laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קצח זעיר-פרחים

קצח זעיר-פרחים (שם מדעי: Garidella nigellastrum) הוא מין של קצח, עשב חד-שנתי ממשפחת הנוריתיים. פרחיו קטנים - אורכם פחות מסנטימטר בודד. צבע עלי הכותרת משתנה: מסגול בקרבת מרכז הפרח, ללבן בחלקו החיצוני. בכל פרח חמישה עלי כותרת, מפוצלים לשתי אונות. האבחנה בינו לבין קצח הציפורן בשלב הזרעים קשה. הקצח זעיר הפרחים נפוץ בכל רחבי המזרח התיכון, כמו גם באירופה. למין זה תפוצה מיוחדת, וייתכן אף בלעדית, בארץ: הוא מופיע רק בשפלת יהודה. דגם תפוצה זה, בחבל ארץ מצומצם שמאוים בפגיעה בשטחים הטבעיים כדוגמת התרחבות הבנייה, לחץ מרעה וייעור שטחים טבעיים, הופך אותו למין בסכנת הכחדה. קצח זעיר-פרחים גדל בשטחים טבעיים, כדוגמת בתות ושטחים המכוסים על ידי צומח עשבוני. שמו הקודם הוא קצח קצחני. שם זה מקורו בתרגום ישיר של השם הלטיני, והוא שונה לאחרונה, בשל המצלול הלא נעים של השם הקודם, לשם הנוכחי. מדיה וקבצים בנושא קצח זעיר-פרחים בוויקישיתוף קצח זעיר-פרחים, באתר NCBI (באנגלית) קצח זעיר-פרחים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קצח זעיר-פרחים, באתר צמח השדה קצח זעיר-פרחים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה קצח זעיר-פרחים, באתר Tropicos (באנגלית) קצח זעיר-פרחים, באתר GBIF (באנגלית) קצח זעיר-פרחים, באתר IPNI (באנגלית) תיאור המין, האגודה הלינאית של לונדון.
פאק

האם התכוונתם ל... Fuck – מילה אנגלית שמשמעותה "לזיין" פאק (ירח) – ירח של אורנוס אישים: וולפגנג פאק – שף ואיש עסקים אמריקאי פאק צ'ונגהי – מדינאי, דיקטטור ומצביא דרום-קוריאני קון-וו פאק – פסנתרן דרום קוריאני פק
טרנצ'ין

טרנצ'ין (בסלובקית: Trenčín) היא עיר במערב סלובקיה, בירת מחוז טרנצ'ין. מיקומה במרכזו של עמק נהר הואה, סמוך לגבול הצ'כי, כ-120 ק"מ מברטיסלאבה. מתגוררים בה כ-56,000 איש, מה שהופך אותה לעיר התשיעית המאוכלסת ביותר במדינה. בעיר נמצאת טירה מימי הביניים, העומדת על סלע מעל העיר. בטרנצ'ין בית כנסת שנבנה בשנת 1913 בסגנון ביזנטי ואר-נובו. בית הכנסת הוא אחד מעשרים וארבעה אתרים של נתיב המורשת היהודית בסלובקיה. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על הימצאות אדם באזור טרנצ'ין מאז התקופה הפלאוליתית, כ-40,000 שנה לפני זמננו. במאה השנייה לספירה חנו באזור חיילים רומאים שהשתתפו במלחמות נגד המרקומנים והתקיים במקום תחנת מסחר שכונתה Laugaricio, אשר ככל הנראה זהה ל-Leukaristos המוזכרת בכתבי תלמי. מתקופה זאת נשארה כתובת רומית מתחת למצודת העיר. עדויות לשהות של סלאבים באזור טרנצ'ין מופיעות כבר במאה השישית ובמאה התשיעית היא נכללה במורביה הגדולה. בתחילת המאה ה-11 הייתה טרנצ'ין באזור ספר של הממלכה ההונגרית. בתקופה זאת מופיע לראשונה השם טרנצ'ין ובכך העיר היא אחת הערים העתיקות ביותר בסלובקיה, יחד עם ניטרה וברטיסלאבה. העיר ישבה בסמיכות לשלושה מעברים דרך הקרפטים ונמצאה על דרך הישפה (jasper) עליו הובילו סוחרים את האבנים היקרות מהאזור הבלטי למרכז אירופה. בשנים 1111–1113 מוזכר המקום כיישוב סוחרים וגובי מיסים מתחת למבצר טרנצ'ין. בשנת 1241 החריבו הטטרים את היישוב, אולם הם לא הצליחו לכבוש את המבצר. בשנים 1314–1321 הייתה טרנצ'ין לבירה של ממלכתו של מתיאס צ'זאק מטרנצ'ין. לאחר מותו בשנת 1321 חזרה טרנצ'ין לשליטת קארוי רוברט מלך הונגריה, אשר אישר לה זכויות עיר, אשר ככל הנראה הוענקו לה כבר בימי מתיאס. צרפת קראן-גברייר, צרפת צ'כיה אוהרסקה הראדישטה, צ'כיה צ'כיה זלין, צ'כיה פולין טרנוב, פולין איטליה קזלקיו די רנו, איטליה הונגריה בקשצ'בה, הונגריה סרביה קרגוייבץ, סרביה טורקיה בשיקטש, איסטנבול, טורקיה מדיה וקבצים בנושא טרנצ'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרנצ'ין (באנגלית) בית הכנסת בטרנצ'ין באתר נתיב המורשת היהודית בסלובקיה אנגלית, סלובקית טרנצ'ין (סלובקיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סלובקיה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחזקאל קוטשר

