laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחלף חולון מזרח

מחלף חולון מזרח הוא מחלף המחבר את כביש 4 עם שדרות ירושלים במזרח חולון ועם אזור התעשייה והעסקים של העיר. בעתיד מתוכנן המחלף להתחבר לשכונת נחלת יהודה בראשון לציון. בקרבת המתחם שוכנים מתחמי תעשייה בהם עזריאלי חולון ומסוף קריית שרת. תוכנית המחלף אושרה על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בפברואר 2002, במטרה לאפשר כניסה מזרחית חדשה לחולון במקום הכניסות הבלתי מסודרות שהיו עד אז מכביש 4, ושגרמו לפקקי תנועה רבים בשעות העומס. במזרח התוכנית אושרה אפשרות להתחברות של שכונות סמוכות בראשון לציון למחלף. בנוסף התוכנית כללה גשר ושטח לצורך תכנון עתידי של דיפו של הקו הירוק של הרכבת הקלה, וכן תכנון עתידי של חניון חנה וסע לאזור הדרומי של מטרופולין תל אביב. ביולי 2003 בוצע קיצוץ בתקציב מע"ץ והמשך קידום בניית המחלף התעכב כשנתיים. במאי 2005, לאחר שמנהלת אזור התעשייה בחולון השלימה את התכנון התחבורתי של הדרכים המובילות לגשר, פורסם מכרז הביצוע. במכרז זכתה חברת סולל בונה. חלקו הראשון של המחלף, שכולל כניסה לחולון מכיוון דרום, באמצעות גשר מעל כביש 4, נפתח לתנועה ב-7 ביוני 2010‏. חודש לאחר מכן נפתחה רמפת ירידה משדרות ירושלים לכביש 4 בכיוון דרום. ב־25 בפברואר 2011 הסתיים שלב נוסף במחלף, כאשר נפתחה לתנועה רמפת עלייה לשדרות ירושלים ורחוב המרכבה, מכיוון צפון בכביש 4. רמפת ירידה לכיוון צפון לא נבנתה יחד עם חלקיו האחרים של המחלף, עקב עיכוב בתכנון, שנבע מהתנגדות משרד התחבורה, שחשש כי בניית הרמפה תיצור תנועת מספריים מסוכנת בגלל כלי רכב הפונים לכיוון מחלף השבעה, שמרחקו ממחלף חולון מזרח עומד על קילומטר וחצי בלבד. נכון למרץ 2012, עיריית חולון קידמה תכנון חלופי לרמפה בשיתוף עם עיריית ראשון לציון, כך שתכלול לולאה שתפנה קודם לכיוון דרום, ורק לאחר מכן תשתלב בכביש 4 לכיוון צפון, דבר שיגדיל את המרחק בין נתיב ההשתלבות מהמחלף לכביש 4, לבין מחלף השבעה. לפי התכנון החדש, בנוסף לכניסה לחולון, תתאפשר כניסה ויציאה מהמחלף לשכונת נחלת יהודה אשר בראשון לציון. לפי סקר תנועה על כניסות כלי רכב מדרום, נמצא כי למעלה מ-30,000 כלי רכב נכנסים ביממה לאזור התעשייה והעסקים ממחלף חולון מזרח. ב-2021 החלו עבודות ההקמת של הדיפו המזרחי של הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב בסמוך למחלף, כמו כן החלה הרחבה של המחלף בעזרת הקמת כביש שיחבר את המחלף הן לשכונת נחלת יהודה בראשון לציון והן בעזרת הקמת כביש שיחבר את המחלף גם לקריה החקלאית בבית דגן. המחלף מכיוון מרכז וולקני הגישה אל המחלף מכיוון חולון מדיה וקבצים בנושא מחלף חולון מזרח בוויקישיתוף כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון שרון קדמי, ‏אושר המחלף בתחנת הדלק הסיירים, באתר גלובס, 3 בפברואר 2002 גל ניסים, ‏הקיצוץ בתקציב מע"ץ: הוקפאו פרויקטים ב-270 מיליון ש' בדרום, באתר גלובס, 20 ביולי 2003 שרון קדמי, החל ביצוע מחלף הסיירים ופורסם המכרז להקמת הגשר מעל כביש 4 בהשקעה של כ-154 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 3 במאי 2005 גל ניסים, ‏סולל בונה תבצע עבודות במחלף חולון מזרח ב-35 מיליון ש', באתר גלובס, 3 ביולי 2005 נחנך מחלף "חולון מזרח" המחבר את כביש 4 עם העיר, באתר ynet, 7 ביוני 2010 מחלף חולון מזרח פרויקט היציאה צפונה מחלף חולון מזרח מיכאל רוכוורגר, אלקטרה ושותפיה חתמו על ההסכם להקמת פרויקט הקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן, באתר TheMarker‏, 17 במאי 2022
מרדכי אלפרדו ראבילו

מרדכי אלפרדו ראבילו (נולד ב-12 באוגוסט 1940 בבולוניה, איטליה) הוא משפטן ישראלי ופרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללה האקדמית צפת. שימש עד שנת 2015 כראש בית הספר למשפטים במכללה. נולד בבולוניה בשנת 1940. ברח יחד עם משפחתו מאימת השלטון הפאשיסטי באיטליה לעיירה לנדינרה במחוז רוביגו, משם הצליחה המשפחה לברוח לשווייץ, בה שהתה בשני מחנות מעצר במהלך השנים 1945-1943. לאחר סוף המלחמה חזרה המשפחה לאיטליה וראבילו למד בבית ספר תיכון בבולוניה ואחר כך למד משפטים באוניברסיטה המקומית ובשנת 1964 סיים את לימודיו. הוא היה תלמידו של גד טדסקי, וכתב ספר בו נתן פרשנות לחוק המתנה. במהלך שנות לימודיו היה פעיל בקהילה היהודית באיטליה ואף היה שליח לקונגרס הציוני בירושלים בשנת 1965, וכתב לעיתונות היהודית המקומית. בשנת 1965 הוא עלה לישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית. כמו כן החל ללמוד תורה בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק. בשנת 1972 סיים את לימודי הדוקטורט. בשנת 1972 החל לשמש כמרצה ובשנת 1983 מונה כפרופסור מן המניין. בשנת 2003 יצא לגמלאות ונהיה פרופסור אמריטוס. אחרי פרישתו לגמלאות לימד במכללה האקדמית צפת. בשנת 1965 נישא לשושנה ליפשיץ. הוא אב לארבעה ילדים ומתגורר בירושלים. בנו הוא עורך הדין מיכאל ראבילו, מעורכי דינו של ראש הממשלה בנימין נתניהו. בשנת 2007 הוענק לו אות של מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי על ידי הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו. מרדכי אלפרדו ראבילו, באתר ResearchGate מרדכי אלפרדו ראבילו, באתר SSRN דף אישי באתר האוניברסיטה העברית דף אישי באתר מכללת צפת
פיתגורס פאפאסטמטיו

פיתגורס פאפאסטמטיו (יונית: Πυθαγόρας Παπασταματίου; ‏ 1930 - 12 בנובמבר 1979) היה משורר ומחזאי יווני. פאפאסטמטיו נולד באגריניו שם התגורר עד שהיה בן 18. משפחתו במקור הגיע מסאמוס. אמו מריה הייתה מורה ואביו ג'ון היה סוחר טבק. הוריו הכירו באיזמיר זמן קצר לפני מלחמת יוון–טורקיה. המלחמה השפיע על יצירתו המאוחרת ובשנת 1972 כתב שיר אודות אסיה הקטנה יחד עם אפוסטולוס קאלדארס. בשנת 1940 החל ללמוד בתיכון ועם כיבוש יוון על יד הגרמנים התחבא באזור ואלורס. בשנת 1944 למחתרת היוונית העממית. בשנת 1945 עבר לאתונה. הוא למד בבית הספר לדרמה של הקונסרבטוריון של אתונה. הוא נפטר בשנת 1979 מהתקף לב. פיתגורס פאפאסטמטיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיתגורס פאפאסטמטיו, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיתגורס פאפאסטמטיו, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה ביוונית ביוגרפיה ביוונית פיטגורס פאפאסטמטיו (1930-1979), דף שער בספרייה הלאומית
טפליצה

