laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבחרת אלבניה בכדורסל

נבחרת אלבניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אלבניה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת אלבניה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-94 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של 6 מקומות לעומת דירוג קודם. הנבחרת העפילה פעמיים לאליפות אירופה בכדורסל וסיימה בשתי הפעמים במקום האחרון. עד 2024 - לא העפילה * 1950 עד 2023 - לא העפילה מדיה וקבצים בנושא נבחרת אלבניה בכדורסל בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
מיקוד (ספרות)

מיקוד היא טכניקה ספרותית מסוימת, שבה המספר מגביל את עצמו לספר לקורא רק דברים מסוימים ולא אחרים. המספר יכול להתמקד על אובייקט או אירוע, אך השימוש העיקרי מתייחס לדמויות. המיקוד בסיפור מסוים יכול להיות מיקוד אחיד (embedded focalization) אשר אינו משתנה במהלך הסיפור, לדוגמה: הגבלת התצפית לכל אורך הסיפור רק לגיבור, או מיקוד משתנה בו למשל המספר עוקב אחר דמות אחת בתחילת הסיפור ועובר לעקוב אחרי דמות אחרת בהמשך ואז חוזר לדמות הראשונה או כותב בכל פרק בספר מתוך מיקוד שונה. במיקוד חיצוני המספר מביט באותה דמות מבחוץ בלבד ואינו יודע או אינו מתאר את תחושותיה הפנימיות של הדמות. במיקוד פנימי המספר מתאר גם את תחושותיה ומחשבותיה של הדמות בה הוא מתמקד. מיקוד מצטמצם- התיאור מתחיל ממשהו כללי ועובר לפרטי, למשל תיאור העיר ואז תיאור רחוב ואז תיאור בית ואז חדר. מיקוד מתרחב - התיאור עובר מנקודה פרטית למשהו כללי יותר, לדוגמה: דמות מסוימת שמגיעה למקום ציבורי ואז תיאור של המקום בכלליות.
אסתר סמואל-כהן

אסתר סמואל-כהן (16 במאי 1933 - 20 בנובמבר 2015) הייתה פרופסור לסטטיסטיקה. כלת פרס ישראל בתחום זה לשנת תשס"ד (2004). סמואל-כהן נולדה באוסלו שבנורווגיה, אליה היגרו הוריה עם מינוי אביה, הרב יצחק סמואל, לרב הראשי של יהדות נורווגיה. בהיותה בת שבע נכבשה נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית ובשנת 1942, עם ראשית הפעולות במדינה כנגד הקהילה היהודית, נעצר אביה ונלקח למחנה גריני ולאחר מכן נלקח ונספה באושוויץ. סמואל-כהן נמלטה עם אמה ושני אחיה לשוודיה בעזרת המחתרת הנורווגית ושהתה תחילה במחנה פליטים ולאחר מכן בסטוקהולם. אמה, הנרייטה, הייתה עדת התביעה במשפט אייכמן על השמדת יהדות נורווגיה. בתום המלחמה, בשנת 1946, עלתה המשפחה לארץ ישראל. בישראל למדה סמואל-כהן בבית צעירות מזרחי בתל אביב וסמינר למורות של המזרחי בירושלים. בשנת 1951 הוסמכה להוראה בבית ספר יסודי ובמשך שנתיים עסקה בתחום במעברת "מחנה דוד" בחיפה. בשנת 1953 החלה בלימודי תואר ראשון במתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ולמדה לימודי הוראה לבתי ספר תיכוניים. בשנים 1958–1959 למדה לימודי תואר שני בסטטיסטיקה מתמטית באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית. בשנת 1961 סיימה סמואל-כהן את עבודת הדוקטורט, בהנחיית הרברט רובינס. היא שבה לישראל בשנת 1962, לאחר כשישה חודשים באוניברסיטת קופנהגן שבדנמרק. סמואל-כהן הצטרפה לסגל המחלקה לסטטיסטיקה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1965 קודמה לדרגת מרצה בכירה, בשנת 1969 לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1976 לדרגת פרופסור מן המניין. את עבודתה היא קיימה בשנים 1970–1975, לצד נישואיה וגידול ארבעת