יחזקאל קוּטשר (1 ביוני 1909, י"ב בסיוון ה'תרס"ט - 12 בדצמבר 1971) היה בלשן ופילולוג ישראלי בתחום חקר השפה העברית, יליד סלובקיה. היה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. חתן פרס ישראל במדעי הרוח. קוטשר נולד בעיירה טופולצ'אני שבסלובקיה, אז בממלכת הונגריה. למד בישיבה בעיר הולדתו ובפרנקפורט, שם סיים את לימודיו התיכוניים. עם עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1931, למד בישיבת מרכז הרב ובבית מדרש למורים של תנועת המזרחי. שנים ספורות לימד בבתי ספר בתל אביב ובירושלים. בשנת 1941 סיים לימודי בלשנות עברית באוניברסיטה העברית. שנה לאחר מכן מונה קוטשר למזכיר המדעי של ועד הלשון העברית ומשנת 1949 החל להרצות באוניברסיטה העברית בתחום הבלשנות. בשנת 1955 הועלה לדרגת מרצה. בעבודתו זו המשיך עד לפטירתו. בשנת 1960 מונה לפרופסור. משנת 1958 החל ללמד גם באוניברסיטת בר-אילן. משנת 1965 היה עורך כתב העת "לשוננו" ומשנת 1955 חבר האקדמיה ללשון העברית. עבודתו המחקרית כללה את חקר לשון חז"ל וכתבי יד שונים (בהם כתב יד קאופמן ומגילות מדבר יהודה). בעבודותיו הוכיח שכתב היד של קאופמן הוא כתב היד המדויק ביותר של המשנה. מבין מגילות מדבר יהודה הצביע קוטשר על כך שמגילת ישעיהו א' איננה הנוסח העתיק ביותר של הכתב, על אף השינויים הרבים שבו מנוסח המסורה, וזאת בהסתמך על הידלדלות במספר המילים היחידאיות ושימוש נרחב במאפייני השפה הארמית. קוטשר העמיד תלמידים רבים בתחום הבלשנות, בהם: גד בן עמי צרפתי, גדעון הנמן, מנחם מורשת ומשה בר אשר. בשנת 1961 זכה בפרס ישראל למדעי הרוח. באותה שנה יצא לאור הספר "מילים ותולדותיהן", העוסק בחקר גיזרוניי של מילים עבריות שהושפעו מיוונית, מפרסית, מארמית וכו'. יחזקאל קוטשר ייסד את העמותה 'האגודה לשיקום משפחות נזקקות בירושלים', שמאוחר יותר נקראה 'למען נזקקי ירושלים' וכיהן כנשיאה הראשון. קוטשר נפטר בפתאומיות בלוס אנג'לס, בעת שנת שבתון מעבודתו באוניברסיטה העברית. הוא נטמן בהר המנוחות בירושלים. בירושלים קיים רחוב על שמו בשכונת רמות. משה בר-אשר, פרופ' יחזקאל קוטשר ז"ל: האיש, המורה והחוקר, מעריב, 24 בדצמבר 1971 גד בן-עמי צרפתי, יחזקאל קוטשר ז"ל, לשוננו לעם כג, תשל"ב, עמ' 35–38 יחזקאל קוטשר באתר האקדמיה ללשון העברית רשימת המאמרים של יחזקאל קוטשר באתר רמב"י רשימת הפרסומים של יחזקאל קוטשר, בקטלוג הספרייה הלאומית יחזקאל קוטשר (1909-1971), דף שער בספרייה הלאומית מכּתביו: לשון המשנה והתלמוד: ארמית של התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, מחניים נ"ז, באתר "דעת" השפעת היוונית על הלשון העברית, מחניים, גיליון קי"ב תשכ"ז נוסח המסורה של ספר ישעיהו בהשוואה לנוסח ישעיהו במגילות מדבר יהודה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח העלאות באוניברסיטה העברית, חרות, 9 באוגוסט 1955,  עמ' 4 ישיבת האקדמיה ללשון העברית, שערים, 28 בדצמבר 1955, עמ' 3 אשר וייזר, מגילת ישעיהו בהארה לשונית, הצופה, 29 בינואר 1960, עמ' 5 ו-6 (חלק 1, חלק 2) ראו מאמרו של משה בר-אשר, פרופ' יחזקאל קוטשר ז"ל האיש המורה והחוקר, מעריב, 24 בדצמבר 1971, עמ' 35 חתני פרס ישראל תשכ"א, על המשמר, 27 באפריל 1961, עמ' 3 מרדכי בן-אשר, על גלגולי מילים, על המשמר, 2 ביוני 1961, עמ' 5; ז. בן-דוד, "מילים ותולדותיהן", הבוקר, 16 ביוני 1961, עמ' 5; שמעון תורר, תולדות המלה וגלגוליה, חרות, 30 ביוני 1961, עמ' 5; מ. הנדל, 2 ספרים על לשון, למרחב, 21 ביולי 1961, עמ' 6; גד בן-עמי צרפתי, "מלים ותולדותיהן" ליחזקאל קוטשר, לשוננו לעם יב, תשכ"א, עמ' 254–261 מת פרופ' יחזקאל קוטשר, דבר, 13 בדצמבר 1971, עמ' 2 פרופ' קוטשר למנוחות, דבר, 17 בדצמבר 1971, עמ' 4; פרופ' קוטשר הובא למנוחות, מעריב, 17 בדצמבר 1971, עמ' 3