המונח "טפליץ" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו טפליץ (פירושונים). טֶפְּלִיצֶה (בצ'כית: Teplice, הייתה ידועה בעבר בשם הגרמני Teplitz ובכתיב היידי טעפליץ) היא בירת מחוז טפליצה במערב צ'כיה, ועיר הספא והמרפא השנייה בחשיבותה בצ'כיה אחרי קרלובי וארי. נכון לשנת 2021, בעיר חיו כ-48,428 תושבים. העיר ממוקמת בצפון בוהמיה, בסמוך לגבול סקסוניה שבגרמניה. המעיינות החמים בעיר טפליצה מוזכרים כבר בכתובים משנת 762. אולם היישוב מוזכר לראשונה בשנת 1158. במלחמת שלושים השנים היוותה חלק מרכזי במרד הבוהמי. בתקופה זו היגרו אליה תושבים גרמנים, שהיוו את מרבית אוכלוסייתה עד 1945. בימי הביניים נחשבה כעיר קיט ונופש בזכות המעיינות החמים בה. בהיותה סמוכה לגבול גרמניה ועיר מרכזית בחבל הסודטים, הייתה אוכלוסייתה דוברת גרמנית ואוהדת התרבות הגרמנית. עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933 זכתה לתמיכה נרחבת בקרב תושבי טפליצה. בחודש נובמבר 1938 התרחשו בה פרעות ליל הבדולח ויהודים הוכו ונרצחו. אולם בית הכנסת הגדול בעיר נשרף רק ב-14 במרץ 1939. הקהילה היהודית בעיר הושמדה בשואה. עם תום מלחמת העולם השנייה גורשו תושבי המקום הגרמנים האתנים ויושבו במקומם חקלאים צ'כים. העיר ידועה כיום כעיר תיירות. מלבד אתרי ספא רבים יש בה מועדונים ומקומות בילוי לצעירים. בטפליצה מספר גנים בוטאניים המהווים אטרקציה תיירותית. קבוצת הכדורגל אף קיי טפליצה היא קבוצה ידועה בליגת העל הצ'כית בכדורגל. בטפליצה הייתה קהילה יהודית עתיקה ואמידה. עם עליית הנאצים עזבו חלק מיהודי הקהילה את העיר. אלה שלא עזבו הועברו למחנה הריכוז טרזיינשטט ומשם נשלחו לאושוויץ ונרצחו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא טפליצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טפליצה ההיסטוריה של יהודי טפליץ טפליצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טפליצה (צ'כיה), דף שער בספרייה הלאומית
אלכסנדר פולוקארוב

אלכסנדר ואסילביץ' פולוקארוב (ברוסית: Александр Васильевич Полукаров; נולד ב-27 בנובמבר 1959) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, אשר שיחק בתפקיד הבלם. את תחילת דרכו בכדורגל המקצועני החל פולוקארוב בקבוצת זאריה וורושילובגרד. ב-1980 עבר לטורפדו מוסקבה בה שיחק 319 משחקים וכבש 21 שערים. במהלך תקופתו בטורפדו מוסקבה זכה פולוקארוב בגביע הסובייטי ב-1986. ב-1991 עבר פולוקארוב למכבי תל אביב, איתה זכה באליפות אחת (1991/1992), גביע המדינה אחד (1993/1994) ופעם אחת בגביע הטוטו (1992/1993). לאחר שעזב את מכבי תל אביב, שיחק פולוקארוב עונה אחת במכבי הרצליה, עונה אחת בהפועל ירושלים ועונה אחת במכבי עירוני אשדוד (עמה העפיל לליגת העל). לאחר מכן חזר לטורפדו מוסקבה ופרש ממשחק פעיל לאחר 17 משחקים במדי הקבוצה. לאחר שפרש מונה פולוקארוב לעוזר מאמן של קבוצת פ.צ. מוסקבה. בשנת 2010 מונה פולוקארוב זמנית למאמן הקבוצה. החל משנת 2011 מעוסק כמאמן ילדים במועדון טורפדו מוסקבה. טורפדו מוסקבה הגביע הסובייטי 1985/1986 מכבי תל אביב אליפויות (1): 1991/1992 גביעי מדינה (1): 1993/1994 גביעי טוטו (1): 1992/1993 מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר פולוקארוב בוויקישיתוף אלכסנדר פולוקארוב, באתר Transfermarkt אלכסנדר פולוקארוב, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב דותן מלאך, ‏"גם כשהיו פיגועים בתל־אביב ובירושלים, לא חשבנו לעזוב", בעיתון מקור ראשון, 29 ביוני 2018
ישראל נבות

ישראל נבות (3 בספטמבר 1922 - 8 בנובמבר 2010) היה פרופסור להנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מחקרו עסק בסינתזה של רשתות חשמליות ומסננים פסיביים, וכן בשטח של אנליזה נומרית. נבות נולד בליטא ועלה עם משפחתו בשנת 1935 כשהוא בן 13. נבות שירת כנוטר במשטרת המנדט משנת 1942 לשנת 1945 ושירת בחיל המדע במהלך במלחמת העצמאות. הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים, סיים תואר שני בשנת 1951, בחוג ראשי פיזיקה וחוגים משניים מתמטיקה וכימיה. בין השנים 1952 ל-1955 למד לדוקטורט בהנדסת חשמל באימפריאל קולג' בלונדון. עם סיום לימודיו בשנת 1955 הצטרף נבות לפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנת 1959-1960 קיבל Fellowship באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1990 פרש לגמלאות. משנת 1973 שימש נבות כעורך משנה של כתב-העת Journal of the Franklin Institute. היה נשוי לחנה נבות, שהייתה מורה לאזרחות, ממנה התאלמן ב-1976, ואב לבת. נפטר בנובמבר 2010 ונקבר בכפר סמיר בחיפה. פרופסור ישראל נבות ז"ל (1922-2010) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עפר זיתוני

עפר זיתוני (נולד ב-23 באוקטובר 1960 בחיפה) הוא מתמטיקאי ומהנדס חשמל ישראלי ופרופסור במכון ויצמן למדע ומחזיק הקתדרה על שם הרמן פ. טאובמן למתמטיקה. מחקרו עוסק בתאוריה של מטריצות אקראיות, תורת התנודות הגדולות ותהליכים סטוכסטים וסינון בתקשורת. בשנת 1986 סיים דוקטורט בטכניון אצל פרופ' משה זכאי. בשנת 2009 התפרסם הספר "An Introduction to Random Matrices" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' אותו חיבר יחד עם גרג אנדרסון ואליס גווינה. זיתוני שהה כעמית בתר-דוקטורט באוניברסיטת בראון וב-MIT. הוא היה חבר סגל בטכניון בדרגת פרופסור עד שנת 2007. בשנים 2002-2012 כיהן גם כפרופסור למתתמטיקה באוניברסיטת מינסוטה ומשנת 2013 הוא Global distinguished Professor of Mathematics במכון קוראנט, אוניברסיטת ניו-יורק. זיתוני הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, באקדמיה האמריקאית לאמנות ומדעים, ובאקדמיה הישראלית למדעים. הוא גם עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה "על תרומתו לתורת ההסתברות", עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית, ועמית IEEE. מדיה וקבצים בנושא עפר זיתוני בוויקישיתוף עפר זיתוני, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה עפר זיתוני, באתר dblp עפר זיתוני, באתר ResearchGate דף אישי באתר מכון ויצמן עפר זיתוני, What happens when a person strolling along an intersecting path chooses directions with a roll of the dice?, באתר מכון ויצמן פרופ' עפר זיתוני - קורות חיים, באתר האקדמיה הישראלית למדעים Greg W. Anderson, Alice Guionnet, Ofer Zeitouni, An Introduction to Random Matrices, Cambridge: Cambridge University Press, 2009, Cambridge Studies in Advanced Mathematics, ISBN 978-0-521-19452-5 Ofer Zeitouni, ieeexplore.ieee.org Ofer Zeitouni, www.nasonline.org Ofer Zeitouni, American Academy of Arts & Sciences, ‏2023-07-11 (באנגלית) Prof. Ofer Zeitouni, www.academy.ac.il (באנגלית) Fellows of the American Mathematical Society, American Mathematical Society (באנגלית) Institute of Mathematical Statistics | Honored IMS Fellows (באנגלית) IEEE Fellows | IEEE Information Theory Society, www.itsoc.org ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון הרשות הפלסטינית

"פדאא'י" (בערבית: فدائي), או "לוחם", הוא שמו של ההמנון הלאומי הפלסטיני. החל בשנות השלושים של המאה העשרים היה "מוטני" (בערבית: موطني), או: "מולדתי", המנון הבלתי-רשמי של הפלסטינים. השיר חובר על ידי המשורר הפלסטיני אבראהים טוקאן בשנת 1936, והולחן על ידי המלחין הלבנוני מחמד פליפל. למרות שהוא נעדר מעמד רשמי, הוא זוכה לפופולריות בקרב הציבור הפלסטיני. בשנת 2003 הוא נקבע כהמנון הלאומי של עיראק. על רקע פריחת הפאן ערביות, אימצו הפלסטינים כהמנון בלתי רשמי את "בילאדי, בילאדי, בילאדי", שיר מצרי שלימים הפך להמנון מצרים. מאז נהוג לחשוב שזהו ההמנון הפלסטיני. "פדאא'י" נכתב על ידי סעיד אל-מוזיין והולחן על ידי המלחין המצרי עלי אסמאעיל. תנועת פת"ח השתמשה בו בעת הפיכת מוסדות התנועה למוסדות הלאומיים הפלסטיניים ועל כן נודע בשם "המנון המהפכה הפלסטינית". בשנת 1972 אומץ רשמית על ידי הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ואומץ על ידי הרשות הפלסטינית עם הקמתה. בהמנון ניכרת הרוח הלאומית, ובולטת בהיעדרה כל התייחסות בעלת גון דתי, למשל לעניין האסלאם, אזכור האל או הג'יהאד. תחת הערכים הדתיים, בולטים אתוסים לאומיים: הלאומיות, המאבק והשיבה. דגל הרשות הפלסטינית סמל הרשות הפלסטינית מדיה וקבצים בנושא המנון הרשות הפלסטינית בוויקישיתוף Tamir Sorek, "Palestinian Commemoration in Israel: Calendars, Monuments, and Martyrs", Stanford University Press, page 78 אבינועם בר-יוסף, תושבי בית סחור: "אנו רוצים שלום!", מעריב, 19 בדצמבר 1988 קרני אלדד, חיסול אל בגדדי: לפעמים החיים הם כן שחור ולבן, באתר מקור ראשון, 3 בנובמבר 2019
גדעון שונמי

גדעון שונמי (1934 - נובמבר 2010) היה חוקר ספרות ישראלי ופרופסור במחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן. אביו של שונמי עלה מהונגריה בשנת 1921 ואמו מגרמניה ב-1926. שונמי גדל בירושלים. בנעוריו היה חבר בשבט מודיעין של תנועת הצופים. אביו שימש כספרן בספרייה הלאומית. שונמי למד דרמה וספרות משווה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. נפטר בשנת 2010 והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא. עיונים בספרות משוה, עורכים: דב לנדאו, גדעון שונמי, יפה וולפמן. אוניברסיטת בר-אילן, תשס"א, 2001 התיאטרון התיעודי: השואה וקורות זמננו בדרמה הפוליטית, הוצאת אור עם, תשנ"ח 1998. אוונגרד ומהפכה בדרמה של המאה העשרים, הוצאת אור עם, תשנ"ב 1992. איבסן-מריאליזם לטראגדיה: עיונים בתבנית ובמשמעות של מחזות-הפרוזה, הוצאת עקד, תשמ"ג 1983 השוואה האמצעים התיאטרוניים: במחזותיהם של ברכט, ויילדר, דירנמאט ויונסקו ויחסם של אמצעים אלה אל השקפות עולמם, תשכ"ז הטרקלין, הטירה והגן: ייצוג ומציאות בדרמה המודרנית / גדעון שונמי, הוצאת אור עם, תשמ"ח 1987 גדעון שונמי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצרון

האם התכוונתם ל... חצרון בן פרץ – אביו של רם וסבי-סבו של נחשון בן עמינדב ומאבות אבותיו של המלך דוד חצרון בן ראובן – (ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק ט') חצור (יהודה) – עיר בנחלת שבט יהודה הנקראת חצרון בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים כ'–כ"ה
בוטנים מצופים

בוטנים מצופים הם חטיף פופולרי, העשוי מבוטנים קלויים בציפוי שכבה אפויה פריכה. קבוקים הם בוטנים מצופים בבלילת קמח אפויה. מקור השם ככל הנראה במילה הטורקית kabuk, שפירושה ציפוי. הקבוקים הם חטיף פופולרי הנמכר בישראל בתפזורת בפיצוחיות או באריזות למכירה במרכולים וכן ניתן להכינם בבית. הציפוי שלהם פריך ועשוי בדרך כלל מקמח, סוכר, מלח, עמילן ולציטין. ניתן למצוא את החטיף בציפוי שומשום או בלעדיו. יש כמה וכמה סוגי קבוקים מלבד הקבוק ה"קלאסי" והקבוק מצופה השומשום. ניתן למצוא קבוקים בטעמים פיקנטי מתובלים ועוד. ערכו התזונתי של הקבוק גבוה יחסית והוא עתיר קלוריות ושומן. 100 גרם קבוקים מכילים כ-465 קלוריות, 17 גרם שומן, 64 גרם פחמימות, 14 גרם חלבונים, 430 מ"ג נתרן ו-5 גרם סיבים תזונתיים. בוטנים אמריקאיים הם חטיף פופולרי, העשוי מבוטנים קלויים בציפוי שכבה אפויה פריכה. שכבת הציפוי עשויה מקמח חיטה ותבלינים, כגון סוכר, מלח, ולעיתים גם רוטב סויה, שמרים, פלפל צ'ילי ועוד. 100 גרם של בוטנים אמריקאיים מכילים כ-54 גרם פחמימות. החטיף מכונה בישראל "בוטנים אמריקאיים", אף על פי שלא הגיע מארצות הברית, ואילו שם הוא קרוי "בוטנים יפניים" Japanese (Style) Peanuts או "בוטני קרקר" Cracker peanuts. במקסיקו הם קרויים "בוטנים יפניים" (cacahuates japoneses) ונחשבים חטיף בירה פופולרי במיוחד. יש הסוברים כי החטיף זכה לכינוי "יפני" כיוון שיוצר במקסיקו בידי מהגרים מיפן, שהגיעו למקסיקו במאה ה-19 כתוצאה מהסכמי שיתוף פעולה בין קיסר יפן ונשיא מקסיקו.. ולישראל המתכון הגיע מארצות הברית ומכך שמו. במבה חמאת בוטנים מדיה וקבצים בנושא בוטנים מצופים בוויקישיתוף wedo-net, קבוקים, קליית גת, ערכים תזונתיים, באתר foodsdictionary סוגות הבוטנים של זארובי ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאבלה

סאבלה (בצרפתית: Sablé) הוא סוג של ביסקוויט צרפתי, עגול וקרוקנטי, שמקורו בעיר קאן שבנורמנדי. לפי מכתבי מאדאם דה סבינייה, ביסקוויטים כאלה יוצרו בסביבות שנת 1670 ביישוב סאבלה-סיר-סארט הנמצא בפיי דה לה לואר ("ארץ הלואר"). לפי האגדה, כשביקרה בחצרו של "מסייה", אחיו של לואי ה-14, המרקיזה מאדאם דה סאבלה (1599-1678), הידועה בין השאר בהגיגיה, הביאה כמה עוגיות מהבית. "מסייה" ומקורביו נהנו מאוד מהביסקוויטים והזמינו עוד עוגיות דומות מפרנסואה ואטל, ה"מטר ד'אוטל" המפורסם של הנסיך קונדה הגדול. לכבוד המרקיזה האורחת החליטו לקרוא למעדנים אלה "פטי סאבלה". בשל הקשר למילה "סאבל", שמשמעותה בצרפתית – "חול", השם "סאבלה" יכול בנוסף לרמוז על המרקם הרך, העדין והפריך משהו של ביסקוויטים מסוג זה, ולצבעם הזהבהב. בין המתכונים הידועים ביותר של ביסקוויטים סאבלה או "פטי סאבלה" (petits sablés), כלומר "סאבלה קטנים", יש להזכיר את אלו של אמא פולאר, את הביסקוויטים של סן מישל, של פון אוון ושל ה"ביסקוויטרי דה ל'אבה" Biscuiterie de l'Abbaye (ביישוב לונלה ל'אבה בנורמנדי תחתית). ביצירת ה"סאבלה" יכולים להיעזר גם בהוספת שקדים, קליפות של לימון או של תפוזים. פתי בר מדיה וקבצים בנושא סאבלה בוויקישיתוף מתכון של ביסקוויט סאבלה באתר למזון בריא "וולספיר" באנגלית מתכון של "סאבלה" באתר "אלף ואחד מעדנים" בצרפתית
יהודה טלית

יהודה טלית (2 בדצמבר 1944 – 8 ביוני 2019) היה איש עסקים, אמרגן ומפיק ישראלי. טלית נולד בתל אביב ולמד בבית הספר היסודי "בלפור" ובהמשך בתיכון החקלאי מקוה ישראל. את תחילת דרכו העסקית עשה כשהקים עסק לקידום מכירות וייצר בין היתר מחזיקי מפתחות, שהיו פופולריים מאוד בשנות ה-60. על מחזיקי המפתחות הוטבעו דיוקנאות של ספורטאים, זמרים ושחקנים פופולריים מאותה תקופה וכן חברות מסחריות. ב-1966 פגש את חיים סבן שהיה חבר בלהקת האריות. טלית הציע לסבן למכור מחזיקי מפתחות עם תמונות של "האריות", וכך נולדה השותפות העסקית הראשונה ביניהם. השניים הקימו חברה שייצגה אמנים ישראלים, ואת חלקם היא עדיין מייצגת. ב-1977 הקים טלית את חברת "טלית הפקות". בשנות ה-80 החברה הפיקה קונצרטים גדולים והביאה לישראל אמנים בין-לאומיים. החברה גם יזמה הפקות אופרות, מחזות זמר, הצגות תיאטרון ואירועי ספורט, כשהבולטים שבהם: בלט בולשוי, "הספר מסביליה", רחוב 42, עולם הקרח של וולט דיסני ומופע הכדורסל של "הארלם גלובטרוטרס". "טלית הפקות" גם הייתה אחראית על מופע "ליל אהבה בצמח", על המחזמר "הקוסם!" שהיה מבוסס על "הקוסם מארץ עוץ" והוצג מ-1994 בכ-600 הצגות, על המחזמר "הכל אגדה" וכן על הצגת היחיד של אבי קושניר "להציל את איש המערות", בהפקה משותפת עם תיאטרון בית ליסין. ב-1997 הרחיב טלית את עסקיו, כשנכנס לתחום הטלוויזיה בישראל. הוא הקים את חברת "טלית תקשורת", שהפכה לחברת האם של "טלית הפקות". במקביל חבר לשותפות עסקית עם רון אייזק בהקמת חברת ההפקות "איגואנה". ב-1998 רכש טלית את זכויות השידור בישראל של ערוץ האופנה. ב־1999 חבר לטמירה ירדני וחיים סלוצקי בהקמת חברת "סינרגיה תקשורת", שזכתה ברישיון להפיק את ערוץ הטלוויזיה בלוויין YTV. במקביל נכנס לשותפות עסקית עם ענק התוכן הגרמני EM.TV, במסגרתה רכש זכויות שידור של תוכניות אנימציה כמו הדבורה מאיה, הלב ("מרקו"), פינוקיו, נילס הולגרסון, בילבי וקלסיקות נוספות ששודרו בטלוויזיה הישראלית. בהמשך מכר טלית 50% מבעלות "טלית תקשורת" לחברה הגרמנית, אך לבסוף רכש את חלקו בחזרה. ב-2000 יצר שותפות עסקית נוספת עם חברת ההפקות של ג'ים הנסון, ממנה רכש את הזכויות המסחריות בישראל עבור תוכנית הטלוויזיה "החבובות". ב-2001 הקים את "ערוץ הקבוצות" ששידר כתבות צבע ואת משחקיהן של מכבי חיפה, הפועל תל אביב ומנצ'סטר יונייטד בערוצי הכבלים והלווין. ב-2003 קיבל את הייצוג של ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TV5, והקים את ערוץ בייבי. ב-2007 רכש תאגיד התקשורת האמריקאי פוקס 50% מהבעלות בחברה האירופית בעלת הזכויות בערוץ "בייבי". ב-2009 קיבל טלית את זכויות הייצוג של ערוצי הנשיונל ג'יאוגרפיק בישראל. כיום טלית תקשורת מייצגת ובעלת כ-20 ערוצי טלוויזיה המשודרים בישראל. טלית נפטר ב-8 ביוני 2019 בגיל 74. הותיר אחריו אישה - בתיה, שהייתה גם שותפתו לעסקים, ושלושה ילדים - לירן, שמתגורר בלונדון ומנהל את ערוץ בייבי TV, וליאת ואלינור העובדות בחברה בישראל. התגורר בהרצליה פיתוח. יהודה טלית, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית האתר של "טלית הפקות"(הקישור אינו פעיל) האתר של "טלית תקשורת" (באנגלית)(הקישור אינו פעיל) יאיר מנדלסון, מהפחון בבת ים לווילה בהוליווד, באתר TheMarker‏, 4 בינואר 2005 יובל פלוטקין, להתראות קיסריה: חייו ומותו של מפיק העל, באתר ynet, 5 ביולי 2019 יהודה טלית, באתר MusicBrainz (באנגלית) ענת קם‏, יהודה טלית עושה עסקים עם רופרט מרדוק, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2007 ערוצי נשיונל ג'אוגרפיק ייוצגו בישראל ע"י טלית תקשורת, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2009 המפיק והאמרגן יהודה טלית הלך לעולמו בגיל 74 לאחר מאבק במחלה קשה, באתר מעריב, ‏8 ביוני 2019
איאן הארט

איאן הארט (באנגלית: Ian Hart; נולד ב-8 באוקטובר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. מוכר בעיקר בזכות גילומו של פרופסור קוויריניוס קווירל בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים" ובתור הסופר ארתור קונאן דויל בסרט "למצוא את ארץ לעולם לא". הארט נולד בשם איאן דייוויס בליברפול, בן למהגרים איריים, אחד משלושה אחים. הוא גדל במשפחה קתולית. בשנות ה-20 לחייו, למד משחק בתיאטרון ובמכללת "מייבל פלטשר" למוזיקה ודרמה בליברפול. נשוי ללין, לזוג שתי בנות. מתגורר בלונדון. בשעות הקטנות (1991) Backbeat‏ (1994) עכבר מכני (1995) שום דבר אישי (1995) האנגלי שעלה על גבעה וירד מְהר (1995) מגרש חופשי (1995) מייקל קולינס (1996) הולן ריד (1996) תנו לי קצב (1997) מצבתה של אייב (1998) רצח על הבמה (1998) הקוף (1998) ארץ נסים ונפלאות (1999) סוף הרומן (1999) שנה של אהבה (1999) אויב המדינה (1999) לא, אתה קרוב יותר (2000) הטוב ביותר (2000) אברדין (2000) ליאם (2000) בהחלט (2001) הארי פוטר ואבן החכמים (2001) למצוא את ארץ לעולם לא (2004) ארוחת בוקר על פלוטו (2005) טריסטרם שנדי (2006) ארץ אלוהים (2017) Modern Life Is Rubbish ‏(2017) מרי, מלכת הסקוטים (2018) הבריחה מפרטוריה (2020) תעלומת הבלונדינית שחורת העיניים (אנ') (2023) אירואיקה (2003) - סרט טלוויזיה של BBC צהוב! (2008-2007) חוצה את הקווים (2013) סוכני S.H.I.E.L.D. (2013) יומן השומן (2013) קלונדייק (2014) ויניל (2016) האימה (2018) חוף מוסקיטו (2021) עזרה (2021) - סרט טלוויזיה של ערוץ 4 Mr Bates vs The Post Office ‏(2024) איאן הארט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איאן הארט, באתר AllMovie (באנגלית) איאן הארט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) איאן הארט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ננגישלישמה

ננגישלישמה מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית היה מלכה השלישי של שומר, מן השושלת הראשונה של כיש. רשימת המלכים השומרית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אן-טרה-אנה

אן-טרה-אנה מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך הרביעי של שומר מהשושלת הראשונה של כיש. מלוכתו נמשכה לפי המיתוס 420 שנים. רשימת המלכים השומרית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסך חושי

חסך חושי הוא מצב שבו מונעים מאחד החושים גירויים. על ידי כיסוי עיניים ניתן למנוע גירוי מחוש הראייה. אטמי אוזניים מונעים את גירוי חוש השמיעה. באמצעים שונים ומתוחכמים יותר ופחות ניתן למנוע את גירויים של חושים אחרים. חסך חושי היה נושא למחקרים נרחבים בפסיכולוגיה, אך הוא ידוע לשמצה בעיקר כשיטה להוצאת הודאות מנחקרים. בתנאים קשים של חסך חושי הצליח רק אחד מעשרה מתנדבים לעמוד בניסוי במשך יותר מעשר שעות. בין השאר התפתחה תחושה פרנואידית והזיות. ריצ'רד פיינמן תיאר ניסויים לבחינת חסך חושי במכל ציפה שבהם השתתף: "מכל חסך חושי דומה לאמבטיה גדולה, אבל עם מכסה שנסגר מלמעלה. בפנים יש חושך גמור, ומכיוון שהמכסה עבה, אין שום קול, יש משאבה קטנה שמזרימה אוויר פנימה. המים במכל הכילו מלחי אפסום, כדי שיהיו צפופים יותר ממים רגילים, אז אתה צף די בקלות. הטמפרטורה היא טמפרטורת הגוף. לא צריך להיות שום אור, שום קול, שום תחושת טמפרטורה, שום דבר! נכנסתי לשם תריסר פעמים וכל פעם נשארתי במכל שעתיים וחצי בערך" — "אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן", תרגום: עמנואל לוטם, עמ' 315, בהשמטות קלות פיינמן תיאר כיצד השהות במכל עוררה בו שלל הזיות. הוא הצליח להרגיש כיצד הוא "מזיז" את ה"אני" שלו מהמוח אל איברי הגוף ואחר כך אפילו הצליח "לצאת מהגוף" ולראות את איבריו מבחוץ: "ראיתי את העורף שלי כשכפות הידיים שלי נשענות עליו". בית הדין האירופאי לזכויות האדם תיאר בפסק דין מ-1978 שיטות לגרימת חסך חושי שחוקרים בריטיים נקטו כנגד נחקרים שנחשדו בקשר עם טרור ה-IRA. שק שחור הושם על ראשם של עצורים לפרקי זמן ממושכים, הם הושמו בחדר שבו היה רעש מחריש ובלתי נפסק, נמנעו מהם אכילה ושתייה. בית המשפט קבע כי שיטות אלו לא אנושיות ואסורות, אך אין הן מגיעות לדרגת "עינויים". מכל ציפה ניסויים בחסך לשוני ציפי כץ, ילד רגיש מאוד - קשיים בוויסות חושי ובאינטגרציה חושית