laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דספרדו

דספרדו (באנגלית: Desperado) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת נאו נואר-מערבון משנת 1995, שכתב, הפיק וביים רוברט רודריגז. הסרט מהווה את החלק השני בטרילוגיית מקסיקו, ומככבים בו אנטוניו בנדרס וסלמה הייק. אהובתו של אל מריאצ'י, נגן גיטרה, נהרגת על ידי אנשיו של ברון סמים בשם בוצ'ו, ואף פוצעים את ידו של מריאצ'י כדי שלא יוכל לנגן עוד. מריאצ'י, המחפש נקמה, מגיע לעיירה קטנה במקסיקו, סנטה ססילה, שם מרכז פעולתו של ברון הסמים. מריאצ'י רוצה לתפוס את תשומת הלב של הברון, ועושה זאת על ידי הריסת עסקיו ורצח רבים מאנשיו. באחד מעימותיו עם אנשיו של בוצ'ו, אל מריאצ'י נפגע קשות, וקרולינה, מוכרת ספרים שלה קשרים עם הברון, אוספת אותו לחנות הספרים שלה ומטפלת בו. בגידתה גורמת לברון לשרוף את חנות הספרים שלה, שהוא עזר לה להקים, וביחד עם אל מריאצ'י היא יוצאת לנקום בו. שני חבריו "קאמפה" ו"ניקו" המסייעים לו במסע הנקמה מוצאים בו את מותם. במהלך מסע הנקמה מגלה אל מריאצ'י שברון הסמים בוצ'ו הוא אחיו. אל מאריצ'י הורג את אחיו כדי למנוע את הריגתה של קרולינה שהתאהב בה. המריאצ'י (אנטוניו בנדרס) - מריאצ'י, שנושא נרתיק גיטרה המסווה כלי נשק. בוצ'ו (חואקים דה אלמיידה) - סוחר סמים. קרולינה (סלמה הייק) - אהובתו של המריאצ'י. בושמי (סטיב בושמי) הברמן (צ'יץ' מרטין) עובר אורח (קוונטין טרנטינו) יד ימין (קרלוס גומס) טאבו (טיטו לאריבה) זמירה (אנחל אווילס) נוואחאס (דני טרחו) ניניו (אברהם ורדוסקו) קמפה (קרלוס גאיארדו) קינו (אלברט מייקל הבן) מוקו (פיטר מרקארדט) דומינו (קונסואלו גומס) בליהוק, האולפנים רצו שקרולינה תשוחק על ידי בלונדינית, אך לאחר האודישן של סלמה הייק, הם החליטו לתת לה את התפקיד. התפקיד הזה הכיר לצופים אמריקאים את הייק, ועזר לקידומו של אנטוניו בנדרס בהוליווד. בסרט מופיע, בתפקיד קטן, הבמאי קוונטין טרנטינו, שהוא חבר טוב של רודריגז, במאי הסרט. "דספרדו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דספרדו", באתר נטפליקס "דספרדו", באתר AllMovie (באנגלית) "דספרדו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דספרדו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "דספרדו", באתר Metacritic (באנגלית) "דספרדו", באתר אידיבי "דספרדו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ישיבת חזון עובדיה

ישיבת חזון עובדיה רוממה היא ישיבה גדולה חרדית–ספרדית השוכנת בשכונת רוממה בירושלים. הישיבה הוקמה בשנת ה'תשל"ג (1973) במתכונת כולל על ידי הראשון לציון הרב עובדיה יוסף ויועדה עבור אברכים נשואים במטרה להכשירם כרבני קהילות ברחבי הארץ. את הקמת הכולל יזם הרב עובדיה יוסף לאחר שראה כי קיים מחסור רב ברבנים ודיינים הבקיאים בהלכה בקהילות השונות. בראשות הישיבה העמיד הרב עובדיה את בנו הרב יצחק יוסף. בשנים הראשונות שכנה הישיבה בירושלים בדירה ברחוב חנה, באדר ה'תשמ"ב (1982) נערך טקס חנוכת הבית לישיבה בשכונת קטמון בירושלים הטקס התקיים במעמד גדולי תורה רבים ובהם הרב אלישיב, הרב אליעזר ולדנברג הרב בצלאל ז'ולטי ועוד. בבניין זה הייתה הישיבה למעלה מעשור, ובו שכנה גם לשכתו של הרב עובדיה יוסף במשך כהונתו כרב הראשי לישראל ולאחר מכן כשעברה למתכונת של ישיבה, עברה לשכונת גבעת שאול, נכון לשנת 2018 הישיבה נמצאת בשכונת רוממה שברחוב הרקמה (מספר שנים, בעשור השני של המאה ה-21, כונתה "ישיבת רוממה"). בשנת 1992, בעקבות חילוקי הדעות שנתגלעו בין ש"ס והנהגת הציבור הליטאי, על רקע כניסת ש"ס לקואליציה, הקים הרב יצחק יוסף את ישיבת חזון עובדיה עבור בחורים ספרדים. נכון ל-2018, מונה הישיבה כמאה תלמידים. מבין תומכי הישיבה בלטו הגביר משה סבא ואיל ההון אדמונד ספרא. באלול ה'תשע"ג לאחר מינויו של הרב יצחק יוסף לראשון לציון, מונה בנו הרב רחמים יוסף לעמוד בראשות הישיבה. המשגיחים בישיבה, הרב אריה נגר והרב אייל עזרן. בין הר"מים הרב שלמה לוי, הרב יהודה פרץ והרב שמואל חיות. שיטת הלימוד בישיבה היא בסגנון ישיבתי[דרושה הבהרה], לימוד גמרא עם ראשונים ואחרונים. אולם בשונה משאר הישיבות, בליל שבת ישנו סדר מיוחד המוקדש ללימוד הלכה, תוך שימת דגש על לימוד בספרים יביע אומר וילקוט יוסף (אשר חלק מכרכיו חוברו בין כותלי הישיבה). פסיקת ההלכה והמנהגים בישיבה הם על פי פסיקותיו של הרב עובדיה יוסף. הרב יצחק פרץ, רב העיר רעננה הרב יצחק דניאל - רב בית הכנסת הגדול בירושלים הרב מרדכי גזית - יו"ר ארגון 'יד לאסיר' הרב יעקב זמיר- דיין בבית הדין הרבני הגדול ולפני כן אב"ד נתניה. הרב בנימין יפרח, אב"ד אשדוד הרב אברהם דיין, רב שכונת רמת שרת בירושלים הרב אברהם דניאל, רב בשכונת רמות בירושלים הרב דוד יוסף, רב שכונת הר נוף בירושלים וראש מוסדות יחוה דעת (ירושלים) הרב שמואל פנחסי, רב שכונת מחנה יהודה וראש כולל 'דרכי דוד' הרב אליהו טופיק, ראש ישיבת באר יהודה הרב יצחק לוי, רב העיר נשר הרב אברהם שלוש, ראב"ד בעיר חיפה. הרב יניב עזיז, ראש מוסדות אור יצחק ב"ב. חזון יצחק - אתר הבית של תלמידי מר"ן הרשל"צ הרב יצחק יוסף ישיבת חזון עובדיה (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית "ברצוני להודות לכבוד מורינו ורבינו שליט"א שזכיתי להסתופף בצילו כחמש שנים במחזור הראשון..." קובץ חזון עובדיה ב' עמ' קנד
Under the Iron Sea

Under the Iron Sea הוא אלבומה השני של להקת הרוק הבריטית קין. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים בבריטניה במהלך שבוע המכירות הראשון שלו עם מכירות של 222,297 עותקים. בארצות הברית האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של הבילבורד עם מכירות של 75,702 עותקים בשבוע הראשון. נכון להיום, האלבום מכר כ- 2.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. מידע על האלבום Under the Iron Sea באתר MusicBrainz מידע על האלבום Under the Iron Sea באתר AllMusic האלבום Under the Iron Sea באתר Discogs האלבום Under the Iron Sea באתר ספוטיפיי
רוק פסנתר

רוק פסנתר הוא סגנון של מוזיקת רוק המבוסס על פסנתר או על כלים דומים, כגון הסינתיסייזר, וזאת במקום הגיטרה, עליה מבוסס הרוק המסורתי. רוק פסנתר נעשה פופולרי החל משנות ה-70. הפופולריות גדלה בין השאר בזכות אומנים כמו אלטון ג׳ון ו-בילי ג׳ואל. להקות רבות כגון קווין, קולדפליי ו-קין משתמשות בסגנון זה והוא נחשב סגנון נפוץ במיוחד. RYM Ultimate Box Set > Piano Rock, Rate Your Music ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האונסלו (רובע)

רובע הַאוּנְסְלוֹ של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Hounslow, ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי לונדון החיצונית, במערב העיר לונדון, על גדת נהר התמזה. הרובע קרוי על שם העיירה האונסלו, שנוסדה במאה ה-13. מקורו של השם "האונסלו" באנגלית עתיקה "האנד האלאו" ומשמעותו "גבעת העפר של האנד", וייתכן שמדובר בקבר של אותו אדם. בספר יום הדין קרויה העיירה: Honeslaw. רובע האונסלו הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע העירוני ברנטפורד וצ'יזוויק, הרובע העירוני פלטהאם והרובע העירוני הסטן ואיזלוורת' שהיה שייך למחוז מידלסקס. רובע האונסלו נמצא לגדת נהר התמזה, על הדרך המובילה לסאות'האמפטון, באת', בריסטול ואקסטר, וכן על הדרך המובילה לפנזנס שבקורנוול. יישובי הרובע התפתחו לאורך דרכים אלה ובמקור החלו כאכסניות לעוברי הדרכים. הרובע התפתח במחצית השנייה של המאה ה-20 בשל התפתחות נמל התעופה הית'רו השוכן בסמוך לרובע, ממערב לו. בתקופה זו נבנו ברבע לאורך דרך M4 מספר רב של מפעלים (ובהם המפעלים של חברת הצמיגים והגומי פיירסטון וחברת ג'ילט). מרבית המפעלים הגדולים עזבו את הרובע בשנות ה-80. שכונות הרובע העיקריות הן: אוסטרלי (Osterley) איזלוורת' (Isleworth) ברנטפורד (Brentford) גאנרסבורי (Gunnersbury) גרוב פארק (Grove Park) האטון (Hatton) האנוורת' (Hanworth) האונסלו (Hounslow) הסטון (Heston) למפטון (Lampton) מזרח בדפוטנט (East Bedfont) פלטהאם (Feltham) צ'יזיק (Chiswick) קראנפורד (Cranford) בראשות הרובע עומדת מועצת הרובע ובה 60 חברי מועצה. בין השנים 1971–2006 שלטה במועצת הרובע מפלגת הלייבור. כיום, למפלגת הלייבור 24 מקומות במועצה, למפלגה השמרנית 23 מקומות ולמפלגה הליברלית הדמוקרטית 5 מקומות במועצה. לקבוצות מקומיות עצמאיות 8 מקומות במועצה. דרך הרובע עוברים שני קווים של הרכבת התחתית של לונדון: קו דיסטריקט – לו שלוש תחנות ברובע וקו פיקדלי – לו חמש תחנות ברובע. כמו כן שלושה קווים מרשת הרכבת הלאומית הבריטית עוברים דרך הרובע – קו צפון לונדון המופעל על ידי חברת סילברלינק, הקו המעגלי האונסלו וכן קו רכבת מווינדזור לתחנת ווטרלו – שני האחרונים מופעלים על ידי חברת רכבות סאות' ווסט. מדיה וקבצים בנושא האונסלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האונסלו האונסלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היסטוריה של הרובע
קמוב

קמוב (ברוסית: Камов; באנגלית: Kamov) היא חברת מסוקים רוסית, שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938). החברה ייצרה וסיפקה מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי, וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה. בדצמבר 2019 קמוב מוזגה יחד עם מיל ליצירת "מרכז בניית המסוקים הלאומי על שם מיל וקאמוב" (ברוסית: Национальный центр вертолётостроения имени М. Л. Миля и Н. И. Камова). קמוב Ka-15 קמוב Ka-18 קמוב Ka-20 קמוב Ka-22 קמוב Ka-25 – מסוק ימי ללוחמה נגד צוללות קמוב Ka-27 – מסוק ימי ללוחמה נגד צוללות קמוב Ka-28 – מסוק רב תכליתי (שימש להובלת מטענים, סיור וחיפוש, הסעת נוסעים) קמוב Ka-32 – מסוק רב תכליתי (שימש להובלת מטענים, סיור וחיפוש, הסעת נוסעים) קמוב Ka-v-5 – מסוק קרב שפיתוחו בוטל בשנות ה-60 קמוב KA-50 "בלאק-שארק" – מסוק קרב שתוכנן בשנות ה-80 ונכנס לשירות באמצע שנות ה-90. קמוב Ka-52 "אליגטור" – גרסה משופרת לקמוב 50 קמוב Ka-50-2 "ארדוגאן" – גרסה משופרת לקמוב 50, פיתוח רוסי-ישראלי משותף קמוב Ka-60 – מסוק תובלה קמוב Ka-226 – מסוק תובלה קאמוב Ka-137 – מסוק בלתי מאויש תעשיית תעופה ברוסיה מדיה וקבצים בנושא קמוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מסוקים ובנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלוח הלבנטיני

הלוח הלבנטיני או תת-הלוח ישראל וסיני הוא חלק מהלוח האפריקאי ומחובר אליו ברצועה צרה בצפון תעלת סואץ. ממזרח גובל הלוח הלבנטיני בלוח הערבי לאורך חלקו הצפוני של השבר הסורי-אפריקאי: מפרץ אילת, הערבה ובקעת הירדן. תחילה היו שני הלוחות – הערבי והלבנטיני – חלק מהלוח האפריקאי. בשלב ראשון נע הלוח הערבי צפונה והתנתק כמעט במלואו מהלוח האפריקאי במהלך השבירה האריתריאית כשחלקו המערבי – הלוח הלבנטיני – נותר מחובר בחלקו ללוח האפריקאי. שבירה זו גרמה לפתיחתו של ים סוף בדרומו של הלוח הערבי. בשלב השני חלה השבירה הלבנטינית לאורך השבר הסורי-אפריקאי, שגרמה להפרדת הלוח הלבנטיני מן הלוח הערבי ולפתיחתו של מפרץ אילת בגבול הדרומי בין שני הלוחות. גבול זה מועד לרעידות אדמה עקב תזוזה מהירה יותר צפונה של הלוח הערבי ביחס ללוח הלבנטיני. למעשה, שלושת הלוחות נעים כולם צפונה, אך הלוח הערבי נע מהר יותר. קצב התזוזה שלו כיום יחסית ללוח הלבנטיני הוא כסנטימטר בשנה. חישוב מראה כי בעוד כמה מיליוני שנים יתהווה בגבולה המזרחי של ארץ ישראל אוקיינוס. והארץ נוע תנוע, סנונית Ned H. Greenwood, "The Sinai: a physical geography" והארץ נוע תנוע
בובות

האם התכוונתם ל... בובה – דמות של אדם, דמוי-אדם, חיה, יצור דמיוני, או דמות אמיתית או ספרותית, המשמשת למשחק, לתצוגה או לשימושים אחרים בובות (טלנובלה) – טלנובלה ישראלית ששודרה בערוץ הוט 3 בובות (סרט, 1987) – סרט קולנוע אמריקאי בובות (סרט, 2002) – סרט קולנוע יפני בית הבובות
שפופרת ריק

שפופרת ריק (באנגלית: Vacuum tube) היא רכיב אלקטרוני, המבוסס על שפופרת קתודית, שהומצא בתחילת המאה ה-20 על ידי ג'ון פלמינג (המציא את הדיודה) ולי דה פורסט (המציא את הטריודה). השפופרת מכילה בתוכה נימה הנמצאת בריק ופולטת אלקטרונים כאשר היא מחוברת למתח חשמלי, ומתחממת כתוצאה מזרם חשמלי העובר דרכה. הפעלת מתח חשמלי על השפופרת, יוצרת שדה חשמלי אשר מושך אלקטרונים אלו אל האנודה. כיוון שהאנודה אינה פולטת אלקטרונים, אין זרם בכיוון ההפוך. כך משמשת שפופרת ריק מסוג דיודה ליישור זרם. בטריודה מופיע גם סריג בין הקתודה לאנודה, והמתח שלו מאפשר לשלוט על כמות האלקטרונים העוברים בה. כך משמשת הטריודה להגברת אותות. יש לציין שברוב שפופרות הריק הנימה אינה מתפקדת כקתודה. בשפופרות אלה הנימה מוקפת בגליל מתכת שמהווה את הקתודה והוא מחומם עד התלהטות על ידי הנימה שבתוכו. שפופרות ריק שימשו בדור הראשון של המחשבים כמתגים בעלי שני מצבים. המצאת הטרנזיסטור בשנת 1948 דחקה את שפופרות הריק בהדרגה משימוש, עד שהפכו לרכיב נדיר במעגלים אלקטרוניים החל מאמצע המאה ה-20. כיום השימוש העיקרי של שפופרות ריק הוא במגברי צליל במערכות שמע יוקרתיות. יש הטוענים כי בשל מספרם הרב של האלקטרונים בשפופרת מושג דיוק סטטיסטי רב יותר. אחרים מזהים "חמימות" בצליל. ה"חמימות" היא למעשה עיוות (distortion) הנגרם על ידי שפופרת הריק, חלק מחובבי ההאזנה מוצאים בטשטוש הצליל הנאה. זוהי 'רוויה-רכה' הנגרמת משימוש יתר (הכוונה לשימוש מעבר ליכולות השפופרת) בשפופרות, הגורמת למעגלים המשתמשים בשפופרות להישמע טוב יותר ממעגלים המשתמשים בטרנזיסטורים כאשר ההספק המוזן אל הרמקול עולה על ההספק המקסימלי נטול העיוותים. שפופרות משמשות גם במגברים המשמשים גיטרות, שמתוכננים לשימוש יתר, היות שקיימת בהם התכונה של העברה לא-קווית (non-linear) יותר משקיימת בטרנזיסטורים, היוצרת תחום הרמוניות עיוותים נעימה יותר. משתמשים בשפופרות גם עבור מגברים בתדרי רדיו, זאת עקב הספק המוצא הגדול יותר שניתן להפיק מהן בהשוואה לטרנזיסטורים. כמו כן, בניסויים פיזיקליים מסוימים יש העדפה לשפופרות ריק בגלל יכולתן לעמוד בשינויי עומס גדולים יותר. טריודה שפופרת קתודית מגנטרון מגבר מנורות מכפילור ג'יירוטרון מדיה וקבצים בנושא שפופרת ריק בוויקישיתוף technology/thermionic-valve שפופרת ריק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפופרות ריק, דף שער בספרייה הלאומית פרידמן, א. (1984). לכסיקון המחשב. תל אביב: ספריית אנשים ומחשבים. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספריי

האם התכוונתם ל... תרסיס – נוזל המותז ממכל בצורת טיפות זעירות אמנות ספריי – אמנות רחוב הנעשית בעזרת פיות ספריי צבע ספריי (סרט) – סרט משנת 1988 ספריי (ספינה) – סירה ששימשה להקפת כדור הארץ ויליאם ספריי – פוליטיקאי אמריקאי
אריק אג'יופור

אריק אג'יופור (נולד ב-21 ביולי 1979 באסאבה, ניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם. אריק אג'יופור שיחק במספר קבוצות בניגריה, ובשנת 1999 עבר לקבוצת אנימבה, במדיה שיחק שלוש שנים. בשנת 2002 הגיע לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה, מיד לאחר גביע העולם בכדורגל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, בו נמנה עם סגל נבחרת ניגריה, אך לא שותף. באותה העונה הוא העפיל עם מכבי חיפה לשלב הבתים בליגת האלופות, וזכה עימה בגביע הטוטו. לאחר שנתיים במכבי חיפה עבר אג'יפור למועדון ספורט אשדוד, ושיחק בה עונה אחת. לאחר שלוש שנים עזב אג'יפור את ישראל ועבר לשחק בקפריסין, בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני, במדיה שיחק עד שנת 2009. ליגת העל (1): 2003/2004 אריק אג'יופור, באתר Transfermarkt אריק אג'יופור, באתר Soccerway אריק אג'יופור, באתר WorldFootball.net אריק אג'יופור, באתר National Football Teams אריק אג'יופור, באתר FootballDatabase.eu FIFA Tournaments - Players & Coaches - Eric EJIOFOR, FIFA.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף לוד

מחלף לוד הוא מחלף בו נפגשים כביש 1 וכביש 40. הוא ממוקם צפונית ללוד ודרומית-מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון. המחלף נפתח לתנועה ביולי 1978‏ עם פתיחתו של כביש 1 בקטע זה. מחלף לוד הוא מחלף מסוג מחלף יהלום מורחב, שכן המעבר מכביש 1 לכיוון מזרח לכביש 40 לכיוון צפון מתבצע באמצעות לולאה. המחלף בנוי מגשר בכביש 1 החולף מעל לכביש 40. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבר המחלף עדכון ונבנתה הלולאה שהחליפה שימוש ברמזור. רוחבו של הגשר בכביש 1 הוכן מלכתחילה לקלוט תנועה אל הלולאה ובמשך יותר מ-20 שנה ניתן היה לראות נתיב לא מנוצל על הגשר. סמוך למחלף ממוקם מחלף רכבות הצפוי בעתיד להפוך למחלף הרכבות הגדול בארץ. במחלף עוברת גם המסילה המזרחית של רכבת ישראל מתחת לכביש 1 ממערב לכביש 40. ממערב למחלף עוברת בגשר מעל כביש 1 מסילת ירושלים - גנות. שתי המסילות מתחברות באמצעות רמפה דרומית מערבית למחלף, כך שרכבות המגיעות מכיוון לוד במסילה המזרחית, יכולות לעבור למסילה לכיוון נתב"ג. בעתיד צפוי להיבנות חיבור נוסף בין המסילות, צפונית מערבית למחלף, שיאפשר לרכבות המגיעות מכיוון צפון לעבור למסילה לכיוון ירושלים. אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
מנחם למברגר

מנחם למברגר (7 בינואר 1938 – 24 בנובמבר 1992) היה צייר ישראלי. למברגר נולד בה' בשבט תרצ"ח (1938) לישראל חיים ויוכבד בקרקוב שבפולין, במשפחה חסידית. בגיל 4 נשלחו הוריו למחנה ההשמדה באושוויץ. בעקבות התייתמותו, אומץ על ידי סבתו עימה נדד ברחבי מזרח אירופה תוך כדי בריחה מתמדת. בשנת 1947 עלה לבדו ארצה בסיוע חיילי הבריגדה היהודית. שנתיים מאוחר יותר הצטרפה אליו סבתו ועבר להתגורר עימה בשרידי שכונת מנשייה, בין יפו לתל אביב. כבר בגיל התיכון נאלץ לעבוד לפרנסתו כמלטש יהלומים ובשנת 1962 החל ללמוד ב"מכון אבני" ושם גם שימש בהוראה בשנים 1972–1987. כבר בסיום לימודיו בלט משאר חבריו לכיתה וזכה לתשבחות ממבקרי האמנות באותה העת על עבודותיו הייחודיות שאופיינו בניקיון צורני ובמינימליזם. באותה העת זכה במלגת לימודים בארצות הברית שהובילה להצלחה שהביאה לו פרסים. למברגר חי ויצר בבני ברק עד למותו. בשנת 1979 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה ישארט בתל אביב. בשנת 1982 הוצגו יצירות שלו בתערוכה קבוצתית בבית אגודת הציירים והפסלים. מנחם למברגר נפטר בבני ברק בכ"ח בחשון תשנ"ג ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו אשה ובן. 1964-1967: זכה במלגות מקרן שרת לאמנים צעירים 1976-1977: זכה במלגת אמן מקרן התרבות אמריקה-ישראל 1980:ציון לשבח The National Art Club New York 1981: ציון לשבח בביאנלה לאמנות, ניו יורק 1983 פרס ראשון בתחרות "ירושלים כסמל" 1987: נבחר בתחרות הדפסים על ידי ה"גרפוטק" 1988: פרס הרישום, קרן ברנשטיין מנחם למברגר, עבודות נייר והדפסים עם מבוא מאת גדעון עפרת ואוזיאש הופשטטר, ספריה קטנה לאמנות, הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י, 1992. ארט 2000 - ספר אמני ישראל: ציירים ופסלים, הוצאת סטודיו חיט, 1993, עמוד 92 מדיה וקבצים בנושא מנחם למברגר בוויקישיתוף מידע לאספנים אודות מנחם למברגר, באתר עסקי אמנות פרטים, באתר גלריה אגוזי פסלי ברונזה של נחום גוטמן בת"א, מעריב, 5 ביולי 1979 תל אביב, דבר, 30 באפריל 1981 אמנות עכשיו, מעריב, 15 באוקטובר 1982
1462

שנת 1462 היא השנה ה-62 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 2 בדצמבר – האציל הבוהמי יאן ז'יסקרה מצליח לפתות וללכוד את שליט ולאכיה ולאד המשפד ולמסור אותו לידי מלך הונגריה מתיאש הוניאדי 28 בפברואר – חואנה, נסיכת קסטיליה (נפטרה ב-1530) 27 ביוני – לואי השנים עשר, מלך צרפת (נפטר ב-1515) 27 במרץ – וסילי השני, נסיך מוסקבה (נולד ב-1415) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1462‎ נפטרים ב-1462‎ מדיה וקבצים בנושא 1462 בוויקישיתוף
הרובע השביעי של פריז

הרובע השביעי של פריז (בצרפתית: VIIe arrondissement), הממוקם בגדה השמאלית של העיר, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. הרובע מאכלס כמה מוסדות לאומיים צרפתיים חשובים, בהם האספה הלאומית הצרפתית ומספר משרדי ממשלה. הרובע השביעי הוא אתר תיירות מרכזי, בראש ובראשונה בשל מגדל אייפל ואוטל דז אינווליד, שבו טמון נפוליאון בונפרטה. שטח הקרקע של הרובע השביעי הוא 4.088 קמ"ר. שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1926, אז הגיע מספר התושבים ל-110,684 איש (שהם 27,075 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 56,985 איש, בעוד שהרובע הציע 76,212 משרות. כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השביעי הם: רובע סן-תומא-ד'אקואן (Quartier de Saint-Thomas-d'Aquin) רובע דז אינווליד (Quartier des Invalides) רובע דה ל'אקול-מיליטר (Quartier de l'École-Militaire) רובע די גרו-קאיו (Quartier du Gros-Caillou) האספה הלאומית מגדל אייפל מוזיאון ד'אורסה מוזיאון רודן האינווליד אקול מיליטר מוזיאון קה ברנלי גשר אלכסנדר השלשי בית הספר סיאנס פו פארק שאן-דה-מארס הרובע השביעי של פריז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרובע השביעי של פריז, ברשת החברתית LinkedIn אתר האינטרנט הרשמי של הרובע השביעי של פריז (בצרפתית)
בלו נוט (מועדוני ג'אז)

בלו נוט (באנגלית Blue Note) היא רשת מפורסמת של מועדוני ג'אז עם מסעדות. המועדון הראשון נפתח על ידי הישראלי האמריקאי דני בן שושן (באנגלית: Danny Bensusan) בגריניץ' וילג' בעיר ניו יורק בשנת 1981, בשעה שהג'אז נחשב לסגנון מוזיקלי אזוטרי. הרעיון היה לאפשר לאמני ג'אז גדולים להופיע במועדון עם אווירה אינטימית, ולייצר קשר בלתי אמצעי עם הקהל. המועדון הראשון נחשב כיום לאחת מבמות הג'אז המובילות בעולם, אם לא החשובה שבהן. הופיעו בו, בין היתר, אוסקר פיטרסון, ריי צ'ארלס, שרה ווהן, דיזי גילספי, ג'וני הארטמן, בילי אקסטיין, טיטו פואנטה, ליונל המפטון, ריי בראון, ג'ורג' בנסון, שלישיית ביל פריזל-רון קרטר-פול מושן ורבים אחרים. מועדונים נוספים ברשת מצויים בטוקיו ונאגויה, יפן ובמילאנו, איטליה. רשת המועדונים שואבת את שמה מהמושג בלו נוט, שפירושו הרווח הוא "התו העצוב" אך בטרמינולוגיית הג'אז משמעותו "התו הנוסף" או "התו הנסתר". אין להתבלבל בין רשת מועדוני הג'אז לבין חברת התקליטים בעלת אותו השם. מדיה וקבצים בנושא בלו נוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלו נוט (באנגלית) בלו נוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של הרשת, ואתרי המועדונים במילאנו, בטוקיו, ובנאגויה בלוג הבלו נוט (עדכונים על פעילויות) כתבה לרגל 25 שנים לפתיחת המועדון הראשון רשימת מועדוני ג'אז בניו יורק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלון ריוגיונג

מלון ריוגיונג (בקוריאנית: 류경호텔) הוא שמו של מלון בלתי גמור הנמצא בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. המבנה הוא גורד שחקים בגובה 330 מטר שבנייתו נפסקה בעבר. כיום, הושלמה בניית המלון, אך נכון להיום, הוא עודנו סגור. הבניין תוכנן להיות בית המלון הגבוה בעולם – עם 105 קומות. השם "ריוגיונג" הוא אחד משמותיה ההיסטוריים של פיונגיאנג שפירושו "בירת הערבות". בנייתו החלה בשנת 1987, נפסקה ב-1992 וחודשה בשנת 2008. המבנה עשוי כולו בטון מזוין וצורתו היא דמוית פירמידה המזדקרת באופן בולט וחסר מתחרים בקו הרקיע של העיר. הפירמידה בנויה משלוש שלוחות באורך 100 מ' כל אחת המתכנסות במרכז אל ראש המגדל הבנוי בצורת חרוט. קודקוד הבניין תוכנן להיות חלק מסתובב עם נוף פנורמי אל העיר. בקצה הקודקוד נמצא עגורן אשר שימש לבנייה אך תוכנן להישאר גם לאחר גמר הבניין כחלק מהתכנון האדריכלי. בנייתו בשנות ה-80 הייתה ככל הנראה כתגובה לבניית מלון ווסטין סטאמפורד בן 73 הקומות בסינגפור על ידי חברה מקוריאה הדרומית בשלהי המלחמה הקרה או לקראת האולימפיאדה שנערכה בבירת קוריאה הדרומית שנה לאחר מכן והציגה לעולם את הישגיה הכלכליים של השכנה מדרום. הצפי בצפון קוריאה היה למשוך משקיעים זרים רבים מן המערב באמצעות מלון זה אשר תוכנן להיחנך כבר ב-1989. על פי הערכות, עלות הבנייה המתוכננת הייתה 750 מיליון דולר, כ-2% מהתוצר המקומי הגולמי הצפון קוריאני. קשיים במימון המיזם השאפתני עיכבו את הבנייה עד לכדי עצירתה ב-1992 והמלון הפך ל"פיל לבן", ככל הנראה הגדול ביותר בעולם. הממשל ניסה במשך תקופה ארוכה לגייס כספים לחידוש הבנייה והשלמת הבניין. המבנה הבלתי גמור נחשב מסוכן מאוד ולכן נאסר השימוש גם בחלקים ממנו. במקביל, על אף היותו המבנה הבולט ביותר בפיונגיאנג, נעשים ניסיונות להצניעו על ידי הסרתו ממפות רשמיות של העיר ועל ידי מניפולציות גרפיות שלו בתמונות רשמיות של העיר. בשנת 2008 חודשה הבניה. תאגיד אוראסקום המצרי החל בשיפוץ הקומות העליונות של המבנה. באוגוסט 2009, הופיעו תמונות בהן נראה כי בצד אחד של המלון הותקנו חלונות זכוכית, ובשנת 2011 הסתיימה בניית המלון, אך פתיחתו נדחתה מאז מספר פעמים, וגם הכרזה על פתיחה חלקית ב-2013 בוטלה לבסוף. ב-2018 נודע שנוספו נורות LED לחזית המבנה, שהציגו את הדגל הצפון קוריאני, סצנות מסרטים ואנימציה, אך הבניין עדיין לא אוכלס, ונכון ל-2022 המלון עודנו סגור. מרץ 2004 אפריל 2005 מאי 2005 אפריל 2010 אוקטובר 2010 ספטמבר 2011 אפריל 2012 אוגוסט 2012 מדיה וקבצים בנושא מלון ריוגיונג בוויקישיתוף מה היה המלון הגבוה בעולם?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה North Korea's "Hotel of Doom" wakes from its coma - Yahoo! News, web.archive.org
לירן טל

לירן טל (נולד ב-16 במאי 1977) הוא זמר ישראלי ששר בסגנון ים תיכוני. לירן טל נולד בגדרה בשנת 1977 בשם ערן עקיבא למשפחה יוצאת תימן. את קריירת השירה שלו התחיל עוד בבית הספר, כששר בטקסים ובמקהלת בית הספר. בגיל 12 התקבל ללהקת "פרחי גדרה". בשירותו הצבאי היה חייל קרבי בגדוד 12 בגולני. לאחר השחרור החל להופיע במועדונים. ב-1999 זכה בפסטיבל 'כינור דוד'. השתתף בתחרות בתוכנית 'המלך הבא' ששודרה ב-yes, וזכה במקום הראשון עם השיר "בדד". מיד לאחר מכן החל להקליט חומרים לאלבום הבכורה. טל החל להופיע כזמר הבית של מועדון 'סהרה' ברעננה. בשנת 1999 החליף את שמו ל'לירן טל'. בשנת 2000 הכיר לירן טל את "השובלים" בכרם התימנים, והצטרף אליהם להופעות בחפלות בכרם. הוא שר עם אהובה עוזרי, דובלה, ושמעוני ומשה בן מוש. המפיק אביגדור בן מוש החתים אותו באותה תקופה בחברת התקליטים "בן מוש הפקות". ב-2004 עבר לירן טל לניהולו של המפיק והאמרגן אדיר שלום. ב-2004 הוציא לירן טל את אלבומו הראשון, "ילד פרא", שהלהיט הגדול מתוכו היה הדואט עם ישי לוי "אהבה זמנית" (מילים: שוש מולא, לחן: שמואל אלבז). האלבום כלל גם את השיר "שמרי את לבך" (מילים: דורון דוידסקו, לחן: הלנה לוי). שזכה להשמעות רבות בערוץ 24, וגרסת כיסוי לשירם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "איך זה את", שבוצע במקור באלבום המשותף של השניים - "מוסקט". משה דנינו עיבד את שירי האלבום. בשנת 2006 הוציא טל את אלבומו השני, "את ביתי", עם שירים שכתבו לו עוזי חיטמן, אהוד מנור, ירון כהן, אילן גולדהירש, נורית הירש ועוד. את השירים עיבד נדב ביטון. האלבום כלל בלדות אישיות בניחוח מזרחי. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "הטעם לחיי" (מילים: מיכאל ועקנין, לחן: שמעון בוסקילה). העבודה על האלבום גרמה לשיתוף פעולה בין לירן טל לנורית הירש, שאהבה את קולו הייחודי של לירן טל, והזמינה אותו להצטרף אליה להופעות בהיכלי תרבות יחד עם התזמורת הפילהרמונית של פתח תקווה. ביוני 2007 הוציא את אלבומו השלישי "אין סוף לאהבה". בשיר "האוצר" שיתף פעולה עם הראפר אם סי מנצור. האלבום כלל גם שני רמיקסים לשני להיטים מאלבומיו הקודמים, "אהבה זמנית" ו"הטעם לחיי". באלבום בלטו שיר הנושא (מילים: יוסי גיספן, לחן: שמעון בוסקילה), "חכי עד שאגיע" (מילים ולחן: יקיר גובס), ו"מעבר למסך" - דואט עם סגיב כהן, שגם כתב והלחין. ציקי ואריק זנטי עיבדו את שירי האלבום. בשנת 2008 הוציא טל את הדואט "אחד כמוני" (מילים: רמי לב, ליאור פרחי), בו שיתף פעולה עם חיים משה; הדואט זכה להצלחה, הושמע רבות ברדיו ובוצע בתוכניות טלוויזיה שונות. ב-2009 הוציא טל את הסינגל "עד הקצה", אותו כתב יחד עם קובי חן. השיר "עד הקצה" נכלל באלבומו הרביעי. בשנת 2010 נפרד לירן טל ממנהלו האישי ופתח חברת הפקות בשם Ateam הפקות מוזיקליות, והמשיך להופיע במועדונים, חתונות ואירועים פרטיים. אסף חומרים והקליט שירים לאלבום הרביעי. בשנת 2011 יצאו השירים "ישראלי" "אוהב אותך", "לעולם לא תצעדי לבד" ו"נאחז בכל מילה", האחרון למילים של ארקדי דוכין, וזיו רובינשטיין, לחן של דוכין ועיבוד של יעקב למאי. השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו. במקביל השתתף בפרויקט ובאלבום "שני צדדים למטבע", בו חידש את השיר "אהבנו" של אביב גפן וכן חידש את "האיש ההוא" של שלמה ארצי. במרץ 2012 הוציא את "אהבת אמת", שיר פופ ים תיכוני, למילים של יוסי גיספן, לחן של עדי לאון, עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור. בסוף 2012 הוציא טל מחרוזת להיטים נוסטליים - "חלפו ימיי" בעיבוד והפקת מוזיקלית של הקלידן יוסי יוסף. אתר האינטרנט הרשמי של לירן טל לירן טל, באתר שירונט