אוקלהומה (BB-37)

אוניית המערכה אוקלהומה (BB-37) הייתה אוניית מערכה דרדנוט מסדרת נבדה שנבנתה על ידי תאגיד בניית הספינות של ניו יורק עבור הצי של ארצות הברית, בולטת בהיותה הסדרה האמריקאית הראשונה של דרדנוטים המונעים על בסיס נפט. האונייה שנכנסה לשירות בשנת 1916, שירתה במלחמת העולם הראשונה כחלק מפלגת אוניות המערכה השישית, והגנה על שיירות בעלות הברית בדרכן מעבר לאוקיינוס האטלנטי. לאחר המלחמה, היא שירתה גם בצי הקרב של ארצות הברית וגם בצי הסיור. אוקלהומה עברה מודרניזציה בין 1927 ל-1929. בשנת 1936, היא הצילה אזרחים ופליטים אמריקאים ממלחמת האזרחים בספרד. כשחזרה לחוף המערבי באוגוסט של אותה שנה. שארית שירותה הייתה באוקיינוס השקט. ב-7 בדצמבר 1941, במהלך המתקפה על פרל הארבור של הצי הקיסרי היפני, כמה טורפדות ממפציצי טורפדו פגעו בגוף אוקלהומה והאונייה התהפכה. 429 אנשי צוות מתו; ניצולים קפצו מהספינה 50 רגל (15 מטרים) לתוך נפט בוער על המים או זחלו על פני קווי עגינה שחיברו בין אוקלהומה למרילנד. כמה מלחים בפנים נמלטו כשמצילים קדחו חורים ופתחו פתחים כדי לחלץ אותם. האונייה נמשתה ב-1943. בניגוד לרוב אוניות המערכה האחרות שהתאוששו בעקבות פרל הארבור, אוקלהומה נפגעה מכדי לחזור לתפקיד. בסופו של דבר הוסרו משרידי האונייה את החימוש והמבנה העילי שנותרו לה לפני שנמכרה לגרוטאות ב-1946. הגווה שקעה בסערה בזמן שנגררה מאואהו, הוואי, למספנת גריטה במפרץ סן פרנסיסקו ב-1947. אוקלהומה הייתה השנייה מבין שתי אוניות המערכה מסדרת נבדה שהוזמנו בחוק ניכוס ימי ב-4 במרץ 1911. היא הייתה האחרונה בסדרה של 22 אוניות מערכה ושבע סיירות משוריינות שהוזמנו על ידי צי ארצות הברית בין 1900 ל-1911. אוניות הסדרה היו הראשונות מבין אוניות המערכה הסטנדרטיות של הצי האמריקאי, מתוכן 12 הושלמו עד 1923. עם אוניות אלו, הצי יצר צי של אוניות מערכה מודרניות הדומות בתותחים ארוכי טווח, מהירות, רדיוס סיבוב והגנה. עם זאת, נעשו שיפורים משמעותיים באוניות הסטנדרטיות עם התקדמות הטכנולוגיה הימית. החידושים העיקריים היו צריחים משולשים ועקרון השריון "הכל או כלום". הצריחים המשולשים הפחיתו את אורך שטח האונייה שהיה זקוק להגנה על ידי הצבת 10 תותחים בארבעה צריחים במקום חמישה, ובכך אפשרו שריון עבה יותר. אוניות הסדרה נבדה היו גם אוניות המערכה בארצות הברית עם דוודים מונעים בנפט במקום בפחם, מה שהגדיל את יעילות מנועי האוניות, ובכך הגדיל את טווח האוניות. אוקלהומה הייתה שונה מאחותה נבדה בכך שהייתה מצוידת במנועי קיטור תלת דרגתיים, טכנולוגיה ישנה בהרבה מטורבינות הקיטור החדשות של נבדה. כפי שנבנתה, היה לה הדחק של 27,500 טון בתפוסה סטנדרטית והדחק של 28,856 טון במעמס מלא. האורך הכולל של האונייה היה 583 רגל (178 מטרים), ו-575 רגל (175 מטרים) בקו המים, והיה לה רוחב של 95 רגל 6 אינץ' (29.11 מטרים) ושוקע של 28 רגל 6 אינץ' (8.69 מטרים). האונייה הונעה על ידי 12 דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט שהניעו שני מנועי קיטור פעולה כפולה תלת דרגתיים, שסיפקו 24,800 כוחות סוס והעניקו לה מהירות מרבית של 20.5 קשרים (38 ק"מ). היה לה טווח מתוכנן של 8,000 מיילים ימיים (15,000 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). בעת בנייתה, השריון באוקלהומה היה מורכב מחגורת שריון בעובי 13.5–8.0 אינץ' (343–203 מילימטרים). שריון הסיפון היה בעובי 3 אינץ' (76 מילימטרים) עם סיפון משני בעובי 1.5 אינץ' (38 מילימטרים), ושריון הצריח היה בעובי 18 אינץ' (457 מילימטרים) או 16 אינץ' (406 מ"מ) בחזית, 5 אינץ' (127 מילימטרים) בחלק העליון, 10 אינץ' (254 מילימטרים) בצדדים, ו-9 אינץ' (229 מילימטרים) מאחור. השריון על הברבטים שלה היה בעובי 13.5 אינץ'. מגדל הניווט שלה היה מוגן על ידי שריון בעובי 16 אינץ', עם שריון בעובי 8 אינץ' על גגו. החימוש שלה כלל עשרה תותחי 14 אינץ' (356 מ"מ)/ 45 קליבר, מסודרים בשני צריחים משולשים ושני צריחים תאומים. כפי שנבנתה, היא גם נשאה 21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/ 51 קליבר, בעיקר להגנה מפני משחתות וסירות טורפדו. היו לה גם שני צינורות טורפדו (בכמה אזכורים אומרים ארבעה) בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים) עבור הטורפדו Bliss-Leavitt Mark 3. הצוות שלה כלל 864 קצינים ומלחים. השדרית של אוקלהומה הונחה ב-26 באוקטובר 1912, על ידי תאגיד בניית הספינות של ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי, שהציע 5,926,000 דולר לבניית האונייה. ב-12 בדצמבר 1912 היא הושלמה ב-11.2%, וב-13 ביולי 1913 היא הושלמה ב-33%. היא הושקה ב-23 במרץ 1914, בחסות לורנה ג'יי קרוס, בתו של מושל אוקלהומה לי קרוס. קדמה להשקה תפילה, הראשונה לספינת מלחמה אמריקאית מזה חצי מאה, שניתנה על ידי אליהו אמברי הוס, והשתתפו בה נכבדים שונים מאוקלהומה והממשלה הפדרלית. לאחר מכן היא הועברה לרציף ליד אוניית המערכה הארגנטינאית החדשה מורנו ולסיירת הסינית פיי הונג, ששמה שונה לאלי לאחר מכירתה לממלכת יוון, לצורך הצטיידות. בליל 19 ביולי 1915 התגלו שריפות גדולות מתחת לצריח הסוללה הראשי הקדמי, השלישית שהתלקחה על ספינת קרב אמריקאית בתוך פחות מחודש. עם זאת, עד 22 ביולי, הצי האמין שהשריפה באוקלהומה נגרמה מ"בידוד לקוי" או טעות שנעשתה על ידי עובד במספנה. השריפה עיכבה את השלמת אוניית המערכה עד כדי כך שנבדה הצליחה לערוך את ניסויי הים שלה ולהיכנס לשירות לפני אוקלהומה. ב-23 באוקטובר 1915, היא הושלמה ב-98.1 אחוזים. היא נכנסה לשירות בפילדלפיה, ב-2 במאי 1916, עם קפטן רוג'ר וולס כמפקד האונייה. לאחר כניסתה לשירות, האונייה נשארה לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית, ובעיקר ביקרה במספנות הצי השונות. בתחילה, היא לא הצליחה להצטרף לכוח המשימה של פלגת אוניות המערכה התשיעית שנשלחה לתמוך בצי הגדול בים הצפוני במהלך מלחמת העולם הראשונה מכיוון שלא היה נפט זמין שם. ב-1917 היא עברה שיפוץ שבו הותקנו עליה שני תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)/ 50 קליבר לפני התורן המרכזי להגנה נגד מטוסים ותשעה מתותחי 5 אינץ'/ 51 קליבר הוסרו או מוקמו מחדש. בעוד התנאים באונייה היו צפופים, למלחים באונייה היו יתרונות רבים לחינוך שעמדו לרשותם. הם גם עסקו בתחרויות אתלטיות, כולל תחרויות אגרוף, היאבקות וחתירה עם הצוותים של אוניית המערכה טקסס והגוררת אונטריו. האחווה שנבנתה מהתחרויות הקטנות הללו הובילה להקמת צוותי אתלטים רבים בצי של קבוצות אתלטיות שהעמידו צוותים זה מול זה בשביל המורל בשנות ה-30. ב-13 באוגוסט 1918, אוקלהומה שובצה פלגת אוניות המערכה התשיעית בפיקודו של אדמירל משנה תומאס ס. רוג'רס, ויצאה לאירופה לצד נבדה. ב-23 באוגוסט, הם נפגשו עם המשחתות באלץ', קונינגהאם, דאונס, קימברלי, אלן, וסמפסון, 275 מיילים ימיים (443 ק"מ) ממערב לאירלנד, לפני שיצאו לכיוון ברהבן, שם המתינו 18 ימים עד שהגיעה אוניית המערכה יוטה. הפלגה נותרה במעגן, והוטל עליה להגן על שיירות אמריקאיות שהגיעו לאזור, אך היא נקראה לצאת מהנמל רק פעם ב-80 יום. ב-14 באוקטובר 1918, בעודה בפיקודו של צ'ארלס ב' מקוויי ג'וניור, היא ליוותה ספינות חיילים לנמל בבריטניה, וחזרה ב-16 באוקטובר. בשאר הזמן, האונייה ערכה תרגילים במעגן או במפרץ באנטרי הסמוך. כדי להעביר את הזמן, הצוותים שיחקו פוטבול אמריקאי ושייט תחרותי. אוקלהומה ספגה שישה נפגעים בין 21 באוקטובר ל-2 בנובמבר ממגפת השפעת ב-1918. אוקלהומה נשארה מחוץ לברהבן עד סוף המלחמה ב-11 בנובמבר 1918. זמן קצר לאחר מכן, כמה אנשי צוות של אוקלהומה היו מעורבים בסדרה של קרבות עם חברי שין פיין, מה שאילץ את מפקד האונייה להתנצל ולפצות כספית שני ראשי ערים. אוקלהומה יצאה לפורטלנד ב-26 בנובמבר, אליה הצטרפו אריזונה ב-30 בנובמבר, נבדה ב-4 בדצמבר, ואוניות פלגת אוניות המערכה התשיעית זמן קצר לאחר מכן. האוניות הוקצו כליווי שיירה של אוניית הקו האוקיינית SS ג'ורג' וושינגטון, שנשאה את הנשיא וודרו וילסון, והגיעו עם הספינה הזו לצרפת מספר ימים לאחר מכן. היא עזבה ב-14 בדצמבר, לעיר ניו יורק, ולאחר מכן בילתה את תחילת 1919 בניהול תרגילי קרב בחורף מול חופי קובה. ב-15 ביוני 1919, היא חזרה לברסט, ליוותה את ווילסון בסיור שני, וחזרה לניו יורק, ב-8 ביולי. אוקלהומה כחלק מהצי האטלנטי במשך השנתיים הבאות עברה שיפוץ והצוות שלה הוכשר. הסוללה המשנית הופחתה מ-20 ל-12 תותחי 5 אינץ'/ 51 קליבר ב-1918. בתחילת 1921, היא נסעה לחוף המערבי של אמריקה הדרומית לתרגילים משולבים עם צי האוקיינוס השקט, וחזרה מאוחר יותר באותה שנה לרגל חגיגות יובל המאה הפרואני. לאחר מכן היא הצטרפה לצי האוקיינוס השקט וב-1925 החלה בשייט אימונים בעל פרופיל גבוה עם מספר אוניות מערכה אחרות. הם עזבו את סן פרנסיסקו ב-15 באפריל 1925, הגיעו להוואי ב-27 באפריל, שם ניהלו משחקי מלחמה. הם יצאו לסמואה, ב-1 ביולי, וחצו את קו המשווה ב-6 ביולי. ב-27 ביולי הם הגיעו לאוסטרליה וערכו שם מספר תרגילים, לפני שבילו בניו זילנד, וחזרו לארצות הברית מאוחר יותר באותה שנה. בתחילת 1927, היא עברה את תעלת פנמה ועברה להצטרף לצי הסיור. בנובמבר 1927, היא נכנסה למספנת הצי בפילדלפיה לצורך שיפוץ מקיף. היא עברה מודרניזציה על ידי הוספת שמונה תותחי 5 אינץ'/ 25 קליבר וההגבהה המקסימלית של הצריחים שלה הועלתה מ-15 ל-30 מעלות. מעוט למטוסים הותקנה על גבי צריח מס' 3. היא גם שוריינה משמעותית בין ספטמבר 1927 ליולי 1929, עם בליטות נגד טורפדו נוספו, כמו גם 2 אינץ' (51 מילימטרים) של פלדה על סיפון השריון שלה. השיפוץ הגדיל את הרוחב שלה ל-108 רגל (33 מטרים), הרחבה ביותר בצי האמריקני, והפחיתה את מהירותה ל-19.68 קשרים (36.45 קמ"ש). אוקלהומה הצטרפה מחדש לצי הסיור לתרגילים באיים הקריביים, ולאחר מכן חזרה לחוף המערבי ביוני 1930, לצורך פעולות הצי עד אביב 1936. באותו קיץ, היא נשאה אנשי ביניים לשייט אימונים באירופה, וביקרה בנמלי הצפון. השייט הופסק בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים בספרד. אוקלהומה הפליגה לבילבאו, והגיעה ב-24 ביולי 1936, כדי להציל אזרחים אמריקאים ופליטים אחרים שאותם נשאה לגיברלטר ולנמלי צרפת. היא חזרה לנורפוק ב-11 בספטמבר ולחוף המערבי ב-24 באוקטובר. פעולות אוקלהומה בצי האוקיינוס השקט במהלך ארבע השנים הבאות כללו פעולות משותפות עם הצבא והכשרת חיילי מילואים. אוקלהומה התבססה בפרל הארבור מ-29 בדצמבר 1937, לצורך סיורים ותרגילים, ורק פעמיים שבה ליבשת, פעם אחת כדי להוסיף תותחים ושריון נגד מטוסים למבנה העילי שלה במספנת הצי בפוגט סאונד בתחילת פברואר 1941, ופעם אחת כדי להחליף שריון בסן פדרו באמצע אוגוסט של אותה שנה. בדרך ב-22 באוגוסט, סופה קשה פגעה באוקלהומה. אדם אחד נסחף לים ושלושה נוספים נפצעו. למחרת בבוקר, ציר מדחף ימני שבור אילץ את האונייה לעצור, להעריך את הנזק ולהפליג לסן פרנסיסקו, מספנת הצי הקרובה ביותר עם מבדוק יבש מתאים. היא נשארה במבדוק היבש, עברה תיקונים עד אמצע אוקטובר. לאחר מכן חזרה האונייה להוואי. הסכם הצי של וושינגטון מנע מהצי להחליף את אוקלהומה, מה שהוביל לסדרת החידושים להארכת חייה. האונייה תוכננה לצאת לגמלאות ב-2 במאי 1942. ב-7 בדצמבר 1941, כשהיפנים תקפו את פרל הארבור, אוקלהומה עגנה במעגן פוקס 5, בקו אוניות המערכה, בעמדה החיצונית לצד אוניית המערכה מרילנד. היא הותקפה מיד על ידי מטוסים של נושאות המטוסים היפניות אקאגי וקאגה, ונפגעה על ידי שלוש טורפדות. הפגיעה הראשונה והשנייה בהפרש של שניות, פגעו באמצע האונייה בערך ב-07:50 או 07:53, 20 רגל (6.1 מטרים) מתחת לקו המים בין הארובה לתורן הראשי. הטורפדות פוצצו חלק גדול מהבליטה נגד טורפדו שלה ושפכו דלק מצינורות בדיקת העומק של מחסני הדלק הסמוכים, אך אף אחת מהן לא חדרה לגוף האונייה. כ-80 אנשי צוות נאבקו לאייש את תותחי הנ"מ על הסיפון, אך לא הצליחו להשתמש בהם מכיוון שמנעולי הירי היו בנשקייה. רוב אנשי הצוות איישו עמדות קרב מתחת לקו המים של האונייה או חיפשו מחסה בסיפון השלישי, לפי הפרוטוקול במהלך התקפה אווירית. הטורפדו השלישי פגע בשעה 08:00, סמוך למסגרת 65, פגע קרוב למקום שבו פגעו השניים הראשונים, חדר לגוף, הרס את בונקרי הדלק הסמוכים על סיפון הרציף השני וקרע את דרכי הגישה לשני חדרי הדוודים הקדמיים וכן את מחיצה רוחבית לחדר הדוודים האחורי והמחוצה האורכית של שני חדרי הירי הקדמיים. כשהחלה אוקלהומה להתהפך לצד השמאלי, שני טורפדות נוספים נורו לעברה, ואנשיה הופגזו בזמן שנטשו את האונייה. תוך פחות משתים עשרה דקות היא התהפכה עד שנעצרה על ידי תרניה שנגעו בקרקעית, הצד הימני שלה מעל המים, וחלק מהשדרית שלה נחשף. ההערכה היא שהאונייה ספגה עד שמונה פגיעות בסך הכל. עם זאת, רבים מאנשי הצוות שלה נשארו להילחם, טיפסו על סיפון מרילנד כדי לעזור לאייש את סוללות הנ"מ שלה. 429 מהקצינים והמלחים שלה נהרגו או נעדרו. אחד ההרוגים, האב אלויסיוס שמיט, היה הכומר האמריקאי הראשון מכל דת שמת במלחמת העולם השנייה. 32 נוספים נפצעו, ורבים נלכדו בתוך גוף האונייה שהתהפכה. המאמצים לחלצם החלו תוך דקות מהתהפכות האונייה ונמשכו אל תוך הלילה, ובכמה מקרים חילצו אנשי צוות שנלכדו בתוך האונייה במשך שעות. חוליו דקסטרו, עובד במספנה אזרחית מהוואי, ארגן צוות שהציל 32 מלחים מאוקלהומה. זו הייתה פעולה מסובכת במיוחד שכן חיתוך הגווה שחרר אוויר לכוד, העלה את מפלס המים סביב המחלצים, בעוד חיתוך במקומות הלא נכונים היה עלול להצית דלק מאוחסן. על שם חלק מאלה שמתו מאוחר יותר היו ספינות שנקראו על שמם, כולל הצוער ג'ון ס. אנגלנד שעל שמו נקראו USS אנגלנד (DE-635) ו-USS אנגלנד (DLG-22) נקראים. USS סטרן (DE-187) נקראה על שם הצוער צ'ארלס מ. סטרן, ג'וניור. USS אוסטין נקראה על שם הנגר הראשי ג'ון ארנולד אוסטין, שגם זכה לאחר מותו בצלב הצי על מעשיו במהלך המתקפה. USS שמיט (DE-676) נקראה על שם האב אלויסיוס שמיט. USS בארבר (DE-161) נקראה על שם מלקולם, רנדולף ולירוי בארבר. בנוסף לצלב הצי של אוסטין, מדליית הכבוד הוענקה לצוער פרנסיס ס. פלהרטי והצוער ג'יימס ר. וורד, בעוד שלוש מדליות של הצי וחיל הנחתים הוענקו לאחרים באוקלהומה במהלך המתקפה. בתחילת 1942, נקבע שניתן להציל את אוקלהומה ושהיא מהווה סכנת ניווט, לאחר שהתגלגלה לתעלת הניווט של הנמל. למרות שזו הייתה פעולה יקרה, מלאכת החילוץ של אוקלהומה החלה ב-15 ביולי 1942, בפיקודו המיידי של קפטן פ.ה. וייטאקר, וצוות ממספנת הצי בפרל הארבור. ההכנות לתיקון גוף האונייה שהתהפכה נמשכה פחות משמונה חודשים. אוויר נשאב לתוך החדרים הפנימיים ומנעולי אוויר מאולתרים שנבנו באונייה, והוציאו מהאונייה 20,000 טון של מים החוצה דרך צינורות הטורפדו. 4,500 טון של אדמת אלמוגים נשפכו לפני חרטומה כדי למנוע החלקה ושתי דוברות הוצבו בשני קצות האונייה כדי לשלוט על עליית האונייה. עשרים ואחד עגורנים הוצמדו לגוף האונייה ההפוכה; כל אחד מהם נשא כבלי פלדה בעלי מתיחה גבוהה שהיו מחוברים למכונות כננת הידראוליות על החוף. פעולת החילוץ החלה ב-8 במרץ, והסתיימה עד 16 ביוני 1943. לאחר מכן נכנסו צוותים של מומחים ימיים לאונייה השקועה כדי להסיר שרידי אדם. לאחר מכן הוצבו סכרי עצירה סביב גוף האונייה כדי לאפשר ביצוע תיקונים בסיסיים כדי שניתן יהיה להציף מחדש את האונייה; עבודה זו הושלמה עד נובמבר. ב-28 בדצמבר, אוקלהומה נגררה למבדוק היבש מס' 2, במספנת הצי בפרל הארבור. בהיותה במבדוק, התותחים העיקריים שלה, המכונות, התחמושת הנותרת והמחסנים הוסרו. הנזק המבני החמור ביותר בגוף האונייה תוקן גם כדי להפוך את האונייה אטומה למים. הצי האמריקני ראה שהיא זקנה מדי וניזוקה מדי מכדי להחזיר אותה לשירות. אוקלהומה הוצאה משירות ב-1 בספטמבר 1944, וכל שאר החימוש והמבנים העיליים הוסרו. לאחר מכן היא הועמדה למכירה פומבית במספנת הצי בברוקלין ב-26 בנובמבר 1946, כשהמנועים, הדוודים, גנרטורי הטורבו, יחידות ההיגוי שלה וכ-24,000 טון של פלדה מבנית נחשבו לניתנים להצלה. היא נמכרה לחברת Moore Drydock Co. מאוקלנד, קליפורניה תמורת 46,127 דולר. במאי 1947, פעולת גרירה של שתי גוררות החלה להעביר את גוף אוקלהומה מפרל הארבור למפרץ סן פרנסיסקו. בשל היותה אמורה להגיע ביום הזיכרון, משלחת של כמעט 500 תושבי אוקלהומה בראשות המושל רוי טרנר תכננה לבקר ולחלוק כבוד אחרון לאונייה. אסון אירע ב-17 במאי, כאשר האוניות נכנסו לסופה במרחק של יותר מ-500 מיילים ימיים (800 ק"מ) מהוואי. הגוררת הרקולס כיוונה את הזרקור שלה על אוניית המערכה לשעבר, וחשפה שהיא החלה לנטות בכבדות. לאחר ששיגרה שדר רדיו לבסיס הצי בפרל הארבור, שתי הגוררות קיבלו הוראה להסתובב ולחזור לנמל. ללא אזהרה מוקדמת, הרקולס נמשכה אחורה מעבר למונרך, שנגררה לאחור במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). אוקלהומה החלה לשקוע ישר למטה, מה שגרם למים להציף את ירכתיהם של שתי הגוררות. שני קברניטי הגוררות למרבה המזל שחררו את תופי הכבלים שלהם המחברים את הכבלים באורך 1,400 רגל (430 מטרים) לאוקלהומה. כשאוניית המערכה טבעה במהירות, הכבל ממונרך השתחרר במהירות, ושחרר את הגוררת. עם זאת, הכבלים של הרקולס לא השתחררו עד הרגע האחרון האפשרי, והשאירו אותה מתנדנדת מעל הקבר של אוקלהומה השקועה. מיקומה המדויק של אוניית המערכה אינו ידוע. מדיה וקבצים בנושא אוקלהומה בוויקישיתוף