laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סדרת מייג'ור

במשחק הקלפים ברידג', סדרת מייג'ור (באנגלית: Major suit) היא אחת משתי סדרות קלפים ♥ ו-♠. השם מייג'ור נובע מכך שסדרות אלה חשובות יותר מסדרות מיינור. יש המשתמשים בעברית במושג סדרות בכירות, אבל מושג זה אינו נפוץ. חשיבותן הגבוהה יותר של סדרות המייג'ור נובעת מהסיבות הבאות: על כל לקיחה בסדרות אלה מקבלים 30 נקודות לעומת 20 נקודות בסדרת מיינור. לביצוע משחק מלא בסדרת מייג'ור נדרשות 10 לקיחות. לביצוע משחק מלא בסדרת מיינור נדרשות 11 לקיחות. סדרות המייג'ור גבוהות מסדרות המיינור במהלך שלב ההכרזה. כלל זה מקנה יתרון למי שמחזיק בקלפים רבים בסדרה או סדרות אלה כאשר התחרות היא על משחק חלקי או משחק מלא. סדרה (קלפים) סדרת מיינור
גוונדהאוס

גוונדהאוס (בגרמנית: Gewandhaus) הוא אולם קונצרטים בלייפציג שבגרמניה, משכנה הקבוע של תזמורת הגוונדהאוס. הבניין הנוכחי הוא השלישי הנושא שם זה; גם הוא, כקודמו, נודע באקוסטיקה המעולה שלו. הגוונדהאוס הראשון נבנה בשנת 1781 על ידי האדריכל יוהאן קארל פרידריך דאוטה (Johann Carl Friedrich Dauthe). הבניין השני נפתח בדצמבר 1884 ונהרס בהפצצות של מלחמת העולם השנייה בין 1943 ל-1944. הגוונדהאוס השלישי, באוגוסטוס פלאץ (כיכר אוגוסטוס), נפתח ב-8 באוקטובר 1981, מאתיים שנה ממועד כניסתה של תזמורת הגוונדהאוס אל הבניין המקורי. הגוונדהאוס הראשון (1781). הגוונדהאוס השני (1884). הגוונדהאוס השלישי (1981). Leo Beranek, Concert Halls and Opera Houses: Musics, Acoustics, and Architecture, Springer, 2004, page 280. ISBN 0-387-95524-0. מדיה וקבצים בנושא גוונדהאוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גוונדהאוס גוונדהאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) History of the Gewandhaus from the official site
הת'ר מוריס

הת'ר אליזבת מוריס (באנגלית: Heather Elizabeth Morris; נולדה ב-1 בפברואר 1987) היא רקדנית, שחקנית, דוגמנית וזמרת אמריקאית, ידועה בעיקר בשל תפקידה בסדרה "Glee" בה היא משחקת את המעודדת בריטני. מוריס נולדה בת'אוזנד אוקס, קליפורניה וגדלה והתחנכה בסקוטסדייל, אריזונה. היא החלה לרקוד כשהייתה בת שנה והתחרתה בגיל צעיר במגוון סגנונות ריקוד. אביה נפטר ממחלת הסרטן כאשר הייתה בת 14: "זה משהו שקשה לי, כי אני עצובה על זה, אבל אני לא עומדת להתעכב על זה", היא אמרה במהלך ריאיון עם תלמידים בדצמבר 2009. "אני יודעת שהוא נמצא במקום טוב יותר, במקום לסבול". לאחר שסיימה בית ספר תיכון, החליטה מוריס להירשם לאוניברסיטת אריזונה, אך לאחר שנת לימודים היא פרשה ועברה ללוס אנג'לס על מנת לקדם את קריירת הריקוד שלה. ההופעה המשמעותית הראשונה של מוריס הייתה בשנת 2006 בעונה השנייה של התוכנית "אז אתה חושב שאתה יכול לרקוד", ולא הצליחה להגיע ל-20 הראשונים. מוריס לא ויתרה ועברה ללוס אנג'לס, ממוקדת בקריירת הריקוד שלה. בשנת 2007 היא הייתה רקדנית ליווי של ביונסה בסיבוב הופעות העולמי שלה, "The Beyoncé Experience". ב-2008 הייתה רקדנית ליווי של טינה טרנר. מאוחר יותר הופיעה בתפקיד קטן בסרט "סיפורים לפני השינה" וכך פגשה את הכוריאוגרף של הסדרה "Glee". הכוריאוגרף ביקש ממנה ללמד את השחקנים של הסדרה את הריקוד "Single Ladies" של ביונסה (בעקבות כך שעבדה עימה). בזמן שלמדה אותם, רצה שמועה שמחפשים מעודדת בלונדינית וחסרת ידע, מוריס שמעה את השמועה ובאה להבחין לתפקיד, ללא ניסיון קודם במשחק. המפיקים אומרים שמוריס עשתה את האודישן באופן מושלם, וקיבלו אותה. היא גילמה את דמותה של בריטני, ביסקסואלית. היא הופיעה בסדרה עד לירידתה מהמסך ב-2015. בעקבות הסדרה הקליטה מספר שירים. בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "מעודדים צמודים" של וויל גלאק. בשנת 2010 התארחה בפרק בסדרה "איך פגשתי את אמא" כרקדנית. בשנת 2012 דיבבה את דמותה של קייטי בסרט "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה". בשנת 2013 שיחקה בסרט "ספרינג ברייקרס". בשנת 2016 שיחקה בסרט האימה "ככל הנראה הוא ימות" לצד ג'ייק ביוסי. בשנת 2017 השתתפה בעונה ה-24 של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" והגיעה למקום השמיני. בשנת 2008 החלה מוריס לצאת עם שחקן הבייסבול טיילור האבל כשהיה שחקן בייסבול בקולג'. הם למדו באותו בית ספר תיכון באריזונה, אך לא הכירו זה את זה שם. בתחילת 2012 הם עברו להתגורר יחד בלוס אנג'לס. ב-28 בספטמבר 2013 ילדה מוריס את בנם הראשון, אלייז'ה "אלי" באקוויט, על שם בן דודו הבכור של האבל. במאי 2014 הם התארסו, וב-16 במאי 2015 השניים נישאו. ב-11 בפברואר 2016 ילדה את בנה השני, אוון בארטלט. הת'ר מוריס, ברשת החברתית פייסבוק הת'ר מוריס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הת'ר מוריס, ברשת החברתית אינסטגרם הת'ר מוריס, סרטונים בערוץ היוטיוב הת'ר מוריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הת'ר מוריס, באתר AllMovie (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הת'ר מוריס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הת'ר מוריס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר Last.fm (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר AllMusic (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר Discogs (באנגלית) הת'ר מוריס, באתר Genius
אבישי לוי

אבישי לוי (נולד ב-2 בדצמבר 1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש להק המודיעין בחיל האוויר. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל אוויס ישראל. לוי התגייס לקורס טיס ב-1982 אותו סיים ב-1984 במגמת קרב. שירת כטייס סקייהוק, כטייס כפיר בטייסת 113 וכטייס F-15. ב-1996 מונה למפקד טייסת 117, טייסת מטוסי F-16C וב-1998 למפקד טייסת 105, טייסת F-16C/D. בשנת 2004 מונה למפקד בסיס רמון, כיהן בתפקיד בתקופת מלחמת לבנון השנייה. ביולי 2007 מונה לראש להק המודיעין של חיל האוויר, כיהן בתפקיד במהלך מבצע עופרת יצוקה. פעולות נוספות שיוחסו לחיל האוויר בתקופת כהונתו היו תקיפת הכור הגרעיני בסוריה בספטמבר 2007 ותקיפות בסודאן של משלוחי נשק מאירן ב-2009. בספטמבר 2010 סיים את תפקידו כראש הלהק. לוי נמנה עם ארבעה קצינים בכירים לשעבר בצה"ל (יחד עם הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי, ראש אגף המודיעין עמוס ידלין ומפקד חיל הים אלי מרום), שהועמדו בטורקיה למשפט שלא בנוכחותם, באשמות של הסתה להרג, ניסיון לרצח בכוונה תחילה וגרימת חבלה, על רקע מעורבותם בתקרית המשט לעזה ב-2010, במהלכה נהרגו תשעה ממשתתפי המשט ונפצעו אחרים. התביעה נסגרה ב-2016 בעקבות הסכם בין ממשלת ישראל לממשלת טורקיה. לאחר שחרורו הקים חברה בתחום הייעוץ האסטרטגי והצבאי, מכהן כדירקטור בחברת rsl electronics הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ב-2014 מונה לסמנכ"ל האפטר-סייל של חברת UMI יוניברסל מוטורס ישראל (יבואנית מכוניות ג'נרל מוטורס לישראל) ואחראי על המיזוג עם אוויס ישראל. ביוני 2016 מונה למנכ"ל אוויס ישראל. הוא שימש בתפקיד עד ספטמבר 2018. בתחילת 2019 מונה לדירקטור בחברת אלדן ובאוגוסט 2019 מונה למשנה למנכ"ל. לוי בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אלבמה בארצות הברית ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. נשוי ואב לשלושה. ראש חדש במודיעין, אתר חיל האוויר, 7 בספטמבר 2010. "אנו עוסקים בהכנה מודיעינית של שדה הקרב", בטאון חיל האוויר גיליון 184, ‏ 31 בדצמבר 2008. רויטרס, פרשת המרמרה בטורקיה ייפתח המשפט נגד גבי אשכנזי, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2012. סוף לפרשה: בית המשפט בטורקיה סגר את תביעת קורבנות המרמרה, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2016 תומר הדר, מנכ"ל חדש לאוויס: אבישי לוי, סמנכ"ל השירות והחלפים ב-UMI, באתר כלכליסט, 13 ביוני 2016
אוניית דואר מלכותי

אוניית דואר מלכותי (באנגלית: Royal Mail Ship, בדרך כלל בראשי התיבות RMS) היה כינוייה של אוניית נוסעים אוקיאנית שהובילה גם דברי דואר על פי חוזה עם הדואר המלכותי הבריטי. ראשית השימוש בקידומת זו ב-1840. כל אונייה שקדמו לשמה ראשי התיבות RMS רשאית הייתה להניף במהלך הפלגתה את נס הדואר המלכותי הבריטי ולהוסיף את "כתר" הדואר המלכותי ללוגו ולסמלי האונייה. אוניות הדואר המלכותי הראשונות הופעלו על ידי חברת Royal Mail Steam Packet בפיקוח האדמירליות הבריטית. החברה הפעילה 14 אוניות שנקראו על שם נהרות בריטיים (כגון תמזה, טרנט, סוורן ואייבון) והן הפליגו לברבדוס פעמיים בחודש. בשנת 1850 נוסף קו אל דרום אמריקה. חברות ספנות רבות השתמשו בקידומת-שם זו, אך היא מזוהה לרוב עם חברות אוניות הנוסעים "וייט סטאר ליין", "קיונארד ליין", "רויאל מייל ליינס" (אנ'), "יוניון קאסל ליין" (אנ'), "קנדיאן פסיפיק ליין" (אנ'), "אוריינט ליין" (אנ') ו-P & O (אנ'), שקיבלו חוזי העברת דואר חשובים, והוסיפו כדרך מסורת את ראשי התיבות RMS לשמות אוניותיהן. אוניותיהן של חברות ספנות אחדות בעבר, ובמיוחד "רויאל מייל ליינס", נשאו תמיד את הכינוי RMS, אך למעשה כל אונייה יכולה הייתה להוסיף לשמה את ראשי התיבות אם הייתה קשורה בחוזה להובלת דואר, אחרת היא שבה להשתמש בקיצור הסטנדרטי SS – א/ק (אוניית קיטור). הקידומת RMS הייתה מעין "תו איכות" לאוניות נוסעים אוקיאניות. מאחר שהדואר צריך היה להגיע ליעדו במועד, יכלו הנוסעים לסמוך על לוח זמני ההפלגות של האונייה. נזכר לראשונה בעיתון The Times,‏ 18 באוגוסט 1840. Royal Mails employees Courier newspaper page 20 August 2007 Maxtone-Graham, John et al. (2004). Queen Mary 2. p. 184. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניצוצות (קבלה)

ניצוצות הוא מושג בקבלה, תורת הנסתר היהודית. לפי קבלת האר"י, עם היווצרות עולם הקליפות נלכדו ניצוצות מההארה האלוהית ו"נשבו" שם. ניצוצות אלו הם שנותנים חיות לממלכה הדמונית של הקליפות, וכל עוד הם שבויים שם יש לטומאה ולרוע אחיזה בעולם. כאן מתגלה ייעודו של האדם ותפקידו בעולם: על האדם מוטלת החובה להוציא מתוך שביים את ניצוצות האורות מתוך ה"קליפות" ולהעלותם למקומם אל העולם האלוהי, וזאת בעזרת "תורת התיקון והכוונות". כשיסתיים תהליך הבירור וכל ניצוצות הקדושה ישובו למקומם, תשלם מלאכת התיקון ואז תבוא גאולה לעולם.  ישנה מסורת קבלית ולפיה בתהליך שבירת הכלים התפזרו בעולם רפ"ח (288) ניצוצות של הטוב האלוהי. פעולות שונות נדרשות כדי להחזיר את אותם ניצוצות. מקובל, כי בעת יציאת מצרים התבררו כבר 202 ניצוצות, על פי דברי הפסוק (ספר שמות, פרק י"ב, פסוק ל"ח) "וגם ערב רב עלה איתם", ונשארו רק 86 ניצוצות לבירור - בגימטריה "הטבע". הרב אברהם יצחק הכהן קוק כותב: ”כמו שיש ניצוצות באכילה ה"נ בכל פעולה מפעולות אדם, וה"ה בכל שמיעה וקריאה, ולפעמים יש שענייני העולם הבאים ממרחקים הם משתלבים ועולים למרומי תורה, והכל לשם שמים, בשקל הקודש.” (מידות הראי"ה העלאת ניצוצות) תורה אור ס, ג ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקדמיה צבאית

אקדמיה צבאית היא בית ספר או מכללה לצורך הסמכת קצינים. חניך אקדמיה צבאית נקרא צוער (בלועזית: קָדֶט, Cadet). האקדמיה הצבאית משלבת בדרך כלל הכשרה ותרגול בתחומים צבאיים (טקטיקות של מגננה והתקפה, אסטרטגיה צבאית, כישורי הישרדות, היסטוריה צבאית וכדומה), פיתוח יכולות פיקוד ומנהיגות, חינוך פטריוטי, מקצועיות טכנית והשכלה כללית. באקדמיות רבות ההשכלה המוענקת היא ברמה אקדמית (אוניברסיטאית), בשיתוף עם אוניברסיטה מחקרית והצוער זוכה בסוף המסלול לתואר אקדמי בנוסף לדרגת הקצונה. כמו כן מתקיים באקדמיות אלה מחקר צבאי-מדעי ברמה אקדמית. האקדמיות הצבאיות הראשונות נוסדו במאה ה-18, עם היווסדם של בית-הספר הצבאי המלכותי הצרפתי (École Royale Militaire) ושל האקדמיה הצבאית של האימפריה האוסטרית (האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, Theresianische Militärakademie) ב-1752, הקמת האקדמיה הצבאית הפרוסית הראשונה ב-1765, האקדמיה הצבאית המלכותית הבריטית ב-1799 והאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט) ב-1802. המלחמות הנפוליאוניות הביאו לשיפור ולמודרניציה של הלימוד הצבאי-אקדמי במסגרת האקדמיה הצבאית סן-סיר (École Spéciale Militaire de Saint-Cyr) בצרפת (1802) והאקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין (1810). אקדמיות צבאיות כלליות להכשרת קצינים (כגון האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט), האקדמיה הצבאית המלכותית הבריטית (סנדהרסט) או בית הספר לקצינים של צה"ל). אקדמיות מקצועיות לקציני ארטילריה, הנדסה צבאית או רפואה צבאית, אקדמיות של הצי (האקדמיה הימית של ארצות הברית, האקדמיה הימית הקיסרית היפנית וקורס חובלים) או חיל האוויר כמו "טופ גאן" וקורס טיס. אקדמיות להכשרת קצינים לפיקוד בכיר או להכשרת קציני מטה בכירים כגון המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לעיתים נכללות במושג גם בתי ספר תיכוניים בתנאי פנימייה, בהם משלימים התלמידים חינוך עיוני תיכוני ומסלול הכשרה צבאי, כגון הפנימייה הצבאית לפיקוד. חניכי פנימיות צבאיות נקראים "שוחרים". מדיה וקבצים בנושא אקדמיה צבאית בוויקישיתוף אקדמיה צבאית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תא"ל יעקב זיגדון וסא"ל אמירה רביב, ‏אקדמיה צבאית - סימן ההיכר המובהק לצבא מקצועי, מערכות 390, 2003 שי לוי, ‏כך מכשירים קצינים בצבאות העולם, באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2012
פאבל בטיצקי

פאבל פיודורוביץ' בטיצקי (ברוסית: Павел Фёдорович Батицкий‏; 27 ביוני 1910 – 17 בפברואר 1984), קצין בכיר בצבא ברית המועצות, מרשל ברית המועצות. פאבל בטיצקי נולד בחרקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת פועלים ממוצא רוסי. לאחר סיום בית ספר היסודי המשיך את לימודיו בבית הספר המקצועי ליד מפעל למנועים המקומי. בשנת 1924 הוא החל ללמוד בפנימייה קדם-צבאית ובשנת 1926 נשלח לבית הספר לקציני פרשים. בשנים 1929–1935 שירת בחיל הפרשים. בשנים 1935–1938 בטיצקי למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. לאחר סיום האקדמיה הוא המשיך בשרות במחלקת מבצעים של המטה הכללי הרוסי. מספטמבר 1939 ועד לדצמבר 1940 בטיצקי היה בשליחות בסין כחלק של קבוצת יועצים סובייטים ליד המטה של צ'יאנג קאי שק. עם חזרתו לברית המועצות הוצב ביחידה צבאית בשטח ליטא הסובייטית. לויטננט קולונל בטיצקי השתתף בקרבות המלחמה החל מימיה הראשונים. הוא השתתף בקרבות בלימה בשטח ליטא ונסוג ביחד כל הכוחות של הצבא האדום מזרחה. במהלך שנת 1942 לחם בטיצקי בחלק המרכזי של החזית נגד הנאצים. בשנת 1943 הוא לחם בשטח אוקראינה ויחידה בפיקודו חצתה פעמיים את נהר הדנייפר. בשנת 1944 הוא לחם בחלק הדרומי של אוקראינה ויחידה שלו הייתה בין הראשונות שהגיעו לגבול ברית המועצות וחצו אותה לכיוון רומניה. את הקרבות של המלחמה הוא סיים בשטח צ'כוסלובקיה. במהלך המלחמה הוא הומלץ פעמיים לתואר גיבור ברית המועצות אך בסופו של דבר התואר לא הוענק לו. בשנת 1965 הוענק לו את התואר האמור על פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה. את המלחמה הוא סיים בדרגת גנרל. בשנת 1948 בטיצקי סיים את האקדמיה של המטה הכללי בהצטיינות יתרה. באופן מפתיע הוא לא חזר לכוחות היבשה וקיבל מינוי בחיל הנ"מ הסובייטי. בפברואר 1950 הוא נשלח לסין בפעם השנייה. הפעם בטיצקי היה אחראי לארגן הגנה אווירית בסביבת שאנגחאי. תוך זמן קצר הוא סיים את המטלה בהצלחה רבה ובספטמבר 1950 חזר לברית המועצות. הוא קודם לתפקיד ראש המטה של חיל האוויר הסובייטי. ביולי 1953 בטיצקי הועבר לתפקיד סגן מפקד הכוחות של פיקוד מוסקבה. בהיותו בתפקיד זה הוא השתתף במעצר של לברנטי בריה והתנדב להוציא לפועל את גזר דין המוות עבורו. בשנת 1954 הוא קודם לתפקיד מפקד הכוחות של הפיקוד הצבאי של מוסקבה. החל מיולי 1966 ובמשך 12 שנים בטיצקי היה מפקד חיל הנ"מ של ברית המועצות. בשנת 1970 הוא נשלח למצרים במטרה לארגן הגנה אווירית של המדינה במהלך מלחמת ההתשה. בשנת 1968 בטיצקי קודם לדרגת מרשל ברית המועצות. בשנת 1978 בטיצקי לא הסכים עם העברת חלק משמעותי מיחידות ההגנה האווירית לפיקוד יחידות יבשה המוצבות בגבול והתפטר מהתפקיד. במשך שש שנים הוא היה יועץ בקבוצת יועצים של משרד ההגנה הסובייטי. בטיצקי נפטר בשנת 1984 והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. במהלך שרותו הצבאי בטיצקי קיבל מספר רב של עיטורים: גיבור ברית המועצות (1965), עיטור לנין (5 פעמים), עיטור מהפכת אוקטובר (1970), עיטור הדגל האדום (5 פעמים), עיטור קוטוזוב, עיטור סובורוב ועוד. מדיה וקבצים בנושא פאבל בטיצקי בוויקישיתוף פאבל בטיצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
האקדמיה הצבאית התרזיאנית

האקדמיה הצבאית הטרזיאנית (בגרמנית: Theresianische Militärakademie בקיצור: TherMilAk) היא האקדמיה הצבאית הוותיקה ביותר בעולם. האקדמיה, השוכנת במבצר וינר נוישטאדט באוסטריה תחתית, נוסדה בפקודתה של מריה תרזה, קיסרית אוסטריה ב-14 בדצמבר 1751. עם הקמתה ארך מסלול ההכשרה 11 שנים, אך הוא קוצר ל-3 שנים במהלך הזמן. בשנים 1918–1934, בעת הרפובליקה האוסטרית הראשונה, הועברה האקדמיה לעיר אנס (Enns) ולאחר מכן חזרה לוינר נוישטאדט. מפקד האקדמיה הצליח למנוע מהורמאכט להשתלט על האקדמיה לאחר האנשלוס עד פרישתו. לאחר מכן היה במקום בית ספר למש"קים של הוורמאכט. מפקדו הראשון של בית הספר בתקופה זו היה ארווין רומל. הגרמנים הקימו מבנה מודרני בסמוך, בו נמצא היום בית הספר התיכון הצבאי. במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם למבצר הרס רב. לאחר פרק זמן קצר (1955–1958) באנס, שוקם המבצר והאקדמיה חזרה לוינר נוישטאדט. כיום פתוחה האקדמיה בנוסף למועמדים לקצונה גם לאזרחים ומציעה מסלול לימודים של שלוש שנים לתואר שני במדעי הצבא. האותיות AEIOU על גבי סמל האקדמיה הן צירוף אותיות נפוץ בסמלים אוסטריים. הוא מיוחס לפרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומשמעותו לא חד-משמעית, אם כי סביר שהיא ראשי תיבות של Alles Erdreich ist Österreich untertan ("כל העולם כפוף לאוסטריה"), אם כי קיימים משפטים מתאימים רבים אחרים, בהם המשפט בלטינית Austria Erit In Orbe Ultima ("אוסטריה תהיה האחרונה [שתשרוד] בעולם"). מדיה וקבצים בנושא האקדמיה הצבאית התרזיאנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הצבאית התרזיאנית (באנגלית) האקדמיה הצבאית התרזיאנית, ברשת החברתית פייסבוק האקדמיה הצבאית התרזיאנית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האקדמיה הצבאית התרזיאנית, ברשת החברתית אינסטגרם בניית קצינים בצבא האוסטרי (בגרמנית) למשמעות הצירוף AEIOU
מוריס ז'אנו

מוריס ז'אנו (נולד ב-8 במאי 1958) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, משחקניה הבולטים של הפועל תל אביב בשנות ה-80,. ז'אנו נולד במרוקו ובגיל צעיר עלה לישראל וגדל באשקלון למשפחה בת תשעה ילדים. ז'אנו החל לשחק כדורגל בהפועל אשקלון וכבר בגיל 16 הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת, שהייתה אז בליגה א'. לאחר שהתגייס לצבא ניגש למבחנים לאליפות חיל האוויר בכדורגל, שם פגש את כדורגלן הפועל תל אביב יעקב אקהויז, שהמליץ לו להגיע ולהיבחן בקבוצתו. לאחר שהתאמן בשורות הפועל תל אביב ביקשה הקבוצה להחתימו, אך באשקלון הערימו קשיים על המעבר, וז'אנו נכנס לשנת הסגר. במהלך השנה בה לא שיחק ניתק הקשר בינו לבין הפועל תל אביב, ובשנת 1980 הוא חתם בהפועל באר שבע, שם ערך את הופעתו הראשונה בליגה הבכירה. במחזור ה-24 כבש שער יתרון מול הפועל תל אביב, שנלחמה באותה העת על האליפות. בתום המשחק ניצחה הפועל תל אביב 2–1 ומאמן הקבוצה, דוד שווייצר, ניגש לז'אנו וביקש ממנו שיצור איתו קשר בתום העונה. לאחר שזכתה באליפות, החתימה הפועל תל אביב את ז'אנו בקיץ 1981. כבר במשחק הבכורה שלו בהפועל תל אביב, כבש ז'אנו שער 8 דקות מפתיחת המחזור הראשון של הליגה, מול הפועל ירושלים באצטדיון בלומפילד. בעונתו השנייה בקבוצה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב. ז'אנו היה שחקן מגוון ששיחק הן כקשר התקפי והן כחלוץ, ובמהלך שנות ה-80 כיכב בהפועל תל אביב לצידם של משה סיני, אלי כהן, גילי לנדאו ושבתאי לוי, וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות (ב-1986 וב-1988). ב-1989 ירד ז'אנו עם הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת המשנה, ובעונה שלאחר מכן כבש 15 שערים, כולל שלושער במחזור האחרון מול מכבי רמת עמידר, ותרם רבות לעלייתה של הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. בנוסף הבקיע ז'אנו במדי הפועל תל אביב 39 שערים בליגה הבכירה, ובסך הכל 69 שערים בכל המסגרות. ז'אנו שיחק עוד עונה אחת בהפועל תל אביב ובשנת 1991 עזב את הקבוצה לאחר ששיחק 10 שנים במדיה. במשחקו האחרון בקבוצה כבש צמד בניצחון 4–1 על הפועל כפר סבא. לאחר שעזב את הקבוצה שיחק בהפועל אשדוד ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. ז'אנו הופיע 5 פעמים במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-15 בפברואר 1983, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה, ולאחר מכן הופיע בארבעה משחקים נוספים במסגרת הטורניר הקדם-אולימפי, האחרון שבהם מול נבחרת פורטוגל ב-11 בינואר 1984. לאחר שפרש אימן מספר קבוצות בליגות נמוכות, ובקיץ 2012 מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל תל אביב. לאחר עונה אחת סיים ז'אנו את תפקידו. ב-15 ביוני 2015 מונה למאמנה של הפועל אשדוד, שהוקמה מחדש בליגה ג'. ז'אנו סיים את תפקידו במועדון כעבור שני מחזורים. ביוני 2017 מונה למנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל אשקלון. הפועל תל אביב אליפויות: 1985/1986, 1987/1988 גביע המדינה: 1982/1983 ז'אנו נשוי ואב לשלושה ילדים. נכון ל-2023 הוא בעל פיצרייה, כותב במקומון האשקלוני 'סקופ' ומפרשן כדורגל ברדיו המקומי. מוריס ז'אנו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מוריס ז'אנו, באתר Transfermarkt לי בוץ‏, קו תל אביב-אשקלון, באתר וואלה, 10 במאי 2007 אשר גולדברג‏, "אני הצלתי את הפועל ת"א מפירוק", באתר וואלה, 30 בדצמבר 2022 דורון בר, זלצר, ז'אנו ושמואל ינהלו את מחלקת הנוער של הפועל תל אביב, באתר ספורט2, ‏ 14 באוגוסט 2012 מתחילים לעבוד: מוריס ז'אנו מונה למאמן הפועל אשדוד שחר כחלון, באתר אשדודנט מוריס ז'אנו מונה למנהל המקצועי של מחלקת הנוער, באתר אשקלונים, 13 ביוני 2017
גלידה באר שבע

גלידה באר שבע היא רשת גלידריות ישראלית שראשיתה בגלידריה בבאר שבע. הגלידריה "גלידה באר שבע" הוקמה ב-1950 בעיר העתיקה בבאר שבע, ברחוב הדסה, על ידי יוליה רוטנברג. רוטנברג, ילידת פולין, היגרה לווינה והחלה לעסוק שם במסעדנות, אך עברה לאחר מכן לעסוק בייצור גלידה. עם קום המדינה עלתה לישראל והשתקעה בבאר שבע. את "גלידה באר שבע" הקימה כשברשותה שתי מכונות לייצור גלידה. העסק הוקם בבית ישן שהוסב למפעל קטן לגלידה ולחנות. הגלידה הוכנה משמנת אמיתית, ונמכרה בחמישה טעמים בסיסיים. הגלידריה הייתה פופולרית, והייתה תחנת עצירה ידועה בדרך דרומה לאילת. בשנות ה-90 החליטה רוטנברג להפוך אותה לרשת סניפים. בשנת 2005 נפטרה רוטנברג, שנהגה לפקוד את הגלידריה עד פטירתה בגיל 93. את העסק ירשו נכדיה של רוטנברג, עודד ואליענה בר. כיום משמש עודד בר המנכ"ל והבעלים של הרשת, שמונה את הסניפים הבאים: שישה סניפים בבאר שבע וסניפים בחיפה, בתל אביב, בפתח תקווה, בחולון, בירושלים, בפצאל, באשדוד ובאשקלון. הגלידות שנמכרות בגלידריות הרשת מיוצרות בשני מפעלים, בבאר שבע ובקריית גת. הגלידות המיוצרות נטולות חומרים משמרים, חומרים מייצבים או צבעי מאכל. ב-2012 חנכה הרשת קונספט חדש בחנויותיה: סניפים שנבנים כמודל מוקטן של הסניף הראשון בבאר שבע, שבהם מיוצרת הגלידה במטבח פתוח למול הלקוחות. החנויות הן בגדלים של 20–70 מ"ר. אתר האינטרנט הרשמי של גלידה באר שבע גלידה באר שבע, ברשת החברתית פייסבוק אורן פייט, גלידה באר שבע (אורכב 07.01.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר סמליל - על מיתוג מחדש של הרשת, 25 בנובמבר 2010 מיכל פלטי, מי רוצה לטעום מתפוז הקופים?, באתר הארץ, 15 באפריל 2004 אורן פייט, גלידה באר שבע, באתר סמליל - על מיתוג מחדש של הרשת, 25 בנובמבר 2010 יעל גרטי ואיוי לרר, הכי טובה ומשובחה: גלידה מדרום ועד צפון, באתר ynet, 22 ביוני 2007 או בשנת 1953. ראו: תיגל נשיא, ‏10 הכי: הגלידריות הכי שוות בארץ, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2012 אודות, באתר גלידה באר שבע גלידה באר שבע, באתר fran תיגל נשיא, ‏10 הכי: הגלידריות הכי שוות בארץ, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2012 נתן בועז, גלידה הכי טובה, באתר rest ב'גלידה באר שבע' משדרים עסקים כרגיל - "אמנם קצת קשה אבל החיים ממשיכים", מתוך תוכנית הרדיו של גבי גזית, באתר 103fm,‏ 12 במרץ 2012 סניפים, באתר גלידה באר שבע זכיינות, באתר גלידה באר שבע
עד התביעה

האם התכוונתם ל... עד התביעה (ספר) – ספר של אגאתה כריסטי עד התביעה (סרט) – סרט קולנוע משנת 1957, המבוסס על הספר של אגאתה כריסטי
נינוצ'קה

נינוצ'קה (באנגלית: Ninotchka) הוא סרט דרמה-קומדיה אמריקאי משנת 1939 בבימויו של ארנסט לוביטש. הסרט מגולל את סיפורה של צירה רוסית המתאהבת בגבר צרפתי במהלך ביקורה בצרפת. בסרט משחקים גרטה גרבו ומלווין דאגלס בתפקידים ראשיים. זהו סרטה הקומי הראשון של גרבו. בנוסף, זהו אחד הסרטים האמריקאיים הראשונים המתארים את רוסיה הקומוניסטית באופן הומוריסטי. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. ב-1990, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע. גרטה גרבו - איונווה נינוצ'קה מלווין דאגלס - לאון דאלאווט אינה קלייר - הדוכסית סוואנה סיג רומאן - ירנוב פליקס ברסארט - בלזונוב אלכסנדר גרנאץ' - קופלסקי בלה לוגוסי - ראזינין הסרט יצא לאקרנים במהלך מלחמת העולם השנייה ברחבי אירופה. ברית המועצות ובנות בריתה החרימו את הסרט עקב תוכנו. למרות זאת הסרט היה הצלחה כלכלית ברחבי העולם. חרף הניסיון לצייר את תפקידה הראשון הקומי של גרטה גרבו, למעשה כבר בסרט "המלכה כריסטינה" (1933) ניהלה דיאלוגים קומיים עם השחקן ג'ון גילברט. הסרט זכה לביקורות מהללות ולהצלחה כלכלית ברחבי העולם. הסרט השפיע רבות על סרטים כמו גרבי משי (1957) ולבני הברזל (1956). מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט ברשימות מאה שנים... מאה תשוקות במקום ה-40 ומאה שנים... מאה קומדיות במקום ה-52. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (עבור גרטה גרבו), התסריט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר. מדיה וקבצים בנושא נינוצ'קה בוויקישיתוף "נינוצ'קה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נינוצ'קה", באתר נטפליקס "נינוצ'קה", באתר AllMovie (באנגלית) "נינוצ'קה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נינוצ'קה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נינוצ'קה", באתר אידיבי "נינוצ'קה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נינוצ'קה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריצ'רד מקורמיק, ‏בין קומדיה רומנטית לברית היטלר-סטאלין: בילי ויילדר ונינוצ'קה, סליל, כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, חורף 2012
בנאווה

בנאווה (או בנאווי, Banaue או Banawe) היא רשות מקומית בנפת איפוגאו שבמחוז קורדילרה בפיליפינים. לפי מפקד התושבים האחרון, היישוב מונה 21,448 תושבים ב-3,952 משקי בית. היישוב נודע כמקום הימצאן של שתי מערכות של טרסות חקלאיות, בטאד ובנגאן, הכלולות באתר המורשת העולמית "טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית". ערך מורחב – טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית מערכת הטרסות בבנאווה, שנקראת לעיתים על ידי המקומיים "פלא תבל השמיני", נפרסת ממדרון רכס ההרים בבנאווה ועד לגובה של אלפי מטרים. שתיים ממערכות הטרסות בבנאווה, בנגאן ובטאד, מהוות חלק מאתר המורשת העולמית טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית, שמוכר על ידי אונסקו. נטען כי אם הטרסות ייפרסו לאורכן מקצה לקצה, הן יקיפו מחצית מכדור הארץ. הטרסות נבנו לפני 2,000 שנה, והן מדגימות את יכולותיהם ההנדסיות המעולות של המקומיים. מערכת ההשקיה נעזרת בזרמי ההרים ובמעיינות, שמימיהם מוזרמים דרך ברזים ומועברים בתעלות החצובות לאורך ההר ועד לטרסות. ניתן להגיע לבנאווה בג'יפני, באוטובוס וברכב פרטי מהעיר בגויו. אתר האינטרנט הרשמי של בנאווה מדריך לתיירים בבנאווה בויקימסע האנגלי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הפיליפינים ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.