laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קומסקו

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] קומסקו בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, שעוסקת בשיווק ושירות לציוד מכני הנדסי (צמ"ה). החברה היא היבואנית של ציוד JCB, מנופים מתוצרת פוטיין, וציוד גריסה וניפוי של טסאאב. בנוסף לשיווק הציוד מספקת קומסקו מעטפת שירותים תומכת הכוללת שירות, אחזקה, תיקונים, בקרה ממוחשבת מרחוק ועוד. החברה הוקמה בשנת 1963 ונוהלה על ידי המהנדס מקס בורן, עד אז מנהל בכיר בסולל בונה, כנציגות בישראל של חברת בלקווד-הודג' הבריטית. הציוד הראשון אותו הביאה לישראל היה של חברת טרקס(אנ') (Terex, אז מותג של ג'נרל מוטורס) - רכינות עפר, מעמיסים אופניים, סקרייפרים, דחפורים ומנופים הידראוליים. החברה הייתה הראשונה להפעיל בישראל מודל עסקי של השכרת ציוד מכני הנדסי ועגורנים. בשנת 1966 החלה החברה לייצג בישראל גם את JCB. ב-1967 עברה החברה למשכנה בקריית אריה. בעקבות חששה של חברת בלקווד-הודג' האנגלית מהחרם הערבי, החליפה החברה בשנת 1975 את שמה לקומסקו בע"מ (ר"ת של COnstruction MAchinary Systems COmp). בשנת 1982 עזב מקס בורן את החברה, ומכר את מניותיו בה בחזרה לבלקווד-הודג'. בשנת 1993 רכש חיים דנון שעבד בחברה בתחום המכירות מאז 1970 את כל מניות החברה והפך לבעלים ומנכ"ל. ב-2003 פתחה החברה מרכז לוגיסטי לציוד מכני והנדסי בצור יגאל. בין השנים 2011–2014 רכשה קומסקו, בשלבים, 49% ממניות סמיקום לקסיס. ב-2018 רכשה 50% ממניות יוניברסל מוטורס ישראל, יבואנית ג'נרל מוטורס ואיסוזו והבעלים של אוויס ישראל. באותה שנה הקימה בשיתוף עם חברת דלק מוטורס את חברת DMC המייבאת משאיות פורד קרגו. מייבאת ומשווקת ציוד מכני הנדסי מתוצרת חברת JCB הבריטית. בין כלי הצמ"ה שהיא משווקת נכללים מחפרונים, מלגזות ומלגזות טלסקופיות, יעים אופנִיים, מחפרים, מיני-באגרים, מיני-מעמיסים וכלים הנדסיים נוספים בעלי הנעת בנזין, דיזל וחשמל. מייבאת ומשווקת מגוון של עגורני צריח ועגורנים מתקפלים מתוצרת פוטיין הצרפתית. מייבאת ומשווקת מגרסות ונפות מתוצרת טסאאב הבריטית. מספקת שירותי תחזוקה ותיקון לציוד שהחברה משווקת. מחזיקה בחברות סמיקום לקסיס, UMI, DMC. נכון לשנת 2021 מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי איש העסקים הישראלי חיים דנון. אתר האינטרנט הרשמי של קומסקו (בעברית) "בלקווד-הודג'" הקימה חברה ומאגרי ציוד בארץ, על המשמר, 27 ביולי 1964 סא"ל חיים דנון ממקימי החטיבה בשנת 70, מג"ד במלחמת יום הכיפורים, סמח"ט ויו"ר העמותה, באתר 679.localtimeline.com תומר הדר, מוכר הטרקטורים שהפך לטייקון רכב: המסלול של חיים דנון, באתר כלכליסט, 20 בספטמבר 2018 יניב רחימי, באתי, טעמתי, רכשתי, באתר כלכליסט, 20 בספטמבר 2018 משאיות פורד קרגו בישראל dmctrucks.co.il
ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים

ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים (באנגלית: World Union of Jewish Students, או בראשי-תיבות: WUJS) הוא ארגון הגג הבינלאומי של קבוצות סטודנטים יהודים עצמאיים ב-43 מדינות. ארגוני סטודנטים יהודים החלו לקום במדינות שונות בסוף המאה ה-19. בפולין פעלו מספר ארגוני סטודנטים בהתאם לחלוקת המדינה בין האימפריה הרוסית (בוורשה) והאימפריה האוסטרו-הונגרית (בקרקוב). סטודנטים יהודים הקימו גם ארגון בגרמניה. סטודנטים יהודים-רוסים שחלק גדול מהם למד מחוץ לגבולות המדינה הקימו ארגון "החבר" שפעל באירופה המערבית לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. ההתאחדות נוסדה בשנת 1924 על ידי הרש לאוטרפכט עם אלברט איינשטיין, שכיהן כנשיאה הראשון. מבין יושבי-ראש אחרים נכללו גם מוריס פרלזוויג, יוסף אברמוביץ' ודוד מקובסקי. בעוד שאלברט איינשטיין כיהן כנשיא ה-WUJS, בין סגני-הנשיא נכללו חיים ויצמן, חיים נחמן ביאליק וזיגמונד פרויד. את איינשטיין החליף ארנסט דוד ברגמן, שהוחלף על ידי דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל. החזון של ארגון ה-WUJS הוא שכל הסטודנטים היהודים בעולם צריכים להיות מחוברים, מיוצגים ומועצמים על-מנת ליצור איגודים לאומיים ואזוריים חזקים ודינאמיים. מטרתו היא "לטפח את אחדותם של סטודנטים יהודים ברחבי העולם ולחתור להבטיח את השתתפותם בהגשמת שאיפותיו של העם היהודי, ברציפותו ובפיתוח מורשתו הדתית, הרוחנית, התרבותית והחברתית." התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל אתר האינטרנט הרשמי של ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים
מפרצון ובר

מפרצון ובר (באנגלית: Weber Inlet) הוא מפרצון רחב מלא קרח, בדרום מערב האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. המפרצון חודר לתוך החוף הדרומי של חצי האי בטהובן, מדרום מערב לכיפת בנט. המפרצון מהווה את הזרוע הצפון-מערבי של מדף הקרח באך. המפרצון מופתה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948. שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני קרל מריה פון ובר; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות. מפרצון ובר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפרצון ובר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי על מתן שמות אתרים באזור
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013

הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013 נערכו ב-27 באפריל 2013. בבחירות הקודמות שהתקיימו בשנת 2009, ניצחה מפלגת הברית הסוציאל-דמוקרטית. זאת הייתה הפעם הראשונה שמפלגת העצמאות לא הייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. הברית הסוציאל-דמוקרטית הצליחה להקים קואליציה יחד עם התנועה השמאלית-ירוקה. לכל אחד מששת המחוזות מוקצים תשעה מושבים שנבחרים על ידי הצבעת אישור. תשעה מושבים נוספים מחולקים בין המחוזות (בין 1 ל-2) בהתאם לגודל האוכלוסייה, על מנת לשמור על יחסיות ההצבעה ברמה הלאומית. ב-2013 המחוזות חולקו כך: 9 באפריל 2013 היה המועד האחרון להגשת בקשה לוועדת הבחירות להתמודדות בבחירות. מפלגות חדשות שרצו להתמודד היה עליהן להביא 300 חתימות של תומכים מכל מחוז בו רצו להתמודד. ב-16 באפריל הכריזה וועדת הבחירות על 15 רשימות שהתמודדותן אושרה, מתוכן 11 מפלגות הכריזו על התמודדות בכל המחוזות, שתיים בשני מחוזות, ועוד שתי מפלגות במחוז אחד בלבד. המפלגה הפרוגרסיבית בראשות זיגמוד דייוויד. מפלגת העצמאות בראשות ביארני בנדיקטסון. הברית הסוציאל-דמוקרטית בראשות ארני פל ארונסון. עתיד מזהיר בראשות פונדם סטינגרימסון. התנועה השמאלית-ירוקה בראשות קתרין יקובסדוטיר. מפלגת הפיראטים. שחר. המפלגה הדמוקרטית (התפצלה משחר). התנועה הימנית-ירוקה. מפלגת משקי הבית. קשת חזית העם האיסלנדית, התמודדו בשני מחוזות- ריוואק צפון וריקוואק דרום. המפלגה ההומניסטית, התמודדו בשני מחוזות- ריוואק צפון וריקוואק דרום. מפלגת הכפר, התמודדה רק במחוז צפון מערב. נע קדימה-סטורלה ג'קסון, התמודדה רק בריקוואק דרום. , BBC, ‏28 באפריל 2013 חלוקת המחוזות בבחירות 2013, באתר נציבות הבחירות הארצית האיסלנדית הרשימות שיתמודדו בבחירות לפרלמנט ב-27 באפריל 2013, באתר ועדת הבחירות האיסלנדית, ‏16 אפריל 2013
בגידה (סדרת טלוויזיה)

בגידה (באנגלית: Traitors) היא דרמה טלוויזיונית בריטית, שנוצרה על ידי בת שבע דוראן ושודרה בערוץ 4 ובנטפליקס בשנת 2019. בשנת 1945 בלונדון שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, צעירה בריטית מגויסת על ידי המשרד האמריקני לשירותים אסטרטגיים לזיהוי מרגל סובייטי במשרד הקבינט ובתוככי ממשלת הוד מלכותה. אמה אפלטון בתפקיד פיף סימונדס, עובדת מדינה צעירה מהמעמד הגבוה במשרד הממשלה שגויסה כסוכנת על ידי המשרד לשירותים אסטרטגיים לוק טרדוויי בתפקיד יו פנטון, חבר פרלמנט של מפלגת הלייבור של דרבישייר ותיק גדוד השריון המלכותי מייקל סטולברג בתפקיד רו, מגייס בכיר במשרד לשירותים אסטרטגיים קילי הוז בתפקיד פריסילה גריק, עובדת מדינה בכירה במשרד הקבינט ברנדון פ. בל כג'קסון קול, נהג צבאי אפרו-אמריקני ועוזרו של רו במשרד לשירותים אסטרטגיים גרג מקיו כדייוויד הנסי, עובד מדינה במשרד השיכון ג'יימי בלקלי כפרדי סימונדס, אחיה של פיף, הומו בארון וכן מועמד לא מוצלח של המפלגה השמרנית בייג'אן דנשמאנד כאבו סלים, שר מהליגה הערבית הנואם למשרד הקבינט מאט לוריה כפיטר מקורמק בנג'מין ווקר כג'ימי דרבי הסדרה מתחילה וכל פרק מסתיים, עם הקלטה של השיר של פיט סיגר "יש דברים שמתרחשים בארץ הזאת" (There is Mean Things Happening in This Land), שהוקלט לצורך כך על ידי גרהם קוקסון. "בגידה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בגידה", באתר נטפליקס "בגידה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בגידה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Meet the cast of Channel 4 spy thriller Traitors". Radio Times. "Traitors, Channel 4". Broadcast (באנגלית). נבדק ב-23 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
הקורפוס השמיני (בריטניה)

הקורפוס ה-8 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בגליפולי ובחזית המערבית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם בחזית המערבית. הקורפוס הוקם בגליפולי ביוני 1915 בפיקודו של איילמר האנטר-וסטון, לאחר שהכוחות הלוחמים במערכה תוגברו. במרץ 1916 נשלח הקורפוס לצרפת, שם הוא השתתף בקרב על הסום, וביוני 1918 פורק הקורפוס. ביולי 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מכוחות הבית בבריטניה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיה ה-3 והדיוויזיה ה-48. ביוני 1944 נשלח הקורפוס לצרפת, שם לחם במהלך המערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתף במערכה סביב העיר קן, כולל מבצע אפסום, מבצע יופיטר, מבצע גודווד ומבצע בלוקוט וזכה במספר הישגים מקומיים. בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס גם במבצע מרקט גארדן הכושל בהולנד, ולאחר מכן השתתף בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה נותר הקורפוס בשלזוויג-הולשטיין, ובאפריל 1946 פורק הקורפוס. איילמר האנטר-וסטון (יוני 1915 – יוני 1918) הרולד פרנקלין (יולי 1940 – מאי 1941) קנת' אנדרסון (מאי 1941 – נובמבר 1941) ארתור גרסט (נובמבר 1941 – ינואר 1943) הרברט למסדן (ינואר 1943 – יולי 1943) ריצ'רד מקרירי (יולי 1943 – אוגוסט 1943) ג'ון הארדינג (נובמבר 1943 – ינואר 1944) ריצ'רד אוקונור (ינואר 1944 – נובמבר 1944) אוולין יו בארקר (דצמבר 1944 – אפריל 1946)
ברנדון מקנולטי

ברנדון מקנולטי (באנגלית: Brandon McNulty; נולד ב-2 באפריל 1998) הוא רוכב אופני כביש אמריקאי בקבוצת יו. איי. אי. אמירטס. מקנולטי הוא אלוף העולם בנגד השעון עד גיל 19 לשנת 2016. מקנולטי נולד בפיניקס. ב-2015, ניצח את אליפות ארצות הברית עד גיל 19 בנגד השעון. באליפות העולם שנערכה בריצ'מונד באותה שנה, זכה מקנולטי במדליית הארד במקצה נגד השעון עד גיל 19, 59 שניות מזוכה מדליית הזהב לאו אפלט הגרמני ו-42 שניות מאדריאן קוסטה האמריקאי, זוכה מדליית הכסף. ב-2016, זכה מקנולטי במדליית הזהב באליפות העולם עד גיל 19 בנגד השעון שהתקיימה בבירת קטר, דוחה. מקנולטי הקדים את מיקל ביירג ב-35 שניות ואת איאן גאריסון האמריקאי ב-53 שניות. ב-2017, הצטרף מקנולטי לקבוצת "ראלי" הקנדית. בשנה הזו השתתף באליפות העולם במקצה עד גיל 23 בנגד השעון וזכה במדליית הכסף, 1:05 דקות ממיקל ביירג המנצח. ב-2018, סיים שישי באליפות ארצות הברית בנגד השעון ועשירי במרוץ הכביש באליפות. הוא לא הצליח לשחזר את הישגו משנה קודמת וסיים שמיני באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון. ב-2019, זכה מקנולטי במדליית ארד באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון, 58 שניות ממיקל ביירג, כשרק שנייה אחת מפרידה בינו לבין איאן גאריסון שזכה במדליית הכסף. באותה עונה ניצח מקנולטי את הטור של סיציליה באיטליה, לאחר שניצח את הקטע הרביעי במרוץ. ב-2020, הצטרף מקנולטי ל-יו. איי. אי. אמירטס מאיחוד האמירויות הערביות. הוא פתח את העונה בוואלטה אה סאן חואן וסיים רביעי את המרוץ, 1:21 דקות מרמקו אוונפול המנצח. לאחר מכן סיים שביעי בוואלטה אה אנדלוסיה, 3:05 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח. מדיה וקבצים בנושא ברנדון מקנולטי בוויקישיתוף ברנדון מקנולטי, ברשת החברתית אינסטגרם ברנדון מקנולטי, באתר olympedia.org ברנדון מקנולטי, באתר Cycling Archives McNulty signs three-year contract with UAE Team Emirates, cyclingnews.com
רוברט בנט

האם התכוונתם ל... רוברט בנט (אדריכל) – אדריכל ישראלי רוברט בנט (אתלט) – מידה פטיש אמריקאי רוברט בנט (שחיין) – שחיין אמריקאי
מורשת של מרגלים

מורשת של מרגלים (באנגלית: A Legacy of Spies) הוא רומן ריגול משנת 2017 מאת ג'ון לה קארה. הספר תורגם לעברית על ידי קטיה בנוביץ', בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן שיצא לאור בינואר 2018. פיטר גווילם, תלמידו של ג'ורג' סמיילי ועמיתו הנאמן בשירות החשאי הבריטי, המכוּנה גם 'הכיכר', פרש לחווה המשפחתית שלו בחוף הדרומי של בריטני. כעת הוא מקבל מכתב מהשירות המזמן אותו ללונדון, כשעברוֹ במלחמה הקרה רודף אחריו. מבצעי מודיעין שפעם זכו לתהילה בלונדון עומדים להיחקר בידי דור חדש, שלא ידע את המלחמה הקרה. מישהו חייב לשלם על דם חפים מפשע שנשפך בשם המטרה הגדולה. "מורשת מרגלים" מהווה גם פריקוול וגם המשכון לרומן "המרגל שחזר מן הכפור" שכתב ג'ון לה קארה. בספר ההוא, סוכן MI6 אלק לימאס, המושפע ממותו של הפעיל שלו קארל רימק במזרח ברלין, מסכים לצאת למשימה אחת אחרונה כדי לנקום באדם שלדעתו הוא רוצחו של רימק, חבר בכיר בשטאזי בשם האנס דיטר מונדט. במהלך משימתו של לימאס, שמגלה אותו נוסע למזרח ברלין, הוא - יחד עם אהובתו, אוהדת קומוניסטית צעירה בשם ליז גולד - נורית למוות בחומת ברלין. האחראי לשליחתו של לימאס - ראש בקרת המודיעין ויד ימינו של ג'ורג סמיילי, פיטר גווילאם - נמלט ללא פגע. בריאיון לסדרה של הרדיו הציבורי הלאומי "Fresh Air" ששודרה בארצות הברית ב-5 בספטמבר 2017, אמר לה קארה למנחה טרי גרוס כי אחת הסיבות לכתיבת הרומן הייתה רצונו "למלא תיק על אירופה" בעקבות משאל העם הבריטי ב-2016, שהביא להצבעה בעד עזיבת האיחוד האירופי. כעת, מבוגר וחי בפנסיה בחווה בבריטניה מולדתו, פיטר גווילאם - המספר את הסיפור בגוף ראשון - זומן למטה MI6 כדי להסביר את מעשיו במהלך מבצע Windfall, משימת הריגול המתוארת בספר "המרגל שחזר מן הכפור". לאחר שנודע כי בנו הבוגר של לימאס, כריסטוף, תובע את ממשלת בריטניה בגין מוות שלא כדין, משמיע גווילאם את מהלך האירועים שהביאו למותו של הסוכן קארל רימק ואיך גווילאם ולימאס פעלו יחד כדי לנסות להציל לא רק את חייו של רימק אלא את חייהם של כמה אזרחים גרמנים אחרים העובדים איתו על מנת לספק מידע מודיעיני לבריטניה. הספר מתחלף בין זיכרונותיו של גווילאם מהאירועים שקדמו למותו של לימאס לבין ניסיונותיו עכת להפסיק לחוש אשמה על תפקידו; הימנעותו מכריסטוף שרוצה לסחוט אותו; ומאמציו ללמוד היכן נמצא סמיילי, שנעלם לאחר פרישתו. בכתב העת הגרדיאן כינה הסוקר רוברט מקרום את הרומן "נוקב ומבריק". הסוקר דווייט גרנר מהניו יורק טיימס תיאר את הרומן כ"תוסס". יונתן דה שליט, קסמו האפל של הכפור: על בלשים ומרגלים, הוצאת כתר, 2022. עמ' 23–28 ביקורות תלמה אדמון, ‏"מורשת של מרגלים": חיסול חשבונות עם הגופים המודיעיניים, באתר מעריב אונליין, 16 בפברואר 2018 אייל אברהמי, ‏ספר - "מורשת של מרגלים" של לה קארה סגר מעגל בן 30 שנה, באתר גלובס, 12 במאי 2018 אדם רז, "מורשת של מרגלים" של ג'ון לה קארה מזכיר שהעולם אינו באמת מתחלק לטובים ורעים, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2020 אייל אברהמי, ‏ספר | "מורשת של מרגלים" של לה קארה סגר מעגל בן 30 שנה, באתר גלובס, 12 במאי 2018 "Novelist John Le Carré Reflects On His Own 'Legacy' Of Spying". National Public Radio website. 28 בדצמבר 2017. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Robert McCrum (10 בספטמבר 2017). "A Legacy of Spies review – a final turn from Smiley's Circus?". The Guardian. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Dwight Garner (28 באוגוסט 2017). "George Smiley and Other Old Friends Return in John le Carré's 'A Legacy of Spies'". The New York Times. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite news}}: (עזרה)
עונת 2003/2004 בליגת כדורגל נשים

עונת 2003/2004 בליגת כדורגל נשים הייתה העונה ה-6 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. בעונה זו הליגה הופסקה באמצע ולא הוכרזה אלופה. הליגה עצמה החלה באיחור של שלושה חודשים בשל היעדר תקציבים שהובטחו לקבוצות. גם אחרי שהליגה יצאה לדרך היא הושבתה פעמיים על ידי ראשי הקבוצות לאחר שכל ההבטחות של משרד החינוך וההתאחדות לא קוימו. לאחר הפסקה של חודש הליגה חודשה אך בסופו של דבר הופסקה ללא הכרזה על אלופה. הליגה הסדירה כללה 12 קבוצות ולפי הפורמט שנקבע היו אמורות לשחק שני סבבים (22 מחזורים). בפועל, הליגה ננטשה במחזור ה-11, כשעדיין לא שוחקו 6 משחקים במסגרת הסיבוב הראשון. הצעה לקיום פלייאוף של 6 הקבוצות הראשונות כדי לקבוע את זהות האלופה נפלה. אף על פי שלא הוכרזה רשמית כאלופה, מכבי חולון, אלופת העונה הקודמת וזו שהובילה את הליגה כשהופסקה, נבחרה לייצג את המדינה בשלב המוקדמות של ליגת האלופות בכדורגל נשים. בעונה זו בלטה בחולשתה קבוצת עירוני אריאל כשהפסידה את כל משחקיה ללא הבקעת שער זכות אחד ובממוצע ספיגות הקרוב ל-20 שערים במשחק. התבוסה הגדולה שלה הייתה 0–48 (בתחילה דווח בטעות 0–50) מול מכבי חולון כשסילבי ז'אן מבקיעה 15 שערים במשחק זה בלבד. הקבוצה הובסה גם 0–32 מול אס"א תל אביב כשמיטל דיין מבקיעה 17 שערים. גביע המדינה בכדורגל נשים 2003/2004 Israel (Women) 2003/04, ליגת נשים לעונת 2003–2004 מאתר RSSSF הליגה הלאומית לנשים עונת 2004, דף מארכיון האינטרנט - במקור מ-geocities כדורגל נשים בישראל - ארכיון חדשות 2003–2005 - דפים 1-6, אתר מארכיון האינטרנט - במקור מ-geocities פרוטוקול מספר 71 דיון בכנסת בנושא מצב כדורגל נשים באתר הכנסת פרוטוקול מספר 90 כדורגל נשים – החלטות ועדת אופיר כץ לקביעת אמות מידה לחלוקת כספי המועצה להסדר ההימורים בספורט באתר נבו ליאור וייץ‏, נשים: אס"א וחולון בליגה משלהן, באתר וואלה, 10 בפברואר 2004 ליאור וייץ‏, נבחרת הנשים תחזור לפעילות, הליגה עדיין לא, באתר וואלה, 30 במרץ 2004 ליאור וייץ‏, נשים: אם אין ליגה, לפחות יחלקו גביע, באתר וואלה, 17 במאי 2004 ליאור וייץ‏, איצ'ה בסיום ליגת הנשים: זו שנה שנרצה לשכוח, באתר וואלה, 1 ביוני 2004 ליאור וייץ‏, הקבוצה הכי סודית בארץ, באתר וואלה, 1 ביוני 2004 הליגה הופסקה במחזור ה-11 ולא חודשה ליאור וייץ‏, רק אחרי שהבנות פרצו למשרדים, בהתאחדות התייחסו אליהן, באתר וואלה, 31 במרץ 2004 ליאור וייץ‏, נשים: הליגה חזרה, גם התוצאות האסטרונומיות, באתר וואלה, 18 באפריל 2004 ליאור וייץ‏, נשים: אם אין ליגה, לפחות יחלקו גביע, באתר וואלה, 17 במאי 2004 דורון ברגר, כדורגל נשים: מכבי חולון - אריאל 50 - 0, באתר הארץ, 26 בינואר 2004 נשים: עוד תבוסה לאריאל, 32:0 מול אס"א, באתר וואלה, 12 בפברואר 2004
מריאן קלפטיאנו

מריאן קלפטיאנו (ברומנית: Marian Calafeteanu; נולד ב-8 בנובמבר 1965 בקראיובה שברומניה) הוא כדורגלן עבר רומני, ששיחק בעמדת הקשר שמאלי. קלפטיאנו התחיל את הקריירה שלו באוניברסיטטה קראיובה מליגת העל הרומנית, בה שיחק במשך 4 עונות. בעונת 1989–1990 עבר לקבוצת אלקטרופוטרה קראיובה ששיחקה בליגה השנייה ברומניה. קלפטיאנו העפיל עם קבוצתו לליגה הבכירה והמשיך בה עד לשנת 1994. בעונת 1994–1995 הביא אותו המאמן ויטאלי סבצ'נקו להפועל באר שבע מהליגה הלאומית. קלפטיאנו סיים עם קבוצתו במקום השלישי ועם הכרטיס לגביע אופ"א. בעונת 1995–1996 הצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד מהליגה הארצית כחלק מבניית קבוצה שתתמודד על העלייה ללאומית. קלפטאנו סיים את העונה עם קבוצתו במקום ה-5 וללא כרטיס העלייה. בעונה שלאחר מכן המשיך בעירוני אשדוד ובסוף העונה חגג איתה את החזרה לליגה הלאומית. בעונת 1997–1998 חזר לקבוצת אלקטרופוטרה קראיובה שכבר שיחקה בליגה השנייה ברומניה ובסוף העונה פרש ממשחק בגיל 33. קלפטיאנו משמש כיום כמאמן במחלקת הנוער של אוניברסיטטה קראיובה. מריאן קלפטיאנו, באתר Transfermarkt מריאן קלפטיאנו, באתר FootballDatabase.eu קלפטאנו מבקיע מול הפועל חיפה, בערוץ "youtube" פרופיל, באתר "footballdatabase" מידע ותמונות של מחלקת הנוער אוניברסיטטה קראיובה, "Gazeta de sud" ברומנית
מפרצון סטרווינסקי

מפרצון סטרווינסקי (באנגלית: Stravinsky Inlet) הוא מפרצון מכוסה קרח, הממוקם בדרום האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. המפרצון ממוקם בין חצי האי שוסטקוביץ' וחצי האי מונטוורדי. המפרצון מופה לראשונה על ידי מחלקת "הסקרים מעבר לים" (Overseas Surveys) של הממלכה המאוחדת בהתבסס על תצלומי לוויין שצולמו על ידי הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית (U.S. National Aeronautics) וסוכנות החלל של ארצות הברית (Space Administration); המיפוי בוצע בשיתוף פעולה עם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. המפרצון נקראת על שמו של המלחין הצרפתי (יליד רוסיה) איגור סטרווינסקי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות. מפרצון סטרווינסקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפרצון סטרווינסקי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מפרצון סטרווינסקי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפרצון סטרווינסקי באתר marineregions גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי הגוף שקדם לנאס"א מידע היסטורי על מתן שמות אתרים באזור
חצי האי שוסטקוביץ'

חצי האי שוסטקוביץ' (באנגלית: Shostakovich Peninsula) הוא חצי האי מכוסה קרח, בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. חצי האי ממוקם צפונית למפרצון סטרווינסקי, ובולט לתוך מדף הקרח באך. שיא גובהו של חצי האי - 327 מטרים מעל פני הים. חצי האי שוסטקוביץ' הוא אחד משמונת חצאי האי שבאי אלכסנדר. חצי האי מופה לראשונה על ידי מחלקת "הסקרים מעבר לים" (Overseas Surveys) של הממלכה המאוחדת בהתבסס על תצלומי לוויין שצולמו על ידי הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית (U.S. National Aeronautics) וסוכנות החלל של ארצות הברית (Space Administration); המיפוי בוצע בשיתוף פעולה עם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. המיפוי עודכן בהתבסס על ידי תצלומי לוויין לנדסאט של ארצות הברית בינואר 1973. שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. חצי האי נקרא על שמו של המלחין הרוסי דמיטרי שוסטקוביץ'; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות. חצי האי שוסטקוביץ' באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חצי האי שוסטקוביץ' באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור חצי האי שוסטקוביץ' מזג אוויר נוכחי מעודכן בחצי האי שוסטקוביץ' תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור חצי האי שוסטקוביץ' נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור חצי האי שוסטקוביץ' גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי מידע היסטורי על מיפוי ההר הגוף שקדם לנאס"א מידע היסטורי על מתן שמות אתרים באזור
הר ליסט

