laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Fly to Paradise

"Fly to Paradise" (בעברית: "לָעוּף לְגַּן עֵדֶן") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן השנים-עשר שלה, Hymn. השיר יצא לאור ב-5 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים דקה, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי אריק וייטאקר ופרנק פיטרסון והופק על ידי פיטרסון. השיר הוקלט על ידי 5,905 מוזיקאים שונים מ-101 מדינות שונות ברחבי העולם. השיר נכתב במקור על ידי אריק וייטאקר והופק על ידי גאי זיגסוורת' ופיטר הולן. בהמשך, שכתב אותו פרנק פיטרסון שגם הפיק אותו מחדש. "Fly to Paradise" הוא שיר פופ אופראי שמילותיו עוסקות בדכדוך של אישה שביכולתה לעשות שלל דברים (בעלת "כנפיים"), אך היא ויתרה וברצונה לחוש אושר בידיעה שרק בגן עדן היא תוכל לחוות זאת. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה ממיליון השמעות. בשנת 2017 בוצע השיר באירוויזיון למקהלות על ידי 600 מוזיקאים. מאוחר יותר, ביצעה ברייטמן את "Fly to Paradise" בתוכנית הבוקר היפנית, Sukkiri NTV. מעבר לכך, הוקלט השיר על ידי זמרי הנוער של קלגרי. הלקה האנגלייה קליניק ביצעה אותו בהופעה חיה בשנת 2018. השיר הוקלט על ידי מקהלת בית הספר למקהלה הקאמרית של ברברה אינגרם בשנת 2017. סרטון השיר "Fly to Paradise" באתר יוטיוב Hymn, 2018-11-09, נבדק ב-2022-02-06 Sarah Brightman – Fly To Paradise, נבדק ב-2022-02-06 Eric Whitacre's Virtual Choir 4: Fly to Paradise, נבדק ב-2022-02-06 Fly To Paradise Featured On New Sarah Brightman Album, Eric Whitacre (באנגלית) Eric Whitacre (Ft. Hila Plitmann) – Fly to Paradise, נבדק ב-2022-02-06 Fly To Paradise, 2018-11-09, נבדק ב-2022-02-06 Eurovision Choir of the Year 2017 - Intro (Eric Whitacre: Fly to Paradise), נבדק ב-2022-02-06 SarahBrightman FlyToParadise, נבדק ב-2022-02-06 YSC "Fly to Paradise" COMPANY (Youth Singers of Calgary), נבדק ב-2022-02-06 GMEA 2018 District 9 Honor Band - Clinic Band - Fly to Paradise, נבדק ב-2022-02-06 Fly to Paradise by Erik Whitacre - Sung by the Barbara Ingram School for the Arts Chamber Choir, נבדק ב-2022-02-06
הקונגרס הציוני העולמי ה-14

הקונגרס הציוני ה-14 התקיים ב-18 - 31 באוגוסט 1925 בעיר וינה שבאוסטריה. יושב ראש הקונגרס היה ד"ר חיים ויצמן. הקונגרס התנהל על רקע תחילתו של גל העלייה הרביעית. גברה בו הביקורת על ההנהגה הציונית, שהחלה בקונגרס ה-13. כמו כן, הוחלט לבטל את השקלים המיוחדים של המפלגות, ולאשר את "השקל המאוחד". שלוש מאות ועשרה צירי הקונגרס התחלקו כדלהלן. הציונים הכלליים - 177 השמאל (מפלגות שונות) - 59 המזרחי - 55 הרדיקלים - 15 הרוויזיוניסטים בהנהגת זאב ז'בוטינסקי זכו ל-4 צירים. חיים ויצמן שימש כיושב ראש הקונגרס. בנאומו התייחס יו"ר הקונגרס חיים ויצמן להתייחסות הציונות לתושביה הערבים של ארץ ישראל. ארץ ישראל חייבת להיבנות בלא לפגוע כהוא זה באינטרסים הלגיטימיים של הערבים — נורמן רוז, חיים ויצמן: קורות חיים, (תרגום מאנגלית: כרמית גיא), הוצאת עידנים, 1990, פרק ט, עמ' 123–124 ויצמן גרס כי הקונגרס חייב להכיר בעובדה שארץ ישראל אינה רודזיה; כ-600,000 ערבים מתגוררים בה, ומבחינת הצדק הבינלאומי יש להם זכות לחיות את חייהם בארץ ישראל, שאינה נופלת מזכותנו לבית לאומי משלנו — נורמן רוז, חיים ויצמן: קורות חיים, (תרגום מאנגלית: כרמית גיא), הוצאת עידנים, 1990, הערות, פרק ט, הערה 21, עמ' 310. בין ממשתתפי הקונגרס היו: נחום סוקולוב - נשיא הקונגרס מנחם אוסישקין מאיר בר-אילן ארתור מנחם הנטקה ליאון לויטה ליאו מוצקין הנרייטה סולד יהושע השל פרבשטין אליעזר קפלן דוד רמז יעקב ארליך הרברט בנטוויץ' ראובן בריינין דוד ילין סטיבן שמואל וייז - רב רפורמי וממנהיגי יהדות ארצות הברית הרב זאב וולף גולד - ממנהיגי תנועת "המזרחי" העלייה הרביעית התערוכה הארץ-ישראלית מעוז עזריהו ויאיר שפירא, קבורתו מחדש של מקס נורדאו בתל אביב: מחקר בגאוגרפיה פוליטית של הזיכרון הציוני, דגש מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הציוני העולמי ה-14 בוויקישיתוף הקונגרס הציוני ארץ ישראל במאה העשרים, מיישוב למדינה 1900-1950, מרדכי נאור, דן גלעדי, עמ' 167, משרד הביטחון, תל אביב 2006. יוסי גולדשטיין, בין ציון לציונות: תולדות התנועה הציונית 1881-1914, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 312 רוז, הערות, פרק ט, הערה 21, עמ' 310. ישיבות הקונגרס, הארץ, 27 באוגוסט 1925 ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלאנטז' (אמסטרדם)

פלאנטז' (בהולנדית: Plantage) הוא רובע היסטורי במרכז העיר אמסטרדם שבהולנד. ברובע גרו 1,805 תושבים נכון ל-1 בינואר 2020. הרובע פותח לראשונה בסוף המאה ה-17 כמיקום בו הסוחרים העשירים של העיר בנו את אחוזותיהם. האזור היה ידוע באדמתו הפורייה ובקרבתו לנהר אמסטל, אשר הפך אותו למיקום אידיאלי לגנים ולחקלאות. עם הזמן, הרובע התפתח למוקד למוסדות תרבותיים ומדעיים. במאה ה-19 הוסבו רבים מהאחוזות לפארקים ציבוריים, גני חיות ומוזיאונים. כיום נמצאים ברובע מספר מוקדי עניין בולטים, בהם גן החיות המלכותי נטורה ארטיס מגיסטרה, הגנים הבוטניים של אמסטרדם, והמוזיאון להיסטוריה יהודית. השכונה כוללת גם מגוון רחב של חנויות, מסעדות ובתי קפה, וכמו גם כמה פארקים ואזורים ירוקים. חלק גדול מהבניינים ברובע הם מבנים היסטוריים עם סגנונות אדריכליים ייחודיים אשר מוסיפים לקסם של הרובע. ארמיטאז' אמסטרדם המוזיאון הימי של הולנד מוזיאון המחתרת ההולנדית נטורה ארטיס מגיסטרה - גן החיות הוותיק ביותר בהולנד והגדול ביותר במדינה. התיאטרון ההולנדי הגנים הבוטניים של אמסטרדם מוזיאון בית רמברנדט המוזיאון להיסטוריה יהודית ארמיטאז' אמסטרדם גן החיות ארטיס חזית התיאטרון ההולנדי ערך זה הוא קצרמר בנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסוויגו

אוסוויגו (באנגלית: Oswego) היא עיר במחוז אוסוויגו שבמרכז מדינת ניו יורק שבארצות הברית. העיירה משמשת כמושב המחוז של מחוז אווסוגו. נכון ל-2010 מנתה אוכלוסיית אוסוויגו 18,142 תושבים. העיר שוכנת ברצועת החוף הדרום-מזרחית של ימת אונטריו ובשפך של נהר אוסוויגו. העיר נוסדה במקור בשנת 1796. בעיר שכן, בשלהי מלחמת העולם השנייה, מקלט חירום לפליטים, רובם יהודים. אוסוויגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מומוס

מוֹמוֹס (ביוונית: μῶμος) היה ליצן החצר של האולימפוס במיתולוגיה היוונית. הוא נחשב גם כאל ההיתול, הלגלוג והביקורת. כמו המוות והשינה, גם הוא בנה של ניקס, אלת הלילה. הוא גורש מהאולימפוס על ידי זאוס עקב לשונו "המושחזת". המילה מימיקה שפרושה - הבעות פנים מקורה במומוס, ומכאן גם המילה פנטומימה - משחק של תנועה והבעות פנים ללא מילים. המושג מומוס מתאר שחקן פנטומימה, ליצן, חקיין, בדרן. מדיה וקבצים בנושא מומוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יל לוגסי

