סמי מיכאל

סָמי מיכאל (שם לידה: כמאל סלאח מנצור (מנשה) אליהו; 15 באוגוסט 1926 – 1 באפריל 2024) היה סופר, מחזאי, מתרגם ופעיל חברתי ישראלי. כיהן כנשיא האגודה לזכויות האזרח בישראל. ספריו של מיכאל תורגמו לשפות רבות וזכו בעשרות פרסים ספרותיים בישראל וברחבי העולם. חלקם עובדו גם לתיאטרון, לטלוויזיה ולקולנוע. סמי מיכאל נולד בשם כאמל סלאח מנצור (מנשה) בבגדאד, בירת עיראק, בשכונה מעורבת של יהודים, מוסלמים ונוצרים. הוא סיים את לימודיו התיכוניים ברשת החינוך של הקהילה היהודית בבגדאד, בבית הספר "שמאש", וב-1945 קיבל את תעודת הבגרות הממשלתית העיראקית. בגיל 15, בזמן לימודיו התיכוניים, בעקבות עליית המשטר הפרו-נאצי בעיראק ו"הפרהוד" (גל אלימות נרחב כלפי היהודים בעיראק), הצטרף מיכאל למפלגה הקומוניסטית העיראקית שפעלה נגד המשטר ולמען דמוקרטיה וזכויות האדם, שבשורתיה פעל במחתרת. באותה תקופה סיים גם שנת לימודים באוניברסיטה האמריקנית בבגדאד (שלוחה של האוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון), וגם פעל כעיתונאי וכתב בעיתונות הקומוניסטית. בשנת 1948, כאשר נשא עדיין את שם הולדתו, הוצא נגדו צו מאסר. באמצעות מבריח, שאִרגן אביו, חצה מיכאל את הגבול לאיראן ונאלץ לשנות את שמו. באיראן שהה שנה והצטרף כחבר למפלגת תודה המפלגה הקומוניסטית האיראנית, שם המשיך לפרסם מאמרים נגד המשטר בעיראק. ב-1949, בין השאר מחשש שהשלטון באיראן יסגיר אותו לשלטונות העיראקיים, פנה לסוכנות היהודית ועלה לישראל, אף על פי שהמפלגה הקומוניסטית הציעה לו לעבור לברית המועצות. מיכאל הגיע בטיסה מאירן לישראל בשנת 1949, שבה נאמר לנוסעים כי היעד של המטוס הוא פריז ואחר כך תל אביב, אך שלא כמו מטוסים אחרים, הוא נחת בשדה תעופה חיפה. פרשה זו הייתה נושא הסיפור שכתב מיכאל, "היום הראשון בישראל היה בחיפה", שבו תיאר כיצד התאהב בעיר הקסומה עוד בראותו אותה מן האוויר. תחילה התיישב ביפו, ולאחר מכן עבר להתגורר בחיפה בעקבות הצעה שקיבל להיות חבר מערכת בעיתון "אל-איתיחאד". יוזם המעבר של מיכאל לחיפה היה הסופר אמיל חביבי, לאחר שמיכאל שלח לעיתון שני מאמרים שפורסמו ועוררו תגובות. עם הגיעו לעיר חיפה התגורר מיכאל בשכונת וואדי ניסנאס בעיר ופרסם בעיתונים "אל-איתיחאד" וב"אל-ג'דיד" סיפורים ומאמרים. היה לו טור קבוע שפרסם תחת שם העט "סמיר מארד". בשנת 1974 פרסם מיכאל את הרומן הראשון שלו, "שווים ושווים יותר", העוסק בחיי העולים החדשים של שנות ה-50 בישראל במעברות והאפליה העדתית ממנה סבלו העולים מארצות האסלאם. הספר עורר הדים רבים ומיכאל הוזמן להשתתף בתוכנית התרבות "טנדו", ששודרה בטלוויזיה הישראלית בהנחיית ירון לונדון, שם זכה לראשונה לחשיפה תקשורתית. בשנת 1975 פרסם מיכאל את ספר הילדים הראשון שלו "סופה בין הדקלים", על הרפתקאותיהם וגבורתם של נערים ונערות יהודיים בעיראק, בימי מלחמת העולם השנייה. הספר זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו ביקשה הוצאת "עם עובד" שמיכאל יכתוב ספר ילדים על תקופת המעברות. הספר "פחונים וחלומות" יצא לאור ב-1979. בשנת 1977 פרסם מיכאל את הרומן השני שלו, "חסות". סיפור העלילה נסוב סביב קבוצה של פעילי שמאל יהודים וערבים במהלך מלחמת יום הכיפורים. בין חברי הקבוצה משורר ערבי צעיר שהשלטון מבקש לפקח עליו (דמות בהשראת סמיח אל-קאסם, או לפי מבקרי ספרות אחרים מחמוד דרוויש). חברי הקבוצה היהודים פורסים על המשורר הצעיר "חסות", מונח הרומז על הנוהג העתיק של שליט או אדם בעל מעמד לתת חסות לאדם נרדף. בשנים 1981–1987 תרגם את הטרילוגיה הקהירית, סדרה של שלושה ספרי רומן היסטורי, אשר נכתבו בין השנים 1957-1956 במצרים, על ידי הסופר ואיש הרוח המצרי נגיב מחפוז. בשנת 1987 פרסם מיכאל את "חצוצרה בואדי", אשר עובד למחזה מצליח שנה אחר כך בידי שמואל הספרי. ב-2001 עובד הספר לסרט שזכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בשנת 2002 חגגה הוצאת "עם עובד" את ההדפסה ה-29 של "חצוצרה בואדי", עם יותר מ-100 אלף עותקים שנמכרו עד אז. בשנת 1993 יצא לאור ספרו "ויקטוריה", המגולל את סיפור חייה של אישה יהודיה החל מילדותה בבגדאד ועד לזקנתה בישראל. על הספר כתב המשורר נתן זך: "מדובר ברומן הטוב ביותר, שבמרכזו עלילת חיי אישה, שנכתב בשפה העברית". הספר תורגם גם לערבית והופץ בעיראק וברחבי העולם הערבי. ב-2001, הוציא את ספרו החצי-אוטוביוגרפי "מים נושקים למים". ב-1955 החל לעבוד כמודד בשירות ההידרולוגי של משרד החקלאות, שם עבד שלושים שנה, עד לפרישתו\ וחוויותיו כעובד השירות ההידרולוגי שימשו השראה לספרו הזה. בשנת 2005 יצא לאור ספרו "יונים בטרפלגר" המגולל את סיפורו של זאב אפשטיין, גבר ישראלי עשיר ומצליח, בן מסור לאמו ניצולת השואה, המגלה יום אחד שהוא בן מאומץ: הוריו הביולוגיים הם פלסטינים שנמלטו מחיפה בשנת 1948, ומי שחשב להוריו מצאו אותו בבית נטוש. בהמשך אמו הביולוגית, נבילה, מגלה אותו ונכנסת לחייו, ונרקמים ביניהם יחסים קרובים. הספר נכתב על פי ספרו של הסופר הפלסטיני ע'סאן כנפאני, 'השיבה לחיפה', שהתפרסם ב-1969, כעין סיפור המשך. באפריל 2005 פורסמה כתבת שער של דליה קרפל במוסף "הארץ" על הספר, תחת הכותרת "סופר תחת השפעה". בכותרת המשנה נכתב: "לסמי מיכאל יש ספר חדש, 'יונים בטרפלגר'. הוא נכתב על פי ספרו של הסופר הפלסטיני עסאן כנפאני, 'השיבה לחיפה', שהתפרסם ב-1969. משום מה מיכאל לא מצא לנכון לתת לכנפאני קרדיט עד שב'עם עובד' גילו את הזיקה ברגע האחרון". הכתבה עוררה את זעמו של מיכאל, בשל העובדה שבעשרות ראיונות שקיים בשנתיים שקדמו לפרסום ב"הארץ", הדגיש את הזיקה בין ספרו לרומן שכתב כנפאני. תחילה ביקש להגיש תביעת דיבה, אלא שהעניין הגיע לבוררות שבעקבותיה פרסם עיתון "הארץ" ההתנצלות. בשנת 2018 זכה מיכאל בפרס עגנון לאמנות הפרוזה. בשנת 1955 התמודד מטעם המפלגה הקומוניסטית הישראלית למועצת פועלי חיפה, אך זמן קצר אחר כך פרש מהמפלגה לאחר שהתאכזב מהטוטליטריזם של ברית המועצות ומהדרישה של מנהיג המפלגה מאיר וילנר לנאמנות אליה. בשנים 1980–1991 התגורר בעיר מעלות-תרשיחא. מיכאל מונה על ידי בית המשפט העליון, בשנת 1991, כבורר