laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איימי דאימונד

איימי דאימונד (נולדה איימי לינאה דיזיסמונט בשוודית: Amy Deasismont;‏ ב-15 באפריל 1992) היא זמרת פופ שוודית. היא התפרסמה בגיל 12 עם יציאתו של הסינגל, "What's in It for Me" שהפך ב-2005 ללהיט בשוודיה ובמדינות השכנות לה. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. דאימונד נולדה בנוֹרְשֶפּין שבשוודיה כבת שנייה לאב אנגלי, לי, ולאם שוודית, כריסבת'. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לאנגליה. כשדאימונד הייתה בת 4 חזרה המשפחה להתגורר בשוודיה בעיר יֶנְשֶפּין (אנ'), שם היא למדה שוודית. דאימונד עדיין מתגוררת בינשפין, יחד עם שתי אחיותיה הצעירות, ליסה והולי, ואחותה הגדולה, דניאל. דאימונד החלה להחליק על הקרח בגיל שש, וזכתה במדליית זהב כפולה. היא התאמנה שש פעמים בשבוע לפני תחילת קריירת השירה שלה. בנוסף, היא למדה בבית ספר לתיאטרון ולריקוד. דאימונד אהבה לשיר מאז שהייתה בת שנתיים. אחת מהופעותיה הראשונות הייתה בהיותה בת 7 בתחרות כישרונות צעירים. בתוכנית היא התלבשה כמו הזמרת בלינדה קרלייל והניעה את שפתייה כאילו היא שרה את שירה של קרלייל "Heaven is a Place on Earth". היא הגיעה למקום השלישי. בשנת 2004 היא השתתפה בסדרת תחרויות כישרונות שוודיות בשם "סופר טרופרס" וזכתה ברובן. הפרס בתחרות היה הקלטת שיר, ובתחילת 2005, יצא הסינגל הראשון של דאימונד - " What's in It for Me". הסינגל זכה להצלחה רבה בשוודיה ובמדינות השכנות לה, ובמרץ 2005 הפך לפלטינה. בעקבות הצלחת הסינגל, יצא במאי 2005 אלבום הבכורה של דאימונד, " This Is Me Now". האלבום מכר למעלה מ-100,000 עותקים והפך לאלבום זהב. בסוף 2005, יצאה דאימונד לסיבוב הופעות במרכז אירופה. בגיל 13, הפכה לדאימונד לזמרת הצעירה ביותר שזכתה בפרס המוזיקה הנורדי, על השיר "What's in It for Me", שזכה בקטגוריית "להיט השנה". דאימונד החלה בהקלטת האלבום השני בפברואר 2006, והאלבום יצא ב-24 במאי אותה שנה. הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי, "?Is It Love", יצא ב-26 בספטמבר 2007. האלבום עצמו, "Music in Motion", יצא ב-27 בנובמבר 2007. בפברואר 2008 השתתפה דאימונד בתחרות הקדם אירוויזיון השוודית, המלודיפסטיבלן, עם השיר "Thank You". עד היום (2008) הוציאה דאימונד 3 אלבומים: סינגלים מהאלבום: "?What's In It For Me" -הסינגל יצא כפרס מאחת התחרויות שדאימונד השתתפה בהן (יצא ב-2005). "Welcome To The City" (יצא ב-2005). "Shooting Star" (יצא ב-2005). סינגלים מהאלבום: "Don't Cry Your Heart Out" (יצא ב-2006). "Big Guns" (יצא ב-2006). "It Can Only Get Better" (יצא ב-2006). סינגלים מהאלבום: "Is It Love?" "Stay My Baby". אתר האינטרנט הרשמי של איימי דאימונד (בשוודית) איימי דאימונד, ברשת החברתית פייסבוק איימי דאימונד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איימי דאימונד, ברשת החברתית אינסטגרם איימי דאימונד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איימי דאימונד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) איימי דאימונד, באתר ספוטיפיי איימי דאימונד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) איימי דאימונד, באתר Last.fm (באנגלית) איימי דאימונד, באתר AllMusic (באנגלית) איימי דאימונד, באתר MusicBrainz (באנגלית) איימי דאימונד, באתר דיזר איימי דאימונד, באתר Discogs (באנגלית) איימי דאימונד, באתר Songkick (באנגלית) איימי דאימונד, באתר Genius איימי דאימונד, באתר SecondHandSongs
לוס לידר

