laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טיבור בנדק (שחקן תיאטרון)

טיבור בנדק (במקור בנדיקט, בהונגרית: Benedek Tibor; מישקולץ, 16 בספטמבר 1911 – בודפשט, 18 בספטמבר 1963), היה שחקן יהודי-הונגרי, מנחה קברט. בנו מיקלוש בנדק הוא שחקן גם הוא, נכדו טיבור בנדק (1972–2020), היה שלוש פעמים אלוף אולימפי בכדורמים. טיבור בנדק נולד במשפחה יהודית. אביו עבד כסוכן נוסע מסחרי והתכוון שגם בנו יבחר בקריירה זו ולכן רשם אותו לבית הספר למסחר ברחוב קרטס בבודפשט, שם סיים טיבור בנדק את בחינות הבגרות שלו בשנת 1929. הוא החליט, בניגוד לרצון אביו, שהוא רוצה להיות שחקן ולכן המשיך את לימודיו למשחק ובשנת 1931 סיים את בית הספר הלאומי למשחק, שם היה תלמידו של ינה טרז'. האב קיבל את החלטת בנו, רק ביקש ממנו לשנות את שמו ואז טיבור אימץ את השם בנדק במקום בנדיקט (בנדק הוא הגרסה ההונגרית של בנדיקט=בנדיקטוס=ברוך). בין השנים 1931–1934 עבד כחבר להקה ב"תיאטרון ארשקאויוואר" (Érsekújvári Színház). לימים הופיע עם כמה להקות אזוריות ברחבי הונגריה ובשנת 1934 הפך לזמר ג'אז מאופר לשחור במועדון הלילה "אריזונה" בבודפשט. שם הכיר את אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת שהיה אז הנסיך וויילס אדוארד, יורש העצר הזמין אותו ללונדון, אך בנדק לא קיבל את ההזמנה. בשנת 1938, כאשר החוקים אנטי-היהודיים נכנסו לתוקף (בתחילה החוק היהודי הראשון, אך במיוחד החוק היהודי השני) הוא נאלץ לעזוב את הבמה. לא ידוע כיצד עבר את השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך לפקיד, אך משנת 1948 שוב היה שחקן. הוא שיחק לראשונה ב"וואריטה הקאמרי" ולאחר מכן בתיאטרון הקומדיה של בודפשט ומשנת 1951 בבמה העליזה, משנת 1956 בתיאטרון פטפי ובתיאטרון יוקאי, ומשנת 1960 עד מותו שוב בבמה העליזה. הוא קיבל בעיקר תפקידי אופי ומצא את ההצלחה האמיתית על בימת הקברט. תפקידו הבלתי נשכח ביותר הוא האזרח הקטן ובעל ההכרה, מר זַאצֶ'ק. כשחקן משכיל ורב-לשוני הוא היה גם מנחה קברט מצליח. בפחדו ממחלה, הוא סיים את חייו במו ידיו בגיל 52. יון לוקה קאראג'אלה: המכתב האבוד – האזרח השיכור קלרה פהר: כתר הבריאה – פקיד אדמון רוסטאן: גוזל העיט – דיטריכשטיין אילף ופטרוב: 12 כיסאות – קבלן הלוויה פרנץ מולנר: אולימפיה – הנסיך אלברט 2x2 לפעמים 5 (1954) דריסה (1955) אבא דולר (1956) הרפתקאת בגרולשטיין (1957) דני (1957) בית שקט (1957) ליל העין השחורה (1958) ההרפתקה האחרונה של דון חואן (1958) במעלה המדרון (1958) הגור (1959) הברגל לגן העדן (1959) אהבת יום חמישי (1959) האיש המתאים (1959) נסיעת מבחן (1960) מותר לדרוך על הדשא (1960) דרך צלחה, אוטובוס! (1960) אני עולה לשר (1961) לקסיקון ביוגרפי הונגרי (בודפשט, 1967) הלקסיקון הקטן לתיאטרון (בודפשט, 1969) לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה. ביוגרפיה של טיבור בנדק בעקבות הזמן האבוד רדיו מקוון הונגרי מדיה וקבצים בנושא טיבור בנדק בוויקישיתוף טיבור בנדק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דושאן אנג'לקוביץ'

