laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וילהלם צייסר

וילהלם צייסר (בגרמנית: Wilhelm Zaisser;‏ 20 ביוני 1893- 3 במרץ 1958) יו"ר השטאזי בין השנים 1950–1953. וילהלם צייסר נולד בגלזנקירכן. הוא למד באסן בבית ספר להוראה בין השנים 1910–1913. בשנת 1914, כאשר מלחמת העולם הראשונה פרצה, התגייס צייסר לצבא הגרמני. לאחר שסיים צייסר את שירותו ב-1918, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה וב-1919 חזר לאסן, שם הפך מורה בבית ספר. בתקופה זו, נהיה קומוניסט אקטיבי, ולאחר הפיכת קאפ ב-1920, נהיה מפקד בצבא הרור האדום, צבא מחתרתי של פועלים ממפלגות שמאל שונות שפעל בתקופת רפובליקת ויימר. פעילותו של צייסר בצבא זה הובילו למעצרו ולפיטוריו מתפקידו כמורה ב-1921. אחרי שחרורו מהכלא, עבד בשורות המפלגה הקומוניסטית של גרמניה בתור תועמלן. בשנת 1923, צייסר החל לעבוד במודיעין של המפלגה והיה לפעיל אקטיבי נגד כוחות הכיבוש הצרפתי ברוהר. תפקודו הטוב הוביל לשליחתו למוסקבה שנה לאחר מכן, שם קיבל אימונים צבאיים ופוליטיים. עם חזרתו של צייסר לגרמניה ב-1924, הוא נהיה לאחד מאנשי המודיעין החשובים במפלגה, ועבד ישירות בשביל הוועד המרכזי שלה. במקביל נהיה למנהיג צבאי-פוליטי ומדריך של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה באזורים מסוימים בגרמניה. באותו זמן הוא גם עבד למען הצבא האדום ושירותי הביטחון של ברית המועצות. מ-1927, החל לעבוד באופן בלעדי כמעט בשביל הוועד הפועל של הקומינטרן ושירת כיועץ צבאי לסין (1927–1930) ולצ'כיה (1930–1932). עבודתו זיכתה אותו בחברות במפלגה הקומוניסטית הסובייטית מ-1932 ובאזרחות סובייטית משנת 1940. ב-1936 נסע לספרד שם אימץ את הכינוי "גומז" ושימש מטעם הסובייטים כיועץ צבאי לצבא העם הספרדי. לאחר סיום מלחמת האזרחים בספרד ב-1938 הוא חזר למוסקבה וחזר לעבוד בקומינטרן. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, צייסר העביר קורסים של אינדוקטרינציה אנטי-פשיסטית לשבויי מלחמה גרמנים. לאחר המלחמה עבר להתגורר בגרמניה המזרחית וב-1947 הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, המפלגה ששלטה בגרמניה המזרחית והתקדם במהירות בדרגות, ובשנת 1948 מונה לשר הפנים. בין השנים 1949–1954 שימש כחבר פרלמנט בפולסקמר, הפרלמנט המזרח גרמני וב-1950 עבד על נושאים צבאיים במכון מרקס-אנגלס-לנין-סטלין, מתקן שמעטים הלא סובייטים שהורשו להיכנס אליו. ב-1950 קיבל גם מושב בוועד המרכזי ובפוליטביורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. באותה שנה קיבל את מדליית קרל מרקס ומונה ליושב ראש המשרד לביטחון המדינה או כפי ידוע "שטאזי". וילהלם צייסר ניצל את הידע והניסיון הרחבים שלו במודיעין והפך את ה"שטאזי" לשירות ביטחון רב עוצמה ויעיל. צייסר עמד בראש השטאזי עד יולי 1953 אז הודח בעקבות חילוקי דעות עם ולטר אולבריכט מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי שגם שאף לבסס את שליטתו במדינה על ידי פיטורי בכירים שיכולים לערער את מעמדו. נפילתו של צייסר הואצה גם בגלל התערבותו של אריך מילקה, בכיר בשטאזי ששאף לצבור עוד כוח, והכפיש את שמו של צייסר במפלגה. לבסוף, צייסר ובכירים נוספים במפלגת האיחוד הסוציאליסטי הואשמו בהיותם עוינים למפלגה והודחו ממשרותיהם. בנוסף, ולטר אולבריכט האשים את צייסר באי שימוש במספיק כוח כדי לדכא את המרד המזרח גרמני. דרגותיו ועיטוריו של צייסר נלקחו ממנו והוא סווג כאויב המפלגה. כתוצאה מכך, בילה את שנותיו לאחר מכן כמתרגם בבית הוצאה לאור ועבד במכון למרקסיזם ולניניזם שבברלין המזרחית. הוא מת באלמוניות במרץ 1958. שמו טוהר ב-1993 לאחר איחוד גרמניה על ידי מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי, ממשיכתה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. מדיה וקבצים בנושא וילהלם צייסר בוויקישיתוף
הלל זיידל

הלל זיידל (9 באוקטובר 1920 – 14 בפברואר 1999) היה חבר הכנסת ופעיל ציוני. זיידל נולד בקרקוב שבגליציה, פולין. למד בבית הספר הגבוה לכלכלה בווילנה. היה חבר בתנועת הנוער הציונית המסורתית "עקיבא" בפולין. חבר נערות שלו היה אוסוואלד רופאייזן ("האח דניאל"), ולימים הקדיש לו זיידל פרק בספר זיכרונותיו על תקופת השואה. במהלך מלחמת העולם השנייה לקח חלק במחתרת האנטי-נאצית בגטו וילנה ועמד בראש המחתרת היהודית במחנה העבודה וההשמדה קלוגה שליד טאלין (אסטוניה). בשנים 1945–1947 עמד בראש תנועת "הנוער הציוני – עקיבא" והיה מראשי תנועת הבריחה. במרץ 1948 עלה לארץ ישראל. בארץ כיהן כראש המדור לקליטת עולים של הקונפדרציה העולמית של הציונים הכלליים, המזכיר הכללי של העובד הציוני וממנהיגי המפלגה הפרוגרסיבית (שנוסדה על ידי העובד הציוני ומפלגת עלייה חדשה). בשנים 1952–1973 היה פעיל בהסתדרות מטעם העובד הציוני (שהיווה, במשך השנים, חלק ממסגרות מפלגתיות שונות: המפלגה הפרוגרסיבית, המפלגה הליברלית וליברלים עצמאיים). שם שימש ראש המחלקה לקליטת עלייה, ועם היבחר יהודה שערי לכנסת בשנת 1961 נבחר במקומו כחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות וראש המדור לפנסיה של ההסתדרות. בשנת 1974 נבחר מטעם ל"ע לכנסת השמינית. בפברואר 1977, בסוף כהונה פרש מהמפלגה הליברלית העצמאית והקים את סיעת ”אחדות” בכנסת, שהצטרפה כחטיבה לליכוד. נבחר מטעם הליכוד לכנסת ה-9 (בה שימש יושב ראש הוועדה לפניות הציבור וחבר בוועדת הכנסת, ועדת החוקה, חוק ומשפט ובועדת העלייה והקליטה). בבחירות לכנסת ה-10 לא שולב ברשימת הליכוד לכנסת ואחריהן פרש מפעילות פוליטית. אדם במבחן: פרקי שואה, תל אביב: דפוס מפא"י, תשל"א 1971. הלל זיידל, באתר הכנסת הלל זיידל, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "הלל זיידל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3594 מידע על הלל זייד בקטלוג הספרייה הלאומית ממאמריו: מקורות השנאה של האוקראינים כלפי העם היהודי, דבר, 27 במרץ 1969 המאבק המזויין בגיטו וילנה, דבר, 29 באפריל 1973 פרק גדול ל"אח דניאל", מעריב, טור 3, 30 במרץ 1971; יוסי ביילין, היהודי שיאחד את הנצרות: האח דניאל מסטלה מאריס, דבר, טור 2, 10 באוגוסט 1973. סקירה: גורל יהודי, מעריב, 5 במרץ 1971; ביקורת: ל. דוד, ספר חדש: במבחן השואה, דבר, 14 ביולי 1971.
כוח עבודה

כוח העבודה הוא מונח מתחום הכלכלה המתאר את כמות האוכלוסייה בגילאי העבודה המעוניינת בעבודה - כולל מובטלים. כוח העבודה כולל את כלל האוכלוסייה העובדים או מעוניינים וזמינים לעבודה, בטווח גיל מסוים. טווח הגיל הנפוץ ביותר למדידת כוח העבודה היא מגיל 15 ומעלה, או עד גיל הפנסיה. עם זאת, ישנם מדדים המתייחסים לכוח העבודה מגיל 25 ומעלה ובעיקר עד גיל 64. כוח העבודה לא כולל בתוכו אנשים שאינם מחפשים עבודה ולא עובדים, ובכלל זה אסירים, עקרות בית ותלמידים. שיעור התעסוקה של קבוצה מסוימת מוגדרת כאחוז חברי הקבוצה המועסקים. כוח עבודה של מדינה כולל את החלק של האוכלוסייה של המדינה העובדת או מעוניינת לעבוד. שיעור ההשתתפות בכוח עבודה של קבוצה מסוימת מוגדר כאחוז חברי הקבוצה המועסקים ומובטלים. עד 2012 נהוג היה להתייחס לכוח העבודה בישראל כאל כוח העבודה האזרחי, ועל כן המשרתים בצה"ל בסדיר ובקבע לא נכללו בכוח העבודה. מ-2012 בעקבות הצטרפותה של ישראל ל-OECD עברה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשימוש בכוח עבודה כללי המוגדר ככלל המועסקים כולל בשירות הביטחון והבלתי מועסקים (כלומר חיפשו עבודה).. קבוצת מי שאינם בכוח העבודה הם אנשים שאינם מעוניינים לעבוד או מעוניינים לעבוד אך לא חיפשו עבודה בחודש שקדם לתקופת הסקר של הלמ״ס, לדוגמה: תלמידים, מתנדבים, עובדי משק הבית, ושאינם מסוגלים לעבוד ומקבלים קצבה או פנסיה. דירוג המדינות לפי כוח העבודה שלהן, אתר ה-CIA ספר העובדות העולמי. נתון כח התעסוקה המפורסם על ידי משרד העבודה בארצות הברית נתוני תעסוקה על פי סקר כוח אדם, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ישראל הגדרה לכוח העבודה בישראל לשנת 2013 לפי הלמ"ס PDF
דוד קאהן

רבי דוד קאהן (נולד בט' בטבת ה'תש"ז, 1 בינואר 1947) הוא האדמו"ר מתולדות אהרן משנת 1996, בנו השני של האדמו"ר הקודם רבי אברהם יצחק קאהן. נולד בירושלים לרבי אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן, וליענטא, בת רבי אהרן ראטה, מייסד השושלת. נשא את הינדא (נפטרה באדר א' תשפ"ב), בתו של רבי נפתלי צבי לאבין מזידיטשוב–ויליאמסבורג, ועבר להתגורר בארצות הברית סמוך לחמיו. סומן כיורש ההנהגה של החסידות בידי רוב החסידים עוד בימי חוליו של אביו, דבר שעורר התנגדות אצל תומכי אחיו הבכור, הרב שמואל יעקב קאהן. בסופו של דבר, לאחר פטירת האב, חזר לישראל וקיבל את הנהגת חסידות תולדות אהרון. הרב שמואל יעקב הקים חצר משלו בשם תולדות אברהם יצחק. הרב דוד קאהן נחשב שמרן ביחס לאחיו הבכור. לצד דבקותו במורשת אבותיו, הוא מתאפיין בדאגתו לכלל, גם אלה שאינם שייכים לחצרו ואינם דוגלים בהשקפותיו ומסייע להם כלכלית ומורלית. הוא עומד בראש ארגון חסד "שערי רחמים" לאלמנות ויתומים ותומך בהם בגלוי ובסתר לצד משלוחי מנות בפורים, מצות לליל הסדר וכדומה. לצדו עומדת בראש הארגון אחותו הרבנית רייזל רוטנברג. האדמו"ר פועל לעידוד האברכים הצעירים בחסידות להמשיך בלימוד תורה לאחר הנישואין בכולל, בניגוד לתקופת אביו, כאשר בזמנו המגמה העיקרית הייתה לצאת לשוק העבודה לאחר הנישואין. חיבר ספר בשם "חסד נעוריך", המיועד לבחורים. רבי דוד הלחין מספר ניגוני דבקות חסידיים, בהם "צמאה נפשי", "ואמונה כל זאת", "רחם בחסדך" ו"ניגון דביקות". לרב קאהן שבעה בנים וחמש בנות. בניו: בנו בכורו הרב ישראל יוסף, ראש הכוללים תורת נחמיה ובאר יוסף בירושלים. הרב אהרן קאהן, רב הקהילה במונסי. נשוי לאסתר בת רבי זיידא אליעזר זאב רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף סיגעט. הרב משה, רב בית הכנסת דינוב בירושלים ורב הקהילה בטבריה ובלונדון. נשוי למרים לאה בת רבי נפתלי מושקוביץ, האדמו"ר ממעליץ באשדוד. הרב מנחם נחום, רב הקהילה בבית שמש. נשוי לשרה ליבא, בת דודו רבי משה קאהן ראש ישיבת תולדות אהרן. הרב ישעיה, רב הקהילה בבורו פארק. נשוי לחיה בת הרב נחום אפרים טייטלבוים מוואלווא. הרב יואל יחיאל, רב הקהילה בקריית יואל. נשוי למרים איידל באשא, בת דודו הרב אלימלך לאווי, האדמו"ר מטאהש. שלמה לייב, רב הקהילה בבני ברק. חתן הרב יהושע מנחם שטרן, רב חסידות רחמסטריווקא בבני ברק. בנותיו וחתניו: באשא מרים איידל, נשואה לאברהם רבינוביץ, בנו של רבי יהושע אשר רבינוביץ, האדמו"ר מזליחוב. סימא, נשואה לרבי חיים מרדכי רוזנבוים, האדמו"ר מטשערנוביץ, בן רבי ישראל ניסן מקרעטשניף בקריית גת. סאשא רייזל, נשואה לאליהו גינזבורג, בנו של רבי משולם פייש גינזבורג, האדמו"ר מחוסט בבורו פארק. רחל, נשואה לברוך כהנא, בנו של רבי מאיר יעקב ישראל וישורון כהנא מספינקא סוליצא. אסתר מלכה ברכה, נשואה לנתן פרידמן, נכדו של הרב ישראל חיים מנשה פרידמן, ראב"ד סאטמר בויליאמסבורג. מדיה וקבצים בנושא דוד קאהן בוויקישיתוף בנימין בראון, "עליותיה ומורדותיה של הקנאות: חסידות שומרי אמונים ושלוחותיה כמקרה מבחן", הרצאה בקונגרס העולמי למדעי היהדות ה-17, תשע"ז, באתר Academia.edu. משה ויסברג, תיעוד נדיר מתולדות אהרן: הנענועים של הרבי, באתר בחדרי חרדים, 28 בספטמבר 2018 דוד בן אברהם יצחק קאהן (1947–), דף שער בספרייה הלאומית משה ויסברג, הפיוסים ההיסטוריים בעולם החסידות | חלק 1, באתר בחדרי חרדים, 25 בספטמבר 2018 דוד קאהן, סרטון באתר יוטיוב
סרן חי

סרן חי הוא כינוי לסוג של סרן אשר משתמש בגלי ההינע המעבירים תנועה לגלגלים גם כדי לחבר את הגלגלים זה לזה ליצירת יחידה אחת. בניגוד אליו, סרן אשר מהווה רק מוט המחבר שני גלגלים ואינו מעביר אליהם תנועה מכונה "סרן מת". סרן חי מכיל דיפרנציאל הנתון בחיפוי כדורי במרכזו בדרך כלל (מכונה "ביצה" בעגת המכונאים). מחיפוי זה יוצאים לשני הצדדים צינורות מתכת ובהם הציריות המחברות את תמסורת הדיפרנציאל לגלגלים. הדיפרנציאל מקבל את התנועה מהמנוע באמצעות גל הינע נוסף, אורכי בדרך כלל, המחובר אליו במפרק אוניברסלי. כל הסרן מותקן על קפיצי עלה או סליל כדי להקנות שיכוך זעזועים. על מנת לשלוט בתנועות האורכיות והרוחביות של הסרן משתמשים בזרועות עוקבות, עוקבות למחצה, מוטות פנהרד או חיבורי וואט. בכלי רכב ישנים יותר נהגו להשתמש בשיטת הוצ'קיס בה קפיצי עלה משמשים לשיכוך זעזועים כמו גם מיקום הסרן. יתרונות הסרן החי הם פשטות, עלות נמוכה, משקל כלי רכב כולל נמוך יחסית ואי גזילת מקום מתא הנוסעים. משום שסרן זה פשוט וחסון יחסית, קל לייצר אותו מחומר עמיד או עבה, מה שמקנה לו קשיחות החשובה במיוחד ברכבי שטח. חסרונותיו העיקריים של הסרן החי הם הניהוג והנוחות הלקויים. הגלגלים אינם יכולים לנוע בנפרד זה מזה בתגובה על מהמורות, ולמרות שסך משקל הסרן נמוך יותר מהאלטרנטיבות, מסת הדיפרנציאל וגלי ההינע היא משקל בלתי מוקפץ התורם לתנועות מרכב חדות בעת מעבר על מהמורות (משקל בלתי מוקפץ כולל את סך החלקים המחוברים מתחת למתלי הרכב - גלגל, צמיג, בלם ועוד). כאשר רכב עולה על מהמורה המסה הבלתי מוקפצת נעה לכיוון הרכב - כי הקפיץ מתכווץ. דבר זה פוגע בנוחות הנסיעה - ככל שהמסה הבלתי מוקפצת גדלה. בנוסף, כאשר הקפיץ מנסה להיפתח שוב, הוא נפתח לאט יותר, כי הוא צריך להאיץ משקל רב יותר - דבר הפוגע בעקיבת הגלגל על פני הקרקע). עד שנות ה-80 של המאה ה-20 התאפיינו מרבית המכוניות מתוצרת ארצות הברית בהנעה אחורית עם סרן חי. כיום משתמשים בו בעיקר למשאיות, טנדרים ורכבי שטח קשה. במכוניות נוסעים הסרן החי הוחלף ברובו במבנה של מתלים עצמאיים. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל תמר

נַחַל תָּמָר הוא נחל אכזב בצפון־מזרח הנגב. אורכו של נחל תמר הוא כ־15 קילומטר והוא זורם בכיוון דרום־מזרח במקביל ומדרום למעלה תמר (כביש 25). תחילתו במצד תמר והוא מסתיים במפגש עם מניפת הסחף של נחל צין, ממערב לבריכות האידוי של מפעלי ים המלח. עד הגיעוֹ לאזור בתרונות חוואר הלשון, זורם הנחל ברובו בתוך קניון צר ובסופו מספר מפלים שהגבוהים שבהם בגובה של 14 ו־20 מטר. באמצע הנחל ישנו טנדר נטוש התקוע בין שני המצוקים המהווים את הקניון. כמו כן בסופו מצוי עוד רכב ישן. מסלול ההליכה בנחל תמר אינו מעגלי ואורך כשעה. הוא מהווה אטרקציה תיירותית בשל שילוב ירידה בחבלים, בסולמות מתכת ובמדרגות ברזל במעברים ובנקיקים רבים לאורך המסלול. המסלול ברובו מוצל, למעט הירידה לקניון והיציאה בסופו. שדה מוקשים נרחב הקיף בעבר מתקן לשאיבת מים הממוקם ביציאה מהקניון, ובמהלך השנים והשיטפונות המוקשים הרבים שהגנו על המתקן האסטרטגי התפזרו לכל עבר, ומנעו מחקלאים, ממטיילים ומתושבי האזור תנועה רציפה ובטוחה. כיום השפך של נחל תמר נקי ממוקשים ובטוח להליכה מהיציאה מהקניון ועד לכביש 90. קוריאל, אילנה (2022-04-13). "עמדו שעות מבלי לזוז: בנות 13 ו-6 סטו ממסלול בנגב - וחולצו משדה מוקשים". Ynet. נבדק ב-2023-04-15. קמר, אסף (2023-04-14). "שפך הנחל נקי, האגם עוד מסוכן: אתגר המוקשים של צה"ל בערבה". Ynet. נבדק ב-2023-04-15. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר כנען

הר כנען הוא הר בצפון ישראל, צפונית־מערבית לכנרת. על ההר ומורדותיו שוכנת העיר צפת. להר שתי פסגות: הראשונה נקראת הר ביריה וגובהה 955 מטר מעל פני הים, והשנייה - גובהה 939 מטר. ההר הוא אחד משני גושי ההרים הגדולים בגליל, ובינו לבין הר מירון מפריד נחל עמוד. בעבר שכן על הר כנען יישוב קדום בשם יבנית, שהיה אחד הביצורים החשובים בגליל בתקופת המרד הגדול ברומאים. גם לאחר החורבן ישבו ביבנית יהודים, וידוע כי התיישבה בו משמרת הכהנים אימר. מדיה וקבצים בנושא הר כנען בוויקישיתוף הר כנען (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל פרס

נַחַל פֶּרֶס (בערבית: ואדי פארש) הוא נחל אכזב בצפון־מזרח הנגב. אורכו כ־17 ק"מ והוא זורם בכיוון דרום־מזרח, במקביל ומצפון למעלה תמר (כביש 25). תחילתו בבקעת צבאים, כ־3 ק"מ ממזרח לצומת צפית, ובסופו הוא נשפך לנחל תמר, כקילומטר וחצי מזרחית לצומת הערבה. נהוג לחשוב כי הנחל קרוי על שם העוף הדורס פרס, אולם מקור שמו הוא במילה "פארש" או "אלפארס" בשפה הערבית, שמשמעותה מרבד, מזרן או מיטה, הוא עמק פרוש וסגור, המתאים לרעיית גמלים. כמו כן, הנחל הוא דרך רומית עתיקה שחיברה בין רפיח לעיר המקראית צוער. בחלקו המזרחי הנחל זורם בתוך קניון ובו גבים. באזור מעלה פרס, לפני המפגש עם נחל תמר, ישנו מפל גבוה של כ־50 מטרים. לנחל פרס ישנו יובל אחד – נחל תחמס, שמקורו במצד תמר, והוא נפגש עמו למרגלות הר צורים. נחל פרס הוא אחד מהנחלים היכולים להוות את גבולו הדרומי של מדבר יהודה אל מול גבולו הצפוני של הנגב. הנחל מתחתר בחלקו הדרומי של מישור עמיעז, ויש הסוברים כי בשל כך הנחל מסמן את גבולו הדרומי של מדבר יהודה. אחרים יטענו כי נחל חימר הוא דווקא הגבול הדרומי של מדבר יהודה. בשנת 2007 התרחש אסון בצוקי הנחל, עת רכב שטח ובו 5 מטיילים, הידרדר ממצוק ונפל לתהום. ארבעה מהמטיילים נהרגו, והמטייל החמישי היה תקוע ברכב במשך שעות עד שכוחות החילוץ הצליחו למצוא אותו. תצפית מנחל פרס לברכות האידוי של ים המלח גבי פרס "אלוהים משחק בקוביות" בקרבת גבי פרס חרדון סיני בערוץ הנחל לבלוב אביבי בערוץ הנחל גבי פרס מלאים במים אחרי שטפונות בנחל נוף ממפל נחל פרס אנדרטה לזכר ההרוגים באסון בנחל, 13 בדצמבר 2022 מדיה וקבצים בנושא נחל פרס בוויקישיתוף מאתר "תיירות ערבה" ואתר "למטייל". ענת ברשקובסקי ומיטל צור, ההרוגים בתאונה: בחורי ישיבה, ביניהם שני אחים, באתר ynet, 7 באוגוסט 2007.
שריר הזרוע התלת-ראשי

שריר הזרוע התלת-ראשי (TA: Musculus triceps brachii) נמצא במדור האחורי של הזרוע ומרכיב כ-70 אחוזים ממסת השריר של הזרוע. שריר זה מורכב משלושה ראשים המכונים הראש הארוך, הראש הצידי והראש התיכון. התלת-ראשי הוא השריר המניע העיקרי של המרפק לכיוון פשיטה. שריר הזרוע התלת-ראשי נאחז במרבית הפן האחורי של עצם הזרוע וכן בעצם השכם. הראש הארוך של שריר הזרוע התלת-ראשי (Caput longum musculus tricipitis brachii) נאחז בגבשושית המך גומתית (Tuberculum infraglenoidale) של עצם השכם, הראש הצידי של שריר הזרוע התלת-ראשי (Caput laterale musculus tricipitis brachii) נאחז בפן האחורי של גוף עצם הזרוע מעל לחריץ לעצב החישור (Sulcus nervi radialis), הראש התיכון של שריר הזרוע התלת-ראשי (Caput mediale musculus tricipitis brachii) נאחז בפן האחורי של גוף עצם הזרוע מתחת לחריץ לעצב החישור. שלושת הראשים מתאחדים וחלקם המרוחק נאחז בזיז המרפק של הגומד. שריר הזרוע התלת-ראשי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי, השביעי והשמיני (C6,C7,C8) דרך עצב החישור. אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר הזרוע התלת-ראשי בוויקישיתוף שריר הזרוע התלת-ראשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נחש צפע

האם התכוונתם ל... צפעוניים – משפחה של נחשים ארסיים צפע (סוג) – סוג של נחש הכולל מס' רב של מינים בתוך משפחת הצפעוניים צפע מצוי – נחש ארסי הנפוץ ביותר בישראל. נחש צפע - מילת הקוד להפעלתה של האזעקה ששימשה בזמן מלחמת המפרץ נחש צפע (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקנית ששודרה ברשת NBC בין השנים 1994–1999 צפע (פירושונים)
הכול מואר

הכול מואר (באנגלית: Everything Is Illuminated) הוא הרומן הראשון של הסופר האמריקני ג'ונתן ספרן פויר, שיצא לאור בשנת 2002 וזכה לביקורות מהללות, תורגם לשפות רבות והפך לרב-מכר עולמי. הספר הבדיוני מספר על ביקורו, שאכן היה במציאות, של הסופר בעיירה טרוכנברוד (בספר נקראת "תרחימברוד"), שבה התגורר סבו לפני שהיגר מעבר לים. העיירה הייתה חלק מפולין, ונמצאת כעת באוקראינה. הסופר מחפש את האישה המסתורית שהצילה את הסב בתקופת השואה, ומתאר את פגישתו של הסופר עם מארחיו האוקראינים. תוך כדי כך חוזר שנים אחורנית ומתאר את ההווי הססגוני של אותה עיירה יהודית קטנה שנחרבה כליל. הספר, בתרגום לעברית של אסף גברון, יצא לאור בהוצאת זמורה ביתן. בשנת 2005 הופק בעקבות הספר הסרט "הכול מואר" בכיכובו של אלייז'ה ווד. כמו הספר, גם הסרט זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם. "קרוב להפליא ורועש להחריד" - הרומן השני של פוייר. "הכול מואר" - סרט הקולנוע. אלון נוימן, נבחרי הסיפור: הכוכבים בוחרים ספרים, nrg‏, 7 ביוני 2010 שירי לב-ארי, משפחות יהודיות לפעמים סובלות מעודף אהבה, באתר הארץ, 9 במאי 2008 הספר "הכול מואר", באתר "סימניה" הכול מואר, באתר OCLC (באנגלית)
בייגל טוסט

בייגל טוסט הוא מאכל ישראלי, סוג של כריך העשוי מבייגל גדול הממולא בגבינות וירקות ונקלה במצנם. בייגל טוסט ממולא לרוב בגבינה צהובה, לבנה, בולגרית או פטה, ביצה קשה, זיתים ירוקים, תירס, עגבניות ורוטב פיצה, או רוטב מתובל. בייגל טוסט מוגש ברבים מבתי הקפה בישראל ובמזנונים במרכזי הערים. Balinska, Maria (2008). The Bagel: The Surprising History of a Modest Bread. New Haven: Yale University Press. ISBN 0-300-15820-3. ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחור אחי אברהם

על פי המסופר בספר בראשית, נָחוֹר היה בנו השני של תרח ואחיו של אברהם. הוא נקרא על שם סבו, נחור בן שרוג. על פי הכרונולוגיה המקראית, נולד נחור בערך בשנת א'תתקמ"ט לבריאת העולם, משום שאברהם שהיה אחיו הגדול נולד בשנת א'תתקמ"ח, ובפסוק המספר על לידתו, הוא מופיע מיד אחרי אברהם. לא ידוע כמה זמן חי ומתי הוא נפטר, אך לפי המדרש נפטר בשנת הארבעים לחייו של יצחק. כמו ליעקב ולישמעאל, לנחור היו שנים עשר ילדים: אשתו מילכה ילדה את עוץ, בוז, קמואל אבי ארם, כשד, חזו, פלדש, ידלף ובתואל (אבי רבקה). פילגשו ראומה ילדה את טבח, גחם, תחש ומעכה. לפי המובא בספר בראשית זהו עץ המשפחה של נחור בן תרח: אדם │ שת │ אנוש │ קינן │ מהללאל │ ירד │ חנוך │ מתושלח │ למך │ נח │ שם │ ארפכשד │ שלח │ עבר │ פלג │ רעו │ שרוג │ נחור │ תרח │ נחור בן תרח עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה רש"י במסכת עבודה זרה, דף ט', עמוד א', ד"ה "דכי מעיינת", וכן עולה מספירת השנים המופיעות בתורה. ספר בראשית, פרק י"א, פסוק כ"ו ספר הישר חי"ש. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סורבים

סוֹרְבִּים (סורבית: Serbja) הם עם סלאבי המתגורר בגרמניה. הסורבים הם צאצאים של עמים סלאביים שהתגוררו באזורים שהם במזרח גרמניה דהיום. הם התיישבו לראשונה בלוסאטיה במאה החמישית, ובמשך רוב ההיסטוריה שלהם היו תחת שלטון גרמני, חוץ מתקופות של שליטה פולנית במאה ה-11 ושליטה בוהמית מאמצע המאה ה-14 עד שלום פראג בשנת 1635. בסוף המאה ה-19 מנו הסורבים 150,000 איש, שרובם היו חד-לשוניים. אולם בעקבות תהליכי מודרניזציה ותיעוש הם עברו גרמניזציה, ובשנות ה-20 של המאה ה-20 רוב הסורבים היו כבר דו-לשוניים. הנאצים הכחישו את קיומם של הסורבים כמיעוט אתני נפרד ובחרו לסווג אותם כגרמנים. בהתאם לכך הם החלו בתהליך של "גרמניזציה" של האוכלוסייה הסורבית. הנאצים שינו שמות סורביים לשמות גרמניים ואסרו על שימוש בשפה הסורבית. סורבים שביקשו לשמור על ייחודם התרבותי סווגו כ"לאומנים" ונשלחו למחנות ריכוז. עם תבוסתה של גרמניה הנאצית הוסרו כל ההגבלות על הסורבים, ורדיפתם הופסקה. בתחילת שנות ה-50 הכינה ממשלת גרמניה המזרחית, בעידוד הסובייטים, תוכנית להקמת אוטונומיה סורבית, אולם הרעיון זכה לתמיכה מועטה מצד הגרמנים והסורבים. המשטר המזרח-גרמני טיפח את המורשת הסורבית, הוקם משרד מיוחד שנועד להכיר את התרבות הסורבית לאוכלוסייה הגרמנית, הוקמו בתי ספר דו-לשוניים, והסורבים נהנו מאוטונומיה תרבותית. מכיוון שמוצא אתני אינו מתועד על ידי הרשויות בגרמניה קשה לאמוד את מספרם של הסורבים. אולם על פי הערכות יש בין 10,000 ל-30,000 דוברי סורבית (שכמעט כולם דו-לשוניים), וכ-60,000 אנשים מחשיבים את עצמם כסורבים. הסורבים מתגוררים במדינות הגרמניות ברנדנבורג וסקסוניה. מדיה וקבצים בנושא סורבים בוויקישיתוף סורבים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הוועד הארצי של ארגוני נוער יהודיים

הוועד הארצי של ארגוני נוער יהודיים (בגרמנית: Reichsausschuss Der Judischen Jugendverbande) נוסד בשנת 1924 בגרמניה. בשעתו היה מעיין ארגון של כל תנועות הנוער היהודיות שפעלו בגרמניה, אך למעשה לא הייתה לו השפעה ניכרת על מהלך חייהם של תנועות הנוער. דבר זה השתנה כשהכיר בו השלטון הנאצי ומשרד הנהגת הנוער של הרייך, כנציג והאחראי היחידי לכל ארגוני הנוער היהודיים. דרכו הועברו כל הפקודות של השלטונות ביחס למדיניות בענייני הנוער היהודי. מתוך מאגר התעודות ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שונית וינסלו

שונית וינסלו (באנגלית: Winslow Reef) היא שונית אלמוגים תת-מימית המצוייה במרכז האוקיינוס השקט, כחלק משרשרת איי פניקס השייכים לרפובליקת קיריבטי. השונית מצויה במיקום 01°36′ דרום, 174°57′ מערב, בעומק של 11 מטרים מתחת לפני הים. רוחבה של השונית 1.6 ק"מ ממזרח למערב, ואורכה 0.8 ק"מ מצפון לדרום. השונית עשויה מאלמוגים ורודים ומחול אדום. השונית מוזכרת במכתביו של הסופר רוברט לואיס סטיבנסון, אשר חיפש את השונית בשנת 1889 אך לא מצא אותה. שונית נוספת בשם זה מצויה באיי קוק במיקום 20°38′ דרום 160°56' מערב. מכתבי רוברט לואי סטיוונסון, כרך 2, חלק 5.
לוקוס (כתב עת)

לוקוס: כתב העת של תחום המדע הבדיוני והפנטזיה (באנגלית: Locus: The magazine of the science fiction & fantasy field) הוא כתב עת העוסק בתחומי מדע בדיוני ופנטזיה, כולל מאמרים נרחבים בנושאים אלה, ומכסה את תחומי ספרות המדע הבדיוני וכתבי עת העוסקים בנושאים אלה. כתב העת מגדיר עצמו כפנזין. מתפרסם בתדירות חודשית מאז שנת 1968 ומאופיין במסגרת אדומה בוהקת. בין התחומים הנכללים בכתב העת: חדשות ההוצאה לאור של ספרי מדע בדיוני, פנטזיה ואימה. ראיונות עם סופרים ותיקים ומוכרים, לצד ראיונות עם סופרים חדשים. לעיתים מופיעים גם ראיונות עם אישים בולטים בתעשייה, כמוציאים לאור או מאיירים. ביקורת ספרים על כ-20–25 כותרים חדשים. רשימות הספרים הנמכרים ביותר בארצות הברית ואנגליה בחודש האחרון. רשימת ספרים העתידים לצאת בשלושת החודשים הקרובים. תמונות וסיפורים מכנסים עולמיים בתחום. יוזם המגזין הוא צ'ארלס מ. בראון - עורך העיתון בפועל מאז שנת 1968, המבקר הרשמי לספריו של אייזק אסימוב, ערך כמה אנתולוגיות מדע בדיוני, והיה שותף בכתיבת מגזינים רבים. במסגרת עבודתו על המגזין הוא זכה בפרס הוגו פעמים רבות יותר מכל אדם אחר. משמש אורח של כבוד בכנסי מדע בדיוני עולמיים רבים, וכשופט בוועדות פרסים רבות בתחום זה. המגזין זכה כמה פעמים בפרס הוגו. בשנת 1984, לאחר שזכה בו ברציפות, נוסד עבורו פרס מיוחד בשם "פרס הוגו למגזינים סמי-מקצועיים" (Hugo Award for Best Semiprozine). בשנת 1971 ייסד כתב העת את פרס לוקוס הניתן מדי שנה ב-15 קטגוריות שונות. אתר האינטרנט הרשמי של לוקוס (באנגלית) לוקוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
תוכנית ספוטניק

תוכנית סְפּוּטְנִיק (ברוסית: Спутник, כלומר "לוויין") הייתה תוכנית סובייטית לשיגור לוויינים לחלל לצורך הדגמת האפשרות להציב עצם מלאכותי במסלול סביב כדור הארץ. משמעות השם ספוטניק ברוסית הוא לוויין או בן-לוויה. כל משימות ספוטניק שוגרו לחלל על גבי טיל R-7 (סמיורקה, כינוי נאט"ו : SS-6 Sapwood) שפותח במקור כטיל בליסטי. בסופה של תוכנית ספוטניק החלה תוכנית ווסטוק לשיגור אדם לחלל. ספוטניק 1 - שוגר ב-4 באוקטובר 1957 והיה הלוויין המלאכותי הראשון בחלל. ספוטניק 2 - שוגר ב-3 בנובמבר 1957 ונשא על סיפונו את הכלבה לייקה שהייתה בעל החיים הראשון בחלל. ספוטניק 3 - שוגר ב-3 בפברואר 1958 ונכשל. לוויין נוסף בשם זה שוגר ב-15 במאי ונשא מכשירים למחקר גאופיזי. ספוטניק 4 - שוגר ב-15 במאי 1960. ספוטניק 5 - שוגר ב-19 באוגוסט 1960 ונשא על סיפונו את הכלבות בלקה וסטרלקה, 40 עכברים, 2 עכברושים ומספר צמחים. החללית חזרה לכדור הארץ יום למחרת, כשכל בעלי החיים נותרו בריאים ושלמים. מדיה וקבצים בנושא תוכנית ספוטניק בוויקישיתוף