laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליאם יארבורו

ויליאם פלהאם יארבורו (באנגלית: William Pelham Yarborough;‏ 12 במאי 1912 - 6 בדצמבר 2005) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהקים את הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית במתכונתם הנוכחית. יארבורו נולד וגדל בסיאטל שבוושינגטון. יארבורו החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הירשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1936 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא. יארבורו עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חיל הרגלים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב יארבורו לצנחנים והוצב ברגימנט החי"ר המוצנח ה-501. במסגרת תפקידו עיצב את מגפי הצניחה ואת כנפי הצניחה של צבא ארצות הברית. לאחר מכן שירת כיועץ למבצעים מוצנחים במטה של הגרל מארק קלארק. במהלך מבצע לפיד שימש יארבורו כקצין האג"ם של גדוד הצנחנים ה-509 ולקח חלק בצניחה שביצע הגדוד במטרה לכבוש את שדה התעופה ביוק-לס-ביינס (Youks les Bains) שבאלג'יריה. לאחר הצניחה התברר לגדוד כי השדה כבר נכבש בידי כוחות צרפת החופשית. לאחר מכן שימש יארבורו כמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט החי"ר המוצנח ה-504 של הדיוויזיה המוטסת ה-82. יארבורו הוביל את הגדוד בפלישה לסיציליה, במסגרתה הוצנח הגדוד ולחם בקרב במעבר טומינלו. בקרב זה ספג הגדוד נפגעים רבים ומפקד הדיוויזיה, הגנרל מתיו רידג'ווי הדיח את יארבורו מן הפיקוד על הגדוד. בעקבות זאת שוב שימש כיועץ למבצעים מוצנחים במטה של הגרל מארק קלארק. במהלך הפלישה לאיטליה פיקד יארבורו על גדוד צנחנים ה-509 בכוח הריינג'רס 6615. בין היתר הוביל יארבורו את גדוד בנחיתה באנציו. במבצע דרגון פיקד על צוות קרב שכלל את גדודו ושני גדודי צנחנים נוספים. לאחר מכן יארבורו שב לארצות הברית אולם בשנת 1945 שב לאיטליה ופיקד על צוות הקרב החטיבתי ה-473 עד תום המלחמה. על האופן בו פיקד על הכוח עוטר יארבורו בכוכב הכסף. לאחר המלחמה שימש יארבורו במספר תפקידי מטה ופיקוד ובשנת 1956 מונה לפקד על קבוצת הקרב ה-1 בדיוויזיית החי"ר ה-7. לאחר מכן פיקד על הקבוצה לריגול נגדי ה-66. בשנת 1961 הטיל עליו נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי, להקים את בית הספר ללוחמה מיוחדת בפורט בראג, שיהווה מרכז הכשרה ואימונים עבור הכוחות המיוחדים של הצבא באופן ממוסד ומאורגן. ביולי 1968 מונה למפקד קורפוס I ושירת בתפקיד עד אוגוסט 1969. לאחר מכן שימש סגן מפקד כוחות הצבא בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. בשנת 1971 פרש לגמלאות. מדיה וקבצים בנושא ויליאם יארבורו בוויקישיתוף ויליאם יארבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם יארבורו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תכסיס סובייטי חדש, דבר, 21 ביולי 1961
אריק אולסון

אריק תור אולסון (אנגלית: Eric Thor Olson; ‏ 24 בינואר 1952) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. אולסון נולד בטקומה, וושינגטון, ארצות הברית. בשנת 1973 השלים אולסון את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית. בשנת 1974 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. אולסון שירת במספר תפקידי פיקוד בצוותי הקומנדו הימי ובין היתר בצוות 6 של אריות הים. במלחמת המפרץ שירת כקצין מטה בפיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. על האופן בו לחם בקרב מוגדישו עוטר אולסן בכוכב הכסף. בשנת 1994 מונה למפקד צוות שש. בשנת 1999 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. בשנת 2003 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2007 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, ושירת בתפקיד בין היתר בעת מבצע חנית נפטון. בשנת 2011 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו מונה לדירקטור בחברת אירידיום, כמו כן הוא מכהן כדירקטור בחברת אנדר ארמור. מדיה וקבצים בנושא אריק אולסון בוויקישיתוף אביתר בן-צדף, מפקד הכוחות המיוחדים האמריקניים: עלול לקום אל-קאעידה 2, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 ביולי 2011 אמיר אורן, צבא ארה"ב: מלחמות למכביר. חיילים להשכיר, באתר הארץ, 17 באפריל 2009. אריק אולסון, באתר navyseals.com יצחק בן-חורין, "מחבר הספר על בן לאדן היה מסוכסך עם חבריו", באתר ynet, 3 בספטמבר 2012. אריק אולסון באתר בלומברג
יוסף בן ישראל

יוסף (גם יהוסף) בן ישראל משתא היה משורר ופייטן יהודי-תימני בן המאה ה-16. בן ישראל חי בשרעב במאה ה-16–17 והיה ראשון המשוררים ממשפחת משתא. לשירתו נודעת השפעה על שירי בן משפחתו הרב שלום שבזי, שחי כחמישים שנה אחריו, מבחינת סוגי השירים ורעיונותיהם והשימוש המופלג בלשון הערבית. הופנו אליו שאלות בתחום המחשבה היהודית. לדעת הרב יוסף קאפח, מגיע ר' יוסף בן ישראל לשיאו בשיר "טאיר אלגון יבאת יחדי", שבו הוא נותן ביטוי להתרוממות מצורכי הגוף בזמן שהוא דבוק במושכלות.[דרוש מקור] ידועים לנו כ-110 שירים שכתב, בהם סליחות, קינות ושירי חול, וכן שירים העוסקים בגלות וגאולה, מחשבה ומוסר. כמה משיריו התחבבו במיוחד על יהודי תימן ובהם: אשאל אלהי יגאלה שבויים; אלהים אשאלה יוצר מאורים; ישקף אלקים ממעון קדשו. שימש כרב וכמנהיג קהילות.[דרושה הבהרה] בנו, ר' ישראל ספרא, היה גם הוא משורר ומעתיק ספרים. ר' שלום שבזי מזכיר דברי תורה בשמו. יהודה עמיר, ‏ר' זכריה אלצאהרי בשבח ר' יוסף בן ישראל - לקשר בין שני גדולי השירה העברית בתימן במאות הט"ז-הי"ז, פעמים 59, אביב תשנ"ד, עמ' 84-79 יהודה עמיר, שירי החידה של יוסף בן ישראל, בקורת ופרשנות 32 (תשנח) 137-161. יהודה עמיר, שירתו של רבי יוסף בן ישראל: תימן, סוף המאה הט״ז וראשית הי״ז, אוניברסיטת בר-אילן, 2000. יהודה עמיר, שירת ר' יוסף בן ישראל ופרקי יסוד בשירת יהודי תימן. כרך א יצא על ידי האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תש"ף. יהודה רצהבי, שני שירי חידה ליוסף בן ישראל ("מגדולי משוררי תימן"), ידע-עם: במה לפולקלור יהודי יב, 31-32 (תשכ"ז), עמ' 56–60, תל אביב. יוסף קאפח, כתבים חלק ב', עמודים 989–990. יוסף בן ישראל ב'לקסיקון ליהדות תימן' באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות. הפיוט אשאל אלהי יגאלה שבויים, באתר הפיוט והתפילה. הפיוט אלהים אשאלה יוצר מאורים, באתר הפיוט והתפילה. הפיוט ישקף אלהים, באתר הפיוט והתפילה. ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל צוקרמן

שמואל הלוי צוקרמן (בכתיב (יידי): צוקערמאן; ה'תרט"ז, 1856 – ו' באדר ב' ה'תרפ"ט, 18 במרץ 1929) היה מדפיס ומו"ל עברי בירושלים במאות ה-19 וה-20. מייסד ובעלי דפוס צוקרמן, מו"ל הירחון "תורה מציון" ומראשי ועד השכונה החדשה שקמה באותם ימים, בית ישראל. נולד ב-1856 במזריטש שבפולין הקונגרסאית לרב יעקב צוקרמן (שהיה מוכר בכינויו ר' יוקל לעדערהענדלער). בשנת ה'תרכ"ג (1863), בהיותו בן שבע, עלו הוריו לארץ ישראל ולקחו עמם אותו ואת אחיו הבכור גבריאל. עם הגיעם לירושלים החל ללמוד בישיבה והיה מבכירי תלמידיו של זלמן בהר"ן (זלמן לעווי) מייסד מאה שערים. בליל הבר מצווה שלו נישא לנערה-ילדה ירושלמית, כמנהג אותם ימים, אבל הנישואים לא צלחו. לאחר שנתיים התגרש וחזר ללמוד בישיבה. בגיל שש עשרה נישא בשנית להדסה שרלין, בתו היחידה של ר' ניסן שרלין משקלוב, ששרדה מבין 17 ילדיו שנפטרו על פניו. לאחר נישואיו השניים, החל לעבוד בדפוס ב"ק של המדפיס הזקן ר' ישראל ב"ק, בעקבות אחיו גבריאל שעבד בדפוס זה. תוך זמן קצר הפך למנהל הדפוס והמשיך בתפקידו זה גם לאחר פטירת ב"ק, תחת בעלות בנו ניסן ב"ק. בעקבות מלחמת רוסיה–טורקיה שפרצה ב-1877, היגר ללונדון ועבד שם כסדר בבית הדפוס היהודי "אברהמס". בין השאר הוא היה הסדר של אותיות השבועון היהודי הכרם. ב-1880 חזר לירושלים, וכעבור שלוש שנים הקים עם חמישה רבנים ספרדים (שני האחים גאגין, פרץ, שבתי ונחמן בטיטו), בית דפוס חדש. זמן קצר לאחר מכן פרשו השותפים האחרים, והדפוס נשאר בבעלותו של צוקרמן. בתו בת השמונה חלתה בתקופה זו באסכרה והוא הוציא סכומים גדולים בניסיון לרפאותה, אך ב-1885 היא נפטרה. מצבו הכלכלי נשאר גרוע והוא נאלץ לצאת שוב לחו"ל. הוא הקים סניף של בית הדפוס בניו יורק, אבל אחרי 7 חודשים בארצות הברית סגר אותו וחזר לירושלים. עם חזרתו הרחיב את בית הדפוס שלו. מאמריקה הוא הביא עימו מכונת רגל קטנה להדפסה גם בצבע ותיבה בעלת עשר מגירות מלאה באותיות עבריות ולועזיות, האותיות הראשונות בארץ בגובה רגיל. בנוסף, הוא קנה מדפוס ב"ק את מכבש הדפוס המפורסם שנתן להם משה מונטיפיורי, "משאת משה ויהודית". בית הדפוס שלו, דפוס צוקרמן הפך למוביל בירושלים והעסיק עשרה פועלים. הוא היה הראשון בארץ ישראל שהדפיס בצבע. ב-1887 החליט להוציא לאור כתב עת תורני מדי חודש בשם "תורה מציון". בחודש סיון ה'תרמ"ז הדפיס את הגיליון הראשון. הירחון נדפס בתחילת דרכו ב-500 עותקים, העורך הראשי היה מחותנו רבי יעקב אורנשטיין, וצוקרמן עצמו שימש כרכז המערכת. צוקרמן היה גם מבוני שכונות ירושלים, שותף להקמתן של השכונות: בית ישראל ו"זיכרון טוביה" בעיר. למרות שהיה לבוש בסגנון אירופי שלא כרוב בני היישוב הישן החרדים, היה ר' שמואל צוקרמן חרדי והקפיד שלא להדפיס בדפוסו דברים המנוגדים לדת. הוא נפטר בו' באדר ב' ה'תרפ"ט, 18 במרץ 1929 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. בנו חיים-יעקב המשיך להפעיל את בית הדפוס לאחר פטירתו. אחד מנכדיו של שמואל צוקרמן, הוא ד"ר דוד צוקרמן, פסיכולוג קליני. הוא שמש כיועץ בכיר במשרד החינוך, ועמד בראש החוג לייעוץ חינוכי באוניברסיטת בר-אילן ומכללות נוספות. פנחס גרייבסקי, זיכרון לחובבים ראשונים, כרך א (1992), עמ' 153–155 דוד תדהר (עורך), "שמואל הלוי צוקרמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1255 יצחק טריואקס ואליעזר שטיינמן, שְׁמוּאֵל הַלֵּוִי צוּקֶערְמַאן, בתוך: ספר מאה שנה: אנשי מופת וחלוצים ראשונים בארץ ישראל במשך מאה שנה ומעלה, עמ' 429–432, באתר היברובוקס כרטיס הקבר של שמואל צוקרמן, באתר הר הזיתים
חיים ליברמן (עיתונאי)

המונח "חיים ליבערמאן" מפנה לכאן. לערך העוסק בחוקר החסידות, ראו חיים ליברמן. חיים ליברמן (ביידיש: ליבערמאן; באנגלית: Chaim (Herman) Lieberman;‏ 1890 (או 1889) – 16 במאי 1963, כ"ב באייר תשכ"ג) היה עיתונאי, מבקר ספרות ומסאי כותב יידיש, יהודי אמריקאי ידוע, בעל טור ב"פאָרווערטס", שנודע במאמריו החריפים והפולמוסניים. חיים ליברמן נולד בשנת 1890 בקוֹלְק (קאָלק, Kolki) שבווהלין, רוסיה (אוקראינה). התחנך ב"חדר" ובבית ספר יהודי מתקדם. בשנת 1905, בנעוריו, היה בין היהודים הרבים מרוסיה שהיגרו לארצות הברית. שם המשיך את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק (1907-10) ולאחר מכן בקולומביה קולג' (אוניברסיטת קולומביה), שם קיבל תואר בוגר ב-1926 והמשיך ללימודים מתקדמים בספרות, פילוסופיה ופסיכולוגיה. בשנת 1930 הצטרף לציונות הדתית. כתב ספר פולמוסי נגד כתביו של שלום אש שנראו בעיניו מיסיונריים. ספרו שנכתב ביידיש תורגם לעברית בשם "נצרותו של שלום אש: תגובה על כתביו המיסיונריים" (תל אביב, 1954). בשנת 1924 הצטרף לעיתון "פאָרווערטס", שבו כתב עד מותו. בשנת 1959 (תשי"ט) הוציא לאור קונטרס נגד האדמו"ר מסאטמאר רבי יואל טייטלבוים בשם "דער רבי און דער שטן" (הרבי והשטן). ליברמן נפטר ב-1963, בגיל 73. הלל זידמן, חיים ליברמן וספרו החדש: סופר גדול במערכה למלחמת ה', המודיע, 19 בינואר 1951, עמ' 4 רשימת הפרסומים של חיים ליברמן, בקטלוג הספרייה הלאומית הרמן (חיים) ליברמן באתר ארכיון ייווא חיים ליברמן ביקר במערכת "דבר", דבר, 6 בדצמבר 1955 אל. רובינשטיין, כרטיס ביקור: חיים ליברמן, מעריב, 6 בינואר 1956 גענאַדי עסטרײַך, חיים ליבערמאַן — אַ פּאָפּולערער "פֿאָרווערטס"-זשורנאַליסט, פארווערטס, 11 ביוני 2010 (ביידיש) דער רבי און דער שטן קולקי באתר JewishGen. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לובני

לובני (באוקראינית: Лубни; ביידיש: לובען) היא עיר במחוז פולטבה, אוקראינה. ליד העיר זורם נהר הסולה. לובני הוקמה על ידי ולדימיר הראשון בשנת ניצורה של רוס, בתחילה שימשה כמבצר שתפקידו היה להגן על גבולות המדינה מפני פלישות של שבטים נוודים. בראשית המאה ה-12 ליד לובני הובסו צבאותיהם של הקומנים על ידי צבאו של ולדימיר השני. ב-1239 לובני נהרסה בזמן הפלישה המונגולית. ב-1591 לובני קיבלה זכויות מגדבורג. פרק זמן חשוב בתולדות העיר שיחקה משפחת וישניובייצקי. בבעלות משפחה זו היה שטח גדול והם שלטו ב-53 יישובים, לובני הייתה עיר הבירה שלהם ובה הם התגוררו. החל מסוף המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-17 פרצו בעיר מספר מרידות של הקוזאקים. החל מ-1709 בלובני פעל בית מרקחת שדה וגן בוטני שבו גידלו צמחים לצרכים רפואיים. ב-1901 בעיר העבירו מסילת רכבת. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-18 בספטמבר 1943. אוכלוסיית לובני לפי שנים: יהודים התיישבו בלובני בחצי הראשון של המאה ה-17, לשם הוזמנו על ידי משפחת וישניובייצקי, אך בזמן מרד חמלניצקי הקהילה נפגעה קשות ופסקה להתקיים. הקהילה חודשה בסוף המאה ה-18. האוכלוסייה היהודית גדלה ומ-361 ב-1847 מספר היהודים הגיע ל-3,006 ב-1897. בין 1880 ל-1883 החזיק שלום עליכם במשרת רב מטעם בעיר (כפי שמובא בספרו האוטוביוגרפי "חיי אדם"). הקהילה נפגעה קשות בתקופת הפוגרומים בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה. ב-1939 בלובני התגוררו 2,833 יהודים שהיוו 10,5 אחוזים מכלל האוכלוסייה. כחודש לאחר הכיבוש הגרמני 1,865 יהודי לובני והסביבה רוכזו בכיכר קירוב של לובני והובלו מחוץ לעיר ושם נרצחו. את היהודים שרוכזו לפני רציחתם תיעד בצילומיו הצלם הצבאי הגרמני יוהנס הלה. בין השנים 1941–1942 בסך הכל נרצחו כ-2,000 יהודי לובני. מדיה וקבצים בנושא לובני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לובני תולדות הקהילה היהודית בלובני לובני במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) לובני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לובני (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית תולדות הקהילה היהודית בלובני רצח יהודי לובני, באתר יד ושם
יהושע אשר רבינוביץ

רבי יהושע אשר רבינוביץ (בערך תקנ"ח, 1798 - כ"ה באייר תרכ"ב, 1862) היה אבי שושלת פוריסוב. בנו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה. בנם של רבי יעקב יצחק רבינוביץ ושיינדל פריידא בת רבי גדליה מאפטא. בילדותו חלה והיה על סף מוות. על פי המסופר במשפחה, אביו הפקיד את כל נכסיו לעניים באמרו שקיום מצווה למעלה מן הטבע היא סגולה לישועה למעלה מן הטבע, והילד הבריא. החסידים תלו את חוליו בהקפדתו של החוזה מלובלין על אביו. בילדותו נשלח ללמוד אצל המגיד מקוז'ניץ. כמו כן נסע לשרף מסטרליסק ורבי ישראל מרוז'ין. לאחר נישואיו כיהן ברבנות זליחוב, אך עזב בשל מחלוקת בין חסידי ומתנגדי העיירה. הוא כיהן כרבה של העיירה שנציה הסמוכה לפוריסוב, ובשנת תרי"ב החל לכהן כרבה של פוריסוב. הוא התפרסם על שם עיירה זו וכיהן בה כרב ואדמו"ר 10 שנים, עד לפטירתו. נקבר בבית הקברות סטרבולה בפאתי פוריסוב. קברו והאוהל שעליו שוחזרו בשנת תשע"ה. נישא לבתו של רבי יחזקאל מקוז'ניץ. היא נפטרה ללא שנולדו להם ילדים. הוא נישא בשנית ללאציא בת הרב נפתלי הירצל הלברשטאדטר תלמידו של אביו ונכדו של רבי יחיאל מרגליות רבה של הורדנה. להם נולדו ארבעה ילדים. בשלישית נישא לבתו של רבי מרדכי מזליחוב, נכדו של החוזה מלובלין, להם נולד בן. על פי המסורת החסידית, לא נולדו לו ילדים מספר שנים לאחר נישואיו, ואביו אמר שנועדו לו עוד ארבעה ילדים אך הוא נותנם במתנה לבנו זה. בניו ראו את עצמם כבניו של היהודי הקדוש ואמרו קדיש לאחר פטירתו. הרב יעקב צבי רבינוביץ. ממלא מקום אביו בפוריסוב. מחבר הספר עטרה לראש צדיק. הרב אריה מרדכי (תקצ"ג - ג' בתמוז תרמ"ה). כיהן ברבנות נובומינסק, ועסק בגמילות חסדים ועזרה לאלמנות. בשנת תרל"ד עלה לירושלים. הוא הצהיר שזונח את רבנותו וגינוני משפחת האדמו"רות, והפסיק ללבוש ספודיק בימות השבוע. בנו ר' יהושע אשר שימש כגבאי של בית הכנסת תפארת ישראל של חסידי סדיגורה-בויאן בעיר העתיקה. הרב אברהם דוד נפתלי ירחמיאל מפוריסוב. רויזא רבקה, אשת רבי משה אליקים בריעה גולדברג מזליחוב. רבי מאיר שלום רבינוביץ מקאלושין. מחבר הספר נהר שלום. מרדכי ברנשטיין, למשפחותם, קהילות המבשר 301, ל' בסיוון תשע"ה. בנו של הרב מאיר אב"ד אפלין, בנו של רבי יהודה לייביש אב"ד דובנקא בנו של רבי צבי הירש חריף רבה של הלברשטאדט. תלמידו של הבעל שם טוב ואחיו של רבי אלעזר רוקח. ראו עליו בהרחבה, למשפחותם, קהילות המבשר, ל' בסיוון תשע"ה. הרב אריה מרדכי רבינוביץ, מוסף שבת המודיע, פרשת קורח תשע"ה.
פטליאקוב Pe-8

פטליאקוב Pe-8 (ברוסית: Петляков Пе-8) היה מפציץ כבד ששירת בחיל האוויר הסובייטי בימי מלחמת העולם השנייה. המטוס נחשב למפציץ האסטרטגי הראשון שנבנה בברית המועצות. הוא התחיל לפעל בשנת 1941 ושמש לתקיפת שדות תעופה גרמניים, חצרות הרכבת ומתקנים אחרים.עם תום המלחמה, רוב המטוסים הועברו מיחידות קרביות ליחידות שפעלו להעברת מטען. פיתוח המטוס החל לאחר דרישת חיל האוויר הסובייטי למפציץ חדש יחליף את המפציצים הכבדים אשר היו מיושנים ומסורבלים. דרישות אלה כללו יכולת נשיאת פצצות במשקל 2,000 ק"ג וטווח פעולה של 4,500 ק"מ. פיתוח המטוס החל בשנת 1934, כאשר הפיתוח של המטוס הוקצה ללשכת עיצוב שבה עשה את העבודה צוות TB-3 מייל. למטוס היו זוג כנפיים עשויות מוטות פלדה, אשר היו מכוסות בד. צורת הישיבה של הטייסים הייתה זה לצד זה. המטילן ישב בחרטום המטוס בצוותא עם איש צריח החמוש בתותח בקוטר 20 מ"מ. תוספת דמוית גונדולה בצבצה מתחת לחרטום. תותחן הזנב ישב בחלק האחורי עם מקלע ועוד תותח רכוב בתוך צוהר. התא הפנימי של הפצצות החזיק עד 4,000 ק"ג של פצצות. בניית אב טיפוס שני החלה באפריל 1936. אף על פי מתקני הייצור במפעל מספר 124 היו מוכנים כבר ב-1937, ההוראה להתחיל לא ניתנה עד 1939. מדיה וקבצים בנושא פטליאקוב Pe-8 בוויקישיתוף תיאור המטוס ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מירהורוד

מירהורוד (באוקראינית: Миргород; ברוסית: מירגורוד) היא עיר במחוז פולטבה שבאוקראינה. מירהורוד הוקמה ב-1575 והייתה חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1654 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית. ב-1865 בעיר התגוררו 9,842 תושבים שגרו ב-1,166 בתים, בעיר היה בית חולים אחד וסניף דואר. בסוף המאה ה-19 דרך העיר עברה מסילת רכבת שחיברה את קייב עם פולטבה. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-13 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-18 בספטמבר 1943. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בולגריה גורנה אוריאחוביצה, בולגריה (מ־1991) ארצות הברית רנדולף, ורמונט, ארצות הברית (מ־1999) פולין זגוז'לץ, פולין (מ־2007) מדיה וקבצים בנושא מירהורוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מירהורוד "מירהורוד", באתר JewishGen (באנגלית) מירגורוד ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית) מירהורוד (מחוז פולטבה, אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
אוברוורט

אוברוורט (בגרמנית: Oberwart, בהונגרית: Felsőőr, בקרואטית: Gornja Borta), היא עיר במדינת המחוז בורגנלנד שבאוסטריה, ומשמשת כבירת מחוז אוברוורט. העיר שוכנת על גדת נהר פינקה שהוא יובל של נהר ראבה, יובל של הדנובה. העיר נחשבת לבירה האתנית והתרבותית של המיעוט ההונגרי בבורגנלנד. היישוב הוקם במאה ה-11 על ידי החיילים ההונגרים. תפקידו היה להגן על גבולות המדינה. לראשונה מוזכר בתעודה משנת 1327 בשם Superior Eör. עד 1921 היישוב היה חלק ממחוז ואש. אוכלוסיית אוברוורט לפי שנים: הונגריה סומבטהי, הונגריה מדיה וקבצים בנושא אוברוורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוברוורט
חאבייר מאנקייו

חאבייר מאנקייו גייטן (בספרדית: Javier Manquillo Gaitán, נולד ב-5 במאי 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בסלטה ויגו. מאנקייו, שנולד במדריד, התחיל לשחק כדורגל בעיר הולדתו, בקבוצה ריאל מדריד, לצד אחיו התאום ויקטור. ב-2007 עבר למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד בחודש נובמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו עם הקבוצה הראשונה, כששיחק במשחק ידידותי נגד הקבוצה המצרית א-זמאלכ. מאנקייו האריך את חוזהו עד 2016. ב-6 באוגוסט 2014, הצטרף מאנקייו לליברפול בעסקת השאלה לשנתיים עם אופציה לרכישה אחרי העונה הראשונה שלו באנפילד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט במשחק הראשון של המועדון בפרמייר ליג. מאנקייו שיחק 90 דקות מלאות בניצחון על 1–2 סאות'המפטון באנפילד. ב-25 ביולי 2015 הושאל לאולימפיק מרסיי הצרפתית. ב-25 באוגוסט 2016 הושאל לסנדרלנד. ב-21 ביולי 2017 חתם בניוקאסל יונייטד. ב-11 בספטמבר 2021 כבש שער בכורה בהפסד 1–3 למנצ'סטר יונייטד. ב-21 בינואר 2024 חזר לספרד וחתם לשנה וחצי בסלטה ויגו. אתלטיקו מדריד לה ליגה: 2013/2014 גביע המלך הספרדי: 2012/2013 הליגה האירופית: 2011/2012 הסופר קאפ האירופי: 2012 מדיה וקבצים בנושא חאבייר מאנקייו בוויקישיתוף חאבייר מאנקייו, באתר Transfermarkt חאבייר מאנקייו, באתר Soccerway חאבייר מאנקייו, באתר BDFutbol חאבייר מאנקייו, באתר WorldFootball.net חאבייר מאנקייו, באתר FootballDatabase.eu חאבייר מאנקייו, באתר ESPN ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לינדוס

לינדוס (ביוונית: Λινδος) היא עיירה ציורית ואתר ארכאולוגי במזרח האי רודוס. לינדוס ממוקמת כ-55 ק"מ מדרום לעיר רודוס. הודות לחופיה היא משמשת יעד תיירות חשוב. לינדוס נוסדה על ידי שבטי הדורים היוונים שהגיעו לאי בערך במאה העשירית לפנה"ס, לאחר שכבשו חלקים נרחבים מיוון היבשתית. כעיר-מדינה היא שימשה כנקודת מפגש בין היוונים והפיניקים. בסוף המאה השמינית לפנה"ס לינדוס כבר הייתה עיר מסחר חשובה. חשיבותה פחתה אחרי ייסוד העיר רודוס במאה החמישית לפנה"ס. מעל העיירה מתנשאת מצודת האקרופוליס שבה נמצאים שרידי המקדש הדורי של אתנה לינדיה שנבנה בערך ב-300 לפנה"ס. לאורך ההיסטוריה מצודה זו, החולשת על האזור כולו, הייתה בשליטת היוונים העתיקים, האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית, הוספיטלרים והאימפריה העות'מאנית. האיטלקים שלטו בלינדוס, כמו באי רודוס כולו, מ-1912 עד 1945. מאז 1947 רודוס היא חלק של יוון. נכון לשנת 2011 התגוררו בלינדוס 1,087 איש, ובסביבתה 3,957 תושבים. קלאובולוס (בערך 630 - 560 לפנה"ס), מתושביה הנודעים של לינדוס, היה אחד משבעת חכמי יוון העתיקה. חלק מהסרט "תותחי נברון" צולם בלינדוס. אלעד רובינשטיין וחגי דקל, יא לינדוס: העיירה שמשדרגת את רודוס, באתר ynet, 8 בספטמבר 2014 לינדוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביוון ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקה רוטקוביץ'

לוקה רוטקוביץ' (נולד ב-5 ביולי 1988) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדת החלוץ. לוקה רוטקוביץ' נולד בפודגוריצה, אז חלק של יוגוסלביה. רוטקוביץ' התחיל את הקריירה שלו בפטרובאץ. כבר בעונת הבכורה שלו כבש 7 שערים ועזר לקבוצה להישאר בליגה. עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב ועד אמצע העונה הספיק לכבוש 7 שערים. ב-21 בפברואר 2012 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה עימה סיים במקום השני בליגה. בעונת 2011/2012 מעמדו של השחקן נחלש ובינואר שוחרר וחתם ביריבה העירונית מלאדוסט. בינואר 2013 חתם במורנר בר במדיה כבש 8 שערים עד לסיום העונה. את עונת 2013/2014 התחיל עם 8 שערים עד ינואר שבמהלכו עזב לראשונה את מונטנגרו וחתם במכבי פתח תקווה הישראלית עד לסיום העונה. בתום העונה חזר למורנר בר במדיה כבש 9 שערים ב-11 הופעות. בינואר 2015 חתם באוקז'טפס הקזחית. לקראת עונת 2016 חתם בדינמו מינסק. במהלך העונה הוא כבש 5 שערים והקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי. בסוף העונה, חתם באנסן גרינרס מליגת העל של קוריאה הדרומית, שהוקמה באותה שנה. לוקה רוטקוביץ', באתר Transfermarkt לוקה רוטקוביץ', באתר Soccerway לוקה רוטקוביץ', באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוקה רוטקוביץ'".
וילי קאולי-סטיין

וילי טריל קאולי-סטיין (באנגלית: Willie Trill Cauley-Stein; נולד ב-18 באוגוסט 1993) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר, בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA. קאולי-סטיין נולד בעיירה הקטנה ספירויל שבקנזס, בנם של וילי קאולי ומרלן סטיין. שני הוריו היו שחקני כדורסל מצטיינים בתקופת לימודיהם במכללה, הם לא נישאו ונפרדו זמן קצר לאחר הולדת בנם. קאולי-סטיין גדל בבית הורי אמו בקנזס, הוא הצטיין בכדורסל ובפוטבול, אך ציוניו לא אפשרו לו להתקבל לקולג'. הוא עבר ללמוד בבית ספר גדול יותר המרוחק כחמש שעות נסיעה מהעיירה בה גדל. הוא נלקח תחת חסותו של ויל שילדס, שחקן פוטבול ב-NFL שבנו שיחק יחד עם קאולי-סטיין. ב-2012 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של קנטקי שימש מחליפו של נרלנס נואל ולאחר פציעתו של נואל תפס את עמדת הסנטר הפותח. הוא רשם ממוצע של 8.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק ונבחר לחמישיית העונה בליגת ה-SEC אליה משתייכת קנטקי. בעונתו השנייה רשם ממוצע של 6.8 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.9 חסימות למשחק. הוא נבחר לחמישיית ההגנה של ה-SEC. בעונתו השלישית רשם ממוצע של 8.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק ונבחר על ידי איגוד המאמנים לשחקן ההגנה של השנה ב-NCAA. כמו כן נבחר לחמישיית העונה ב-NCAA. בדראפט ה-NBA‏ 2015 נבחר במקום השישי על ידי סקרמנטו קינגס. הוא השיג במהלך העונה ממוצעים של 7.0 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. ביולי 2019, לאחר 4 עונות בסקרמנטו, חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס. בינואר 2020, לאחר 41 משחקים בגולדן סטייט, הועבר קאולי-סטיין בטרייד לדאלאס מאבריקס בתמורה לבחירת דראפט עתידית. לקראת חידוש עונת 2019/2020 ב"בועה באורלנדו" הודיע שלא יצטרף למאבריקס, על מנת להיות לצד בת זוגו ההרה. ב-15 בינואר 2022 שוחרר מהקבוצה כדי לפנות מקום בסגל להחתמת מרקיז כריס. ב-24 בפברואר 2022 חתם על חוזה לעשרה ימים בפילדלפיה 76'. מדיה וקבצים בנושא וילי קאולי-סטיין בוויקישיתוף וילי קאולי-סטיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וילי קאולי-סטיין, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר אוניברסיטת קנטקי Superstardom Awaits Willie Cauley-Stein...If He Finally Decides He Wants It, באתר bleacherreport.com, ‏12 בדצמבר 2014 קאולי-סטיין חותם על חוזה בגולדן סטייט, באתר הקבוצה, 8 ביולי 2019 קאולי-סטיין נשלח בטרייד לדאלאס, באתר הקבוצה, 24 בינואר 2020 קאולי-סטיין לא יצטרך למאבריקס באורלנדו, באתר tmz.com,‏ 26 ביוני 2020
צ'ישמי

צ'ישמי (בבשקירית Шишмә, בטטרית Чишмә, ברוסית Чишмы) – יישוב עירוני (רו'), מרכז נפת צ'ישמי של רפובליקת בשקורטוסטן ברוסיה. היישוב נמצא 37 ק"מ דרומית־מערבית מאופה. ליד צ'ישמי נמצאת תחנת רכבת. היישוב נוסד בשנת 1650. קיבל הגדרה של "יישוב עירוני" בשנת 1946. לאזור צ'ישמי יש עבר היסטורי עשיר. במאות השלוש־עשרה–ארבע־עשרה שבט מין של העם הבשקירי התיישב באזור הזה על גדות נהר דים. מאוחר יותר התיישבו באזור הזה טטרים ומישארים שנמלטו מחאנות קאזאן, מורדובים ממחוז פנזה, וכן רוסים ואוקראינים. ליד העיר נמצא אחד מאתרי העתיקות החשובים של בשקורטוסטן – המאוזולאום של חוסיין בק, מנהיג מהמאה ה-14 שהמיר את דתם של הבשקירים לאסלאם. המבנה נהרס במאה ה-18, אך שוחזר ב־1911. בעיר מתגוררים 21,994 בני אדם לפי מפקד האוכלוסין של בשקורטוסטן לשנת 2015. לפי מפקד האוכלוסין של רוסיה משנת 2010 ביישוב גרו 56.5% טטרים, 21.8% רוסים, 15.9 בשקירים, 2.7% אוקראינים, וכן בני לאומים אחרים. כלכלת היישוב והאזור סביבו מתבססת על מספר מפעלי תעשייה גדולים, בהם מפעלים לייצור סוכר, שמן חמניות, רעפים, וכן חוות חקלאיות. ליד העיר נמצאת תחנת רכבת במסילת הברזל על־שם קויבישב, עם חיבור לאופה, סמרה, ואוליאנובסק. מדיה וקבצים בנושא צ'ישמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ישמי Достопримечательности / Мавзолей Хусейн-бека, על מאוזולאום חוסיין בק באתר נפת צ'ישמי Статистика Башкортостана, Утвержденная оценка численности населения Республики Башкортостан по муниципальным образованиям на 1 января 2015г. (ארכיון) Статистика Башкортостана, Итоги Всероссийской переписи населения 2010 года по Республике Башкортостан