laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוטומפו אוסיי טוטו

אוטומפו נהנה אוסיי טוטו השני (נולד ב-6 במאי 1950) הוא מלך האשנטי, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בגאנה. הוא הומלך ב-26 באפריל 1999. הוא נשוי ואב לשלושה. לאוטומפו היו כארבעה אחים. הוא למד בגאנה ואחר כך ב-kilburn polytechnic וב-Polytechnic of North London שבלונדון. בשנת 2012 ביקר בישראל. במשך שני עשורים הוא פעל "מחוץ לקופסה", ופיתח פרויקטים של פיתוח קהילתי ואחרים שקודמיו מעולם לא חשבו עליהם. תוך כדי כך הוא הפך לשליט המסורתי הראשון בכל אפריקה שקיבל תמיכה ומימון של הבנק העולמי לביצוע פרויקטים במגזר החינוכי (בניית 42 בתי ספר יסודיים והענקת מלגות לתלמידים מרקע עני שאחרת לא ילכו לבית הספר). המלך גם יזם פרויקט מים, שמומן שוב על ידי הבנק העולמי - להביא מים בקידוח ל -1,000 יישובים ברחבי גאנה. נכון לעכשיו הוא משקיע בשני קניונים בקומאסי ובפרויקטים אחרים שמעבר לעיר כדי לשפר את חיי עמו. הוא גם מגייס כספים לתרגום המקרא לכל השפות הגנאיות. מדיה וקבצים בנושא אוטומפו אוסיי טוטו בוויקישיתוף נועם דביר, כתבנו בירושלים, גלימת הנשיא: פרס נפגש עם מלך האשאנטי. צפו, באתר ynet, 22 ביולי 2012 Baffour Ankomah, Praise where praise is due, New African, ‏9-6-2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיראק (כדורגל)

מועדון הכדורגל שיראק (בארמנית: Շիրակ Ֆուտբոլային Ակումբ) היא קבוצת כדורגל ארמנית, המשחקת במחוז שיראק. שיראק נוסדה בשנת 1958. במהלך שנות ה-70 שיחק המועדון תחת השם אולימפיה. הקבוצה שיחקה בליגת העל הסובייטית עד שארמניה זכתה בעצמאות. אצטדיונה של הקבוצה נקרא אצטדיון גיומרי סיטי, והוא יכול להכיל כמעט 3,000 צופים. האצטדיון שופץ בשנת 1999. המועדון נחשב לאחד המועדונים הארמנים הוותיקים וייצר מספר רב של שחקנים ארמנים שייצגו את המדינה ברמה הבינלאומית. שיראק היא הקבוצה השנייה בטיבה בכמות התארים בהם זכתה בארמניה, לאחר שזכתה ב-3 אליפויות ליגת העל הארמנית. למרות כל זאת, בין השנים 2005–2006 המועדון עבר קשיים כלכליים חמורים, גורם שהוביל ליכולת חלשה יחסית בתצוגותיה בשנים האחרונות בליגה המקומית. המועדון השתתף בשלושה גביעים אירופאים: ליגת האלופות, גביע אופ"א וגביע האינטרטוטו. בעונת 2012/13ס שיראק עברה בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית את קבוצת רודאר ממונטנגרו (2-1 בסיכום שני המשחקים), והודחה בסיבוב המוקדמות השני במפגש מול קבוצת הכדורגל הישראלית בני יהודה. ליגת העל הארמנית אליפות (4): 1992, 1994, 1999, 2012/2013 סגנות (6): 1993, 1995/1996, 1997, 1998, 2002, 2014 הגביע הארמני זכייה (2): 2011/2012, 2016/2017 סגנות (5): 1993, 1994, 1999, 2011, 2013 הסופר קאפ הארמני זכייה (4): 1997, 2000, 2003, 2013 סגנות (1): 1999 מדיה וקבצים בנושא שיראק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיראק שיראק, ברשת החברתית פייסבוק שיראק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שיראק, ברשת החברתית אינסטגרם שיראק, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Soccerway
ג'ייהאן (עיר)