ילדיה. בשנת 1970 נישאה לאהרן כהן, כלכלן במשרד מבקר המדינה. לזוג נולדו שלושה בנים ובת. עבודתה נמשכה עד פרישתה לגמלאות בשנת 2003. בשנים אלו היא שימשה גם חברה בוועדה המתמדת של סנט האוניברסיטה ובוועד הפועל של חבר הנאמנים של האוניברסיטה, כיהנה כראש החוג לסטטיסטיקה (1977–1980) ובשנת 1989 הייתה למחזיקת הקתדרה לסטטיסטיקה על שם פרנסיס הוק ורעייתו. תחומי מחקרה העיקריים נגעו לסטטיסטיקה תאורטית ולהסתברות יישומית, בדגש על כללי עצירה אופטימליים. בעבודותיה עם פרופסור דוד אסף הוגדר מושג "אי שוויון הנביא", המתאר מצב השוואתי בין אדם בעל יכולת ניבוי לבין אדם בעל יכולת בחירה לעשות שימוש בכללי עצירה בעת התרחשות תהליך. בשנותיה הראשונות בחקר הסטטיסטיקה היא נמנתה בין מייסדי הגישה האמפירית הביאסיינית להסקה סטטיסטית, שהפכה לנפוצה בסטטיסטיקה יישומית. במסגרת עבודתה הייתה סמואל-כהן פרופסור אורח באוניברסיטת רטגרס ועמיתה במכון לסטטיסטיקה מתמטית ובחברה האמריקנית לסטטיסטיקה. כמו כן הייתה חברה באגודה הישראלית לחקר ביצועים, חברת המכון הסטטיסטי הבינלאומי ובשנים 1993–1995 כיהנה כנשיאת האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה. סמואל-כהן הייתה חברת האקדמיה הנורווגית למדעים. בשנת 2004 - ה'תשס"ד הוענק לה פרס ישראל לסטטיסטיקה. בשנת 2008 ה'תשס"ח נמנתה בין מדליקות ומדליקי שש המשואות בטקס המרכזי שעורך "יד ושם" לציון יום השואה. בנה, הרב אמוץ כהן, הוא ראש כולל הדיינות ביישוב בית חגי. נפטרה ב-20 בנובמבר 2015, בגיל 82, ונקברה בהר הזיתים. בנר ראשון של חנוכה נחנך לזכרה ולזכר בעלה (אהרון כהן) חדר אוכל בישיבת מעלה חבר. פרופ' אסתר סמואל-כהן, באתר פרס ישראל סיפור חייה של אסתר סמואל-כהן, באתר "יד ושם" עופר אדרת, הפרופסורית שפתרה את "בעיית המזכירה", באתר הארץ, 26 בנובמבר 2015 אסתר סמואל-כהן (1933-2015), דף שער בספרייה הלאומית אהרן כהן אסתר סמואל נשואים, מעריב, 15 ביולי 1970
נבחרת מונטנגרו בכדורסל

נבחרת מונטנגרו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מונטנגרו. הדירוג הנוכחי של נבחרת מונטנגרו ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-17 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם. הנבחרת נוסדה בשנת 1948 כחלק מנבחרת יוגוסלביה בכדורסל. בשנת 2003 היא הפכה לחלק מנבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורסל. בשנת 2006 הצטרפה הנבחרת לפיב"א אירופה כנבחרת עצמאית של מדינת מונטנגרו. כנבחרת חדשה, שובצה תחילה בדרג ב' של נבחרות אירופה ושיחקה את משחקה הראשון בטורניר רשמי בשנת 2008 במסגרת משחקי דרג ב' של אליפות אירופה בכדורסל. הנבחרת ניצחה ב-13 המשחקים הראשונים שקיימה, והפסדה הראשון היה ב-2010 לנבחרת ישראל, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2011. לקראת אליפות אירופה בכדורסל 2011 שובצה לראשונה במשחקי המוקדמות בדרג א', בבית עם נבחרות איטליה, ישראל, לטביה ופינלנד. מונטנגרו הרשימה כשסיימה במקום הראשון בבית המוקדמות והעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה בכדורסל שנערכה בשנת 2011. באליפות עצמה אכזבה הנבחרת כאשר סיימה במקום האחרון בבית המוקדם. שנתיים מאוחר יותר השתתפה מונטנגרו בפעם השנייה באליפות אירופה וסיימה במקום ה-18. מונטנגרו לא הצליחה להעפיל לאליפות אירופה הבאה, שהתקיימה בשנת 2015, אך באליפות שלאחריה העפילה לשמינית הגמר וסיימה במקום ה-13. מונטנגרו העפילה לגביע העולם בכדורסל לראשונה בתולדותיה בשנת 2019 וסיימה במקום ה-25. ב-2022 סיימה הנבחרת שוב במקום ה-13 באליפות אירופה, והעפילה לגביע העולם בכדורסל 2023, בו סיימה במקום ה-11 לאחר שהעפילה לסיבוב הבתים השני. כמו כן, למונטנגרו מאזן טוב במשחקי מדינות אירופה הקטנות. הנבחרת זכתה במדליית זהב ב-2015 ו-2019, ובמדליית כסף ב-2017. מתוך 12 משחקים בשלושה טורנירים שונים הפסידה הנבחרת משחק אחד בלבד. 2012 עד 2024 - לא העפילה סגל הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורסל 2023 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר): אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת מונטנגרו בכדורסל מדיה וקבצים בנושא נבחרת מונטנגרו בכדורסל בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
סאוור

סאוור (באנגלית: Sour, חמוץ) הוא שם למשפחת קוקטיילים המורכבים ממשקה אלכוהולי, מיץ לימון או ליים ומי סוכר (סירופ ממים וסוכר) או ממתיק אחר. איגוד הברמנים הבינלאומי מכיר במספר קוקטיילי סאוור, ביניהם ויסקי סאוור ופיסקו סאוור. דאקירי וקאיפיריניה. בנוסף ישנם קוקטיילים המוגדרים כסאוור המכילים ליקרים כמו טריפל סק או קואנטרו כממתק (במקום מי סוכר). חלק מוסיפים חלבון ביצה בשביל המרקם ויש קוקטיילים להם מוסיפים מי סודה. טעמם של הקוקטיילים במשפחה הוא חמוץ-מתוק. יש הרואים בסאוור המשך לפונץ' הקלאסי. מקובל לחשוב כי המקור הרשמי הראשון שבו המונח "סוואר" מופיע בשם קוקטייל הוא במתכונים של ברמן בשם Mart Ackermann משנת 1856. ניתן למצוא מספר קוקטיילי סאוור בספר “Fermented Liquors” משנת 1858. קוקטיילים הנקראים "סווארים" מופיעים בספרו המפורסם של הברמן ג'רי תומאס, How to Mix Drinks משנת 1862. ניתן למצוא בספר זה מתכונים לג'ין סאוור וברנדי סאוור. ויסקי סאוור מוזכר בעיתון כ-8 שנים לאחר יצאת הספר. בספר The World's Drinks and How to Mix Them (אנ') מ-1908 הברמן William "Cocktail" Boothby מציע להגיש סאוורים בכוס הייבול. לעומתו ב-1912 מופיעה הצעה להגיש סאוורים בכוס קטנה בהרבה בשם "כוס הסוואר", Sour glass, בספר The Hoffman House Bartender's Guide. החל מהחצי השני של המאה ה-20 מקובל להגיש סאוורים בכוסות שונות לדוגמה כוס מרגריטה, או כוס ויסקי (כוס אולד פאשנד). ברים מסוימים משתמשים ב"תערובת סאוור" (Sour mix) מוכנה מראש או קנויה. זוהי תערובת מיץ לימון ומי סוכר שאותה מוסיפים במידות משתנות לקוקטיילים. יחסי המרכיבים משתנים בהתאם למידת החמיצות והמתיקות הרצויה. לרוב היחס ינוע בין 1:1 מיץ לימון וסירופ סוכר (מי-סוכר גם הם מורכבים מיחס של 1:1 מים וסוכר) כאשר מכוונים אל מתיקות, ותגיע עד 3 מנות מיץ לימון על כל מנת סירופ, אשר מכוונים אל סאוור חמוץ במיוחד. חלק נרחב מן הברים רוכשים את תערובת הסאוור בבקבוקים, הדבר חוסך זמן וכסף, אך התוצאה ירודה באיכות ובטעם, ביחס לתערובת המוכנה מלימונים טריים. ניתן להכין סאוור כמעט מכל משקה חריף. עם זאת, ישנם מספר קוקטיילים קלסיים ידועים בעולם, לדוגמה: ויסקי סאוור: ויסקי, מיץ לימון, מי סוכר (לפעמים חלבון ביצה) פיסקו סאוור: פיסקו, מיץ לימון, מי סוכר, חלבון ביצה מרגריטה: טקילה, קואנטרו, מיץ לים קמיקזה: וודקה, טריפל סק, מיץ ליים סיידקאר: קוניאק, טריפל סק, מיץ לימון וייט ליידי: ג'ין, טריפל סק, מיץ לימון אמרטו סאוור: אמרטו, מיץ לימון (לפעמים חלבון ביצה) קאיפיריניה: קשאסה, ליים, סוכר לבן מדיה וקבצים בנושא סאוור בוויקישיתוף תערובת סאוור באתר עכבר העיר סאוור - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית) היסטוריה של סאוור, אתר diffordsguid Finally, New York Has a Cocktail Library, אתר nytimes Make Yourself Comfortable, את cocktailchronicles
מוריה (עיתון)

מוריה היה יומון עברי שהופיע בארץ ישראל בין 6 במאי 1910 – 11 בינואר 1915. את העיתון ייסד בירושלים המדפיס רבי יהודה אהרן וייס, לאחר דעיכתו של "החבצלת" שהיה לפני כן העיתון המוביל של היישוב העברי הדתי בירושלים. האישור להוציא לאור את "מוריה", שהיה גם שמו של בית הדפוס שבו נדפס העיתון (בבעלותו של וייס ושותפו רבי משה שמואל שיינבוים), ניתן על ידי השלטונות העות'מאניים לאחר מתן התחייבות לשמור על החוק העות'מאני. במשך כל שנות הופעתו של העיתון שימש יצחק יעקב ילין כעורכו הראשי ואף כתב חלק ניכר ממאמריו. ביחד עם וייס, שם ילין לעיתון כמטרה לתקן את היישוב הישן ודרכו הציבורית. כבר בגיליון הראשון מוסברת כוונת המייסדים לפנות ליהדות החרדית באופן המבטא חופש ביטוי ואובייקטיביות. תחילה הופיע מוריה כשבועון, אך בהמשך הפך לעיתון יומי בתוספת מהדורה שבועית מורחבת עבור קוראים בחו"ל. בכך היה לאחד מעשרת העיתונים היומיים הראשונים שראו אור בירושלים. העיתון נסגר על ידי הממשל העות'מאני ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר שילין לא קיים את הצו שאסר לעסוק בעניינים מדיניים. על שמו של העיתון נקרא רחוב 'מוריה' בשכונת רוממה בירושלים, אשר חלק מרחובותיה נקראו בשמות עיתונים עבריים. מוריה באתר הספרייה הלאומית מוריה באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון מרדכי אליאב, ‏'מוריה' – עיתון חרדי לוחם למען תקנת ירושלים, קתדרה 70, ינואר 1994, עמ' 110-75 (גרסה טקסטואלית באתר סנונית) עוזי אלידע, העולם בצהוב : לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית (מ'הצבי' ל'האור' 1884-1914), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015. נ. קאצבורג, "מוריה" – אבי העתונות הדתית בארץ, הצופה, 12 בינואר 1951
Nationwide

Nationwide הוא אלבום האולפן השישי של להקת רוקפור, ואלבומה השלישי באנגלית. את האלבום הפיק ג'ים דיאמונד. הסינגל "Next Monroe" קידם את האלבום וצורפה אליו גרסת כיסוי לשיר "Xanadu" של Electric Light Orchestra. השיר "To the End" הוא למעשה גרסה אנגלית לשיר "סוף הדרך" מהאלבום "האיש שראה הכל" של הלהקה. במהלך סיבוב ההופעות לקידום האלבום בארצות הברית עזב אלי לולאי את הלהקה, ושלושת חברי הלהקה המשיכו בהופעות כשלישייה. "Honey"‏ - 3:28 "Nationwide"‏ - 2:38 "Next Monroe"‏ - 4:26 "Candlelight"‏ - 2:43 "To the End"‏ - 3:40 "Mad Routine"‏ - 4:52 "Have a Good One"‏ - 2:51 "You Said"‏ - 4:51 "Fuzzy White"‏ - 4:21 "I Can Read You Know"‏ - 4:19 "Crush on Subtitles"‏ - 4:16 "Moving Fast"‏ - 5:09 "Much More to Offer"‏ - 4:18 אלי לולאי - שירה, קולות ברוך בן יצחק - שירה, גיטרות מרק לזר - באס, באס כפול, גיטרה אקוסטית, אורגן, שירה איסר טננבאום - תופים, כלי הקשה מידע על האלבום Nationwide באתר MusicBrainz האלבום Nationwide באתר Discogs רוקפור - האתר הרשמי ביקורת על האלבום באתר השרת העיוור אלי לולאי עזב את רוקפור, באתר nrg, nrg מעריב, 14 בנובמבר 2004
מחוזות בוליביה

מבחינה מנהלית בוליביה מחולקת ל-9 מחוזות (departamentos), המחולקים בעצמם לנפות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות בוליביה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של בוליביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רון סילבר

רונלד ארתור "רון" סילבר (באנגלית: Ronald Arthur "Ron" Silver; ‏2 ביולי 1946 – 15 במרץ 2009) היה שחקן יהודי-אמריקאי ופעיל פוליטי . סילבר נולד בניו יורק למשפחה יהודית. אמו הייתה מורה, ואביו סוחר בגדים. סילבר קיבל חינוך יהודי, וחלק מהשכלתו רכש בבית ספר יהודי. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת בפאלו בספרדית וסינית, ובעל תואר שני בסינית מאוניברסיטת סט. ג'ון בניו יורק והקולג' לתרבות סינית בטייוואן. כן למד באוניברסיטת קולומביה יחסים בינלאומיים ולימודי משחק בסטודיו השחקנים של הרברט ברגהוף. סילבר הופיע לראשונה בקולנוע בשנת 1976, בקומדיה בשם "Tunnel Vision". בין 1976 ל-1978 שיחק את דמותו של השכן גארי לוי בסדרה הקומית "רודה". במהלך שנות ה-80 הופיע בתפקידים חשובים בקולנוע, בין היתר בתפקיד הפסיכופת המאיים על ג'יימי לי קרטיס בסרט פלדה כחולה (1990), ובתפקיד הראשי בסרט "שונאים, סיפור אהבה" על פי ספרו של יצחק בשביס-זינגר, בגרסתו של הבמאי פול מזורסקי (1989). כן הופיע בסדרה הטלוויזיונית הפופולרית "סוכן סמוי", בה גילם את דמותו של נבל העוסק בעסקי הבגדים. בשנות ה-90 ובשנות ה-2000 הופיע בתפקידי משנה בסרטים שזכו להצלחה קופתית, כגון טיימקופ ועלי. הוא היה מועמד פעמיים לפרס אמי, בשנת 1987 על תפקידו בסרט המתח "Billionaire Boys Club", וב-2002 על תפקידו בסדרה "הבית הלבן". סילבר היה גם שחקן תיאטרון מצליח, ובשנת 1988 זכה בפרס טוני על תפקידו במחזהו של דייוויד מאמט, "Speed-the-Plow". בשנת 1993 ביים את סרט הטלוויזיה "פוד הצלה" לרשת הטלוויזיה FOX, בו גם שיחק בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על סרטו של אלפרד היצ'קוק "סירת הצלה" משנת 1944. בטלוויזיה הופיע בסדרות רבות שזכו להצלחה, לרוב בתפקידי אורח, אם כי לעיתים גילם דמות משנה שהופיעה במשך עונה או שתיים. כך הופיע בסדרות כחוק וסדר, שיקגו הופ, הארון של ורוניקה והבית הלבן. בשנת 2003 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Skin" של רשת FOX, סילבר גילם את לארי גולדמן בסדרה שירדה משידור לאחר עונה אחת. סילבר היה פעיל פוליטי, והביע את דעתו בענייני השעה במשך כל קריירת המשחק שלו. בין 1991 ל-2000 שימש כנשיא איגוד השחקנים האמריקאי "Actors' Equity Association". לרוב הביע דעות ליברליות ומתונות ונחשב לתומך המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. בשנת 1989 היה בין מקימי "הקואליציה היצירתית", ארגון שחקנים הפועל לחינוך אנשי תרבות בנושאים בעלי חשיבות ציבורית, במיוחד בנושא חופש הדיבור. כן היה חבר ב"מועצת יחסי החוץ" (Council on Foreign Relations), ארגון לא ממשלתי אמריקאי העוסק בניסיונות לנתח את יחסי החוץ של ארצות הברית, ולהשפיע עליהם. במסגרת זו ובמסגרות אחרות הביע סילבר תמיכה רבת שנים במדינת ישראל, ובשנת 2000 הקים ארגון בשם "ירושלים אחת", שמטרתו לתמוך באיחוד ירושלים ולהתנגד להסכמי אוסלו. בשנת 2001 עזב סילבר את המפלגה הדמוקרטית והביע תמיכה בנשיא ג'ורג' וו. בוש, וזאת לטענתו עקב פיגועי 11 בספטמבר. הוא נאם בוועידת המפלגה הרפובליקנית ב-2004. משנת 2008 הנחה תוכנית רדיו בשם "התוכנית של רון סילבר", שהתמקדה בפוליטיקה. בשנת 2007 אובחן סילבר כלוקה בסרטן הושט. מאבקו בן השנתיים במחלה הסתיים במותו ב-15 במרץ 2009. הוא הותיר אחריו הורים, וכן בן ובת מגרושתו לין מילר. רון סילבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רון סילבר, באתר AllMovie (באנגלית) רון סילבר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רון סילבר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאיר שניצר, מותו של שחקן זיקית: פרידה מרון סילבר, nrg ‏, 18 במרץ 2009 רון סילבר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עאישה