שאלת העברתם של תלמידים ממעלות לבית־הספר ניסיוני חדש בתפן, זאת לאחר שקבוצת הורים ממעלות יזמה הקמת בית־ספר ניסיוני חדשני באזור. משרד החינוך אישר את הפרויקט, התעשיין סטף ורטהיימר תמך בפרויקט ותרם את המבנה, אך ראש מועצת מעלות־תרשיחא, שלמה בוחבוט, החליט למנוע מילדי מעלות את המעבר לבית הספר החדש. בוחבוט נימק את התנגדותו בכך, שמדובר בבית־ספר אליטיסטי לעשירים אשכנזים, האשים את ורטהיימר בגזענות ופטרונות, והכריז כי ילדי מעלות צריכים להישאר ביישוב. מיכאל הכריע כי בית הספר יוקם. הוא הסביר כי כאדם ליברלי הוא מכיר בזכות ההורים להחליט על חינוך ילדיהם, אך הוסיף ואמר: "ההחלטה לא הייתה קלה מבחינה מצפונית; למעשה גזרתי שנבחרת מובילה של ילדים, השייכים לשכבה מבוססת, תיגזל מהיישוב ותעבור לבית־ספר שנמצא מחוץ לתחומו. מבחינה זו כאבתי את כאב המקום, ואת כאבו של בוחבוט, שהיה ממש מופנם בתוכי". בשנת 2001 נבחר לכהן כנשיא האגודה לזכויות האזרח, תפקיד בו כיהן עד 2023. ב-2013 הוקמה "עמותת סמי מיכאל" במטרה להפיץ את מורשתו. החל משנת 2017 מחלקת העמותה פרס ליחידים "העושים למען החברה בכל הקשור בצמצום פערים ובמתן שוויון הזדמנויות, ברוח תפיסת מורשתו של הסופר סמי מיכאל, תוך שימת דגש על פריפריה חברתית וגאוגרפית". בין הזוכים בפרס נמנים יואב ללום ושלמה סבירסקי. מיכאל הוצב מספר פעמים ברשימת מרצ לבחירות לכנסת, ב-1992 וב-1996. מיכאל היה אחיה של נדיה, אלמנתו של אלי כהן, שפעל בסוריה בשירות המוסד הישראלי. היה נשוי שנים רבות למלכה מיכאל, מורה שהקימה וניהלה במשך שנים את בית הספר רוממה בחיפה. לשניים בת, דקלה, מורה אף היא, ובן, אמיר, שניהל את בית הספר העל-יסודי משגב ואחר כך היה מפקח מחוז צפון במשרד החינוך. אחר כך נשא לאישה את רחל יונה מיכאל, שהייתה עיתונאית בעיתונים "דבר" ו"הפטיש" ובתחנת הרדיו קול ישראל. אחייניתו, בת אחותו לינדה, היא עיתונאית "הארץ" ורד לי. מיכאל היה אתאיסט מוצהר, והביע את דעותיו על כך במספר ראיונות שערך בתקשורת. בעקבות חשיפת המחתרת היהודית ב-1984 כתב: ”אין שום אידיאולוגיה, חולנית, רציונאלית שיכולה להצדיק ולתרץ את החמדנות החולנית המאפיינת היום את הלאומנות היהודית. רק חסידים מעוותים של אלהים מוזר, מסוגלים לתרגם לשפת מעשה את השאיפות הכמוסות הללו. כך קמה היום ברית לא קדושה של דת פנאטית, לאומנות עיוורת ועולם תחתון. מברית טמאה זו יכול לצמוח רק טרור”. מיכאל היה סבור שמדינת ישראל מעולם לא התעמתה ישירות עם שלוש בעיות היסוד שמלוות אותה מיום היווסדה: מקומה של ישראל בתוך העולם הערבי, פערים חברתיים גזעניים, ודת מול חילוניות. יהודי ארצות-ערב שהגיעו לאחר הקמת המדינה נחשבו בעיני היישוב הוותיק האשכנזי, כלא שונים בהרבה מהאויב הערבי המובס. הם דיברו בשפתו, הם אימצו את מנהגיו ואפילו העניקו לצאצאיהם שמות ערבים. בעיני היישוב הוותיק הם היו פרימיטיביים ונחותים, ממש כמו האויב שהכריעו אותו בשדות הקרב. ומאז הקמת מדינת ישראל הקרע הזה לא התאחה ולובש צורה של גזענות, וחברתית הוא מתבטא בפער מעמדי. בנוסף הגוש