laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נבחרת ברית המועצות בכדורגל נשים

נבחרת ברית המועצות בכדורגל נשים (Женская сборная СССР по футболу) הייתה הנבחרת הלאומית, שייצגה את ברית המועצות בתחרויות הבינלאומיות לכדורגל נשים. הנבחרת הוקמה בשנת 1990 וחדלה להתקיים לאחר קריסת ברית המועצות. במהלך ההיסטוריה הקצרה שלה, שיחקה 48 משחקים. מתוכם רק 11 ניצחונות ו-9 תוצאות תיקו והשאר הפסידה. המאמן היה אולג בוריסוביץ' לאפשין (לאחר מכן - נשיא ההתאחדות לכדורגל נשים ברוסיה ומאמן נבחרת רוסיה בכדורגל נשים). נבחרת רוסיה הפכה ליורשתה החוקית של ברית המועצות. ניסיונות לארגן את ענף כדורגל הנשים נעשו עוד באימפריה הרוסית, כאשר ב-3 באוגוסט 1911 התקיים משחק בין קבוצת פושקינו לבין ליגת פטרובסקו-רזומובסקאיה, שהסתיים בניצחון 5:1 של קבוצת פושקינו. בברית המועצות התקיימו כמה מפגשים בשנות העשרים בין קבוצת הגברים והנשים של קבוצת מפעל הרכבת הצפון-קווקזי נווינומינסק. עם זאת, כדורגל הנשים לא התפתח בשל פרוץ המלחמה והצורך בשיקום המדינה לאחר מכן. בשנת 1972, גביע ולנטינה טרשקובה אורגן בדנייפרופטרובסק בהשתתפות מספר קבוצות נשים מערי ברית המועצות, כל המשחקים נערכו באצטדיון טורפדו. עם זאת, למרות ההתרגשות, חודש לאחר מכן, ועדת הספורט הממלכתית של ברית המועצות אסרה על נשים לשחק כדורגל, אגרוף, היאבקות ומשקולות עם התייחסות לסיכון גבוה לפציעות. באותה תקופה כדורגל הנשים היה ברמה החובבנית, לא היו משחקים מקצועיים. עם זאת, בשנות השמונים כדורגל הנשים נכלל במרשם הספורט הרשמי, מה שהביא לביטול האיסור על כדורגל נשים בברית המועצות. אולגה צ'מרקובה, עיתונאית מצ'כוסלובקיה, הציעה להזמין קבוצה מברית המועצות להשתתף בגביע המגזין מלאדי סבט ובקשותיה פורסמו בשבועונים הסובייטיים. בתגובה, פדרציית הכדורגל הסובייטית ארגנה טורניר משלה בהשתתפות שמונה קבוצות, שהפך לאב טיפוס של אליפות ברית המועצות לכדורגל נשים. מאוחר יותר הופיעה גם נבחרת הנשים של ברית המועצות. כדורגל הנשים הרוסי כל המשחקים של נבחרת הנשים הלאומית בכדורגל היסטוריה של כדורגל הנשים בברית המועצות משחקי נבחרת ברית המועצות טורניר הנשים 1990 (סין) גביע ליון (נשים) 1992 גביע אמריקה הצפונית (נשים) 1990 Не по достоинству (ברוסית) ДЕНЬ В ИСТОРИИ РОССИЙСКОГО ФУТБОЛА — 3 АВГУСТА. 1911 ГОД. «ПЕТРОВСКО-РАЗУМОВСКАЯ ЛИГА» — «ПУШКИНО» — 1:5 (ברוסית)
גדעון קליינמן

גדעון קליינמן (נולד ב-1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בתפקיד קשר במכבי נתניה. קליינמן החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-1972 עלה לקבוצה הבוגרת, ובמהרה הפך לחלק חשוב בתור הזהב של מכבי נתניה בשנות ה-70 של המאה ה-20 וזכה עם הקבוצה בארבע אליפויות, גביע המדינה ואלוף האלופים. באוקטובר 1980 הודח מההרכב ובתגובה לא הגיע לאימוני הקבוצה, אך לאחר שיחה עם מאמן הקבוצה, יעקב גרונדמן, חזר. ב-1983 עזב קליינמן את מכבי נתניה וחתם במכבי חדרה. קליינמן שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל, אך לא הופיע בנבחרת הבוגרת. מכבי נתניה אליפות (4): 1973/1974, 1977/1978, 1979/1980, 1982/1983 גביע המדינה (1): 1977/1978 אלוף האלופים (1): 1974 יצחק בן-חורין, רדלר: הזדמנות אחרונה לותיקים בשבת הקרובה, מעריב, 9 באוקטובר 1972 שיחה עם גרונדמן סללה הדרך לשובו של קליינמן, מעריב, 23 באוקטובר 1980 שמואל כורזים, קליינמן בדרך למכבי חדרה, מעריב, 10 בינואר 1983 נבחרת ה"אפרוחים" שיחקה 100 דקות אך כבשה רק שער אחד, מעריב, 6 בינואר 1972 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחיר

מחיר הוא מונח בכלכלה, המציין כמות של מוצר מסוים, הנדרשת או מוצעת בתמורה למוצר או שירות. בדרך כלל, נהוג לנקוב במחיר ביחידות מוצר מוסכמות, כמו כסף, אך מחיר יכול להיות מיוצג גם באמצעות מוצרים, סחורות ושירותים אחרים. לכל מוצר יש מחיר. לרוב, נקוב מחירו של מוצר בכסף או בהילך מקובל אחר. כך, לדוגמה, מוצרים כמו ירקות, פירות, דירות למגורים, נסיעה באמצעי תחבורה, הפקדה ומשיכה של כספים, שימוש בשירותיו של עורך־דין, וכדומה – לכולם יש מחיר. מחירם של מוצרים אינו נקוב תמיד בכסף או בהילך מקובל אחר. לעיתים, נקבע למוצר או שירות מחיר הנקוב בשירותים שהקונה נתבע או נאלץ לספק. במקרים אחרים, נדרש הקונה לשלם מחיר מסוים תמורת הימנעות המוכר מפעולה מסוימת. בתשלום מיסים, אגרות או היטלים, לדוגמה, משלם הקונה תמורת היתר שמעניק לו המוכר לבצע פעולות מסוימות (לדוגמה, לטוס לארץ אחרת) או תמורת הימנעות של המוכר מפגיעה בקונה (לדוגמה, כליאתו של אדם שלא שילם מיסים). יש תאוריות שונות ביחס לגובה הנכון של מחירים. תיאורית הערך של העבודה גורסת כי לכל מוצר יש ערך המבוסס על כמות העבודה שהושקעה בייצורו. תאוריה זו הייתה מקובלת בעיקרה על הוגים חשובים ראשונים בתחום הכלכלה, כמו אדם סמית' ודייוויד ריקרדו. תאוריה זו נכשלה בהסברת תופעת פרדוקס המים והיהלום – העובדה שמים חיוניים לאדם, אך מחירם נמוך בהרבה מזה של יהלומים, שאינם חיוניים. מ-1870 ואילך נדחתה תאוריה זו מפני תאוריות הערך השולי של מנגר, ואלרס, ג'בונס, וממשיכיהם. תאוריות אלו גרסו כי מחירו של מוצר נקבע לא על־פי העבודה שהושקעה בייצורו אלא על־פי העדפות הצרכן (לפי מנגר) או לפי סיפוק צורכי הצרכן, כפי שהם נתפשים על ידיו (לפי הכלכלה הניאו־קלאסית). מחירו של מוצר, לפיכך, הוא תוצר של מחסור או תפישה של מחסור מצד הצרכן, המוכן לשלם סכום גבוה יותר עבור מוצר נדיר או נחשק יותר בעיניו. מנגר, פתר את פרדוקס המים והיהלום בקביעה כי מחירו של מוצר נקבע על־פי הצורך החשוב פחות (היחידה השולית) עליו יהיה הקונה מוכן לוותר אם המוצר יוצע במחיר גבוה יותר. לדוגמה, אם לאדם יש חמישה ליטרים של מים, והוא משתמש בליטר אחד כדי לשתות, בשני כדי להשקות את עציציו ובחמישי כדי לשטוף כלים, מחיר המים מבחינתו הוא מחיר הוויתור על סיפוק הצורך הנמוך ביותר בחשיבותו (שטיפת כלים). ברור כי במצב כזה, מחיר המים עבור אותו אדם יהיה נמוך ממחירו של יהלום. לעומת זאת, אדם גווע מצמא במדבר, ירצה להשתמש בליטר מים כדי לשתותו. עבורו, מחיר המים יהיה זהה לוויתור על חייו ולכן ברור כי יבחר לקנות את המים במחיר גבוה אף מזה של יהלום. מודל קביעת המחיר לפי העדפות הצרכן (רמות הביקוש) וכמות המוצר בהתאם בשוק (רמות ההיצא) נוסח בשם מודל ה"היצע וביקוש" על ידי אלפרד מרשל בספרו עקרונות הכלכלה. המחרה היצע וביקוש מחיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מחירים (Prices), דף שער בספרייה הלאומית Alfred Marshall, Principles of Economics. התיאור המקובל עד היום לדגם מופיע בספר החמישי. מרשל הסתייג משימוש במשוואות ובתרשימים בכלכלה ולכן הציג את התרשימים המקובלים עד היום לתיאור ביקוש והיצע בהערות שוליים 116 ו-117 לפרק ה-13 בספר זה.
