laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גורגו, מלכת ספרטה

גורגו הייתה מלכת ספרטה. בתו של קלאומנס הראשון, אשתו של לאונידס הראשון, ואמו של פליסטרכוס. גורגו הייתה בתו של קלאומנס הראשון מלך ספרטה, ושל אשה לא ידועה. על ילדותה לא ידוע דבר. רוב מה שידוע עליה הוא אגדות שאמינותן ההיסטורית שנויה במחלוקת. האזכור הראשון שלה הוא כאשר אריסטגורס ממילטוס הגיע אל ספרטה בבקשה לתמוך במרד האיוני. קלאומנס סירב בנימוק שהמרחק גדול מדי. הרודוטוס מספר שאריסטגורס לא התייאש, והתגנב אל ביתו של קלאומנס ובנוכחות גורגו שהייתה בת תשע שנים ניסה לשחד את קלאומנס. הוא העלה את הסכומים עד שקלאומנס שקל להיענות להצעה. אולם גורגו פנתה אל אביה ואמרה: ”אבא האורח יכשיל אותך אם לא תלך מזה.” קלאומנס נהנה מפקחותה של בתו ודחה את ההצעה. פלוטרכוס מוסר סיפור אחר על פי אשה זרה הצהירה פעם בפניה של גורגו שנשות ספרטה הן היחידות ששולטות בגברים שלהן. גורגו השיבה לה ”כן, אנחנו היחידות שיולדות גברים.” קלאומנס הודח לבסוף בידי אחיו לאונידס, וקלאומברוטוס. הוא התאבד בכלאו, ולאונידס הפך למלך. הוא נשא לאשה את גורגו שהייתה אחייניתו למחצה, והיא ילדה לו את פליסטרכוס. הרודוטוס מוסר אגדה על פיה כאשר דמרטוס רצה לדווח לספרטנים על פלישתו הקרבה של חשיארש הראשון מלך פרס, הוא כתב את הדברים על לוח וכיסה אותו בשעווה כדי שהשומרים הפרסיים לא יגלו את מה שכתוב עליו. הספרטנים לא הצליחו לפענח דבר, עד שגורגו יעצה להם לגרד את השעווה, וכך העבירו הספרטנים את הבשורה ברחבי יוון. גורגו נזכרת לעיתים רבות בסרטי קולנוע וברומנים שונים. עצם העובדה שהייתה בתו של מלך ממלכי ספרטה, אשתו של האחר, ואמו של מלך נוסף, הפכה אותה למפורסמת. כמו גם העובדה שהיא אחת הנשים הבודדות שהרודוטוס מזכיר בשמן הפרטי. גורגו נזכרת בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי". נזכרת ברומן הגרפי 300 של פרנק מילר, ובסרט המבוסס עליו היא מגולמת בידי לנה הידי. נזכרת בספרו של סטיבן פרספילד, "שערי האש". נזכרת בסרט 300 הספרטנים. גורגו היא אחת מהמנהיגים שמייצגים את יוון במשחק Civilization 6. הרודוטוס, היסטוריה, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998 מדיה וקבצים בנושא גורגו, מלכת ספרטה בוויקישיתוף גורגו, מלכת ספרטה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) הרודוטוס, ספר חמישי, 50. פלוטרכוס, "חיי ליקורגוס", 14. מלך ספרטה לשעבר שהודח בידי קלאומנס ומצא מקלט אצל הפרסים הרודוטוס, ספר שביעי, 239.
קב ונקי

האם התכוונתם ל... קב ונקי (ניב) – ניב עברי-תלמודי המתאר דבר שהוא מועט בכמות אך רב באיכות קב ונקי (פירוש למשנה) – פירוש של המשנה שנכתב בתחילת המאה ה-18 באמסטרדם
קב ונקי (ניב)

קַב וְנָקִי הוא ניב עברי-תלמודי המתאר עניין, חפץ או אדם אשר בקריטריון מסוים הניתן להערכה הן בכמות והן באיכות הוא מועט בכמות ורב באיכות. קב פירושו מידת נפח קטנה, ונקי פירושו שהוא מזוקק ואינו מכיל פסולת כגון קמח מנופה עד שהוא נקי, ללא מוץ ולכלוך. הביטוי שגור לכינוי של דבר איכותי וממצה. בשכונת מקור ברוך שבירושלים ישנו רחוב בשם קב ונקי. קיים פירוש למשנה בשם "קב ונקי". הביטוי מוזכר במסכת יבמות לגבי רבי אליעזר בן יעקב: משנת רבי אליעזר בן יעקב קב ונקי — תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ט, עמוד ב' והכוונה שם שאמנם לא מובאות הלכות רבות בשמו של רבי אליעזר, אך הלכה כמותו בכל מקום שהובאה (מכיוון שמשנתו קב ונקי). אמצו ביטוי באתר האקדמיה ללשון העברית ראו פירוש רש"י על תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ט, עמוד ב' שכתב: "קב (פירושו) מדה קטנה. כלומר במקומות מועטים הוא נזכר במשנה, [אבל] נקי - בכל מקום שנזכר הלכה כמותו. מיקום רחוב קב ונקי במפת ירושלים (באתר גוגל מפות) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס ראש הממשלה ללשון העברית

פרס ראש הממשלה ללשון העברית על שם אליעזר בן-יהודה הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי משרד ראש הממשלה על "תרומה מיוחדת לחיזוק מעמדה של הלשון העברית". הפרס מוענק מתוקף החלטת ממשלה מתאריך 3 בינואר 2011, כחלק מסדרת פעולות שעליהן החליטה הממשלה לצורך "שימורה, התפתחותה, מחקרה ושגשוגה של הלשון העברית". הזוכים בפרס נבחרים על ידי מנהל התרבות במשרד התרבות והספורט בתיאום עם האקדמיה ללשון העברית. גובה הפרס הוא 70,000 ש"ח. הפרס מוענק מדי שנה בתאריך כ"א בטבת, יום הולדתו של אליעזר בן-יהודה - מחיה הלשון העברית, שנקבע בחוק ליום הלשון העברית. למרות שהפרס לא בוטל רשמית, בפועל הוא לא הוענק מאז 2018. קול קורא להגשת מועמדות לפרס (כולל תקנון הפרס) באתר משרד התרבות והספורט (הקישור אינו פעיל, ה' באלול ה'תשפ"ג) נוסח החלטת הממשלה ד"ר נטלי אקון, עברית, שפת המדינה – האמנם?, באתר ערוץ 7, 24 בדצמבר 2021. שני גורקביץ'‏, אמציה פורת - זוכה פרס ראש הממשלה ללשון, באתר וואלה, 11 בינואר 2011 מיה סלע, פרס ראש הממשלה ללשון העברית יוענק לחוקר הספרות ד"ר עמינדב דיקמן, באתר הארץ, 23 באפריל 2012 ynet, חיים באר - זוכה פרס ראש הממשלה ללשון עברית, באתר ynet, 27 בינואר 2013 מיה סלע, רות אלמגור-רמון היא זוכת פרס ראש הממשלה ללשון העברית, באתר הארץ, 29 בינואר 2014 תמר רותם, כשהאקדמיה ללשון העברית מחלקת פרסים לעצמה, באתר הארץ, 11 בינואר 2015 ההודעה על הענקת הפרס באתר gov.il הודעה על הענקת הפרס באתר gov.il הודעה על הענקת הפרס באתר gov.il
אידה מזא"ה

אידה מַזְאֶ"ה (מאזע, מזה) (9 ביולי 1893; אוגלי בבלארוס - 13 ביוני 1962; מונטריאול בקנדה), משוררת יידיש, סופרת, מסאית ועורכת. נולדה בשם אידה זשוקופסקי בכפר אוגלי הסמוך למינסק, בלארוס. אידה מזא"ה למדה עד גיל 13 עם אחיה בתלמוד תורה וקיבלה חינוך משכילי מאביה בביתם. בשנת 1908 היגרה עם משפחתה לאמריקה. לאחר שנישאה השתקעה במונטריאול, קנדה. שם כתבה את מרבית שירי הילדים ביידיש שלה, ערכה עיתוני ילדים וסייעה רבות לפליטים יהודים שהגיעו לקנדה. בשנת 1926 החלה כותבת שירים, ושיריה הראשונים נדפסו בשנת 1928. בשנות השלושים וראשית שנות הארבעים נדפסו קובצי שירי היידיש שלה לילדים בוורשה, מונטריאול ואמריקה. שירים ומאמרים שלה שעסקו בעיקר בענייני ספרות נדפסו בעיתונות באמריקה, קנדה, פולין, ארגנטינה, מקסיקו וישראל. היא גם סייעה למשוררי יידיש צעירים בקנדה לפלס את דרכם לעולם הספרות והעיתונות. שיריה היו מכל הסוגים: שירים עליזים לגיל הרך, ושירי עצבות ויתמות לילדים גדולים. אידה מזא"ה כתבה שירי יידיש בחרוזים, והושפעה ממשוררי צפון אמריקה האנגליים, בעיקר משירתה של אמילי דיקנסון ורוברט לואיס סטיבנסון. היא התייחדה בעיקר בסוגת השיר הלירי הקצר. נכתב עליה, בין היתר, כי בשיריה היא 'משחקת עם הילד, כאילו היא עצמה ילדה', ופעמים שהיא 'מתבטאת כאם אוהבת, שנהנית מן המשחק עם ילדה'. שירי ילדים בודדים משל אידה מזא"ה תורגמו לעברית בידי שמשון מלצר ואוריאל אופק, ונדפסו בשעתו בעיתון הילדים "דבר לילדים". ביידיש פרסמה למעלה מחמישה כרכי שירה לילדים גדולים ולגיל הרך. 'אַ מאַמע', מונטריאול 1931. 'לידער פאר קינדער' (עם הקדמה של לייב מלאך), ורשה 1936. 'נייע לידער', מונטריאול 1941 'וואקסן מיינע קינדערלעך', שירי אמהות ושירי ילדים, מונטריאול 1954 'דינאַ: אויטוביאגראפישע דערציילונג', מונטריאול 1970 עדינה בר-אל, "אמא מספרת וסבתא מספרת עוד... השפעתן של נשים על ספרות הילדים ביידיש", מעוף ומעשה, 9, תשס"ד מדיה וקבצים בנושא אידה מזא"ה בוויקישיתוף אידה מזה (1893-1962), דף שער בספרייה הלאומית
מאירסון

מאירסון הוא שם משפחה יהודי, פטרונים מהשם מאיר. האם התכוונתם ל... אורה מאירסון – שחקנית ישראלית בס מאירסון – דוגמנית יהודייה-אמריקאית, שחקנית טלוויזיה, פוליטיקאית, ופעילת זכויות אזרח גולדה מאיר (מאירסון) - ראש ממשלת ישראל הרביעית מוריס מאירסון – בעלה של גולדה מאיר טרם היותה ראש ממשלה יעקב מאירסון – פוליטיקאי, עיתונאי, סופר ואיש אקדמיה רוג'ר מאירסון – כלכלן יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2007
קולינדה

קולינדה (ברומנית: colinda) היא מנהג רומני עממי מסורתי המתרחש במחצית השנייה של חודש דצמבר ומקורו במנהגים פגניים קודמים לנצרות. לקראת חג המולד מתארגנות קבוצות של צעירים ומתאמנים בשירת שירי קולינדות. החבורות יוצאות לחזר על בתי האנשים ולבקש מתת. החבורות הן בנות שניים עד עשרים חברים, מגיל ילדות ועד מבוגרים. מקובל שהילדים יוצאים לביצוע קולינדות בשעות היום וככל שהערב מתקרב יוצאות חבורות מבוגרות יותר. תחילה החבורה מתקרב לדלת, חלון או שער ומבקש רשות להיכנס. לאחר קבלת הרשות הם נכנסים לבית או לחצר ושרים את שיריהם, שירים המדברים על ההווי החקלאי. חלק מהחבורות משתמשות בעזרים דוגמת מחרשה או חפץ דמוי מחרשה, איתה מדגימים את עבודת החריש. אחרים מדמים את עבודת הזריעה ולצורך כך משתמשים בזרעים של דגנים מקובלים. אם מתקבל המתת, החבורה שרה שירי ברכה לבני הבית ואם לא התקבלה רשות להיכנס ולשיר החבורה שרה לעיתים קללות המכוונות לבני הבית. המתת המסורתי הוא קולאקים ובייגל, אגוזים, תפוחי עץ, אך ניתנים מיני מזונות ואפילו כסף, לפי יכולתם ומידת נדיבותם של בעלי הבית. תוכני השירים המושרים בקולינדות מגוונים למדי ומסורתיים, בעיקר סביב העיסוקים החקלאיים וסיפורי דת נוצריים. התכנים מועברים במסורת עממית מדור לדור ובחלק מהשירים יש ביטויים כל כך ישנים ונדירים, שכבר לא יודעים מה משמעותם. מקור הקולינדות במנהגים עתיקים של חלוקת מזון ואכילתו בצוותה. בכל אירופה העתיקה היו מנהגים של חלוקת מזון להמוני הנצרכים, בצורות שונות, בדרך כלל פעם בחודש ומכאן קרבת השם קולינדה לשם היווני של ראש חודש "קלנדאה" (Kalendae). אזכור ראשון בכתובים, למנהג דמוי קולינדה נמצא אצל פלוטרך, אשר מציין את "שיר הסנונית", במאה השישית לפני הספירה. בקולינדות וגם בשיר הסנונית החבורות המבקשות מזון ומשקה אינן פונות ברוח שפלה, אלא בתביעה קולנית. פלוטרך מציין שבמגארה נהגו חבורות הצעירים היוצאים עם "שיר הסנונית" להתנפל על בתי העשירים ולצוות על בעלי הבתים לאכיל אותם ולשרתם. בטקסט של שיר הסנונית הייתה הפנייה הבאה: "הב לנו מביתך העשיר פירות ופשטידות, הב גם גביע יין וטנא גבינות. הסנונית לא מסרבת אפילו ללחם מחומם. נלך או שנקבל משהו? אם תיתן לנו, נלך, אך אם לא, לא ניתן לך מנוח, ניקח לך את הדלת וגם את אשתך שמאחורי הדלת. פתח הדלת, פתח לסנונית, כי אנו לא ישישים, אלא בחורים צעירים." סגנון דומה יש גם בקולינדות, בהן חוזר הפזמון תובעני: "תתנו לנו או לא תתנו?" ב-6 בדצמבר 2013 שודרה בתחנת טלוויזיה רומנית, בקלוז', קולינדה בעלת תוכן אנטישמי מובהק. בעקבות השערורייה התפטר מתפקידו המנהל שבחר את הקולינדה, התחנה נקנסה והתנצלה בפני הקהילה היהודית. שירי כוכב מדיה וקבצים בנושא קולינדה בוויקישיתוף המקורות הפגניים של קולינדות חג המולד(הקישור אינו פעיל) (ברומנית) מזון האלים והיוצאים לקולינדות(הקישור אינו פעיל) (ברומנית) Colacul – darul sacru al colindătorilor (ברומנית) Scandalul colindului antisemit difuzat de TVR 3: Directorul Centrului de Cultura Cluj a demisionat (ברומנית)
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה

האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה היא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1996 במטרה לקדם את ההכרה והפעילות בנושאי מדע בדיוני ופנטזיה בישראל, וכל פעולותיו נעשות בהתנדבות. האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה נוסדה בבית הסופר בתל אביב במאי 1996, בכנס בו השתתף הסופר הבריטי בריאן אולדיס. מייסדיה הם עמוס גפן, עמנואל לוטם ואהרון האופטמן, תומאס גודמן, אורציון ברתנא, אבי כץ ואבנר פרידמן (אשר יזם את הקמתה ונרשם כחבר הראשון בה). כחלק ממטרותיה, האגודה תמכה ותומכת בפעילויות מקומיות ברוח זו, ובכללן פעילויות תאים מקומיים, מועדוני קריאה בכל הארץ וסדנאות כתיבה. ארגון כנסים (פסטיבל אייקון, עולמות, מאורות, דורות, בדיון). ארגון פעילויות חובבים ופעילויות מזדמנות, כגון פיקניקים, ערבי הרצאות. הפעלת מועדון קריאה חודשי ברחבי ישראל, מאז 2007. הפעלת סדנאות כתיבה ללא תשלום ברחבי ישראל. קידום קבוצת NaNoWriMo עברית בתחום הכתיבה. קידום ועידוד העיסוק במדע בדיוני ובפנטסיה בישראל. הוצאה לאור של כתב עת אשר הוקדש למדע בדיוני ופנטסיה - "המימד העשירי", עד לשנת 2008, ומאז 2009 הוצאה של אסופת סיפורי המקור "היה יהיה" (בעריכת אהוד מימון). פרסום כתב עת מקוון (בעריכת אהוד מימון). הענקת פרס גפן, הניתן ליצירות המדע הבדיוני והפנטסיה המתורגמות והישראליות הטובות ביותר בכל שנה, במתכונת פרס הוגו לקדם ולעודד את העיסוק במדע בדיוני ופנטסיה בישראל. לטפח כתיבת מדע בדיוני ופנטסיה מקוריים, וכן יצירה מקורית בתחומי אמנות אחרים. לעודד את הרחבת היקפו של תרגום המדע הבדיוני והפנטסיה לעברית. לשמש מסגרת אב לארגוני מדע בדיוני ופנטסיה קיימים, ולסייע בהקמת נוספים. לקיים פעילויות על בסיס קבוע ומזדמן במקומות שונים בארץ, ובכלל זה כנסים, ימי עיון, הרצאות, הקרנות סרטים, דיונים פתוחים ואירועים אחרים. לעמוד בקשר עם גופים דומים ברחבי העולם. לפרסם, ולתמוך בפרסום, כתבי עת שיוקדשו למדע בדיוני ולפנטסיה, וכן למדע פופולרי. לקדם את הוראת המדע בדיוני והפנטסיה בבתי-הספר, הן בתחום הספרות והן כעזר ללימודי המדעים. לשתף פעולה עם כל גוף, לרבות אמצעי תקשורת, המגלה עניין במדע בדיוני ובפנטסיה, ולעמוד בקשרים עם גופים המצויים בחזית המחקר המדעי בישראל. להזמין סופרי מדע בדיוני ופנטסיה מרחבי העולם ולארחם בישראל. פרס עינת אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה אתר פסטיבל אייקון האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, באתר "גיידסטאר ישראל" האגודה הישראלית למדע בדיוני ופנטסיה, דף שער בספרייה הלאומית ענבל שגיב-נקדימון, מדע בדיוני בישראל, 1999
דאצ'יה

דאצ'יה (באנגלית: .‏Automobile Dacia S.A) היא יצרנית רכב רומנית שנוסדה ב-1966. בשנת 2011 הייתה חברת הייצוא הגדולה ברומניה. היא נקראת על שם "דאקיה", חבל ארץ היסטורי במזרח אירופה המכיל את רוב שטחי רומניה של ימינו. החל מספטמבר 1999, דאצ'יה היא חברת-בת של רנו הצרפתית. בעשור השני של המאה ה-21, נמכרים מותגי החברה ב-44 מדינות באירופה, צפון אפריקה, טורקיה וישראל. בשנת 2016 מכרה החברה למעלה מ-584 אלף כלי רכב. בישראל, שווקו רכבי דאצ'יה בשנים 1978–1989 תחת המותג "דלתא". מאוחר יותר שווקה לוגאן תחת חברת האם רנו. בשנים 2009–2012 שווקה הלוגאן ובעיקר הלוגאן MCV על ידי קבוצת קרסו (זכיינית רנו) ותחת המותג של רנו, ללא הצלחה רבה. בינואר 2015 חודש השיווק, בהיקף נרחב ותחת המותג דאצ'יה. ביוני 2021 מעצב המכוניות, מיילס נורנברגר, הצטרף לדאצ'יה לאחר שעבד במשך 4 שנים כמעצב אסטון מרטין. סנדרו סופרמיני. מבוסס על הדור הקודם של רנו קליאו ומוצע ב-2 גרסאות: האצ'בק 5 דלתות, ואותו האצ'בק 5 דלתות מוגבה (STEPWAY), דמוי קרוסאובר. הסנדרו הבסיסית מונעת במנוע 1.2 ל' (75 כ"ס), בעוד שהיצע מנועי ה-STEPWAY חזק יותר - 0.9 ל' טורבו-בנזין (90 כ"ס) או 1.5 טורבו-דיזל (90 כ"ס). לוגאן משפחתית קומפקטית. למעשה, גרסת הסדאן והסטיישן של הסנדרו. בעבר, נמכר הדור הקודם של הלוגאן בגרסת הסטיישן בלבד (MCV) תחת המותג רנו, והציע 7 מושבים. דגם הלוגאן MCV הנוכחי אינו בעל אפשרות ל-7 מושבים - במקום זאת, יש את הלודג'י. מתחרה ברכבים כגון סקודה ראפיד ופיאט טיפו. דאסטר SUV. בחזיתו מנוע ה-1.5dCi (טורבו-דיזל) המפורסם של רנו, שמחובר למערכת הנעה קדמית או כפולה. הדאסטר מיוצר מאז 2009, וזכה להצלחה ברחבי העולם בזכות היותו זול יחסית ובכל זאת בעל יכולות שטח ממשיות. במדינות מסוימות ממותג כ-רנו דאסטר או ניסאן טראנו. בשנת 2017 הוצג דור חדש לדאסטר, שעיצובו דומה לדור הפורש אך המכלולים חדשים והוא מאובזר יותר. לודג'י מיניוואן. המיניוואן הראשון של החברה, מציע אפשרות של 7 מושבים. היצע המנועים כולל מנוע 1.2 ל' טורבו-בנזין (115 כ"ס) ומנוע 1.5 ל' טורבו-דיזל (110 כ"ס). דוקר מיניואן מסחרי. מתחרה ברכבים כגון פיאט קובו, מיוצר במרוקו. לחלק מהדגמים קיימת גרסת "סטפווי" שמציעה מרווח גחון גדול יותר ועיצוב שטח. בשנת 2016 עברו רוב דגמי דאצ'יה מתיחת פנים, שבה נעשו שינויים קלים בעיצוב, שעיקרה פנסים שונים במעט שכוללים תאורת לד. דאצ'יה ספרינג - מכונית עירונית חשמלית. דאצ'יה ג'וגר - מכונית משפחתית שייצור החל בשנת 2021 דלתא (רכב) - יוצר בין השנים 1969–2004 דאצ'יה פיק אפ - דגמי טנדרים שיוצרו בין השנים 1975–2006 דאצ'יה לוסטון - מכונית סופרמיני עירונית שיוצרה בין השנים 1988–1991 דאצ'יה נובה - מכונית משפחתית שיוצרה בין השנים 1995–2000 דאצ'יה סופרנובה - - מכונית משפחתית שיוצרה בין השנים 2000–2003 דאצ'יה סולנזה - מכונית משפחתית שיוצרה בין השנים 2003–2005 על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון): מדיה וקבצים בנושא דאצ'יה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאצ'יה (באנגלית) דאצ'יה, ברשת החברתית פייסבוק דאצ'יה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דאצ'יה, ברשת החברתית אינסטגרם אתר דאצ'יה ישראל מכוניות חדשות // דאצ'יה, באתר "וואלה! NEWS" כפיר כשריאן ודובי בן גדליהו, ‏המכוניות הזולות של דאצ'יה וקיה נחטפות כמו לחמניות, באתר גלובס, 21 בינואר 2015 חגי עמית, "20 אלף שקל פחות למכונית משפחתית, לא נבדוק?", באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2015 דו"ח שנתי 2016, קבוצת רנו בוריס רוזנר, המעצב של אסטון מרטין עובר לדאצ'יה, באתר פורטל הרכב גיר, ‏27 ביוני 2021 מכירות דאציה בישראל, קארזון
משרק

משרק (בפרסית: مشرق, משרק – מילה הזהה בפירושה ל-شرق, שרק, ופירוש שתיהן – מזרח; ובערבית: مشرق, נקרא גם המשרק) הוא כינוי לאזור גאוגרפי-פוליטי-תרבותי במערב אסיה, לפי חלוקה אסלאמית מסורתית – והכולל לפי הגדרות שונות חלק גדול מהשטחים במזרח התיכון. משמעות השם – "מקור הזריחה", והוא נגזר מהפועל ש-ר-ק (شرق), שמשמעו בערבית "לזרוח". המשרק, "מזרח", מנוגד למגרב, "המערב", המציין את מדינות צפון אפריקה. בחלוקה מעט חופפת שטחי האימפריות האסלאמיות הערביות כללו בצפון את בלאד אל-שאם (או סוריה הגדולה) – "ארץ היד השמאלית" ואת ארצות בלאד אל-ימן (תימן הגדולה) בדרום חצי האי ערב – "ארץ היד הימנית". לפי אופירה גל, אל-משרק כולל את כלל המדינות הערביות במזרח התיכון. לפי הגדרות אחרות למשרק משתייכות כורדיסטן, איראן ואפגניסטן וכן המדינות הערביות שבחצי האי ערב: נסיכויות המפרץ, ערב הסעודית, עומאן, עיראק הסמוכה לחצי האי ערב, וכן תימן. מצרים נחשבת למדינה השייכת הן לתחום המשרק והן לתחום המגרב. כ-1.7% מאוכלוסיית העולם מתגוררת במשרק. בין הקהילות היהודיות מארצות המשרק נמנות: יהדות איראן - בעבר "יהדות פרס" יהדות כורדיסטן יהדות אפגניסטן יהדות סוריה יהדות לבנון יהדות מצרים יהדות עיראק - בעבר "יהדות בבל" יהדות תימן יהדות חצי האי ערב רשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק משרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ד"ר אמנון קרטין, ד"ר יוסף גלס, אופירה גל (ע), המזרח התיכון בפתח המאה ה-21: מבחר מאמרים בגאוגרפיה לחטיבה העליונה, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 2003, עמ' 48 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זארזאס

זארזאס היה ממנהיגי מרד השכירים בקרתגו. נפל בשבי לאחר קרב המשור, ונצלב. מעט מאוד ידוע אודותיו. פוליביוס מכנה אותו "זארזאס האפריקאי", מה שמעיד על כך שהיה ככל הנראה ממוצא לובי, או ברברי. לאחר כישלון המתמרדים בקרב מקאר, העדיפו מנהיגי המרד מאתוס, וספנדיוס להשקיע את מרצם במצור על קרתגו. אולם חמלקרת ברקה, בסיועו של נארוואס, ניתק את דרכי האספקה שלהם וגרם להם מחסור כבד. לפיכך אולצו המורדים להתפלג. יחידותיהם של ספנדיוס, אוטאריטוס, וזאראס אולצו לעזוב את המצור ולנסות לעצור את חמלקרת. יתרונם המספרי בלט 50,000 מורדים כנגד 12,000 חייליו של חמלקרת. אולם חמלקרת החזיק פילים, ופרשים במספר רב. לפיכך החליטו המורדים להימנע מקרב במקום פתוח, והעדיפו לגרור את חמלקרת למעברים הצרים בהרים שם פיליו ופרשיו לא יכלו להביא תועלת רבה. אולם חמלקרת היה מוכן לכך, וכאשר נכנסו המורדים למצר שפוליביוס מכנה "משור" על שם צורתו המשוננת, חסם חמלקרת את המעברים, וגרם למורדים מחסור עז עד שנאלצו להיכנע. חמלקרת דרש את הסגרת המפקדים אולם הפר את ההסכם והרג 40,000 מורדים .ביניהם זארזאס, ואוטאריטוס. ספנדיוס נצלב מאוחר יותר. זארזאס נזכר ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו". פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון - ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991). פוליביוס, ספר ראשון, 84. פוליביוס, ספר ראשון, 85. תרגם לעברית אריה חשביה, הוצאת לדורי, 1967
טנזיה

טנזיה הוא מאכל המזוהה הנפוץ במטבחי המגרב. הטנזיה מורכבת מפירות יבשים, אגוזים ואורז, לעיתים בתוספת של בשר בקר, כבש או עוף. בין הפירות שבהם מקובל להשתמש נכללים תאנים, שזיפים, צימוקים, תמרים ומשמשים. ניתן להוסיף אגוזי מלך, שקדים, פיסטוקים וצנוברים. יש המוסיפים גם בצל מטוגן. נהוג לאכול את המנה בראש השנה היהודית ויש האוכלים אותה בט"ו בשבט. ז'ביב נואה פירות יבשים מקורמלים (טנזיה) באתר מאקו טנזיה באתר אכול ושאטו חביבה סבג, ראש פינה‏, טנזיה מרוקאית, באתר וואלה, 16 באפריל 2010 מתכון לאורז עם פירות יבשים (טנזיה) באתר נענע10 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צזיום אאוריד

צסיום אאוריד (Caesium auride) הוא תרכובת יונית שנוסחתה CsAu והמורכבת מקטיון צזיום והאניון הנדיר זהב Au−‎. החומר מתקבל מחימום תערובת סטויכיומטרית של זהב וצסיום. שתי המתכות המותכות מגיבות ליצירת תוצר אחיד שצבעו צהוב, טמפרטורת ההתכה של התרכובת 580°C. צבעו של החומר המומס באמוניה נוזלית הוא חום. בגיבוש חוזר מאמוניה נוזלית מתקבלים גבישים מתכתיים כחולים של CsAu•NH3 בהם חלק מצפיפות המטען שעל אניון הזהב עוברת לאמוניה. התרכובת מגיבה בעצמה עם מים ומתקבל גז מימן וזהב מתכתי: 2 CsAu + 2 H 2 O ⟶ 2 CsOH + 2 Au + H 2 {\displaystyle {\ce {2CsAu +2H_2O -> 2CsOH +2Au +H2}}} החומר התגלה על ידי הכימאי האמריקאי J. J. Lagowski בשנת 1978 שהבחין בצבע בלתי צפוי של תמיסות אמוניה של צסיום וזהב ובכך אישר לראשונה את קיומם של אניונים של אטומי המתכות היקרות. את התמיסה של החומר באמוניה ניתן להעביר דרך מחליף יונים ומתקבלת תרכובת אחרת המכילה אניון זהב - טטראמתילאמוניום אאוריד. Solvent Mediated Synthesis, Aurides, אתר מכון מקס פלאנק
קרל (שם משפחה)

קרל (Crelle, Karle, Kerll, Carle) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אוגוסט לאופולד קרל – מתמטיקאי גרמני אריק קרל – סופר ילדים ומאייר אמריקאי ג'רום קרל – חוקר כימיה פיזיקלית יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה קרל
דארי

דארי (בפרסית: دری), נקראת גם פרסית אפגנית או פשוט פארסי (فارسی), היא אחת משתי השפות הרשמיות באפגניסטן. זוהי שפה הודו-אירופאית, אשר נחשבת לאחד מניבי הפרסית. השפה מדוברת על ידי כמחצית מאוכלוסיית המדינה, ומשמשת כלינגואה פרנקה באפגניסטן. השם דארי היה הכינוי של השפה הפרסית עתיקה החל מהמאה ה-10 לספירה. למרות שינויים קלים בהגיה ובדקדוק, דוברי שפת הדארי באפגניסטן, והפרסית באיראן, יכולים להבין זה את זה. כמחצית מהאפגנים דוברים את שפת הדארי כשפת אם, והיא אחת משתי השפות הרשמיות במדינה, יחד עם פשטו. נכון לשנת 2011 דוברים את השפה כ-11 מיליון איש כשפת אם. כ-50% מהטג'יקים באפגניסטן דוברים דארי כשפת דיבור עיקרית, כ-9% מההזארה ו-4% מהאיימאק. בנוסף כ-15% מהאפגנים המתגוררים בפקיסטן דוברים את שפת הדארי. השפה דומיננטית בצפון, מערב ומרכז אפגניסטן. היא מדוברת בעיר הבירה קאבול, בהראט ובמזאר-י שריף. דוברי שפת הדארי קוראים לה בדרך כלל בשפתם "פארסי", כמו השפה פרסית. אולם השם "דארי" הוא הכינוי המועדף והמקודם על ידי ממשלת אפגניסטן מסיבות פוליטיות, והיא בעלת מעמד של שפה רשמית במדינה, לצד שפת הפשטו. שינוי השם מ"פרסי" ל"דארי" התבצע רשמית בשנת 1964. מדיה וקבצים בנושא דארי בוויקישיתוף דארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ההרים הכחולים

ההרים הכחולים הם רכס הרים בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, כמאה קילומטרים מערבית לסידני. זהו רכס של הרי שולחן עשויים אבן חול שמגיעים עד כ-1,300 מטרים מעל גובה פני הים. באזור נמצא מגוון עצום של מיני בעלי חיים וצמחים, חלקם ייחודיים לאזור. ההרים הכחולים מוגדרים כפארק לאומי ואף הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. האזור נקרא "ההרים הכחולים" בגלל השפעתם של עצי האקליפטוס הגדלים בו על האוויר: האדים העולים מעצי האקליפטוס מכילים שמן הגורם לאוויר לקבל גוון כחלחל, וכך נראים ההרים מרחוק ככחולים. בתחום הפארק נמצאות מספר עיירות, ביניהם ההרים הכחולים, קטומבה, ולית'גו. קטומבה היא מרכז תיירותי ממנו יוצאים סיורים מאורגנים לשטח הפארק ואף נקודת היציאה לטיולים אתגריים הכוללים טיפוס וגלישת מצוקים. בפראק חיים מגוון בעלי חיים כגון נמיית כיס נמרית, קנגורו חולדתי חוטמני, קואלה, דאון צהוב-בטן, דינגו וקנגורו אפור מזרחי. שלוש האחיות צוק סלע רכבל מעל העמק מדיה וקבצים בנושא ההרים הכחולים בוויקישיתוף אתר ההרים הכחולים דף המועצה האזורית "ההרים הכחולים" אתר הבית של קטומבה אתר הבית של לית'גו זאביק רילסקי, ‏יעדי טיול באזור סידני, באתר GoTravel ההרים הכחולים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוסטרליה ובנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוליאן סקריאבין

יוליאן אלכסנדרוביץ' סקריאבין (ברוסית: Юлиа́н Алекса́ндрович Скря́бин; ‏ 12 בפברואר 1908 - 22 ביוני 1919) היה בנו הצעיר של המלחין אלכסנדר סקריאבין, והיה בעצמו פסנתרן ומלחין. יוליאן מת בגיל 11 בטביעה בנהר הדנייפר. יוליאן בנם של המלחין המפורסם אלכסנדר סקריאבין ושל טטיאנה שליוצר. אחותו הבכורה היא המשוררת אריאדנה סקריאבינה. מגיל צעיר החל ללמוד פסנתר ולמד שיעורים פרטיים אצל המלחין ריינהולד גליאר. הוא הלחין מספר פרלודים, בסגנון דומה לסגנון אביו, וכארבעה מהם פורסמו במהלך חיו. ב-22 ביוני 1919, כשהוא בן 11, יוליאן יצא לשחות באי בנהר הדנייפר בקייב עם קבוצת חברים, בהשגחת מורה מבית ספרם. יוליאן התבייש לשחות בקרבת בנות, ולכן הלך לשחות לבד באזור מבודד אשר היה מכוסה בעצי ערבה. עם רדת הערב כשנקראו הילדים בחזרה, יוליאן לא שב. כעבור יום נמצאה גופתו בקרקעית הנהר. פרלוד לפסנתר, "לנטו", אופ. 2 (1918) פרלוד לפסנתר, אופ. 3, מספר 1 (1918) פרלוד לפסנתר, אופ. 3, מספר 1 (1918) פרלוד לפסנתר (1919) 2000, Evgeny Zarafiants, Scriabin: Preludes vol. 2 Four Preludes by Julian Scriabin. מדיה וקבצים בנושא יוליאן סקריאבין בוויקישיתוף יוליאן סקריאבין, באתר AllMusic (באנגלית) יוליאן סקריאבין, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוליאן סקריאבין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)