עאישה (בערבית: عائشة, תעתיק מדויק: עַאאִשַה; 614–678) הייתה אשתו השלישית של מוחמד, מייסד האסלאם, ונחשבת ל"אישה האהובה על הנביא". ידועה באסלאם כ"אם המאמינים" (בערבית: أمّ المؤمنين). עאישה נולדה במכה למשפחה משבט קורייש, בתם של אום רומאן ושל אבו בכר, הח'ליפה הראשון. עאישה יועדה להינשא למקורב של אביה, בנו של ראש שבט נופל, שנתן חסות למוחמד, אך מחשש האם כי בנה התאסלם בוטלו האירוסין והיא התארסה בעודה ילדה עם מוחמד בשנת 620, בגיל שש. על פי ההיסטוריון אלטברי החתונה הצנועה לא שינתה הרבה והיא נשארה לגור עם משפחתה עד הגעתה לבגרות מינית (יש הסוברים גיל תשע). היא נישאה למוחמד לאחר ההג'רה בשנת 622. עאישה לא הייתה ביחסים טובים עם עלי בן אבו טאלב, חתן הנביא ולימים הח'ליף הרביעי. ישנה סברה, שזאת משום טענת עלי כי היא נאפה, מכיוון שבאחד ממסעותיה עם מוחמד ומאמיניו, חמקה עאישה בחנייה להתפנות לצרכיה, ועם חזרתה חיפשה מחרוזת שאבדה לה. משום משקלה הקל, נושאי האפריון לא שמו לב להיעדרה. היא המתינה עד בואו של צפואן אבן מועטל, צעיר שהכיר את עאישה, ולאחר שכיסתה פניה עלתה על הגמל. השניים הדביקו את השיירה עוד לפני שחשו בחסרונה. מקרה זה גרם לשמועה כי עאישה נאפה. עאישה שלא ידעה על השמועות חלתה ואף הבחינה שמוחמד נוהג בה בקרירות וריחוק. מוחמד היה אובד עצות ולא ידע אל מי לפנות, כי אל אבו בכר לא יכול לפנות, כי הרי הוא אביה של עאישה ועומר מקפיד מאוד בענייני נשים. כששאל את עלי, ענה "נשים יש בשפע, אתה תמיד יכול להחליף אותה באחרת". עאישה מעולם לא סלחה לו על כך. לבסוף ניגש מוחמד לעאישה והפציר בה להודות בחטאה — אם חטאה, והאל יסלח לה. עאישה בת הארבע עשרה השיבה כי לא תודה על דבר שלא עשתה. מוחמד קיבל את גרסתה בעקבות נבואה מאללה שהיא חפה מפשע. המקרה הוכיח שעאישה אישה גאה ואמיצה. ישנו מקרה בו עאישה נכשלה בלשונה בו כינתה את ח'דיג'ה, אשתו הראשונה של מוחמד, "זקנה חסרת שיניים", דבר שהיה למורת רוחו של מוחמד. עאישה נחשבת ל"אישה האהובה על הנביא" בין השאר מכיוון שמוחמד קיבל יותר מתנות ביום בו היה תורה להיות איתו, התגלויות היו מגיעות בימים שהיה איתה. כמו כן, ברגעים האחרונים של חייו, על פי אבן אסחאק, מוחמד הוביל את החאג' בפעם האחרונה וביקש משמונה נשותיו לתת לו רשות להישאר עם אשתו עאישה עד למותו. מוחמד מת כאשר ראשו על ברכיה, ונקבר בחדרה של עאישה. לאחר מותו של מוחמד, ירש אביה של עאישה את מקומו כמנהיג פוליטי ודתי, והיה לח'ליף הראשון בהיסטוריה של האסלאם. עאישה הייתה לדמות חשובה בתחום הפוליטי, ובשנת 656 אף הנהיגה מרד נגד עלי. בעקבות רצח הח'ליף השלישי עות'מאן בן עפאן, התמנה עלי לח'ליף. על אף שלא היה לו קשר ישיר לרצח, מנהיגותו התקבלה באופן חלקי. עאישה, טלחה וזובייר (שני האחרונים היו חברים בשורא) נסוגו למכה, וקראו תיגר על מנהיגותו. השלושה עברו לבצרה תוך גיוס כוחות נוספים. באוקטובר 656 עזב עלי את מדינה, שהייתה עד אז בירתו, ועבר לכופה שם התקבל בקול תרועה. לאחר מכן