laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ורג' בלנשין

ז'ורז' בלנשין או ג'ורג' בלנצ'ין (באנגלית: George Balanchine,שמו במקור בגאורגית: გიორგი ბალანჩივაძე, גיאוֹרגי באלאנצ'יוואדזֶה, בצרפתית: ז'ורז' בלנשין‏, 22 בינואר 1904, האימפריה הרוסית - 30 באפריל 1983, ניו יורק) היה מנהל הבלט של בלט הניו יורק סיטי ומגדולי הכוריאוגרפים הנאוקלאסיים. בלנשין נולד בסנקט פטרבורג למשפחת אמנים גאורגית. הוא למד בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. אביו מליטון בלנצ'יוודזה (1862-1937) היה מלחין ומייסד בית האופרה של כותאיסי, שנקרא על שמו. אחיו, אנדריה בלנצ'יוודזה (1906-1992), היה מלחין גאורגי נודע. היה בין אחרוני הכוריאוגרפים שעבדו עבור סרגיי דיאגילב (אפולו מוליך המוזות, "הבן האובד",הזמיר (עיצוב תפאורה: אנרי מאטיס) ,"החתולה".) ביחד עם לינקולן קרסטיין הקים בית ספר לבלט אמריקאי ולהקה, בה כיכבה אשתו, מריה טולצ'יף, כפרימה בלרינה. באותה תקופה היה בלנשין אחראי לפיתוח הסגנון שנודע כ"בלט אמריקאי", אשר כלל טכניקות קצביות, אתלטיות, ומתואמות למוזיקה מודרנית, כדוגמת סווינג. כישוריה האקרובטיים של טולצ'יף היו מותאמים במיוחד לדרישות סגנון זה, והשניים עבדו במהלך שנים לשכללו. כשטולצ'יף רקדה בסגנון בתיאטרון בולשוי ובפריז, הוא התקבל בהתלהבות על ידי המבקרים והקהל. שיתוף הפעולה בין איגור סטרווינסקי ובלנשין אשר החל תחת ידיו של סרגיי דיאגילב נמשך עשרות שנים לאחר מותו והם יצרו יחדיו בארצות הברית עשרות בלטים. בלנשין יצר בלטים גם עבור להקת הבלט רוס דה מונטה קרלו, בלט האופרה של פריז, ותיאטרון הבלט האמריקאי. בלנשין יצר תפקידים עבור הבלרינות אלכסנדרה דנילובה, מריה טולצ'יף, מליסיה היידן, סוזן פרל, מריל אשלי ודרסי קיסטלר, אשר סוקרו בסרט Dancing for Mr. B' אשר יצא מספר שנים אחר מותו. בלנשין פיתח סגנון מדויק מאוד ומושלם מקצה הבוהן ועד קצה הזרת, הראש והצוואר, תבע מרקדניו ביצוע מושלם והתמסרות מושלמת. סגנונו התפתח לסגנון מופשט מאוד, הוא בחר בתלבושות שאינן מסתירות את מבנה גוף הרקדנים ומבליטות את רצינותם, אמינותם ויושרם, ונמנע משימוש באפקטים. ניו יורק סיטי בלט אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורג' בלנשין (באנגלית) מרב יודילוביץ', לניו יורק באהבה, באתר ynet, 22 ביוני 2004 אסנת לוי, בזכות הפוינט ג'ורג' בלנשין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ורג' בלנשין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג' בלנשין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ורג' בלנשין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ורג' בלנשין, באתר Discogs (באנגלית)
Tears in Heaven

Tears in Heaven (מילולית: דמעות בגן עדן) הוא שיר רוק רך שכתבו אריק קלפטון וויל ג'נינגס בשנת 1991. השיר "דמעות בגן עדן" נכתב בדם לבו של קלפטון, ומתאר את האבל על מות בנו קונור, שנהרג בתאונה ב-20 במרץ 1991. קונור, בנו בן הארבע של קלפטון, נפל אל מותו מחלון קומה 53, בבניין רב קומות בעיר ניו יורק, מתוך דירתה של חברה של אמו. קלפטון, שהגיע לדירה זמן קצר לאחר התאונה, היה הרוס ושבור בעקבות האירוע. השיר נכתב במשותף עם ויל ג'נינגס והיה חלק מהפסקול של הסרט "Rush". הפסקול זכה בפרס גראמי ב-1992. בשנת 1992, יצא לאור אלבומו של קלפטון Unplugged, שהיה הקלטה של הופעה חיה. באלבום זה מבצע קלפטון את