laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברית ספרטקוס

ברית ספרטקוס (בגרמנית: Spartakusbund) הייתה ארגון מרקסיסטי-מהפכני שניסה להשתלט על גרמניה לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה במהלך מרד הספרטקיסטים. התנועה נקראה על שמו של ספרטקוס, מנהיג מרד העבדים נגד האימפריה הרומית. לאחר הכרזת המלחמה בקיסרות הגרמנית בשנת 1914 התכנס הרייכסטאג כדי לאשר את ההכרזה באופן רשמי. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שישבה באותו זמן באופוזיציה החליטה לתמוך בהכרזת המלחמה, אך הפלג השמאלי במפלגה בראשות רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט סירב לאשר זאת משום שלטענתם הייתה זאת מלחמה למטרות אימפריאליסטיות. לאחר הכרזת המלחמה פרשו מנהיגי הפלג השמאלי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית וייסדו את ברית ספרטקוס. בתחילת 1915 היוו קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג את הגרעין הרדיקלי של האופוזיציה המפלגתית הפנימית למדיניות השלום הבורגנית הסוציאל-דמוקרטית. קבוצה זו, שנקראה לראשונה על שם המגזין שלה "Die Internationale", הכריזה על תמיכתה באינטרנציונליזם הסוציאליסטי וקראה להפסקה מיידית של כל הלחימה. מאז 1916 הקבוצה הפיצה את יעדיהם הפוליטיים ב"מכתבי ספרטקוס" הבלתי חוקיים. הקבוצה שכונתה כעת ספרטקוסבונד הצטרפה בשנת 1917 למרות הבדלים פוליטיים למפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית (USPD) ועברה בסוף 1918 למפלגה הקומוניסטית החדשה שהוקמה בגרמניה (KPD). בנובמבר 1918, לאחר כניעת גרמניה למדינות ההסכמה ניסו הספרטקיסטים לחולל מהפכה בסגנון מהפכת אוקטובר ברוסיה, אך המהפכה כשלה ודוכאה על ידי הצבא. בראשית 1919 התבצרו הספרטקיסטים בברלין בדיוק כמו בשנה הקודמת והכריזו על הקמת רפובליקה סובייטית. הצבא בראשותם של פלדמרשל פאול פון הינדנבורג וגנרל וילהלם גרנר דרשו מהנשיא פרידריך אברט ומהקנצלר פיליפ שיידמן אישור לדכא את המרד והשניים נענו ברצון. בין 10 ל-17 בינואר, "שבוע הדמים" כפי שנקרא באותו זמן, ריסקו חיילים מהצבא בפיקודו של גנרל ולטר פון ליטוויץ את המיליציות הספרטקיסטיות. במהלך דיכוי המרד נהרגו לוקסמבורג וליבקנכט. לאחר דיכוי המרד בברלין החליטו שרידי הספרטקיסטים שנותרו ללא מנהיג להצטרף למפלגה הקומוניסטית שזה עתה הוקמה ביחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית. על שמה של הברית הוקם מועדון הספורט העממי-סובייטי ספרטק. מדיה וקבצים בנושא ברית ספרטקוס בוויקישיתוף ברית ספרטקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Rosa Luxemburg, On the Spartacus Programme December 1918 (באנגלית) Burkhard Asmuss, Weimarer Republik, Der Spartakusbund, ‏8-6-2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שורש כף היד

שורש כף היד (אנגלית: wrist, לטינית: articulatio radiocarpea) הוא מפרק צר וגמיש בין כף היד לאמה. מופרקות עם עצם הגומד ועם עצם החישור. שמונה העצמות (עצמות שורש כף היד) היוצרות את שורש כף היד נקראות: קרפוס (carpus). תצלום אחורי של שורש כף היד, הגומד, החישור ומנהרת שורש כף היד (התעלה הקרפלית) תצלום קדמי של שורש כף היד פרקי כף היד רצועות שורש כף היד רצועות שורש כף היד עצמות שורש כף היד תסמונת מנהרת שורש כף היד השריר פושט שורש היד הגומדי שורש כף היד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נות

נוּת (במצרית עתיקה: Nwt "שמים") היא אלת השמים במיתולוגיה המצרית. בין תאריה: "מכסת השמיים", "המגינה", "השולטת בכל" ו"היא המחזיקה אלף נשמות". נאמר עליה שגופה ענק ומלא כוכבים ושהיא בתם של שו ותפנות ואחותו ואשתו של גב אל האדמה, אשר ביחד הולידו את אוזיריס, איזיס, הורוס, סת ונפתיס. לפי האגדה, נות וגב התחתנו בניגוד לרצונו של רע, ובגלל זה הוא קילל אותם ואמר שלא ייוולדו להם ילדים באף אחד מימות השנה (שמנתה אז 360 ימים בלבד). כדי לחמוק מרוע הגזירה, הזמינה נות את ח'ונסו (אל הירח) למשחק קובייה ובכל פעם שח'ונסו הפסיד, הוא נתן לנות מעט מאור הירח שלו. הוא הפסיד כל כך הרבה פעמים, שנות צברה מספיק אור ירח בשביל ליצור עוד 5 ימים חדשים ולצרף אותם לסוף השנה. בימים אלה ילדה נות את חמשת האלים המלכותיים: אוזיריס (אוסיר), הורוס אל המלחמה ( בגרסאות שונות של הסיפור הורוס היה הבן של אוסירוס ואיריס), סת, איזיס (איסת), נפתיס (נבתחית) שנולדו תחת עץ השיטה. האלה נות סימלה באמונה המצרית את האמונה בחיי נצח ובקימה לתחייה - המצרים האמינו שמדי ערב בולעת האלה נות את השמש למשך הלילה, השמש עברה דרך קיבת האלה במשך כל הלילה, ומדי בוקר נולדת השמש מחדש מתוך רחם האלה. המצרים האמינו כי נות מהווה מחסום בין הכוחות הכאותיים שמחוץ לעולם, לעולם המסודר והרציונלי - ומסיבה זו מתוארת כאישה בצורת קשת המגינה על העולם הנמצא מתחת בטנה. בספר המתים מתוארת נות כאלה המגינה על המתים, מאכילה ומשקה אותם. אלוהויות במצרים העתיקה מדיה וקבצים בנושא נות בוויקישיתוף נות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטארסקי והאץ' (סרט)

סטארסקי והאץ' (באנגלית: Starsky & Hutch) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2004, המבוסס על סדרת טלוויזיה באותו השם. הסרט בוים על ידי טוד פיליפס ומככבים בו בן סטילר ואוון וילסון, כמו כן בסרט מופיעים בתפקיד אורח שני השחקנים אשר שיחקו את סטארסקי והאץ' בסדרת הטלוויזיה המקורית. דייוויד סטארסקי (בן סטילר), שוטר שלוקח את עבודתו ברצינות יתרה, וקן "האץ" האצ'ינסון (אוון וילסון), ההפך שלו ושוטר שלו קשרים עם פושעים מקומיים, חוברים ביחד כדי לעצור רשת ייצור והברחת סמים, שמטרתה ייצור סם שיהיה קל להבריח ברחבי המדינה. סטארסקי והאץ' מצליחים להשיג דגימה מהסם, אך בדיקות המשטרה מעלות שזה בכלל לא סם, אלא ממתיק מלאכותי. לאחר שהשניים בטעות צורכים את הסם, וחווים את השפעתו, הם מבינים שבדיקת המשטרה טעתה, ושהם לבדם צריכים לעצור את רשת ההברחה. לשניים עוזרים חבריו הפושעים של האץ'. רבים סבורים כי הסרט, למרות שהיה מצחיק ומותח, לא הצליח לשחזר את הקסם של סדרת הטלוויזיה, על אף שזו הייתה כוונתו. מדיה וקבצים בנושא סטארסקי והאץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטארסקי והאץ' "סטארסקי והאץ'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטארסקי והאץ'", באתר נטפליקס "סטארסקי והאץ'", באתר AllMovie (באנגלית) "סטארסקי והאץ'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סטארסקי והאץ'", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סטארסקי והאץ'", באתר Metacritic (באנגלית) "סטארסקי והאץ'", באתר אידיבי "סטארסקי והאץ'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בן סטילר הגשים חלום: נהגתי לשחק את סטרסקי כשהייתי קטן, באתר eonline ‏, 04.04.04 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עט

עט הוא כלי כתיבה המכיל דיו. קיימים מגוון סוגים שונים של עטים. עטים מוקדמים כגון עטי קנה, עטי נוצה, עטי טבילה ועטי סרגל הכילו כמות קטנה של דיו על ציפורן או בחלל קטן שהיה צריך להטעין מעת לעת על ידי טבילת קצה העט לתוך קסת דיו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עט נובע ערך מורחב – עט נובע העט הנובע הומצא בארצות הברית בסוף המאה ה-19. העט הנובע מן הסוג המשובח הוא בעל ציפורן זהב עם חוד מצופה אירידיום. הודות לחוד האירידיום הקשה והחלק אין הציפורן מגרדת את הנייר וכתיבתה היא חלקה וברורה. ידיתו של העט הנובע היא חלולה ובתוכה מכל לדיו. יש עטים נובעים, אשר מכל הדיו שבתוכם אינו אלא שקית גומי. על ידי הרמת מנוף קטן נדחף מתוכה האוויר, ובשעת שחרור המנוף מתיישרת השקית ויונקת לתוכה את הדיו. עטים נובעים אחרים מצוידים בבוכנה אשר על ידי לחיצה עליה והרפיה ממנה פעמים אחדות בזו אחר זו נשאבת הדיו לתוך המכל. יש מספר דרכים למלא עט נובע; אחת מהם היא על ידי מזרק ומכלית דיו. שואבים לתוך המזרק דיו, את הדיו מכנסים למכל דיו נוזל (צורתו כשל קליע) ומכניסים למקום האחסון של הדיו בעט. עט כדורי ערך מורחב – עט כדורי עט כדורי הוא עט שבקצהו קבוע כדור פלדה זעיר. את מרכז הכדור חובק חרוט מתכת שאליו מחוברת צינורית המכילה דיו. תנועת הכדור חפשית וכתוצאה מהחיכוך שלו בפני הנייר הוא מסתובב ומורח שכבת דיו על פני הניר מהצד האחד ונרטב בדיו מהצד הנגדי הפונה אל צינורית הדיו. קיימים עטים כדוריים שבהם דיו סמיך ועטים בעלי דיו נוזלי יותר בעלי "חוד מחט" או "roller ball". יתרונותיו של העט הכדורי הם מחירו הזול, משך עבודה ארוך מאוד (עד כ-5,000 מטר קו רציף), אמינות פעולה (אינו נוזל בתנאי טמפרטורה רגילים), אחידות בכתיבה גם לקראת סוף חיי העט ומהירות ייבוש גבוהה. עט למחשב כף יד העט להפעלת מחשב כף יד (סטיילוס) ולכתיבה בו הוא מוט מתכתי בעל קצה קהה במקצת מפלסטיק או מוט קטן מפלסטיק. באמצעות העט מפעילים לחץ נקודתי על מסך מחשב כף היד. קיים גם עט אשר מוליך חשמל וסוגר מעגל במסכי מגע חדשים. מאמרים וכתבות בנושאי עטים, באתר קולקט (הקישור אינו פעיל) עידו גנדל, איך זה עובד: הלחצן של העט, באתר ynet, 28 בדצמבר 2011 עט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Definition of PEN, www.merriam-webster.com, ‏2024-06-22 (באנגלית) David C. Greetham, Textual Scholarship: An Introduction, Routledge, 2015-10-28, ISBN 978-1-136-75579-8. (באנגלית)
המנון איי שלמה

אלוהים, שמור על איי שלמה שלנו (באנגלית: God Save Our Solomon Islands) הוא ההמנון של איי שלמה. ההמנון הוכרז כרשמי בשנת 1978, לאחר הכרזת העצמאות. המלים נכתבו על ידי פנפסה בלקנה ומטילה בלקנה, לחן של פנפסה בלקנה. דגל איי שלמה סמל איי שלמה מדיה וקבצים בנושא המנון איי שלמה בוויקישיתוף
לואיזה לימונית

לואיזה לימונית (שם מדעי Lippia citrodora; נקראה בעבר Aloysia triphylla) היא מין בסוג לואיזה, ממשפחת הוורבניים. מוצא הצמח בדרום אמריקה והוא גדל כשיח רב שנתי המגיע לגובה 1.2 עד 1.8 מטר. עלי הצמח אזמליים ומשוננים, ולהם ריח לימוני אופייני חזק. הוא פורח בקיץ אך הפרחים עקרים ואינם נותנים פרי.[1] החומרים הפעילים הנותנים לצמח את ריחו האופייני הם האלדהידים גרניאל (ציטראל A) ואיזומר הטרנס שלו, נֵראל (ציטראל B). בנוסף הוא מכיל כמות קטנה של לימונן (limonene), קארבון (carvone), דיפנטן (dipentene), לינלוּל (linalool), נרוֹל (nerol) וגרניוֹל (geraniol). ניתן להשתמש הן בעלים טריים והן בעלים מיובשים ששומרים על ריחם הלימוני לזמן ממושך. הלואיזה משמשת במטבח לעידון טעמם של מאכלים כמו סלטים, עוף ודגים, מתכוני פטריות מסוימים וגם לתיבול מאכלים מתוקים כמו ריבות, סלטי פירות, פשטידות וגלידות. בנוסף, אפשר לחלוט עלים של לואיזה קצוצים דק עם תמציות סוכר המיועדות לעוגות לימונים. ניתן להכין מעלי הלואיזה הלימונית חליטת צמחים. על פי הרפואה העממית העלים של הלואיזה טובים לגירוי התיאבון וגם לעבודה תקינה של מערכת העיכול כנגד בעיות של עצירות. הם נחשבים למרגיעים במקרים של עצבנות והפרעות שינה ויש המאמינים כי הם בעלי השפעה חיובית גם במקרים של הצטננות, בעיות בבלוטת הערמונית ואף נגד דלקת בגרון. מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי ללואיזה הלימונית אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד. משתמשים בלואיזה כתוספת למי הרחצה באמבטיה, כדי שתהיה להם השפעה מרעננת וגם לייצור סבונים ונוזלי סבון. על הצמח באתר "גאמנון צמחים ומרפא" על הצמח(הקישור אינו פעיל) באתר אוניברסיטת גראץ שבאוסטריה עשב לימון ("לימונית") לואיזה לימונית, באתר ITIS (באנגלית) לואיזה לימונית, באתר NCBI (באנגלית) לואיזה לימונית, באתר Tropicos (באנגלית) לואיזה לימונית, באתר GBIF (באנגלית) לואיזה לימונית, באתר The Plant List (באנגלית) לואיזה לימונית, באתר IPNI (באנגלית) לואיזה לימונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דקלה קפקא, לימונית ולואיזה נגד סרטן, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2005
חומצה כולית

