laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הארמייה ה-11 (האימפריה הגרמנית)

הארמייה ה-11 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, ובמערכה בבלקן. הארמייה ה-11 הוקמה ב-9 במרץ 1915 תחת פיקודו של מקס פון פבק ויועדה ללחימה בחזית המערבית, אך לאחר שהחזיקה זמן קצר את הקו בקרב איפר השני, הוחלט להעבירה לחזית המזרחית לצורך הלחימה בגליציה. ב-27 במרץ 1915 מונה פון פבק למפקד הארמייה הראשונה, ובמקומו מונה אוגוסט פון מקנזן למפקד הארמייה. במהלך קיץ 1915 השתתפה הארמייה במתקפת גורליצה-טרנוב, וב-8 בספטמבר 1915 פורקה הארמייה. ב-23 בספטמבר 1915 הוקמה הארמייה ה-11 מחדש בפיקודו של מקס פון גלוויץ, לצורך המערכה בבלקן. הארמייה פעלה יחד עם הארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית והארמייה הבולגרית הראשונה, כחלק מקבוצת הארמיות מקנזן, וכבשו את סרביה ואת מונטנגרו. לאחר מכן לחמה הארמייה בחזית המקדונית, כנגד כוחות מדינות ההסכמה. ב-16 באפריל 1916 עבר פון גלוויץ לפקד על קבוצת קרב בקרב ורדן, ובמקומו מונה גנרל ארנולד פון וינקלר. ב-5 ביוני 1917 עבר פון וינקלר לפקד על הקורפוס ה-1, ובמקומו מונה גנרל קונו פון שטויבן שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה. ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של הגנרל הצרפתי לואי פראנשה ד'אספרה במתקפת הוארדאר במטרה להכריע את החזית המקדונית. עיקר המאמץ רוכז נגד הארמייה ה-11 בפיקודו של פון שטויבן והארמייה הראשונה של צבא בולגריה בפיקודו של סטפן נרזוב. הבולגרים קרסו בשלבים הראשונים של המתקפה ופון שטויבן הסיג את כוחותיו עד לעיר ניש בסרביה. ב-12 באוקטובר הוכנעו הגרמנים על ידי הארמייה הסרבית הראשונה ונסוגו לכיוון בלגרד. פון שטויבן חילק את הארמייה לשני קורפוסים ה-61 וה-62 והם המשיכו בנסיגה מסודרת צפונה וב-11 בנובמבר הגיעו לעיר סולנוק בהונגריה והניחו את נשקם. לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה ה-11 ב-7 בינואר 1919. במתקפת גורליצה-טרנוב ב-1 במאי 1915, כללה הארמייה את היחידות הבאות: בכיבוש סרביה ב-6 באוקטובר 1915, כללה הארמייה את היחידות הבאות: במתקפת הווארדאר ב-14 בספטמבר 1918, כללה הארמייה את היחידות הבאות: מקס פון פבק (9 במרץ 1915 - 16 באפריל 1915) אוגוסט פון מקנזן (16 באפריל 1915 - 8 בספטמבר 1915) מקס פון גלוויץ (23 בספטמבר 1915 - 16 באפריל 1916) ארנולד פון וינקלר (16 באפריל 1916 - 5 ביוני 1917) קונו פון שטויבן (5 ביוני 1917 - 7 בינואר 1919) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה הארמייה ה-11 (ורמאכט) Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה פרסיליה, רוברטס מארי, "מלחמת העולם הראשונה-מתקפת הוארדאר" באתר גוגל ספרים (באנגלית). נייג'ל ת'ומאס, ראמירו בוג'יירו, "הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה" באתר ה-גוגל ספרים (באנגלית).
הארמייה ה-12 (האימפריה הגרמנית)

הארמייה ה-12 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית. הארמייה ה-12 הוקמה ב-7 באוגוסט 1915 תחת פיקודו של מקס פון גלוויץ, והשתתפה בשלב השני של מתקפת גורליצה-טרנוב. הארמייה לחמה במהלך הנסיגה הגדולה הרוסית, וכבשה את ורשה. ב-22 בספטמבר 1915 הועבר פון גלוויץ לפקד על הארמייה ה-11 במהלך המערכה בבלקן, ובמקומו מונה מקס פון פבק למפקד הארמייה. ב-9 באוקטובר 1916 מונה פון פבק למפקד הארמייה השמינית, ובעקבות כך פורקה הארמייה ויחידותיה צורפו לארמייה השמינית. בעת הקמת הארמייה ב-7 באוגוסט 1915, כללה הארמייה את היחידות הבאות: מקס פון גלוויץ (7 באוגוסט 1915 - 22 בספטמבר 1915) מקס פון פבק (22 בספטמבר 1915 - 9 באוקטובר 1916) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה הארמייה ה-12 (ורמאכט) Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
פלגת הארמייה B (האימפריה הגרמנית)

פלגת הארמייה B הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית. ב-19 בספטמבר 1914 הוקמה פלגת הארמייה B, בפיקודו של גנרל הנס גדה. פלגת הארמייה הגנה באזור אלזס, במקום הארמייה השביעית שהועברה צפונה. ב-3 בספטמבר 1916 פרש גדה מתפקידו עקב מחלה קשה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל אריך פון גינדל שפיקד על פלגת הארמייה עד לסיום המלחמה. ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם שביתת הנשק, פורקה פלגת הארמייה. בסוף המלחמה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות: הנס גדה (19 בספטמבר 1914 - 3 בספטמבר 1916) אריך פון גינדל (3 בספטמבר 1916 - 11 בנובמבר 1918) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
פלגת הארמייה C (האימפריה הגרמנית)

פלגת הארמייה C הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. ב-18 בספטמבר 1915 הוקמה פלגת הארמייה C, בפיקודו של גנרל הרמן פון שטרנץ. פלגת הארמייה הגנה באזור לורן, משמאל לארמייה החמישית. ב-4 בפברואר 1917 פרש פון שטרנץ מתפקידו, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון בהן. ב-5 במרץ 1917 מונה פון בהן למפקד הארמייה השביעית, ובמקומו מונה גנרל גאורג פוקס. ב-9 בנובמבר 1918 פרש גנרל פוקס מתפקידו, ובמקומו מונה גנרל אדוארד פון בלו שפיקד על פלגת הארמייה עד לסיום המלחמה. ב-11 בנובמבר 1918 עם שביתת הנשק, פורקה פלגת הארמייה. בעת הקמתה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות: בסוף המלחמה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות: הרמן פון שטרנץ (18 בספטמבר 1914 - 4 בפברואר 1917) מקס פון בהן (4 בפברואר 1917 - 5 במרץ 1917) גאורג פוקס (5 במרץ 1917 - 9 בנובמבר 1918) אדוארד פון בלו (9 בנובמבר 1918 - 11 בנובמבר 1918) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
פלגת הארמייה לאוונשטיין (האימפריה הגרמנית)

פלגת הארמייה לאוונשטיין הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית. ב-22 באפריל 1915 הוקמה פלגת הארמייה לאוונשטיין בפיקוד אוטו פון לאוונשטיין, שכללה את קורפוס המילואים ה-39, קורפוס הפרשים ה-1, וכוח מאולתר בפיקודו של פריץ מקסימיליאן פון פפריץ. פלגת הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב באגף הצפוני, וסייעה בכיבוש קורלנד. ב-26 במאי 1915 הוקמה על בסיס פלגת הארמייה ארמיית הניימן, בפיקוד אוטו פון בלו. בעת הקמתה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות: החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
אליעזר כדורי

הברון אליעזר "אלי" סילאס כדורי (באנגלית: Elly Kadoorie; ‏ 1867 – 2 באוגוסט 1944) היה מפקד במסדר האימפריה הבריטית, נדבן, בן למשפחה יהודית עשירה מבגדאד, שהייתה בעלת עסקים שונים במזרח הרחוק. אחיו הבכור היה הברון אליס כדורי. משפחתו הייתה משפחה יהודית-עיראקית מבגדאד, שהיגרה לבומביי (מומבאי) שבהודו באמצע המאה ה-18. כדורי הגיע לשאנגחאי מבומביי ב-1880 כאחד העובדים של החברה היהודית-ספרדית דוד ששון ובניו. לאחר כמה שנים הוא צבר סכום גדול של כסף ופתח חברות גם בשאנגחאי וגם בהונג קונג. הוא הפך לבעל המניות הגדול ביותר בחברת ייצור החשמל ההונג-קונגית, China Light and Power - CLP. בשני העשורים שלאחר מכן התעשרו האחים כדורי והצליחו בתחומי הבנקאות, במטעי גומי, שירותי כוח חשמלי, ובנדל"ן, והחזיקו בחלק גדול מהמניות של מלונות הונג קונג. האחים גם תרמו מכספם לקהילה היהודית בהונג קונג ולמספר מוסדות יהודיים ולא יהודיים ברחבי העולם. כדורי סייע להעברת כספי עזבונו של אחיו אליס כדורי למען הקמת בית הספר החקלאי כדורי בארץ ישראל. נישא ללורה כדורי לבית מוקטאי, בת למשפחה יהודית עשירה מלונדון ששורשיה ביהודים שגורשו מפורטוגל. בניהם הם הברון לורנס כדורי והברון הוראס כדורי. ב-1942, כדורי נלקח מביתו בשאנגחאי למחנה ריכוז לאזרחים זרים. הוא מת בכלא ב-1944. הקברים של כדורי ושל אשתו, לורה כדורי, ממוקמים ב-"Song Qingling Memorial Park" שבשאנגחאי ופתוחים למבקרים. המצבה של קברם נמצאת בין 4 קברים יהודים בשאנגחאי שנשארו שלמים ולא נהרסו בזמן מהפכת התרבות בסין. Jonathan Kaufman, The Last Kings of Shanghai: The Rival Jewish Dynasties That Helped Create Modern China, Viking, 2020 Haaretz: "This Day in Jewish History: A WWII Survivor Who Built Hong Kong Dies - Lawrence Kadoorie rose from a Japanese prison camp to restore his family’s fortunes and help forge Hong Kong’s future with China" by David B. Green August 25, 2014 אליהו בירנבוים, הונג קונג: בזכות שתי משפחות, באתר דעת Léo-Paul Dana (1 בינואר 2010). Entrepreneurship and Religion. Edward Elgar Publishing. p. 68. ISBN 978-1-84980-632-9. {{cite book}}: (עזרה)
פלגת הארמייה גרונאו (האימפריה הגרמנית)

פלגת הארמייה גרונאו הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית. ב-18 בספטמבר 1916 הוקמה פלגת הארמייה גרונאו בפיקוד הנס פון גרונאו, על בסיס קורפוס המילואים ה-41, והיוותה סיוע לארמיית הבוג. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה, בעקבות הסכם ברסט-ליטובסק. החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)

המשחקים הפאראלימפיים בקיץ 2016 הם המשחקים הפאראלימפיים ה-15 שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל בין התאריכים 7 בספטמבר ל-18 בספטמבר. זו הפעם הראשונה שהמשחקים הפאראלימפיים נערכים בדרום אמריקה. במשחקים הפאראלימפיים ב-2016 נערכו תחרויות ב-24 ענפי ספורט שונים. במהלך תחרות נהרג בתאונה בהמן גולברנז'אד, זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1960 שספורטאי נהרג במהלך אולימפיאדה. טטיאנה מקפאדן זכתה ב-6 מדליות מהם 4 זהב. ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (באנגלית) האתר הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים באתר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 הטבלה מעודכנת נכון ל-19 בספטמבר 2016 בשעה 08:03 לפי שעון ישראל, על פי האתר הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים.
פרנססק בטנקורט

פרנססק "סיסקו" בטנקורט אי קוסינרו (בקטלאנית: Francesc "Cisco" Betancourt i Cocinero, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פרנסיסקו" (Francisco); נולד ב-4 בפברואר 1913 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-28 במרץ 1998 בברצלונה) היה כדורגלן ומאמן קטלאני-ספרדי. במהלך קריירת המשחק שלו, שנפרסה על שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, שיחק בשורות מספר קבוצות בקטלוניה, הבולטת שבהן היא ברצלונה; בטנקורט היה השחקן השחור הראשון בהיסטוריית המועדון. לאחר פרישתו ממשחק עסק באימון קבוצות קטלאניות. בטנקורט הוא בן לאם קטלאנית ואב קובני שהיגר לברצלונה. בטנקורט החל לשחק כבר בילדותו בקבוצה הקטנה אתלטיק פורטפיינק. בטנקורט שיחק בעמדת הקיצוני הימני ועיקר משחקו התבסס על זריזות וגמישות. את צעדיו המקצועיים הראשונים עשה כבר בגיל 15, בקבוצה גראסיה. ב-1931 הצטרף לבדאלונה ששיחקה בליגה השלישית. ב-1934 עזר לקבוצה להעפיל לליגה השנייה, ובעונת 1935/1936 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה בליגות הספרדיות, מקום 4 בליגה השנייה. בתום העונה פרצה מלחמת האזרחים הספרדית, שהשביתה את הפעילות הספורטיבית למשך 3 שנים. לאחר המלחמה עבר לסבדל, שם שיחק במשך שנתיים. בקיץ 1942, כשהיה בן 29, הגשים את חלומו וחתם במדי ברצלונה, הבכירה בקבוצות קטלוניה ואחת מהבכירות בכדורגל בספרד. בברצלונה שיחק בטנקורט תחת המאמן חואן חוסה נוגס. הופעת הבכורה שלו במועדון הייתה גם הופעתו הראשונה בליגה הספרדית - בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-27 בספטמבר, בו הפסידה ברצלונה 3-0. במשחקו השני בליגה הספרדית, בניצחון 5-2 על גרנדה ב-27 בדצמבר הבקיע בטנקורט שער ליגה ראשון. בטנקורט מיעט לשחק במדי ברצלונה והיה בעיקר שחקן מחליף. בעונתו הראשונה שותף ב-4 משחקי ליגה נוספים, בהם לא הבקיע שער נוסף. בעונתו השנייה שותף ב-6 משחקים והבקיע פעמיים, צמד בניצחון 3-1 על ריאל אוביידו ב-26 במרץ 1944. בסך הכול לקח חלק ב-27 משחקים רשמיים, בהם כבש 11 שערים. משחקו האחרון במדי ברצלונה היה גם הוא נגד ריאל מדריד, ב-9 באפריל 1944. ב-1944 עזב בטנקורט את ברצלונה והצטרף לקונסטאנסיה. כעבור שנה עבר לז'ירונה, וכעבור שנה נוספת עבר למרטינק. במרטינק, בה שיחק במשך 4 שנים, היה שחקן-מאמן. ב-1950 שיחק במשך מספר משחקי ידידות בקבוצות מולינזה, שם שיתף פעולה עם עמיתו לקבוצה בברצלונה ז'וזפ ראיק, וטארגה, לפני שחזר לקבוצת נעוריו בדאלונה. בטנקורט שיחק בבדאלונה במשך שנה, לפני שפרש ממשחק בגיל 39. כקטלאני, השתתף בטנקורט במשחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, בין 1936 ל-1942. בשל מחסור במידע מהימן, לא ידועה כמות המשחקים המדויקת. גם לאחר פרישתו ממשחק, המשיך בטנקורט לעסוק בתחום הכדורגל, והוא אימן מספר קבוצות בקטלוניה - מטרו, אאורופה, אתלטיק סיוטאדלה, פלמוס, ריפול וסאנט קוגט. במקביל, השתתף במשחקי קבוצת הוותיקים של ברצלונה. ב-1965 קיבל מהתאחדות הכדורגל הקטלאנית את מדליית "מצוינות הספורט" על תרומתו לתחום הכדורגל. פרנססק בטנקורט, באתר Transfermarkt פרנססק בטנקורט, באתר BDFutbol פרנססק בטנקורט, באתר FootballDatabase.eu Betancourt, el color del Barça,‏ sport,‏ 3.2.2014 El Mundo Deportivo Hemeroteca,‏ 29.3.1998, עמ' 20
ארנולד פון וינקלר

ארנולד פדור אלואיס מריה גוסטב פון וינקלר (בגרמנית: Arnold Feodor Alois Maria Gustav von Winckler, שהיה ידוע בכינויו ארנולד פון וינקלר;‏ 17 בפברואר 1856 – 17 ביולי 1937) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות בחזית המערבית ובחזית המזרחית. פון וינקלר נולד ב-17 בפברואר 1856 בנייסה שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לאוואלד פדור פון וינקלר שהיה גנרל-לויטננט בצבא הפרוסי, ולמארי ארנסטין קרולינה אוטלי אדלהייד לבית פון ריינבאבן, שהייתה אחות של גנרל אלברט פון ריינבאבן. ב-1873 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, וב-1912 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון וינקלר מפקד דיוויזיית המשמר ה-2 שהייתה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. באביב 1915 השתתף פון וינקלר עם הדיוויזיה שבפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב, וב-29 ביוני 1915 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-41. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-4, במקום גנרל הנס פון גרונאו שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-41, והשתתף עמו במערכה לכיבוש סרביה. ב-27 בנובמבר 1915 קיבל פון וינקלר את עיטור הפור לה מריט, וב-16 באפריל 1916 מונה למפקד הארמייה ה-11 בחזית המקדונית. ב-5 ביוני 1917 מונה פון וינקלר למפקד הקורפוס ה-1, וב-15 ביוני קיבל תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. פון וינקלר השתתף בבלימת מתקפת קרנסקי כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה, ולאחר מכן השתתף בכיבוש מזרח גליציה. ב-25 בפברואר 1918 מונה פון וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-25, והשתתף עמו במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה בקרב השני על המארן. לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 פרש פון וינקלר לביתו. פון וינקלר נפטר בבאד פריינוואלדה ב-17 ביולי 1937 והוא בן 81 שנים. פון וינקלר היה נשוי לולדה פון ולקה-שולדט, בתם של פרדיננד-אוסקר פון ולקה-שולדט ומרי לפר, ממנה היו לו 2 בנים. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא ארנולד פון וינקלר בוויקישיתוף
משאנה דולנה

משאנה דולנה (בפולנית: Mszana Dolna ביידיש: אמסאנע) היא עיירה במחוז לימנובה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1365, ומספר עשורים לאחר מכן הוענקו לו זכויות עיר. במהלך פלישת האימפריה השוודית לאזור באמצע המאה ה-17 נשרפו כל בתי היישוב. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1918 נכלל בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שדדו את רוב בתי היהודים בה, והטילו על בני הקהילה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע. ביולי 1941 רוכזו קרוב ל-1,000 יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו שהוקם בה, אשר עקב סגירת שעריו בנובמבר 1941 התפתחו בו תנאי רעב, תוך שהגרמנים הוציאו להורג יהודים שנתפסו בהברחת מזון. בזמן פעילות הגטו גויסו הגברים היהודים בו לעבודות כפייה במחצבות הסמוכות לעיירה, תוך רצח עשרות יהודים מעת לעת, והטלת תשלומי כופר על הקהילה. ב-19 באוגוסט 1942 נערכה ביושבי הגטו שבעיירה סלקציה. למעלה מ-900 איש נורו בידי אנשי גסטאפו בשטחו של בית חרושת מקומי, וכ-80 צעירים הועברו למחנה עבודה בלימנובה הסמוכה, ושם נרצחו ב-5 בנובמבר 1942 עם חיסול המחנה. מדיה וקבצים בנושא משאנה דולנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משאנה דולנה משנה דולנה (Mszana Dolna), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "משאנה דולנה", באתר השטעטל הווירטואלי
סון יאפאנג

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא סון. סון יאפאנג (סינית פשוטה: 孙亚芳, סינית מסורתית: 孫亞芳) היא מהנדסת סינית ויושבת הראש של חברת "וואווי" הסינית מאז 1999. ב-2014 היא הגיעה למקום ה-81 ברשימת הנשים החזקות בעולם של מגזין "פורבס". סון למדה תואר ראשון באוניברסיטה למדעים אלקטרוניים וטכנולוגיה של סין. ב-1982, היא התחילה לעבוד כטכנאית ב"יצרנית הטלוויזיות שין פיי". ב-1985 עבדה כמהנדסת במכון המחקר של בייג'ינג לטכנולוגית תקשור. היא התחילה את הקריירה שלה ב-Huawei ב-1989 והפכה ליושבת הראש של החברה ב-1999 . דיווח של ה-CIA מ-2011 מציין שסון עבדה עבור המשרד לביטחון הסיני, וקישר אותה לצבא הסיני. במאי 2012 קיבלה את הפרס "WTISD" מאיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי. וב-2014 היא הגיעה למקום ה-81 ברשימת הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס. מדיה וקבצים בנושא סון יאפאנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סון יאפאנג סון יאפאנג, באתר חברת Huawei "China’s Huawei seeks out a global role". "Sun Yafang". "The World's 100 Most Powerful Women". "Company Overview of Huawei Investment & Holding Co., Ltd.: Executive Profile: Yafang Sun" Bloomberg Businessweek accessed 8-23-2012 Gertz, Bill (11 October 2012). WTISD "Sun Yafang Receives Prestigious Award « The Haven Shen". haven.ca.
כדורעף במשחקים הפאראלימפיים

טורניר כדורעף נכים מתקיים במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מהמשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) ועד היום. הטורניר נערך בתחילה בעמידה ומהמשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) נוסף גם טורניר כדורעף נכים בישיבה. טורניר כדורעף נכים בעמידה האחרון נערך במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) ומאז מתקיים רק טורניר כדורעף בישיבה. טורניר לנשים החל מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004).
ח'רבת א-לתאתין

ח'רבת א-לתאתין (גם: ח'רבת א-לטאטין) (נ.צ. 1660-1418) היא חורבה בשטח של כארבעה דונמים, כ-300 מטר מצפון לגבעת זאב שבבנימין, על גבעה ברום 760 מטר מעל פני הים. בחורבה נערכו חפירות ביוני 1995, ונמצאו בה שרידי כנסייה ותחנת דרכים מתחילת המאה ה-5 לספירה, רצפת פסיפס ובית בד. מסקירות ארכאולוגיות שנעשו באתר בשנות המנדט הבריטי, אותרו בו גם ממצאים מתקופת בית שני. החורבה מזוהה מתחילת המאה ה-20 עם תחנת הדרכים הנזכרת במפת מידבא בשם TO ENNATON (מילולית: "התשיעית"). זאת, בשל שימור מסוים של שם האתר בשם החורבה, בשל ממצאי תחנת הדרכים במקום, ובשל מיקומו של האתר בסביבות המיל התשיעי בדרך הרומית שבין ירושלים ללוד, היא דרך בית חורון. לפי דעת מיעוט, אתר המיל התשיעי הנזכר במפת מידבא מתייחס לדרך הרומית השנייה שחיברה בין ירושלים ללוד, אשר עברה דרך מוצא ("קולוניה" הרומאית), אבו גוש של ימינו ואמאוס. מדריך ישראל: אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ, הוצאת כתר-משרד הביטחון, עורך: ספי בן-יוסף, 1980, כרך יהודה, עמ' 72. ח'רבת א-לתאתין (חורבת לטטין) באתר רשות העתיקות Yehiel Zelinger, 1998. The Identification of the Jerusalem-Lydda (Diospolis) Roman Road on the Madaba Map and Kh. el Latatin, BAIAS- Bulletin of the Anglo-Israel Archaeological Society, 1998-01-01 Yehiel Zelinger, 1998. The Identification of the Jerusalem-Lydda (Diospolis) Roman Road on the Madaba Map and Kh. el Latatin, BAIAS- Bulletin of the Anglo-Israel Archaeological Society, 1998-01-01 מישל יתאח, מקוואות טהרה וכלי אבן בארץ בנימין בימי בית שני, מחקרי יהודה ושומרון י"א, 2002, עמ' 81-90
ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל

ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל (Shanghai Jewish Chronicle) היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שיצא לאור בשאנגחאי, סין, בין השנים 1939 עד 1948. בתחילתו יצא העיתון במתכונת יומית, ולאחר מכן הפך לשבועון. העיתון החל לפעול ב-3 במאי 1939 ויועד לקהילה הגדלה והולכת של מהגרים יהודים מאירופה שהגיעו לשנגחאי. העיתון כלל סיקורי חדשות מהעולם ובפרט בנושאים יהודיים. כל גיליון הכיל בין 8 ל-16 עמודים, וכשליש מכל גיליון הוקדש לפרסומות. לאחר הכיבוש היפני בחלקים מסין, העיתון פעל בשיתוף פעולה עם הממשל היפני. הוא היה העיתון היהודי היחיד שהמשיך לפעול בשאנגחאי גם לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1945 שינה העיתון את שמו ל-Shanghai Echo, ובשנת 1948 חדל להופיע. גליונות העיתון בין השנים 1939-1945
אורי רם (קצין)

אורי רם (נולד ב-21 במאי 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כוחות הנ"מ בחיל האוויר. רם (במקור גרוס), התגייס לצה"ל ב-1966. שירת במערך טילי ההוק כעוזר בקר, לאחר קורס קצינים שירת כקצין וכמפקד סוללת טילי הוק ופיקד על בית הספר להוק. היה ראש מדור תורת לחימה בטילי נ"מ במפקדת חיל האוויר, מפקד יחידת טילי הוק ומפקד בית ספר לקציני נ"מ. במבצע שלום הגליל היה קצין אג"ם במפקדת כוחות הנ"מ. כאלוף-משנה פיקד על אגד הנ"מ הצפוני וב-1986 פיקד על בית הספר לנ"מ. ביוני 1988 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ. כיהן בתפקיד עד 1991, כולל בתקופת מלחמת המפרץ. במהלך שירותו פיקד פעמיים על משלחות צה"ל לקליטה של מערכות טילים חדשות לחיל האוויר. לאחר שחרורו מצה"ל, מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקים בקבוצת אינטרגאמא, לאחר מכן מונה למנכ"ל חברת "דל-תה ציוד הנדסי" העוסקת בתחום הציוד הביטחוני, תשתיות אנרגיה ורכישת או מיזוג חברות בתחומי הנדסיים/טכנולוגיים. בשנת 2001 עבר לארצות הברית שם עבד בייעוץ והיה חבר בקבוצת משקיעים בלוס אנג'לס. החל משנת 2006 שימש COO ו-CFO בחברת אלקטרוניקה בתחומי אודיו ווידאו. בעל תואר ראשון במדעי החברה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת בר-אילן ובוגר המכללה לביטחון לאומי. מדיה וקבצים בנושא אורי רם בוויקישיתוף דן ארקין, טילי ההוק שופרו; הפילו ב-82 מיג 25 בגובה 70 אלף רגל, מעריב, 6 בינואר 1988 יואב וינוגרד והילי מודריק, "הפאטריוט עומד היטב בתנאים מדבריים", בטאון חיל האוויר 177, דצמבר 1990 Uri Ram, Wikinvest זהר בונה, ‏יצירתיות בחיל-האוויר: האומנם?, באתר חיל האוויר הישראלי, 21 במרץ 2016 WAR IN THE GULF: Missiles; 'Just Bad Luck' in Tel Aviv: Patriot Bumped Scud Off Path, הניו יורק טיימס, January 24, 1991
רעידת האדמה בהאיואן (1920)

רעידת האדמה בהאיואן (1920) היא רעידת אדמה רבת עצמה ונפגעים שקרתה בשנת 1920, עם מוקד רעש במחוז האיואן שבנינגשיה, סין. נקראה גם רעידת האדמה בגאנסו כי נינגשיה הייתה חלק מגאנסו בזמן הרעידה. על פי רוב הערכות הנספים, רעידת אדמה זו היא בין 10 אסונות הטבע הגדולים ביותר שתועדו. עוצמתה הייתה 7.8 בסולם ריכטר. בסיכום שפרסם בתחילה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), היו 200,000 הרוגים ברעידה. בקטלוג "רעידות האדמה ההרסניות בעולם" (עד 2008) (Catalog of Damaging Earthquakes in the World) נרשם 235,502 הרוגים. אולם רבים נוספים מתו כתוצאה מקור. רעידות חוזרות גרמו לניצולים לפחד מכל פניה שאינה מסתור זמני והחורף הקשה הרג רבים מניצולי הרעידה המקורית באזורי הפגיעה. בין הנפגעים ברעידת האדמה היו המנהיג המוסלמי (סופי חווי) מא יואנזאנג ובנו, שנהרגו בתוך מסגד שגגו קרס עליהם בזאנגג'יצ'ואן. רעידת האדמה בג'ישישאן (2023) מדיה וקבצים בנושא רעידת האדמה בהאיואן בוויקישיתוף
ההר הסגול

ההר הסגול או זיג'ין שאן (בסינית: 紫金山, Zĭjīnshān, lit - "ההר הסגול-זהוב") הוא הר הנמצא בצד המזרחי של נאנג'ינג שבמחוז ג'יאנגסו, סין. גובהו 447.1 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר בו היא בגובה 30 מטרים. שטחו כ-20 קמ"ר בלבד. פסגות ההר מוקפות לעיתים קרובות בעננים, מה שמשווה לו צבע סגול-זהוב עם שחר ובשעת בין ערביים, ומכאן שמו. ההר הסגול מתקשר למספר אירועים היסטוריים, חלקם בתקופה העתיקה וחלקם מתקופת סין המודרנית. במקור ההר נקרא "ז'ונגשאן" (Zhōngshān) והיה ידוע גם כ"ג'יאנג" (Jiǎngshān) לאחר שסון קוון אמר שרוחו של ג'יאנג זיוון (שהיה מנהיג משושלת האן המזרחית) רודפת את ההר, כ"אלוהים של ההר", בתקופת שלוש הממלכות. יותר ממאתיים אתרי מורשת ונוף ממוקמים בתוך או מסביב להר, מתוכם שלושה אתרים היסטוריים לאומיים, תשעה אתרים היסטוריים מחוזיים, ו-33 טריטוריות של השליטים הקודמים. ליד או בתוך ההר ממוקמים 12 מכוני מחקר ואוניברסיטאות. בהר הסגול גדלים 621 זנים של צמחים וסקולריים. קבר שיאולינג מדיה וקבצים בנושא ההר הסגול בוויקישיתוף אתר מצפה הכוכבים של ההר הסגול
ריכרד פריי

ריכרד פֿרַיי (Richard Frey, בסינית: פֿוּ לַאי, 傅 莱; 11 בפברואר 1920, וינה, אוסטריה — 16 בנובמבר 2004, בייג'ינג, סין) היה רופא ומדען יהודי-אוסטרי שנמלט מאימת הנאצים לסין ערב מלחמת העולם השנייה. התגייס כרופא לשורות צבאו של מאו דזה-דונג. אחרי כינון הרפובליקה העממית של סין פעל בבקרת מחלות מגפתיות. הקים את מסד הנתונים הרפואי הממוחשב הראשון בארצו המאמצת. בשנות ה-80 וה-90 היה חבר מליאות המועצה המדינית המייעצת העליונה של סין. נולד בשם ריכרד שטיין, בן יחיד להורים יהודים אמידים. למד רפואה בווינה. היה חבר המפלגה הקומוניסטית האוסטרית. הגיע לסין ב-1939, אחרי סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית (ה"אנשלוס"), בדומה לרופא יעקב רוזנפלד ובסיוע הקונסול הסיני, חסיד אומות העולם חה פנגשאן. הועסק כשנתיים בבית החולים האמריקאי-גרמני ובבית החולים של המיסיון האנגלי בטיינג'ין, והשלים את לימודיו בבית-הספר לרפואה שם. ב-1941, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, התגייס לשורות צבא הגרילה של מאו דזה-דונג ("צבא הדרך השמינית"), טיפל בפצועים והכשיר רופאים וחובשים באזור החזית. זכה לאות הוקרה ממאו על הישגיו בהדברת מחלת המלריה בשיטות רפואה סינית מסורתית, וב-1944 התקבל כחבר במפלגה הקומוניסטית של סין. ב-1945, בעת שפעל במחוז יאן-אן (Yan'an) (הבסיס הפוליטי והצבאי של המפלגה הקומוניסטית הסינית בשנים 1936–1948), הצליח פריי, לראשונה בסין, ובסיוע ידידים אמריקאים שדאגו לאספקת נבגים מתאימים ומעט ציוד, להפיק ולייצר פניצילין בכמויות משמעותיות. בתום המלחמה נשא לאישה את חברתו לדרך לִי בִּין זוּ, אֵם שלושת ילדיו. במלחמת האזרחים המשיך בעבודתו בשרות צבא השחרור העממי, וכמו כן לימד בבית-הספר לרפואה של יאן-אן. עם הקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1949 בחר להישאר בה, עבר לצ'וֹנְגצִ'ינְג ועסק בבקרת מחלות מגפתיות ומניעתן בקרב מיעוטים וביישובים נידחים בחבלי דרום-מערב סין. כמו כן לימד בבית-הספר לרפואה של צ'ונגצ'ינג בתחום התמחותו – אפידמיולוגיה. התוצר המדעי של עבודתו באותה תקופה היה תיעוד נרחב של המחלות האנדמיות שבהן נתקל במחוזות הללו. בתקופת מהפכת התרבות בסין סבל זמן מה מדיכוי כ"סוכן זר", ובתוך כך אף בוטלו נישואיו. בשוך המהפכה שב למעמדו. ב-1962 מונה ליועץ לאקדמיה הסינית למדעי הרפואה בבייג'ינג בתחום המידע הרפואי. בשנות ה-80 הקים וניהל את מסד הנתונים הממוחשב הראשון במרכז למידע רפואי בבייג'ינג ודאג לחיבורהּ לרשת הבינלאומית (MEDLINE). לפני פרישתו כיהן כיו"ר המכון למידע וכאוצר ספריית האקדמיה הרפואית המדעית של סין. בצד פעילותו המדעית שימש כיועץ לקשרי חוץ של המפלגה הקומוניסטית הסינית עם ארצות המערב. היה חבר במליאות השישית עד התשיעית (1983–1998) של המועצה המדינית המייעצת של סין (CPPCC). ריכרד פריי נפטר בגיל 84 בבייג'ינג. תרם את אבריו למדע. מצבתו הוקמה באתר ההנצחה לנופלים בבאודינג שבחבל חביי, בצד מצבות הזיכרון לרופאים נורמן בֶּתוּן (Norman Bethune) הקנדי ודווארקנאת קוֹטנִיס (Dwarkanath Kotnis) ההודי, שסייעו לסינים במלחמתם ביפנים. הן נשיא סין חוּ גִ'ינְטָאו והן נשיא אוסטריה היינץ פישר הניחו זרים על מצבתו. פועלו מונצח בספרות על תולדות סין ובמספר מקומות ברחבי סין. יעקב רוזנפלד מדיה וקבצים בנושא ריכרד פריי בוויקישיתוף