ג'יל לוגסי (1953 – 4 במרץ 2021) היה פרופסור ישראלי לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכיהן כראש המחלקה ההמטולוגית בבית החולים ברזילי במשך שלושה עשורים. לוגסי נולד בפריז למשפחה שהיגרה לצרפת ממרוקו וגדל בבית ציוני חם. ב-1979, לאחר שהשלים את לימודיו בבית ספר לרפואה בפריז, עלה לארץ והחל התמחות בהדסה הר הצופים בירושלים. ב-1983 הונצח על ידי יעקב פינס בתחריט עץ כ"דוקטור לוגאסי" שהוצג במוזיאון ישראל. בשנת 1988 עבר לאשקלון, והתמנה למנהל המחלקה ההמטולוגית במרכז הרפואי ברזילי, אותה ניהל עד אשר פרש לגמלאות ב-2018. בנוסף לניהול המחלקה ההמטולוגית, ניהל פרופ' לוגסי את בנק הדם בבית החולים, כמו כן כיהן כיו"ר וועדת הלסינקי ויו"ר וועדת מחקרים במרכז הרפואי ברזילי, וכן כיו"ר האיגוד הישראלי להמטולוגיה ועירויי דם. פרט לעבודתו במרכז הרפואי ברזילי, פרופסור לוגסי היה פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. ב-2001 וב-2004 פרסם לצד חוקרים נוספים ספרים בנושא פקקת והטיפול בה. ב-2007, עת כיהן כיו"ר אגודת הרופאים ההמטולוגיים בישראל, חתם על מכתב המתנגד לקריאה לחרם אקדמי של רופאים מהממלכה המאוחדת כנגד איגוד הרופאים הישראלי בשל הסכסוך הישראלי-ערבי. ב-2009 לקח חלק כחוקר משנה במחקר של בית החולים וולפסון בנושא טיפול משולב עם פלזמה טרייה קפואה וריטוקסימאב (Mabthera) בחולים עם לוקמיה לימפוציטית כרונית במצב קשה. פרופ' לוגסי ניצח בתוכנית הטלוויזיה "מקבילית המוחות". הוא הרצה רבות בנושאי אמנות והיה בעל אוסף אמנות גדול. הותיר אחריו שלושה ילדים וכן, נכדים. דוד לוי, הציל את חייהם של רבים: הלך לעולמו פרופ' ג'יל לוגסי מבכירי ביה"ח ברזילי, באתר כאן אשקלון, 6 במרץ 2021 בידספיריט ישראל - מכירות פומביות: תכשיטים, אמנות, עתיקות ועוד, באתר Bidspirit אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, Prof. Gil Lugassy, Ben Gurion University Gilles Lugassy, Benjamin Brenner, Sam Schulman, Meyer Samama, Thrombosis and Anti-Thrombotic Therapy, MIT Press, 2001-02-22, ISBN 978-1-84184-064-2. (באנגלית) Gilles Lugassy, Anna Falanga, Ajay K. Kakkar, Frederick R. Rickles, Thrombosis and Cancer, CRC Press, 2004-02-23, ISBN 978-1-135-41189-3. (באנגלית) Owen Dyer, Group of British doctors call for a boycott of the Israel Medical Association, BMJ 334, 2007-04-26, עמ' 871–871 doi: 10.1136/bmj.39196.455613.DB Wolfson Medical Center, The Efficacy and Safety of Combined Treatment With Fresh Frozen Plasma and Rituximab (Mabthera) in Patients With Advanced Refractory Chronic Lymphocytic Leukemia. Single-arm Phase II Study. Analysis of Complement Activation Pathways., 2010-09-12 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקונגרס הציוני העולמי ה-11

הקונגרס הציוני ה-11 התקיים ב-2 - 9 בספטמבר 1913 בעיר וינה שבאוסטריה. בקונגרס הוחלט על הרחבת לימוד העברית במוסדות החינוך בעולם היהודי. כמו כן, הוחלט להקים אוניברסיטה עברית בירושלים. בעקבות מלחמת העולם הראשונה שפרצה ב-1914, לא התכנס הקונגרס עד לאחר המלחמה ב-1921. יו"ר הקונגרס היה אוטו ורבורג וזהו הקונגרס האחרון ששימש בו כנשיא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ערך מורחב – האוניברסיטה העברית הקמת אוניברסיטה בארץ ישראל הייתה חלק מהחזון הציוני, וההצעה לעשות זאת עלתה כבר בשנת 1884 בוועידת קטוביץ. כבר בקונגרס הציוני הראשון שנערך בבזל בשנת 1897, התקיים דיון על רעיון הקמת האוניברסיטה, בעקבות הצעתו של צבי הרמן שפירא. בקונגרס זה חיים ויצמן ומנחם אוסישקין העלו להצבעה את ההקמה של אוניברסיטה עברית בירושלים. בקונגרס הוקרן בהקרנת בכורה סרט עילם דוקומנטרי "חיי היהודים בארץ ישראל" באורך 78 דקות שצילם וערך נוח סוקולובסקי ברחבי ארץ ישראל. אדולף שטנד - ממנהיגיה הבולטים של התנועה הציונית באוסטריה. יהושע טהון - ממנהיגי התנועה הציונית בפולין. שלמה שילר - הוגה דעות ציוני בגליציה מאנשי "הפועל הצעיר". האוניברסיטה העברית בירושלים#תולדות האוניברסיטה מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הציוני העולמי ה-11 בוויקישיתוף הקונגרס הציוני העולמי ה-12 For Czarist Russia's Jews, a Look at a Promised Land, J. Hoberman, New York Times, February 27, 2000
אנציקלופדיה גלאקטיקה

אנציקלופדיה גלאקטיקה היא מושג מעולם המדע הבדיוני שמתאר אנציקלופדיה הכוללת את כל הידע הקיים אצל בני האדם וגזעי החייזרים ביקום. הסופר אייזק אסימוב מתאר בסדרת המוסד שלו שהתפרסמו בשנות ה-50 של המאה העשרים, את כתיבתה של האנציקלופדיה גלאקטיקה בידי האנציקלופדיסטים שמנסים לשמר את הידע האנושי לפני שהאימפריה תדרדר לחשכת ימי ביניים. בסדרת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מזכיר הסופר דאגלס אדמס לעיתים קרובות את המדריך שלו כתחליף מקובל יותר לאנציקלופדיה גלאקטיקה. לדוגמה, ההקדמה לספר הראשון בסדרה: ברבות מהציוויליזציות הרגועות יותר שבשפה המזרחית של הגלקסיה, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה החליף כבר את האנציקלופדיה גלאקטיקה כמאגר התקני של כל הידע והחכמה, משום שלמרות שהוא מכיל השמטות רבות ותוכן מפוקפק או לפחות לא מדויק ביותר, הוא עולה על היצירה הישנה וחסרת המעוף בשני מאפיינים חשובים. ראשית, הוא מעט זול יותר; שנית, על כריכתו כתובות באותיות גדולות וידידותיות המילים בלי פאניקה. בסדרה "קוסמוס" של קרל סייגן הופיע פרק בכותרת "אנציקלופדיה גלקטיקה", ובו סייגן מציע שהאנציקלופדיה תשודר בעזרת גלי רדיו לחלל כדי שתקלט על ידי טלסקופי רדיו כדוגמת פרויקט סט"י (SETI). ברשת האינטרנט מופיעים מספר אתרים המתיימרים להיות אנציקלופדיה כזו. חלקם מנסים להכיל את האנציקלופדיה של אסימוב ואחרים כוללים מידע כללי על היקום.
לה דורדה

לָה דוֹרָדָה (בספרדית: La Dorada) היא עיירה ורשות מקומית במחוז קלדס, קולומביה. זהו מקום מושבה של הדיוקסיה הרומית-קתולית של לה דורדה-גואדואס (אנ'). העיירה ממוקמת על גדות הנהר הראשי של קולומביה, המגדלנה. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על מקנה, דיג ותיירות. ממשלת לה דורדה בניין המשרדים של ראש העירייה אולם המועצה העירונית ארמון הצדק העירוני מדיה וקבצים בנושא לה דורדה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקולומביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוויזיית השריון השישית (בריטניה)

דיוויזיית השריון ה-6 של הצבא הבריטי היא דיוויזיית שריון בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-12 בספטמבר 1940 כחלק מהפיקוד הצפוני והועמדה תחת פיקודו של ג'ון קרוקר, כחלק מהתעצמות הצבא הבריטי לאחר הפינוי מדנקרק. הדיוויזיה כללה את חטיבות השריון ה-20 וה-26 ואת קבוצת התמיכה ה-6, אולם באפריל 1942 נלקחה ממנה חטיבת השריון ה-20 ובמקומה היא קיבלה את החטיבה ה-38 (האירית) וביוני נלקחה ממנה גם חטיבת התמיכה ה-6. בנובמבר 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע לפיד - הפלישה לצפון אפריקה, ולאחר מכן לחמה במערכה בתוניסיה כחלק מהארמייה הבריטית הראשונה. בפברואר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזק את הכוחות האמריקניים לאחר התבוסה בקרב מעבר קסרין, ובמרץ הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס הבריטי ה-9 וצוידה בטנקי M4 שרמן. הדיוויזיה הייתה חוד החנית של ההתקפה הסופית של הארמייה הראשונה במאי 1943, שפרצה דרך לתוניס. דיוויזיית השריון ה-6 קיבלה את כניעת הדיוויזיה הקלה ה-90 המפורסמת כחלק מכניעת כל כוחות הציר בצפון אפריקה במאי 1943. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה הבריטית השמינית בקרבות השונים בזירה האיטלקית, ובין השאר לחמה בקרב מונטה קאסינו, מבצע נזר, הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, עד לכניעת הכוחות הגרמניים באיטליה ב-2 במאי 1945. הדיוויזיה הוקמה מחדש במאי 1951 בבריטניה וכללה את חטיבת השריון ה-20 ואת החטיבה ה-61, ולאחר מכן הייתה חלק מארמיית הריין הבריטית, עד לפירוקה בשנת 1958. מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית השריון השישית בוויקישיתוף הדיוויזיה המשוריינת ה-6
We Can Work It Out

"We Can Work It Out" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס, שנכתב על ידי פול מקרטני וג'ון לנון. הוא פורסם לראשונה כסינגל ביחד עם "Day Tripper" בדצמבר 1965. השיר הוקלט במהלך העבודה על האלבום Rubber Soul. הסינגל היה מספר 1 בבריטניה (שם זכה בפרסי אייבור נובלו כ-A-side הנמכר ביותר של 1965). בבריטניה, זה היה הסינגל השביעי הכי נמכר בשנות ה-60. "We Can Work It Out" הוא דוגמה נדירה יחסית לשיתוף פעולה של לנון-מקרטני מתקופה זו בקריירה של הביטלס, בדומה לשירי הלהקה משנת 1963. שיתופי פעולה נוספים מתקופה זו הם "A Day in the Life", "Baby, You're a Rich Man"‏ ו-"I've Got a Feeling". יש הטוענים שהשיר נכתב על ידי מקרטני בהשראת יחסיו עם ג'יין אשר. על אף שהפזמון מתייחס ליחסים בין שני חברים שיש ביניהם איזשהו מתח בעקבות ריב, כשלבסוף הם מגיעים למסקנה שהחיים קצרים מדי בשביל לריב ״Life is very short, and there’s no time for fussing and fighting, my friend”. משפט שנשמע שמתייחס ליחסים המורכבים של לנון-מקרטני עצמם. אמנים רבים ביצעו גרסת כיסוי לשיר, ובהם: דיפ פרפל, סטיבי וונדר ארבע העונות, פטולה קלארק, דיון וורוויק, מלאני, צ'אקה קאן, מקסין בראון, ג'וני מאטיס, ג'ודי קולינס, פליין וייט טיז, טום ג'ונס, הת'ר נובה וריק ווייקמן. לפי וולטר אוורט, מערך המוזיקאים בהקלטה של הביטלס היה כדלקמן: פול מקרטני – שירה כפולה, גיטרה בס ג'ון לנון – הרמוניה ווקאלית, גיטרה אקוסטית, הרמוניום ג'ורג' האריסון – טמבורין רינגו סטאר – תופים מידע על היצירה "We Can Work It Out" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "We Can Work It Out" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"We Can Work It Out" באתר SecondHandSongs "The 1966 Ivor Novello Awards". theivors.com. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2018. נבדק ב-18 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Ken Dodd 'third best-selling artist of 1960s'". BBC News. 1 ביוני 2010. נבדק ב-7 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Hertsgaard 1995, p. 150. MacDonald 2005, pp. 171–172. Miles 1997, p. 210. Fontenot, Robert. "The Beatles Songs: 'We Can Work It Out' – The history of this classic Beatles song". oldies.about.com. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2016. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Everett 2001, p. 321.
מפלגת העבודה האיסלאמית

מפלגת העבודה האסלאמית (בפרסית: حزب اسلامی کار) היא מפלגה רפורמיסטית באיראן אשר נוסדה באוקטובר 1998. המפלגה אושרה באופן חוקי ב-24 בינואר 1999. נכון לינואר 2022, למפלגת העבודה האיסלאמית ישנם כ-4 נציגים במג'לס ונציג אחד במועצת העיר של טהראן. המפלגה ידועה כתומכת בתוכנית הרפורמה של הנשיא לשעבר מוחמד ח'תאמי, ובזכויות עובדים. יש הטוענים כי מצע המפלגה ממקם אותה בשמאל-מרכז של הקשת הפוליטית האיראנית. מפלגת העבודה עוסקת גם בסוגיות "ימניות" ובהן עידוד הצמיחה הכלכלית, בשיתוף עם מפלגת המתינות והפיתוח ומפלגת תומכי הבנייה אשר נחשבת לבעלת ברית של מפלגת העבודה. מדיה וקבצים בנושא מפלגת העבודה האיסלאמית בוויקישיתוף Khani, Mohamamd Hassan (17 ביולי 2012). "Political Parties in the Islamic Republic of Iran". Iran Review. נבדק ב-1 באפריל 2016. {{cite web}}: (עזרה) Rabasa, Angel; Waxman, Matthew; Larson, Eric V.; Marcum, Cheryl Y. (2004). The Muslim World After 9/11. Rand Corporation. p. 221. ISBN 9780833037558. Mohammad Ali Zandi. "Islamic Labor Party" (בפרסית). Baqir al-Ulum Research Center. נבדק ב-21 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Aras, Bulent (בספטמבר 2001). "Transformation of the Iranian political system: Towards a new model?" (PDF). Middle East Review of International Affairs. 5. {{cite journal}}: (עזרה) Moghissi, Haideh; Rahnema, Saeed (2001). "The Working Class and The Islamic State in Iran". Socialist Register. 37: 197–218. "Guide: Iranian parliamentary elections". BBC World. נבדק ב-10 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) Mohseni, Payam (2016). "Factionalism, Privatization, and the Political economy of regime transformation". In Brumberg, Daniel; Farhi, Farideh (eds.). Power and Change in Iran: Politics of Contention and Conciliation. Indiana Series in Middle East Studies. Indiana University Press. p. 44.
משה וייס

משה וייס (נולד ב-1937) הוא נכה צה"ל בעל עיטור העוז. שחקן כדורשער בנבחרת העיוורים של ישראל במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980). וייס עבר את מלחמת העולם השנייה בבלגיה. אביו נספה והוא נותר עם אמו ואחיו. לאחר שעלה לארץ היה בחברת הנוער של קיבוץ רוחמה ומאוחר יותר התגייס לשירות בגדוד נח"ל מוצנח. בספטמבר 1956 השתתף במבצע לולב, נפגע מרסיסי רימון ואיבד את מאור עיניו. על פעולה זו עוטר וייס בצל"ש הרמטכ"ל, שהומר ב-1973 לעיטור העוז, בהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל שהתקבל באותה שנה. תיאור המעשה: ב-25 בספטמבר 1956, בקרב על המוצב הפלוגתי של משטרת חוסן, נפל מפקדו של רב"ט משה וייס. הוא נטל את הפיקוד על המחלקה והובילה קדימה עד להשגת המשימה. בפעולה זו נפצע והתעוור בשתי עיניו. על מעשה זה הוענק לו: עיטור העוז ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי. — עיטור העוז למשה וייס וייס למד פיזיותרפיה ולאחר מכן עבד במשך מספר שנים כמעסה בבית"ר ירושלים ובמלון שרתון. בצרפת הוא הוסמך בלימודי פיזיותרפיה לעיוורים ובשנת 1978 החל לעבוד בבית החולים תל השומר. התמחה בשיקום פציעות ידיים ועבד במכון לשיקום חיילים. במסגרת פעילותו בבית הלוחם היה חבר נבחרת כדורשער לעיוורים והשתתף כחבר בנבחרת ישראל למשחקים הפאראלימפיים בהולנד. וייס נישא לרוחמה אביטבול ולהם שלושה ילדים. גיסיו הם הרבנים מאיר אליטוב ושמעון אליטוב. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) ראיון עם משה וייס ובני משפחתו: "סבא עיוור, אבא עיווא, כשאגדל ואלך למלחמה - גם אנ אהיה עיוור...", העולם הזה, 17.12.1969, עמודים 31–34. המבצע שהצנחנים לא מדברים עליו, nrg, 31.8.2013. ראיון בתוכנית "בין שואה לזיכרון", כאן, 10.4.2021.
פסגת שארפ (איי שטלנד הדרומיים)

פסגת שארפ (באנגלית: Sharp Peak) היא פסגה סלעית חדה בצפון מזרח רמת וידין, בחצי האי וארנה, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה . גובהה של הפסגה 500 מטרים מעל פני הים. פסגת שארפ מתנשאת מעל קרחון רוז ואלי שמצפון - מערב לפסגה; פסגת שארפ מתנשאת מעל קרחון דבלט שמדרום לפסגת שארפ. הפסגה ממוקמת 2.38 קילומטרים מדרום - מערב לנקודת קאראבלובה; 3.28 קילומטרים מערבית לנקודת אינוט; 3.28 קילומטרים צפונית-מערבית מגבעת אדינבורו; 1.9 קילומטרים צפונית - מזרחית מנונאטאק הליס; 3.73 קילומטרים מפסגת סמואל; ו-5.08 קילומטרים מפסגת מיזייה. הפסגה נסקרה לראשונה במסגרת סקר בריטי שנערך בשנים 1957 -1959; הפסגה מופתה לראשונה בשנת 1968, בהתבסס על הסקר הבריטי האמור; מיפוי נוסף בוצע על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1991 ועל ידי סוקרים בולגריים בשנים 2005 ו-2009. שם הפסגה הוא שם תיאורי. באנגלית "sharp" משמעו "חד". השם מופיע בטבלה בריטית משנת 1935. נתונים כלליים
בית אברהם (חסידות)

חסידות בית אברהם הייתה חצר חסידית ייחודית שהוקמה בידי חסידים שהעריצו את הרב אברהם יצחק הכהן קוק והחליטו להכתירו כאדמו"ר עליהם. החסידות הוקמה בשנת ה'תר"ץ (1930) וכללה יהודים רבים, בהם רבני עיירות וקהילות, שנחשפו לדמותו והגותו של הראי"ה קוק והפכו למעריציו. הם התאגדו להקמת חצר חסידית מלאה, הכוללת בתי מדרשות של אנשיה, נסיעות מיוחדות אל האדמו"ר - הראי"ה, לימוד עקבי במשנתו, אימוץ מנהגיו, ועוד. אך על אף רצון החסידים, לא הסכים הרב קוק להיות להם לאדמו"ר. בארבעה מקומות הוקמו בתי מדרשות מיוחדים של החצר: פאביאניץ, לודז', ולוצלאווק וז'ירארדוב. אלו התפתחו במהירות תוך מספר חודשים וכללו מאות מתפללים. חלק מאנשי החסידות היו אנשי הציונות הדתית בפולין אשר ראו בעצמם כחסידים לכל דבר וראו צורך במנהיג ואדמו"ר אשר ידריך אותם, ומצאו ברב קוק רב ששילב בין החסידות לבין תורת ארץ ישראל והציונות. בשנת תרצ"ג מסרו בידיו החסידים מגילת קלף ובה בקשה רשמית שיקבל עליו להיות לאדמו"ר, אך שוב הוא סירב, כנראה מפני התנגדותו לעצם הרעיון והתנגדותו לאדמו"רות החסידית. בתי מדרשות אלו נהגו כמנהגי החסידות ולמדו הלכה ואגדה כמנהג שאר החסידים, ואף ארגנו נסיעות לרב קוק לכבוד החגים כמנהג שאר החסידויות. בנוסף, הם נהגו מנהגי חסידים לרב קוק בעליות לתורה, ברכו במי שברך את הראי"ה ואף שלחו לו פדיון נפש. אך הם התייחדו משאר החסידויות בלימוד כתבים ציוניים ואקטואליה. קהל החסידים היה מגוון וכלל יהודים העובדים לפרנסתם ואף רבנים כמו רב העיירה ז'ירארדוב – הרב יחיאל מאיר קרימסקי, רבה של וולצלאווק – הרב יהודה ליב קובלסקי, ובנו של רבה של לודז' – הרב שמחה טרייסטמאן. רבנים אלו משכו רבים מבני העיר להצטרף לחסידות. בכל אחד מבתי המדרשות הוקם וועד שהיה ממונה על ארגון הקבוצה ועל הקשר הישיר עם הרב. לאחר תקופה אף החליטו גבאי בתי המדרש לשלוח מכתב לרב קוק המתאר את אופי הקהילה ולבקש ממנו הסכמה רטרואקטיבית להקמת החסידות. חסידות "בית אברהם" בפולין ופטירת הראי"ה זצ"ל, באתר www.shoresh.org.il חסידות "בית אברהם", באתר קרוב אליך גם רבי יש לנו: חסידות הרב קוק - פרק שנשכח / יוסי בן הרוש, באתר נאמני תורה ועבודה
סרג'יו ברטוני

סרג'יו ברטוני (באיטלקית: Sergio Bertoni;‏ 23 בספטמבר 1915 – 15 בפברואר 1995) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ. ברטוני מזוהה עם המועדונים פיזה וגנואה, ואף ידוע בזכייתו עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938. ברטוני נולד בפיזה. ברטוני החל את הקריירה שלו בעיר הולדתו בפיזה, ושיחק מ-1932 עד 1938 בסרייה א' ולאחר מכן שיחק בסרייה ב'. ב-1938, לאחר המונדיאל הצטרף ברטוני לגנואה; רגע לפני תחילת עונת 1938-39, במשחק מול סלביה פראג הוא סבל משוק שבורה, פציעה שהשפיעה על הביצועים למשך שארית הקריירה שלו. ברטוני נשאר עם גנואה במהלך מלחמת העולם השנייה, עד 1946. במשך שארית הקריירה הפעילה שלו, שהסתיימה ב-1950, הוא שיחק במועדונים שונים באיטליה. הוא הפסיק את הקריירה שלו בספציה (שם המשיך כמאמן) ואימן את הקבוצה לסירוגין עד 1962. באולימפיאדת 1936 הוא התחרה כחלוץ מרכזי וסייע לשער של אניבל פרוסי בניצחון 2-1 על נורווגיה בחצי הגמר. מחוץ לאולימפיאדה שיחק שלושה משחקים בינלאומיים נוספים, כשהבקיע פעם אחת נגד גרמניה ב-1940. הוא אף היה בנבחרת המנצחת של איטליה במונדיאל 1938, אך לא השתתף באף משחק. נבחרת איטליה מדליית זהב אולימפית: 1936 מונדיאל: 1938 מדיה וקבצים בנושא סרג'יו ברטוני בוויקישיתוף סרג'יו ברטוני, באתר Transfermarkt סרג'יו ברטוני, באתר WorldFootball.net סרג'יו ברטוני, באתר National Football Teams סרג'יו ברטוני, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר besoccer פרופיל, באתר worldfootball.net Sergio BERTONI, האתר הרשמי של האולימפיאדה תקציר משחק הידידות בין איטליה 3 - 2 גרמניה (5.5.1940), באתר TRANSFERMARKT
קיי-אכים שנבאך

קיי-אכים היינו שנבאך (בגרמנית: Kay-Achim Schönbach; נולד ב-9 ביולי 1965) הוא איש צבא גרמני בכיר בדרגת ויצה-אדמירל שכיהן כמפקד העליון ("מפקח הצי" (אנ')) של הדויטשה מרינה מ-24 במרץ 2021 עד 22 בינואר 2022 כאשר במקומו מונה יאן כריסטיאן קאק. הוא נאלץ לוותר על תפקידו בשל התבטאויותיו סביב משבר אוקראינה-רוסיה בינואר 2022. במהלך דיון בכנס של מכון מחקר ביטחוני בהודו הוא הצהיר כי רוסיה בהנהגת ולדימיר פוטין לא באמת מתכוונת לפלוש לאוקראינה; כי למערב אינטרס לשתף פעולה עם רוסיה כדי לפעול במשותף מול הרפובליקה העממית של סין, ונימק זאת גם ברקע הדתי-נוצרי המשותף לאירופה ולרוסיה; וכי סיפוח חצי האי קרים מאוקראינה לרוסיה הוא סופי ולא ישוב לאוקראינה. הצהרותיו אלו עמדו בניגוד לעמדות הרשמיות בממשלת גרמניה. לאחר שאוקראינה גינתה את ההצהרות וזימנה את שגרירת גרמניה בקייב לשיחת נזיפה, הוא הגיש את התפטרותו, ונענה מיד בחיוב על ידי שרת ההגנה כריסטינה למברכט. שנבאך נשוי ואב לשלושה בנים. אביו, אכים שנבאך, היה קצין בדרגת אוברסט בבונדסווהר. מדיה וקבצים בנושא קיי-אכים שנבאך בוויקישיתוף קיי-אכים שנבאך, ברשת החברתית LinkedIn סוכנויות הידיעות‏, בריטניה: רוסיה מתכננת להקים משטר בובות באוקראינה, באתר וואלה, 23 בינואר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמנים ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטינה למברכט

כריסטינֶה לַמברֶכט (בגרמנית: Christine Lambrecht; נולדה ב-19 ביוני 1965 במנהיים) היא פוליטיקאית מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, ה-SPD, ועורכת דין גרמנייה. שימשה כשרת ההגנה בממשלת שולץ מאז 8 בדצמבר 2021 עד לתאריך 19 בינואר 2023. בין תפקידיה הקודמים הייתה למברכט שרת המשפטים והגנת הצרכן מיוני 2019, ובין מאי לדצמבר 2021 גם השרה הפדרלית לענייני משפחות, אזרחים ותיקים, נשים ונוער בממשלתה הרביעית של אנגלה מרקל. מדיה וקבצים בנושא כריסטינה למברכט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריסטינה למברכט כריסטינה למברכט, ברשת החברתית פייסבוק כריסטינה למברכט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריסטינה למברכט, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.