laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הברירה הטבעית (להקה)

הברירה הטבעית היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1977 בבאר יעקב, בהנהגת שלמה בר. בר וחברי הלהקה יצרו סגנון מוזיקלי ייחודי, אשר כיום ניתן אולי לאפיין אותו כ"רוק מוזיקת עולם" - המושפעת ממוזיקה ערבית וצפון אפריקאית מסורתית; מסגנונות הודיים ופרסיים; ממזמורי תפילה; אך גם מרוק מתקדם של שנות ה-70. גם תוכני השירים היו שונים משירי פופ שרווחו ברדיו הישראלי בשנות ה-70, או מהמוזיקה של "זמרי הקסטות" ושילבו מחאה ופוליטית נגד אפלייתם של בני עדות המזרח בישראל ונגד עוולות חברתיות אחרות. בנוסף, בר השתמש לעיתים קרובות בסגנון לירי או בשירי משוררים. אחד מן השירים הידועים ביותר של הלהקה, ילדים זה שמחה (למילים של המחזאי יהושע סובול, מתוך המחזה "קריזה"), הושמע ברדיו למרות מחאה חריפה נגד מדיניות הילודה והאפליה העדתית-כלכלית במדינת ישראל, בשל לחן קליט (יחסית לשירי הלהקה) וסגנון לירי. חוץ מסובול, הלחינה הלהקה שירים של משוררים נוספים: אברהם חלפי, ארז ביטון, לאה גולדברג, נתן זך. בין שירי הלהקה הידועים: "ילדים זה שמחה", "אצלנו בכפר טודרא" ו"שיר השוק". אלי שורשים (1979) מחכים לסמסון (הופעה חיה במועדון צוותא) (1980) חוט שזור (1981) מתוך כלים שבורים (1985) מחוץ לחומות (1988) - הוקדש לזכרו של העיתונאי אהרון בכר נדודים (1990) פעימות שחורות (1993) דוד ושלמה (1995, עם דוד ד'אור) יחף (1996) מים נאמנים (אוסף, 2003) עננים נמוכים (2006) בסוד תפילת ערער (2010) מקים הלהקה והאיש עמו היא מזוהה הוא המוזיקאי שלמה בר. חברים בהרכב הנוכחי של הלהקה: שלמה בר - שירה ותיפוף אליהו דגמי - גיטרה וסאז אלדד סומנר - בס מנשה ששון - סנטור פרסי (מאז 1985) חבר להקה, נגן סנטור פרסי ומנהלה המוזיקלי של אנסמבל גולהא ניר סרוסי - כינור בעבר היו חברים, בין היתר: סמסון קהמקר - כינור (הרכב מקורי - 2000) צרויה להב - ויולה ושירה (הרכב מקורי - 1981) ישראל בורוכוב - בס (הרכב מקורי - 1981) מיגל הרשטיין - גיטרה (הרכב מקורי - 1985) סמי (שלמה) בת עין - בס (1981 – מאי 1984) אלן דן - אבוב, קרן אנגלית (1984–1990) איל מאני - טאר (1984–1985) עמנואל מן - בס (1984) יחיאל חסון - גיטרה (1985–1990) ויקטור עידה - קאנון (1988, "החליל" בלבד) הרצל עידן - גיטרה (1988, "החליל" בלבד) סמי פרץ - גיטרה (1990) אלי דגמי - עוד וכלי מיתר (1990) משה מליאנקר - דולאקי (סוג של תוף מסורתי הודי) (1994) ירון סתוי - בס (1994) אריאל אלייב - אקורדיון (1994) נאור כרמי - בס, קונטרבס (1995) ניצן-חן רזאל - כינור, חלילית (2000–2005) אלדד סומנר - בס (2008) ירון סוריאנו - גיטרה (1983–1987) אילן בן עמי - גיטרה (1993–2014, נאסר בעקבות רצח דפנה בר ציון) יעל אופנבך - כלי הקשה אילן אביב - בס הברירה הטבעית, באתר שירונט הברירה הטבעית, באתר Discogs (באנגלית) הברירה הטבעית, דף שער בספרייה הלאומית הברירה הטבעית, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אתר הבית של שלמה בר ושל הלהקה דויד פרץ, ניתוח השיר 'ילדים זה שמחה', באתר "תרבות•il" ארז שוייצר, עכבר העיר אונליין, "הברירה הטבעית" סוחפים את הקהל, באתר הארץ, 10 במרץ 2009 אורי זר אביב, "הברירה הטבעית" חוגגת 35 שנים, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2012
אבידוס (דרדנלים)

אבידוס (ביוונית: Άβυδος) הייתה עיר יוונית, שנוסדה בשנת 477 לפנה"ס על ידי מילטוס, על החוף האסייתי במקום הצר ביותר של הדרדנלים. עם ייסודה הצטרפה אבידוס לברית האטית-דלית והייתה כפופה לאתונה עד שנת 412 לפנה"ס, אז עברה השליטה עליה לזמן מה לספרטה. פיליפוס החמישי כבש את אבידוס לאחר קרב עיקש בשנת 200 לפנה"ס, אך הפסיד אותה לרומא בשנת 197 לפנה"ס. רומא הפקידה את אבידוס בידי אנטיוכוס השלישי, אך הוא התמרד כנגד רומא, ולאחר שזו הביסה אותו, ב-189 לפנה"ס, נראה שאבידוס חזרה להיות עצמאית. באבידוס הקים קסרקסס מלך פרס גשר סירות, עליו חצה צבאו הענק את המצר בעת מסע המלחמה על יוון ב-480 לפנה"ס (הרודוטוס, ספר ז', 33 ואילך). אבידוס מפורסמת גם בזכות סיפור האהבה אודות הרו ולאנדרוס. גילוי חורבותיה של העיר מבחינה ארכאולוגית החל בשנת 1675. במשך שנים רבות נלקחו מחורבות העיר אבנים וחומרים ששימשו לבניה עד להכרזה על האזור כאתר ארכאולוגי בתחילת המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא אבידוס בוויקישיתוף אבידוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הסראייה

בית הסראייה הוא שמו של בית הממשל העות'מאני שנבנה במספר ערים בארץ ישראל. משמעות המילה "סָרָאי" (سرای) בפרסית ובשפות טורקיות היא ארמון. האם התכוונתם ל... המבנה סראיה (מבנה) (אנ') בתי סראיה בישראל בית הסראייה (באר שבע) בית הסראייה (חיפה) בית הסראייה (טבריה) בית הסראייה (יפו) בית הסראייה הישן (יפו) בית הסראייה (ירושלים) – ראו ארמון הגבירה טונשוק בית הסראייה (נצרת) בית הסראייה הישן (עכו) – ראו עכו#בית הסראייה הישן בית הסראייה (צפת) מבצר הסראייה בשפרעם מבנים ומקומות אחרים הסראי הגדול – מבנה ממשלתי בביירות שהוקם על ידי העות'מאנים, כיום שוכן בו משרד ראש ממשלת לבנון סרייבו – בירת בוסניה והרצגובינה, קרויה על שם בית הסראיה של המושל העות'מאני שייסד אותה
אגון

אגון היה תחרות שנערכה בפסטיבלים שונים ברחבי יוון העתיקה וכללו בתוכם ספורט (היאבקות, איגרוף, זריקת דיסקוס, הטלת כידון, ריצות וקפיצות) ומוזיקה (ריקודים, הקראות ושירה). האגונים נערכו בערים יווניות רבות בזמנים קבועים של השנה, והם נשאו אופי פולחני או דתי, מקומי או כללי. המפורסמים מבין האגונים הם המשחקים האולימפיים שמוקדשים לזאוס; עוד אגונים חשובים הם הנמאים, אף הם מוקדשים לזאוס; הפיתיים, שמוקדשים לאפולו והאיסתמיים, שמוקדשים לפוסידון. אל האגונים נקבצו צופים ומתחרים מכל רחבי העולם היווני, ואף היה מקובל להפסיק פעולות איבה בשעת אגונים גדולים במיוחד. בחלק מהאגונים הדגש היה על הפעילויות הספורטיביות (המשחקים האולימפיים), ובחלק דווקא לחלקים המוזיקליים (הפיתיים); בדיוניסיה, אשר באתונה, נערכו רק תחרויות דרמטיות. היסטורית האגונים היו תמיד אופייניים לאורח החיים היווני, וברומא הם נערכו לראשונה ב-186 לפנה"ס. עם עליית הנצרות נעלמו האגונים בהדרגה (לאחר שהחלו להאמין באלוהים ובישו, ולא באלים האולימפיים), והמשחקים האולימפיים הופסקו בשנת 393 לספירה. art/agon-theatre אגון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פקטורית אשרסון

פקטורית אשרסון (שם מדעי: Factorovskya aschersoniana) הוא עשב חד-שנתי הגדל בישראל מין יחיד בסוג Factorovskya ממשפחת הפרפרניים. מין זה נקרא לכבוד הבוטניקאים אליעזר פקטורובסקי ופאול אשרסון. העשב קטן וקירח, עליו תלתניים וענפיו שרועים. פרחיו הצהובים זעירים, ולאחר הפריה מעל האדמה מתארך הגינופר ומחדיר את השחלה לתוך הקרקע. פקטורית אשרסון, באתר צמח השדה פקטורית אשרסון, באתר צמחיית ישראל וסביבתה פקטורית אשרסון, באתר Tropicos (באנגלית) פקטורית אשרסון, באתר GBIF (באנגלית) פקטורית אשרסון, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פירס

האם התכוונתם ל... איאן פירס – היסטוריון אנגלי גאי פירס – שחקן אוסטרלי ג'יין פירס – אשתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס דייוויד הייד פירס – שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ויליאם לותר פירס – פוליטיקאי, פיזיקאי, חוקר, פרופסור, וסופר אמריקאי, נודע כפעיל ימין רדיקלי וחבר בתנועות הנאו-נאציזם והעליונות הלבנה בארצות הברית יאן פירס – זמר אופרה יהודי-אמריקאי סטיב פירס – פוליטיקאי אמריקאי סמואל פירס – משפטן ופוליטיקאי אמריקאי פטריק פירס – פעיל פוליטי לאומני אירי, אחד ממנהיגי מרד הפסחא באירלנד בשנת 1916 פול פירס – כדורסלן אמריקאי פיטר פירס – זמר טנור אנגלי פרנקלין פירס – נשיא ארצות הברית הארבע עשר צ'ארלס פירס – פילוסוף אמריקאי רובר פירס – כדורגלן צרפתי ריצ'רד פירס – חלוץ תעופה מניו זילנד
קון

האם התכוונתם ל... אוריאל קון – עורך ומוציא לאור אימרה קון – אמרגן קונצרטים, עיתונאי ומבקר מוזיקה יהודי-הונגרי אלאן קון – מתמטיקאי צרפתי אלפי קון – סופר ומרצה אמריקאי בתחום החינוך בלה קון – מנהיג קומוניסטי הונגרי דידי קון (אנ') – שחקנית יהודייה-אמריקאית זאב קון – צייר ישראלי מיכאל קון – אדריכל ישראלי סטניסלב קון – שחמטאי יהודי-פולני ריכרד קון – ביוכימאי אוסטרי-גרמני תומאס קון – פילוסוף אמריקני קובי קון – כדורגלן ומאמן עבר שווייצרי שלי קון – שחקנית בריטית קוון – בספורט: שופט קו
מסכת כלים

מסכת כלים היא המסכת הראשונה בסדר טהרות, שהוא הסדר השישי והאחרון במשנה. יש בה שלושים פרקים והיא המסכת הארוכה ביותר במשנה. התוספתא על מסכת זו בעלת 25 פרקים ומחולקת ל"בבא קמא" "בבא מציעא" ו"בבא בתרא". מסכת זו דנה בפרטי דיני הטומאה והטהרה של כל סוגי הכלים. על המסכת אין תלמוד בבלי ואין תלמוד ירושלמי. מסכת כלים שבפנינו מסתיימת באמרתו של רבי יוסי: "אשריך כלים שנכנסת בטומאה ויצאת בטהרה", בכוונו לכך שהמסכת מתחילה במילים "אבות הטומאות" ומסתיימת במילים "והאפרכס של זכוכית טהורה". דברים אלו מוכיחים שכבר בדורו של רבי יוסי, דור אחד לפני מסדר המשנה רבי יהודה הנשיא, הייתה קיימת מסכת עם סידור של מילותיה. לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מסכת כלים נכללת בסדר טהרות מכיוון שהיא כוללת פירוט של עיקרי הטומאות ומתוך כך שמובאים בה הדברים שמקבלים טומאה והדברים שאינם מקבלים, היא מלמדת אותנו על כל מה שטמא ומה שלא. אבות הטומאות (תשע משניות) - הרמות השונות של אבות הטומאה ועשר הרמות של קדושה. כלי עץ (שמונה משניות) - פרקים ב' עד י' עוסקים בהלכות כלי חרס. שיעור כלי חרס ליטהר (שמונה משניות). החרס שאינו יכול לעמוד (ארבע משניות). תנור תחילתו ארבעה (אחת עשרה משניות) העושה שלשה פטפוטים בארץ (ארבע משניות). הקלתות של בעלי בתים (שש משניות) התנור שחצצו בנסרים (אחת עשרה משניות). מחט או טבעת שנמצאו (שמונה משניות). אלו כלים מצילין בצמיד פתיל (שמונה משניות). כלי מתכות (תשע משניות) - פרקים י"א עד י"ד עוסקים בהלכות כלי מתכת. טבעת אדם (שמונה משניות). הסייף והסכין והפגיון (שמונה משניות). כלי מתכות כמה הוא שיעורן (שמונה משניות). כלי עץ (שש משניות) - פרקים ט"ו עד י"ט עוסקים בדיני כלי עץ, עור ועצם כל כלי עץ שנחלק לשנים (שמונה משניות). כל כלי בעלי בתים (שבע עשרה משניות). השידה (תשע משניות). המפרק את המיטה (עשר משניות). הכרים והכסתות (שבע משניות) - פרקים כ' עד כ"ה דנים בכמה טומאות וטהרות הנוגעות לכל סוגי הכלים. הנוגע בכובד העליון (שלוש משניות). השולחן והדולפקי שנפחתו (עשר משניות). הכדור והאמום (חמש משניות). שלשה תריסין הם (שבע עשרה משניות). כל הכלים יש להם אחוריים ותוך (תשע משניות). סנדל עמקי (תשע משניות) - פרקים כ"ו עד כ"ח עוסקים בדיני עור ובגד. הבגד מיטמא משום חמישה שמות (שתים עשרה משניות). שלש על שלש (עשר משניות). נימי הסדין (שמונה משניות) - פרק כ"ט עוסק בשיעור ידות הבגדים והכלים. כלי זכוכית (ארבע משניות) - פרק ל' דן בכלי זכוכית. בסך הכל יש במסכת 254 משניות. תבנית כלים - פירוש הכולל שרטוטים וציורים להמחשה של סוגי הכלים השונים. פירוש המשנה - פירושו של הרמב"ם על המשנה. ביאור המשנה - פירושו של ר' עובדיה מברטנורא. משניות מבוארות - פירושו של ר' פינחס קהתי. קב ונקי - פירושו של הרב אלישע בן אברהם. משנה, מסכת כלים, באתר "סנונית" תוספתא, מסכת כלים, באתר "סנונית" מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולאי איגנאטייב

הרוזן ניקולאי פבלוביץ' איגְנאטְיֶיב (ברוסית: Николай Павлович Игнатьев;‏ 29 בינואר 1832, סנקט פטרבורג האימפריה הרוסית – 3 ביולי 1908, קרופודרינצי, פלך קייב, האימפריה הרוסית), היה פוליטיקאי ודיפלומט רוסי. הוא גם נשא בדרגת גנרל של צבא האימפריה הרוסית. איגנאטייב נולד למשפחת אצולה בסנקט פטרבורג. סבו היה בן למשפחת האצולה הגאורגית אֶגנאטָשווילי (ეგნატაშვილი). הצאר ניקולאי הראשון השיב טובה לאביו של ניקולאי, קפטן פאבל איגנאטייב, לאחר שהלה נותר נאמן לו במהלך מרד הדקבריסטים ב-1825. הדוכס הגדול אלכסנדר השני אף היה פטרון הטבילה של ניקולאי. ניקולאי נשלח להכשרה צבאית-מנהלית לבני האליטה, הקור דה פאז' והפך בגיל 17 לקצין במשמר הרוסי (הגווארדיה). לאחר שלחם במלחמת קרים מונה ב-1856 לתפקיד הנספח הצבאי בלונדון, הממונה בפועל על איסוף מודיעין. הוא גורש לאחר מבצע כושל. לאחר מכן, מונה כעוזרו הדיפלומטי של ניקולאי ניקולאייביץ' מוראביוב, שהיה מושל סיביר. ב-28 במאי 1858 הוא הגיע להסכמה עם הסינים על חוזה אייגון, שקבע חלוקת אזור מחלוקת, האמור ונסיגה מאזור הנהר. הוא גם הצליח להגיע להסכמי מסחר חשובים עם בוכרה ועם חיווה. בין 1864 ל-1877 כיהן איגנאטייב כשגריר האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול. בתפקידו פעל לחיזוק מוסדות הכנסייה בבולגריה ולהגברת ההשפעה הרוסית באזור. באפריל 1876 פרצו מהומות ברחבי בולגריה שהתפתחה לכלל מלחמת אזרחים בין מיליציות נוצריות למיליציות מוסלמיות וכ-12,000 נוצרים נהרגו. בעקבות האירועים ובלחץ המעצמות האירופיות, כונסה ב-23 בדצמבר 1876 ועידת קונסטנטינופול, בה כיהן איגנאטייב כנציג האימפריה הרוסית. הוועידה דנה במתן אוטונומיה לבולגריה, אך לא הגיעה להסכמה על גבולות הישות האוטונומית. איגנאטייב המשיך במאמציו הדיפלומטיים והשיג את הסכמת האימפריה האוסטרו-הונגרית לרעיון האוטונומיה לבולגרים. ב-21 במרץ 1878 בעקבות משא ומתן שניהל איגנאטייב נחתמה על ידי המעצמות האירופיות "הצהרת לונדון" שחזרה על הצהרות ועידת קונסטנטינופול. לאור התעלמות האימפריה העות'מאנית מדרישת המעצמות היה איגנאטייב ממובילי הקו הלוחמני נגדה וב-24 באפריל הכריז הצאר הרוסי מלחמה על העות'מאנים. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הסתיימה בניצחון רוסי ואיגנאטייב מונה לראש צוות המשא ומתן הרוסי שכפה על העות'מאנים את חתימת חוזה סן סטפנו. הלחץ שהפעילה האימפריה הבריטית שחששה מהתחזקות מעמדם של הרוסים בבלקנים, גרם לצאר אלכסנדר השני להסכים לכינוסו של קונגרס ברלין וזאת למורת רוחו של איגנאטייב אשר פרש משירות פעיל בצבא. כפועל יוצא מפועלו, נחרט איגנאטייב בנרטיב ההיסטורי הבולגרי כאחד מהאישים הבולטים שסייעו לכינונה מחדש של המדינה הבולגרית והוא הונצח בשמותיהם של מספר יישובים כגון איגנטייבו. לאחר פרישתו מונה למושל אזור ניז'ני נובגורוד. לאחר רציחתו של הצאר אלכסנדר השני מונה לשר הפנים של האימפריה והוביל קו לאומני ואנטישמי במדיניותו. כדי להסיח את דעת הקהל מהמשבר הפוליטי ברוסיה בעקבות רצח אלכסנדר השני, עודד איגנאטייב פגיעה פיזית ביהודים, עניין שהוביל לסופות בנגב. הצאר אלכסנדר השלישי שחשש מהתחזקות מעמדו של איגנאטייב, אילץ אותו ביוני 1882 לפרוש מתפקידו. איגנאטייב הלך לעולמו ב-3 ביולי (20 ביוני בלוח היוליאני) 1908 והוא בן 76 שנים. בנו פאבל איגנאטייב כיהן כשר החינוך בממשלתו של הצאר ניקולאי השני ונינו הוא מייקל איגנטייף, שהיה יושב-ראש האופוזיציה בפרלמנט הקנדי. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי איגנאטייב בוויקישיתוף ניקולאי איגנאטייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פליפה הראשון, מלך קסטיליה

פֶליפֶּה הראשון, המכונה גם פליפה היפה (בספרדית: Felipe el Hermoso;‏ 22 ביולי 1478 – 25 בספטמבר 1506), היה מלך קסטיליה ונכלל כיום ברשימת מלכי ספרד. הוא היה הראשון מבני בית הבסבורג ששלט על קסטיליה, והיה למשך תקופת מה גם מלך לאון וגרנדה. פליפה נולד בברוז', בנם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומארי, דוכסית בורגונדיה, שהותירה לו שטחים רבים בבורגונדיה עם מותה. הוא קיבל בין היתר את ארצות השפלה הבורגונדיות ואת מרבית חייו בילה בבריסל. ב-21 באוגוסט 1496 נישא בליר לאינפנטה חואנה "המשוגעת" ב"עסקה" שכללה גם את נישואי אחותו, מרגרטה לחואן, נסיך אסטוריאס, שהיה יורש העצר. לאחר מותו של חואן, התפתח מאבק ירושה ובסופו ירש פליפה את כס המלוכה בתוקף נישואיו לאחותו של חואן. נפטר בבורגוס מטיפוס. כיוון שנפטר לפני אביו, ירש את מקסימיליאן הראשון בנו הבכור של פליפה, קרל, אשר הוכתר כקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מנישואיו של פליפה לחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, היו לו 6 ילדים: לאונור (1498–1558). קרל (1500–1558). איזבלה (1501–1526). פרדיננד (1503–1564). מריה (1505–1558). קתרינה (1507–1578). פליפה הראשון, מלך קסטיליה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פליפה הראשון, מלך קסטיליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אויפן פריפעטשיק

אויפן פּריפּעטשיק (בתרגום לעברית: "על האח"; מוכר גם כ"אלף בית") הוא שיר יידיש שכתב והלחין המשורר מרק ורשבסקי בסוף המאה ה-19. השיר מספר על "חיידר" חמים, שבו בוערת אש בתוך האח והרב מלמד את התלמידים את האלפבית. הודפס ב-1901 בספרו של ורשבסקי "יידישע פאלקסלידער מיט נאטן" (שירי עם יהודיים עם תווים), שם הופיע לראשונה עם תוויו. הוא היה הבולט בשיריו של ורשבסקי, והפך במהרה לסמל אהוד ומוכר להוויית "העולם הישן" והשטעטל היהודי של מזרח אירופה. השיר אוצר בתוכו את הווי החדר היהודי עטוף התמימות והחום, ואת שיטת ההוראה המסורתית הפשוטה שבה המלמד מקריא את האות והברתה והתלמידים חוזרים אחריו. שירי ורשבסקי, שנכתבו ביידיש, הושפעו רבות ממקורות עממיים ונכתבו בלשון פשוטה ומתנגנת עם רוח של תקווה וניחומים, שהמתיקו את חייהם הקשים של ההמונים היהודיים במזרח אירופה. השיר בחלקו מושר עד היום בחדרים חרדיים ללימוד אותיות האלף-בית, בחלק מהם לומדים את אותיות האלף-בית על ידי שירת האותיות במנגינת השיר. השיר זכה לביצועים רבים ביידיש ובעברית, בהם ביצועיהם של חוה אלברשטיין, אסתר עופרים, צילה דגן ודודו פישר. השיר הושמע בסרטו המפורסם של סטיבן ספילברג, "רשימת שינדלר", וכן הופיע כחלק מהעלילה במחזמר "טופלה טוטוריטו" בביצועו של שמואל סגל. השיר תורגם לעברית על ידי פסח קפלן, ופורסם חלקית לראשונה ב-1905 בספר "הזמיר". התרגום המלא, כולל שני הבתים האחרונים, מופיע בספרו "ספר הזמירות" מ-1913. להלן תרגום מילולי המותאם למילים המקוריות ביידיש ומאפשר להבין את המשמעות של המילים המקוריות ביידיש. מידע על היצירה "אויפן פריפעטשיק" באתר מיוזיק בריינז "אויפן פריפעטשיק" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "אויפן פריפעטשיק" והאזנה לו באתר זמרשת מהביצועים המוקלטים הראשונים של השיר, משנת 1918, בפי נחום קוסטר להאזנה בארכיון המוזיקה היהודית ביצועים שונים של השיר באתר הספרייה הלאומית מידע על אויפן פריפעטשיק ברענט א פייערל בקטלוג הספרייה הלאומית מילים בעברית, לפי תרגומו של פסח קפלן וביצועה של חוה אלברשטיין דוד אסף, סודות מן ה"חדר", דווקא 2 (תשס"ז), 11-7 נעימת השיר אויפן פריפעטשיק, בביצוע מקהלת ילדים. באידיש וברוסית, סרטון באתר יוטיוב כתבה על מרק ורשבסקי והשיר אויפן פריפעטשיק, יידיש עם כתוביות באנגלית, 26 בנובמבר 2014, סרטון באתר יוטיוב אױפֿן פּריפּעטשיק, בביצוע מקהלת פרחי עציון, סרטון באתר יוטיוב Free sheet music version for classical guitar ביצוע של Jonathan Settel יוטיוב לתווי הניגון, ראו אצל: בצלאל שיף, צמאה לך נפשי - מבחר שירי מסורת ברוח חסידית ביידיש וברוסית, עמוד 70. אדר ב' תש"ס אך לא שרים את השיר עצמו נערך על ידי עורכי ויקיפדיה
מקסים סלומון

מקסים סלומון (1922–1991), צלם ישראלי, צלם המערכת של "העולם הזה" ושל "במחנה", מחלוצי הצילום העיתונאי החופשי בישראל. סלומון נולד בתל אביב, אבי-סבו היה אחיו של יואל משה סלומון, ממייסדי פתח תקווה. סלומון למד את עקרונות הצילום בעצמו. דרך צילומיו העלה שאלות חברתיות ופוליטיות נוקבות בישראל הצעירה. בשנות החמישים, בשיתוף עם אורי אבנרי, פיתח את גישת הכתבה המצולמת (הרפורטז'ה) הנהוגה עד היום. סלומון צילם את בתי תל אביב הישנים והמתפוררים, את האמנים שושנה דמרי ושייקה אופיר בראשית דרכם, ואת יושבי בית הקפה כסית. בתל אביב אהב לצלם את הקבצנים, מוכרי הנקניקיות ואת הקשישים. צילומיו בשחור לבן היו ישירים ומלאי הומור, על ידי כך שלכדו מצבים והתרחשויות מגוונות. סלומון אהב את 'החיים הטובים': היה נהג לשתות ולהתרועע עם נשים. כמו כן היה חבר של בעל הכפר של רפי נלסון בטאבה, ששימש מוקד לחיי הבוהמה משנות השישים עד שנות השמונים. סלומון בילה שם שעות רבות בשתייה ובשלב מסוים גם ניהל את המקום. בתחילת שנות ה-60 היה בבעלותו מועדון על שפת הכנרת בשם "מינוס 206", אותו מכר מאוחר יותר לצלם אחר, דוד אולמר. הוא התחתן ארבע פעמים ונולדו לו ארבעה ילדים, ביניהם חוקרת הספרות איריס מילנר. ב-1991 מת בבית החולים "יוספטל" באילת בחוסר כל. בשנת 2007 נערכה לזכרו תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב - "מקסים סלומון - רפורטז'ות, 1947- 1957" אוצר: גיא רז. מדיה וקבצים בנושא מקסים סלומון בוויקישיתוף אביבה לורי, פוטו מקסים, באתר הארץ, 15 בינואר 2008 מישל דור, צילום מקסים, באתר ynet, 25 בדצמבר 2007 צילומים תל אביביים בבית הקפה בן עמי, nrg ‏, 1/3/2009 לא ידוע, "מינוס 206" בטבריה - נמכר, מעריב, 13 בינואר 1962
פירותנות

פירותנות (בלועזית: פרוּטַרייניזם) היא אורח חיים תזונתי, תת-קבוצה בקרב הטבעונים, הניזונה מפירות וצמחים בלבד. תזונתם כוללת לא רק את מה שנחשב באופן טיפוסי לפרי במובן הקולינרי (למשל, תפוחים או תפוזים), אלא גם מזון שהוא מבחינה בוטנית הפרי של בעלי פרחים (זרע הכולל חלקי רבייה) כולל סוגי פירות יער, אגוזים, זרעים, עגבניות ואבוקדו. פירותנות היא לרוב בחירה תזונתית הנובעת מהרצון או הצורך לשמור על הבריאות[דרושה הבהרה]. זו תזונה עשירה בויטמינים ומינרלים וממעיטה במזון הקשה לעיכול. מעבר לכך שעקירת שורשים פוגעת בהמשך התפתחותו של הצמח, הפירותנים מאמינים כי שורשים הם מזון עמילני קשה לפירוק ועיכול, ומחייבים בישול ועיבוד תרמי על מנת להיאכל. כך הפירותנים טוענים כי תזונתם נועדה להקל על מערכת העיכול. פירותנים מפחיתים אך לא נמנעים לחלוטין מאכילת מזונות מעין אלו. בהיותה של הפירותנות בקצה הקיצוני ביותר של הטבעונות - ישנן טענות כי עלולות להיות לה השפעות בריאותיות שליליות. טבעונות טבעונאות צמחונות פסקטריאניזם מדיה וקבצים בנושא פירותנות בוויקישיתוף רועי צ'יקי ארד, סדר חדש || ברוך אתה ה' בורא פרי וירק, באתר הארץ, 16 באפריל 2014 Kerry Torrens - Nutritional therapist, What is a fruitarian diet?, BBC GoodFood ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רולס

האם התכוונתם ל... ג'ון רולס – פילוסוף אמריקני ג'ון רולס – שחקן ניו זילנדי צ'ארלס רולס – טייס בריטי, ממייסדי חברת רולס-רויס רול
ריד

האם התכוונתם ל... אישים אוגדן ריד – דיפלומט אמריקני אוליבר ריד – שחקן קולנוע בריטי אן ריד – שחקנית אנגלייה אנה ריד – עיתונאית וסופרת בריטית ג'ון ריד (עיתונאי) – עיתונאי אמריקאי, פעיל קומוניסט ג'ון ריד (זמר) – זמר אופרה אנגלי ג'ון ס. ריד (אנ') – איש עסקים אמריקאי, לשעבר יו"ר הבורסה לניירות ערך בניו יורק. ג'ימי ריד – מוזיקאי אמריקאי ג'ק ריד – פוליטיקאי אמריקאי דונה ריד – שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקנית דייוויד פ. ריד (אנ') - מדען מחשבים אמריקאי הארי ריד – פוליטיקאי אמריקאי וייטלו ריד – פוליטיקאי, דיפלומט ועורך עיתון אמריקאי ויליס ריד – כדורסלן עבר אמריקאי טארה ריד – שחקנית אמריקנית לו ריד – זמר אמריקני לין ריד בנקס – סופרת בריטית מילטון ריד – שחקן בריטי-הודי מרי ריד – שודדת ים אנגלייה מפורסמת מן המאה ה-16 ניקי ריד – שחקנית ותסריטאית יהודייה-אמריקאית פמלה ריד (אנ') – שחקנית אמריקאית קרול ריד – במאי קולנוע בריטי תומאס מיין ריד – סופר אנגלי-אירי תומאס ריד – פילוסוף סקוטי דמויות ארתור ריד – הדמות הראשית בסדרה ארתור. מלקולם ריד – דמות בדיונית בזיכיון "מסע בין כוכבים". אחר דוויין ריד – רשת חנויות למכירת תרופות, קוסמטיקה וטואלטיקה חוק ריד – טענה של דייוויד פ. ריד לפיה ערכן של רשתות ליצירת קבוצות יכול לעלות באופן אקספוננציאלי עם גדילת הרשת. ריד אים אינקרייס (אנ') - עיר באוסטריה עילית שבצפון אוסטריה. ריד (כדורגל) – מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר ריד אים אינקרייס. רייד (פירושונים)
ALARM

ALARM (ראשי תיבות של: Air Launched Anti-Radiation Missile; מאנגלית: טיל נגד קרינה המשוגר מהאוויר) הוא טיל נגד קרינה בריטי שייעודו העיקרי הוא השמדת מערכות מכ"ם של האויב למטרת דיכוי הגנה אווירית. הוא נמצא בשימוש חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל האוויר המלכותי הסעודי. הטיל הוא מסוג "שגר ושכח" ובעל יכולת ייחודית של "שוטטות" (loitering). כאשר הטיל משוגר במוד "שוטטות" או כאשר מכ"ם המטרה כבה לאחר השיגור, הטיל פותח מצנח וצונח לאיטו עד שמכ"ם המטרה נדלק, ואז ניצת מנוע הטיל בשנית והטיל טס לעבר המטרה עד לפגיעה. ב-1978 הציג חיל האוויר המלכותי הבריטי את דרישותיו לטיל נגד קרינה: שימוש בטיל לא ידרוש כי המטוס יוקדש תמידית למשימות דיכוי הגנה אווירית, ולא ידרוש את התקנתם של חיישנים מיוחדים על המטוס לצורך ביצוע משימות דיכוי הגנה אווירית. את הטיל ניתן יהיה לשגר ממטוס הטס במהירות גבוהה ובגובה נמוך מאוד מחוץ לטווח מערכות ההגנה האווירית של האויב. הטיל צריך להיות קטן וקל דיו כדי שמטוס טורנדו IDS שיועד לביצוע משימות דיכוי הגנה אווירית יוכל לשאת מספר רב של טילים מסוגו, ושמטוס טורנדו IDS שיועד למשימות תקיפה או סיור יוכל לשאת מספיק טילים מסוגו לצורך הגנה עצמית. משרד ההגנה הבריטי קיבל הצעות לטיל נגד קרינה חדש בסוף 1982; BAe דיינמיקס הציע את ה-ALARM, בעוד שטקסס אינסטרומנטס חברה ללוקאס אירוספייס והציעה את ה-AGM-88 הארם. מחלוקת התעוררה בין משרד ההגנה הבריטי שהעדיף את ה-ALARM מתוצרת BAe דיינמיקס הבריטית לבין משרד האוצר שהעדיף את טיל ה"הארם" הזול יותר. ב-29 ביולי 1983 הכריז מזכיר ההגנה מיכאל הסלטין על בחירה ב-ALARM. על פי הערכות, ההזמנה הראשונית הייתה לכ-750 טילים עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי, כאשר הטילים הראשונים היו צפויים להמסר ב-1987. פיתוח מנוע הטיל הייחודי, בעל יכולת "בערה-שוטטות-בערה", היה באחריות "רויאל אורדנס". התכנון של רויאל אורדנס למנוע בעל מאפיינים כאלו, שכונה "נות'ץ'" (Nuthatch; מאנגלית: דבקן, סוג של ציפור), היה מורכב. בתחילת 1986 התחוור ל-BAe כי "רויאל אורדנס" נתקלת בקשיים באספקת מנוע הטיל והיא החלה לבחון חלופות. ביולי 1987, BAe, שעד אז הפכה לבעלת "רויאל אורדנס", החליפה את ה-"נות'ץ'" במנוע בעל סיכון נמוך יותר שתוכנן על ידי ביירן-כמי (Bayern-Chemie). עלות העסקה הוכפלה מ-200 מיליון לירה שטרלינג ל-400 מיליון לירה שטרלינג ותאריך המסירה נדחה ל-1990. שימוש בטילי ALARM נעשה בעימותים הבאים: מלחמת המפרץ השימוש המבצעי הראשון ב-ALARM נעשה במלחמת המפרץ, ב-1991. דווח כי במהלך המלחמה נורו 121 טילי ALARM. מאחר שהטיל מטפס לגובה רב לאחר השיגור לפני שהוא צולל לעבר המטרה, דווח כי במספר מקרים חשבו בשגגה אנשי צוות אוויר של כוחות הקואליציה, שלא הכירו את הטיל ומאפייניו הייחודיים, כי מדובר בטיל קרקע-אוויר ששוגר לעברם. מלחמת קוסובו דווח כי במבצע כוח מאוחד ב-1999 ניסו מטוסי טורנדו ECR של הלופטוואפה, מטוסי F-16 "ויילד ויזל" של חיל האוויר האמריקני ומטוסי EA-6B פראולר של הצי האמריקני להשמיד עמדת מכ"ם סרבית באמצעות טילי "הארם". דווח כי לאחר כמעט 100 ניסיונות נפל, נקרא חיל האוויר המלכותי הבריטי, והמכ"ם הושמד באמצעות טיל ALARM יחיד, הודות ליכולת ה"שוטטות" שלו. מלחמת עיראק אורך: 4.3 מטר קוטר: 22 ס"מ מוטת כנפיים: 72 ס"מ משקל: 265 ק"ג ALARM, באתר חיל האוויר המלכותי הבריטי פיתוח וייצור של מנוע רקטי לטיל ה-ALARM, באתר ביירן-כמי Carlo Kopp, Matra/BAe ALARM, Australian Aviation, June 1997