אה"מ ארין

אה"מ ארין הייתה אוניית מערכה דרדנוט של הצי המלכותי, שהוזמנה במקור על ידי הממשלה העות'מאנית מחברת ויקרס הבריטית. האונייה הייתה אמורה לקבל את השם רשאדייה ככניסתה לשירות בצי העות'מאני. רשאדייה תוכננה להיות שווה לפחות לכל אוניית מערכה אחרת קיימת או בבנייה. כשהחלה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, רשאדייה כמעט הושלמה ונתפסה בהוראת וינסטון צ'רצ'יל, הלורד הראשון של האדמירליות, כדי לשמור אותה בידיים בריטיות ולמנוע ממנה ליפול בידי גרמניה או בעלות בריתה. אין ראיות לכך שהתפיסה מילאה תפקיד כלשהו בהכרזת הממשלה העות'מאנית מלחמה על בריטניה ומדינותההסכמה המשולשת. מלבד תפקיד מינורי בקרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הלא חד משמעית ב-19 באוגוסט באותה שנה, שירותה של ארין במהלך המלחמה כלל בדרך כלל סיורים ואימונים שגרתיים בים הצפוני. האונייה נחשבה למיושנת לאחר המלחמה; היא הועברה למילואים ושימשה כספינת אימונים. ארין שימשה כאוניית הדגל של צי המילואים בנור במשך רוב 1920. היא נמכרה לגרוטאות ב-1922 ופורקה בשנה שלאחר מכן. העיצוב של סדרת רשאדייה התבסס על סדרת קינג ג'ורג' החמישי, אך השתמש בתותחי חימוש משני 6 אינץ' (152 מילימטרים) של סדרת איירון דיוק המאוחרת יותר. ארין הייתה באורך כללי של 559 רגל 6 אינץ' (170.54 מטרים), רוחב של 91 רגל 7 אינץ' (27.9 מטרים) ושוקע של 28 רגל 5 אינץ' (8.7 מטרים). הדחק האונייה היה 22,780 טונות ארוכות (23,150 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-25,250 טונות ארוכות (25,660 טונות) במעמס מלא. בשנת 1914 מנה הצוות שלה 976 קצינים ומלחים ו-1,064 שנה לאחר מכן. ארין הונעה על ידי זוג סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צילינדרים באמצעות קיטור מ-15 דוודי Babcock &amp; Wilcox. הטורבינות, עם הספק של 26,500 shaft horsepower (19,800 קילוואט), נועדו להעניק לאונייה מהירות מרבית של 21 קשר (39 קמ"ש; 24 מייל לשעה). האונייה נשאה מספיק פחם ומזוט לטווח מקסימלי של 5,300 מיל ימי (9,800 קילומטרים; 6,100 מיל) במהירות שיוט של 10 קשר (19 קמ"ש; 12 מייל לשעה). רדיוס פעולה זה היה מעט פחות מזה של אוניות מערכה בריטיות עכשוויות, אך התאים לפעילות בים הצפוני. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ) תותחי Mk VI מותקנים בחמישה צריחים תאומים, המסומנים 'A'‏, 'B'‏, 'Q'‏, 'X' ו-'Y' מלפנים לאחור. הם היו מסודרים בשני זוגות ירי-על, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה; הצריח החמישי היה באמצע האונייה, בין הארובות למבנה העילי האחורי. הגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו סופקה על ידי חימוש משני של 16 תותחי BL 6 אינץ' Mk XVI. האונייה צוידה גם בשישה תותחי הוצ'קיס ירי מהיר (QF) 6 פאונד (2.2 אינץ' (57 מ"מ)). כפי שהיה אופייני לאוניות הראשה הבריטיות של התקופה, היא הייתה מצוידת בארבעה צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מילימטרים) בצד הרוחב. ארין הייתה מוגנת על ידי חגורה משוריינת בקו המים בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים) מעל האזורים החיוניים באונייה. העובי של הסיפונים שלה נע בין 1 עד 3 אינץ' (25 עד 76 מילימטרים). שריון צריח התותח הראשי היה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) ונתמך על ידי ברבטות בעובי 9–10 אינץ' (229–254 מילימטרים). ארבעה מתותחי ה-6 פאונד הוסרו בשנים 1915–1916, ותותח נ"מ QF‏ 3 אינץ' (76 מ"מ) 20-cwt הותקן על פלטפורמת הזרקורים לשעבר על המבנה האחורי. מנהל בקרת אש עבור התותחים הראשיים הותקן על תורן החצובה בין מאי לדצמבר 1916. זוג מנהלי בקרת אש לחימוש המשני הותקנו לרגלי תורן החצובה בשנים 1916–1917 ותותח נ"מ נוסף בקוטר 3 אינץ' על המבנה האחורי. בשנת 1918 הותקן מד טווח בזווית גבוהה והותקנו סיפוני טיסה על גגות צריחי 'B' ו-'Q'. ארין הוזמנה במקור על ידי האימפריה העות'מאנית ב-8 ביוני 1911, בעלות משוערת של 2,500,000 ליש"ט, על שמו של רשאד החמישי לכבודו של המט החמישי רשאד, הסולטן העות'מאני השולט, אך שמה שונה לרשאדייה במהלך הבנייה. היא הונחה במספנת ויקרס בבארו-אין-פורנס ב-6 בדצמבר 1911 עם מספר הבנייה 425, אך הבנייה הופסקה בסוף 1912 במהלך מלחמות הבלקן והתחדשה במאי 1913. האונייה הושקה ב-3 בספטמבר והושלמה באוגוסט 1914. לאחר רציחתו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד ב-28 ביוני, דחו הבריטים את מסירת רשאדייה ב-21 ביולי, למרות השלמת התשלומים והגעת המשלחת העות'מאנית לאסוף את רשאדייה ואוניית מערכה דרדנוט נוספת, הסולטאן עות'מאן הראשון, לאחר ניסוייהם הימיים. צ'רצ'יל הורה לצי המלכותי לעצור את האוניות ב-29 ביולי ולמנוע מאנשי הצי העות'מאני לעלות עליהן; יומיים לאחר מכן, חיילים מרגימנט היערנים שרווד תפסו אותם רשמית ורשאדייה שונתה לארין, שם המתייחס לאירלנד. צ'רצ'יל עשה זאת ביוזמתו כדי להגדיל את מרווח העדיפות של הצי המלכותי על צי הים הפתוח הגרמני ולמנוע את רכישתם על ידי גרמניה או בעלות בריתה. ההשתלטות גרמה לחוסר רצון רב באימפריה העות'מאנית, שבה הציבור מימן חלקית את האוניות. כשהממשלה העות'מאנית הייתה במבוי סתום כלכלי בנוגע לתקציב אוניות המערכה, הגיעו תרומות לצי העות'מאני מטברנות, בתי קפה, בתי ספר ושווקים, ותרומות גדולות זכו ב"מדליית תרומות של הצי". התפיסה, ומסירתן של סיירת המערכה הגרמנית גבן והסיירת הקלה ברסלאו, השפיעו על דעת הקהל באימפריה להתרחק מבריטניה, והם נכנסו למלחמה בצד גרמניה והאימפריה האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד ההסכמה המשולשת של בריטניה, צרפת ורוסיה ב-29 באוקטובר, לאחר שגבן תקפה מתקנים רוסיים בים השחור. אף על פי שאין ראיות כי לתפיסה היה חלק כלשהו בהכרזת הממשלה העות'מאנית מלחמה על בריטניה ומדינות ההסכמה המשולשת, ההיסטוריון דייוויד פרומקין העלה השערות שהטורקים הבטיחו להעביר את הסולטאן עות'מאן הראשון לגרמנים בתמורה לחתימה על ברית הגנה סודית ב-1 באוגוסט. בלי קשר, הממשלה העות'מאנית התכוונה להישאר נייטרלית עד שאסונות רוסים במהלך הפלישה לפרוסיה המזרחית בספטמבר שכנעו את אנוור פאשה וג'מאל פאשה, שרי המלחמה והצי, בהתאמה, שהגיע הזמן לנצל את החולשה הרוסית. ללא ידיעת אף אחד מחברי הממשלה האחרים, אנוור וג'מאל אישרו לתת אדמירל וילהלם סושון, המפקד הגרמני העליון של הצי העות'מאני, לתקוף ספינות רוסיות בים השחור בסוף אוקטובר באמתלה של הגנה על ספינות המלחמה שלו. מהתקפות רוסיות. סושון, מתוסכל מהנייטרליות העות'מאנית, לקח את העניינים לידיים והפגיז נמלים רוסיים בים השחור ב-29 באוקטובר כראיה חד משמעית למתקפה עות'מאנית ואילץ את הממשלה העות'מאנית להצטרף למלחמה בצד גרמניה. קפטן ויקטור סטנלי מונה לקפטן הראשון של ארין . ב-5 בספטמבר היא הצטרפה לצי הגדול, בפיקודו של אדמירל ג'ון ג'ליקו, בסקפה פלו באורקני והוקצתה לשייטת אוניות המערכה הרביעית. ארין הפליגה עם אוניות הצי הגדול כשיצאו מלוך איו בסקוטלנד ב-17 בספטמבר לאימון ירי ממערב לאיי אורקני למחרת. לאחר התרגיל, הם החלו בחיפושים עקרים אחר ספינות גרמניות בים הצפוני, שנפגעו ממזג האוויר הגרוע. הצי הגדול הגיע לסקפה פלו ב-24 בספטמבר כדי לתדלק לפני שיצא למחרת לאימון מטרה נוסף ממערב לאורקני. בתחילת אוקטובר התייצב הצי הגדול לים הצפוני כדי לספק כיסוי מרוחק לשיירה גדולה שהעבירה חיילים קנדיים מהליפקס, נובה סקוטיה וחזרה לסקפה פלו ב-12 באוקטובר. דיווחים על צוללות בסקפה פלו הביאו את ג'ליקו למסקנה שההגנות שם אינן מספקות, וב-16 באוקטובר הוא הורה לפזר את עיקר הצי הגדול ללוך סווילי, אירלנד. ג'ליקו הוציא את הצי הגדול לים ב-3 בנובמבר לאימוני ירי ותרגילי קרב, והשייטת הרביעית חזרה לסקפה פלו שישה ימים לאחר מכן. בערב 22 בנובמבר ערך הצי הגדול סריקה מוצלחת נוספת בחציו הדרומי של הים הצפוני; ארין פעלה עם הגוף הראשי בתמיכה בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-27 בנובמבר. ב-16 בדצמבר, הצי הגדול התייצב במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, אך לא הצליח ליירט את צי הים הפתוח. ארין ושאר הצי הגדול ערכו סריקה נוספת בים הצפוני ב-25–27 בדצמבר. ספינותיו של ג'ליקו, כולל ארין, תרגלו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר 1915 ממערב לאיי אורקני ושטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בסיירות המערכה של ביטי, אך הצי היה רחוק מכדי להשתתף בקרב שרטון דוגר למחרת. ב-7–10 במרץ, ערך הצי בצפון הים הצפוני, במהלכו ערך תמרוני אימונים. הפלגה נוספת התקיימה ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל. הצי הגדול ביצע סריקה במרכז הים הצפוני במהלך 17–19 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמניים. סיור נוסף הגיע בעקבותיו במהלך 29–31 במאי; גם הוא היה ללא אירועים. במהלך 11–14 ביוני, הצי ערך אימוני ירי וערך תרגילי קרב מול שטלנד מ-11 ביולי. במהלך 2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים ולאחר מכן ביצע סריקה נוספת לים הצפוני בין 13 ל-15 באוקטובר. במהלך 2–5 בנובמבר, השתתפה ארין במבצע אימון צי ממערב לאורקני. האונייה הועברה לשייטת אוניות המערכה השנייה מתישהו בין ספטמבר לדצמבר. הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטהר את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות הוגבלה לקצה הצפוני של הים. סריקה נוספת החלה ב-6 במרץ, אך ננטשה למחרת מכיוון שמזג האוויר נעשה סוער מדי עבור המשחתות המלוות. בליל 25 במרץ הפליגו ארין ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. כשהצי הגדול התקרב לאזור ב-26 במרץ, הכוחות הבריטיים והגרמנים כבר ניתקו מגע וסערה חזקה איימה על כלי השיט הקלים, כך שהצי קיבל הוראה לחזור לבסיס. ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק, לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים. במהלך 2–4 במאי, הצי ערך מפגן נוסף מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני. בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח. במהלך קרב יוטלנד ב-31 במאי, הצליחו סיירות המערכה של ביטי לפתות את שר והיפר למרדף כשהם נסוגו בחזרה לעבר הגוף הראשי של הצי הגדול. לאחר שג'ליקו פרס את ספינותיו במערך הקרב, ארין הייתה הרביעית מראש הקו. התמרונים של שר לאחר שזיהה את הצי הגדול היו בדרך כלל רחוקים האוניות המובילות של ג'ליקו, והראות הלקויה הפריעה ליכולתן לסגור טווח עם הגרמנים לפני ששר הספיק לנתק מגע בחסות החשיכה. הזדמנויות לירות במהלך הקרב היו נדירות, והיא ירתה רק 6 פגזים 6 אינץ' מהחימוש המשני שלה. ארין הייתה אוניית המערכה הבריטית היחידה שלא ירתה בתותחיה העיקריים במהלך הקרב. ב-18 באוגוסט שוב יצאו הגרמנים לגיחה, הפעם כדי להפגיז את סנדרלנד; שר קיווה למשוך את סיירות המערכה של ביטי ולהשמיד אותם. מודיעין האותות הבריטי פיענח שידורים אלחוטיים גרמניים, מה שאפשר לג'ליקו מספיק זמן לפרוס את הצי הגדול בניסיון להשתתף בקרב מכריע. שני הצדדים נסוגו למחרת, לאחר שצוללות יריביהם הסבו אבדות בפעולה של 19 באוגוסט: הסיירות הבריטיות נוטינגהאם ופאלמות' טורפדו והוטבעו על ידי צוללות גרמניות ואוניית המערכה הגרמנית SMS וסטפאלן ניזוקה מהצוללת הבריטית E23. לאחר שחזר לנמל, הוציא ג'ליקו צו שאסר על סיכון הצי בחציו הדרומי של הים הצפוני בשל הסיכון המכריע של מוקשים וצוללות. כאשר סטנלי הועלה לדרגת אדמירל משנה ב-26 באפריל 1917, הוא הוחלף על ידי קפטן וולטר אלרטון. קפטן הרברט ריצ'מונד קיבל את הפיקוד ב-1 בינואר 1919. עד 1 במאי, ארין שובצה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הבית. באוקטובר היא שובצה למילואים בנור, אך הוצבה בנמל פורטלנד החל מ-18 בנובמבר. ריצ'מונד הוחלף על ידי קפטן פרסיבל הול-תומפסון ב-1 בדצמבר. ארין חזרה לנור בינואר 1920 והפכה שם לספינת אימונים של תותחנים עד פברואר. עד יוני, האונייה הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה ויויאן ברנרד, מפקד צי המילואים, נור. ביולי-אוגוסט 1920, היא עברה שיפוץ במספנת דבונפורט. עד 18 בדצמבר 1920, ארין נשארה ספינת הדגל של ברנרד והמשיכה לשרת כספינת אימונים לתותחנים. הצי המלכותי התכוון במקור שהיא תישמר כספינת אימונים על פי תנאי האמנה הימית של וושינגטון משנת 1922, אך שינוי בתוכנית גרם לכך שתפקיד זה יתמלא על ידי ת'ארנדרר, ולכן האונייה הוגדרה לגריטה במאי 1922. ארין נמכרה לחברת פירוק הספינות קוקס ודנקס ב-19 בדצמבר ופורקה בקווינבורו בשנה שלאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא אה"מ ארין בוויקישיתוף