תקרית וושינגטון (1952)

תקרית וושינגטון הייתה סדרה של דיווחים על תצפיות של עב"מים בין התאריכים 12 - 29 ביולי 1952 מעל לוושינגטון הבירה. התצפיות המתוקשרות ביותר אירעו בשני סופי שבוע רצופים, ב-19–20 ביולי וב-26–27 ביולי. ביום שבת, 19 ביולי 1952, בסביבות השעה 23:30 בקר הטיסה אדוארד נוג'נט בשדה התעופה האזרחי של וושינגטון הבחין לראשונה בשבעה אובייקטים בלתי מזוהים על גבי מסך המכ"ם. העב"מים הופיעו בתחילה כ-24 קילומטרים דרומית מערבית לוושינגטון הבירה ולפי ההערכות מהירותן נעה בין 160 ל-500 קמ"ש. בקר הטיסה הארי בארנס, אשר היה הממונה של נוג'נט, הבחין בהמשך בעב"מים בראדר. בארנס ציין על כך בהמשך "ידענו מיד שקיים מצב מאוד מוזר... תנועותיהם היו רדיקליות לחלוטין בהשוואה לתנועות מטוסים רגילים." עם זאת, המכ"ם בבסיס חיל האוויר אדוארדס לא הצליח באותה העת לזהות את העב"מים ברדאר שלהם. בהמשך טייס של קפיטל איירליינס דיווח כי ראה הבחין במספר אובייקטים בלתי מזוהים בין וושינגטון הבירה ומרטינבורג (בווירג'יניה המערבית). בהמשך העב"מים טסו מעל לבית הלבן ובניין הקפיטול. בעקבות כך הוזעקו למקום מטוסי קרב אך העב"מים הצליחו להתחמק במהירות מהמקום וכמו גם ממסכי הראדר והמכ"ם. עם זאת, לאחר שמטוסי הקרב עזבו העב"מים חזרו לטוס מעל לשמי וושינגטון הבירה. בעקבות כך נשלחו בשנית מטוסי קרב לאזור בו ריחפו העב"מים, אך גם הפעם העב"מים הצליחו להתחמק במהירות מהמקום וכמו גם ממסכי הראדר והמכ"ם. העב"מים המשיכו להופיע ולהיעלם פעמים מרובות עד חמש לפנות בוקר. תושבי רבים בעיר, וכמו גם טייסי קרב, מפעילי המכ"ם בשדה התעופה האזרחי של וושינגטון, ומפעילי המכ"ם בבסיס חיל האוויר אנדרוס היו כולם עדים לתצפית העב"מים בשמי העיר. האובייקטים זוהו לאחרונה באמצעות מכ"ם בשעה 5:30 לפנות בוקר. ביום שבת 26 ביולי 1952 בשעה 20:15 טייס ודיילת בטיסת של נשיונל איירליינס שטסה מעל לוושינגטון הבירה הבחינו במספר אובייקטים בוהקים שטסו מעל למטוסם. מספר דקות לאחר מכן בקרים בנמל התעופה האזרחי של וושינגטון ובבסיס חיל האוויר אנדרוס הבחינו גם הם בעב"מים במכ"מים. גם הפעם העב"מים טסו מעל וושינגטון הבירה, אך הצליחו להתחמק במהירות מהמקום וכמו גם ממסכי הראדר והמכ"ם כאשר הוזעקו למקום מטוסי קרב. הדיווחים זכו לסיקור נרחב בכלי התקשורת. במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה ב-29 באוגוסט 1952 ציין הגנרל האמריקני ג'ון סמפורד (אנ') שהסיבה לתצפיות היא תופעת היפוך טמפרטורות (אינוורסיה). את ההסבר דחו מספר עדי ראייה שהתעקשו כי הם הבחינו בבירור ב"צלחות מעופפות" מתכתיות ולא בעננים יוצאי דופן, או בהשתקפות של הבזקי אור. הפרק "The Washington Merry-Go-Round", אשר היה הפרק העשירי והאחרון של העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "Project Blue Book" בערוץ ההיסטוריה, עסק כולו בתקרית. Carlson, Peter; Carlson, Peter (21 July 2002). "50 Years Ago, Unidentified Flying Objects From Way Beyond the Beltway Seized the Capital's Imagination". The Washington Post. "Saucers Full of Secrets". THE DAILY PRESS (selected U.S. newspaper stories from July 1952; URL accessed March 14, 2007 "UFOs Fly Directly Over Washington DC" from the Washington Post, July 28, 1952; URL accessed March 14, 2007 "Alien Armada!" by Peter Carlson, וושינגטון פוסט, 2002; URL accessed March 14, 2007 "Page 2 Project Blue Book - UFO Investigations - Fold3". Minutes of Press Conference Held By Major General John A. Samford Director of Intelligence, U.S. air Force 29 July 1952 - 4:00p.m. - Room 3E-869, The Pentagon. "Project Blue Book | TV Guide". TVGuide.com. נבדק ב-9 יולי 2019. {{cite web}}: (עזרה)
לאסלו צ'ה (כדורגלן)

הונגריה זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא צ'ה. לאסלו צ'ה (בהונגרית: Cseh László; ‏4 באפריל 1910 – 8 בינואר 1950) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. לאסלו צ'ה נולד ב-4 באפריל 1910 בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אז. הוא התחיל את הקריירה ב-1926 עם III קרולטי TVE ואחר כך שיחק ב-BSE. ב-1931 עבר למ.ט.ק הונגריה, שם היה בשיא הקריירה שלו. הוא זכה עימה בגביע ההונגרי ב-1932, ובשתי אליפויות בשנים 1936 ו-1937. בין היתר הוא שיתף פעולה שם לצד גדולי כדורגלני הונגריה אז בהם, אנטל סאבו, פרנץ סאס היהודי וגוסטב שבש, שאימן בשנות החמישים את נבחרת הונגריה הגדולה. צ'ה זכה ברמה האישית פעמיים בתואר מלך השערים בליגה, ונבחר לשחקן השנה בהונגריה לשנת 1936. הוא עזב את מ.ט.ק ב-1939 ועבר לבודפשט הונבד למשך שנתיים. בסוף הקריירה שיחק בשתי קבוצות קטנות עד שפרש מכדורגל. במדי נבחרת הונגריה ערך צ'ה את הופעת הבכורה ב-20 במרץ 1932 בניצחון 1–3 על צ'כוסלובקיה בפראג. הוא זומן על ידי מאמנה, אלפרד שאפר, להיות בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1938. למרות זאת, הוא לא זכה כלל לדקות משחק במהלך הטורניר. לאחר המונדיאל ערך שתי הופעות נוספות, וסיים את הקריירה הלאומית ב-26 בפברואר 1939 בהפסד 3–2 להולנד ברוטרדם. בסך הכל כבש 15 שערים ב-34 הופעות בנבחרת. בשנים 1949–1946 אימן שתי קבוצות. נפטר ב-8 בינואר 1950, בגיל 39. מ.ט.ק הונגריה אליפות הונגריה (2): 1936, 1937 הגביע ההונגרי: 1932 אישיים כדורגלן השנה בהונגריה: 1936 מלך השערים בליגה ההונגרית (2): 1935, 1937 לאסלו צ'ה, באתר Transfermarkt לאסלו צ'ה, באתר WorldFootball.net לאסלו צ'ה, באתר National Football Teams לאסלו צ'ה, באתר FootballDatabase.eu
פרס רובינס

פרס רובינס (באנגלית: The David P. Robbins Prize או בשם המלא: The David Peter Robbins Prize, פרס דייוויד פטר רובינס) הוא פרס המוענק עבור מאמרים המדווחים על מחקר חדש באלגברה, קומבינטוריקה או מתמטיקה דיסקרטית. הפרס מוענק הן על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והן על ידי האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA). פרס ה־AMS מכיר מאמרים עם מרכיב ניסיוני משמעותי בנושא נגיש באופן נרחב המספק הצהרה פשוטה על הבעיה ותצוגה ברורה של המאמר. מאמרים הזכאים לפרס ה־MAA נשפטים על פי איכות המחקר, בהירות החשיפה והנגישות לבוגרי תואר ראשון. המאמר חייב להתפרסם בתוך שש שנים מרגע הענקת הפרס והוא חייב להיות כתוב באנגלית. במקרה של מחברים משותפים, הפרס יחולק באופן שווה ביניהם. הזוכה בפרס, לא צריך להיות חבר באיגוד. שני הפרסים מורכבים מ־5,000 דולר כל אחד ומוענקים אחת לשלוש שנים בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה. הם נקראים על שמו של דייוויד פטר רובינס ונוסדו לכבודו בשנת 2005 על ידי בני משפחתו. 