דושאן אנג'לקוביץ' (בסרבית: Dušan Anđelković; נולד ב-15 ביוני 1982) הוא כדורגלן סרבי, ששיחק בעמדת הבלם. דושאן אנג'לקוביץ' החל את דרכו בקבוצת סלוגה קרליובו ובעונת 2004/05 לראשונה שיחק בליגת העל הסרבית בקבוצת רדניצ'קי בלגרד. בינואר 2006 הוא עבר בהשאלה להכוכב האדום בלגרד בה שיחק בהגנה לצד מילאן מרטינוביץ'. בסיום העונה הוא נרכש והמשיך לשחק בקבוצה. בסתיו 2008 הוא עבר תקופה קצרה לטורקיה וכבר בינואר 2009 חתם עם רוסטוב בה שיחק לצד בלם סרבי נוסף איבן ז'יבנוביץ'. בשנת 2011 קרסנודאר עלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל ורכשה את אנג'לקוביץ' לחיזוק קו ההגנה. בעונת 2015 דושאן אנג'לקוביץ' חזר לכוכב האדום ובשנת 2018 החליט לעזוב את הכדורגל המקצועי. בשנת 2008 אנג'ל'קוביץ' הוזמן למשחק בודד של נבחרת סרביה בכדורגל. מדיה וקבצים בנושא דושאן אנג'לקוביץ' בוויקישיתוף דושאן אנג'לקוביץ', באתר Transfermarkt דושאן אנג'לקוביץ', באתר Soccerway דושאן אנג'לקוביץ', באתר National Football Teams דושאן אנג'לקוביץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולריה טרנובסקה

ולריה טרנובסקה (בפולנית: Waleria Tarnowska‏; 9 בדצמבר 1782 – 23 בנובמבר 1849) הייתה פטרונית של אומנות וציירת פולנייה, ידועה בזכות מיניאטורות, דיוקנאות רבים וציורים דתיים. ולריה טרנובסקה הייתה בתם של ולריאן סטרוינובסקי ואלכסנדרה טרנובסקה. וולריה התחנכה בבית על ידי מורים ממיטב האקדמיה בפולין, כמו הארכאולוג וההיסטוריון וורז'ניץ סורובייצקי, וכן דודה הירונים סטרוינובסקי, הבישוף והרקטור של אוניברסיטת וילנה. ב־7 בספטמבר 1800 התחתנה עם יאן פליקס טרנובסקי, נלדו להם תשעה ילדים. וולריה יצרה יחד עם בעלה יאן פליקס את אוסף הציורים, הרישומים, הפסלים, הספרים והעתיקות בדז'יקוב, שכלל ציורים של לורנצו לוטו, גורצ'ינו, גואידו רני, רמברנדט, אניבלה קראצ'י, סלבטור רוזה, האנס הולביין הבן, אנתוני ואן דייק, אנטון רפאל מנגס, ברניני, אנטוניו קנובה. ולריה לראשונה למדה ציור במשך שלוש שנים בהורוצ'וב אצל קונסטנטינו וילאני והמיניאטור דה הופליז, ואחר כך אצל וינצנטי דה לסור 1800–1804 בדז'יקוב ו 1810 בוורשה. אצל המיניאטורית תרז מרון ובעלה, אנטוניו צ'רוביני ברומא, דומניקו דל פרטה, וכן פיליפו ג'אקומו רמונדיני. לאחר מכן היא למדה בפריז בשנים 1824–1826. ולריה הייתה ציירת מינאטורות היא ציירה דיוקנאות ונושאים דתיים. לעיתים קרובות היא חתמה על עבודותיה: "V. T. ”. המיניאטורות צוירו על שנהב, בדרך כלל עם צבעי מים, לפעמים עם גואש וצבעי מים או בגואש בלבד. ציוריה של ולריה הם לעיתים קרובות העתקים זעירים של ציורים של ציירים אחרים, ודיוקנאות של בני משפחה. לפני מלחמת העולם השנייה, המיניאטורות, הציורים והרישומים של וולריה היו באוספים משפחתיים בטירת דז'יקוב, בחורזלוב, ברודניק נאד סאנם ובווישניובה (מעון משפחת מיצ'לסקי). לאחר המלחמה, ניתן למצוא אותם באוספים במוזיאון הפולני, ברפרסוויל, במוזיאון הלאומי בוורשה וקרקוב, במוזיאון הטירה בפשצ'ינה ובספרייה היגלייאנית. מדיה וקבצים בנושא ולריה טרנובסקה בוויקישיתוף Genealogy of Tarnowski family (ארכיון) Adam Zamoyski „Waleria Tarnowska” in: Jane Turner (red.) „The Dictionary of Art.”, Grove, Macmillan Publishers Limited, 1996, tom 30 (Summonte-Tinne), str. 345-346. Krzysztof Załęski „Waleria Tarnowska” in: „Artystki polskie. Katalog wystawy”, Muzeum Narodowe w Warszawie, Warsaw, 1991, pp. 344-345.
IDF

האם התכוונתם ל... צבא הגנה לישראל (Israel Defense Forces) יום היערות הבין-לאומי
דימה חטיב

דימה חטיב (בערבית: ديمة الخطيب) היא עיתונאית, משוררת ומתרגמת ילידת-סוריה. היא המנהלת של +AJ (אנ'), שירות חדשות דיגיטלי עטור פרסים, באנגלית, ערבית וספרדית שהושק על ידי רשת המדיה ג'אזירה בסן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא המנהלת הבכירה היחידה בקבוצת אל-ג'זירה ואחת ממנהיגות הנשים המעטות בתחום התקשורת הערבית. חטיב נולדה בדמשק לאם סורית ולאב פלסטיני. דימה חטיב דוברת שמונה שפות: ערבית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית, איטלקית, סינית, וגרמנית. היא הצטרפה לאל ג'זירה בשנת 1997 כמתמחה זוטרה בעיתונות מקוונת. חטיב התקדמה לתפקיד מפיקה, כתבת בסין ולאחר מכן לראש הלשכה באמריקה הלטינית. בשנים האחרונת היא פעילה בעיתונות המקוונת. חטיב סווגה בין הערבים המשפיעים ביותר ברשתות החברתיות. היא זכתה להערכה במהלך המהפכות הערביות – האביב הערבי – על מתן עדכונים תכופים ופרשנויות על אירועים שהתרחשו וזאת באמצעות חשבון הטוויטר שלה. דימה חטיב דיווחה ועדכנה במגוון נושאים, כולל מדיה חברתית, אמצעי תקשורת, אימהות, שירה, הרשות הפלסטינית ואחרים. היא זכתה להכרה במהלך מלחמת עיראק, כמפיקת חדשות בזמן אמת בדוחה עבור ערוץ אל ג'זירה וכאשר התראיינה אצל וולף בליצר ולארי קינג . במהלך משימתה באמריקה הלטינית הייתה לה גישה בלעדית וצמודה לנשיא ונצואלה המנוח הוגו צ'אווס. היא ראיינה מנהיגים ביניהם אבו מוראלס הבוליביאני ולואיז אינסיו דה סילבה הברזילאי. בדיווחיה מרחבי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית היא חשפה לעולם הערבי יבשות רחוקות אלו. בתקופת שהותה בקראקס היא סיפקה מידע ושימשה כמקור לחדשות. דימה חטיב דיווחה על צ'אווס, שהיה ראש המדינה הראשון שגינה בחומרה את ישראל בגין הסכסוך בין ישראל ללבנון. הודעתו זו של צ'אווס הביאה לניתוק הקשר עם ישראל כעבור שנים. בדיווחיה חטיב דחתה את הטענות לפיה מועמר קדאפי נמלט לוונצואלה. טרם עבודתה באל ג'זירה, עבדה חטיב ברדיו השווייצרי הבינלאומי בברן, בארגון הבריאות העולמי בז'נבה, בעיתון א-ראי וברדיו קטר בצרפתית בדוחה. מדיה וקבצים בנושא דימה חטיב בוויקישיתוף דימה חטיב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דימה חטיב, הבלוג הרשמי AJ+ website Personal blog בערוץ Middle East Monitor(אנ') דימה חטיב מספרת על הזדהותה כפליטה וכפלסטינית אל-ג'זירה השעתה שני עיתונאים בעקבות "סרטון השואה", באתר ynet, 20 במאי 2019 "AJ+ appoints new managing director". The Peninsula. Qatar. 13 באוגוסט 2015. נבדק ב-19 ביולי 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Management profile / Dima Khatib". Qatar: Al Jazeera. ארכיון מ-19 ביולי 2018. נבדק ב-19 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) Al Sayed, Samar (2 ביולי 2015). "Dima Khatib: the reluctant poet who has become well versed". The National. UAE. ארכיון מ-19 ביולי 2018. נבדק ב-19 ביולי 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Wamda". wamda.com. ארכיון מ-4 באוקטובר 2017. נבדק ב-22 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "CNN.com". CNN. ארכיון מ-23 באוקטובר 2012. נבדק ב-22 במרץ 2011. {{cite news}}: (עזרה) Al Jazeera English (6 במרץ 2013). "Dima Khatib talks about Hugo Chavez". ארכיון מ-30 ביולי 2018. נבדק ב-27 בספטמבר 2016 – via YouTube. {{cite web}}: (עזרה) "Libya protests spread and intensify". Axisoflogic.com. 22 בפברואר 2011. ארכיון מ-2 באוקטובר 2011. נבדק ב-12 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Dima Khatib". Al Jazeera. 27 באוגוסט 2020. נבדק ב-27 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
פרנצ'ישק טפה

פרנצ'ישק טפה (בפולנית: Franciszek Tepa‏; 17 בספטמבר 1829 – 23 בדצמבר 1889) היה צייר ריאליסטי פולני, שהתמחה בפורטרטים ובנושאים אוריינטליסטים. במהלך המהפכות של שנת 1848, טפה היה מעורב פוליטית בתנועת העצמאות. הוא הפיק סדרת דיוקנאות של מנהיגי פולין של מרד נובמבר נגד חלוקת פולין. הוא נכלא כאסיר פוליטי בהיותו בבירת אוסטרו-הונגריה וינה. אביו היה קונדיטור. את לימודיו האמנותיים החל ב"אקדמיה סטנובה" עם יאן מסקובסקי בין השנים 1842–1844, ואחר כך למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין השנים 1847–1848, שם למד אצל פרדיננד וולדמולר. המשיך באקדמיה לאמנויות יפות, מינכן בין השנים 1849–1852, שם היה מורו וילהלם קאולבך. ובפריז בין השנים 1854 עד 1860, תחת הדרכתו של ארי שפר וליאון קוגניט בהיותו בווינה הוא השתתף במהפכות של 1848. בשנת 1852, יחד עם אדם יוזף פוטוצקי והעיתונאי מאוריסי מאן (1814–1876), יצא טפה לטיול דרך יוון, מצרים וארץ ישראל והביא את הדוגמאות הראשונות לציירים האוריינטליסטים הפולנים. הוא גם הביא כמה עתיקות שהוצגו מאוחר יותר באוסולינאום. עם שובו מפריז בשנת 1860, התיישב באופן קבוע בלבוב, שם הפיק עבודות על חיי העם והנופים המקומיים מטעם הרוזן ולדז'ימייז' דזידושקי, מייסד "מוזיאון המדינה להיסטוריה של הטבע". במהלך תקופה זו הוצע לו תפקיד כפרופסור באקדמיה לאמנויות בקרקוב, אך הוא סירב בגלל רצונו להישאר בלבוב. הוא התמחה בפורטרטים, התפרסם בזכות המיניאטורות שצוירו על שנהב והעביר שיעורים. רבות מיצירותיו נותרו בלבוב כאשר האזור עבר לשליטת אוקראינה לאחר מלחמת העולם השנייה. ילדי משפחת פוטוצי ליד אלכסנדריה נער מפודוליה במדבר מדיה וקבצים בנושא פרנצ'ישק טפה בוויקישיתוף פרנצ'ישק טפה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Franciszek Tepa, www.kuriergalicyjski.com Franciszek Tepa (1828 - 1889, Polska). (ארכיון) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנצ'ישק טפה".
הדרדסים (סדרת טלוויזיה)

הדרדסים (באנגלית: The Smurfs) היא סדרת אנימציה לילדים אמריקאית-בלגית מסוג פנטזיה-קומדיה, אשר שודרה במקור ברשת NBC מ-12 בספטמבר 1981 עד 2 בדצמבר 1989. הסדרה הופקה על ידי חברת האנה-ברברה ומבוססת על סדרת הקומיקס הבלגית בעלת אותו השם שנוצרה על ידי הקריקטוריסט הבלגי פייר קוליפור (אשר לקח גם חלק בהפקת סדרת האנימציה). הסדרה כללה 258 פרקים עם 419 סיפורים שונים בסך הכל, למעט שלושה פרקי cliffhanger ושבעה פרקי ספיישל. בעוד שבארצות הברית הסדרה שודרה במקור ברשת NBC במהלך שנות השמונים. בהמשך הסדרה שודרה בארצות הברית בשידורים חוזרים ברשת USA network עד 1993, ולאחר מכן ברשת Cartoon Network עד 2003. הסדרה משודרת מאז ואילך בארצות הברית בערוץ בומרנג (אנ'). הסדרה זכה להצלחה משמעותית כאשר שודרה במקור ברשת NBC, ובעקבות כך לאורך השנים הופקו מספר פרקי ספיישל לסדרה. הסדרה הייתה מועמדת מספר פעמים לפרסי אמי, וזכתה בקטגוריית סדרת הבידור הטובה ביותר לילדים בשנים 1982–1983. הסדרה זכתה להצלחה מתמשכת עד 1990, אז, לאחר כמעט עשור של הצלחה, ביטלה רשת NBC את הסדרה לאחר שהרייטינג של הסדרה החל לצנוח. בסדרה שולבו מספר יצירות קלאסיות כמוזיקת רקע במהלך הפרקים, בהם הסימפוניה השמינית(אנ') של המלחין האוסטרי פרנץ שוברט, היצירה פר גינט מאת המלחין הנורווגי אדוורד גריג והיצירה תמונות בתערוכה מאת המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי. שידורים חוזרים של התוכנית מושמעים בערוץ האחות של רשת הקריקטורה בומרנג. ערך מורחב – הדרדסים - דמויות ערך מורחב – הדרדסים - פרקים ערך מורחב – הדרדסים (סדרת טלוויזיה, 2021) ב-18 ביוני 2020 ניקלודיאון הודיעה על יצירת סדרת אתחול מחודשת של הסדרה. סדרת האתחול, אשר נקראת "הדרדסים", עלתה לראשונה לשידור ב-14 באפריל 2021, כאשר בשונה מסדרה זו היא בהנפשה ממוחשבת. בישראל עלו לשידור העונה הראשונה והשנייה בסדרה החל משנת 1983 בערוץ הראשון. במהלך שנות ה-90 נוספו העונות 3 עד 7 בסדרה בערוץ הילדים. ב-22 ביוני 2010 חזרה הסדרה לערוץ הראשון עם כל העונות שדובבו עד אז. באמצע שנת 2012 יצאו 200 פרקים חדשים שלא שודרו עד אז בישראל, כאשר בעלילה שולבו דמויות חדשות רבות. הסדרה שודרה גם בערוץ ג'טיקס ובערוץ זום. בספטמבר 2017 החלה החינוכית לשדר את פרקי כל העונות בעריכת וידאו מחודשת, עם הפתיח המקורי של עונות 1 ו-2 שבוצע על ידי שפרירה זכאי. את השם בעברית הציע יחיעם פדן. דרדס, לפי מילון אבן-שושן, פירושו הוא נעל בית או סנדל. לדבריו, הדרדס קרוב גם "למילה דרדק וגם למילה קונדס, והוא תרגום מקורב של המקור ונוח להטיות עבריות חביבות: דרדס אותה, נהר דרדסיון, כפר דרדסיהו, דרדס שכמוך". הדיבוב המקורי לעברית לשתי העונות הראשונות הופק בשנות ה-80 ובוים על ידי שפרירה זכאי, שקריינה את פתיחי עונות 1 ו-2 והשתתפה בדיבוב בעצמה. הדיבוב העברי של העונות השלישית עד התשיעית הופק באולפני תומיתות בשנות ה-90 עם מדבבים חדשים. מדיה וקבצים בנושא הדרדסים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדרדסים (באנגלית) "הדרדסים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הדרדסים", באתר נטפליקס "הדרדסים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הדרדסים", באתר Metacritic (באנגלית) "הדרדסים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מילות השיר "הדרדסים", באתר שירונט יום רביעי - טלוויזיה, דבר, 30 בספטמבר 1983 אלכסנדר כץ, מהחודש: הדרדסים חוזרים לערוץ 1 – תמורת 100 אלף דולר(הקישור אינו פעיל, 31.8.2021), 14 ביוני 2010 אילון גלעד, מתרגמי הסדרה הזו התעקשו לבחור לה שם ייחודי. מה הוא בכלל אומר?, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2020
פירמינקס

פירמינקס (או פירמידה משולשת) הוא פאזל בצורת משולש פרמידה. החלקים מסודרים בתבנית פירמידה בכל צד של הפאזל. ניתן לסובב את השכבות ביחס לכל קודקוד, וניתן לסובב גם רק את הפינות. הוא תוכנן על ידי יואו מפרט בתחילת שנות ה-70. בתחילת שנות ה-70 יואו מפרט התנסה בחיתוך פולי-ידרה לפרוסות סימטריות והצמדתן בגומיות לכדור מרכזי. חידות העץ שלו מסתיימות בסופו של דבר במגירה שנשכחה למחצה. רק כאשר שיגעון הקוביות של רוביק התחיל בתחילת שנות ה-80, הופר אותו הופרט לידי חברת צעצועים. למעלה מ-10 מיליון פירמינקס נמכרו עד חג המולד 1981, ו-90 מיליון בתוך 3 שנים. הפירמינקס הוא טטרהדרון המחולק על ידי מישורים מקבילים לכל פנים. זה אומר שיש 4 חלקים ציריים, 6 חלקי קצה ו-4 טיפים. ניתן לסדר את הפירמינקס ל-75,582,720 עמדות אפשריות. זה נשמע הרבה בהשוואה לקוביית 2x2x2 שיש לה 3,674,160 מיקומים אפשריים. עם זאת, פתרון הפינות הוא טריוויאלי, והתעלמות ממצמצמת את האפשרויות ל-933,120 עמדות. בנוסף, החלקים האמצעיים ניתנים לסיבוב בקלות כך שצבעיהם יתיישרו זה עם זה, מה שמצמצם את הבעיה רק לשש חלקי הקצה עם 11,520 מיקומים אפשריים. זה הופך את הפירמינקס לאחד הפשוטים שבחידות המתפתלות. שיא העולם בפתרון Pyraminx בזמן הקצר ביותר הוא 0.91 שניות, שנקבע על ידי דומיניק גורני הפולני ב־24 ביוני 2018 בתחרות מרוץ הקוביות Byczy 2018. הממוצע המהיר ביותר בעולם של חמישה פתרונות פירמינקס (למעט המהיר והאט ביותר) הוא 1.86 שניות, שנקבע על ידי טימון קולאסינסקי מפולין ב־6 באפריל 2019 ב-"Grudziądz Open 2019". טטרמינקס. הגרסה הפשוטה ביותר היא ה-Tetraminx המקבילה לפירמינקס אך ללא העצות. מאסטר פירמינקס. ה-Master Pyraminx הוא פירמינקס בן 4 שכבות עם 16 משולשים לפנים. יש לו בערך 2.17225 × 10 17 שילובים אפשריים. פרופסור פירמינקס. פרופסור Pyraminx הוא pyraminx 5-שכבה עם 25 משולשים לכל פניה. פירמינקס מלכותית. המלכותי Pyraminx הוא pyraminx 6-שכבה עם 36 משולשים לכל פניה. הקיסר פירמינקס. הקיסר Pyraminx הוא pyraminx 7-שכבה עם 49 משולשים לכל פניה. קובייה הונגרית מדיה וקבצים בנושא פירמינקס בוויקישיתוף Pyraminx, Speedsolving.com Wiki Single Rankings, The World Cube Association Average Rankings, The World Cube Association
בראגון

בראגון (ביפנית: バラゴン, באנגלית: Baragon) הוא קאייג'ו בדיוני, המופיע בסדרות סרטי פרנקנשטיין וגודזילה. בראגון הופיע לראשונה ב-8 באוגוסט 1965, בסרט פרנקנשטיין כובש את העולם (אנ'), מבית היוצר של טוהו. בראגון מתואר כיצור דמוי דינוזאור הולך על ארבע בעל אוזניים גדולות וקרן על מצחו. הוא גם המשיך להופיע בסרטיו של גודזילה לאורך השנים. בפרנקנשטיין כובש את העולם, בראגון הוא דינוזאור שהתחפר מתחת לאדמה כדי להינצל מהכחדת הדינוזאורים. בעודו מתסתגל ושורד מתחת לקרקע, מפעל כלשהו מטריד אותו והוא תוקף את המפעל ואנשיו. בהמשך הוא גם מופיע בהר הגעש שיראן ומתקיף את הכפר המקומי ובעודו מגיח מתחת לחווה, הוא טורף את בעלי החיים באכזריות. עם זאת, מכיוון שהוא לא נראה מתחת להתקפות הללו אלא התחפר מתחת לאדמה באותה העת, בני האדם מאשימים את האדם מוטאנטי פרנקנשטיין. אבל אדם אחד ששרד את המתקפה על המפעל טוען כי בראדגון תקף אותו ולא פרנקנשטיין. בעוד שמדענים מחפשים אחר פרנקנשטיין, הם בטעות מעירים את בראגון משנתו. בראגון תוקף את המדענים אך פרנקנשטיין מגן עליהם ונלחם נגדו. לאחר שפרנקנשטיין הורג את בראגון על ידי שבירת צווארו, מופיע סדק ענק באדמה שמפיל את השניים. בהשמדת כל המפלצות, מופיע בראגון "נוסף" שלוקחים אותו לאי ונשלט על ידי החוצנים. לאחר שהוא חוזר לעצמו, בראגון צופה במלחמה של המפלצות נגד קינג גידורה. בגודזילה, מות'רה וקינג גידורה: מפלצות ענק בהתקפה חזקה, בראגון מופיע כשומר קדמוני של יפן, לצד מות'רה וקינג גידורה. בראגון, באתר הרשמי של טוהו
שיטת הסוכך

שיטת הסוכך (שם מדעי: Acacia Tortilis; נקראת גם שיטה סוככנית; בערבית: סמרה, טלח) היא צמח מדבר קוצני הגדל כעץ או כשיח בהתאם לכמות המים הזמינים לו. שיטת הסוכך גדלה במקומות יבשים וחמים. שם המין נובע מצורת העץ - צורת סוכך. המוצא של שיטת הסוכך הוא באפריקה הטרופית. העץ גדל בישראל בערבה והתפוצה הצפונית שלו היא עד עין גדי. במקומות שחונים גדל העץ לגובה מטר עד שניים ומבשיל זרעים כעץ בוגר ובמקומות בהם מים זמינים העץ צומח לגובה 5 מטר כמו באזור עין יהב וחצבה. לשיטת הסוכך עלים שעירים וגם הפרי שעיר וסלילי. לעץ אין גזע ראשי אלא גזעים מרובים המסתעפים מהבסיס. הענפים ממשיכים לצמוח באורך דומה, צמרת העץ שטוחה. הציר של העלים בולט בשעירותו. כאשר הקוצים והענפים צעירים הם שעירים ואחר כך השערות נושרות. העלים נושרים בקיץ והפריחה לקראת הסתיו. כך זה קורה גם באפריקה שהיא מוצא השיטה ובה גשמי קיץ. הפרחים צהובים והפירות בצורת תרמילים. הקוצים מגינים על העץ משיני בעלי חיים. בישראל גדלים בר גם שיטת הנגב, שיטה סלילנית ושיטה מלבינה. בישראל גדלים גם עצי שיטה שהובאו מארצות רחוקות כמו אוסטרליה וניטעו במקומות שונים כמו צידי דרכים. על שם השיטה אבל שיטים ונחל שיטים אשר בבקעת הירדן והיישוב בית השיטה אשר בעמק יזרעאל. השיטה מוזכרת בספר שמות כחומר בניה להכנת המשכן, הארון והמזבח. השיטה מופיעה גם בספר ישעיהו ובתלמוד בבלי ראש השנה כ"ג א'. שיטת הסוכך הוא עץ המופיע ברשימת הצמחים מוגנים בישראל. שמות פרק כ"ה' י וְעָשׂוּ אֲרוֹן, עֲצֵי שִׁטִּים ... יג וְעָשִׂיתָ בַדֵּי, עֲצֵי שִׁטִּים; וְצִפִּיתָ אֹתָם, זָהָב. שמות פרק כ"ו' טו וְעָשִׂיתָ אֶת-הַקְּרָשִׁים, לַמִּשְׁכָּן, עֲצֵי שִׁטִּים, עֹמְדִים. שמות פרק כ"ז, א וְעָשִׂיתָ אֶת-הַמִּזְבֵּחַ, עֲצֵי שִׁטִּים.. שמות פרק ל"ז, כה וַיַּעַשׂ אֶת-מִזְבַּח הַקְּטֹרֶת, עֲצֵי שִׁטִּים ישעיהו פרק מ"א, יט אֶתֵּן בַּמִּדְבָּר אֶרֶז שִׁטָּה, וַהֲדַס וְעֵץ שָׁמֶן; אָשִׂים בָּעֲרָבָה, בְּרוֹשׁ תִּדְהָר וּתְאַשּׁוּר--יַחְדָּו. בבלי, ראש השנה כ"ג א' כל שיטה ושיטה שנטלו נכרים מירושלים עתיד הקדוש ברוך הוא להחזירן. עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. כרך 10 עמוד 144 הבריטניקה החדשה לנוער, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור. כרך 16 עמוד 52. זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1980. מדיה וקבצים בנושא שיטת הסוכך בוויקישיתוף שיטת הסוכך, באתר ITIS (באנגלית) שיטת הסוכך, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שיטת הסוכך, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שיטת הסוכך, באתר צמח השדה שיטת הסוכך, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שיטת הסוכך, באתר Tropicos (באנגלית) שיטת הסוכך, באתר GBIF (באנגלית) שיטת הסוכך, באתר The Plant List (באנגלית) שיטת הסוכך, באתר IPNI (באנגלית) שיטה סוככנית, הגנים הבוטנים בירושלים עץ שיטת סוכך, מרכז מידע למחקר ופיתוח המדבר על שם ניומן שיטה סוככנית, המשרד להגנת הסביבה אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
ולודז'ימייז' טטמאייר

ולודז'ימייז' טטמאייר (בפולנית: Włodzimierz Tetmajer‏; 31 בדצמבר 1861 – 26 בדצמבר 1923) היה צייר וגרפיקאי פולני, אחד הנציגים המובילים של פולין הצעירה היה גם פוליטיקאי וסופר. הוא נולד לאדולף טטמאייר ואשתו הראשונה, לאוניה קרוביצקה. בשנים 1875–1886 למד בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב, ולאחר מכן זמן קצר בווינה, בשנים 1886–1889 במינכן ובאקדמיה קולארוסי בפריז. בשנים 1914- 1911 היה ולודז'ימייז' טטמאייר פעיל פוליטי וחבר בפרלמנט האוסטרי מטעם מפלגת העם הפולנית. ב־10 בנובמבר 1912 עמד בראש ההקמה של קונפדרצית מפלגות העצמאות ואז השתתף בעבודתה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הועבר לוועדה הלאומית העליונה. בינואר 1919 הוא נסע לוועידת שלום בפריז, שם, יחד עם מיקולאי ריי, הוא תיווך במשא ומתן בין צוותו של רומן דמובסקי לנציגי יוזף פילסודסקי. במהלך המלחמה הפולנית-בולשביקית הוא היה פעיל בוועדה להגנת המדינה. בראשית אפריל 1919 הוא מונה על ידי שרת התרבות והאמנות כנציג הכללי בקרקוב. לבקשתו של יוזף פילסודסקי, הצטרף לוועד הלאומי הפולני בשנת 1919. הוא היה מומחה של המשלחת הפולנית בוועידת השלום בפריז בשנת 1919, שעסק בסוגיות פוליטיות ודיפלומטיות. הוא היה יו"ר הוועדה להגנת המדינה בקרקוב החל מה -20 באוגוסט 1920. ולודז'ימייז' טטמאייר נקבר ב־30 בדצמבר 1923 בבית העלמין פסטרניק בברונוביץ ווילקי. בשנת 1890 התחתן עם אנה מיקולייצ'יק נולדו להם שתי בנות. במהלך מלחמת העולם השנייה, אשתו ובתו הצעירה קריסטינה, יחד עם בעלה גורשו לעומק ברית המועצות על ידי הסובייטים. לאחר המלחמה אשתו של טטמייר חזרה לקרקוב, שם נפטרה. הוא צייר בעיקר סצינות ז'אנריות כפריות [36], וכן נופים, פוליכרומים בכנסיות, כולל בקפלה של המלכה סופיה, בקתדרלת וואוול, בקתדרלה בסוסנובייץ. משנת 1897 היה טטמאייר חבר בחבורת האמנים הפולניים "אגודת שטוקה". בשנת 1892 קיבל טטמייר פרס מבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב לסטודנטים מצטיינים ומענק שנתי לנסיעה לאיטליה. בשנת 1893 נשלחו ציורי האמן יחד עם בדים אחרים לתערוכה העולמית בשיקגו, ובשנת 1894 לסן פרנסיסקו. הוא זכה במדליות בתערוכות אלה. בשנת 1911 קיבל טטמייר פרס על פעילות האמנותית מטעם האקדמיה לאמנויות ומדעים. נגנים בברונוביץ חיזור זרקובינה קדוש הכתרה מציאת הצלב סנט סבסיטאן ויטראז' בוואוול מדיה וקבצים בנושא ולודז'ימייז' טטמאייר בוויקישיתוף ולודז'ימייז' טטמאייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולודז'ימייז' טטמאייר, באתר Discogs (באנגלית) Polish Art Center - Wlodzimierz Tetmajer (1861-1923) (ארכיון) Włodzimierz Przerwa-Tetmajer : w dziewięćdziesięciolecie śmierci artysty i polityka Rydel nie był pajacem, gazetapl (בפולנית)
מאלווה שאלק

מאלווה שאלק (בצ'כית: Malva Schalek;‏ 18 בפברואר 1882 – 24 במאי 1944 או 24 במרץ 1945), הייתה ציירת יהודייה-צ'כית שנספתה בשואה. מאלווה שאלק נולדה בפראג למשפחה אינטלקטואלית יהודית דוברת גרמנית. משפחתה הייתה פעילה בתנועה הלאומית הצ'כית. היא למדה בבית ספר בפראג, ורשלבי (הוהנלבה) ולמדה אמנות, תחילה ב"פרואנקאקדמיה" במינכן ואחר כך באופן פרטי בווינה. היא התפרנסה כציירת בווינה, בסטודיו שלה שהיה ממוקם מעל תיאטר אן דר וין, עד יולי 1938, אז נאלצה לברוח מהנאצים והשאירה שם את ציוריה. רק כ-30 יצירות מתקופה זו שוקמו. שניים נמצאו בווינה לאחר המלחמה. שאלק גורשה לגטו טרזיינשטט בפברואר 1942, שם ציירה יותר מ-100 רישומים וצבעי מים המתארים את חיי האסירים. בגלל סירובה לצייר רופא משתף פעולה, היא גורשה לאושוויץ ב־18 במאי 1944, שם נרצחה. עבודתה, במיוחד רישומיה של המחנה בטרזינשטאט, מאופיינת בריאליזם מפוכח. רישומים אלה תוארו על ידי טום ל' פרוינהיים, מנהל מוזיאון בולטימור לאמנות, כ"אולי היצירה האמנותית הטובה והשלמה ביותר ששרדה את השואה." יצירותיה שוקמו לאחר השחרור, ורובם נמצאים באוסף האמנות של מוזיאון בית לוחמי הגטאות בקיבוץ לוחמי הגטאות בישראל. מדיה וקבצים בנושא מאלווה שאלק בוויקישיתוף Stodolsky, Catherine. "Malva Schalek (1882-1944)". Nizza Thobi. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Malva Schalek: the life and work of a painter". Homepage of Dr. Catherine Stodolsky. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Malva Schalek". Collectif histoire et mémoire. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה)