laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קונסוליית מצרים בירושלים

קונסוליית מצרים בירושלים הייתה נציגות דיפלומטית של ממלכת מצרים, רפובליקת מצרים וקע"ם בירושלים בתקופת המנדט ובתקופה הירדנית. הקונסוליה הייתה אחראית על העדה הקופטית בארץ ישראל. הקונסוליה נפתחה בספטמבר 1925, כאשר פואד הראשון, מלך מצרים מינה את חסן עלי ביי לקונסול בירושלים. המשרד הראשון של הקונסוליה הוקם ברחוב יפו, ליד גן העיר. בהמשך עברה הקונסוליה לקטמון, ברחוב רחל אמנו, וחלקה מבנה עם הקונסוליה היוונית. ב-1930 פוטר הקונסול המצרי בירושלים, עבדיין ביי, והצעד גרר מחאה מהקהילה המצרית בירושלים. הקונסוליה שימשה נציגות דיפלומטית גם לאמירות עבר הירדן, עד להקמת הממלכה ההאשמית של ירדן ב-1946, שבעקבותיה נפתחה שגרירות מצרית בעמאן. לאחר מלחמת העצמאות ב-1948, נותר בית הקונסוליה בשכונת קטמון בשליטת ישראל, והקונסוליה עברה לשייח' ג'ראח שבירושלים הירדנית (כיום הבניין משמש את הקונסוליה היוונית). ביוני 1957 גירשה ירדן את הקונסול המצרי, מוחמד עבד אל-עזיז, שנחשב אשם בהפגנות שהתקיימו באפריל. ממשלת ירדן הודיעה כי לא תאפשר מינוי קונסול חדש כל עוד לא תתחייב ממשלת מצרים כי הקונסול לא יעסוק בפוליטיקה. במרץ 1958 הכריזה ממשלת ירדן על הקונסול המצרי בירושלים, מוחיב סמארה, כאישיות בלתי רצויה, לאחר שהאשימה אותו בקיום קשר עם מחבלים. לאחר הקמת קע"ם ב-1958, התאחדו הקונסוליה המצרית והקונסוליה הסורית בירושלים. במרץ 1960 הגיש הקונסול המצרי כתב האמנה שבו הוגדר תפקידו כממונה על "ירושלים העתיקה וערים אחרות של הגדה המערבית ושטחים המוחזקים בידי צבא ירדן", וממשלת ירדן סירבה לקבל את הקונסול. הקונסולים של לבנון וערב הסעודית נמלטו לעמאן ערב מלחמת ששת הימים, אך הקונסולים של מצרים, סוריה ועיראק נותרו בעיר במהלך הכיבוש הישראלי. הקונסולים ביקשו מחסה דיפלומטי מהקונסוליה הבלגית, אך ישראל הכריזה עליהם כבני ערובה וכי לא תשחררם עד קבלת הבטחה כי לא יפגעו היהודים בארצותיהם עקב המלחמה. ב-23 בנובמבר 1968 שוחררו הדיפלומטיים המצריים במסגרת חילופי שבויים. מחמוד פאוזי (אנ'), שכיהן כקונסול מ-1942 ועד ל-1946, שימש לימים כראש ממשלת מצרים וכסגן נשיא מצרים. תיקי הקונסוליה המצרית בירושלים, באתר ארכיון המדינה - ארגונים ממשלתיים: חומר שלל בירושלים, הארץ, 9 בספטמבר 1925 משום-מה פוטר הקונסול המצרי בירושלם?, הארץ, 7 בינואר 1930 מן העיתון הרשמי, המשקיף, 21 במרץ 1940 mesai, אילמא, המזרח החדש כרך ח מספר 2/ the new east Vol. 8 no. 2, אילמ"א, עמ' 123. (בiw) אילמא, mesai, the new east Vol 8 no. 4 / המזרח החדש גיליון ח' מס 4, אילמ"א, עמ' 303. (בiw) הצבא הסורי יוצא מירדן, הארץ, 26 במאי 1957 "מורים" שנשלחו לעזרה, למרחב, 21 ביוני 1957 קונסול מצרי גורש מירדן - נאשם בקיום קשר עם חבלנים, הארץ, 30 במרץ 1958 שוב מתגונן חוסיין מפני עבדול נאצר, הארץ, 4 בפברואר 1960 שפי גבאי, קונסולים ערביים בכלא רמלה, מעריב, 8 ביוני 1990 דיפלומט ערבי בכלא ישראלי, למרחב, 9 בנובמבר 1969 בחוף קנטרה הושלמה אתמול החזרת כל שבויי צה"ל לישראל, מעריב, 24 בינואר 1968 יחיאל לימור, "ידידי מחמוד פאוזי", מעריב, 21 באוקטובר 1970
אליזבת מק'קוזלנד

אליזבת מק'קוזלנד (באנגלית: Elizabeth McCausland; ‏16 באפריל 1899 – 14 במאי 1965) הייתה מבקרת אמנות, היסטוריונית וסופרת אמריקאית. אליזבת מק'קוזלנד נולדה בוויצ'יטה, קנזס. מספר שנים לאחר שסיימה את לימודיה במכללת סמית' (תואר ראשון ב-1920 ותואר שני ב-1922), היא החלה לעבוד ב-Springfield Sunday Union וב-The Springfield Republican, עיתונים שראו אור בספרינגפילד, מסצ'וסטס. היא הייתה מעורבת מאוד בתיק סאקו וונצטי ובסופו של דבר כתבה סדרת מאמרים בחוברת בשם "האיום הכחול". היא לימדה במכללת ברנרד (1956), בבית הספר החדש למחקר חברתי (1946), במעבדת עיצוב (1939) ובקולג' שרה לורנס (תולדות האמנות, 1942-1944). מק'קוזלנד עברה לניו יורק ב-1935. לאורך כל התקופה הזו היא גרה עם בת זוגה ברניס אבוט במנהטן. הן עבדו בשיתוף פעולה על פרסום הסדרה "ניו יורק המשתנה" ב-1939. הפרויקט נתמך על ידי פרויקט האמנות הפדרלי ומק'קוזלנד חיברה את הטקסט שליווה את הצילומים של אבוט. חלק ניכר מהעניין שלה בלימודי אמנות נעוץ בשאיפות לדמוקרטיה ולצדק חברתי. החל מאמצע שנות ה-30, היא עבדה כמבקרת אמנות וסופרת עצמאית, תרמה ל"פרנסוס", "רפובליקה החדשה" ו"מגזין האמנות". היא כתבה בעיקר על ציור וצילום סוציאל-ריאליסטים, יחסה של מק'קוזלנד לנטייתו של עולם האמנות להפשטה בשנות ה-50 היה קודר; היא ציינה כי היא חשה שזו "בריחה של האמן מהמציאות ומאחריות". רגשותיה התרככו במקצת בשנים שלאחר מכן, והיא כתבה כי במחויבותה ההוליסטית להיבטים החברתיים של האמנות, היא חשה שהזניחה את הצדדים הרגשיים והפואטיים שלה עצמה. מק'קוזלנד כתבה עבודה לאמנים ב-1947, שהתווה את תנאי המחיה והמעמד הכלכלי של האמן האמריקאי. היא גם חיברה יצירות על אמנים פרטניים, ביניהםמרסדן הארטלי, אלפרד הנרי מאורר, אדוארד למסון הנרי, צ'ארלס ובסטר הות'ורן וג'ורג' איננס. בין הספרים הנוספים שחיברה: קריירה באמנויות, Fine and Applied (1950) ומקצועות אמנות בארצות הברית. היא גם כתבה שירה ועיצבה פרסומים במהדורות מוגבלות אותם הדפיסה במדפסה הפרטית שלה. בשנת 1939 אצרה מק'קוזלנד את התערוכה הרטרוספקטיבית Lewis Hine במוזיאון ריברסייד. תערוכות נוספות שאצרה כוללות את העולם של היום (מוזיאון ברקשייר, 1939), תערוכה של הדפסי משי עבור מוזיאון ספרינגפילד לאמנויות יפות ומוזיאון מדינת ניו יורק (1940), וצילום היום (גלריית ACA, 1944). בשנת 1943, היא זכתה במלגת גוגנהיים למדעי הרוח, ארצות הברית וקנדה, על חקר "מעמד האמן באמריקה מימי הקולוניאליזם ועד היום, עם תשומת לב מיוחדת ליחס בין אמנות לפטרונות". בשנת 1944 היא מונתה לחברה בוועדה המייעצת של המחלקה לצילום של המוזיאון לאמנות מודרנית. ב-1950 עבדה כיועצת מיוחדת בגלריה קורקורן וערכה את הקטלוג הנלווה לתערוכה. המחקר הנרחב של מק'קוזלנד התמקד במיוחד בא"ל הנרי, לואיס היין, ג'ורג' אינס ואלפרד מאורר. את חמש עשרה השנים האחרונות לחייה הקדישה למחקר על אודות הצייר מרסדן הארטלי. מק'קוזלנד נפטרה ב-14 במאי 1965. היא קבורה בבית הקברות מייפל גרוב, וויצ'יטה. כתביה של אליזבת מק'קוזלנד שמורים בארכיון לאמנות אמריקאית, בסמית'סוניאן. מדיה וקבצים בנושא אליזבת מק'קוזלנד בוויקישיתוף Elizabeth McCausland papers, 1838-1995, bulk 1920-1960 "Revolt, They Said". www.andreageyer.info
פרנטישק צ'רמק

פרנטישק צ'רמק (בצ'כית: František Čermák;‏ 5 בספטמבר 1822 – 4 במאי 1884) היה צייר צ'כי, פרופסור לאמנות ורקטור באקדמיה לאמנויות יפות, פראג. הוא ידוע בעיקר בסצנות ז'אנר היסטוריות. מ-1837 עד 1842 למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות אצל כריסטיאן רובן ופרנטישק טקדליק. לאחר מכן ערך מספר נסיעות לימודיות לגרמניה, איטליה, דלמטיה, צרפת ובלגיה. לאחר מכן הוא בילה שנה בלימוד ציור דמות אצל גוסטב וואפרס באנטוורפן, ומצא משרה בסטודיו של תומאס קוטיר בפריז. כשחזר לפראג, היה פרופסור באקדמיה מ-1878 ועד מותו. הוא כיהן כרקטור בשנים 1881–1882. הוא גם היה חבר ב"פורום האמנים היוצרים". בין תלמידיו הידועים ביותר נמנו סובסלאב פנקס, קארל ויטזסלב מאשק, פרנטישק דבוז'ק, לודק מרולד ווייטך ברטונק. הוא הושפע מאוד מהציור ההיסטורי הצרפתי/בלגי ויצר בדים רבים שנועדו להחיות את העניין בהיסטוריה הצ'כית. הוא גם יצר ציורי מזבח וסצנות ממסעותיו בדלמטיה. מדיה וקבצים בנושא פרנטישק צ'רמק בוויקישיתוף Toman Prokop Hugo, Nový slovník československých výtvarných umělců, Vol.I; A–K, Výtvarné centrum Chagall, Ostrava 1993 Blažíčková-Horová Naděžda, České malířství 19. století, Exhibition catalog, National Gallery in Prague, 1998 "An overview of the Instructors (1990)". Archived from the original on 2019-10-15. Retrieved 2019-10-16.
ירוסלב צ'רמק

ירוסלב צ'רמק (בצ'כית: Jaroslav Čermák‏; 1 באוגוסט 1830 – 23 באפריל 1878) היה צייר צ'כי הידוע בעיקר בזכות ציורי ההיסטוריה שלו. רבים מציוריו נמצאים באוסף הגלריה הלאומית בפראג. צ'רמק נולד בפראג. בילדותו סבל צ'רמק מפציעה בירך, ובשל סיבוכים שנוצרו הוא בילה חלק מילדותו צמוד למיטה. תאונה זו שימשה כנראה השראה לתחילתו האמנותית, שכן בעודו במיטה, ללא אפשרות לזוז, הוא מצא עניין בציור. ב-1847 ו- 1848, צ'רמק למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג כתלמידו של כריסטיאן רובן. חלומו של צ'רמק היה להיות צייר היסטוריה; כיוון שהרגיש שהאימונים בפראג לא הספיקו, הוא נסע לאנטוורפן, שם למד אצל גוסטב וואפרס ולואי גאליט. ב-1852 התיישב בפריז; עם זאת, הוא טייל ברחבי אירופה ולעיתים קרובות חזר למולדתו. הוא ביקר לעיתים קרובות במונטנגרו, ובשנת 1862 לחם לצד ראשי הרצגובינה וחייליהם בהתקוממות הרצגובינה (1875–1877). על אומץ ליבו בקרב הוענקה לו מדליה על ידי ניקולס הראשון ממונטנגרו. אחד הרחובות בפודגוריצה נקרא על שמו. ב-1874 תכנן ובנה בית משלו בפריז. הוא הושפע מיצירתו של פטר פאול רובנס. במהלך שהותו בפריז הוא נתקל באז'ן דלקרואה ובאלכסנדר-גבריאל דקאן והכיר את יצירותיהם. רבים מציוריו תיארו סצנות מההיסטוריה הצ'כית; עם זאת, הוא התעניין גם בנושאים ממונטנגרו והרצגובינה העתיקה. יצירותיו מושפעות מהרומנטיקה. הוא היה תומך חשוב דרך האמנות בתחייה הלאומית הצ'כית, והשתתף באופן פעיל במאמצי האמנציפציה של צ'כים ומדינות קטנות אחרות באירופה. נושאי יצירותיו נושאים חותמת של עמדה נגד בית המלוכה הבסבורג. הוא צייר פורטרטים ויצירות ז'אנר בנוסף לציורי היסטוריה. ירוסלב צ'רמק נפטר ב-23 באפריל 1878 בפריז. שרידיו הועברו לפראג בשנת 1888. הוא קבור בבית הקברות אולשאני בפראג. מדיה וקבצים בנושא ירוסלב צ'רמק בוויקישיתוף ירוסלב צ'רמק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Veselý, Josef (2009-11-15). "Babička (Toulky Českou minulostí)" [Grandmother (Wanderings in the Czech past)] (in Czech). Czech Radio. Retrieved 25 October 2010. "Čermák Jaroslav (1830-1878)" (in Czech). Galerie Marold. Retrieved 25 October 2010. "Český malíř Jaroslav Čermák a jeho stopy v Černé Hoře" Šustová, Jana (2006-05-19). "Výstava Pražské ghetto v obrazech ukazuje, že ghetto patří k nejlépe dokumentovaným částem Prahy
דליפת המסמכים מהפנטגון (2023)

באפריל 2023, שני סטים של מסמכים מסווגים של ארצות הברית החלו להסתובב בטוויטר, בטלגרם ו-4chan. המסמכים התייחסו בעיקר למלחמת רוסיה-אוקראינה, אך כללו גם הערכות מודיעין זר הנוגעות למדינות ובהן צפון קוריאה, סין, איראן ואיחוד האמירויות הערביות. ג'ק טשיירה, טייס מחלקה ראשונה של המשמר הלאומי של מסצ'וסטס, צילם לכאורה תדפיסים של המסמכים בבית הוריו בדייטון, מסצ'וסטס ופרסם אותם לפלטפורמת המסרים המיידיים דיסקורד בשרת בשם "Thug Shaker Central". קבוצת משנה של מסמכים נשלחה לשרתי דיסקורד עבור יוטיובר בריטי-פיליפיני ומשחק הווידאו של ארגז החול Minecraft בסוף פברואר ותחילת מרץ. באפריל, משתמש 4chan פרסם מספר מסמכים בלוח התמונה הפוליטי /pol/ של האתר. המסמכים הופצו אז בערוצי הטלגרם הפרו-רוסיים; לפחות תמונה אחת שונתה באופן גס כדי להראות יותר נפגעים אוקראינים מאשר הרוגים הרוסים. המסמכים מכילים תקצירים מבצעיים מהמטות המשולבים. לגבי מלחמת רוסיה-אוקראינה, המסמכים מרמזים על קשיים הן לרוסים והן לאוקראינים, בחלק שווה; בעוד שקף אחד מצביע על כך שיותר רוסים מתו במלחמה מאשר אוקראינים, כמה מסמכים הסוקרים את קרב באחמוט מצביעים על קשיים לאוקראינים להתמודד עם תמרוני אגף רוסיים ומחסור באספקה באזור. בנוסף, עוסקים המסמכים ביחסים בין רוסיה למדינות אחרות, עם מספר מסמכים המפרטים את המאמצים של סוכנות הביון הצבאית הרוסית GRU והארגון החצי-צבאי קבוצת וגנר בקידום אידיאלים רוסיים תוך הפחתת ערכים אמריקאים. מסמכים אחרים חושפים ניסיונות של קבוצת וגנר להשיג נשק בטורקיה, חברה בנאט"ו. על פי קבוצה אחת של מסמכים, המוסד עודד עובדים ואזרחים להשתתף במחאות נגד רפורמות משפטיות בישראל. ההדלפה גרמה למשבר דיפלומטי בין ארצות הברית ל-Five Eyes. מאמץ בין-משרדי - המורכב ממשרד ההגנה האמריקאי, הבית הלבן, מחלקת המדינה וקהילת המודיעין האמריקאית - מבצע הערכה של הדליפה. במקביל, משרד המשפטים והבולשת הפדרלית (FBI) פתחו בחקירה פלילית לגבי המדליף. גורמים רשמיים בארצות הברית האשימו את רוסיה שהיא עומדת מאחורי ההדלפה. אוקראינה ורוסיה ניסו לגמד בערכה של ההדלפה, כאשר שתי המדינות אמרו כי המסמכים מכילים נתונים מעוותים. טענות ספציפיות בהדלפות נדחו על ידי כמה מדינות, ובהן דרום קוריאה ומצרים. ב-13 באפריל, ה-FBI עצר את ג'ק טשיירה בקשר להדלפה. Cooper, Helene; Barnes, Julian E.; Schmitt, Eric; Gibbons-Neff, Thomas (2023-04-07). "New Batch of Classified Documents Appears on Social Media Sites". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-04-15. Stewart, Phil; Stewart, Phil (2023-04-08). "Russia likely behind U.S. military document leak, U.S. officials say". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2023-04-15. Choi, Soo-Hyang (2023-04-11). "South Korea says leaked US intel document 'untrue', amid spying allegations". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2023-04-15. Mostafa Salem,Anna Chernova, Egyptian official rejects leaked intelligence suggesting nation's military was producing weapons for Russia, CNN, ‏2023-04-11 (באנגלית) FBI arrests 21-year-old Air National Guardsman suspected of leaking classified documents, NBC News (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נימפות בערפל (סרט)

נימפות בערפל הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008 בבימויו של יורם זקס, עם רועי שגב, בני אבני, שיר אידלסון ואפרת כהן בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי יורם זקס והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בצוותא ב-2001 בבימויו של אחיו, יגאל זקס. שגב, אידלסון וכהן שיחקו בהצגה ובסרט. יניב (רועי שגב) ויהודה (בני אבני) הם שני צעירים תל אביבים רווקים. יניב עובד בספריית וידאו ויהודה מתפרנס מהופעות לילדים קטנים וגר אצל סבתו (בתיה ורד). יניב נמצא בדיכאון בגלל שחברתו ליאת (אפרת כהן) עזבה אותו. יהודה ויניב נמצאים בסדנה רוחנית אותה מדריכה גלי (שיר אידלסון). יהודה מציע ליניב להפיק סרט בעיקר כדי שיוכל להכיר בחורות שמגיעות לאודישן. הם מחליטים ששם הסרט יהיו "נימפות בערפל" ובוחנים בחורות רבות אך יניב מתעקש לכתוב תסריט לסרט על הזוגיות שלו עם ליאת. ליאת מופיעה בדמיונו כל הזמן ומטיחה בו ביקורת. לבסוף פוגש יניב בגלי ומתפתח ביניהם רומן והוא מחליט שהיא מתאימה לשחק בתפקיד הראשי מולו. הם פונים למפיק (יונתן צ'רצ'י) שהתסריט מצא חן בעיניו אך הוא זורק אותם מחדרו לאחר שיניב מגלה שהוא וגלי ישחקו בתפקידים הראשיים בסרט. יניב נכנס שוב לדיכאון ויהודה מנצל זאת ומנסה להתחיל עם גלי. הסבתא מתה ומורישה ליהודה אלבום בולים יקר והוא מוכר אותו והופך למפיק הסרט בו משחקים יניב וגלי. שחקנית (חני פירסטנברג) מכריזה על "נימפות בערפל" כזוכה בפרס האקדמיה לסרט הטוב ביותר. יניב עולה על הבמה ומשבח את יהודה שבלעדיו לא היה מופק הסרט. יניב, יהודה וגלי חוגגים את הזכייה בפרס עד שגלי מזרזת את יהודה לחזור הביתה ולשחרר את הבייבי סיטר ויניב נשאר לבד עם הפסל בידו. "נימפות בערפל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נימפות בערפל", באתר ספר הקולנוע הישראלי "נימפות בערפל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון לנימפות בערפל, באתר יוטיוב רינת גור, ספונטני, באתר ynet, 13 בפברואר 2002
קרדיצה

קרדיצה (ביוונית: Καρδίτσα) היא עיר השוכנת במערב תסליה שביוון. תיעוד כתוב לכפר במקום קיים במסמכי מפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנים 1454–1455. במקום הוקם יישוב מבוצר ובו חיל מצב עות'מאני, אשר התפתח בו בהדרגה מסחר חקלאי אזורי. במהלך מלחמת העצמאות היוונית נערכו באזור קרבות בין צבא האימפריה העות'מאנית ובין מהפכנים יווניים, אך האזור נותר בשליטה עות'מאנית. ב-1821 פרצה בקרדיצה מגפת דבר אשר הפילה חללים רבים בקרב תושביה. ב-1881 לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הועבר אזור תסליה ובכלל זה קרדיצה לחזקת ממלכת יוון. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוון על ידי גרמניה הנאצית ואזור קרדיצה הועבר לחזקת איטליה הפשיסטית. במרץ 1943 עלה בידי לוחמי המחתרת היוונית לשחרר את העיר, אך בהמשך לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלט הוורמאכט על היישוב. באוקטובר 1944 שוחררה העיר. ב-1948, במהלך מלחמת האזרחים ביוון התחוללו בעיר קרבות כבדים בין הצדדים היריבים, 50 מתושביה נהרגו ועוד כ-500 נחטפו מבתיהם. בקרדיצה התגורו מספר משפחות יהודיות, אך לא הייתה קהילה מאורגנת. ב-1928 נמנו במקום 49 יהודים והם נסמכו הלכתית על קהילת טריקלה. במהלך מלחמת איטליה–יוון הגיעו לקרדיצה פליטים יהודים בעיקר מאתונה ומטריקלה ומספר היהודים בעיר עלה ל-150. בהמשך, לאחר הכרעת המערכה על יוון לטובת גרמניה הנאצית, חולקה הממלכה לשלושה אזורי שליטה ואזור קרדיצה נכלל באזור הכיבוש האיטלקי, ובו מצב הקהילות היהודיות היה טוב יחסית לעומת אזורים אחרים. לאחר יציאת איטליה מהמלחמה נכנסו הגרמנים לשטחים שנשלטו על ידי האיטלקים. כבר בראשית אוקטובר 1943 נמלטו מאות יהודים מטריקלה, קרדיצה, וולוס, ולאריסה אל כפרי הסביבה וזכו לחסותם של אנשי חזית השחרור היוונית. חלק מיהודי קרדיצה ניצל משואת יהודי יוון ובתוכם ההיסטוריון ראובן בונפיל ובני משפחתו. לאחר שחרור יוון שבו לקרדיצה משפחות בודדות, בינואר 1946 הייתה במקום קהילה ובה 83 נפשות בכ-24 משפחות. וב-1959 נמנו בקרדיצה 51 יהודים. ב-2017 נחנכה בכפר אמרנטוס אנדרטה הנצחה לתושבי הכפר אשר בין השאר הסתירו בתקופת המלחמה 62 יהודים מקהילת קרדיצה. יצחק כרם, "קרדיצה", בתוך: ברכה ריבלין (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 390–391. מדיה וקבצים בנושא קרדיצה בוויקישיתוף שמואל ספקטור, ג'פרי ויגודר, Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: K-Sered, הוצאת אוניברסיטת ניו יורק, 2001, עמוד 596, אוחזר ב-14 באפריל 2023 (באנגלית). סטיבן באומן, The Agony of Greek Jews, 1940–1945, הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, 2009, עמוד 244. (באנגלית). The Greek resistance and the Jews, 1941–1944, באתר המוזיאון היהודי של יוון (באנגלית). פנקס הקהילות, להלן 'לקריאה נוספת'. ירון אמיתי, יוון והאיים, הוצאת כתר, ירושלים, 1999, עמוד 252. Greek-Jews in Karditsa Unveil Monument to Thank Village That Hid Them From Nazis in WWII, באתר greekreporter.com, 19 ביוני 2017 (באנגלית).
מיה סביר

מיה סביר (נולדה ב-16 ביוני 1973) היא סופרת ישראלית. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים. סביר היא בוגרת החוגים לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. אחרי לימודיה החלה לעבוד כמאבחנת בעבור חברות כוח אדם. בהמשך הייתה כתבת במקומון התל אביבי "טיים אאוט" ב-2014, סביר עבדה כסמנכ"לית של חברת JustSpirulina (בניהולו של זאב דגני), שארגנה משלחות לדרום אפריקה, רואנדה, קונגו (הרפובליקה של), אתיופיה, אוגנדה וקניה, בניסיון ללמד את האוכלוסייה שם לגדל את אצת הספירולינה כמענה לבעיית הרעב. ב-2023 נסגרה החברה, וכספי התרומות הוחזרו למממנים. ב-2024 החלה עובדת בגיוס תרומות עבור Jewish Funders Network. סביר היא בתם של אורי (דיפלומט במשרד החוץ) ועליזה סביר (מנכ"לית מרכז פרס לשלום). מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה, נעם קדמון ושני ילדיהם. הדיקטטורה של העדינות (תל אביב: עם עובד, 2006) אמא שלי חושבת שאני אוכל (תל אביב: עם עובד, 2007) אילן והדבר שנעלם (תל אביב: עם עובד, 2009) לפעמים רגע אחד מספיק (אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2013) בעולם לא מתוקן (תל אביב: משכל - הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2014) גבור (תל אביב: משכל - הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2015) על הפיוס (רמת גן: אפיק - ספרות ישראלית, 2017) מיה סביר, ברשת החברתית פייסבוק מיה סביר, ברשת החברתית Goodreads מיה סביר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מידע על מיה סביר בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של מיה סביר, באתר "סימניה" "סופרים קוראים" - מיה סביר האתר יוטיוב, 16.9.2018 תמר רותם, מיה סביר: תשוקה אל מה שנעלם, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2009 ירין כץ, השאלון עם מיה סביר, באתר קורא בספרים, 17.5.2014 מיה סביר, מזון מיקרוסקופי לנשמה, באתר טיים אאוט, 1.9.2013 שיר בכיס באתר גלצ, 28.8.2017 ביקור בית עם הסופרת מיה סביר, ספרים סופרים ומה שביניהם, 15.3.2013 טלי כוכבי, לראות מתבגרים מבפנים, באתר הפנקס, 22.4.2013 רקפת פרא, ‏"המחשבה שחייבים לסלוח כדי להתפייס תוקעת אותנו", באתר ‏מאקו‏, 11 באוקטובר 2018 זהרה רון, ‏תקשיבו להם, באתר גלובס, 28 בספטמבר 2017 צור ארליך, לקח מופרך מאפריקה, באתר מקור ראשון, 21.11.2017 מיה סביר באתר גוגל ספרים רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העבריים זאב דגני, מנהל גימנסיה הרצליה, ‏2013-09-01 דף העמותה שיעור מתמטיקה באוגנדה / מיה סביר, באתר מאזניים, דו ירחון לספרות של אגודת הסופרים, ‏2022-09-19 מיה סביר | האם הסכסוך שלנו מיוחד? (באנגלית), נבדק ב-2023-04-14 מיה סביר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
לייזר כימי

לייזר כימי הוא לייזר בו האנרגיה לקרינה נובעת מתגובות כימיות. דוגמאות נפוצות ללייזר כימי הן, לייזר יוד-חמצן (COIL), ולייזרים מסוג מימן פלואורי (HF) ודאוטריום פלואורי (DF), אשר כולם פועלים בתחום התת-אדום הבינוני. לייזר תת-אדום המבוסס על תוצרים הנרגשים ברטט של תגובה כימית הוצע לראשונה על ידי ג'ון פולני ב-1961. לייזר כימי הודגם לראשונה על ידי ג'רום קספר וג'ורג' פימטל בשנת 1965. ראשית, כלור (Cl2) עבר פוטוליזה לאטומים, אשר הגיבו לאחר מכן עם מימן, והניבו מימן כלורי (HCl) במצב נרגש המתאים ללזירה. לאחר מכן הודגמה הטכניקה גם על מימן פלואורי (HF) ודאוטריום פלואורי (DF). למרות שעבודה זו לא יצרה לייזר גל מתמשך כימי גרידא, היא סללה את הדרך בכך שהראתה את ההיתכנות של תגובה כימית כמנגנון פעולה ללייזר. לייזר HF כימי גל מתמשך הודגם לראשונה בשנת 1969, ונרשם כפטנט בשנת 1972, על ידי D.J. Spencer, T.A. Jacobs, H. Mirels ו-R.W.F. Gross ב-The Aerospace Corporation באל סגונדו, קליפורניה. מכשיר זה השתמש בערבוב של זרמים סמוכים של H2 ו-F, בתוך מהוד אופטי, כדי ליצור מצב בו HF מעורר שהחזיק מעמד. לייזר כימי יכול להיות שימושי בתחומים שונים, אבל השימוש העיקרי שלו הוא צבאי. מערכת נאוטילוס שפותחה על ידי ארצות הברית וישראל והשתמשה בלייזר כימי הייתה מתוכננת ליירט רקטות ופגזי ארטילריה. המערכת נגנזה ב-2007 בין היתר בשל הסכנה מהחומרים הרעילים הנפלטים בשימוש בלייזר. J. C. Polanyi, Proposal for an Infrared Maser Dependent on Vibrational Excitation, The Journal of Chemical Physics 34, 1961-01-01, עמ' 347–348 doi: 10.1063/1.1731608 Jerome V. V. Kasper, George C. Pimentel, HCl Chemical Laser, Physical Review Letters 14, 1965-03-08, עמ' 352–354 doi: 10.1103/PhysRevLett.14.352 Spencer, D. J.; Jacobs, T. A.; Mirels, H.; Gross, R. W. F., Continuous-Wave Chemical Laser, International Journal of Chemical Kinetics, 1969, עמ' 493-494 Spencer, D. J.; Jacobs, T. A.; Mirels, H.; Gross, R. W. F., U.S. Patent 3,688,215, google patent, ‏1972
עמיקם ריקלין

עמיקם ריקלין (24 במאי 1946 – 10 באפריל 2023) היה כדורסלן ושחקן כדוריד ישראלי. ריקלין, שנולד ברמת גן, החל לשחק כדורסל במכבי רמת גן ואף עלה איתה לליגה הלאומית (אז הראשונה) מהליגה הארצית ב-1967, וסיים כמלך הסלים של הליגה בשתי העונות האחרונות שלה בליגה השנייה. בתחילת הקריירה שיחק כדוריד במכבי רמת גן מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל. לאחר שש עונות במדי רמת גן עבר ריקלין להפועל תל אביב, ולאחר מכן שיחק בהפועל פתח תקווה ובית"ר תל אביב, בה שימש מאוחר יותר כמאמן-שחקן. ריקלין, שגובהו היה 1.95 מטרים, נחשב לאחד השחקנים הגבוהים בכדורסל הישראלי של שנות ה-60 וה-70. הוא קלע 2,471 נקודות בכ-170 משחקי ליגה, ונמצא במקום ה-106 ברשימת הקלעים המובילים בליגת העל בכדורסל ובמקום השביעי בהיסטוריה של מכבי רמת גן. לאחר הפרישה היה יושב ראש קבוצת הכדורסל של מכבי עירוני רמת גן וכיהן כמנהל יחידת הפיקוח בקרן קיימת לישראל. ב-10 באפריל 2023 הלך ריקלין לעולמו בגיל 76. קבוצתו מכבי עירוני רמת גן עלתה עם סרט שחור במשחק רבע גמר עונת 2022/2023 בליגה הלאומית בכדורסל מול א.ס. רמת השרון. פרופיל, באתר ספסל פרופיל, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל חוצה ישראל עם דב אלבוים - עמיקם ריקלין, סרטון בערוץ "כאן חינוכית", באתר יוטיוב עמיקם ריקלין, באתר ספסל מלכי הסלים והמדדים של הליגה הלאומית, באתר ספסל הכדורסלן עמיקם ריקלין הלך לעולמו, באתר ערוץ הספורט, 10 באפריל 2023 קלעי כל הזמנים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל כדורסלן העבר של מכבי ר"ג, עמיקם ריקלין, נפטר, באתר ONE‏, 10 באפריל 2023 קק"ל חוקרת את הזיהום בגבעת הכלניות שבעמק יזרעאל, באתר ynet, 8 בנובמבר 2010 כדורסלן העבר עמיקם ריקלין הלך לעולמו בגיל 77, באתר וואלה, 10 באפריל 2023
הכל כתוב

"הכל כתוב" הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי מאור אדרי. את האלבום הוציאה לאור ב-16 בספטמבר 2013 חברת התקליטים פליי רקורדס. סינגלי האלבום, "תספרו לה", "יאללה יאללה", "גבר איטלקי", "האישה שלי" ו"הכל כתוב", לא זכו להצלחה במצעדים. הוא פורסם בפורמט תקליטור בקטלוג 7290015069076. מאור אדרי – הכל כתוב, דיסקוגס
קרטיס מלדון

קרטיס מלדון (באנגלית: Curtiss Maldoon) היה צמד מוזיקת פולק מאנגליה, שהוקם על ידי דייב קרטיס וקלייב מלדון (נולד בשם קלייב סקינר). הם החלו לעבוד יחד לראשונה בלהקת Bodast (אנ') בשנת 1968, אשר כללה גם את סטיב האו (יס, אסיה ו-GTR) על הגיטרה ובובי וודמן קלארק על התופים. הם הקליטו אלבום אחד שהופק על ידי קית' וסט שאיתו עבד האו בלהקה הפסיכדלית הבריטית Tomorrow (הידועה בזכות הלהיט שלה "My White Bicycle"), אבל הוא לא יצא לאור עד שיצא בצורה חלקית ב-1982 בתור The Lost Bodast Tapes. מהדורה מחודשת מלאה הכוללת את המיקסים המקוריים מ-1969 יצאה בשם Spectral Nether Street בהוצאת חברת התקליטים RPM בשנות ה-90. על אף שהם לא היו פעילים בהופעות חיות, הם בילו את מרבית זמנם בכתיבה ובחזרות, כמו גם השתתפו במופע בשם "נשף הפופ" ב-1968. קרטיס מלדון היו חתומים בפרפל רקורדס, חברת התקליטים שהוקמה על ידי דיפ פרפל. החיבור שלהם לדיפ פרפל בא מתוך מעורבות קצרת מועד של דייב קרטיס עם גלגול מוקדם של הלהקה הידועה בשם ראונד-אבאוט שבה קרטיס היה הסולן (ובובי וודמן קלארק היה המתופף). לא פורסמו הקלטות של ההרכב הזה. דייב קרטיס (בשם "דייב קרטיס והרעידות") הקליט כמה סינגלים באמצע שנות ה-60 עבור חברות תקליטים שונות. התקליט הראשון שלהם כלל את סטיב האו על הגיטרה, טוני אשטון (אנ'), ומוזיקאים ממייטי בייבי (אנ'), כולל רוג'ר פאוול. אלבום זה כולל את השיר "Sepheryn", שמדונה ביחד עם ויליאם אורביט דגמו ללהיט הבין-לאומי "Ray of Light", הלקוח מאלבומה של הזמרת, Ray of Light. בעקבות לקיחת הדגימה, התווספו שמם של קלייב מלדון ודייב קרטיס לקרדיטים בתור כותביו הרשמיים של השיר. קרטיס מלדון קיימו מספר סיבובי הופעות לאחר יציאת האלבום הזה. הם השתתפו בהופעות עם בדפינגר (אנ') בארצות הברית וקיימו מופע בלינקולן סנטר. אלבומם השני יצא בשם Maldoon כאשר קרטיס ביקש להסיר את שמו מהפרויקט, ושזה יהיה אלבום סולו של קלייב מלדון. הוא יצא גם בהוצאת חברת התקליטים פרפל, והפעם הופץ על ידי האחים וורנר. לאחר האלבום הזה, קלייב מלדון המשיך לנסות להתבסס בעולם המוזיקה, אך נתקל בשורה של בעיות ניהול וחוזים. הוא נפטר בשנת 1978 מסיבוכים של תרופות מרשם. בתור קרטיס מלדון 1971: Curtiss Maldoon בתור מלדון 1973: Maldoon 1971: "You Make Me Happy" / "Amber Man" קרטיס מלדון, באתר Last.fm (באנגלית) קרטיס מלדון, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרטיס מלדון, באתר Discogs (באנגלית) Curtiss Maldoon, Discogs (באנגלית) Bodast Biography, Songs, & Albums, AllMusic (באנגלית) Bodast Featuring Steve Howe - The Bodast Tapes (באנגלית), נבדק ב-2023-04-14 Bodast - Spectral Nether Street (באנגלית), נבדק ב-2023-04-14 Ray of Light, 1998-03-03, נבדק ב-2023-04-14 Curtiss Maldoon, Today In Madonna History (באנגלית) Madonna – Ray of Light, נבדק ב-2023-04-14 Curtiss Maldoon — Curtiss Maldoon 1971 (UK, Hard/Folk Rock) | Rock Archeologia 60 — 70, rock60-70.ru