laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סולימאן פרנג'יה

סולימאן קאבאלאן בייק פרנג'יה (בערבית: سليمان فرنجية; 15 ביוני 1910 - 23 ביולי 1992) היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי-מרוני ונשיא לבנון בין השנים 1970–1976. בשלהי כהונתו פרצה מלחמת האזרחים וכוחות הצבא הסורי נכנסו ללבנון. פרנג'יה למד בבית הספר דה לה-סאל בטריפולי, בבית הספר סנט-ג'וזף בזע'רתא, במכללת אינטורה בקיסרוואן ובאוניברסיטה הישועית בביירות. לאחר תום לימודיו ניהל עסק שעסק בייבוא ובייצוא. בשנת 1957 נמלט פרנג'יה מלבנון לסוריה עקב האשמות כי היה מעורב ברצח מספר אנשים ממשפחה יריבה. בסוריה הוא פגש את חאפז אל-אסד, עוד בטרם הפך לנשיא סוריה. האישומים נגדו בוטלו עד מהרה ופרישת אחיו ח'מיד בייק פרנג'יה מהפרלמנט בשנת 1957 הובילה לשובו בשנת 1960 ולבחירתו לנציג זע'רתא. פרנג'יה כיהן בפרלמנט בשנים 1964 ו-1968. במהלך תקופת כהונתו בפרלמנט החזיק במספר תיקים בהם תיק הדואר, הטלגרף והטלפון, החקלאות, הפנים, המשפטים, הכלכלה, והעבודות הציבוריות. פרנג'יה נבחר לנשיאות בבחירות שנחשבות הצמודות ביותר בהיסטוריה של לבנון המודרנית. ב-17 באוגוסט 1970 נבחר כנשיא על חודו של קול באספה הלאומית (מול אליאס סרכיס). ברגע האחרון שינה כמאל ג'ונבלאט את דעתו ותומכיו הצביעו בעד פרנג'יה. פרנג'יה הציג את עצמו כמועמד הקונצנזוס, וגייס תמיכה מימין ומשמאל, ומכל העדות הדתיות. לא היה גורם מאחד אמיתי במצעו פרט להבטחתו לשמר את הסדר הפאודלי ואת הכוח בידי ראשי המשפחות השולטות - ה"זֻעמאא'". אלו חשו את הקרקע נשמטת מתחתם בתקופת שלטונם של פואד שהאב ושארל חילו, וחששו מהרפורמות שהבטיח סרכיס, בן טיפוחיו של שהאב, להמשיך. ניצחונו של פרנג'יה הושג בכוח הזרוע: לאחר סיבוב הצבעה שלישי, כשהתוצאה הייתה 49/49, פרצו חמושים בראשות בנו טוני למתחם הפרלמנטרי וכפו על יושב ראש הפרלמנט (אשר על פי הנוהג נמנע בהצבעות אלו) להצביע בעד פרנג'יה. כשפרצה מלחמת האזרחים בלבנון, עמדה לרשותו של פרנג'יה מיליציית בריגדת מרדה שבראשה עמד בנו טוני. בתחילה שיתפה הבריגדה פעולה עם החזית הלבנונית - קואליציה ימנית, נוצרית בעיקרה, של פוליטיקאים וראשי מיליציות. אך בתחילת 1978 עזב אותה פרנג'יה בשל שיתוף הפעולה עם ישראל, שנגד את נטיותיו הפרו-סוריות. ביוני 1978 נרצח בנו טוני, יחד עם אשתו ובתו הפעוטה, על ידי לוחמים אנשי הפלנגות. בתגובה החל לפעול פרנג'יה לצד הסורים (שבאותה העת שינו את עמדתם בשלישית והחלו לפעול נגד המחנה השמרני) נגד הכוחות הלבנוניים. פרנג'יה שמר על קשריו עם סוריה. הוא ניסה לשוב לזירה הפוליטית בשנת 1988 אך האספה הלאומית, שאמורה הייתה לבחור אותו לנשיאות, לא הצליחה לקיים קוורום בשל החרם שהטילו חברי פרלמנט נוצרים, שנאכף על ידי הכוחות הלבנונים. פרנג'יה הלך לעולמו ב-23 ביולי 1992, שנתיים לאחר תום מלחמת האזרחים. פרנג'יה הוא נצר למשפחות המרוניות של זע'רתא. הוא בנו השני של קאבלאן סולימאן פרנג'יה (שהיה חבר פרלמנט) ואשתו למילה רפול. סבו, קאבלאן פרנג'יה, היה מושל אזור. לפרנג'יה היו חמישה ילדים מאשתו המצרית איריס הנדלי. עם מותו של אחיו ח'אמיד בשנת 1981, הפך סולימאן לראש המשפחה. נכדו, סולימאן פרנג'יה הבן, היה שר הפנים בשנים 2004 - 2005, והוא נחשב מועמד לנשיאות בשנת 2007. מדיה וקבצים בנושא סולימאן פרנג'יה בוויקישיתוף סולימאן פרנג'יה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הילדים משכונת חיים

הילדים משכונת חיים הייתה סדרת טלוויזיה מקורית לילדים שהופקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנים 1976–1978, ושודרה בשידורים חוזרים לאורך שנות השמונים. הסדרה היא בת 17 פרקים עיקריים ו-5 פרקים נוספים שנועדו לתלמידים מתקשים. הסדרה נכתבה על ידי יוסי אלפי ובוימה על ידי חיים שירן, ששון חי ואליק ותיקאי. ד"ר אברהם שטאל היה היועץ הפדגוגי של הסדרה, וכתב את ספרי הלימוד והמדריכים למורה שליוו אותה. מטרת הסדרה הייתה להסביר מושגי לשון ואת חשיבות התקשורת הבין אישית. בנוסף, הייתה לה מטרה סמויה – ליצור עבור ילדים מעדות המזרח ומהשכונות אובייקט הזדהות טלוויזיוני. כך, התוכנית התמקדה בחיי שכונה ישראלית, עם ילדים בעיקר מבני עדות המזרח ומשפחותיהם ועם מדריך נוער שכונתי (ששון גבאי). פתיח התוכנית תיאר גם הוא את השכונה: ”זו לא שכונת פאר, זו לא שכונה של עוני, ויש בה ילדים כמוך וכמוני” (טהרלב/רייזמן). בין הקטעים הזכורים מהתוכנית: יוני לא אוהב את הקובה שאמו מכינה, הכבאי אישוני לא ממש ממהר לצאת לכבות שריפות, יחזקאל מספר סיפורים ועוד. חלק מפרקי הסדרה "הילדים משכונת חיים" הועלו לאתר הטלוויזיה החינוכית. את פתיח הסדרה כתב יורם טהרלב והלחינה שוש רייזמן. ששון גבאי – המדריך ששון רחל אטאס – רחל, אמא של יוני אריה אליאס – יחזקאל בעל המכולת, אבא של עודד אבינעם מור-חיים – אישוני הכבאי אבנר חזקיהו – לוי פקיד הדואר ז'אק כהן – מר כהן השוטר יצחק חלוצי – חלוצי בעל הקיוסק יעקב בודו - חנני, מטאטא הרחובות אלי מילמן - יוני עודד אברהם - עוזי עודד ציון - ג'נגו, עוזרו של המדריך ששון דפנה בר-לב - שפרה שלמה מנדלוביץ' - עודד עינת גורן - ענת דורון ברודרזון - דורון רחל דיין - אחת האמהות כמו כן השתתפו גבי עמרני, יוסי סגל, גדעון זינגר, חנן גולדבלט ושחקנים ילדים. לסדרה הופקה בשנת 1979 תוכנית המשך, "מסיפורי השכונה", אשר זכתה להצלחה פחותה ושודרה רק בשני סבבים. בסדרה זו השתתפו רק שבעה משחקני הסדרה המקורית. תוכנית זו התמקדה בסיפורי ומנהגי העדות השונות. לסדרה נלוותה חוברת לימוד לכיתות ג–ה. באפריל 2023, לקראת חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, פורסם שבכוונת כאן חינוכית להפיק גרסת המשך לתוכנית. התכנית צפויה לעלות לשידור במהלך שנת 2024. הראשון שלוהק לתוכנית היה יוסי ואסה בתפקיד השוטר המקומי. בתוכנית "ארץ נהדרת" נעשתה פרודיה על הסדרה הזו ועל "ריצ'רץ'". "הילדים משכונת חיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הילדים משכונת חיים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מילות השיר "הילדים משכונת חיים", באתר שירונט שיר הפיסוק, באתר YouTube "הילדים משכונת חיים" באתר כאן חינוכית חוה נובק, תכניות חדשות בטלוויזיה הלימודית, דבר, 27 בדצמבר 1976 הילדים משכונת חייו: המהפכה של יוסי אלפי, באתר הספרנים, ‏15 באוגוסט 2023 הילדים משכונת חיים בפודקאסט סדרתיות של כאן 11. ספרי לימוד ותדריכים חדשים, דבר, 24 בדצמבר 1976 רן בוקר, "הילדים משכונת חיים" חוזרת לטלוויזיה, באתר ynet, 30 באפריל 2023 רן בוקר, הקאמבק של "הילדים משכונת חיים" לטלוויזיה - והליהוק המיתולוגי, באתר ynet, 29 במאי 2024 גיל משעלי, ‏פרסום ראשון: יוסי ואסה לוהק לחידוש ל"הילדים משכונת חיים", באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2024
זע'רתא

זְעַ֫'רְתַא (בערבית: زغرتا) היא עיר במחוז צפון לבנון בלבנון, שבה מתגוררים כ-70,000 נפש. העיר היא מרכזה של נפת זע'רתא. השם זע'רתא נגזר ככל הנראה מהמילה הארמית "זע'ר", שמשמעותה מבצר, ובסורית המילה "זע'רתא" משמעה "ביצורים". העיר קשורה קשר הדוק לעיר ההררית אהדן. בכל קיץ עוברים רוב תושבי העיר לבתי קייט באהדן, ואילו בחורף אהדן כמעט ריקה מאדם. תושבי זע'רתא דוברים ערבית לבנונית במבטא סורי בולט. סורית נלמדה בבתי הספר עד אמצע המאה ה-20. זע'רתא הוציאה מתוכה פוליטיקאים ואנשי ציבור רבים, בהם שני נשיאים: סולימאן פרנג'יה ורנה מעווד, ופוליטיקאים בולטים: חמיד פרנג'יה, סולימאן פרנג'יה הבן, סימון א-דווייהי, נאילה מעווד, אסטפן א-דווייהי (אנ'), טוני פרנג'יה, סמיר פרנג'יה ואחרים. גם מאהדן יצאו לפחות שני מנהיגים של הכנסייה המרונית (אסטפן א-דווייהי וחאנה מח'לוף א-דווייהי), כמו גם המנהיג בן התקופה העות'מאנית יוסף כרם, שהוביל את המרד נגד השלטון הטורקי. המשפחות שבניהן הוזכרו לעיל: כרם, א-דווייהי, פרנג'יה, מעווד ומשפחת מקרי, שולטות גם בפוליטיקה המקומית. העיירות והכפרים הסובבים את העיר נהנים מרווחה, אך לתושביהם אין כוח פוליטי. האוכלוסייה היא נוצרית ברובה, כשהמרונים הם הרוב בקרב הנוצרים. בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון הייתה זע'רתא, שהיא מעוז נוצרי בצפון המדינה, בחזית המלחמה. מיליציית בריגדת מרדה הצליחה להדוף את ההתקפות של המוסלמים ואש"ף אשר יצאו מטריפולי השכנה. כלכלת האזור מתבססת מאז ומתמיד על חקלאות: זיתים סביב זע'רתא ותפוחים סביב אהדן. בשנים האחרונות גדל שיעור מגזרי התעשייה והשירותים באזור. מדיה וקבצים בנושא זע'רתא בוויקישיתוף
גזעול

גִזְעוֹל הוא גבעול מעובה שמורכב משכבות קונצנטריות של גלדים רבים, בדומה לבצל. ישנן שפות בהן הגזעול מכונה "גזע-מדומה". בין הצמחים בעלי גזעול ניתן למנות את הבננה, הפפאיה וציפור גן עדן. המילה "גזעול" היא הלחם בסיסים של המילים "גזע" ו"גבעול". ערך מילוני בנושא גזעול, בוויקימילון
דיק הצלף

דיק הצלף (באנגלית: Deadeye Dick) הוא רומן מאת קורט וונגוט שפורסם לראשונה בשנת 1982. בספר ישנה חפיפה חלקית עם מספר דמויות מספר אחר של וונגוט - ארוחת בוקר של אלופים. הדמות הראשית בסיפור היא רודי וולץ, המכונה "דיק הצלף". דיק קיבל את כינויו לאחר שבילדותו ירה בטעות למוות באישה בהריון. אביו לקח אחריות על המקרה והמשפחה התרוששה כתוצאה מהמשפט. הטראומה שלו מהאירוע כה עזה, שהוא חי את חייו כאדם חסר מיניות וחסר חיי חברה. הוא מספר את סיפור חייו כאדם בגיל העמידה החי בהאיטי. העיר מידלנד סיטי, אוהיו (שגם הופיעה בספרו של וונגוט "ארוחת בוקר של אלופים"), בה רודי גדל, מושמדת על ידי פצצת נייטרון. אביו של רודי, קנה בצעירותו ציור מאמן בשם אדולף היטלר ולפי הסיפור, בכך הציל אותו מרעב וכך הוביל בעקיפין למלחמת העולם השנייה ולשואה, מעשה זה של אביו ואירוע הירי גורמים לרודי לחשוב ש"הבטלנות או ליתר דיוק, ההתנגדות הפאסיבית, היא אולי הדרך היחידה לקיום בעולם העכשווי, שבו פצצת ניטרון עשויה בתאונה מקרית להכחיד אוכלוסיית עיר ולזכות בכיסוי עיתונאי של 10 ימים ותו לא." בסוף הספר מוצא וונגוט את ההזדמנות העיקרית לביקורת חברתית, למרות שמספר עקיצות מופיעות לאורך העלילה. תימה עיקרית נוספת היא מערכת היחסים בין רודי להוריו. וונגוט מתמקד בניסיון להסביר את פעולותיו וגישתו לחיים של הצאצא (רודי) על ידי אלה של הוריו. מרבית הסיפור מסופר בגוף ראשון, מנקודת המבט של דיק הצלף. במחצית השנייה של הספר, מספר סצנות מוצגות כמחזה. דיק הצלף, באתר OCLC (באנגלית) אמנון אחי נעמי, כדור תועה - דיק הצלף - קורט וונגוט, כותרת ראשית, 11 בנובמבר 1987
גאולה (אלבום של חמי רודנר)

גאולה הוא אלבום הסולו הראשון של סולן להקת "איפה הילד?" לשעבר, חמי רודנר. האלבום הוקלט בחודש ינואר 2000 בלבד ויצא לאור במרץ 2000 על ידי חברת התקליטים "הד ארצי" בהפקת עידו אגמון, איל דפנא ורודנר עצמו. באלבום שיתף פעולה רודנר עם להקת הקאברים "שליחי הבלוז". בין השירים הפופולריים שבאלבום נמצאים "בואי נפרד" ו"גאולה". "גאולה" התחיל את דרכו בשלהי 1999, לאחר שרודנר סיים מערכת יחסים בת חמש שנים וחצי. את ההשראה לחומר החדש קיבל אחרי הופעת גרסאות כיסוי של הביטלס בניצוחו של מפיקם ג'ורג' מרטין שבה השתתף. ...מרטין הבחין בכך וקרא לי. "דע לך," הוא אמר, "שהביצוע שלך ל־I'm the Walrus, הוא הטוב ביותר שאני זוכר מאז לנון!" זה היה במוצאי שבת וביום ראשון שלמחרת הגשתי את התפטרותי מהמשרד. חזרתי לכתוב כאחוז טרוף. — אתרו הרשמי של חמי רודנר השירים לאלבום, שנקרא בתחילה "מילים נוזלות", נכתבו על חייו של רודנר באותה תקופה כאוטית, ובדרך כלל נכתבו בשכרות. באותה תקופה התחיל להופיע אקוסטית בפאב "פרילנד" באזור עם גיטרה, סגנון שלא ניסה עד אז. הסגנון המוזיקלי של האלבום פולקי ובלוזי יותר מרוב האלבומים הפופולריים באותה תקופה, שנשענו לרוב על אלקטרוניקה. היה זה ניסיון לתפוס את רוח שנות השישים והשבעים ברוק. רודנר החל להופיע גם עם עידו אגמון, גיטריסט צעיר שמצא איתו שפה משותפת. "שליחי הבלוז" נבחרו לאחר שרודנר חיפש להקה ברוח התקופה. מהר מאוד רודנר ושליחי הבלוז נכנסו לאולפן והקליטו שתים-עשרה רצועות לאלבום החדש. יומיים לאחר סיום ההקלטות "בואי ניפרד" כבר הושמע בתחנות הרדיו. את "דנה שלי", השיר היחיד שהוקלט לאלבום ולא מצא את דרכו למוצר הסופי, ניתן להוריד בחינם באתרו הרשמי של רודנר. האלבום נמכר במעל לשלושים אלף עותקים וזכה בנוצת הזהב של אקו"ם בקטגוריית האלבום הטוב ביותר לשנת 2001, וכן זיכה את רודנר בפרס תמלילן השנה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חמי רודנר, אלא אם כן מצוין אחרת. אל תוך הבלוז של עצמך – 0:22 (לחן: שמעון אבוטבול טל) אין רוקנ'רול בעברית – 4:43 (לחן: אסף שריג) מה היה – 3:59 בואי נפרד – 5:03 אולי בכל זאת סאלי – 4:57 כל אחד והבוב שלו – 4:32 לזרום עם הרוח – 4:56 מלים נוזלות – 6:17 יהיה אשר יהיה – 6:19 גאולה – 4:38 הייתי אור – 4:05 חמי רודנר – שירה, עיבודים, הפקה מוזיקלית עידו אגמון – עיבודים, הפקה מוזיקלית איל דפנא – הפקה מוזיקלית מיץ מיצל – גיטרה, קולות רקע, מפוחית נעם רפפורט – עיבודים, האמונד ערן סנדרי – גיטרה בס טל ליבני – תופים צ'לי סיגלסקי – גיטרה, קולות רקע יהלי סובול – קולות רקע ירמי קפלן – קולות רקע אסף ארליך – קולות רקע גל פרמן – קולות רקע יגאל כרמל – קולות רקע האתר הרשמי של חמי רודנר הו גאולה, כתבה באתר הרשמי גאולה במומה
הרפובליקה האוסטרית הראשונה

הרפובליקה האוסטרית הראשונה היא התקופה שבה הייתה אוסטריה רפובליקה דמוקרטית, והתקיימה לאחר נפילתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה ועד מלחמת האזרחים האוסטרית, עת הפכה למדינה פשיסטית. עם האנשלוס חדלה להתקיים כמדינה עצמאית. תקופה זו אופיינה במאבקים עזים בין השמאל והימין, בהם התקוממות יולי 1927. בתקופה זו נחקקה חוקת אוסטריה (ב-1920), ושונתה ב-1929. לאחר האנשלוס הקיץ הקץ על הרפובליקה, או, לפי אמות-מידה אחרות, עם ייסוד הדיקטטורה האוסטרופשיסטית בעקבות פיזור הפרלמנט בידי הקנצלר אנגלברט דולפוס ופרוץ מלחמת האזרחים. חוזה טריאנון (Trianon) שנחתם בין מדינות ההסכמה המנצחות והמדינות הנלוות אליהן לבין הונגריה, היה אחד ההסדרים מרחיקי הלכת לפירוקה של קיסרות הבסבורג, שעליהם הוחלט בשיחות השלום בפריז בגין תבוסתה לצד הקיסרות הגרמנית. הוא בא בעקבות חוזה סאן-ז'רמן (Saint-Germain-en-Laye), אשר תחם את גבולותיה של הרפובליקה האוסטרית החדשה כך שתכלול את רוב החבלים דוברי הגרמנית של ציסלייתנייה (Cisleithania) – החלק האוסטרי של אוסטרו־הונגריה למעט חבל הסודטים ודרום טירול (10 בספטמבר 1919). על־פי המעצמות המנצחות, הסיבה העיקרית לפרוץ המלחמה הגדולה הייתה המיליטריזם הגרמני, ולכן מנסחי ההסדר בגמר המלחמה ביקשו ליצור מאזן כוחות חדש במרכז אירופה, כזה שימנע מגרמניה לשוב ולהפוך למעצמה. עקב כך נמנעה מאוסטריה האפשרות להתאחד עם הרפובליקה הגרמנית החדשה ובאופן סמלי אף נאסר עליה להיקרא בשם שבחרה לעצמה – "אוסטריה הגרמנית". גיא ביינר, "לבטל את טריאנון": הנצחת הזיכרון של אובדן שטחים בהונגריה, זמנים גיליון 123 (קיץ 2013) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלחמת הקימברים והטווטונים

מלחמת הקימברים והטווטונים הייתה מלחמה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין השבטים הגרמאניים, או הקלטים, של הקימברים והטווטונים בין השנים 113 לפנה"ס עד 101 לפנה"ס. המלחמה נערכה, לסירוגין, בעמקי הרי האלפים מצפון לאיטליה, בגאליה ובאזור עמק נהר הפו. הגורם למלחמה זו היה הגירתם של הקימברים וטווטונים דרומה ממכורתם שבצפון אירופה לדרום ומערב היבשת וחיפושם אחרי שטח התיישבות חדש. הגירה זו היוותה סכנה לאינטרסים של רומא באזור, איימה על בנות בריתה ששכנו שם ולחצה על שבטים גאלים לנדוד דרומה לתוך שטחים שנשלטו על ידי הרפובליקה. לא רק שמלחמה זו הייתה המפגש המתועד הראשון בין רומא לבין הגרמאנים בהיסטוריה, אלה גם הייתה זו המלחמה הראשונה מאז ימי המלחמה הפונית השנייה בה אוימה איטליה הרומית ישירות על ידי גורם חיצוני שבתקופה מסוימת אף כבש חלקים ממנה. הרומאים ספגו תבוסות קשות במלחמה זו, מהקשות שבתולדות הרפובליקה ובמקרים רבים שררה תחושת איום ממשית על העיר רומא עצמה. המלחמה הסתיימה בניצחונה המוחלט של רומא, הרבה הודות להנהגתו של גאיוס מריוס ובחיסולם המוחלט של הקימברים והטווטונים. המלחמה התרחשה בתקופה בה שרר רפיון צבאי ומדיני ברפובליקה ובמוסדותיה, רפיון שהופגן גם במלחמה מקבילה שניהלה רומא נגד המלך הנומידי יוגורתה. על רקע שתי מלחמות צמח המצביא גאיוס מריוס שביסס את מעמדו הודות לניצחונותיו, והתבוסות המשפילות שספגה רומא במלחמה זו היו מהגורמים שהביאו לעריכתם של רפורמות מרחיקות לכת במבנה ובאופי הצבא הרומי. מדיה וקבצים בנושא מלחמת הקימברים והטווטונים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עצמות שורש כף היד

עצמות שורש כף היד (TA: Ossa carpi; Ossa Carpalia) הן שמונה עצמות קטנות המקובצות יחדיו בין הגומד והחישור לעצמות המסרק. אף אחת מהן אינה משויכת לאחת מאצבעות היד, להבדיל מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות. ביחד הן מרכיבות את מפרק שורש כף היד. צורתן של עצמות שורש כף היד אינה סדירה, למרות זאת, ניתן לזהות מספר מאפיינים משותפים לרובן: לכל העצמות (למעט עצם העדשה) שישה פנים. הפנים הכפיים או הקדמיים (שפונים לכיוון כף היד) והגביים או האחוריים (שפונים לכיוון גב כף היד) מחוספסים מהיותם אזורי אחיזה לרצועות שונות. הפנים המרוחקים והמקורבים חלקים ומופרקים עם העצמות השכנות. הפנים הצידים והתיכונים חלקים ומופרקים במידה ויש עצם שכנה באותו כיוון, או מחוספסים וגבשושיים אם אין עצם שכנה. את עצמות שורש כף היד, ששמן ניתן להן לפי צורתן, מחלקים לשתי קבוצות על פי מקומן: השורה הקריבנית והשורה הרחיקנית. השורה הקריבנית כוללת את (מהצד החישורי לצד הגומדי) עצם הסירה (Os scaphoideum), עצם הסהר (Os lunatum), עצם הטריז (Os triquetrum) ועצם העדשה (Os pisiforme). עצם הסירה ועצם הסהר מחברות בעזרת מפרקים בין קבוצת העצמות של שורש כף היד לחישור ולגומד. למרות קרבת עצם הטריז לגומד היא אינה מופרקת איתה. עצם העדשה, היא למעשה עצם ססמואידית והיא בעלת משטח מפרקי יחיד (עם עצם הטריז). לעצם הסירה, אספקת דם דלה, המאיטה את יכולת החלמתה משבר. למרות שאין היא נשברת בקלות, שברים של עצם הסירה מהווים 60% מכלל השברים של עצמות שורש כף היד. השורה הרחיקנית כוללת את (לפי הכיוון שבשורה המקורבת) העצם רבת הזוויות הגדולה (Os trapezium), העצם רבת הזוויות הקטנה (Os trapezoideum), עצם הפיקן (Os capitatum) ועצם האנקול (Os hamatum). לשתי העצמות הקיצוניות בשורה המרוחקת, העצם רבת הזוויות הגדולה ועצם האנקול, בליטות גרמיות על פניהן הכפיים: הגבשושית של העצם רבת הזוויות הגדולה (Tuberculum ossis trapezii) והאנקול של עצם האנקול (Hamulus ossis hamati). את שתי הבליטות מחברת רצועה רוחבית, ליצירת תעלת שורש כף היד (אנגלית: carpal tunnel) המוכרת מהתסמונת על שמה, תסמונת מנהרת שורש כף היד. כעזר זיכרון לסדרן של עצמות שורש כף היד משמש המשפט Some Lovers Try Positions That They Cannot Handle שראשי התיבות של מילותיו זהות בסדרן לאלה של שמות עצמות שורש כף היד (באנגלית): Scaphoid Lunate Triquetral Pisiform Trapezium Trapezoid Capitate Hamate עצמות כף יד שמאל במבט אחורי (גבי) עצמות כף יד שמאל במבט קדמי (כפי) עצם הסירה עצם האנקול עצמות - מונחים כיסת גנגליון עצמות שורש כף היד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סוחוי

סוּחוֹי (ברוסית: Сухой) היא יצרנית מטוסים צבאיים ואזרחיים רוסית, אשר נוסדה בשנת 1939 על ידי מהנדס האווירונאוטיקה הבלארוסי פאבל סוחוי. מטוסי הסוחוי שימשו ועודם משמשים כעמוד השדרה בחילות האוויר של מדינות ברית המועצות לשעבר והמדינות להן סיפקה נשק במשך שנים רבות, כגון חילות האוויר של מדינות ערב. מטוסי חיל האוויר הישראלי נלחמו בקרבות אוויר רבים נגד מטוסי סוחוי מצריים וסוריים, למשל: ב-28 באפריל 1970 הופלו שני מטוסי סוחוי-7 מצריים על ידי מטוסי מיראז' 3 ישראליים. משרד התכנון בראשות פאבל סוחוי הוקם בשנת 1939 במוסקבה. בשנת 1949 המשרד נסגר, אך נפתח מחדש כבר בשנת 1953 והיה אחד המרכזים לפיתוח מטוסי קרב חדשים לחיל האוויר הסובייטי. המטוס המפורסם ביותר של חברת סוחוי היה הסוחוי Su-47. המטוס החדיש ביותר המיוצר על ידי החברה הוא סוחוי Su-57, אשר מיוצר על ידי רוסיה כמדגים טכנולוגיות. בשנות האלפיים החלה חברת סוחוי, גם בפיתוח מטוסי נוסעים (Superjet). ב-26 בספטמבר 2007 חשפה חברת סוחוי את מטוס הנוסעים המודרני הראשון (Sukhoi superjet 100) מתוצרתה, המיועד לטיסות אזוריות ויכול לשאת 78–98 נוסעים. סוחוי נחשבת גם ליצרנית מטוסי הנוסעים הגדולה ביותר ברוסיה. החברה נחשבת כאחת מיצרניות המטוסים המתקדמות בעולם לצד חברת בואינג ואיירבוס. ב-4 באוגוסט 2006, הטילה מחלקת המדינה האמריקנית סנקציות עסקיות על סוחוי בשל חשד לסחר שלה עם איראן. סוחוי-1 – 1939 סוחוי-2 – 1939 סוחוי-3 – 1939 סוחוי-5 – 1944 סוחוי-6 – 1944 סוחוי-7 – 1953 סוחוי-8 – 1948 סוחוי-9 – 1946 סוחוי-11 – 1948 (שיפור של סוחוי-9) סוחוי-13 – 1950 (שיפור של סוחוי-11) סוחוי-12 – 1942 סוחוי-15 – 1960 סוחוי-17 – 1965 (שיפור של סוחוי-7) מטוס בעל כנף עם גאומטריה משתנה סוחוי-20 – 1970 (שיפור של סוחוי-17) סוחוי-22 – 1973 (שיפור של סוחוי-20) סוחוי Su-24 סוחוי-25 – 1979 מקבילו של ה-A-10 ת'נדרבולט II האמריקאי סוחוי-27 – מטוס יירוט ותקיפה. מקבילו של ה-F-15C\D איגל האמריקאי סוחוי-30 – 1985 (שיפור של סוחוי-27 ומקבילו של ה-F-15E) סוחוי-32 – 1990 (מטוס קרב-הפצצה ממשפחת סוחוי-27, נועד להחליף את הדגם הישן Su-24) סוחוי-33 – 1987 (שיפור של סוחוי-27 עם כנפיים מתקפלות, עבור חיל הים הרוסי) סוחוי-35 – 1995 (שיפור של סוחוי 30) סוחוי Su-34 – 1995 (שיפור של סוחוי 32) סוחוי 37 – 1997 סוחוי 39 – 1995 (שיפור של סוחוי-25 עבור חיל הים הרוסי) סוחוי 47 – 1997 Su-57 – בשירות מבצעי בחיל האוויר הרוסי משנת 2020 סוחוי S-70 אוחוטניק – 2019 בלתי מאויש סוחוי Su-75 – 2023 מטוס חמקן מדור 5 חברת סוחוי לייצור מטוסים אזרחיים (Гражданские самолёты Сухого) היא חברה רוסית לייצור מטוסי נוסעים שהוקמה בשנת 2000 ונחשבת לחלק מחברת סוחוי. 25% ממניות החברה נמצאת בבעלות "אלניה איירמאקי" האיטלקית. משנת 2008, מייצרת החברה את המטוס סוחוי סופרג'ט 100. היו תוכניות לייצור מספר דגמי מטוסים נוספים (למשל סוחוי KR-860) אך הן לא התקדמו לשלב הייצור. תעשיית תעופה ברוסיה מדיה וקבצים בנושא סוחוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוחוי (ברוסית)(הקישור אינו פעיל) אתר החברה בארכיון האינטרנט סוחוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תשואות ראשונות

תשואות ראשונות הייתה תוכנית רדיו ששודרה ב"קול ישראל" משנת 1965 ועד 1980, בעריכתו ובהפקתו של יוסף (פפו) אריה. מטרת התוכנית הייתה גילוי כישרונות צעירים בתחום השירה, והיא הייתה הגרסה הרדיופונית המוקדמת של "כוכב נולד". התוכנית אפשרה לזמרים אלמונים להופיע בשידור חי בפני קהל בליווי תזמורת ועיבודים מקצועיים. את התוכנית ערכו והפיקו יוסף (פפו) אריה ועפרה סמואל, שאף הנחתה את התוכנית מראשיתה. מערכת התוכנית כללה את עפרה סמואל, יוסף (פפו) אריה, דליה און-פריזנט ואבי קורן. עשרות צעירים מכל רחבי הארץ הופיעו בפני חברי הצוות והתמודדו על הזכות להשתתף בתוכנית ולהופיע בשידור. התוכנית נערכה בבית המורה בתל אביב, והוקלטה באיכות מוזיקלית גבוהה. המנהל המוזיקלי היה שמעון כהן, ובהמשך גם לסלו רוט ויצחק גרציאני. בין המעבדים היו חנן וינטרניץ ומרטין מוסקוביץ'. ראשון המשתתפים בתוכנית הראשונה בשנת 1965, היה הזמר הצעיר בן ה-14, גדעון גרייף, אז בעל קול הסופרן, שביצע שני שירים: "מתוך הרגל" ו"הצריף הקטן". רבים ממשתתפי "תשואות ראשונות" היו לימים אמנים מובילים בתחום הזמר והמשחק בישראל. בין האמנים שהתגלו בה: גלי עטרי, עפרה חזה, חוה אלברשטיין, דורית ראובני (שם גילה אותה מוני אמריליו), גדעון גרייף, ירדנה ארזי, ארז הלוי, אבי טולדנו, מתי כספי ושולי נתן (משם "שלפה" אותה נעמי שמר לבצע את השיר "ירושלים של זהב"). איזי מן, קול ישראל מירושלים: מדינה מאחורי המיקרופון, ירושלים: דפוס פרינטיב, 2008, עמ' 191. תשואות – ל"תשואות", מעריב, 23 במרץ 1967 טלילה בן-זכאי, תשואות ל"תשואות ראשונות", מעריב, 28 במאי 1970
מחלק העיתונים

מחלק העיתונים (באנגלית: Paperboy) הוא משחק ארקייד שנוצר על ידי חברת Atari Games(אנ') בשנת 1984. גיבור המשחק הוא מחלק עיתונים אשר מחלק עיתונים בזמן שרוכב על אופניו לאורך רחוב פרברי ובעודו מתחמק ממכשולים שונים. במשחק השחקנים שולטים במחלק עיתונים צעיר אשר חייב לספק את היומון למנויים השונים לבתים הנכונים תוך כדי שנמנעים ממכשולים שונים כמו מכוניות, הולכי רגל, כלבים אגרסיביים, ומכשולים סביבתיים אחרים. השחקנים יכולים גם לצבור נקודות נוספות על ידי שבירת חלונות של אנשים שאינם מנויים או פגיעה במטרות ספציפיות לאורך המסלול. המשחק משוחק מנקודת מבט איזומטרית. מנויי העיתון אשר אינם מקבלים את העיתון כי השחקן פיספס את המשלוח או שנגרם נזק לביתם, מבטלים את המינוי על העיתון. המשחק מסתיים אם השחקן איבד את כל המנויים שלו או אם הוא התנגש ביותר מדי מכשולים. המשחק פותח על ידי ג'ון סלוויץ ויצא לראשונה לשווקים בשנת 1984 כמשחק ארקייד. מכונת הארקייד של המשחק כללה כידון אופניים אשר שימש כממשק הבקרה. ה לאורך השנים המשחק הוסב לפלטפורמות רבות כולל NES, Sega Master System, Commodore 64, ZX Spectrum, ו-Amstrad CPC. צילום מסך של המשחק ילדים משחקים במשחק, 1988 מחלק העיתונים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אווז לבן-מצח

אַוַּז לְבֶן-מֵצַח (שם מדעי: Anser albifrons) הוא מין אווז הקרוב לאווז הקטן (A. erythropus) הקטן ממנו. מצחו של האווז לבן המצח ניכר בפס לבן ברור ורחב. את גחונו של האווז חוצים מספר פסים שחורים ורחבים. מקורו של האווז ורוד. אורכם של אווזים אלו נע בין 65 ל-78 סנטימטרים, ומוטת כנפיהם היא 130 - 165 סנטימטרים. צבע רגליהם כתום בהיר. החלק העליון של כנפיהם הוא בצבע אפור - עכבר. האווז לבן המצח נבדל מהאווז הקטן בגודלו הגדול יותר, במקורו הכבד יותר ובהיעדר טבעת עין צהובה. האווזים לבני המצח מתחלקים לחמישה תת-מינים. תת-המין A. a. albifrons מתרבה בצפון של אירופה ושל אסיה, וחורף באזורים דרומיים ומערביים יותר. להקות קטנות של תת-מין זה עשויות לעבור בישראל. במזרח הרחוק באזור סיביר ובאזורים הנמצאים מזרחית לקנדה הארקטית ניתן למצוא את תת-המין A. a. frontalis, שהוא מעט גדול יותר מתת-המין הראשון, ומקורו מעט ארוך יותר. תת-מין זה חורף בארצות הברית וביפן. שני תת-מינים נוספים נפוצים דרומית יותר - בצפון אמריקה. תת-המין A. a. gambeli נפוץ בצפון-מערב קנדה. תת-מין זה גדול עוד יותר משני תת-המינים הקודמים, והוא חורף בגולף קואסט (Gulf Coast) שבארצות הברית. תת-מין נוסף אשר נבדלותו מתת-המין הקודם מוטלת בספק (Carboneras, 1992), הוא A. a. elgasi, אשר נפוץ בדרום-מערב אלסקה. תת-מין זה הוא הגדול ביותר מבין חמשת תת-המינים, מקורו הוא הארוך ביותר, והוא חורף בקליפורניה. כל תת-- המינים הללו דומים בנוצותיהם, והם נבדלים רק בגודלם. תת-המין האחרון והמובחן בבירור מיתר תת-- המינים הוא A. a. flavirostris, אשר מתרבה במערב גרינלנד. נוצותיו של תת-מין זה כהות מאלו של תת-- המינים האחרים, ורק קצה זנבו הוא בעל נגיעה לבנה וצרה (נגיעה זו גדולה יותר אצל תת-- המינים האחרים). הפסים על בטנו כהים יותר ומקורו כתום, בשונה ממקורם הוורוד של יתר תת-המינים. הוא חורף באירלנד ובמערב סקוטלנד. מחקרים אקולוגיים שנערכו לאחרונה מצביעים כי האווזים לבני-המצח שחיים בגרינלנד הם תת-מין נפרד מה-A. albifrons‏ (Fox & Stroud 2002). תקופת הטיפול ההורי של תת-מין זה ארוכה במיוחד, ועשויה להימשך מספר שנים ולכלול יחסים בין אווזים מדורות שאינם קשורים בקשר ישיר (כמו "סבא" ו"נכד"). התנהגות זו כנראה ייחודית בקרב האווזאים. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך שני, עורך - עזריה אלון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1995 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אווז לבן-מצח בוויקישיתוף אווז לבן-מצח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אווז לבן-מצח, באתר ITIS (באנגלית) אווז לבן-מצח, באתר NCBI (באנגלית) אווז לבן-מצח, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אווז לבן-מצח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אווז לבן-מצח, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) אווז לבן-מצח, באתר GBIF (באנגלית) מידע על האווז לבן המצח אווז לבן-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN