ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן

ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן (בגרמנית: Ernst Ludwig Karl Albrecht Wilhelm, von Hessen und bei Rhein;‏ 25 בנובמבר 1868 – 9 באוקטובר 1937) היה הדוכס הגדול האחרון של הדוכסות הגדולה של הסן בין השנים 1892–1918. ארנסט לודוויג נולד ב-25 בנובמבר 1868 בדרמשטאדט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן, ללודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ולאליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. בשנת 1873 מת אחיו של ארנסט לודוויג - פרידריך, כתוצאה מדימום פנימי. בשנת 1878 חלו כל בני המשפחה, חוץ מהנסיכה אליזבת, במחלת הדיפטריה, והנסיכה מרי, בת הזקונים של המשפחה, נפטרה בגיל שלוש וחצי בלבד. האם שטיפלה בכל בני משפחתה החולים, הסתירה את דבר מותה של מרי משאר הילדים החולים במשך חודש כמעט. כשהילדים גילו לבסוף היא ניחמה ונישקה אותם, למרות החשש להדבקות. לבסוף חלתה האם ב-7 בדצמבר ומתה שבוע בלבד לאחר מכן, ב-14 בדצמבר 1878. ב-13 במרץ 1892 מת לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, וארנסט לודוויג עלה במקומו לשלטון. בשנת 1899 הוא יסד את מושבת האומנים של דרמשטאדט משום שהאמין שאומנות תביא גם לשגשוג כלכלי. המוטו שלו היה: "Mein Hessenland blühe und in ihm die Kunst" ("אדמת ההסן שלי תפרח ובתוכה האומנות"), במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה ארנסט לודוויג קצין מטה במטה של וילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-9 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לודוויג לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה. ב-9 באוקטובר 1937 מת ארנסט לודוויג בעיר לאנגן, וב-16 בנובמבר נקבר בדרמשטאדט בהלווייה ממלכתית. במהלך ביקור אצל סבתו המלכה ויקטוריה בטירת בלמורל פגש ארנסט לודוויג את בת דודו מצד אמו ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, בתו של אלפרד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. המלכה ראתה כי השניים הסתדרו היטב יחדיו, חלקו תחומי עניין דומים ואף חלקו את אותו תאריך יום הולדת, ועודדה את הזוג להנשא, למרות התנגדויותיהם. לבסוף נכנעו ארנסט לודוויג וויקטוריה ללחצים מצד משפחותיהם ונישאו בקובורג ב-9 באפריל 1894. משתתפי החתונה כללו נציגים מכל משפחות האצולה האירופאיות הגדולות, ובמהלך הטקס גם הוכרזו אירוסיה של אחותו הקטנה של החתן, אלכסנדרה, לצאר לעתיד ניקולאי השני. הזוג הוליד בת אחת, אליזבת. הנישואים בין השניים לא היו מאושרים; ויקטוריה התמרמרה על כך שבעלה העניק את מלוא תשומת לבו לבתם, אותה העריץ, בעוד שארנסט כעס על רעייתו שלא מילאה את חובותיה כדוכסית. למרות זאת הזוג נודע כמארחים מעולים וביתם בדרמשטאדט היה מוקד בלתי רשמי לאנשי אצולה צעירים, וכן לאמנים ואינטלקטואלים רבים. המלכה ויקטוריה, ששמעה על הקשיים בנישואים בין שני נכדיה, לא הסכימה להתיר להם להתגרש בשל בתם, אליזבת. לאחר מותה של המלכה ויקטוריה בינואר 1901 בני הזוג היו חופשיים לבקש גירושין ובית המשפט העליון של הסן העניק להם גט בסוף אותה השנה. גירושיהם של הדוכסים הגדולים של הסן גרם לסקנדל בין משפחות האצולה באירופה. לאחר גירושיה שבה ויקטוריה להתגורר עם אמה בקובורג וחלקה משמרת עם ארנסט על ילדתם. אליזבת, שתמיד הייתה קרובה יותר לאביה, האשימה את אמה בגירושין והעדיפה להתגורר עם ארנסט לודוויג. ב-2 בפברואר 1905 התחתן ארנסט לודוויג עם אלאונורה, נסיכת זולמס-הוהנזולמס-ליך, בתם של הרמן, נסיך זולמס-הוהנזולמס-ליך ואגנס, רוזנת שטולברג-ורניגרודה. ממנה היו לו 2 ילדים: גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן (1906–1937), התחתן עם ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק, אחותו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. לודוויג, נסיך הסן (1908–1968), התחתן עם מרגרט גדס. מדיה וקבצים בנושא ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן בוויקישיתוף ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Anderson, Anne (2017). "'Mein Hessenland blühe und in ihm die Kunst'. Ernst Ludwig's Darmstädter Künstlerkolonie: Building Nationhood through the Arts and Crafts". Transnational Histories of the 'Royal Nation'. Cham: Springer International Publishing. pp. 177–202. doi:10.1007/978-3-319-50523-7_9. ISBN 978-3-319-50522-0.