המלחמה האיטלקית (1551–1559)

המלחמה האיטלקית 1551–1559, הידועה לפעמים כמלחמת מלחמת הבסבורג-ולואה והמלחמה האיטלקית האחרונה, החלה בשנת 1551 כאשר אנרי השני, מלך צרפת הכריז מלחמה נגד קרל החמישי במטרה לכבוש מחדש חלקים מאיטליה ולהבטיח שליטה צרפתית, ולא הבסבורגית, בענייני אירופה. המלחמה הסתיימה בעקבות חתימת שלום קאטו-קמברזי בין המלכים של ספרד, אנגליה וצרפת ב-1559. היסטוריונים הדגישו את חשיבותם של טכנולוגיית אבק השריפה, סגנונות ביצור חדשים לעמידה בפני ירי תותחים, והתמקצעות המוגברת של החיילים. זוהי סקירה כללית של אירועים בולטים כולל קרבות במהלך המלחמה. פתיחת המלחמה (1547–1551) 10 בספטמבר 1547: פייר לואיג'י פארנזה, דוכס פארמה, נרצח, ולאחר מכן כבשו חיילי הקיסר קרל החמישי את דוכסות פארמה. ? 1547: אוטאביו פארנזה, בנו של פייר לואיג'י, תקף אך לא הצליח לכבוש בחזרה את פארמה מחיל המצב הקיסרי בפיקודו של פרנטה גונזגה. 7 בפברואר 1550: כנס האפיפיור 1549–1550 לאחר מותו של האפיפיור פאולוס השלישי בחר באפיפיור יוליוס השלישי, שאישר מיד את בעלותו של אוטביו פארנזה על דוכסות פארמה. הדבר הכעיס את הקיסר קרל החמישי, שחייליו עדיין כבשו את הדוכסות. יוני - 8 בספטמבר 1550: לכידת מהדיה על ידי אנדראה דוריה (1550) בשמו של הקיסר קרל החמישי. סוף 1550: אנרי השני, מלך צרפת חידש את הברית הצרפתית-עות'מאנית בתגובה לנפילת מהדיה. 27 במאי 1551: אנרי השני, מלך צרפת ואוטביו פארנזה, דוכס פארמה חתמו על ברית הגנה, והציבה את פארמה תחת הגנה צרפתית. שלב ראשון (יוני 1551 - פברואר 1556) יוני 1551: מלחמת פארמה פרצה בין הקיסר קרל החמישי והאפיפיור יוליוס השלישי נגד אנרי השני, מלך צרפת ואוטאביו פארנזה. יולי 1551: הפלישה לגוזו (1551). ניצחון עות'מאני על האבירים המלטזים. 15 באוגוסט 1551: מצור על טריפולי (1551). העות'מאנים כבשו את טריפולי מידי האבירים המלטזים ההוספיטלרים. יולי 1551 - מרץ 1552: מצור על מירנדולה (1551). ניצחון פרנקו-פארנזי על הצבא הקיסרי-ספרדי-אפיפיורי. 15 בינואר 1552: הסכם שאמבור. אנרי השני, מלך צרפת התחבר עם נסיכים גרמנים פרוטסטנטים נגד קרל החמישי. 29 באפריל 1552: הפסקת אש בת שנתיים סיימה את מלחמת פארמה. מרץ-אוגוסט 1552: המלחמה השמלקלדית השנייה (או מרד הנסיכים). הנסיכים הגרמנים הפרוטסטנטים הגרמנים ניצחו את קרל החמישי (שלום פסאו, 2 באוגוסט), בעוד אנרי השני סיפח את שלוש הבישופויות לצרפת. יולי 1552: פשיטה צרפתית-עות'מאנית על רג'ו וקלבריה. ניצחון צרפתי-עות'מאני על ספרד. 5 באוגוסט 1552: קרב פונסה (1552). ניצחון פרנקו-עות'מאני על ג'נובה (בעלת ברית עם קרל החמישי). יולי 1552: מרד אנטי ספרדי בסיינה. 17 ביולי 1552: המורדים בסיינה קיבלו בברכה חיל מצב צרפתי כדי להגן עליו מפני ניסיונות כיבוש מחדש של ספרד. 19 באוקטובר 1552 - 2 בינואר 1553: מצור על מץ (1552). ניצחון צרפתי על הצבא הקיסרי. ינואר-פברואר 1553: המשנה למלך הספרדי של נאפולי, פדרו דה טולדו אי סוניגה, עשה ניסיון כושל לכבוש מחדש את סיינה בסיוע פירנצה. 11 באפריל - 20 ביוני 1553: מצור על ת'רואן. ניצחון ספרדי-קיסרי על צרפת. הכוחות הקיסריים החריבו את ת'רואן בהוראת קרל החמישי כנקמה על התבוסה במץ. 25 בנובמבר 1553: קוזימו דה מדיצ'י, דוכס פירנצה, חתם על הסכם סודי עם קרל החמישי לכיבוש מחדש של סיינה עבור הקיסר. 1553–1559: פלישה לקורסיקה (1553). העות'מאנים והצרפתים כבשו זמנית את רוב קורסיקה. 2 באוגוסט 1554: קרב מרציאנו או סקנאגאלו. ניצחון מכריע פלורנטיני-ספרדי על סיינה וצרפת. 12 באוגוסט 1554: קרב רנטי. ניצחון צרפתי על הצבא הקיסרי. ינואר 1554 - 21 באפריל 1555: מצור על סיינה. ניצחון ספרדי על סיינה וצרפת. סוף הרפובליקה של סיינה, שסופחה לדוכסות פירנצה ב-1559. יוני 1555: ועידת השלום הכושל של מארק בתוך תחום המושב של קאלה. אוקטובר 1555: שיחות השלום התחדשו. שביתת נשק (פברואר-ספטמבר 1556) 5 בפברואר 1556: שביתת הנשק של Vaucelle נחתמה בין קרל החמישי לאנרי השני, מלך צרפת. ויתור של קרל החמישי: פליפה השני ירש אותו כמלך ספרד ולורד של ארצות השפלה ב-16 בינואר 1556 וב-25 באוקטובר 1555, בהתאמה; פרדיננד הראשון ירש אותו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-27 באוגוסט 1556, אם כי יעברו כמה שנים עד שהדיאטה הקיסרית (3 במאי 1558) והאפיפיור (1559) יכירו בפרדיננד כקיסר. שלב שני (ספטמבר 1556 - אפריל 1559) 1 בספטמבר 1556: פלישה ספרדית וכיבוש מדינות האפיפיור. ספטמבר-דצמבר 1556: ניסיונות להגביל את חידוש פעולות האיבה למדינות האפיפיור נכשלו, ונעשו הכנות למלחמה בקנה מידה מלא. 6 בינואר 1557: גאספאר דה קוליני השני, המושל הצרפתי של פיקרדי, פתח בהתקפות פתע על דואה ולנס בארצות השפלה הספרדיות, ופתח מחדש את החזית הצפונית. אוגוסט 1557: מצור על סיביטלה. ניצחון ספרדי על צרפת. 10–27 באוגוסט 1557: קרב סן קנטן (1557) . ניצחון ספרדי-סבוייאני-אנגלי על צרפת. 12 בספטמבר 1557: הכיבוש הספרדי של מדינת האפיפיור. האפיפיור פאולוס הרביעי חתם על הסכם שלום נפרד עם הדוכס מאלבה (ספרד). 1–8 בינואר 1558: מצור על קאלה (1558). ניצחון צרפתי על אנגליה. 17 באפריל - 23 ביוני 1558: מצור על תיונוויל (1558). ניצחון צרפתי על הצבא הקיסרי-ספרדי. יולי 1558: פשיטה על האיים הבלאריים (1558). ניצחון עות'מאני על ספרד. 13 ביולי 1558: קרב גרבליינס (1558). ניצחון אנגלו-ספרדי על צרפת. 21 בספטמבר 1558: קרל החמישי מת. 2 ו-3 באפריל 1559: שלום קאטו-קמברזי. 