ג'ייהאן (בטורקית: Ceyhan) היא עיר בנפת אדנה במחוז הים התיכון שבדרום טורקיה, הקרויה על שמו של נהר בעל שם זהה. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 158,922 תושבים. לעיר חשיבות כלכלית, שכן היא משמשת כמרכז לוגיסטי למעבר סחורות במזרח התיכון, מרכז אסיה ורוסיה, להובלת נפט וגז טבעי. ההיסטוריה הידועה של העיר היא מלפני 9000 שנה. במישור ג'ייהאן היו תרבויות חיתיות, אשוריות, פיניקיות, מצריות, הלניסטיות, איראניות, רומיות וביזנטיות. בנוסף למדינות עתיקות כמו ארזווה, האזור נשלט על ידי אשור, בבל, פרס, אלכסנדר מוקדון, בית סלאוקוס, בית תלמי, האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית, בית אומיה, בית עבאס, שושלת טולון שושלת חמדן ושוב האימפריה הביזנטית. לאחר קרב מנזיקרט בשנת 1071, הסלג'וקים כבשו לחלוטין את מישור ג'ייהאן ואדנה בשנת 1083. ג'ייהאן, שסופחה לממלכת קיליקיה הארמנית ב-1097, נפלה לידיהם של הממלוכים ממצרים במאה ה-14 וצורפה מאוחר יותר לנסיכות דולקדיר. אוכלוסייתה באותה תקופה הייתה 5,000 נפש. בין השנים 1353-1515, ג'ייהאן נותר תחת שלטונו של נסיכות רמזאן (בטורקית, Ramazanoğulları Beyliği'nın), אחת מהנסיכויות הבייליקיות באנטוליה, שהייתה קשורה לממלוכים,. הממלוכים והעות'מאנים נלחמו על אדמות אלו בין השנים 1485-1498. החל משנת 1515, עברו אדמות אדנה, יחד עם מישור ג'ייהאן, לניהול האימפריה העות'מאנית. העיר נקראה ירסובת (Yarsuvat) במרשם הקרקרעות העות'מאני (1525). שמה שונה לחמידיה על שם עבדול חמיד השני ב-1896, לאחר מכן לאורפיה ב-1909 ולג'ייהאן ב-3 במאי 1929. בין השנים 1833-1840, מישור ג'ייהאן החליף ידיים ועבר לאבראהים פאשא. איברהים פאשה עלה לקוניה בעזרת שבטים טורקמנים, ועזב את השלטון העות'מאני. בנוסף, רצה לפגוע בשבטים שנשארו נאמנים לשער הנשגב. ג'ייהאן שבה לשלטון עות'מאני ב-1841. ב-6 בינואר 1922 הפכה העיר לחלק מטורקיה. לעיר חשיבות רבה לכלכלה הטורקית, בשטחה ממוקם מסוף נפט הקולט נפט גולמי שמגיע משדות הנפט של אזרבייג'ן, עובר דרך הים הכספי וגאורגיה על גבי צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן, ומשם עובר למכליות נפט שנעות דרך הים התיכון ליעדן. העיר משמשת כיעד גם לצינור הנפט הטרנס-אנטולי המוביל נפט גולמי מרוסיה ולצינור הנפט כירכוכ-ג'ייהאן המוביל נפט מעיראק. בעבר נשקלה האפשרות להקים את מסדרון התשתיות שיקשר את העיר ומקורות האנרגיה שלה לישראל. ג'ייהאן מקיימת קשרי ערים אחיות עם: אזרבייג'ן סומגאיט, אזרבייג'ן מישור צ'וקורובה מלחמת טורקיה–צרפת מדיה וקבצים בנושא ג'ייהאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ייהאן ג'ייהאן, ברשת החברתית פייסבוק ג'ייהאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ייהאן, ברשת החברתית אינסטגרם Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
IGN

IGN הוא אתר אינטרנט אמריקאי העוסק בבידור ומתמקד במשחקי וידאו, בסרטים, במוזיקה ובתכני מדיה נוספים. האתר מכיל מספר ערוצים העוסקים בנושאים ספציפיים בבידור. ערוצים העוסקים במשחקי וידאו כוללים: משחקי מחשב, פלייסטיישן, Xbox, ‏קונסולות נינטנדו, משחקי רטרו ועוד. חברת האם של IGN היא IGN Entertainment, שבעלותה מספר אתרים נוספים, כגון GameSpy. באוקטובר 2014, IGN השיק אתר רשמי לשחקנים בישראל. IGN הוקמה בשנת 1996 על ידי ג'ונתן סימפסון כ-Imagine Games Network, והתחילה כחמישה אתרים נפרדים: N64.com, PSXPower, Saturnworld, Next-Generation.com ו-Ultra Game Players Online. בשנת 1998 איחדה החברה את הרשת תחת IGN כערוצים באתר. Next-Generation ו- Ultra Game Players Online בוטלו ולא השתתפו באיחוד. ביוני 2005 דיווחה IGN על כ-24 מיליון צופים שונים בחודש, ו-4.8 מיליון משתמשים רשומים בכל החטיבות של האתר. בספטמבר 2005 נקנתה IGN על ידי תאגיד התקשורת של רופרט מרדוק, ה-News Corporation, בסכום של כ-650 מיליון דולר. חבר בצוות IGN מעניק למשחק דירוג שבין 0.1 ל-10.0. הציון נקבע לפי היבטים שונים של המשחק, כגון משחקיות, גרפיקה, סאונד, וזמן משחק. כל משחק מקבל דירוג לכל קטגוריה, אך הציון הכללי של המשחק הוא הערכה נפרדת, לא ממוצע בין הקטגוריות. ב-3 באוגוסט 2010, IGN הכריזה כי היא משנה את שיטת הדירוג שלה. במקום מדרג של 100 נקודות בהפרשים של 0.1, הציונים החדשים יכילו מדרג של 20 נקודות, כלומר, הפרשים של 0.5. בשתי השיטות הציון המקסימלי הוא 10.0, ושינוי השיטה איננו רטרואקטיבי, כלומר לא חל על דירוגים שקדמו לו. נוסף על כך שינוי השיטה איננו משפיע על ציון הקוראים, שעדיין נעשה בשיטה הקודמת. מדיה וקבצים בנושא IGN בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של IGN (באנגלית) IGN, ברשת החברתית פייסבוק IGN, ברשת החברתית אקס (טוויטר) IGN, ברשת החברתית אינסטגרם IGN, ברשת החברתית טיקטוק IGN, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר IGN ישראל News Corp. Acquires IGN for $650 Million, באתר ביזנסוויק, 10.9.2005 IGN Ratings and Reviews Policy, באתר IGN.
אלנבי (סדרת טלוויזיה)

