laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אואי

אואי (בצרפתית: Huy; בהולנדית (פלמית): Hoei; בוולונית: Hu) היא עיר בבלגיה, במחוז לייז' שבוולוניה. העיר ממוקמת לחופי הנהר מז. הצ'רטר המלכותי המכריז עליה כעיר, אשר נכתב בשנת 1066, הוא הכרזת העיר הקדומה ביותר באירופה שמצפון לאלפים. סביב מצודת-משמר (castrum) שבמקום התקיים כפר למן התקופה הרומית. העיר נזכרת לראשונה במאה ה-7 כשייכת לבישופות לייז'. העיר הייתה מרכז לתעשיית עץ, מתכת, בורסקאות ויין. ב-1066 הכרזה העיר במגילת הזכויות הקדומה ביותר המוכרת מצפון לאלפים, זמן קצר לאחר מכן היא מוזכרת בין הערים מהן יצאו אבירים למסע הצלב הראשון. בתחילת ימי הביניים, הייתה אואי אחת הערים המשגשגות ביותר על נהר המז, עם כלכלה פורחת המבוססת בעיקר על מטלורגיה, בורסקאות, פיסול, עיבוד עץ, וייצור יין. במאה העשירית, הועלתה אואי למעמד של מחוז, אך במהרה הפך זה לחלק מבישופות לייז', מצב שנמשך יותר משמונה מאות שנה. בערך באותו זמן הרצה פטרוס הנזיר בפני המקומיים ושכנע אותם להשתתף במסע הצלב הראשון. במאות ה-13 וה-14 שגשגה העיר הודות לתעשיית הטקסטיל וצביעת הבדים. על גבעה במרכז העיר הוקמה מצודה, המופיעה על סמל העיר מאז המאה ה-15. במאות הבאות ידעה העיר תקופת שקיעה. במסגרת מלחמת הירושה הספרדית, בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נקלעה העיר למתקפות חוזרות ונשנות עקב מעמדה האסטרטגית של המצודה שלה. ב-1715 פירקו תושבי העיר במו ידיהם את המצודה כדי שעירם לא תהיה עוד אתר אסטרטגי חשוב ותוכל להימלט מגורלה כבסיס לצבאות. ב-1818 הקימו ההולנדים מצודה צבאית חדשה סמוך לעיר. במאה ה-19 התקיימה בעיר תעשיית נייר. מראשית ועד אמצע המאה ה-20 הייתה העיר כלולה ב"עמק התעשייה" (Sillon Industriel), חבל ארץ שהיווה את עמוד השדרה התעשייתי של בלגיה והוקמו בה מפעלי תעשייה כבדה. שקיעת התעשייה הכבדה בבלגיה באמצע המאה ה-20 גרמה לשקיעה כלכלית ממנה נחלצה העיר הודות לתעשיית התיירות. ארבעת האתרים הידועים כ"פלאי אואי" נקראים, לפי כינוייהם בעגה המקומית: Li Pontia - הגשר על נהר מז Li Rondia - חלון הרוזטה בכנסיית נוטרדאם המקומית Li Bassinia - מזרקה מן המאה ה-15 בלב הכיכר המרכזית Li Tchestia - המצודה ההולנדית מ-1818 הערים התאומות של אואי הן: צרפת קומפיין, צרפת לוקסמבורג ויינדן, לוקסמבורג איטליה ארונה, איטליה איטליה מונטגנה, איטליה בנין נטיטינגו, בנין סנגל ולנגרה (אנ'), סנגל חוף השנהב פור בואה (אנ'), חוף השנהב קוריאה הדרומית סאוסן, קוריאה הדרומית הממלכה המאוחדת ברי סנט אדמנדס (אנ'), הממלכה המאוחדת אלבניה קרויה, אלבניה הרפובליקה העממית של סין טייז'ו (אנ'), ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין 'Li Pontia' 'Li Bassinia' 'Li Tchestia' אתר האינטרנט הרשמי של אואי (בצרפתית) אואי, ברשת החברתית פייסבוק אואי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אואי, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא אואי בוויקישיתוף ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 33 ועמ' 241, הערה 82
ליודמילה זיקינה

ליודמילה זיקינה (ברוסית: Людмила Зыкина; ‏10 ביוני 1929, מוסקבה – 1 ביולי 2009, מוסקבה) הייתה זמרת סובייטית ורוסיה. היא זכתה בפרס לנין והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1973. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987 ועיטור אנדריי הקדוש (2004) העיטור הגבוה ברוסיה. היא הצטיינה בביצוע של שירי עם ושירים חדשים בסגנון זה. ליודמילה זיקינה נולדה במוסקבה למשפחת פועלים. במהלך מלחמת העולם השנייה היא עבדה במפעל לייצור נשק ולאחר המלחמה עבדה כחובשת בבית חולים צבאי. בשנת 1947 השתתפה בתחרות זמר ועל בסיס הופעותיה התקבלה למקהלה של שירי עם. בשנת 1949 היא עזבה את המקהלה וחזרה לעבוד בבית החרושת, אומנם כבר בשנת 1950 חזרה לשיר במקהלת הרדיו. בשנת 1960 היא זכתה בתחרות זמר והחל משנת זו זיקינה החלה להופיע כזמרת בודדת. בשנות ה-60, כבר בהיותה זמרת היא החליטה שצריכה להשלים את השכלתה והחלה ללמוד באקדמיה למוזיקה. בשנת 1977 היא הקימה להקה "רוסיה" שהתמחה בזמר רוסי-עממי. עם להקה זו היא הופיעה במשך עשרות שנים. בכל הקריירה שלה זיקינה שרה שירי עם ושירים של מלחינים בני זמנה בסגנון שירי עם רוסים. על סדרת הופעות בשנת 1970 הזמרת זכתה בפרס לנין. זיקינה זכתה לפופולריות גדולה ותקליטיה נמכרו במיליוני העתקים. היא הופיעה במעל ל-92 מדינות העולם. רבות מהופעותיה צולמו והוקרנו בטלוויזיה הסובייטית. בנוסף להופעות זיקינה לימדה זימרה ורבים מתלמידיה התפרסמו. במשך שנים רבות היא סבלה מסוכרת ובשנת 2007 עברה ניתוח קשה. היא נפטרה ב-1 ביולי 2009 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. זיקינה הייתה נשואה ארבע פעמים ולא היו לה ילדים משלה. לשנת 2013 מתוכננת הקרנת סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים על חייה. מדיה וקבצים בנושא ליודמילה זיקינה בוויקישיתוף ליודמילה זיקינה, ברשת החברתית פייסבוק ליודמילה זיקינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליודמילה זיקינה, באתר AllMovie (באנגלית) ליודמילה זיקינה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ליודמילה זיקינה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ליודמילה זיקינה, באתר Discogs (באנגלית) ליודמילה זיקינה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סיאטל סיהוקס

סיאטל סיהוקס (באנגלית: Seattle Seahawks; כינוי: סיהוקס) היא קבוצת NFL שבסיסה בסיאטל, וושינגטון. הקבוצה הצטרפה לליגה בשנת 1976 יחד עם קבוצת טמפה ביי באקנירס. מגרשה הביתי הנוכחי הוא לומן פילד, לאחר שאת מרבית שנותיה בליגה בילתה הקבוצה ב"קינגדום". בשנת 1970 הנהלת ה-NFL החליטה להוסיף שתי קבוצות לליגה וסיאטל הייתה אחת מהן. ב-1975 הוכרז שמה ונבחר לה מנכ"ל ומאמנה הראשון ג'ק פאטרה. עם הצטרפותה שובצה הקבוצה לבית המערבי של ה-AFC, שם שיחקה לצד הקבוצות סן דייגו צ'רג'רס, דנבר ברונקוס, אוקלנד ריידרס וקנזס סיטי צ'יפס. בשנת 2002, עם השינויים שנעשו במבנה הליגה, נאלצה הקבוצה לעבור לבית המערבי של ה-NFC. זאת מאחר שארבע הקבוצות הנותרות בבית הרכיבו את הבית המערבי ההיסטורי של ה-AFL, ועל כן לא ניתן היה להעבירן. בעונת 2005 העפילה סיאטל לראשונה לסופרבול, בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס בתוצאה של 21-10. בשנת 2012 בחרו סיאטל בסיבוב השלישי בקוורטרבק ראסל וילסון ובאותה שנה הוא נבחר לרוקי השנה. בעונת 2013 רשמה הקבוצה את ההישג המרשים ביותר שלה במהלך שנותיה בליגה, כשזכתה בסופרבול לאחר ניצחון בתוצאה של 8-43 על קבוצת דנוור ברונקוס. שנה לאחר מכן העפילה סיאטל בפעם השנייה ברציפות לסופרבול, לאחר ניצחון בהארכה על גרין ביי פאקרס 22-28 בגמר ה-NFC. סיאטל חזרה במשחק זה מפיגור של 16 נקודות. בסופרבול XLIX באותה עונה הפסידה סיאטל 28-24 לניו אינגלנד פטריוטס. הכינוי של אוהדי סיאטל הוא "האדם ה-12" משום שעל המגרש יש 11 שחקנים והקהל הוא מעין "השחקן ה-12", אוהדי סיאטל שברו שני שיאי גינס כקהל הכי רועש באירוע ספורט פעם אחת נגד סן פרנסיסקו 49' (שנחשבת היריבה הגדולה שלה) ב-2013, ולאחר כמה חודשים שברו את השיא שוב נגד ניו אורלינס סיינטס עם 137 דציבלים. סטיב לג'נט (Stephen Michael Largent) בשנת 1995 קורטז קנדי (Cortez Kennedy) בשנת 2012 וולטר ג'ונס (Walter Jones Jr) קני איסלי (Kenneth Mason Easley Jr) בשנת 2017 מדיה וקבצים בנושא סיאטל סיהוקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיאטל סיהוקס סיאטל סיהוקס, ברשת החברתית פייסבוק סיאטל סיהוקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סיאטל סיהוקס, ברשת החברתית אינסטגרם סיאטל סיהוקס, סרטונים בערוץ היוטיוב סיאטל סיהוקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חמי שלו וניר צדוק, סיאטל התעללה בדנוור וזכתה בסופרבול, באתר הארץ, 3 בפברואר 2014 יאן מלניקוב, סיאטל סיהוקס הפכה לבדיחה כשהחליטה לסמוך על ג'ינו סמית'. אז הוא לקח אותה לפלייאוף ה-NFL, באתר הארץ, 14 בינואר 2023 profootballtalk.nbcsports.com ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסי הדר

יוסי הדר (נולד ב-6 בספטמבר 1965) הוא עיתונאי ושדר רדיו. הגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה ברשת ב' של קול ישראל, ובהן "הכל דיבורים" ו"היום הזה" - יומן הערב של רשת ב'. שימש גם כמזכיר מערכת החדשות של הרשת. הדר עורך ומגיש כיום את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ומגיש את "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום". הדר הוא גם זמר ויוצר, וב-2016 יצא לאור האלבום "להאט את צעדינו". הדר שירת בצבא בלהקת פיקוד צפון שם שימש זמר ושחקן. הוא החל את עבודתו בקול ישראל בשנת 1995 במחלקת הקריינים, והגיש תוכניות ברשתות השונות, קול המוסיקה, רשת א' ורשת ג'. ברשת ג' הגיש את התוכניות "הדר ישראלי" ו"קלסיקה ישראלית". בשנת 2005 עבר לחטיבת החדשות ברשת ב' של קול ישראל, ומונה לכתב לענייני חינוך. הוא פרסם ידיעות בלעדיות רבות ובהן הדיווח על הכנסת לימודי הנכבה לספרי הלימוד, פרסום שזכה להדים רבים. הוא ליווה גם את המשברים הגדולים במערכת החינוך ובהם שביתת הסטודנטים הגדולה ב-2007 ושביתת ארגון המורים העל יסודיים שפרצה באותה שנה. ב-2009 מונה לכתב הארצי לענייני משפט וסיקר את מערכת המשפט ובכלל זה את בית המשפט העליון ומשרד המשפטים. הוא הגיש יומני חדשות רבים ונמנה עם המגישים הבכירים ברשת ב'. זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור ע"ש אילן רועה. ב-2018 הקים את "רדיו ארץ" - תחנת רדיו אינטרנטית שבה שידרו יוצאי רשות השידור ועיתונאים מכלי תקשורת נוספים. הדר שימש כמנכ"ל התחנה. כיום עורך ומגיש הדר את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ואת "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום". הדר עוסק גם במוזיקה, מקליט ומופיע. ב-2016 יצא לאור אלבום הבכורה שלו "להאט את צעדינו" שזכה לקבלת פנים חמה בתחנות הרדיו ובכלי התקשורת. הדר הלחין את כל שירי האלבום לטקסטים שלו ולשירים של לאה גולדברג ויונה וולך. את האלבום עיבד והפיק מוזיקלית המוזיקאי ירון בכר. מדיה וקבצים בנושא יוסי הדר בוויקישיתוף הבלוג של יוסי הדר עמי פרידמן, קול ישראל מירושלים, כמו שלא שמעתם מעולם, באתר ynet, 24 בנובמבר 2015 רותי קדוש, הכל שירים: יוסי הדר חוזר למקורות, באתר nrg‏, 1 בינואר 2016 יוסי הדר, "לוויקיפדיה אין בעל בית - רבים כותבים בעילום שם וקונים ערכים", באתר ישראל היום, 1 בפברואר 2022 דוד ורטהיים‏, "בלי איסורים, החרמות ושיטת הפלייליסט"; הרדיו החדש של פליטי רשות השידור, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2017 "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום" בספוטיפיי
רונדה

רונדה (בספרדית: Ronda) היא עיר בדרום ספרד, בפרובינציית מאלגה שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. העיר ממוקמת כ-100 ק"מ מערבית למאלגה, ומאפיין מרכזי בה הוא מראה מרהיב של קניון עמוק החוצה את העיר. רונדה ממוקמת בקצה הצפוני-מערבי של פרובינציית מאלגה. היא נמצאת בגובה 780 מטר מעל פני הים, על רמה סלעית המוקפת הרים. שבר גאולוגי יצר בעיר קניון בעומק של כ-100 מטר, שבתחתיתו זורם נחל הגואדאלווין (Guadalevín). הקניון חוצה את העיר, כשמדרום נמצא החלק העתיק ה"סיודד" (Ciudad) ובצפון החלקים ה"חדשים", ה"מרקאדיו" (Mercadillo) וסן פרנסיסקו. את שני חלקי העיר מחברים שלושה גשרים: הגשר החדש (פואנטה נואבו - Puente Nuevo), הגשר הישן (פואנטה וייאו - Puente Viejo) והגשר הרומאי (פואנטה רומנו - Puente Romano). השרידים העתיקים ביותר בסביבות רונדה הם מתקופת האבן הקדומה וביניהם ציורי קיר במערת לה פילטה. בסביבות העיר נמצאו שרידים של יישובים נאוליתיים. רונדה עצמה יושבה לראשונה, במאה ה-6 לפנה"ס, על ידי הקלטים, והם אלו שנתנו לה את שמה אַרוּנְדָה. הפיניקים הקימו באזור רונדה את אקיניפו. העיר הנוכחית בנויה על שרידי העיר הרומית שהוקמה במהלך המלחמה הפונית השנייה על ידי סקיפיו אפריקנוס. רונדה קיבלה מעמד של עיר רומית בתקופת יוליוס קיסר. במאה ה-5 נכבשה על ידי הונדלים. ב-549 חזרה לשליטת הקיסרות הרומית המזרחית ובהמשך נכבשה על ידי הויזיגותים ששלטו בה עד לכיבוש המוסלמי ב-713. בשנת 715 הקים עבד אל-עזיז אבן מוסא (המושל המוסלמי השני של ספרד) מבצר על חורבות הביצורים הרומיים. בתחילת המאה ה-11,לאחר התפרקות ח'ליפות קורדובה, הייתה רונדה לבירת הטאיפה של רונדה. ב-1065 הטאיפה של רונדה נכבשה על ידי הטאיפה של סביליה. רונדה הייתה עיירת הולדתם של מספר אנשי רוח מוסלמיים ידועים: ב-810 נולד שם איש האשכולות עבאס קאסים איבן פירנאס; ב-1204 - נולד שם המשורר סליח בן שריף אל-רונדי וב-1333 המורה הסופי איבן עבד-אל רונדי. התקופה המוסלמית של רונדה הסתיימה ב-1485 עם כיבוש העיר על ידי הכוחות הנוצריים בפיקוד המרקיז של קדיז. הרבעים "החדשים" של העיר הוקמו לאחר הכיבוש הנוצרי. בשנים 1568 עד 1571 רונדה היוותה את אחד המעוזים של מרד המוריסקוס נגד פיליפ השני. בשנים 1808 -1812 במהלך המאבק כנגד הכיבוש הנפוליאוני הייתה רונדה בסיס של לוחמי הגרילה הספרדיים. במהלך מלחמת האזרחים סבלה רונדה ממעשי אכזריות קשים. בתחילתה נרצחו תומכי הפשיסטים על ידי הרפובליקאים, שהשליכו אותם משפת המצוק. אירוע זה תואר על ידי המינגווי בספרו "למי צלצלו הפעמונים". עם ניצחון הפשיסטים רצחו אלו את תומכי הרפובליקאים. כתוצאה מאירועים קשים אלו עזבו רבים מהתושבים את העיר. ברונדה הייתה קהילה יהודית משגשגת. היהודים גורשו מהעיר, יחד עם המוסלמים, כאשר נכבשה על ידי הנוצרים ב-1485. שרידי הרובע היהודי נמצאים בקרבת המרחצאות המוריים שבחלק העתיק של העיר - ה"סיודד". משפחת רומרו בת רונדה נחשבת למייסדת מלחמת השוורים המודרנית שבה המטאדור נלחם רגלי ולא כשהוא רכוב על סוס. פרנציסקו רומרו היה כנראה הראשון שלחם כך, ברונדה בשנת 1726. נכדו פדרו היה מטדור מפורסם בתחילת המאה ה-19. מדיה וקבצים בנושא רונדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רונדה (בספרדית) אתר התיירות העירוני(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) רונדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) / נקרא גם הגשר הערבי - Puente Árabe נקרא גם גשר סן-מיגל
אציל (כימיה)

בכימיה, אציל היא קבוצה פונקציונלית, הנוצרת מהסרה של קבוצת הידרוקסיל אחת או יותר מחומצה חמצנית (חומצה המכילה אטום חמצן אחד או יותר), כוללת חומצות אנאורגניות. בכימיה אורגנית, קבוצת האציל נגזרת בדרך-כלל מחומצה קרבוקסילית (אלקנואיל, לפי IUPAC). על כן, הנוסחה הכימית שלה היא -RCO, כאשר R מייצג קבוצה אלקילית הקשורה לקבוצת ה-CO באמצעות קשר יחיד. במקרה זה מדובר בקרבוניל. אם כי המונח משמש לרוב לתרכובות אורגניות, קבוצות אציל יכולות להיגזר מחומצות אחרות, כמו חומצה סולפונית, חומצה פוספונית, ועוד. בסידור הנפוץ ביותר, קבוצת אציל מחוברת לשייר מולקולרי גדול יותר, בו אטומי הפחמן והחמצן מקושרים בעזרת קשר כפול. מדיה וקבצים בנושא אציל בוויקישיתוף Compendium of Chemical Terminology, acyl groups
רזניק

רֶזניק (בכתב לטיני: Resnick,‏ Resnik,‏ Reznik; ברוסית: Резник; ביידיש: רעזניק) הוא שם משפחה יהודי-רוסי שפירושו "שוחט". האם התכוונתם ל... אברהם רזניק – כדורגלן עבר ישראלי, והקפטן הראשון של נבחרת ישראל בכדורגל אברהם רזניק – רב סופר ודרשן, אשר כינויו הספרותי היה "רבי עזריקם ספרא" איליה רזניק – משורר ופזמונאי רוסי, בעל תואר אמן העם של רוסיה (2003) אתי רזניק – במאית תיאטרון, מורה למשחק ומרצה בכירה באוניברסיטת חיפה ג'ודית רזניק – אסטרונאוטית יהודייה-אמריקאית, שנהרגה באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר (1986) דוד רזניק – אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות (1995) יעקב (יאשה) רזניק – עיתונאי והומוריסטן עברי ביישוב, עורך עיתון הילדים "עתוננו" והשבועון ההומוריסטי "סיכות" וחבר מערכת "דבר" יעקב הרוזן (רזניק) – היסטוריון ומחנך מיטשל רזניק (אנ') – מדען מחשב יהודי-אמריקאי פרופסור לחקר הלמידה ב-MIT מייק רזניק – סופר מדע בדיוני אמריקאי, חתן חמישה פרסי הוגו ופרס נבולה אחד מייקל רזניק (אנ') – פילוסוף של המתמטיקה אמריקאי מילטון רזניק (אנ') – צייר אקספרסיוניזם מופשט יהודי-אמריקאי נח רזניק – כדורגלן עבר ישראלי צבי אביבי (רזניק) – מורה, סופר וממשיל משלים ישראלי רג'ינה רזניק (אנ') – זמרת אופרה יהודייה-אמריקאית רות רזניק – פעילה חברתית ופוליטית ישראלית, מחלוצות המאבק באלימות נגד נשים בישראל, סופר ומשוררת, ממנהיגות התנועה הפמיניסטית בישראל, כלת פרס ישראל על מפעל חיים, עבור תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (2009) רן רזניק – עיתונאי ישראלי, חתן פרס סוקולוב לעיתונות כתובה (2007)
וסילי שוקשין

וסילי מקארוביץ' שוקשין (ברוסית: Васи́лий Мака́рович Шукши́н; ‏25 ביולי 1929, מחוז אלטאי – 2 באוקטובר 1974, מחוז וולגוגרד) היה שחקן קולנוע, סופר ובמאי סובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1971 ובפרס לנין בשנת 1976 (לאחר פטירתו). וסילי שוקשין נולד בכפר במחוז אלטאי למשפחת איכר. בשנת 1933 אביו נעצר והוצא להורג. בשנת 1943 שוקשין סיים שבע שנות לימוד והחל ללמוד בבית הספר לטכנאים בעיר הקרובה. לאחר שנתיים של לימודים הוא חזר לקולחוז בו גדל. בשנת 1947 הוא עזב את הכפר ועבד בעבודות מזדמנות שונות. בשנת 1949 שוקשין גויס לצבא האדום ושירת בצי. בשנת 1953 הוא שוחרר בטרם סיים את תקופת שרות החובה עקב מחלתו. שוקשין חזר לכפר בו נולד, השלים לימודי בית ספר תיכון ואף עבד כמורה. בשנת 1954 שוקשין נסע למוסקבה והתקבל ללימודים ב-VGIK. הוא למד אצל מיכאיל רום. לפי המלצת רום שוקשין התחיל לשלוח לירחונים ספרותיים סיפורים קצרים אותם כתב. בשנת 1958 התפרסם הסיפור הראשון של שוקשין. לאחר סיום הלימודים שוקשין השתתף במספר סרטים, אך ללא הצלחה מיוחדת. בשנת 1964 הוא כתב תסריט לסרט על בסיס סיפוריו וביים אותו. הסרט שזכה להצלחה גדולה. במהלך שנות ה-60 שוקשין כתב תסריטים למספר סרטים אך הנהלת האולפנים לא הסכימה להתחיל בהסרטת הסרטים ככל הנראה משיקולי צנזורה. במקביל הוא המשיך לכתוב סיפורים קצרים שזכו להצלחה גדולה. רוב סיפוריו מוקדשים לחיי הכפר הסובייטי. בשנת 1974 שוקשין ביים סרט חדש על חיי פושע פלילי משוחרר. הסרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל הסרטים הסובייטי. כמו כן הוא קיבל הזמנה להשתתף בסרט חדש של סרגיי בונדרצ'וק. במהלך הצילומים הוא נפטר באופן פתאומי. על מכלול יצירות בספרות וקולנוע בשנת 1976 הוענק לו פרס לנין. שוקשין נטמן במוסקבה בבית העלמין נובודוויצ'יה. שוקשין היה נשוי שלוש פעמים. עם אשתו הראשונה שגדלה איתו באותו כפר הוא התחתן בשנת 1953. בשנת 1957 בהיותו במוסקבה הוא כתב לה שהוא רוצה להתגרש. בשנים 1964 נישא בשנית לשחקנית הקולנוע לידיה פדוסייבה, ב-1965 נולדה לבני הזוג בת וב-1967 הם התגרשו. בשנת 1968 התחתן שוקשין בפעם השלישית. מנישואין אלו נולדו לו עוד שתי בנות. לזכר הסופר נקראו מספר רחובות ברוסיה והוצבו פסלים. תיאטרון בעיר ברנאול נקרא על שמו. בטלוויזיה הוקרנו מספר תוכניות טלוויזיה, סדרות וסרטים תיעודיים על חיין. בשנת 2015 פורסמה ביוגרפיה מפורטת של שוקשין מאת אלכסיי ורלאמוב. אתר האינטרנט הרשמי של וסילי שוקשין מדיה וקבצים בנושא וסילי שוקשין בוויקישיתוף וסילי שוקשין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וסילי שוקשין, באתר AllMovie (באנגלית) וסילי שוקשין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וסילי שוקשין, באתר Discogs (באנגלית) סיפורי שוקשין (ברוסית) אתר מוזיאון שוקשין (ברוסית) וסילי שוקשין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה

נמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה (בסומלית: Garoonka Caalamiga Ee Aadan Cadde; בערבית: مطار آدم عدي الدولي) הוא נמל תעופה במוגדישו, בירת סומליה. משנת 2007 נקרא נמל התעופה על שמו של נשיא סומליה הראשון, עדן עבדוללה עוסמאן דאר. ב-2011 חשפה הממשלה הטורקית תוכניות לשיפוץ נמל התעופה. ב-2013 החלה החברה הטורקית Favori LLC בבנייה בנמל התעופה. לאחר שנים של סכסוך שוקם שדה התעופה מאז 2010 עם מספר מתקנים חדשים, כולל מרכז הגירה חדש, שנפתח בסיוע תורמים בינלאומיים. שדה התעופה מהווה מוקד לחברות התעופה הסומליות ג'ובבה איירווייס וסוהורה איירווייס. מספר חברות תעופה בינלאומיות חזרו לשירות במוגדישו, כולל טורקיש איירליינס. ב-2015 חנכו נשיא סומליה, חסן שייח' מחמוד, ונשיא טורקיה, רג'יפ טאיפ ארדואן, את הטרמינל החדש שנבנה. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה International airport at Mogadishu contains 4,500-meter runway - Somalia: Issues, History, and Bibliography - Page 18 by Nina J. Fitzgerald Mogadishu Aden Adde International Airport, CAPA Press Release: Erdogan’s Somalia Visit ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הילמן

הילמן הוא שם משפחה יהודי המבוסס על השם הפרטי הילמן שנגזר מן השם העברי חיים. האם התכוונתם ל... הילמן (חברה) – יצרנית רכב הילמן מינקס – רכב שיוצר על ידי חברת הילמן אריאל הילמן – שחקן כדורעף ישראלי דוד צבי הילמן – רב ישראלי הארי הילמן – אתלט אמריקאי הלל הילמן – תעשיין ישראלי; אביו של ישראל הילמן ישראל הילמן – תעשיין ומנהל ישראלי; בנו של הלל הילמן מוריס הילמן – מיקרוביולוג אמריקאי פיטר הילמן – פרופסור לפיזיקה גרעינית ומיסד מוזיאון המדע בירושלים רות הילמן – פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע שמואל יצחק הילמן – הרב הראשי של גלאזגו חיים מאיר היילמן – ביוגרף הלמן גלמן משה חנינא אשל, שמות המשפחה בישראל, חיפה 1967 עמ' 19.
סרבולניים

סרבולניים (שם מדעי: Eresidae) היא משפחה קטנה יחסית (כ-100 מינים) של עכבישים שכמעט כולם נפוצים בעולם הישן (למעט מספר מינים בודדים בברזיל). עכבישים אלה שייכים לקבוצת Entelegynae שהמאפיין העיקרי שלה הוא שלנקבות לוחות גניטליים. יש להם שמונה עיניים והם בונים רשתות לא סימטריות ולא דביקות (למעט הסוג Wajane השייך לתת המשפחה Penestominae המורכבת גם מהסוג Penestomus). חלק מהמינים הם כמעט חברתיים, אך ללא מערכת חלוקת תפקידים וללא מלכה. הם משתפים פעולה בגידול הצאצאים, תכונה נדירה בקרב עכבישאים. החלוקה לתת משפחות מתבססת על הקטלוג הביולוגי של ג'ואל הלן. Eresinae ס. ל. קוך, 1851 Adonea סימון, 1873 — המזרח התיכון Dorceus ס. ל. קוך, 1846 — אפריקה Dresserus סימון, 1876 — אפריקה Eresus ולקנאר, 1805 — פליארקטי עד מרוקו Gandanameno לת'ינן, 1967 — אפריקה מין יחיד צמירן עקוד מילר ושות', 2012 - ישראל Paradonea לורנס, 1968 — אפריקה עכביש עקבות (Seothyra) פרסל, 1903 — אפריקה Stegodyphus סימון, 1873 — אפריקה, מדגסקר, ברזיל, אירואסיה Penestominae ס. ל. קוך, 1851 Penestomus סימון, 1902 — דרום אפריקה Wajane לת'ינן, 1967 — דרום אפריקה Lehtinen, P.T. (1967): Classification of the cribellate spiders and some allied families, with notes on the evolution of the suborder Araneomorpha. Ann. Zool. Fenn. 4: 199-468. Dippenaar-Schoeman, A.S. (1989): The African species of the subfamily Penestominae (Araneae: Eresidae): with description of two new species. Phytophylactica 21: 131-134. מדיה וקבצים בנושא סרבולניים בוויקישיתוף סרבולניים, באתר ITIS (באנגלית) סרבולניים, באתר NCBI (באנגלית) סרבולניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סרבולניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סרבולניים, באתר GBIF (באנגלית) Family Eresidae (Velvet Spiders) Platnick, N.I. 2005. World Spider Catalog
אלפונסינה והים

אלפונסינה והים (Alfonsina y el mar) הוא שיר ארגנטינאי, שפליקס לונה כתב את מילותיו ואריאל רמירס הלחין, בסגנון של סמבה ארגנטינאית (zamba). השיר תורגם לעברית על ידי אהוד מנור וגם על ידי רמי סערי . השיר נכלל בתקליט משנת 1969 בשם Mujeres argentinas (נשים ארגנטינאיות) של צמד היוצרים הנ"ל, שחיברו גם את המיסה קריאוז'ה, ואשר כל אחד מהשירים בו מוקדש לאישה אחרת מההיסטוריה או מהפולקלור העממי הארגנטינאים, וכולם הושרו על ידי מרסדס סוסה. השיר מוקדש למשוררת אלפונסינה סטורני שהתאבדה בטביעה בחוף ימה של מאר דל פלטה, והוא מהווה קינה על אובדנה מהולה בתמהון על מניעיה. אלפונסינה סטורני הייתה תלמידתו של סֶנון רמירס (Zenón Ramírez), אביו של אריאל רמירס. אריאל לא הכיר אותה אישית, אך הוא שמע על כך ועל פרשת התאבדותה ממנו, ולימים חיבר את הלחן שפליקס לונה התאים לו מילים. השיר נכתב בסגנון של סמבה, אך הביצוע המקורי שלו בספרדית וכן הביצועים בעברית אינם ביצועים טיפוסיים של סמבה, ונעדר מהם המקצב הסינקופי והדרמטי המאפיין אותה. והנם באופי נוגה יותר. יחד עם זאת אלו אינם הביצועים היחידים של השיר, הוא זכה לפופולריות רבה הן בארגנטינה והן מחוצה לה, כולל בארצות שאינן דוברות ספרדית, ויש לו מספר רב מאוד של ביצועים ועיבודים. התרגום של אהוד מנור נאמן באופן כללי לרוח הטקסט המקורי, הוא הוקלט לראשונה לתקליט שיר לדרום אמריקה, והתפרסם בביצועם של הפרברים. שאחד מהם עם מתי כספי. בנוסף לביצוע של חוה אלברשטיין. לימים חוה אלברשטיין שרה אותו יחד עם מרסדס סוסה באחד מביקוריה של סוסה בארץ, כשכל אחת שרה בשפתה. רודיקה דן (עורכת), אני אשתגע!: שירים שעלו לארץ, עמ' 90, הוצאת י. שרבק, 1986. (הספר בקטלוג ULI) מידע על היצירה "אלפונסינה והים" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "אלפונסינה והים" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"אלפונסינה והים" באתר SecondHandSongs פליקס לונה, אלפונסינה והים, תרגם מספרדית רמי סערי (מילות השיר וביצוע של מיקי קם) לדף השיר באתר הספרייה הלאומית מילות השיר בספרדית בצירוף תרגום לאנגלית מילות השיר בעברית בשירונט בתרגום אהוד מנור
אזור התעשייה אלון תבור

אזור התעשייה אלון תבור (למפת עמק בית שאן מוגדלת)   אזור התעשייה אלון תבור (למפת עמק בית שאן רגילה)   אזור התעשייה אלון תבור (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אזור התעשייה אלון תבור (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אזור התעשייה אלון תבור אזור התעשייה אלון תבור הוא אזור תעשייה השוכן בתחומי מועצה אזורית עמק יזרעאל, בין עפולה לכפר תבור, מדרום-מזרח לכביש 65. אזור התעשייה תוכנן החל משנת 1976 במסגרת מדיניות משרד התעשייה והמסחר, בראשות השר חיים בר-לב, לתכנן אזורי תעשייה אזוריים בין היישובים, במקום אזורי תעשייה הצמודים לכל יישוב. אזור התעשייה היה בשלבי הקמה בשנת 1987. הוא תוכנן באופן ייחודי עבור מפעלים הזקוקים לפתרונות בנושא מניעת מפגעים אקולוגיים. באפריל 2000 הוקמה מִנְהֶלֶת אזורי התעשייה "יזרעאל-עפולה", כשותפות בין עיריית עפולה והמועצה האזורית עמק יזרעאל, בסיוע המִנְהָל לאזורי פיתוח של משרד התמ"ס. המנהלה מאגדת את אזור התעשייה אלון תבור ואזורי התעשייה "עפולה צפון" ו"עפולה דרום". מפעלים בולטים באזור התעשייה אלון תבור הם תחנת הכוח אלון תבור, מחלבת אלון תבור של "תנובה", יקבי כרמל, כתר פלסטיק, סטארפלסט ומפעל רושדי תעשיות מזון. מדיה וקבצים בנושא אזור התעשייה אלון תבור בוויקישיתוף סרטון תדמית אזור תעשייה אלון תבור, סרטון באתר יוטיוב יתכננו שלושה מרכזי תעשייה אזוריים, דבר, 25 בפברואר 1976 תעסוקה מלאה, מעריב, 20 בינואר 1987
אגם השנאה

אגם השנאה (בלטינית: Lacus Odii) או ימת השנאה הוא ימה ירחית קטנה באזור ארץ השלגים (Terra Nivium) של הירח. אין מדובר בימה אלא, בדומה ליתר ימות הירח, ברמה נמוכה המכוסה בזלת. קוטרה של הימה 70 קילומטרים, והיא ממוקמת בקואורדינטות 19.0° צפון, 7.0° מזרח. שמה של הימה אומץ על ידי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי ב-1976. ים ירחי גאולוגיה של הירח מדיה וקבצים בנושא אגם השנאה בוויקישיתוף נתוני אגם השנאה באתר USGS