laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דימות תרמי

דימות תרמי (ידוע גם כרישום חום, הדמאה תרמית, תרמוגרפיה או תרמוגרפיית תת-אדום) הוא תחום מדעי פיזיקלי והנדסי העוסק בדימות, המתבצע על בסיס קליטת קרינה תת-אדומה (Infra-Red או IR), הנפלטת מכל עצם בעל טמפרטורה מעל לאפס המוחלט (ראה קרינת גוף שחור). יישומי דימות תרמי הם רבים ומגוונים, וכוללים למשל דימות רפואי, יישומי אלקטרוניקה צבאית כגון אמצעי ראיית לילה, בדיקות לא הורסות, וולקנולוגיה, מחקר כימי ופיזיקלי ועוד. גלאים ומצלמות דימות תרמי קולטים ומעבדים קרינה אלקטרומגנטית בתוך תחום התת אדום (אורכי גל בתחום של 1 עד 14 מיקרון). בדיקה זו דומה בעקרונותיה לבדיקת שירוגרפיה. דוגמאות ליישומי הבדיקה: ברפואה: תרמוגרפיה רפואית, מדידת כמות החום הקיימת בחלקי גוף שונים מאפשרת לזהות גידולים (בהם יש אספקת דם מוגברת היוצרת חום) וחסמים (בהם יש זרימה מופחתת ועקב כך הטמפרטורה יורדת). בתעשייה: זיהוי מוקדם של כשל במערכות חשמליות ובלוחות חשמל, כאשר יש עומס יתר, המערכת מתחממת, זיהוי תרמוגרפי של התחממות זו יכול להתריע על הבעיה לפני קצר או התלקחות. בתעשייה: זיהוי כשל במערכות בידוד. בתעופה: זיהוי חדירת מים למבני חלות דבש מתכתיים בכנפי מטוסים. בבנייה: בדיקות איטום, בדיקות בידוד, איתור נזילות. דימות כימי X-משקפות משקפיים מצלמת תת-אדום גלאי תת-אדום מדיה וקבצים בנושא דימות תרמי בוויקישיתוף תרמוגרפיה תת-אדומה בפורטל בנה ביתך רִשּׁוּם חֹם במילון טכנולוגיית המידע: ראיית מחשב (תשע"א), באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-298 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-298 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. דיוויזיית הרגלים ה-298 הוקמה כחלק מגל הגיוס ה-8 בבסיס הצבאי נויהאמר ב-6 בפברואר 1940. הדיוויזיה שמרכזה בתחילה בברסלאו, הייתה מורכבת משלושה רגימנטים של חיל הרגלים, ה-525, ה-526, וה-527, רגימנט הארטילריה ה-298, וכן יחידות מפקדה, שכללו תצורות תמיכה שונות. הדיוויזיה נבנתה סביב קאדרים בגודל גדוד שסופקו על ידי דיוויזיות הרגלים ה-7, ה-8, ה-28, ה-62, ה-252 וה-253, וכן מגויסים מאזור שלזיה. מפקד הדיוויזיה הראשון היה ולטר גראסנר. ב-6 בנובמבר 1940 העבירה הדיוויזיה שליש מעוצמתה לדיוויזיית הרגלים ה-335 מגל הגיוס ה-14. הכוחות שהועברו, שכללו את הגדודים הראשונים של כל אחד מגדודי הרגלים, הוחלפו מאוחר יותר במגויסים טריים. ביוני 1941, דיוויזיית הרגלים ה-298 ראתה את הקרב הראשון שלה בחזית המזרחית. ב-1 בינואר 1942 מונה ארנולד שלינסקי למפקד הדיוויזיה. במהלך שנת 1942 פורקו שלושה גדודים (1/525, 2/526, ו-3/527) עקב נפגעים. בין אוקטובר 1942 לינואר 1943, כשהיא תחת פיקוד הארמייה האיטלקית השמינית, ספגה הדיוויזיה אבדות מוחצות, מה שהפך אותה לבלתי יעילה כיחידה לוחמת. ב-27 בדצמבר 1942 החליף הרברט מיכאליס את שלינסקי כמפקד הדיוויזיה. לאחר מכן, הנחיה צבאית מ-30 במרץ 1943 הורתה למזג את שרידי דיוויזיות הרגלים ה-298, ה-385 וה-387 המוכות לדיוויזיית החי"ר ה-387 החדשה. מטה דיוויזיית הרגלים ה-298 הפך למטה דיוויזיית הרגלים ה-389 החדשה. שרידי הדיוויזיה השתתפו בקרבות שונים, עד להשמדת הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב באוגוסט 1944. ולטר גראסנר (6 בפברואר 1940–1 בינואר 1942) ארנולד שלינסקי (1 בינואר 1942–27 בדצמבר 1942) הרברט מיכאליס (27 בדצמבר 1942–30 במרץ 1943) פרידריך ובר (20 בנובמבר 1943–10 בינואר 1944) אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Tessin, Georg (1974). "298". Die Landstreitkräfte 281–370. Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939-1945 (בגרמנית). Vol. 9. Osnabrück: Biblio Verlag. pp. 59–61. ISBN 3764808721. Mitcham, Samuel W. (2007). German Order of Battle. Volume Two: 291st-999th Infantry Divisions, Named Infantry Divisions, and Special Divisions in WWII. Stackpole Books. pp. 25–26. ISBN 9780811734165.
הראלד קויאט

הראלד קויאט (בגרמנית: Harald Kujat; נולד ב-1 במרץ 1942) הוא גנרל גרמני בדימוס אשר שימש כמפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור (צבא גרמניה) בין השנים 2000–2002. לאחר מכן שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו עד 2005. קויאט נולד ב-1 במרץ 1942 בכפר מילקה שהשתייך אז לגרמניה הנאצית וכיום נמצא בתחומי פולין. אביו היה איכר אשר שרת בוורמאכט ונהרג במהלך מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה נמלטה משפחתו מאימת הצבא האדום אל העיר קיל. ב-1959 הוא התגייס ללופטוואפה. ב-1965 הוא הועלה לדרגת לויטננט. בין השנים 1972–1975 הוא שימש כקצין מטהו של שר ההגנה גאורג לבר. בין 1975–1977 הוא למד במכללת המטה הכללי בהמבורג. לאחר מכן שימש לתקופה קצרה כקצין מטהו של שר ההגנה הנס אפל. בשנים הבאות הוא מילא תפקידים מנהליים במשרד ההגנה ובמשרד הקנצלר בבון, וב-1985 מונה למפקד גדוד הלופטוואפה ה-2. ב-1988 הוא למד במכללת ההגנה של נאט"ו ברומא והועלה לדרגת אוברסט. ב-1989 הוא מונה לנציג גרמניה בוועדה הצבאית של נאט"ו בבריסל. ב-1996 הוא נשלח לבוסניה והרצגובינה כחלק מכוח האכיפה של נאט"ו. בהמשך אותה שנה הוא חזר לבלגיה ומונה לסגן ראש המטה הצבאי הבינלאומי של נאט"ו. ב-1998 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, חזר לברלין ומונה ליועצו של שר ההגנה רודולף שרפינג. ב-1 ביוני 2000 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל). ב-1 ביולי 2002 הוא פרש מתפקידו והתמנה לתפקיד יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-17 ביוני 2005 הוא פרש מהצבא. מאז יולי 2016 חבר קויאט במכון המחקר "דיאלוג הציוויליזציות" בברלין. מכון הממומן בידי ולדימיר יאקונין - מקורבו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. במהלך השנים ספג קויאט ביקורת רבה בשל עמדותיו הפרו-רוסיות ותמיכתו בנשיא פוטין. שגריר ארצות הברית בגרמניה ג'ון קורנבלום כינה אותו "גנרל סובייטי". מדיה וקבצים בנושא הראלד קויאט בוויקישיתוף הראלד קויאט, באתר הספרייה הלאומית הגרמנית הראלד קויאט באתר נאט"ו Krieg in Syrien: Russland-Lob von Ex-Bundeswehrgeneral irritiert Berlin. I כתבה בבילד
בוריאלוסוכוס

בוריאלוסוכוס (שם מדעי: Borelosuchus; משמעות השם: " תנין בוריאלי") הוא סוג של דמוי-תנין נכחד שחי באמריקה הצפונית במשך הקרטיקון העליון מלפני 70.6 מיליון שנה, שרד את הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה והתקיים עד האאוקן לפני 47.8 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בקולורדו, מונטנה, דקוטה הצפונית והדרומית וויומינג וכן בססקצ'ואן ואלברטה שבקנדה. התנין תואר ב-1997 בידי החוקר כריסטופר אנדרו ברושו ונכללים בו 6 מינים, חלקם בעבר שויכו לסוגים אחרים כמו לליידיוסוכוס. הבוריאלוסוכוס היה תנין בינוני בעל גולגולת באורך 32 ס"מ וגוף ממוצע בגודל 2.5 מטרים. הוא היה שוכן ביצות באקלימים חמימים עד ממוזגים (שהיו נפוצים יותר באמריקה בתקופתו) והיה יבשתי יותר מהתנינים המודרניים. למעשה הוא אינו שייך לסדרת התנינאים אלא לקרוב רחוק שלהם הקרוב יותר לאלודפוסוכוס. מבנה הלסתות שלו היו גדולות ומותאמות לציד אך דקות יחסית לתנין. מדיה וקבצים בנושא בוריאלוסוכוס בוויקישיתוף בוריאלוסוכוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בוריאלוסוכוס, באתר GBIF (באנגלית)
לסמזאורוס

לסמזאורוס (שם מדעי: Lessemsaurus) הוא סוג של דינוזאורים זאורופוד מהמשפחה הקדומה לסמזאוריים, שהתקיים במשך הטריאס לפני 228 עד 208.5 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו ידועים מ"תצורות לוס קולורדוס" (אנ') בארגנטינה. הסוג תואר ב-1999 בידי חוסה בונפרטה (אנ') ונכלל בו מין יחיד - Lessemsaurus sauropoides. שם הסוג ניתן להוקרה לסופר המדעי דון לסם (Don Lessem), לצד הסיומת "saurus" - זוחל/לטאה בלטינית. הלסמזאורוס היה זאורופוד קטן ופרימטיבי יחסית, אך עדיין הגיע לאורך תשעה מטרים והוא נחשב לאחד מהזאורופודים העתיקים ביותר שאינם פרוזאורופודים, אף שהוא מכיל מספר מאפיינים משותפים להם, כמו במבנה עצם הירך, אגן הירכיים והכתפיים. הוא קרוב בעיקר לבני המשפחה מלנורוזאוריים שנחשבים לפרוזאורופודים אמיתיים. עם זאת הוא כנראה היה ארבע-רגלי בעל זנב ארוך מייצב וצוואר מוארך. דינוזאור זה היה אוכל צמחים שהשתמש בצווארו הארוך כדי להגיע לענפים הנמוכים. בתורו הוא אולי נטרף בידי תנינים קדומים כמו הפסולסוכוס. מדיה וקבצים בנושא לסמזאורוס בוויקישיתוף לסמזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לסמזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
משרד ההגנה (דנמרק)

משרד ההגנה (בדנית: Forsvarsministeriet או בראשי תיבות: FMN) הוא משרד בממשלה הדנית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של ממלכת דנמרק. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. באופן סמלי, המפקדת העליונה של כוחות ההגנה היא מלכת דנמרק, אולם המפקד בפועל הוא ראש הממשלה. יעקב אלמן-ינסן ממפלגת ונסטרה מכהן כשר ההגנה מאז 15 בדצמבר 2022. הוא אחראי על ניהולו השוטף של הצבא כמו גם על גיוסו בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מדווח ישירות לשר. משרד ההגנה נמצא ברחוב תעלת הולמנס 42 בקופנהגן. מדיה וקבצים בנושא משרד ההגנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד ההגנה משרד ההגנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד ההגנה, ברשת החברתית אינסטגרם משרד ההגנה, ברשת החברתית LinkedIn
מחר (ספר)

מחר (בצרפתית: Demain) הוא ספר פנטזיה מאת גיום מוסו אשר יצא לאור ב-2013. הספר מתאר מערכת יחסים המתפתחת בין גבר ואשה, אשר כל אחד מהם חי בשנה אחרת. הספר מכר למעלה מ-1.7 מיליון עותקים. הספר עוקב במקביל אחרי שתי דמויות: מתיו שפירו, מרצה לפילוסופיה המתגורר בבוסטון, ואמה לבנסטיין סומליירית המתגוררת בניו יורק. מתיו איבד את אשתו קייט בתאונת דרכים טרגית, וטרם הצליח להתאושש מהטראומה. אמה נפגעה ממערכות יחסים רעילות, וטרם הצליחה למצוא גבר שתוכל לבטוח בו. כאשר מתיו קונה את המחשב הישן של אמה, הוא מתחיל להתכתב אתה באמצעות הדואר האלקטרוני. הם מנסים להיפגש, אולם מגלים לתדהמתם שכל אחד מהם חי בשנה אחרת לחלוטין. מתיו חי בשנת 2012, בזמן שאמה חיה בשנת 2011. המחשב הישן של אמה הוא צורת התקשורת היחידה ביניהם. מתיו מנסה לשכנע את אמה למנוע את המוות של אשתו קייט, ואמה מסכימה לאחר היסוסים מרובים. אולם עד מהרה אמה מגלה שקייט אינה מי שהיא טוענת שהיא, והיא מסתירה סודות אפלים. עלית קרפ, התעתוע שהופך את "מחר" לרב מכר, באתר הארץ, 28 ביוני 2015 Le nouveau Guillaume Musso, c'est Demain
סליה פרנקה

סליה פרנקה (באנגלית: Celia Franca;‏ 25 ביוני 1921, לונדון–19 בפברואר 2007) הייתה בלרינה קנדית–בריטית יהודייה, ממייסדות הבלט הלאומי של קנדה (National Ballet School of Canada). סליה פרנקה נולדה בלונדון כ"סליה פרנקס" למשפחה של מהגרים יהודים מפולין. היא החלה ללמוד ריקוד בגיל 4 ובגיל 14 החלה להופיע. בשנת 1936 היא התקבלה ללהקה של מארי ראמבר. בהמשך היא רקדה בלהקות בלט שונות בבריטניה. בשנת 1950 קבוצת אנשים מטורונטו הזמינה אותה לקנדה להשתתף בפסטיבל ולהקים בעיר להקת בלט. היא השלימה את המשימה תוך 10 חודשים והלהקה החלה להופיע בנובמבר 1951. בשנת 1959 ביחד עם בטי אוליפנט היא הקימה בית ספר לאומי לבלט. בשנת 1979 היא הצטרפה לצוות בית ספר לבלט באוטווה והמשיכה בשיתוף פעולה עם הבלט הלאומי של קנדה. על פעילותה בתחום הבלט בקנדה בשנת 1967 היא התקבלה למסדר קנדה וקודמה לעמיתה בשנת 1985. בשנת 1994 היא קיבלה פרס על מפעל חיים. סליה פרנקה הייתה שופטת במספר תחרויות בלט בינלאומיות היא הוזמנה פעמיים לסין לתת הדרכה בתחום מומחיותה. בשנת 1984 לכבודה נערכה הופעה מיוחדת במרכז לאמנויות הבמה באוטבה. סליה פרנקה נפטרה בשנת 2007 לאחר מחלה. אתר האינטרנט הרשמי של סליה פרנקה סליה פרנקה - ביוגרפיה סליה פרנקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סליה פרנקה, באתר AllMovie (באנגלית) סליה פרנקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Kelly, Deirdre (2012-01-27). "The Pursuit of Perfection: A Life of Celia Franca, by Carol Bishop-Gwyn". The Globe and Mail (בCanadian English). נבדק ב-2022-04-03.
טאינה מילר

טאינה מילר (בפורטוגזית: Tainá Müller; נולדה ב-1 ביוני 1982, פורטו אלגרה) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית ברזילאית. טאינה מילר נולדה בפורטו אלגרה. בגיל 19 היא התחילה לעבוד במשרדי MTV ובמקביל היא דגמנה במילנו וערים נוספות. בשנת 2005 היא עברה לסאו פאולו והתחילה ללמוד תיאטרון. בשנת 2007 היא השתתפה בסרט Cão Sem Dono וזכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" ופסטיבל לקולנוע בברזיל. זמן קצר לאחר מכך היא החלה להצטלם בסדרות טלוויזיה. בשנת 2011 טאניה מילר שילחה בסרט As Mães de Chico Xavier ועל עבודה זו זכתה בפרס הקולנוע הברזילאי. בשנת 2012 היא התחילה לשחק בטלנובלה Cheias de Charme ועד היום השתתפה ב-143 פרקים. בשנת 2014 היא הצטרפה לצוות של אופרת סבון Em Família. בשנת 2020 היא שיחקה בסדרת דרמה "בוקר טוב, ורוניקה" בתפקיד ראשי. על תפקיד זה היא קיבלה מספר פרסים. בשנת 2011 מילר הוציאה אלבום. טאינה מילר התחתנה בשנת 2000 אך התגרשה בשנת 2007. בשנת 2012 היא התחתנה בפעם השנייה ובשנת 2016 נולד לה ילד. מדיה וקבצים בנושא טאינה מילר בוויקישיתוף טאינה מילר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טאינה מילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טאינה מילר, באתר AllMovie (באנגלית) טאינה מילר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ריי אוזי

ריי אוזי (באנגלית: Ray Ozzie; נולד ב-20 בנובמבר 1955) הוא יזם אמריקאי בתחום התוכנה, שהיה ארכיטקט תוכנה ראשי בחברת מיקרוסופט בין 2005 ל-2010. תפקידו הקודם במיקרוסופט - מנהל טכנולוגיה ראשי (אחד מתוך שלושה הנושאים בתואר זה). התפרסם הודות לכך שעמד בראש הצוות שפיתח את Lotus Symphony שהתפתחה מאוחר יותר ל-Lotus Notes. ריי אוזי נולד, גדל והתחנך במדינת אילינוי שבארצות הברית. כבר בבית הספר התיכון התחיל להתעניין במחשבים. לאחר קבלת תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת אילינוי, ואחרי שעבד זמן מה בצוות חוקרי המחשוב באוניברסיטת אילינוי, התחיל לעבוד בחברת דאטה ג'נרל. בחברת דאטה ג'נרל פגש את יונתן זקס, שמאוחר יותר הקים את חברת לוטוס יחד עם מיץ' קאפור. עבר לעבוד בחברת Software Arts, חברה שפיתחה את הגיליון האלקטרוני הראשון - VisiCalc, ובה פיתח הן את הגיליון האלקטרוני והן את היישום TK Solver. בשנת 1982, אחרי הסתבכותה הפיננסית של חברת Software Arts, כתוצאה מכך שלא הצליחה לרשום פטנט על רעיון הגיליון האלקטרוני, נמכר הפרויקט (כנראה בתיווכו) לחברת "לוטוס" ואוזי עבר לשם יחד עם צוותו, בחברת "לוטוס" היה אוזי כפוף ליונתן זקס (איתו עבד בדאטה ג'נרל) והיה האחראי על פיתוח "לוטוס סימפוני" (גרסת מקינטוש נקראה Lotus Jazz) שהיה היישום המוכלל הראשון, כלומר שילוב של הגיליון האלקטרוני לוטוס 1-2-3, מסד נתונים, מעבד תמלילים, יישום ליצירת גרפים ויישום תקשורת. בסוף שנת 1984 פרש מ"לוטוס" והקים את חברת "Iris Associates", במטרה לפתח (כקבלן משנה) עבור חברת לוטוס את "לוטוס נוטס", המוצר יצא לשוק בשנת 1989. חברת "איריס" המשיכה לפתח את "נוטס" עד שנת 1994 ואז מכרו אוזי ושותפיו את "איריס" ל"לוטוס" תמורת למעלה מ-80 מיליון דולר. "נוטס" הוא יישום המאפשר למשתמשים שונים, הנמצאים אף בריחוק גאוגרפי לנהל קבוצות עבודה, והיה המוצר הראשון שאפשר לשתף מסמכים ודואר אלקטרוני. חברת "לוטוס" עצמה נרכשה על ידי י.ב.מ. בשנת 1995, ואוזי, יחד עם שאר עובדי החברה עבר לעבוד ב-י.ב.מ. והמשיך לפתח את "נוטס". בשנת 1997, אחרי שמיקרוסופט הוציאו לשוק את אקסצ'יינג' כמוצר מתחרה לנוטס, פרש אוזי מי.ב.מ. והקים את Groove Networks, במטרה לפתח יישום לעבודה משותפת מרחוק. חברת גרוב נרכשה ב-2005 על ידי מיקרוסופט, במטרה לשלב את המוצר בחבילת "Microsoft Office Groove 2007". ואוזי קיבל מינוי בחברה כמנהל טכנולוגיה ראשי. ב-15 ביוני 2006 הוא התמנה על ידי ביל גייטס כארכיטקט התוכנה הראשי של מיקרוסופט, ולמעשה החליף אותו בתפקיד זה. ב-18 באוקטובר 2010 הודיע סטיב בלמר לעובדי מיקרוסופט כי ריי אוזי יעזוב את החברה בקרוב, לאחר תקופת חפיפה. מדיה וקבצים בנושא ריי אוזי בוויקישיתוף ריי אוזי, ברשת החברתית פייסבוק ריי אוזי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריי אוזי, ברשת החברתית LinkedIn בראיין ברגנשטיין, איי פי, דיוקן: המחליף של גייטס, ריי אוזי, באתר ynet, 16 ביוני 2006 על רכישת לוטוס על ידי י.ב.מ. הודעת מיקרוסופט לעיתונות על ייעודו של אוזי לארכיטקט תוכנה ראשי, במקום ביל גייטס. אמיתי זיו, אפליקציה | שדר מתקופת הקול, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2014 הידיעה על עזיבת ריי אוזי ב-New York Times ניצן סדן, מיקרוסופט נפרדת מריי אוזי, באתר ynet, 19 באוקטובר 2010
קאלקין

האם התכוונתם ל... מקולי קאלקין – מוזיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי קירן קאלקין – שחקן קולנוע אמריקאי רורי קאלקין – שחקן קולנוע אמריקאי
קובי מנדלבליט

קובי מנדלבליט (נולד ב-7 בדצמבר 1978) הוא קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל, הצנזור הצבאי הראשי. גדל ברמת גן. שימש קצין המודיעין של פיקוד המרכז וראש זירה בחטיבת המחקר. שימש מפקד מערך ההדרכה של אמ"ן (בה"ד 15). במרץ 2022 הודיע שר הביטחון בני גנץ על מינוי מנדלבליט לצנזור הצבאי הראשי במקום דורון בן ברק. עם כניסתו לתפקיד ב-30 ביוני 2022 הועלה לדרגת תת-אלוף. בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פורסם כי מנדלבליט התלונן בפני קצינים בכירים על מסכת לחצים חריגה שמופעלת עליו מכיוונו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, במטרה למנוע פרסומים בתקשורת ובלא הצדקה ביטחונית. מנדלבליט נשוי ואב לשניים. הוא בעל תואר שני בניהול ויישוב סכסוכים מאוניברסיטת בר-אילן. מתגורר בשוהם. בן דודו הוא הפרקליט הצבאי הראשי והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר, אביחי מנדלבליט. מדיה וקבצים בנושא קובי מנדלבליט בוויקישיתוף אל"מ קובי מנדלבליט ימונה לצנזור הצבאי הראשי, באתר ערוץ 7, 25 במרץ 2022 נועה אבן עזרא, הצנזורה על כתפיו, באתר "קוץ", גיליון 01, מאי 2024 נועה שטרנברג, ‏הצנזור הצבאי הראשי מתחלף: לתפקיד נכנס תא"ל קובי מנדלבליט, באתר כיפה, 30 ביוני 2022 מיכאל האוזר טוב, הצנזור הראשי התלונן באוזני בכירים בצה"ל על לחץ חריג של נתניהו ואיום בהדחתו, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה יהודה פרידלנדר

שלמה יהודה פרידלנדר (סביב 1860–1924 - ח' בשבט, תרפ"ד), היה סופר וזייפן ספרותי. פרידלנדר מסר תיאורים ביוגרפיים סותרים על חייו, וטען בתקופות שונות שנולד בהונגריה, טורקיה ורומניה, אך ככל הנראה הוא נולד בבשנקוביץ' שליד ויטבסק, ביילורוסיה. הוא למד כביכול בישיבת וולוז'ין ולאחר מכן נדד ברחבי אירופה. הוא היה בצ'רנוביץ (1880–1882), מיינץ (1884), פרנקפורט על המיין (1885), מולהאוס (בערך 1888–1895 לערך), ווייצן (1900–1902), נאסוד (1902–1906), ולבסוף. בסאטמר, משנת 1906 ואילך. נראה שהוא מת בווינה. הוא גם ערך כתב עת בשם "הגן" בשמו של "יהודה אריה פרידלנד". נראה כי רק גיליון אחד הופיע בפרנקפורט בשנת 1885. לאחר מותו, פרסם בנו, מ' פרידלנדר, את "מבוא לתוספתא" שלו, בטירנובו, 1930. פרידלנדר טען בזמנים שונים שפרסם, בין היתר, ספר ביקורתי ומהדורה מבוארת של התוספתא כולה, שאלתות דרב אחאי גאון, והספרא. לא ניתן למצוא ראיות ביבליוגרפיות התומכות בטענות אלו. פרידלנדר פרסם כמה חיבורים בעלות ספק מקוריות או זיופים מובהקים. בין אלה: "התיקון", שפורסם בשם ל' פרידלנד בצ'רנוביץ בשנת 1881. הוא מתיימר להיות מדריך אותנטי למנהגים חסידיים, בעוד שלמעשה מדובר בפרודיה גסה ומגונה על החסידות בכלל וחסידות חב"ד בפרט. מהדורה של תוספתא סדר זרעים וסדר נשים, יצא לאור בפרשבורג בשנים 1889 ו-1890, עם פירושו בשם "חשק שלמה". הוא טען שערך מהדורה ביקורתית של טקסט התוספתא מתוך כתב יד שלא פורסם, אך על כך חלקו אדולף שוורץ והרב יעקב ינובסקי מקייב. פרידלנדר הגיב לביקורת של שוורץ בחוברת בשם "קשר בוגדים" (פרסבורג, 1891), גדושה בעניינים לא רלוונטיים והתעללות עלובה במבקריו. מהדורה של מסכת יבמות מהתלמוד הירושלמי, כביכול מכתב יד, יחד עם פירוש כפול, "חשק שלמה", בסינרוואראליה בשנת 1905. ירושלמי על סדר קדשים: הזיוף הנודע ביותר של פרידלנדר היה סדר קודשים של התלמוד הירושלמי. פרידלנדר הכריז על גילוי של כתב יד ספרדי עתיק, מתוארך לברצלונה שנת 1212, שהכיל טקסט תלמודי האבוד. הוא פרסם את זבחים וערכין ב-1907, ואת חולין ובכורות ב-1909, עם פירושו "חשק שלמה". הוא הציג את עצמו כ"שלמה יאודה ספרדי טהור" ממשפחת אלגאזי הידועה, "המכונה פרידלנדער", יליד איזמיר, וסיפר שברכישת כתב היד סייעו לו אחיו, אליהו אלגאזי. כמה מבכירי החוקרים בתקופה זו, כמו שלמה בובר ושניאור זלמן שכטר ואף המהרש"ם מברז'אן קיבלו את אמינותו. רבה של רוטרדם, הרב ד"ר דב אריה ריטר, היה הראשון לעורר התנגדות לקבלת אמינות הספר, הוא פרסם מאמרבו ביקש להוכיח את הבדיות בטענותיו של פרידלנדר על בסיס ראיות פנימיות. פרסומו עורר סערה רבתי והביא רבים לפקפק בסיפור עד לדחייתו המוחלטת, ביניהם מומחים רבים, כמו בנימין זאב בכר, אבגדור אפטוביצר, בער רטנר, ורבי מאיר דן פלוצקי אשר עד לפרסום מאמרו של הרב ד"ר ריטר נתן את אמונו ואף הביא מה"ירושלמי" בספרו. המחלוקת נמשכה, וב-1913 עדיין פרסם פרידלנדר חוברות בנושא זה. Abraham Schischa, "FRIEDLAENDER (Friedland), SOLOMON JUDAH", Encyclopaedia Judaica ישראל אלתר גרובייס, מסע בעקבות הזייפן מסאטמר. בתוך: המוסף התורני קולמוס של עיתון משפחה, גיליון 184, פסח תשפ"ב, עמ' 16-21 מדיה וקבצים בנושא שלמה יהודה פרידלנדר בוויקישיתוף
ברווזניים

ברווזניים (שם מדעי: Ornithorhynchidae) היא משפחת יונקים פרימיטיביים החיים רק בנהרות ואגמים באוסטרליה. כיום קיים רק מין אחד במשפחה – ברווזן (Ornithorhynchus anatinus) שאורכו עד 50 ס"מ אך בעבר היו מינים גדולים יותר מהסוג אובדורודון שהגיע עד לאורך של מטר אחד. הברווזנים הם מהיונקים המוזרים ביותר: הם מטילי ביצים ומניקים את הצאצאים בחלב, בעלי מקור גדול אך רך וללא שיניים, הם משתמשים בחוש חשמלי למציאת טרפם ועל רגלי הזכר ישנם דורבנות ארסיים. סוג אובדורודון (Obdurodon) - נכחד מין Obdurodon dicksoni מין Obdurodon insignis מין Obdurodon tharalkooschild סוג ומין יחיד מונוטרימטום (Monotrematum sudamericanum) - נכחד סוג ומין יחיד ברווזן (Ornithorhynchus anatinus) מדיה וקבצים בנושא ברווזניים בוויקישיתוף ברווזניים, באתר ITIS (באנגלית) ברווזניים, באתר NCBI (באנגלית) ברווזניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברווזניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווזניים, באתר GBIF (באנגלית)
אמיליו אנסואה

אמיליו אנסואה לופס (בספרדית: Emilio Nsue López; נולד ב-30 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן משווני-ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באינטרסיטי הספרדית. אנסואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מיורקה. ב-3 בפברואר 2008 אנסואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ויאריאל. בעונת 2008/2009 הושאל בקאסטיון. ב-18 באוקטובר 2008 הבקיע צמד בניצחון 1-4 נגד לבאנטה. עונה לאחר מכן, הושאל לריאל סוסיאדד, בה היה שותף לחזרה של הקבוצה ללה ליגה אחרי 3 שנות היעדרות. בקיץ 2010 אנסואה חזר למיורקה. ב-3 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד ברצלונה. בעונת 2011/2012 הוסב לתפקיד המגן הימני. ב-1 באוגוסט 2014, אנסואה חתם לשלוש שנים במידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. 8 ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד ברמינגהאם סיטי. ב-28 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הארדספילד טאון. ב-18 בינואר 2017 אנסואה חתם לשלוש וחצי שנים בברמינגהאם סיטי תמורת מיליון פאונד. 10 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לבריסטול סיטי. ב-18 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-1 לקווינס פארק ריינג'רס. בינואר 2018, אנסואה חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-8 נגד דוקסה קאטוקופיה, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה. בעונת 2019/2020 חתם באפולון לימסול בה שיחק עד לסיום העונה. בספטמבר 2020 חזר לשנה באפואל. ב-9 בפברואר 2022 הצטרף לטוזלה סיטי עד לסיום העונה. בקיץ 2022 חזר לספרד וחתם באינטרסיטי מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל. בצעירותו, אנסואה שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד וזכה עמן באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 ואליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. אנסואה זומן לסגל נבחרת גינאה המשוונית לראשונה לקראת גביע אפריקה לאומות 2012, אך דחה את ההצעה כיוון ששאף להשתתף עם ספרד באולימפיאדת לונדון. במרץ 2013 הכריז כי הוא מעוניין להיצטרף לנבחרת גינאה המשוונית. ב-24 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–3 לכף ורדה. ב-17 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1–1 נגד הרפובליקה של קונגו. החל משנת 2015 משמש כקפטן הנבחרת. אנסואה השתתף בגביע אפריקה לאומות 2021 בו הגיע נבחרתו לרבע הגמר. הוא שיחק גם בגביע אפריקה לאומות 2023. במשחק השני בתחרות, הבקיעה שלושה שערים במשחק נגד גינאה-ביסאו והיה לראשון מאז התחרות בשנת 2008 שמבקיע שלושער. במשחק השלישי הוא כבש שני שערים נגד המארחת חוף השנהב וסייע לנבחרתו לסיים במקום הראשון בשלב הבתים. נבחרת ספרד אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2007 משחקי הים התיכון (עד גיל 20): 2009 אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2011 מדיה וקבצים בנושא אמיליו אנסואה בוויקישיתוף אמיליו אנסואה, באתר Transfermarkt אמיליו אנסואה, באתר Soccerway אמיליו אנסואה, באתר BDFutbol אמיליו אנסואה, באתר WorldFootball.net אמיליו אנסואה, באתר National Football Teams אמיליו אנסואה, באתר FootballDatabase.eu José Nabil y Salomón Obama ilusionan la lista definitiva de los 27 guerreros de Juan Michá para la CAN Costa de Marfil באתר Huella Deportiva, ‏ 31 בדצמבר 2023 (בספרדית)
המרכז להנצחת השואה באבי יאר

המרכז להנצחת השואה באבי יאר (באוקראינית: Меморіальний центр Голокосту) הוא מוסד חינוכי המתעד, מסביר ומנציח את הרצח ההמוני שבוצע ביהודי אוקראינה בבאבי יאר. ב-29 בספטמבר 2016, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, יחד עם אישי ציבור ופילנתרופים, יזמו את הקמת המרכז הראשון להנצחת השואה באבי יאר. מרכז הזיכרון מתוכנן להיפתח בקייב שבאוקראינה, בשנת 2025. ערך מורחב – באבי יאר ב-29–30 בספטמבר 1941, בבאבי יאר, גיא בקייב, טבחו הנאצים יחד עם עוזרים אוקראינים ב-33,771 יהודים. בסך הכל, מ-29 בספטמבר 1941 ועד אוקטובר 1943, הרגו שלטונות הכיבוש הנאצי קרוב ל-100,000 בני אדם באזור באבי יאר. ב-29 בספטמבר 2016, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, יחד עם אישי ציבור ופילנתרופים, יזמו את הקמת המרכז הראשון להנצחת השואה באבי יאר. לדעתו, הקמת אנדרטת השואה בבאבי יאר יכולה להפוך לסמל לאחדות. פורושנקו עצמו וראש עיריית קייב, ויטלי קליצ'קו, נכחו בטקס ההקמה. ב-6 באוקטובר 2021, יום השנה ה-80 לטבח, פרסם מרכז הזיכרון את 161 השמות של חיילים נאצים שביצעו את הפשעים בבאבי יאר. הוא תיאר את פרסום השמות כחלק הראשון של מחקר מתמשך על מי שביצעו רצח של 33,771 יהודים אוקראינים ב-29 וב-30 בספטמבר 1941. מרכז הזיכרון מתוכנן לקום בקייב שבאוקראינה עד 2023. ב-1 במרץ 2022, נטען שהאתר בבאבי יאר נפגע על ידי טילים ופגזים רוסיים במהלך קרב קייב וכחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה שהרגו לפחות חמישה בני אדם. נשיא אוקראינה ולודימיר זלנסקי ואנדריי ירמק (יו"ר לשכת הנשיאות של אוקראינה), גינו את מתקפת הטילים. זלנסקי טען בטוויטר כי "לעולם לא עוד" פירושו לא לשתוק על התוקפנות של רוסיה, שמא ההיסטוריה תחזור על עצמה. מנהיגי ישראל ובהם שר החוץ יאיר לפיד ושר התפוצות נחמן שי גינו את האירוע. ב-1 עם זאת, בסיור שרון בן ישי ביצע באזור, נטען כי דבר לא נפגע בפיצוץ. על אף דבריו של בן ישי, כן נפגעו הקברים באזור אך לא אתר ההנצחה עצמו. אנדרטת באבי יאר (אנ') מדיה וקבצים בנושא המרכז להנצחת השואה באבי יאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז להנצחת השואה באבי יאר שרון אלמקייס, ‏80 שנה לטבח באבי יאר: "עלינו להבטיח לאנושות כולה שלעולם לא יהיה עוד באבי יאר", בעיתון מקור ראשון, 7 באוקטובר 2021 שרון אלמקייס, ‏80 לטבח באבי-יאר: 159 רוצחי היהודים נחשפים לראשונה, בעיתון מקור ראשון, 6 באוקטובר 2021 Russia strikes Babyn Yar Holocaust memorial site in Ukraine, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית) מתי ברנהרט, ‏זלנסקי מגיב לתקיפת באבי יאר: "ההיסטוריה חוזרת על עצמה", באתר "סרוגים", 1 במרץ 2022 פגזים רוסים פגעו באתר הנצחה יהודי 'באבי-יאר' באוקראינה | המחדש, באתר hm-news.co.il, ‏2022-03-01 רון בן ישי, סיירתי באתר ההנצחה בבאבי יאר. שום דבר לא נפגע שם אתמול, באתר ynet, 2 במרץ 2022