החרדי האשכנזי ראה ביהדות המזרח סכנה קיומית. מאחר שבאמונתה, היהדות המזרחית לא נשאה אופי קיצוני. היא התפתחה בחיק האסלאם הערבי כדת פרגמאטית. אפילו יהודים מזרחים שוויתרו על המסורת הפרגמאטית, הצטרפו לחרדים ואימצו את הקודים הנוקשים שלהם, הוקפו על-ידי החרדים האשכנזים בבידוד גזעני בתוך הריכוזים שלהם בישראל. לגבי הסכסוך הישראלי-ערבי כתב: ”העימות הלאומני בין ישראל לבין העולם הערבי הפך בהדרגה לעימות דתי בין היהדות לבין האיסלאם. אנו חיים בעידן של ימי הזוהר של ההלכה היהודית, כמו גם של השריעה האיסלאמית. שנה אחר שנה מבצרי הדמוקרטיה והשלטון החילוני מתפוררים לנגד עינינו, תחת לחצה העקבי של הלאומנות הדתית”. מיכאל יצא כנגד הרעיון של "זהות מזרחית" וטען כי זהו תוצר של הגדרת נגד ל"מחנה האשכנזי" בניסיון לשמור על הגמוניה תרבותית וכלכלית של האשכנזים. הוא טען שמפא"י יצרה זהות זו, המבוססת על הסטריאוטיפים של המעמד הנמוך בקהילות אלה. עוד הוא היה סבור שדווקא היהודים הכפריים ממזרח אירופה, שהיו רוב היהודים בתחום המושב, לא עלו ברמתם על הכפריים יוצאי ארצות האסלאם, והם ראויים לשם הגנאי "מזרחיים" בשל מוצאם הגאוגרפי. הוא התנגד להכללת יהודי ארצות האסלאם כמקשה תרבותית אחת, בנימוק שלכל תפוצה יהודית היו תרבות והיסטוריה עצמאיות עוד טרם הפיכת הערבית לשפה השולטת בארצות אלה. מיכאל התנגד גם להכללת הספרות של יוצאי ארצות האסלאם כ"ספרות אתנית" בעוד שספרות של סופרים אשכנזים אינה נחשבת לכזאת. 1976 – פרס זאב לספרות ילדים ונוער, על ספרו "סופה בין הדקלים" 1978 – פרס קוגל לספרות יפה, על הרומן "חסות" 1981 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 1981 – פרס פתח תקווה לספרות, על הרומן "חופן של ערפל" 1990 – פרס הצילינדר הנודד מטעם אמנות לעם, משרד החינוך והתרבות וקרן התרבות אמריקה-ישראל 1992 – פרס זאב לספרות ילדים ונוער, על הספר "אהבה בין הדקלים" 1992 – עיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער מטעם IBBY (ברלין), על הספר "סופה בין הדקלים" 1993 – הרומן "ויקטוריה" נבחר לספר השנה בקול ישראל 1993 – פרס הוצאת עם עובד ליצירה הספרותית המקורית, על הרומן "ויקטוריה" 1993 – פרס אשמן מטעם אקו"ם עבור הישג השנה בתחום היצירה הספרותית, על הרומן "ויקטוריה" 1993 – פרס ויצו פריז (צרפת), על הרומן "ויקטוריה" 1994 – פרס הספרות הישראלית מטעם המדור לספרות במועצה הציבורית לתרבות ולאמנות – משרד המדע והאמנויות, על ספרו "ויקטוריה" 1996 – פרס הכבוד לספר "סופה בין הדקלים" שתורגם לגרמנית; ברלין, גרמניה 1997 – פרס עיריית חיפה ליצירה 1998 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 1998 – פרס רוטרי בינלאומי 1999 – פרס ע"ש יוסף אבילאה 2001 – פרס באיטליה על תרומתו להפצת רעיון הסובלנות בין עמים ובין הדתות במזרח התיכון, מטעם ארגונים ממשלתיים וציבוריים ברחבי איטליה בהם: הדסה וארגון הפיתוח הבינלאומי של האו"ם 2002 – עיטור יקיר חיפה 2003 – אות הוקרה מהתנועה למען איכות השלטון בישראל 2004 – פרס ברנר, על ספרו "מים נושקים למים" ועל כלל יצירתו 2005 – פרס נשיא המדינה לספרות, על מפעל חיים 2005 – יקיר המרכז הערבי-יהודי בית הגפן (ואדי ניסנאס, חיפה) 2007 – פרס א.מ.ת לספרות על מצוינות, פריצת דרך והשפעה מרחיקת לכת על החברה הישראלית 2007 – פרס ויצו איטליה (פירנצה), על הרומן "חצוצרה בואדי" 2008 – אות הגלבוע לסובלנות ודו-קיום 2018 – פרס עגנון לאמנות הפרוזה 2018 – פרס שולמית אלוני על מפעל חיים 1995 – האוניברסיטה העברית בירושלים 2000 – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 2002 – אוניברסיטת תל אביב 2008 – המסלול האקדמי המכללה למינהל 2009 – אוניברסיטת חיפה שווים ושווים יותר, הוצאת "בוסתן", 1974 (הספר בקטלוג ULI) חסות, סדרת ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 1977 חופן של ערפל, סדרת ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 1979 חצוצרה בואדי, ספריה לעם, עם עובד, 1987. עובד לתיאטרון ולקולנוע. ויקטוריה, ספריה לעם, עם עובד, 1993 הכנף השלישית, כתר הוצאה לאור, 2000 מים נושקים למים, ספריה לעם, עם עובד, 2001 יונים בטרפלגר, ספריה לעם, עם עובד, 2005 עאידה, כנרת זמורה-ביתן, 2008. הספר ראה אור גם בכורדיסטן. מעוף הברבורים, כנרת-זמורה-ביתן, 2011 יהלום מן הישימון, כנרת-זמורה-ביתן, 2015 סופה בין הדקלים, 1975. מהדורה בעברית קלה: 1978. (פרס זאב) פחונים וחלומות, 1979 אהבה בין הדקלים, 1990 שדים חומים, 1993 אותיות הולכות לים, 2009 צרצרון שר גם בחורף, 2012 טיפה וטיפונת, 2014 אלה שבטי ישראל, 1984 גבולות הרוח: שיחות עם רוביק רוזנטל, סדרת "קו אדום", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000 החוויה הישראלית, 2001 כוכב זוהר, הצגת ילדים, 1971 שדים במרתף – הועלה בתיאטרון חיפה, 1983 תאומים – הועלה בתיאטרון חיפה, 1988 הוא – הועלה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא תל אביב, 1999 הטרילוגיה הקהירית (ثلاثية القاهرة), נגיב מחפוז, הוצאת ספרית פועלים בית בקהיר (بين القصرين), 1981 כמאל (قصر الشوق), 1984 דור שלישי (السكرية), 1987 גבולות הרוח: רוביק רוזנטל משוחח עם סמי מיכאל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, קו אדום, תל אביב, 2000. ניצה בן-דב, "חותם עיראקי ביצירתו הישראלית של סמי מיכאל" בתוך: חיים כתובים: על אוטוביוגרפיות ספרותיות ישראליות הוצאת שוקן, 2011, עמ' 147–156. ניצה בן-דב, "אחים בדם ב'יונים בטרפלגר' של סמי מיכאל" בתוך: חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית הוצאת שוקן, 2016, עמ' 257–287. יגאל שוורץ (עורך), נסיך ומהפכן: עיונים בפרוזה של סמי מיכאל, הוצאת גמא, 2016. אסופת מאמרים פרי כנס על יצירתו של מיכאל שנערך באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו בשנת 2015. רשימת הפרסומים של סמי מיכאל, בקטלוג הספרייה הלאומית סמי מיכאל, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" סמי מיכאל, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" סמי מיכאל, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" סמי מיכאל, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) הספרים של סמי מיכאל באתר עם עובד הספרים של סמי מיכאל, באתר "סימניה" מאמרי סמי מיכאל, באתר "הארץ" עקיבא אלדר, "אנחנו כל כך מפגרים שזה מייאש", באתר הארץ, 15 בספטמבר 2002 - ריאיון גלית חתן, ‏"אנשים שהגעגועים מוליכים אותם שולל" - לסמי מיכאל זיכרונות טובים מעיראק, אבל הוא לא ממהר לחזור, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2003 - ריאיון מרב יודילוביץ', החלום ושברו, באתר ynet, 9 בפברואר 2007 בועז כהן, ‏מיכאל שלנו, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2008 - ריאיון רויטל חובל, סמי מיכאל: ישראל - המדינה הגזענית ביותר בעולם המפותח, באתר הארץ, 26 ביוני 2012 בתיה שמעוני, ‏״יא בילאדי, עאידתי״ : האישה והמולדת ביצירתו של סמי מיכאל, מכאן י"ב, דצמבר 2012, עמ' 192–209 קובי מידן, חוצה ישראל - שיחה עם סמי מיכאל (חלק א'); (חלק ב'), הטלוויזיה החינוכית הישראלית, לרגל הוצאת ספרו "היהלום מן הישימון" נילי גולד, סמי מיכאל בקו התפר הטראגי של חיפה, באתר הארץ, 15 בינואר 2016 כרמית ספיר ויץ, ‏סמי מיכאל: "לא יודע איך העם מרשה לכנופיה של מושחתים וגזלנים לשלוט", באתר מעריב אונליין, 29 באוקטובר 2018 גילי איזיקוביץ, סמי מיכאל: "אילו רגב כתבה את התנ"ך, בוודאי היתה מוחקת את חטאו של דוד", באתר הארץ, 2 בדצמבר 2018 יצחק רובין, ‏חי ובועט, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 14 בדצמבר 2018 ענת שרון־בלייס ושירי לב־ארי, מה שכרוך - ראיון לכבוד זכייתו של סמי מיכאל בפרס עגנון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי זיוה שמיר, עיון ב"חצוצרה בוואדי" של סמי מיכאל, אתר מב"ע, אפריל 2024 רמי קמחי, השחור שהביט לאמת בלבן של העיניים, באתר הארץ, 15 במאי 2024 סמי מיכאל, דף שער בספרייה הלאומית סמי מיכאל, בלקסיקון הספרות העברית החדשה תאדיב, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2003 פרק מהספר עאידה, באתר הארץ, 29 במאי 2008 להתחיל מחדש: קטע מ"מעוף הברבורים", באתר nrg‏, 6 בדצמבר 2010 הכל מחלחל אל הדף, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2009 מהגר בתוך ארצו, באתר "העוקץ", 28 ביוני 2012 צה"ל לא יכול להביס את חמאס, באתר הארץ, 22 ביולי 2014 תומר חרוב, סמי מיכאל, מגדולי הסופרים בישראל, מת בגיל 97, באתר הארץ, 1 באפריל 2024 דפנה לוי, הסופר סמי מיכאל הלך לעולמו בגיל 97, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2024 בני ציפר, סמי מיכאל צחק אחרון. גם אם לא קיבל את פרס ישראל, באתר הארץ, 1 באפריל 2024 גילי איזיקוביץ, סמי מיכאל אמר דברים בוטים, באתר הארץ, 1 באפריל 2024 תומר חרוב, סמי מיכאל יצר בדיון שנאמן לאמת, באתר הארץ, 2 באפריל 2024 יגאל שוורץ, בספריו של סמי מיכאל נגלית לקורא מחווה גדולה לבני האדם באשר הם, באתר ynet, 6 באפריל 2024 אבירמה גולן, אחרון האמיצים: אבירמה גולן נפרדת מסמי מיכאל, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2024 ורד לי, סמי מיכאל, הדוד שלי, באתר הארץ, 6 באפריל 2024 סופר, מתרגם וקומוניסט: פרידה מסמי מיכאל, מתי שמואלוף באתר העוקץ, 02.04.2024 דויד פרץ, בשביל הזיכרונות: יצאנו למסע בעקבות ספריו של סמי מיכאל, באתר ישראל היום, 11 באפריל 2024 צפי סער, סמי מיכאל מעולם לא שכח שזכויות אדם הן גם זכויות נשים, באתר הארץ, 11 באפריל 2024 נורית ברצקי, "רציתי לכתוב רומן פוליטי על יחסי יהודים וערבים בישראל", מעריב, 10 ביוני 1977 מרים קוץ, חיפה, סיפור אהבה: סיור עם סמי מיכאל, באתר ynet, 11 בדצמבר 2011 ביקורות: איזה פרליס, אפליה עדתית - ברומאן - שווים ושווים יותר. רומאן מאת סמי מיכאל, דבר, 23 באוגוסט 1974 יעקב בסר, תיסכול עמוק - סמי מיכאל: שווים ושווים יותר, הוצ' בוסתן, ת״א, 254 עמ, על המשמר, 26 ביולי 1974 אביקה נחמיאס, השחור, הלבן והמכוער - שווים ושווים יותר — סמי מיכאל, הוצאת בוסתן, מעריב, 6 בספטמבר 1974 יוסי ביילין, טנדו מרובע, דבר, 11 ביולי 1974 טלילה בן זכאי, תקופה אפלה, מעריב, 9 במרץ 1979 דן עומר, נמר של נייר - החייים כמשל סיפרותי, "העולם הזה", גיליון 2080 מ-13 ביולי 1977, עמוד 56 קציעה עלון, דרוויש משלנו, באתר הארץ, 26 ביולי 2016 אריאנה מלמד, כל אדם שמפעמת בו רוח הומניזם צריך לקרוא את הספר הזה, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2018 אורי שמיר, אהבה בוואדי ניסנס - הצגה ראשונה, חדשות, 4 בדצמבר 1988 אליקים ירון, כמו סרט תורכי אבל עם הצוצרה, מעריב, 17 בפברואר 1989 גואל פינטו, פרס לסרט "חצוצרה בוואדי" עם נעילת פסטיבל חיפה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2001 דוד שליט, ‏בספר הזה כבר היינו, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2002 נתן זך, "ויקטוריה" מאת סמי מיכאל, הוא התרומה הנכבדה ביותר שיכלה התרבות הישראלית להרים ליום האשה הבינלאומי, חדשות, 11 במרץ 1993 ביקורות: ששון סומך, הפרדוקס במוקד ההוויה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2001 קובי נסים, שיעור באירוניה עצמית, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2001 אבי כצמן, סמי מיכאל מבקש חסות חדשה: מפ"ם, כותרת ראשית, 30 בינואר 1985 ביקורות: יפעת וייס, שיבה בהמשכים, באתר הארץ, 17 במאי 2005 אנטואן שלחת, מפגש ישן, סיפור חדש, באתר הארץ, 18 במאי 2005 יורם מלצר, הסכסוך הגובר על הכל, באתר הארץ, 18 במאי 2005 מתי גולן, ‏מחיר לשתיקה, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2005 התנצלות והבהרה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2005 מועמדי רשימות המפלגה הקומוניסטית הישראלית ובלת־מפלגתיים למועצות הפועלים המקומיות, קול העם, 8 במאי 1955 רונית ויס ברקוביץ, סמי מיכאל עוזב אח מעלות, חדשות, 8 בספטמבר 1991 אדי גל, סמי מיכאל יקבע מי יעבור מביה״ס במעלות לתפן, חדשות, 29 באוגוסט 1991 פרס סמי מיכאל יוענק לשולה מולה, לראונק נאטור ולעו"ד יואב ללום, באתר כלבו – חיפה והצפון, 31 במאי 2017 רשימת מועמדים רשימת מועמדים ורד לי, "נסיך ומהפכן": סמי מיכאל - המזרחי הראשון, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2016 אלוהים זו המצאה של האדם, באתר חופש - עמותה לחופש מדת, 21 בנובמבר 2008. סמי מיכאל, הבריגדות השחורות - דתיים, פטריוטים, חסירי זבוטינסקי - אתם היעד הבא, חדשות, 10 במאי 1984 מהגר בתוך ארצו, באתר "העוקץ", 28 ביוני 2012 יש מי שרוצה להשאיר אותנו באמבט, באתר www.itu.org.il(הקישור אינו פעיל) פרס זאב לסמי מיכאל ולנעמי ושניצר, דבר, 10 בדצמבר 1976 IBBY, Honour List (1992), July 1992, p.13. עכבר העיר, פרס הנשיא על מפעל חיים לסמי מיכאל, באתר הארץ, 24 ביוני 2005 שירי לב-ארי, פרס א.מ.ת לסופרים סמי מיכאל ודויד גרוסמן, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2007 גילי איזיקוביץ, בגיל 92, הסופר סמי מיכאל זכה בפרס עגנון, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2018 מיה אשרי, רננה רז ורנא אבו־פריחה זכו בפרס שולמית אלוני ליצירות עבריות וערביות, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2018 מיה סלע, אוניברסיטת חיפה תעניק תואר ד"ר לשם כבוד לסמי מיכאל, באתר הארץ, 19 במאי 2009 ביקורות: יריב עיטם, חסות כבדה, מעריב, 10 בפברואר 1978 יעקב בסר, תרומה למהלך ספרותי חדש, דבר, 15 ביולי 1977 ביקורות: רוני סומק, על "עאידה", באתר הארץ, 20 ביוני 2008 אריאנה מלמד, על "עאידה", באתר ynet, 30 ביוני 2008 אריק גלסנר, תרבות, "עאידה" - רומן הגון על אנשים לא הגונים, באתר nrg‏, 11 ביולי 2008 חמש חקירות ביצירתו של סמי מיכאל, עם צאת ספרו "עאידה", הארץ, 10 ביולי 2008: אסתי אדיבי-שושן, היהודי האחרון במקום הזה, שאומרים עליו שהיה פעם גן עדן, באתר הארץ, 10 ביולי 2008 בתיה שמעוני, וריאציה על רעיון החסות, באתר הארץ, 10 ביולי 2008 יפה ברלוביץ, על נהרות בבל: קינה מודרנית, באתר הארץ, 10 ביולי 2008 ניצה בן-דב, השיזף, הדקל, הנענע והחידקל, באתר הארץ, 10 ביולי 2008 עאידה של סמי מיכאל ייצא בכורדיסטאן, באתר ynet, 21 באוקטובר 2009 קציעה עלון, מעוף הברבורים מאת סמי מיכאל, ברבור שחור, ברבור לבן, באתר הארץ, 11 במאי 2011 חלומות מתגשמים בין פחונים סמי מיכאל, פחונים וחלומות, ציורים: דני קרמו, מוצאת "עם עובד"(ספרית דן חסכן)., מעריב, 21 ביוני 1979 אנה הרמן, סמי מיכאל כותב לילדים על הפרידה הגדולה מכל, באתר הארץ, 15 בינואר 2015 ביקורת על הספר: אבי ברדוגו, לאשכנזים בלבד, כותרת ראשית, 31 באוקטובר 1984 אבי פיקאר, ושוב, פה ושם בארץ ישראל, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2002 תלמידי בית ספר בחיפה מעלים מחזמר מקורי, דבר, 31 במאי 1971 שוש אביגל, ביקורת - בועות בגדד - 'שדים במרתף', בתיאטרון העירוני חיפה, כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1983 שוש אביגל, צוות לעניין, ההצגה לא - "תאומים" מאת סמי מיכאל בתיאטרון חיפה, חדשות, 28 באפריל 1989 ציפי רום, חמאמה נוסעת לאנגליה - הצגת "התאומים", ואדי סאליב חיפה, חדשות, 16 באפריל 1989