הגיע עם כוחותיו לבצרה, שם הביס את מתנגדיו ובהם עאישה בקרב שנודע בשם "קרב הגמל", משום שהקרב היה סביב הגמל עליו רכבה עאישה. בעקבות קרב זה הוגלתה עאישה למכה. עאישה היא המקור לחלק ניכר מכתבי החדית', המספרים על קורותיו והלכות חייו של מוחמד. לדוגמה, אבן אסחאק מצטט מסורת מפי עאישה המבהירה שמסע הלילה והעלייה לשמים של מוחמד היו חוויה רוחנית בלבד. עאישה, ככל נשותיו של מוחמד, לא התחתנה בשנית לאחר מותו. מייקל קוק, מוחמד, הוצאת מוסד ביאליק, 1989. קארן ארמסטרונג, מוחמד - ביוגרפיה של הנביא, הוצאת כתר, 2004. ברנרד לואיס, הערבים בהיסטוריה, הוצאת דביר, 1995 מדיה וקבצים בנושא עאישה בוויקישיתוף עאישה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תרכובת הטרוציקלית

תרכובת הטרוציקלית (באנגלית: Heterocyclic) היא תרכובת אורגנית טבעתית, בה אחד או יותר מאטומי הטבעת אינו פחמן. האטום שאינו פחמן קרוי הטרואטום (אנ'). ההטרואטומים הנפוצים ביותר הם גפרית, חמצן וחנקן. תרכובות הטרוציקליות הללו יכולות להיות ארומטיות או אליפטיות. התרכובות ההטרוציקליות הקטנות ביותר מכילות טבעת בת שלושה אטומים. לטבעת המשולשת יציבות נמוכה עקב מתחים תוך-מולקולריים. התרכובות ההטרוציקליות החשובות ביותר מכילות טבעות מחומשות או משושות. להלן מספר דוגמאות לתרכובות הטרוציקליות ארומטיות. תרכובות אלו הן תרכובות בפני עצמן, אך לכל אחת מהן נגזרות רבות: פירימידין (Pyrimidine) - ההטרואטום הוא חנקן. פוראן (Furan) - ההטרואטום הוא חמצן. טיופן (Thiophene) - ההטרואטום הוא גופרית. מדיה וקבצים בנושא תרכובת הטרוציקלית בוויקישיתוף science/ring-structure תרכובת הטרוציקלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תרכובות הטרוציקליות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחק אותה סמארט

שחק אותה סמארט (באנגלית: Get Smart) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה שיצא לאקרנים בשנת 2008 ומבוסס על סדרת פארודיה משנות ה-60 מאת מל ברוקס באותו השם (אנ'). הסרט בוים על ידי פיטר סגל. בסרט מככבים סטיב קארל, אן האת'וויי, דוויין ג'ונסון, אלן ארקין, טרנס סטאמפ, קרי קרווס, דויד קוחנר, מאסי אוקה, לארי מילר, קן דויטיאן, ג'יימס קאן, פטריק וורברטון. זמן קצר לאחר יציאת הסרט לאקרנים יצא סרט ספין אוף בשם "שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול", המתמקד בשתי הדמויות ברוס ולויד מהסרט הראשון - יוצרי הגאדג'טים של סוכנות קונטרול. מקס סמארט (סטיב קארל) הוא אנליסט בכיר בסוכנות ביון אמריקנית סודית בשם "קונטרול" (CONTROL), שמנסה ללא הצלחה להתקבל לעבודה כסוכן שטח, בשאיפה להיות כמו "סוכן 23" (דוויין ג'ונסון) - הסוכן הטוב ביותר בסוכנות וחברו של סמארט, המעריץ אותו. לאחר פריצה למפקדה הסודית וחשיפת רוב הסוכנים ב"קונטרול", מקס וסוכנת 99 (אן האת'וויי), היחידים שלא נחשפו, נשלחים למשימת שטח על מנת למצוא פצצה גרעינית. סוכנת 99 לא מרוצה מהמצב עקב חוסר הניסיון המוחלט של מקס ונטייתו להפגע, שיוצרים את רוב המצבים הקומיים בסרט, וגורמת לחיכוכים בין השניים שמקשים על עבודתם. אתר האינטרנט הרשמי של שחק אותה סמארט "שחק אותה סמארט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שחק אותה סמארט", באתר נטפליקס "שחק אותה סמארט", באתר AllMovie (באנגלית) "שחק אותה סמארט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שחק אותה סמארט", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שחק אותה סמארט", באתר Metacritic (באנגלית) "שחק אותה סמארט", באתר אידיבי "שחק אותה סמארט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זוראן טושיץ'

זוראן טושיץ' (סרבית קירילית: Зоран Тошић) הוא כדורגלן סרבי, המשחק כקשר התקפי או קיצוני. טושיץ' נולד בזרניאנין, סרביה, שהייתה אז חלק מיוגוסלביה. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון המקומי פרולטר זרניאנין, לפני שעבר לקבוצת בודוצ'נט בנצקי דבור באמצע עונת 2005-2006. שני המועדונים הללו התאחדו יותר מאוחר למועדון באנאט זרניאנין, המשחק עד היום בליגת העל הסרבית. במהלך 25 המשחקים ששיחק טושיץ' בבאנאט הוא כבש שער פעמיים ועזר לקבוצתו להימנע מירידת ליגה. הופעותיו של טושיץ' גם בזירה המקומית במדי באנאט וגם בזירה הבינלאומית במדי נבחרת סרביה גרמו למועדונים גדולים מרחבי יבשת אירופה לעקוב אחר השחקן. ב-6 באוגוסט 2007, טושיץ' חתם על חוזה לארבע שנים באחד המועדונים הגדולים בסרביה, בקבוצת פרטיזן בלגרד. ב-22 בנובמבר 2008, פרסם העיתון האנגלי הדיילי מייל שנחתמה עסקה על צירופו של טושיץ' למנצ'סטר יונייטד במהלך חלון ההעברות של ינואר 2009. לביצוע העסקה הפריע חוסר זכאותו של טושיץ' לאשרת עבודה באנגליה בגלל שלא שיחק ב-75% ממשחקי נבחרתו במהלך אותה השנה, עובדה הנחוצה לקבלת אישור. ב-28 בנובמבר דווח בתקשורת באנגליה ובסרביה שטושיץ' השיג את אשרת העבודה, ושמעברו למנצ'סטר יתרחש בתחילת חלון ההעברות. למרות פרסומים שטושיץ' מתמהמה לחתום על חוזה בקבוצה, הושלם מעברו לבסוף ב-2 בינואר 2009, לאחר שהצטרף עם חברו מפרטיזן בלגרד אדם לייאיץ' למועדון האנגלי. טושיץ' קיבל את החולצה מספר 14. טושיץ' זומן לראשונה לסגל הקבוצה ב-20 בינואר 2009, כאשר עלה כשחקן מחליף למשחק הגומלין של חצי גמר גביע הפוטבול ליג נגד קבוצת דרבי קאונטי. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה במהלך משחק הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA נגד קבוצת טוטנהאם הוטספר ב-24 בינואר 2009, לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-72 במקומו של כריסטיאנו רונאלדו. שער הבכורה שלו בליגה הגיע שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 בינואר 2009, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של דימיטאר ברבאטוב, במשחק הניצחון הביתי 5-0 נגד קבוצת וסט ברומיץ' אלביון. לאחר שהושאל לפ.צ. קלן חתם טושיץ' בצסק"א מוסקבה ל-5 שנים. ב-28 באוגוסט 2017 חתם לחמש שנים בפרטיזן בלגרד. טושיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סרביה עד גיל 21 ב-23 במרץ 2007, נגד בלגיה. 4 ימים לאחר מכן, שיחק גם במשחק נגד פורטוגל, בו גם כבש את שערו הבינלאומי הראשון. הוא שיחק במדי הנבחרת הסרבית הצעירה גם במהלך טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007, שבו הגיעה סרביה לגמר שם הפסידה להולנד. ב-31 באוגוסט 2007, קיבל טושיץ' את זימונו הראשון לסגל נבחרת סרביה הבכירה, לקראת משחקי המוקדמות של יורו 2008 נגד פורטוגל ופינלנד, על ידי מאמן הנבחרת חבייר קלמנטה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד פינלנד. מדיה וקבצים בנושא זוראן טושיץ' בוויקישיתוף זוראן טושיץ', באתר Transfermarkt זוראן טושיץ', באתר Soccerway זוראן טושיץ', באתר BDFutbol זוראן טושיץ', באתר WorldFootball.net זוראן טושיץ', באתר National Football Teams זוראן טושיץ', באתר FootballDatabase.eu