2007 - סמואל פ' פרגוסון ותומאס קליסטר האלס עבור המאמר "הוכחה להשערת קפלר", Annals of Mathematics, 162:1065–1185, 2005. 2010 - איליאנה שטרינו עבור המאמר "פסאודו-משולשים, קשיחות ותכנון תנועה", 34(4):587–635, 2005., Discrete & Computational Geometry 2013 - אלכסנדר רזבורוב עבור המאמר "על הצפיפות המינימלית של משולשים בגרפים", Combinatorics, Probability and Computing, 17(4):603–618, 2008. 2016 - מנואל קוארס, כריסטוף קוטשאן ודורון ציילברגר, עבור המאמר ""הוכחה להשערתו של ג'ורג' אנדרוז ודוד רובינס q-TSPP", ‏ (PNAS) 108(6) pp. 2196–2199). 2019 - רוג'ר בהרנד, אילזה פישר, ומטג'ז קונוולינקה עבור המאמר "מטריצות סימנים מתחלפות באלכסון ובאנטי-אלכסוני", פורסם בשנת 2017 ב־Advances in Mathematics (כרך 315, עמ' 324–365). 2008 - ניל סלואן על "האנציקלופדיה המקוונת של סדרות של מספרים שלמים", Notices of the American Mathematical Society, 50:912–915, 2003. 2011 - מייק פטרסון, יובל פרס, מיקל ת'ורופ, פיטר וינקלר ואורי צוויק על המאמרים: "Overhang”, The American Mathematical Monthly, 116:19–44, 2009, and "Maximum Overhang”, The American Mathematical Monthly, 116:763–787 2009 2014 - פרדריק הנל וג'ימס הנל על המאמר "בריבוע המטוס", The American Mathematical Monthly, 115:3–12, 2008. 2017 - רוברט האף על המאמר "פתרון בעיית המודול המינימלי לכיסוי מערכות", Annals of Mathematics, 181: 361-382, 2015 2020 - אוברי דה גריי על המאמר "המספר הכרומטי של המישור הוא לפחות 5", Geombinatorics, 28: 18-31, 2018. מדיה וקבצים בנושא פרס רובינס בוויקישיתוף פרס רובינס, באתר האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) פרס רובנס, באתר האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA)
יאני גלמן

יאני גלמן (באנגלית: Yani Gellman; נולד ב-2 בספטמבר 1985) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי ממוצא יהודי, ידוע בשל תפקידיו באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתור רייפ טורס, ובסדרת הנוער "שקרניות קטנות" בתור גארט ריינולדס. גלמן נולד במיאמי פלורידה, לאב ממוצא רוסי-יהודי ולאם אוסטרלית. הוא נקרא על שם חבר המשפחה, הסופר יאן יורס. אביו היה כתב חדשות, והמשפחה עברה לעיתים קרובות בילדותו של גלמן, והתגוררה באוסטרליה, ספרד וטקסס לפני שהתיישבה בטורונטו. גלמן דובר ספרדית, לאחר שלמד את השפה בתקופת שהותו בספרד. יש לו תואר ראשון במדעי המדינה. הופעת הבכורה של גלמן הייתה בפרק של סדרת הטלוויזיה "אנימורפס" בשנת 1998. לאחר שהופיע בכמה הפקות טלוויזיה נוספות, הוא לוהק לתפקידי משנה בסרט האימה "אגדה עירונית 2" בשנת 2000 ובסרט "ג'ייסון X" בשנת 2001. בשני הסרטים הוא הופיע בדמויות של קורבנות של רוצחים סדרתיים. הוא הופיע בשנת 2002 בסרט הטלוויזיה "סיפורו של מתיו שפרד" ששודר ברשת NBC. גלמן התפרסם בקרב קהל העשרה לאחר שגילם את פאולו ואליסארי, זמר פופ איטלקי והאנטגוניסט הראשי של הסרט "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא" משנת 2003. בין השנים 2008 ל-2011 שיחק את רייפ טורס באופרת סבון הפופולרית "צעירים חסרי מנוח". גלמן דגמן בין היתר לשעוני אומגה. הוא הופיע בתפקיד פיט בכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה "גריק". הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" וגילם את דייגו בסדרת הטלווייה "90210". בשנת 2017 הופיע גלמן בסרט מותחן ההישרדות התת-ימי "47 מטר" אשר הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב-16 ביוני 2017. מדיה וקבצים בנושא יאני גלמן בוויקישיתוף יאני גלמן, ברשת החברתית אינסטגרם יאני גלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאני גלמן, באתר AllMovie (באנגלית) יאני גלמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Yani Gellman on working with Burt Reynolds and growing up in North York - Do - June 2014 - Toronto". Postcity.com. נבדק ב-2015-01-14. Solzman, Danielle (18 ביוני 2015). "47 Meters Down: A Shark-Thrilling Tale of Survival". solzyatthemovies. נבדק ב-15 בדצמבר 2017. {{cite news}}: (עזרה)
מרגרט המילטון (שחקנית)

מרגרט המילטון (Margaret Hamilton;‏ 9 בדצמבר 1902 – 16 במאי 1985) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר בזכות תפקידה כמכשפה המרשעת מן המערב בסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939. נולדה בקליבלנד, בת צעירה לארבעה ילדי וולטר המילטון ואשתו. בגיל צעיר החלה להופיע על הבמה אך לפי דרישת הוריה עברה ללמוד בקולג' בבוסטון, שם הוכשרה כגננת. ההופעה הראשונה שלה בקולנוע הייתה בסרט "שפה אחרת" (1933). היא שיחקה בסרטים בתפקידים משניים ולעיתים ללא קרדיט כשחקנית אופי ובנגוד לסטריאוטיפ של שחקניות יפות וזוהרות, היא שיחקה תפקידים של רווקה זקנה ועצבנית. ב-1937 שיחקה בסרט "סרטוגה", ב-1938 שיחקה ב"הרפתקאותיו של תום סויר", ב-1948 שיחקה ב"מצב האומה", ב-1949 שיחקה בתור מורה בסרט "הפוני האדום", ב-1951 שיחקה בסרט "יומנו של רופא" וב-1967 שיחקה בסרט "רוזי!". ב-1972 דיבבה את הדודה אם בסרט ההנפשה "בחזרה לארץ עוץ". המילטון השתתפה גם בתוכניות טלוויזיה רבות. בפרק של תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום" משנת 1976, המכשפה המרשעת, בגילומה של המילטון, מאבדת את המטאטא שלה ונופלת ברחוב סומסום. על מנת להשיב לעצמה את המטאטא, עליה להוכיח שהיא יכולה להיות נחמדה. כולם פוחדים ממנה, פרט לאוסקר הפרצופן ולציפורת. אחרי שהיא מוכיחה שהיא נחמדה, ציפורת נעצב כשמגיע הזמן שתעזוב. המכשפה מרגיעה אותו שהיא תחזור יום אחד. הורים לילדים קטנים התלוננו כי הפרק הפחיד את ילדיהם, ולפיכך הפרק מעולם לא שודר שוב. גורלו של סרט הצילום המקורי אינו ידוע. המילטון שיחקה את המכשפה גם בתוכנית " The Paul Lynde Halloween Special" ‏(1976), וכן שבה לגלם את התפקיד מספר פעמים על במת התיאטרון, בין השאר ב-St. Louis Municipal Opera. המילטון הופיעה בתפקיד עצמה בתוכנית הטלוויזיה לילדים של מיסטר רוג'רס (אנ'). בהופעה זו, היא הסבירה שכישורי המשחק שלה, והתחפושת, הם שהפכו אותה להיראות כמכשפה, והבטיחה לצופים הצעירים שאין שום סיבה לפחד ממנה עצמה, כי גילום דמותה בסרט היה רק לשם המשחק. ב-1939 שיחקה המילטון בסרט "הקוסם מארץ עוץ" בתור המכשפה המרשעת מן המערב וגם בתור העלמה אלמירה גאלץ' (שגם היא מרשעת), לצידה של ג'ודי גרלנד. היא היטיבה ליצור את אחת הדמויות המרושעות בתולדות הקולנוע - אך במציאות הייתה אישה נחמדה ואדיבה ביותר, שקודם לכן עבדה כגננת ואהבה מאוד ילדים. במהלך הסצנה שבה המכשפה חומקת מארץ המנצ'קינים נישאת על גבי ענן עשן, אירעה תקלה. הכובע, המטאטא והאיפור של המילטון עלו באש, והיא נכוותה קשות. היא סבלה מכוויה דרגה שנייה בפנים ודרגה שלישית ביד ונזקקה לטיפול בבית חולים ובבית. לאחר הפסקה של שישה שבועות התבקשה להשתתף בסצנה נוספת עם אפקטים דומים, וסירבה. היא לא תבעה את חברה ההפקה כי רצתה להמשיך לעבוד, אלא התנתה את חזרתה בכך שלא תשתתף יותר בסצנות אש. במקומה זאת הובאה כפילה, בטי דנקו (אנ'), שגם אצלה אירעה תקלה והיא סבלה מכוויות קשות ברגליה וגם היא נזקקה לאשפוז בבית חולים. ב-1933 נישאה לפול מסרב ובשנת 1936 נולד בנם המילטון וודסוורת' מסרב. הם התגרשו ב-1938 והיא טיפלה בבנה כאם יחידנית. בשנותיה האחרונות סבלה ממחלת אלצהיימר ומתה בשנתה מהתקף לב בגיל 82. מדיה וקבצים בנושא מרגרט המילטון בוויקישיתוף מרגרט המילטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרגרט המילטון, באתר AllMovie (באנגלית) מרגרט המילטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרגרט המילטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרגרט המילטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרגרט המילטון, באתר Internet Broadway Database
לודוויג פוגל

לודוויג פוגל (בגרמנית: Ludwig Vogel‏; 10 ביולי 1788 – 21 באוגוסט 1879) היה צייר שווייצרי, המזוהה עם תנועת הנצרתיים. בראשית דרכו פוגל הלך בעקבות אביו והפך לקונדיטור. עם זאת, הוא הראה יכולת מוקדמת לציור, שנתמכה על ידי משפחתו, והחל לקבל שיעורים כבר בשנת 1794. מאוחר יותר, אף שעדיין לא קיבל החלטה סופית להיות אמן, הוא למד אצל הנרי פוסלי והנס יעקב עורי. לאף אחד מהם לא הייתה השפעה משמעותית על סגנונו. בשנת 1808, בחר להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, בין השאר משום שווינה הייתה מקום מרכזי לסחר בקונדיטוריה, אם הוא לא יצליח בציור. בעודו שם, הוא הושפע יותר מחבריו לכיתה, כמו פרנץ פפור ויוהאן פרידריך אוברבק, מאשר ממדריכיו. כאשר הוא לא היה מרוצה יותר מלימודיו, הצטרף לאחוות סנט לוקס, שהקימו חבריו לכיתה. אחווה זו התנגדה לגישה האקדמית השלטת. בשנת 1810, חברי האחווה חשו כי הם "גורשו למעשה" מהאקדמיה והגישו את התפטרותם. באותה שנה הוא, פפור, אוברבק וקונרד הוטינגר (1788-1828) החליטו לערוך מסע לרומא, שם הפכו לחלק מקבוצה שכללה את ברטל תורוולדסן, יוזף אנטון קוך ופטר פון קורנליוס. הוא דחה את מאמציו של אוברבק להפוך אותו לקתולי, עם זאת. עד מהרה הוא צייר את הבד הראשון בקנה מידה מלא, המתאר את חזרת הכוחות השווייצרים מקרב מורגארטן. לאחר שבילה זמן מה בנאפולי, פירנצה ומילאנו, שב לביתו בציריך. בהגיעו לשווייץ הקים סטודיו בבית שאביו רכש בשוננברג עילית שהיה שייך בעבר ליוהאן יעקב בודמר. לאחר מכן הפיק סדרת ציורים המתארת את חיי העם וההיסטוריה של שווייץ; פעילות שהמשיך בשנות ה-1860. אחד הידועים ביותר, העוסק באירוע משנת 1307, הפך להדפס פופולרי על ידי קרל ארנולד גונזנבאך. בשנת 1818 נישא לאחותו של צייר הדיוקנאות דייוויד סולזר. נולדו להם עשרה ילדים, אך רק שלושה שרדו. בשנים האלה הוא צייר ונסע מדי פעם לארגן תערוכות, במיוחד לשטוטגרט ומילאנו. מאוחר יותר הוא הפך לפטרונו של צייר ההיסטוריה השווייצרי, יוהאן קספר בוסהרדט, שבעזרתו הצליח להירשם לבית ספר לאמנות בדיסלדורף וללמוד אצל תיאודור הילדברנדט. מרבית עבודותיו נמצאות באוספים פרטיים. רטרוספקטיבה גדולה נערכה על ידי חברת האמנים של ציריך בשנת 1881. הווי איטלקי שני איכרים נוף איטלקי וילהלם טל מדיה וקבצים בנושא לודוויג פוגל בוויקישיתוף Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 40, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1896, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 116 Vogel, Ludwig [Vogel, Georg Ludwig - SIKART Dictionary and database], www.sikart.ch
מרצ'לו דודוביץ'

מרצ'לו דודוביץ' (באיטלקית: Marcello Dudovich;‏ 21 במרץ 1878, טריאסטה – 31 במרץ 1962, מילאנו) היה צייר, מאייר ויוצר פוסטרים איטלקי. מרצ'לו דודוביץ' נולד בטריאסטה שאז היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה ממוצא איטלקי. הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם ג'ינו פארין) ובשנת 1897 עבר למילאנו. בשנת 1899 הוא עבר לבולוניה בה פגש את אשתו אליזה בוצ'י. באותה תקופה הוא עבד בעיקר בתחום האיור. בשנת 1900 מרצ'לו דודוביץ' זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז. בהיותו בבולוניה הוא השתתף במספר תערוכות. בשנת 1905 דודוביץ' חזר למילאנו. הוא מונה לאחראי לתערוכה לקראת פתיחת מנהרת סימפלון. ובהיותו בעיר הוא יצר מספר פוסטרים מוצלחים לחברות כמו בורסלינו, פירלי וחברות נוספות. השנת 1911 דודוביץ' עבר למינכן והיה כתב מיוחד של ירחון "זימפליציסימוס". לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לא היה יכול להסכים להמשיך בעבודה בירחון שפרסם כתבות ורקיקטורות נגד איטליה. בחזרה לאיטליה הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הגרמנים. במהלך כל המלחמה דודוביץ' היה בהשגחה משטרתית. למרות זאת הוא עבד על מספר יצירות פטריוטיות על המלחמה. לאחר מלחמת העולם השנייה דודוביץ' עזב את תחום התעשייה והתרכז בציור. מרצ'לו דודביץ' נפטר ממחלה בשנת 1962 ונטמן בבית הקברות הגדול במילאנו. אתר האינטרנט הרשמי של מרצ'לו דודוביץ' (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא מרצ'לו דודוביץ' בוויקישיתוף אתר לזכרו
ג'רמי גיטינס

פיליפ ג'רמי גיטינס (באנגלית: Philip Jeremy Gittins; נולד ב-30 בינואר 1956) הוא שחקן בריטי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מייקל, הכומר האנגליקני, בסיטקום "מה יגידו השכנים?" של BBC One, בו הופיע בין השנים 1990 ל-1995. גיטינס נולד בעיר מנצ'סטר שבאנגליה. הוא הופיע בסדרות טלוויזיה רבות בהן "דוקטור הו" יחד עם הדוקטור הרביעי, טום בייקר והמלווה שלו ללה וורד. עוד שיחק בסדרות "טנקו", "בון", "A Touch of Frost", "תחבולות חדשות", אופרת הסבון "איסטאנדרס" (בתפקיד ג'ון צ'רינגטון), ובסדרה "רופאים". ב-2005 כיכב בסדרה "נשות הכדורגלנים". בנוסף ל"מה יגידו השכנים?" השתתף גיטינס בקומדיות מצבים אחדות בהן, "Fresh Fields", "טרי וג'ון", "Andy Capp", העונה הרביעית של "הפתן השחור" ("Blackadder Goes Forth"), ובסדרה "The Upper Hand". ג'רמי גיטינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רמי גיטינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Jeremy Gittins". Tardis (באנגלית).