laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר בוגומזוב

אלכסנדר בוגומזוב (באנגלית: Alexander Bogomazov; באוקראינית: Александр Константинович Богомазов; ‏1880 – 1930) היה צייר אוונגרד רוסי מאוקראינה, בתחילת המאה ה-20. ב-1914 כתב אלכסנדר את חיבורו "אמנות הציור והאלמנטים". בו הוא ניתח את האינטראקציה בין אובייקט, אמן, תמונה וצופה והציב את הבסיס התאורטי של האמנות המודרנית. במהלך חייו האמנותיים שלט אלכסנדר בוגומזוב במספר סגנונות אמנות. הידועים ביותר הם קובו-פוטוריזם (1913–1917) וספקטרליזם (1920–1930). אלכסנדר בוגומזוב נולד בימפיל, מחוז חרקוב, כילד שני לקונסטנטין בוגומזוב. אמו אניסיה נטשה את המשפחה זמן קצר לאחר טבילתו. הרקע האתני שלו היה רוסי, אך אלכסנדר בילה כמעט כל חייו בקייב. מ-1896 עד 1902 למד אלכסנדר בוגומזוב במכון לחקלאות בחרסון. מ-1902 עד 1905, הוא למד בבית הספר לאמנות בקייב, במקביל היה לו קשר הדוק עם אלכסנדר ארכיפנקו ואלכסנדרה אקסטר. ב-1905 השתתף בהפגנות פוליטיות ובשביתות. באותה שנה גורש מבית הספר לאמנות בקייב. בוגומזוב הציג תערוכה בקייב, יחד עם ארכיפנקו. באותה שנה עבר למוסקבה והפך לתלמידם של פיודור רברג וקונסטנטין יואן. ב-1907 חזר לקייב והציג בקייב קבוע בתערוכות, כולל באגודת האמנים הרוסים ואגודת האמנים העצמאיים של מוסקבה. ב-1908 השתתף בתערוכה עם קבוצת האמנים זבנו (הקישור) בקייב יחד עם דייוויד בורליוק, ולדימיר בורליוק, אלכסנדרה אקסטר ואחרים. ב-1911 נסע לפינלנד. בשנים 1912 עד 1915 לימד בבית ספר לחירשים ואילמים בקייב. מ-1913 עד 1914, הוא למד את יצירותיהם של הפוטוריסטים האיטלקיים. בתקופה זו הוא פיתח תיאוריות אמנות, ופרסם את חיבורו "אמנות הציור והאלמנטים". ב-1914 הוא ארגן את התערוכה Kiltse ("הטבעת") בקייב, יחד עם אלכסנדרה אקסטר בין היתר. ב-1915 עבר בוגומזוב לקווקז, שם עבד כמורה וצייר. ב-1919 לימד בסטודיו הממלכתי הראשון לציורים ואמנות דקורטיבית בקייב. בשנים 1919 עד 1920 היה ראש המחלקה לחינוך לאמנות בקומיסריון האוקראיני לאמנות חזותית. במקביל היה מייסד שותף של תנועת Agitprop האוקראינית, ויצר עיצובים עבורה. מ-1922 עד 1930 לימד באקדמיה לאמנות בקייב יחד עם ואדים מלר, ולדימיר טאטלין, ויקטור פלמוב. ב-1927 היה חבר מייסד של אגודת המאסטרים המהפכניים של אוקראינה יחד עם דייוויד בורליוק, וסילי ירמילוב ואחרים. באותה שנה השתתף בתערוכה הכל-אוקראינית עשר שנים באוקטובר (חרקוב, קייב, אודסה), יחד עם טאטלין, מלר, פלמוב, אפשטיין בין היתר. אלכסנדר בוגומזוב נפטר ב-3 ביוני 1930 בקייב. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר בוגומזוב בוויקישיתוף אלכסנדר בוגומזוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Alexander Bogomazov (1880-1930)
מצעד הגאווה בלפלנד

מצעד הגאווה בלפלנד (הידוע גם כ"מצעד הגאווה בסאפמי", "Sápmi Pride") הוא מצעד ופסטיבל גאווה ברחבי חבל הארץ של לפלנד הנערך מדי שנה בין המדינות הסקנדינביות נורווגיה, שוודיה ופינלנד מאז 2014. הפסטיבל, שאורגן על ידי "Queering Sápmi", התקיים לראשונה בשנת 2014 בקירונה, שוודיה בה נמשך כארבעה ימים, וכלל הופעה של הזמרת סופיה יאנוק ומצעד של כ-300 משתתפים ברחבי העיר המרכזית. בשנה שלאחר מכן התקיים בקרשוק שבצפון נורווגיה וכלל הופעה של הזמרת השוודית מקסידה מראק וסדנאות עם אסטה בלטו וארלנד אליאס. מהדורתו הרביעית התקיימה באינארי בפינלנד בשנת 2017, בפעם הראשונה שהאירוע נערך בשטחי סאפמי הפינית. נושא הפסטיבל היה דורות וסולידריות, וכלל דיונים עם העיתונאית מרטה אלאיירבי, ומפיקת ז'אנר הדרמה, פאולינה פאודורוף. בשנת 2018, התקיים בפעם השנייה ברחבי שוודיה באסטרסונד. מדיה וקבצים בנושא מצעד הגאווה בלפלנד בוויקישיתוף מצעד הגאווה בלפלנד, ברשת החברתית פייסבוק מצעד הגאווה בלפלנד, ברשת החברתית אינסטגרם Foto: Kenneth Paulsson, Världens första Sápmi Pride – bilder!, QX.se (ב־) Sweden's Indigenous Sami People Held Their First Ever Pride Event, www.vice.com (בדנית) Dan Robert Larsen, Konsert med Maxida Märak under Sápmi Pride, NRK, ‏2015-05-29 (בנורווגית ספרותית) "Sápmi may be a quiet place for queer people", The Independent Barents Observer (באנגלית)
כל בוקר

כל בוקר (מאוחר יותר שונה שמה ל"על הבוקר") הייתה תוכנית הבוקר של ערוץ 10 בשנים 2004 עד 2011. התוכנית הונחתה במהלך השנים על ידי לינוי בר-גפן, אברי גלעד, אפרת רייטן, חיים אתגר, נעמה איזנברוך ועוד. עם תחילת שידוריה בשנת 2004, הנחו את התוכנית אברי גלעד ולינוי בר-גפן. התוכנית נחלה הצלחה וזכתה לביקורות משבחות בזכות רעננותה ופינות חדשות שהציגה. בשנת 2005 זכתה התוכנית בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית האירוח. בפברואר 2006 עזב גלעד במפתיע את התוכנית, והחל להנחות את תוכנית הבוקר של זכיינית השידור של ערוץ 2, רשת, "העולם הבוקר" (יחד עם עינב גלילי). את גלעד החליף ב"כל בוקר" קובי מידן. מידן ובר-גפן הגישו יחדיו את התוכנית, כאשר ביום אחד בשבוע החליפה את בר-גפן תמר איש-שלום ובסוף השבוע הגישו את התוכנית דני רופ, נטע לוי, קובי אריאלי וענת גורן. בשנת 2006 זכתה התוכנית למועמדות נוספת לפרס האקדמיה לטלוויזיה. בחודש מרץ 2007 עברה התוכנית מספר שינויים. התוכנית פוצלה לשניים, כאשר בין 06:30 ל-08:00 שודרה התוכנית "חדשות הבוקר" המוקדשת לאקטואליה (אותה הגישו בזוגות לסירוגין תמר איש-שלום, אריאל מרגלית, נסלי ברדה, ינון מגל, טלי מורנו, אילן גורן ואחרים), ובין 08:00 ל-10:00 שודרה התוכנית, שעסקה בחדשות רכות ובנושאים קלילים. את התוכנית הגישו אפרת רייטן וקובי אוז. בהמשך הגישו לצד רייטן גם דב גיל-הר ודודו ארז. ב-4 בנובמבר 2007 אוחדו מחדש שתי התוכניות לתוכנית אחת ששודרה בין 06:40 ל-09:00. את התוכנית במתכונתה החדשה הגישו אפרת רייטן וחיים אתגר. החלק הראשון של התוכנית הוקדש לקריאת עיתונים ולאקטואליה, והחלק השני לאקטואליה רכה ונושאי פנאי. ב-1 בספטמבר 2008 הצטרפו לצוות המגישים דן מנו, אורלי לוי וגד שמרון. עוד נמנו בין מגישי התוכנית אנשי חדשות 10: הדס סיני, אביב פרנקל ונעמה אייזנברוך. אריה עמית, ניצב בדימוס במשטרה, שימש במשך זמן ממושך כפרשן בתוכנית. בינואר 2011 סיימה התוכנית את שידוריה. את "כל בוקר" החליפה תוכנית בוקר חדשה, "אורלי וגיא", בהגשתם של גיא מרוז ואורלי וילנאי.
הרמן (ספר)

הרמן הוא ספר ישראלי לילדים ולבני נוער שזכה בשנת 1992 בפרס זאב לספרות ילדים ונוער. הספר נכתב על ידי הסופר והמאייר אודי טאוב ואויר על ידי הנה הדלן. הוא יצא לאור בשנת 1991 בהוצאת מסדה, סדרת קיפוד. הספר מסופר בגוף ראשון על ידי הילד יונתן. יונתן היה עד נסתר לשיחה בין אביו לבין חבר של אביו ששמו הרמן. הרמן עמד בפני פשיטת רגל, פנה אל האב בבקשת עזרה, וזה האחרון סירב לעזור לו. יונתן לא הבין את התנהגות אביו כלפי חברו הטוב, וכעס עליו. רגשותיו השליליים הועצמו כאשר התקבלה הודעה על כך שבליל השיחה הרמן קיבל התקף לב, והתאשפז בבית החולים. יונתן ביקר את התנהגות אביו, התבייש במעשיו, ולאחר מספר ימים הם אף ניהלו שיחה שבה הסביר האב לבנו את סיבת התנהגותו כלפי חברו, והאיר את הדברים מנקודת מבטו. במפגש בארבע עיניים של הרמן עם יונתן הוא הבהיר לילד פרטים נוספים שהציגו ליונתן את המצב באור שונה. אודי טאוב מראה בספרו כי גם למבוגרים וגם לצעירים יש מצוקות, הן שונות זו מזו, אבל לעיתים כרוכות זו בזו. הספר מדגים ששיח בין אנשים שבו כל צד מסביר ומאיר את הבעיות מהיבטים שונים הוא חשוב, ומצביע גם על החשיבות של עזרה לאחר. על הספר "הרמן", באתר הספרייה הלאומית הרמן, באתר הספריה הלאומית, ‏1991
Paste

Paste הוא מגזין דיגיטלי חודשי למוזיקה ובידור, שבסיסו באטלנטה, ג'ורג'יה, עם אולפנים הממוקמים באטלנטה ובמנהטן, ובבעלות Paste Media Group. המגזין החל לפעול כאתר אינטרנט בשנת 1998. מ-2002 עד 2010 הפיצו עותקים מודפסים שלו, עד שהחליטו להפוך אותו לאתר אינטרנט בלבד. המגזין נחשב לאחד ממגזיני המוזיקה הידועים ביותר בעולם המוזיקה. המגזין נוסד ביולי 2002 בהפצה של פעם ברבעון, והיה בבעלותם של ג'וש ג'קסון, ניק פורדי, וטים ריגן-פורטר. ב-14 במאי 2009, עורכי Paste הכריזו על תוכנית להציל את המגזין, על ידי פנייה לקוראיו, למוזיקאים ולידוענים לתרומות. בשנת 2009 הושק ב-Paste פיילוט טלוויזיה באורך שעה ששודר ב-Halogen TV בשם, Pop Goes the Culture. אתר האינטרנט הרשמי של Paste (באנגלית) Paste, ברשת החברתית פייסבוק Paste, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Paste, ברשת החברתית אינסטגרם Masthead, pastemagazine.com, ‏2008-10-06 (באנגלית) About, pastemagazine.com, ‏2019-06-03 (באנגלית) Paste Magazine: Your Guide to the Best Music, Movies & TV Shows, pastemagazine.com (באנגלית) Gabe Lyons, The Next Christians: Seven Ways You Can Live the Gospel and Restore the World, Crown Publishing Group, 2012-03, ISBN 978-0-385-52985-3. (באנגלית) Spotlight: Paste Magazine | The Christian Imagination, web.archive.org, ‏2018-11-05 Paste Succumbs to Debt, Suspends Print Magazine – Folio:, web.archive.org, ‏2020-05-04 Josh Jackson | Paste Magazine Journalist | Muck Rack, muckrack.com (באנגלית) My (Re)generation: Paste's Nick Purdy on the Fall and Rise of a Music Magazine, web.archive.org, ‏2019-08-20 Paste Magazine Puts All Bets On The Internet | Here & Now, web.archive.org, ‏2018-11-05 McClatchy names Regan-Porter as new South region editor, web.archive.org, ‏2018-06-17 Part 1: My long journey to Stanford – Tim Regan-Porter – Medium, web.archive.org, ‏2018-11-05 Paste Magazine Thrives Through Belt-Tightening – Adweek, archive.ph, ‏2020-05-04 Paste Launches Campaign to Save its Magazine - Folio:, web.archive.org, ‏2016-11-17 New Paste TV Show Debuts Tonight! :: TV :: News :: Paste, web.archive.org, ‏2010-01-30
מתיי וידרה

מתיי וידרה (בצ'כית: Matěj Vydra; נולד ב-1 במאי 1992) הוא כדורגלן צ'כי, המשחק בעמדת החלוץ בוויקטוריה פילזן ובנבחרת צ'כיה. וידרה התחיל את הקריירה שלו בויסוצ'ינה ייהלאווה. בינואר 2010 וידרה חתם בבאניק אוסטרבה ששילמה תמורת כ-20 מיליון קורונות צ'כיות. בבאניק וידרה שיחק 14 משחקים וכבש ארבעה שערים. בסיום העונה אף נבחר לתגלית העונה בליגה הצ'כית. ביוני 2010 וידרה חתם באודינזה מהסרייה א'. ב-9 באפריל 2011 וידרה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לרומא. באוגוסט 2011 הושאל לקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה, אך בינואר עזב את הקבוצה עקב פציעה. ביולי 2012 וידרה הושאל ווטפורד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-18 באוגוסט 2012 וידרה הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 2-3 נגד קריסטל פאלאס. את עונתו הראשונה במועדון סיים עם 22 שערים ב-44 משחקי ליגה ואף נבחר לשחקן השנה בשנת 2013. ב-13 באוגוסט 2013 וידרה הצטרף לוסט ברומיץ' אלביון מהפרמייר ליג. ב-26 ביוני 2014 הושאל לווטפורד עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה. את העונה וידרה סיים עם 16 שערים ועזר לווטפורד להעפיל חזרה לפרמייר ליג, דבר שהוביל למימוש האופציה עליו ווידרה חתם לחמש שנים. אולם, ב-1 בספטמבר 2015 וידרה הושאל לרדינג תמורת 2.5 מיליון פאונד. ב-19 בינואר 2016 וידרה כבש שלושער בניצחון 2-5 נגד האדרספילד טאון. ב-27 באוגוסט 2016 וידרה חתם לארבע שנים בדרבי קאונטי תמורת 8 מיליון פאונד. ב-25 בנובמבר 2017 כבש שלושער בניצחון 0-3 נגד מידלסברו. באפריל 2018 נכלל בנבחרת העונה של הפוטבול ליג וקיבל שני פרסים על היותו שחקן השנה בליגה. ב-7 באוגוסט 2018 וידרה חתם בברנלי לשלוש שנים. ב-22 בספטמבר וידרה הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0-4 נגד בורנמות'. ב-15 בפברואר 2020, וידרה בישל את שער הליגה הראשון שלו מאז ספטמבר 2018 בניצחון 2-1 מול סאות'המפטון, שער זה נבחר מאוחר יותר כשער החודש של הפרמיירליג לפברואר. בינואר 2023 חתם בוויקטוריה פילזן. בצעירותו, וידרה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צ'כיה. באוגוסט 2012 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחקים נגד דנמרק ופינלנד. ב-8 בספטמבר של אותה שנה, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד דנמרק. ב-26 במרץ 2013 וידרה צמד בניצחון 0-3 נגד ארמניה. וידרה השתתף עם הנבחרת ביורו 2020. אישיים נבחרת העונה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2012/2013, 2017/2018 כדורגלן השנה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2013 נעל הזהב בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2017/2018 שחקן השנה בדרבי קאונטי: 2017/2018 שער החודש בפרמייר ליג: פברואר 2020 מדיה וקבצים בנושא מתיי וידרה בוויקישיתוף מתיי וידרה, ברשת החברתית פייסבוק מתיי וידרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מתיי וידרה, באתר Transfermarkt מתיי וידרה, באתר Soccerway מתיי וידרה, באתר BDFutbol מתיי וידרה, באתר WorldFootball.net מתיי וידרה, באתר National Football Teams מתיי וידרה, באתר FootballDatabase.eu
קונסטנטין יואן

קונסטנטין פיודורוביץ' יואן (באנגלית: Konstantin Yuon; ברוסית: Константи́н Фёдорович Юо́н;‏ 24 באוקטובר 1875 – 11 באפריל 1958) היה צייר ומעצב תיאטרון רוסי ידוע. הוא ייסד את איגוד האמנים הרוסים ואת איגוד האמנים של רוסיה המהפכנית. יואן נולד במוסקבה למשפחתו של פקיד בנק ממוצא שווייצרי-רוסי. אחיו פול ג'ון היה מלחין בולט. מ-1892 עד 1898 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שם קונסטנטין סאביצקי וקונסטנטין קורובין היו בין מוריו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לאמנות במוסקבה לקח שיעורים פרטיים מולנטין סרוב (1898–1900). במהלך מספר נסיעות למערב אירופה, במיוחד לפריז, הוא התוודע אל נופי העיר של קמיל פיסארו ואימפרסיוניסטים אחרים, אך שמר על סגנונו הייחודי. בשנת 1900 הוא פתח את בית הספר הפרטי הראשון לציור ולרישום במוסקבה. כמה ציירים רוסים ידועים קיבלו חינוך לאמנות בבית הספר (כמו אולגה ז'קולינה). מאוחר יותר לימד באקדמיה לאמנויות של לנינגרד ובמכון לאמנות סוריקוב במוסקבה. הסטודיו שלו במוסקבה היה בשימוש נרחב על ידי ציירים אחרים. הוא עיצב תפאורות להצגות בתיאטרון האמנות של מוסקבה ובתיאטרון מאלי, והפך למעצב הרשמי של תיאטרון זה בשנים 1945 עד 1947. הוא תרם בנוסף תפאורות לאופרות. בעידן הסובייטי, יואן היה מנהל מכון המחקר של האקדמיה לאמנויות (1948–1950) והמזכיר הראשון של איגוד האמנים הסובייטים (1956–1958). הוא זכה בפרס סטלין (1943), קיבל את מסדר לנין ועוד מסדרים ומדליות. הוא נפטר במוסקבה ב-11 באפריל 1958. קונסטנטין יואן התחיל כצייר נוף וז'אנר אימפרסיוניסטי עם נימה סימבוליסטית. מאוחר יותר הוא ניסה ציור נוף לירי המעורב בחיקויים של אמנויות המיניאטורות. הסמליים ביותר ביצירותיו הם מחזור התחריטים "בריאת העולם" (1908-1912) והציור "כוכב חדש" המציג את מהפכת אוקטובר כתוצאה של אירוע קוסמי. לאחר המהפיכה עד סוף ימיו היה לאמן ריאליזם סוציאליסטי קפדני, שיצר ציורים כמו "המצעד בכיכר האדומה ב-7 בנובמבר 1941". מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין יואן בוויקישיתוף קונסטנטין יואן, באתר Discogs (באנגלית) Quellen zur Schweizer Geschichte vol. 10, 1891, p. 171
דגל איי טרקס וקייקוס

דגל איי טרקס וקייקוס דומה לדגלי מושבות כתר ושטחי חסות אחרים של הממלכה המאוחדת. הדגל מבוססת על הנס הכחול הבריטי - דגל שרקעו כחול ובקנטון הדגל (רביע העליון הקרוב לניצב) מצוי היוניון ג'ק. במרכז הדגל - סמל איי טרקס וקייקוס. הדגל אומץ רשמית ב-7 בנובמבר 1968. סמל האיים כולל קונכייה, סרטן וקקטוס מסוג מלוקקטוס (אנ'), המסמלים את החי והצומח באי. הדגל המשמש כלי שיט אזרחיים מבוסס על הנס האדום. גלריית דגלי הממלכה המאוחדת נס כחול נס אדום מדיה וקבצים בנושא דגל איי טרקס וקייקוס בוויקישיתוף דגל איי טרקס וקייקוס, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Hysteria (שיר)

Hysteria (בעברית: הִיסטֵרִיָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה האנגלייה דף לפרד, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Hysteria. השיר יצא לאור בנובמבר 1987, על ידי חברת התקליטים מרקורי רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום בממלכה המאוחדת. ב-VH1 Storytellers: Def Leppard, הסולן ג'ו אליוט חשף שעל שם השיר חשב המתופף, ריק אלן. השיר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100. "Hysteria" כולל מנגינה של גיטרה המהווה חלק דומיננטי לאורכו. האופי ה"קיצוני" של שיטות ההקלטה של המפיק מוט לאנג הודגש גם בפרה-פזמון, שבו האקורדים של הגיטרה הוקלטו תו אחד בכל פעם, בניגוד לשיטת הפריטה הרגילה של הלהקה. ביצוע אקוסטי לשיר בוצע על ידי אליוט והגיטריסט פיל קולן כחלק מ-Classic Albums. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-93 מיליון השמעות. CMT Crossroads: Taylor Swift & Def Leppard הוא פרק ששודר במסגרת של תוכנית הטלוויזיה Crossroads CMT. הפרק עסק בזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט ובלהקת הרוק דף לפרד, והוא יצא בהמשך כאלבום וידאו על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס. ההופעה הוקלטה ב-6 באוקטובר 2008, שודרה לראשונה בטלוויזיה ב-7 בנובמבר 2008, והופצה ב-16 ביוני 2009, בפורמט של DVD, באופן בלעדי לחנויות וולמארט בארצות הברית. במסגרת ההופעה, ביצעו הלהקה וסוויפט את "Hysteria". מידע על היצירה "Hysteria" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Hysteria" באתר מיוזיק בריינז ריק סאבאג', פיל קולן, סטיב קלארק, ג'ו אליוט, רוברט ג'ון "מוט" לאנג Def Leppard – Hysteria, נבדק ב-2021-10-28 "VH1 Storytellers" Def Leppard (TV Episode 1999) - IMDb, נבדק ב-2021-10-28 Def Leppard, Billboard How? Soft attack on clean guitars in first bars of Hysteria - Gearspace.com, gearspace.com (באנגלית) Hysteria, 1987-08-03, נבדק ב-2021-10-28 "Taylor Swift, Def Leppard Tape CMT Crossroads". CMT. 7 באוקטובר 2008. נבדק ב-1 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "CMT Crossroads - About the Episode". CMT.com. נבדק ב-4 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "CMT Crossroads: Taylor Swift / Def Leppard (Walmart Exclusive) (Music DVD)". Walmart.com. נבדק ב-1 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) Hysteria Live Def Leppard & Taylor Swift YouTube, נבדק ב-2021-10-28
הזמן הזה

הזמן הזה הוא כתב עת למחשבה פוליטית, תרבות ומדע הרואה אור בהוצאת מכון ון ליר בירושלים. כתב העת ראה אור לראשונה באוגוסט 2018, הוא יוצא פעמיים בשנה ומופץ בכתשעים אלף עותקים למנויי עיתון "הארץ". מדי כשבוע מתפרסמים מאמרים חדשים באתר כתב העת. כתב העת מוקדש לדיון ציבורי אינטלקטואלי בישראל, ומתפרסמים בו מאמרים מקוריים ותרגומים מכתבי עת בעולם. כתב העת עוסק בנושאים כגון דת וחילוניות, נאו-ליברליזם וכלכלה פוליטית, משבר האקלים, דמוקרטיה בישראל, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ציונות ולאומיות, פמיניזם, ספרות עכשווית ומגוון סוגיות פוליטיות, תרבותיות ומדעיות. כתב העת הושק תחילה בגרסה מקוונת. במאי 2020, ראה אור הגיליון הראשון של כתב העת אשר צורף לגיליון סוף השבוע של "הארץ". מודל הפצה זה הוא ייחודי בנוף כתבי העת הפוליטיים-תרבותיים החדשים, שלרוב נשענים על בסיס מנויים. כל גיליון כולל כחמישה מאמרים ומסות רחבי יריעה. עם הכותבים והחוקרים שמאמריהם התפרסמו בכתב העת נמנים חוה יבלונקה, הלל כהן, דני פילק, ראיף זריק, אברהם סלע, אורלי בנימין, אלי קוק, יפעת וייס, אסף שגיב, אריה דובנוב, ועוד. כתב העת מפרסם גם מאמרים מתורגמים, בין היתר של חוקרים כגון סמואל מוין, ננסי פרייזר, ליאורה בטניצקי, פנקג' מישרה, אנדריאה לונג-צ'ו, אדם קוצקו, יאן-ורנר מולר ואחרים. אסף שטול-טראורינג היה העורך המייסד של הזמן הזה. כיום עורך את כתב העת עפרי אילני, ועורך המשנה הוא עמית לין. במערכת כתב העת חברים ראש מכון ון ליר שי לביא, חגי בועז, אסף דוד, כפיר כהן לוסטיג, טל כוכבי ויוכי פישר. אתר האינטרנט הרשמי של הזמן הזה ראיון עם חוה יבלונקה בעקבות המאמר "המינים שעלינו לייחס להם תודעה", בתוכנית "חדשות הלילה", ערוץ 10. ראיון עם ראיף זריק בעקבות מאמרו, "השיח המשטרי החדש של הימין המתנחלי", בתוכנית "סוכן תרבות", כאן 11. אריאל הורוביץ, "תחיית כתבי העת: 'אי אפשר לבנות זהות בטוויטר'", "מקור ראשון". דף האודות באתר הזמן הזה.
פרסי בחירת הקהל ה-47

הטקס ה-47 של פרס בחירת הקהל התקיים ב-7 בדצמבר 2021, בהאנגר בארקר בסנטה מוניקה, קליפורניה. התוכנית שודרה בשידור חי בו זמנית ברשת NBC ו-E!. המועמדויות הוכרזו באוקטובר 2021. ההצבעה דרך אתר הטקס ובאמצעות טוויטר נפתחה באותו יום והתקיימה עד 17 בנובמבר. Lenker, Maureen Lee (27 באוקטובר 2021). "Here are the nominees for the 2021 People's Choice Awards". Entertainment Weekly. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2021. נבדק ב-27 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
דצמבר השחור

דצמבר השחור הוא כינוי לחודש דצמבר 1957, בו נהרגו לפחות שישה אנשים ונפצעו שלושה נוספים מתקיפות כרישים בחופי פרובינציית קוואזולו-נטאל שבאיחוד דרום אפריקה. בחודש דצמבר 1957 התרחשו בו-זמנית מספר גורמים מרכזיים למשיכת כרישים לאזור דרבן. אוניות ציד לווייתנים פעלו באזור. הנהרות בסביבה הוצפו, וגרמו לגוויות בעלי חיים להישטף לאוקיינוס ההודי וליצור דלתה עכורה. בחופים ברחבי הפרובינציה נבנו מספר גדול של אתרי נופש, שיצרו עלייה חדש במספר התיירים השוחים בים. דבר נוסף שתרם לבלבול היה היעדר המחקר והידע המקצועי למניעת תקיפות כרישים באותן שנים. התקיפה המתועדת הראשונה אירעה ב-18 בדצמבר 1957, בו כריש תקף את רוברט ורלי, גולש גוף בן 16, וקטע את רגלו השמאלית מהברך ומטה. יומיים לאחר מכן תקף כריש את אלן גרין, נער בן 15 ששהה במים, וגרם למותו בשל פציעות מרובות. התקיפה המתועדת האחרונה באותו גל תקיפות הייתה ב-5 באפריל 1958, בה תקף כריש את פיי ג'ונס בסטר בעת ששכשכה את רגליה במים בעומק הברכיים, וגרם למותה. בכל התקיפות לא זוהה מין הכריש התוקף, מלבד מקרה אחד שבו זוהה הכריש כעַמְלֵץ לָבָן. תקיפות הכרישים גרמו לבריחת תיירים מאזור דרבן, מה שגרם לפגיעה הרסנית בכלכלה המקומית. הרשויות המקומיות ניסו לנקוט בצעדים מעשיים כדי להגן על השחיינים והגולשים מהכרישים. הם בנו מחסומים מעצים ורשתות, אך אלו נופצו על ידי הגלים. פריגטות מהצי הדרום-אפריקאי הטילו פצצות עומק שהרגו מספר כרישים, אך כרישים נוספים נמשכו לאזור כדי לאכול את הדגים הנוספים שנהרגו מהפצצות. כתוצאה מהתקיפות, הוקם בשנת 1962 ארגון "מועצת הכרישים של קוואזולו נטאל", שיצר מחסומים שונים ורשתות ב-38 מקומות לאורך 320 קילומטרים של חוף בקוואזולו נטאל, כדי להגן על הרוחצים והגולשים מפני תקיפות כרישים אפשריות. המונח מתייחס רק לחודש דצמבר, למרות שההתקפות נמשכו עד לחודש אפריל "South Africa Rethinks Use of Shark Nets". נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Killer Sharks: The Attacks of Black December". 2 באוגוסט 2011. נבדק ב-22 באפריל 2017 – via IMDb. {{cite web}}: (עזרה) fish. "shark attack in Karridene in 1957". נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) fish. "shark attack in Uvongo in 1957". נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) surfer. "The complete South African Shark Attack Related Incident Record". אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2012. נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) fish. "shark attack in Uvongo in 1958". נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) fish. "shark attack in Scottburgh in 1958". נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) Gulf News: Keeping great whites at bay "History of protection against shark attack in KZN". KwaZulu-Natal Sharks Board. אורכב מ-המקור ב-12 באפריל 2010. נבדק ב-30 בינואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "An overview of the KZN Sharks Board". KwaZulu-Natal Sharks Board. נבדק ב-30 בינואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Africa Geographic: Shark nets - the real killers of the sea? (אורכב 19.05.2013 בארכיון Wayback Machine)
טסקר אודי

טסקר לונדס אודי (באנגלית: Tasker Lowndes Oddie‏; 20 באוקטובר 1870 – 17 בפברואר 1950) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-12 של מדינת נבדה בשנים 1911–1915, ולאחר מכן ייצג אותה בסנאט של ארצות הברית ממרץ 1921 ועד 1933. אודי נולד באוקטובר 1870 ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק. ב-1895 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת ניו יורק, ועד 1898 התמחה בעריכת דין בניו וירק, עת עבר אל נבדה. שם שימש כעורך הדין וסוכן העסקים של משפחת סטוקס האמידה. בשנת 1898 התקבל אל לשכת עורכי הדין של מדינת נבדה. אודי צבר את הונו בשגשוג יסוד הכסף בשנת 1900 בעיר טונופַּה (Tonopah) שבנבדה, והפך למנהל "חברת הכרייה טונופה". הוא היה התובע המחוזי של מחוז ניי מ-1900 עד 1902. בשנים 1903–1906 שירת כחבר הסנאט המדינתי של נבדה, מטעם המפלגה הרפובליקנית. בראשית ינואר 1911 אודי הושבע לתפקידו כמושל נבדה. מכיוון שלא היה נשוי באותה העת, אמו אלן ואחיותיו שימשו כמארחות הרשמיות במעון המושל. ב-17 במרץ 1911 חתם על צו שהעניק ללאס וגאס מעמד של עיר, ובמהלך כהונתו קיבלו נשים זכות בחירה, אושר חוק הרכב המדינתי, מוסדה חקיקה לבטיחות בענף הכרייה, וחלו שיפורים בשיפויים ובהטבות של פועלי הצווארון הכחול. ב-30 בנובמבר 1916 נישא לדייזי רנדל. בשנת 1921 ייצג את נבדה בסנאט של ארצות הברית, אך בבחירות 1932, בהן התמודד לתקופת כהונה שלישית, הפסיד את מושבו לפט מקראן (אנ'). במהלך 1938 זכה במועמדות מפלגתו לייצוג נבדה בסנאט, אך הפסיד פעם נוספת לסנאטור המכהן מקראן, הפעם בהפרש גדול עוד יותר. אודי נפטר ב-17 בפברואר 1950 בסן פרנסיסקו, בגיל 79. מדיה וקבצים בנושא טסקר אודי בוויקישיתוף טסקר אודי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) טסקר אודי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) טסקר אודי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
פרסי המוזיקה האמריקאית 2021

טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-49 התקיים ב-21 בנובמבר 2021 בתיאטרון מיקרוסופט, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2021. ב-20 באוקטובר 2021, חודש ויום לפני הטקס, הוכרזו המועמדויות הרשמיות, ברחבי האינטרנט וברשתות החברתיות. ב-28 באוקטובר 2021 הוכרזו המועמדויות בתוכנית בוקר טוב אמריקה של ABC, בתוכנית הבוקר של ספוטיפיי "The Get Up" ודרך חשבון הטוויטר של פרסי המוזיקה האמריקאית. אוליביה רודריגו קיבלה את מספר המועמדויות הגדול ביותר עם שבע, אחריה דה ויקנד עם שש ובאד באני, דוג'ה קאט וגיביון עם חמישה מועמדויות לכל אחד. BTS הפכו לאמן האסייתי הראשון שקיבל את פרס אמן השנה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית. שלוש קטגוריות חדשות הוצגו בשנת 2021: השיר הטרנדי האהוב ביותר, להקה או צמד אהובים – לטיני, ואמן אהוב – גוספל. הזוכים רשומים ראשונים ומודגשים. פרסי המוזיקה האמריקאית 2021, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייגן די סטליון הייתה אמורה להופיע עם BTS, אבל נשרה בגלל "עניין אישי בלתי צפוי". OTRC, 2021 American Music Awards nominees: FULL LIST, ABC7 Chicago, ‏2021-10-27 (באנגלית) ציוץ של Silk Sonic ברשת החברתית אקס (טוויטר), 18 בנובמבר 2021 Willman, Chris (17 בנובמבר 2021). "BTS and Coldplay Hit Up American Music Awards for First Live Performance of 'My Universe'". Variety. נבדק ב-17 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Willman, Chris (8 בנובמבר 2021). "BTS and Megan Thee Stallion Will 'Butter' Up American Music Awards With Joint Performance". Variety. נבדק ב-8 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Campione, Katie (16 בנובמבר 2021). "Diplo, Tyler the Creator and Mickey Guyton Set to Perform at 2021 American Music Awards". People. נבדק ב-16 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Allen, Matthew (11 בנובמבר 2021). "New Edition to perform with New Kids on the Block at American Music Awards". Yahoo! News. נבדק ב-11 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Calvario, Liz (15 בנובמבר 2021). "2021 American Music Awards Performers: Bad Bunny to Take Stage With Julieta Venegas and Tainy". Entertainment Tonight. נבדק ב-15 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Iasimone, Ashley (20 בנובמבר 2021). "Megan Thee Stallion No Longer Performing With BTS at 2021 American Music Awards". Billboard. נבדק ב-21 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) ציוץ של TINA SNOW ברשת החברתית אקס (טוויטר), 20 בנובמבר 2021
עבדול ראזאק

האם התכוונתם ל... עבדול ראזאק דרדרי – איש צבא סורי, ראש המבצעים במהלך מלחמת יום הכיפורים איברהים עבדול ראזאק – כדורגלן גנאי. עבדול ראזאק חוסיין – ראש ממשלת מלזיה לשעבר