laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זכרוב (הוצאת ספרים)

הוצאת זכרוב (ברוסית: Издательство «Захаров») היא הוצאת ספרים רוסית, שנוסדה בשנת 1998. זכרוב הוקמה על בסיס הוצאת הספרים Vagrius, שהוקמה בשנת 1992 ופרסמה בין השאר את ספריו של אלכסנדר סולז'ניצין. לאחר תקופה של הפסדים כספיים, ב-1 באפריל 1998, מייסד ההוצאה, איגור ולנטינוביץ' זכרוב, נרשם כמו"ל עצמאי ומינה את אשתו, אירינה יבגנייבנה בוגאט, למנהלת ההוצאה. כבר בסוף שנות התשעים ההוצאה החלה לפרסם את ספריו של בוריס אקונין והיא מחזיקה בזכויות ההדפסה על ספרי תיבת פנדורין והיא הדפיסה למעלה משמונה מיליון עותקים של ספרי הסדרה. בתחילת 2000, ההוצאה לאור נכשלה שוב כאשר ההדפסות המחודשות של הרומנים הקלאסיים אבות ובנים, אידיוט ואנה קרנינה שפרסמו על ידיה לא מצאו ביקוש מספיק. מאז, המו"ל נקט במדיניות הרבה יותר זהירה, לא חושש לפרסם בכל זאת פרוזה רוסית מודרנית, ולעיתים עיתונאות ושירה. "זכרוב" מפרסמת ספרים בתחומים רבים: זיכרונות וספרות ביוגרפית (מעל 400 כותרים), ספרות ילדים, סיפורי בלשים ועוד. ההוצאה הוציאה לראשונה ברוסית את קובץ הסיפורים של ויליאם סומרסט מוהם, רואלד דאהל. בין הסופרים המקומיים של ההוצאה הם ולדימיר סורוקין, ונדיקט ירופייב ואנדריי מקרביץ'. המבקר דמיטרי בווילסקי כינה את הוצאת הספרים זכרוב "בורגנים מכובדים". בנוסף, איגור שבליוב האשים את הוצאת הספרים "זכרוב" שהדפיסה מחדש את ספרה של הסופרת פאינה גרימברג, שנכתב, לדברי שבליוב, מטעם "הסופרת הבדיונית קתלין ווינזור", בצורה מופחתת ומתוקנת מעט תוך קביעה כי מדובר בתרגום חדש. ההוצאה סירבה לשלם לסופרת המקורית תגמולים. עם זאת, קתלין ווינזור היא סופרת אמיתית ולא בדיונית ורומן בשם זה פורסם על ידה בשנת 1944. וזו הייתה טענתה העיקרית של אנשי ההוצאה. אתר האינטרנט הרשמי של זכרוב זכרוב, ברשת החברתית פייסבוק זכרוב, ביישום טלגרם זכרוב, ברשת החברתית VK בלוג ההוצאה לאור באתר LiveJournal Александр Вознесенский, Евгений Лесин. Человек — мясная машина. Вышел в свет новый роман Владимира Сорокина. Почти без мата! НГ EX LIBRIS — Независимая газета, 2004-09-16 Евгений Шталь. Партия, Хартия и Лжедмитрий. Венедикт Ерофеев становится все «полнее», хотя до идеала ещё далеко. НГ EX LIBRIS — Независимая газета, 2005-03-24 Наталия Осминская. Смелому везде у нас дорога. НГ EX LIBRIS — Независимая газета, 13.09.2001 Д. Бавильский. Сорокин forever! И. Шевелёв. Девятнадцатое письмо к виртуальному другу // «Русский журнал», 26 сентября 2002 г. Некролог в английской газете «Гардиан» Обзор книги в газете «Гардиан»
הר קוויקווג

הר קוויקווג (באנגלית: Mount Queequeg) הוא הר בולט, במזרח הרי אריסטוטל בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה. ההר מכוסה חלקית בשלג, ולו שלוש פסגות חרוטיות, הגבוהה שבהן בגובה של 900 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם בין שפכם של קרחון סטארבק וקרחון סטאב. ההר נסקר וצולם בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1956 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הנקודה נקראת על שם "קוויקווג", מטיל הצלצל - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל. שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר. הר קוויקווג באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר קוויקווג באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר קוויקווג באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי אתרים נוספים הקרויים על שם דמויות מהספר "מובי דיק"
הכי קרוב אלייך

הכי קרוב אלייך הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי הישראלי עילי בוטנר בשיתוף הזמר הישראלי אביב אלוש. השיר יצא לאור ב-30 במאי 2018, כסינגל הראשון מתוך האלבום "הכי קרוב אלייך", על ידי חברת התקליטים NMC. השיר נכתב על ידי עילי בוטנר ואביב אלוש, הולחן על ידי בוטנר והופק על ידי אריאל קשת, השיר הוא בסגנון הפאנק רוק. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי ניב עשת כהן ואקו והועלה לערוץ היוטיוב של עילי בוטנר ב-30 במאי 2018. בקליפ ניתן לראות את בוטנר ואלוש נוסעים במכונית במדבר, במהלכו של הקליפ משתתפים אנשים מפורסמים נוספים, בין היתר הזמרת מירי אלוני והקריין דן כנר. בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך העניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה. השיר הגיע בשיאו למקום ה-3 במצעד השבועי של מדיה פורסט. במצעד הרשמי של גלגלצ זכה להצלחה אף רבה יותר תוך שהגיע למקום הראשון. במצעד השנתי של גלגלצ, דורג השיר במקום ה-7. במצעד השנתי של כאן גימל, דורג השיר במקום ה-9. נכון למרץ 2022, מונה הצפיות של הקליפ באתר יוטיוב עומד על כ-15 מיליון. כמו כן, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כמיליון. בפברואר 2022 חזר השיר לקבל פופולריות ברשת החברתית "טיקטוק". סרטון השיר "הכי קרוב אלייך" באתר יוטיוב לדף השיר באתר הספרייה הלאומית הלהיט של הקיץ: קבלו את השיר המפתיע של עילי בוטנר ואביב אלוש, באתר וואלה, 30 במאי 2018 עילי בוטנר ואביב אלוש - הכי קרוב אלייך, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:50) עילי בוטנר אביב אלו, הכי קרוב אלייך, באתר יוסמיוסיק, ‏2018-06-03 niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group המצעד השבועי 05.07.2018, באתר גלגלצ הכי קרוב אלייך, נבדק ב-2020-04-14
בקסון ד'אומרשוויל

אלכסנדר פרנסואה פרדריק בקסון ד'אומרשוויל (בצרפתית: Alexandre François Frédéric Bexon d'Ormescheville;‏ 10 בינואר 1836 – 11 בספטמבר 1911) היה קצין בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס. ד'אומרשוויל נולד במץ ב-10 בינואר 1836. ב-1836 הוא התגייס כחייל פשוט לצבא צרפת והוצב ברגימנט הזואבים ה-1. הוא השתתף בכיבוש אלג'יריה ובמשלחת הצרפתית למקסיקו, וב-1870 חזר לצרפת והשתתף במלחמת צרפת–פרוסיה. באותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן. ב-1888 הוענק לו אות קצין בלגיון הכבוד והוא מונה למפקד הרגימנט ה-124. בהמשך הוא הועלה לדרגת קומנדנט והוצב בנאנט ואז בפריז. ד'אומרשוויל התפרסם בעיקר בשל חלקו המכריע בפרשת דרייפוס. ב-3 בנובמבר 1894 הסמיך אותו המושל הצבאי של פריז פליקס גוסטב סוסייה לערוך חקירה כנגד הקצין היהודי אלפרד דרייפוס אשר נחשד בריגול. חקירתו של ד'אומרשוויל הייתה רשלנית ומוטית, ונעשתה מתוך אמונה ראשונית שדרייפוס אכן אשם. הוא התעלם מכל החוקרים אשר טענו כי אין דמיון בין כתב היד בבורדרו (המסמך המפליל בפרשה) לכתב ידו של דרייפוס, ובחר לקבל רק את הדעות הנגדיות. לעיתים קרובות הוא חזר בתחקירים שלו מילה במילה על תחקיריו החובבניים של ארמאן די פאטי דה קלאם אשר נודע כראש קטגוריו של דרייפוס. חלק נכבד מהתחקירים יוחדו לנשים אשר דרייפוס היה עמן בקשר. ד'אומרשוויל היה מודע לכך שהראיות נגד דרייפוס מעטות מאוד, והוא לא היסס לנצל אפילו עובדה זו כדי לטעון שדרייפוס אכן אשם. כך לדוגמה, הוא טען שהעובדה שבביתו של דרייפוס נמצאו מעט מאוד מכתבים, מעידה על כך שדרייפוס השמיד את כל המכתבים החשודים. ד'אומרשוויל התייעץ עם פאטי בכל שלב משלבי החקירה, עד כדי כך שהדבר נמאס אפילו על אנשי צוותו. ב-3 בדצמבר הגיש ד'אומרשוויל את הדו"ח שלו לסוסייה, והמלץ בו על פתיחת משפט צבאי כנגד דרייפוס. סוסייה לא התרשם ממסקנותיו של ד'אומרשוויל, אולם למרות זאת החליט להורות על פתיחת המשפט. ב-1902 פרש ד'אומרשוויל מהצבא. הוא נפטר בלה מאן 11 בספטמבר 1911. ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003. מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982. בקסון ד'אומרשוויל באתר geneanet ברדן, עמ' 124. ברדן, עמ' 125. קוטיק, עמ' 50.
מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים

מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים (ברוסית: Санкт-Петербургского Научно-Исследовательского Института вакцин и сывороток; בראשי תיבות: СПбНИИВС ФМБА России) הוא אחד ממכוני המחקר המדעי הגדולים במדינה המפתח חיסונים מאז 1886. במתכונתו המודרנית המכון פועל כגוף מחקר מדעי ממשלתי מאז 1938. במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה היה אחד ממכוני המחקר שעמל על פיתוח חיסון לנגיף. השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן המרכז המדעי הממלכתי לווירולוגיה וביוטכנולוגיה אתר האינטרנט הרשמי של מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים, ברשת החברתית אינסטגרם מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיוס הרביעי

האפיפיור פיוס הרביעי (בלטינית: Pius IV‏; 1499 – 1565) כיהן כאפיפיור בשנים 1559 עד 1565. פיוס הרביעי נולד ב-31 במרץ 1499, בעיר מילאנו שבאיטליה בשם ג'ובני אנג'לו מדיצ'י. רכש את השכלתו הדתית בעיר בולוניה, ובשנת 1549 מונה לתפקיד קרדינל. בשנת 1559 מונה לאפיפיור והחליף את האפיפיור שקדם לו, פאולוס הרביעי, שבזמנו הוטלו על היהודים הגבלות וגזרות קשות. פיוס הרביעי אכף חלק מהחלטות קודמו והורה על ריכוזם של היהודים בגטאות בערי איטליה. עם זאת, בשנת 1562, מספר שנים לפני מותו, ביטל חלק מהגזירות שהוטלו על היהודים. לדוגמה, התיר ליהודים לשוב ולפתוח בנקים ב-16 מרכזים קטנים בנסיכות פארמה ופירנצה שבאיטליה. הזיכיון לפתיחת הבנקים חודש מדי שנה, עד מותו, אז חודשו הגזרות על היהודים בידי יורשו פיוס החמישי. פיוס הרביעי ידוע כמי שהורה לכסות בצבע את המערומים בציורים שבקפלה הסיסטינית בוותיקן, מטעמי צניעות, תוך השחתתם. הציורים שוחזרו ושופצו לאחר מותו. מדיה וקבצים בנושא פיוס הרביעי בוויקישיתוף פיוס הרביעי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיוס הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיוס ה-4, אפיפיור, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדיננד פורצינטי

פרדיננד פורצינטי (בצרפתית: Ferdinand Forzinetti;‏ 6 בפברואר 1839 – 5 במאי 1909) היה קצין צרפתי, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס. פורצינטי נולד במרסיי ב-6 בפברואר 1839, אביו היה בנאי יליד איטליה. ב-1857 הוא התגייס לצבא צרפת והוצב בלגיון הזרים. בשנת 1860 הוא הועלה לדרגת סרג'נט-מז'ור, וב-1865 הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה. הוא לחם במלחמת אוסטריה-סרדיניה ולאחר מכן השתתף במשלחת הצרפתית למקסיקו. ב-1871 הוא הועלה לדרגת קפטן, ובהמשך נשלח לאלג'יריה ומונה למפקד בתי הכלא הצבאיים שם. ב-15 באוקטובר 1890 הוא מונה למפקד בית הסוהר שרש-מידי. ב-15 באוקטובר 1894 הובא לאחריותו של פוריצנטי אסיר מיוחד: אלפרד דרייפוס הנחשד בריגול. בכלא, דרייפוס נחקר בקשיחות בידי ארמאן די פאטי דה קלאם מה שגרם לכך שבריאותו הנפשית התערערה כליל, והוא שקע בהתקפי דיכאון, או לחלופין בהתקפי זעם שבהם היה משליך כל מה שבהישג יד ואף פוגע בעצמו. בלילות שמעו אותו הסוהרים צוחק לעצמו צחוק מטורף. פוריצנטי פקפק מלכתחילה בהאשמתו של דרייפוס, והיה היחיד שגילה כלפיו יחס אנושי. הוא בא לבקר אותו ולעודד אותו, ולא הרשה לפאטי להגזים בחקירותיו. ב-27 באוקטובר הוא פנה אל הרמטכ"ל בואדפר וטען שדרייפוס קרוב לטירוף. בואדפר הרשה לו לקחת את דרייפוס לרופא הכלא, וזה רשם לו כדורי הרגעה. בהמשך, עתר פורצינטי יחד עם אשתו של דרייפוס, לוסי דרייפוס, למושל הצבאי של פריז פליקס גוסטב סוסייה, וביקש לאפשר להם להיפגש. סוסייה הסכים, בתנאי שהפגישות יערכו באחריותו הבלעדית של פורצינטי. פורצינטי אפשר להם להיפגש בפרטיות בלשכתו, לשוחח ארוכות ואף להתחבק. דרייפוס טען לימים כי "כל האוצרות של טוב לב מצאו את ביטוים בסוהר זה". לאחר שדרייפוס נשפט ונשלח לאי השדים, נעשה פורצינטי לאחד מראשוני הלוחמים למען זיכויו. הוא נפגש עם אחיו מתייה דרייפוס וסיפק לו מידע חשוב. עדותו סייעה בין היתר להפריך את עדותו של שארל לברן-רנו אשר טען שדרייפוס התוודה בפניו על אשמתו. בשל כך, העיתונות הלאומנית והאנטישמית הוקיעה אותו ותיארה אותו כאיטלקי וכיהודי למחצה. ב-16 בנובמבר 1897 הוא סולק מהצבא לאחר שנחשף שנפגש בחשאי עם עיתונאי ומסר לו מידע. הוא עזב את צרפת ועקר למונטה קרלו. הוא נפטר ב-5 במאי 1909. ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003. מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982. מדיה וקבצים בנושא פרדיננד פורצינטי בוויקישיתוף ברדן, עמ' 143-144. ברדן, עמ' 108.
בית החולים הקליני בוטקין למחלות זיהומיות

בית החולים הקליני בוטקין למחלות זיהומיות הוא בית חולים בסנקט פטרבורג, רוסיה לטיפול בחולים במחלות זיהומיות, הבסיס הקליני של האוניברסיטאות הרפואיות בעיר, והוא בית החולים למחלות זיהומיות הגדול ביותר ברוסיה עם 1210 מיטות. בית החולים נבנה בשנת 1880, ומאז פועל ברציפות כבית החולים העיקרי בצפון מערב רוסיה לטיפול בנגיפים ומחלות זיהומיות. הוא נפתח ב-17 באפריל 1882 בשם בית החולים הכללי על שם אלכסנדר. המתחם כלל 22 פחונים. בשנה ראשונה הוא היה מיועד לגברים בלבד. לאחר כשנה הוא התחיל לקבל נשים וילדים. את שמו הנוכחי קיבל מהרופא הראשי של בית החולים במאה ה-19, התרפיסט סרגיי בוטקין, שמת ב-1889, ומאז בית החולים נושא את שמו. בשנת 1926 על ידי אדריכלים אלכסנדר גגלו ודוד קריצ'בסקי הוכנה תוכנית לבנייה מחדש של המתחם. בהתאם לתוכנית היה מתוכן לבנות 13 בניינים חדשים ולהרוס את הבנייה הישנה. רוב הבניינים החדשים הוקמו והופעלו עד לשנת 1933. במהלך מלחמת העולם השנייה מתחם בית חולים סבל מהפצצות. בשנת 1945 רופאי בית חולים לראשונה קיבלו לרשותם פניצילין וזה תרם לקיטון משמעותי בתמותת חולים. בשנת 1995 הוכרז על הקמת מרכז עירוני למאבק עם מחלות זיהומיות על בסיס בית חולים בוטקין וחוזק קשר עם מוסדות להשכלה רפואית בעיר. בתחילת המאה ה-21 היו תוכניות להעברת בית חולים ל-2 מתחמים חדשים מחוץ לאזור מרכז העיר. לאחר מספר שנים ודחיות רבות בביצוע התוכנית בוטלה. במקום זה הוחלט לבצע שיפוץ ושדרוג חלק מבניינים קיימים, בחלק אחר פעילות תופסק. מדיה וקבצים בנושא בית החולים הקליני בוטקין למחלות זיהומיות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים הקליני בוטקין למחלות זיהומיות בית החולים הקליני בוטקין למחלות זיהומיות, ברשת החברתית VK Самая большая инфекционная больница г. Москвы, ИКБ № 2, имеет ёмкость 960 коек. https://doctorpiter.ru/obraz-zhizni/v-and-laquobotkinskix-barakax-and-raquo-ostavyat-4-lecebny-x-korpusa17753-id637868/
צפרדע רידיבונדוס

צפרדע רידיבונדוס (שם מדעי: Pelophylax ridibundus) היא מין של צפרדע מהסוג צפרדע והיא קרובתה של צפרדע הנחלים המצויה בישראל. צפרדע זו חיה בעיקר במקווי מים עומדים ברחבי אירופה ובמערב אסיה עד לאיראן, אפגניסטן ודרומה עד ערב הסעודית. צפרדע זו היא הגדולה בצפרדעי אירופה. צפרדע זו מגיעה לאורך מקסימלי של 17 סנטימטרים, אך לרוב הזכרים מגיעים רק לאורך 12 סנטימטרים. היא בעלת עיניים גדולות בעלות אישון שחור וטבעות צהובות וגופה ירוק כהה מעוטר בפסים ירוקים כהים עד שחורים. לצפרדע רגליים חזקות שאיתם היא מנתרת ביעילות. היא בעלת עור תוף בולט בצבע צהוב ובעלת לשון ורודה דביקה. הצפרדע היא טורפת של חסרי חוליות כמו חרקים גדולים (שפיריות, חיפושיות ועוד), עכבישים, תולעים וחלזונות, אותם היא לוכדת בלשונה. הפרטים הגדולים ביותר יכולים לצוד גם צעירי מכרסמים, דו-חיים אחרים ודגים. צפרדע זו לצד צפרדע המפל (Pelophylax lessonae) מייצרת את בן הכלאיים צפרדע האגם. מדיה וקבצים בנושא צפרדע רידיבונדוס בוויקישיתוף צפרדע רידיבונדוס, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע רידיבונדוס, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע רידיבונדוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע רידיבונדוס, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע רידיבונדוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צפרדע רידיבונדוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
הליובולוס לוגובריס

הליובולוס לוגובריס (שם מדעי: Heliobolus lugubris), היא מין של לטאה ממשפחת הלטאיים החיה בטבע באזורי מישורים וערבות באפריקה הדרומית במדינות: מוזמביק, אנגולה, בוטסואנה, נמיביה, זימבבואה ודרום אפריקה. מין זה תואר ב-1838. לטאה זו קטנה מאוד באורך של 23 מילימטרים בלבד ומשקל של 5.9 גרם. היא בעלת חוטם משולש ובעלת כפות רחבות בעלות טפרים המותאמים לחפירה. הלטאה ידועה בצעיריה שהם מתחקים לחיפושיות רצניות מהסוג Anthia, הידועות בהתזת חומצה פורמית חזקה להגנה, מה שגורם לטורפים לעזוב אותה. הלטאות הצעירות בעלות דפוס דומה לחיפושית עם צבעים כהים ועליהם כתמים צהובים בולטים בקדמת הגוף והם גם מהלכים באופן המזכיר מעט את החיפושיות ומרימים את זנבם להטעיה. זוהי דוגמה נדירה בטבע לחקיינות של חולייתנים אחרי חסרי חוליות. הפרטים הבוגרים מחליפים את צבעם לכתום-חיוור עם פסים חומים על החלק הקדמי ובמקום חקיינות מסתמכים על זריזותם ועל השלת זנבם כדרך להימנע מטריפה. מדיה וקבצים בנושא הליובולוס לוגובריס בוויקישיתוף הליובולוס לוגובריס, באתר NCBI (באנגלית) הליובולוס לוגובריס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) הליובולוס לוגובריס, באתר GBIF (באנגלית) הליובולוס לוגובריס באתר הרשימה האדומה של IUCN
האם להיות בך מאוהב

"הַאִם לִהְיוֹת בָּךְ מְאֹהָב" הוא פזמון שנכתב, הולחן ובוצע על ידי אביב גפן, שלווה בביצוע המקורי של השיר בלהקתו "התעויוט". השיר יצא לאור בשנת 1994 ונכלל באלבומו השלישי "אביב גפן III" ובהמשך באלבום האוסף "ירח מלא - האוסף". השיר צבר פופולריות רבה, והוכתר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ד של רשת ג'. השיר נכתב על חברתו דאז, אילנה ברקוביץ', בטרם הם נישאו. ב-1996 ביצע גפן את השיר בדואט עם גידי גוב בתוכניתו לילה גוב. הביצוע נכלל בדיסק האוסף משירי התוכנית. בשנת 2018 ביצע אייל גולן גרסת כיסוי לשיר, כחלק מתוכנית המציאות אביב או אייל בעיבודו של יעקב למאי, השיר דורג במקום ה־21 במצעד השנתי תשע"ח (2018) של כאן גימל. בהמשך נכלל באלבום של גולן "הפוך מהיקום". בשנת 2020 יצאה לשיר גרסה באנגלית בשם It's So Hard, שהקליט גפן במסגרת ההרכב בלקפילד, אשר נכללה באלבומו השישי של ההרכב, For the Music. אביב גפן - השירים האסורים, עמ' 88, הוצאת כנרת, 1996. (הספר בקטלוג ULI) סרטון השיר "האם להיות בך מאוהב" באתר יוטיוב מילות השיר "האם להיות בך מאוהב" באתר שירונט האם להיות בך מאוהב, באתר "פזמונט" האם להיות בך מאוהב, באתר אקו"ם האם להיות בך מאוהב באתר Discogs אייל גולן - האם להיות בך מאוהב, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:22) לדף השיר באתר הספרייה הלאומית האם להיות בך מאוהב, אתר מימה מעריב אונליין, ‏אייל גולן מבצע את "האם להיות בך מאוהב" של אביב גפן, באתר מעריב אונליין, 15 באפריל 2018 אייל גולן - האם להיות בך מאוהב באתר לינקטון
דיוויזיית השריון הראשונה (ארצות הברית)

דיוויזיית השריון הראשונה של צבא ארצות הברית (באנגלית: 1st Armored Division) היא דיוויזיה שריון אמריקאית השייכת לקורפוס השלישי. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם השנייה בצפון אפריקה ובחזית האיטלקית. הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביולי 1940 על בסיס רגימנט הפרשים ה-7, וכמפקדה הראשון מונה ברוס מגרודר. הדיוויזיה השתתפה במבצע לפיד, ולאחר מכן ספגה אבדות כבדות בקרב מעבר קסרין, אולם חזרה לעצמה והמשיכה להילחם כחלק מהמערכה בתוניסיה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בזירה האיטלקית מהנחיתה בסלרנו ועד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1945. בשנת 1946 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית, וב-25 ביולי פורקה הדיוויזיה. בשנת 1951 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהלקחים ממלחמת קוריאה. היא צוידה בטנקי M48 פטון, והייתה הראשונה ששולבו בה שחורים. באוקטובר 1962 הוכרזה דיוויזיית השריון הראשונה כמוכנה לקרב רגע לפני משבר הטילים בקובה. הדיוויזיה פרשה מפורט הוד, טקסס לפורט סטיוארט, בתגובה להצבת הטילים הסובייטים בקובה. המבצע כולו ארך 18 יום. כמה מיחידות הדיוויזיה שירתו במהלך מלחמת וייטנאם. בשנת 1971 נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם הוצבה כחלק מהקורפוס ה-7. בשנת 1990, במהלך מלחמת המפרץ, השתתפה הדיוויזיה במהלך מבצע סופה במדבר, וכוחות הדיוויזיה ה-3 החליפו אותה בגרמניה. בשנת 1995 פעלה הדיוויזיה כחלק מכוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה, ובשנת 1999 היא פעלה במסגרת מבצע כוח מאוחד באלבניה, כחלק ממלחמת קוסובו. בשנת 2003 לחמה הדיוויזיה במלחמת עיראק, ובמהלך השנים שלאחר מכן שירתה הדיוויזיה כמה סבבים בעיראק ובאפגניסטן. מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית השריון הראשונה בוויקישיתוף דיוויזיית השריון הראשונה, ברשת החברתית פייסבוק דיוויזיית השריון הראשונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיוויזיית השריון הראשונה, ברשת החברתית אינסטגרם דיוויזיית השריון ה-1 (באנגלית)
הקורפוס המוטס הראשון (בריטניה)

הקורפוס המוטס הראשון היה קורפוס של כוחות מוטסים שהופעל על ידי הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. יחד עם הקורפוס המוטס האמריקני ה-18 כחלק מהארמייה המוטסת הראשונה. תחת פיקודו של לוטננט-גנרל פרדריק ארתור מונטגיו בראונינג, הקורפוס המוטס הראשון הוקם בשנת 1943, עם הדיוויזיות המוטסות ה-1 וה-6 תחת פיקודו. באוגוסט 1944, הקורפוס הפך לחלק מהארמייה המוטסת הראשונה, לצד הקורפוס המוטס האמריקני ה-18. מאוחר יותר במהלך המלחמה, לצד הדיוויזיות המוטסות ה-1 ו-6, הקורפוס כלל את חטיבת שירות האוויר המיוחד ה-1, הטיבת הצנחנים הפולנית ה-1 והדיוויזיה ה-52 (לואולנד). יחידות אחרות שהוקצו לקורפוס היו הדיוויזיות המוטסות ה-82, וה-101 במהלך מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944. לוטננט-גנרל ריצ'רד גייל, מי שבעבר פיקד על הדיוויזיה המוטסת ה-6 במהלך המערכה בנורמנדי, לקח את הפיקוד על הקורפוס בדצמבר 1944, ופיקד עליו עד סוף המלחמה. פרדריק בראונינג (1943 – דצמבר 1944) ריצ'רד גייל (דצמבר 1944 – 1945) Horn and Wyczynski, p.294 Otway, p.202 Otway, p.210 Richard Gale Pegassus archive
טופס 101

כרטיס עובד ובקשה להקלה ולתיאום מס על ידי מעביד, הידוע כטופס 101, הוא טופס של רשות המסים בישראל, אותו נדרש למלא כל עובד או פנסיונר בתחילת עבודה, תחילת שנה או במקרה של שינוי בפרטיו האישיים. בהתאם למידע הנמסר בטופס זה, המעסיק מנכה משכרו של העובד את התשלום הנדרש למס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות. הפרטים האישיים אותם ממלא כל עובד בטופס זה כוללים את שמו הפרטי ושם משפחתו, מספר זהותו, מגדרו, כתובתו, מספר הטלפון האישי שלו, קופת החולים בה הוא חבר ומצבו המשפחתי. אל הטופס מחויב כל עובד לצרף צילום של תעודת הזהות שלו, ובני נוער עובדים מתבקשים לצרף גם אישור מרופא משפחה כי הם כשירים לעבודה. כמו כן, עובדים הזכאים להקלות וזיכוי בניכוי המיסים מתבקשים למלא את הפרטים הרלוונטיים לכך ולצרף את הטפסים המתאימים. בסוף הטופס, העובד נדרש לחתום עליו. השמטת פרטים או מסירת פרטים לא נכונים בטופס זה, מהווים עבירה פלילית שבצידה עונש מאסר או קנס. במידה ועובד אינו ממלא את הטופס, הוא אינו מקבל את נקודות הזיכוי שמגיעות לו ומנוכה המס בשיעור המרבי לפי מדרגות המס שבפקודת מס הכנסה. עובד נדרש למלא את הטופס בתוך שבוע מהיום הראשון לעבודתו או עד היום שלפני קבלת משכורתו הראשונה (לפי התאריך המוקדם יותר), בתחילתה של כל שנת מס (1 בינואר ועד לסוף חודש זה) ובעת כל שינוי פרטים או שינוי נסיבות (נישואים, גירושים, הולדת ילדים, סיום למידה במוסד להשכלה גבוהה, מעבר קופת חולים ושינוי מקום מגורים; בתוך שבוע מהיום בו חל השינוי). טופס 101, באתר כל זכות טופס 101, באתר רשות המסים בישראל טופס 101 למילוי מקוון ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורד פלקון XF

פורד פלקון XF (באנגלית: Ford Falcon XF, קרוי גם: Ford Fairmont XF) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia (אנ'), חברת בת של פורד אשר יוצרה בין השנים 1988–1984 באוסטרליה 4 דלתות - סדאן (בתצורות : 5 נוסעים (2+3), 6 נוסעים (3+3, בדגמים שמוט ההילוכים מוקם מתחת לגלגל ההגה). 5 דלתות - סטיישן. 2 דלתות - מסחרית. 2 דלתות - טנדר ("Falcon Utility"). 4 דלתות - לימוזינה (בסיס גלגלים מוארך) יוצרו 278,101 יחידות. דגמי "פורד פלקון XF" סדאן 4 דלתות, וסטיישן יוצרו בין אוקטובר 1984 - פברואר 1988. דגמי "פורד פלקון XF" מסחרית ו-טנדר ("Falcon Utility") יוצרו מאוקטובר 1984 - מרץ 1993 מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. דגמי "פורד פלקון XF" שירתו כאמבולנסים באוסטרליה. תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 12.1 שניות (דגם מנוע 4.1 ליטר שנבנה עם מערכת אספקת הדלק בשיטת המאייד המכני) תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 9.5 שניות (דגם מנוע 4.1 ליטר שנבנה עם מערכת אספקת הדלק בשיטת מערכת הזרקת דלק) "פורד פלקון XF דגם "GL" "פורד פלקון XF" דגם "S" "פורד פלקון XF", שנת 1985 "פורד פלקון XF", דגם "S" "פורד Fairmont XF" דגם "S", שנת 1985 "פורד פלקון XF" דגם "GL" - לימוזינה "פורד פלקון XF" דגם "GL" - לימוזינה "פורד פלקון XF" דגם "S" - סטיישן "פורד פלקון XF" דגם "S" - סטיישן "פורד פלקון XF" - טנדר "פורד פלקון XF", שנת 1991 - טנדר "פורד פלקון XF", שנת 1990 - מסחרית "פורד פלקון XF", שנת 1990 - מסחרית "פורד פלקון XF" דגם "GL" - אמבולנס "פורד פלקון XF" דגם "GL" - אמבולנס "פורד פלקון XF" דגם "GL" - אמבולנס פורד פורד פלקון פורד פלקון XP פורד פלקון XG פורד פלקון ED מדיה וקבצים בנושא פורד פלקון XF בוויקישיתוף פורד פלקון XF, סרטון באתר יוטיוב פורד פלקון XF, סרטון באתר יוטיוב "פורד פלקון XF" uniquecarsandparts.com.au/car_info_ford_falcon_xf "פורד פלקון XF" carsguide.com.au/car-reviews/used-car-review-ford-falcon-xf "פורד פלקון XF" - מפרט טכני uniquecarsandparts.com.au/falcon_XF_technical_specifications "פורד פלקון XF" web.archive.org/web/20140826233722
המנון רוסיה

המנון הפדרציה הרוסית הוא ההמנון הלאומי של רוסיה. הוא הולחן על ידי אלכסנדר אלכסנדרוב ונכתב על ידי סרגיי מיכאלקוב. עד שנת 2001 היה המנון רוסיה "השיר הפטריוטי" שהלחין מיכאיל גלינקה. לשיר לא היו מילים רשמיות, ואף על פי שהיו מספר הצעות למילים, אף אחת מהן לא התקבלה. בשנת 2001 הוחלט לשנות את ההמנון – לשחזר את המנגינה של המנון ברית המועצות תוך כדי עדכון המילים שעסקו בברית המועצות, לנין וקומוניזם. לפי חלק 4 בחוק ההמנון הרוסי, כל ערוצי הטלוויזיה הממשלתיים מחויבים לשדר את ההמנון הלאומי פעמיים ביום. מדיה וקבצים בנושא המנון רוסיה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון רוסיה" באתר מיוזיק בריינז ההמנון הלאומי הרוסי, באתר הממשלה הרוסית (5 MB)
פוליצמייסטר

פוליצמייסטר (בגרמנית: Polizeimeister) היה כינוי באימפריה הרוסית למפקד המשטרה בכל הערים המחוזיות והערים הגדולות. תפקיד הפוליצמייסטר הוצג בשנת 1782 במסגרת "אמנת הפקיד". הפוליצמייסטר עמד בראש מועצת הכספים, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 בראש מחלקת משטרת העיר. לפוליצמייסטר היו כפופים כל שוטרי ומוסדות העיר, בעזרתם ביצע את תפקידו, שכללו ציות להוראות של הרשויות הגבוהות ביותר ויישום עונשי בית המשפט. תפקיד הפוליצמייסטר בוטל בעקבות המהפכה בפברואר 1917. בפטרבורג, מוסקבה ובוורשה היו כמה מפקדי משטרה שכונו בשם אובר-פוליצמייסטר או ראש העיר. במוסקבה הוצג התפקיד בשנת 1722, מאז 1727 הוא היה כפוף למושל הכללי. הוא פיקח על פעילותם של אנשי המשטרה, היה אחראי על הסדר בעיר, עמד בראש שירותי כיבוי האש, "פיקח" על הסחר, השיפור העירוני והתנאים התברואתיים של מוסקבה, פיקח על קיום חוקים ותקנות של מוסדות עליונים ומרכזיים ועל יישום החלטות הרשות השופטת. בתחילת המאה העשרים במוסקבה היו 4 פוליצמייסטרים. כל אחד מהם ניהל מחלקת משטרה (יחידת מנהלי טריטוריאלי, אשר היוו 3-4 יחידות משטרה משולבות) שניהלו את תחנות המשטרה והרבעים (משנת 1881 - חולקו למחוזות משטרה עירוניים) פקידי הוצאה לפועל, ניהלו פיקוח על שטחים ציבוריים, ויקלו על המאסרים. תפקיד האובר-פוליצמייסטר בוטל בשנת 1905 בקשר להקמת ממשלת העיר מוסקבה כגוף ניהולי עליון. בשנת 1782, תפקיד זה היה למעשה ראש המשטרה בסנקט פטרבורג, לפני כן, שימש התפקיד כעוזר של המושל הכללי. ביוני 1883 הורה הקיסר אלכסנדר השלישי "להחזיר את צו הניהול הישן של סנקט פטרבורג, להקצותו לראשות משטרת העיר, לאחר שהתפקיד שינה את שמו ממפקד המשטרה הראשי למושל העיר."