laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טרסקה טורס

טרסקה טורס (בצרפתית Tereska Torrès,‏ 3 בספטמבר 1920 – 20 בספטמבר 2012) הייתה סופרת צרפתייה-אמריקאית ממוצא יהודי-פולני. טורס נולדה בפריז, בתם היחידה של הפסל מרק שוורץ ואשתו גיניה. בני הזוג התנצרו, ובתם גדלה כקתולית אך נדרשה להסתיר זאת מסביה וקרובי משפחתם בפולין. בגיל 9 החלה לכתוב יומן. בגיל 17 החלה לכתוב את הרומן הראשון שלה. בתחילת מלחמת העולם השנייה התנדב אביה לצבא הפולני הגולה, ועם נפילת צרפת פונה לבריטניה. טורס ואמה ברחו לדרום צרפת, משם לפורטוגל, באמצעות ויזה שהוענקה על ידי הקונסול ארישטידש דה סוזה מנדש, ומשם לבריטניה. בלונדון התנדבה לכוחות צרפת החופשית, ובמאי 1944 נשאה לז'ורז', בנו של עורך הדין אנרי טורס. אמו של ז'ורז', ז'אן, נשאה ב-1943 ללאון בלום, ראש ממשלת צרפת לשעבר, בעת שהיה עציר בבוכנוואלד. באוקטובר 1944, כאשר טורס הייתה בחודש החמישי להריונה, נהרג ז'ורז' בקרב בחבל לורן שבצרפת. בתם, דומיניק טורס, היא עיתונאית. ב-1946 שהתה טורס לראשונה בארץ ישראל, כנערת תסריט בצילומי הסרט בית אבי של הסופר האמריקאי מאיר לוין. בהמשך השתתפה בהפקת סרטו של לוין הבלתי חוקיים (או הבלתי לגאליים), ושיחקה בו בתפקיד הראשי, שרה וילנר. הסרט צולם בנתיבי ההעפלה מאירופה, והוא משלב עלילה בדיונית, שבמרכזה זוג מעפילים, בצילומים תיעודיים. ארבעה מאנשי הצוות – לוין, טורס, השחקן יענקל מיכאלוביץ (לימים יצחק מיכאלי) והצלם ברטראן הס – הפליגו בדצמבר 1947 באוניית המעפילים "לא תפחידונו". הם השתלבו בין המעפילים, ונעצרו לימים ספורים אחרי שהאונייה נתפסה בידי הבריטים. ב-1948 נשאה טורס ללוין, שהיה מבוגר ממנה ב-15 שנה, וחיזר אחריה עוד לפני נישואיה הראשונים. בני הזוג חיו לסירוגין בצרפת, בישראל ובארצות הברית. לשניים נולדו שני בנים: המשורר והמתרגם גבריאל לוין, והצלם מיכאל לוין. אחרי מותו של לוין ב-1981, חזרה טורס לפריז. במהלך שנות ה-80 השתתפה בפעילות להעלאת יהודי אתיופיה לישראל. היא נפטרה ב-2012. מדיה וקבצים בנושא טרסקה טורס בוויקישיתוף טרסקה טורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הבלתי חוקיים" - סרט תעודתי על ההעפלה לארץ ישראל, דבר, 9 ביוני 1950 יוסף שריק, אכסודוס מס' 1, דבר, 3 ביוני 1960, על הסרט הבלתי חוקיים יוסף שריק, ריבוע מוזר, דבר, 13 בינואר 1961 יהודיה, קתולית, פולניה וגם צרפתיה וישראלית, מעריב, 12 בפברואר 1971 נירית אנדרמן, מסתננים, גרסת הבמאי: על הסרט "הבלתי לגאלים", באתר הארץ, 18 בינואר 2012 גבי לוין, אשה של שלושה זמנים, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2012 Margalit Fox, Tereska Torrès, 92, Writer of Lesbian Fiction, Dies, באתר הניו יורק טיימס, 24 בספטמבר 2012 טרסקה טורס, דף שער בספרייה הלאומית משפחת פינקוס-שוורץ באתר sousamendesfoundation.org סרט העפלה נגנב באורח מסתורי בחיפה, המשקיף, 26 בדצמבר 1947 מחשש עינא-בישא, משמר, 30 בדצמבר 1947
סימן V

