laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמואל מאיר הולנדר

רבי שמואל מאיר הכהן הולנדר (כ"ח באדר ב תרמ"ט, 31 במרץ 1889 – ט"ז בטבת תשכ"ה, 21 בדצמבר 1964) היה רב ואב בית דין באמסנא שבגליציה, צ'רנוביץ ודארבאני שברומניה. לאחר עלותו לארץ ישראל שימש כרב שכונת נווה צדק ובית הכנסת "קהל חסידים" בתל אביב. נולד במשאנה דולנה שבגליציה, שם כיהן אביו הרב נתן דוד הולנדר כרב ואב בית דין. גם סבו רבי יוסף הולנדר היה מחשובי חסידי האדמו"ר בעל ה'דברי חיים' מצאנז ובנו בעל ה'דברי יחזקאל' משינאווא, כיהן כאב בית דין אמסנא. למד בישיבת עץ חיים אצל האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם מבאבוב. לאחר נישואיו כיהן כרב באמסנא. בשנת 1913 התמנה כרב ואב"ד בצ'רנוביץ וכיהן בתפקידו כשלושים שנה. הִרבה להתכתב בהלכה ובחסידות עם גדולי דורו ועם רבני אירופה. ברשותו נשמרו עשרות מכתבים תורניים שנשלחו אליו על ידי חשובי הרבנים באירופה, ובהם רבי חיים מרדכי רולר אב"ד ניאמץ, רבי יוסף לייב סופר אב"ד פאקש, רבי דוד יהודה זילברשטיין אב"ד וויצן, רבי בצלאל זאב שפרן אב"ד באקו ואחרים. בזמן מלחמת העולם השנייה המשיך לשמש כרב בצ'רנוביץ וניצל מגירוש לטרנסניסטריה. לאחר המלחמה שימש כאב"ד דארבאני. בשנת 1947 שימש כרב בית הכנסת "שלום על ישראל" בבוקרשט. בתקופת מלחמת העולם השנייה רכש כתבי יד של רבי שמואל קעלין בעל מחצית השקל שכללו חידושים על מסכתות בבא בתרא ועבודה זרה. בשנת 1958 הוציאם לאור, בתוספת הקדמה. בשנת 1948 עלה לישראל ושימש כרב שכונת נווה צדק בתל אביב ובית הכנסת "קהל חסידים" בשכונה. ב-1955 היה ממובילי ההתנגדות מקרב רבני תל אביב לבחירת גולדה מאיר לראשות העיר. הוא כתב מכתב לראש העיר חיים לבנון, ובו פירט את הנימוקים ההלכתיים כנגד בחירת אישה לתפקיד. דברים רבים הובאו בשמו בסדרת ספרי "מגדולי התורה והחסידות". מאמריו פורסמו בכתבי העת דאס יודישע ווארט, אוצר החיים בית ועד לחכמים, קבוצי אפרים, תל תלפיות נפטר בשנת 1964 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק, סמוך לחותנו בזיווג שני הרב שלום הגר. הרב הולנדר היה כהן מיוחס מגזע משפחת רפופורט. האדמו"ר רבי אהרן מבעלזא אמר לחסידיו שייקחו אותו לפדיון הבן. בזיווג ראשון נשא אישה ממשפחת פרנקל תאומים, ממנה נולדה בתם רייזל (יכט). האם נפטרה זמן קצר לאחר לידתה. רייזל יכט נישאה לרב יצחק משולם לייפר אב בית דין (אב"ד) דארבאני שברומניה. בזיווג שני נשא את בתו של האדמו"ר רבי שלום הגר מסטרוז'ניץ, ממנה נולדו שתי בנות: שרה אסתר וחיה רייצא. שרה אסתר נישאה לדוד המאירי וחיה רייצא נישאה לד"ר צבי שפסר. בזיווג שלישי נשא את רינא (רינה) בת ר' ישכר דב כהנא מפעסט, ממנה נולדו שני בנים: זאב יהודה ונתן דוד. אחותו של הרב הולנדר הייתה אשת האדמו"ר רבי יצחק אייזיק רוזנבוים מזוטשקא. שו"ת ש"ם הכהן, ירושלים, תשי"ב מהרש"מ הכהן, תל אביב, תשט"ז מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, חלק ב, עמ' 96- 99 הקדמתו לספרו "שם הכהן", באתר מכללה ירושלים הספר "מהרש"ם הכהן", באתר אוצר החכמה אוסף מכתבים מגדולי הרבנים אליו, באתר קדם (בית מכירות פומביות) שורשי משפחתו בבלוג "תולדות ושורשים" כיצד גולדה מאיר כמעט ונהייתה ראש עיריית תל אביב, אתר תל אביב שלי מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, עמ' 98, ירושלים: תשמ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
קרול ריץ'

קרול ריץ' (בגרמנית: Carol Rich; נולדה ב-15 בפברואר 1962) היא זמרת שווייצרית. ריץ' נולדה בקנטון פריבור בשם אן-ליס קאייל. היא למדה שירה קלאסית בקונסרבטוריון של פריבור. ב-1984 השתתפה לראשונה בקדם האירוויזיון השווייצרי והייתה במקום השביעי אך השיר ששרה באירוע נהייה לסינגל מצליח. ב-1987 השתתפה בשנית בקדם וזכתה בו, באירוויזיון 1987 שרה את השיר "Moitié, moitié" (חצי חצי) והייתה במקום ה-17. ב-1990 עברה לפריז שם עבדה בין היתר עם המלחין פרנסיס לה, בשנה זו גם הוציאה אלבום. ב-1991 השתתפה בשלישית בקדם, לאחר מכן לקחה הפסקה מתחום המוזיקה. ב-1999 חזרה להופיע, במהלך שנות ה-2000 הוציאה שלושה אלבומים ויצאה למספר סיבובי הופעות. אתר האינטרנט הרשמי של קרול ריץ' קרול ריץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) קרול ריץ', באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד דנבאר ביואיק

דייוויד דנבאר ביואיק (באנגלית: David Dunbar Buick) (1854–1929) היה ממציא, מייסד ומנהלה הראשון של יצרנית הרכב האמריקאית ביואיק (1903). ביואיק נולד בארברוט (אנ'), מחוז אנגוס (אנ'), סקוטלנד ועבר לדטרויט בגיל שנתיים עם הוריו (אביו: אלכסנדר). בשנת 1869, בגיל 15 ביואיק עזב את בית הספר והועסק בחברה ששבנתה מוצרי אינסטלציה. בשנת 1982 החברה נתקלה בבעיות פיננסיות וביואיק ושותף רכשו את החברה. בשלב זה החל ביואיק להראות את הבטחתו כממציא, לייצר חידושים רבים, כולל ממטרה דשא, ושיטה לצבוע ברזל יצוק לצמיתות עם אמייל זגוגית אשר אפשרה את הייצור של אמבטיות "לבן" במחיר נמוך יותר. עם השילוב של החדשנות של ביואיק החברה הפכה רווחית למדי. במהלך 1890, פיתח ביואיק עניין במנועי בעירה פנימית והחל ניסויים איתם. ביואיק לא הקדיש זמן רב לעסקי הצנרת, השותפות פורקה והחברה נמכרה. בשנת 1899 ביואיק הקים חברה חדשה: "Buick Auto-Vim and Power Company". מטרתה המוצהרת של החברה הייתה לשווק את המנועים לשימוש חקלאי. ביואיק פנה במהרה להתפתחות של מכונית שלמה, ולא רק מנוע. בנוסף, ביואיק התרכז במחקר ופיתוח על חשבון ייצור ומכירות. בתחילת 1902, ביואיק הקים את חברת הייצור של ביואיק, בכוונה לשווק את מנועיו לחברות רכב אחרות, ובנוסף ייצור ומכירה של מכוניות משלו. בעיות הייצור והפיתוח התפתחו, ובסוף 1902, ביואיק נותר ללא תזרים מזומנים, עם מכונית אחת בלבד. ההתמקדות בפיתוח גרמה לפיתוח מנוע השסתום המהיר "Valve in-Head" (אנ'). שיטה זו של בניית מנוע מייצרת חזק יותר מהמנועים שבנו היצרנים האחרים באותה עת. מנועי "Overhead valve engine" משמשים את רוב יצרני הרכב כיום. אפשר לסווג כמעט את כל המנועים המודרניים כמו נגזרות של ההמצאה של ביואיק. בשנת 1903 לאחר שנותר פעם נוספת ללא תזרים מזומנים, נאלץ ביואיק לגייס יותר כסף באמצעות הלוואה בסך 5,000 דולר. בעזרת סיוע פיננסי זה, ביואיק הקים את "ביואיק מוטור קומפני" ב-19 במאי 1903. באותה שנה נקלעה החברה לקשיים כספיים והשתלט עליה איש העסקים ג'יימס ה. וייטינג, שהעבירה לעירו פלינט. בשנת 1904 שכר וייטינג את ויליאם דוראנט שינהל את ביואיק. בשנת 1904 נטל חלק בבניית דגם ביואיק מודל B. בשנת 1906 קיבל ביואיק חבילה לפיצויים ועזב את החברה שהקים. נשיא ביואיק, ויליאם דוראנט, קנה את המניה מביואיק תמורת 100,000 דולר. לאחר השקעות לא מוצלחות בנפט בקליפורניה ובפלורידה, וניסיון (עם בנו טום) לייצר קרבורטורים, ביואיק חזר לעסקי הרכב בשנת 1921, כנשיא חברת "לוריין מוטורס" ("Lorraine Motors") קצרת הימים, ובשנת 1923 עיצוב של "דנבר", אב טיפוס של רכב. בערוב ימיו עבד כמורה ב"בית הספר לעסקאות בדטרויט". בשנת 1929 נפטר מסרטן המעי הגס. נקבר בבית הקברות וודמיר בדטרויט, מישיגן. בשנת 1974 צורף ביואיק למוזיאון האמריקני "היכל התהילה של הרכב" (אנ'). ביואיק ייצרה יותר מ-35,000,000 כלי רכב. ביואיק מדיה וקבצים בנושא דייוויד דנבאר ביואיק בוויקישיתוף דייוויד דנבאר ביואיק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דייוויד דנבאר ביואיק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "דייוויד דנבאר ביואיק" - ביוגרפיה web.archive.org/web/20160319092042 ביואיק - ביוגרפיה prewarbuick.com/features/who_remembers_david_bunbar_buick "דייוויד דנבאר ביואיק" - ביוגרפיה אנציקלופדיה בריטניקה "דייוויד דנבאר ביואיק" geni.com/people/David-Buick Curcio, Vincent (2000). Chrysler: The Life and Times of an Automotive Genius. Oxford University Press. pp. 161–162. ISBN 978-0195078961 "דייוויד דנבאר ביואיק" scotsman.com/200voices/innovators/david-dunbar-buick
יהדות סורינאם

יהדות סורינאם היא אחת מהקהילות היהודיות בדרום אמריקה במושבה ההולנדית לשעבר-סורינאם. היהודים הראשונים שהגיעו לדרום אמריקה היו אנוסים מספרד ופורטוגל. רובם ישב בברזיל וחלקם ישבו באזור שנחשב בעבר לחלק מצפון ברזיל, שהוא אזור סורינאם של היום. היהודים שהגיעו לדרום אמריקה העדיפו את השלטון ההולנדי שאהד את היהודים ונתן להם יותר זכויות מאשר הספרדים והפורטוגזים. יהודים מהולנד ואיטליה ישבו בפרמריבו, הבירה במאה ה-17. ההולנדים נתנו זכויות ליהודים ולכן הם העדיפו את שטחי שלטונה ובכך נמלטו מהאינקוויזיציה שהייתה נהוגה בשאר שטחי דרום אמריקה. בשנת 1644 הגיעו גלים המוניים של יהודים יוצאי ספרד ופורטוגל וכן יהודים אנוסים מברזיל מהשטחים שהיו בשליטת הולנד ואשר נכבשו על ידי פורטוגל. היהודים פיתחו לעצמם אזור אוטונומי בשם "יודן סוואנה" ובו פיתחו יישוב בשם "יודן דורף" אשר היה יישוב משגשג שנפגע בשריפה בשנת 1832 ולאחר מכן הדלדל ונעזב. האיסור על סחר בעבדים שהוטל על ידי ממשלת הולנד פגע כלכלית ביהודים, למרות שעדיין נשארו ברובם במעמד מבוסס. בשנת 1835 הושוו זכויות היהודים לשאר בני המושבות. בשנת 1836 נמנו בסורינאם 684 יהודים פורטוגזים ב-217 בתים. מהם 178 בפרמריבו, 8 ביודן סוואנה ו-31 ברחבי המדינה. בנוסף עליהם הייתה בפרמריבו קהילה אשכנזית שמנתה כ-800 נפשות. כיום יש בסורינאם כ-200 יהודים, אשכנזים וספרדים החיים בעיקר בעיר הבירה פרמריבו. בשנת 2005 בית הכנסת הפעיל היחיד בסורינאם החליט להצטרף לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת ובעזרת סיוע התנועה הליברלית (רפורמית) ההולנדית עבר תהליך של רפורמציה קהילתית המותאמת ליהדות המקומית. יהודי סורינאם אתר על יהודי סורינאם jodensavanne אתר פרויקט השימור של jodensavanne - סאוונה היהודית. בית כנסת באמצע הג'ונגל: הקהילה היהודית שמעולם לא שמעתם עליה. באתר ישראל היום, 3 באוקטובר 2023. הקורות החדשות, הכרמל, 5 בספטמבר 1860 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות ובנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל בר-אבן

שמואל בר-אבן (1910–1980) היה פסל וצייר ישראלי. בר-אבן נולד ביבוריב בשם שמואל ברנשטיין, וכבר בילדותו הצטיין בציור. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל, הקים משפחה ועסק בעבודות שונות. בהיותו בשנות הארבעים לחייו למד אמנות בסמינר אורנים, ובין מוריו היו מרסל ינקו ודב פייגין. ב-1957 התיישב, בעקבותיו של ינקו, בכפר האמנים עין הוד, שם עסק בציור ופיסול. כעבור עשר שנים, לאחר מלחמת ששת הימים, עבר לירושלים. שם חי עד סוף ימיו ויצר פסלי אבן גדולים. על כך כתב: "בהיותי בעין הוד הייתה לי כמיהה גדולה לפסל באבן במימדים גדולים; היות ואין במקום אבן טובה לפיסול, החלטתי ללכת אל האבן המתאימה. וכמובן שהמקום הנכסף הוא ירושלים. רציתי ללכת לירושלים, לאבן הירושלמית, הצבעונית, הקשה - השיש הירושלמי; לפסל בגושי האבן במקום הימצאם, בנוף הפראי, בהרים, בגיאיות, לקלוט את הסמלים והמיסטיות של ירושלים ולבטא אותם בפסלים. יום אחרי שחרור העיר העתיקה, עליתי לירושלים ומצאתי עיר עליזה. המונים מסתובבים ברחובותיה והודיה בפיהם על הנס הגדול. נסחפתי אחרי רגשותיהם, ובאותו יום החלטתי להישאר בירושלים." בשנת חייו האחרונה של בר-אבן כתבה מבקרת האמנות מרים טל על תערוכה שהציג: "תערוכתו הנוכחית היא בעצם תערוכת יובל. הפסל, הצעיר ברוחו, חוגג השנה את יום הולדתו השבעים... הוא לא תמיד היה פסל, לא תמיד היה ירושלמי, ולא תמיד היה בר-אבן. השתוממתי לשמוע שהוא מפסל רק כ-22 שנה. לפני זה היה צייר... לפני שהפך סופית ל"בר-אבן" היה זמן-מה "בר-עץ". הוא אהב את העץ ויצר, בתחילת שנות הששים בעיקר, עיצובים הרמוניים מופשטים מעץ אגוז." חנה קרן בר-אבן, ילידת הארץ, אחוה הוצאה לאור - חיפה, 2013 מדיה וקבצים בנושא שמואל בר-אבן בוויקישיתוף על שמואל בר-אבן ויצירתו, סרטון באתר יוטיוב שמואל בר-אבן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית מידע על שמואל בר-אבן בקטלוג הספרייה הלאומית מתוך החוברת "נטורליזם פנטסטי, פיסול 79", 1979 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פה פון ציצוויץ

פה פון ציצוויץ (בגרמנית: Fee von Zitzewitz; ‏30 בדצמבר 1943 – 9 בפברואר 2006) הייתה דוגמנית גרמנייה. פון ציצוויץ נולדה בעיר קולובז'ג שבפרוסיה כבת למשפחת אצולה (גר') מפומרניה. אביה היה לויטננט קולונל בצבא גרמניה. הייתה לה אחות גדולה. ב-1949 התגרשו הוריה, ואביה נישא בשנית. ב-1967 זכתה בתואר "מיס שלזוויג-הולשטיין", באותה שנה נבחרה למיס גרמניה בטקס שנערך בברלין. היא ייצגה את גרמניה בתחרות מיס תבל 1967. לאחר מכן נהייתה לדוגמנית מצליחה והופיעה על גבי מגזינים רבים. ב-1970 הופיעה בסרט הטלוויזיה "Kannibal Komix oder Das Haus in Weiß". לאחר עזיבתה את תחום הדוגמנות היא נלחמה בהתמכרותה לסמים. ב-1996 השתתפה בפרק של שעשועון הטלוויזיה "Die Montagsmaler" ששודר ב-ARD. ב-2005 השתתפה במפגש איחוד של מלכות יופי לשעבר מגרמניה שנערך בפארק אירופה. פון ציצוויץ מתה מסרטן הריאה בגיל 62. כתבה באתר rp-online.de SPIEGEL ONLINE, Hamburg Germany, Miss-Wahlen damals - Fleischbeschau beim Fräuleinwunder, SPIEGEL ONLINE (בגרמנית) Fee von Zitzewitz , "Das große Miss Germany-Treffen", "Europapark..., Getty Images (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום ולילה

יום ולילה (באנגלית: Day & Night) הוא סרט קצר אמריקאי באנימציית 2D ו-3D מסוגת קומדיה. הסרט בוים ונכתב על ידי טדי ניוטון והופק על ידי קווין רהר. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-18 ביוני 2010 לפני הקרנת הסרט "צעצוע של סיפור 3", ולאחר מכן הופץ ב-iTunes. בשנת 2012 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2. בישראל הסרט הוקרן לראשונה ב-17 ביוני 2010 גם לפני הקרנת הסרט "צעצוע של סיפור 3". אורך הסרט הוא כ-6 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית. יום ולילה עוקב אחר שתי דמויות, יום ולילה. יום הוא סצנת יום עם שמש במרכז, ולילה הוא סצנת לילה עם ירח במרכז. כל מה שקורה בתוך יום או לילה מבטא אירועים רגילים המתרחשים בדרך כלל ביום או בלילה, בהתאמה, ואירועים אלה תואמים לעיתים קרובות פעולות או רגשות שיום או לילה מבטאים או מקבלים. לדוגמה, כאשר יום שמח יהיה לו קשת בענן, וכשלילה שמח יהיו לו זיקוקים בתוכו. יום ולילה נפגשים ובהתחלה לא אוהבים זה את זה. הם מבטלים זה את זה מכיוון שכל אחד מהם רואה את האחר כשונה, ודעותיו הקדומות גורמות לשינוי פיזי בין השניים. עם זאת, ככל שהדמויות מגלות את האירועים המרתקים הרבים המתרחשים זה בזה, הם לומדים להעריך אותם ולומדים לחבב אחד את השני. בסוף הסרט, השמש יורדת ביום ועולה בלילה, כך שכאשר השמש נמצאת באותו גובה מעל האופק בכל אחת, שתי הדמויות נראות זהות. כאשר השמש ממשיכה במסלול שלה, יום הופך להיות לילה, והלילה הופך להיות יום. הסרט הקצר משתמש באנימציית 2D ו-3D. קווי המתאר של שתי הדמויות מונפשים באנימציית 2D, ואילו מה שמופיע בתוך הצלליות של הדמויות הוא באנימציית 3D. הסרט הוא הסרט השני של פיקסאר שקיימות בו שני סוגים של אנימציות, הסרט הראשון היה "חברך העכברוש" המבוסס על הסרט "רטטוי". הקול היחידי שנמצא בסרט הוא קולו של דוקטור ויין דייר (בדיבוב לעברית היה קולו של יובל דור), והוא נלקח מהרצאה שנתן בשנות השבעים. במאי הסרט שילב את הרעיונות שנלקחו מתוך הרצאתו של דייר, כדי להראות שהלא נודע יכול להיות מסתורי ויפה, ואין צורך לחשוש בו, דבר שמזכיר משפט של אלברט איינשטיין שאמר "הדבר היפה ביותר שאנו יכולים לחוות הוא המסתורי". פיקסאר עשתה לדייר הקרנה פרטית של הסרט. המוזיקה של הסרט נעשתה על ידי מייקל ג'אקינו, אשר יצר את המוזיקה לסרטים "משפחת סופר-על", "רטטוי", "למעלה", "הקול בראש" ו"קוקו". הסרט הקצר זכה לביקורות משובחות. עיתון "וול סטריט ג'ורנל" תיאר את הסרט כסרט שמעולם לא ראו. "Antagony & Ecstasy" הביא לסרט ציון 10 מתוך 10, וכתב שההישגים של הסרט מבחינה טכנית ורשמית הושגו בגדול. מדיה וקבצים בנושא יום ולילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום ולילה "יום ולילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יום ולילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יום ולילה", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "יום ולילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יום ולילה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
גוסטב לרסון

אריק גוסטב לרסון (בשוודית: Erik Gustaf Larson‏; 8 ביוני 1887 - 4 ביוני 1968) היה יזם ומהנדס מכונות שוודי, מייסד יצרנית הרכב השוודית וולוו במשותף עם אסאר גבריאלסון (אנ'). מונה לסגן נשיא ומנהל טכני של וולוו בגטבורג, מאז הקמתה של החברה בשנת 1927. עבד עבור וולוו עד מותו בשנת 1968. לרסון היה אחראי על העיצוב הטכני של מודל וולוו הראשון וולוו ÖV4, שהוצג ב-14 באפריל 1927. לרסון נולד בעיירה וינטרוסה (אנ') בשוודיה. סיים תואר שני (M. Sc) בהנדסת מכונות מהמכון המלכותי לטכנולוגיה (KTH) בסטוקהולם (אנ'). בין השנים 1917–1919 עבד לארסון עבור יצרן המסבים "SKF" (שם מלא: "Svenska Kullagerfabriken") ומשנת 1920 עבד עבור "AB Galco" שמוקמה בסטוקהולם. בדצמבר 1925, חתם על חוזה עם אסאר גבריאלסון בסטוקהולם, במטרה לנסות ולהקים ייצור של מכונית שוודית חדשה. בחוזה זה היה על לרסון לבצע את עבודות ההנדסה למכונית חדשה, וכן תוכנית השקעה עבור מפעל ייצור חדש לגמרי, אבל יהיה רק גמול על העבודה כי במקרה הפרויקט יסתדר היטב. גברילסון לקח על עצמו את הסיכונים הכלכליים. היה זה פרויקט בסיכון גבוה ללא כל ערבויות. גבריאלסון החליט לבנות סדרת בדיקות של עשרה כלי רכב עם המימון שלו ולאחר מכן להציג את המכונית ואת תוכנית ההשקעה כולה ל-"SKF". "משרד עיצוב", שהיה קרוי "משרד העיצוב הראשון של וולוו", הוקם בחדר אחד בדירה הפרטית של לרסון. מכונית האב-טיפוס הראשונה הייתה מוכנה ביוני 1926. לארסן וגבריאלסון לקחו אותה ונסעו בעצמם, עד למטה חברת "SKF" בגוטנברג כדי להציג את הדגם וכן להציג את תוכנית ההשקעה הסופית. חוזה נחתם ב-10 באוגוסט 1926 בין "SKF" לבין גבריאלסון בעיר גוטנבורג. ההסכם קבע כי כל 10 מכוניות אב טיפוס, רישומים הנדסיים, חישובים וכו' יהיו מועברים ל-"וולוו AB". ב-12 באוגוסט 1926 נוסדה "וולוו" כתת-חברה של יצרן המסבים SKF Svenska Kullagerfabriken. החברה החדשה לא הראתה שום רווח עבור השנתיים הראשונות. בסוף 1930 "AB וולוו" הראתה רווח קטן בפעם הראשונה. בשנת 1935 הגיעה "SKF" למסקנה כי וולוו תהיה חברה עצמאית. "וולוו" הוצגה בבורסה בסטוקהולם ו- "SKF" מכרה את מרבית מניותיה. בתאריך 14 באפריל 1927, בסביבות השעה עשר, עזב דגם ההפקה הראשון של הסדרה, ה-וולוו ÖV4, את המפעל החדש שהוקם בגטבורג. עשר מכוניות האב טיפוס שנבנו בסטוקהולם מעולם לא נמכרו, למעט מכונית אחת. בשנת 1941 יוצרה מכונית וולוו ה-50 אלף. רק לאחר תום מלחמת העולם השנייה, יוצרה סדרת מכוניות מודרניות מסוגננות: וולוו PV444 / PV544, עם עיצוב בסגנון חדש לחלוטין. הסדרה הייתה הצלחה במכירות. נמכרו כ-440,000 יחידות. בשנת 1946 הושק דגם וולוו PV 60. החברה עמדה על קרקע מוצקה, והייצור של מכוניות ומשאיות המשיך לגדול עד סוף חייו של לרסון. לרסון נפטר בשנת 1968. לרסון היה נשוי לאלין אוקטביה פרוברג (Elin Octavia Fröberg) משנת 1918. לזוג נולדו הילדים: אריק, אנדרס, גנל ובריט. וולוו מדיה וקבצים בנושא גוסטב לרסון בוויקישיתוף Volvo Göteborg Sverige, by Christer Olsson, 1996. (In Swedish only). ISBN 3-907150-57-0 Larson, Erik Gustav. In: Ingeborg Burling, Elvan Sölvén (Hrsg.): Vem är det. Svensk biografisk handbok 1957. 23. Jg. P. A. Norstedt & Söners Förlag, 1956, ISSN 0347-3341, S. 554 (schwedisch, runeberg.org "גוסטב לרסון" geni.com/people/Erik-Gustaf-Larson
חוצן במבחן

חוצן במבחן (באנגלית: Lifted) הוא סרט אנימציה ממוחשבת קצר, שנוצר באולפני האנימציה של פיקסאר. הסרט יצא בשנת 2006 בבימויו של גארי ריידסטרום ויוצר על ידי קתרין סרפיאן, שיצרה בהמשך גם את הסרט "אמיצה". הסרט הוצג לראשונה ב-12 באוקטובר 2006, בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-42 בשיקגו, והוצג בקולנוע ובמדיה הביתית עם הסרט "רטטוי" ב-29 ביוני 2007. הסרט הופץ גם באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 1. חייזר צעיר בשם סטו, נמצא בתוך חללית ועושה מבחן של חטיפת בן אדם. הוא צריך לחטוף חקלאי יישן בשם ארני תחת עינו הפקוחה של הבוחן האדיש שלו ששמו מר B. על ידי שימוש רק בזיכרון שלו, סטו צריך להשתמש בלוח בקרה שעליו אלפי מתגים זהים על מנת לחטוף את החקלאי. סטו מהסס על איזה מתגים עליו ללחוץ ובמהלך הניסיונות שלו למצוא את המתג הנכון הוא גורם לארני להיתקל בקירות ובתקרה, אך למרות זאת ארני לא מתעורר. סטו מתעצבן על כך שהוא לא מוצא את המתג הנכון ומתחיל ללחוץ באקראיות על מתגים וגורם לארני לעופף סביב החדר באקראיות כמו כדור פינבול. בסופו של דבר, לאחר שהסתכל ברשימותיו, סטו מצליח לתמרן את ארני מבעד לחלון ולמעלה לתוך הספינה, אבל הוא סוגר את קרן הגרירה מבלי לסגור את פתח המטען. וארני צונח לעבר הקרקע, מר B תופס פיקוד ומצליח לתפוס את ארני לפני שהוא מתרסק על הקרקע, ואז הוא דוחף את סטו רחוק ממנו מתחיל לעבוד על מתגים במהירות מדהימה, מר B מחזיר את ארני למיטה שלו ומסדר את הבלאגן שסטו ייצר. מדוכא מכישלונו, סטו נאבק לעצור את הדמעות. באנחה, מר B מאפשר לו להטיס את החללית חזרה לחלל. סטו תופס בשמחה את מוט ההיגוי ומתחיל לתמרן, כעבור רגע הספינה מתרסקת על האדמה, מוחצת את ביתו של ארני. כאשר החללית מתרוממת, החלק התחתון שלה מכוסה בעפר ופסולת, ושום דבר לא נשאר מהבית מלבד עמוד עפר גבוה במרכז מכתש, שנוצר על ידי פתח המטען הפתוח. על העמוד הזה ארני עדיין ישן שינה עמוקה במיטתו. עם סיום הקרדיטים, נשמע קול השעון המעורר של ארני, ואחריו פיהוקו, צרחה וחבטה - מה שמעיד על כך שהוא נפל לתוך המכתש. ההפקה על הסרט החלה באמצע שנת 2005 והושלמה בקיץ 2006. בהכנת הסרט לא היו שימושים בטכנולוגיות מתקדמות, חוץ משימוש בתוכנה חדשה בשם Jiggle. תוכנה זו נותנת לאנימטורים ליצור תהודה, או לנענע, חלקים מסוימים של הגוף. האנימטור יכול לשלוט כמה רחוק תהיה התהודה (לדוגמה רק בתוך איבר), או למנוע תנועה רק מחלקים מסוימים של הגוף. חוצן במבחן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר ב-23 בינואר 2007 בטקס פרסי אוסקר ה-79. אתר האינטרנט הרשמי של חוצן במבחן "חוצן במבחן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חוצן במבחן", באתר AllMovie (באנגלית) "חוצן במבחן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חוצן במבחן", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "חוצן במבחן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
212 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... 212 – שנת 212 לספירה 212 לפנה"ס – שנת 212 לפני הספירה 212 (שיר) – שיר של אזיליה בנקס 212 (טיל) (אנ') – טיל שיוט סובייטי אחרים 212 – מותג בושם של קרולינה הררה
קנדז'ז'ין-קוז'לה

קנדז'ז'ין-קוז'לה (בפולנית: Kędzierzyn-Koźle, ‏האזנה‏Ⓘ‏; שמה לשעבר בגרמנית: קנדרזין-קוזל, Kandrzin-Cosel) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר אודר. אוכלוסיית העיר נכון לשנת 2018 מונה 56,478 תושבים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ערך מורחב – קהילת יהודי קנדז'ז'ין-קוז'לה יהודים החלו להתיישב בקוז'לה לפני שנת 1373. במלחמת העולם השנייה הנצים הקימו רשת של למעלה מ־40 מחנות עבודה בכפייה באזור קנדז'ז'ין. בשנת 1944 חיל האוויר האמריקני, שפעל מבסיסים באיטליה, ביצע הפצצת שטיח על מחנות העבודה ומפעלי התעשייה המקומיים. ב־21 בינואר 1945 חיסלו הגרמנים את מחנות העבודה בכפייה ופינו כ־56 אלף אסירים מהם. כ־1,000 אסירים מתו במהלך "צעדת המוות". המחנות שוחררו על ידי הצבא הסובייטי ב־26 בינואר 1945. לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בקוז'לה לא הצליחה להיבנות מחדש. יהודי קנדז'ז'ין-קוז'לה מיוצגים על ידי רבנות קהילת יהודי ורוצלב, שבראשה נכון לשנת 2019 עומד הרב דוד בסוק . פולין רטיבור, פולין צרפת אריקור (אנ'), צרפת ליטא יאנובה, ליטא אוקראינה קאלוש, אוקראינה צרפת גראן-שרמון (אנ'), צרפת צ'כיה פז'רוב, צ'כיה מדיה וקבצים בנושא קנדז'ז'ין-קוז'לה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קנדז'ז'ין-קוז'לה (בפולנית) "קנדז'ז'ין-קוז'לה", באתר השטעטל הווירטואלי Historia społeczności | Wirtualny Sztetl, sztetl.org.pl kk24, W Koźlu upamiętniono przedwojennych żydowskich mieszkańców oraz spaloną synagogę. ZDJĘCIA, KK24.pl Serwis informacyjny Kędzierzyna-Koźla. Portal Kędzierzyn-Koźle. Wiadomości, zdjęcia, filmy, ‏2019-11-12 (ב־) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסה (פולין)

ניסה (בפולנית: Nysa, ‏האזנה‏Ⓘ‏; שמה לשעבר בגרמנית: נייסה, Neisse או Neiße) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר ניסה קלודזקה. אוכלוסיית העיר מונה 44,243 תושבים (נכון ל-2018). ערך מורחב – קהילת יהודי ניסה האזכור הראשון של תושבי ניסה היהודים היה משנת 1319. המקורות מזכירים גם יהודים בשנת 1350. באותה תקופה היהודים העדיפו להתגורר בנפרד מיתר תושבי העיר על כן הם התכנסו לרחוב אחד שבו גרו רק היהודים, באותו הרחוב היה בית כנסת. מאוחר יותר נקרא הרחוב יודנגאסה-Judengasse (סימטת היהודים). בשנת 1350 הוקם בית הקברות היהודי הראשון בעיר . בשנת 1410 הוקם בית כנסת מעץ. בשנת 1861 הקהילה היהודית בניסה הגיע לגודלה המרבי, באותה שנה חיו בניסה 464 יהודים. בשנת 1892 הוקם בית כנסת חדש מלבנים ברחוב ג'וזפשטראסה 13 Josephstrasse. לידו היה בית ספר יהודי. אירועי ליל הבדולח (9–10 בנובמבר 1938) פגעו קשות בקהילה היהודית. הפוגרום היה אכזרי. בית הכנסת נהרס, מבלי שהוצת. חמושים נאצים הרסו את בנייני הקהילה היהודית, בתי מלאכה, בית מרקחת, משרד רופאי שיניים, 11 חנויות ו- 31 בתים יהודיים. לאחר האירועים האלה עזבו רוב היהודים את ניסה; רק 152 יהודים נותרו בעיר. גרמניה לידינגהאוזן (אנ'), גרמניה צ'כיה שומפרק (אנ'), צ'כיה צ'כיה יסניק (אנ'), צ'כיה אוקראינה קולומיאה, אוקראינה גרמניה אינגלהיים אם ריין, גרמניה צרפת טברן (אנ'), צרפת אוקראינה טרנופול, אוקראינה מדיה וקבצים בנושא ניסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניסה (בפולנית) "ניסה (פולין)", באתר JewishGen (באנגלית) "ניסה", באתר השטעטל הווירטואלי ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולוו B54

וולוו B54 (בשוודית: Volvo B54) הוא אוטובוס קטן מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצר בין השנים 1966–1971 בשוודיה. יוצרו 533 יחידות. שלדת "וולוו B54" נלקחה משלדת משאית וולוו דגם "וולוו F85" אשר יוצרה בין השנים 1965–1979. דלתות: 1. דלת כניסה: באמצעות מדרגות. דגם "וולוו B54" צולם לסדרת הטלוויזיה "Skolen" ששודרה בשוודיה בין השנים 2004–2005. "וולוו B54", שנת 1968 "וולוו B54" "וולוו B54" וולוו מדיה וקבצים בנושא וולוו B54 בוויקישיתוף וולוו אוטובוסים הוקמה בשנת 1968 קטלוג מסחרי וולוו/ ראו "וולוו B54" Commercial catalogue - Applications Letrika "וולוו B54" בסדרת הטלוויזיה Skolen imcdb.org/vehicles