10 ביולי 1559: אנרי השני מת מפצעים מתאונת ירי במהלך חגיגת הסכם קאטו-קמברזי. אנרי השני חתם הסכם עם סולימאן המפואר על מנת לשתף פעולה נגד ההבסבורגים בים התיכון. זה הופעל על ידי כיבוש מהדיה על ידי האדמירל הגנואי אנדראה דוריה ב-8 בספטמבר 1550, למען קרל החמישי. הברית אפשרה לאנרי השני לדחוף לכיבושים צרפתיים לעבר הריין, בעוד שהצי צרפתי-עות'מאני הגן על דרום צרפת. המצור העות'מאני על טריפולי ב-1551 היה הצעד הראשון של המלחמה האיטלקית הכוללת בשנים 1551–1559 בזירה האירופית, ובים התיכון הצטוו הגליאות הצרפתיות של מרסיי להצטרף לצי העות'מאני. בשנת 1552, כאשר אנרי השני תקף את קרל החמישי, שלחו העות'מאנים 100 גליאות למערב הים התיכון, אשר לוו בשלוש גליאות צרפתיות בפיקודו של גבריאל דה לואט ד'ארמון בפשיטותיהם לאורך חופי קלבריה בדרום איטליה, וכבשו את העיר רג'ו. בקרב פונזה מול האי פונזה, הצי נפגש עם 40 גליאות של אנדראה דוריה, והצליח להביס את הגנואזים וללכוד שבע גליאות. ברית זו תוביל גם לפלישה המשולבת לקורסיקה ב-1553. העות'מאנים המשיכו להטריד את הנחלות ההבסבורגיות בפעולות שונות בים התיכון, כמו הפלישה העות'מאנית לאיים הבלאריים ב-1558, בעקבות בקשת אנרי השני. בחזית היבשתית, שלב הפתיחה של המלחמה היה בסימן משבר הירושה בפרמז'ן: האפיפיור החדש שנבחר יוליוס השלישי אישר את אוטאביו פארנזה כדוכס פארמה ופיאצ'נצה, בעוד שהחיילות הקיסריים של קרל החמישי כבשו את העיר ב-1547 לאחר רצח אביו של אוטביו. כיוון שראה בצרפת את הבחירה הטובה ביותר שלו מול הקיסר, חתם אוטאביו פארנזה על ברית הגנה עם אנרי השני, מלך צרפת ב-27 במאי 1551, והציב את פארמה תחת חסות צרפתית. קרל לא יכול היה לקבל זאת, והפעיל לחץ על האפיפיור לברית נגד צרפת ופארמה, מה שגרם למלחמת פארמה ביוני 1551. הקרב העיקרי של שלב זה היה המצור על מירנדולה (1551), במהלכו הדפו המגינים הפרנקו-פארנזים התקפות של הכוחות האפיפיוריים-קיסריים-ספרדים. הלוחמים הסכימו להפוגה של שנתיים ב-29 באפריל 1552, שאושרר על ידי קרל החמישי ב-10 במאי, שסיימה את מלחמת פארמה. בינתיים, אנרי השני חבר אל נסיכים גרמנים פרוטסטנטים נגד קרל החמישי עם הסכם שאמבור ב-15 בינואר 1552. מתקפה מוקדמת לתוך לורן, במלחמה השמלקלדית השנייה, הצליחה, כאשר אנרי כבש את שלוש הבישופויות של מץ, טול ו-ורדן ואבטח אותם על ידי הבסת צבא הבסבורג הפולש בקרב רנטי (12 באוגוסט 1554). ב-1552, מרד אנטי-ספרדי ברפובליקה של סיינה העניק לאנרי בעלת ברית נוספת; ב-17 ביולי 1552 הצליח צבא פרנקו-סייני לגרש את חיל המצב הספרדי. הסייאנים קיבלו בברכה חיל מצב צרפתי כדי להגן על הרפובליקה מפני ניסיונות כיבוש מחדש של ספרד. צבא צרפתי פלש לטוסקנה ב-1553 לתמיכה ברפובליקה הסייאנית. בינואר 1554 החלו הספרדים במצור על העיר סיינה. הכוחות הצרפתיים הותקפו על ידי צבא קיסרי-פלורנטיני והובסו בקרב מרציאנו על ידי ג'יאן ג'אקומו מדיצ'י (2 באוגוסט 1554). לאחר מצור של 18 חודשים, נפלה סיינה בידי הכוחות הספרדיים ב-15 באפריל 1555. למרות שרפובליקת סיינה הגולה במונטלצ'ינו (אי') שנוהלה על ידי נאמני סיינה גולים המשיך להתקיים עד 3 באפריל 1559, שטחה של הרפובליקה של סיינה סופח במלואו לדוכסות פירנצה תחת קוזימו הראשון דה מדיצ'י עם שלום קאטו-קמברזי (3 באפריל 1559), ובסופו של דבר הפך לחלק מהדוכסות הגדולה של טוסקנה (1569).  הסכם בווסלה נחתם ב-5 בפברואר 1556 בין קרל החמישי לאנרי השני. לאחר שהתפטרותו של הקיסר קרל בשנת 1556 פיצלה את האימפריה ההבסבורגית בין פליפה השני, מלך ספרד לפרדיננד הראשון, מוקד המלחמה עבר לפלנדריה. עם זאת, הפסקת האש הופרה זמן קצר לאחר מכן. האפיפיור פאולוס הרביעי לא היה מרוצה ודחק באנרי השני להצטרף למדינת האפיפיור בפלישה לנאפולי הספרדית. ב-1 בספטמבר 1556, פליפה השני הגיב בפלישה מקדימה למדינת האפיפיור עם 12,000 איש תחת הדוכס מאלבה. כוחות צרפתים שהתקרבו מצפון הובסו ונאלצו לסגת במצור על סיביטלה באוגוסט 1557. פליפה, בשיתוף עם אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, הביס את הצרפתים בקרב על סן קנטן (1557) (10-27 באוגוסט). הספרדים ניסו לחסום את רומא על ידי כיבוש נמל אוסטיה אך נהדפו על ידי צבאות האפיפיור בהתקפת פתע. כאשר כוחות צרפת לא הצליחו לבוא לעזרתם, נותרו צבאות האפיפיור חשופים והובסו, עם חיילים ספרדים תחת הדוכס מאלבה שהגיעו לקצה רומא. מתוך חשש לכיבוש נוסף של רומא, הסכים פאולוס הרביעי לדרישת הדוכס מאלבה ממדינת האפיפיור להכריז על נייטרליות באמצעות חתימת שלום קאווה-פלסטרינה (12 בספטמבר 1557). הקיסר קרל החמישי מתח ביקורת על הסכם השלום כנדיב יתר על המידה כלפי האפיפיור. מרד קצר בגיבוי צרפתים בראשות תומאס סטפורד נגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה הביא למצור בן שלושה ימים על טירת סקארבורו באפריל 1557. מרי הכריזה מלחמה על צרפת ביוני 1557 וחיילים אנגלים סייעו בניצחון בסן קנטן באוגוסט. אבל כניסתה של אנגליה למלחמה עוררה את המצור הצרפתי על קאלה בינואר 1558, שהיה תבוסה עבור האנגלים. צבאות צרפת שדדו נחלות ספרדיות בארצות השפלה ויצא מנצח במצור על תיונוויל (אפריל-יוני 1558). אף על פי כן, אנרי הפסיד בקרב גרבליינס (13 ביולי 1558) ונאלץ לקבל הסכם שלום שבו ויתר על כל תביעה נוספת כלפי איטליה. המלחמות הסתיימו מסיבות אחרות, ביניהן "ברירת המחדל הכפולה של 1557", כאשר האימפריה הספרדית, ואחריה במהירות הצרפתים, הפרו את חובותיהם. בנוסף, נאלץ אנרי השני להתעמת עם תנועה פרוטסטנטית הולכת וגדלה בבית, אותה קיווה לרסק. אומן (1937) טוען שהמסעות הבלתי חד משמעיים אשר בדרך כלל חסרים מעורבות מכרעת נבעו בעיקר ממנהיגות לא יעילה והיעדר רוח התקפית. הוא מציין שחיילות שכירי חרב היו בשימוש לעיתים קרובות מדי והוכחו כלא אמינים. הייל מדגיש את החוזק ההגנתי של מבצרי מעוזים שתוכננו זמן קצר קודם לכן בזוויות לפיזור אש תותחים. פרשים, שבאופן מסורתי השתמשו בטקטיקות הלם כדי להתגבר על חיל הרגלים, נטשו אותו במידה רבה והסתמכו על התקפות עם אקדחים מדורגות. הייל מציין את השימוש בתצורות המונים מיושנות, שאותן הוא מייחס לשמרנות מתמשכת. בסך הכל, הייל מדגיש רמות חדשות של מיומנות טקטית. בשנת 1552 לווה קרל החמישי יותר מ-4 מיליון דוקטים, כאשר מסע המלחמה של מץ לבדו עלה 2.5 מיליון דוקטים. משלוחי אוצרות מאיי הודו הסתכמו ביותר משני מיליון דוקטים בין 1552 ל-1553. עד 1554, הגירעון במזומן לשנה חושב להיות מעל 4.3 מיליון דוקטים, גם לאחר שכל תקבולי המס לשש השנים שלאחר מכן שועבדו והתמורה הוצאה מראש. האשראי בשלב זה החל לעלות לכתר ריבית של 43 אחוז (שמומן ברובו על ידי משפחות הבנקאות פוגר וולסר). עד שנת 1557 סירב הכתר לתשלום מאיי הודו שכן אפילו זה נדרש לתשלום המאמץ המלחמתי (ששימש בהתקפה ובניצחון הספרדי בקרב סן קנטן באוגוסט 1557). הכספים הצרפתיים במהלך המלחמה מומנו בעיקר מהעלאת מס הטייל, כמו גם מיסים עקיפים כמו גאבלה ועמלות מכס. המלוכה הצרפתית נקטה גם במהלך המלחמה בהלוואות כבדות מאנשי כספים בשיעורים של 10–16 אחוז ריבית. מס הטייל נאמד בשנת 1551 בסביבות שישה מיליון ליברות. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-16, ספרד היה בעל כוח אדם צבאי מוערך של כ-150,000 חיילים, ואילו לצרפת היה כוח אדם מוערך של 50,000. שלום קאטו-קמברזי (1559) כלל שני הסכמים: הראשון נחתם בין אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ואנרי השני, מלך צרפת ב-2 באפריל; השני נחתם בין אנרי השני, מלך צרפת ופליפה השני, מלך ספרד ב-3 באפריל שתי האמנות הגדירו גם את סיום המלחמות האימפריאליות-צרפתיות ולפיכך את סיומו של הסכסוך ההבסבורגי-ולואה בכללותו, באישורו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ארבעת המלכים לא נפגשו באופן אישי אלא יוצגו על ידי שגרירים ומשלחות. כמה מדינות איטלקיות השתתפו גם הן בוועידה. אנרי השני, מלך צרפת הכיר בפליפה השני, מלך ספרד כשליט מילאנו ונאפולי. אנרי השני ויתר על תביעותיו התורשתיות לדוכסות מילאנו (שנשלטה על ידי ספרד והייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה), והכיר בשליטה הספרדית על ממלכת נאפולי, ממלכת סיציליה וממלכת סרדיניה. אנרי ופליפה הסכימו להביא ל"כינוס וחגיגה של מועצה אוניברסלית קדושה, הנחוצה כל כך לרפורמה ולצמצום של הכנסייה הנוצרית כולה לאחדות והרמוניה אמיתית". ספרד החזירה את סן קנטן, האם, לה קטלה ומקומות אחרים בצפון צרפת שנלקחו במהלך המלחמה. נרי אישר את העברתו של קרל החמישי ב-1536 של מרקיזות מונפראט לדוכסות מנטובה, שנשלטה על ידי גוליילמו גונזגה (בעל ברית עם ספרד וחלק מהאימפריה הרומית הקדושה). צרפת החזירה את האי קורסיקה לרפובליקה של ג'נובה (בעלת ברית עם ספרד וחלק מהאימפריה הרומית הקדושה). סוחרים צרפתים וגנואים קיבלו גישה מלאה זה לנמלים של זה. צרפת הכירה בכיבוש הרפובליקה של סיינה (בעלת ברית עם צרפת) ב-1555 על ידי הרפובליקה של פירנצה (בעלת ברית עם ספרד וחלק מהאימפריה הרומית הקדושה) ומסרה את הפרסידי לפליפה מספרד. כחלק מהתנאים, אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה נישא לאחותו של אנרי מרגריט מצרפת, דוכסית ברי (1523–1574), בעוד שבתו הבכורה אליזבת מוולואה (1545–1568) הפכה לאשתו השלישית של פליפה. צרפת נסוגה מפיימונטה והחזירה את דוכסות סבויה - פיימונטה (בעלת ברית עם ספרד וחלק מהאימפריה הרומית הקדושה) לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה בשל ניצחונו בסן קנטן. אמנואלה פיליברטו הסכים להישאר נייטרלי במקרה של סכסוך עתידי. צרפת שמרה על חמישה מבצרים בצפון איטליה: ליד טורינו, Cherasco‏, Pinerolo‏, Chivasso ו-Villanova d'Asti. צרפת שמרה על שלוש הבישופויות של טול, מץ וורדן, שנמסרו על ידי מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה בעד תמיכתו של אנרי במהלך המלחמה השמאלקלדית השנייה ב-1552. אנגליה העניקה לצרפת את החזקה בקאלה (שנתפסה מאנגליה ב-1558), לתקופה ראשונית של שמונה שנים; זה היה מנגנון להעמדת פנים ולמרות שאליזבת ניסתה לנצל את מלחמת האזרחים כדי לנהל משא ומתן על החזרתה ב-1562, היא נשארה צרפתית לאחר מכן. אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה התחתן עם מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, אחותו של אנרי השני, מלך צרפת. פליפה השני, מלך ספרד נישא לאליזבת, בתו של אנרי השני, מלך צרפת. במהלך טורניר שנערך כדי לחגוג את השלום ב-1 ביולי, המלך הנרי נפצע בתאונת ג'וסט, כאשר רסיס מהרומח המנופץ של גבריאל מונטגומרי, קפטן המשמר הסקוטי בחצר הצרפתית, פילח את עינו ונכנס למוחו. הוא מת עשרה ימים לאחר מכן ב-10 ביולי 1559. בנו בן ה-15 פרנסואה השני ירש אותו לפני שמת גם הוא בדצמבר 1560 והוחלף באחיו שארל התשיעי בן ה-10. חוסר היציבות הפוליטית שנוצרה, בשילוב עם פירוז פתאומי של אלפי חיילים ללא שכר ברובם, הובילו לפרוץ מלחמות הדת הצרפתיות ב-1562 שכילו את צרפת במשך שלושים השנים הבאות. בתום הסכסוך, איטליה חולקה בין מלכויות משנה של ההבסבורגים הספרדים בדרום לבין הנחלות הפורמליות של ההבסבורגים האוסטרים בצפון. המדינות האימפריאליות נשלטו על ידי מדיצ'י בטוסקנה, ההבסבורגים הספרדים במילאנו, בית אסטה במודנה ובית סבויה בפיימונטה. ממלכות נאפולי, סיציליה וסרדיניה היו תחת שלטון ישיר של ההבסבורגים הספרדים. המצב נמשך עד למלחמות הירושה באירופה של המאה ה-18, אז עברה צפון איטליה הבסבורג-לורן האוסטרי, ודרום איטליה עברה לבורבונים הספרדים. האפיפיורות, במרכז איטליה, שמרה על השפעה תרבותית ופוליטית גדולה במהלך הרפורמציה הקתולית, שהחלה עם סיום ועידת טרנטו, אשר חודשה על פי תנאי האמנה. Messenger, Charles, ed. (31 אוקטובר 2013). Reader's Guide to Military History. Routledge. pp. 635–636. ISBN 978-1-135-95970-8. Haan 2010, p. 23–35. Haan 2010, p. 37–60. Miller, p.2 Lambton, Ann Katherine Swynford; Lewis, Bernard, eds. (1977). The Cambridge History of Islam: The central Islamic lands since 1918. Vol. 1B (באנגלית). Cambridge University Press. p. 328. ISBN 978-0-521-29135-4. Braudel, Fernand (1995). The Mediterranean and the Mediterranean World in the Age of Philip II. Vol. 2. University of California Press. p. 920. ISBN 978-0-520-20330-3. Black, Jeremy (2002). European Warfare, 1494–1660 (באנגלית). Psychology Press. p. 177. ISBN 978-0-415-27532-3. Turner, Sharon (1839). The history of England: from the earliest period to the death of Elizabeth. London: Longman, Orme, Brown, Green, and Longmans. pp. 311. Setton, pp. 698ff. Oman, Charles (3 אפריל 2018). A History of the Art of War in the Sixteenth Century. Pickle Partners Publishing. ISBN 978-1-78912-137-7. Robertson, William; Stewart, Dugald (1840). The history of the reign of emperor Charles V, book 8–12. T. Cadell. p. 279. Woodward, Geoffrey (2013). "8". Philip II. London, New York: Routledge. ISBN 978-1317897736. Pattenden, Miles (2013). Pius IV and the Fall of The Carafa: Nepotism and Papal Authority in Counter-Reformation Rome. OUP Oxford. pp. 21–22. ISBN 978-0191649615. Elliott, J.H. (1968). Europe Divided: 1559–1598. HarperCollins. p. 11. ISBN 978-0-06-131414-8. Hale, J. R. (2 אוגוסט 1990). "Armies, navies and the art of war". In Elton, G. R. (ed.). The New Cambridge Modern History: Volume 2, The Reformation, 1520–1559. Vol. 2. Cambridge University Press. pp. 481–509. ISBN 978-0-521-34536-1. Lynch, John (1984). Spain Under the Habsburgs (2nd ed.). New York: New York University Press. pp. 62–63. ISBN 0-8147-5010-9. Kennedy, Paul (1989). The Rise and Fall of the Great Powers. New York: Vintage Books. pp. 56–57. ISBN 0-679-72019-7. Treccani encyclopedia Roio, Anna Maria Razzoli (2008). Cavalieri ed eroi alla corte di Mantova: il Fido amante di Curzio Gonzaga (באיטלקית). Verso l'Arte Edizioni. p. 20. ISBN 978-88-95894-01-0. Konnert, Mark (2008-08-23). Early Modern Europe: The Age of Religious War, 1559–1715 (באנגלית). University of Toronto Press. p. 122. ISBN 978-1-4426-0004-1. Crawford, Katherine (2000). "Catherine de Medici's and the Performance of Political Motherhood". The Sixteenth Century Journal. 31 (3): 663. doi:10.2307/2671075. JSTOR 2671075. Braudel 1949, p. 865. "Italy – The duchy of Milan". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2020-09-08. "War of the Austrian Succession | Europe [1740–1748]". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2020-09-08. Mallett, Michael; Shaw, Christine (11 יוני 2014). The Italian Wars 1494–1559: War, State and Society in Early Modern Europe. Routledge. p. 298. ISBN 978-1-317-89939-6.