laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-320 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-320 (בגרמנית: 320. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1940 על בסיס יחידות מהדיוויזיות ה-58 וה-254, והועמדה תחת פיקוד קרל מאדרהולץ. במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בדנקרק כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה ה-15, וביוני 1942 הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-84 כחלק מהארמייה השביעית בקוטנטן. במרץ 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 כחלק מפלגת הארמייה קמפף, ולחמה עמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השמינית בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה השישית בקרבות השונים באוקראינה. באוגוסט 1944 לחמה הדיוויזיה ברומניה במבצע יאשי-קישינב, וב-2 בספטמבר 1944 הושמדה הדיוויזיה. ב-27 באוקטובר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-588 שהוקמה ב-28 בספטמבר 1944 בפיקודו של רולף שרנברג. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד לודוויג קירשנר, ובינואר 1945 הוצבה תחת פיקודו של קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 כחלק מהארמייה ה-17, ולחמה עמו במהלך מבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ההררי ה-49 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמו בהרי הקרפטים, שלזיה העילית ומוראביה, וב-2 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום. קרל מאדרהולץ (15 בדצמבר 1940 - 2 בדצמבר 1942) גאורג-וילהלם פוסטל (2 בדצמבר 1942 - 26 במאי 1943) קורט רפקה (26 במאי 1943 - 20 באוגוסט 1943) גאורג-וילהלם פוסטל (20 באוגוסט 1943 - 10 ביולי 1944) אוטו של (10 ביולי 1944 - 2 בספטמבר 1944) לודוויג קירשנר (27 באוקטובר 1944 - 14 בפברואר 1945) רולף שרנברג (14 בפברואר 1945 - 19 בפברואר 1945) עמנואל פון קיליאני (19 בפברואר 1945 - 2 במאי 1945) הדיוויזיה ה-320 באתר lexikon-der-wehrmacht דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-320 באתר lexikon-der-wehrmacht דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-588 באתר lexikon-der-wehrmacht ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-37 (Höheres Kommando z.b.V. XXXVII)
הווארד גראהם באפט

הווארד גראהם באפט (באנגלית: Howard Graham Buffett; נולד ב-16 בדצמבר 1954) הוא איש עסקים אמריקאי, פוליטיקאי לשעבר, נדבן, צלם, חקלאי, ושוחר איכות הסביבה. הוא הילד האמצעי של המיליארדר וורן באפט. הוא קרוי על שם סבו הווארד באפט, ובנג'מין גראהם, הפרופסור האהוב על וורן באפט. באפט היה סגן נשיא ועוזר ליושב ראש חברת ארצ'ר דניאלס מידלנד, מ-1992 ועד 1995, ודירקטור בחברה משנת 1991 עד 1995, דירקטור של קבוצת GSI מ-1995 עד 2001, דירקטור של ConAgra Foods מ-2002 עד 2006, דירקטור אגרו טק מזון עד 26 באוקטובר 2006, ודירקטור בסלואן אימפלמנט. הוא קיבל מינוי דירקטור של תאגיד לינדזי ב-1995, שימש יו"ר כשנה מ-2002 עד 2003. בשנת 2008, הודיע שהוא יפרוש כדירקטור בינואר 2010. משנת 1992 הוא דירקטור בתאגיד הענק של אביו, ברקשייר האת'וויי, ונשיא חברת חווֹת באפט. הוא היה דירקטור של חברת קוקה-קולה מ-9 בדצמבר 2010. מ-1993 עד 2004 הוא היה דירקטור של חברת קוקה קולה אנטרפרייזס, המבקבק הגדול ביותר בעולם של קוקה קולה. בדצמבר 2011 אמר וורן באפט לחדשות CBS שהוא מעוניין שבנו הווארד יירש אותו כיושב ראש ברקשייר האת'וויי. מדיה וקבצים בנושא הווארד גראהם באפט בוויקישיתוף "About The Authors". "BioImages -- Howard G. Buffett", at BusinessWeek site. [Preview of] "Lindsay Manufacturing Co.(Howard G. Buffett)" at AccessMyLibrary "FindArticles.com - CBSi". findarticles.com. 40 Chances: Finding Hope in a Hungry World "Howard G. Buffett: Executive Profile & Biography - Bloomberg". investing.businessweek.com. Spain, William. "Warren Buffett wants farmer son to succeed him".
Double Dutchess

Double Dutchess (בעברית: דוכסית כפולה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית פרגי. האלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2017, על ידי חברת התקליטים התקליטים BMG, ומוזיקת הדוכסית רקורדס. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים בסך הכול. האלבום היה אמור לצאת במקור בשנת 2016, אך בגלל שפרגי החליטה כי האלבום אינו בשל היא דחתה אותו עד לשנה הבאה. האלבום כולל שיתופי פעולה עם יו גוטי, ניקי מינאז', ריק רוס ובנה של פרגי אקסל ג'ק. אלבום הסולו הראשון של פרגי The Dutchess, יצא לאור כבר בספטמבר 2006, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, וחברת התקליטים של וויל. אי .אם. האלבום זכה לביקורות מעורבות, אך הצליח בצורה יוצאת דופן והפך לאחד מאלבומי הבכורה המצליחים ביותר של זמרת. האלבום הגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד 200, ומכר למעלה מ-5 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. באפריל 2010, השתתפה פרגי בשיר "Gettin Over You", ביחד עם דייוויד גטה, כריס וויליס, ולמפאו. השיר זכה להצלחה נאה ובשיאו הגיע למקום ה-31 במצעד הבילבורד הוט 100. בנובמבר באותה שנה, היא כתבה והפיקה חלקים מהשיר "All of the Lights", של קניה וסט. בשנת 2011, היא הוציאה שיתוף פעולה שכלל את גאנז אנד רוזס וסלאש הנקרא, "Beautiful Dangerous". פרגי עשתה את קאמבק הסולו הרשמי שלה בשנת 2013, עם השיר "(A Little Party Never Killed Nobody (All We Got", עבור הפסקול "The Great Gatsby: Music from Baz Luhrmann's Film", מתוך סרטו של באז לורמן. השיר זכה להצלחה מתונה ובשיאו הצליח להגיע למקום ה-77 במצעד הבילבורד הוט 100. בנובמבר 2016, במהלך שידור חי שקיימה פרגי בפייסבוק, היא אישרה כי אלבומה השני יראה את השקתו ב-2017. במהלך השידור היא אמרה: "שמתי דם, זיעה ודמעות באלבום הזה, והוא בסגנון אישי יותר מהאלבום הקודם, וכי הוא ישלב פופ, רית'ם אנד בלוז, רגאיי, וכמה בלדות." מידע על האלבום Double Dutchess באתר MusicBrainz מידע על האלבום Double Dutchess באתר AllMusic האלבום Double Dutchess באתר Discogs האלבום Double Dutchess באתר ספוטיפיי Double Dutchess, Discogs (באנגלית) The Dutchess by Fergie, נבדק ב-2017-08-30 "Princess of the Peas". נבדק ב-2017-08-30. "Hot 100 Chart Moves: Band Aid 30 Debuts, Nicki Minaj Ties Madonna's Hit Total". Billboard. נבדק ב-2017-08-30. ראו כאן Beautiful Dangerous (feat. Fergie) - EP by Slash on Apple Music (באנגלית בריטית), 2011-01-28, נבדק ב-2017-08-30 "'Great Gatsby' Soundtrack Boasts Big Names Jay-Z, Beyonce And Lana Del Rey". MTV News (באנגלית). נבדק ב-2017-08-30. Fergie - Chart history | Billboard, www.billboard.com (באנגלית) WebCite query result, www.webcitation.org (באנגלית)
ונד פון ויטרסהיים

גנרל ונד פון ויטרסהיים (בגרמנית: Wend von Wietersheim;‏ 18 באפריל 1900 – 19 בספטמבר 1975), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון ויטרסהיים נולד ב-18 באפריל 1900 בנוילאנד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לאביו ולטר פון ויטרסהיים, שהיה מנהל המחוז ובעל האחוזה. בשנת 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס פון ויטרסהיים לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל פון ויטרסהיים את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון ויטרסהיים ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1938 מונה פון ויטרסהיים שהיה בדרגת האופטמן, לקצין מטה בדיוויזיית הפאנצר ה-3. במהלך המערכה בפולין לחם פון ויטרסהיים עם דיוויזיית הפאנצר ה-3, ולאחר מכן הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד גדוד אופנועים. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ויטרסהיים עם גדודו, ועל פעולותיו קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה. ב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-20 ביולי אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-113, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה. על פעולותיו בקרבות קיבל פון ויטרסהיים ב-24 בדצמבר 1941 את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 בפברואר 1942 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 הועלה פון ויטרסהיים לדרגת אוברסט, וב-12 בינואר 1943 קיבל על פעולותיו באזור רז'ב תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 באוגוסט 1943 מונה פון ויטרסהיים למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11, ולחם עמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי. ב-26 במרץ 1944 קיבל פון ויטרסהיים על פעולותיו בקרב קורסון-צ'רקאסי תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובאפריל-יוני אותה שנה לחם עמה במבצע יאשי-קישינב הראשון. ב-1 ביולי 1944 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-19 בחזית המערבית, ולחמה עמה במהלך מבצע דרגון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזור הסאר, כחלק מארמיית הפאנצר החמישית ומהארמייה הראשונה לסירוגין. לאחר מכן לחם פון ויטרסהיים בקרבות בגרמניה, כאשר למשך תקופה קצרה הוא אף שימש כמפקד קורפוס הפאנצר ה-41, וב-5 במאי 1945 נכנע לכוחות הדיוויזיה האמריקנית ה-90, אולם לא נלקח בשבי. לאחר המלחמה התגורר פון ויטרסהיים בבאד הונף, וב-19 בספטמבר 1975 מת והוא בן 75 שנים. מדיה וקבצים בנושא ונד פון ויטרסהיים בוויקישיתוף ונד פון ויטרסהיים באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
פריץ פון שולץ

פריץ פון שולץ (בגרמנית: Fritz von Scholz;‏ 9 בדצמבר 1896 – 28 ביולי 1944), היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. תחת פיקודו ביצעו חייליו פשעי מלחמה בקרואטיה אלא ששולץ לא נתן את הדין על מעשיו היות שנהרג קודם לסיום המלחמה. פון שולץ נולד ב-9 בדצמבר 1896 בפילזן, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון שולץ לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. לאחר המלחמה הצטרף פון שולץ בשנת 1921 לפרייקור ולחם עמו בשלזיה, ובשנת 1932 הצטרף לסניף האוסטרי של המפלגה הנאצית. בשנת 1933 ברח פון שולץ לגרמניה, לאחר שהיה מעורב בקטטה אלימה, ובשנת 1937 הצטרף לאס אס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד פון שולץ על רגימנט האס אס "דר פיהרר", ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. לאחר מכן מונה פון שולץ למפקד הרגימנט "נורדלנד", אשר בשנת 1941 צורף לדיוויזיית פאנצר אס אס החמישית. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שולץ עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, ואף פיקד עליו בכיבוש טרנופול. על פעולותיו בקרבות קיבל פון שולץ ב-22 בנובמבר 1941 את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-18 בינואר 1942 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בתחילת 1943 מונה פון שולץ למפקד חטיבת האס אס ה-1, אשר הייתה יחד עם חטיבת האס אס ה-2 תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 במאי 1943 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11. בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה שבפיקודו לקרואטיה, שם פעלה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה הצפונית. פון שולץ לחם עם הדיוויזיה בקרב נארווה, וב-12 במרץ 1944 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף יולי 1944 נסוגה הדיוויזיה אל מעבר נהר נארווה, כתוצאה מהתמוטטות קבוצת ארמיות מרכז במבצע בגרטיון, וב-27 ביולי נפצע פון שולץ אנושות מפגיעת מטח ארטילרי. פון שולץ לא שרד את הפציעה ומת למחרת, ולאחר מותו הוענק לו ב-8 באוגוסט 1944 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. פריץ פון שולץ באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ראה ערך דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11
מנוע

מנוע הוא מכונה הממירה אנרגיה לעבודה מכנית. מנועים מסוגים שונים ממירים סוגים שונים של אנרגיות לעבודה מכנית. ניתן להמיר אנרגיית חום, לחץ או חשמל לאנרגיה מכנית. במנוע בעירה פנימית, למשל, הופכים את אנרגיית החום הנוצרת בשריפת הדלק לאנרגיית לחץ של גזי שרפה, אשר דוחפים בוכנה ועל ידי כך מבצעים עבודה מכנית. את האנרגיה (עבודה) המכנית המתקבלת מנצלים לסיבוב גלגלי רכב, מדחף של אונייה וכדומה. בכל מנוע קיימים הפסדים מסוימים – חלק מהאנרגיה המושקעת אינו הופך לאנרגיה מכנית. אנרגיה זו הופכת ברוב המקרים לאנרגיית חום, ומתפזרת לסביבה. נצילות המנוע היא היחס בין כמות האנרגיה המתקבלת מן המנוע לבין כמות האנרגיה המושקעת בו, ובדרך כלל מבוטאת באחוזים. בכל המקרים בהם המנוע הופך אנרגיית חום לעבודה מכנית, נצילות המנוע מוגבלת, ולא יכולה לעבור את הנצילות של מנוע קרנו התאורטי. במנועי דיזל ובנזין מודרניים, למשל, הנצילות הגבוהה ביותר שהושגה היא כ-50%. במונח "מנוע" נעשה שימוש גם כדי לתאר רכיב המקבל קלט מסוים והמבצע עבודה כלשהי גם אם היא אינה עבודה מכנית. שימוש זה נפוץ במיוחד בתחום המחשוב. דוגמה לכך אפשר לראות במונח מנוע חיפוש, המקבל מילות חיפוש, המבצע עבודת חיפוש והמספק תוצאות חיפוש. כמו כן, קיים המונח מנוע גרפי (או בשם הכללי מנוע משחק), המייצג רכיב תוכנה שמטפל בעיקר בגרפיקה של משחקי מחשב. מנוע כוכבי (אסטרופיזיקה) מנוע כוכבי מנוע חום מנוע בעירה פנימית מנוע בעירה חיצונית מנוע קיטור מנוע דיזל מנוע בנזין מנוע חשמלי מנוע סילון מנוע רקטי מנוע פלזמה מנוע סטרלינג מנוע קרנו מנוע יונים מנוע גרעיני מנוע טורבו מנוע הסלמן מנוע, באתר MusicBrainz (באנגלית) מנוע, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתיחת גרוב

פתיחת גרוב או התקפת גרוב היא פתיחת שחמט המוגדרת כפתיחה נדירה באינציקלופדית פתיחות השחמט (ECO), ולכן מסווגת על ידה A00. פתיחת גרוב מתחילה במסע: ז4 הפתיחה נקראת על שמו של רב-האמן השווייצרי הנרי גרוב שניתח פתיחה זו לעומק ושיחק מאות משחקי שחמט בהתכתבות עם פתיחה זו. בטור העיתון של גרוב הוא ניתח פתיחה זו, הוא כינה פתיחה זו כפתיחת הקוץ. התייחסויות ישנות יותר לפתיחה זו כינו אותה בשם פתיחת אלהאוסן על שם השחמטאי קארל אלהאוסן (1835–1892) מברלין, אחד הראשונים לשחק 1.ז4. סבלי טרטקובר פתח לעיתים בפתיחה זו כאשר שיחק במשחקים סימולטניים וקרא לפתיחה זו ג'נובה על שם העיר ג'נובה או פתיחת סמפיארדארנה על שם שכונה בעיר שבהן הוא שיחק את הפתיחה לראשונה. בצ'כיה ובסלובקיה נקראת הפתיחה פתיחת פריק, ובמקומות אחרים בעולם מכונה הפתיחה גם בשם פתיחת קוליברי. פתיחת גרוב נחשבת לפתיחה חלשה ונחותה ולעיתים נדירות משתמשים בה בתחרויות רציניות. האמן הבינלאומי ג'ון ל. ווטסון כותב, "ככל שאני יכול להגיד, המסע 1.ז4 והמסע 1.ח4 מתחרים על תואר המסע הראשון הלבן הגרוע ביותר. במשחק מול שחקן מיומן ומבין עניין, זה פשוט מזוכיסטי." למרות זאת, האמן הבינלאומי מיכאל באסמן ורב-האמן ספרידון סקמביס הם תומכי פתיחה זו. יש לה ערך הפתעתי מסוים, וסביר להניח שהשחקן הממוצע לא ידע כיצד להגיב לה נכון ויהיה בטוח במסעותיו, מה שיוביל אותו לבצע טעויות. בנוסף לכך, חוסר התאוריה בפתיחה זו יעזור לשלול את הרפרטואר של שחקן מנוסה. המסע ז4 בשילוב עם המסע ו3 או ו4 בפתיחה עלול לאפשר מט טיפשים. משחק נכון של הלבן יכול להוביל את השחור למגוון מלכודות מסוכנות. הרבה ממלכודות אלה מסתמכות על התגובה 1...ד5, מסע שעוזר לתפוס את המרכז ובנוסף פותח אלכסון לרץ המלכה שמאיים לאכול את הרגלי. לאחר 2.רז2 ר:ז4!?, לבן יכול להתקיף במסע 3.ג4 ולבסוף מהב-3, התקפה שמכוונת לרגלים המוחלשים במשבצות ד5 וב-7, התקפה ששווה יותר מהרגלי שנאכל. השחור לא מחויב לתת ללבן את ההזדמנויות האלה. לאחר 1...ה5, השחור פותח אלכסון למלכה ומכוון למשבצת ח4, שנשארת חלשה בגלל מבנה הרגלים של הלבן. 2.רז2 ח5 תחליש אף יותר את מבנה הרגלים של הלבן. 2.ד3 (מסע שפותח את האלכסון לרץ, ומכין תגובה ל-2...ח5 עם 3.ז5) או 2.ח3 שתגובה שיכולה לבוא בעקבותיו היא 2...פה7 עם האיום של המסע שעתיד לבוא ...פז6 ואחריו ...פו4 או ...פח4, ומפריע לצד המלך הלבן לעשות פיאנקטו. עוד מערכת משחק נפוצה ללבן בפתיחת גרוב היא 1.ז4, 2.ח3 ו-3.רז2. מערכת נגדית לשחור עשויה להיות 1... ד5, 2... ה5 ו-3... ג6 (סדר המהלכים אינו משנה), במקרה כזה, מסע שיכול להגיע הוא ...ה4, שחוסם את השפעתו של הרץ בצד המלך מהשפעה על מרכז הלוח. הנחת יסוד בפתיחת גרוב היא למקם את הרץ שבצד המלך במשבצת ז2 ובכך לשלוט באלכסון. בשביל לממש מטרה זו, הלבן צריך לשמור שהמרכז יהיה נקי מרגלים. מה שמוביל פעמים רבות למסע ש"קורע את המרכז", ג4, שנוטה להיות מסעו השלישי של הלבן. בגלל מבנה הרגלים הלא שגרתי שמתקבל עם המסעים ז4 ו-ג4 כה מוקדם במשחק, ישנו יתרון מועט להצרחה. המשחק לרוב מתפתח לפרוע ופתוח, בדרך כלל עם יתרון מוחלט לאחד הצדדים ב-20 המסעות הראשונים. כתגובה לפתיחת גרוב, שחור מקדם לעיתים רבות את רגלי המלך במסע ה5. תגובה טובה תהיה 2.רז2 (שליטה על המשבצות הלבנות במרכז הלוח) או ג4, הווריאציה האנגלית, המכינה את המסע פג3 בשביל להגביר את השליטה של הבן על משבצת ד5. Watson, John L., Mastering the chess openings, London: Gambit, 2006-
יעקב הלוי קופשטיין

יעקב קופשטיין (נפטר בי"ז תשרי תרצ"ג, 1933) היה רבה של נמנצ'ין בליטא במשך כחמישים שנה. נולד בליטא למשפחת רבנים, בנו של הרב מרדכי סנדר הלוי קופשטיין. אמו, פייגא רייזל לבית קמנצקי, הייתה נכדת הרב אלימלך אייזנשטט, רבה של לידא. היה קרוב משפחה של הנצי"ב מוולוז'ין. למד בישיבת וולוז'ין. נישא לחיה רייזל, בתו של הרב יהודה לייב גולדשטיין. בעצת הרב מרדכי מלצר שימש תחילה כמו"ץ בעיירה לידא. בשנת 1884 התמנה לרבה של נמנצ'ין שליד וילנה. הוא כיהן בתפקידו כיובל שנים, עד לפטירתו בשנת 1933. חיבר כמה ספרים, חלקם נדפסו וחלקם עדיין בכתב יד. בניו הם הרבנים מרדכי סנדר קופשטיין שהיה רבה של ראדין, ויהודה שהיגר לארצות הברית ושימש כרב בקנטון, אוהיו. חתניו הם הרבנים אברהם יצחק מנקין ששימש ברבנות באיוויה, וגדליה סנפיר שמילא את מקומו ברבנות נמנצ'ין ונספה בשואה בשנת 1943. אחיו ישראל החליף את שמו על שם משפחת אִמו – קמנצקי. היה סוחר עשיר ברוסיה ומתומכי מוסדות התורה. עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בית לוי - על שו"ע אבהע"ז ודרושים, וילנה, תר"מ, באתר היברובוקס פרי יעקב - על הרמב"ם ושו"ע אבהע"ז, וילנה, תרמ"ו, באתר היברובוקס תורת הלוים - מצות ודינים השייכים ללוים, וילנה, תרס"א, באתר היברובוקס 'הרב ר' יעקב הלוי קופשטיין', שערי ציון [יד, א-ג], תשרי-כסלו תרצ"ד, עמ' מב-מג ערכו, בלקסיקון הרבני 'אישי ישראל' נמנצ'ין, באתר איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל.
ישראל ריף

ישראל ריף (תרל"א, 1871 – תש"ב, 1941) היה רבה של זאגר חדש בליטא. נולד בזאגר חדש, שבה כיהן כרב אביו הרב יהודה לייב ריף. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת 1893 נלקח כחתן למירל, בתו של הרב רפאל שפירא ונכדתו של ראש הישיבה, הרב נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב", שנפטר באותה שנה). הממליץ עליו היה חתנו האחר של הרב רפאל שפירא - הרב חיים סולובייצ'יק, שכיהן כראש ישיבה בישיבת וולוז'ין. לאחר נישואיו כיהן כרב בעיירה קורשאן שבמחוז שאוול. לאחר פטירת אביו התמנה לרבה של זאגר חדש, וכיהן בתפקידו עשרות שנים. בשנת 1919 נפטרה אשתו, בגיל 67. בשנת 1936 נבחר בנו, הרב יצחק זונדל, לרבה של זאגר ישן, על מקום חותנו הרב טודרוס הלוי לוקשצאן, רבה הקודם של זאגר ישן. כהונתו של הרב ישראל ריף כרבה של זאגר חדש לצד בנו שכיהן כרבה של זאגר ישן שמה קץ למחלוקת בין שתי הקהילות. בימי מלחמת העולם השנייה הוקמו בזאגר גטו ומחנות עבודה, שבהם נכלאו כל יהודי הסביבה. הגרמנים ציוו על היהודים שיתעללו ברב ריף וישפילו אותו. הרב ריף ביקש מן היהודים שימלאו את הפקודה, אם בכך יהיה פתח להצילם. הרב ריף נספה עם חיסול הגטו בערב יום הכיפורים תש"ב. יחד איתו נספו אשתו ובנו הרב יצחק זונדל, רבה של זאגר ישן, והרב אריה משה ריף. בתו של הרב ריף, חיה, הייתה אשת הרב יצחק רבינוביץ (בנו של הרב יחיאל מיכל רבינוביץ, בעל "אפיקי ים"), שכיהן כרבה של וולקוויסק. אף הם נספו בשואה. בנו הרב נפתלי צבי יהודה ריף היגר יחד עם בן נוסף, חיים, לארצות הברית. שימש ברבנות וכיהן כסגן יו"ר אגודת הרבנים ומראשי ארגון עזרת תורה בארצות הברית. על הרב יצחק רבינוביץ ראו: חבר סופרים בישראל, 'הרב יצחק רבינוביץ - וולקוביסק' בתוך: אלה אזכרה, יצחק לוין (עורך), ניו יורק תשל"ב, כרך ז, עמ' 83-87
יוהנס מאייר

גנרל יוהנס מאייר (בגרמנית: Johnannes Mayer;‏ 6 בספטמבר 1893 – 7 באוגוסט 1963) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. מאייר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בפריטצוואלק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-42 (פומרניה ה-5 - מוריץ, נסך אנהלט-דסאו), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל מאייר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר מאייר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הועלה לדרגת האופטמן, ולאחר מכן יצא ללימודי כלכלה והנדסה, ובשנת 1935 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1937 הועלה מאייר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-65. במהלך המערכה בפולין שהה מאייר עם גדודו כחלק מהדיוויזיה המוטסת ה-22 בחזית המערבית, וב-6 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-501. במהלך המערכה על צרפת לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-38, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-18, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-1, וב-13 בספטמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בינואר 1942 מונה מאייר למפקד חטיבת לוחמה בשלג, וב-22 במרץ 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-329. ב-1 באפריל אותה הועלה מאייר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 באפריל 1944 קיבל מאייר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-16 ביולי אותה שנה נפצע מאייר באורח קשה באחד הקרבות. ב-23 באוגוסט 1944 קיבל מאייר את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בדצמבר קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-10 למשך שבוע. ב-15 בינואר 1945 מונה מאייר למפקד הקורפוס ה-2 שהיה מכותר בכיס קורלנד, אולם ב-1 באפריל פרש מתפקידו לאחר שנאלץ להתאשפז שוב בבית חולים בעקבות פציעתו. לאחר המלחמה התגורר מאייר בהמבורג ועבד כמהנדס תעשייתי, וב-7 באוגוסט 1963 מת והוא בן 70 שנים. יוהנס מאייר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הדיוויזיה ה-329 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-329 (בגרמנית: 329. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1941, והועמדה תחת פיקוד הלמוט קאסטורף. ב-20 בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לתגבר את הכוחות בכיס חולם. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקודו של ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, ובהמשך לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית כחלק מהארמייה ה-16. בפברואר 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות יחד עם הדיוויזיה ה-81, ובעקבות כך נותק הקשר עם קבוצת ארמיות מרכז, ורק לאחר קרבות קשים יוצב הקו בחזרה. לאחר השמדת כוחות קבוצת ארמיות מרכז במבצע בגרטיון, נהדפה הדיוויזיה יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות צפון לכיס קורלנד, שם לחמה עד סוף המלחמה, אז נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום. הלמוט קאסטורף (15 בדצמבר 1941 - 7 במרץ 1942) ברונו היפלר (7 במרץ 1942 - 22 במרץ 1942) יוהנס מאייר (22 במרץ 1942 - 9 באוגוסט 1943) פאול וינטר (9 באוגוסט 1943 - ספטמבר 1943) יוהנס מאייר (ספטמבר 1943 - 16 ביולי 1944) ורנר שולצה (16 ביולי 1944 - 20 באוקטובר 1944) קונרד מנקל (20 באוקטובר 1944 - 1 בינואר 1945) ורנר שולצה (1 בינואר 1945 - מאי 1945) קונרד מנקל (מאי 1945) הדיוויזיה ה-329 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אינוכטון

אִינוּכְּטוּן (Inuktun, בגרינלנדית: avanersuarmiutut, בדנית: nordgrønlandsk, polarskimoisk, thulesproget) היא שפתם של האינוגואיטים, עם אינואיטי החי בצפון גרינלנד (קאנאק והכפרים הסמוכים לה). מלבד העיר קאנאק, אינוכטון מדוברת גם בכפרים מוריאוסק (Moriusaq) (או מוריאוהק (Muriuhaq) באינוכטון), סיאורפלוכּ (Siorapaluk) (או היאורפלוכּ (Hiurapaluk) באינוכטון), קקרטט (Qeqertat) (או קיכּיקטט (Qikiqtat) באינוכטון), סוויסיוויכּ (Savissivik) (או הוויכיוויכּ (Havighivik) באינוכטון) וקקרטרסואק (Qeqertarsuaq) (או קיכּיקטכואק (Qikiqtarhuaq) באינוכטון). השפה היא שפת אסקימו-אלאוט, והיא נמצאת מבחינה דיאלקטולוגית בין שפת ה-כּלשׂיסוט של גרינלנד לבין שפת ה-אינוקטיטוט של קנדה. ישנם כמה הבדלים דקדוקיים ולקסיקליים קטנים בין אינוכטון וכלשיסוט, למשל, בהחלפת העיצור /s/ של כלשיסוט בעיצור /h/ שנהגה לעיתים קרובות כעיצור חכי, חוכך, אטום. אינוכטון גם מאפשרת רצפים של עיצורים יותר מאשר כלשיסוט שמאפשרת רצפים של שני עיצורים שונים רק אם הראשון הוא /ʁ/. האינוגואיטים היו האינואיטים האחרונים שעברו מקנדה לגרינלנד, וייתכן שהם הגיעו במאה השמונה עשרה. השפה תוארה לראשונה על ידי החוקרים קנוד רסמוסן ופטר פרויקן שנסעו דרך צפון גרינלנד בתחילת המאה העשרים והקימו תחנת מסחר בדונדאס בשנת 1910. לאינוכטון אין אורתוגרפיה משלה והיא לא נלמדת בבתי הספר. עם זאת, רוב תושבי קאנאק והכפרים הסמוכים משתמשים באינוכטון בתקשורת היומיומית שלהם. כיום, כל דוברי האינוכטון מדברים גם גרינלנדית ורבים מדברים גם דנית ומעטים אף אנגלית.
אלפרד גאוזה

גנרל אלפרד גאוזה (בגרמנית: Alfred Gause;‏ 14 בפברואר 1896 – 30 בספטמבר 1967), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. גאוזה נולד ב-14 בפברואר 1896 בקניגסברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-18, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל גאוזה את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר גאוזה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1934 מונה גאוזה לקצין מטה בדיוויזיה ה-5 של הרייכסווהר, אשר הפכה מאוחר יותר לקורפוס ה-5. ב-1 במאי 1934 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-12 באוקטובר 1937 מונה גאוזה לקצין מטה בOKH, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בנובמבר 1939 מונה גאוזה לראש מטה הקורפוס ה-10, ושימש בתפקיד זה במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-38, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה לקצין הקישור הגרמני בפיקוד האיטלקי בצפון אפריקה. ב-1 בספטמבר 1941 הוא מונה לראש מטה ארמיית הפאנצר אפריקה, וב-13 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1942 הוא הפך לראש מטה ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית, וב-1 במרץ 1943 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות אפריקה. ב-1 באפריל 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ובתחילת מאי אותה שנה הוא מונה לראש המטה של מפקדתו של ארווין רומל, אשר הפכה בתחילת יולי לקבוצת ארמיות B. ב-1 ביוני 1944 מונה גאוזה למפקד זמני של הקורפוס ה-67, וכיהן בתפקיד זה כשבוע. בתחילת אוגוסט 1944 הוא מונה לראש מטה ארמיית הפאנצר החמישית, וב-14 בספטמבר אותה שנה הוא מונה לראש מטה ארמיית הפאנצר השישית. ב-5 באפריל 1945 מונה גאוזה למפקד הקורפוס ה-2 שהיה מכותר בכיס קורלנד, ופיקד עליו עד כניעתו לכוחות הצבא האדום בתום המלחמה. ב-10 באוקטובר 1955 שוחרר גאוזה מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר בבון עד למותו ב-30 בספטמבר 1967. מדיה וקבצים בנושא אלפרד גאוזה בוויקישיתוף אלפרד גאוזה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)