laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רבקה כצנלסון

רבקה כצנלסון (1903 – 19 באפריל 1992) הייתה עיתונאית ומבקרת ספרות ואמנות ישראלית, אשת מפא"י, עורכת "דבר הפועלת" בשנים 1962—1970. כצנלסון נולדה בבוברויסק שברוסיה (רוסיה הלבנה). ב-1924 עלתה לארץ. למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון ובאוניברסיטה העברית בירושלים. מ-1946 עד 1947 הייתה חברת מזכירת מערכת הדו-שבועון למדיניות וענייני חברה וביקורת "בטרם". בהמשך שהתה בדרום אמריקה בשליחות מטעם מפא"י עד 1951, ובשנים 1952–1954 הייתה חברת מערכת "הדואר". מ-1955 ועד 1962 הייתה עורכת כתב העת של סולל בונה, "כּוּר". משנת 1962 כיהנה כעורכת "דבר הפועלת" במשך כמעט עשור, עד שבינואר 1971 הוחלפה על ידי עורכת-המשנה שלה, שולמית אור. פרסמה בעיתונות מאמרים והרצתה ב"קול ישראל" בנושאי ביקורת ספרות, תיאטרון ואמנות. בשנת 1968 זכתה בפרס רבקה אלפר, המוענק על ידי מועצת הפועלות לנשים הפעילות בספרות ובעיתונאות. לאחר מלחמת ששת הימים הצטרפה לתנועה למען ארץ ישראל השלמה. כשהייתה בת 17 נישאה לבעלה הראשון, אהרון, שגילו היה כפול מגילה. לאחר גירושיה נישאה למשורר שמחה אייזן. הייתה אם לשני בנים. דודהּ היה נחמן סירקין וברל כצנלסון היה בן דוד של אביה. בביוגרפיה של דוד בן-גוריון "מדינה בכל מחיר" מפרט תום שגב את פרשיית האהבה שהתנהלה בין כצנלסון לראש הממשלה הראשון. רבקה כצנלסון (עורכת), מספורי מתנדבות: מחצית יובל שנים לארגון אמהות עובדות ירושלים תרצ"ה–תש"ך, ירושלים: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בא"י – ארגון אמהות עובדות – מועצת הפועלות – מועצת פועלי ירושלים, תש"ך. קריית האמנים, צפת; כתבה רבקה כצנלסון, תל אביב: דפוס אחדות, 1966. ("רפרודוקציות עם ביוגרפיות קצרות בעברית ובאנגלית של ציירי צפת") רבקה כצנלסון (עורכת), העשׂרה: חייהם ומותם של עשרת חללי המסוק שנפלו בסיני ביום ט"ו בתמוז תשל"א, תל אביב: המשפחות, תשל"ג 1973. (ספר זיכרון) בפה ולא ביד, תל אביב: ציירי פה, חברי ארגון ציירי פה ורגל בישראל המסונף אל המרכז העולמי במדינת ליכטנשטיין, 1981. ("אודות ציירי פה בארץ ישראל") על "דבר הפועלת": 'יבולו של יובל', נעמת (הירחון לאשה ולמשפחה) פברואר–מרץ 1984, 7–11. 'אשה כמו שהיא', נעמת מרץ 1990, 58–60. תרגום: שיינה קורנגולד, זכרונות; התרגום לעברית רבקה כצנלסון, תל אביב: אידפרס, (הקד’ תשכ"ח). (זיכרונותיה של אחותה של גולדה מאיר, שיינע קורנגולד) צבי שילוח, 'רבקה כצנלסון', נתיב 26 (מאי 1992), 66. Who's who in Israel and in the work for Israel abroad, 1972, p. 183. רשימת הפרסומים של רבקה כצנלסון, בקטלוג הספרייה הלאומית הצצה לארכיונה של רבקה כצנלסון באתר מכון גנזים של אגודת הסופרים חילופי עורכות ב"דבר הפועלת", דבר, 21 בדצמבר 1970 שרית פוקס, בן-גוריון, אהובי, מעריב, 22 ביולי 1988 עופר אדרת, יומני המאהבת של בן־גוריון: "הוא משתוקק לבעול אישה, ואולי גם מסוגל לכך", באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022 רבקה כצנלסון, דף שער בספרייה הלאומית נאוה, חילופי עורכות ב"דבר הפועלת", דבר, 21 בדצמבר 1970. רבקה כצנלסון ושולמית אור – כלות הפרס ע"ש רבקה אלפר, דבר, 8 ביולי 1968; פרס ע"ש רבקה אלפר לרבקה כצנלסון ושולמית אור, מעריב, 10 ביולי 1968; מרים גורן, עורכות "דבר הפועלת" קיבלו את פרס רבקה אלפר, דבר, 11 ביולי 1968. עופר אדרת, יומני המאהבת של בן־גוריון, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדמו"ר מבעלז

האדמו"ר מבעלז הוא האדמו"ר העומד בראש חסידות בעלז, הקרויה על שם העיירה בעלז בה נוסדה בתחילת המאה ה-19 (אז בחבל גליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בחבל לבוב שבאוקראינה), ופועלת בישראל משנת 1944 לערך. האם התכוונתם ל... רבי שלום רוֹקֵחַ ("השר שלום", "דער ערשטער רב" ("האדמו"ר הראשון"); 1783–1855) – רב העיירה בעלז בשנים 1817–1855, מייסד החסידות והאדמו"ר הראשון שלה רבי יהושע רוֹקֵחַ ("יהושע'לע", "דער מיטעלער רב" ("האדמו"ר האמצעי"); 1825–1894) – האדמו"ר השני של החסידות, בן הזקונים של האדמו"ר הראשון רבי ישכר דב רוֹקֵחַ (הראשון) ("מהרי"ד", "דער פריערדיגער רב" ("הרב הקודם"); ~1851–1926) – רב העיירה בעלז והאדמו"ר השלישי של החסידות; בנו השני של האדמו"ר השני רבי אהרן רוֹקֵחַ ("המהר"א מבעלז", "דער רב זכרונו לברכה"; 1880–1957) – האדמו"ר הרביעי של החסידות ומשקמה בארץ ישראל לאחר השואה; בנו של האדמו"ר השלישי רבי ישכר דב רוֹקֵחַ (יליד 1948) – האדמו"ר החמישי, משנת 1966; חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל; נכדו של האדמו"ר השלישי
230

שנת 230 היא השנה ה-30 במאה ה-3. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 230 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. הפטריארך קסטינוס יורש את הפטריארך קיריאקוס הראשון על הכס בביזנטיון ארמשיר הראשון מפרס פולש לפרובינקיית מסופוטמיה של האימפריה הרומית; הקיסר הרומי אלכסנדר סוורוס פוצח במסע צבאי כנגד הפרסים אלכסנדר סוורוס מכריז על איחודן של הפרובינקיות מוקדון ותסליה האימפריה הרומית מטילה מיסים חדשים שיסייעו לה להתמודד עם ההוצאות הגבוהות בתחום הביטחוני שאפור הראשון מקים את העיר פירוז שבור בבבל אוג'ין, קיסר יפן (נפטר ב-270) זנוביה מלכת תדמור (נפטרה ב-274) קארוס, קיסר רומי (נפטר ב-283) להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 230‎ נפטרים ב-230‎ מדיה וקבצים בנושא 230 בוויקישיתוף
ריאליזם חדש

ריאליזם חדש (או נובו ריאליזם, מצרפתית: Nouveau Réalisme) הוא זרם אמנותי אשר נוסד בשנת 1960. הזרם נוסד על ידי מבקר האמנות פייר רסטאני והאמן איב קליין במהלך התצוגה הקולקטיבית הראשונה בגלריית אפולינר שבמילאנו. פייר רסטני כתב את המניפסט המקורי של הקבוצה. על המניפסט חתמו תשעה אנשים ב-27 באוקטובר 1960. חברי קבוצת הריאליזם החדש ראו את העולם כתמונה אשר מתוכה ניתן לקחת חלקים ולהוסיפם ליצירותיהם. במעשים אלו למעשה קירבו האמנים בין אמנות לחיים. מדיה וקבצים בנושא ריאליזם חדש בוויקישיתוף topic/New-Realism-art ריאליזם חדש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התימניאדה

התימניאדה, או בשמה הרשמי פסטיבל ים סוף, היא פסטיבל הזמר הים תיכוני הגדול בישראל, המתקיים אחת לשנה בסוף אוגוסט באילת. במהלך ארבעה ימים מופיעים בה אמנים וזמרים של מוזיקה ים תיכונית עם שיריהם, כמו גם מוזיקה מקורית אותנטית. לתימניאדה אורחים של קבע, עמודי תווך שמספקים לו את ההנמקה האתנית, השורשית והמסורתית. שני הבולטים בהם הם ציון גולן וברכה כהן, שניהם בין הזמרים התימנים הבולטים, נאמנים לשפה, לניגון ולתרבות של בית אבא, ועיקר תרומתם הוא בשימור השירה בלשון הערבית תימנית. מופע התימניאדה הראשון התקיים בחול המועד סוכות תשמ"ז - אוקטובר 1986 במרכז הנופש וייסגל בעיר רחובות, בהפקתו של נריה עוזרי מבעלי חברת "דיוואן הפקות". בין הזמרים שהופיעו בו היו זוהר ארגוב, שימי תבורי, חיים משה, אבנר גדסי, ציון גולן, משה גיאת, ג'קי מקייטן, חופני כהן, אורי שבח ועוד. מלבד המוזיקה התימנית התאפיין המופע בביתנים המציעים אוכל תימני, הוויי ופולקלור לפי התרבות והמסורת התימנית. ביומו הראשון של המופע כיבדו את האירוע בנוכחותם שני ראשי ממשלת הרוטציה של הכנסת האחת עשרה בבחירות 1984 - שמעון פרס ויצחק שמיר. מופע התימניאדה השני התקיים בחול המועד סוכות תשמ"ח - אוקטובר 1987 בפארק אפק. כמה ימים קודם הפסטיבל, יצאו כנגדו רבני העדה התימנית בחריפות, וקראו לבני העדה שלא להשתתף ב"מופע התועבה שמבזה את המסורת הקדושה של יהדות תימן". ואכן הפסטיבל באותה שנה היה דל ומאכזב. בשנים שלאחר מכן נראה שהתימניאדה התנהלה באופן מסורתי ותרבותי יחסית, והצלחתה גדלה משנה לשנה. התימניאדה, ברשת החברתית פייסבוק אבי שושן, מרגול בתימניאדה: 'זה כמו לפגוש משפחה בחגים', באתר ynet, 27 באוגוסט 2012 התימניאדה, באתר "גיידסטאר ישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעם ניסן

נעם ניסן (נולד ב-20 ביוני 1961) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית אשר עוסק בתורת המשחקים האלגוריתמית. זוכה פרס גדל (2012), פרס קנות' (2016), ופרס רוטשילד (2018). שימש כדיקן בית הספר להנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית. החל משנת 2022 חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. נולד לרחל ומרדכי (מנתא) ניסן. אביו היה פרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. ניסן סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית, בשנת 1984. בשנת 1988 סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחייתו של ריצ'רד קארפ. הדוקטורט עסק בשימוש בבעיות קשות ליצירת מחוללים פסבדו-אקראיים, זכה בפרס התזה המצטיינת של ה-ACM, ויצא בגרסה מורחבת בהוצאת MIT. לאחר פוסט-דוקטורט ב-MIT, הצטרף בשנת 1990 לסגל האוניברסיטה העברית. ניסן עוסק בתורת המשחקים האלגוריתמית, וערך יחד עם טים ראפגרדן, אווה טרדוש וויג'אי וזירני, את הספר Algorithmic Game Theory, בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 2012 הוענק לו פרס גדל יחד עם אליאס קוטסופיאס, כריסטוס פאפאדימיטריו, טים ראפגרדן, אווה טרדוש ואמיר רונן, על הנחת היסודות בתחום תורת המשחקים האלגוריתמית. הפרס ניתן בפרט על מאמר משנת 2001 שפרסם ניסן יחד עם אמיר רונן, ובו טבעו את המונח תכנון מנגנונים אלגוריתמי, והציגו מגוון שימושים לתאוריות של תכנון מנגנונים במדעי המחשב, כולל היבטים אלגוריתמיים וסיבוכיים. בשנת 2004 הוענק לניסן פרס מיכאל ברונו מטעם קרן יד הנדיב. בשנת 2016 זכה בפרס קנות'. בשנת 2019 זכה בפרס FOCS על תרומה משמעותית ומתמשכת בתחום מדעי המחשב התאורטיים. תחום נוסף שבו עוסק ניסן הוא הוראת מדעי המחשב. יחד עם שמעון שוקן כתב ספר קורס בשם "The Elements of Computing Systems", ובו מתנסה הסטודנט בבניית מחשב על כל שלביו, החל מהרכיבים הבסיסיים ביותר (שערים לוגיים) ועד לכתיבת מערכת הפעלה ותוכנות בשפה עילית. נשוי למיכל שטייניץ ואב לשלוש בנות. שניים מאחיו מרצים גם הם באוניברסיטה העברית: איתי ניסן בחוג לפילוסופיה ואודי ניסן בבית הספר ע"ש פדרמן למדיניות ציבורית וממשל. גיסו הוא השר לשעבר יובל שטייניץ. נעם ניסן, ברשת החברתית Goodreads נעם ניסן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה נעם ניסן, באתר dblp נעם ניסן, באתר גוגל סקולר דף הבית באתר האוניברסיטה העברית הקורס מנאנד לטטריס: בונים מחשב שפיתח יחד עם פרופסור שמעון שוקן, בגרסה העברית שלו באתר קמפוס IL היד הנעלמה של טיורינג - בלוג בנושאי תורת המשחקים האלגוריתמית, שניסן הוא מייסדו ומהכותבים בו נעם ניסן (1961-), דף שער בספרייה הלאומית הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה Nisan, Noam; Ronen, Amir (2001), "Algorithmic mechanism design", Games and Economic Behavior (35): 166–196. Three Papers Cited for Laying Foundation of Growth in Algorithmic Game Theory FOCS Test of Time Award, IEEE Computer Society Technical Committee on Mathematical Foundations of Computing (באנגלית אמריקאית) מודעת אבל
236

שנת 236 היא השנה ה-36 במאה ה-3. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 236 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. האפיפיור פביאנוס יורש את האפיפיור אנטרוס 3 בינואר – אנטרוס, האפיפיור התשעה-עשר להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 236‎ נפטרים ב-236‎ מדיה וקבצים בנושא 236 בוויקישיתוף
250

שנת 250 היא השנה ה-50 במאה ה-3. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 250 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. דיופנטוס כותב את "אריתמטיקה", המסה השיטתית הראשונה על אלגברה קבוצה של פרנקים חודרת עד טרחונה בספרד (תאריך משוער) הגותים פולשים למואסיה האלמאנים מגרשים את הרומים מאזור הדונאו-ריאס הקיסר דקיוס מתחיל ברדיפות של הנוצרים באימפריה הרומית 20 בינואר – רדיפות דקיוס: קיסר האימפריה הרומית דקיוס מכריז על רדיפות נגד הנוצרים, במהלכן מוצא להורג האפיפיור פביאנוס מקסימיאנוס קיסר רומי ואוגוסטוס החלק המערבי של האימפריה (נפטר ב-310). (תאריך משוער) גלריוס קיסר רומא (תאריך משוער) קונסטנטיוס כלורוס, קיסר רומא ואבי קונסטנטינוס (תאריך משוער) ליקיסיוס קיסר רומא אריוס, כומר נוצרי ואבי האריאניזם 31 במרץ – קונסטנטיוס כלורוס, קיסר רומי ואוגוסטוס החלק המערבי של האימפריה (נפטר ב-306) 20 בינואר – האפיפיור פביאנוס (הוצא להורג) להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 250‎ נפטרים ב-250‎ מדיה וקבצים בנושא 250 בוויקישיתוף
לוקיוס הראשון

לוקיוס הראשון (בלטינית: Lucius I; מת ב-5 במרץ 254) היה אפיפיור בין השנים 253 ו-254. לוקיוס עלה לכס האפיפיור בקיץ שנת 253, אחרי הגלייתו ומותו של האפיפיור הקודם, קורנליוס. דבר לא ידוע על חייו עד בחירתו. לפי "ספר האפיפיורים" הוא נולד ברומא ושם אביו היה פורפיריוס, אך לא ידוע מאין נשאב מידע זה. בעת עלותו לכס האפיפיור עדיין נרדפו הנוצרים וגם לוקיוס עצמו גורש מרומא, אך עם עלות הקיסר ולריאנוס לשלטון הותר לו לשוב לעיר, אירוע שקיפריאנוס מתאר כהתרחשות פלאית ומעודד את לוקיוס להמשיך בהתמודדות מול הנובטינים ונובטיוס, האפיפיור הנמשח השני בעיר. לוקיוס, כקודמו, נקט אף הוא גישה מתונה ביחס לנוצרים שהמירו דתם בעת הרדיפות ועתה שאפו לחזור לנצרות. לפי "ספר האפיפיורים" מת לוקיוס מות קדושים כאשר ראשו נערף בתקופת הרדיפות של הקיסר ולריאנוס, אך אגדה זו מקורה בטעות. ידוע גם כי ולריאנוס גילה בתחילת כהונתו יחס אוהד לנוצרים והצו הראשון שלו נגד הנוצרים הופיע רק בשנת 257, הרבה אחרי מותו של לוקיוס. גם הסיפור כאילו הסמיך לוקיוס בדרך אל מותו את יורשו, סטפנוס הראשון הוא זיוף מאוחר יותר. מדיה וקבצים בנושא לוקיוס הראשון בוויקישיתוף אנציקלופדיה קתולית אנציקלופדיה קתולית קיפריאנוס, אגרות אוסביוס, היסטוריה של הכנסייה לוקיוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פלוגה ד'

"פלוגה ד'", ספרו של רא"ל מרדכי גור, בעברו הרמטכ"ל העשירי של צה"ל ושר, מתאר את מסלול ההכשרה והפעילות המבצעית שחוו אנשי הפלוגה עליה פיקד, היא פלוגה ד' בגדוד הצנחנים 890, בעת תקופת פעולות התגמול ומבצע קדש. הספר יצא לאור בשנת 1977, ונכתב בעת שגור שימש כראש המטה הכללי. בספר נזכרים בין היתר מאיר הר-ציון, אפרים חירם, אריק שרון, צבי עופר, טוביה שפירא, לוי חופש, רפול, משה (סטמפל'ה) פלס ואהרן דוידי. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וללוחמי ומפקדי יחידות מובחרות. בספר תיאר המחבר, גור, את מסלול שירותו הצבאי, החל מימיו כלוחם בפלמ"ח וכמפקד מחלקה בגדוד הפשיטה של חטיבת הנגב במלחמת העצמאות, עבור בימיו כמפקד פלוגה בנח"ל ועד ימיו כסטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים. או אז מתאר גור את תהליך התנדבותו לצנחנים וקבלתו את הפיקוד על פלוגת מגויסים חדשה שאך סיימה טירונות וקורס צניחה תחת פיקודו מרסל טוביאס. עם הגעתו לגדוד 890 מבהיר לגור מפקד הגדוד, אריק שרון, כי הדגש באימונים ובהוויה הגדודית הוא על יכולת הביצוע והמשמעת המבצעית. גור תיאר את תהליך אימון וחישול הפלוגה בסדרת אימונים מפרכת, אשר כללה אימוני נחיתה מן הים, תרגילי צניחה, כיבוש יעדים מבוצרים פשיטות וניווטים. בספר מתוארות פרשיות שונות בתחום המשמעת ובהן "מסדר פאנפילוב. בספר מתוארות פעולות התגמול בהן השתתפה הפלוגה ובהן מבצע חץ שחור, פעולת התגמול בחאן-יונס (1955) בה נפצעו גור ומפקד המחלקה משה פלס (סטמפל'ה) וזכו לציון לשבח מטעם הרמטכ"ל משה דיין, שהומר אחר כך לעיטור העוז, פעולת כנרת ומבצע לולב. אריאנה מלמד, ממשיכים לברוח מהבשורה: ספרי מלחמות מכוננים, באתר ynet, 25 באפריל 2012. גדוד חי"ר מוצנח 890 פלוגה ד', מתוך אתר "הצנחנים בעשור הראשון". פלוגה ד', מתוך "האתר להנחלת מורשתו של מוטה גור". פלוגה ד באתר מערכות. מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 235. מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 18. גל פרל, "עם הים הקר מאחוריהם, האש המשתוללת לפניהם", הבלוג על הכוונת, ‏ 15 בפברואר 2024. מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 35-38. עיטור העוז שהוענק לרס"ן גור (גורבן) מרדכי, מתוך האתר "בעוז רוחם". עיטור העוז שהוענק לסגן פלס משה, מתוך האתר "בעוז רוחם". מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 230-237.
בארוד בארוד

בָּארוּד בָּארוּד הוא שיר חלוצים בארץ ישראל שחובר כנראה בשנות העלייה השלישית והולחן בלחן עממי רוסי. השיר חובר על ידי אלמונים, תחילה בגרסתו הרוסית הארוכה בשם: Во кузнице, ואחר כך בגרסה עברית קצרה. הגרסה הרוסית מפרטת מגוון עבודות של חלוצים, ואילו הגרסה העברית מתארת את עבודת החציבה בארץ וצעקות "בארוד" שנלוו אליה. המילה בארוד משמעה אבק שרפה או חומר נפץ: بارود בערבית. המילה שימשה כקריאת אזהרה לפני פיצוץ סלעים. הוזכרה בשירו של אברהם שלונסקי "תה ואורז" שחובר ב-1922. השיר מתאר שלב חשוב בעבודות החציבה של חלוצים בתקופת העלייה השלישית ולאחריה, כאשר כריית האבן לבניין בתים וכבישים נעשתה באמצעות פיצוצים באתרים סלעיים מוגדרים. חומר הנפץ הוטמן בין הסלעים, וגרם לפיצוץ שהעיף אבנים למרחקים לא משוערים. על כן נהגו עובדי החציבה, יהודים וערבים, להשמיע כמה צעקות "בארוד בארוד" נמרצות לפני הדלקת חומר הנפץ, כדי להזהיר את העובדים ואת העוברים ושבים להתרחק במהירות או לתפוס מחסה. "בארוד בארוד" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בארוד בארוד" והאזנה לו באתר זמרשת על בארוד, באתר nostal ראו: דוד קרויאנקר, בארוד, אדריכלות בירושלים, הבנייה הערבית מחוץ לחומות, ירושלים: הוצאת כתר, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1985, עמ' 460. אברהם שלונסקי, תה ואורז, באתר זמרשת.
טיילר הקלין

טיילר לי הקלין (באנגלית: Tyler Lee Hoechlin; נולד ב-11 בספטמבר 1987) הוא שחקן אמריקאי. תחילה התפרסם בשל תפקידו בתור מרטין ברואר בסדרה "הרקיע השביעי" ברשת The CW, לאחר מכן בשל תפקידו בתור דרק הייל בסדרה "זאב צעיר" של רשת MTV ובתור קלארק קנט / סופרמן וקאל-אל / ביזארו ביקום החץ. הקלין נולד בעיר קורונה, קליפורניה שבארצות הברית ללורי ודון הקלין. יש לו שני אחים ואחות. בצעירותו שיחק בייסבול בנבחרות של אוניברסיטת המדינה של אריזונה ואוניברסיטת קליפורניה באירוויין, שם למד. בגיל 13 נבחר הקלין לתפקיד מייקל סאליבן ג'וניור בסרט הפשע של סם מנדס "הדרך לפרדישן". על הופעתו זכה הקלין לשבחים ובפרס סאטורן לשחקן הצעיר הטוב ביותר. בשנת 2008 שיחק בסרט האימה "סולסטיס", לצדה של אמנדה סייפריד. בשנת 2011 הוא הופיע בקומדיה "רווקים לשבוע" בכיכובם של אוון וילסון וג'ייסון סודייקיס. בתחילת 2016 לוהק הקלין לסרט "חמישים גוונים של אופל" לתפקיד בויס פוקס, אך לא הופיע בסרט, ולבסוף הופיע בסרט ההמשך "חמישים גוונים של שחרור" שיצא בשנת 2018. באותה שנה הופיע בסרט "משקי בית", מותחן פוסט-אפוקליפטי לצד קייט בוסוורת' ולאנס רדיק, שיצא לאקרנים ב-28 ביוני. הקלין כיכב בסרט "Bigger" של הבמאי ג'ורג' גלו, בו גילם את איש העסקים ג'ו וידר. בסרט שיחק שוב לצד קולטון היינס ששיחק לצדו גם בסדרת הנעורים "זאב צעיר". הסרט סיפר את סיפורם של האחים וידר המייסדים של הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף והוגי מר אולימפיה. הסרט הוקרן בבכורה ב-13 בספטמבר 2018 בלאס וגאס בשיתוף תחרות מר אולימפיה ועלה בבתי הקולנוע באוקטובר. בשנת 2019 כיכב בקומדיה הרומנטית "אפשר לגלות לך סוד?", לצדן של אלכסנדרה דדריו ולברן קוקס כג'ק הרפר. הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם מאת סופי קינסלה שיצא ב-2003. ב-2003 החל את תפקידו בסדרת הדרמה "הרקיע השביעי" בתפקיד הנער מרטין ברואר, וזכה לביקורות אוהדות על הופעותיו בארבע עונות בסדרה. בשנת 2007, התארח בפרק בסדרה "CSI: מיאמי" בשנת 2009 התארח בפרק בסדרה "קאסל" בתור דילן פאלטון, ושיחק לשני פרקים בסדרת הדרמה "לינקולן הייטס" ברשת ABC Family בתור טד. בשנת 2011 גילם את דמותו של דרק הייל בסדרת הנוער "זאב צעיר". את תפקיד זה עשה עד העונה הרביעית, ובעונה השישית שב לתפקיד אורח. ביולי 2019 החל לגלם את איאן ירקסה בסדרת המדע בדיוני "חיים אחרים" באתר נטפליקס. מדיה וקבצים בנושא טיילר הקלין בוויקישיתוף טיילר הקלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טיילר הקלין, ברשת החברתית אינסטגרם טיילר הקלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טיילר הקלין, באתר AllMovie (באנגלית) טיילר הקלין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טיילר הקלין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Player Bio: Tyler Hoechlin". Arizona State University Athletics. נבדק ב-21 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
פרופסור קשת

פרופסור קשת (באנגלית: Iris, The Happy Professor) היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הגן ובית הספר היסודי בהנחיית בובות. התוכנית שודרה בישראל בערוץ הילדים באמצע שנות ה-90. הסדרה התמקדה בבית ספר משונה אשר פרופסור קשת הוא מורה דמוי ציפור מגלן, שלושת תלמידיו הם פסנתר, שלד ועציץ ואילו המנהלת היא ברווזה. בכל פרק פרופסור קשת מלמד את תלמידיו על נושאים שונים ומגוונים. פרופסור קשת (יהויכין פרידלנדר) - מורה חכם, מצחיק ומאושר דמוי מגלן, הוא הדמות הראשית בסדרה. שלד (חנוך רעים) - תלמיד אשר דומה לפרופסור קשת רק עם עצם על הראש, הוא ידוע בתור הדמות הקומית ואוהב מאוד בננות. יש לו ארון שממנו הוא מוציא דברים. פסנתרי (טלי גוטפריד) - תלמיד דמוי פסנתר בעל קול רך. פרח (אלי לולאי) - תלמיד דמוי עציץ. משתמש בזוג ידיים שיוצא מתוך התיק של פרופסור קשת, כתחליף לזה שאין לו ידיים כלל. המנהלת (דבי בסרגליק) - מנהלת דמוית ברווז, אשר באה לפעמים לבדוק מה קורה בכיתה של פרופסור קשת. מר פודלון (יהויכין פרידלנדר/יואב בר-לב) - השרת בבית הספר, דמוי כלב. "פרופסור קשת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פרופסור קשת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אליאנס רויאל

אליאנס רויאל (בצרפתית: Alliance Royale – "הברית המלכותית"), היא מפלגה צרפתית המוקדשת לחידוש המלוכה בצרפת ולהגדלת הדיון על המלוכה בקרב הציבור הרחב. המפלגה נוסדה בשנת 2001 תוך שימוש בסמל בית המלוכה הצרפתי פלר דה ליס, אשר היה בשימוש בצרפת של לפני המהפכה הצרפתית. המפלגה מסומנת גם בגלל דעותיה המתוארות כ"יורוסקפטיסיזם" (ביקורת נוקבת נגד האיחוד האירופי), וגם כמבקשת להקים מחדש את המונרכיה החוקתית כמוסד המזהה את צרפת בתוך התרבות האירופית. המפלגה הוקמה בשנת 2001 על ידי איב מארי אדלין כערוץ פופולרי המבקש ליצור קשר עם הציבור הרחב על מנת להרחיב את הדיון על המלוכה בצרפת, נושא אשר לא נמצא בדרך כלל בשיח הציבורי, וכדי לעודד אנשים לראות את היתרונות של המונרכיה החוקתית. המפלגה ביססה את עצמה במטרה "לעודד את צרפת להכין את עתידה בתוך מוסדותיה", עם הכוונה למוסד המלוכה. כמו כן, המפלגה מאמינה בהחזרת המלוכה כגוף חוקתי. האליאנס רויאל, כתנועה הדוגלת במלוכה חוקתית עשויה הייתה להיחשב לאורליאניסטית (הזרם האורליאניסטי, ממשיכיו של לואי פיליפ, הוא הזרם היותר דמוקרטי מבין הזרמים המלוכניים בצרפת) אולם בכל פרסומיה האליאנס רויאל אינה מציינת העדפה כלשהי לשושלת מלוכה כזו או אחרת. המפלגה מביאה את הצד התרבותי בצרפת כחלק מהתרבות האירופאית כסיבה לחידוש מוסד המלוכה בצרפת, ומחזיקה ב"יורוסקפטיסיזם" המתאר את האיחוד האירופי כגוף של מדינות באירופה עם מטרות משותפות, ולא כאיחוד פוליטי או מעצמה מדינית. המפלגה מחולקת לקבוצות אזוריות, ויחד עם פעילי המפלגה בכל אזור מקדמת מפלגת האליאנס רויאל את מטרותיה. מדיה וקבצים בנושא אליאנס רויאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליאנס רויאל
איב מארי אדלין

איב מארי אדלין (צרפתית: Yves-Marie Adeline; נולד ב-24 במרץ 1960) הוא סופר קתולי צרפתי, ומייסד מפלגת האליאנס רויאל המוקדשת לחידוש המלוכה בצרפת. אדלין, יליד פואטייה הוא בעל משפחה ואב לשמונה, והיה מורה באוניברסיטת פואטייה בין השנים 1986–1989. עם השנים לאחר פרישתו מההוראה, פנה לכתוב ספרים ובנוסף החל בשיתוף פעולה עם משרדים פוליטיים שונים, דבר שהביאו היום ללמד ולהרצות על רעיונות הפוליטיקה במוסדות שונים בצרפת. אדלין היה נשיא מפלגת האליאנס רויאל, מפלגה מלוכנית צרפתית. מועמד לבחירות האירופאיות בשנת 2004, ומועמד לבחירות לנשיאות בשנת 2007, אך כאן לא הצליח להשיג את 500 הקולות של ראשי הערים. עם הזמן לאחר הבחירות המוניציפליות של מרס 2008 ברובע ה -7 של פריז, שם קיבל 0.96%, התפטר אדלין מהמיליטנטיות הפוליטית. מדיה וקבצים בנושא איב מארי אדלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איב מארי אדלין
קרול קליין

קרול קליין (Karol Klein;‏ 30 בינואר 1908, קרקוב – 17 באוגוסט 1983, תל אביב) היה פסנתרן ומורה לפסנתר פולני-ישראלי. קרול קליין, בן שמואל, נולד בינואר 1908 בקרקוב שבגליציה (בעת הולדתו בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולאחר המלחמה בפולין). למד בקונסרבטוריון בקרקוב אצל ויקטור לַבּוּנסקי (Łabuński) ובקונסרבטואר של פריז אצל איזידור פיליפ (Isidor Philipp), ובנוסף השתלם אצל הפסנתרן והמלחין איגנץ פרידמן. קונצרטים שלו שודרו ברדיו. בחודש יוני 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, מינה אותו זביגנייב דזֶ'וויֶיצקי (Drzewiecki) לפרופסור לפסנתר בבית הספר הממלכתי הגבוה למוזיקה בקרקוב שהוקם זמן קצר קודם לכן. כעבור שנה מונה לדקאן המחלקה לנגינה. ב-30 בינואר 1951 התפטר ועלה לישראל. בארץ עבד כמורה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בין תלמידיו: רון וידברג, שרה פוקסון, רמי בר-ניב וגבריאל כמורה. קליין נפטר בקיץ 1983, בן 75 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו, מריה קליין, בתו של עורך הדין וחבר הפרלמנט האוסטרי ד"ר אדולף גרוס, שנפטרה בפברואר 1973. מדיה וקבצים בנושא קרול קליין בוויקישיתוף אוליה זילרברמן, רשימות מוזיקליות: הפסנתרן קרול קליין, על המשמר, 11 במאי 1951 משה גורלי, רשימות מוסיקליות: הפסנתרן קארול קליין, דבר, 7 במרץ 1952 אנשים ומוסדות: פרופ' קארול קליין, דבר, 15 בפברואר 1951. דף הנפטר באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז. מריה קליין ז"ל, מעריב, 19 במרץ 1973. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יקבי ראשון לציון

האם התכוונתם ל... יקבים של יקבי כרמל בראשון לציון יקבי ראשון לציון (שיר)
סיטרה

האם התכוונתם ל... ספינה (אדריכלות) – החלל המרכזי של הכנסייה הידוע בשם "סיטרה" סיתרה – עיר בבחריין