סימן V (וי) או סימן הניצחון היא מחווה גופנית הנעשית באמצעות כף יד המופנית קדימה, שבה האצבע המורה ואצבע האמה מתוחות ומופרדות אחת מהשנייה, בעוד האצבעות האחרות קמוצות, המחווה נועדה ליצג את האות הלטינית V. שפות סימנים רבות עושות שימוש במחווה של סימן הניצחון (270C + U ✌ יד ניצחון ביוניקוד) על מנת לייצג את האות V. יש לסימן זה משמעויות שונות, תלוי בהקשר התרבותי ובסיטואציה בה הוא מוצג. בין היתר נעשה שימוש בסימן ה־v כדי לייצג את המילה "ניצחון" (באנגלית ובשפות אירופיות נוספות האות הראשונה במילה ניצחון, Victory, היא V), אחד הגורמים העיקריים להפצת המחווה בציבור הרחב הוא השימוש בה על ידי כוחות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ומנהיגיהן. כאשר המשתמש במחווה מפנה את גב היד קדימה, בבריטניה ובתרבויות הקשורות לאימפריה הבריטית המחווה נתפסת כמחווה התקפית וכעלבון. מאז שנות ה-60, כאשר "סימן V" אומץ באופן נרחב על ידי תרבות הנגד של ילדי הפרחים, הוא משמש גם סמל לשלום (בדרך כלל עם כף יד כלפי חוץ). במחווה נעשה שימוש גם בתמונות מצולמות, בעיקר ביפן. סימן אישור מדיה וקבצים בנושא סימן V בוויקישיתוף
קווין סראפן

קווין סראפן (בצרפתית: Kevin Séraphin; נולד ב-7 בדצמבר 1989) הוא כדורסלן עבר צרפתי, אשר שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2017, ולקח חלק במשחקי אליפות אירופה (2011) ואולימפיאדת לונדון (2012) כשחקן נבחרת צרפת בכדורסל. בדצמבר 2007 הצטרף סראפן לקבוצת הבוגרים של שולה באסקט מליגת העל הצרפתית, אחרי שבילה עונה אחת בקבוצת הנוער של המועדון. באוגוסט 2009 חתם על הארכת חוזהו בקבוצה הצרפתית לשלוש עונות נוספות, עם אופציית יציאה לליגת ה-NBA. עונת 2009/2010 הייתה עונת עונת הפריצה של סראפן בליגה הצרפתית לאחר שהעמיד ממוצעים של 6 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק ועזר לקבוצתו לזכות בתואר האליפות המקומי. בסיום העונה זכה סראפן בתואר השחקן המצטיין של הליגה הצרפתית. סראפן נבחר בבחירה ה-17 בדראפט 2010 על ידי שיקגו בולס. כשבועיים לאחר ערב הדראפט, ב-8 ביולי 2010, נשלח סראפן לוושינגטון ויזארדס, יחד עם קירק היינריך, עבור זכויות הדראפט על ולדימיר ורמינקו. ב-20 בספטמבר 2011 חתם סראפן עם קאחה לבורל ויטוריה מהליגה הספרדית על חוזה עד סיום שביתת השחקנים ב-NBA שפרצה בתחילת העונה. סראפן הספיק לשחק שבעה משחקים במדי הקבוצה הספרדית ביורוליג בטרם הסתיימה השביתה ב-NBA, ובסיומה חזר לוושינגטון ויזארדס, בהתאם לחוזהו בקבוצה. ב-10 באפריל 2012 קלע סראפן שיא קריירה של 24 נקודות בניצחון קבוצתו על אורלנדו מג'יק. ב-18 ביולי 2014 חתם על הארכת חוזה בוושינגטון לעונה אחת עבור כ-4 מיליון דולר. לקראת עונת 2015/2016 חתם בניו יורק ניקס על חוזה לעונה אחת עבור כ-2.8 מיליון דולר. בעונתו היחידה בקבוצה התקשה להיכנס לרוטציית השחקנים הקבועה, ורשם ממוצעים מאכזבים של 3.9 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק. ב-8 בספטמבר 2016 חתם באינדיאנה פייסרס על חוזה לשתי עונות עבור 3.6 מיליון דולר. ב-31 ביולי 2017, בסיום עונתו היחידה באינדיאנה, נחתך מסגל הקבוצה. ב-4 באוגוסט 2017 חתם סראפן על חוזה לשנתיים בקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית. בשתי עונותיו בברצלונה זכה עמה בגביע המלך הספרדי. באוקטובר 2020 הודיע על פרישתו ממשחק, בגיל 30, בשל פציעה בברכו. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא קווין סראפן בוויקישיתוף קווין סראפן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) רשימת הנבחרים בדראפט 2010, באתר הרשמי של ה-NBA סראפן נשלח בטרייד לוושינגטון ויזארדס, באתר הרשמי של הקבוצה, 8 ביולי 2010 סראפן חותם על חוזה בקאחה לבורל ויטוריה, באתר realgm.com,‏ 20 בספטמבר 2011 דו"ח המשחק של וושינגטון מול אורלנדו, באתר basketball-reference.com סראפן חותם על הארכת חוזה בוושינגטון ויזארדס, באתר וושינגטון פוסט, 18 ביולי 2014 סראפן חותם על חוזה בניו יורק, באתר sportando.com,‏ 4 באוגוסט 2015 Pacers Sign Kevin Seraphin and Nick Zeisloft, באתר הרשמי של אינדיאנה פייסרס,‏ 8 בספטמבר 2016 Kevin Seraphin agreed to a two-year $3.6 mln deal with the Indiana Pacers, באתר sportando.com,‏ 2 בספטמבר 2016 Kevin Seraphin: Waived by Pacers, באתר cbssports.com,‏ 31 ביולי 2017 Barcelona strengthens frontline with Seraphin, באתר הרשמי של היורוליג, 4 באוגוסט 2017 סראפן מודיע על פרישה ממשחק, באתר eurohoops.net,‏ 24 באוקטובר 2020
הילדים עם העיניים השחורות

הילדים עם העיניים השחורות (או הילדים שחורי העיניים) הם אגדה אורבנית על יצורים על טבעיים בדמות ילדים בגילאים 6 עד 16 לערך, עם עור לבן חיוור ועיניים שחורות נטולות אישונים, שלפי דיווחים נראו מבקשים טרמפים או מקבצים נדבות, או נצפו בפתחי בתי מגורים. סיפורים על ילדים שחורי עיניים הופיעו בתרבות הפופולרית מאז סוף שנות התשעים. ישנה טענה שמקור האגדה הוא בשנות השמונים, מפרסומים שנכתבו על ידי הכתב בריאן בית'אל על "רשימת תפוצה הקשורות לרוחות רפאים" הנוגעת למפגשים לכאורה עם "ילדים שחורי עיניים" באבילין, טקסס, פורטלנד ואורגון. עם זאת, מרב המקורות העוסקים בתופעה החלו להופיע בסוף שנות התשעים. בשנת 2012, הופק סרט האימה "הילדים שחורי העיניים" בעזרת פרויקט מימון המונים שנעשה באתר Kickstarter, מנהלו של הפרויקט ציין כי הילדים שחורי העיניים הם "אגדה אורבנית שכבר מרחפת באינטרנט שנים, אני תמיד חשבתי שזה סיפור מרתק". בסוף ספטמבר 2014, הציג הצהובון הבריטי "הדיילי סטאר" בעמודו הראשון שלושה סיפורים על תצפיות לכאורה של ילדים שחורי עיניים. התצפיות נלקחו ברצינות על ידי ציידי רפאים, חלקם מאמינים שילדים אלו יכולים להיות חייזרים, ערפדים או רוחות רפאים. מדיה וקבצים בנושא הילדים עם העיניים השחורות בוויקישיתוף מאמר באתר skeptoid בנושא Legend: Mysterious black-eyed children show up at the homes of unsuspecting residents Snopes.com Hill, Sharon. "Behind black eyes: Reports of spooky black-eyed kids". JREF. randi.org. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Smith, Patrick (3 Oct 2014). Everything You Need To Know About Black-Eyed Ghost Children, BuzzFeed (19 November 2013). Black eyed children: Real, or just a creepy myth? Romano, Aja. "The definitive guide to creepypasta—the Internet's scariest urban legends". dailydot.com. The Daily Dot. נבדק ב-21 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Smith, Patrick (2014-10-03). "Everything You Need To Know About Black-Eyed Ghost Children". BuzzFeed. נבדק ב-2019-03-11. קבוצות Google, באתר groups.google.com Black Eyed Children, Know Your Meme
הנס זקס (פסיכואנליטיקאי)

הנס זקס (בגרמנית: Hanns Sachs;‏ 10 בינואר 1881, וינה, אוסטריה — 10 בינואר 1947, בוסטון, ארצות הברית) מראשוני הפסיכואנליטיקאים, חבר בוועדת השישה של זיגמונד פרויד החל מ-1912 וחבר אישי קרוב של פרויד, שתיאר אותו כמי שאמונו בו הוא בלתי מוגבל על אף שההיכרות ביניהם קצרה. זקס היה בנם של עורך הדין סמואל זקס והרמינה לבית הלר. בראשית דרכו עבד גם הנס עצמו כעורך דין, אך אחרי ששמע את הרצאותיו של זיגמונד פרויד באוניברסיטה, הצטרף ב-1910 לחברה הפסיכואנליטית הווינאית. כבר בשנה שלאחר מכן הציג מאמר בקונגרס השנתי של החברה. ב-1912 החל לערוך את הביטאון Imago, שעסק בשימושים לא רפואיים של פסיכואנליזה. לאחר שלא גויס לצבא בשל קוצר ראייה סייע לפרויד בתקופת מלחמת העולם הראשונה בהפקת ביטאונים פסיכואנליטיים. ב-1919 נטש סופית את עיסוקו בעריכת דין ועבר לעבוד כמטפל. ב-1920 העביר את הקליניקה שלו מווינה לברלין, וב-1932 עבר לבוסטון. גם לאחר המעבר לארצות הברית נשאר בקשר עם פרויד. זקס פרסם מאמרים חשובים שעסקו בחלומות (1912) ובחלומות בהקיץ (1920). עוד פרסם מאמרים על קליגולה, על הסופר אגו הנשי ועל הקשר שבין קולנוע ופסיכואנליזה. ב-1939 ייסד ביחד עם פרויד את הביטאון American Imago, העוסק בתפקיד של הפסיכואנליזה בתרבות, בספרות ובתאוריה החברתית בת זמננו. מדיה וקבצים בנושא הנס זקס בוויקישיתוף דורית שיקיירסקי, הוועדה הסודית של פרויד, חקירה בעקבות תאוריית הקבוצות של ביון, הוצאת רסלינג אבשלום אליצור, משחררי הנפש: יהודים ויהדות בתנועה הפסיכואנליטית כתבי הנס זקס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הנס זקס (1881-1947), דף שער בספרייה הלאומית הנס זקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנס זקס, באתר AllMovie (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחייה צורנית במשחקים האולימפיים

שחייה צורנית היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). זהו אחד משני הענפים היחידים, לצד התעמלות אומנותית, שבו מתחרות נשים בלבד. במשחקים הראשונים בהן נערכו תחרויות שחייה צורנית, הן כללו שני מקצים, יחידות ודואט. באולימפיאדת אטלנטה (1996) נערכה רק תחרות קבוצתית, והחל מאולימפיאדת סידני (2000) הושב הדואט. בדואט יכול להשתתף זוג אחד מכל מדינה. כל הזוגות משתתפים בשלב המוקדמות, ו-12 הזוגות הראשונים מעפילים לשלב הגמר. בכל שלב מבצעים הזוגות שני תרגילים, טכני וחופשי, והניקוד המצטבר הוא שקובע. התחרות הקבוצתית כוללת שלב אחד, בו מתחרות 8 נבחרות, שבכל אחת מהן 8 שחייניות צורניות. גם בתחרות הקבוצתית מבצעות הנבחרות שני תרגילים, טכני וחופשי. עד אולימפיאדת אטלנטה (1996) היו נבחרות ארצות הברית, קנדה ויפן הנבחרות הבולטות בענף, והן חלקו בכל המדליות שניתנו עד אז. מאז אולימפיאדת סידני (2000) ניכרת דומיננטיות רוסית. השחייניות הצורניות הרוסיות זכו בכל 10 מדליות הזהב שחולקו בחמש האולימפיאדות האחרונות, ומדליות הכסף והארד התחלקו בין 6 מדינות שונות. השחייניות הצורניות הישראליות אינה יופה ואנסטסיה גלושקוב השתתפו בתחרויות הדואט שנערכו באולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואולימפיאדת לונדון (2012). הן סיימו במקומות ה-17, ה-15 וה-17, בהתאמה. גלושקוב המשיכה לאולימפיאדה רביעית, אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), יחד עם יבגניה טייטלבאום. השתיים סיימו במקום ה-20. מוטי בסוק, המשחקים האולימפיים אתונה - טוקיו (1896–2020), ספרי ניב, 2020; ספורט המים, שחייה צורנית, עמ' 404–406. מדיה וקבצים בנושא שחייה צורנית במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שחייה צורנית במשחקים האולימפיים
גולף במשחקים האולימפיים

גולף היה ענף במשחקים האולימפיים בשתי אולימפיאדות: אולימפיאדת פריז (1900) ואולימפיאדת סנט לואיס (1904). בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי שנערכה בקופנהגן ב-2009, הוחלט להשיב את הענף למשחקים החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לאחר למעלה ממאה שנים. במשחקים הראשונים בהם נערך טורניר גולף, באולימפיאדת פריז, נערכו תחרויות לגברים ולנשים. בטורניר הגברים השתתפו 12 שחקני גולף מ-4 מדינות, ובטורניר הנשים השתתפו 10 נשים מ-3 מדינות. האלופים האולימפיים הראשונים היו האמריקנים צ'ארלס סאנדס ומרגרט אבוט. בטורניר הגולף של אולימפיאדת סנט לואיס לא נערך טורניר נשים. בטורניר הגברים התחרו 74 שחקני גולף, מהם 71 אמריקנים ו-3 קנדים, והזוכה היה הקנדי ג'ורג' ליון. לא נערך משחק על המקום השלישי, ושני המפסידים בחצי הגמר זכו במדליות ארד. בנוסף, נערך טורניר קבוצתי, בהשתתפות שלושה מועדוני גולף אמריקנים, שכל אחד מהם יוצג בידי 10 שחקנים. מטבע הדברים, כל השלושה חלקו במדליות, ובמדליית הזהב זכה מועדון וסטרן גולף מאילינוי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שב הגולף למשחקים האולימפיים, אחרי 112 שנים. במשחקים נערכו טורניר גברים וטורניר נשים. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ייצגה את ישראל שחקנית גולף אחת, לטיסיה בק. היא סיימה במקום ה-31. אתר האינטרנט הרשמי של גולף במשחקים האולימפיים
ספר השטוזים של דתיה

ספר השְׁטוּזים של דתיה הוא ספר לילדים מאת דתיה בן דור. סוגת ה"שטוּז" נוצרה תחילה על ידי דתיה בן דור כמשחק מילולי בעל-פה, אותו נהגה לשחק עם הילדים לשם שעשוע. השטוזים פורסמו לראשונה בדפוס בספר "ככה זה בעברית", שכלל שירים נוספים, בהוצאת עם עובד, 1990. חיבתם הרבה של הילדים לשטוזים אלה דרבנה אותה לכתוב את "ספר השטוזים של דתיה", המיוחד כולו לשטוזים בלבד, בו השטוזים כתובים ואף מצוירים, בהוצאת מודן, 2000. המילה "שטוז" היא הלחם של "שטות" ו"חרוז", והיא מגדירה את צורתו של משפט השטוז ואת אפיון תכנו: דבר שטות מחורז. יצירת שטוז מציבה אתגר כפול: המצאת שטות וחריזה. המבנה התחבירי של השטוז: המילה הראשונה - "פעם", ולאחריה - נושא, נשוא ומושא המתחרז עם הנושא. תוכנו של השטוז מתאפיין באי-הלימה בלתי צפויה בין הנושא לנשוא, המחוללת היגד בלתי הגיוני או בלתי אפשרי, ברוח האיגיון (באנגלית: nonsense). לדוגמה: ”פעם איש סרג כביש. פעם יום ראשון הלך לישון. פעם ניצה הרביצה לפיצה”. בין השטוזים מופיע בספר הפזמון ”שטויות! שטויות! זה לא יכול להיות! - אז מה?! זאת כל החכמה!”. "מחסן השטוזים של דתיה" - די-וי-די וקלטת וידאו. הפקה: הד ארצי ואולפני מימד, 2000. "גינת השטוזים של דתיה" - די-וי-די. הפקה: הד ארצי, 2006. "מחסן השטוזים של דתיה" - הצגת תיאטרון. הפקה: נאווה ביק ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, 1994. "מחסן השטוזים של..." - ספר המיועד ליצירת ספר שטוזים אישי, פרי יצירתם של הילדים. איורים: גיא חרל"פ, הוצאת מודן, 2012. עץ הפיטפוזים - סדרת טלוויזיה בערוץ הילדים. דמויות הפיטפוזים חובבות שטוזים וממציאות שטוז לכל סיטואציה. תסריטים: דתיה בן דור, התחלת שידור: 2000. סדרת פילרים בערוץ ילדות ישראלית - 43 פינות שטוזים קצרצרות באנימציה, בכל פינה מונפש שטוז אחד. תסריטים: דתיה בן דור. אנימציה: תמי סיוון, הפקה מוזיקלית: אלדד ירון. התחלת שידור: 2009. "שְׁטוּזִכָּרוֹן" - אפליקציית משחק זיכרון דיגיטלי: השטוזים במשחק מופיעים בתמונות מדובבות ובסרטוני אנימציה. פיתוח משחק, מילים ולחן לשיר הפתיחה, עיצוב גרפי וממשק, אנימציות והפקה: דתיה בן דור. פיתוח לאייפון: הילה סרור, 2014. השטוזים נלמדים בגני הילדים ובבתי הספר, ומניעים את הילדים ליצור בעצמם שטוזים מילוליים ושטוזים מצוירים ומפוסלים, ואף ליצור ספרי שטוזים כיתתיים או פרטיים. גינת השטוזים של דתיה, בערוץ ה-YouTube של דתיה בן דור אורעד לומד להמציא שטוזים, מתוך ה-DVD "מחסן השטוזים של דתיה", בערוץ ה-YouTube של דתיה בן דור עץ הפיטפוזים - שטוזים של חנוכה, בערוץ ה-YouTube של דתיה בן דור הצצה להצגה מחסן השטוזים של דתיה, בערוץ ה-YouTube של דתיה בן דור אנימציות שטוזים, בערוץ ה-YouTube של דתיה בן דור הכנה לצפייה בהצגה מחסן השטוזים של דתיה
קצרים

קצרים הייתה קומדיית מערכונים ישראלית ששודרה על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2 בין השנים 2004–2009, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה. "קצרים" מבוססת על תוכנית מערכונים בריטית בשם "The Sketch Show" (אנ'). שיר הפתיחה של התוכנית שנקרא "Hir Aj Kam Hir Aj Go", מבוצע על ידי זמר סלובני שנקרא Magnifico. התוכנית שודרה ב-2004 על ידי הזכיינית טלעד, אך לאחר שזאת הפסידה במכרז של הרשות השנייה והופסקו שידוריה, קנתה ממנה רשת את הסדרה. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוצי הבידור. אופי התוכנית הוא קצבי ומהיר - בכל תוכנית כ-30 מערכונים בני 15 שניות עד דקה וחצי. הדגש בתוכנית הוא על סיטואציות מחיי היום-יום ועל שורות מחץ, ואין בה חיקויים של דמויות מפורסמות או סאטירה פוליטית, אם כי בחלק מן המערכונים נמתחת ביקורת מרומזת על נורמות חברתיות. בעונה הראשונה והשנייה, הסדרה התבססה ברובה על מערכונים קצרים באורכם בעלי פואנטה מהירה וקולעת, אך בעונה השלישית והרביעית, המערכונים היו ארוכים יותר. הסדרה התאפיינה בסטים רבים ושונים בהם צולמו המערכונים, בין השאר בדירה, ברחוב, במשרד, ברכב, במקומות בילוי דוגמת מסעדה, קולנוע וכו'. כל מערכון בסדרה היא עצמאי וכמעט ללא זיקה למערכונים הקודמים. בחלק מן הפרקים, מערכונים מסוימים חזרו על עצמם מס' פעמים תוך כדי הפרק, לצורך הדגשת הסיטואציה הקומית. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ולאחוזי מדרוג גבוהים במשך כל עונותיה. ב-2006 יצאה העונה הראשונה של "קצרים" על גבי DVD, ועם הצלחת שתי העונות הוחלט להפיק עונה נוספת. בעונתה השנייה הייתה מועמדת התוכנית לפרס מסך הזהב. ביולי 2007 עלתה העונה השלישית ובשנת 2009 שודרה העונה הרביעית והאחרונה של הסדרה, במהלכה זכתה הסדרה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "תוכנית המערכונים הטובה ביותר". בשנת 2007, נמכרה הסדרה לחברה אוקראינית אשר הפיקה אותה מחדש ברוסיה ובחבר המדינות. "קצרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קצרים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רוני קורן-דינר, התוכנית "קצרים" נמכרה להפקה מחודשת בחבר המדינות במאות אלפי שקלים, באתר הארץ, 5 באפריל 2007
נתנאל ששון

נתנאל ששון (נולד ב-17 בספטמבר 1995) הוא זמר-יוצר ומעבד מוזיקלי ישראלי. נתנאל ששון נולד ב-17 בספטמבר 1995 בטבריה. אביו הוא הזמר אבי (אבישלום) ששון ששר עם שלומי שבת את הדואט 'מאמא' באלבום 'חברים 2' של שלומי שבת. ששון התחיל את הקריירה שלו בפרסום קאברים בערוץ היוטיוב שלו וצבר למעלה ממיליון צפיות לארבע גרסאות כיסוי שהוציא, ביניהן השיר 'שקט' של עומר אדם. ששון יצר כמה משיריו עם השפעות של מוזיקה מערבית לצד מוזיקה מזרחית, והסגנון המוזיקלי של כמה משיריו סווג כרוק מזרחי. נתנאל ששון כתב חלק מהשירים שביצע, וכן כתב והלחין שיר לאור אדי, יוצאת The Voice, ולאומנים נוספים. בשנת 2017 השתתף בכתיבת האלבום "שרה שרה" של שרית חדד, ובכתיבת האלבום "שורדים אהבה" של איתי לוי. ששון פרסם שמונה סינגלים מאלבום הבכורה שעתיד לצאת, ובנוסף פרסם סקיצות לחלק מהשירים: בדצמבר 2013, הוציא את הסינגל הראשון 'מותש ממך'. בפברואר 2014, הוציא את הסינגל השני 'שוב'. בינואר 2015, הוציא את הסינגל השלישי 'אל תוותרי'. ביולי 2015, הוציא את הסינגל הרביעי 'בואי בואי'. באוקטובר 2015, הוציא את הסינגל החמישי 'מי'. בדצמבר 2016, הוציא את הסינגל הששי 'מאוהבת'. במרץ 2018, הוציא את הסינגל השביעי 'לא שפוי'. באוגוסט 2018, הוציא את הסינגל השמיני ׳השטויות שלך׳. נכון לסוף שנת 2018, שיריו המקוריים זכו לכ-17 מיליון צפיות בקירוב בערוץ יוטיוב, כשהשיר 'שוב' מככב עם קרוב ל-8 מיליון צפיות. נתנאל ששון, באתר שירונט נתנאל ששון, הערוץ הרשמי ב-YouTube אסף נבו, ‏תכירו את הדבר הבא במזרחית: נתנאל ששון, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2013 נתי לוי, מתחיל גבוה: התופעה שקוראים לה נתנאל ששון, אתר בטריבונה, 29 בנובמבר 2013 אסף נבו, ‏15 הזמרים הים תיכוניים הצעירים שיעשו את 2014, באתר ‏מאקו‏, 11 בינואר 2014 אל תוותרי- נתנאל ששון בשיר חדש, אתר בטריבונה, 2 בפברואר 2015 אסף נבו, ‏תכירו את הדבר הבא במזרחית: נתנאל ששון, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2013 "אין לי תשובה להסביר את ההצלחה שלי". ראיון, באתר פרוגי נתנאל-ששון-מותש-ממך, באתר רדיו מנטה, ‏14.12.2013 נתנאל ששון - מי, באתר רדיו מנטה אל תוותרי- נתנאל ששון בשיר חדש, באתר טריבונה יובל אראל‏, פס קול שבועי 20.01.2017, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 20 בינואר 2017 דודי פטימר, מוזיקה היום: אבישג זיו#בן מצמבר- "במבט את מספרת", ‏14/06/2015(הקישור אינו פעיל, 2 בפברואר 2023) שרה שרה, באתר דיסק סנטר איתי לוי - הי את, באתר קליק לים התיכון, ‏24.1.2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזון קארה

מֵזון קארה (בצרפתית: Maison Carrée; בתרגום חופשי: "הבית המרובע") הוא מבנה רומי עתיק בנים, דרום צרפת, שנחשב לאחד המקדשים הרומיים שהשתמרו בצורה הטובה ביותר מימי האימפריה הרומית. בספטמבר 2023, הוכרז המבנה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. המקדש נבנה במקור כהיכל לאלים, על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, איש צבא רומאי. בנייתו החלה ככל הנראה בשנת 19 לפני הספירה ונסתיימה בשנת 16 לפני הספירה, ועל פי הכיתוב המופיע עליו הוא הוקדש לבניו של אגריפה, גאיוס ולוקיוס, שאומצו על ידי אוגוסטוס לאחר מותו. לאחר נפילתה של האימפריה הרומית שימש המקדש בגלגוליו השונים ככנסייה, בית פרטי, אורווה, בית עירייה והמשיך להשתנות עד 1823, בה הפך למוזיאון. אף על פי ששונה רבות במהלך השנים, המזון קארה שונה רק במעט מכפי שנראה בסוף המאה הראשונה לפני הספירה. המזון קארה הוא דוגמה לאדריכלות הוויטרובית. המקדש מוקף עמודים קורינתיים התומכים בגג המבנה וגרם מדרגות מוביל לשער הכניסה. גובהו של המקדש כ-17 מטרים, אורכו כ-26 מטרים ורוחבו כ-15 מטרים. כיום משמש המזון קארה כמוזיאון, ומוצגות בו תערוכות מתחלפות. במקום מוקרן סרט שמציג את ההיסטוריה של העיר נים. מדיה וקבצים בנושא מזון קארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזון קארה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מזון קארה (בצרפתית) המזון קארה של נים באתר אונסק"ו (באנגלית) המזון קארה של נים באתר אונסק"ו (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רומא העתיקה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר החגורה היקרה

גשר החגורה היקרה (בסינית: 寶帶橋, בפין-יין: Bǎo dài qiáo) הוא גשר קשת מאבן הממוקם בעיר סוג'ואו, שבמחוז ג'יאנגסו, סין. הגשר ממוקם בסמוך לנקודת החיבור של התעלה הגדולה עם אגם דאנטאי, כ-2.5 קילומטרים דרומית־מזרחית לעיר סוג'ואו. הגשר נכלל ברשימת המונומנטים הלאומיים של סין משנת 2001. הגשר נבנה לראשונה בשנת 816 לספירה, בזמן שלטונה של שושלת טאנג. שמו של הגשר נגזר ממעשה המושל המקומי, וונג זונגצ'ו (Wang Zhongshu), שמכר את חגורתו במטרה לעזור במימון הגשר. מאז נבנה הגשר עוד מספר פעמיים. הגשר העומד כיום נבנה בשנת 1446, בזמן שלטונה של שושלת מינג. אורכו של הגשר הוא 317 מטרים ורוחבו 4.1 מטרים. קיימות בו 53 קשתות ורוחבן הממוצע 4.6 מטרים. שלוש הקשתות האמצעיות גבוהות מהאחרות כדי לאפשר לסירות המפרש של אותה תקופה בה נבנה, לעבור תחתיו. גשר אבנט הירקן אדריכלות סינית אדריכלות שושלת סונג מדיה וקבצים בנושא גשר החגורה היקרה בוויקישיתוף China.org.cn Needham, Volume 4, 174
גשר אבנט הירקן

גשר אבנט הירקן (בסינית: 玉帶橋, בפין-יין: Yù Dài Qiáo), המוכר גם בכינויו גשר דבשת הגמל, הוא גשר סהר מאבן להולכי רגל, שנבנה במאה ה-18, וממוקם בארמון הקיץ בבייג'ינג, סין. גשר אבנט הירקן הוא המפורסם מבין ששת הגשרים הבנויים בגדה המערבית של אגם קונמינג. הוא נבנה משיש לבן בין השנים 1751–1764 – בתקופת שלטונו של הקיסר צ'יינלונג. מעקות הגשר מעוטרות בעגורים וחיות נוספות וממדיו הותאמו למעבר סירת הדרקון של הקיסר תחתיו. גשר החגורה היקרה אדריכלות סינית מדיה וקבצים בנושא גשר אבנט הירקן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר סהר

גשר סהר הוא סוג של גשר קשת המאופיין בקשת גבוהה מאוד ומשמש להולכי רגל. גשר זה מזוהה בעיקר עם הגנים הסיניים והיפניים. צורת גשר זו נבנתה במקור בסין ורק לאחר מכן אומצה ביפן. צורת גשר זו התפתחה מתוך הצורך לאפשר להולכי רגל לחצות תעלות מים בד בבד לאפשר לדוברות לעבור תחתם. הגשר נחשב חסכוני במקום שהוא תופס בגדות התעלה, בזכות העלייה והירידה התלולות שלו. חיסכון בשטח זה מאפשר ניצול מרבי של השדות החקלאיים בגדות התעלה. תכנון ממדי הקשת נובע מכך שהקשת והשתקפותה במים תיצור מעגל המסמל את הירח. גשר סהר מעץ ב"גן התה היפני" בפארק גולדן גייט שבסן פרנסיסקו, קליפורניה מעגל הנוצר מקשת "גשר חונְגְגִ'י" והשתקפותו במים. הגשר ממוקם במועצה ננשון (Nánxún Qū), ג'ג'יאנג גשר אבני מדרך גשר זיגזג מדיה וקבצים בנושא גשר סהר בוויקישיתוף "What Is a Moon Bridge?". wiseGEEK. נבדק ב-10 באפריל 2015. {{cite web}}: (עזרה) Boults, Elizabeth; Sullivan, Chip (2010). Illustrated history of landscape design. Hoboken, NJ: J. Wiley. p. 118. ISBN 978-0-470-28933-4. Ono, Kenkichi; Edwards, Walter. "full-moon bridge 偃月橋・円月橋". Japanese Garden Dictionary: A Glossary for Japanese Gardens and Their History. נבדק ב-2 בספטמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל)