laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמיתי חסון

אמיתי חסון ("שפן") (נולד ב-1934) הוא טייס לשעבר בחיל האוויר הישראלי שעוטר בעיטור המופת ובשני צל"שי רמטכ"ל. השתחרר לאחר סדרת תפקידי פיקוד ומטה בדרגת אלוף-משנה. חסון נולד בישראל. בשנת 1952 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס מס' 13 אותו סיים בפברואר 1954. לאחר הקורס שירת כטייס ספיטפייר בבסיס רמת דוד ובהמשך כמדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום בטייסת 116. במסגרת ההכנות למבצע קדש, צורף חסון לצוות תכנון מבצע מספריים לניתוק קווי הטלפון המצרים בסיני, שנועד לעכב את הדיווחים על הפלישה הישראלית. עם פרוץ המלחמה נשלח כחלק מרביעיית מטוסי מוסטנג לביצוע המשימה, כשעליו ועל בן זוגו למבנה הוטל לנתק את קווי הטלפון מערבית למיתלה. במהלך הטיסה השתחררו מהמטוס הכבלים המיוחדים שאמורים היו לנתק את קווי הטלפון וחסון נאלץ לנתק אותם בעזרת כנפי מטוסו. בתחילת שנות השישים, נשלח חסון לקורס מסוקי סער במשך שנה בארצות הברית והוכשר להטיס מסוק מדגם סיקורסקי S-55, כששב לישראל הוצב בטייסת החרב המתהפכת. חסון השתתף במבצעים רבים של הובלת כוחות מיוחדים אל מעבר לקווי האויב, כולל הטסת לוחמי סיירת מטכ"ל לסיני כחלק מהכנות צה"ל לכיבוש אפשרי של חצי האי (מבצע שלדג, מבצע כחל, מבצע נקר). על פעולותיו זכה ב-3 ציונים לשבח, שאחד מהם הומר לימים לעיטור המופת. בעקבות העלייה בצורך לטייסי מסוקים, הוחלט בחיל האוויר להקים לראשונה בית ספר לטייסי מסוקים. הפיקוד על ההכשרה ועל הטייסת החדשה שהוקמה לצורך כך, "טייסת ציפורי המדבר" הוטל על חסון. הקורס הראשון שהחל באפריל 1965 הועבר על מסוקים קלים מדגם בל 2-G47 ועל מסוקי סיקורסקי S-58 מ"טייסת החרב המתהפכת". לאחר מלחמת ששת הימים, מונה לראש ענף תכנון במטה חיל האוויר ועסק בתכנון מבצעים בהם מבצע הלם, מבצע תשורה, מבצעי בוסתן ומבצע תרנגול 53, בהם למסוקי חיל האוויר היה חלק מרכזי. פיקד על כנף 15. חסון פיקד על בסיס רפידים בסיני, בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה במסגרת משלחת של חיל האוויר בארצות הברית, הוא חזר לישראל ושב לפקד על הבסיס. ב-1980 השתחרר חסון משירות הקבע. יוצא מאפלה, במחנה, גיליון ראש השנה ה'תשס"א, עמ' 4–5 עיטור המופת שהוענק לאמיתי חסון, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל אמיתי חסון, באתר הגבורה הכירו את אחד הטייסים המעוטרים ביותר, אתר חיל האוויר, 17 בפברואר 2013 חיילי צה"ל המעוטרים ביותר, עדכון יוני 2014, אתר הגבורה. אמיתי חסון, באתר הגבורה יוצא מאפלה, באתר הגבורה, במחנה, גיליון ראש השנה ה'תשס"א, עמ' 4–5, מובא מתוך אתר הגבורה מיכל דניאלי, ‏על גבורה, עוז ומופת: מדריך הצל"שים, באתר ‏מאקו‏, 24 בינואר 2012 צה"ל חוגג 64 שנות הגנה על ישראל, אתר צה"ל, 2 ביוני 2012 נורת' אמריקן P-51 מוסטנג, באתר חיל האוויר הישראלי מטוסי מוסטנג של חיל-האוויר מנתקים חוטי טלפון בסיני, באתר חיל האוויר הישראלי ניתוק קוי הטלפון בסיני לקראת פרוץ מבצע סיני, באתר מרחב אווירי, דצמבר 2008 עפר דרורי, "הציפורים" – מבצעי סיירת מטכ"ל וחיל האוויר בשנות השישים, באתר הגבורה, ‏יוני 2011
ג'ורג' בר

ג'ורג' בר (בעבר ג'ורג' ברשה; נולד ב-5 ביוני 1960) הוא זמר ישראלי ערבי נוצרי שר מזרחית . נולד ביפו לאמא ואבא ממוצא לבנוני למשפחה נוצרית בר נולד וגדל ביפו בשכונת עג'מי. אמו הייתה נוצרייה לבנונית, ואביו היה יהודי פולני, אשר מקורו בוורשה, פולין. את שם משפחתו המקורי, "ורשה", קיצר ל"בר". בגיל 20 החליט בר לעשות הסבה לתחום המוזיקה, בהתחלה כנגן. הוא התחיל ללמוד אצל סלים גזלה, המלחין של להקת העוד, ולמד לנגן על קאנון, כלי פרסי עם 70 מיתרים. כשהבין שהוא רוצה לשיר התחיל ללמוד פיתוח קול וסולפג' (השלב שקוראים תווים במילים ושרים אותם), בסופו של דבר בר למד שמונה שנות לימודי מוזיקה. רוב ההופעות שלו הם במועדונים ואירועים והוציא מספר דיסקים. אחד הלהיטים הבולטים שלו הוא השיר "הלו הלו". בר שר בערבית בשלל הדיאלקטים שלה, כמו עיראקית, מצרית, תוניסאית וכן בעברית. בשנת 2001 נישא לרוזאלין, נוצרייה מירושלים ולאחר מכן עבר לאוסטרליה ושם גר במשך 12 שנים. כיום הוא מתגורר בבת ים. "אני קורא לך" 1996 "אל תאמיני לכל זר" "הלו בובה" "הלילה מתחיל - הופעה חיה חלק א'" "הלילה לא נגמר - הופעה חיה חלק ב'" "בואי אל הים" 1997 "שיכור מאהבה" "נודד בעולם" 1990 "הלו הלו" 1990 "מאמי" 1991 "הלוואי עלי" 1992 "שרוף עלייך" 1993 "נדילי" 1995 "כפרה אני עליך" ג'ורג' בר, ברשת החברתית פייסבוק ג'ורג' בר, באתר שירונט ג'ורג' בר, דף שער בספרייה הלאומית רועי גבריאלי, כמעט אף אחד בישראל עדיין לא שמע על ג'ורג' בר מבת- ים * ראו הוזהרתם, 29/11/01, מעריב דיסקים של בר ג'ורג' בר הלו הלו George Bar, נבדק ב-2022-03-14
סמי סמיר

סמי סמיר (בערבית: سامي سمير; נולד ב-25 בספטמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון ובמאי ערבי-ישראלי. סמיר הוא בן למשפחה ערבית-מוסלמית שמוצאה במצרים. אחותו היא הזמרת חיה סמיר. אביו, ג'וזף סמיר, התבטא כנגד נשיא מצרים נאצר, ומצא מקלט מדיני בישראל. סמיר למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וסיים את לימודיו בשנת 1995. בין השנים 1999 ל–2003 השתתף והדריך ב-"Work Center France". הוא השתתף במספר סרטים בארץ וחו"ל. הוא שיחק בסרטים גמר גביע של ערן ריקליס, בהפקה הבריטית "בני ערובה", ב"מאחורי סורגים II” של אורי ברבש, "אספלט צהוב" של דני ורטה (נוקיו), "טאהרה" של דורון ערן ובסרט "מינכן" של סטיבן ספילברג. סמיר שיחק בתפקיד משנה בסרט אגורא של הבמאי אלחנדרו אמנבר. סמיר משמש כמנהל אמנותי ובמאי בתיאטרון פסיק בירושלים. כן השתתף בהצגות תיאטראות "המעבדה" ו"גשר", בו שיחק בתפקיד הראשי של דון ז'ואן בהצגה "דון ז'ואן", מאת מולייר, בבימויו של יבגני אריה (1998). הוא גם משמש כבמאי משנה באנסמבל "פנים חדשות". סמי סמיר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סמי סמיר, באתר AllMovie (באנגלית) סמי סמיר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הפועל מרנין-קריית טבעון

הפועל מרנין-קריית טבעון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהיישוב קריית טבעון, המתמודדת בליגה א' (מחוז זבולון). הקבוצה מארחת את משחקיה באולם הפיס המכיל 400 מקומות ישיבה. הפועל קריית טבעון הוקמה באמצע שנות השישים, כאשר תחילת פעילותה במגרשים ברחוב הכרמל (מגרש "הפועל") ובמגרש הכדורסל שעליו נבנה אוחר יותר בית הספר קריית עמל. מ-1973 נקראת האגודה על שם האחים פינקי ויאיר מרנין מראשוני השחקנים באגודה שנהרגו באותו יום, ה-7.10.1973 במלחמת יום הכיפורים. אגודת הכדורסל מונה סביב ה-300 פעילים מגיל 6 ועד קבוצות בוגרים, האחת והבולטת ביותר המשחקת בליגה לאומית, ושתי קבוצות בוגרים נוספות בליגה ב' אשר שם ישנם שחקנים שגילם מתקרב ל-50. כמו כן קיימת מחלקת נוער ובה 12 קבוצות גיל. בסיום עונת 2007/2008 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית. בקיץ 2009 נחתם הסכם בין המועדון לחברת "טריאנגל" שבבעלות ג'ף רוזן, בעליה של קבוצת מכבי חיפה, והפועל קריית טבעון שימשה כקבוצת בת. החוזה הסתיים לאחר שנתיים. בתחילת עונת 2012/2013, בעקבות קשיים כלכליים של קבוצת הפועל יקנעם-מגידו, נחתם הסכם איחוד בין שני המועדונים. ומגידו ויתרה על מקומה בליגה הלאומית וירדה לליגה א', אולם כעבור עונה האיחוד פורק. הפועל יקנעם-מגידו אתר הקבוצה הסכם בין טבעון למכבי חיפה, "ספסל" ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פשרת מיזורי

פשרת מיזורי (באנגלית: Missouri Compromise) הייתה חוק פדרלי שהתקבל בקונגרס האמריקאי בשנת 1820 ביחס לעבדות בארצות הברית. החוק היווה פשרה בין מדינות הדרום שתמכו בעבדות ורצו בהרחבתה, לבין מדינות הצפון שהתנגדו לעבדות ותמכו בבלימת התפשטותה. החוק הכיר במיזורי כמדינת עבדות, במיין כמדינה חופשית מעבדות, ואסר על עבדות בשאר הטריטוריות שנוספו לארצות הברית בשנת 1803 ברכישת לואיזיאנה (מרכז ארצות הברית של ימינו) מצפון לקו הרוחב 36°30′ צפון (אנ'). החוק עבר בקונגרס ה-16 ב-3 במרץ 1820, והנשיא ג'יימס מונרו חתם עליו שלושה ימים אחר כך, ב-6 במרץ. ב-1818 ביקשה מיזורי להצטרף לאיחוד כמדינה. עד אותה עת היו באיחוד 22 מדינות, 11 חופשיות מעבדות ו-11 המתירות עבדות, כך שנשמר האיזון בנושא זה. בקשתה של מיזורי להתקבל לאיחוד יצרה חשש מהפרת האיזון. במקביל, ביקשה גם טריטוריית מיין, הנקייה מעבדות, להצטרף לאיחוד. הדיון בשתי הבקשות גרם לעימות בין שני בתי הקונגרס (הסנאט ובית הנבחרים), לא רק בנושא העבדות עצמו, אלא גם בעניין צירופן של מיין ומיזורי לאיחוד על סמך אותו חוק. בפשרה שהושגה בסופו של דבר, "פשרת מיזורי", אושרה בקשת שתי הטריטוריות להצטרף לאיחוד כמדינות - מיין כמדינה חופשית מעבדות, ומיזורי כמדינה המתירה עבדות, ונקבע שבכל הטריטוריות שמצפון לקו הרוחב '36°30 (בערך המשכו של קו מייסון-דיקסון), והכלולות בשטחי רכישת לואיזיאנה תיאסר העבדות, פרט למדינת מיזורי עצמה שנמצאת צפונית לקו רוחב זה. הפשרה עברה כשני חוקים נפרדים, האחד לצירופה של מיין והשני לצירופה של מיזורי, ולאיסור העבדות בשטחים שמצפון לקו הרוחב שנקבע, ואושרה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו בתחילת מרץ 1820. הקיטוב הפוליטי סביב נושא העבדות הלך וגבר. פשרת מיזורי דחתה בכמה עשרות שנים את העימות הבלתי נמנע בין הצפון לבין הדרום בנושא העבדות, עימות שפרץ בסופו של דבר במלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861. עוד לפני פרוץ מלחמת האזרחים בוטלה פשרת מיזורי עם חקיקת חוק קנזס נברסקה ב-1854, ואף הוכרזה כמנוגדת לחוקה ב"פסק דין דרד סקוט" ב-1857. מדינות עבדות ומדינות חירות בארצות הברית התנועה לביטול העבדות תמיכה בעבדות פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד מדיה וקבצים בנושא פשרת מיזורי בוויקישיתוף פשרת מיזורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוסלה

מוסלה (בבולגרית: Мусала) הוא ההר הגבוה ביותר בבולגריה המשתייך לרכס הרי רילה הנמצא בדרום-מערב בולגריה. השם מוסלה נובע מ"مصلى", מלשון "صلاة - תפילה". השם ניתן להר בתקופת השלטון האיסלאמי של בולגריה תחת האימפריה העות'מאנית. השם הקודם של ההר היה טנגרה. פסגת מוסלה שוכנת בפארק הלאומי רילה ועל מדרונותיו התחתונים של ההר צומחים, בין השאר, אורן מקדוני, ואשוח בולגרי. מדיה וקבצים בנושא מוסלה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבא כהן ברדלא

אַבָּא כֹּהֵן בַּרְדְּלָא (או אבא כהן בר דליה) היה תנא בסוף תקופת התנאים, במאה ה-2 וה-3. לתוספת "ברדלא' או "בר דליה" הוצעו כמה פירושים. ייתכן ש"ברדלא" היה חלק משמו, או שזהו שם מקומו – ברדלה, המוזכרת בתלמוד בכמה מקומות. יש שאימצו דווקא את הכינוי "בר דליה" ופירשו ששמו של אביו היה "דלא" או "דליה", או שהוא היה כהן ממשמרת דליה. דברים נמסרים לרוב על ידי אמוראי ארץ ישראל בדור הראשון: ריש לקיש ורבי יוחנן מוסרים הלכות בשמו, והאמורא רבי ינאי אף חולק עליו בהלכה מסוימת. מאידך, הוא מופיע כבר במקורות תנאיים, ומכאן שהוא מאחרוני התנאים. במדרשי אגדה מובאים מאמרים שלו על ידי רבי אבין ורב הונא, וכן על ידי "אבא יוסי בן חנין", שהדעות חלוקות לגבי זהותו (כנראה אינו אבא יוסי בן חנן שהיה תנא קדמון, אלא אמורא אחר בשם זה). ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום. קטנה אינה יכולה לקנות בקניין חצר או בקניין ארבע אמות. תרנגול, טווס ופסיוני נחשבים כמינים שונים לעניין כלאיים, למרות דמיונם זה לזה. אילו היה יעקב אבינו מסכים להשיא את בתו דינה לעשו אחיו, לא היה מתרחש מעשה שכם ודינה. אוי לנו מיום הדין, אוי לנו מיום התוכחה. בלעם חכם של הגויים היה, ולא יכול לעמוד בתוכחתה של אתונו. יוסף קטנן של שבטים היה, ולא היו יכולים לעמוד בתוכחתו. לכשיבוא הקב"ה ויוכיח כל אחד ואחד לפי מה שהוא - על אחת כמה וכמה. רבי אברהם זכות, ספר יוחסין השלם, מהדורת פיליפאווסקי-פריימאנן, ירושלים תשכ"ג, עמ' 101, באתר היברובוקס * שלום (בן יחזקאל) אלבק, אבא כהן ברדלא, משפחות סופרים, ורשא תרס"ג, עמ' 106–107, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) הרב אהרן הימן, "אבא כהן ברדלא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט יחיאל מיכל גוטמן ומ. קליין, "אַבָּא כֹהֵן בַּרְדְּלָא", אשכול - אנציקלופדיה ישראלית, כרך א', בעריכת יעקב קלצקין, הוצאת אשכול, ברלין-ירושלים 1929, עמ' 37, באתר אוצר החכמה מרדכי מרגליות (עורך), "אבא כוהן בר דלא", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורת אייזנברג תשס"ז, כרך א', עמ' 8 רבי יששכר בער כ"ץ, מתנות כהונה על בראשית רבה, פרשה ע"ו, פסקה ט', באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי מרדכי מרגליות, אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד ב' תלמוד ירושלמי, מסכת פאה, פרק ד', הלכה ב'; מסכת בבא בתרא, פרק ח', הלכה ג' בתלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף ל', עמוד ב' מכנה אותו רבי יוחנן "ברדלא" סתם, ובתלמוד ירושלמי, מסכת כלאים, פרק א', הלכה ו' מכנה אותו "בר דליה" תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד ב' ספרי דברים, פיסקא ב' לפי גרסאות מסוימות הוא מצוטט גם על ידי רבי אלעזר בן עזריה, בבראשית רבה מהדורת תיאודור-אלבק פרשה צג, ב, ומקבילה במדרש לקח טוב בראשית מה, ג, והדבר מקדים את זמנו. אך הגרסה שם אינה בטוחה, ולאור מחלוקתו עם רבי ינאי, כאמור - מסתבר שהוא תנא מאוחר. שיר השירים רבה, פרשה ב', פסקה י"ד בראשית רבה, פרשה ע"ו, פסקה ט' ספרי דברים, פיסקא ב' תלמוד ירושלמי, מסכת כלאים, פרק א', הלכה ו' בראשית רבה, פרשה צ"ג, פסקה י'
רב אחא ברדלא

רב אחא ברדלא הוא אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3), תלמידו של רב. כל אזכוריו בתלמוד הם בהקשר של הדרכות שאמר לו רבו: מותר לישון מחוץ לסוכה כאשר זבובונים מפריעים לשינה בה. הכותש מלח ביום טוב יעשה זאת באופן שונה מהרגיל, על ידי הטיית המדוכה. רב הפקיד בידו כמות מועטת של כרכום והדגים באמצעותה את דין מעמד שלשתן. אין בתלמוד מאמרים ממנו עצמו ואין כל מידע על משפחתו. הרב אהרן הימן, "רב אחא ברדלא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ו, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ד, עמוד א'. על פי נוסח התלמוד שלפנינו רב אחא ברדלא הוא שהורה כך לבנו, אבל בכל הראשונים הנוסח הוא שרב הורה כך לרב אחא ברדלא. תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף י"ד, עמוד א' ראו גם במקור הנ"ל ממסכת ביצה.
טסה (מחנה)

מחנה טסה (למפת סיני מוגדלת)   אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית הים התיכון ים סוף מחנה טסה (למפת סיני רגילה)   אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית הים התיכון ים סוף מחנה טסה מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976. המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה. מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה. הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר. בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני. לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ. מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו. בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית. בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה. הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה. בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני. את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס. יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל: טאסה היא לא שום מקום בעולם, היא רק קלחת חולות ענקית מלאה מעבר לכל אפשר וממולאה יותר משיש שום מקום לכל כך הרבה יותר מדי, יותר מדי מכונות ויותר מדי אנשים [...] ואולי פעם היו שם בטאסה גם כמה בניינים פה ושם או כל מיני צריפים ומחסנים עם בלי-סוף גדרות רמוסות וסלילי תייל כבושים תחתיהם שניסו כאילו לתעל את הכול לאיזה שכל ישר... — גילוי אליהו, עמ' [7] יעקב ארז, ישראל נסוגה - ומה יעשו המצרים?, מעריב, 20 בפברואר 1976 זאב שיף, איתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, 1976, עמ' 231. ‏ זכרונות – סיפור המלחמה של הרופא החטיבתי
מיאמי מחלק מוסר

מיאמי מחלק מוסר (באנגלית: Miami Vice) היא סדרת דרמת פשע אמריקאית, ששודרה ברשת NBC בין השנים 1984–1990. הסדרה הייתה בסגנון הפילם נוארי, האופנה והמוזיקה. היא זכתה לשבחים ולפרסים רבים כולל פרס אמי, כיום היא נחשב לסדרת קאלט. בישראל היא שודרה בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90. צמד בלשים, ג'יימס "סוני" קרוקט (דון ג'ונסון) ושותפו ריקרדו "ריקו" טאבס (פיליפ מייקל תומאס), נאבקים מול פושעים וסוחרי סמים בעולם התחתון של מיאמי. ג'יימס (סוני) קרוקט (דון ג'ונסון) - שוטר סמוי, בעבר היה שחקן פוטבול עד שנפצע קשה ונאלץ לסיים את הקריירה שלו בספורט. בהמשך שירת כקצין בדרגת סגן בצבא ארצות הברית, בשורות דיוויזיית הפרשים הראשונה והכוחות המיוחדים, ולחם במלחמת וייטנאם. עם שובו התגייס למשטרה. הוא משתמש בזהוי של סוחר סמים כדי ללכוד את הפושע. רגיל לנסוע ברכב פרארי 365 GTB/4. ריקרדו (ריקו) טאבס (פיליפ מייקל תומאס) - שוטר אפרו-אמריקאי ניו יורקי לשעבר, שמגיע למיאמי בתור שותפו הזמני של קרוקט ולאחר מכן נעשה קבוע. הוא במהלך חיפושים אחרי הפושע שרצח את אחיו. מרטין קוסטילו (אדוארד ג'יימס אולמוס) - מחליפו של סלין רודריגז אחרי שנהרג, הוא מנהל את המחלקה המשטרתית של מיאמי והוא זה שבודק את סוני וריקו. בעברו היה סוכן המנהל לאכיפת הסמים במלחמת וייטנאם למשך תקופה קצרה. בשנת 2006 יצא סרט בעל אותו שם שמבוסס על הסדרה. בכיכובם של קולין פארל בתור סוני קרוקט וג'יימי פוקס בתור ריקו טאבס. מדיה וקבצים בנושא מיאמי מחלק מוסר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיאמי מחלק מוסר מיאמי מחלק מוסר, סרטונים בערוץ היוטיוב "מיאמי מחלק מוסר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מיאמי מחלק מוסר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מיאמי מחלק מוסר", באתר Metacritic (באנגלית) "מיאמי מחלק מוסר", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "מיאמי מחלק מוסר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
וזאן

וזאן (בערבית: وزان, בצרפתית: Ouazzane) נקראת גם וואזן או אוזהן, היא עיר בצפון מערב מרוקו ממוקמת מצפון לעיר פאס, בקצה הדרומי של הרי הריף. היהודים שגרו בוזאן היו בעלי אוריינטציה ספרדית, בהשפעת הקרבה לספרד והמסחר עמה. יהודי העיר התפרנסו מרוכלות ומסחר, והיו מביאים את הסחורות מטנג'יר שהיא עיר המסחר המשמעותית באזור. היחסים בין היהודים לערבים היו טובים עד לשנות החמישים, אז החלו תקיפות ורציחות של יהודים על רקע לאומני, בעקבות הקמת מדינת ישראל והסכסוך הישראלי-ערבי[דרוש מקור]. בכפר אסג'ן, כ-8 ק"מ מוזאן, מצוי קברו של רבי עמרם בן דיוואן, תלמיד חכם ירושלמי שנשלח כשד"ר למרוקו, שם נודע כבעל מופת, ונפטר באסג'ן. ליד הקבר – בית-כנסת וספריית ספרי קודש. קברו הוא מאתרי העלייה לרגל היהודיים הפופולריים ביותר במרוקו. באפריל 1880 הרב אברהם שלום חי חמוי מארם צובא עולה לרגל לעיר וזאן על מנת להשתטח על קברו של עמרם בן דיוואן. זמן קצר אחר הגעתו נקלע לתוך מחלוקת שטלטלה את קהילת וזאן. המוניטין שיצא להא"ח בזכות למדנותו, יכולותיו הפולמוסיות ואישיותו התקיפה, הביאו את אנשי קהילת וזאן לבקש ממנו, מיד עם הגעתו, לעמוד בראשם. הוא ניאות ותיקן מספר תקנות לרווחת עניי הקהילה. בראשית המאה ה-20 כיהן כרב וראש ישיבה בוזאן הרב אברהם אביטבול שנודע כאחד מגדולי חכמיה של מרקש. מדיה וקבצים בנושא וזאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וזאן אליעזר בשן, קהילת וואזאן ועברה, ברית - כתב העת של יהודי מרוקו וזאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מרוקו ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרן הישג

קרן הישג היא קרן פילנתרופית הפועלת בישראל בעיקר בתחום החינוך ומעניקה מלגות על בסיס מצוינות. הקרן הוקמה על ידי ג'רי שוורץ והת'ר ריסמן מקנדה. נציג הקרן בישראל הוא אביב בושינסקי. ג'רי שוורץ, איש עסקים יהודי קנדי, המתגורר בטורונטו. שוורץ הקים את חברת ONEX, חברת ההחזקות הגדולה בקנדה[דרוש מקור] ומשמש בה מנכ"ל ויו"ר. חברת ONEX משקיעה במגוון רחב של תחומים עסקיים. רעייתו, הת'ר ריסמן, המנכ"לית והבעלים של Indigo, רשת חנויות הספרים והמוזיקה הגדולה בקנדה[דרוש מקור]. בני הזוג שוורץ-ריסמן רואים בחיילים הבודדים הבוחרים לשרת בצה“ל את חוד החנית בתחום ההתנדבות והתרומה למדינת ישראל: "לאחר שתרמו כה רבות לישראל, מן הראוי להושיט להם יד לעזרה, לתת להם תמיכה, חיבוק ותחושה שיש מאחוריהם משפחה שדואגת. חשוב לנו שידעו שעתידם וביתם הוא כאן, בישראל, ושימשיכו לשאוף למצוינות והישגיות גם בחיים האזרחיים". מדי שנה עורכת הקרן טקס קבלת מלגות עבור כ-100 מלגאים חדשים. בסה"כ מונה הקרן כ-400 מלגאים וכ-400 בוגרים. מלבד המלגה משתתפים מלגאי ובוגרי הקרן בקורסים, חוגים, פרויקט מנטורים, חדר כושר וספרייה בתוך בית הישג, משלחות ייצוגיות למצעד החיים בפולין ומשלחות הסברה לקנדה, אירועים שונים בחגים ומגוון רחב של פעילויות התנדבות. מועדון הבוגרים של הקרן קיים משנת 2008 ומדי שנה גדל עם הצטרפותם של בוגרים חדשים. ערך מורחב – בית השגרירות הרוסית הקרן יושבת בבית הישג, בניין ששימש בשנות ה-50 של המאה ה-20 את השגרירות הרוסית בישראל. בשנת 2006 נרכש הבניין שבשדרות רוטשילד בתל אביב על ידי הקרן ומאז משמש כמרכז עבור פעילויותיה. הבניין המכונה "בית השגרירות הרוסית" או "בית לוין" נמצא בשדרות רוטשילד פינת רח' שד"ל בתל אביב והוא אחד מבנייניה הנודעים של העיר. הבית נבנה צבי יעקב לוין שעלה משיקגו. לוין הזמין את האדריכל יהודה מגידוביץ לתכנן את בית מגוריו כך שיהיה גדול ומרווח, וממנו פעל לבניית הארץ ולעידוד עלייה. בשנת 1948 החרימה את הבית מפקדת 'ההגנה' לטובת המאמץ המלחמתי, בשנת 1953 נפגע הבית מפצצה שהונחה על ידי יוצאי הלח"י. מאז עבר הבניין כמה ידיים עד ששופץ לראשונה בשנת 1991, עת שהוכרז כמבנה לשימור. בנובמבר 2006 הבית נרכש על ידי בני הזוג ג'רי שוורץ והת'ר ריסמן. בני הזוג תרמו את הבניין לקרן הפילנתרופית שאותה הקימו וכיום, לאחר שיפוץ יסודי, משמש הבניין לפעילויות הפילנתרופיות של בני הזוג בארץ ובראשן "קרן הישג". מתן מלגות לימוד ודמי מחייה לחיילים בודדים: הסטודנטים זכאים למימון מלא של שכר הלימוד לתואר ראשון ולדמי מחייה חודשיים למימון הוצאות קיום. כמו כן, מוצעים לסטודנטים שירותים כגון הכוונה לייעוץ קריירה, מפגשים עם מנטורים, תוכנית יזמות ועוד. מתן מלגות לימוד לחיילים משוחררים מצטיינים, יוצאי יחידות עילית מתן מלגות לימוד לבני העדה האתיופית מתן מלגות לימוד לבני העדה הדרוזית תמיכה בפרויקט 'מחשב לכל מורה' באשדוד מימון פרויקט לימוד השפה האנגלית בירוחם תמיכה בבית הספר התיכון ללימודי מדעים בתל אביב מימון משלחות של מובילי דעת קהל קנדיים לישראל משלחת קרן הישג למצעד החיים בפולין אתר האינטרנט הרשמי של קרן הישג מייסדי הקרן, באתר קרן הישג Our Company, Indigo אלרוב מוכרת את "בית סותביס" בתל אביב, באתר ynet, 28 בנובמבר 2006 שאלות ותשובות על מלגת הישג, ‏2020
אונס מתקן

אונס מְתַקֵּן (באנגלית: Corrective rape) הוא כינוי לפרקטיקה פושעת הנהוגה בדרום אפריקה, ובה גברים מבצעים מעשי אונס בנשים לסביות על מנת "לרפא" או "לטהר" אותן מנטייתן המינית. ברוב המקרים, מדובר בכנופיות המבצעות בנשים אונס קבוצתי. המונח נטבע לראשונה בשנת 2001 על ידי ארגוני זכויות האדם, ואלה מוציאים מאז דו"חות העוקבים אחר התופעה. המקרה המפורסם ביותר וזה שהעלה את הסוגיה לסדר היום הציבורי היה של אודי סמליין (Eudy Simelane), שחקנית בנבחרת הכדורגל לנשים של דרום אפריקה ("בויאנה בויאנה"). סמליין, שהייתה לסבית מוצהרת ופעילה למען זכויות להט"ב באפריקה, נרצחה ב-28 באפריל 2008 בדקירות סכין על ידי כנופיה שביצעה בה 'אונס מתקן' בסמוך ליוהנסבורג. דבר הירצחה פורסם בהרחבה בכלי התקשורת באירופה, בדגש על כך שממשלת דרום אפריקה מנסה להסתיר את התופעה ובמשך זמן רב הצליחה להעלים את הרצח מהתקשורת. במשפטם של הרוצחים לא הועלתה לדיון נטייתה המינית של סמליין, על אף שזו היוותה את המניע לאונס הקבוצתי ולרצח. בעיתון הבריטי הגארדיאן צוטט מחקר מקיף שנערך בדרום אפריקה בשם "פשעי שנאה: עלייה בממדי האונס המתקן בדרום-אפריקה", ובו נמצא כי 86 אחוזים מהלסביות השחורות במדינה חיות בחשש מתקיפה מינית וכי כל שבוע מתרחשים בממוצע 10 מקרי "אונס מתקן" במדינה. נתונים דומים נמסרו על ידי ארגוני להט"ב במדינה, ואלה מדווחים כי הם נאלצים להתמודד בכל שבוע עם לפחות עשרה מקרים של לסביות שנפלו קורבן לאונס מתקן או ניסיון אונס, וזאת בקייפטאון לבדה. ארגוני הסיוע מעריכים כי באופן כללי, חצי מיליון מקרים של אונס מבוצעים מדי שנה בדרום אפריקה, אולם רק מעטים מהם מסתיימים בהרשעתו של האנס. אלימות מינית בדרום אפריקה הומופוביה טיפול המרה אלימות נגד נשים תרבות אונס Annie Kelly, "Raped and killed for being a lesbian: South Africa ignores 'corrective' attacks", The Guardian, 2009-03-12 Pumza Fihlani, South Africa's lesbians fear 'corrective rape', BBC, 30 June 2011 Yolanda Mufweba, "'Corrective rape makes you an African woman'", Saturday Star, 2003-11-07 Reddy, Potgieter and Mkhize, "Cloud over the rainbow nation: 'corrective rape' and other hate crimes against black lesbians", HSRC Review, March 2007 Samira Ahmed, "'Corrective rape' in South Africa", channel4.com, 2009-03-12 דניאל שחק, כוכבת העבר נאנסה ונרצחה כי היא לסבית, אתר חדשות מחלקה ראשונה, 13/03/2009 דרום-אפריקה: אונסים לסביות "כדי לתקן אותן", באתר ynet, 13 במרץ 2009 דרא"פ: לסביות נאנסות כדי ""שיתרפאו", אתר GoGay, ‏15/3/2009