laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רכס באלאן

רכס באלאן או מצוק באלאן (באנגלית: Balan Ridge; בבולגרית: хребет Балан) הוא רכס בהרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. שיא גובהו של הרכס 800 מטרים מעל פני הים. אורכו של הרכס 4.5 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום); ורוחבו של הרכס 1.45 קילומטרים. הרכס ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מזרחית להר קלימנט אוחרידצקי. עמק פוסטה (Poste Valley) הוא הגבול המזרחי של הרכס; קרחון פלסטרינה הוא הגבול הצפוני של הרכס; וקרחון יוזולה (יובל של קרחון פלסטרינה) הוא הגבול המערבי של הרכס. הרכס מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1963. הרכס נקרא על שם הבלשן, ההיסטוריון וה ביבליוגרף הבולגרי אלכסנדר טאודורוב-באלאן, שהיה הרקטור הראשון של אוניברסיטת סופיה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) רכס באלאן באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה רכס באלאן באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הרכס, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix מפת אזור רכס באלאן רכס באלאן באתר mindat מזג אוויר נוכחי עדכני ברכס באלאן תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור רכס באלאן גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר גובהו של הרכס 715 מטרים מעל פני הים
קרחון מקמנוס

קרחון מקמנוס או קרחון מקמאנוס (באנגלית: McManus Glacier) הוא קרחון בצפון מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. הקרחון מפריד בין הרי לאסוס, שממערב לו, להרי אוניברסיטת סופיה, שממזרח לו. הקרחון זורם לכיוון צפון, ונשפך אל קרחון פלסטרינה. גובהו של הקרחון 478 מטרים מעל פני הים. הקרחון נסקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1975–1976. שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הקרחון נקרא על שמו של אלן ג'יימס מקמנוס (Alan James McManus), שהיה השף בגריטוויקן ובתחנת המחקר פאראדיי, בין השנים 1971–1973, ולאחר מכן באי אדלייד בתחנת המחקר רותרה, בין השנים 1975–1978. קרחון מקמנוס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון מקמנוס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון מקמנוס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה קרחון מקמנוס באתר mindat מפת אזור קרחון מקמנוס מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
רונית ורד

רונית ורד (נולדה ב-6 באוקטובר 1973) היא עיתונאית וחוקרת אוכל ישראלית. נולדה בכפר הס וכיום מתגוררת בתל אביב. למדה היסטוריה וצרפתית באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1999–2006 עבדה בהוצאת "מפה", בה הייתה עורכת ראשית של אתר "מפה" וחלק מצוות שסיקר מסעדות ויצרני מזון בישראל. בין הספרים שהיא נמנית עם כותביהם: "מדריך מפה למסעדות בישראל" (2003); "מדריך מפה לסיני" (2004); "רק ימים טובים – 101 מקומות שתרצו לחזור אליהם" (2005); "מדריך מפה למסעדות" (2006); ועוד. החל משנת 2007 כותבת את המדור "פינת אוכל" במוסף הארץ. המדור השבועי, המלווה בצילומיו של הצלם דן פרץ ודור קדמי, עוסק בתיעוד תרבות האוכל המקומית, בהיסטוריה קולינרית ובמסעות אוכל בישראל ובעולם. בין הנושאים עליהם היא מרבה לכתוב נמנים המטבח הישראלי, המטבח היהודי, המטבח הפלסטיני, אוכל וזהות, אוכל ומקומיות, חקלאות, יצרני מזון קטנים ושימור מלאכות ומסורות קדומות. ב-2008–2011 הייתה עורכת ראשית של אתר "מבשלים" שהקימו דוקטור אלי לנדאו והשף חיים כהן. ב-2013–2014 נמנתה על מייסדי ועורכי התוכן של "שבוע האוכל הפולני", פסטיבל שעסק בהיסטוריה ובהווה של המטבח היהודי-מזרח אירופאי. בשנים 2014–2015 אצרה תוכנית קולינרית "לפסטיבל הקולנוע היהודי" בסינמטק ירושלים. ב-2022 אצרה את "לא רק אוכל: עיצוב הזהות הלאומית דרך המטבח": אסופת סרטונים דוקומנטריים וקטעי יומני חדשות מארכיון הסרטים הישראלי, שהפכו במהלך ימי הפסטיבל לתערוכה של הקרנות ומיצגים. ב-2018 שימשה כיועצת קולינרית לסדרה "מעורב ישראלי" (ערוץ 8, בימוי: איילת הלר). הסדרה, בהגשתו של טל פרידמן, עוסקת בתהליך יצירת זהות ישראלית דרך המטבח. בנוסף, הייתה האוצרת הקולינרית של פרויקט "נימוסי שולחן" בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב (אוצרים ראשיים – דוקטור ספי הנדלר ודוקטור שרון אהרונסון-להבי). במסגרת הפרויקט אצרה את "התפריט – ממזנון פועלים למטבח ישראלי חדש", תערוכת תפריטים ממאה שנות מסעדנות בארץ ישראל. החל משנת 2019 מלמדת במחלקה לתרבות חזותית וחומרית בבצלאל קורס העוסק בתרבות הישראלית דרך הזווית הקולינרית ("קווים לדמותו של המטבח בארץ ישראל"). ב-2021 ראה אור הספר "מחשבות על אוכל" (הוצאת רסלינג) שערכה יחד עם פרופסור אורי ברטל ומיכל איתן. שימשה כיועצת בכירה ואוצרת חלל התצוגה של "אסיף – המרכז לתרבות אוכל בישראל". "נחמה ריבלין: מטבח משלה", התערוכה הראשונה שאצרה במקום, עסקה במטבח המקומי דרך אוספים שהשאירה אחריה רעיית הנשיא העשירי של ישראל. "עיר, חיטה, לחם: אפייה בירושלים במאה ה-17", התערוכה השנייה שאצרה, הציגה את מגוון סוגי הלחם והמאפים שהיו נפוצים בירושלים במאה ה-17. מאמרים פרי עטה התפרסמו במגזינים ובספרים ברחבי העולם, ביניהם "Gastronomica" (אוניברסיטת קליפורניה) Seeds – Oxford symposium" of food and cookery 2018"; "Tablet"; "Divine food"(גשטלטן); ועוד. אחותו של העיתונאי איתי ורד. רונית ורד, ברשת החברתית פייסבוק רונית ורד, באתר Academia.edu רונית ורד, באתר עיתון הארץ פינת אוכל, באתר עיתון הארץ מרב סריג, רונית ורד: "אוכל הוא צוהר להסתכל דרכו על אנשים ומקומות" השולחן, 4 במרץ 2019. אסף אביר, מפת האוכל הישראלית, מתחת לאף, 11 בפברואר 2019.
יחסי אנדורה–מקסיקו

יחסי אנדורה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין נסיכות אנדורה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות הם חברות ארגון הברית האיברו-אמריקאית והאו"ם. אנדורה ומקסיקו, בעידוד הרצון לפתח קשרים ידידותיים בין עמיהם ולשתף פעולה בתחומים הפוליטיים, הכלכליים, המסחריים והתרבותיים, הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים ב-5 במאי 1995 לאחר שאנדורה אימצה חוקה חדשה כדמוקרטיה פרלמנטרית. כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות התרחש בעיר ניו יורק, במהלך מעשה בו נחתמו נציגי שתי המדינות לאו"ם לשיחה משותפת. מקסיקו הסמיכה עד מהרה שגריר באנדורה שממוקם במדריד, ספרד. בדצמבר 2014 ביקר ראש ממשלת אנדורה אנטוני מרטי בביקור במקסיקו כדי להשתתף בפסגה האיברו-אמריקאית ה-24 בעיר וראקרוס. כשהיה במקסיקו, ראש הממשלה מרטי נפגש עם נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו. בפגישה השתתף גם שר החוץ של אנדורה ז'ילברט סבויה סוניה (אנ')‏. בספטמבר 2018 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בין הפרקליטות הכללית של אנדורה לבין היועץ המשפטי למקסיקו (PGR). אנדורה ידועה כמקלט מס; היו מצבים שמקסיקנים מסוימים נסעו לשם כדי לפתוח חשבונות בנק במדינה כדי להסתיר ו/או להלבין כסף. בשנת 2016 התגלה חשבון בבנקה פריוואדה ד'אנדורה (אנ') שהכיל 6 מיליון דולר והיה חשבון בנק פרטי של איש קונגרס מקסיקני ממדינת סינלואה. משערים כי הכסף היה מקרטל סינלואה. בשנת 2017 נמצא כי שגריר מקסיקו באורוגוואי, פרנסיסקו ארויו ויירה, הסתיר מיליון דולר בחשבון בנק באנדורה. בשנת 2018 הסתכם המסחר בין אנדורה למקסיקו ב-2.4 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של אנדורה למקסיקו כולל: מוצרי פלסטיק, מוטות ברקים, מגבילי מתח ומדכאי מתח חולפים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאנדורה כולל: חומצה fumaric. בין השנים 1999–2012 השקיעה אנדורה 2.5 מיליון דולר במקסיקו. אנדורה היא המשקיעה ה-71 בגודלה במקסיקו, כאשר מרבית השקעותיה מרוכזות בתחום הבנייה והשירותים הפיננסיים, כמו גם אביזרי צנרת וענפי נירוסטה. חברות בנקאות רב-לאומיות אנדורניות Andbank ו-Crèdit Andorrà פועלות במקסיקו. החברה הרב-לאומית המקסיקנית, Cemex, פועלת באנדורה. אנדורה מוסמכת למקסיקו משגרירותה בניו יורק, ארצות הברית. מקסיקו מוסמכת לאנדורה משגרירותה במדריד, ספרד. מדיה וקבצים בנושא יחסי אנדורה–מקסיקו בוויקישיתוף Bilateral relations between Mexico and Andorra (in Spanish) Cronología de Política Exterior de México: Andorra (in Spanish) Tercer Informe de Labores SRE 2015 (in Spanish) El cap de Govern participa a la 24a Cimera Iberoamericana de caps d’Estat i de Govern (in Catalan) Comunicado 947/18. PGR y Fiscalía General del Principado de Andorra firman memorando de entendimiento en materia de cooperación (in Spanish) México no revela el nombre del diputado del PRI con 6 millones en Andorra (in Spanish) Un embajador de México ocultó un millón en un banco de Andorra (in Spanish) "Mexican Ministry of the Economy: Andorra (in Spanish)". אורכב מ-המקור ב-2019-07-28. נבדק ב-2019-05-15. Trade between Mexico and Andorra (in Spanish) Embassy of Andorra in New York City Embassy of Mexico in Madrid
Biological Psychology (כתב עת)

Biological Psychology (בתרגום ישיר לעברית: פסיכולוגיה ביולוגית) הוא כתב עת אקדמי, מבוסס ביקורת עמיתים שמתמחה בפסיכולוגיה ביולוגית בהוצאת אלסוויר. העורך הראשי של כתב העת הוא פרופ' אוטמר ליפ (Ottmar V. Lipp) מאוניברסיטת קווינסלנד, המתמחה בפסיכופיזיולוגיה של קשרי קוגניציה ורגש. תוכני כתב העת מתמקדים בגורמים הביולוגים העומדים בבסיס ההתנהגות האנושית ובכללם מדידת השינויים האלקטרופיזיולוגיים והביוכימיים המתרחשים תוך כדי ביצוע מטלות, וכן ניתוח השפעת גורמים ביולוגים על ההתנהגות. כתב עת זה מתמקד אפוא בבני אדם, אך גם ניסויים בבעלי חיים הקשורים רעיונית לתהליכים פסיכולוגיים אנושיים יכולים להיות מודפסים בו. עיקר החומרים הם ניסויים אמפיריים אך ניתן למצוא בו גם מאמרי סקירה וכתבים הנוגעים לטכניקה בתחום פסיכולוגיה ביולוגית כמו גם מאמרים קצרים של פחות מ-1500 מילה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרופ' אוטמר ליפ באתר אוניברסיטת קורטיין
יהודית והולופרנס (גויה)

יהודית והולופרנס (בספרדית: Judith y Holofernes) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1819–1823 ומתאר את יהודית בזמן עריפת ראשו של הולופרנס. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד. ציורי הקיר שעיטרו את הבית המכונה "לה קווינטה דל סורדו"(אנ'), בו התגורר גויה, התפרסמו כציורים השחורים, הן מכיוון שהוא השתמש בהם בכל כך הרבה פיגמנטים כהים, והן בגלל נושאיהם הקודרים. הפרטיות והאינטימיות של אותו בית אפשרה לאמן להתבטא בחופשיות רבה. הוא צייר ישירות על הקירות בטכניקה מעורבת ככל הנראה, שכן ניתוח כימי מגלה שימוש בשמנים בעבודות אלו. הברון אמיל'ה ארנגר רכש את "לה קווינטה דל סורדו" בשנת 1873 והעביר את הציורים לבד. העבודות סבלו מאוד בתהליך, ואיבדו כמות גדולה של צבע. לבסוף תרם הברון את הציורים הללו למדינה והם נשלחו למוזיאון הפראדו, שם הם מוצגים מאז 1889. יהודית היא הדמות ההיסטורית היחידה אשר ניתנת לזיהוי ודאי מבין הדמויות בציורים השחורים. יצירה זו הייתה ממוקמת על הקיר ממול "לה לאוקרדיה" (אנ'), בקומת הקרקע לצד סטורן טורף אחד מבניו. הנושא של יהודית כבר נקשר לסטורן בתקופת הרנסאנס, כאשר נושאים מן הביבליה שולבו עם נושאים מיתולוגיים. בשני המקרים הם קשורים לפחד מאיבוד השלטון וקטיעת איברים, וזה הרי מה שקרה לגנרל האשורי. נסיבות אלה ככל הנראה מוכיחות כי גויה לא צייר את היצירות ב"לה קווינטה דל סורדו" ללא שום תוכנית מוקדמת, למרות ההסברים המרובים שהציעו חוקרי תולדות האמנות. עבודות אלו ממשיכות להיות מסתוריות וחידתיות והן בעלות משקל מכריע בהערכה המודרנית של צייר זה מאראגון. התאורה בציור תיאטרלית מאוד וממוקדת, נראה שהיא משקפת סצנת לילה המוארת על ידי לפיד, אשר מאיר את פניה וזרועה המבצעת של יהודית ומשאיר את פניה של השפחה הזקנה בצל, כאשר היא מתפללת. משמעות הדבר כי גם הולופרנס וגם הדם הניתז מצווארו לא מוצגים, בקומפוזיציה מקורית מאוד. לוח הצבעים המשמש בציור זה, כמו בכל הסדרה, הוא קטן מאוד. במקרה זה גויה השתמש בשחור, אוכרה ונגיעות עדינות של אדום, אשר נצבעים תוך כדי משיכות מכחול מאוד חופשיות, רחבות ואנרגטיות. ציור זה הוא בסגנון שיתואר במאה ה-20 כאקספרסיוניסטי. מדיה וקבצים בנושא יהודית והולופרנס בוויקישיתוף "Judith y Holofernes". מוזיאון הפראדו. (באנגלית) G. Fernández (באוגוסט 2006). "GOYA: THE BLACK PAINTINGS". The Art Wolf. {{cite web}}: (עזרה) (באנגלית)
ג'וליה גרנט

ג'וליה גרנט (באנגלית: Julia Grant‏; 26 בינואר 1826 – 14 בדצמבר 1902) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית יוליסס גרנט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1869–1877. ג'וליה בוגס דנט, לימים ג'וליה גרנט, הייתה בתם של פרדריק ואלן ורנסשל דנט (Frederick & Ellen Wrenshall Dent). ג'וליה נולדה במטע וייט הייבן שבקרבת העיר סנט לואיס במיזורי. ג'וליה התחנכה בפנימיית הגברת מאורוס (Misses Mauros' boarding school ) שבסנט לואיס, בה למדו בנות החברה הגבוהה, ופגשה את יוליסס גרנט בביתה בעת אירוע בו התארחו בבית חבריו של אחיה פרדריק, עמו למדו בוסט פוינט - האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. ג'וליה וגרנט התאהבו בפגישה זו, והתארסו כמה שנים מאוחר יותר, בשנת 1844. חתונתם נדחתה בשל מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בארבע שנים נוספות. ג'וליה הצטרפתה לבעלה בעת שירותו במוצבי ספר שונים, וחזרה לבסוף לבית הוריה בשנת 1852 כאשר גרנט נשלח לספר המערב. גרנט לא עמד בגעגועיו לג'וליה, והתפטר מתפקידו שנתיים מאוחר יותר על מנת לשוב אליה. ניסיונותיו בגידולים חקלאיים נכשלו, והוא עבר עם משפחתו (אשתו וארבעת ילדיהם) בשנת 1860 לבית הוריו בגאלנה שבאילינוי, שם עבד בחנות מוצרי העור של אביו עת פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית. גרנט התנדב לשירות צבאי, וג'וליה שהתה עמו במחנות הצבא ככל שיכלה. בשנת 1869, לאחר היבחרו לנשיא, הפכה ג'וליה לגברת הראשונה של ארצות הברית - תקופה המתוארת בזכרונותיה כתקופה המאושרת בחייה. ג'וליה קיימה נשפים רבים בבית הלבן, ואהבה לארח את החברה הגבוהה של וושינגטון. לאחר תום תקופת נשיאותו של גרנט בשנת 1877 יצאו בני הזוג לחופשה מסביב לעולם. לאחר שובם לארצות הברית, בשנת 1884 נכשלו שוב עסקיו של גרנט, והוא פשט רגל. על מנת לקיים את משפחתו כתב גרנט את זכרונותיו בידיעה שהוא גוסס מסרטן, במטרה שאלמנתו תחייה מהתמלוגים של ספריו. תמלוגים אלה אכן שימשו למחייתה של ג'וליה, שנפטרה בשנת 1902 בגיל 76 - גיל מבוגר יחסית באותם ימים. בשנת 1897 נכחה ג'וליה בטקס חנוכת אנדרטת קבר גרנט בעיר ניו יורק, ומאוחר יותר אף היא נקברה באנדרטה זו. מדיה וקבצים בנושא ג'וליה גרנט בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן. ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות ג'וליה גרנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וליה גרנט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'וליה גרנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מערת לה פילטה

מערת לה פילטה (בספרדית: Cueva de la Pileta, מילולית "מערת הבריכה") היא אתר ארכאולוגי, מערה שבה נתגלו ציורי מערות ב-1905. המערה שוכנת במחוז מאלגה בקהילה האוטונומית אנדלוסיה בדרום ספרד. המערה נחקרה על ידי הכומר הצרפתי אנרי בריי, ארכאולוג, אנתרופולוג, אתנולוג וגאולוג, שהגיע לספרד בגלל דיווחו של קולונל ורנר (אנ') על מערה זו בבנאוחאן (אנ'), בסמוך לרונדה. ורנר התבשר על המערה שהתגלתה על ידי חקלאי ספרדי בשם חוסה בויון (José Bullón) בשנת 1905 שחיפש גואנו של עטלפים סביב הכניסה המקורית במקום שנקרא תהום העטלפים. הוא הניח שהסימונים במערות נעשו על ידי המורים. הוא מצא שרידים אנושיים וסימנים על הקירות. ורנר עצמו ירד למערה ודיווח אחר כך על ממצאיו שמשכו עניין בינלאומי. בריי הצליח לזהות כמעט חמישים רישומים וכמה מהסמלים. הוא נשאר חודשיים במימון הנסיך של מונקו. במאמר המדעי הסופי השתתף גם קולונל ורנר. גם שלדים וגם כלי חרס שנמצאו מצביעים על כך שהמערה הייתה חייבת להיות בעלת כניסה טובה יותר והתיארוך הצביע על כך שהשרידים שייכים גם לתקופה הנאוליתית. חלק מעיטורי הקירות והשלדים נחשבו מודרניים יותר ומקורם באנשים שהלכו לאיבוד במערה. בנו של האיש שמצא את המערה הצליח למצוא כניסה טובה יותר בשנת 1924 והיא שמשמשת את המבקרים היום. אותו אדם גילה חדר לא ידוע שהעניק גישה לגלריות (Las Galerias Neuvas) שהכילו נטיפים. גלריות אלה התחברו לאזורים ידועים. גישה לתהום עמוקה היא במורד הגלריה באורך 350 מטרים, הגלריה הארוכה ביותר. צוות של בעל ואישה חקר את המערה מחדש בשנת 1978 כולל הגלריות שהתגלו באותה עת. הם הצליחו לזהות 134 ציורים אם כי לא ניתן היה לזהות את אלה שגילה בריי. הם ציינו כי ייתכנו ציורים פלאוליתיים נוספים, אך רבים מהמשטחים מכוסים כעת במשטח גירני (אנ'). מתיארוך הציורים הגדולים עלה שהם בני יותר מ-20,000 שנה. המערה מופעלת על ידי בני משפחת בויון, הצאצאים של מגלה המערה המגבילים קבוצות ל-20 איש לכל היותר. נכון לשנת 2017 יש להזמין מקום מראש. מפת המערה, מסלול ההליכה וציורי הקיר שחזור של ציורי הקיר במערה מדיה וקבצים בנושא מערת לה פילטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מערת לה פילטה (באנגלית)
ג'ון בנפילד

ג'ון בנפילד (באנגלית: John Benfield;‏ 9 בנובמבר 1951 – 16 ביוני 2020) היה שחקן אופי בריטי. בנפילד נולד בוונטסטד שבאסקס בשם ג'ון טרנר. השם "בנפילד" הוא שם הבמה שלו. במהלך הקריירה שלו שיחק בתפקידי אורח בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה רבות. ב-1981 החל להופיע בתפקידים קטנים ברשת ה-BBC בעיבודים לטלוויזיה של יצירות כגון "אגדת חורף" ו"יומו של השלוש-רגל". בנפילד חי באוקספורדשייר עם אשתו ליליאן, והיה לו בן אחד. ביוני 2020 נפטר מסרקומה בגיל 68. ג'ון בנפילד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון בנפילד, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון בנפילד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Sir Ian Holm and John Benfield". Markham, Froggatt & Irwin. 19 ביוני 2020. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Prime Suspect star had many roles in a long career". Oxford Mail. "Obituary: John Benfield". The Stage.
קני רוזנברג

קנת' (קני נפתלי) רוזנברג (באנגלית: Kenny Rozenberg, נולד בספטמבר 1966) הוא איש עסקים יהודי חרדי ישראלי-אמריקאי, תחום ההשקעות שלו הוא נדל"ן וחברות בתחום הטיפול הרפואי, הסיעודי והשיקומי ברחבי ארצות הברית. מימן עבור בנו, אלי, את רכישת השליטה בחברת אל על. רוזנברג בהכשרתו הוא טכנאי רפואי בתחום זה עבד החל משנת 1986. בשנת 1988 סיים לימודי תואר ראשון באמנות ובפסיכולוגיה בישיבה יוניברסיטי, ובשנת 1990 סיים תואר שני בבריאות הציבור באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן עבד בבית אבות בן 200 מיטות כעוזר מנהל עד שנת 1995. בשנת 1995 רכש רוזנברג בית אבות קטן בדרום ברונקס שעמד לפני קריסה כלכלית. לאחר שנה הוא הקים חברה שנקראה אחוזת ויליאמסברידג' בברונקס. עם השנים רכש רוזנברג נכסים ובתי אבות נוספים וכיום הוא מחזיק ב-25 בתי אבות, שתי סוכנויות בריאות ביתיות ושירותי תחבורה רפואיים מרובים, מלונות ונדל"ן וכן חברת האמבולנסים מהגדולות בניו יורק Senior Care EMS. בתי האבות שבהחזקתו נמצאים תחת חברת Centers Health Care. רוזנברג עצמו משמש כמנכ"ל החברה. הונו של רוזנברג מוערך בין 500 מיליון דולר למיליארד דולר. רוזנברג הוא פרמדיק מתנדב בארגוני ההצלה והוא התגורר במונסי, ניו יורק. רוזנברג נשוי והוא אביו של אלי רוזנברג. במרץ 2021 עלה לישראל וקיבל אזרחות ישראלית. בשנת 2020 עם מגפת הקורונה ומשבר התעופה שהתפתח בעקבותיה, נקשר שמו של רוזנברג ברכישת חברת אל על הישראלית מחברת כנפיים. לפי הנטען, רוזנברג מעוניין להחזיק בשליטה לבד, והוא מעוניין להשלים את העסקה במזומן. לצורך כך הקים רוזנברג את חברת כנפי נשרים תעופה, שכר משרד יחסי ציבור שיטפל בעניין ואת הראל לוקר ואת רואה החשבון ראם עמינח שהוא תת-אלוף במילואים, עורך דינו של רוזנברג הוא דודי תדמור ואיש הקשר בעסקה הוא ידידו עמיקם בן צבי, כל אלו פועלים לקידום העסקה מטעם רוזנברג. בתחילת אוגוסט 2020 אישרה רשות החברות בישראל לרוזנברג להפוך לבעל השליטה בחברה. בספטמבר 2020 עם הנפקתה של אלעל בבורסה מסתמן כי אלי רוזנברג הוא בעל המניות העיקרי המחזיק ב-42.89% ממניות אלעל. כיוון שרוזנברג בעת המכירה לא היה אזרח ישראלי הוא רכש את אל על באמצעות בנו אלי רוזנברג שהוא אזרח ישראלי, אברך כולל ותלמיד ישיבה, המתגורר בשכונת רמת אשכול בירושלים. Kenneth Rozenberg Phone Number, Address, Public Records (באנגלית). Centers Health Care - Our Team, centershealthcare.com גולן חזני, הקונה המיועד של אל על: תלמיד הישיבה אלי רוזנברג, באתר כלכליסט, 12 ביולי 2020 Centers Health Care - Leadership, centershealthcare.com יורם גביזון, הרוכש הפוטנציאלי של אל על: תלמיד ישיבה מירושלים, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2020 תומר הדר, המיליונר קני רוזנברג, אביו של בעלי אל על, עלה לישראל, באתר כלכליסט, 9 במרץ 2021 גולן חזני, "הרב אמר לו לקנות את אל על, וכל מה שהרב אמר הצליח לו", באתר כלכליסט, 13 ביולי 2020 הדרמה הגדולה באל על: החרדי הצעיר, הטייסים וההנהלה, באתר ישראל היום אלי רוזנברג מתקרב לרכישת אל על, באתר ישראל היום אביב לוי, ‏מוזס איבדה השליטה באל על. רוזנברג הוא בעל המניות הגדול, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2020 יורם גביזון, אלי רוזנברג הוא בעל השליטה החדש באל על, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2020 מיכל רז-חיימוביץ', ‏המשקיע והכוורת: הכירו את הרוכש המסתורי של אל על, באתר גלובס, 12 ביולי 2020
מייק מילר

מייקל לויד "מייק" מילר (באנגלית: Michael Lloyd "Mike" Miller; נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2017. שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. מילר היה שחקן מוביל באוניברסיטת פלורידה, בה שיחק בין השנים 1998–2000 וסייע להוביל אותה לגמר טורניר ה-NCAA בשנת 2000, בו הפסידה המכללה לאוניברסיטת מדינת מישיגן. לאחר מכן בשנת 2001 נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-5 בסיבוב הראשון על ידי אורלנדו מג'יק. כבר בתחלית עונת הרוקי שלו סומן כאחד מהשחקנים הדומיננטיים המשחקים בליגה. כאשר הגיעו לקבוצה שחקנים כמו טרייסי מקגריידי וגרנט היל הוא נחשב לאחד השחקנים שיסייעו להם להתמודד על אליפות הליגה עם אורלנדו. אבל אורלנדו התדרדרה עקב ניהול בעייתי והפציעות הרבות של גרנט היל, בהנהלה הוחלט להעביר את מילר לקבוצת ממפיס גריזליס שהייתה קבוצה חסרת ניסיון לפלייאוף. לאחר שנתיים שבהם תיפקד כשחקן חמישייה לא יציב, נהפך לשחקן השישי של הקבוצה, בשנת 2006 נבחר בתור ה"שחקן השישי" של העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.7 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק. בשנת 2008 עבר מילר בעסקה לקבוצת מינסוטה טימברוולבס, וכעבור שנה, שוב בעסקה, עבר לוושינגטון ויזארדס. ב-15 ביולי 2010 חתם מילר על חוזה לחמש שנים עם מיאמי היט. ב-2013 חזר לגריזליז וב-2014 חתם בקבוצת קליבלנד קאבלירס על חוזה לשנתיים. בסיום עונתו הראשונה בקאבלירס הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, ממנה שוחרר כעבור כחודשיים. ב-1 באוקטובר 2015 חתם על חוזה לעונה אחת בדנוור נאגטס. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא מייק מילר בוויקישיתוף מייק מילר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN מילר חותם על חוזה בדנוור נאגטס, באתר NBA.com
אתר הטבח טינטה

אתר הטבח טינטה, הידוע גם בשם טינטה (66-06-1223) הוא אתר בו ביצעו חיילי האימפריה היפנית טבח בשבויים אשר הוחזקו באי, האתר אשר שכן ליד כפר בשם מריזו שבאי שבגואם. לאחר המלחמה, הוסף המקום לרשימת המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית באתר בוצעו מספר אירועי טבח של אזרחים בידי חיילים יפנים ב-15 ביולי 1944, שישה ימים לפני שחרור האי, במסגרת הקרב על גואם שהיה שבזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה . נלקחו כשלושים גברים ונשים מהכפר מריזו הסמוך, מתוכם 16 נהרגו. אחת ההרוגות הייתה גברת מריה ל. מסה, אשר הייתה בין היתר מחנכת בולטת לפני המלחמה. בשנת 1991 סומן האתר בצלב שהוצב בסמוך לאתר. נשות ניחומים הקרב על גואם (1944) הכיבוש היפני בגואם תמונת הצלב אשר הוצב במקום קובץ אודות אתר הטבח, הקובץ באנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא מלחמת העולם השנייה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טחינת אל ארז

אגס ירוק מסחר ושירותים בע"מ היא חברה פרטית המייצרת טחינה גולמית וחלווה תחת המותג טחינת אל-ארז (طحينة الارز, מערבית: טחינת הארז). מפעלי החברה ממוקמים באזור התעשייה שגיא 2000 שבעמק יזרעאל. מחזור החברה השנתי הוא 50 מיליון ש"ח, והיא בעלת נתח שוק של כ-18%. בשנות ה-80 הקים אסעד זהר מפעל לייצור מנועים וגנרטורים בנצרת. בשנת 1990, לאחר שרכש ציוד ממפעל שנסגר, הוסב המפעל לייצור טחינה, והמותג קיבל את שמו מעץ הארז שבחצר המשפחה. בשנת 1992 הוקמה חברת אגס ירוק מסחר ושירותים בע"מ. ב-2003, לאחר פטירתו של אסעד, מונתה אשתו ג'וליה זהר למנהלת המפעל. תחת ניהולה התפתח המפעל ונתח השוק שלו בתחום הטחינה גדל. תוצרת המפעל משווקת בישראל, ומשנת 2005 גם בעולם ובעיקר בארצות הברית, כאשר שיעור הייצוא מכלל הפעילות מגיע ל-30%. גרעיני השומשום מיובאים מאתיופיה ושיטת הייצור היא מסורתית בת 14 שלבים כאשר בתהליך נעשה שימוש באידוי (מה שמונע את שינוי צבע הטחינה) וטחינה באבני ריחיים. המותג זכה במקום הראשון באיכות המוצר בתוכנית "כלבוטק" בשנת 2013. בשנת 2015 עבר המפעל, שמעסיק כ-40 עובדים, מנצרת לאזור תעשייה שגיא 2000. בשנת 2019 מונה יוסף, בנה של ג'וליה, למנהל חברת הבת "אל ארז US" שהוקמה בארצות הברית. חברת הבת האמריקאית משווקת את המותג בשם "Julia's Tahini". בפברואר 2022 מכרה ג'וליה זהר את המפעל לקרן ההשקעות הישראלית פורטיסימו קפיטל והחברות התמזגו לחברה אחת, תחת קבוצת סוגת, שכוללת גם את המותגים סוגת, מלח הארץ, עץ הזית, ושליטה בחברת תבליני פרג. ביוני 2020, הודיעה החברה שתממן קו סיוע לקהילת הלהט"בים בחברה הערבית. הקו יופעל על ידי האגודה למען הלהט"ב בישראל. חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן והקרן החדשה לישראל תמכו בצעד ובתרומתו לקידום זכויות להט"ב. החברה ספגה על כך ביקורת וקריאות לחרם צרכנים מצד גורמים שמרניים בחברה הערבית בישראל. בפועל, הקריאות להחרים את המותג הביאו לתוצאה ההפוכה, עם זינוק במכירות ובנתח השוק בשיעור של כ-28%. רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית אתר האינטרנט הרשמי של טחינת אל ארז גולן חזני, עכשיו זה סופי: פורטיסימו חתמה על הסכם לרכישת סוגת ב-60 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 13 בספטמבר 2019 נווית זומר, לא רק חומוס: טחינה אל ארז רוצה לכבוש את ארה"ב, באתר ynet, 5 בנובמבר 2019 נחשו מי קיבלה את התואר "הקוויאר של המזרח התיכון"?, באתר גלובס, 13 באפריל 2019 אורי לוונטר, ‏כשעל השולחן מונחים 12.5 מיליארד דולר, אין הרבה חברות שמוכנות לוותר על שוק האוכל הכשר בארה"ב, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2008 שרון סער, עוגיות טחינה – מתכון בהשראתה של אשה מיוחדת ומדהימה, ג’וליה זאהר, באתר "סלונה", 27 ביוני 2013 נווית זומר, נמכר מפעל הטחינה שהפך לסמל בחברה הערבית, באתר ynet, 28 בפברואר 2022 אודותינו, באתר סוגת מאיה הורודניצ'אנו ויפעת רוזנברג‏, בגלל תמיכה בקו סיוע ללהט"בים ערבים: חברת טחינה מתמודדת עם חרם, באתר וואלה, 9 ביולי 2020 נורית קדוש, הנתונים נחשפים: כיצד השפיע הסיוע לקהילת הלהט"ב על מכירות טחינת אל ארז, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2020