laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המכון האמריקאי לאדריכלים

המכון האמריקאי לאדריכלים (באנגלית: The American Institute of Architects, מוכר גם בראשי התיבות: AIA) הוא ארגון מקצועי הפועל לקידום ההיבטים האמנותיים, המדעיים והמעשיים של האדריכלות באמצעות מחקר חינוך וטכנולוגיה, הגברת שיתופי הפעולה, התאגדות מקצועית לשם התערבות בהליכי חקיקה ורגולציה וקידום מעמדו של האדריכל. בסיס הארגון שוכן בוושינגטון די. סי. וסניפים פזורים בערים רבות ברחבי ארצות הברית. סניפים מקומיים של המכון נפתחו גם במדינות אחרות כמו יפן, בריטניה, הונג קונג ועוד. בארגון חברים מעל ל-98,000 אדריכלים ובעלי מקצוע בתחומים חופפים. החברים בארגון מתחייבים לקוד אתי שמטרתו לקבוע סטנדרטים מחמירים ומקצועיים לעוסקים בתחום. הארגון מציע חמישה מסלולי חברות: אדריכל חבר (AIA): עבור אנשים הרשומים כאדריכלים ברשות רישוי מוכרת בארצות הברית אדריכל שותף (.AIA Assoc): עבור מתמחים ובעלי תואר אקדמי במקצועות האדריכלות שאינם מחזיקים ברישיון חברים בינלאומיים: עבור אדריכלים בעלי רישיון או שווה ערך לו מרשות רישוי מוכרת במדינה מחוץ לארצות הברית חברים אמריטוס: אדריכלים ותיקים מעל גיל 70 שאינם עוסקים יותר במקצוע והיו חברים בארגון לפחות 15 שנה חברים בעלי ברית: עבור בעלי מקצוע בתפקידים נלווים לאדריכלים כגון מהנדסים, אדריכלי נוף, מתכננים ועוד. בנוסף, בחלק מהסניפים ישנן תוכניות חברות לסטודנטים לאדריכלות. כ-3% מכלל החברים בארגון מוכרזים כעמיתי המכון, הדרגה הבכירה ביותר הניתנת במכון. התואר מוענק לאדריכלים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן למקצוע באמצעות מצוינות עיצובית, תרומה בתחום החינוך האדריכלי או פעולה משמעותית לקידום המקצוע. ישנו גם תואר מקביל, עמית כבוד (.AIA Hon), אשר מוענק לאדריכלים עמיתים שאינם אמריקאים או לבעלי מקצוע שאינם אדריכלים ותרמו תרומה משמעותית כאמור. עמיתי המכון נושאים את התואר כתואר פוסט נומינלי, לדוגמה: Arthur Wallace Rice, FAIA. מדליית הזהב של המכון האמריקאי לאדריכלים היא אות ההוקרה הגבוה ביותר אותו מעניקה הארגון כמדי שנה החל מ-1907. המדליה ניתנת על "עבודה בעלת השפעה מתמשכת על התיאוריה והפרקטיקה של האדריכלות". בנוסף מעניק הארגון פרסים שונים כגון "פרס תומאס ג'פרסון" לאדריכלות ציבורית, "פרס 25 שנה" עבור מבנים יוצאי דופן שעמדו במבחן הזמן במשך לפחות 25 שנים, פרס בשיתוף איגוד הספריות האמריקאי עבור מצוינות בתכנון ספריות, ועוד. מדיה וקבצים בנושא המכון האמריקאי לאדריכלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון האמריקאי לאדריכלים (באנגלית) המכון האמריקאי לאדריכלים, ברשת החברתית פייסבוק המכון האמריקאי לאדריכלים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המכון האמריקאי לאדריכלים, ברשת החברתית אינסטגרם המכון האמריקאי לאדריכלים, ברשת החברתית LinkedIn המכון האמריקאי לאדריכלים, ברשת החברתית Goodreads המכון האמריקאי לאדריכלים, באתר פינטרסט AIA Japan, www.aiajapan.org AIA UK, AIA UK, ‏2024-09-05 (באנגלית אמריקאית) AIA Hong Kong – AIA Hong Kong – A Chapter of The American Institute of Architects (באנגלית אמריקאית) Gold Medal, AIA
ויליאם ולס

ויליאם היל ולס (באנגלית: William Hill Wells‏; 7 בינואר 1769 – 11 במרץ 1829) היה עורך דין ופוליטיקאי מדאגסבורו, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור. ולס נולד ב-7 בינואר 1769 בברלינגטון, ניו ג'רזי. משפחתו הגיעה למחוז סאסקס כשהיה צעיר, ואביו החל עסק מסחרי מצליח בדאגסבורו, שאותו המשיך ולס הצעיר. הוא היה בנם של רייצ'ל (היל) וריצ'רד ולס (1734–1801), שנולד בקינגסטון על ההאל באנגליה. נישואיו לאליזבת דגוורת'י אידלוט, בת חסותו של גנרל מלחמת העצמאות ג'ון דגוורת'י, הגדילו מאוד את עושרו, שכן היא ירשה שטחים גדולים של מחוז סאסקס. בינתיים הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1791, ועסק בכך בג'ורג'טאון, דלאוור, ובסופו של דבר הרחיב את העיסוק שלו לדובר, דלאוור. השחקן, המחזאי והבמאי אורסון ולס היה נין נין של וולס. ולס ייצג את מחוז סאסקס במשך מספר שנים באספה הכללית של דלאוור, בתחילה כיהן בבית המדינה מהמושב של 1795 ועד למושב 1799. לאחר מכן הוא נבחר כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם על ידי מותו של ג'ושוע קלייטון, וכיהן מ-17 בינואר 1799 עד 6 בנובמבר 1804. במהלך תקופה זו הוא הצטרף לעמיתיו הפדרליסטים בהתנגדות לרכישת לואיזיאנה. הוא התפטר לפני סיום כהונתו כדי לחפש את מזלו בעסקי הנפט בצפון פנסילבניה. הוא חזר לבית המדינה למושבים של 1811 ו-1812, ובילה את מושב 1813 בסנאט של המדינה. הוא נבחר שוב כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ג'יימס א. בייארד, וכיהן מ-28 במאי 1813 עד 3 במרץ 1817. לבסוף, הוא שירת פעם נוספת במושב 1819 של בית המדינה. כל אותו זמן הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בדאגסבורו ובמילסבורו, דלאוור, והתערב מאוד בעסקי הנפט בפנסילבניה. ולס מת ב-11 במרץ 1829 ליד דאגסבורו, דלאוור, והוא קבור בחצר הכנסייה של הנסיך ג'ורג', ליד דאגסבורו. ויליאם ולס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם ולס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Richard Welles". Geni. נבדק ב-19 בספטמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Jordan, John Woolf (2004). Colonial and Revolutionary Families of Pennsylvania. Genealogical Publishing Com. ISBN 9780806352398. "Biographical and Genealogical History of the State of Delaware". 1899. "Papers of the Historical Society of Delaware". 1895.
כריסטיאנה דל'אנה

כריסטיאנה דל'אנה (באיטלקית: Cristiana Dell'Anna; נולדה ב-24 באוגוסט 1985) היא שחקנית איטלקייה. נולדה בנאפולי, לאב רופא ואם מורה. היא למדה ב-דרמה סטודיו לונדון (אנ') ובבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. לאחר כמה תפקידים קטנים, דל'אנה פרצה בשנת 2012, כאשר גילמה את התאומות Micaela e Manuela Cirillo באופרת הסבון "Rai 3 Un posto al sole".[דרושה הבהרה] ב-2015, קיבלה את תפקידה הידוע ביותר, פטריציה סנטור[דרושה הבהרה] בסדרת הפשע "גומורה". על הופעתה בסרט "מלך הצחוק" של מריו מרטון[דרושה הבהרה] זכתה במועמדות של דוד די דונטלו (אנ') לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. משנת 2024, מגלמת את התפקיד הראשי בסרט "קבריני", וזוכה לחשיפה רבה יותר לקהל דובר אנגלית. כריסטיאנה דל'אנה, ברשת החברתית אינסטגרם כריסטיאנה דל'אנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטיאנה דל'אנה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריסטיאנה דל'אנה, באתר Metacritic (באנגלית) כריסטיאנה דל'אנה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריסטיאנה דל'אנה, באתר Last.fm (באנגלית) כריסטיאנה דל'אנה, באתר Genius Cristiana Dell'Anna da dura e spietata boss in Gomorra a dolcissima cantante (e moglie), ELLE, ‏2021-05-09 (ב־) "Cristiana Dell'Anna". Mymovies.it (באיטלקית). נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Aulisio, Maria Chiara (20 באפריל 2019). "I ricordi di Cristiana Dell'Anna: «Dal camice bianco al set di Gomorra»". Il Mattino (באיטלקית). נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite news}}: (עזרה) "Cristiana, da Santa Fiora al David di Donatello". MaremmaOggi (באיטלקית). 8 באפריל 2022. נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite news}}: (עזרה) Finos, Arianna (4 באפריל 2022). "David di Donatello, Sorrentino e Mainetti guidano la corsa: 16 candidature ciascuno". la Repubblica (באיטלקית). נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite news}}: (עזרה)
תחנת העצמאות

תחנת העצמאות היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב. מיקומה בשדרות העצמאות, מצפון לצומת עם רחוב רוטשילד בבת ים והיא נקראת על שם רחוב העצמאות בבת ים הנמצא סמוך לתחנה. ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים. תחנת העצמאות שוכנת בצפון העיר בת ים ברחוב העצמאות, מצפון לרחוב רוטשילד, סמוך לכיכר המגינים (ידוע בתור המצבה). ליד התחנה נמצאים גן שעשועים הלפר, גן מורל, גן הגיבורים ופארק יפו. מול התחנה מתנשא מגדל נחום, שתואר כ"אחד המבנים המכוערים בעולם", בשל צורתו הברוטליסטית. בסמוך לתחנה שוכן גם "פסאז' העצמאות", פסאז' קניות ידוע בעיר. התחנה ממוקמת במרחק הליכה משדרות העצמאות ורחוב רוטשילד, שלאורכם עסקים וחנויות רבות ושירות תחבורה ציבורית לכל חלקי העיר. כיכר המגינים – "המצבה" תחבורה בבת ים תחנת בלפור, באתר תבל מטרו תחנת העצמאות, באתר נת"ע איילת רוטה-גבאי, הקו האדום בבת ים - כך יראו תחנות הרכבת הקלה בעיר, באתר mynet‏ בת ים, 27 בפברואר 2023 נעמה ריבה, את הבניין המכוער מבת ים אפשר למצוא בכל פינה בישראל, באתר הארץ, 9 בינואר 2023 נועם דביר, מה יעלה בגורל פסאז' עצמאות בבת ים?, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2011 חופית כהן־אולאי, הנה באה הרכבת: הכירו את תחנות הרכבת הקלה על הקו האדום בקטע בת ים, באתר mynet‏ בת ים, 26 בנובמבר 2021
Lonely Is the Muse

"Lonely Is the Muse" הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית הלסי. הוא יצא לאור ב-15 באוגוסט 2024, בהוצאת חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, The Great Impersonator. ב-8 באוגוסט 2024, הופיעה הלסי בפסטיבל סיגט בבודפשט, שם ביצעה קטע מ-"Lonely Is the Muse". הלסי השמיעה קטע מתוך השיר בפסטיבל שאירע בהלסינקי ובהופעה נוספת. ב-15 באוגוסט, פרסמה קטע באורך דקה מתוך "Lonely Is the Muse" והכריזה על יציאתו למחרת. "Lonely Is the Muse" הוא שיר מסוגת מוזיקליות שונות כדוגמת: רוק, הארד רוק, ורוק אלטרנטיבי. הוא נכתב על ידי הלסי וסטיוארט פרייס, והופק על ידי אוסטין קורונה, וויאט ברנרד וברנדון באטנר. מבקרים רבים השוו אותו לשירים מתוך If I Can't Have Love, I Want Power, שהופק על ידי טרנט רזנור ואטיקוס רוס מההרכב ניין אינץ' ניילז. בשיר, הלסי "מטילה ספק בערכה וכיצד נהגו בה אוהבי העבר שלה ושכחו אותה". סרטון השיר "Lonely Is the Muse" באתר יוטיוב מידע על השיר "Lonely Is the Muse" באתר iTunes מידע על השיר "Lonely Is the Muse" באתר ספוטיפיי "Lonely Is the Muse". Spotify. 15 באוגוסט 2024. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה) Deville, Chris (15 באוגוסט 2024). "Halsey – "Lonely Is The Muse"". Stereogum. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה) Kaufman, Gil (15 באוגוסט 2024). "Halsey Lets It Bleed on Visceral, Rocking 'Lonely Is the Muse' Single: 'I Will Always Be a Martyr'". Billboard. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite journal}}: (עזרה) Saulog, Gabriel (15 באוגוסט 2024). "Halsey Teases Upcoming Single "Lonely Is The Muse"". Billboard Philippines. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite journal}}: (עזרה) Armstrong, Megan (15 באוגוסט 2024). "Halsey Details Being Used In Her Excruciating Rock Single 'Lonely Is The Muse'". Uproxx. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite journal}}: (עזרה) Mier, Tomas (15 באוגוסט 2024). "Halsey Follows Her Britney-Pop With Dark Rock Song 'Lonely Is the Muse'". Rolling Stone. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite journal}}: (עזרה) Taylor, Sam (15 באוגוסט 2024). "Halsey has shared 'Lonely Is The Muse' from their upcoming fifth studio album". Dork. נבדק ב-15 באוגוסט 2024. {{cite journal}}: (עזרה) "NZ Hot Singles Chart". Recorded Music NZ. 26 באוגוסט 2024. נבדק ב-23 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה)
פראוין

פְרֵאָוַּין (באנגלית: Fréawine, משמעות ברוֹהִירִית: "לוחם שליט") היה שליט רוֹהָן החמישי בלגנדריום של טולקין. פְרֵאָוַּין נולד ברוֹהָן, כפי הנראה באֵדוֹרָס, בשנת 2594 לעידן השלישי, כבנם הבכור של פְרֵאָה ואשתו, ששמה לא ידוע. הוא ירש את כס אביו בשנת 2659 ומשל כ-21 שנה, ובימיו שררו שלום ושפע ברוֹהָן, למרות שללא ידיעתו, בני דוּן החלו להתכונן לפלישה מאז מותו של סבו. הוא מת בשנת 2680 לעידן השלישי. במותו ירש אותו בנו, גוֹלְדְוַּין. פראוין, באתר האנציקלופדיה של ארדה לעידן השלישי ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1174 ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1031 פראוין, באתר האנציקלופדיה של ארדה ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 412
פרנץ פלדש

ד"ר פרנץ פלדש (בהונגרית: Földes Ferenc;‏ בסטסטרצה, 16 במרץ 1910 – 13 בינואר 1943, אוקראינה) היה סופר, פילוסוף, מורה ללשון ההונגרית יהודי-הונגרי. מהפילוסופים החברתיים והפוליטיים ההונגרים החשובים. פלדש נולד ב-1910 בבסטרצה. אביו ד"ר אימרה פלדש היה פקיד ואחר כך סוחר. אמו אילונה לוסטיג (1884–1944) הייתה מורה. בין השנים 1920–1928 למד בבודפשט, בבית הספר הריאלי ברחוב מרקו, ולאחר מכן בין 1928 לבין 1932 למד פילוסופיה באוניברסיטת סורבון בפריז ובאוניברסיטת בולוניה. הוא חזר לבודפשט ב-1932 והשתתף בעבודתם של ארגוני השמאל, בגינה נידון לארבעה חודשי מאסר. ב-1934 התחתן עם ורוניקה שאנדור. במשך זמן מה הם חיו מהוראת שפות בתנאים כלכליים צנועים, בשכירות משנה. פלדש נסע שוב לבולוניה ב-1938, השלים את לימודיו והשיג את הדוקטורט שלו בפילוסופיה (PhD). הוא שהה שוב בפריז ב-1939, אך חזר להונגריה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. מאמריו בבית פורסמו בין 1939 לבין 1941 במגזינים עם המזרח (Kelet Népe) תקופתנו (Korunk) דרך הארץ (Az Ország Útja) נפסבה יצירתו העיקרית, "המצב התרבותי של הפועלים והאיכרים בהונגריה", פורסמה ב-1941 בהוצאת Cserépfalvi . בשנים 1941–1942 השתתף בארגון ובעבודה של ועדת הזיכרון ההיסטורית ההונגרית. ב-1942 הוא היה אחד ממארגני ההפגנה ב-15 במרץ. באפריל 1942 נלקח למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונשלח לחזית הרוסית, שם עזר להרבה מחבריו, למיואשים ולפצועים. ב-13 בינואר 1943 נעלם בחזית המזרחית (בברית המועצות), בזמן פריצת ההחזית באוריב, כאשר הצבא האדום תקף וריסק את הארמייה המלכותית השנייה ההונגרית בת 250,000 החיילים וכ-50,000 יהודים שהיו מסופחים אליה כעובדי כפייה. סקירת ספר על רומן (הרומן: Paul Nizan La Conspiration) (Üzenet, 1939) התפקידים האידאולוגיים של הגזענות (תקופתנו, 1939) 1789 וחשיבה (תקופתנו, 1939) מהפכה ופילוסופיה (Üzenet, 1939) עבודות אדמה בבתי ספר תיכוניים (עם המזרח, 1940) עובדי שטח במכללות (אנשי המזרח, 1940) עבודה ותרבות עובדי תעשייה בבתי ספר תיכוניים (עם המזרח 1940) חינוך מתלמדים תעשייתיים בהונגריה (עם המזרח, 1940) ילדים עובדים במכללות (נפסבה, 1941) נערי אריסים בגימנסית של גאבור בתלן (דרך הארץ, 1941) יחס מעמדות בין נציגים ומיוצגים (דרך הארץ, 1941) מונופול דיור ומונופול מגרשים (דרך הארץ, 1941) כמה מוציאות ערים הונגריות על תרבות? (עם המזרח, 1941) ראקוצי (נפסבה, 1941) המצב התרבותי של הפועלים והאיכרים בהונגריה ( הוצאת Cserepfalvi, 1941 ) גימנסיה על שם פרנץ פלדש במישקולץ נושא את שמו (מאז 1953). רחוב בעיר נשא בעבר את שמו, אך בשנות ה-2010 הוא קיבל את שמו הישן בחזרה (József Lonovics). ביוגרפיה של פרנץ פלדש באתר החינוכי שולינט Magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש). ביוגרפיה פרנץ פלדש באתר Arcanum פרנץ פלדש דיוקן הספר: המצב התרבותי של הפועלים והאיכרים בהונגריה "Földes Imréné Lusztig Ilona halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1258/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-10.
פיליפו סקוטי

פיליפו סקוטי (באיטלקית: Filippo Scotti; נולד ב-22 בדצמבר 1999) הוא שחקן איטלקי. הוא ידוע בתפקידו כפביאטו שיסה בסרט "יד אלוהים" משנת 2021, עליו זכה בפרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-78 של ונציה. פיליפו סקוטי נולד ב-22 בדצמבר 1999 בגרבגודה שבאיטליה, לשני מורים. הוא עבר לנאפולי כשהיה ילד. בשנת 2010 הוא נרשם לקורסים וסדנאות תיאטרליות שונות, ועבד עם חברת Murìcena בין השנים 2015 ל-2017. בשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במופע "Il marchese di Collini" בבימויה של פטריציה די מרטינו בתיאטרון בליני. אחר כך, שיחק בכמה סרטים קצרים. בשנת 2021 כיכב בתפקיד פביאטו שיסה בסרט "יד האלוהים". מדיה וקבצים בנושא פיליפו סקוטי בוויקישיתוף פיליפו סקוטי, ברשת החברתית אינסטגרם פיליפו סקוטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיליפו סקוטי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פיליפו סקוטי, באתר Metacritic (באנגלית) Ford, Rebecca (8 באוקטובר 2021). "Filippo Scotti Comes of Age in The Hand of God". Vanity Fair. נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite news}}: (עזרה) Veitch, Mara (8 בדצמבר 2021). "Meet Filippo Scotti, the Beguiling Star of The Hand of God". Interview. נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite news}}: (עזרה) Terranova, Giorgio (9 בדצמבר 2021). "Chi è Filippo Scotti? Biografia, carriera e vita privata del protagonista di È stata la mano di Dio" [Who is Filippo Scotti? Biography, career and private life of the protagonist of It was the hand of God]. Cinematographe.it (באיטלקית). נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite web}}: (עזרה)
תומאס בייארד הבן

תומאס פרנסיס בייארד הבן (באנגלית: Thomas Francis Bayard Jr.‏; 4 ביוני 1868 – 12 ביולי 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא היה סנאטור אמריקאי דמוקרטי מדלאוור בשנות ה-20 של המאה ה-20. בייארד נולד ב-4 ביוני 1868 בווילמינגטון, דלאוור, והיה בנו של הסנאטור האמריקני תומאס פ. בייארד האב ונכדו של הסנאטור האמריקני ג'יימס א. בייארד הבן. בייארד סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1890, שם היה חבר ב-Skull and Bones ושימש כמזכיר כיתתו. הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל והתקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1893. הוא התחתן עם אליזבת ברדפורד דו פונט ב-3 באוקטובר 1908. יחד נולדו להם חמישה ילדים: אלכסיס א. דו פונט בייארד (10 בפברואר 1918 – 2 בספטמבר 1985) היה בוגר אוניברסיטת ייל, פוליטיקאי וסגן מושל דלאוור ה-13. הוא התחתן עם ג'יין באקלי הילדרת' (14 בנובמבר 1916 – 12 בדצמבר 2008) ב-1944. הוא מת בעקבות ניתוח לב. אליזבת אלן ג'יימס תומאס פרנסיס בייארד השלישי (12 באוקטובר 1902 – 17 בדצמבר 1983) היה בוגר אוניברסיטת פנסילבניה ומנהל ב-DuPont Company. התחתן עם רות ברודבנט קסטור (27 במרץ 1906 - 21 ביוני 1994) ב-1928 בפריז, התגרש ב-1944. לאחר שהתגורר בניו יורק במשך ארבע שנים ועבד כעוזר יועץ תאגידים, הוא חזר לערכי הדין שלו בדלאוור ב-1901. הוא כיהן כיו"ר ועדת המדינה של המפלגה הדמוקרטית של דלאוור מ-1906 עד 1916, וכעורך דין של העיר וילמינגטון מ-1917 עד 1919. בייארד נבחר לסנאט האמריקני בבחירות מיוחדות ב-7 בנובמבר 1922, כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של הסנאטור האמריקני ג'וזיה או. וולקוט. באותו יום הוא גם נבחר לכהונה המלאה שאחריה, בשני המקרים ניצח את הסנאטור הרפובליקני המכהן ט. קולמן דו פונט (בן דוד של אשתו של בייארד), שמונה. במהלך קדנציה זו כיהן במיעוט הדמוקרטי במושב האחרון של הקונגרס ה-67, ובקונגרסים ה-68, ה-69 וה-70. בייארד הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה מלאה שנייה בשנת 1928 לרפובליקני ג'ון טאונסנד הבן, המושל לשעבר. לאחר מכן הוא הפסיד בהצעה נוספת לכהונה מלאה שנייה ב-1930 לסנאטור הרפובליקני המכהן, דניאל או. הייסטינגס. בסך הכל, בייארד כיהן בקדנציה אחת ובחלק אחר, מ-7 בנובמבר 1922 ועד 3 במרץ 1929, במהלך הממשלות של נשיאי ארצות הברית וורן הרדינג וקלווין קולידג'. לאחר מכן, הוא חידש את עריכת הדין שלו בווילמינגטון. בייארד מת ב-12 ביולי 1942 בווילמינגטון, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית. בנו, אלכסיס הראשון דו פונט בייארד, שירת כסגן מושל דלאוור בין השנים 1949 ל-1953. העיירה בייארד, וירג'יניה המערבית נקראה על שמו. מדיה וקבצים בנושא תומאס בייארד הבן בוויקישיתוף תומאס בייארד הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תומאס בייארד הבן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Bayard, Thomas Francis; Yale University; Class of 1890 (1911). Vicennial record of the Class of 1890, Yale College (באנגלית). Wilmington, Del.: Geo. A. Wolf. OCLC 38178379. "Bayard - du Pont" (PDF). New York Times. 4 באוקטובר 1908. נבדק ב-2012-11-28. At Rencourt, near Greenville, to-day, Miss Elizabeth B. Du Pont, daughter of Alexis Irene Du Pont and the late Dr. Alexis I. Du Pont, was married to Thomas F. Bayard, son of the late Ambassador Bayard. ... {{cite news}}: (עזרה)
גולדוין

גוֹלְדְוַּין (באנגלית: Goldwine, משמעות ברוֹהִירִית: "הלוחם המוזהב") היה שליט רוֹהָן השישי בלגנדריום של טולקין. גוֹלְדְוַּין נולד ברוֹהָן, כפי הנראה באֵדוֹרָס, בשנת 2619 לעידן השלישי, כבנם הבכור של פְרֵאָוַּין ואשתו, ששמה לא ידוע. הוא ירש את כס אביו בשנת 2659 ומשל כ-21 שנה, ובימיו שררו שלום ושפע ברוֹהָן, למרות שללא ידיעתו, בני דוּן החלו להתכונן לפלישה מאז מותו של אַלְדוֹר ותכננו לפלוש בימי שלטונו של בנו, דֵאוֹר. הוא מת בשנת 2680 לעידן השלישי. במותו ירש אותו בנו, דֵאוֹר. גולדוין, באתר האנציקלופדיה של ארדה לעידן השלישי ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1144 ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1031 גולדוין, באתר האנציקלופדיה של ארדה ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 412
שין צ'אן

שין צ'אן (ביפנית: クレヨンしんちゃん) היא סדרת מאנגה ואנימה יפנית שנוצרה על ידי יושיטו אוסואי(אנ'). המאנגה הראשונה של שין צ'אן פורסמה לראשונה בשנת 1990 במגזין היפני השבועי "Weekly Manga Action". סדרת האנימה של שין צ'אן עלתה לשידור לראשונה בשנת 1992 בערוץ TV Asahi היפני. עקב מותו של היוצר יושיטו אוסואי, סדרת המאנגה בצורתה המקורית הסתיימה ב-11 בספטמבר 2009. בקיץ 2010 החלה הפקתה של סדרת מאנגה חדשה המתמקדת בדמותו של שין צ'אן אשר מופקת על ידי הצוות של אוסואי אשר נקראת "שין קוריון שין-צ'אן" (בתרגום חופשי "עלילותיו החדשות של שין צ'אן"). הסדרה מתרחשת בעיר הבדיונית קאסוקאבה, הממוקמת במחוז סאיטאמה אשר באזור המטרופולין של טוקיו שביפן. עלילת הסדרה מתמקדת בעיקר בחיי היומיום של ילד שובב בן חמש בשם שינוסוקה "שין" נוהארה, ובאינטראקציות שלו עם הוריו, אחותו התינוקת, הכלב, שכניו וחבריו. שינוסוקה "שין" נוהארה - הדמות הראשית בסדרה. שין הוא ילד שובב בן חמש. מיסאה נוהארה - אמו של שין אשר מתקשה להתמודד עם תעלוליו של בנה. הירושי נוהארה - אביו של שין אשר נוהג לעבוד רוב היום בעבודה משרדית. הימאווארי נוהארה - אחותו התינוקת של שין. שירו - הכלב של המשפחה. קאזמה טורו - אחד מחבריו הטובים ביותר של שין. קאזמה הוא ילד רציני ושקדן. ננה סקורדה - אחת מהחברות הטובות ביותר של שין. ננה היא ילדה מנומסת בעלת מזג הפכפך. מסאו סאטו - ילד ביישן ורגיש שנבהל בקלות. בו-צ'אן - ילד שקט ומוזר. עיבוד האנימה לסדרה הופק על ידי חברת Shin-Ei Animation ובוים ​​על ידי מיצורו הונגו. הפרק הראשון בסדרה שודר לראשונה בערוץ הטלוויזיה TV Asahi באפריל 1992. לאורך השנים שודרו מעל לאלף פרקים של סדרת האנימה והיא הפכה לאחת מסדרות האנימה הוותיקות ביותר בטלוויזיה היפנית. חלק גדול מההומור בסדר נובע מההתנהגות השובבה של שין. מדיה וקבצים בנושא שין צ'אן בוויקישיתוף שין צ'אן, ברשת החברתית פייסבוק שין צ'אן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שין צ'אן, ברשת החברתית אינסטגרם שין צ'אן, סרטונים בערוץ היוטיוב
תרזה ספונאנג'לו

תֶרֶזָה סַפּוֹנָאנגֶ'לוֹ (באיטלקית: Teresa Saponangelo; נולדה ב-22 באוקטובר 1973) היא שחקנית איטלקייה. ספונאנג'לו נולדה ב-22 באוקטובר 1973 בטאראנטו שבאיטליה, לפועל ועקרת בית. אביה נפטר כשהייתה בת שנתיים, ובשנת 1976 עברה לנאפולי עם אמה ואחיה. לאחר שהשתתפה במספר קבוצות תיאטרון ערכה ספונאנג'לו את הופעת הבכורה הרשמית שלה על הבמה בסרט "Ce penza mammà" של ג'אקומו ריזו. לאחר שלא התקבלה לבתי הספר למשחק של תיאטרון פיקולו ו-Accademia Nazionale, למדה ספונאנג'לו בבית הספר לדרמה פלמי ברג'ו די קלבריה. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה ב-1994, בסרט Il Verificatore מאת סטפנו אינצרטי. לאחר מכן, הופיעה בסרטים בבימוי האחים טביאני, סרג'יו רוביני, פאולו וירז'י וסילביו סולדיני, ובתיאטרון בהצגות של הבמאים טוני סרווילו, אנטוניו קפואנו, מריו מרטון ועוד. בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של נסטרו ד'ארג'נטו בזכות הופעתה בסרט "בהתחלה היו תחתונים" של אנה נגרי; באותה שנה היא זכתה בפרס אובו על הופעתה כדורינה במחזה הבימתי טרטופו. מדיה וקבצים בנושא תרזה ספונאנג'לו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תרזה ספונאנג'לו תרזה ספונאנג'לו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תרזה ספונאנג'לו, באתר AllMovie (באנגלית) תרזה ספונאנג'לו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) תרזה ספונאנג'לו, באתר Metacritic (באנגלית) תרזה ספונאנג'לו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Attrice per forza - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it, ‏2009-06-14 Edoardo Becattini. "Teresa Saponangelo Una pugliese figlia del teatro napoletano". MyMovies. נבדק ב-27 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) Teresa, l' attrice di Moretti Vietato essere antipatiche - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it, ‏2004-10-21 "Cinema: Nastri d'argento l'elenco delle candidature". Adnkronos. 2000-06-03. נבדק ב-27 ביוני 2014. {{cite news}}: (עזרה)
מתיאס זיידל

מתיאס זיידל (בגרמנית: Matthias Seidl; נולד ב-24 בינואר 2001 בזלצבורג שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית ובנבחרת אוסטריה. זיידל גדל במחלקות הנוער של SV קוכל, רד בול זלצבורג וגרודיג, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות הבוגרות של SV קוכל ובלאו-וייס לינץ במסגרת הליגות הנמוכות באוסטריה. בחודש יולי 2023 חתם בראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית. ב-12 בספטמבר 2023 ערך זיידל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, בניצחון 3-1 על נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות יורו 2024. נכלל בסגל נבחרת אוסטריה לטורניר יורו 2024, אך לא שיחק בטורניר. מדיה וקבצים בנושא מתיאס זיידל בוויקישיתוף מתיאס זיידל, באתר Transfermarkt מתיאס זיידל, באתר WorldFootball.net מתיאס זיידל, באתר National Football Teams מתיאס זיידל, באתר FootballDatabase.eu Matthias Seidl von Blau-Weiß zu Grün-Weiß, SK Rapid (בגרמנית) Seidl verlässt den FC Blau-Weiß Linz, FC Blau-Weiß Linz, ‏2023-06-27 (בגרמנית)
נרימן אחונדזאדה

נרימן אחונדזאדה (באזרית: Nəriman Axundzadə; נולד ב-23 באפריל 2004 בלנצ'ראן שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קרבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן. אחונדזאדה גדל במחלקת הנוער של קרבאך, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האזרית. ב-19 בנובמבר 2023 ערך אחונדזאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 5-0 לנבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות יורו 2024. קרבאך אליפות אזרבייג'ן (2): 2022/2023, 2023/2024 הגביע האזרי (1): 2023/2024 נרימן אחונדזאדה, באתר Soccerway נרימן אחונדזאדה, באתר National Football Teams נרימן אחונדזאדה, באתר FootballDatabase.eu
רזה ג'פרוב

רזה ג'פרוב (באזרית: Rza Cəfərov; נולד ב-3 ביולי 2003 באזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת נפטצ'י באקו מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן. ג'פרוב גדל במחלקת הנוער של נפטצ'י באקו, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האזרית. ב-22 במרץ 2024 ערך ג'פרוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בניצחון 0–1 על נבחרת מונגוליה במשחק ידידות. רזה ג'פרוב, באתר Soccerway רזה ג'פרוב, באתר WorldFootball.net ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רזה ג'פרוב".