laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בן-ציון בחבוט

בן-ציון בחבוט (18 ביוני 1897 – 25 בפברואר 1956) היה סוחר, עורך ספרות, איש ציבור ופעיל ציוני במנצ'סטר שבאנגליה ובבואנוס איירס שבארגנטינה, שם כיהן כסגן הנשיא של לשכת בני ברית. נולד בירושלים ב-18 ביוני 1897 (י"ח בסיוון ה'תרנ"ז) לרב שבתי בחבוט ולמזל בת עזריה די-בוטון, שנמנה עם מייסדי השכונות עזרת ישראל ואבן ישראל בירושלים. בילדותו למד בבית הספר למל, ובגיל שמונה עבר להתגורר עם הוריו ביפו, ובתקופה זו החל ללמוד בגימנסיה הרצליה. בשנת 1915 סיים את לימודיו, ותקופה לא ארוכה לאחר מכן, במלחמת העולם הראשונה, הוגלה לדמשק ומשם לחלב שבסוריה. לקראת סוף המלחמה, התנדב לצבא הבריטי, ושירת בו כסגן קצין בשירות המודיעין, לצד הקצין אלכסנדר אהרנסון. בסיום המלחמה חזר לארץ ישראל, ובתחילת שנת 1920 נסע ללמוד פסיכולוגיה וכלכלה מדינית באוניברסיטת מנצ'סטר, ובתקופת שהותו שם פעל להפצת השפה העברית, נמנה עם מייסדי הסתדרות הספרדים בעיר, ושימש כיושב ראש "צעירי ציון" וכחבר לשכת בני ברית בעיר. בשנת 1925 נבחר על ידי העדה הספרדית לשמש כנציגה בקונגרס הציוני, אך לבסוף לא השתתף בו בשל מחלה. בשנת 1926 עבר להתגורר בארגנטינה, וכמומחה לתעשייה ומסחר בטקסטיל, ייסד בבואנוס איירס עסק למסחר. באותה שנה שהה בארץ ישראל למשך תקופה, ובחודש אוקטובר מסר הרצאה בנושא הפסיכולוגיה של התעשייה בפני אנשי ועד העיר ליהודי ירושלים. לצד עיסוקו במסחר, החל להשתתף בפעילות ציבורית וציונית בקהילה היהודית, ונמנה עם מייסדי לשכת בני ברית בארגנטינה. בזו האחרונה אף שימש במשך יותר מ-20 שנה כעורך כתב העת הספרותי שלה, והגיע בה לדרגת סגן נשיא. בנוסף שימש כאח בלשכת הבונים החופשיים, כחבר הוועד הפועל של הפדרציה הציונית בארגנטינה, כחבר הוועד של המרכז הציוני ושל לשכת קרן קיימת לישראל וההסתדרות העברית בעיר, וכחבר וועד אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית. בשנת 1929 נישא לעליזה בת הרב אליהו דנן. בשנת 1951 ביקר בישראל, במטרה למלא את צוואת אביו, שביקש להעביר את עצמותיו מביירות שבלבנון לקבורה בירושלים, וכדי להשלים הכנות לקראת עלייה ארצה. בסיום ביקורו שב לבואנוס איירס. לבסוף לא זכה לעלות ארצה, והלך לעולמו בבואנוס איירס ב-25 בפברואר 1956 (י"ג באדר ה'תשט"ז). בנו, שבתי-מרסל בחבוט שימש כמזכיר הראשי של תנועת החלוץ בארגנטינה. בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, פרסם מאמרים בנושא ציונות ויהדות בעיתון דואר היום ובהמשך בעיתונים יהודיים בארגנטינה. כן כתב ספר בספרדית על תולדות מנורת המקדש כסמל של מדינת ישראל. דוד תדהר (עורך), "בן-ציון בחבוט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2252
כתריאל עפרוני

כתריאל עפרוני (1923 – 26 באוקטובר 2011) היה צייר ישראלי, מורה ומחנך. התגורר בגשר (קיבוץ), בצפת ובת"א. כתריאל עפרוני נולד ב-1923 בווינה שבאוסטריה. עלה ארצה בשנת 1938 והיה בין מייסדי גשר (קיבוץ) שבעמק הירדן, שם חי ויצר שנים רבות. בשנת 1973 עבר להתגורר עם אשתו תמר בעיר צפת. במקביל לגלריה שפתחו כתריאל ותמר בקריית האומנים שבעיר העתיקה בצפת, היה כתריאל גם מורה ומחנך בבית הספר היסודי ממלכתי א' ע"ש טוביאש. שם עבדה גם אשתו תמר כמורה לאומנות הקרמיקה. כתריאל עפרוני למד אצל הצייר ליאו רוט באפיקים ואצל הצייר יחזקאל שטרייכמן במכון אבני בתל אביב. לאחר מכן השתלם מספר שנים בברזיל ובפריז. 1966 – סי.אי.בי., ריו דה ז'אנירו, ברזיל. 1967 – צ'לסי ארט גלרי, סאו פאולו, ברזיל. 1968 – גלריה "לים", תל אביב. 1969 – משכן לאמנות, עין חרוד. 1970 – יד לבנים, פתח תקווה. 1971 – פטיט ארט גלרי, לונדון. 1972 – בית התרבות, אורליאן, צרפת. 1978 – גלריה בלטמן, יפו העתיקה. 1980 – בית שאגאל, חיפה. 1985 – בית ציוני אמריקה, תל אביב. 1988 – גלריה "התחנה", ירושלים. 1992 – גלריה אנגל, תל אביב. זאב רב-נוף ,כתריאל עפרוני – צייר בין פגזים, דבר, טור 2, 23 ביוני 1970. דוד גרוס, הפגישה עם כתריאל. מדיה וקבצים בנושא כתריאל עפרוני בוויקישיתוף סרטון לזכרו של כתריאל עפרוני ז"ל, סרטון באתר יוטיוב כתריאל עפרוני באתר מוזיאון ישראל בירושלים.
קלף (אלבום)

קלף הוא אלבומו השני של הזמר דויד ברוזה שיצא בשנת 1982. במאי 1982 הוציא ברוזה את אלבומו השני, "קלף", שהיה בו שילוב של רוק'נ'רול ובלוז. מרבית שירי האלבום נוצרו כתוצאה משיתוף פעולה של ברוזה עם יהונתן גפן, כאשר יהודה עדר היה אחראי על ההפקה המוזיקלית והעיבודים. מהשירים הבולטים שנכללו באלבום זה הם: "חיפה" (שנכתב במיוחד על ידי גפן על עיר הולדתו של ברוזה), "החיים הם חומר טוב" ו"דניאלה". האלבום נוצר בשבועיים של נגינה בצריף של שמוליק "שמיילך" בורשטיין בגני יהודה. סיבוב ההופעות שליווה את האלבום נקטע עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה. במהלך המלחמה הִרְבָּה ברוזה להופיע בפני חיילים. לאחר צאת אלבום זה, שינה ברוזה את הסגנון המוזיקלי ושני אלבומיו הבאים "האשה שאתי" ו-"ברוזה" היו כבר בסגנון מוזיקה לטינית. בתקליט: שירים: 1–5 - צד א', שירים: 6–10 - צד ב'. עיבודים והפקה מוזיקלית: יהודה עדר. דויד ברוזה: גיטרות, שירה. יהודה עדר: גיטרה חשמלית, קולות רקע. מיקי שביב: גיטרה בס, קולות רקע. ז'אן פול זימבריס: תופים, כלי הקשה וקולות רקע. משה לוי: פסנתר, פנדר רודס, אורגן האמונד, סינטיסייזר "פרופט". מיקי קם: קולות רקע. הוקלט באולפני "טריטון". טכנאי הקלטה ומיקס: יואב גרא. עוזר טכנאי: דורון לב. חיתוך: "מסטר רום", לונדון. עיצוב וביצוע גרפי: יוסי אורבך. צילום קדמי וקלף: עודד קליין. צילומי עטיפה אחוריים ודף מילים: עירית גידרון, יוסי אורבך. עוזרת הפקה: אילנה שיימן. מפיק: מיכאל תפוח, עבור "קצב אירועים".
חמווי

חָמַוִוי (מ- حَمَوي בערבית; מקובלות גם התצורות חָמַאוִוי וחָמַוִי) הוא שם משפחה יהודי נפוץ בקרב יהדות סוריה, המעיד כי מקור המשפחה מהעיר חַמָה שבסוריה. האם התכוונתם ל... אישים אלון חמאווי (יליד 1980) – שחקן ורקדן ישראלי אליהו חמווי (1839–1915) – היה היה ראב"ד ארם צובא שבסוריה, פייטן ומקובל בנימין חמווי (1860–1925) – היה שד"ר ירושלמי, פקיד כוללות הספרדים, רב הערים לאריסה (יינישיר) וקסטוריה שביוון ובלגרד שבסרביה, ואיש ציבור בחיפה משה חמווי (וכן "חמאוִוי" ו"חמוִי"; 1887–1974) – היה רב, שד"ר ואיש ציבור, חבר ועד העדה הספרדית ובית הדין הרבני בחיפה, ממייסדי שכונת בת גלים בעיר אחר בית חמאווי – בית הרב משה חמווי ומשפחתו, מראשוני המבנים בשכונת בת גלים בחיפה וכיום אתר מורשת ישראלי בזכות עיצובו האדריכלי אישים ששמם אל-חמווי או אל-חמאווי יאקות אל-חָמַאוִוי (1179–1229) – ביוגרף וגאוגרף ערבי מוסלמי, ככל הנראה ממוצא יווני-ביזנטיני, מחבר מועג'ם אל-בולדאן ("לקסיקון המדינות") מוחמד אל-חמווי (אנ') (יליד 1984) – כדורגלן סורי העיר חַמָה מוכרת גם כ"חמת" וכ"חמאת", בערבית: حماة, תעתיק מדויק: חַמָאה. זוהי תצורתו בערבית של אותו שם: الحَمَوي, בתעתיק מדויק: אל–חָמַוִי.
כלי זמר (רשת חנויות)