השיר Tears in Heaven בדמעות ובכאב. אלבום זה הביא את קלפטון לזכייה בפרס גראמי בשנה השנייה ברציפות. השיר זכה מאז כתיבתו לביצועים רבים. מידע על היצירה "Tears in Heaven" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Tears in Heaven" באתר SecondHandSongs מילות השיר "דמעות בגן עדן", אריק קלפטון אלן לייט, הניו יורק טיימס , כשהגיטרה מנסרת את הלילה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2007 שרון מולדבי, הצער ניכר בכל צליל, חדשות, 3 באפריל 1992
Apoptygma Berzerk

Apoptygma Berzerk הוא הרכב מנורווגיה שהוקם על ידי גרוט וג'ון אריק מרטינסן בשנת 1989. ההרכב זכה להצלחה מסחרית יחסית עם שירי סינתפופ רקידים, מוקם בטופ 10 בגרמניה וסקנדינביה ואף זכה בפרסים. ההרכב, המכונה גם APB או Apop, הופיע באירופה, צפון אמריקה וישראל עם ההרכבים VNV Nation ,Beborn Beton ו-Icon of Coil. לשם Apoptygma Berzerk אין משמעות מיוחדת - סטפן גרוט, סולן ההרכב וחברה המקורי, סיפר שבחר רנדומלית את השם מהמילון. סטפן גרוט - מקים ההרכב, האחראי לצליל ה-APB. גייר בראטלנד - קלידים. פרדריק ברארוד - תופים. אנג'ל סטנג'ל - גיטרה. אנדרס אודן - גיטרה (הצטרף להרכב שוב ב-2004 לאחר שעזב אותו לכמה שנים). ג'ון אריק מרטינסן - היה חבר בהרכב בשנים 1989–1990, כותב שותף באלבום "Harmonizer". פר אקסל לונדגרין - היה חבר בהרכב בשנים 1991–1994, קלידן בהופעות חיות, כותב שותף לשירים Wrack'em To Pieces ו-Electronic Warfare ובנוסף היה אחראי ליחסי הציבור של הלהקה בשנים אלו. The 2nd Manifesto [EP] (1992) Soli Deo Gloria (1993) (1996) 7 Mourn [EP] (1997) The Apopcalyptic Manifesto (1998) Welcome to Earth (2000) Harmonizer (2002) (Remastered) 7 (2002) Soli Deo Gloria (Remastered) (2002) Singles Collection (2003) Unicorn [EP] (2004) You and Me Against the World (2005) Black EP (2006) Sonic Diary (2006) Rocket Science (2009) Exit Popularity Contest (2016) SDGXXV (2019) APBL98 (1999) APBL2000 (2001) Imagine There's No Lennon (APBL20009) Ashes to Ashes 12" (1991) Bitch (1993) Deep Red (1994) Non Stop Violence (1995) Paranoia (1998) Eclipse (1999) Kathy's Song (2000) Kathy's Song 12" I. (2000) Kathy's Song 12" II. (2000) Until the End of the World I. (2002) Until the End of the World II. (2002) UTEOTW Vinyl (2002) Suffer in Silence (2002) Suffer in Silence Trance Remixes (2002) Suffer in Silence 12" (2002) In This Together (2005) Shine On (2006) Love to Blame (2006) Cambodia (2006) Apollo (2009) Green Queen (2010) Major Tom (2013) APBL2000 (2001) The Harmonizer DVD (2004) Imagine There's No Lennon (APBL20009) DVD (2009) אתר האינטרנט הרשמי של Apoptygma Berzerk Apoptygma Berzerk, ברשת החברתית פייסבוק Apoptygma Berzerk, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Apoptygma Berzerk, ברשת החברתית אינסטגרם Apoptygma Berzerk, סרטונים בערוץ היוטיוב Apoptygma Berzerk, באתר ספוטיפיי Apoptygma Berzerk, באתר Last.fm (באנגלית) Apoptygma Berzerk, באתר AllMusic (באנגלית) Apoptygma Berzerk, באתר MusicBrainz (באנגלית) Apoptygma Berzerk, באתר דיזר Apoptygma Berzerk, באתר Discogs (באנגלית) Apoptygma Berzerk, באתר Songkick (באנגלית) Apoptygma Berzerk, באתר בנדקמפ מטרופוליס רקורדס
בייבי באש

בייבי באש (אנגלית: Baby Bash; בעבר בייבי ביש; נולד בשם רוני ריי בראיינט ב-18 באוקטובר 1975) הוא זמר ראפ אמריקאי. בייבי באש נולד בעיר ואלחו, קליפורניה, ארצות הברית וגדל עם הצד הלטיני של משפחתו. אמו המקסיקנית ואביו האנגלו-אמריקאי נאסרו כשהיה צעיר, מה שמנע ממנו להחזיק בקשר טוב איתם. באש גדל והתפתח אצל דודיו וסבתו, שם נחשף לסגנונות מוזיקה שונים. עבד עם מק דרה, ראפר שהיה פעיל משנת 1989 ועד מותו ב-2004. הקריירה המוזיקלית של בייבי באש קיבלה תאוצה כאשר עבר ליוסטון, טקסס, שם פגש את הראפר סאות' פארק מכסיקן. לאחר מכן החליט להישאר באזור ולהתמקם בו. בעקבות היותו זמר סולו מצליח, שותף גם כחבר בלהקות ראפ כגון פוטנה דיוס, לטינו ולווט ו-N2DEEP. אלבום הבכורה של באש נקרא Savage Dreams והשתחרר בשנת 2001 בצורה לא פומבית. אלבומו ושיריו תפסו את תשומת לבם של חברת ההקלטות הבינלאומית Universal Records, אשר החתימה אותו בסוף 2001. בשנת 2003, בייבי באש הוציא לאור את אלבומו הראשון הרשמי The Smokin' Nephew ואת Super Saucy ב-2005. לאחרונה שותף בסינגל הראשון לצדה של פאולה דיאנדס "Doin' Too Much" מאלבום הבכורה שלה פאולה דיאנדס. באוקטובר 2007 יצא אלבומו "Cyclone" שנקרא תחילה "Ronnie Ray All Day". בתור בייבי ביש: 2001: Savage Dreams 2002: On Tha Cool 2003: The Ultimate Cartel בתור בייבי באש: 2003: The Smokin' Nephew 2006: Super Saucy מדיה וקבצים בנושא בייבי באש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בייבי באש בייבי באש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בייבי באש, באתר AllMusic (באנגלית) בייבי באש, באתר MusicBrainz (באנגלית) בייבי באש, באתר דיזר בייבי באש, באתר Discogs (באנגלית) בייבי באש, באתר Songkick (באנגלית) בייבי באש, באתר Genius בייבי באש, באתר בילבורד (באנגלית)
בולסלאב השלישי, עקום הפה

בולסלאב השלישי עקום הפה (פולנית: Bolesław III Krzywousty;‏ 1086–1138), דוכס פולין משנת 1102 עד מותו. בולסלאב נולד ב-20 באוגוסט 1086, והיה בנו של ולדיסלאב הראשון הרמן. בקרב בקלו בשנת 1109 הביס בולסלאב את כוחות פומרניה, והשתלט עליה בשנים 1119-1123 ובכך השיב את המוצא לים עבור פולין. כמו כן הביס את היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1109 בקרב הונדספלד. בין השנים 1132–1135 ניהל מערכה נגד הונגריה אך ללא תוצאות משמעותיות. מאשתו הראשונה, זביסלאבה מקייב, בתו של סוויאטופולק השני, נסיך קייב, נולד ב-1105 בנו ולדיסלאב ("הגולה"), לימים מלך פולין. מאשתו השנייה, סלומה פון ברג-שלקלינגן, נולדו לו 6 בנים ו8 בנות, מהם נותר תיעוד של ממש רק על 4 בנים ו5 בנות. לימים חתרו ילדיו מאשתו השנייה תחת שלטונו של בנו מאשתו הראשונה ואילצו אותו לבלות את שארית ימיו בהמבורג. לפני מותו ב-1138, ציווה בולסלאב את הממלכה לארבעה מבניו כאשר בכל זמן נתון, כך על פי הצוואה, יהיה הבכור מבין הבנים החיים באותו רגע בעל הכוח העליון מבין הנותרים וכן ישלוט על חבל ארץ "בלתי ניתן לחלוקה", רצועת אדמה הנמתחת מצפון לדרום במרכז פולין, שקרקוב היא המרכזית שבעריה. הצוואה גם מעניקה לבכור שבין הבנים את השליטה על פומרניה, שהייתה בחלקה בחסות האימפריה הרומית הקדושה. רצונו של בולסלאב הופר זמן קצר אחרי מותו ובכך החלה תקופת ההתפוררות הפיאודלית של פולין שנמשכה 200 שנה תוך החלשת השלטון המרכזי. מדיה וקבצים בנושא בולסלאב השלישי, עקום הפה בוויקישיתוף בולסלאב השלישי, עקום הפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית אוסבורן

בית אוסבורן (באנגלית: Osborne House) שימש בעבר כבית מגורים מלכותי של בית המלוכה הבריטי. המבנה ממוקם באי וייט שנמצא סמוך לאנגליה. בית אוסבורן נבנה בין השנים 1845 עד 1851 עבור המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט. מתכנן המבנה היה האדריכל הלונדוני תומאס קיוביט אולם הנסיך אלברט תכנן חלק מהמבנה בעצמו. מבנה חווה שהיה באתר קודם לכן נהרס לצורך בניית בית אוסבורן. המבנה נבנה בסגנון הרנסאנס האיטלקי. המבנה כולל שני מגדלי פעמונים ("קמפניליה") האופייניים למבני כנסייה שנבנו בסגנון זה. המבנה כולל מספר אגפים: אגף רבוע, שכונה "הפביליון" (The Pavilion - הביתן) הכיל את חדרי המגורים של משפחת המלוכה; אגף מרכזי שהכיל את חדרי קבלת הקהל וחדרי הסעודות - אגף זה נוסף בשלב השני של הבנייה, ו"אגף דורבר" (Durbar Wing) - שנבנה בין השנים 1890–1891. אגף דורבר נבנה בסגנון הודי על ידי בעלי מלאכה שהובאו מהודו במיוחד למטרה זו. אגף זה כולל את אולם הנשפים. קומתו השנייה של אגף דורבר כולל את מגוריה של הנסיכה ביאטריס. הבית היה בית המגורים האהוב על המלכה ויקטוריה אשר נהגה לנפוש באתר בחודשי הקיץ עם משפחתה וילדיה. המלכה הורתה על בניית בקתה שווייצרית בגני הארמון בגודל מיניאטורי עבור ילדיה אשר נהגו לשחק במבנה הקטן. לאחר מותו של אלברט בשנת 1861 המשיכה ויקטוריה לנפוש במבנה, נהגה להתגורר בו בחג המולד מדי שנה, ואף נפטרה במבנה בשנת 1901. לאחר מותה הוריש בנה, המלך אדוארד, את המבנה לאומה הבריטית (למעט חדריה של ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת). המבנה היה מבנה אהוב אף על הקייזר הגרמני וילהלם השני (נכדה של המלכה ויקטוריה) ואף על אדולף היטלר אשר שאף להפוך את המבנה לביתו לאחר כיבוש בריטניה והורה שלא להפציץ את המבנה. בשנת 1903 הפך חלק מהמבנה למכללת אימונים של הצי המלכותי. המכללה נקראה "המכללה הימית המלכותית, אוסבורן" (Royal Naval College, Osborne). המכללה נסגרה בשנת 1921. במכללה למדו נכדיה של המלכה ויקטוריה, לימים המלכים אדוארד השמיני וג'ורג' השישי. לאחר סגירת המכללה הפך המבנה למוזיאון. חדרי משפחת המלוכה נפתחו לקהל הרחב בשנת 1954, וחדרי הילדים נפתחו לציבור בשנת 1989. כיום המבנה מנוהל על ידי קרן אינגליש הריטג'. מדיה וקבצים בנושא בית אוסבורן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית אוסבורן מידע על גן הארמון
מרואן הראשון

מרואן בן אל-חכם (בערבית: مروان بن الحكم, מוכר גם בשם מרואן הראשון; 28 במרץ 623 - 7 במאי 685) היה הח'ליף הרביעי לבית אומיה, עלה לשלטון לאחר מותו של מועאויה השני. אף על פי שמרואן כיהן רק מספר חודשים בין 684 ועד מותו ב-685, תקופת שלטונו היא בעלת משמעות רבה כיוון שעלייתו של מרואן מבשרת את ראשיתו של המאבק ההרסני בין שבטי קייס וימן, מאבק שעתיד להיות סיבת מפתח לחיסול שלטון בית אומיה פחות משישים שנה מאוחר יותר. בנוסף מסמלת עלייתו לגדולה של מרואן את עליית ענף בני חכם במשפחת אומיה והחלפת בני אבו סופיאן (גם סופיאן וגם חכים הם נכדים לאומית, אשר על שמו קרוי בית אומיה). בניגוד לח'ליף הקודם מועאויה השני, מרואן היה מדינאי מנוסה מאוד בתחום המדיני, עוד בתקופת שלטונו של הח'ליף עות'מאן היה מרואן יד ימינו ומושל העיר אל-מדינה. מרואן הודח על ידי הח'ליף הבא עלי בן אבי טאלב ומונה מחדש למושל מדינה על ידי קרוב משפחתו, הח'ליף מועאויה הראשון. מרד בהנהגתו של עבדאללה אבן א-זובייר שפרץ בערים הקדושות מכה ומדינה אילץ את מרואן לברוח לבני משפחתו המרוחקים - הח'ליפים לבית אומיה היושבים בדמשק. מרואן עזב את מדינה בעקבות מרד עבדאללה אבן א-זובייר ועבר לדמשק, בירת המדינה האומיית כאשר הוא אדם בא בימים. כאשר הגיע מרואן לדמשק מצא שם את שלטון בני אומיה שרוי באנדרלמוסיה, הח'ליף מועואיה השני, מנהיג חלש וצעיר נפטר ללא יורש, אחיו של מועויה השני, בניו של הח'ליף יזיד הראשון היו צעירים מדי מכדי ליטול את השלטון לידיהם וכל אותה העת מרד אבן אל זובייר התפשט ברחבי חג'אז ואף גלש לעיראק ומצרים ואיים על דמשק. אבן בחדל, ראש שבט כלב ועבדאללה אבן זיאד (מושל עיראק לשעבר שהיה אחראי שנים אחדות קודם לכן להריגתו של חוסיין אבן עלי בכרבלא) שאפו להותיר את בני אומיה בשלטון. בכינוס מועצת השורא (אנ') של ראשי השבטים הסורים שנערך בג'אביה הוחלט למנות את מרואן לח'ליף, תמכו במינוי נציגי השבטים הימנים בעוד השבטים הקיס החרימו את המועצה. מושל דמשק, אל-צחאכ אבן קיס אל-פהרי שהיה ממנהיגי שבטי הקיס, התנגד למינוי מרואן והכיר בח'ליפותו של המורד אבן אל זובייר. ביולי 684 התעמתו שני המחנות, למרות נחיתותם המספרית ניצחו כוחות הימנים את כוחות הקיס והרגו את מנהיגם אל-צחאכ. בעקבות הקרב מרואן הפך לח'ליף ופליטי הכוחות קיסיים נערכו מחדש בקרקיסיא שעל גדות הפרת בהנהגתו של זופר אבן חארת' משבט כילב. עם עלייתו לשלטון מינה מרואן את בנו מוחמד למפקד הצבא בחזית הפרת שם מצאו שבטי הקיס מקלט. עבדאללה אבן זאיד מונה למפקד הצבא בחזית דרום עיראק ומרואן עצמו בלווית בנו עבד אל-עזיז ואבו בחדל יצאו לכבוש מחדש את מצרים משלטון נציגיו של אבן זובייר. למרות שמרואן לא הצליח לדכא את מרד אבן אל זובייר השושלת האומיית שבה לאיתנה. מרואן שקד על הכשרת בניו לתפקידים פיקודיים כדי שלא ייווצר מצב של ואקום שלטוני בעקבות שליט חסר יכולת כמו מועואיה השני. מראשית ימיו כח'ליף מינה מרואן את בנו הבכור עבד אל-מלכ ליורש, בזכות הבהירות בירושה לא הייתה לעבד אל-מליכ בעיה לעלות לשלטון עם מות אביו בשיבה טובה באפריל 685. אחד מצאצאיו, עדי אבן מסאפר היה דרוויש סופי ומייסד הדת היזידית. מסגד על שם מרואן נחנך בשנת 1996 באורוות שלמה. מרואן הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לאוניד מאסין

לאוניד מאסין (בצרפתית: Léonide Massine, ברוסית לאוניד פיודורוביץ' מיאסין - ,Леонид Фёдорович Мясин, ‏9 באוגוסט 1896, מוסקבה - 15 במרץ 1979, בורקן, ווסטפליה) היה רקדן וכוריאוגרף רוסי שפעל בארצות הברית ובעיקר בצרפת. מאסין נולד כלאוניד מיאסין במשפחה של מוזיקאים. אביו, פיודור אפאנסייביץ' מיאסין ניגן בקרן יער בתזמורת התיאטרון מאלי, ואמו, יבגניה ניקולאייבנה, הייתה שרה במקהלת התיאטרון בולשוי. כילד, גילה לאוניד כישרונות אמנותיים רב-גוניים והתקבל כבר בגיל 8 (בשנת 1903) במחלקת הבלט של בית הספר לתיאטרון במוסקבה. היה בהתחלה תלמידה של נ. דומשובה ובתקופת סיום הלימודים תלמידו של א. גורסקי. בעת לימודיו הופיע הרבה על במת הבולשוי, לרבות בתפקידו הראשון כצ'רנומור באופרה "רוסלאן ולודמילה" מאת גלינקה. השתתף באותו זמן גם כשחקן בהצגות של התיאטרון מאלי, למד ציור בבית הספר של א. בוליפאקוב ואף נגינה בכינור. בשנת 1912 בתום הלימודים הצטרף ללהקת הבלט של הבולשוי, אך עדיין התלבט באשר לבחירת המקצוע. התקבל גם כשחקן מתלמד מדרגה בתיאטרון מאלי. זכה בהצלחה רבה בתפקידים של תיכוניסטים במחזות על יד שחקנים מפורסמים כמו יוז'ין, לשקובסקאיה, רושצ'ינה - איבארובה. פרשת דרכים בקריירה שלו הייתה פגישתו עם מפיק הבלט סרגיי דיאגילב בסוף שנת 1913, כשהמפיק הגדול ראה אותו רוקד באגם הברבורים. בדיוק באותו זמן דיאגילב חיפש סולן ראשי חדש במקום ואצלב ניז'ינסקי שאיתו הסתכסך. עזב את רוסיה בינואר 1914 והצטרף לבלט רוס של דיאגילב. כאן השתלם אצל אנריקו צ'יקטי ורקד בתפקיד הבכורה שלו - שומר הלילה בפטרושקה מאת סטרווינסקי לפי כוריאוגרפיה של פוקין. לאחר מכן הופיע בתפקיד הראשי בבכורת בבלט של ריכרד שטראוס, לפי הכוריאוגרפיה של אותו פוקין, "אגדת יוסף" וקטף הצלחה רבה. ב-1948 הופיע בסרט נעליים אדומות לצידה של מוירה שירר. יצר את הבלטים: "חנות הפנטסיות", "הכובע משולש הפינות" (את התלבושות והתפאורה יצר פיקאסו, את המוזיקה יצר מנואל דה פאיה), "המצעד" (עם תפאורה קוביסטית ותלבושות מאת פיקאסו, מוזיקה מאת אריק סאטי ועיצוב ספרותי של ז'אן קוקטו), "פולצ'ינלה" (עיצוב תלבושות ותפאורה של פיקאסו). לאחר מותו של דיאגילב היה מעורב בלהקת הבלטים הרוסיים של מונטה קארלו. ב. שלוחאייב - האנציקלופדיה של הדיאספורה הרוסית - 1997 מדיה וקבצים בנושא לאוניד מאסין בוויקישיתוף לאוניד מאסין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאוניד מאסין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאוניד מאסין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאוניד מאסין, באתר AllMovie (באנגלית) לאוניד מאסין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאוניד מאסין, באתר Discogs (באנגלית)
מפלגה לאומית ערבית

מפלגה לאומית ערבית (בערבית: الحزب القومي العربي) הייתה סיעה ערבית-ישראלית בכנסת ה-15. את הסיעה הקימו הח"כים מוחמד כנעאן ותאופיק ח'טיב לקראת סוף כהונת הכנסת ה-15, לאחר שפרשו מסיעת רע"מ (רשימה ערבית מאוחדת). בבחירות 2003 המפלגה עדיין הייתה חלק מרע"מ ונציגה חבר הכנסת מוחמד כנעאן שובץ במקום ה-4 ברשימת רע"מ לכנסת ה-16, אך רשימת רע"מ זכתה אך ורק ב-2 מנדטים בכנסת ה-16. חבר הכנסת תאופיק ח'טיב עבר למרצ לאחר מגעים איתם ועם מפלגת עם אחד. ח"כ לשעבר מוחמד כנעאן רצה לרוץ במשותף עם חד"ש לכנסת ה-17, אך זו החליטה לדחותו ולכן הוא התמודדו ברשימה עצמאית - המפלגה הלאומית הערבית, תחת האותיות קפ. ימים אחדים לפני הבחירות החליטה המפלגה להסיר את מועמדותה ולתמוך בבל"ד. עם זאת, הפתק של המפלגה הופיע בקלפיות, ואף נרשמו לזכותה 738 קולות. המפלגה התמודדה בפוריידיס תחת השם "המפלגה הלאומית הערבית" בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 וגם בשנת 2008, שם היא זכתה למנדט אחד. לקראת הבחירות לכנסת העשרים התאחדה המפלגה עם מד"ע לריצה משותפת ברשימה הערבית, כשראשה מוחמד כנעאן מוצב במקום השני ברשימה. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגה לאומית ערבית (הקישור אינו פעיל, 13 באוגוסט 2022) סיעת מפלגה לאומית ערבית בכנסת החמש־עשרה, באתר הכנסת
לניניזם

לניניזם (נקרא גם מרקסיזם לניניסטי או מרקסיזם-לניניזם) היא אידאולוגיה שנוצרה מפיתוח האידאולוגיה המרקסיסטית על ידי ולדימיר איליץ' לנין, מנהיגה הראשון של ברית המועצות. אידאולוגיה זו דוגלת בשוויון כלכלי, חיסול המעמדות וביטול הבעלות הפרטית על אמצעי הייצור. באידאולוגיה הלניניסטית מפותחים ומודגשים שני עקרונות מרכזיים: הדיקטטורה של הפרולטריון כאמצעי לבניית המהלך ההיסטורי המוביל לקומוניזם, והדגש על האפשרות של מעטים לעשות מהפכה שאחריה יוקמו גופים גדולים יותר כמו וועד מרכזי שינהיג את המפלגה. לנין האמין כי על מנת לחולל מהפכה יש ליצור מפלגה של מהפכנים מקצועיים, שייבחרו להיות פעילים במסגרת מפלגה קומוניסטית. בניגוד מסוים לגישה שהוצגה בתאוריה המרקסיסטית, לנין טען שהקפיטליזם ייפול בחוליה החלשה שלו, אותה ראה ברוסיה הקיסרית, ויישם את עקרונות הסוציאליזם במדינה בה התקיים שלטון מלוכני ורובו של העם עסק בחקלאות ולא כפועלים. לנין פעל לפיתוח התודעה המעמדית של החקלאים והפרולטרים ולגרום למהפכה סוציאליסטית. לכן, לנין דגל בהקמתה של מפלגה מרקסיסטית שתשמש חיל חלוץ שיוביל למהפכה של העם ולמענו. כמו כן, לנין האמין בעקרון הצנטרליזם הדמוקרטי, אשר גורס בדמוקרטיה בתוך המפלגה הבולשיביקית, הזכות להתבטא ולהתווכח בחופשיות בתוך המפלגה, אך אחדות בפעולות מחוץ. לאחר עלייתה לשלטון של מפלגה מרקסיסטית שתוביל מהפכה עבור ההמון, יגיע שלב בו תעורר המפלגה את העם לרעיונות המרקסיסטיים עד שלבסוף תוותר המפלגה על מעמדה על מנת להגשים את הקומוניזם, וזה דבר, שע"פ הלניניזם הצריך מהפכנים מקצוענים, שמומחים בביצוע ויישום מהפכות ורעיונות מהפכניים. הלניניזם הוביל את הפלג הבולשביקי במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברוסיה בראשותו של לנין. שמה של האידאולוגיה הלניניסטית לא נודעה בשם זה בתקופת שלטונו של לנין. האידאולוגיה נקראה בשם זה (ואף יותר בשם "מרקסיזם-לניניזם") על ידי תלמידיו של לנין. לאחר עלייתו של סטלין נקראה האידאולוגיה (בתוספת הגיגיו של סטלין) בשם "מרקסיזם-לניניזם-סטליניזם". אתר האינטרנט הרשמי של לניניזם (ברוסית) לניניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרז' ליפר

סרז' ליפר נולד באוקראינה בשם סרגיי ליפר, אך נודע בעיקר בשמו הצרפתי "סרז' ליפר" (Serge Lifar;‏ 2 באפריל 1905, אוקראינה - 15 בדצמבר 1986, לוזאן) היה רקדן, מנהל בלט וכוריאוגרף צרפתי ממוצא רוסי ואוקראיני. ליפר נולד בקייב במשפחה בעלת שורשים קוזקים. ולמד בלט בבית הספר המקומי. בשנת 1923 עזב את ברית המועצות בעקבות מורתו ברוניסלבה ניז'ינסקה ועבר לצרפת. היה סולן וכוריאוגרף בלהקת הבלט רוס של סרגיי דיאגילב. רקד בתפקיד הראשי בבלט "הבן האובד" של ז'ורז' בלנשין. היה רקדן ראשי ומנהל חזרות באופרה של פריז במשך כ-30 שנים. יצר את יצירות הבלט "רומיאו ויוליה", "הכושי מוונציה", וגרסה מאוחרת משלו ל"דפניס וכלואה" (עיצוב תפאורה: מארק שאגאל). במהלך הכיבוש הנאצי של צרפת שיתף פעולה עם הנאצים. לאחר המלחמה נשפט ובעקבות כך פוטר מהאופרה של פריז . אתר האינטרנט הרשמי של סרז' ליפר סרז' ליפר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סרז' ליפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Franko, "Serge Lifar and the Question of Collaboration with the German Authorities under the Occupation of Paris (1940-1949)," in Dance Research 35/2 (Winter 2017): 218-257 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוכלי תפוחי האדמה

אוכלי תפוחי האדמה (בהולנדית: De Aardappeleters, בעברית היא ידועה גם כ"אוכלי הבולבוסים") הוא ציור של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. ואן גוך צייר את הציור באפריל 1885 בנינן (Nuenen) שבהולנד. הציור שמור כיום במוזיאון ואן גוך באמסטרדם. כשצייר ואן גוך את הציור, הוא ניסה ליצור יצירה מרשימה. במרץ ובתחילת אפריל 1885 הוא יצר גרסאות ראשוניות לציור והתכתב עם אחיו, שלא התרשם מעבודותיו באותו זמן או מסקיצות הציור שווינסנט שלח לו. הוא עבד על הציור מ-13 באפריל עד תחילת מאי, אז היה רוב הציור מוכן, למעט שינויים קטנים שעשה בו באותה שנה. ואן גוך אמר שהוא רצה לתאר איכרים כפי שהיו באמת: רציתי להעביר שהאנשים שאוכלים תפוחי אדמה תחת אור מנורת הנפט, השתמשו באותן ידיים שאיתן נטלו את האוכל לצלחת ואכלו, גם כשעבדו את האדמה ואספו את תפוחי האדמה – כך שהם הרוויחו את המזון ביושר. — וינסנט ואן גוך לדבריו, הוא בחר בכוונה בדמויות גסות ושאינן יפות מראה, תוך מחשבה כי בחירתן תהיה טבעית לעבודתו זו בגלל חזותן הלא-מפונקת. המנורה היא מקור האור היחיד בתמונה, ומייצרת קומפוזיציה פירמידלית. ביצירה זו, כברוב יצירותיו של ואן גוך מאותה תקופה, משתקפת השפעתו החזקה של ז'אן-פרנסואה מילה, אך גם התחושה הדתית העמוקה שפיעמה בוואן גוך. הקומפוזיציה הקלאוסטרופובית של היצירה משקפת גם את תחושת היעדר התקווה שקיננה במושאי הציור ובתוכו של ואן גוך. אוכלי תפוחי האדמה, אפריל 1885 צבעי שמן על בד גובה 33.5 ס"מ, רוחב 44.4 ס"מ מוזיאון ון גוך, אמסטרדם אוכלי תפוחי האדמה, 16 באפריל 1885 הדפס אבן גובה 26.7 ס"מ, רוחב 32 ס"מ רייקסמוזיאום, אמסטרדם מדיה וקבצים בנושא אוכלי תפוחי האדמה בוויקישיתוף אודות הציור על סרטו של בלה טאר, "הסוס מטורינו", המצטט את הציור
תוכנית

תוכנית היא אוסף מסודר של פרטים המשמשים להגשמתה של מטרה מסוימת. להלן רשימה של סוגים נפוצים של תוכניות. האם התכוונתם ל... תוכנית פעולה תוכנית חומש תוכנית טלוויזיה תוכנית מדינית תוכנית מחשב תוכנית עסקית תוכנית רדיו תוכניות בתחום התכנון והבנייה: תוכנית (אדריכלות) תוכנית בניין עיר תוכנית דרך תוכנית הגשה תוכנית לשימור אתרים תוכנית מפורטת תוכנית מתאר ארצית תוכנית מתאר מקומית
When Your Heart Stops Beating

When Your Heart Stops Beating הוא אלבום הבכורה של להקת +44, אשר יצא ב-14 בנובמבר 2006. האלבום יצא בצבע כחול, אך בנוסף יש לו שני צבעים אלטרנטיביים: ורוד וירוק. האלבום מכר 7,753 עותקים בבריטניה, ו-73,000 עותקים ברחבי העולם, בשבוע הראשון ליציאתו. ב-19 באוקטובר 2006, האלבום הגיע למקום ה-22 במצעד האלבומים "ARIA". בארצות הברית, האלבום הגיע למקום ה-10 במצעד בילבורד 200 עם 60,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. "Lycanthrope" הוא השיר השני שהלהקה הוציאה לאור. הוא היה ניתן להורדה מהאתר הרשמי שלהם ב-1 בספטמבר 2006. ב-28 באוקטובר 2006 האלבום המלא הודלף לאינטרנט. ב-31 באוקטובר 2006 הגרסה האקוסטית של השיר "Baby, Come On" יצאה לאור בiTunes. ב-31 באוקטובר 2006 הגרסה האקוסטית של השיר "155" יצאה לאור בYahoo!Music הביקורות לאלבום היו מעורבות. מוזיקאי רוק ופאנק אהבו את האלבום ונתנו לו ציון גבוה, אך המגזינים "AP" והרולינג סטון התרשמו ממנו פחות ונתנו לו ציון נמוך. מארק הופוס – גיטרת בס, קולות ראשיים קריג פאירבאוג – גיטרה, קולות רקע שיין גאלאגר - גיטרה טראוויס בארקר – תופים קרול הלר – קולות וגיטרה מידע על האלבום When Your Heart Stops Beating באתר MusicBrainz האלבום When Your Heart Stops Beating באתר Discogs