מחמל"י

מחמל"י - מרכז חקר, מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל היא עמותה המוקדשת לשימור אוכלוסיות היונקים הימיים והסביבה הימית לחופי ישראל באמצעות מחקר, חינוך, העלאת מודעות ציבורית וקידום חקיקה. מרכז העמותה במושב מכמורת[דרוש מקור]. מחמל"י נוסדה בשנת 1994 בשם יד ליונק הימי, נרשמה כעמותה בתחילת 1995 ושינתה את שמה לשם הנוכחי בשנת 2000. המרכז פועל בחסות המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה. פעילויות מחמל"י כוללות: עדכון רשימות מיני הלווייתנאים באזור הלא מתועד, יחסית, של האגן המזרחי של הים התיכון. עריכת סקרים בקרבת החוף במטרה ללמוד את אזורי הגידול, אורחות החיים, מרחב המחיה, מגמות שינוי גודל האוכלוסייה והפרופיל הגנטי של הדולפינן המצוי - המין המקומי הנפוץ ביותר. איוש רשת חירום לאומית סביב השעון לדיווחים בזמן אמת של יונקים ימיים במצוקה, צפים או כאלה שהוחפו. כמו כן הפעלה של מתקן אישוש צנוע לחיות פצועות או חולות. ביצוע נתיחות שלאחר המוות כדי לבחון גיל, הרגלי תזונה באמצעות בחינת תוכן הקיבה, סיבת מוות אפשרית, מצב בריאות כללי ורמת מזהמים ברקמות. דגימות של הרקמות נשלחות למעבדות בישראל ומחוצה לה לאנליזה ולאבחון. עריכת מחקרים ארוכי טווח על הקשר בין דולפינים לאדם כפי שבאים לידי ביטוי בין דולפינים בודדים ובני אנוש. ניסיון לצמצם תאונות בהן נלכדים דולפינים (בעיקר דולפינן מצוי) ברשתות מכמורתנים. העלאת המודעות הציבורית לחשיבות הנושאים האקולוגיים המשפיעים על הדולפינים במזרח התיכון והרב-גוניות הימית בעולם כולו. הדבר נעשה באמצעות ראיונות לתקשורת, הרצאות ציבוריות, דוכני מידע ומרכזי פעילויות בתערוכות וימים "ירוקים", כמו גם תוכניות חינוכיות בקרב הגילאים השונים מגני ילדים למוסדות אקדמאיים. שדלנות לחקיקה המיועדת לשימור הסביבה הימית בכלל והיונקים הימיים בפרט. איכות הסביבה הלווייתנאים והאדם אתר האינטרנט הרשמי של מחמל"י מחמל"י, ברשת החברתית פייסבוק מחמל"י, ברשת החברתית אינסטגרם מחמל"י, סרטונים בערוץ היוטיוב מחמל"י, באתר "גיידסטאר ישראל" ארז ארליכמן, מתנדבים בין הגלים, באתר ynet, 8 בפברואר 2008
סולינה

סולינה (ברומנית: Sulina), עיר נמל בדלתה של הדנובה, במפגש תעלת סולינה (הזרוע האמצעית של הדנובה) עם חוף הים השחור, במחוז טולצ'אה, חבל דוברוג'ה, רומניה. סולינה היא נמל חופשי, הקיים עוד מהתקופה הביזנטית ומספר תושביו הוא 4,624, נכון לשנת 2004. סולינה אינה מחוברת לרשת הדרכים של רומניה והגישה אליה אפשרית רק דרך המים, מכיוון הדנובה או מכיוון הים השחור. בין השנים 1856–1939 שכנה בעיר נציגות של הוועדה האירופאית לדנובה. מדיה וקבצים בנושא סולינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סולינה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לירה לבנונית

הלירה הלבנונית (סמל: ل.ل., בערבית: ليرة لبنانية, בצרפתית: livre libanaise) היא המטבע הרשמי של לבנון. כל לירה מחולקת לכ-100 קירש (בערבית: قرش), אך כיום חלוקת המשנה בוטלה עקב האינפלציה. לפני מלחמת העולם הראשונה, נעשה שימוש בלירה עות'מאנית. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, המטבע הפך ללירה מצרית בשנת 1918. לאחר שקיבלו את השליטה על לבנון וסוריה, הצרפתים הפכו את המטבע באזור ללירה סורית, ששויה של לירה אחת היה כ-1 פרנק. לבנון הנפיקה מטבעות משל עצמה משנת 1924, ושטרות משנת 1925. ב-1939 הופרד המטבע בלבנון רשמית מזה של סוריה, על אף שנשאר מקושר למטבע הצרפתי וניתן להחלפה בכסף הסורי. ב-1941, בעקבות הפסדה של צרפת לגרמניה הנאצית, המטבע קושר ללירה שטרלינג הבריטית, ששוויה של לירה שטרלינג אחת הוא 8.83 לירות לבנוניות. הקישור למטבע הצרפתי חודש לאחר המלחמה, אך ננטש בשנת 1949. לפני המלחמה של 1975–1990, היה שוויו של דולר אמריקאי אחד כ-3 לירות לבנוניות. לפני נתוני הבנק המרכזי, בשנת 2006 היה שוויו של דולר אחד כ-1507.5 לירות לבנוניות. בשנת 2020, בעקבות משבר כלכלי חמור בלבנון, צנח ערכה של הלירה הלבנונית לשער רשמי של 1,500 לירה לבנונית לדולר, ושערה הלא רשמי הגיע עד 6,000 לירה לדולר. המטבע הלבנוני הראשון הונפק בשנת 1924 ביחידות של 2 ו-5 גירוש (שמו של המטבע לפני תקופת מלחמת העולם השנייה). לאחר מלחמת העולם השנייה, ההגיה הערבית שונתה מגירוש (ערבית:غرش), לקירש, שמו של המטבע כיום. המטבעות בהם נעשה שימוש כיום הם: 50 לירות 100 לירות 250 לירות 500 לירות השטרות הלבנונים הראשונים הונפקו על ידי בנק סוריה ולבנון הגדולה (צרפתית: Banque du Syrie et Grand-Liban), בשנת 1925. השטרות הודפסו מיחידות של 25 גירשות עד ליחידות של 100 לירות. ב-1939 הוחלף שמו של הבנק לבנק סוריה ולבנון. השטר הראשון בשווי 250 לירות הונפק באותה השנה. השטרות בהם נעשה שימוש כיום הם: 1,000 לירות 5,000 לירות 10,000 לירות 20,000 לירות 50,000 לירות 100,000 לירות לירה סורית מדיה וקבצים בנושא לירה לבנונית בוויקישיתוף The World Factbook, 2006. ראו: הפגנות הענק בלבנון מתחדשות - וערך המטבע צונח בשוק השחור, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תורת האפקטים

תורת האַפֶקְטִים ("Affect" - רגש, תחושה) היא תורה מוזיקלית, שמקורה בתקופת הבארוק, שכל יצירה הנכתבת על פיה חייבת להכיל "מצבי רוח" ברורים (היכולים להיות מנוגדים זה לזה, ועשויים להשתנות בפתאומיות). מצבי רוח אלה (כגון: שמחה, עצב, אהבה או אבל) מבוטאים ביצירה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים (כגון: מקצבים (ומעברים ביניהם), סולמות מינוריים/מז'וריים, מנעד וכדומה). המוזיקה הקולית, הנכתבת בהתאם לשיטה, צריכה להיות מותאמת לאווירה אותה מעביר הטקסט, ואילו המוזיקה הכלית, על אף שאינה מכילה טקסט, צריכה להכיל אף היא מצבי רוח ברורים. תורת האפקטים היוותה ניגוד לתקופת הרנסאנס, שקדמה לבארוק, שהמוזיקה בה לא העבירה רגש מסוים למאזין, ויצרה ריחוק ("אווירת קדושה"). תורת האפקטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'וליאן פול בליץ

ז'וליאן פול בליץ (באנגלית: Julien Paul Blitz‏; 21 במאי 1885 - 17 ביולי 1951) היה צ'לן, מנצח ומורה אמריקאי. בליץ היה המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת הסימפונית של יוסטון. בליץ נולד בגנט, בלגיה, בנם של הכנר אדוארד א. בליץ (1860-1915) והפסנתרנית מאטי לואיד מילר (1865-1904). בהיותו בן שנתיים עבר עם משפחתו לארצות הברית. הוא החל ללמוד נגינה בכינור אצל אביו, שהתמנה למנהל המוזיקלי הראשון של הפילהרמונית של קנזס סיטי. בשנת 1901 החל את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון המלכותי בגנט, שם למד אצל פול-אנרי-ז'וזף לברון, ז'וזף לאמפן, יוזף יאקובס, לאון רינסקוף ואדוארד יאקובס. בליץ הופיע לראשונה בשנת 1904 וסיים את לימודיו בקונסרבטוריון בהצטיינות יתרה ב-1905. בליץ התקבל כצ'לן בתזמורת הקורסאל באוסטנד שבבלגיה, ואחר כך חזר לארצות הברית. הוא התגורר זמן קצר בניו יורק ואז התקבל לעבודה בביילור קולג' בבלטון, טקסס. בשנת 1913 ייסד בליץ את התזמורת הסימפונית של יוסטון והיה למנצחה הראשון; במקביל ניהל גם את פעולות "מועדון מפתח סול" של יוסטון. כהונתו של בליץ ביוסטון נמשכה עד 1916. משנת 1917 עד 1922 ניצח על התזמורת הסימפונית של סן אנטוניו. בליץ ניצח גם על האגודה הכוראלית שמינאד של "מועדון המוזיקה של יום שלישי" בסן אנטוניו. בשנים הבאות עבד בהוראה במכללות שונות בטקסס. בשנת 1950 עבר בליץ לדאלאס, שם לימד והדריך במוזיקה בבתי ספר ציבוריים והופיע כצ'לן אורח עם התזמורת הסימפונית של דאלאס. בליץ נשא לאישה את הפסנתרנית פלורה בריגס ב-24 בינואר 1921. הוא מת בדאלאס ב-17 ביולי 1951. לזוג היה בן יחיד, אדוארד בליץ, שהיה לסגן הצ'לן הראשי בתזמורת הסימפונית של דאלאס. Braubach, Marian N. (2001). Always on Tuesday... One Hundred Years of Music. San Antonio TX: Tuesday Musical Club Inc. OCLC 45837285. Saerchinger, César (1918). International Who's Who in Music and Musical Gazetteer. New York: Current Literature Publishing Company. OCLC 17708931. ז'וליאן פול בליץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) Susan Love Fitts (2006). "Biography: Blitz, Julien Paul". The Handbook of Texas Online. נבדק ב-2007-08-14.
לוגריתם חוזר

במדעי המחשב וחקר הסיבוכיות, פונקציית הלוגריתם החוזר היא מספר הפעמים שיש להפעיל את פונקציית הלוגריתם עד שהתוצאה אינה עולה עוד על 1. מכיוון שכך, אפשר להגדיר את הפונקציה באופן רקורסיבי: log ∗ ⁡ n = { 0 if  n ≤ 1 ; 1 + log ∗ ⁡ ( log ⁡ n ) if  n > 1 {\displaystyle \log ^{*}n={\begin{cases}0&{\mbox{if }}n\leq 1;\\1+\log ^{*}(\log n)&{\mbox{if }}n>1\end{cases}}} פונקציית הלוגריתם הרגילה,   log {\displaystyle \ \log } , המופיעה בהגדרה, תלויה בקביעת הבסיס, ולכן גם הלוגריתם החוזר תלוי בבסיס. כדי שהפונקציה תהיה מוגדרת היטב, הבסיס חייב להיות גדול מ-   e 1 / e ≈ 1.444668 {\displaystyle \ e^{1/e}\approx 1.444668} . במדעי המחשב מקובל להניח שהלוגריתם בינארי, כלומר, בסיסו 2. הלוגריתם החוזר הוא דוגמה קיצונית לפונקציה בעלת גידול איטי: היא קטנה מ-5 לכל   n < 2 65536 {\displaystyle \ n<2^{65536}} , ועולה ל-6 רק במספר   2 2 65536 {\displaystyle \ 2^{2^{65536}}} . למעשה,   log ∗ ⁡ ( n ) ≤ k {\displaystyle \ \log ^{*}(n)\leq k} אם ורק אם   n ≤ 2 2 ⋅ ⋅ ⋅ 2 {\displaystyle \ n\leq 2^{2^{\cdot ^{\cdot ^{\cdot ^{2}}}}}} , כאשר במגדל החזקות מופיע המספר 2‏, k פעמים. לשם השוואה: הפונקציה   log ⁡ ⋯ log {\displaystyle \ \log \cdots \log } (חזרה m פעמים על פונקציית הלוגריתם הרגילה) מגיעה לערך k כאשר   n ≤ 2 2 ⋅ ⋅ ⋅ 2 k {\displaystyle \ n\leq 2^{2^{\cdot ^{\cdot ^{\cdot ^{2^{k}}}}}}} , וכאן יש במגדל החזקות m הופעות של 2. אם   m < k {\displaystyle \ m<k} , המספר הראשון גדול לאין שיעור. הפונקציה מופיעה בחישובי סיבוכיות, אבל בחישובים מעשיים ניתן להתייחס אליה כאל קבוע, מאחר שהערך "5" מתקבל על ידי מספר הגדול בהרבה ממה שמחשבים בני ימינו מסוגלים להגיע. הפונקציה היחידה רבת השימוש בתורת הסיבוכיות שגדלה לאט יותר מן הלוגריתם החוזר היא הפונקציה ההופכית של   f ( n ) = A ( n , n ) {\displaystyle \ f(n)=A(n,n)} כאשר A היא פונקציית אקרמן. Thomas H. Cormen, Charles E. Leiserson, Ronald L. Rivest, and Clifford Stein. Introduction to Algorithms, MIT Press and McGraw-Hill, 2001. ISBN 0-262-03293-7. Pages 55–56 of section 3.2.
10 (מספר)

המונח "עשר" מפנה לכאן. לערך העוסק בהון, ראו עושר. 10 (במילים בלשון זכר: עשרה; בלשון נקבה: עשר) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 9 והבא לפני 11. בתרבות הוא מספר טיפולוגי. מבחן התחלקות: מספר שלם (בכתיב עשרוני) מתחלק ב-10 אם ורק אם ספרת האחדות שלו היא 0. 10 הוא מספר פריק, שמחלקיו הם 1, 2, 5 ו-10 עצמו. 10 הוא האקוטוטיאנט הקטן ביותר. 10 הוא מספר משולש. 10 הוא מספר הרשאד. 10 הוא הבסיס לשיטת המספרים העשרונית, שהיא שיטת הספירה הנפוצה בימינו. אפשר לכפול כל מספר שלם ב-10 על ידי הוספת 0 בסופו (לדוגמה, 855*10=8550). מניחים שהסיבה לכך היא שלבני אדם ישנן 10 אצבעות. 10 הוא מספר שמח. המספר 10 הוא מספר דקגונאלי. 10 הוא סכום שלושת המספרים הראשוניים הראשונים (2+3+5=10). 10 הוא המספר האטומי של ניאון. באסכולה הפיתגוראית, המספר 10 שיחק תפקיד חשוב, שאותו סימלו בעזרת הטטרקטיס (אנ')(tetractys). טטרקטיס היא צורה משולשת המורכבת מ-10 נקודות (כמו בתמונה), המסודרות בארבע שורות: 1, 2, 3, ו-4 נקודות בכל שורה. זהו גם הייצוג הגאומטרי למספר משולש. בהגות היהודית מסמל המספר 10 את האחדות שבריבוי ולכן: עשרת הדיברות שהופקדו למשה בהר סיני (ולהם מוקדש המספר 10 בשיר אחד מי יודע). עשר המכות שהביא אלוהים על מצרים. עשרה אנשים דרושים למניין ולכל עניין דתי ציבורי. עשרה מאמרות שבבריאת העולם. עשרת ימי תשובה. עשרת השבטים האבודים של ישראל. עשר הספירות בעץ החיים של הקבלה. לפי מסכת דרך ארץ זוטא עשרה צדיקים נכנסו בחייהם לגן עדן ואלו הן: חנוך בן ירד, אליעזר עבד אברהם, בתיה בת פרעה, סרח בת אשר, אליהו הנביא, משיח בן דוד, חירם מלך צור, עבד מלך הכושי, יעבץ בן רבי, ורבי יהושע בן לוי. הרשימה מופיעה כשאלה לבדיקת בקיאות במקורות בסרט חגיגה בסנוקר. עשרה הרוגי מלכות ואלו הן: רבי רבי ישמעאל בן אלישע, רבי ישבב הסופר, רבן שמעון בן גמליאל הזקן, רבי חוצפית המתורגמן, רבי עקיבא בן יוסף, רבי חנניא סגן הכהנים, רבי שמעון בן עזאי, רבי אלעזר בן חרסום, רבי יהודה בן בבא, ורבי חנניה בן תרדיון. נאמר במשנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה ו' כי עשרה דברים נבראו בערב שבת בין השמשות ואלו הם: פי הארץ, ופי הבאר, ופי האתון, הכתב, והמכתב, והלוחות, הקשת, והמן, המטה, והשמיר. המשנה במסכת אבות מספרת כי עשרה נסים נעשו לבני ישראל על הים, ועשרה ניסיונות ניסו אבותינו את הקב״ה במדבר שנאמר ”וַיְנַסּוּ אֹתִי זֶה עֶשֶׂר פְּעָמִים וְלֹא שָׁמְעוּ בְּקוֹלִי”. עשרה דורות מאדם הראשון ועד נח וכן עשרה דורות מנח ועד אברהם. כיוון שעשר הוא הבסיס של הספירה העשרונית, לרוב משתמשים בו כדי לדרג דברים. סולמות ציונים רבים מבוססים על 10 דרגות, כאשר המספר 10 מציין בדרך כלל את הדרגה המיטבית. ישנו יסוד סביר לכך שהפופולריות של השיטה העשרונית נובעת מהעובדה שלבני אדם ישנן 10 אצבעות בשתי ידיים. בשל השימוש באצבעות לצורך ספירה, ייתכן שהבסיס 10 היה טבעי יותר לאדם. במשך השנים היו ניסיונות להשתמש בבסיסים אחרים (למשל 12), אך אלה כשלו ברובם. 10 שנים מכונות עשור. מדיה וקבצים בנושא 10 בוויקישיתוף יורם שורק, למה סופרים דווקא בבסיס 10?, במדור "דברים שיורמים יודעים", באתר ארכיון האינטרנט (במקור, מאתר "nana10‏") 10, באתר MathWorld (באנגלית) Dimitra Karamanides, Pioneering Mathematician and Musical Theorist of Ancient Greece, The Rosen Publishing Group, 2005, עמ' 65 משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה א' משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה ד'
דמיטרי קבלבסקי

דמיטרי בוריסוביץ' קבלבסקי (ברוסית: Дмитрий Борисович Кабалевский; ‏30 בדצמבר 1904 – 18 בפברואר 1987) היה מלחין רוסיוסובייטי. היה, בין השאר, מגדולי המלחינים המודרניים של מוזיקה לילדים ברוסיה. קבלבסקי ארגן ויסד את הארגון של המלחינים הרוסים במוסקבה, והיה אחת הדמויות המובילות בארגון זה. הוא היה מלחין פורה של מוזיקה לפסנתר ומוזיקה קאמרית. רבות מיצירותיו לפסנתר בוצעו על ידי גדולי הפסנתרנים ונחשבו לחדשניות. קבלבסקי נולד ב-1904 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. אביו בוריס קלבדייביץ' קבלבסקי, עבד במנהל הראשי לכלכלה מקומית של משרד הפנים של רוסיה. הוטבל בדת הנוצרית האורתודוקסית בכנסיית ההשתנות שעל יד הגימנסיה מס. 1 בעיר. אחרי לימודים בבית ספר תלת שנתי עבר לגימנסיה הקלאסית מס. 1 של העיר פטרוגרד (השם החדש של העיר החל מ-1914). ב-1918 עבר עם הוריו למוסקבה, בה סיים את התיכון מס. 35. מילדותו דמיטרי נמשך לאומנויות - לציור ולשירה. בגיל צעיר למד פסנתר, ונרשם לבית הספר למוזיקה מס.3 ובמכללה המוזיקלית על שם א.נ.סקריאבין (כיום המכללה האקדמית למוזיקה על יד הקונסרבטוריון של מוסקבה). הוא סיים את המכללה ב-1925 ואחר למס הלחנה בקונברסטוריון של מוסקבה ועבד בליווי סרטים אילמים. קבלבסקי למד בקונסרבטוריון במוסקבה הלחנה אצל ניקולאי מיאסקובסקי ופסנתר בכיתה של אלכסנדר גולדנווייזר, ולימים נעשה פרופ' במוסד זה. קבלבסקי היה בין מארגני איגוד המלחינים הסובייטי ובמשך תקופה ארוכה היה בין דמויות המפתח בארגון. כהוקרה לפעילותו המוזיקלית והציבורית זכה 4 פעמים בפרס ברית המועצות, בשנת 1972 קיבל פרס לנין ובשנת 1963 את התואר אמן העם. תרומתו החשובה ביותר לעולם המוזיקה היא בחיזוק הקשר בין ילדים למוזיקה. קבלבסקי לא רק הלחין יצירות רבות המיועדות במיוחד לילדים הלומדים נגינה, אלא גם פיתח תוכניות לימודים לחינוך מוזיקלי לילדים, לדוגמה בתחום של האזנה מודרכת. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי קבלבסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דמיטרי קבלבסקי דמיטרי קבלבסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דמיטרי קבלבסקי, באתר ספוטיפיי דמיטרי קבלבסקי, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט דמיטרי קבלבסקי, באתר AllMusic (באנגלית) דמיטרי קבלבסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) דמיטרי קבלבסקי, באתר Discogs (באנגלית) דמיטרי קבלבסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דמיטרי בוריסוביץ' קבלבסקי (1904-1987), דף שער בספרייה הלאומית דמיטרי קבלבסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Compositions by Dmitry Kabalevsky A list of Kabalevsky's compositions ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרואינסולין

פרואינסולין (אנגלית: Proinsulin) הוא חומר המוצא של ההורמון אינסולין, המיוצר בתאי בטא שבאיי לנגרהנס (חלק מהלבלב). אתר הייצור של הפרואינסולין הוא הרשתית התוך-פלזמית. יצירתו של הפרואינסולין מתחילה בקיפול של הפוליפפטיד ובחמצון של הקשרים הדיסולפידיים. פרואינסולין עובר ביקוע פרוטאוליטי במערכת גולג'י על ידי שני אנזימים הנקראים PC2 ו-PC3. האנזימים הללו חותכים את השרשרת בשני המקומות שבהם יש ארגינין (בין שרשרת B ופפטיד, בין שרשרת A לפפטיד C). לאחר מכן מתקבל אינסולין כמעט בוגר עם שתי חומצות אמינו מיותרות. בשלב הבא מוסרות שתי מולקולות של ארגינין על ידי האנזים קרבוקסיפפטידאז, והמוקלקולה המתקבלת היא אינסולין פעיל. פרואינסולין הוא פוליפפטיד המורכב מ-85 חומצות אמינו. הפיכתו לאינסולין תלויה בביקוע המתרחש בשני הקצוות של השרשרת, כך שמתקבל אינסולין הבנוי משתי שרשאות (A ו-B) ושרשרת נפרדת (C). בשלב הראשון נמצאות בפרואינסולין שרשראות B ו-C, כאשר שרשרת A נמצאת בקצה (טרמינל) הקרבוקיסלי. החומצה האמינית ארגינין מחבר בין שרשרת A ל-C, ושרשרת B מחוברת ל-C באמצעות שני שיירים נוספים של ארגינין. שרשראות A ו-B מקבילות זו לזו, והן מחוברות באמצעות שני קשרים דיסולפידיים בין מולקולות ציסטאין. כמו כן, שרשרת A מתקפלת בגלל שני קשרים דיסולפידיים פנימיים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה ובנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קריפטה

במונחים מתקופת ימי הביניים קריפטה (אנגלית: Crypt מהמילה הלטינית crypta והמילה היוונית kryptē - "חבוי") היא חדר אבן או חלל כלשהו הבנוי בדרך כלל מתחת לרצפה של כנסייה או טירה, ובדרך כלל היא משמשת כאתר קבורה המכיל סרקופג, ארון מתים או שרידים של אישים כגון קדושים או בעלי תפקידים בכירים בכנסייה. חלק מהכנסיות נבנו מעל פני הקרקע על מנת שהקריפטה תיבנה בקומת הקרקע. הקריפטות נבנו בדרך כלל מתחת לאפסיס, אך לעיתים הן נבנו מתחת לכנפות הכנסייה והספינות. בין הקריפטות הקדומות ביותר בתולדות הנצרות הן אלה שבא-שלף (الشلف) ובג'ימילה שבאלג'יריה. בתקופת שלטונו של קרל הגדול השימוש בקריפטות נעשה נפוץ גם במערב אירופה. לאחר המאה ה-10 הצורך בקריפטות פחת כאשר הנהגת הכנסייה התירה לקבור שרידים קדושים בקומה הראשית של הכנסייה. בתקופה שבה הבנייה נעשתה בעיקר בסגנון גותי נבנו מעט מאוד קריפטות. בתקופות יותר מודרניות הקריפטות שימשו בדרך כלל כחלל קבורה שבו נשמרו גופות הנפטרים. קריפטות נמצאות בדרך כלל בבתי קברות ותחת מבני דת ציבוריים כגון כנסיות או קתדרלות, ולעיתים הן נמצאות מתחת למאוזוליאומים וקפלות פרטיים. משפחות מלוכה רבות, לדוגמה, החזיקו בבעלותן קריפטות גדולות מאוד המכילות את גופותיהם של עשרות בני משפחה. באזורים מסוימים הכינוי הנפוץ של קריפטה הנמצאת מעל הקרקע הוא מאוזוליאום, מונח המתאר גם בניין גדול המשמש כמקום קבורה עבור אדם יחיד או כמה אנשים. במאה ה-19 הייתה תופעה נפוצה של בניית קריפטות באחוזות משפחתיות בינוניות או גדולות, בדרך כלל בקצה גבול אדמות האחוזה או כחלק מהמרתף. במקרה שבו האחוזה נמכרה הקריפטה נאטמה ואחד התנאים בשטר המכירה היה שאזור הקריפטה יוותר כפי שהוא. קטקומבות קבר גלוסקמא מאוזוליאום קריפטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)