חומצה כולית היא חומצת מרה בעלת מראה גבישי לבן, שאינה מסיסה במים. מלחי חומצה כולית קרויים "כולאטים". חומצה כולית היא אחת מארבע החומצות העיקריות המיוצרות בכבד, שם כולסטרול משמש כחומר המוצא לסינתזה שלהם. החומצה מסיסה בכהלים ובחומצה אצטית. כאשר החומצה מגיבה עם החומר טאורין מתקבלת חומצה טאורוכולית. חומצה כולית וחומצה כנודאוקסיכולית הן חומצות המרה החשובות ביותר אצל בני אדם; לעומתם, מייצרים חלק מהיונקים בעיקר חומצה דאוקסיכולית. מדיה וקבצים בנושא חומצה כולית בוויקישיתוף
מידות ומשקלות

מידות ומשקלות על פי פקודת המשקולות והמידות, 1947, ופקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח-1948. חוק זה, שמסדר את המשקלות והמידות כך שיהיו אחידות וידועות, עולה בקנה אחד עם האיסור להחזיק מידה ומשקל שאינו סטנדרטי בבית העסק. יחידת מידה היסטוריה של שיטות המדידה מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה פרק בדוח מבקר המדינה 64א לשנת 2013 העוסק בפיקוח על משקלות ומידות (הקישור אינו פעיל) פקודת המידות והמשקולות, וקישורים לצו המשקולות והמידות, לתקנות המשקולות והמידות ולמסמכי OIML, באתר משרד הכלכלה נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 967-968 הצעת חוק לתיקון פקודת המשקלות והמידות, באתר דעת.
הלוגוס (מועדון)

הלוֹגוּס היה פאב-מועדון בתל אביב אשר שימש להופעות רוק. הלוגוס הוקם על ידי רונן זיו ומיקי גפן, חברי ילדות ממושב בני ציון. המקום, ששכן במדרחוב נחלת בנימין, פעל משנות ה-80 ועד סגירתו ב-2001. המועדון היווה אבן דרך בתרבות הרוק הישראלי של שנות ה-90, והופיעו בו מיטב אמני הרוק של אותה התקופה, ביניהם: ערן צור, המכשפות, דן תורן, דני רובס, יוסי אלפנט, זקני צפת, יצחק קלפטר, פורטיסחרוף, איפה הילד, רוקפור, ברי סחרוף ואחרים. המועדון אופיין בצפיפות רבה, ולעיתים אף במחנק אשר נבע מעשן סיגריות סמיך, אך רבים טענו כי עובדה זו תרמה רבות להרגשת האינטימיות בהופעות. היה זה המועדון הראשון בישראל אשר שימש כפאב ובמקביל הופיעו בו אמנים שונים. בעקבות הצלחתו הגדולה של המועדון נפתחו מועדונים נוספים בסגנון זה, כדוגמת מועדון הבארבי. בתחילת שנות ה-90 צולמו בלוגוס תוכניות הטלוויזיה "קול הפופ" ו"קול הרוק", בהנחיית יואב קוטנר, אשר כללו הופעות נבחרות מהמקום. אחת ההופעות המפורסמות בתולדות המועדון הייתה הופעתם של יוסי אלפנט יחד עם להקת "וויילד קרוז" ב-6 בספטמבר 1991, ובמהלך הופעה זו באחת ההפסקות, נפטר אלפנט מדום לב. הופעה מפורסמת נוספת במועדון, שלא התקיימה בסופו של דבר, הייתה ההופעה של להקת המכשפות שתוכננה ל-2 באוקטובר 1997. הופעה זו תוכננה להיות הופעת הקאמבק של הלהקה לאחר כשנה ללא פעילות, אך היא לא התקיימה בסופו של דבר בשל מות סולנית הלהקה ענבל פרלמוטר בלילה שלפני ההופעה בתאונת דרכים. ב-30 באוקטובר 1997 התקיימה במועדון הופעה לזכרה של פרלמוטר. רוקXן - מועדון הופעות שפעל מ-1989 ועד 1994 בתל אביב רועי הולר, רצועה חדשה: רוק משנות ה-90, באתר ynet, 14 במרץ 2005 שי להב, כמה חבל, יוסי: המורשת של יוסי אלפנט, באתר ynet, 31 באוגוסט 2011 עמי פרידמן, 25 ללכתו: מופע מחווה ליוסי אלפנט, באתר ynet, 1 באוגוסט 2016
מוצ"ש (תוכנית טלוויזיה)

מוצ"ש הייתה תוכנית טלוויזיה קומית-סאטירית ישראלית בהנחייתו של אבי אתגר ששודרה בערוץ 1 בין השנים 1989–1993 אחת לשבועיים במוצאי שבת בעשר בלילה. התוכנית שילבה בין ראיונות קלילים באולפן שהיה דמוי פאב לבין קטעי הומור וסאטירה שצולמו בתפאורות שונות באולפן. התוכנית הכילה פורמט חדש לאותה תקופה בטלוויזיה הישראלית - תוכנית בידורית, קלילה מאוד, המשתמשת בסוגי הומור רבים, לרבות סאטירה, זאת על מנת להגיע לקהל צופים רחב. הפורמט הזה, המשלב בין קטעי נונסנס קומיים וסאטירה, חזר בגרסאות שונות בתוכניות ערוץ 2 בשנים מאוחרות יותר, לדוגמה: "רק בישראל", "איפה אתה חי?" ו"ארץ נהדרת". מוצ"ש הייתה בעצם לתוכנית הסאטירה הראשונה ששודרה בטלוויזיה מאז ניקוי ראש, ספי ריבלין שהיה אחד ממשתתפי מוצ"ש השתתף גם בניקוי ראש. התוכנית זכתה לפופולריות רבה בזמן שידורה, בהתבסס על סקרי רייטינג שבוצעו בין החודשים אפריל-יוני 1992 זכתה התוכנית ל-58% רייטינג, שנייה רק למבט בהפרש של 1%. בתוכנית כיכבו ספי ריבלין, אילה אשרוב, יעל עמית, דב רייזר, דפנה ארמוני, אלי יצפאן, גני תמיר, אלברט אילוז, רמי ברוך, עידית טפרסון, יאיר ניצני, עדי טופול, דורין כספי, ג'וליאן שגראן ושרית סרי בשתי העונות הראשונות. בעונה האחרונה חלק מצוות השחקנים המקורי עזב ונוספו במקומם לסגל התוכנית השחקנים: שרון חזיז, גדי פור, שי זורניצר, דור צויגנבום, אורי גוטליב, חיים צינוביץ, יסמין גמליאל, מיקי קם, עירית ענבי ועוד. נהלי פתיחה באש - אורי גוטליב מתודרך על ידי דור צויגנבום בכניסה לעזה. יוסההההף - ספי ריבלין בתפקיד בעל אומלל שאשתו (יעל עמית) עושה בו כרצונה ובסוף המערכון הוא נוקם בה בדרכים יצירתיות. במערכונים נוהגת האישה לדבר בעוד הבעל שותק, באחד הפרקים נאמר כי הסיבה לשתיקתו היא עקב טראומה שנגרמה לו כשחלם שהוא נשוי לשולמית אלוני. המלצר עמנואל הארגנטינאי (חיקוי לדמותו של המלצר מנואל בסדרה "המלון של פולטי") בגילומו של ספי ריבלין, מוצג כטיפש ועילג אך בעל כוונות טובות. המשפחה הישראלית המופרעת (ספי ריבלין, יעל עמית, דב רייזר, דפנה ארמוני ואלי יצפאן) - משפחה ישראלית מוקצנת לצדדיה המכוערים ביותר כמו: גנבת ציוד מבתי מלון, אלימות, חוסר סבלנות, חינוך לקוי לילדים וחוסר כבוד לקשישים. צמד הקשישים - בסגנון צמד הזקנים סטטלר וולדורף בתוכנית "החבובות". מגולמים על ידי ספי ריבלין ודב רייזר. סמי ינקו - טיפוס "רומני גנב" שממציא פטנטים ומתחמן את כל העולם, בגילומו של ספי ריבלין. הוטי (מיקי קם) - אישה בעלת מבטא הונגרי כבד שמספרת על חוויות והתנסויות שונות מחייה והמסקנות המשעשעות שהסיקה מהן. לכל אורך שנותיה זכתה התוכנית לביקורות מעורבות. הביקורת השלילית הייתה על כך שהתוכנית משתמשת בהומור "נמוך" כמו סלפסטיק ודמויות מבוססת על עדות וסטיגמות כמו: "רומני גנב", "פרסי קמצן" וכו'. בנוסף, הועלתה ביקורת על כך שהתוכנית לא הרבתה לעסוק בסאטירה פוליטית ופחדה לנקוט "עמדה". מאידך נטען כי ביקורת זו אינה מוצדקת, היות שהתוכנית עסקה אף בסאטירה חברתית ותרבותית. דוגמה מובהקת לכך היא "המשפחה הישראלית המופרעת". עובדה נוספת היא שמערכון מהתוכנית שיצא כנגד "חוק החזיר" (בו נראתה השחקנית יעל עמית מלטפת חזיר ושרה לו שיר ערש) נפסל לשידור על ידי מנהל הטלוויזיה כתוצאה מלחצים פוליטיים. כך, שלא ניתן לטעון שלא הייתה כוונה לעסוק בסאטירה מצד היוצרים של התוכנית. התוכנית הייתה מושקעת יחסית לזמנה, הן מבחינת התפאורה והן מבחינת צוות השחקנים והכותבים. "מוצ"ש", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועם שגב, האיש השווה מיליונים. כנראה, באתר ynet, 24 ביולי 2002
קרול ברג

קרול ברג (אנגלית: Carol Berg; נולדה ב-1948) היא סופרת פנטזיה אמריקאית. ברג היא בעלת תארים אקדמיים במתמטיקה ומחשבים ולפני שהחלה בכתיבה ספרותית הייתה מתגננת מחשבים. ברג חיה עם בעלה ושלושה בנים בהרי קולורדו. קרול ברג ביקרה בישראל במסגרת פסטיבל אייקון 2007. טרילוגית הראי-קירה השתנות (תרגום: דוד חנוך, הוצאת גרף, 2004, 450 עמ') התגלות (תרגום: דוד חנוך, הוצאת גרף, 2005, 479 עמ') התחדשות (תרגום: ענבל שגיב-נקדימון, הוצאת גרף, 2007, 495 עמ') הגשר של ד'ארנט' (D'Arnath) Son of Avonar (ISBN 0-451-45962-8) (2004)‎ Guardians of the Keep (ISBN 0-451-46000-6) (2004)‎ The Soul Weaver (ISBN 0-451-46017-0) (2005)‎ Daughter of Ancients (ISBN 0-451-46042-1) (2005)‎ דואט המגדלור Flesh and Spirit (ISBN 0-451-46088-X) (2007)‎ Breth and Bone (ISBN 0-451-46186-X) (2007)‎ דואט המקלט Dust and Light (ISBN 0-451-41724-0) (2014)‎ Ash and Silver (ISBN 0-451-41726-7) (2014)‎ הקולגיה מג'יקה The Spirit Lens (ISBN 0-451-46311-0) (2010).‎ The Soul Mirror (ISBN 0-451-46374-9) (2011).‎ The Daemon Prism (ISBN 0-451-46434-6) (2012).‎ יצירות אחרות Song of the Beast (ISBN 0-451-45923-7) (2003) ‎ Unmasking (ISBN 978-0425217863) (2007) ‎, נובלה המתרחשת בעולם של טרילוגיית הראי-קירא 2003 - פרס קולורדו לספרות עבור Song of the Beast 2005 - פרס גפן עבור ספר הפנטסיה המתורגם הטוב ביותר בעבור השתנות 2009 - פרס קולורדו לספרות עבור Breath and Bone 2009 - פרס האגודה המיתופואטית עבור Flesh and Spirit, Breath and Bone 2011 - פרס קולורדו לספרות עבור The Soul Mirror 2020 - פרס קולורדו לספרות עבור An Illusion of Thieves אתר האינטרנט הרשמי של קרול ברג קרול ברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
מארס מטודי

"מארס מטודי" (באנגלית: Mars of Todi) הוא כינויו של פסל ברונזה אטרוסקי מסוף המאה ה-5 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא 141 ס"ס. הפסל נתגלה בשנת 1835 והוא מוצג כיום במוזיאון הוותיקן ברומא. הפסל מייצג הישג טכני ואמנותי ניכר בהתפתחותה של האמנות האטרוסקית לכיוונים ריאליסטיים יותר. הדמות בפסל היא דמותו של חייל אטרוסקי המקריב קורבן. תווי הדמות ריאליסטיים, וכך גם פרטי הלבוש והשריון, אשר מתוארים בקפדנות. קיימים קווי דמיון משותפים בין פסל זה לבין הפסל היווני "הרכב מדלפוי". אולם, למרות קווי המתאר המעודנים של הדמות, ניכרים בה סממנים והשפעות מן האמנות המזרחית. בייחוד בולטת נוקשות זו בשריון אשר מכסה על תווי המתאר של הגוף. מדיה וקבצים בנושא מארס מטודי בוויקישיתוף
אריסה

אריסה, עריסה, הריסה, חריסה, הרוש או סחקה (בערבית: هَرِيسَة, תעתיק מדויק: הריסה, ששורשה הלשוני מקביל לשורש ה-ר-ס ולמילים העבריות "הריסה" ו"הרס", בהוראת: מעוך, מחית, דייסה) היא ממרח צפון אפריקאי מסורתי מתוק או חריף, המבוסס על פלפלים חריפים מסוג שאטה (פלפל סודני, מכונה גם סודניה ופירי פירי), לרוב מיובש, יחד עם פלפלים מתוקים בתוספת שום, שמן, ותבלינים נוספים. ישנם שני סוגי אריסה - מתוקה וחריפה. נהוג לכנות את המתוקה אריסה ואת החריפה סחקה. האריסה המתוקה מכילה כמות עיקרית של פלפלים מתוקים, ואילו הסחקה מכילה בעיקר פלפלים חריפים וכמות קטנה של פלפלים מתוקים. בנוסף לחומרי הבסיס שהם פלפלים מיובשים, שום ושמן, דרכי ההכנה של הממרח משתנות על פי אזורי המחיה והמדינות בהן הוא נפוץ. במרוקו נהוג להכין את האריסה מפלפלים מיובשים שהושרו במים ונטחנו עם קליפתם, שום, כמון ומלח. תהליך הטחינה מלווה בהזלפה קבועה של שמן צמחי. באזורים מסוימים במרוקו מתווספת גם פפריקה מעושנת לרשימת התבלינים. בלוב נהוג להוסיף על התבלינים הנ"ל גם זרעי כוסברה וקימל (כרוויה תרבותית). את חלק מכמות הפלפל המיובש מחליפים בפלפל טרי (לרוב הסוג המתוק). במרוקו נהוג לאכול את האריסה כתוספת לארוחה, כגון כממרח על לחם, או לשלבה במאכלים עצמם. סלט מבושל מפורסם מאוד המכיל אריסה נקרא חיז'ו (גזר במרוקאית), והוא סלט המורכב מגזרים מבושלים המעורבבים בשמן, לימון, שום (באזורים מסוימים גם תוספת כמון) וכמויות משתנות של אריסה מתוקה וסחקה חריפה - התלויה ברמת החריפות הרצויה למבשל. ישנה גם גרסה טרייה לסלט המכילה גזרים מגורדים טריים וכוסברה. מנה מפורסמת נוספת נקראת "מז'וז'ין" (בתרגום - נשואים), מנה המורכבת משני סרדינים אשר נוקו מעצמות וממולאים בתערובת של עשבי תיבול, שום טחון ואריסה, שהודבקו זה לזה בעזרת התערובת, ולאחר מכן נטבלו בקמח וביצה וטוגנו. בנוסף האריסה משודכת לתבשילי דגים ובשר רבים, וגם סלטים מבושלים. בתוניס האריסה היא מרכיב חשוב בתיבול בשרים, מרקים (בעיקר מרקי דגים - החשוב בהם הוא המרק האדום לקוסקוס). באינדונזיה ישנו ממרח בשם סמבל. מדובר בגרסה מאוד דומה לאריסה, אלא שהיא מכילה כמות נוזלים גדולה יותר והממרח דומה יותר לרוטב. בקוריאה ישנו ממרח הקרוי גוצ'וג'אנג (Gochujang). בדומה לאריסה הוא מרכיב בסיסי במרבית מאכלי קוריאה ומשמש לתיבול אורז, מרקים, קימצ'י (ירקות כבושים), רטבים לסלט (בדרך כלל משודך לרוטב סויה, ג'ינג'ר ושמן שומשום), ואף משמש כחומר מקשר במנה הנקראת ביבימבאפ (אורז מעורבב שבדרך כלל מכיל שאריות שונות מהמקרר, בצל ירוק, נבטים, ומתובל בגוצ'וג'אנג, רוטב סויה ושמן שומשום. בתימן קיים הסחוג - ממרח כמעט זהה במרכיביו ל"סחקה". שימושיו דומים מאוד לשימושי האריסה אם כי לא נפוץ לערבב בו גם פלפלים מתוקים, על כן הוא חריף משמעותית מהאריסה או הסחקה. ישנם שני סוגי סחוג - ירוק ואדום, הירוק מכיל פלפלים ירוקים מיובשים ועשבי תיבול רבים, האדום נטול עשבי התיבול ומכיל פלפלים אדומים חריפים. בספרד והפיליפינים יש רוטב בשם אדובו (Adobo) - שהוא מחית פלפלים, שום, מלח, חומץ במקום שמן ואורגנו. במקסיקו נהוג להכין אותו מצ'ילי גוואחיו מיובש (guajillo) בקולומביה ואקוודור יש ממרח בשם אחי (Ají) המורכב מעגבניות ירוקות (אחיטומטה) ופלפלים חריפים מיובשים, מעובד יחד עם שום, בצל, פטרוזיליה ומים. בסין יש ממרח פלפלים הקרוי דובנג'יאנג (Doubanjiang) - אותו מכינים מפולי סויה, פולים (פול), אורז, מלח ים ופלפלים מיובשים טחונים - התערובת כולה מרוסקת ומותססת ורק לאחר מכן נאכלת. בקרב יהדות לוב קיים ממרח דומה בשם פלפלצ'ומה, המורכב מפלפל חריף, פפריקה, שום, שמן ומלח. מדיה וקבצים בנושא אריסה בוויקישיתוף
הנואם

"הנואם" (באיטלקית: Arringatore; באנגלית: The Orator), הוא פסל ברונזה אטרוסקי, המתוארך למאה ה-1 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא כ-180 ס"מ והוא מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי בפירנצה, איטליה. דמותו של הפסל משקפת השפעה של הפיסול ושל האמנות היוונית. השפעה זו בולטת בנטייה לתיאור ריאליסטי ברור והקפדה גם על תיאור קפלי הבד. שלא כמו הפסלים היוונים, למרות השלווה שבפני הדמות, ידו של "הנואם" מושטת קדימה בברכה ויוצרת אפקט דרמאטי בעיני הצופה. תנוחה מסוג זה מציגה את ההשפעה של הפיסול האטרוסקי על הפיסול רומי המאוחר ממנו. הדבר בולט, לדוגמה, בהשוואת תנועת היד הדומה בפסל "אוגוסטוס מפרימה פורטה". מדיה וקבצים בנושא הנואם בוויקישיתוף L’Arringatore (The Orator) באתר Ancient Mediterranean & Europe (באנגלית)
אולטרמיקרוסקופ

אולטרמיקרוסקופ הוא מתקן להארת עצמים קטנים ביותר, כמו חלקיקי קולואיד, טיפות ערפל או חלקיקי עשן. החלקיקים מוחזקים כתרחיף בתמיסה או גז בתוך כלי, כאשר מאחוריהם רקע שחור. העצמים מוארים על ידי קרן אור מתכנסת, הנכנסת מצד אחד, ומתמקדת בשדה הראייה - תופעת "קונוס טינדל" המוכרת בניסויי פיזור אור. בסידור זה, עצמים קטנים מדי כדי ליצור תמונות במיקרוסקופ יוצרים תבנית טבעות עקיפה, והחלקיקים נראים כנקודות בהירות על הרקע הכהה. השיטה מאפשרת רק את גילוי החלקיקים, ולא מספקת מידע של ממש אודות המבנה שלהם. ניתן לגלות חלקיקים קטנים עד כדי 10 ננומטר בשיטה זו. אולטרמיקרוסקופים שימשו בניסוי הטיפה של מיליקן למדידת מטען האלקטרון, ולחקר תופעות כמו תנועה בראונית ובחינת עקבות יינון בתא ערפל. האולטרמיקרוסקופ הומצא על ידי הכימאי האוסטרו-הונגרי ריכרד אדולף ז'יגמונדי (יחד עם היינריך זיידנטופף) ב-1903, במטרה לבחון את פיזור האור מחלקיקים בקולואידים. מדיה וקבצים בנושא אולטרמיקרוסקופ בוויקישיתוף קולואידים והאולטרמיקרוסקופ, ספרו של ז'יגמונדי על המצאתו ושימושיה, בתרגום לאנגלית משנת 1914, להורדה חופשית. אולטרמיקרוסקופ של חברת Bausch & Lomb. אולטרמיקרוסקופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.