הר ליסט (באנגלית: Mount Liszt) הוא הר מכוסה שלג בחצי האי בטהובן בדרום-מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם מצפון-מזרח להר גריג. גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים. ההר מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948. המיפוי עודכן בהתבסס על ידי תצלומי לוויין לנדסאט של ארצות הברית בינואר 1973. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. ההר נקרא על שמו של המלחין ההונגרי פרנץ ליסט; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות. הר ליסט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר ליסט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי על מיפוי ההר מידע היסטורי על מתן שמות אתרים באזור
הדיוויזיה ה-15 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-15 של הצבא הבריטי (הסקוטית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם. בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, וביולי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-52 הוקמה הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. באמצע יוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בפיקודו של גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן בצרפת כחלק מהקורפוס ה-8, ולאחר מכן לחמו בקרבות הקשים על קן בנורמנדי, ובכלל זה מבצע אפסום ומבצע גודווד. בספטמבר 1944 השתתפו כוחות הדיוויזיה בשחרור בלגיה, ולאחר מכן השתתפו במבצע מרקט גארדן ובמבצע פסיון, שבה שוחררה צפון בראבנט. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים בגרמניה עד סוף המלחמה, וב-10 באפריל 1946 פורקה הדיוויזיה. הדיוויזיה ה-15
מיקל ביירג

מיקל ביירג (בדנית: Mikkel Bjerg; נולד ב-3 בנובמבר 1998) הוא רוכב אופני כביש דני בקבוצת יו. איי. אי. אמירטס. ביירג הוא אלוף העולם בנגד השעון עד גיל 23 בשנים 2017–2019. עקב כך, ביירג הוא גם שיאן הניצחונות במקצה זה באליפות. בנוסף לכך, ביירג הוא גם מחזיק שיא השעה הדני. ביירג נולד בבירת דנמרק קופנהגן. ב-2016, התחרה ביירג באליפות העולם עד גיל 19, הוא זכה במדליית הכסף במקצה נגד השעון, 35 שניות אחרי ברנדון מקנולטי המנצח. במקצה הכביש, לא סיים את המרוץ. ב-2017, זכה ביירג במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 בנגד השעון, לאחר שהגיע 2 שניות אחרי קספר אסגרן, זוכה במדליית הזהב. בספטמבר, השתתף ביירג באליפות העולם וזכה במדליית הזהב באליפות בנגד השעון עד גיל 23, מקדים את ברנדון מקנולטי האמריקאי ב-1:05 דקות ואת קורנטיין ארמנו הצרפתי ב-1:16 דקות. ב-2018, עבר לקבוצת האגנס ברמן אקסון האמריקאית מדרג הפרו קונטיננטל. באותה שנה, סיים ביירג שני באליפות דנמרק בנגד השעון, 25 שניות אחרי מרטין טופט מאדסן המנצח. ב-24 בספטמבר, ניצח ביירג בפעם השנייה ברציפות את אליפות העולם בנגד השעון עד גיל 23 וזכה במדליית הזהב, מקדים את ברנט ואן מור הבלגי ב-33 שניות, ובן קבוצתו מת'יאס נורסגאד ב-38 שניות. ב-2019, סיים חמישי באליפות דנמרק בנגד השעון, 1:27 דקות אחרי קספר אסגרן המנצח. הוא זכה שוב במדליית הכסף באליפות אירופה, 11 שניות אחרי בן ארצו, יוהאן פרייס פטרסן. ב-24 בספטמבר, הפך לשיאן הניצחונות באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון לאחר שזכה במדליית הזהב השלישית שלו, מקדים את שני האמריקאים איאן גאריסון ב-27 שניות וברנדון מקנולטי ב-28 שניות. ב-2020, הצטרף ליו. איי. אי. אמירטס מאיחוד האמירויות הערביות. מדיה וקבצים בנושא מיקל ביירג בוויקישיתוף מיקל ביירג, ברשת החברתית פייסבוק מיקל ביירג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיקל ביירג, ברשת החברתית אינסטגרם מיקל ביירג, באתר Cycling Archives Mikkel Bjerg signs a three-year with the UAE Team Emirates, uaeteamemirates.com