אלנבי היא סדרת דרמת פשע ודרמה רומנטית ישראלית בהפקת ינוסן הפקות ובבימויו של אסף ברנשטיין, המבוססת על ספרו רב-המכר של גדי טאוב באותו השם, "אלנבי". הסדרה שודרה לראשונה ב-21 ביולי 2012 בערוץ 10. בשנת 2014 נמכרו זכויות השימוש של הסדרה לסניף הברזילאי של רשת TNT. בשנת 2015 הופקה גרסה מקומית בשם "Rua Augusta" והיא שודרה בשנת 2018. צילומי הסדרה נדחו בתחילת שנת 2012 בכחודשיים, בעקבות המשבר הכלכלי של תעשיית הטלוויזיה והפרסום בארץ ובפרט בערוץ 10. לבסוף עלתה הסדרה לשידור ב-21 ביולי 2012. היא זכתה למדרוג גבוה ולביקורות טובות בדרך כלל. הסדרה מתארת את קורותיהם של ארז (אביב אלוש), בעל מועדון דאנס בר תל אביבי, המעסיק בין היתר חשפניות במועדונו; מיקה (מורן אטיאס), אחת החשפניות המביאה עמה סיפור חיים עמוס טלטלות ונוגע ללב אשר מתאר את סיפור ילדותה בבית חרדי. מיקה עברה התעללות מינית מצד אחיה אשר ונכנסת ממנו להריון בגיל 14 ובעקבות זאת היא נשלחת לפנימייה. בפרק הראשון של הסדרה אחיה איציק מכה אותה במועדון של ארז, עקב האירוע מגיעה משטרה למקום וארז מסרב למסור את צילומי הווידאו. הוא מוסר את הבחור שהכה את מיקה לדימה, דימה ואפי מכים אותו עד זוב דם בגלל הקשר המורכב עם אחיה מיקה משקרת למשטרה שדימה הכה אותה ולא איציק אח שלה. במהלך הסדרה ארז מסייע לה ובעקבות זאת נוצר ביניהם סיפור אהבה סוחף; וערן (נדב נייטס), עיתונאי מקומי, הנחשף לעולם חיי הלילה המפוקפק ברחוב אלנבי ומתאהב בנוקי (רומי אבולעפיה), אחת החשפניות במועדון, החיה חיים כפולים. ארז (אביב אלוש) - בעל מועדון "אלנבי 40", אביה של נעמה. מיקה (מורן אטיאס) - חשפנית במועדון "דאנס GOGO". אחות של איציק. חברה של דימה והמשך של ארז. באה מרקע חרדי. ערן (נדב נייטס) - עיתונאי מקומי תל אביבי. מתחיל תחקיר על אירוע אלימות של מאבטחי "בריח" ויורד ממנו. מתאהב בנוקי. נוקי (רומי אבולעפיה) - חשפנית במועדון "דאנס GOGO". שם הבמה שלה הוא יסמין. עידו (גיא אריאלי) - שותף של ארז במועדון "אלנבי 40". מוותר על זוגיות עם מגישה בערוץ הילדים ומפתח זוגיות עם סטפני. סטפני (ג'וליה לוי בוקן) - חשפנית במועדון "דאנס GOGO". מפוטרת אחרי שהתראיינה לעיתון. דימה (סרגיי בוכמן) - מאבטח במועדון "אלנבי 40". חבר של מיקה. אפי (מיקי לאון) - אחראי שיבוץ מאבטחים בחברת "בריח". אלים מאוד. אסי (רועי אסף) - בלש משטרתי. חבר של ארז. אלעד (יניב ביטון) - עורך הדין של ארז. נשכר על ידי ארז לייצג את דימה. רונן (גדי טאוב) - עורך העיתון של ערן. מוציא אותו לחל"ת אחרי שסירב לכתוב לעיתון. נעמה (אורי מאור) - הבת של ארז. ארז מופיע בספר תחת השם 'אריק'. בספר לאריק שני ילדים: בת ובן. בסדרה בת בלבד. בספר אריק לוקח את מיקה לחופשה בבית הוריו באילת, בסדרה הוריו גרים בנהריה. בסוף הספר לא ברור מה מצבו של ערן, בסדרה הוא מתעורר בבית החולים עם נוקי לצידו ונראה שהם ינסו לחזור לזוגיות. "אלנבי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלנבי", באתר אידיבי דף הבית של הסדרה, באתר נענע10 לילך וולך‏, "אלנבי" תכריח אתכם להריח את הצחנה, באתר וואלה, 22 ביולי 2012 אלקנה שור, לא חושפת טפח: ב"אלנבי" העלילה קודמת לכל, באתר nrg‏, 22 ביולי 2012 מורן שריר, פלנטת אלנבי, באתר הארץ, 22 ביולי 2012 אריאנה מלמד, אלנבי: בין אוננות לאמנות, באתר ynet, 22 ביולי 2012 אריאנה מלמד, אלנבי: חצי תאוותכם בידכם, באתר ynet, 3 בספטמבר 2012 עכבר העיר, עכבר העיר אונליין, סוגרים את הבסטה: ערוץ 10 מבטל תוכניות, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2011 עכבר העיר, חוזרים לפעילות: סדרת הדרמה "אלנבי" של ערוץ 10 יוצאת לדרך, באתר הארץ, 5 בפברואר 2012
ג'וסר

ג'וסר או צ'וסר היה מלך מצרי במצרים העתיקה. שלט במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-27 לפנה"ס. הוא היה המלך הראשון או השני בשושלת השלישית בתקופת הממלכה הקדומה, והמפורסם ביותר בין מלכי השושלת. מנתון, היסטוריון מצרי מהתקופה התלמיית, קרא לו Tosorthros ואוסביוס מקיסריה שחי במחצית השנייה של המאה ה-3 ובמחצית הראשונה של המאה ה-4 קרא לו Sesorthos. ג'וסר היה בנו של חעא סח'מוי ואשתו נימה אח'אפ. בחלק מרשימות המלכים מצוין המלך סאנח'ת הידוע גם בשם נב-כא כמלך ששלט לפניו. פסל של ג'וסר מאבן גיר מעוטר בצבע, נמצא בחפירות ארכאולוגיות בסקארה שנעשו בשנים 1925-1924. פסל זה הוא הפסל בגודל אדם העתיק ביותר שנמצא. הפסל מוצג במוזיאון המצרי בקהיר. העתק של הפסל מוצב בסקארה במקום בו הוא נמצא. אורך תקופת מלכותו משתנה בהתאם למקורות. על פי מנתון בספרו "אגיפטיקה" (דברי ימי מצרים), ג'וסר שלט 29 שנים. על פי הפפירוס רשימת המלכים מטורינו שמתוארכת לתקופת רעמסס השני, ג'וסר שלט 19 שנים. ג'וסר שלח מספר משלחות צבאיות לחצי האי סיני, במהלכם הכניע את האוכלוסייה המקומית. משלחות נוספות נשלחו כדי לכרות מינרלים כמו טורקיז ונחושת, המידע על המשלחות צוין בכתובות שנמצאו באזור. המבנה המפורסם ביותר שהוא בנה היה פירמידת המדרגות בסקארה שתוכננה על ידי אמחותפ. הוא היה השליט הראשון שבנה מבנה קבורה דמוי פירמידה, על פי מנתון, חלה התקדמות גדולה ביכולות הבנייה בתקופת מלכותו. הוא גילה איך בונים עם אבני גזית. מנתון מציין גם שג'וסר עסק ברפואה ובנוסף הכניס רפורמות בשיטת הכתב המצרית. שברי תבליטים המציינים את שמו של ג'וסר נמצאו בהליופוליס ליד קהיר של היום ובגבליין (Gebelein) השוכנת 40 ק"מ דרומית לתבאי במצרים העליונה. משברים אלה ניתן לשער שהיו לו מפעלי בנייה גם בערים אלו. ייתכן גם שבזמנו נקבע הגבול הדרומי של הממלכה באשדות הראשונים על הנילוס באזור אסואן. על פי כתובת על אסטלת הרעב הטוענת שהיא נכתבה בתקופתו של ג'וסר, הוא הקים מחדש את מקדש לאל הנילוס חנום על האי יב וזאת כדי לציין סיום שבע שנות רעב. כתובת זאת נמצאה על ידי פלינדרס פיטרי על האי סהל בנילוס מדרום לאסואן. לדעת החוקרים, האסטלה נוצרה בתקופת בית תלמי ולא בזמנו של ג'וסר, והיא מעידה שגם אלפיים שנה לאחר שלטונו הוא עדיין היה זכור במצרים. ג'וסר החל כנראה לבנות לעצמו קבר באבידוס שהיה אתר הקבורה של המלכים מהתקופה הפרוטו-שושלתית, מלכי השושלת הראשונה והשושלת השנייה. אבל בסופו של דבר הוא נקבר בפירמידת המדרגות. אגיפטולוגים מתייחסים למאורע זה כעדות שבתקופתו נעשתה השלמת המעבר צפונה של עיר הבירה. המידע על אמו "נימה אח'אפ" אשתו של חעא סח'מוי מקורו בכתובת על מכסה איטום של קנקן של חעא סח'מוי עליה נכתב "אמם של ילדי המלך". מכסה של קנקן נוסף מתקופתו של ג'וסר מכנה את "נימה אח'אפ" - "האמא של המלך של שתי הארצות". פולחנה של המלכה המשיך להתקיים עד תקופת מלכותו של סנפרו ראשון המלכים של השושלת הרביעית. זיהוי שם אשתו חתפחרנבתי נעשה באמצעות כתובות על קבוצה של אסטלות שנמצאו בפירמידת המדרגות. רק שמה של בת אחת Inetkaes זוהה בממצאים הארכאולגים. לא ידוע מה היה הקשר המשפחתי בין ג'וסר לבין המלך סחמחת שמלך אחריו. מדיה וקבצים בנושא ג'וסר בוויקישיתוף ג'וסר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'וסר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וסר, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
גבי נוימן

גבי (גבריאל) נוימן (25 בפברואר 1937 - 2 ביולי 2012) היה מעצב גרפי, מחנך, סופר ואמן ישראלי. נוימן נולד באוביצה (אנ') שבצ'כוסלובקיה. במהלך השואה נשלחו בני משפחתו למחנה נוֹבַקִי וזמן קצר לאחר מכן חזרו לאוביצה. ב-1943 גורשה המשפחה לגטו סֶרֶד. הוא ברח משם, והסתתר חודשיים יחד עם אחותו בעיירה, עד שבני המקום הלשינו עליו, אז נשלח למחנה אושוויץ. שם שהה עד שחרור המחנה. ב-1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער. משנת עלייתו ועד 1952 התגורר בכפר הנוער עין כרם. בתום שירותו הצבאי בצה"ל, למד עיצוב גרפי בבצלאל. ב-1962, עת היה מעצב גרפי אלמוני, נבחר סמל שעיצב לסמלה של אוניברסיטת תל אביב, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות עיצוב ייעודית. הסמל שעיצב שילב צורת צמח אבסטרקטית, הכלאה של מנורה, שני ענפים ולהבה. בבסיס הסמל שתי האותיות א.ת. במסגרת פעילותו כמעצב גרפי, עיצב מטבעות שונים בעבור בנק ישראל: את צד הערך (להבדיל מצד הנושא) של מטבעות 10 האגורות, מחצית השקל, שקל חדש אחד וחמישה שקלים, ואת צד הערך וצד הנושא במטבעות האגורה האחת ו-5 האגורות (כולם הונפקו לראשונה ב-4 בספטמבר 1985). כמו כן, עיצב את צד הערך במטבע 100 שקלים, את המטבע הקודם של 10 שקלים ואת צד הנושא במטבע 50 שקלים. הוא עבד כמעצב הבית של מוזיאון תל אביב וכיהן כנשיא אגודת המעצבים הגרפיים בישראל. מלבד העיסוק בעיצוב גרפי, עסק נוימן גם באמנות ההדפס. כמו כן, היה מחנך, יו"ר ועד מורים וחבר מועצת ארגון המורים. ב-2010 ראה אור ספרו הראשון, "שישים וארבעה נקבים", שבו עסק נוימן בנושא השואה. הספר מספר גם על מסעו של נוימן לאחד את הילדים שצולמו בתצלום מפורסם מימי השואה, של ילדים מאחורי גדר התיל של אושוויץ, שבו זיהה את עצמו נוימן כאחד הילדים. הספר יצא בהוצאת גוונים. ב-2 ביולי 2012 נפטר בהרצליה. סמל אוניברסיטת תל אביב מאת גבי נוימן, 1962 שני צדדיו של מטבע 10 אגורות (הונפק ב-1985) - צד הערך (העליון בתמונה) הוא אחד מני רבים מעיצוביו של גבי נוימן למטבעות של בנק ישראל גבי נוימן, באתר המרכז מידע לאמנות ישראלית גבי נוימן, באתר סגולות של זיכרון של יד ושם חבר שופטים קבע הסמל לאוניברסיטת תל־אביב, מעריב, 13 בנובמבר 1962 ראו ב קטלוג שטרות ומעות מהעבר, מעות - סדרת האגורות החדשות והשקל, התש"מ - 1980 באתר בנק ישראל ראו ב סדרת המטבע הנוכחית, מעות - סדרת האגורות והשקל החדש באתר בנק ישראל גבי נוימן, שישים וארבעה נקבים, באתר סימניה גבי נוימן: מודעת אבל באתר "אבלים"
אוורטון לופס

אוורטון דוס סנטוס לופס (בפורטוגזית: Éverton dos Santos Lopes; נולד ב-8 באוגוסט 1988 בסלבדור) הוא מתאגרף ברזילאי, אלוף העולם במשקל מעורב-קל (עד 64 ק"ג) בשנת 2011. בראשית דרכו התחרה לופס במשקל קל (עד 60 ק"ג). הוא רשם את הישגו הראשון כשהיה בן 18, וזכה במדליית הכסף במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקולומביאני דארלי פרס. באותה שנה ניצח באליפות אמריקה עד גיל 19, ובאליפות העולם לגילאים אלה הודח ברבע הגמר. בשנת 2007 העפיל לגמר המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, וזכה במדליית הכסף, לאחר שהפסיד לקובני יורדניס אוגאס. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הודח לופס כבר בסיבוב הראשון, בידי הקירגיזי אסילבק טאלאסבאייב. במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו במדיין ב-2010 זכה במדליית כסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקולומביאני ססאר ויארגה. בשנת 2011 עבר לופס להתחרות במשקל מעורב-קל. בתחרות המשמעותית הראשונה שלו בקטגוריית משקל זו, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה, הודח בחצי הגמר בידי הקובני רוניאל איגלסיאס, וזכה במדליית הארד. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בבאקו רשם את הישג השיא שלו כשהוכתר כאלוף העולם, לאחר שגבר על האוקראיני דניס ברינצ'יק. באולימפיאדת לונדון (2012) הודח כבר בשמינית הגמר, לאחר שהפסיד פעם נוספת לרוניאל איגלסיאס. אוורטון לופס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אוורטון לופס, באתר olympedia.org אוורטון לופס, באתר BoxRec
פו הדב ועץ הדבש

פו הדב ועץ הדבש (באנגלית: Winnie the Pooh and the Honey Tree) הוא סרט הנפשה קצר של חברת וולט דיסני. הסרט מבוסס על שני הפרקים הראשונים מהספר "פו הדב" שכתב הסופר א. א. מילן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1966 ובשנת 1977 יצא תחת גרסה מאוחדת עם "פו הדב ביום סגריר" (1968) ו"פו הדב וטיגר גם" (1974) בסרט "הרפתקאותיו של פו הדב". בסרט מתוארת תאוותו חסרת הגבול של פו הדב לדבש. בתחילת הסרט פו מנסה להגיע לעץ דבש עם בלון כחול אבל נתקל בבעיה משום שהדבורים הגרות בכוורת שעל העץ מבחינות בו ורודפות אחריו, והוא מצליח לחמוק מהן בזכות ידידו, כריסטופר רובין. בהמשך פו נתקל בבעיה חדשה - זמן קצר לאחר הבריחה מהדבורים פו הולך לביתו של ארנב (שמנסה לחמוק ממנו), שם הוא לוקח ממנו כמות גדולה של דבש שגורמת לו להשמין והוא אינו מצליח לצאת מפתח המאורה, ארנב והחברים מנסים למשוך אותו אך ללא הצלחה, רק לאחר שלושה שבועות פו מרזה מספיק, וחבירו מצליחים במאמץ משותף למשוך אותו אל מחוץ מהמאורה, פו עף אל תוך כוורת שעל עץ, וכהרגלו ממשיך לזלול דבש. הסרט עצמו יצא בדיבוב עברי על קלטות וידאו ומאוחר יותר יצא בגרסה המאוחדת עם שני הסרטים הקצרים. "פו הדב ועץ הדבש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פו הדב ועץ הדבש", באתר AllMovie (באנגלית) "פו הדב ועץ הדבש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תומאס גונסאלס

אנריקה תומאס גונסאלס ספולוודה (בספרדית: Enrique Tomás González Sepúlveda; נולד ב-22 בנובמבר 1985 בסנטיאגו דה צ'ילה) הוא מתעמל צ'יליאני. גונסאלס רשם את מרבית הישגיו בתחרויות בתחומי יבשת אמריקה. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 זכה במדליית כסף בתרגיל הקפיצות ובמדליית ארד בתרגיל הקרקע, והיה למתעמל הצ'יליאני הראשון שזוכה במדליה במשחקים אלה. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011 זכה במדליית כסף בשני תרגילים אלה, ובמדליית ארד בקרב-רב. באליפויות העולם העפיל גונסאלס מספר פעמים לשלב הגמר בתרגיל הקרקע, אך לא זכה במדליות. הוא סיים במקום השביעי בלונדון (2009) ובמקום השישי בטוקיו (2011). גם בקרב-רב העפיל לגמר פעמיים, וסיים במקום ה-15 ברוטרדם (2010) ובמקום ה-22 בטוקיו. באולימפיאדת לונדון (2012) רשם גונסאלס את הישג השיא שלו, כשסיים במקום הרביעי הן בגמר תרגיל הקרקע והן בגמר הקפיצות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים במקום השביעי בתרגיל הקפיצות. מדיה וקבצים בנושא תומאס גונסאלס בוויקישיתוף תומאס גונסאלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תומאס גונסאלס, ברשת החברתית אינסטגרם תומאס גונסאלס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי תומאס גונסאלס, באתר olympedia.org תומאס גונסאלס, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית
דודו מספר לגולו

דודו מספר לגולו הייתה תוכנית לילדים ששודרה בערוץ 2 הניסיוני ב-1989–1990. התוכנית שודרה לפני העולם הערב בערוץ 2 הניסיוני. התוכנית נוצרה בתקציב דל (דודו טופז קיבל רק החזר נסיעות). בובת גולו עוצבה על ידי קלאודיו סטריק ויוצרה על אילנה יהב דודו טופז הקריא סיפורים לפני השינה לבובה (ממין זכר) בשם גּוּלוּ בדיבובה של עירית שילה. התוכנית הופקה באולפני מימד ומומנה באמצעות מכירת מוצרים נלווים עם דמותו של גולו. לתוכנית נוצרה תוכנית המשך בשם "לילה טוב שלומפי" בהגשת שלמה ארצי וציפי שביט. כמו כן שווקו מוצרים נלווים לתוכנית הכוללים שוקו שנקרא "שוקו גולו", מכתביות, שישה ספרים וקלטות של סיפורים נבחרים מהתוכנית. "דודו מספר לגולו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דודו מספר לגולו, באתר YouTube ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פח (מתכת)

פח הוא מתכת שעובדה ליריעות דקות על ידי ריקוע או ערגול. פחים היו בשימוש מאז העת העתיקה. הם מיוצרים ממגוון מתכות: פלדה, אלומיניום, בדיל ואבץ לצורכי בניית בתים, דקורציה של משטחים גדולים, וליצירת מכשירים לתעשייה ולבתי מגורים. פחים מכסף, זהב ופלטינה הם חומר גלם בעבודות צורפות. בתורה מצאנו את השימוש בפחים העשויים זהב ונחושת בבגדי הכהונה ובמשכן: וַיְרַקְּעוּ אֶת פַּחֵי הַזָּהָב וְקִצֵּץ פְּתִילִם לַעֲשׂוֹת בְּתוֹךְ הַתְּכֵלֶת וּבְתוֹךְ הָאַרְגָּמָן — ספר שמות, פרק ל"ט, פסוק ג' וְעָשׂוּ אֹתָם רִקֻּעֵי פַחִים צִפּוּי לַמִּזְבֵּחַ — ספר במדבר, פרק י"ז, פסוק ג' פח גלי מדיה וקבצים בנושא פח בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלוש

אלוש הוא שם משפחה יהודי-תוניסאי. האם התכוונתם ל... אביב אלוש – שחקן ישראלי חיים אלוש – מוציא לאור ויזם מירב אלוש לברון – חוקרת תרבות ותקשורת ופעילה חברתית פמיניסטית משה אלוש – ראש מטה אגף כוח אדם בצה"ל נוי אלוש – מוזיקאי ואמן מדיה רעות אלוש – שחקנית ישראלית דניאל עלוש (מלך) אחר אלוש – אחת התחנות שבהן עצרו בני ישראל בנדודיהם במדבר
כריסטופר רובין

כריסטופר רובין (באנגלית: Christopher Robin) הוא דמות בדיונית בספרי "פו הדב" מאת א"א מילן, הקרוי על שם בנו של המחבר, כריסטופר רובין מילן. כריסטופר רובין הוא ילד שמסייע לכל בעלי החיים ביער ת"ק פרסאות (היער הירוק). הוא חברו הטוב ביותר של פו הדב, וכן של טיגר, חזרזיר, ארנב ואחרים. הוא תמים מעט, ילדותי, אך חכם, שמח לעזור ובדרך כלל מוצא פתרון לכל בעיה. "פעוטים היינו" (1924) "פו הדב" (1926) "אנחנו שנינו" (1927) "הבית בקרן פו" (1928) "בחזרה ליער מאה העצים" (2009) "פו הדב ועץ הדבש" (1966) "פו הדב והיום הסוער" (1968) "פו הדב וטיגר גם" (1974) "הרפתקאותיו הרבות של פו הדב" (1977) "פו הדב ויום ההולדת של איה" (1983) "פו הדב וחברים" (1985) "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר" (1997) "טיגר" (2000) "הסרט הגדול של חזרזיר" (2003) "פו הדב: האביב של רו" (2004) "פו הדב: סיפורו של פיל נפיל" (2005) "פו הדב: הזנב של איור" (2011) "כריסטופר רובין" (2018) "הרפתקאות פו הדוב" (1988 וכחלק מזמן דיסני בערוץ 2) "חבריי טיגר ופו" (2010-רץ בערוץ הופ) מדיה וקבצים בנושא כריסטופר רובין בוויקישיתוף כריסטופר רובין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתרין רוס

קתרין ג'ולייט רוס (באנגלית: Katharine Juliet Ross; נולדה ב-29 בינואר 1940) היא שחקנית וסופרת אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1967 על הופעתה בסרט הבוגר. רוס נולדה בהוליווד וגדלה בעיר וולונט קרירק שבמזרח סן פרנסיסקו. למדה ב"מכללת דיאבלו וולי" שבפלסנט היל. רוס החלה את דרכה בתעשיית הסרטים באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 בתפקידי משנה בסרטים שנדוהאה, מר בודווינג, הנזירה המזמרת ומשחקים לצידו של ג'יימס קאן. בשנת 1967 הועמדה רוס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וקיבלה את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר על הופעתה בסרטו של מייק ניקולס הבוגר בתור איליין רובינסון. בשנת 1970 זכתה רוס בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על תפקידיה לצידו של רוברט רדפורד במערבון הקלאסי קיד וקסידי בתור אטה פלייס, אהובתו של סאנדנס קיד ובדרמה "תגיד להם שבילי בוי כאן" בה שיחקה בתור לולה אהובתו של הפושע ווילי בוי (רוברט בלייק). ב-1975 זכתה רוס בפרס סאטורן על הופעתה בתפקיד ג'ואנה אברהרט במותחן הבדיוני נשים מושלמות. רוס זכתה בשנת 1976 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמת השואה מסע הארורים בה שיחקה בתפקיד מירה האסר. ב-1978 שיחקה לצידו של מייקל קיין בסרט האסונות הנחיל. ב-1980 הופיעה בדרמת המלחמה הבדיונית נימיץ אינה עונה בתפקיד ניצולת המתקפה על פרל הארבור לאורל סקוט. ב-2001 השתתפה רוס בסרט הפולחן דוני דארקו בתפקיד הפסיכיאטרית ד"ר לילאן טרומן אליה מגיע דוני דארקו (ג'ייק ג'ילנהול) לטיפול. מחוץ לקריירת המשחק שלה רוס היא סופרת ילדים שהוציאה לאור עשרה ספרים. רוס חיה בתחילת חייה במאליבו עם השחקן ג'ואל פאביאני לו הייתה נשואה במשך שישה חודשים. הכירה את בעלה השני הצלם זוכה שני פרס האוסקר קונרד הול על סט הסרט "קיד וקסידי", הזוג היה נשוי במשך חמש שנים עד שהתגרשו. בעלה השלישי לו הייתה נשואה במשך ארבע שנים היה השחקן גאטקו ליסי. בשנת 1978 הכירה רוס את השחקן סם אליוט על סט סרטם המשותף "המורשת". רוס ואליוט נישאו בשנת 1984 והולידו את בתם קליאו רוז אליוט, מוזיקאית המוכרת במאליבו. בשנת 2011 הוציאה רוס צו הרחקה כנגד בתה לאחר שזו דקרה אותה בזוג מספריים. שנדוהאה (1965) הנזירה המזמרת (1966) מר בודווינג (1966) משחקים (1967) הבוגר (1967) לוחמי הגהנום (1968) תגיד להם שבילי בוי כאן (1969) קיד וקסידי (1969) Get to Know Your Rabbit ‏(1972)‏ הם הורגים רק את האדונים שלהם (1972) נשים מושלמות (1975) מסע הארורים (1976) המורשת (1978) בטסי (1978) הנחיל (1978) נימיץ אינה עונה (1980) רוכבי הצללים (1982) משפחת קולבי (1985–1987) קונגר (1991) דוני דארקו (2001) Eye of the Dolphin‏ (2007) הגיבור (2017) מדיה וקבצים בנושא קתרין רוס בוויקישיתוף קתרין רוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין רוס, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין רוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)