laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רמות (מושב)

רמות הוא מושב של תנועת המושבים הנמצא כשני קילומטרים מחופה הצפון מזרחי של הכנרת במערבה של רמת הגולן וקרוי על שם מיקומו על שתי רמות. היישוב שוכן על רמה קטנה שהיא המדרגה התחתונה של המדרון היורד מרמת הגולן לכנרת, בגובה של 10 מטרים מתחת לפני הים (כ-200 מטרים מעל פני הכנרת). זהו היישוב הנמוך ביותר מבין יישובי המועצה האזורית גולן. היישוב נמצא כ-2 ק"מ מזרחית לכנרת, וכ-7 ק"מ צפונית לעין גב. היישוב נמצא למרגלות מתחם לביאה, אתר ארכאולוגי גדול מתקופת הברונזה הקדומה, בו אותרו גם ממצאים המיוחסים לבית כנסת מתקופת התלמוד. על חופו של היישוב, שבעת היישובים הדתיים בגולן (חיספין, רמת מגשימים, נוב, אבני איתן, אלוני הבשן, קשת ויונתן), הקימו בית מלון לרווחת המבקרים הדתיים: "כינר-גליל". המושב הוקם בשנת 1969. ראשית ישבו ראשוני המתיישבים בבתי הכפר הנטוש סקופיה, ולאחר שנתיים עברו להתגורר בבתים זמניים "משולשים" (אשר היוו את ראשיתו של כפר הנופש רמות), ובשנת 1973 התיישבו במיקום הנוכחי של היישוב. בשנת 2006 נכנס המושב לטווח האש של ארגון החזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה נורו לעבר המושב כמה פעמים מטחי קטיושות 122 מ"מ לא נגרם נזק לרכוש או אבדות בנפש. כלכלת היישוב מתבססת על גידולי שלחין (מנגו, ליצ'י, פיג'ואה, תמרים, גויאבה ואבוקדו), גידולי פרחים, לולי פיטום, עדרי בשר בקר, פרות לחלב ועדר צאן. במושב כפר נופש גדול ומספר רב של צימרים. מיכה לבנה, גולן – 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993. רמות, באתר רום גליל רמות - באתר הגולן רמות (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
אנסנדה

אנסנדה (בספרדית: Ensenada) היא העיר השלישית בגודלה במדינת באחה קליפורניה ועיר נמל חשובה במערב מקסיקו. העיר נמצאת בחצי האי באחה קליפורניה לחופו של האוקיינוס השקט. נכון לשנת 2005 חיו בעיר כ-460,000 תושבים. העיר הוקמה ב-15 במאי 1882. אנסנדה היא עיר נמל חשובה למקסיקו, עיר מסחר ותיירות. היא שוכנת באזור שמוכר בגפנים שלו והיין שמפיקים מגפנים הללו נחשב למשובח במקסיקו. נמל אנסנדה הוא מהחשובים במקסיקו בזכות קרבתו לנמל לונג ביץ' ונמל לוס אנג'לס במדינת קליפורניה. זהו הנמל היחידי במדינת באחה קליפורניה והצפוני ביותר במקסיקו בחוף האוקיינוס השקט. הנמל נהנה מפריחה גם בזכות העובדה שאין שום מסילת רכבת המחברת את העיר עם מסילת הרכבות של מקסיקו ועל כן ספינות ומשאיות משא הן הדרכים הזולות ביותר להעביר מטען לארצות הברית, אולם ישנה תוכנית לבנות מסילת רכבת שתחבר את אנסנדה לסן דייגו. אנסנדה שוכנת 120 ק"מ דרומית לגבול עם ארצות הברית ועל כן נחשבת ליעד תיירות פופולרי בידי אמריקאים ומקסיקנים כאחד. בנוסף ישנם נתיבי שיט רבים של ספינות תענוגות היוצאות מלוס אנג'לס ועוצרות באנסנדה למספר ימים/שעות. אחד האתרים הפופולריים בסביבת העיר הוא לה בופדורה, הגייזר השני בגודלו בעולם. כבר בתחילת המאה ה-20 בעיר התקיימה קהילה יהודית. דוד גולדבאום היה ראש העיר במשך כ-3 שנים החל משנת 1927. ארצות הברית אושנסייד, קליפורניה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא אנסנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנסנדה אנסנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיף (כוכב)

סיף או κ (קאפה) באוריון הוא הכוכב השישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים אוריון ומייצג את רגלו השמאלית (המזרחית) של אוריון. מקור שמו הוא מערבית: سیف الجبّار ("סיף אל-ג'באר") - חרב הענק . השם היה שייך במקור לאחד מכוכבי החרב ι (יוטה) באוריון או θ (תטא) באוריון, אך עבר, כנראה בטעות, לרגל שמאל של הדמות המיתולוגית. סיף הוא על-ענק כחול, מסוג ספקטרלי B1, הפולט קרינה בעוצמה גדולה פי 65,000 מעוצמת ההארה של השמש, בדומה לעוצמת ההארה של ריג'ל הסמוך אליו. גם המרחק של סיף ממערכת השמש דומה למרחקו של ריג'ל, כ-700 שנות אור. לעומת זה בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 2.06, כלומר כשביעית מבהירותו הנראית של ריג'ל. ההבדל בבהירות הנראית נובע מכך שלסיף טמפרטורה גבוהה פי 2 - כ-26,000 מעלות קלווין, כך שלמעלה מ-90% מהקרינה שלו נפלטת בתחום העל-סגול לעומת שליש בלבד מקרינתו של ריג'ל. אף על פי שכוכבים המסווגים כעל-ענקים לא אמורים להתיך מימן להליום אלא להיות בשלב התכת הליום ליסודות כבדים יותר, טמפרטורה גבוהה כמו של סיף מאפיינת היתוך יציב של מימן, כך שנראה שהכוכב עדיין לא סיים את תהליך הפיכתו לעל-ענק והוא צפוי לגדול עוד מעבר לרדיוסו הנוכחי של כ-11 פעמים רדיוס השמש. מסתו של סיף מוערכת ב-15–17 מסות שמש, כך שהוא צפוי להפוך לעל-ענק אדום ולסיים את חייו בסופרנובה. סיף באתר של ג'ים קלר (באנגלית) סיף, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Saiph - Kappa Orionis - HD38771 - HIP27366
Data Mart

Data mart או מרכול נתונים הוא בסיס נתונים המשמש לעיבודים אנליטיים ודווחי בינה עסקית. ה-Data mart דומה למחסן נתונים מבחינת תכונותיו וסוגי העיבודים המתבצעים עם נתוניו. הגורמים המבחינים בינו לבין מחסן נתונים הם טווח הנתונים והגודל. בעוד שמחסן נתונים מתייחס לנתונים של כל המערכות וקווי העסקים של הארגון, מכיל ה-Data mart נתונים המתייחסים רק לחלק מהעסקים ולחלק מהמערכות של הארגון. במובן זה ה-Data mart הוא מעין מחסן נתונים של ארגון פנימי המהווה חלק מהארגון. ניתן למצוא בארגון מספר Data marts. תחילת דרכם של בסיסי נתונים אנליטיים בארגונים הייתה באמצעות מחסני נתונים. כשהתברר כי הקמת מחסן נתונים לארגון הוא תהליך קשה, ארוך ויקר, שבמקרים רבים קיים קושי בהצדקת התועלת בהקמתו, התחילו ארגונים את התהליך בהקמת Data marts. הרעיון היה להשתמש ב-Data mart כפרויקט חלוץ למחסן הנתונים, להפיק תועלות מדידות לארגון בטווח זמן קצר יחסית ולפרוס את הקמת מחסן הנתונים על פני פרק זמן ארוך יותר ובהתאם לחלק את המשאבים הנדרשים להקמתו על פני יותר שנים. חלק מהארגונים נשארו עם Data marts שלא התפתח מהם מחסן נתונים. התשובה לשאלה האם להסתפק בבניית Data marts או לבנות מחסן נתונים כלל ארגוני? תלויה במהות הארגון הספציפי המיישם פתרון בתחום זה. התשובה יכולה להיות גם הקמת שני סוגי המאגרים. הוויכוח בהקשר זה דומה לוויכוח בשאלת ביזור מול ריכוז בהקשרים אחרים. בינה עסקית מערכת תומכת החלטה
חקר ההפרטה

חקר ההפרטה הוא תחום מחקר נרחב העוסק בהשפעות ההפרטה המדינית בעיצוב החברה והמדינה המודרניות. חקר הנושא קודם באופן משמעותי בעקבות התרחבות תופעת הפרטה בשנות ה-80 של המאה ה-20, תקופה בה הפך השימוש במונח לנפוץ. באופן יחסי לתחומי מחקר אחרים, חקר ההפרטה מושפע ביותר מעמדת החוקר. רוב מפרסמי הספרות המקצועית בנושא תומכי ההפרטה, בהשפעת הנטייה הכללית של חקר הכלכלה לעבר צמצום מעורבות הממשלה במשק ואימוץ נקודת מבט המעמידה את הרווחיות הכלכלית ככוח מרכזי בתחום זה. הכרעה ערכית זו הביאה לגישה כללית הרואה בהפרטה אמצעי להבראת המשק. מכון אדם סמית בלונדון הוא מכון המחקר המפורסם ביותר בתחום ומצדד בהפרטה. בין החוקרים המפורסמים התומכים בהפרטה מצויים פיירי, באטלר, סאבאס, פול ופורסיית. מכונים חשובים נוספים התומכים בהפרטה הן The Institute For Saskatchwan Enterprise בקנדה, Reason Foundation, The Heritage Foundation ו- National Center For Policy Analysis בארצות הברית. קיימת ספרות מקצועית דלה של מתנגדי ההפרטה. דוגמה לספרות כזו היא אסופת המאמרים המפורסמת "הפרטה?", בה מובעת עמדת האיגודים המקצועיים באנגליה בנושא. למרות העיסוק הנרחב בתחום לא גובשה הגדרה מלאה ומוסכמת של הפרטה מדינית, בשל תפוצתה הרחבה של מגמה זו, והגיוון הרב בה עקב כך. חקר הכלכלה מאופיין, אם כך, בגיוון ובאי-בהירות ביחס למהותה של ההפרטה. חוקרים מפורסמים שעסקו בגיבוש תאוריה כוללת הם החוקר השוודי לונדקוויסט, שמביע במאמריו את הקושי בהגדרה אך מציע הגדרה שכזו ושיטות סיווג של הפרטות שונות, והחוקר הבריטי דנליווי, המנתח את תהליך ההפרטה במובנו ההיסטורי ומשווה גישות שונות בהתייחסות להפרטה. רוב הספרות בתחום עוסקת בחקר מקרה מסוים של הפרטה (לדוגמה: בדיקת הפרטת התחבורה הציבורית על ידי רות; בדיקת הפרטת החינוך על ידי לוין), או בהתהליכי הפרטה במדינה מסוימת (לדוגמה: בדיקת ההפרטה בטורקיה על ידי בילגיק; בדיקת ההפרטה באוסטרליה על ידי לינדסי). עיסוק נוסף של חקר ההפרטה הוא בניסיון להתוות דרכים מעשיות להפרטה, ויצירת ספרות עזר למעוניינים בביצועה.
סיגמואיד

האם התכוונתם ל... כרכשת – חלק מן המעי הגס. סיגמואיד (מתמטיקה) – פונקציה בעלת תכונות מסוימות (מונוטונית עולה וחסומה), שצורת הגרף שלה מזכירה את האות S.
אקדמיית הטניס של ניק בולטיירי

אקדמיית הטניס של ניק בולטיירי הראשונה בעולם הוקמה על ידי ניק בולטיירי בשנת 1978 בעיר בראדנטון שבפלורידה, ארצות הברית, כפנימיית טניס המשלבת אימוני טניס אינטנסיביים עם תוכנית לימודים אקדמית. בתחילת שנות ה-80 קנה בולטיירי שדה עגבניות בבראדנטון, והקים עליו את אקדמיית הטניס המלאה הראשונה בעולם. האקדמיה כוללת מעונות, מרכז פנאי, בית ספר ומתקני אימון: 35 מגרשים קשים, 17 מגרשי חימר (מגרש אחד של חימר אדום, השאר מצופים בחימר ירוק), מגרשי אימון נוספים ו-4 אולמות טניס. בשנת 1987 נקנתה האקדמיה על ידי חברת ניהול הכישרונות IMG. במהלך השנים הרחיבה חברת IMG את האקדמיה לתחומים נוספים: גולף, כדור בסיס, כדורסל, כדורגל ושחייה. בולטיירי, שנפטר בדצמבר 2022 בגיל 91, מילא חלק מרכזי בניהול האקדמיה לאורך השנים והותיר אחריו מורשת אימון מיוחדת לטניס שהניבה הצלחות רבות. מאקדמיית הטניס של ניק בולטיירי יצאו (וממשיכים לצאת) עשרות רבות של טניסאים ברמות הגבוהות ביותר, בהם רבים שזכו בתוארי גראנד סלאם ואף דורגו במקום הראשון בעולם. קיי נישיקורי אנדרה אגאסי (דורג במקום הראשון בעולם) בוריס בקר (דורג במקום הראשון בעולם) ג'ניפר קפריאטי (דורגה במקום הראשון בעולם) ג'ים קורייר (דורג במקום הראשון בעולם) דניאלה האנטוחובה מרטינה הינגיס (דורגה במקום הראשון בעולם) ילנה יאנקוביץ' (דורגה במקום הראשון בעולם) אנה קורניקובה מרסלו ריוס (דורג במקום הראשון בעולם) מארי פירס גרג רוזצקי פיט סמפראס (דורג במקום הראשון בעולם) מוניקה סלש (דורגה במקום הראשון בעולם) מריה שראפובה (דורגה במקום הראשון בעולם) ניקול ואידישובה ונוס ויליאמס (דורגה במקום הראשון בעולם) סרינה ויליאמס (דורגה במקום הראשון בעולם) אתר האינטרנט הרשמי של אקדמיית הטניס של ניק בולטיירי האתר הרשמי של ניק בולטיירי ציפי שמילוביץ, אגדה שהייתה באמת: ארה"ב נפרדת מהמאמן ששינה את עולם הטניס, באתר ynet, 10 בדצמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה שוורץ

משה שוורץ (1925–1978) היה פילוסוף, חוקר פילוסופיה ופרופסור במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן, שאותה הקים ושבראשה עמד. שוורץ סיים את עבודת הדוקטורט בשנת 1954 באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא התזה שלו הייתה התפיסה הריאליסטית של המיתוס במשנתו של פרידריך וילהלם שלינג. בשנת 1960 הוא מונה למרצה בפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. שוורץ הושפע בעיקר מהגותם של שלינג ופרנץ רוזנצווייג. הוא עסק בחשיבות השפה וביחס לדרכי ההבנה של הניסיון הדתי בעידן המודרני. מושאי מחקריו היו בין היתר ר' יהודה הלוי, משה מנדלסון, רנ"ק ומרטין בובר. בשנת 1968 זכה בפרס של עירית רמת גן לחכמת ישראל על ספרו "שפה, מיתוס ואומנות". לשוורץ ואשתו מרים נולדו שלש בנות ושני בנים - יוסף ואלי. במלאת עשרים שנה למותו, בשנת 1998, הקדישה אוניברסיטת בר-אילן את ספר השנה למדעי היהדות והרוח (כב-כג) לזכרו והוא נקרא גם "ספר משה שוורץ". השער הראשון של הספר נקרא "משה שוורץ - האיש והגותו" וכולל מאמרים מאת מנחם צבי קדרי, יהודה פרידלנדר, וזאב לוי. את הספר ערך משה חלמיש. כעבור עשור נוסף, בשנת 2008, התקיים כינוס בן יומיים במחווה להגותו בשם "אידיאליזם, מיתוס והתגלות". הכינוס התקיים במכון ון ליר בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ב-2019 יצא הספר "מיתוס - שפה - התגלות; בעקבות הגותו של משה שוורץ", בעריכת בנו, יוסף שורץ. ספרים שפה, מיתוס, אמנות: עיונים במחשבה היהודית בעת החדשה, הוצאת שוקן, 1966 הגות יהודית נוכח התרבות הכללית, הוצאת שוקן, 1976 ממיתוס להתגלות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978 ספרים שערך אברהם סולטמן, מנחם צבי קדרי, משה שוורץ (עורכים), ספר ברוך קורצווייל: דברי הגות ושירה, הוצאת שוקן, 1975 משה שוורץ ומשה חלמיש (עורכים), התגלות, אמונה, תבונה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1976 ברוך קורצווייל, לנוכח המבוכה הרוחנית של דורנו: פרקי הגות וביקורת, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1976 ספרים להם תרם מבוא וביאורים פרנץ רוזנצווייג, כוכב הגאולה, מוסד ביאליק, 1970 ספרים שתרגם פרידריך וילהלם שלינג, שיטת האידיאליזם הטרנסצנדנטאלי, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1980. 965-226-008-8 ISBN יוסף שוורץ (עורך), מיתוס - שפה - התגלות; בעקבות הגותו של משה שוורץ. ירושלים: הוצאת כרמל, 2019. לקריאת הספר בפסיק, הספרייה הדיגיטלית (זמין לסטודנטים וחוקרים). דיון בהגותו של שוורץ(הקישור אינו פעיל), באתר מכון מופ"ת תוכן העניינים של "ספר משה שוורץ" שיצא לזכרו (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) משה שורץ (1925-1978), דף שער בספרייה הלאומית פרופ' אמריטוס שוורץ משה ז"ל, באתר המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בר-אילן מנויים באוניברסיטת בר אילן, הצופה, 19 במאי 1960 מכון ון ליר - ההשפעות על שוורץ מושאי מחקריו של שוורץ עירית רמת־גן קבעה פרסים ספרותיים, דבר, 23 באוגוסט 1968 כינוס במחווה להגותו של שוורץ ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שעל

שַׁעַל הוא מושב של תנועת החרות הממוקם בצפון מערב רמת הגולן. המושב שוכן לרגלי תל שיבאן, בגובה של 775 מטרים מעל פני הים. שמו של המושב הוא ראשי תיבות של המילים: "שב עם לאדמתו". עד שנת 1967 שכן במקום הכפר הערבי פרחתא, שננטש מתושביו במהלך מלחמת ששת הימים. הגרעין שהקים את המושב, התגבש כמחאה על גינוייה של ישראל באו"ם בשנת 1976. במשך מספר שנים ישב הגרעין במחנה צבאי במזרעת קונייטרה. ב- 1980 עבר היישוב למקומו הנוכחי. כלכלת המושב מתבססת על גידולי שלחין (תפוחים, שזיפים, דובדבנים, ענבים לייצור יין) וכן על גידולי עדרי בקר וצאן ולול פיטום. מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993. שעל, באתר רום גליל שעל - באתר הגולן אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
בית הסראייה (צפת)

בית הסראייה הוא מבנה בכיכר העצמאות בצפת, אשר נבנה בימי דאהר אל-עומר ובו היה מקום מושבו של מושל צפת בימי השלטון העות'מאני. בתקופה זו נבנה מגדל שעון מעל הסראייה לציון 25 שנה לשלטונו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני כחלק מבנייה של שבעה מגדלי שעון בארץ ישראל. הסראיה בנויה ממבנה בצורת האות "ח" שבו שתי קומות, שהגבוהה ביניהן בנויה מחדרים ומרפסת ארוכה מאוד. הסראיה בצפת שימשה גם כבית כלא. בראש הסראיה נמצא שעון גדול ומפואר, הפועל עד ימינו. במהלך פרעות תרפ"ט כונסו כל היהודים לחצר הסראייה שם נותרו בהסגר עם מזון מועט משך ימים אחדים. אחד השומרים הערבים במקום ירה לתוך הקהל והרג נערה צעירה וילד. כיום משמשת הסראייה כמרכז לתרבות של העיר ומתנ"ס ע"ש אייזיק ואדית וולפסון. יש בו תערוכה על תולדות צפת, חיזיון אור-קולי ומרכז מידע לתיירים. אחד מחדרי הסראייה משמש כיום גם כבית כנסת קטן. ברחבת הכניסה לסראייה נערכים מופעים שונים. המבנה בשנת 1964 כפי שצילם וילם ואן דה פול הסראייה ב-1948 החצר הפנימית בסראייה השעון בראש המגדל מדיה וקבצים בנושא בית הסראייה בוויקישיתוף סארייה, באתר עיריית צפת ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
FG42

ה-FG42 (בשמו המלא: Fallschirmjägergewehr 42; בגרמנית "רובה צנחנים") היה רובה אוטומטי שיוצר על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, לשימוש ועל פי צורכי כוחות הפאלשירמייגר (צנחנים) הגרמניים. הנשק נודע בכוח האש שלו, במשקלו הקל ובצורתו הקטנה מה-Kar98k הסטנדרטי. ה-FG42 נחשב לאחד מהרובים המתקדמים במלחמת העולם השנייה, מאחר ששילב בין כוח האש של מקלע קל עם הדיוק של רובה בריחי. למרות זאת, הוא אומץ רק על ידי כוחות הצנחנים הגרמנים, והופיע בשלבי המלחמה האחרונים, כך שתרומתו הייתה קטנה יחסית. הצורך לפיתוח נשק קל סטנדרטי לכוחות הפלשירמיאגר הגרמניים נולד לאחר כישלון הצניחות המבצעיות במהלך הקרב על כרתים במאי 1941. במהלך הקרב הכוחות צנחו עם אקדחים ורימונים בלבד, בעוד שרובים, תת-מקלעים ומקלעים הוצנחו בחבילות נפרדות – שיטה זו הייתה בעייתית, שכן צנחנים רבים נאלצו להשיב באש כנגד עמדות בריטיות לפני שהצליחו לחבור לכלי הנשק שלהם. כחלק מהפקת הלקחים מהצניחה בכרתים, הלופטוואפה ומשרד התעופה גיבשו רשימת דרישות לנשק החדש. אלו כללו מצב אש סלקטיבי (ירי בודד ואוטומטי), במשקל דומה ל-Kar98k, באורך שלא יעלה על 100 ס"מ, עם מחסנית בעלת 10 או 20 כדורים, בעל רומה רימונים וכמו כן שיתאים לקליבר 56 X ‏7.92 מ"מ (מאוזר). הלופטאוופה ביקש למעשה נשק קל דומה ל-Kar98k הבריחי, אך עם תוספת של ירי אוטומטי על בסיס מחסנית – בכך הנשק החדש ישמש נק"ל סדיר לכוחות עם אש מדויקת אך גם יחליף את הצורך בתת-מקלעים ומקלעים קלים. אגף החימוש של הצבא (HWaA) היה עסוק בפיתוחים אחרים לכן צוות מהנדסים בלופטוואפה לקח על עצמו את פיתוח הנשק בהוראתו של מפקד הלופטוואפה הרמן גרינג – למרות התנגדותו של היטלר. מספר אבות טיפוס השתתפו במכרז ולבסוף באמצע 1942 נבחר הדגם של חברת ריינמטל-בורסיג שקיבל את הכינוי "Gerät 450" ("מכשיר 450") או "דגם A". לאחר מספר חודשי פיתוח ותיקונים לעיצוב הנשק, לקראת סוף 1942 הוא אושר וקיבל את השם FG 42 ("רובה צנחנים 42" – על שם שנת כניסתו לשירות). בתחילת 1943 הוזמנו 50 כלי נשק מריינמטל-בורסיג להמשך ניסויי שטח, לאחר מספר התאמות אחרונות – כולל שינוי המתכת ממנה יוצר הנשק למנגן – הוזמנו 3,000 נשקי FG 42 ראשונים שיועדו לחיילים בחזית. בספטמבר 1943 נעשה שימוש מבצעי ראשון ב-FG 42 במהלך פשיטת גראן סאסו בו כוחות אס אס ופלשירמיאגר שחררו את בניטו מוסוליני ממעצרו בהרי האפנינים, המבצע הוכתר בהצלחה למרות שלא התפתח קרב ולא נורתה ירייה אחת. ה-FG24 הוא רובה חצי אוטומטי/ אוטומטי בקליבר 7.92X57 מ"מ בעל פעולת בריח מסתובב. בניגוד ל-G41 שבו הדרישה בייצור הייתה שלא יהיה בעל חורים מכל סוג שהוא בקנה ולכן פעל בעזרת כוסית גזים, ה-FG42 היה בעל בוכנת גזים מתחת לקנה. הרובה ירה ממכנס סגור בירי חצי אוטומטי וממכנס פתוח בירי אוטומטי. לרובה אין פטיש שנוקר ובמקום המחלק מוחזק על ידי ההדק ומשוחרר בעת הירי, זז קדימה ונוקר בעזרת נוקר שקבוע בו. לרובה היה כידון קוץ שקבוע אליו ודומה לכידון של ה-MAS36 הצרפתי וגם כידון. סכין הישרדות בעל הכינוי SG42 שהייתה בעלת אולר מובנה. ל-FG42 היה בית בליעה גדול במקצת מגודל התרמיל עצמו כך שבעת הירי התרמיל מתרחב ואוטם את בית הבליעה בצורה מיטבית. צנחן גרמני עם ה-FG42 דגם C צרפת 1944 קצינים גרמנים בוחנים את ה-FG42 צנחנן גרמני במהלך פשיטת גראן סאסו מדיה וקבצים בנושא FG42 בוויקישיתוף ה-FG42 המשיך לשרת במספרים מצומצים עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 בידי כוחות צפון וייטנאם ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרום רונלדסיי

דרום רונלדסיי (באנגלית: South Ronaldsay) הוא אי בקבוצת האיים הדרומית של איי אורקני, בצפונה של סקוטלנד בממלכה המאוחדת. שטחו של האי כ-50 קמ"ר, והוא הרביעי בגודלו שבין איי אורקני (אחרי מיינלנד, הוי וסנדיי). נכון לשנת 2001 התגוררו באי 854 תושבים. האי נמצא דרומית לאי מיינלנד ומקושר אליו בדרך העוברת מעל מחסומי צ'רצ'יל (הדרך מקשרת את האי אל האיים בוריי, גלימס הולם ולם הולם). כמו כן מעבורות מקשרות את היישוב בורוויק שבאי לג'ון או גרואוטס שבסקוטלנד, ומהיישוב סנט מרגרטס הואופ (St Margaret's Hope) לגרילז ביי שבסקוטלנד. סנט מרגרט הואופ הוא היישוב השלישי בגודלו באיי אורקני, והוא נקרא על שם מרגרט, העלמה מנורווגיה, ויורשת העצר לכתר הסקוטי, אשר נפטרה באי בהיותה בת שבע. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא גבעת וורד (Ward Hill), שגובהה 118 מטרים מעל פני הים. שם זה הוא שם נפוץ באיי אורקני לגבעה הגבוהה ביותר בכל אי (כך לדוגמה גבעת וורד שבהוי היא הנקודה הגבוהה ביותר באיים), ומשמעות השם "אזהרה" - בשל השימוש שנעשה בראשי הגבעות להדלקת אורות אזהרה. באי התגלו שרידים רבים של התיישבות מהתקופה הנאוליתית. הידוע שבין השרידים הוא "קבר הנשרים" שהתגלה על ידי רונלד סימיסון (Ronald Simison) בשנת 1948 בדרום מזרח האי. באתר התגלו 16,000 עצמות אדם ו-725 עצמות של עיטם לבן-זנב (Haliaeetus albicilla). האתר שימש לקבורת תושבי האיים במשך למעלה מ-1,000 שנה. הארכאולוגים סבורים כי הגופות הושארו באוויר הפתוח, למאכל על ידי עופות דורסים, ורק לאחר שהבשר נאכל מן הגופה הונחו העצמות בקבר. ממצא נוסף מהתקופה הנאוליתית הוא מבנה התל השרוף של לידל - מעגלי שהתגלה בלידל (Liddle) בשנת 1972. מבנה זה שימש לבישול מזון, ואפיין את שיטת הכנת המזון בתקופת הברונזה באורקני. על פי עדויות משנת 1627, היו באי תשע כנסיות. שמות הכנסיות מלמדים את ההיסטוריונים שהיישוב הנוצרי באי קדם לכיבוש האי על ידי הויקינגים. השמות שתועדו הם: כנסיית אנדרוז הקדוש בוונדוויק (Sant Androis at Woundwick), גבירתנו של הלקרו (Our Ladieat Halcro), קולמיס הקדוש בלוך בורוויק (Sant Colmis at Loch of Burwick) קפלת רויד בסנדוויק (Ruid chappell), טולה הקדוש בויידוול (Sant Tola), קולם הקדוש בהוקסלי (Sant Colme), מרגרט הקדושה בהופ (Sant Margrat in the Howp), קולמייס הקדוש בגרימנס (Sant Colmeis in Grymnes) וכנסיית ניניאן הקדוש בסטואו (Sant Ninian in Stow). שרידי כנסיות אלה לא נשתמרו עד ימינו. תיאורים משלהי המאה ה-17 מציינים כי האי פורה, ומכוסה שדות דגנים, וכן כי מתגוררים בו אנשים רבים. בשלהי המאה ה-18 חולק האי לשני מחוזות כנסייתיים: מחוז סנט פיטר'ז (St. Peter’s) - שכלל את שני השלישים הצפוניים של האי, ומחוז סנט מרי'ז (St. Mary’s), שכלל את השליש הדרומי של האי. כנסית סנט פיטר'ז (כנסיית פטרוס הקדוש) מופיעה במפה משנת 1654 מעשה ידי וילם בלאו. ככל הנראה כנסייה זו נבנתה בשנת 1642. תיעוד משנת 1793 מציין כי מהכנסייה נותרו קירותיה בלבד, אולם הכנסייה תוקנה בשנת 1801 לערך. במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת האי על דייג המליחים, והעיר סנט מרגרט' הופ (התקווה של מרגרט הקדושה - St Margaret's Hope) הפכה למרכז סחר של איי אורקני הדרומיים. בשנת 1890 היו בעיר 20 חנויות. האי מהווה חלק ממחוז השלטון המקומי "מזרח המיילנד, דרום רונלדסיי ובוריי" אותו מייצגים שלושה נבחרים בלתי מפלגתיים למועצה המקומית של האיים. מדיה וקבצים בנושא דרום רונלדסיי בוויקישיתוף תיאור האי באתר Undiscovered Scotland קבר הנשרים התל השרוף של לידל
מרגרט, העלמה מנורווגיה

מרגרט (באנגלית: Margaret; בגאלית סקוטית: Mairead או Maighread - מאיריד או מייגריד; 9 באפריל 1283 – 26 בספטמבר 1290), המכונה "העלמה מנורווגיה" או "הבתולה מנורווגיה" (באנגלית: Maid of Norway; בנורווגית: Jomfruen av Norge), הייתה נסיכה נורווגית ויורשת העצר לכתר הסקוטי. בין השנים 1286 ועד מותה נחשבה למלכת סקוטלנד, אף ששלטונה היה שנוי במחלוקת, והיא מעולם לא הגיעה לסקוטלנד. מרגרט נולדה ב-9 באפריל 1283, והייתה בתם של אריק השני, מלך נורווגיה ושל מרגרט מסקוטלנד, בתו של אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד. אמה נפטרה בלידתה ועל פי הגסטא אנליה תאריך הלידה ופטירת אמה הוא ב-9 באפריל, אולם על פי כרוניקת לנרקוסט מרגרט נולדה ב-27 או ב-28 בפברואר. בעקבות מות בניו של אלכסנדר השלישי, ולאחר מות רעייתו התעוררה שאלת הירושה לכס המלוכה הסקוטי. בשנת 1284 התכנס הפרלמנט הסקוטי ביוזמת המלך, והכריז על מרגרט, נכדתו (בת מרגרט בתו), כיורשת, אולם ב-1 בנובמבר 1285 אלכסנדר נשא לאישה את יולנד דה דרה בתקווה שיוולד לו בן יורש. אלכסנדר נהרג בנפילה מסוסו ב-19 במרץ 1286, עת שרכב לקינגהורן שבפיף במטרה לבקר את רעייתו השנייה. גופתו נמצאה למחרת. ככל הנראה איבד המלך את דרכו וסוסו הידרדר ממדרון. בעת מותו של אלכסנדר הייתה יולנד בהיריון, אולם ההיריון הסתיים בהפלה בנובמבר 1286 ומרגרט, נכדתו של אלכסנדר הפכה ליורשת. מרגרט נפטרה בטרם הוכתרה, בדרכה לסקוטלנד ב-26 בספטמבר 1290, והחלה תקופה בלא בית מלוכה שנמשכה כשש שנים, עד הכתרת ג'ון דה באליול כמלך ב-30 בנובמבר 1292. מדיה וקבצים בנושא מרגרט, העלמה מנורווגיה בוויקישיתוף מרגרט, העלמה מנורווגיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרגרט, העלמה מנורווגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Gewehr 43

Gewehr 43 (מגרמנית: רובה דגם 43, ידוע גם בשם Karabiner 43) הוא רובה חצי אוטומטי בקוטר של 7.92 מ"מ שפותח על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. Gewehr 43 הוא שיפור של ה-Gewehr 41 אשר פותח על ידי החברה מאוזר ופעל על מערכת פליטת גזים הדומה לרובה הסובייטי SVT-40. הדוקטרינה הטקטית של צבא גרמניה הנאצית כללה מחלקות חיל רגלים אשר התבססו על מקלע MG 34 ליצירת כוח אש ולצידו רובאים שצוידו ברובה בריחי מסוג מאוזר K98, רובה ותיק שפותח בשנת 1898 ושירת במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1941, שתי חברות הגישו את הצעותיהן לצבא הגרמני לרובה חצי אוטומטי וולטר ומאוזר, הרובים נקראו Gewehr 41W\Kar. 41W ו-Gewehr 41M\Kar. 41M בהתאמה. הרובים היו דומים למדי ושניהם כללו מערכת פליטת גזים בעייתית, שמוקמה בלוע הקנה. הרעיון לפיתוח ה-Gewehr 43, עלה כאשר במסגרת מבצע ברברוסה (פלישת צבא גרמניה לברית המועצות), נפל בידי הצבא הגרמני נשק סובייטי מדגם SVT-40, רובה חצי-אוטומטי אך בעל מערכת פליטת גזים יעילה יותר. ה-Gewehr 43 התבסס על מבנה ה-Gewehr 41, אך בשילוב מערכת פליטת הגזים הרובה הרוסי. ה-Gewehr 43 הוכח כמוצלח מאוד והחל מ-1943 הפך לנשק שכיח בצבא גרמניה הנאצית. מדיה וקבצים בנושא Gewehr 43 בוויקישיתוף מידע על הרובה באתר פאנצרגרנדיר מידע על הרובה באתר מודרן פיירארמס ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צפון רונלדסיי

צפון רונלדסיי (באנגלית: North Ronaldsay) הוא הצפוני שבאיי אורקני בסקוטלנד שבממלכה המאוחדת. שטחו של האי כשבעה קמ"ר ומתגוררים בו כ-70 תושבים (2011). האי הוא ה-14 בגודלו מבין איי אורקני. זהו האי הצפוני ביותר שבין איי אורקני, והוא ממוקם כארבעה ק"מ צפונית לסנדיי הדרומי לו. אורכו של האי כחמישה ק"מ, ובו שני מפרצים חוליים: מפרץ לינקלט בחופו המזרחי של האי ומפרץ סאות' (המפרץ הדרומי), בחופו הדרומי של האי. מערבו של האי סלעי, ובחופיו המערבים של האי שוניות סלעיות רבות. האי נמוך וחשוף, ותנאי השטח אינם מאפשרים הגנה מהרוחות העזות. כמו כן, בשל השוניות הרבות המקיפות אותו, ספינות רבות טבעו לחופיו (ומסיבה זו נבנה עליו מגדלור). הגדול ביישובי האי הוא הכפר הולנדסטאון (Hollandstoun) בדרום האי. באי שדה תעופה קטן ורציף. בית הולנד שבאי נבנה בשנת 1727 וזמן לא רב לאחר מכן, בשנת 1789 נבנה באי המגדלור בתכנונו של המהנדס תומאס סמית' עבור המפקח על אורות הצפון. טיסות סדירות מקשרות את האי עם העיר קירקוול שבמיינלד, וכן שירות מעבורות מקשר את הולנדסטאון. שירות המעבורות מתופעל על ידי חברת מעבורות אורקני. עיקר כלכלת האי מתבססת על רעיית צאן. כבשי צפון רונלדסיי הם זן ייחודי של האי הניזון מאצות. ענף כלכלי מרכזי נוסף הוא ענף התיירות - בעיקר לצורך צפייה בציפורים. בשנת 1987 הוקם באי מצפה ציפורים במטרה לחקור את נדידת הציפורים באזור ואת מספר הציפורים העוברות והמקננות באי. האי ידוע כאתר קינון מרכזי באזור. המגדלור של האי ממוקם בראש דניס (Dennis Head), שבצפון האי. המגדלור הראשון באתר הוקם בשנת 1789 בתכנונו של המהנדס תומאס סמית'. בשנת 1809 הוקמו מגדלורים נוספים באיי אורקני, והמגדלור של ראש דניס הפסיק את פעולתו. בשנת 1852 הוקם מגדלור חדש במרחק לא רב בצפון האי. מגדלור זה שוקם מספר פעמים ופועל גם כיום. שרידי מגדל האבן של המגדלור הראשון שנבנה נותרו עד ימינו. המבנה שוקם בשנת 2006 במסגרת תוכנית הטלוויזיה "שיקום מבנים" ("Restoration"). מדיה וקבצים בנושא צפון רונלדסיי בוויקישיתוף מצפה הכוכבים שבאי ההיסטוריה של המגדלור בצפון רונלדסיי