laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חליפין (חברה)

חליפין הייתה חברה שהוקמה להצלת רכוש יהודי מפולין. לאחר הצלחת "הסכמי ההעברה" מגרמניה, החליטו המוסדות על פעולה דומה בפולין. ההסכם נחתם בתחילת 1937 ונכנס לתוקף החל ב-1 במאי 1937. כספים שיפיקידו יהודי פולין בחשבון חברת "חליפין" בפולין יוכלו לשמש לפעולות: תשלומים עבור חשבונות לסחורות שנשלחו לפולין על ידי סוחרים יהודים בארץ ישראל. העברה לזכות חשבון בבנק בארץ ישראל של: כספי עולים יהודים, סכומים המיועדים לקניית קרקעות בארץ ישראל או בעד תשלום חלקי, כספי מחיה לסטודנטים, כספי סיוע, כספים לטובת תיירים יהודים בארץ ישראל. כספים שנועדו לפעולות הבאות יועברו מארץ ישראל לפולין או שיתבצע חליפין בין זלוטי ללא"י: תמורת חשבונות עבור סחורות שנשלחו מפולין לסוחרים יהודים בארץ ישראל, סכומים של נוסעים ותיירים מהארץ לפולין שתמורתם בזלוטי תעמוד שם לרשותם. סכומים בזלוטי הופקדו לחשבון בשם "ארץ ישראל", שהתנהל בחברת Polski Instytut Rozrachunkowy” - בוורשה. המפקיד בפולין חתם על תנאי ההעברה של חברת חליפין ושילם מס (7% מסכום התשלום) לקרן המיוחדת לשם עידוד החליפין של החברה. בסיום התהליך קיבל המפקיד תעודת תשלום. חברת "חליפין" החליפה את הזלוטי ללא"י על ידי יבוא סחורות מפולין. תשלומים בלא"י בארץ ישראל הוכנסו לחשבון בשם "פולין" בבנק פ.ק.או. בתל אביב. סוחרים שייבאו סחורות הפקידו את הסכומים עבור הסחורות בלא"י לחשבון "פולין" וסכומים אלו הועמדו לזכות המפקידים. הסוחרים הפולנים קיבלו את תמורת הסחורות שלהם בזלוטי מחשבון "ארץ ישראל" בפולין. כאשר היהודי מפולין הגיע לארץ, הוא קיבל את הסכומים ששילם בפולין בניכוי עמלות בנק ועמלות אחרות. מאחר שבפולין הצטברו סכומים בזלוטי ואילו החשבון בתל אביב היה ריק רוב הזמן, נכנסו המפקידים לתור, וקיבלו את הכספים על פי התור אלא אם וועדה מיוחדת שפעלה בוורשה החליטה אחרת. על מנת לעודד סוחרים לייבא סחורות מפולין, ועל מנת שיהיה כסף בחשבון בתל אביב, נתנה להם חברת "חליפין" הטבה (על חשבון המפקידים), כך שאחרי כל הקיזוזים הסכום שקיבלו המפקידים בפועל היה בשווי כ-70 אחוז מהפקדתם.
זוויות אוילר

זוויות אוילר הן שלוש זוויות במרחב האוקלידי המשמשות לתאר סיבוב בשלושה ממדים. הזוויות נקראות על שם המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר. פעולות סיבוב בשלושה ממדים יוצרות את חבורת הסיבוב (3)SO. סיבוב ניתן ליצוג על ידי מטריצות סיבוב וכן על ידי קווטרניוני יחידה. סיבוב כללי במרחב תלת־ממדי ניתן לייצוג על ידי הרכבה של שלושה סיבובים (סיבובי אוילר). כל סיבוב מתואר על ידי ציר הסיבוב וזווית הסיבוב סביב הציר. זוויות אלו נקראות זוויות אוילר. ישנן מספר קונבנציות לייצוג של סיבוב כללי בעזרת זוויות אוילר,ויש להדגיש שהחלפת סדר הסיבוב משנה את התוצאה המתקבלת ולכן הקונבנציה חייבת להגדיר את הסדר בו מבוצע הסיבוב של שלוש הזוויות. לדוגמה (ראו ציור): סיבוב בזווית α {\displaystyle \alpha } סביב ציר z. סיבוב זה מעביר את מערכת הצירים הכחולה למערכת הצירים הירוקה. סיבוב בזווית β {\displaystyle \beta } סביב ציר x של מערכת הצירים המסובבת (הירוקה). סיבוב זה מעביר את מערכת הצירים הירוקה למערכת הצירים האדומה. סיבוב בזווית γ {\displaystyle \gamma } סביב ציר z של מערכת הצירים המסובבת (האדומה). לזוויות אוילר שימושים בפיזיקה, בתחום המכניקה של גוף קשיח וניתן באמצעותן לתאר זוויות גוף של גוף קשיח, כמו מטוס או ספינה: גלגול (Roll) – סיבוב מצד לצד עלרוד (Pitch) – מלשון "עלה ו-רד". סיבוב לפנים לאחור. מעלה מטה. סבסוב (Yaw) – סיבוב שמאלה וימינה. בתחום הארטילריה תנועה זו מכונה צידוד. לרוב יסומנו שלושת זוויות אוילר בשלוש האותיות היווניות: פי, תטה, ופסי ( ψ {\displaystyle \psi }  ; θ {\displaystyle \theta }  ; ϕ {\displaystyle \phi } ). כאשר פי תתאר את הסיבוב סביב ציר ה-x, טטה את הסיבוב סביב ציר ה y ו-פסי סביב ציר ה z. זוויות גוף זוויות אוילר, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סדקו ססקי

סַדַקוֹ סַסַקִי (ביפנית: 佐々木 禎子; ‏7 בינואר 1943 – 25 באוקטובר 1955) הייתה מנפגעי המתקפה האטומית על הירושימה וגיבורה לאומית יפנית. ססקי נולדה וגדלה בהירושימה שביפן. בהיותה בת שנתיים הייתה לאחת מנפגעי פצצת האטום "ילד קטן" שהוטלה על העיר במתקפה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945. בעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה מההפצצה, אובחנה ססקי כחולה בלוקמיה חריפה של בלוטת הלימפה ב-21 בפברואר 1955, ואושפזה כמטופלת בבית החולים של הצלב האדום בהירושימה. לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, וזאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף עגורי הנייר" (Sadako and the Thousand Paper Cranes) של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. במציאות הצליחה ססקי לקפל אלף עגורים, ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה. סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו מאז לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם. בפארק השלום בהירושימה הוצבה אנדרטה לזכרה של ססקי. סדקו רוצה לחיות - ספר שנכתב על ידי הסופר האוסטרי קרל ברוקנר קרל ברוקנר, סדקו רוצה לחיות!, מסדה, 1968. מדיה וקבצים בנושא סדקו ססקי בוויקישיתוף הוראות להכנת עגור אוריגמי (באנגלית) סדקו ססקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) [1], באתר הרשמי של מוזיאון השלום בהירושימה
בנבה

בנבה (באנגלית: Banaba Island) המכונה גם אי האוקיינוס או האי אושן (Ocean Island) הוא אי באוקיינוס השקט המהווה חלק מקיריבטי. האי מצוי מערבית לשרשרת איי גילברט ומזרחית לנאורו. הנקודה הגבוהה ביותר באי (שהיא גם הנקודה הגבוהה בקיריבטי) נמצאת בגובה 81 מטרים מעל פני הים. על פי האמונה של התושבים המקומיים של האי, שבט טה אקא הגיע אל האי ממלנזיה, עוד בטרם הגיעו המהגרים מאיי הודו המזרחית לקיריבטי. מקור שם האי "בנבה" משמעו בשפה המקומית "אבן". בשנת 1900 החלו בכריית מרבצי הגואנו הגדולים של האי לצורך שימוש במחצב זה בתעשיית הדשנים ועד 1979 נכרו 95% מהמחצבים באי. השלטונות הבריטיים של האי העבירו את מרבית התושבים לאי רייבי ולפיג'י. חלק מהתושבים שבו לאי לאחר 1979. נכון ל-2012, חיים באי כ-335 תושבים ממוצא מקומי. בירת האי היא הכפר אנטרין (שנקרא בעבר טאביאנג). האי בנבה הוא אנומליה פוליטית. על אף היותו חלק מקיריבטי, הוא מנוהל מבחינה אדמיניסטרטיבית על ידי מועצת זקני רייבי שמצוייה למעשה בפיג'י. ב-19 בדצמבר 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבטי כי האי שוקל לפרוש מקיריבטי ולעבור לפיג'י, בשל כעסם על כך שממשלת קיריבטי לא העניקה לאי תקציב מתוך מענק שניתן על ידי אוסטרליה בגין כריית הגואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי. ב-23 בדצמבר הכריז רטטה רימון, הנציב הכללי של קיריבטי לפיג'י שהאי אכן זכאי למענק, ואכן יקבל אותו רק אם ישוב להיות חלק מקיריבטי, אולם הנציג של האי בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י. ממשלת קיריבטי צפויה להתנגד לניסיונות עצמאות אלה בשל המחצבים באי ובשל גובה האי מעל פני הים - האי הוא היחיד מאיי קיריבטי שאינו בסכנה בשל עליית פני הים. מדיה וקבצים בנושא בנבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנבה היסטוריה וחדשות של האי בנבה מידע על האי תמונות לוויין של האי באתר גוגל בנבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איי גילברט

איי גילברט (באנגלית: Gilbert Islands) הם שרשרת של 16 אטולים ואיי אלמוגים באוקיינוס השקט המהווים חלק מקיריבטי (משמעות השם "קיריבטי" הוא למעשה "גילברט" בשפת האיים). כמה מאות שנים לפני שהאיים התגלו על ידי מגלי ארצות אירופאים היו האיים מיושבים על ידי מיקרונזים. האי ניקונאו - הראשון מבין האיים שהתגלה על ידי אירופאי - התגלה על ידי רב החובל ג'ון ביירון בשנת 1765, בהפליגו על אוניית הוד מלכותה דולפין. בשנת 1788 רב החובל תומאס גילברט על ספינתו שארלוט ורב החובל ג'ון מרשל כינו את האיים אבמאמה, קוריה, אראנוקה, טאראווה, אבאיאנג, בוטאריטארי ומקין, אולם הם לא עצרו באיים. בשנים 1838 ו-1842 עגנו באיים שתי ספינות אמריקאיות - הדג המעופף וטווס בפיקוד רב החובל הדסון, אשר מיפה את האיים. בעת ביקור רב החובל דייוויס, על אוניית הוד מלכותה הרוייליסט ב-27 במאי 1892 הוכרזו האיים כשטח חסות של בריטניה, ובשנת 1915 הפכו למושבה של האימפריה הבריטית. תושבי האיים היו מיקרונזים במוצאם, ועד מלחמת העולם השנייה, היו האיים בלתי מיושבים על ידי אירופאים. התעשייה העיקרית של האיים הייתה כריית הפוספט גואנו באי בנבה, וגידול דקלי קוקוס, אולם חקיקה בריטית דאגה למנוע ניצול תושבי האיים תוך שיפור התנאים ההיגייניים באיים וקביעת שכר מינימום. קודם למלחמת העולם לא הייתה תיירות באיים. 78% מהתושבים הוטבלו לנצרות (43% לכנסייה הקהילתית - Congregationalist, ו-35% קתולים). שאר התושבים נותרו עובדי אלילים. 84% מתושבי האיים למדו קרוא וכתוב בבתי הספר של המיסיונים באיים. בדצמבר 1941 השתלטו היפנים על אטול מקין, ותקפו משם את טאראווה. בפברואר 1942 פינו הבריטים את טאראווה, למעט מספר מסיונרים שבחרו להישאר באי. ב-17 באוגוסט 1942 הגיעו אל האי, בשתי צוללות, 221 נחתים אמריקאים, במטרה להפתיע את היפנים. הפשיטה כשלה והובילה לביצור האיים על ידי היפנים בספטמבר 1942. ב-20 בנובמבר 1943 כבשו כוחות נחתים אמריקאיים את האיים במסגרת קרב מקין וקרב טאראווה. בשנת 1971 קיבלה המושבה אוטונומיה. בין השנים 1976 ו-1978 היו איי אליס מופרדים מאיי גילברט, ואיי גילברט הפכה ל"מושבת איי גילברט". בשנת 1979 האיים הצביעו בעד עצמאותם והפכו להיות רפובליקת קיריבטי. האטולים והאיים ערוכים מצפון לדרום. האיים בסדר אלפביתי הם: אבאיאנג אבמאמה אונטואה אראנוקה ארוראה בוטאריטארי (בעבר נקרא "מקין") ברו טאביטאואה טאמאנה טאראווה מאיאנה מאראקיי נונואוטי ניקונאו קוריה מדיה וקבצים בנושא איי גילברט בוויקישיתוף הקרב על טאראווה איי גילברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הדסה

האם התכוונתם ל... ההסתדרות הציונית הדסה – הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה. בתי חולים: מרכז רפואי הדסה – מרכזים רפואיים בירושלים. בית החולים הדסה הר הצופים בית החולים הדסה עין כרם בית הבריאות ברחוב שטראוס – מרפאה ותיקה וגדולה, שמנוהלת בידי ארגון הדסה בית החולים הדסה (תל אביב) – בית חולים היסטורי בתל אביב. בית החולים הדסה בבאר שבע – בית חולים היסטורי בבאר שבע. מרכז רפואי בני ציון – הוקם ב-1922 בשם "בית חולים הדסה". בית הדסה – בנין של היישוב היהודי בחברון ששימש בעבר כמרפאה של הסתדרות הדסה טבח שיירת הדסה - תקיפה על שיירה של אנשי-רפואה בדרכם אל בית-החולים "הדסה" בהר הצופים. הדסה נעורים – כפר נוער בין נתניה לבית ינאי. רמת הדסה סאלד קריית טבעון. מכללת הדסה – מוסד אקדמי השוכן בירושלים. הדסה (גופן) – גופן (סוג אות) עברי שעוצב על ידי הנרי פרידלנדר גן העיר (תל אביב) – מתחם בתל אביב שנבנה בשטח שכונה בעבר "גן הדסה". הדסה - שמה המקורי של אסתר המלכה אישים ששמם הפרטי הוא הדסה הדס (פירושונים)
נושא הרומח

"נושא הרומח" או "דוריפורוס" (ביוונית: δορυφόρος; בלטינית: Doryphorus) הוא פסל יווני מאת הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος) ממחצית המאה החמישית לפני הספירה. הפסל מציג צעיר אתלטי אשר נשא, כנראה, רומח. הפסל נוצר במקור מברונזה, אולם שרדו רק העתקים שלו עשויים שיש. תנוחת הפסל משלבת בין דינאמיות לסטאטיות, בין עמידה להליכה, במידה רבה באופן הדומה לתנוחת הפסל זורק הדיסקוס. הפסל ניצב בתנוחת "קונטרה פוסטו" (Contrapposto), רגל ימין של הפסל מונחת קדימה, כלפני צעד ואילו רגל שמאל מורמת מעט וממוקמת מאחוריה כך שהדמות נשענת על רגלה הימנית. מותנו הימני של הפסל גבוה יותר, כך שקו המותניים נוטה לשמאל ואילו הראש מאזן נטייה זו בהרכנתו לצד ימין. מערך הידיים של הדמות הוא הופכי כאשר יד ימין מונחת לצידי הגוף ואילו יד שמאל אוחזת ברומח הנשען על הכתף. מערך כיאסטי זה יוצר שלמות הרמונית תוך יצירת ניגודים בכווני התנועה. פרופורציות הדמות המפוסלת נחשבות למושלמות לפי הפרופורציות של האמנות הקלאסית. במאה השנייה לספירה כתב קלאודיוס גלנוס על הפסל ותיאר אותו כביטוי הוויזואלי המושלם עבור החיפוש הרמוניה ויופי. ביטוי זה מתבטא בפרופורציות המושלמות של הפסל: "היופי מגולם בפרופורציות, לא של אלמנטים אלא של חלקי הגוף, כלומר של אצבע אל אצבע ושל כל האצבעות אל כף היד ושורש כף היד ואלה אל הזרוע, ושל הזרוע לאמה, ושל כל החלקים אלו אל אלו כפי שהם מתוארים בקאנון של פוליקליטוס". מיכאל אבי-יונה, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, 2004, עמ' 126–127. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא נושא הרומח בוויקישיתוף
שרה שלקהאזי

שׁרה שלקהאזי, מבוטא בערך: שָׁארה שׁאלְקאהַאזי (בהונגרית: Salkaházi Sára‏; 1899 – 27 בדצמבר 1944) הייתה נזירה קתולית הונגרייה שהצילה עשרות יהודים במהלך השואה, והוכרה כחסידת אומות העולם. נולדה בשם שרלוטה קלוטהילד שלקהאז בקאשה למשפחה גרמנית-אתנית, ליפוט (לאופולד) ומריה שלקהאז. אביה היה בעליו של בית מלון. היא קיבלה על עצמה נדרי נזירות ב־1930. במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה עזרה למאות יהודים להסתתר בבניין שהיה שייך למסדר "אחיות השירות החברתי" שאליו השתייכה, מסדר בראשו עמדה מרגיט שלכטה, שהוכרה לימים גם היא בתור חסידת אומות העולם. בעקבות הלשנה לרשויות, נתפסה שלקהאזי עם היהודים שהסתירה על ידי חברי ארגון צלב החץ, שהיו בעלי בריתם של הנאצים בהונגריה. כל האסירים נורו על גדות נהר הדנובה וגופותיהם הושלכו לתוך הנהר. גופתה של שלקהאזי מעולם לא נמצאה. היא הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה מעונה. ב־1969 הוכרה כחסידת אומות העולם על ידי ארגון "יד ושם" . שלקהאזי בורכה ב־17 בספטמבר 2006 בבזיליקת אישטוואן הקדוש. טקס הברכה מעלה אותה למעמד של "מבורכת", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדושה". היה זה טקס הברכה הראשון בהונגריה מאז שבורך המלך אישטוואן הראשון ב־1083. הצלת יהודים במהלך השואה מדיה וקבצים בנושא שרה שלקהאזי בוויקישיתוף עלית קרפ, האפיפיור בנדיקטוס ה-16 וסבתא שלי, באתר הארץ, 12 בפברואר 2013 שרה שלקהאזי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ראו מידע לגבי האנדרטה לנרצחים, בערך נעליים על הדנובה שרה שלקהאזי - פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) איי.פי, הכנסייה בירכה נזירה שהצילה יהודים בשואה, באתר ynet, 17 בספטמבר 2006
פרינקפס

פְּרִינְקֶפְּס (בלטינית: princeps, לשון רבים - principes, פּרִינקִיפֶּס) הוא התואר הרשמי בו החזיק הקיסר הרומי. מקור התואר הוא ברפובליקה הרומית, בה הוכרז מדי 5 שנים (על ידי הקנסורים) פרינקפס סנאטוס - "הראשון בסנאט". בשנת 27 לפנה"ס החליט אוגוסטוס קיסר ליטול תואר זה מתוך כוונה ליצור מראית עין של המשכיות בין שלטונו המוחלט למעשה לבין תקופת הרפובליקה. מן המילה 'פרינקפס' נגזרה המילה 'נסיך' בכמה שפות אירופיות מודרניות: באיטלקית Principe, באנגלית ובצרפתית Prince, בגרמנית Prinz וכו', וכן המילה "ראשון" או "עיקרי" בשפות רומאניות (למשל principle באנגלית, שהגיעה מ-principle בצרפתית). ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחביה ורדי

רחביה ורדי (ורדיגר) (23 במרץ 1923 – 14 בספטמבר 2006) היה איש מערכת הביטחון הישראלית ואלוף-משנה בצה"ל. נולד ב-23 במרץ 1923 בפולין, בו יחיד למתילדה לבית ספיבק (הוריה נמנו על מייסדי מגדיאל) ולדוד ורדיגר. ב-1927עלה לארץ ישראל עם סבו וסבתו, שהתיישבו במגדיאל. הוריו, שנותרו בפולין, עלו מאוחר יותר. הצטרף להגנה בגיל 14. התגייס לפלמ"ח ועבר לש"י, במלחמת העצמאות שירת כקצין ש"י בנפת השרון ולאחר הקמתו של צה"ל כקצין מודיעין במרחב. שימש כסגן מפקד יחידת המודיעין 154, היא "מודיעין 10", שהפכה ליחידה 504, ובשנים 1952 עד 1957 עמד בראשה. מונה לראש ענף איסוף באגף המודיעין, שירת בתפקיד עד 1962 והשתחרר בדרגת אל"ם. ב-1963 התפטר איסר הראל מראשות המוסד. ראש אמ"ן, מאיר עמית, נקרא להחליף אותו בבהילות. עמית הביא איתו מאמ"ן את רחביה ורדי, ומינה אותו לעמוד בראש אגף "צומת", המפעיל סוכנים בארצות ערב (ורדי שימש בתפקיד כעשור). במהלך שירותו היה מעורב במבצעים רבים, בהם, ב-1956 מבצע שנועד לחיסולו של מוסטפא חאפז שהיה מפקד המודיעין המצרי ברצועת עזה, ב-1966 ניהל את מבצע יהלום שבו יוסף שמש יצר קשר והביא לעריקת הטיס העיראקי מוניר רדפא עם מטוסו מסוג מיג 21. ב-1972 פרש מהמוסד, ועבר לייצג קבוצת משקיעים מפרס (משפחת אלגאניאן) שבנתה את המגדל השני במתחם בורסת היהלומים הישראלית. ורדי הוחזר על ידי חברו ושכנו אריק שרון (שכיהן אז כשר הביטחון) לצה"ל כמתאם הפעולות בשטחים (1982–1983), והמשיך לתפקיד מתאם נושאי לבנון ושל"ג, כשסיים את פועלו הביטחוני נבחר כנשיא עמותת גמלאי המוסד וקיבל מידידו יעקב נמרודי מינוי למועצת המנהלים של חברת הכשרת היישוב. היה בין מקימי הוועד הציבורי למען יונתן פולארד והיה מעורב בניסיונות לשחרר את שבויי קרב סולטאן יעקוב. היה נשוי לשולמית. לשניים נולדו שני בנים ובת. רחביה ורדי נפטר ב-2006 ונטמן בבית העלמין במגדיאל. אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017. מדיה וקבצים בנושא רחביה ורדי בוויקישיתוף רחביה ורדי, מבט מל"מ 92, ספטמבר 2022, עמ' 41 תעוד בעל-פה - ראיונות - רחביה ורדי (28/10/2004), מסמך באתר ארכיון המדינה אהרון דולב, גורד שחקים תלוי על בלימה, מעריב, 29 בדצמבר 1978 שמואל שגב, הודאתו של עראפאת, מעריב, 23 במאי 1983
מריסה פארדס

מריסה לואיסה פארֵדֶס ברתולומה (בספרדית: María Luisa Paredes Bartolomé; נולדה ב-3 באפריל 1946) היא שחקנית ספרדייה. פארדס, ילידת מדריד, החלה לשחק בתיאטרון בשנות השישים. ב-1960 שיחקה לראשונה בקולנוע, בסרט "091, מדברים מהמשטרה". לאחר הסרט נעשתה אלילת נוער בספרד. פארדס שיחקה מאז בסדרות טלוויזיה וביותר מ-90 סרטים, רובם הפקות ספרדיות אך גם איטלקיות, מקסיקניות וצרפתיות. הופעותיה בטלוויזיה היו בעיקר בתפקיד עצמה, בטלנובלות. פארדס הופיעה בסרטים רבים שזכו לאהדת המבקרים ולהצלחה קופתית, בהם סרטיו של פדרו אלמודובר "הרגלים מגונים" (1983), "עקבים גבוהים" (1991), "פרח הסוד שלי" (1995), עליו זכתה בפרס הקולנוע הלאומי של ספרד, ו"הכל אודות אמא" (1999), והסרט "החיים יפים" (1998) של רוברטו בניני. בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar). בשנת 1996 שיחקה לצד השחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני בסרט הצרפתי "חיים משולשים ומוות רק אחד" של הקולנוען הצ'יליאני ראול רואיס. ב-2007, היא הופיעה בסרט הקצר "El camino de Ana" (דרכה של אנה). ב-2019 שיחקה בקומדיה הספרדית "למרות הכל" לצדה של רוסי דה פלמה. פארדס הייתה נשיאת האקדמיה לקולנוע בספרד. מדיה וקבצים בנושא מריסה פארדס בוויקישיתוף מריסה פארדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריסה פארדס, באתר AllMovie (באנגלית) מריסה פארדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טולצ'ין

טולצ'ין (באוקראינית ורוסית: Тульчин; ביידיש: טולטשין), היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה. מרכז נפת טולצ'ין. העיר נמצאת על הנהר סלניצה, יובלו של הבוג הדרומי, במקום שהנהר טולצ'ינקה נשפך אל סלניצה. נכון לתחילת שנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה 14,446 איש; רובם אוקראינים ורוסים, אך ישנה גם קהילה יהודית קטנה של 350 איש (1998). העיר ידועה בהיסטוריה היהודית כמרכז חסידי. ידועה מ-1607 כנסטרבר כמבצר על הגבול עם הטורקים. ב-1609 מלך פולין העניק את העיר לזקן ברצלב וויניצה-ולנט אלכסדר קלינובסקי. ב-1649 נכבשה על ידי בוגדן חמלניצקי, לאחר מצור בן מספר ימים, וניסיונות לכיבוש, שבהם נפלו קוזקים רבים מידי היהודים. טולצ'ין לאחר מכן נהייתה אחת מבסיסיהם של הקוזקים. ב-1667 חזרה לפולין. בין 1672 עד 1699 בכיבוש עות'מאני. ב-1726 סטניסלב פוטוצקי קיבל את טולצ'ין מידי בית קלינקוביץ'. ב-1732 סטניסלב מת ואת מקומו ירש אחינו פרנסואה סלזי פוטוצקי, ואותו באמצע המאה ה-18 בנו סטניסלב פליקס פוטוצקי. ב-1772 סטניסלב פליקס העביר לטולצ'ין את מרכז נחלותיו, ועבר להתגורר בה, שכן בירתו הקודמת לאחר חלוקת פולין עברה לאוסטריה. ב-1787 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1792 הייתה למרכז סחר של האזור ובעיר התקיים יריד חודשי. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, חלק מרוסיה במחוז פודוליה. בין 1917–1923 התקיימו באזור קרבות בין צבאות הרפובליקה האוקראינית הלאומית, פולין והאדומים. ב-1923 הסובייטים השתלטו על העיר סופית והיא צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית. ב-1941 לעיר נכנסו גרמנים והכניסו את כל היהודים לגטו. ב-1944 שוחררה העיר. מאז יסודה התקיים בעיר ישוב יהודי חשוב. בפרעות הקוזאקים בשנות ת"ח ת"ט נכבשה העיר ב-24 ביוני 1648 (ד' בתמוז ה'ת"ח), לאחר מצור של שלשה ימים ובגידת הפולנים ביהודים, טבחו הקוזקים בקהילה היהודית. בין 1,500 (יוון מצולה) ל-3,000 (נתונים ממקורות אחרים) איש נהרגו בטבח. בעיר התגורר רבי יחיאל אשכנזי, חתנו של הבעל שם טוב, ששימש בה כשוחט. מ-1781 עד 1788 התגורר בעיר בנו רבי ברוך ממז'יבוז', ולאחר שעבר למז'יבוז' היה מגיע לעיר כל קיץ לבקר את חסידיו. בעיר ביקרו גם רבי נחמן מברסלב ובעל התניא. המחלוקת המפורסמת ביניהם לבין רבי ברוך התקיימה גם פה. אחרי רבי ברוך ישב על כס האדמו"רות חתנו רבי דב בער בן רבי שלמה מקרלין ולאחר פטירתו בנו רבי שלמה. לעיר הגיעו גם צדיקי בית צ'רנוביל והרבי מטולנא - רבי מנחם נחום כיהן בה. רבי נחמן חזן ובנו רבי אברהם חזן ממנהיגי חסידות ברסלב התגוררו גם הם בעיר. יוסף טרומפלדור הוצב בתחילת שירותו הצבאי ברגימנט הרגלים הקובני ה־76 שהוצב בטולצ'ין, שם התיידד עם דוד בלוצרקובסקי שהיה אחד מידידיו הטובים ביותר. בשנת 1926 היו בעיר יהודים כ-7600 יהודים (44% מכלל אוכלוסייה). בשואה רוב היהודים הושמדו, אך חלק חזרו לעיר עם שחרורה והקימו מחדש את הקהילה היהודית. הקהילה מתקיימת אף היום, אם כי רוב חבריה בגיל מתקדם. 100 עיירות יהודיות של אוקראינה (עורך: אלכסנדר גרשט, סנקט פטרבורג, 2000). מהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית צוק העתים (מאיר משצ'בז'שין) יוון מצולה (נתן נטע הנובר, 1653) מגילת עיפה (אמסטרדם 1651, ר' שבתי הכהן (הש"ך)) טיט היוון (שמואל פייביש) אובידיו קראנגה, טולצ'ין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 806–808), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא טולצ'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טולצ'ין טולצ'ין (Tulchin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם טולצ'ין (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
רוקסטאר: סופרנובה

רוקסטאר היא תוכנית מציאות אמריקאית בסגנון "אמריקן איידול" שמטרתה למצוא סולן חדש ללהקות רוק פופולריות. בעונה האחרונה, הגיטריסט הקודם של להקת Guns N' Roses, גילבי קלארק, המתופף הקודם של להקת מוטלי קרו, טומי לי והבאסיסט הקודם של להקת מטאליקה, ג'ייסון ניוסטד, הגו תוכנית זו על מנת למצוא סולן ללהקתם סופרנובה. לתוכנית זו נערכו מבחני בד שבסופם נבחרו 15 מתמודדים: כריס פירסון, דנה אנדרוס, ג'ני גאלט, ג'יל ג'ויה, דילנה, ג'וש לוגן, מאגני ארגריסון, מאט הופר, פאטריס פייק, פיל ריצ'י, ראין סטאר, סטורם לארג', טובי רנד, זאידה אלברז ולוקאס רוסי (המנצח). לאחר ניצחונו של רוסי וקבלת התואר "סולנה של להקת סופרנובה", אמורה הלהקה לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית. אתר האינטרנט הרשמי של רוקסטאר: סופרנובה "רוקסטאר: סופרנובה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנון ותמר

אמנון ותמר הוא שמו הנפוץ של המין סֶגֶל שְׁלָשׁ-גּוֹנִי (שם מדעי: Viola tricolor) או סיגל ססגוני, צמח בעל פרחים ממשפחת הסיגליים, שתורבת כפרח גינה ונוי. אמנון ותמר הוא ליתר דיוק מכלוא של V. altaica × V. lutea subsp. sudetica × V. tricolor. אמנון ותמר הוא צמח נוי הפורח בחורף. הוא צמח חד-שנתי הגדל לגובה 10–20 ס"מ ומוצאו באזורים הקרים של אירופה, שם הוא צמח רב-שנתי. לפרח חמישה עלי כותרת רכים במרקם קטיפה, בגודל של סנטימטרים ספורים ועד 12 ס"מ, כאשר ישנם צמחים בעלי פרחים גדולים וצמחים עם פרחים קטנים. פרחי האמנון ותמר מופיעים בשלל צבעים. הם נוחים לגידול ומשתמשים בהם לעיתים קרובות למטרות נוי באזורים עירוניים. הפרי הוא הלקט תלת קשוותי רב זרעי. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או על ידי חלוקה של הצמח. הפרח זכה ברוסית לכינוי "איוואן דה מריה" (Иван-да-марья), וסופרה עליו אגדת עם על אח ואחות אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם; משנודע להם שהם אחים, הם מתו מחובקים זה בזו והפכו לפרח אמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר שאול טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר (בסיפור התנ"כי היו השניים אחים, ואמנון אנס את תמר). בנוסף שמותיהם דומים פונולוגית לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב: ”וַיְהִי אַמְנוֹן – פֶּרַח-שָׂדֶה / תְּכֵלֶת כֵּהָה עֵין עָלֵהוּ, / וַאֲחוֹתוֹ תָמָר הָיְתָה / עַיִן צְהֻבָּה עַל חָזֵהוּ”. בעברית נקרא הפרח בתחילה "סגל". עם זאת, הצעתו של טשרניחובסקי לשינוי שם הפרח גברה על הצעות אחרות שהועלו, כמו הצעתו של יוסף קלויזנר "קטיפנית", בשל רכות הפרח, והצעת ועד הלשון העברית "שרעפת", בהשפעת הצרפתית. יש הטוענים כי ספרו של אברהם מאפו "אהבת ציון", שגיבוריו הם אמנון ותמר, תרם גם הוא ליצירת הצירוף "אמנון ותמר" ככינוי לזוג אוהבים ולהשתרשות השם "אמנון ותמר" כשם לפרח. מעשה אמנון ותמר עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 12 בעריכת יצחק ארנון, עמוד 215. אמנון ותמר, באתר ITIS (באנגלית) אמנון ותמר, באתר NCBI (באנגלית) אמנון ותמר, באתר Tropicos (באנגלית) אמנון ותמר, באתר GBIF (באנגלית) אמנון ותמר, באתר The Plant List (באנגלית) אמנון ותמר, באתר IPNI (באנגלית) נעמן כספי, אמנון ותמר (אורכב 17.04.2007 בארכיון Wayback Machine), באתר הארגון לגננות ולנוף בישראל אילון גלעד, גלגולה של מילה - "אמנון ותמר", באתר הארץ, 27 בפברואר 2013 Viola × wittrockiana Gams, POWO plants of the World Online. Published on the Internet מוטי רוזן, אמנון ותמר, טבע הדברים, 191 (2011-09), עמ' 16. מרדכי רוזן, אטימולוגיה, 1999, עמ' 269. איתי אילוז, פרח החודש ינואר: אמנון ותמר, 1 בינואר 2009, אתר חפצים. אַמְנוֹן וְתָמָר (משירי הפרחים), בפרויקט בן-יהודה. אהבת ציון, בפרויקט בן-יהודה.
תמר

האם התכוונתם ל... צמחים תמר (סוג) תמר מצוי – מין של עץ דקל אמנוֹן ותמר – מין של צמח עשבוני עגבניית תמר – זן של עגבניות אישים ודמויות מקראיות תמר (ספר בראשית) – דמות מקראית, אשת ער, בניו של יהודה תמר (בת דוד) – דמות מקראית, בת דוד ואחות אבשלום תמר (בת אבשלום) – בתו של אבשלום. תמר, מלכת גאורגיה – מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת ישובים ואתרים תמר המקראית – יישוב קדום המזוהה באתר הארכאולוגי מצד חצבה נחל תמר – נחל בצפון-מזרח הנגב מצד תמר – מצודה בנחל תמר מועצה אזורית תמר עין תמר – מושב קפה תמר – בית קפה היסטורי בתל אביב תמר (שדה גז) – שדה קידוח של גז טבעי לחופי ישראל חברות תמר חבלה – חברת הנדסה ישראלית המתמחה בחבלה תומר נשים ששמן הפרטי הוא תמר נשים ששמן הפרטי הוא תמי תמרה (פירושונים) תמי