laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריגה (כדורגל)

מועדון הכדורגל ריגה הוא מועדון כדורגל מהעיר ריגה, בירת לטביה המשחק בליגת העל הלטבית. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון סקונטו בן 9,500 המושבים. המועדון נוסד בשנת 2014 כתוצאה מאיחוד של המועדונים "קראמבה ריגה" ו"דינמו ריגה". שנה לאחר מכן שיחק בליגה הלטבית השנייה תחת השם "פ.צ. קראמבה/דינמו". בסיום העונה המועדון עלה לליגת העל הלטבית ומאז 2016 מתמודד באליפות הבכירה ולרשותו 3 זכיות באליפות בחמש שנותיה הראשונות בליגת העל. ריגה מארחת את משחקיה באצטדיון סקונטו (Skonto) בריגה, לטביה ומכיל 9,500 מושבים. נפתח בשנת 2000. ליגת העל הלטבית (3): 2018, 2019, 2020 הגביע הלטבי (2): 2018, 2023 הליגה הלטבית השנייה (1): 2015 לטביה קאספרס גורקש לטביה ארתורס ז'וז'ינס לטביה אולגס לייזאנס לטביה אנטונס קורקינס לטביה ואלריס שבאלה רוסיה סטניסלב קראפוחין אתר האינטרנט הרשמי של ריגה ריגה, ברשת החברתית פייסבוק ריגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net הפסידה 5−3 בבעיטות עונשין. הפסידה 5−4 בפנדלים. בעקבות מגפת הקורונה לא נערכו שני משחקים בשלב המוקדמות ערך זה הוא קצרמר בנושא לטביה ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
א-ריאן (כדורגל)

מועדון ספורט א-ריאן (בערבית: نادي الريان الرياضي – "מועדון הספורט א-ריאן"; תעתיק מדויק: נאדי אלריאן אלריאצ'י) הוא מועדון כדורגל קטרי מהעיר א-ריאן המשחק בליגת העל הקטרית. המועדון מקיים את משחקיו הביתיים באצטדיון אחמד בן עלי, המכיל 27,000 מקומות. לזכותה של א-ריאן שמונה אליפויות וארבעה גביעים. א-ריאן נוסדה תחת השם "א-ריאן הישנה" כקבוצה חובבנית. המטה שלהם התבסס בבית שני חדרים והקבוצה קיימה את משחקיה במגרש כדורגל בבית ספר באזור "ניו ראיאן". בשנת 1967 המועדון התאחד עם קבוצת "בני א-ריאן". בשנת 2008 הוקם המגזין "קול א-ריאן" המספק חדשות אודות הקבוצה וזהו המגזין היחיד בקטר המספק מידע אודות קבוצה. המועדון ששאף להצטרף להתאחדות לכדורגל בקטר נתקל בסירוב מצד ראשי הארגון עקב הרצון שלהם שהמועדון יתאחד עם "א-נוסור", מועדון כדורגל נוסף שפעל בעיר. לאחר האיחוד עם "א-נוסור", התקבל המועדון כחבר בהתאחדות לכדורגל תחת השם "א-ריאן ספורט קלאב". כבר בתחילת דרכו של המועדון הוא הצליח לגייס תרומות רבות ובנה את אצטדיון חאמד בן חליפה המכיל 12 אלף מושבים והוא היה האצטדיון הגדול בקטר באותה תקופה. בשנת 1972 המועדון שיחק לראשונה בליגת העל הקטרית. בעונת 1974/1975 פרצה קטטה המונית במהלך משחק ליגה בין א-ריאן לא-סד שהובילה את ההתאחדות להחלטה להוריד את א-ריאן, שהייתה אז במקום השני, לליגה השנייה. בסיום העונה שלאחר מכן חזרה א-ריאן לליגת העל וזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה בעונה שאחריה. א-ריאן הוא אחד מבין שישה מועדונים בעולם והיחיד בקטר שזכה באליפות למרות יחס שערים שלילי כאשר הם עשו זאת בעונת 1983/1984. בעונת 1987/1988 א-ריאן ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה (בצורה ספורטיבית). אך כמו בעונת הירידה הקודמת, א-ריאן שבה לליגת העל אחרי עונה אחת וגם זכה באליפות עונה לאחר מכן. בעונת 1994/1995 זכה המועדון באליפות רביעית וגביע ראשון בתולדותיו ובכך השלים דאבל. בשנת 2003 המועדון חנך את אצטדיון אחמד בן עלי, המכיל 25,000 מקומות ישיבה. בעונת 2013/2014 ירדה א-ריאן לליגה השנייה, אך שב לאחר עונה אחת. ב-28 בנובמבר 2015 שבר המועדון שיא ניצחונות ליגה רצופים לאחר שרשם 11 כאלה. בעונת 2015/2016 המועדון זכה באליפות ראשונה מזה 21 שנים. אוקראינה מרקו דביץ' קולומביה חאמס רודריגז ארגנטינה לואיס גונסאלס בלגיה אמילה מפנזה ברזיל נילמר הולנד פרנק דה בור הולנד רונאלד דה בור ניגריה קאלו אוצ'ה ניגריה יעקובו איגביני ספרד סרחיו גארסיה ספרד פרננדו היירו קטר (מדינה) רודריגו טבאטה אלג'יריה יאסין אבראהימי אתר האינטרנט הרשמי של א-ריאן פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא קטר. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדרה מואן

אלכסנדרה מואן (באנגלית: Alexandra Moen; נולדה ב-1978) היא שחקנית אנגלייה. מואן ידועה מהופעותיה בתפקיד אמילי ג'יימס בסדרת הדרמה "מלון בבילון", טמזין בדרמה "Tripping Over" ובדמות לוסי סקסון בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". מואן נולדה באיטליה, בתם של אוקיינוגרף ומורה. היא חיה זמן קצר בקנדה ובברמודה יחד עם שני אחיה הצעירים. ב-1991 עברה המשפחה לממלכה המאוחדת. מואן למדה אנגלית באוניברסיטת לידס, ואחר כך למדה משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA). מואן שיחקה בתפקיד לוסי סקסון בשלושה פרקים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2008 ו-2009 גילמה את אמילי ג'יימס בסדרת הדרמה "מלון בבילון". ב-2015 השתתפה בסדרת המתח "רצח בדם קר", ובסדרת הדרמה "עלילות דיקנס" בתפקיד פרנסס ברברי. "השחף" בתיאטרון צ'יצ'סטר (2003) – נינה "The Hinge of the World" בתיאטרון איבון ארנו, גילדפורד (2003) – מריה סלסט "הסוחר מוונציה" בצ'יצ'סטר (2003) – ג'סיקה "הבט אחורה בזעם" בתיאטרון רויאל ליסאום, אדינבורו (2005) – הלנה "פדרה מאוהבת" בתיאטרון בריסטול אולד ויק (2005) סטרופי "Shoreditch Madonna" בתיאטרון סוהו, לונדון (2005) – כריסטינה "האישה מן הים" בתיאטרון רוז, קינגסטון (2012) – הילדה אלכסנדרה מואן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Hotel Babylon's Emily James" (הודעה לעיתונות). BBC Press Office. 2 בפברואר 2008. {{cite press release}}: (עזרה) "Meet Lucy Saxon". Harold Saxon website. אורכב מ-המקור ב-2007-06-25. Results for Britain records "Press Office - Hotel Babylon". BBC. 2008-02-08. נבדק ב-2008-04-15. "The End of Waiting: Details emerge about finale". BBC. 27 ביולי 2009. אורכב מ-המקור ב-31 ביולי 2009. נבדק ב-25 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Five Seconds: Doctors, Series 12 Episode 72 of 230". BBC. 2010. נבדק ב-25 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Rachel Lynn Brody (2003-04-02). "'Look Back in Anger' - Review". British Theatre Guide. נבדק ב-2007-06-28.
ליאור כהן

האם התכוונתם ל... ליאור כהן (שחקנית) – שחקנית ישראלית ליאור כהן (שחקן) – שחקן ישראלי, ידוע כמלכת הדראג קיארה דופלה
זיל 111

זיל 111 (ברוסית: ЗИЛ-111) היא מכונית סלון מפוארת, (לימוזינה) מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1958–1967. סך הכול יוצרו 112 יחידות. דגם המיניבוס זיל 118 בוסס על דגם הזיל 111, כולל מפרט המנוע שנלקח מהזיל 111 (בשנים 1965–1970). חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי. ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה הזיס 101, בהשראת דגמי פאקארד האמריקניים. סגנון הגוף של הזיל 111 דמה לסגנון רכב אמריקאי שהיה קרוי פאקארד. המנוע מנוע V8 צילינדרים, 5,980 סמ"ק בהספק של 200 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית, 2 מהירויות. השם "זיל" נקשר עם מכוניות מפוארות וחזקות לבכירי המשטר הסובייטי, שיוצרו בסדרות קטנות מאוד. זיל היה זמין לחברי הפוליטביורו בלבד. מאביזרי הרכב המפואר: שטחי צמר, אביזרי עץ, מערכת אוורור, חימום, ורדיו הנשלטים מהאגף האחורי. שליט קובה פידל קסטרו קיבל במתנה דגם של זיל 111D. עבור נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר עיצבו גרסה מיוחדת של דגם זיל 111. בספר השיאים של גינס הוגדרה הזיל 111 כמכונית הגדולה (ארוכה) ביותר בעולם. זיל 111 זיל 111A (הדגם צויד במערכת מזוג אוויר) זיל 111V - גרסת קונברטייבל זיל 111G - גרסה משופרת של דגם זיל 111 זיל 111D - גרסת קונברטייבל זיל 111 (יוצר משנת 1958–1962) זיל 111G (יוצר משנת 1962–1967) זיל 111 זיל 111 זיל 111 זיל 111 זיל 111 קונברטייבל - על בול של ברית המועצות זיל 111V קונברטייבל זיל 111V קונברטייבל זיל 111 זיל 111 D אתר החברה - ברוסית ובאנגלית זיל 111 (1:22 דקות), יוטיוב
כדורגל במשחקים האולימפיים

כדורגל הוא ספורט אולימפי מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה. טורניר כדורגל נערך בכל אחת מהאולימפיאדות מלבד אולימפיאדת אתונה (1896) ואולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). ראשית התקיים רק טורניר כדורגל גברים, וטורניר כדורגל נשים הצטרף באולימפיאדת אטלנטה (1996). טורניר הכדורגל האולימפי לגברים שונה משאר הענפים האולימפיים בכך שהוא מוגבל לשחקנים עד גיל 23, בתוספת 3 שחקנים מבוגרים יותר (רק בטורניר האולימפי עצמו ולא במוקדמות). משום כך הטורניר האולימפי אינו נחשב לאירוע השיא של הענף, שהוא המונדיאל. ההגבלה על גיל המשתתפים הונהגה באולימפיאדת ברצלונה (1992), כאשר הוסרו המגבלות על השתתפות שחקנים מקצועניים באולימפיאדה. זו הייתה דרישה של פיפ"א, כדי שלא תיווצר תחרות בין הטורניר האולימפי והמונדיאל. בטורניר לנשים אין מגבלה כזו, ומכאן חשיבותו הרבה המקבילה לזו של גביע העולם בכדורגל נשים. טורניר הכדורגל לגברים הוא היחיד מבין הענפים האולימפיים הקבוצתיים שבו משתתפות 16 נבחרות, אף שהדבר עומד בסתירה לסעיף 56 באמנה האולימפית המגביל את מספר הנבחרות ל-12, כפי שהדבר נעשה ברוב הענפים האחרים. בטורניר הנשים השתתפו בתחילה 8 נבחרות, ב-2004 הורחב מספרן ל-10 וב-2008 הוחלט להרחיבו שוב ל-12. מאפיין נוסף המייחד את טורניר הכדורגל באולימפיאדה הוא העובדה שהטורניר מתחיל יומיים לפני הפתיחה הרשמית של המשחקים, וזאת כדי לאפשר לשחקנים לפחות 72 שעות מנוחה בין משחק למשחק. בנוסף המשחקים נערכים במספר ערים ברחבי המדינה המארחת, ולא רק בעיר המארחת את האולימפיאדה. האולימפיאדה אינה חלון נבחרות רשמי של פיפ"א (בניגוד לחמשת החלונות שיש בשאר השנה). כך שליגות ואף משחקי מוקדמות אירופאים משוחקים במקביל לאולימפיאדה, לכן, קבוצות יכולות לא לשחרר שחקנים למשחקים האולימפיים. בטורניר האולימפי יש ייצוג שוויוני יותר של היבשות השונות. אירופה, השולחת קרוב ל-40% מהנבחרות המשתתפות במונדיאל מקבלת רק 4 מקומות (25%) בטורניר האולימפי לגברים, לדרום אמריקה מוקצים רק 2 מקומות, ולעומת זאת אפריקה מקבלת 4 מקומות, אירופה 4 מקומות ואסיה 3 מקומות, CONCACAF (צפון ומרכז אמריקה) 2 מקומות, ואוקיאניה זוכה למקום אחד, אשר לא מובטח לה כלל במונדיאל. כך גם בטורניר לנשים, שבו רק 2 נבחרות מאירופה השתתפו באולימפיאדת לונדון (2012) בנוסף לבריטניה המארחת. השלב הראשון בטורניר (אצל הגברים) נערך במתכונת של 4 בתים עם 4 נבחרות כל אחד, אשר משחקות 3 משחקים נגד יריבותיהן בבית. 2 הראשונות מכל בית ממשיכות לשלב רבע הגמר, ומכאן והלאה הטורניר מתנהל בשיטת נוק אאוט עד הגמר אשר נערך בדרך כלל ביום המשחקים שלפני האחרון. בטורניר הנשים גם כן השלב הראשון נערך במתכונת של בתים, אלא שישנם רק 3 בתים. לרבע הגמר עולות 2 הראשונות מכל בית ועוד 2 הנבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר במקום השלישי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ב-1920, בלגיה ניצחה את צ'כוסלובקיה. כדי לקבוע את שאר המדליסטים היה מיני-טורניר שבו ניצחה ספרד 1–3 את הולנד וזכתה במדליית הכסף. ב-1972, ברית המועצות ומזרח גרמניה סיימו בתיקו 2-2 במשחק על המקום השלישי, ולכן התחלקו במדליית הארד. בעקבות מגפת הקורונה המשחקים נדחו לקיץ 2021 בעקבות מגפת הקורונה המשחקים נדחו לקיץ 2021 מדיה וקבצים בנושא כדורגל במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כדורגל במשחקים האולימפיים (באנגלית) נדב יעקבי על הגרלת הצ׳מפיונס, מי נגריל באולימפיאדה והספר החדש שלו - הולאנד, אמבפה ועוד 30 🔸 ״נפרק אותם״: מנציחים את עלי מוהר | הפודיום 1327, באתר הפודיום
אנדרוס (איי בהאמה)

אנדרוס (באנגלית: Andros) הוא ארכיפלג באיי בהאמה, הגדול שב-26 האיים הבהאמיים המאוכלסים. שטחו של האי, שמבחינה פוליטית נחשב לאי אחד, גדול בכללותו יותר מכל 700 איי הבהאמה האחרים יחדיו. שטחו היבשתי של האי מורכב ממאות איונים וקיים, המחוברים ביניהם באמצעות מנגרובים ושטחי ביצות רבים, וכן משלושה איים מרכזיים: צפון אנדרוס (אנ'), קי מנגרוב (אנ') ודרום אנדרוס (אנ'). שלושת האיים המרכזיים מופרדים באמצעות "מפרצים", נהרות המחלקים את האי לשלוש ומחברים את חלקו המערבי ואת חלקו המזרחי של האי. אורכו של האי הוא 167 קילומטרים בנקודה הארוכה ביותר, ורוחבו 64 קילומטרים בנקודה הרחבה ביותר. ANCAT - שימור ונאמנות אנדרוס, איי בהאמה אנדרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיל 114

זיל 114 (ברוסית: ZIL-114) היא מכונית סלון (לימוזינה), מפוארת, מתוצרת יצרנית הרכב זיל (ברוסית: "Zavod imeni Likhachova"), מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1967–1978. הזיל 114 הייתה המכונית הסובייטית הראשונה אשר יוצרה עם בלמי דיסק בכל 4 הגלגלים. סך הכול יוצרו כ-150 יחידות. חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי. ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה הזיס 101, בהשראת דגמי פאקארד האמריקניים. דגם הזיל 114 נחשב למכונית רשמית של המדינה. זיל 114 היה זמין לחברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בלבד. תקופה קצרה שימש כרכב שרד של מזכירי הוועד המרכזי, שימש כרכב ליווי של שיירת ראשי המדינה, ושימש את המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית. הגה הזיל 114 היה "הגה כוח", ובלם היד הופעל באמצעות דוושה. מאבזרי הרכב המפואר: מיזוג אוויר, חלונות חשמל. בספר השיאים של גינס מאוקטובר 1971 – אוקטובר 1974 הוגדרה הזיל 114 כמכונית הרחבה ביותר והכבדה ביותר בייצור. זיל 114, שנת 1972 זיל זיל 118, (הדגם קרוי גם: ZiL-118 Yunost) זיל-3250 זיס 101 זיל 111 זיל 115 זיל 117 זיל 4104 זיל-4112R לימוזינה זיל 114 של ברז'נייב מוכנה לפעול אתר החברה - ברוסית ובאנגלית זיל 114 (2:11 דקות), יוטיוב
יום קנברה

יום קנברה (באנגלית: Canberra Day) הוא חג לאומי רשמי, שנחוג מדי שנה ביום שני השני של חודש מרץ בטריטוריית הבירה האוסטרלית. החג נחוג על מנת לציין את אירוע חנוכת העיר קנברה ומועד הענקת שמה הרשמי. בטקס שנערך ב-12 במרץ 1913, הליידי דנמן, אשת המושל הכללי של אוסטרליה, הלורד דנמן, חנכה את העיר והעניקה לה את שמה. ב-3 במרץ 2007 השר אנדרו בר הציע לחוקק חוק, לפיו התאריך יצוין ביום שני השני של חודש מרץ (כאשר קודם לשנה זו החג צוין ביום שני השלישי של חודש מרץ), על מנת שהוא יצוין בסמוך לתאריך המקורי. בשנת 2012 החג נחוג ב-12 במרץ; ב-2013 ב-11 במרץ; ב-2016 ב-14 במרץ; ב-2017 ב-13 במרץ; בשנת 2018 החג יצוין ב-12 במרץ, וב-2019 החג יצוין ב-11 במרץ. במסגרת החג נערך פסטיבל קנברה, שמתקיים בין 11 ל-20 במרץ מדי שנה.
זיל 115

זיל 115 (ZIL-115) היא מכונית סלון מפוארת, מסוג לימוזינה, מתוצרת יצרנית הרכב זיל (ברוסית: "Zavod imeni Likhachova"), מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1978–1983. דגם הזיל 115 יוצר עם בלמי דיסק בכל 4 הגלגלים, באמצעות שליטה הידראולית. למרות משקלה הכבד, זינקה מ-0-97 קמ"ש ב-13 שניות. יוצרו כ- 15-20 יחידות לשנה. הזיל 115 הוגדר כרכב ייצוגי של מוסדות השלטון הקומוניסטי, ושירת נכבדים רוסיים, ביקורים של זרים וגנרלים. צבע הרכב היה בדרך כלל שחור. זיל זיל 118, (הדגם קרוי גם : ZiL-118 Yunost) זיל-3250 זיס 101 זיל 111 זיל 114 זיל 117 זיל 4104 זיל-4112R לימוזינה אתר החברה - ברוסית ובאנגלית זיל 115 (5:46 דקות), יו-טיוב
ונדי מקלנדון-קובי

ונדי אן מקלנדון-קובי (באנגלית: Wendi Anne McLendon-Covey; נולדה ב-10 באוקטובר 1969) היא שחקנית, מפיקה וקומיקאית אמריקאית. מוכרת מתפקידה בסרט הקומדיה "תקועים בחופשה", ותפקידה בסדרה הקומית "הגולדברגים". נולדה בשם ונדי אן מקלנדון (Wendi Anne McLendon) בבלפלאוור, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית. בשנת 2000 סיימה לימודי תואר ראשון במדעי הרוח וכתיבה יוצרת מאוניברסיטת מדינת קליפורניה בלונג ביץ' (CSULB). מקלנדון-קובי התחילה את הקריירה שלה בתפקיד סגן קלמנטיין ג'ונסון בסדרת הקומדיה "רינו 911!", בין השנים 2003 עד 2008. בשנת 2006 שיחקה גם בסדרה "הבלתי משודכים" בתפקיד ראשי, ששודרה ב-2006 ולא האריכה ימים. בין השנים 2010 עד 2013 היה לה תפקיד אורח חוזר בסדרת הטלוויזיה "חוקי המשחק". השתתפה במספר פרקים בקומדיה "משפחה מודרנית". החל משנת 2013 היא מככבת בסיטקום "הגולדברגים", בתפקיד האם בוורלי גולדברג. מקלנדון-קובי השתתפה במספר סרטי קולנוע: "סמנתה", "על גופתה המתה", "מסיבת רווקות", "מג'יק מייק", "תקועים בחופשה", "רינו 911!: מיאמי", "קובה אהובתי", הסרט "שלום, קוראים לי דוריס" ומספר סרטים נוספים. בשנת 2012 שיחקה בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז. בשנת 2017 שיחקה בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן. בשנת 2019 שיחקה בסרט הקומי "מה גברים רוצים". מאז 1996 היא נשואה לגרג קובי. מתגוררים בקליפורניה. סמנת'ה (2005) רינו 911: מאמי (2007) סגירת נאמנות (2007) מבשלים! (2007) על גופתה המתה (2008) ספונר (2009) אנשי ישו: הסרט (2009) פוץ (2010) משיכה (2010) Starlight & Superfish (ב-2010) החיפוש אחר הכפות של סנטה (2010) מסיבת רווקות (2011) טעינה מלאה (2011) למה לצפות כשאתם מצפים (2012) מלכי ואן נייס (2012) - סרט טלוויזיה 10 כללים כדי להישאר לישון (2013) כל חג מולד אמריקאי, קרול (2013) פגישה והחלפה (2014) קובה אהובתי (2014) מועדון החד-הוריות (2014) תקועים בחופשה (2014) לחשוב כמו גבר 2 (2014) חג מולד מחורבן (2014) שלום, קוראים לי דוריס (2015) נערת הפרידה (2015) צבא של איש אחד (2016) Speech & Debate‏ (2017) האיש שהפיל את הבית הלבן (2017) עדכון סטטוס (2018) פאפי צ'ולו (2018) צמרמורת 2 (2018) מה גברים רוצים (2019) פליימוביל: הסרט (2019) - דיבוב Braking for Whales ‏ (2019) האהבה של סילביה (2020) ברב וסטאר נופשות בוויסטה דל מאר (2021) סופשבוע ארוך ‏ (2021) Paint ‏(2023) אלמנטלי (2023) - דיבוב Sick Girl‏ (2023) הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל (2024) - דיבוב רינו 911 (2008-2003) הבלתי משודכים (2006) גריק (2008) המשרד (2008) קאת' וקים (2008) 10 דברים שאני שונאת אצלך (2009) המכשפים מוויברלי פלייס (2009) חוקי המשחק (2013-2010) קוגר טאון (2011) אני שונאת את הבת שלי (2011) סבטלנה (2011) הגולדברגים (2013-הווה) טריפ טנק (2014) - דיבוב אבא אמריקאי (2023-2015) הגרינים בעיר הגדולה (2023-2018) - דיבוב עושה בית ספר (2019) מודוק (2021-הווה) - דיבוב ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2 (2023) ברית הנשף (אנ') (2023) - סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני Bad Romance: The Vicky White Story‏ (2023) - סרט טלוויזיה של Lifetime בית החולים סיינט דניס (2024) מדיה וקבצים בנושא ונדי מקלנדון-קובי בוויקישיתוף ונדי מקלנדון-קובי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ונדי מקלנדון-קובי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ונדי מקלנדון-קובי, באתר AllMovie (באנגלית) ונדי מקלנדון-קובי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ונדי מקלנדון-קובי, באתר Metacritic (באנגלית) ונדי מקלנדון-קובי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
זיל 117

זיל 115 (ZIL-115) היא מכונית מסוג לימוזינה, מתוצרת יצרנית הרכב זיל (ברוסית: "Zavod imeni Likhachova"), מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1971–1978. האב טיפוס הראשון הוצג ב- 1969 בתערוכת המכוניות הבינלאומית ב- מוסקבה. סך הכל יוצרו כ- 50 יחידות. דגם ה- "זיל 117" היה זמין לחברי ה-פוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בלבד. בנוסף שימש כרכב ליווי של שיירת ראשי המדינה, וגרסת הקבריולה - רכב שרד של ראשי המדינה במצעדים הצבאיים ב- כיכר האדומה ב- מוסקבה. 4 דלתות 2 דלתות - קונברטייבל 4 דלתות - קונברטייבל (בכל הגרסאות - הגה כוח כסטנדרט) זיל 117 זיל 117V - בעלת 2 דלתות קונברטייבל, (יוצרה בשנים 1973-1979) זיל 117VE - דומה לדגם הזיל 117V, בתוספת למערכת ההצתה המוגנת זיל 117 זיל 117 זיל 117 זיל זיל 118, (הדגם קרוי גם : ZiL-118 Yunost) זיל-3250 זיס 101 זיל 111 זיל 114 זיל 115 זיל-130 זיל 4104 זיל-4112R לימוזינה אתר החברה - ברוסית ובאנגלית זיל 117 (1:08 דקות), יו-טיוב
סכר אורוס

סכר אורוס (Orós) אשר על נהר היגואריבה נמצא בשטחה של מדינת סיארה אשר בברזיל, ונבנה לשם יצירת חשמל ואגירת מים. בניית הסכר החלה באוקטובר 1958. במהלך הבנייה, במרץ 1960 ירדו ממטרים עזים של 648 מ"מ גשם באגן ההקוות של נהר היואריבה ואלו הביאו לפריצת הסכר. במהלך ירידת הגשמים נעשה ניסיון לפרוץ מנהרה לניקוז המים בפיצוץ של חומר נפץ, אך ללא הצלחה, ועל כן פונו כ-70 אלף איש ממספר ערים באזור. בעקבות הפריצה נהרגו כ-100 בני אדם, הסכר נהרס ובנייתו החלה מחדש. מדיה וקבצים בנושא סכר אורוס בוויקישיתוף Vijay Singh, Dam Breach Modeling Technology, 2013, pages 93-94 נפרץ סכר בברזיל; 70 אלף נפש פונו מאיזור הסכנה, חרות, 27 במרץ 1960 Dam Protections against Overtopping and Accidental Leakage, pages 78-79 ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזיל ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ככותבת

ככותבת הגסה או ככותבת הוא אחד משיעורי תורה המגדיר את הכמות המינימלית שאסורה באכילה ביום כיפור, והאוכלה במזיד ביום הכיפורים תוך כדי אכילת פרס ענוש כרת, כמאמר הכתוב בספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק כ"ט: "כִּי כָל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר לֹא תְעֻנֶּה בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה וְנִכְרְתָה מֵעַמֶּיהָ". ואמרו חז"ל ששיעור זה הוא בככותבת הגסה האוכל פחות משיעור זה אינו מתחייב כרת אך עובר על איסור תורה, מדין חצי שיעור האסור מהתורה. פירוש ככותבת הוא תמר, ולא נתבאר איזה מין ממיני התמר. בביאור המילה 'גסה' נאמרו פירושים והשערות שונות, ולפי פשוטו הכוונה לתמר ממין גדול. בתלמוד מבואר ששיעור זה נקבע לפי דעת חז"ל שכך שיערו שכל אדם בין גדול ובין קטן אין דעתו מתיישבת עליו עד שיאכל ככותבת הגסה [כדי אכילת פרס], ועי"ז ביטל מה שכתוב בתורה 'ועניתם את נפשותיכם'. ובמקום אחר אמרו בתלמוד ששיעורי אכילה נקבעו על ידי הלכה למשה מסיני, ובכלל השיעורים נמנה אף ככותבת הגסה. שיעור ככותבת הוא פחות מכביצה בינונית, ויותר משני כזיתים. באחרונים נחלקו האם משערים שיעור הככותבת לפי נפח או לפי המשקל, להלכה רוב הפוסקים נקטו שמשערים לפי הנפח. בשיעור הככותבת על פי שיעורי זמנינו, הדבר תלוי אם נוקטים כדעות שבימינו נתקטנו הביצים מזמן חז"ל, או לא, להלכה נקטו הפוסקים להחמיר בכל מקום שאיסורו מהתורה. ובימינו ביצה בינונית שיעורה הוא בין 45 ל-50 סמ"ק, וככותבת הוא מעט פחות. אין האוכל ביום כיפור חייב כרת עד שיאכל ככותבת בפעם אחת, ועכ"פ שלא ישהה באכילתה יותר מכדי אכילת פרס, ולכן חולה שאנוס לאכול ביום כיפור מאכילים אותו פחות משיעור ככותבת והוא כשני שלישי ביצה בינונית, שהם כ30 סמ"ק, ובין כל אכילה ממתין שיעבור שיעור כדי אכילת פרס, אף שבשיעור זה עובר על איסור חצי שיעור שאסור מן התורה, אך איסורו קל יותר מאחר שאינו ענוש כרת. לדעת בית שמאי אין עוברים על איסור "בל יראה" בחמץ אלא בשיעור ככותבת. אנציקלופדיה תלמודית, ערך כותבת. לפי דעת הצמח צדק יש דין דומה בתשעה באב, כיוון שכל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון (כל מה שתקנו חכמים תיקנו כעין הדין של התורה) משנה, מסכת יומא, פרק ח', משנה ב' השערות שונות בדבר זהות התמר עיין כאן. פורטל הדף היומי. תלמוד בבלי, עירובין ד ע"ב תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף י"ד, עמוד א' ושולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרי"ב, סעיף א' כף החיים, סימן תפו סעיף א, וסימן קסח סעיף מה. כ"כ בספר מדות ושיעורי תורה, פרק יא סעיף א, על פי הראשונים והאחרונים. משנה, ביצה, א, א
זיל 4104

זיל 4104 (ברוסית: ЗИЛ-4104) היא מכונית מפוארת, מסוג לימוזינה, מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1978–1983. הזיל 4014 נבנתה בתנאים של סודיות גמורה, הדגם היה שמור במוסכים סגורים של ה-ק.ג.ב. 4 דלתות - סדאן 2 דלתות - קונברטייבל (קבריולה, גג פתוח) דגם זיל 4104 - דגם בסיסי דגם זיל 4105 - דגם משוריין המבוסס על דגם זיל 4104 דגם זיל גרסת 41042 - גרסת אמבולנס, גרסת סטיישן, מכונית קבורה לחברי מפלגה חשובים, (הדגם היה קרוי: זיל 115A) דגם זיל גרסת 41044 - גרסת קונברטייבל (בסיס גלגלים קצר יותר) דגם זיל 41045 דגם זיל 41046 - יוצרה בשנים 1983–1985, הדגם היה מבוסס על דגם הזיל 4104 דגם זיל 41048 (בקרת אקלים אוטומטי) דגם זיל 41051 - גרסה משוריינת של דגם 41045 זיל 4104 זיל 4104 קונברטייבל זיל 4104 קונברטייבל בזמן מצעד צבאי בכיכר האדומה רכבי זיל 4104 קונברטייבל בזמן מצעד צבאי בכיכר האדומה לציון 70 שנה למלחמת העולם השנייה זיל 4104 קונברטייבל בזמן מצעד צבאי בכיכר האדומה זיל 41041 זיל 41045 זיל זיל 118, (הדגם קרוי גם : ZiL-118 Yunost) זיל-3250 זיס 101 זיל 111 זיל 114 זיל 115 זיל 117 זיל-4112R לימוזינה אתר החברה - ברוסית ובאנגלית
המהומות בדטרויט ב-1967

המהומות בדטרויט ב-1967 המוכרות גם כ"מהומות רחוב 12" היו מהומות על רקע בין-גזעי שפרצו בדטרויט בקיץ 1967 והיו מהמהומות האלימות ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. במהלך המהומות נהרגו 43 בני אדם, מאות נפצעו, כ-1,400 בניינים הועלו באש וכ-2,500 חנויות נבזזו. המהומות פרצו ביום ראשון, 23 ביולי 1967 לאחר פשיטה משטרתית על מתחם בילוי לא חוקי בפינת רחוב 12 וקליירמאונט בשכונת וירג'יניה פארק שבעיר. האזור היה ידוע כמקום בילוי של צעירים אפרו-אמריקאים ובו מועדונים שכללו שתיית אלכוהול שנאסרה באותה עת בעיר דטרויט. פשיטות משטרה במתחם נעשו באופן תדיר והיו מוקד לחיכוך בין המשטרה שרובה המוחלט הורכב משוטרים לבנים לבין האוכלוסייה המקומית שרובה המוחלט אפרו-אמריקאית. צעיר בן 19 -ויליאם וולטר סקוט השלישי, שאביו הפעיל את המועדון בו נערכה הפשיטה-, טיפס על גג מכונית והחל להלהיט את הסובבים נגד המשטרה. בשלב מסוים לקח בקבוק ריק והשליך אותו לעבר סמל המשטרה. היה זה פתח להתלקחות מהומות רחבות היקף בחלקים שונים בעיר. מושל המדינה ג'ורג' רומני שלח את כוחות המשמר הלאומי של מישיגן להשליט סדר, לאחר שהמהומות יצאו משליטה ביקש את התערבות הנשיא לינדון ג'ונסון. לעיר נשלחו כוחות צבא גדולים שכללו רכבים קרבים משוריינים, ואלפי חיילים מהדיוויזיה המוטסת ה-82 ומהדיוויזיה המוטסת ה-101. המהומות שככו רק לאחר חמישה ימים של עימותים בין כוחות הביטחון למתפרעים ובמהלכם נעצרו מעל 7,000 איש. במהומות נהרגו 43 בני אדם (10 לבנים ו-33 אפרו-אמריקאים), מהם 4 אנשי כוחות הביטחון. במקביל באותם הימים, גם בניוארק בניו ג'רזי התחוללו מהומות אלימות על רקע בין-גזעי שגבו את חייהם של 26 איש. דטרויט (סרט) - סרט קולנוע עלילתי שנעשה על אירועי המהומות הקיץ הארוך, החם של 1967 מדיה וקבצים בנושא המהומות בדטרויט ב-1967 בוויקישיתוף המהומות ברחוב 12 באתר ערוץ ההיסטוריה He helped start 1967 Detroit riot, now his son struggles with the legacy, דטרויט פרי פרס המהומות בדטרויט ב-1967, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)