלאש. מאחר ש-ActionScript ו-JavaScript משתמשות באותו תחביר (syntax) של ECMAscript, קל מאוד לעבור מאחת לשנייה. למרות זאת, שתי השפות פונות לשני כיוונים שונים מבחינת משימות: JavaScript מתמודדת עם חלונות, מסמכים וטפסים, ואילו ActionScript עובדת עם אובייקטים, צלילים וטקסטים דינמיים. אקשן סקריפט הפכה למקובלת ומוכרת עם יציאת הגרסה החמישית של פלאש (Flash 5). הגרסה המתקדמת ביותר כיום היא ActionScript 3.0. בדרך כלל, ActionScript נכתבת בתוך סביבת ההרשאה של Flash ומקבלת תוך כדי כך כלים טובים יותר לבדיקת שגיאות בקוד ואפשרות לכתוב את הקוד באופן בסיסי. הקוד נשמר יחד עם קובץ הפלאש (בפורמט fla או בפורמט. וכיום היא חלק מתוכנת הקוד וסביבת האנימציה של פלאש. כיום ניתן להשתמש ב ActionScript בפיתוח אפליקציות למחשב ולטלפונים החכמים. אתר האינטרנט הרשמי של ActionScript ActionScript, מרכז מידע לנושא שפת התכנות באתר אדובי, החברה שמפתחת את תוכנת הפלאש. אינטרנט ישראל, לימוד ActionScript 3 פלאשו, קהילה ומערכת פורומים הדנה בתכנות ActionScript ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איפיגניה בטאוריס

איפיגניה בטאוריס (ביוונית: Iφιγένεια ἡ ἐν Ταύροις) הוא מחזה יווני שנכתב על ידי המחזאי היווני אוריפידס בין השנים 414 לפנה"ס ו-412 לפנה"ס. המחזה דומה למחזה אחר של אוריפידס - הלנה, ומוגדר כדרמה רומנטית. מספר שנים קודם לתחילת העלילה, הנסיכה איפיגניה הייתה אמורה להיות מועלית לקורבן על ידי אביה, אגממנון (כפי שמסופר במחזה איפיגניה באאוליס). איפיגניה ניצלה מגורל זה על ידי האלה ארטמיס שהחליפה אותה באייל ולקחה אותה לטאוריס, שם שימשה ככוהנת במקדש ארטמיס, החייבת, בין היתר, להקריב לאלה כל זר שמגיע לארץ זו. איפיגניה שונאת את תפקידה במקדש, מתגעגעת למשפחתה ביוון, וחוששת לגורלו של אחיה, אורסטס שכן היא חלמה שהוא מת. אורסטס הורג את אימו קליטמנסטרה על מנת לנקום את דמו של אביו אגממנון (אותו היא רצחה), בעזרת חברו פילאדס, ובעקבות מעשהו רודפות אותו האריניות, והוא מאבד את שפיות דעתו. האל אפולון אומר לאורסטס כי עליו ללכת לאתונה להישפט על מעשיו (אירוע המתואר בטרילוגיית המחזות האורסטיאה מאת אייסכילוס). הוא אמנם מזוכה במשפט אך האריניות עדיין רודפות אותו, ועל כן אפולון שולח אותו לגנוב את פסל האלה ארטמיס ולהביאו לאתונה, בהבטחה שלאחר מעשה זה הן תפסקנה לרדוף אותו. בתחילת המחזה מגיע אורסטס עם חברו פילאדס לטאוריס על מנת לגנוב את פסל האלה ארטמיס. הם אינם יודעים כי איפיגניה מכהנת ככוהנת במקדש. הם נתפסים על ידי שומרי המדינה ומובאים למקדש להיות מוצאים להורג על פי המנהג. בהגיעם למקדש מזהים אורסטס ואיפיגניה זה את זה, ומתכננים להימלט. איפיגניה אומרת למלך טאוריס, תואס, כי פסל האלה טומא בשל העובדה שאחיה רצח את אימו. ומציעה כי שני הזרים שהגיעו ישטפו את הפסל בים על מנת לטהרו. המלך מסכים והשלושה בורחים עם הפסל. תואס נשבע להרוג את השלושה אולם האלה אתנה עוצרת אותו, ובכך מאפשרת את הימלטותם. יש מחלוקת בין המלומדים כיצד לסווג מחזה זה. הסיווג היווני הקלאסי של מחזות היה שאת המחזה יש לסווג לאחת משתי קטגוריות: טרגדיה, קומדיה / מחזה סאטירים. מחזה זה אינו קומי, אולם אינו טראגי, שכן יש לו סוף שמח, ועל פי סיווג מודרני הוא דרמטי. יוהאן וולפגנג פון גתה כתב מספר עיבודים השונים מהמחזה היווני הקלאסי אך מבוססים עליו. הגרסה הראשונה של איפיגניה בטאוריס נכתבה ב-6 באפריל 1779, והאחרות בשנת 1781 ו-1786. המלחין כריסטוף ויליבלד גלוק כתב לפי המחזה אופרה בשם "איפיגניה בטאוריס", שהצגת הבכורה שלה התקיימה בפריז ב-18 במאי 1779. תרגום עברי: אהרן שבתאי, 2007. רוברט פוטר, 1781: טקסט מלא אדוארד פ. קולריג', 1891 גילברט מוריי, 1910: טקסט מלא ארתור ס. ויי, 1912 אוגוסטוס טץ מוריי, 1931 ויטר ביינר, 1956 ג'. דיווי, 2002 ג'. מורווד, 2002 מדיה וקבצים בנושא איפיגניה בטאוריס בוויקישיתוף איפיגניה בטאוריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לילי גלזר, "איפגניה בטאוריס", בעקבות הרצאתה של החוקרת מירה רבינוביץ
דייוויד לין

סר דייוויד לין (אנגלית: David Lean; ‏25 במרץ 1908 – 16 באפריל 1991) היה במאי ומפיק קולנוע בריטי. נודע בעיקר בזכות סרטיו רחבי היריעה כ"הגשר על הנהר קוואי", "לורנס איש ערב" ו"ד"ר ז'יוואגו". דייוויד לין נולד בשטחה המוניציפלי של העיר לונדון, להורים שהשתייכו לאגודת הידידים. לתעשיית הקולנוע נכנס לין מהתחתית. החל מעבודה זוטרה כעוזר במה ומשם המשיך כעורך סרטוני החדשות, עד אשר הגיע לעריכת סרטי קולנוע (1930). הוא ערך 25 סרטים בטרם ביים את סרטו הראשון, "בו אנו משרתים" (In Which We Serve), ביחד עם נואל קאוורד. היה זה סרט מלחמתי על מלחמת העולם השנייה שקיבל מועמדות לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. שנתיים אחר כך ביים סאגה קולנועית בשם "הגזע המאושר" שהתבססה על מחזה של נואל קאוורד, וכמו סרטו הראשון, גם סרט זה עסק במלחמת העולם השנייה. בהמשך ביים עוד שני סרטים על פי מחזות של נואל קאוורד, וכמו כן שני סרטים על פי ספריו של צ'ארלס דיקנס, "תקוות גדולות" ו" אוליבר טוויסט", אשר זכו להצלחה רבה. על סרטו הרביעי "פגישה מקרית" ("Brief Encounter") משנת 1945, קיבל מועמדות ראשונה, מתוך שבע, לפרס האוסקר על בימוי. בשנת 1955 ביים את הדרמה הרומנטית "חופשה בוונציה" בכיכובה של קתרין הפבורן, שצולם כולו בוונציה. הסרט, שזכה להצלחה קופתית רבה, הביא את לין לביים סרטים שוברי קופות ורבי תקציב. כששלושת הסרטים שביים מאז, "הגשר על הנהר קוואי", "לורנס איש ערב" ו"ד"ר ז'יוואגו" זיכו אותו בשני פרסי אוסקר ושלל פרסים אחרים, וכמו כן זכו להצלחה חובקת עולם. לאחר מכן ביים את הדרמה בתו של ריאן, שעסקה במלחמת העולם הראשונה ומאז לא ביים אף סרט קולנוע במשך 14 שנים, עד שב-1984 יצא לאקרנים שירת הברבור שלו, "המעבר להודו", על פי ספרו של א.מ. פורסטר, במין ניסיון לשחזר את ימיו הגדולים בסוף שנות החמישים וראשית שנות השישים. הביקורות התלהבו, והסרט גרף 11 מועמדויות לאוסקר, אולם לא זכה בקטגוריות החשובות. באותה שנה קיבל את תואר האבירות ממלכת בריטניה. הוא החל לעבוד על עיבוד קולנועי לספרו של ג'וזף קונרד, "נוסטרומו", אולם מחלת הסרטן הכריעה אותו והוא נפטר בגיל 83. "נוסטרומו" הפכה לבסוף למיני סדרה של ה-BBC. מדיה וקבצים בנושא דייוויד לין בוויקישיתוף דייוויד לין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד לין, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד לין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד לין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דייוויד לין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוצר מדרשים

'אוצר מדרשים', בשמו המלא 'אוצר מדרשים בית עקד למאתים מדרשים קטנים אגדות ומעשיות', הוא לקט מדרשים קטנים שליקט וערך יהודה דוד איזנשטיין, ויצא לאור בשנת תרע"ה (1915) בהוצאת המחבר. הקובץ מחולק לשני חלקים (בחלק מהמהדורות בשני כרכים נפרדים), והוא מכיל מדרשים קטנים, רקע למדרשים ארוכים (כמדרש רבה) וכן מדרשים מלוקטים מדברי רש"י בפירושו לגמרא ומהתוספות. לדברי איזנשטיין, הסיבה לעריכת המדרשים בקובץ חדש הייתה כפולה: ראשית, הוא חשש כי מדרשים קטנים עלולים ללכת לאיבוד, וכי יש צורך להעלותם על הדפוס כדי לשמרם; שנית, איזנשטיין ראה ערך היסטורי ואף תרבותי בלקיטתם. לדבריו, על ידי מדרשים אלו ניתן להבין את הצורה שבהּ חיו יהודים בשנים שבהן נוצרו המדרשים, ועל כן יש חשיבות רבה בהבאתם לדפוס. חלק מהמדרשים מלוקטים מאוספי מדרשים אחרים, כגון "בתי מדרשות"; אולם איזנשטיין טוען כי 'אוצר מדרשים' עולה על הקבצים הקודמים (מבוא ל'אוצר מדרשים', עמ' XI). לטענתו, בקובצי המדרשים הקודמים שלוקטו לא היה סידור שיטתי של מדרשי-האגדה השונים: אך חסרון מורגש בחיבוריהם, הוא כי לקחו מכל הבא בידם והדפיסו אותו בלי סדר, ובדרך הזה נתפזרו המדרשים השונים המדברים מעניין אחד, כי נמצא מדרש על אברהם אבינו או שלמה המלך או על גהינם וגן עדן בחלק ראשון, ונוסחה שנייה בחלק שני, ונוסחה שלישית בחלק שלישי... נראה כי על אף שהמפעל הספרותי של 'אוצר מדרשים' זכה לפופולריות רבה כשיצא לאור, הוא עדיין נזקק לתרומות כספיות על מנת לצאת לאור. באחד העמודים הראשונים של אוצר האגדות (עמ' XIII) מודה איזנשטיין לרב של הקהילה היהודית בדרום אפריקה דאז, הרב ד"ר יהודה ליב לנדא, על כי "פעל ועשה הרבה לטובת האוצר בין הקהילות במדינתו". סביר להניח כי טיבהּ של עזרה זו היה סיוע כספי להוצאת 'אוצר מדרשים'. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הרב חיים קניבסקי חיבר סדרת הערות על הספר, שתוכנן העיקרי הוא עריכת סלקציה בין המדרשים. בהערותיו קובע הרב קנייבסקי מי מהם נכון ומקורי לדעתו, ומי מהם מזויף ויש להתייחס אליו כבדיה. הערותיו של הרב קנייבסקי צורפו לספר 'אוצר המדרשים' שיצא לאור בהוצאת מישור. להלן רשימה מלאה של המדרשים ומקורותיהם: 'אוצר מדרשים' במהדורה מקוונת: כרך א', כרך ב', באתר Hebrew Books אוצר מדרשים, טקסט דיגיטלי באתר ספריא ד"ר יואל פרץ, "סיפורי מעשיות" מתוך אוצר מדרשים חלק ב' (עמ' 352-319), באתר "מרכז סיפורי עם ופולקלור" יחיאל מיכאל גוטמן, מאמר ביקורת על ספר אוצר מדרשים, בתוך "הצופה לחכמת ישראל, בודאפעשט, ה'תרפ"א, עמ' 62, באתר היברובוקס אוצר מדרשים, באתר OCLC (באנגלית)
קופקטור

קוֹפַקְטוֹר (אנגלית: Cofactor; על פי האקדמיה ללשון העברית: גוֹרֵם מַשְׁלִים) הוא חומר הדרוש לאנזים על מנת לזרז תגובה כימית מסוימת. חלק מהקופקטורים הם תרכובות אי-אורגניות כגון אטומי המתכת: אבץ, מגנזיום, ברזל ונחושת. ויטמינים, למשל, הם דוגמה לקופקטורים אורגניים וידועים בשם קואנזימים. חלק מהקופקטורים יעברו שינוי כימי כלשהו בזמן התגובה (כגון חמצון או חיזור) אך בתום התגובה הם יחזרו למצבם ההתחלתי (אחרת הם יחשבו כסובסטראט ולא כקופקטור). כאשר הקופקטור קשור בחוזקה לאנזים הוא נקרא קבוצה פרוסטטית. ויטמינים יכולים לתפקד כסמן מקדים (קודמן או פרקורסור - מבנה כימי אשר עובר שינוי כלשהו ליצירת מבנה פונקציונלי אחר) לקואנזימים (קופקטורים אורגנים) או כקופקטורים בפני עצמם. קופקטורים אי-אורגניים, בדרך כלל אטומי מתכת, יימצאו באתר הפעיל של האנזים וימשכו אלקטרונים מקשרים כימיים בסובסטרט וכך יגרמו לקשרים אלו להישבר. מדיה וקבצים בנושא קופקטור בוויקישיתוף קופקטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנקיזם

האם התכוונתם ל... כת יהודית שנוסדה על ידי יעקב פרנק כינוי לתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, ראו ספרד תחת שלטון פרנקו
ליזוזום

ליזוזום (באנגלית: Lysosome; מיוונית: ליזיס - פירוק, סומה - גופיף) הוא אחד האברונים בציטופלסמה של התאים האאוקריוטיים. צורתו העגולה מזכירה אגס שטוח, והוא מכיל בתוכו חומרים חומציים. אברון זה הוא אברון העיכול התאי, ותפקידו העיקרי הוא פירוק התרכובות הנכנסות לתא ועיכול של גופים זרים ואברונים ישנים. האנזימים שבו פועלים רק ב- pH חומצי (5). הליזוזום מפרק בעזרת האנזימים חלבונים, מבנים תאיים עצמיים או זרים מזיקים, פגומים או לא-תקינים. ברוב המקרים, החומרים המיועדים לפירוק מובאים אל הליזוזום באמצעות וסיקולות. הליזוזום מעכל לעיתים את התא בו הוא מצוי, כאשר אנזימים מפרקים על פי הוראה את ממברנת הליזוזומים וכך משחררים את האנזימים המעכלים שבו אל הציטופלזמה התאית. כך, לדוגמה, מושמד זנבו של הראשן בהפיכתו לצפרדע. תהליך ההשמדה העצמית יכול להיגרם גם על ידי מחלות שונות או כאשר מסיבה כלשהי נוצרת תקלה באנזימי הפירוק הנמצאים בליזוזום. תקלה אחרת היא חסר או ירידה בפעילות אחד האנזימים המצויים בליזוזום. מצב זה יגרום להצטברות הסובסטרט אותו היה אמור לפרק האנזים החסר. הצטברות הסובסטרט בליזוזום תגרור פגיעה בתא שתוביל לפגיעה ברקמה ובאיבר כולו. מצב זה מכונה מחלת אגירה ליזוזומלית. הליזוזום גם מסייע לפגוציטים בבליעה וחיסול של גופים זרים (חיידקים וכו') לאחר שאלו מועברים אליו בידי האנדוזום. יושינורי אוסומי ליזוזום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וסטינגהאוס

וסטינגהאוס אלקטריק (באנגלית: Westinghouse Electric) הוא תאגיד אמריקאי רב-לאומי, שנוסד על ידי ג'ורג' וסטינגהאוס ב-1886 במטרה לייצר ולשווק חשמל ומוצרי חשמל. ב-1995 נרכשה החברה על ידי CBS, ושינתה את שמה ל-CBS Corporation ב-1997, לפני שנמכרה לחברת Viacom. בשנת 1999 הקימה החברה חברה-בת Westinghouse Electric Company העוסקת בייצור חשמל בתחנות כוח גרעיניות. חברת וסטינגהאוס קיבלה את הזכויות על פטנט זרם החילופין שהמציא ניקולה טסלה והפעילה לראשונה גנרטור לייצור חשמל הרחק מהמקום בו השתמשו בחשמל הנוצר. החברה הייתה חלוצה בהעברת חשמל למרחקים ארוכים ובמתח גבוה. בין האנשים הידועים שהועסקו בחברה היו ג'ורג' וסטינגהאוס, ניקולה טסלה וויליאם סטנלי. החברה הייתה היריבה ההיסטורית של ג'נרל אלקטריק. מדיה וקבצים בנושא וסטינגהאוס בוויקישיתוף וסטינגהאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וסטינגהאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדוק

האם התכוונתם ל... מרדוך – אל בבלי מושזיב-מרדוך – מלך בבל בשנים 693 - 689 לפנה"ס מרדוק (להקה) – להקת בלאק מטאל שוודית אייריס מרדוק – סופרת ופילוסופית אירית רופרט מרדוק – איל עיתונות אוסטרלי
קבוצה פרוסטטית

קבוצה פרוסטטית היא מרכיב לא-חלבוני (כלומר שאינה מורכבת מחומצות אמינו) הקשור בחוזקה למבנה חלבוני מורכב. הקבוצה הפרוסטטית יכולה להיות אורגנית (כגון סוכר, חומצת שומן או ויטמין) או אי-אורגנית (בדרך כלל יון מתכתי כלשהו). קבוצה פרוסטטית בדרך כלל קשורה בקשר קוולנטי לחלבון. הקבוצה הפרוסטטית בעלת תפקיד חשוב לפעילות חלבונים ובעיקר באנזימים. דוגמה מוכרת לקבוצה פרוסטטית זו קבוצת ההם בהמוגלובין. חלבון המכיל קבוצה פרוסטטית נקרא הולופרוטאין וחלבון אשר חסר את הקבוצה הפרוסטטית שלו נקרא אפופרוטאין. קבוצה פרוסטטית נקראת גם קו-פקטור או קו-אנזים (כאשר הן אורגניות) כיוון שהן חיוניות לתפקוד החלבון. באנזימים הקבוצה הפרוסטטית היא לרוב חלק מהאתר הפעיל שבו מתבצעת הפעילות העיקרית של האנזים. דוגמאות לקבוצות פרוסטטיות אורגניות (ויטמינים): טיאמין (ויטמין B1), טיאמין פירופוספאט, פירודוקסאק (ויטמין D6) ופירודוקסאל פוספאט. זוהי עוד סיבה לחשיבותם של הוויטמינים במזון שאנו צורכים. קבוצות פרוסטטיות אי-אורגניות הן בדרך כלל יוני מתכת כגון: ברזל (בקבוצות הם כגון בציטוכרום C אוקסידאז והמוגלובין), אבץ (למשל בקרבוניק אנהידראז), מגנזיום (בחלק מהקינאזות) ומוליבדנום (למשל בניטראט רדוקטאז). ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלל האוקטט

כלל האוקטט (Octet בתרגום מילולי - שמינייה) הוא כלל אצבע כימי הקובע כי אטומים נוטים להיקשר בקשר כימי כך שלכל אחד מהם יש שמונה אלקטרונים ברמת הערכיות הגבוהה ביותר שלו, בקליפת הערכיות הרחוקה ביותר מגרעין האטום שבו הפרוטונים, בדומה לקונפיגורציה האלקטרונית של גז אציל. על מנת להשלים קליפת ערכיות מלאה, אטומים מגיבים באמצעות קבלת אלקטרונים, מסירתם או שיתופם. הכלל מתקיים בקבוצות של היסודות הראשיים, ובייחוד אצל פחמן, חנקן חמצן וקבוצת ההלוגנים. במונחים פשוטים יותר, האלקטרונים מסודרים במספר שכבות, או מעטפות, סביב גרעין האטום. בכל מעטפת, מלבד המעטפת הפנימית, יכולים להיות שמונה אלקטרונים, אך לא לכל אטום יש מספיק אלקטרונים כדי למלא את המעטפת החיצונית שלו. מולקולות נוטות להיות יציבות כאשר לאטומים שלהן יש שמונה אלקטרונים במעטפתם החיצונית, ולכן אטום שחסרים לו אלקטרונים ייטה להיקשר לאטום אחר אם ביחד הם יוכלו להשלים מעטפת. לדוגמה, לחמצן יש שישה אלקטרונים במעטפת החיצונית שלו (כלומר, חסרים לו שני אלקטרונים), ולפחמן יש ארבעה אלקטרונים במעטפת החיצונית שלו (כלומר, חסרים לו ארבעה אלקטרונים). לכן אטום פחמן ייטה להיקשר לשני אטומי חמצן (כמתואר באיור), כך שלכל אחד מאטומי החמצן יהיו שני אלקטרונים משותפים עם אטום הפחמן (כל זוג נקודות אדומות באיור מתאר אלקטרון. הנקודות הכחולות הן אלקטרונים בלתי קושרים.) בצורה זו מספר האלקטרונים הכולל לא השתנה, אך סביב כל אטום נעים שמונה אלקטרונים, שחלקם נעים גם סביב אטום אחר. במעטפת של גזים אציליים, לעומת זאת, יש שמונה אלקטרונים, ולכן הם כמעט לא פעילים כימית, כלומר, נדיר שהם יוצרים קשרים כימיים עם אטומים או מולקולות. קליפת הערכיות הראשונה מכילה שני אלקטרונים בלבד. על כן, עבור קליפת ערכיות זו, מתקיים כלל הדואט (בתרגום מילולי - זוג). כך, יציבותו הכימית של אטום המימן (שלו אלקטרון אחד) מושגת באמצעות קבלת אלקטרון יחיד, זו של ליתיום (שלו שלושה אלקטרונים) באמצעות איבודו, ואילו אטום ההליום, שלו שני אלקטרונים, הוא אטום יציב. כלל האוקטט המצומצם (כמו בורון באינטראקציה BF3). אטומים בעלי שלוש רמות של אלקטרונים או יותר מסוגלים להרחיב את קליפותיהם החיצוניות על מנת ליצור מספר רב של קשרים. כך, למשל, יוצרים זרחן וגפרית את התרכובות PCl5 ו-SF6 בהתאמה. אם לאטום המרכזי במולקולה יש אורביטלי d ריקים, אז הוא יכול להכיל יותר מ-8 אלקטרונים ברמת הערכיות. רק אל-מתכות מהמחזור השלישי - בטבלה המחזורית - ומעלה (אם ברמת הערכיות שלהם אורביטלי הd ריקים), מסוגלים להרחיב את האוקטט שלהם - ליותר מ-8 אלקטרונים. אצל רדיקלים חופשיים יש מספר שונה של אלקטרונים. כלל 18 האלקטרונים חל על מתכות מעבר. אטום אורביטל אטומי אלקטרון ערכיות
סרטנים עילאיים

סרטנים עילאיים (שם מדעי: Malacostraca) היא מחלקה גדולה בתת-המערכה סרטנאים, הכוללת את המינים הגדולים ביותר בה, כמו הלובסטרים וסרטן הקוקוס. המחלקה מחולקת לשלושה תת-מחלקות: Phyllocarida, בה מצויה כיום רק הסדרה לפטוסטראכה (אנ'), Hoplocarida בה מצויה כיום רק הסדרה טְרַפְיָדִים ו-Eumalacostraca, הכוללת את שאר הסדרות. לסרטנים אלה ישנו גיוון גדול במבנה גופם ותכונותיהם. רובם בעלי גוף נוקשה עשוי כיטין המשמש כשריון להגנה מטורפים. הם בעלי בית חזה בעל שמונה מקטעים ובטן בעל שישה מקטעים, לרוב מוארכים בצורתם עם קצה דמוי-זנב אך לעיתים (כמו אצל סרטנים קצרי בטן) הללו מאוחים יחדיו. לסרטנים עיניים מורכבות קטנות בעלות גבעול שגודלם משתנה אצל המינים השונים. מרבית המינים חיים על קרקעית הים ונעים על רגליהם הרבות, בעוד מספר מינים פיתחו ריאות פרימיטיביות המאפשרות להם לחיות על היבשה או במים מתוקים. מרביתם אוכלי פלנקטון (מסננים) או אוכלי נבלות, אך ישנם גם כמה מינים טפילים ואף טורפים כמו טרפידים. תת-מחלקה Phyllocarida סדרה Archaeostraca - נכחדה סדרה Hoplostraca - נכחדה סדרה לפטוסטראכה (Leptostraca) תת-מחלקה Hoplocarida סדרה Aeschronectida - נכחדה סדרה Archaeostomatopoda - נכחדה סדרה טְרַפְיָדִים (Stomatopoda) תת-מחלקה Eumalacostraca על-סדרה Syncarida סדרה Palaeocaridacea - נכחדה סדרה Bathynellacea סדרה Anaspidacea על-סדרה Peracarida סדרה Spelaeogriphacea סדרה Thermosbaenacea סדרה Lophogastrida סדרה חסילוני אופוסום (Mysida) סדרה Mictacea סדרה שטצדאים (Amphipoda) סדרה שווה-רגלאים (Isopoda) סדרה Tanaidacea סדרה Cumacea על-סדרה Eucarida סדרה קרילאים (Euphausiacea) סדרה Amphionidacea סדרה מעשירי רגל (Decapoda) מדיה וקבצים בנושא סרטנים עילאיים בוויקישיתוף סרטנים עילאיים, באתר ITIS (באנגלית) סרטנים עילאיים, באתר NCBI (באנגלית) סרטנים עילאיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סרטנים עילאיים, באתר GBIF (באנגלית) סרטנים עילאיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלולית

החלולית (גם: "חללית"; בלעז: Vacuole, וקואולה) היא אברון הנמצא בתאי צמחים, בתאים של כמה פטריות ושל כמה בעלי חיים. תפקיד האברון הוא ריכוז מים ומומסים בתא. החלוליות, כמו רוב האברונים, מקורן בגופיפי הגולג'י שהתאחו ליצירת אברון פעיל ועצמאי. תוכן החלולית הוא למעשה תוכנם של גופיפי גולג'י שהתאחו ויצרו חלל אחד גדול, וממברנת החלולית היא ממברנות הגופיפים שהתאחו. בבעלי חיים החלוליות קטנות יחסית ומצויות בכמות רבה (יש גם תאי בעלי חיים ללא חלוליות כלל), ואילו בצמחים החלוליות מתאחות לחלולית אחת גדולה. החלולית תופסת את עיקר נפחו של התא הצמחי הבוגר – עד 95% מנפח התא (גדילת נפח התא מתאפשרת בעיקר על ידי גדילת נפח החלולית). בתאים אלו ממברנת החלולית כמעט זהה בגודלה לממברנת התא, אך ממברנת החלולית אינה מתמזגת עם ממברנת התא הצמחי. גדילת הצמחים והתארכותם מתאפשרת בזכות יצירה מהירה של חלוליות. סביב החלולית יש קרום בררני הדומה לקרום התא וצורתו בדרך כלל אליפסואידית; קרום זה מכונה טונופלסט. תפקידה המרכזי של החלולית הוא המסת חומרים שונים במים שהיא אוגרת בתוכה וניפוק מים ומומסים לחלקי התא השונים (לדוגמה, בין החומרים שמומסים בחלולית מומסים גם צבענים, המקנים לפרחים את צבעם). הקרום הבררני שסביב החלולית מכיל טרנספורטרים ייעודיים, לדוגמה: משאבת נתרן-אשלגן, טרנספורטרים של סוכר בגבעול קנה הסוכר או בתאי הפרנכימה של סלק סוכר שיוצרים ריכוז סוכר גבוה בתוך החלולית, ומשאבות פרוטונים שהופכות את תוכן החלולית לחומצי. למעשה ממברנת החלולית אינה שונה ממברנת התא מבחינת מבנה, וההבדל ביניהן הוא בתפקידן ובחלבונים המצויים בתוכן. כשמה, החלולית היא חלל מלא מים בתוך התא. אך לעיתים היא מכילה גם חומרי תשמורת (במיוחד סוכרים ואף מלחים), גבישים וחומרי טעם וצבע. תוכן החלולית נקרא מוהל התא. לדוגמה, רבים מהטעמים והצבעים של פירות, ירקות, עלים ופרחים מקורם בחומרים המצויים בחלולית. דוגמה נוספת, על גבי העלים של חסת המים יש תאים ובתוכם חלוליות המכילות גבישים של חומר צורב (קלציום אוקסלט) – כאשר מופעל לחץ מכני על העלה התא נשבר וכמו כן גם הגביש מתפרק לסיבים דקים וצורבים, המשמשים בעיקר להגנה. לעיתים הצמח מסלק מולקולות רעילות אל החלולית. לחלולית תפקידים נוספים. היא צוברת מומסים שונים ובכך מעלה את הפוטנציאל האוסמוטי שמביא לקליטת מים מהציטופלזמה. וכך, היא משמשת כ"מאגר המים" של התא לזמנים של מחסור במים, וצורתה עוזרת בייצוב מבנה התא ושמירה על לחץ טורגור שלו. כאשר ישנו מחסור במים, החלולית מתכווצת ובכך גורמת להתכווצות הציטופלזמה. בכך נחסכים לצמח מים נוספים, מכיוון שבציטופלזמה נוזלים רבים. עם זאת, כאשר מחסור המים גדול מדי, החלולית מתכווצת יותר מדי, וקרום התא מתנתק מדופנו בתהליך שנקרא פלסמוליזה. למעשה, כאשר החלולית מלאה בנוזל היא מעלה את הלחץ ההידראולי בתא, ובכך העלים של הצמח נשארים זקופים. החלולית יכולה לפעול בדומה לליזוזומים שבתאי בעלי חיים, שהם בעלי PH חומצי ומכילים אנזימים רבים, כגון פוספוליפאזות (מפרקות קרומי תאים), נוקלאזות (מפרקות חומצות גרעין), ופרוטאזות (מפרקות חלבונים). סוג נוסף של חלוליות הן חלוליות אגירה. חלוליות אלה חשובות לבקרה על כניסת המים ותפקוד הצמח. ברקמת אגירה של צמחים, בעיקר בצמחים ובפירות, ישנן חלוליות קטנות שמכילות שמן (למשל שמן הזיתים) – חלוליות אלו נקראות ספרוסומים. בזרעים יש חלוליות שמכילות חלבון תשמורת ומכונות גרגירי אלאורון; החלבונים האגורים בהן משמשים לצמיחה מהירה של הנבט. חלוליות המכילות חלבון תשמורת בכלורופלסטים של האצות מכונות פירנואידים, והן עטופות בדרך כלל בגרגירי עמילן. בועית מדיה וקבצים בנושא חלולית בוויקישיתוף חלולית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)