כלי זמר היא רשת חנויות כלי נגינה ישראלית. הרשת הוקמה בשנת 1967 על ידי עו"ד ישראל צליוק, כסוכנות של חברת ימאהה היפנית. בשנתה הראשונה כללה הרשת שתי חנויות, בחיפה ובתל אביב. בשנת 1970 רכש יואל ברנד את החברה, ומאז הוא מנכ"ל הרשת. נכון לשנת 2023 מונה הרשת 25 סניפים, מהם תשעה בבעלות מלאה והיתר בזכיינות. הסניף הראשי של הרשת משתרע על ארבע קומות בדיזנגוף סנטר בתל אביב. החברה מייצגת יותר מ-80 מותגים של כלי נגינה ומערכות הגברה וסאונד. החברה מפעילה מרכז שירות תיקונים ארצי לתיקון כלים אלקטרוניים, רמקולים, גיטרות, כלי נשיפה ופסנתרים. כחלק משירות זה מספקת הרשת כיוון פסנתרים בבית הלקוח. בבעלות הרשת חטיבת הסאונד "KZPRO" המתמקדת בציוד הגברה לאנשי מקצוע ובהם אולפני הקלטות, מפיקים מוזיקליים ודיג'יים. החברה מתמחה בהתקנת מערכות שמע קבועות לאולמות ומקומות ציבוריים. מדיה וקבצים בנושא כלי זמר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כלי זמר כלי זמר, ברשת החברתית פייסבוק כלי זמר, ברשת החברתית אינסטגרם כלי זמר, סרטונים בערוץ היוטיוב מיכל הולצמן, צלילי הכסף, מעריב, 17 במאי 1988 דויד פרץ, אגדת זמר: מנגינת חייו הדרמטיים של מייסד "כלי זמר", באתר ישראל היום, 12 באפריל 2023 אתר הרשת ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המדרשה למנהיגות ציונית תבור

המדרשה למנהיגות ציונית תבור היא מדרשה שהוקמה בשנת 2010 בנוף הגליל. במבנה המרכזי של המדרשה פועלת השלוחה הראשית של המכינה כאשר שלוחת מכינה נוספת בקיבוץ רמת השופט ושלוחה נוספת שעתידה לקום בקריית שמונה. המדרשה מפעילה מספר תוכניות, ביניהן המכינה הקדם־צבאית "תבור", תוכנית קשת - תוכנית מנהיגות ייחודית לנוער, תוכנית חץ - המשלבת כושר קרבי והכנה לצה"ל עם תכנים עיוניים נוספים, מגוון תוכניות המשך לחיילים משוחררים ("המיניבוס" ו-"כביש 90") ומכון תבור המקיים פעילויות חינוך לאנשי צבא והוראה. נכון לשנת 2024, בראש המדרשה עומד עמית דרי. במהלך שנת המכינה, חניכי המכינה (אשר דוחים את שירותם הצבאי בשנה) מתמקדים בלימודי נושאים מגוונים, כמו למשל- ציונות, חברה ישראלית, מנהיגות, יהדות, מדינאות, תקשורת, מזרחנות, פילוסופיה כללית ופסיכולוגיה חברתית. במקביל, מדגישה המכינה את חשיבות הקניית הערכים החינוכיים לחניכיה, ביניהם, טיפוח זהות יהודית-הומניסטית וציונית או טיפוח סקרנות לימודית וביקורתיות. בנוסף על אלו, מתקיימות במכינה סדרות מיוחדות במהלך השנה. מלבד הלימודים, חניכי המכינה מתנדבים באזור נוף הגליל ועוברים סדנאות הכנה פיזיות ומנטליות לקראת השירות הצבאי. ערכי המכינה המוכרזים הם ציונות, מצוינות ורעות. המכינה שמה דגש על עשייה חברתית. במסגרתה מקיימים החניכים פעילויות מעצימות עבור נוער בסיכון, ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ועולים חדשים, וגם מעבר לכך מפעילים חניכי המכינה למעלה מעשרה מיזמי התנדבות שונים בנוף הגליל בהם משולבים 300 ילדים ובני נוער מן העיר מדי שבוע. בנוסף, מעודדת המכינה את החניכים לעסוק גם בפרויקטים אישיים משניים, לדוגמה, חניכה אישית של ילדים, סיוע בבתי ספר מיוחדים ועוד. בשנת 2015 סוקרה המכינה בתקשורת, כאשר מתוך 20 בוגרי המחזור האחרון שלה באותה עת, התקבלו 13 ליחידות מובחרות (4 לקורס טיס, 2 לשייטת, 3 לשלדג, 2 לסיירת מטכ"ל, 1 לפרויקט "שחקים" של מודיעין, ואחד לקורס חובלים). ביוני 2018, עם ההודעה על השעיית הפעילות של מכינת בני ציון בעקבות אסון נחל צפית ובשיתוף עם הנהלת בני ציון, מועצת המכינות ומשרד החינוך, הוחלט על הקמת שלוחת "מורן" עבור הצעירים שיועדו למכינת בני ציון. שלוחה זו פועלת בקיבוץ רמת השופט. אתר האינטרנט הרשמי של המדרשה למנהיגות ציונית תבור המדרשה למנהיגות ציונית תבור, ברשת החברתית פייסבוק המדרשה למנהיגות ציונית תבור, ברשת החברתית אינסטגרם המדרשה למנהיגות ציונית תבור, באתר "גיידסטאר ישראל" יעקב לויתם, עבודת שורשים, באתר ישראל היום, 17 בספטמבר 2018 המיניבוס, באתר מכינה קדם צבאית תבור עשייה חברתית, באתר תבור - מדרשה למנהיגות ציונית ישראל מושקוביץ, הכי טובים שיש, באתר ידיעות אחרונות, ‏7.4.2015 (ארכיון) "לשמור עלינו יחד": ניצולי השיטפון מבקשים סיוע ללמוד במכינה, באתר 10tv
מכינה קדם-צבאית ימין אורד

מכינת ימין אורד היא מכינה קדם-צבאית הממוקמת בחצור הגלילית. המכינה מתמקדת בנוער עולה, ומשקיעה מאמצים במטרה לסייע לנערים אלו, אשר לעיתים מגיעים מרקע סוציו-אקונומי נמוך, להשתלב בחברה כאזרחים בוגרים. 90% מבוגרי המכינה שובצו לשירות ביחידות קרביות, לעומת כ-40% מקרב כלל המתגייסים לצה"ל. 7% מבוגרי המכינה - שרובם עולים יוצאי אתיופיה או דור שני ליוצאי אתיופיה - הגיעו לתפקידי קצונה. לצורך השוואה, מקרב יוצאי אתיופיה 2% בלבד מגיעים לקצונה. נכון לשנת 2018, ראש המכינה הוא איל אלדר, קצין במיל', יוצא סיירת מטכ"ל. המכינה הקדם צבאית ימין אורד הוקמה בשנת 2000 על ידי כפר הנוער ימין אורד על רקע ניסיון רב שנים בקרב נוער עולה ונוער בסיכון. המכינה נתמכת על ידי משרד החינוך (כמו שאר המכינות הקדם צבאיות) ובנוסף על ידי תרומות מידי פילנתרופים פרטיים וקרנות כגון קרן אבי חי והקרן לידידות. החל משנת 2009 המכינה מופעלת על ידי עמותה בשם דרך כפר יוזמות ימין אורד, אשר הוקמה על ידי אנשי חינוך מכפר הנוער ימין אורד, בהנהגתו של ד"ר חיים פרי. בשנת 2016 פתחו מייסדי המכינה גם מכינה לבנות, הממוקמת בעמק יזרעאל. נכון לשנת 2018, סיימו את המכינה 759 בוגרים. המכינה קולטת לשורותיה כמדי שנה כ-60 חניכים, רובם עולים יוצאי אתיופיה או דור שני ליוצאי אתיופיה, היתר הם עולים יוצאי חבר העמים ועוד. על פי אתר המכינה, המטרות של המכינה בהתקדמות באוכלוסייה זו, היא מתוך ידיעה כי קיימים פערים סוציו-אקונומיים חברתיים ותרבותיים רבים המהווים קושי רב להשתלבות נכונה הן בשירות הצבאי והן במסגרת החיים האזרחיים, מתוך הנחה אשר, לדבריהם של מייסדי המכינה: "מסגרת שכזו אינה מכינה רק לצבא, אלא לחיים". על פי ממצאי משרד הקליטה משנת 2010, כ-43% כלל ילידי אתיופיה בגילאי 16-17 חוששים משירותם הצבאי, לעומת 20%–30% מקרב העולים ממדינות אחרות. כ-90% מבוגרי המכינה שובצו לשירות ביחידות קרביות, בחלקן סיירות מובחרות, כ-30% מבוגרי המכינה נבחרו לתפקידי פיקוד, וכ-7% מבוגרי המכינה הגיעו לתפקידי קצונה. נתונים אלו מקבלים חשיבות מיוחדת נוכח נתוני צה"ל המצביעים על כך שכ-52% מיוצאי אתיופיה הם בעלי ציוני קב"א נמוכים מ-47, לעומת 23.2% מבין כלל המתגייסים, ונתונים המצביעים על שיעור מיצוי הקצונה הנמוך בקרב יוצאי אתיופיה, לעומת כלל האוכלוסייה (2% לעומת 7% בהתאמה). משך המכינה הוא 10 חודשים, ובמהלכם לומדים החניכים לתפעל את חיי היומיום של הקהילה באופן עצמאי. מבחינה ערכית ולימודית, המכינה שמה דגש רב על פיתוח זהות יהודית וציונית. המכינה מגדירה את עצמה כבעלת אופי א-פוליטי. כדי לשמור על קשר עם בוגרי המכינה גם עם תחילת חייהם כאזרחים, המכינה מקצה רכז/ת-בוגרים במשרה מלאה ומועצת בוגרים פעילה, אשר מלווים את הבוגרים. השתלבות יוצאי אתיופיה בצה"ל, מרכז המחקר והמידע של הכנסת אתר האינטרנט הרשמי של מכינה קדם-צבאית ימין אורד אתר דרך כפר יוזמות חינוך. נעמי אבנשפנגר, מכינות במבחן (עמ' 4) השתלבות יוצאי אתיופיה בצה"ל, באתר כנסת ישראל על העמותה, באתר דרך כפר יזמות חינוך מכינה ישראלית לבנות כרמית ספיר ויץ, ‏"דרוש כפר שלם לגדל ילד": מאות בני נוער לומדים במכינה ומצטיינים בצבא, באתר מעריב אונליין, 29 בנובמבר 2015 מכינה קדם צבאית "ימין אורד" חצור הגלילית, באתר משרד החינוך בוגרי המכינה
ליזה ריימונד

ליזה ריימונד (באנגלית: Lisa Raymond;‏ נולדה ב-10 באוגוסט 1973) היא טניסאית עבר אמריקאית. אחת הטניסאיות הבולטות בעולם בעשור הראשון והשני של המאה ה-21, במיוחד במשחקי זוגות נשים. היא זכתה ב-11 תחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים וזוגות מעורבים וסך הכל זכתה ב-83 טורנירים. ליזה ריימונד קיבלה גמלת ספורטאית מצטיינת באוניברסיטת פלורידה. בתחרויות לנוער היא זכתה 5 פעמים בתחרויות ארציות. בשנת 1994 היא לראשונה מגיעה למשחק הגמר בתחרות גראנד סלאם, אך מפסידה. בשנת 1996 היא ניצחה לראשונה בתחרות גראנד סלאם - בזוגות מעורבים. התוצאות הכי טובות שלה היו עם סמנתה סטוסור. מדיה וקבצים בנושא ליזה ריימונד בוויקישיתוף ליזה ריימונד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליזה ריימונד, באתר olympedia.org ליזה ריימונד, באתר ה-WTA ליזה ריימונד, באתר ה-ITF ליזה ריימונד, באתר גביע הפדרציה
טירת האגם

טירת האגם היא מערכת השו"ב המרכזית של המטה הכללי בצה"ל. המערכת פותחה על ידי חברת TSG IT, חברה פרטית בבעלות התעשייה האווירית לישראל ופורמולה מערכות, בשיתוף אגף התקשוב בצה"ל, כדי לקשר בין גורמי המידע[דרושה הבהרה] לגורמי האש. המערכת יוצרת חיבור תהליכים מבצעיים בין זרועי שמאפשר גם חיבור של פלטפורמות לרשת. כך לדוגמה ניתן לצפות באמצעותה בנתונים אודות התקדמות הלחימה: מיקומי הכוחות הישראליים ומרכזי הפעילות של האויב - ממחסני אמצעי לחימה, רקטות ומשגרים ועד למפקדות הארגונים עצמם. מעבר לכך היא מאפשרת לראות את תמונת המצב של שיגורי רקטות לעורף הישראלי בזמן אמת. היא מציגה על גבי מפת ישראל לא רק את מיקומי נפילות הטילים, אלא גם את סוג החימוש שנורה, את הנזק שנגרם בעקבותיו ואת טווחי הזמן בו היה העורף הישראלי תחת מתקפה. אפיון המערכת החל בסוף שנות ה-90 במסגרת חיל הקשר והאלקטרוניקה, ופיתוחה בפועל החל בחיל הקשר בשיתוף פעולה עם TSG ב-2001. היא נוסתה מבצעית לראשונה בתרגיל ב-2004 אשר לא עמד בציפיות. הניסיון המשמעותי הבא היה בשנת 2005 במהלך תוכנית ההתנתקות עם גרסה מעודכנת שזכתה להצלחה חלקית. משנת 2006 עבר מוקד הפיתוח ל-TSG וב-2014 הפיתוח חזר לצה"ל לצורך הפחתת עלויות. פיתוח המערכת הועבר ליחידת לוט"ם של אגף התקשוב. בשונה מחברות אזרחיות, הפצת הגרסאות נעשתה על בסיס תהליכים מבצעיים בצה"ל ולא על פי בשלות המערכת. בשנת 2013 הושקה גרסה מבצעית ניידת לטאבלטים. בגרסה זו בוצעה התאמת היישומים והמערכות לגרסה הניידת, שמירת ההגנה בהיבטי אבטחת מידע ושמירה על קשר רציף בהיבט המידע. עמי רוחקס דומבה, צה"ל רוצה לפתח שו"ב לבד, באתר Israel Defense, ‏28 באוקטובר 2016 חנן גרינברג, "רמזור" צה"לי: תוקפים - ועוקבים בזמן אמת, באתר ynet, 23 במאי 2011 גילי כהן, צה"ל הצטייד במערכת חדשה למיפוי נפילות טילים, באתר הארץ, 9 במרץ 2012 עמי רוחקס דומבה, ‏מערכת השו"ב של ה"בור", באתר "IsraelDefense‏", 17 ביולי 2014 אור הירשאוגה, צה"ל יצמצם שיתופי פעולה עם חברות מחשוב: "נחסוך יותר מ-200 מיליון ש'", באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2013 יוסי הטוני, צה"ל פיתח גרסה ניידת מבצעית של "טירת האגם" בפרויקט בהיקף מיליוני שקלים, באתר אנשים ומחשבים, ‏09 באפריל 2013
הפיגוע בנמל התעופה לה גוארדיה

הפיגוע בנמל התעופה לה גוארדיה (ידוע גם בשם פיגוע חג המולד בלה גוארדיה) התרחש ב-29 בדצמבר 1975. מטען חבלה שהוטמן בארון אחסון ציבורי (Locker) התפוצץ וגרם למותם של 11 אנשים ולפציעתם של 74. היה זה פיגוע הטרור החמור ביותר בעיר ניו יורק עד לפיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001. הפיגוע התרחש בעיצומו של שבוע חג המולד. מטען חבלה הוטמן בארון אחסון ציבורי באגף הנוסעים הנכנסים של טרמינל B, הטרמינל המרכזי בנמל. קבוצת הארונות שבה הוטמן המטען ניצבה ליד מתקני איסוף המזוודות של חברת TWA. כוח המטען המשוער היה שקול ל-25 עד 30 מקלות דינמיט. הוא התפוצץ בשעה 18:33. כוח ההתפוצצות שילח רסיסי מתכת מארונות האחסון לרוחב האולם, שנזרע גם ברסיסי זכוכית של חלונות שהתנפצו מעוצמת ההתפוצצות. הפיצוץ קרע חור בממדים של 4.6 מטר על 3 מטר בתקרת האולם. פרצה בו אש, שנדרשה יותר משעה כדי לכבותה. ההתפוצצות והרסס גרמו למותם של 11 איש. 74 אנשים נפצעו. מספר הנפגעים בפיגוע עלול היה להיות גדול בהרבה: שתי טיסות הגיעו לנמל בשעה 18:00 ונוסעיהן נכנסו לטרמינל B, אך בעת שהמטען התפוצץ הספיקו רובם לעזוב את אולם הנוסעים הנכנסים. רוב הנפגעים בפיגוע היו עובדי הנמל, אנשים שהמתינו לתחבורה ממנו ונהגי מוניות. נמל התעופה נסגר לפעילות ונפתח שוב ב-31 בדצמבר. משטרת ניו יורק פתחה בחקירה נרחבת של הפיגוע. נמצא שהמטען הופעל באמצעות שעון וסוללה פשוטים. החוקרים הגיעו למסקנה כי ככל הנראה המטען לא היה אמור להתפוצץ בזמן או במקום שבהם התפוצץ. השערות שונות ביחס לזהות האחראים לו הועלו ונבדקו וביניהם הארגון לשחרור פלסטין, הליגה להגנה יהודית וקבוצות לאומניות פוארטוריקניות וקרואטיות. בסופו של דבר לא נמצאו כנגד מי מאלו ראיות הקושרות אותן למעשה. ידיעת עיתונות על הפיגוע, 30 בדצמבר 1975 John Springer, ‏LaGuardia Christmas bombing remains unsolved 27 years later, באתר CNN‏, 24 בדצמבר 2002
ימי ויסלר

בנימין (ימי) ויסלר (נולד ב-14 בספטמבר 1978) הוא מוזיקאי, מלחין, מחזאי, תסריטאי ובמאי ישראלי, ממייסדי להקת "הבילויים". ויסלר הוא בנם של הסופר ישראל ויסלר (פוצ'ו) ושל דיצה, בתו של בנימין מאיר, וקרוי על שמו. ב-1996 הקים עם חברו לתיכון, נועם ענבר, את להקת הבילויים. ויסלר כתב והלחין את רוב השירים. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים בין השנים 2003–2013 והתפרקה. בשנת 2016 יצא אלבום הבכורה של ערפדי הראגטיים, הרכב שהקים עם דידה פלד וערן ויץ. ב-2005 כתב וביים מחזה קצר בשם "המסע המופלא במכונת הזמן" שהוצג במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. בטלוויזיה יצר וביים את הסדרות "מקום לדאגה" ששודרה בערוץ 10 (2010-2008), ו"המגפה" ששודרה בהוט (2013). היה שותף לכתיבת העונה השלישית של סדרת המתח ״נויורק״ ששודרה ב"יס". לוויסלר תואר ראשון בקולנוע מבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש ותואר שני בספרות כללית (2006). אחיו, המאייר והאנימטור אורי ויסלר, נפטר ב-2013. בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר. ימי ויסלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ימי ויסלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ימי ויסלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ימי ויסלר, באתר Discogs (באנגלית) ימי ויסלר - קנלר ייצוג אמנים ימי ויסלר באתר שירונט פסק זמן עם ימי ויסלר, באתר Time Out תל אביב ימי ויסלר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1923 בקולנוע

ערך מורחב – 1923 4 באפריל - מוקמים אולפני האחים וורנר. 15 באפריל – לי דה פורסט מדגים את שיטת הפונופילם קול בסרט בתיאטרון ריבולי בניו יורק, באמצעות סדרת סרטים מוזיקליים קצרים המציגים מופע וודוויל. צלע האדם – בבימויו של ססיל ב. דה-מיל The Balloonatic – סרט קצר של באסטר קיטון Black Oxen – בבימויו של פרנק לויד Cameo Kirby – בבימויו של ג'ון פורד; בכיכובו של ג'ון גילברט Circus Days – בכיכובו של ג'קי קוגן צ'ארלי צ'פלין (1914–1923) באסטר קיטון (1917–1941) לורל והארדי (1921–1943) Our Gang‏ (1922–1944) פליקס החתול (1919–1936) קוקו הליצן (1919–1934) משלי איזופוס (1921–1934)  ארץ הפלאות של אליס (1923) The Red Head Comedies 19 בינואר – ג'ין סטייפלטון, שחקנית (נפטרה ב-2013) 29 בינואר – פאדי צ'ייבסקי, סופר (נפטר ב-1981) 12 בפברואר – פרנקו זפירלי, במאי 21 בפברואר – לולה פלורס, שחקנית (נפטרה ב-1995) 28 בפברואר – צ'ארלס דרנינג, שחקן אמריקאי (נפטרה ב-2012) 7 במאי – אן בקסטר, שחקנית (נפטרה ב-1985) 26 במאי – רוי דוטריס, שחקן בריטי (נפטר ב-2017) 3 באוגוסט – ג'ין הייגן, שחקנית (נפטרה ב-1977) 15 באוגוסט – רוז מארי, שחקנית וזמרת אמריקאית (נפטרה ב-2017) 29 באוגוסט – ריצ'רד אטנבורו, שחקן ובמאי אנגלי (נפטר ב-2014) 4 באוקטובר – צ'רלטון הסטון, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2008) 5 באוקטובר – גליניס ג'ונס, שחקנית בריטית 28 בנובמבר – גלוריה גראהם, שחקנית אמריקאית (נפטרה ב-1981) 11 בדצמבר – בטסי בלייר, שחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2009) 26 במרץ – שרה ברנאר, שחקנית צרפתייה (נולדה ב-1844) 30 בנובמבר – מרתה מנספילד, שחקנית אמריקאית (נולדה ב-1899) 1922 בקולנוע 1923 1924 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1923 בקולנוע בוויקישיתוף The Covered Wagon (1923 film), [1], website of The Internet Movie Database Shepherd, David J. (2010). The Bible on Silent Film: Spectacle, Story and Scripture in the Early Cinema. Cambridge University Press. p. 276. rentals in US and Canada - see Variety list of box office champions for 1923
מיץ עגבניות

מיץ עגבניות הוא מיץ העשוי מעגבניות. המשמש בדרך כלל למשקה, או רכיב עיקרי בקוקטיילים כגון בלאדי מרי. בקנדה, מיץ העגבניות אינו מפוסטר ואינו מרוכז. המיץ עשוי גם להכיל חומצת לימון, מלח ולעיתים גם סוכר או תחליף סוכר. מיץ העגבניות נוצר לראשונה על ידי לואי פרין בשנת 1917 במלון פרנץ' ליק ספרינגס בדרום אינדיאנה. כאשר נגמר ללואי מיץ התפוזים, הוא חיפש תחליף מהיר. הוא שילב עגבניות סחוטות, סוכר ורוטב מיוחד. מיד המיץ זכה להצלחה רבה והיה נפוץ בעיקר אצל אנשי עסקים בשיקגו אשר הפיצו את המיץ כ"קוקטייל מיץ העגבניות". לאחר חצי שנה, המיץ נהיה מפורסם בכל רחבי אינדיאנה ויותר ויותר אנשים החלו להפיק ולמכור אותו. לאחר שהמיץ נהיה מפורסם, יצרנים מסחריים רבים שהפיקו את מיץ העגבניות החלו להוסיף מלח למיץ. אך לעיתים קרובות, הם גם הוסיפו אבקת בצל, אבקת שום ותבלינים אחרים. בארצות הברית, מיץ העגבניות היה מיוצר בייצור המוני החל משנות העשרים, והיה נפוץ בעיקר בארוחות הבוקר. בארצות הברית, המיץ היה עשוי ברובו מרסק עגבניות. לעומת זאת, בקנדה המיץ היה עשוי מעגבניות בשלות ללא כל תוספת תעשייתית. במקסיקו, מיץ העגבניות מעורב בדרך כלל עם בירה, שם הוא הבסיס עבור הקוקטיילים בלאדי מרי ועוד. בארצות הברית, מיץ העגבניות נמכר כמיץ עגבניות צונן בעיקר במסעדות גורמה. מיץ העגבניות משמש לעיתים קרובות לבסיס של אריזות עגבניות משומרות המחליפות את פירה העגבניות. הסיבה העיקרית לכך היא בשל בעיות התעריף הגבוהה של הירקות לעומת הרטבים. על פי המגזין האנגלי "Cook's Illustrated", צורה זאת נתפסת כטעימה וטרייה בעיני הקהל. מיץ העגבניות מכיל ברובו מים, כ-94.75 ג' מים. הוא בעל 0.79 ג' חלבונים, 3.47 ג' פחמימות ו-0.25 ג' שומן. מיץ העגבניות בעל 16 קלוריות בלבד. במיץ ישנם 0.111 מ"ג ויטמין B6 ו-12.6 מ"ג ויטמין C. המיץ מכיל בנוסף, 0.57 מ"ג ברזל, 33 מ"ג סידן, 10 מ"ג מגנזיום, 17 מ"ג זרחן, 191 מ"ג אשלגן, 115 מ"ג נתרן ו-2.4 ג' של סיבים תזונתיים. מדיה וקבצים בנושא מיץ עגבניות בוויקישיתוף Legislative Services Branch, Consolidated federal laws of canada, Food and Drug Regulations, laws.justice.gc.ca (באנגלית) History | French Lick Springs Hotel | French Lick Resort, www.frenchlick.com (באנגלית) Kathleen Morgan Drowne, Patrick Huber, The 1920's, Greenwood Publishing Group, 2004. (באנגלית) "Heinz deal to save hundreds of jobs at Ontario plant | CBC News". CBC (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-02-09. "Taste of the '60s: The Way Things Were | Washingtonian". Washingtonian (באנגלית אמריקאית). 2013-11-14. נבדק ב-2018-02-09. Crushed Tomatoes, www.cooksillustrated.com
קרב מונסטיר (1912)

קרב מוֹנָסְטִיר היה קרב שהתחולל במהלך מלחמת הבלקן הראשונה בין צבא האימפריה העות'מאנית לבין כוחות צבא ממלכת סרביה בין ה-16 בנובמבר ל-19 בנובמבר 1912, והסתיים בניצחון סרבי וכיבוש העיר מונסטיר. באוקטובר 1912 הוכה הצבא העות'מאני ליד קומאנובו. כוחות ארמיית הווארדאר העות'מאנית (אנ') נסוגו וייצבו קו הגנה ליד העיר מונסטיר. כוחות הארמייה הראשונה הסרבית בפיקודו של פטר בויוביץ' נעו לכיוון העיר, וב-16 בנובמבר נתקלו באש ארטילרית עות'מאנית. הסרבים תגברו את כוחות הארטילריה שלהם, ופתחו בהרעשה נרחבת על הכוחות העות'מאניים. הארטילריה העות'מאנית שותקה, וכוחות ארמיית הווארדאר החלו בנסיגה מהאזור. ב-19 בנובמבר נכנסו הכוחות הסרביים למונסטיר, כבשו אותה, וממנה המשיכו לאוחריד. הכוחות העות'מאניים נסוגו לעיר רסן, והקרב הגיע לסיומו. העות'מאנים איבדו 3,000 חיילים בקרב, ובכללם חלק מקציני הפיקוד הבכיר של ארמיית הווארדאר, כגון, פתהי פאשה שנפצע קשה בקרב ומת מאוחר יותר בעיר רסן. 5,600 חיילים עות'מאניים נפלו בשבי, ועוד כ-5,000 חיילים ערקו משורות הצבא. הסרבים איבדו 539 חיילים ועוד 2,121 נפצעו. לאחר הקרב שלטו למעשה הסרבים באזור מקדוניה הווארדארית. בויוביץ' הורה לכוחות להמשיך לעבר סלוניקי, אך מפקד הצבא הסרבי ראדומיר פוטניק הורה לו להימנע מכך בשל החשש לעימות עם הכוחות הבולגריים והיווניים. ערך מורחב – יהדות ביטולה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הפכה ביטולה לאזור קרבות. בתחילה הביסו העות'מאנים את צבא ממלכת יוון, אך בהמשך הצטרפו כוחות סרביים למערכה. במהלך כיבוש העיר נבזזו חנויות ומבני ציבור של הקהילה. כן נגרמו נזקים למבני מגורים, חנויות ומבני ציבור. חלק מבני הקהילה עזבו את מונסטיר לערים באזור יוון כגון סרס. מדיה וקבצים בנושא קרב מונסטיר בוויקישיתוף שלמה אלבוחר, קהילת מונסטיר (ביטולה), מקדוניה, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2005, עמודים 55-54.
קרב מונסטיר

האם התכוונתם ל... קרב מונסטיר (1912) – קרב ממלחמת הבלקן הראשונה קרב מונסטיר (1916) – קרב מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה קרב מונסטיר (1917) – קרב מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה