laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ח'נית'

ח'נית' (ערבית: خنيث, הגייה חלופית: "ח'ניס"; בתרגום לעברית: נשי, חסר כוח גברא, עדין) הוא כינוי במדינת עומאן לבני המגדר השלישי – מגדר אשר אינו מוגדר באופן דיכוטומי כגבר או אישה, אלא מהווה מעין הכלאה או פשרה בין שני המינים. הח'נית' בדרך כלל מסווגים כזכרים בעת הלידה, ולהם אברי מין זכריים. הח'נית' מתפרנסים משני עיסוקים מרכזיים: זנות גברית (קיום יחסי מין עם גברים, שבהם הם יהיו תמיד הפאסיביים) וניהול משק בית. חלקם גם עוסקים בגישור בבעיות בין זוגות נשואים. בעיר א-סוחאר (منطقة الباطنة-Suhar) בעומאן מהווים הח'נית' כשני אחוזים מאוכלוסיית הגברים הבוגרים. חרף היותם גברים ולמרות שהם נושאים שמות גבריים, הם רואים עצמם כנשים. בתוקף תפקידם כמגדר השלישי הם יצרו מערכת חוקים אשר אינה יכולה לחול על גבר או על אישה. הם לובשים טוניקה גברית המגיעה עד לקצה הקרסול, אך צמודה באזור המותניים וצבועה בצבע ורוד. נאסר עליהם להתלבש בבגדי נשים: מי שנתפס לבוש בבגדי נשים עלול להיענש במאסר ובמלקות. במציאות שבהּ לגברים יש שיער קצר המסורק אחורה, ולנשים שיער ארוך המובא לקדמת הפנים, לח'נית' יש תספורת קארה המסורקת באלכסון הצידה. הם יכולים לדבר עם נשים ברחוב מבלי לסכן את שמה הטוב של האישה, בחתונות הם יושבים עם הנשים והם גם יכולים לראות פנים של אישה ללא הניקאב (כיסוי הראש שמשאיר רק עיניים גלויות). בטווח המגדרי שבין גבר לאישה, הח'נית' קרובים יותר לאישה מאשר לגבר, אך דבר זה נתון לבחירתם. לח'נית' מספר אפשרויות: אם הם בוחרים להחליט כי הם רוצים לחיות כגבר, עליהם להתחתן עם אישה ולהוכיח שהם יכולים לתפקד כגבר הטרוסקסואלי בקיום יחסי מין עם הכלה. יש נשים שמעדיפות להתחתן עם מישהו שהיה ח'נית' בעברו, כיוון שהוא לוקח על עצמו את התפקיד המגדרי של האישה בבית. ח'נית' שאינם מתחתנים ונשארים ח'נית', מפסיקים עם זנות הגברים והיחסים ההומוסקסואליים ככל שהם מזדקנים. אז הם עוברים לקטגוריה של גברים זקנים, מה שיוצר סתירה, כי בהיותם ח'נית' הם רואים עצמם כנשים. ישנם ח'נית'ים הלוקחים על עצמם את תפקידו המגדרי של הגבר, ואז שוב של האישה. מעבר זה מדגים גם את קבלת הח'נית' בתור מגדר שלישי במדינה ומלמד על חשיבות הח'נית' כגורם מתווך בין המינים, הממלא את הרווח שנוצר עקב ההבדל ביניהם. דוגמה נוספת למילוי הטווח ניתן למצוא בשני העיסוקים המרכזיים של הח'נית' (זנות גברית וניהול משק בית בתשלום), האסורים גם על נשים וגם על גברים בעומאן. בעומאן, אישה אחראית על ניהול משק הבית, אך אינה יכולה לעסוק בכך בתשלום. לכן, למרות היותה של עומאן חברה מוסלמית אדוקה, ישנה הבנה בצורך בקיומם של הח'נית' על אף סטייתם מהנורמה המוסלמית המקובלת. בעולם המערבי אין המגדר השלישי נתפס כתופעה נורמטיבית, אך תופעות של המגדר השלישי ניתן למצוא ברחבי העולם: בהודו ניתן למצוא את בני קאסטת ההיג'רה, בחוף השנהב את הוובי, בניקרגואה את הקוחון, ועוד. תרבות הח'נית' נחקרה על ידי אוני ויקן (Wikan), פרופסורית לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת אוסלו, שבשנת 1982 פרסמה ספר על הנשים בעומאן. קאסטת ההיג'רה Two-Spirit ליידי בוי Unni Wikan, Behind the Veil in Arabia: Women in Oman, Johns Hopkins Univsity Press, 1982; paperback, Univ. of Chicago Press, 1991. Stephen O. Murray and Will Roscoe (eds.), Islamic Homosexualities: Culture, History, and Literature, New York: New York University Press, 1997 Serena Nanda, The Xanith: An Intermediate Gender in Oman(הקישור אינו פעיל), in: Serena Nanda, Neither Man Nor Woman: The Hijras of India, pp. 130-131
לוליינית

לוּלְיָנִית (שם מדעי: Eminium) היא סוג קטן במשפחת הלופיים. שמו העברי מרמז על אומנות הלוליינות, ומגיע מהצורה המפותלת שבהּ מסודרים עליו. צורה זו נובעת מפיתול האונות שבבסיס העלה. הסוג כולל 8 מינים, אחד מהם גדל כצמח בר בארץ ישראל – לוליינית מעובה. תחום תפוצת הסוג הוא מטורקיה במערב, מרכז אסיה במזרח ומצרים בדרום. מקור השם הלטיני הוא בשם עתיק, 'eminion' שנזכר בכתביו של דודנס משנת 1574. השם הקודם של הסוג הוא Helicophyllum שפירושו 'בעלי עלה מסולסל'. מיני סוג זה הם גאופיטים. איבר האגירה התת-קרקעי הוא מטיפוס פקעת. עלי הצמח מופיעים לפני הפרחים, והם בעלי פטוטרות ארוכות. טרף העלה צר יחסית – דמוי רומח. בבסיס כל עלה מצויות שתי אונות שצורתן משתנה- גזורות או מחולקות בצורה שונה, ובכל מקרה הן מפותלות סביב עצמם בצורה לוליינית, ומכאן שם הסוג. תפרחת הלוליינית אופיינית למשפחה. טרף המתחל מעובה, אליפטי, ומקומט מאוד, להבדיל מהטרף החלק של סוגים אחרים במשפחה. צבע המתחל אדום עד שחור בצידו הפנימי וירוק בהיר בצידו החיצוני. השזרה צבעה אדום כהה או צהוב כהה, בראשה הפרחים הזכריים, בתחתיתה הפרחים הנקביים, ובתווך ביניהם חלק ארוך יחסית של פרחים עקרים. פרי הלוליינית הוא מטיפוס ענבה וכולל זרע אחד בתוכו, ברוב המינים. לוּלְיָנִית מְעֻבָּה כאמור, מין בודד מסוג זה מופיע בצמחיית ארץ ישראל. שמו הוא תרגום ישיר של השם הלטיני הקודם, Helicophyllum crassipes. צמח זה הוא מוזר ומעניין למראה; עליו ייחודיים ולא ניתן להתבלבל בהם עם שום צמח אחר מצמחיית הארץ. הפקעת ועלי הלוליינית נאכלים, לאחר הרתחה או קלייה שמחויבת אצל צמחי משפחת הלופיים. כמו כן יש לו שימוש ברפואה העממית בנגד כאבי מחזור וניקוי עור הפנים. הלוליינית אינה צמח נפוץ, וליקוט שלו יכול להביא לצמצום אוכלוסיית צמח מיוחד זה. המבדיל מין זה ממינים אחרים בסוג, הוא מתחל גדול יחסית, גדל קרוב יחסית לאדמה, עד כדי כך שהכד טמון בתוכה. מנוקד ולח. על פטוטרות העלים נמצא דגם מנומר אופייני. פריחת המין היא אביבית, מחודש מרץ עד מאי. תפוצת המין היא מזרח ים-תיכונית. הוא מופיע ברוב חבלי הארץ, אם כי בשכיחות גבוהה יותר באדמות קלות. בית גידולו האופייני הוא במקומות מוארים, פתוחים, מופרעים למחצה. לוליינית מעובה, תת-מין מעובה (Eminium spiculatum subsp. spiculatum) – תת-המין האופייני והנפוץ, שגדל ברוב המזרח התיכון. גדל בחבלים הים-תיכוניים של הארץ. לוליינית מעובה, תת-מין נִגְּבּי (Eminium spiculatum subsp. negevense) – מין אנדמי לנגב ולחצי האי סיני, ומצוי בו בבתי גידול חוליים. הוא הוגדר על ידי החוקרים הישראלים נעמי פיינברון ויעקב כח בשנת 1986. מובאים על-פי סדר סיסטמטי: לוליינית מעובה (Eminium spiculatum) Eminium albertii Eminium intortum Eminium heterophyllum Eminium rauwolffii Eminium koenenianum Eminium lehmannii Eminium regelii כח יעקב, (1983). החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, עמוד(298), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב. נעמי פיינברון-דותן ואבינעם דנין. (1991). המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (902). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI) כח, יעקב. (1988). הלופיים בישראל. רֹתם- כתב עת לנושאי שדה בוטניים בארץ ישראל, מספר כרך (35), עמודים 24-20. מדיה וקבצים בנושא לוליינית בוויקישיתוף לוליינית, באתר NCBI (באנגלית) לוליינית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לוליינית, באתר צמח השדה לוליינית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה לוליינית, באתר Tropicos (באנגלית) לוליינית, באתר GBIF (באנגלית) לוליינית, באתר IPNI (באנגלית) הסוג לולינית באתר אגודת חובבי הלופיים הבינלאומית (באנגלית) לוליינית מעובה באתר 'מרכז הרופאים המומחים'
אפרים פורת

המונח "אפרים איינהורן" מפנה לכאן. לערך העוסק ברב בטאיוואן, ראו אפרים פרדיננד איינהורן. אפרים פורת (איינהוֹרְן) (י"ג בניסן תרמ"ז, 7 באפריל 1887 – כ"ח באדר ב' תשי"ט, 7 באפריל 1959, ירושלים) היה מורה ובלשן עברי. פורת נולד בשם אפרים איינהורן באביב 1887 בדִינוֹבּוּז שבפולין, בן למשפחה מסורתית, נצר לר' אברהם מטריסק, מייסד חסידות טריסק. אביו יוסף שלכטר היה סוחר ומורה. התחנך כרגיל ב"חדר". בשנת 1909 הגיע לארץ ישראל ולמד בבית המדרש למורים העברי בירושלים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 שב לאירופה, משנת 1916 למד באוניברסיטאות פראג, ברלין ולבסוף באוניברסיטת גיסן, שם היה תלמידו הבולט של פרופ' פאול קאלה, ובשנת 1919 קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות. הדיסרטציה הייתה בנושא "היווצרותן של צורות פאסיביות של שורשים בשפות שמיות". (חלקים מעבודתו פורסמו לימים כמאמר בירחון להיסטוריה ומדעי היהדות, Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums.) משנת 1920 ועד 1934 כיהן כמורה ומנהל בית המדרש למורים ביאסי שברומניה, וכן מורה בגימנסיה "תרבות" בסורוקי שבבסראביה ובצ'רנוביץ שבבוקובינה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה חבר ועד הלשון העברית משנת תרצ"ה. עיקר עבודתו הבלשנית הייתה במהדורה מדעית של פירושי אברהם אבן עזרא למקרא, שממנה ראו אור רק דפים אחדים לדוגמה. בשנת 1938 יצא ספרו "לשון חכמים לפי מסורות בבליות שבכתבי יד ישנים״. בספרו ניתח מסורות בבליות בכתבי יד שונים. פרסם מחקרים נוספים, ובהם: "מדרכי חז"ל בפרשנות המקרא" ו"פירושי אבן עזרא לנביאים וכתובים". בכ"ה בכסלו תשט"ו נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית. אפרים פורת נפטר בסוף שנת 1959. נקבר בהר המנוחות. לשון חכמים לפי מסורות בבליות שבכתבי יד ישנים, ירושלים: מוסד ביאליק על ידי ועד הלשון העברית בא"י (סדרת 'מחקרים לשוניים' בעריכת נ"ה טורטשינר), תרצ"ח. 'Die Passivbildung des Grundstammes im Semitischen,' Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums 70, 3 (1926), 180-193(הקישור אינו פעיל); 4, 250-260(הקישור אינו פעיל). 'Zur Pluralbildung im Hebräischen,' Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums 74, 4 (1930), 259-265(הקישור אינו פעיל). 'Zu den Dialekten des Talmudisch-Hebräischen,' Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums 78, 2 (1934), 305-308(הקישור אינו פעיל). תרגום: הרב שמשון רפאל הירש, אגרות צפון: תשע עשרה אגרות על היהדות; תורגם מגרמנית על ידי אפרים פורת; עם מבוא מאת יצחק היינמן, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ט. (הדפסה ב מתוקנת: תשי"ב.) 'פורת (איינהורן), אפרים', בתוך: דוד קלעי (עורך), ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה, תרצ"ז 1936, עמ' 1975. (הספר בקטלוג ULI) 'אפרים פורת', ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי 3 (תשכ"א 1961), 91. אפרים פורת באתר WorldCat רשימת הפרסומים של אפרים פורת, בקטלוג הספרייה הלאומית אפרים פורת באתר האקדמיה ללשון העברית אפרים פורת (1887-1959), דף שער בספרייה הלאומית ראו הנרי וסרמן (Henry Wassermann, False Start: Jewish Studies at German Universities during the Weimar Republic, Amherst, NY: Humanity, 2003), עמ' 212 וכן עמ' 229 הערה 33. אפרים פורת באתר GRAVEZ
איתן לוסטיג

איתן (אוטו) לוּסְטִיג (14 בפברואר 1905 – 2 בנובמבר 1974) היה מנצח תזמורת ומקהלה ישראלי. איתן (אוטו) לוסטיג נולד בשנת 1905 בברנו בירת מוראביה, אוסטריה (לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה; לימים בצ'כיה). למד מוזיקה בקונסרבטוריון של פראג, בין היתר אצל אלכסנדר זֶמְלינסקי ופִידֶליוֹ פִינקֶה (גר'). משנת 1926 עבד כמנצח בתיאטראות ובבתי אופרה ביַבּלוֹנֶץ (אנ'), באוסטי נַד לבֶּם ובעיר הולדתו. עם כניסת הנאצים לצ'כוסלובקיה ב-1938 נמלט ממנה עם משפחתו, ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל באונייה "פרוסולה" שיצאה מנמל קונסטנצה ברומניה. האוניה הופגזה על ידי הבריטים וכל 650 נוסעיה הועברו לאונייה "טייגר היל", והגיעו לארץ כעולים בלתי-לגאליים (באותה הפלגה עלה ארצה גם המנצח גאורג זינגר). בשנת 1941 הקים בתל אביב את המקהלה הקאמרית תל אביב, שרוב חבריה היו יוצאי גרמניה, אנשים שעזבו את אירופה ועלו ארצה עם עליית הנאצים לשלטון. שימש גם כמנצח באופרה הארצישראלית העממית. בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה לו לוסטיג שם בין חובבי המוזיקה הנלהבים כשהדריך זמרים בביצועי מוזיקה מתקופת הבארוק במפגשי ה"קוֹלֶגיוּם מוּזיקוּם" – חוג מוזיקלי שמשתתפיו היו זמרים מחברי המקהלה הקאמרית, בליווי הרכבים קאמריים קטנים. בשנת 1954 היה שותף להקמת "האופרה העממית החדשה", עם ד"ר א' רייך והבמאי רוברט שטיין. בין תלמידיו בלימודי ניצוח: המלחין עמי מעייני. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הדריך לוסטיג בין השאר את המקהלה בבית הספר לאמנויות רננים ובשנת 1964 הקים מקהלה מקצועית, ששימשה סניף תל אביבי למקהלת קול ישראל הירושלמית. שני חלקי המקהלה עבדו במקביל על היצירות המיועדות לביצוע ונפגשו פעם או פעמיים לפני הקונצרט לחזרה משולבת. בין היתר הופיעה המקהלה בחנוכת משכן הכנסת בספטמבר 1966. איתן לוסטיג נפטר בתל אביב בנובמבר 1974 בתום מחלה ממושכת, בגיל 69. נקבר בבית העלמין הדרום. איתן לוסטיג, דף שער בספרייה הלאומית ב. רון, הערות של מאזין: (לתכניות ראדיו ירושלים): תכניות מוסיקליות, דבר, 21 בנובמבר 1947 משה גורלי, למנצח על "המקהלה הקאמרית", דבר, 23 באפריל 1954 י. לפיד, אנשי שם | ב-20 שנה – פי 20, מעריב, טור 2, 10 בפברואר 1961 אבנר בן מיכאל, "אליהו" האוראטוריה של מנדלסון, חרות, 17 בפברואר 1961, המשך מת המנצח איתן לוסטיג, דבר, 3 בנובמבר 1974 מת המנצח איתן לוסטיג, דבר, 3 בנובמבר 1974. Barbara von der Lühe, Die Emigration deutschsprachiger Musikschaffender in das britische Mandatsgebiet Palästina. ihr Beitrag zur Entwicklung des israelischen Rundfunks, der Oper und der Musikpädagogik seit 1933, Frankfurt a. M: P. Lang, 1999, p. 318. איתן לוסטיג באתר חברה קדישא ת"א–יפו; איתן לוסטיג באתר GRAVEZ. ל. פ. טובי (מלקט), צבי זוהר כהן (עורך), ממקהלה קמרית עד מקהלה פילהרמונית תש"א–תשכ"ז, תל אביב: המקהלה הפילהרמונית, תשכ"ח 1967. משה גורלי, למנצח על "המקהלה הקאמרית", דבר, 23 באפריל 1954. מנשה רבינא, תוים | חוג חדש בצליל ישן, דבר, 28 בנובמבר 1952; מנשה רבינא, תוים | "חוג מוסיקה", דבר, 3 ביוני 1955. הוקמה "אופרה עממית חדשה", דבר, 28 ביוני 1954.
טורנירי הפרמייר של WTA

טורניר פרמייר היה קטגוריה של טורנירי טניס בסבב העולמי לנשים (WTA) שנוצרה בארגון מחדש של הסבב בשנת 2009. התחרויות מקטגוריה זו החליפו את הטורנירים מהדרג הראשון (Tier I) והדרג השני (Tier II) בסבב לפני 2009. הטורנירים בקטגוריה היו מחולקים לשלוש תת-קטגוריות, שנקבעו על פי נקודות הדירוג בהן זכתה המנצחת. נכון לשנה האחרונה שבה התקיימו (2020), טורנירי הפרמייר כללו: 4 טורנירי חובה, שהעניקו למנצחת בטורניר 1000 נקודות דירוג 5 טורנירי פרמייר 5, שהעניקו למנצחת בטורניר 900 נקודות דירוג 12 טורנירי פרמייר, שהעניקו למנצחת בטורניר 470 נקודות דירוג לשם השוואה, בטורניר גראנד סלאם המנצחת זכתה ב-2000 נקודות דירוג, באליפות הסבב ב-1500 נקודות דירוג, ואילו בטורנירים בינלאומיים ב-280 נקודות דירוג בלבד. בשנת 2021 ארגן מחדש סבב ה-WTA את הקטגוריות של הטורנירים הנערכים במסגרתו. כחלק משינוי זה, שתי הקטגוריות העליונות מטורנירי הפרמייר (טורנירי החובה והפרמייר 5) הפכו לטורנירי WTA-1000, ושאר טורנירי הפרמייר הפכו לטורנירי WTA-500. בירוק מסומנים "טורנירי חובה" בכחול מסומנים טורנירים מקטגוריית "פרמייר 5"
ג'סיקה בנג'מין

ג'סיקה בנג'מין (אנגלית: Jessica Benjamin; נולדה ב-17 בינואר 1946) היא פסיכואנליטיקאית ופמיניסטית אמריקאית ממוצא יהודי. נודעה בשל התאוריות שפיתחה בנושא האינטרסובייקטיביות בטיפול פסיכולוגי פסיכואנליטי. בנג'מין מרצה בתוכנית לפוסט דוקטורנטים בפסיכותרפיה ופסיכואנליזה באוניברסיטת ניו יורק. במקביל היא מטפלת בגישות טיפול פסיכואנליטיות בקליניקה בניו יורק. בעברה למדה לימודי פמיניזם ומבנה חברתי. ב-1988 פורסם ספרה "The Bonds of Love: Psychoanalysis, Feminism and the Problem of Domination" (פורסם בעברית ב-2005 בשם "כבלי האהבה"). בספר עסקה בנג'מין ביחסי שליטה והכנעה שקיימים ביחסים בינאישיים, בתהליך הפסיכולוגי העומד מאחוריהם, ובהשפעותיהם השליליות על מערכות יחסים משפחתיות, ארגוניות ומיניות - זאת למרות שמבחינה מודעת מבטאים אנשים בחברה המערבית מחויבות לשוויון ולחופש. ב-1995 פרסמה בנג'מין את ספרה השני, "Like Subjects, Love Objects: Essays on Recognition, Identification and Difference", בו היא מתארת את הגישה האינטרסובייקטיבית בפסיכואנליזה. כך, למשל, מתוארת התפתחות יחסי התינוק ואמו כמתקדמים בהדרגה לכיוון הכרה של הילד באמו כסובייקט בפני עצמו, בעל רצונות וצרכים משלו, ולא רק כאובייקט המיועד לסיפוק צרכיו של התינוק. בספר ביקרה בנג'מין את התאוריות של אבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, שלטענתה משעתקות ומנציחות את היחסים הפטריארכליים בין המינים, המאופיינים ביחסי שליטה והכנעה, ומשקפים את הקוטביות התרבותית של הרציונליות הגברית מול הפגיעות הנשית. בין השאר, ביקרה בנג'מין את רעיון תסביך אדיפוס על פי פרויד, ופיתחה אותו כך שיכלול גם את מאבקה של האישה על עצמאותה. שנתיים מאוחר יותר, ב-1997, פורסם ספרה השלישי, "Shadow of the Other: Intersubjectivity and Gender in Psychoanalysis", בו הרחיבה בנג'מין את התאוריה האינטרסובייקטיבית, ועסקה באהבה ותוקפנות ביחסים בינאישיים. בנג'מין משתמשת במונח אינטרסובייקטיביות על מנת להתייחס לאתגר הספציפי של הכרה בזולת כמרכז שווה ערך של הוויה.  אינטרסובייקטיביות מוסיפה נקודת מבט של יחסי אובייקט, על פיה ניתן למפות את הייצוגים ואת היחסים שלנו על ציר המתח שבין הכרה בזולת לבין שלילתו. חיי הנפש שלנו ממוקמים תמיד על המתח בין התייחסות לאובייקט לבין הכרה בזולת חיצוני, בין מגע עם מציאות חיצונית לבין אומניפוטנטיות. כל מערכת יחסים ניתנת תמיד להגדרה במונחים של תנועה של שלילה והכרה, בכל רגע הזולת מופיע בפנינו כפחות או כיותר אובייקט או סובייקט, או בשילוב כלשהו של השניים. ג'סיקה בנג'מין, "כבלי האהבה", הוצאת דביר, 2005. מדיה וקבצים בנושא ג'סיקה בנג'מין בוויקישיתוף ג'סיקה בנג'מין באתר אוניברסיטת ניו יורק (באנגלית) ניצה ירום, "כבלי האהבה" ומעבר להם: על משנתה של ג'סיקה בנג'מין, 20 ביוני 2005, באתר פסיכולוגיה עברית ורדה סיון, מחיר הקריירה של האישה המודרנית - בין פרויד לג'סיקה בנג'מין (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), ינואר 2004, באתר בית החולים רמב"ם
Two-spirit

Two-spirit הוא מושג רחב בקרב שבטים ילידיים באמריקה הצפונית לתיאור חברי שבט השייכים למגדר שלישי, כלומר אינם נופלים להגדרה הבינארית של גבר או אישה, וממלאים תפקידים מסורתיים ייחודיים בחברה ובטקסים בהתאם לכך. המושג Two-spirit נטבע ב-1990 בכנס הלסביות וההומואים הילידיים הבינלאומי בוויניפג במטרה להחליף את המונח האנתרופולוגי "ברדש", שנחשב למיושן ופוגעני. המושג החדש לא התקבל באופן גורף וספג ביקורת על כך שהוא מוחק מושגים קיימים לתיאור מגדר שלישי בקהילות ילידיות שונות, כמו גם מתכתב עם עולם המושגים של בינאריות מגדרית מערבית ומרמז על אמונה באנשים שהם "גם גבר וגם אישה". עד המצאת המושג Two-spirit נהגו אנתרופולוגים מערביים להשתמש במילה "ברדש" כשם כולל לכל אדם עם תפקיד מגדרי חריג בעיניהם בשבט ילידי. לרוב הכוונה הייתה לזכרים שהם זיהו כהומוסקסואלים, ביסקסואלים או נשיים במונחים מערביים, אך לעיתים הכוונה הייתה גם לנקבות לסביות, ביסקסואליות או שאינן ממלאות את תפקידן המגדרי לתפיסתם. המונח היה בשימוש נרחב לתיאור מגוון גדול של אנשים, ולעיתים אף יוחס בטעות לאנשים שהם אינטרסקס. מקור המילה "ברדש" (bardache) בשפה הצרפתית, ומשמעותה "הומוסקסואל פסיבי" או "ילד בזנות". בקרב השבטים הילידיים המושג תמיד נתפס כפוגעני, ובמשך השנים גם אנתרופולוגים החלו להתנער ממנו. כיום Two-spirit החליף אותו כמעט לחלוטין הן בספרות אנתרופולוגית והן בשפה השגורה באנגלית. עם זאת, לשבטים ילידיים רבים בצפון אמריקה יש מילים אחרות משלהם לתיאור המגדר הזה. עדויות לתופעת ה-Two-spirit קיימות מאז הפיכתה של אמריקה הצפונית לקולוניה ספרדית-פורטוגלית. בתחילה, חוקרים ספרדים, צרפתים ופורטוגלים דיווחו על הימצאותם של גברים ילידיים "רכים" בשבטים השונים, המתנהגים כנשים. חוקר צרפתי בשם דליאטה, כתב מזכר בנושא כבר בשנת 1704. מחקר אנתרופולוגי ראשון על מגדר זה פורסם ב-1877 על ידי מתיוס וושינגטון, שחקר את שבט ההידטסה. מחקרים נוספים נעשו על ידי ג'יימס אואן דורסבי בשנת 1890, על שבט הסו. חוקר חשוב נוסף שעסק בנושא הוא אלפרד קרובר, שהחל בשנת 1902, לחקור את שבט הארפהו. קרובר היה ממייסדי המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה, ובעקבות ממצאיו כתב עבודת מחקר מקיפה על שבטי קליפורניה. עבודת מחקר זו היוותה את ההשראה לספר מדע בדיוני מצליח משנת 1969, צד שמאל של החושך, שנכתב על ידי אורסולה לה גווין, בתו של קרובר. עלילת הספר מספרת על עולם בו מתקיימת מערכת מינית מסובכת, בה אינדיבידואלים יכולים לשנות את מינם במהלך חייהם. ספר זה הביא לתודעת הציבור העולמי את המגדר השלישי הילידי ומאפייניו. קאסטת ההיג'רה ח'נית' Epple, C.(1998): Coming to Terms with Navajo "nádleehí": A Critique of "berdache," "Gay," "Alternate Gender," and "Two-spirit". American Ethnologist, Vol. 25, No. 2, pp. 267-290. Hauser, R.E.(1990): The Berdache and the Illinois Indian Tribe during the Last Half of the Seventeenth Century. Ethnohistory, Vol. 37, No. 1, pp. 45-65. Hill, W.W.(1935): Note on the Pima Berdache, American Anthropologist, New Series, Vol. 40, No. 2, pp. 338-340 Jacobs, S.; Thomas, W.; Lang, S.(1997): Two-spirit people: Native American gender identity, sexuality, and spirituality. Urbana, Vol. 4, pp. 12-36. Jodi O'Brien, Encyclopedia of gender and society, Los Angeles (Calif.): Sage, 2009, ISBN 978-1-4129-0916-7
ג'ף דנהאם

גֶּ'ף דָּנְהַאם (באנגלית: Jeff Dunham; נולד ב-18 באפריל 1962 בדאלאס שבטקסס) הוא קומיקאי סטנד-אפ ופיתום אמריקני. דנהאם מרבה להשתתף במופעי יחיד, וכן בתוכניות האירוח "טונייט שואו", "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" ו"קומדי סנטרל מציג", מהם אף צולמו שלושה ספיישלים שאותם הוא הפיק וכתב בעצמו. בנוסף, הוא כותב את מרבית החומר למופעים שלו. כסטנדאפיסט, דנהאם מפעיל בובות תיאטרון ומדבב אותן מבלי להניע את שפתיו; באופן זה דנהאם מבצע ראיונות פיקטיביים ומערכונים קבוצתיים במופעי יחיד. בניגוד למפעילי בובות אחרים, שמפיקים את קולה של הבובה בלא להניע את שפתיהם, דנהאם אינו יושב כאשר הבובות יושבות על ברכיו אלא עומד לצד הבובות. הבובות של דנהאם, בניגוד לבובות אחרות של מפעילים המופיעים לצד בובותיהם, אינן בעלות מראה ילדותי וחביב, אלא הן דמויות גרוטסקיות. חלק מהדמויות האלה קבועות וחלק מתחלפות ממופע למופע. אחדות מהבובות הקבועות הן בובת הזקן הרגזן "וולטר", בובת סוטה המין "פינאט", בובת המחבל המתאבד "אחמד הטרוריסט המת" ובובת הפלפל המקסיקני החריף "חוסה חאלאפניו על מקל", שמוצג כסוג של אויב של פינאט. בובות שמישות פחות הן בובת הנער השיכור "באבה ג'יי", בובת גיבור העל "מרווין הסופרגיבור" ובובת האמרגן האפרו-אמריקני "סוויט דאדי די". בין הבובות שהופיעו באופן חד פעמי הייתה בובת תולעת, בובת בנו של אחמד, אחמד ג'וניור ובובה של ג'ף דנהאם עצמו. בהתחלה אחמד חשב שהוא חי, ושהעצמות שלו הן פצע פתוח. הוא מת כשהוא ענה לטלפון בזמן שהוא מילא דלק. לפי מגזין סלייט, דנהאם הוא "הקומיקאי המועדף על אמריקה". הופעותיו הן הנצפות ביותר בקרב צעירים ומבוגרים כאחד, והספיישל האחרון שלו[דרושה הבהרה] היה הנצפה ביותר בתולדות רשת קומדי סנטרל. הרשת החתימה אותו לחוזה של סדרת הופעות וכיכוב בתוכנית אירוח משלו. ב-2014 דיבב את דמותו של חולד בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שב לדובב אותו בסרט ההמשך "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע". 2022: הזמר במסכה (בתור עצמו) 2017: שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע (דיבוב) 2017: דרדסים: הכפר האבוד (דיבוב) 2011: Jeff Dunham: Controlled Chaos 2008: Jeff Dunham's Very Special Christmas Special 2007: Jeff Dunham: Spark of Insanity 2006: Jeff Dunham: Arguing with Myself 2003: Comedy Central Presents מדיה וקבצים בנושא ג'ף דנהאם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ף דנהאם ג'ף דנהאם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ף דנהאם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ף דנהאם, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ף דנהאם, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ף דנהאם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ף דנהאם, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ף דנהאם, באתר Discogs (באנגלית) ג'ף דנהאם, באתר Songkick (באנגלית) אודליה יקיר, ג'ף המרטש, באתר ישראל היום, 9 במאי 2014 Comedy Central, Comedy Central signs Jeff Dunham, March 23rd 2009
לופית

לוּפִית (שם מדעי Arisarum) הוא סוג צמח במשפחת הלופיים. שמו העברי מרמז על דמיונו לסוג הקרוב לוף. בארץ ישראל גדל מין אחד מסוג זה כצמח בר - לופית מצויה, הידועה גם בכינויה העממי מטה אהרון. הסוג לופית כולל 4 מיני גאופיטים, שתפוצתם בעיקר ים תיכונית. הם גדלים באזורים חמים, סלעיים, בבתה ותחת עצים. השם העברי, כאמור, נגזר מהשם "לוף" בתוספת סופית הקטנה, לציון המידות הקטנה של מיני הסוג בהשוואה לצמחים אחרים ממשפחת הלופיים. השם המדעי Arisarum מזכיר אף הוא את שם הסוג לוף (arum), אולם מקורו לטיני קדום, והטיה שלו נזכרת עוד בכתביו של פליניוס הזקן, כשם שמתייחס לצמח ממשפחת הלופיים, אם כי לא ברור אם הכוונה דווקא לסוג זה. מיני הלופית הם עשבים רב-שנתיים בעלי איבר אגירה תת-קרקעי מטיפוס פקעת או קנה-שורש. עלי הצמח ארוכי-פטוטרת, וטרפיהם רחבים יחסית ואופייניים למשפחה. תפרחת הלופית אופיינית למשפחה מבחינה מורפולוגית, אך בשונה משאר סוגי המשפחה המיוצגים באגן הים התיכון, המתחל צבעו בהיר, ואין הוא מפיק ריח תסיסה או פגרים. המתחל צינורי, צבעיו ירוק ולבן לרוב בדגם מפוספס. השזרה מעוטת פרחים יחסית, וחסרת פרחים עקרים. הפריחה חלה עם לבלוב העלים. יחסי הגובה שבין התפרחת לעלים מהווים את אחד מנתוני ההגדרה החשובים לסוג זה. פרי הלופית הוא מטיפוס ענבה המכילה מספר מועט של זרעים. מובאים לפי סדר סיסטמטי Arisarum vulgare – לופית מצויה – המין רחב-התפוצה ביותר בסוג, והיחיד המיוצג בצמחיית ארץ ישראל. Arisarum simorrhinum Arisarum aspergillum Arisarum proboscideum כח יעקב, (1983). החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, עמ' 299–300. נעמי פיינברון-דותן ואבינעם דנין. (1991). המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת כנה, עמ' 903. (הספר בקטלוג ULI) כח, יעקב. (1988). הלופיים בישראל. רֹתם – כתב עת לנושאי שדה בוטניים בארץ ישראל, כרך 35, עמ' 33–35. לופית, באתר NCBI (באנגלית) לופית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לופית, באתר Tropicos (באנגלית) לופית, באתר GBIF (באנגלית) לופית, באתר IPNI (באנגלית) הסוג לופית, באתר אגודת חובבי הלופיים הבינלאומית (באנגלית) לופית מצויה בבלוג של 'עננת' (בעברית)
Killers

Killers ("רוצחים") הוא אלבומה השני של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן, שיצא לאור ב-2 בפברואר 1981. אלבום זה היה הראשון בו הופיע הגיטריסט אדריאן סמית', והאחרון בו השתתף הסולן פול דיאנו, שפוטר מהלהקה כתוצאה מצריכת אלכוהול וסמים. היה זה גם אלבום הבכורה של המפיק מרטין בירץ', שהפיק את שאר אלבומי הלהקה עד לאלבומם Fear of the Dark משנת 1992. הסינגל "Wrathchild" הוא המפורסם מבין שירי האלבום, והוא מופיע כמעט בכל הופעה של הלהקה. האלבום שונה מקודמו בכך שנכתבו לפחות שני קטעים אינסטרומנטליים בידי בסיסט הלהקה וכותב השירים הראשי שלה, סטיב האריס, בעזרתם של שאר חברי הלהקה. כל השירים, פרט ל-"Murders in the Rue Morgue" ול-"Prodigal Son", נכתבו טרם יצא אלבום הבכורה Iron Maiden, והם בוצעו מחדש לאחר הצטרפותו של סמית'. השיר "Murders in the Rue Morgue" מבוסס על ספר מאת אדגר אלן פו. שם הרחוב הוא בדיוני, והוא ממוקם בפריז. לאחר שחרור האלבום הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לקידומו. לראשונה מאז הקמתה, הלהקה הופיעה באמריקה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיב האריס אלא אם צוין אחרת.  דייב מארי - גיטרה חשמלית אדריאן סמית' - גיטרה חשמלית סטיב האריס - גיטרה בס פול דיאנו - סולן קלייב בור - תופים מידע על האלבום Killers באתר MusicBrainz מידע על האלבום Killers באתר AllMusic האלבום Killers באתר Discogs האלבום Killers באתר ספוטיפיי