לוס לידר (מאנגלית: Loss leader) הוא מוצר הנמכר ברשתות שיווק במחיר הפסד. זוהי שיטת פעולה שיווקית-פרסומית שמכניסה רווחים בדומה להשקעה בפרסום ומבצעים מסוג אחר. רשתות שיווק רבות נוטות כחלק מניהול העסק להגדיר מוצר כלשהו או מספר מוצרים מסוימים כמוצרי "לוס לידר" אשר נמכרים בחנות במחיר הפסד. מטרת המוצר הוא למשוך לקוחות אל החנות בעזרת אותו מוצר ולהתבסס על העובדה כי צרכן המגיע לחנות כדי לקנות אותו, יקנה בנוסף אליו עוד כמה מוצרים נוספים מהם ירוויח העסק. מוצרים אלה הם לרוב מוצרי צריכה חשובים, כאלה שהצרכן עשוי להגיע לחנות במיוחד בשבילו. לרוב הם גם מוצרים הנצרכים על בסיס קבוע כך שהם מרגילים את הקונה להגיע לחנות באופן תדיר. בין אלו נמנים מוצרי יסוד כגון קפה, מזון לתינוקות ומוצרים נוספים בהתאם לסוג הרשת ואופיה של תרבות הצריכה המקומית. בארגון החנות, מוצרים אלו מונחים רחוק מהכניסה לחנות כדי שבדרך אליהם יעברו הצרכנים על פני מוצרים רבים הנמכרים במחירי רווח. בישראל, רשת רמי לוי שיווק השקמה ידועה בהשתמשה בשיטה זו בצורה מוחצנת כמו למשל מכירת קילוגרם בשר עוף בשקל אחד ומוצרי קוקה קולה במחירי הפסד. זכיינית קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, סירבה למכור לרשת את מוצריה, עד שנאלצה לחזור בה עם התערבותו של הממונה על ההגבלים העסקיים. בנימין רוטנברג, הפרקטיקה של מכירה במחירי הפסד - רצויה או פסולה?, באתר הארץ. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטליגנציה קולקטיבית

אינטליגנציה קולקטיבית (באנגלית: Collective Intelligence) היא מושג במדעי ההתנהגות, בלימודי סוציולוגיה ותקשורת, בחקר חברות ובמדעי המחשב. מונח זה מתאר מצב בו קיימת אינטליגנציה אשר עולה משיתוף פעולה ומתחרות בין פרטים רבים, ונראה כאילו יש ל"אינטליגנציה" זו בינה משלה. אינטליגנציה קולקטיבית מופיעה בצורות שונות של החלטות משותפות אצל חיידקים, בעלי חיים, בני אדם ומחשבים. אינטליגנציה קולקטיבית מתארת את היכולת של מידע מרושת ושל טכנולוגיות מחשב להגדיל באופן חסר תקדים את המאגר הקולקטיבי של הידע החברתי. הגדלה זו נעשית באמצעות הרחבה של מספר האינטראקציות האנושיות המתאפשרות הודות לרשתות התקשורת השונות, ובו זמנית מתוך כך שאמצעים אלה מאפשרים יכולת נרחבת ועצומה לייצר ידע, למיין, לסווג לאחסן ולשלוף אותו דרך גישה קולקטיבית למסד נתונים המצוי ברשת. חלק מההוגים הבולטים בתחום אינם פסיכולוגים או סוציולוגים, אלא מחברי ספרי מדע פופולרי, מדע אלטרנטיבי ועידן חדש כפיטר ראסל, טום אטלי או הווארד בלום. אחרים, כמו פייר לוי, או פרנסיס הייליהן, שייכים לממסד המדעי; ובין אנשי מדעי המחשב העוסקים בתחום, ניתן למצוא דמויות כמו דאגלס אנגלברט. חלוץ המחקר בתחום, ג'ורג' פור, הגדיר אינטליגנציה קולקטיבית כ"יכולת של קהיליות אנושיות להתפתח לרמה גבוהה יותר של מורכבות ולקראת הרמוניה, דרך פיתוח מנגנונים של אבחנה ושילוב, תחרות ושיתוף פעולה". פור, כמו אטלי, מתייחסים בעיקר לפוטנציאל שיש לאינטליגנציה קולקטיבית על ההתפתחות האנושית. יש הטוענים כי המושג "אינטליגנציה קולקטיבית" אינו בעל תוקף אמפירי, ולא מתבסס על תאוריה מוצקה ועל מושגים מדויקים. כן נטען כי לא פותחה תאוריה המנסה לקשר בין התחומים השונים שבהם מתבטאת האינטליגנציה הקולקטיבית. מדיה וקבצים בנושא אינטליגנציה קולקטיבית בוויקישיתוף חוכמת ההמונים. אנציקלופדיית האאוריקה. טרי פלו, המדיה החדשים, למדא - האוניברסיטה הפתוחה, 2020 יעקב הכט, על משמעות המושג "אינטליגנציה קולקטיבית" ברשת, באתר איגוד האינטרנט הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פן

האם התכוונתם ל... מייבש שיער (פן, מגרמנית Föhn) פן (נהר) – נהר בגרמניה פן (פרס) – פרס בתחום הספרות רוח פן – רוח חמה ויבשה פנום פן – עיר הבירה של קמבודיה פיג-פן – דמות מצוירת מסדרת הקומיקס פינאטס פיטר פן – גיבור המחזה והספר המפורסמים מאת הסופר והמחזאי הסקוטי ג'יימס מתיו ברי פיטר פן (אנימה) – סדרת אנימציה יפנית שהופקה ב-1989 בהשראת הספר "פיטר פן" פיטר פן (סרט, 1953) – סרט קולנוע מצויר שיצרה חברת וולט דיסני בשנת 1953 המבוסס על הספר "פיטר פן" פן (סרט, 2015) – סרט פעולה בדיוני משנת 2015 המספר את סיפורו של פיטר פן לפני הספר. מעופו של פיטר פן – מתקן בפארקי השעשועים של דיסני פן פלזה 1 – גורד שחקים המצוי בניו יורק אישים: אבל פן – צייר יהודי איסר פן – היועץ הכספי לרמטכ"ל אירווינג פן – צלם אמריקאי אלכסנדר פן – משורר ישראלי אמה פן - שם לידתה של אמה גורוכוב, פסנתרנית ומורה ישראלית ארתור פן – במאי ומפיק קולנוע אמריקאי ויליאם פן – מייסדה של המושבה האמריקנית פנסילבניה יהודה פן (יודל פען) – צייר ומורה לאמנות יהודי כריס פן – שחקן קולנוע אמריקאי פן ג'ילט – קוסם אמריקאי, הידוע כחלק מהצמד פן וטלר רוברט פן וורן – סופר ומשורר אמריקאי שון פן – שחקן קולנוע אמריקני ממוצא יהודי הארי פֶֿן – צייר אמריקני (1837–1911) לה פן – אישים ששם משפחתם הוא "לה פן" פאן (פירושונים)
שנת הארנב

שנת הארנב (בפינית: Jäniksen vuosi) הוא אחד מספריו הנודעים של ארטו פאסילינה. הספר יצא לאור בשנת 1975 והתפרסם ביותר מעשרים שפות. הוא תורגם לעברית בידי המשורר רמי סערי וראה אור בסדרת "ספרייה לעם" של הוצאת עם עובד / סצנה. הספר גם עובד לסרט בבימויו של ריסטו ירוה (Risto Jarva) ובהשתתפות השחקן אנטי ליטיה (Antti Litja) בתפקיד הראשי, תפקידו של קארלו וטנן. הרומן מתמקד בהרפתקות שחווה קארלו וטנן, עיתונאי מחוספס המואס בחייו הקרים והמנוכרים בהלסינקי, לצד אישה שהוא אינו אוהב. באחד מימי הקיץ מחליט וטנן להישאר ביער כדי לטפל בארנב קטן, שרגלו נשברה בתאונה. אותה החלטה היא ראשיתה של מסע ארוך ברחבי פינלנד וביערות לפלנד, מסע סבוך, עתיר תקריות מסעירות והרפתקות מבדחות. וטנן, גיבור הרומן, הוא מבחינות רבות אנטי-גיבור ומבחינות אחרות דמות של מורד מהפכני, כפי שמתייחס אליו גם הסופר בפסקות הסיום של היצירה. לצדו מככב הארנב, הגונב תדיר את ההצגה במעלליו המשעשעים ובקשר הרגשי העמוק הנוצר בינו לבין הגבר המתלווה אליו. מכל מקום, היעד שמציב לעצמו וטנן איננו שינוי כולל של הסדר החברתי או של המשטר הקיים, ומקורו דווקא במצוקה אישית. וטנן מתקומם בעזרת שכלו הישר והגיונו הבריא נגד אורח חיים מובנה, מתסכל ומייאש. בהמשך לעצם ההתקוממות יוצא הגיבור לסדרת עלילות ומעללים, שפאסילינה מעביר לעיני הקוראים בסיפורים עסיסיים, במעשי גבורה מבדחים ובסדרות רצופות אי-הבנות ומחדלים שונים ומשונים. החתרנות האנטי-בורגנית של שנת הארנב אינה באה להציב את גיבורה כמופת אקולוגי או אידאולוגי, אלא להציע בררה מתקבלת על הדעת לחשיבה מתובנתת ולראייה חד-צדדית של העולם. בכתיבת רומן זה הצליח פאסילינה לומר אמירה אמיתית וכנה בשבח החופש ובזכות יחסים בריאים יותר בין בני-האדם לבין עולם החי. רות אלמוג, צריך "דאוס אקס מכינה" כדי לחולל שינוי, באתר הארץ, 7 ביולי 2004 מאמר ביקורת על הספר במדור התרבות והספרות של עיתון תל אביב נועה מנהיים, על ארנבים ואנשים, באתר ynet, 11 ביולי 2004 רמי סערי, במחיצת הארנב והאמת, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2002 שנת הארנב, באתר OCLC (באנגלית)
אופטימיזציה

האם התכוונתם ל... אופטימיזציה (מתמטיקה) – מציאת מינימום או מקסימום לפונקציה תחת אילוצים נתונים. מיטוב אלגוריתמים – שיפור יעילות ו/או ביצועיהם של אלגוריתמים ותוכניות מיטוב שאילתות – שיפור יעילותן של שאילתות למסדי נתונים אופטימיזציה (ניהול) – שיפור של מערכות ותהליכים מנגנון אופטימיזציה – מנגנון או רכיב במוצר שנועד לשפר את יעילותו אופטימיזציה (מדע) – תהליכים מדעיים, כגון ניסוי, שנועדו להביא ליעילות מרבית מנגנון מדעי כלשהו אופטימיזציה של תוכנה (מדעי המחשב) (אנ')
ולרי ברומל

ולרי ניקולייביץ' ברומל (14 באפריל 1942 - 26 בינואר 2003, מוסקבה) אתלט סובייטי ממוצא גרמני. היה אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה לגובה. נחשב אחד מטובי הקופצים לגובה בכל הזמנים. נולד בכפר טולבוזינו שבמחוז צ'יטה, לאב ממוצא גרמני ולאם רוסיה. שני הוריו היו גאולוגים. בשנת 1952 עברה המשפחה לעיר רוסטוב על הדון וב-1954 לוורושילובגרד שבמזרח אוקראינה. בגיל 18, כשעוד לא היה מוכר כלל בעולם הספורטיבי, השתתף במשלחת הסובייטית לאולימפיאדת רומא (1960). הוא הפתיע את כל המומחים כשזכה במדליית הכסף והקדים את אלוף העולם והמועמד לניצחון, האמריקאי ג'ון תומאס. כעבור שנה, ביוני 1961, שבר ברומל את שיאו העולמי של תומאס והעמיד אותו על גובה של 2.23 מ'. ברומל המשיך ושיפר את השיא העולמי עוד חמש פעמים כשבפעם האחרונה, ביולי 1963 קבע גובה של 2.28 מ'. שיא שהחזיק מעמד שבע שנים. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה במדליית זהב. שליטתו בענף הייתה מוחלטת. בכל חמש העונות שבין 1961 ו-1965 דורג במקום הראשון ברשימת קופצי הגובה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, הישג ללא תקדים שלא נשבר עד היום. באותן חמש שנים הוא נוצח רק ארבע פעמים, כאשר בכל אותן פעמים הוא נוצח בגין מספר פסילות בקפיצות המוקדמות. למעשה, בתחרויות בהן השתתף - איש מעולם לא הצליח לקפוץ גבוה ממנו. הקריירה הספורטיבית של ברומל הסתיימה באוקטובר 1965 לאחר שנפצע קשה בתאונת אופנוע ונזקק ל-29 ניתוחים במשך שלוש שנים. לאחר שהחלים ניסה לחזור לקריירה ספורטיבית אך ללא הצלחה. לאחר שפרש מפעילות, עבר ברומל לכתיבה של ספרים, מחזה ואף ליברית לאופרה. נפטר ב-2003 לאחר מחלה ממושכת. ברומל הביא למיצוי מקסימלי את סגנון "גלילת הבטן" שהיה מקובל בזמנו. מלבד כישרונו, היה החידוש שלו בכך שהוא הגביר את מהירות ההרצה לעומת מה שהיה מקובל לפניו. למרות המתיחות ששררה אז בין ברית המועצות ובין ארצות הברית באותן שנים בפוליטיקה ובספורט, יצאו מאמני אתלטיקה אמריקאים לברית המועצות כדי לנסות וללמוד את הסודות של ברומל. אבל, ניסיונם היה לשווא שכן, לאחר ניצחונו של דיק פוסברי באולימפיאדת מקסיקו (1968) בקפיצה לגובה בעזרת סגנון הקפיצה המהפכני שפיתח ושנקרא מאז על שמו, עברו רוב הקופצים לגובה לסגנון החדש שהוכח כעדיף. ב-1989 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית ובחר להתנצר. מדיה וקבצים בנושא ולרי ברומל בוויקישיתוף ולרי ברומל, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ולרי ברומל, באתר olympedia.org ולרי ברומל, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ולרי ברומל, באתר Track and Field (גברים) ולרי ברומל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולרי ברומל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.sports.ru/tribuna/blogs/sports_legendi/821599.html
התזמורת הסימפונית האמריקאית

התזמורת הסימפונית האמריקאית היא תזמורת אמריקאית שייסד ב-1962 המנצח לאופולד סטוקובסקי, שהיה אז בן 80. סטוקובסקי כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת עד מאי 1972, אז חזר, בגיל 90, לאנגליה. ליאון בוטשטיין הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי. נוסף לסדרת המנויים הראשית שלה במרכז לינקולן בניו יורק, התזמורת מגישה גם סדרה של קונצרט/הרצאה בשיתוף הקהל, בשם "קלאסיקה בלתי מסווגת". התזמורת מופיעה גם כתזמורת הבית של "מרכז ריצ'רד ב. פישר לאמנויות הבימה" בבארד קולג' באנאנדייל על נהר הדסון, שם היא מגישה סדרת קונצרטים חורפית ומופיעה בפסטיבל המוזיקה של בארד בחודשי הקיץ. התזמורת הסימפונית האמריקאית יוצאת לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ומרבה בהקלטות ושידורי רדיו. בשנת 2007 הייתה התזמורת בין כ-530 מוסדות אמנות ושירותים חברתיים בעיר ניו יורק, שהיו שותפים למענק בן 20 מיליון דולר מתאגיד אנדרו קרנגי, שהתאפשר הודות לתרומת ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג. מדיה וקבצים בנושא התזמורת הסימפונית האמריקאית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הסימפונית האמריקאית התזמורת הסימפונית האמריקאית, ברשת החברתית פייסבוק התזמורת הסימפונית האמריקאית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התזמורת הסימפונית האמריקאית, ברשת החברתית אינסטגרם התזמורת הסימפונית האמריקאית, סרטונים בערוץ היוטיוב התזמורת הסימפונית האמריקאית, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הסימפונית האמריקאית, באתר Discogs (באנגלית) התזמורת הסימפונית האמריקאית, באתר Songkick (באנגלית) כתבי התזמורת הסימפונית האמריקאית בפרויקט גוטנברג (באנגלית) "New York Times: City Groups Get Bloomberg Gift of $20 Million". Retrieved on September 4, 2007
אסטרטגיית אוכף

אסטרטגיית אוכף (באנגלית: Straddle Strategy) היא אחת מהאסטרטגיות המקובלות בהשקעה בשוק ההון. את אסטרטגיית האוכף מבצעים באחד האופנים הבאים: קניית אוכף או מכירת אוכף. אסטרטגיה שבה נעשית קניה של אופציות רכש ואופציות מכר, כאשר תאריך הפקיעה ומחיר המימוש של האופציות זהים. אסטרטגיה זו מתאימה למצב שוק תנודתי, כאשר מעריכים שצפויה להתרחש תנועה חדה בשוק, אך לא יודעים להעריך לאיזה כיוון. לצורך יצירת אסטרטגיה זו נדרש המשקיע לתשלום ראשוני לצורך קניית האופציות. עם זאת, אם ההערכה נכונה, והשוק תנודתי האסטרטגיה תיצור רווח. יתרונות האסטרטגיה: הרווחים יכולים להיות בלתי מוגבלים. ההפסדים יהיו מוגבלים לעלות רכישת האופציות. חסרונות האסטרטגיה: מאחר שטווחי הכיסוי של האסטרטגיה רחוקים יחסית - אחוזי ההצלחה אינם גבוהים בדרך כלל, וגם במקרה של רווח, הרי שאינו גבוה משום שרק לעיתים רחוקות מבצע השוק תנודתיות חדה עד למועד הפקיעה. אסטרטגיה שבה נעשית כתיבה של אופציות רכש ואופציות מכר, כאשר תאריך הפקיעה ומחיר המימוש של האופציות זהים. אסטרטגיה זו מתאימה למצב שוק יציב, כאשר מעריכים שלא צפויה להתרחש תנועה חדה בשוק. ביצירת אסטרטגיה זו גובה המשקיע תשלום ראשוני מכתיבת האופציות. האסטרטגיה מאפשרת להישאר במצב של רווח כל עוד השוק לא מבצע תנועה חדה לאחד הכיוונים. במידה והשוק נע לקצוות – האסטרטגיה תיצור הפסד. יתרונות האסטרטגיה: כל עוד השוק יציב, או שנכס הבסיס נסחר ביציבות – נוצר רווח. לעיתים תספיק תקופה קצרה של מספר שבועות של יציבות על מנת לקבוע שנוצרו רווחים, וזאת משום שמחירי האופציות נשחקים מהר, ועל ידי כך ניתן לרכוש את האופציות שנמכרו במחיר נמוך (=סגירת פוזיציה). חסרונות האסטרטגיה: הרווח הנוצר הוא מוגבל. ההפסד העשוי להיווצר אינו מוגבל. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקומנדו הצרפתי

הקומנדו הצרפתי היה יחידת לוחמים דוברי צרפתית במסגרת הגדוד התשיעי של הפלמ"ח, בחטיבת הנגב, שלחמה במהלך מלחמת העצמאות בשנים 1948–1949. יחידת הקומנדו הצרפתי מנתה כמאה לוחמים דוברי צרפתית, רובם עולים יהודים ממדינות צפון אפריקה, וחלקם נוצרים אוהבי ישראל, שלחמו בצבא צרפת החופשית ובמחתרות האנטי-נאציות בתקופת מלחמת העולם השנייה. את הפלוגה הקים תדי איתן, קצין צרפתי (שמו המקורי היה תָדֶה דִיפְרה - 1912–1971), מתנדב צרפתי קתולי, אוהב ישראל, סרן בצבא המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה. הלוחמים בפלוגת דוברי הצרפתית, שהיו שונים בלבושם ובשפתם מלוחמי הפלמ"ח ילידי הארץ, כונו בשם "הקומנדו הצרפתי", כינוי שהפך במהלך הזמן לשמה הרשמי של הפלוגה. יחידת דוברי הצרפתית הוקמה באוגוסט 1948 על ידי תדי איתן, כגדוד דוברי צרפתית (גדוד 75). בראשיתו השתייך הגדוד לחטיבה 7, אך כעבור זמן קצר הועבר לחטיבת יפתח של הפלמ"ח. בתחילת אוקטובר, לקראת מבצע יואב, ארגן איתן את טובי חייליו לפלוגה, שצורפה אל הגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. אנשי הפלוגה היו מצוידים בנשק אוטומטי וחצי-אוטומטי, ורובם בעלי מיומנות וניסיון קרבי. הם חולקו לשתי פּלָגוֹת, בכל פלגה ארבעה צוותי קומנדו. המפקדים היו קצינים וסמלים בעלי ניסיון והכשרה צבאית. במסגרת הגדוד התשיעי השתתפה הפלוגה במבצע יואב ובמבצע חורב. במסגרת מבצע יואב, באוקטובר 1948, הייתה פלוגת הקומנדו הצרפתי בכוח שפרץ לבאר שבע וטיהר את השטח הבנוי במבצע משה. בסוף שנת 1948 הועסקה יחידת הקומנדו הצרפתי בפעילויות שונות לאבטחת גבולות מרחב הנגב; מארבים, מיקוש צירי תנועה וכדומה. במבצע חורב, בדצמבר 1948, השתתפה פלוגת הקומנדו הצרפתי בקרבות לכיבוש משלטי התמילה על כביש באר שבע-ניצנה וסבלה אבדות כבדות של 15 הרוגים. במהלך הקרבות מצאו 7 מפצועי היחידה מחסה תחת אחד מגשרי הרכבת מצפון מזרח לאשלים. המצרים גילו את מקומם של הפצועים ורצחו אותם. חברי קיבוץ רביבים שבאו לאסוף את הפצועים מצאו את הגופות ואספו אותן. בעקבות האירוע הורחקה היחידה מהחזית מחשש לפעולות נקמה. ב-1995 נחנך בקרבת מקום אתר זיכרון ליחידה, לקרבות שעברה ולחלליה. לזכר יחידת הקומנדו הצרפתי הוקם בשכונה ג' בבאר שבע "גן הקומנדו הצרפתי". בנוסף מונצחת היחידה גם בסמוך לאנדרטת חטיבת הנגב הסמוכה לבאר שבע, וב"מצפור הקומנדו הצרפתי" הסמוך ליישוב אשלים (משלטי התמילה). הבריגדה הצ'כית משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, ("מערכות" ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994). דודו דיין, עושים מדינה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 204–205, 1991 יואב רגב, הגדות תש"ח, נתניה: אחיאסף, 2013. ד"ר צילה הרשקו, ההולכים בחושך יראו אור, הרזיסטנס היהודי בצרפת, שואה ותקומה: 1949-1940, מהדורה ראשונה 2003, מהדורה שנייה 2018. עמ' 278-275. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הקומנדו הצרפתי בבאר שבע בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא מצפור הקומנדו הצרפתי בוויקישיתוף דויד פרץ, הקומנדו שנשאר בחולות, ישראל השבוע, 21 באוקטובר 2021 מיכאל (מיקי) כהן, תדי איתן, 'הקומנדו הצרפתי' וגדוד 75 במלחמת העצמאות, עלי זית וחרב ו', 2006, עמ' 99–150 קרבות הקומנדו הצרפתי אתר מאגר המידע של הפלמ"ח תדי דיפרה - באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
הסכם קמפו פורמיו

הסכם קמפו פורמיו (בצרפתית: Traité de Campo-Formio; בגרמנית: Frieden von Campo Formio) היה הסכם שלום שנחתם ב-17 באוקטובר 1797 בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה (הקיסרות האוסטרית), ואשר סימן את סופה של הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה שהורכבה מאוסטריה, פרוסיה, בריטניה, ספרד, פיימונטה וממלכות נוספות שהתייצבו כנגד הרפובליקה הצרפתית. ההסכם נחתם לאחר מסעו המוצלח של נפוליאון לכיבוש איטליה וסיים את השלב הראשון במלחמות הנפוליאוניות. ההסכם כלל תנאים פומביים ותנאים חסויים. לפי סעיפיו הגלויים נמסרו ארצות השפלה הדרומיות (כיום בלגיה) מידי האימפריה הרומית הקדושה לצרפת. הרפובליקה של ונציה איבדה את עצמאותה, לאחר מאות שנים. החלק העיקרי שלה, שבצפון איטליה ובאיסטריה נמסר לאוסטרים; מספר איים שהיו בשליטתה, בהם קורפו, האיים היוניים ומספר איים בים האדריאטי עברו לידי צרפת. אוסטריה נאלצה להכיר בקיומן של הרפובליקה הציסאלפינית (Repubblica Cisalpina) וברפובליקה הליגורית שהיו למדינות חסות צרפתיות בצפון איטליה. חלקו החסוי של ההסכם מסר שטחים נוספים הנמצאים כיום במערב גרמניה לשליטת צרפת והבטיח לה חופש שיט בריין, במאס ובמוזל. אזור זלצבורג נמסר לחסות אוסטרית וזו ויתרה מצידה על שטחים בגדה השמאלית של הריין העילי ואשר סופחו בשלב מאוחר יותר לשווייץ. הסכם קמפו פורמיו היה פרי משא ומתן שנמשך חמישה חודשים וחזר למעשה על המוסכם בהסכם שביתת הנשק שנחתם בלאובן (Leoben) בשטיריה מ-17 באפריל 1797. ההסכם קרוי על שם הכפר הסמוך לאודינה בצפון איטליה שבו נחתם (כיום קמפופורמידו - Campoformido). ההסכם לא מומש מעולם במלואו, עקב קשיים בביצוע העברות השטחים שסוכמו בו ואי-הסכמות לגבי שטחים נוספים. הצדדים נותרו חשדנים זה כלפי זה, והאוסטרים החלו לכרות בריתות צבאיות עם אויביה האחרים של צרפת כחלק מגיבוש הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. ב-1799 התחדש פורמלית מצב המלחמה בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, פחות משנה וחצי לאחר חתימת הסכם השלום. השפעתו ארוכת הטווח הבולטת של ההסכם היא ביטולה של רפובליקת ונציה, והפיכתם של האיים היוניים ואיים יווניים נוספים לישויות נבדלות. מדיה וקבצים בנושא הסכם קמפו פורמיו בוויקישיתוף מתוך נוסחו של ההסכם אודות הסכם קמפו פורמיו, מאת אירה גרוסמן הסכם קמפו פורמיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גבעת עוז

גִּבְעַת עוֹז הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר השוכן בדרום מערב עמק יזרעאל, סמוך לצומת מגידו. הקיבוץ נוסד ב-1949 על ידי גרעין ניצולי השואה מהונגריה. בתחילת דרכו סבל הקיבוץ ממלריה בגלל ביצות ממוקשות בסביבתו ומעבר לגבול. כן סבל הקיבוץ ממחסור במים בהיעדר מפעל מים מסודר לניצול המעיינות בסביבה. אנשי הקיבוץ קשרו קשרים עם ערביי כפרי הסביבה והזמינו אותם לחגיגותיהם. בהמשך התווספה קבוצת עולים מברזיל. שכבת הגיל הצעירה מורכבת מבני המייסדים וכן מעולים מארגנטינה. בקיבוץ מתגוררים כ-453 איש. ענפי ייצור עיקריים: פלחה, לול, רפת היישוב אינו גדול ושטחו עומד על כ-4 קמ"ר. מבנה מגורים טיפוסי בקיבוץ אולם חדר האוכל בשעת ארוחת בוקר בית זיכרון בתכנון אדריכל חיליק ערד לוח המודעות בכניסה לחדר האוכל מדיה וקבצים בנושא גבעת עוז בוויקישיתוף גבעת עוז באתר הרשות לפיתוח הגליל מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על מבנה חדר האוכל ומבנים נוספים בקיבוץ גבעת עוז, באתר 'חלון אחורי', 24 בפברואר 2015 אתר הבית של גבעת עוז קהילנט גבעת עוז גבעת עוז (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 גבעת עוז | אתר התנועה הקיבוצית, באתר www.kibbutz.org.il חיים לנדוי, הצורך בכבישים, על המשמר, 19 במרץ 1950 מגידו כפר עוז וכפרי הסביבה, על המשמר, 7 ביוני 1955 ערך זה הוא קצרמר בנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריזיירה די סן סאבה

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה ריזיירה די סן סאבה (איטלקית Risiera di San Sabba; סלובנית Rižarna pri Sveti Soboti) בטריאסטה היה מחנה ריכוז אשר שימש גם כמחנה ההשמדה היחיד שהוקם באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. כ-25,000 איש עברו דרך המחנה וכ-5,000 בני אדם נרצחו בו, ומתוך 123 משלוחי המוות שיצאו מאיטליה, מקורם של 69 היה בטריאסטה. המחנה הוקם במבנה ששימש כמפעל לעיבוד אורז ואשר הוקם ב-1913. יומיים לאחר שנחתם הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה ב-8 בספטמבר 1943, הוקם האזור המבצעי החוף האדריאטי בצפון-מזרח איטליה וזה היה כפוף ישירות לרייך למרות שהשתייך באופן רשמי לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. המחנה החל לפעול סמוך לאחר מכן כמתקן מעצר גרמני זמני וכונה "סטאלאג 339". ב-20 באוקטובר 1943 שונה ייעודו של המחנה למתקן כליאה משטרתי לאסירים בטרם גירושם לגרמניה ולפולין, וכמתקן מעצר והוצאה להורג של יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים. עוד שימש המחנה לאחסון רכוש מוחרם. מעשי הרצח במחנה נעשו באמצעות חבטות באלה בבסיס הגולגולת, בירי ובהרעלה באמצעות גז בכלי רכב סגורים שיועדו לכך. במחנה נמצאו אלה ושלושה שקי מלט ובהם שרידי עצמות ואפר אדם. בשמו של המחנה נקשר גם אודילו גלובוצניק, יליד טריאסטה, שמונה למפקד האס אס והמשטרה (SS- und Polizeiführer) באזור והחל במבצע שזכה לקוד "Einsatz R" (פעולה R) לרדיפה ותפיסת יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים. ב-4 באפריל 1944 הוקם במחנה כבשן לשריפת גופות. מבנה זה נהרס על ידי הנאצים ב-29 באפריל 1945 עם התקרב הצבא היוגוסלבי לטריאסטה, ובאותו מועד שחררו הנאצים את אחרוני האסירים במחנה. מבני המחנה ערוכים סביב חצר מרכזית. במעבר הכניסה התת-קרקעי שוכנים "תאי המוות" בהם נכלאו אסירים אשר יועדו להשמדה בתוך שעות ספורות בכבשן שבמחנה. לפי עדויות, לצד האסירים בתאי המוות אוחסנו לעיתים גם גופות אשר יועדו לשריפה. במבנה בן שלוש קומות שמשמאל לכניסה שכנו 17 תאים קטנים נוספים שיועדו לכליאה ושניים מהם שימשו כמתקני עינויים. במבנה זה גם התגוררו קציני האס אס ושכנו בו סדנאות העבודה של האסירים. המבנה הסמוך בן ארבע הקומות שימש כמתקן המעצר המרכזי ובו רוכזו היהודים, האזרחים האחרים ושבויי מלחמה אשר יועדו למשלוח למחנה ההשמדה אושוויץ ומחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן. מצדה האחר של החצר המרכזית, שכן המבנה שבמרתפו נבנה הכבשן. מבנה זה אינו קיים עוד לאחר שנהרס בידי הנאצים בטרם נמלטו מהמחנה, אף כי עקבותיו ניכרים בקיר המבנה הסמוך ומיקומו על הקרקע מסומן במשטח מתכת. המבנה המרכזי ובו 6 קומות, שימש למגורי חיילי האס אס וכמטבח, ומבנה סמוך לו ששימש כמוסך לכלי רכב הפך לבית תפילה. שני מבנים נוספים מחוץ למחנה שימשו כמפקדה, כמגורי מפקד המחנה וכמגורי סגל הנשים. לאחר המלחמה שימש המקום כמחנה פליטים ושקע בהזנחה. ב-15 באפריל 1965 הורה נשיא איטליה להכריז על המחנה כמונומנט לאומי, והמקום שופץ ב-1975, ומאז הוא משמש כ"מוזיאון העירוני של ריזיירה די סן סאבה" (Civico Museo della Risiera di San Sabba). במוזיאון מבקרים למעלה מ-100,000 איש בשנה. האזור המבצעי החוף האדריאטי מדיה וקבצים בנושא ריזיירה די סן סאבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריזיירה די סן סאבה אלדד בק, כשסיפרתי לנכדה של מצילי משפחתי שיד ושם לא מכיר בהם, התביישתי, באתר ישראל היום, 5 ביולי 2019