laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תאודור דובואה

פרנסואה קלמן תאודור דובואה (בצרפתית: François Clément Théodore Dubois; ‏24 באוגוסט 1837 – 11 ביוני 1924) היה מלחין, נגן עוגב ומורה למוזיקה צרפתי. דובואה נולד ברוסניי במארן. תחילה למד אצל לואי פאנאר (מנצח המקהלה בקתדרלה של ריימס) ובהמשך בקונסרבטואר של פריז אצל אמברואז תומא ואנטואן מרמונטל. הוא זכה בפרס רומא בשנת 1861. ב-1868 התמנה למנצח מקהלה בכנסיית מדליין ובשנת 1871 החליף את סזר פרנק כמנצח המקהלה בכנסיית סן-קלוטילד. בשנת 1877 חזר דובואה לכנסיית מדליין לתפוס את מקומו של קמיל סן-סאנס כנגן העוגב. משנת 1871 לימד בקונסרבטואר של פריז. בין תלמידיו היו המלחינים ידועי השם פול דיקא ופלורן שמיט. דובואה היה מנהל הקונסרבטואר משנת 1896 (כמחליף לתומא, שהלך לעולמו) עד 1905. הוא אולץ להתפטר אחרי שסירובו להעניק את פרס רומא למוריס ראוול עורר מחאה ציבורית ניכרת, שעוד גברה בעקבות מכתב גלוי מאת הסופר והמוזיקולוג רומן רולאן. גבריאל פורה החליף את דובואה בתפקיד המנהל. המוזיקה של דובואה כוללת אופרות, אורטוריות ושלוש סימפוניות. יצירתו המוכרת ביותר היא האורטוריה "שבע המילים של ישו" (Les sept paroles du Christ) משנת 1867, העולה מדי פעם לביצוע מחודש; הטוקטה לעוגב משנת 1889 עוד מושמעת גם היא מפעם לפעם. שאר תפוקתו רחבת הממדים נעלם כמעט לגמרי. בתחום ההוראה השפעתו ניכרת ומתמשכת יותר ובכתביו העיוניים Traité de contrepoint et de fugue (על קונטרפונקט ופוגה) ו-Traité d'harmonie théorique et pratique (על הרמוניה) נעשה עדיין שימוש מדי פעם גם כיום. מדיה וקבצים בנושא תאודור דובואה בוויקישיתוף תאודור דובואה, באתר MusicBrainz (באנגלית) תאודור דובואה, באתר Discogs (באנגלית) תאודור דובואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Theodore Dubois Piano Quartet in a minor & Quintet for Piano, Winds & Strings sound-bites and short biography
פיליפוס

האם התכוונתם ל... פיליפוס השני – מלך מוקדון, אביו של אלכסנדר הגדול. פיליפוס החמישי – מלך מוקדון. פיליפוס השני פילורומאיוס – מלך סלאוקי. פיליפוס (בית הורדוס) – בנו של הורדוס מאשתו קלאופטרה הירושלמית ושליט הבשן. פיליפוס הערבי – קיסר רומא. פיליפוס הקדוש – קדוש נוצרי. פיליפוס המבשר – מיסיונר נוצרי.
ברברים (מונח)

ברברים (מיוונית עתיקה: βάρβαρος, בארבארוס) הוא מונח מן העת העתיקה, המתייחס בזלזול כנגד עם הנחות בעיני הדובר. אז התייחס לעמים הגרמאניים, קלטיים וסלאביים שהיו במגע עם רומא העתיקה, ובמידה פחותה עם יוון העתיקה. מקור המילה בחיקוי לעגני של לשונם הזרה והלא-מובנת של בני העם האחר (בדומה לביטוי "פטפטן" או אולי לביטויי הסלנג העברי "צ'חצ'ח" וווזווז"). מקובל שהשימוש המקורי במושג התייחס, בעיקר, להיותם של בני הקבוצה שכונתה "ברברית" כאנשים שאינם דוברים את השפה היוונית. כיום, מתייחס המונח לנוכרי אשר איננו בעל המאפיינים התרבותיים של הדובר, ומבטא לרוב יחס מזלזל ולעגני כלפי העם או הקבוצה האתנית אליה הוא שייך. עמים שונים עשו שימוש נרחב בכינוי "ברברים" על מנת לפטור את עצמם מהגדרת תרבויות זרות ולא מובנות. קבוצות אתניות רבות, קרוב לוודאי כולן, התייחסו לקבוצות שונות מהן בכינוי "ברברים", היוונים כינו כך את הגאלים המזרחים והסקיתים. הרומאים – את ההונים והשבטים הקלטים וגם את השבטים הגרמאנים. האחרונים כינו את שבטי הצפון הסקנדינבים והנורדים באותו הכינוי. הסינים התייחסו למונגולים, לטטארים, לטורקים ולאירופאים כאל ברברים. היפנים קראו לאירופאים "נאנבאן" שפירושו "ברברים הבאים מהדרום", מאחר שספינות הפורטוגזים הגיעו מכיוון דרום. בשפת האינואיט פירוש המילה 'אינואיט' הוא 'בן אדם', כלומר על פי השפה האינואיטית, כל מי שאיננו אינואיט הוא אדם נחות. במיתולוגיה האתיופית סיפור בריאה לפיו אלוהים ברא בתחילה אדם לבן ונגעל, בניסיון השני ברא אדם שחור ונבהל ובניסיון השלישי הצליח ליצור את האדם בצבע הנכון. תרבויות יוון ורומא העתיקה, התייחסו לברברים כאל אנשים נחותים ופרועים, וכך התגלגל המונח לאורך השנים, וגם כיום הוא משמש לתיאור אדם אלים, פרימיטיבי, טיפש וחסר תרבות. מדיה וקבצים בנושא ברברים בוויקישיתוף מאנוויר סינג, איך להיות ברברי, באתר הזמן הזה, ספטמבר 2024 ברברים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייר אלג'יר

אייר אלג'יר (בערבית: الخطوط الجوية الجزائرية, בצרפתית: Air Algérie), היא חברת התעופה הלאומית של אלג'יריה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של אלג'יר. החברה נוסדה בשנת 1947 בשם SACA-אייר אלג'יר. בשנת 1953 התאחדה החברה עם חברת קומפגני אייר טרנספורט תחת השם CGTA-אייר אלג'יר. עם היפרדותה של אלג'יריה מצרפת בשנת 1962 הפכה החברה ל"אייר אלג'יר" במתכונתה הנוכחית. החברה פתחה בטיסות סילוניות ראשונות בשנת 1960 עם מטוסי הקרוול שלה, אשר עם הזמן הוחלפו במטוסי בואינג, מדגמים 727 ומטוסי 737, שכיום מהווים את חוט השדרה של צי המטוסים של החברה. כמו כן החברה חכרה מטוסי איירבוס עבור קוויה הבינלאומיים הפעילים יותר, לרבות קו אלג'יר-פריז, ואף רכשה מטוסי לוקהיד הרקולס דו-תכליתיים לנוסעים ומטען. משנת 1963, נחשבת אייר אלג'יר לחברת התעופה הלאומית של אלג'יריה ומשנת 1973 החברה מצויה בבעלות ממשלתית מלאה. ב-6 במרץ 2003, בשעה 15:15 לפי השעון המקומי, התרסקה טיסה 6289 של אייר אלג'יר, זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה של תאמאנראסט, 96 נוסעים ו-6 אנשי צוות נהרגו, ורק נוסע אחד שרד את ההתרסקות. ב-24 ביולי 2014 התרסקה טיסה 5017 של אייר אלג'יר, כשעל סיפונה 116 נוסעים ואנשי צוות. צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019: מדיה וקבצים בנושא אייר אלג'יר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר אלג'יר (בצרפתית, באנגלית ובערבית) אייר אלג'יר, ברשת החברתית פייסבוק אייר אלג'יר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייר אלג'יר, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא אייר אלג'יר באתר Airliners.net תיאור התאונה. פרטי צי המטוסים של אייר אלג'יר, באתר airfleets.net (באנגלית)
תיבת תהודה

תיבת תהודה, היא חלל אוויר סגור בכלי נגינה שתפקידו להגדיל את עוצמת הצליל, לתת לו סאונד משובח ועמוק יותר (בעל ״הד״) ולהוציא אותו אל חלל החדר. תיבת התהודה משמשת בכלי נגינה (כמו גיטרה למשל). ללא תיבת התהודה הצליל היה חלש ולא היה נשמע לאוזן. דפנות תיבת התהודה מקבלות את התנודות מהמיתרים ויוצרות תנודות באוויר שבתיבה. תיבת התהודה אינה הדרך היחידה להגביר את הצליל של כלי נגינה. בגיטרה חשמלית, למשל, הגיטרה מוגברת באמצעות פיקאפ אשר מעביר את האות מהגיטרה למגבר. ניתן להשתמש במגבר במקביל לתיבת התהודה, אם כי תיבת התהודה יכולה לגרום למשוב כאשר משתמשים בה ביחד עם המגבר. דוגמה לתיבת תהודה הוא גופן של הגיטרות האקוסטיות והקלאסיות שבמרכזן, מתחת למיתרים, יש חור. ככל שתיבת התהודה יותר גדולה, כך גם הצליל יהיה יותר חזק: בקונטרבס, למשל, הצליל רם יותר מאשר בכינור. בכלי פריטה עתיקים, כגון הלירה, תיבת התהודה הייתה עשויה משריון צב. ברמקולים למשל, משתמשים גם כן בתיבות תהודה כדי ליצור צליל איכותי וטוב יותר. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוטה

האם התכוונתם ל... "סוטה מין" - בעל פאראפיליה (אסופה של נטיות לעוררות מינית בתגובה לעצמים או למצבים העלולים להפריע לקיום פעילות מינית אוהבת והדדית) סוטה (הלכה) – בהלכה: אישה נשואה שנחשדה על ידי בעלה כי שכבה עם גבר אחר מסכת סוטה – מסכת במשנה ובתלמוד, העוסקת בדיני אישה סוטה סוֹטֵה (Sauté) - אוכל מוקפץ: שיטת בישול ואל אישך תשוקתך (רומן) מאת נעמי רגן משנת 1992, ששמו במקור Sotah (סוטה (הלכה)) סטייה (פירושונים)
יהודה ליב אשר גולאק

יהודה ליב אשר גולאק (1881–1940) היה ממייסדי המחקר המודרני של המשפט העברי, ואחד מהבולטים שבחוקריו. נולד בלטביה בשנת 1881, בעיירה דנקירה שליד ריגה. בבחרותו למד תלמוד ופוסקים במסגרות מסורתיות. בשנת 1911 סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת דורפט באסטוניה. עם סיום לימודיו החל לשקוד על חיבורו המונומנטלי "יסודי המשפט העברי" (ארבעה חלקים). בשנת 1913 פרסם את חלקו הראשון של הספר. המהדורה הראשונה המלאה של הספר ראתה אור בברלין בשנת תרפ"ב בהוצאת דביר. בשנת 1926 הוזמן לשמש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1936 מונה לפרופסור. שימש כמרצה באוניברסיטה עד מותו יום י"ג באדר ב' שנת ת"ש (1940). תרומתו החשובה התבטאה בין היתר ביכולתו לדלות מהמקורות הקזואיסטיים של המשפט העברי, את העקרונות ההלכתיים-משפטיים שהם מייצגים, תוך ניסוח בהיר של עקרונות אלה. יסודי המשפט העברי, סדר דיני ממונות בישראל על פי מקורות התלמוד והפוסקים (ארבעה חלקים), ברלין תרפ"ב. אוצר השטרות הנהוגים בישראל, ירושלים תרפ"ו. לחקר תולדות המשפט העברי בתקופת התלמוד, ירושלים תרפ"ט. תולדות המשפט בישראל בתקופת התלמוד, ירושלים תרצ"ט. יוסף יואל ריבלין, לזכר פרופ' אשר גולאק, דבר, 9 במאי 1940 כרטיס הקבר של יהודה ליב אשר גולאק, באתר הר הזיתים אשר גולאק (1881-1941), דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: אוצר השטרות הנהוגים בישראל, ירושלים תרפ"ו, 1926, באתר היברובוקס רשימת המאמרים של יהודה ליב אשר גולאק באתר רמב"י ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כת צבאית

כת צבאית, הקרויה גם חונטה צבאית (בספרדית: Junta militar), או בקיצור חונטה ("אספה", "מועצה"), היא צורת משטר המונהג במשותף על ידי קציני צבא בכירים, בדרך כלל בעקבות הפיכה צבאית. לעיתים מנהלת הכת הצבאית בעצמה את ענייני המדינה, ולעיתים היא ממנה את אחד מחבריה או אדם אחר לעמוד בראש הממשלה. בניגוד למשטרים דיקטטוריים אחרים, הנבנים סביב אדם מסוים שתופס את השלטון, חונטות נוטות לתפוס את השלטון בדרך כלל במקרים של אי-יציבות פוליטית. כך, למשל, היווה החשש מהקומוניזם עילה לתפיסת השלטון בידי חונטות במדינות שונות בעולם בין שנות ה-50 לשנות ה-70. להלן רשימה חלקית של חונטות ששלטו במדינות החל משנות ה-50: ארגנטינה (1955–1958, 1966–1973, ו-1976–1983) צ'ילה (1973–1990) יוון (1967–1974) ניגריה (1966–1979, 1983–1998) אתיופיה (1974–1987) מיאנמר (1988–2016, 2021–) מצרים (2011–2012), (2013–) סודאן (2019–) ניז'ר (2023-) בעוד חונטות אלה ידועות לשמצה, בפורטוגל הנהיגה חונטה את מהפכת הציפורנים ב-1974, כשלב ביניים בדרך להפיכתה של המדינה לדמוקרטיה. לאחר שנפוליאון בונפרטה הדיח את פרננדו השביעי, מלך ספרד, והכתיר במקומו את אחיו ז'וזף בונפרטה, נוצר ואקום שלטוני בספרד. את מקום המלך מילאו חונטות שקמו בדרום ספרד, במקומות שלא נכבשו על ידי הצרפתים. הקריאולים במושבות הספרדיות באמריקה הלטינית ניצלו את ההזדמנות והקימו חונטות משלהם בתואנה שהם כפופים למלך אך לא לחונטות שהתיימרו להחליפו ושהמנדט שלהן הצטמצם לספרד עצמה, מה גם שהיכולת של ספרד לשלוט במושבותיה התבטלה. אותן חונטות מקומיות הובילו בסופו של דבר לעצמאותן של המושבות, ובהיסטוריה המקומית הן זכו למקום של כבוד. לימים, כאשר קבוצות קצינים תפסו את השלטון במדינות שונות באמריקה הלטינית, הן הכתירו את עצמן בתור "חונטות" כדי לנכס לעצמן את היוקרה של מוסד החונטות המקוריות. משטר צבאי חונטה (מוסד שלטוני)
מחוץ לחוק

מחוץ לחוק (באנגלית: Renegade) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית ששודרה במשך 5 עונות עם 110 פרקים בין 19 בספטמבר 1992 ועד 4 באפריל 1997. הסדרה סיפרה על קורותיו של רינו ריינס, שוטר מהעיר הבדיונית ביי סיטי שהפך לצייד ראשים, בגילומו של לורנצו לאמאס. הסדרה הופקה על ידי סטיבן ג'יי קאנל, שאף גילם בסדרה את דמותו של הבלש דונלד "דאץ'" דיקסון. נעימת הפתיחה של הסדרה חוברה על ידי מייק פוסט. בשיא הפרסום שלה, הסדרה שודרה בכ-100 מדינות ובתריסר שפות, כאשר הסדרה היחידה שעקפה אותה באחוזי הצפייה היא משמר המפרץ. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים, מאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ AXN ולאחר מכן בערוץ HOT Zone. לאחר שהופלל ברצח של ארוסתו ושל שוטר על ידי דיקסון, רינו ריינס, יוצא רגימנט הריינג'רס ה-75, נשפט לעונש מאסר עולם אבל בורח מיד לאחר מכן. דיקסון שולח אחריו את צייד הראשים המקצועי בובי המחסל (Bobby Sixkiller), נחת לשעבר (בגילומו של ברנסקומב ריצ'מונד), אבל רינו מציל את חייו של בובי וזוכה באמונו. רינו מחפש אחרי העד היחיד שיכול לטהר את שמו ולהביא למאסרו של דיקסון, תוך כדי שהוא עובד בתור צייד ראשים עבור תעשיות המחסל, החברה של בובי, ומאמץ את השם הבדוי וינס בלאק. פרק טיפוסי של הסדרה כולל בדרך כלל אישה מושכת מבחינה מינית שמגיעה למשרדו של בובי וזקוקה להצלה. לעיתים קרובות לחברים הללו יש תחביב כגון מרוצי סוסים, או מכוניות, או סירות מרוץ, שמאפשרים לרינו לעבוד במסווה, בדרך כלל כמכונאי בהתחלה, אולם בדרך כלל בתפקיד חשוב יותר, כגון נהג, שבו הוא יצטיין. דבר זה מאפשר לרינו לרכוש את האמון של החבר הרשע, אולם בסופו של דבר הזהות האמיתית שלו תיחשף, והוא ייכלא בצורה כלשהי. בסופו של דבר רינו יימלט, בדרך כלל באמצעות סיוע של בובי. לאחר שרינו הציל את המצב, הוא נאלץ לעזוב את האזור שבו הוא נמצא בעקבות חקירות המשטרה שנפתחות וכן לסרב להצעות של הנשים שהוא מציל. במציאות, לורנצו לאמאס עזב את אשתו עבור אחת מהשחקניות ששיחקו בתפקיד ניצב בסדרה. מוטיב נוסף החוזר על עצמו בסדרה הוא חוסר רצונו של רינו ליצור קשר כלשהו עם המשטרה כיוון שהוא נמצא ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר בארצות הברית. למרות זאת, במספר פרקים רינו מסייע למשטרה, בדרך כלל בעיירות קטנות שבהן לא שמעו עליו, ולמרות שהשוטרים המקומיים חושפים את זהותו לבסוף, הם לא עוצרים אותו. כמו כן, באמצע הסדרה מתגלה כי לרינו יש קשר ידידות הדוק עם שופטת. בסדרה מופיעה בתדירות רבה שאיין פיליפס (קייתלין קינמונט), אחותו של בובי שגדלה איתו בשמורת האינדיאנים, והיא מגלמת הרבה פעמים את דמות העלמה במצוקה. בנוסף, במהלך הסדרה מתברר כי שאיין מאוהבת ברינו אך הוא לא מאוהב בה ונשאר נאמן לחברתו ליסה בנדטי, שנהרגה. בסוף העונה הרביעית קינמונט עזבה את צוות התוכנית, והחליפה אותה שחקנית בשם סנדרה פרגוסון, שגילמה דמות בשם סנדי קארות'רס. "מחוץ לחוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מחוץ לחוק", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "מחוץ לחוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מחוץ לחוק", פרק 11.
עבאס סואן

עבאס סואן (בערבית: عباس صوان; נולד ב-27 בינואר 1976) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת ישראל, ומזוהה בעיקר כקפטן קבוצת בני סכנין. סואן היה אחד השחקנים הדומיננטיים ביותר במגזר הערבי, והשפיע רבות על הדו קיום בין ערבים ליהודים בכדורגל הישראלי. הוא מלך השערים של בני סכנין בכל הזמנים. עבאס סואן הוא בן למשפחה שמקורה מביסאן. סואן שיחק כקשר אחורי והיה ידוע במשחק הנחוש והאגרסיבי שלו. לאחר שתי עונות בהפועל עראבה עבר לקבוצת בני סכנין בשנת 1996. בתקופה שבה שיחק סואן בסכנין הוא היווה גורם משמעותי בהתקדמותה של הקבוצה מליגה ב' (אז הייתה הליגה הרביעית) בסולם ליגות הכדורגל בישראל ועד לעלייתה בסוף עונת 2002/2003 לליגת העל. בעונה הראשונה של בני סכנין בליגת העל הוא אף זכה איתה בגביע המדינה בכדורגל. בנוסף, סואן היה הקפטן של סכנין והופיע איתה במוקדמות גביע אופ"א. בעקבות יכולתו בליגה זומן סואן לנבחרת ישראל, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן ב-18 בפברואר 2004. סואן סואן 12 הופעות במדי נבחרת ישראל, בהן כבש שער אחד. היה זה שער שוויון מול נבחרת אירלנד בדקה ה־90 באצטדיון רמת גן, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. בעקבות השער, ניצל סואן את תשומת הלב התקשורתית שהתמקדה בו על מנת לנסות לקדם פיוס ולצנן את האווירה הלוהטת ביחסי יהודים-ערבים בישראל. סואן התבטא במתינות רבה ונזהר מיצירת פרובוקציות אנטי-ישראליות ועל כך זכה להערכה רבה מהציבור הישראלי והתקשורת. בשנת 2005 קיבל סואן הצעה לחתום בהפועל תל אביב אך סירב, מכיוון שבסכנין התעקשו שיישאר. לעומת זאת, כאשר הגיעה הצעה ממכבי חיפה, הוא הסכים, סיכם את תנאיו הכספיים, אך יו"ר סכנין, מאזן גנאים, טרפד את העברתו של הקפטן לחיפה. בשנת 2006 שוב עלתה סוגיית העברתו למכבי חיפה, הפעם סוכם בין המועדונים שחיפה תעביר פיצוי כספי של דמי השבחה לבני סכנין, הסיכום הוציא את העסקה אל הפועל, וסואן חתם במכבי חיפה. בתום העונה, לאחר שלא הרבה לשחק, שוחרר מחיפה וחתם בעירוני קריית שמונה. לאחר ששיחק עונה וחצי בקריית שמונה חזר לקבוצה נעוריו, בני סכנין, בה שיחק שנה ולאחריה פרש ממשחק פעיל. לאחר שפרש שימש כעוזר המאמן של קבוצת בני סכנין. בני סכנין גביע המדינה: 2003/2004 מדיה וקבצים בנושא עבאס סואן בוויקישיתוף עבאס סואן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עבאס סואן, באתר Transfermarkt עבאס סואן, באתר National Football Teams עלי גאלי, ינק עד גיל חמש. מה זה שער נגד אירלנד, באתר הארץ, 28 במרץ 2005 מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 161.
ז'אן פרנסואה לסואר

ז'אן פרנסואה לסואר (בצרפתית: Jean François Lesueur; ‏15 בינואר 1760 – 6 באוקטובר 1837) היה מלחין צרפתי. לסואר נולד בדרוקא-פלסייל, סמוך לאבוויל, בחבל פיקרדיה. הוא היה נער מקהלה בקתדרלה של אמיין ואחר התמנה למנהל מוזיקלי בכנסיות שונות. בשנת 1786 השיג בתחרות פתוחה את הניהול המוזיקלי של קתדרלת נוטרדאם של פריז, שם הגיש בהצלחה קונצרטים של מוזיקת קודש בתזמורת מלאה. פרש מעבודתו בשנת 1787 וכעבור חמש שנות פרישה בבית הכפר של ידיד, הוציא מתחת ידיו את La Caverne ועוד שתי אופרות, שהוצגו בתיאטרון פיידו בפריז. עם הקמת הקונסרבטואר של פריז בשנת 1795 התמנה לסואר לאחד ממפקחי הלימודים במוסד, אבל פוטר בשנת 1802 בגלל חילוקי דעות עם אטיין מאול. לסואר החליף את ג'ובאני פאיזיילו כמאסטרו די קאפלה לנפוליאון והעלה בשנת 1804 את Ossian שלו באופרה. לכבוד הכתרת הקיסר חיבר לסואר מיסה ו"טה דאום". המלך לואי ה-18, שהעסיק את לסואר בחצרו, מינה אותו בשנת 1818 לפרופסור להלחנה בקונסרבטואר; במוסד זה לימד, בין שאר תלמידיו הרבים, את הקטור ברליוז, אמברואז תומא, לואי דזירה בזוצי ושארל גונו. לסואר חיבר שמונה אופרות, מיסות אחדות ויצירות אחרות של מוזיקת קודש. הערך האנגלי השתמש בטקסט מן האנציקלופדיה בריטניקה מהדורה 11, כיום ברשות הציבור. ראול רושט, Les Ouvrages de M. Lesueur (יצירתו של לסואר), (פריז, 1819) מדיה וקבצים בנושא ז'אן פרנסואה לסואר בוויקישיתוף ז'אן פרנסואה לסואר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן פרנסואה לסואר, באתר Discogs (באנגלית) ז'אן פרנסואה לסואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'אן פרנסואה לסואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מהר שלל חש בז

מַהֵר שָׁלָל חָשׁ בַּז הוא השם שנצטווה ישעיהו הנביא לקרוא בו לאחד מבניו. השם נתפס כשם סִמְלי, והוא מוסבר כך: כִּי בְּטֶרֶם יֵדַע הַנַּעַר קְרֹא אָבִי וְאִמִּי, יִשָּׂא אֶת חֵיל דַּמֶּשֶׂק וְאֵת שְׁלַל שֹׁמְרוֹן לִפְנֵי מֶלֶךְ אַשּׁוּר. — ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק ד' כלומר, בתוך זמן קצר מאוד, בטרם יידע בנו של ישעיהו להגיד "אבא" ו"אמא", יכבוש מלך אשור את ישראל וארם. זו נבואה הדומה בצורתה לנבואה מהפרק הקודם: לָכֵן יִתֵּן אֲדֹנָי הוּא לָכֶם אוֹת: הִנֵּה הָעַלְמָה הָרָה וְיֹלֶדֶת בֵּן, וְקָרָאת שְׁמוֹ עִמָּנוּ אֵל. חֶמְאָה וּדְבַשׁ יֹאכֵל, לְדַעְתּוֹ מָאוֹס בָּרָע וּבָחוֹר בַּטּוֹב. כִּי בְּטֶרֶם יֵדַע הַנַּעַר מָאֹס בָּרָע וּבָחֹר בַּטּוֹב, תֵּעָזֵב הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אַתָּה קָץ מִפְּנֵי שְׁנֵי מְלָכֶיהָ. — ספר ישעיהו, פרק ז', פסוקים י"ד–ט"ז בשמו קיימת תקבולת- "מַהֵר שָׁלָל חָשׁ בַּז". לדעת יאיר הופמן, מבנה התקבולת יוצר מתח. האל אינו מורה לנביא מה לכתוב על הגִּלָּיוֹן גָּדוֹל (ישעיה ח', א'). לאחר שאשת ישעיהו נפטרה, ציווה ה' על ישעיה לקרוא כך לבנו. השם נועד לבן ישעיה בטרם נולד. בשנים 733-734 לפנה"ס ניסו פקח בן רמליהו מלך ישראל ורצין מלך ארם לכבוש את ירושלים במטרה להמליך את בן טבאל על יהודה במקום אחז. מלחמה זו נועדה להבטיח, כנראה, את השתתפות ממלכת יהודה במלחמה כנגד אשור, בניגוד לעמדת אחז שהעדיף להיכנע. תושבי יהודה ראו את התגשמות הנבואה שנה לאחר כישלון ניסיון הכיבוש של ירושלים על ידי ישראל וארם, עת כבשה אשור את ארם דמשק והגלתה חלק מתושבי ישראל. קץ ממלכת ישראל הגיע כ-12 שנה לאחר מכן, בשנת 722 לפני הספירה הגלה מלך אשור, שלמנאסר החמישי, את הושע בן אלה וכבש את שומרון, ובשנת 720 דיכא סרגון השני, מלך אשור, מרידה שהשתתפה בה שומרון והגלה את תושביה. פלא יועץ אל גיבור אבי-עד שר-שלום עמנו אל (דמות מקראית) שאר ישוב (בן ישעיה) אנציקלופדיה מקראית, כרך ד, עמוד 703 יאיר הופמן, עולם התנ"ך : ישעיה, תל אביב, דוידזון עתי, 1994, עמ' 53-52.
Flammenwerfer 35

Flammenwerfer 35 או בקיצור FmW 35 (בתרגום מילולי לעברית: זורק אש) היה להביור גרמני שהיה בשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה לטיהור חפירות ומבנים. נשק זה היה אפקטיבי במיוחד לטווחים קרובים. נשק זה נודע גם בכינוי "גנב עור" מכיוון ששימוש בו בטווח קרוב גרם בדרך כלל לתוצאות של איבוד עור חמור. משקלו של הלהביור 35.8 ק"ג והוא הכיל 12 ליטר של דלק. בלחיצה רציפה, מספיקה הכמות לכ-10 שניות של שימוש. השימוש נעשה על ידי התזת דלק בלחץ גבוה כלפי לפיד בוער (שהוזן על ידי מימן). הלהביור יוצר עד שנת 1941. מדיה וקבצים בנושא Flammenwerfer 35 בוויקישיתוף מידע על ה-Flammenwerfer 35 (בגרמנית) מידע על ה-Flammenwerfer 35 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיסק גולף

דיסק גולף הוא ספורט בו שחקנים יחידים זורקים צלחת מעופפת לתוך סל או לעיתים אל מטרה. לפי האגודה המקצועית לדיסק גולף, מטרת המשחק היא לסיים מסלול מההתחלה ועד הסוף במספר המועט ביותר של זריקות. דיסק גולף דומה למשחק הגולף הקלאסי ומשתמש בערך באותם חוקים ובאותו מינוח. בניגוד לגולף עם כדור, רוב מגרשי הדיסק גולף ממוקמים בגנים ציבוריים ובדרך כלל פתוחים לקהל הרחב. מטרת דיסק הגולף המודרנית מורכבת מסל מתכת עם שרשראות התלויות ממנו והוא הומצא ב 1976. בדיסק גולף משתמשים בסוגים רבים של צלחות. שמות הצלחות לקוחים מעולם המושגים של הגולף הרגיל. שחקן דיסק גולף לרוב יזרוק את הזריקה הראשונה עם צלחת ה- driver. צלחת ה- driver היא שטוחה, כמעט ללא שוליים, ורוב המשקל שלה מצוי על הטבעת החיצונית. מאפיינים אלו מאפשרים לצלחת לעוף למרחק הרב ביותר, אולם יחסית קשה לדייק איתה. הצלחת שבעזרתה קולעים לסל נקראת putter. צלחת זו מאוד דומה לפריסבי, אולם היא קטנה מהפריסבי ואינה מעוצבת לתפיסה. עם צלחת ה- putter ניתן לדייק באופן הטוב ביותר, אולם ניתן לזרוק אותה למרחק קצר יחסית. הסוג השלישי של צלחות נקרא mid range. צלחות אלו משמשות את השחקן כאשר המרחק הוא גדול מכדי לקלוע ישירות לסל, אבל מספיק קצר, כך שניתן לזרוק צלחת שהיא יותר מדויקת מה- driver. דיסק גולף לפעמים מכונה "פריסבי גולף", "פולף" או "פרולף" (שילוב של המילים פריסבי וגולף). למרות ששמות אלו מקובלים בחברה, כולם מונחים מוטעים. השם "פריסבי" הוא שם מסחרי של הייצרן "ווהם-או". בקרב קהילת הפריסבי מוסכם שהמונח "פריסבי" מתייחס לצלחת המעוצבת לתפיסה. התניית השם פריסבי לכל סוגי הצלחות היא לא נכונה משתי הסיבות. בתחילת 2014 נפתח מסלול דיסק גולף בגן לאומי אשכול. מדיה וקבצים בנושא דיסק גולף בוויקישיתוף סרטונים בערוץ של דיסק של פארק אשכול, באתר יוטיוב דיסק גולף בפארק אשכול - אטרקציה חדשה בנגב, באתר קינדרלנד, 24 במרץ 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חונטה (מוסד שלטוני)

חונטה (בספרדית: Junta) היא מוסד שלטוני-מנהלתי שאפיין את התרבות ההיספנית בספרד ומושבותיה בתקופת המשטר הישן (לפני סוף המאה ה-18), ואשר שרד את התקופה המודרנית והמשיך לשמש בה. במהלך העת החדשה המוקדמת, מימי הביניים ועד מאה ה-19 התאפיינו הממלכות הנוצריות דוברות הספרדית שבחצי האי האיברי בשיטת שלטון מורכבת שזכתה לכינוי פוליסינודיאלית (polisinodial, קרי רובי מועצות). שיטה פוליטית זו אפיינה את המונרכיות האבסולוטיות באזור ובמסגרתה נוצרה מערכת של מועצות (Consejos) קבועות בתחומים שונים שייעצו לכתר. החונטות היו גופים שכוננו על מנת לדון בנושא מסוים, שדרש תיאום בין מועצות שונות. כך, למשל, הוקמו "חונטת המסחר והמטבע (Junta de Comercio y Moneda) בשנת 1679 ו"חונטת התברואה" (Junta de Sanidad) בשנת 1720. בין השנים 1787 ו-1792 הקים קרלוס השלישי את החונטה העליונה של המדינה (Junta Suprema de Estado) שקיבצה יחדיו את ראשי השרים והמשרדים החשובים בשלטון תחת מנהיגותו של חוסה מוניינו אי רדונדו, הרוזן מפלורידהבלנקה (Moñino y Redondo, conde de Floridablanca). חונטות היו גם שמם של כינוסים של תאולוגים ומשפטנים שדנו בשאלות קונקרטיות במטרה להוציא צו, או לייעץ בסוגיות מורכבות. מבין אלו התפרסמו שתיים שדנו בשאלות חיוניות שנגעו לקולוניזציה של האמריקות: החונטה של בורגוס (Junta de Burgos) והחונטה של וויאדוליד (Junta de Valladolid). חונטות היו גם מוסדות מקומיים, כגון החונטות השונות של הטריטוריות הצפוניות של כתר קסטיליה שייצגו אותן בקורטס של קסטיליה (Cortes de Castilla): החונטות הכלליות של הפרובינציות הבסקיות (Juntas Generales de las Provincias Vascongadas) שהורכבו מהחונטות הכלליות של ביסקאיה (Juntas Generales de Vizcaya), החונטות הכלליות של גיפוסקואה (Juntas Generales de Guipúzcoa) והחונטות הכלליות של אלבה (Juntas Generales de Álava), חונטות הקיימות גם כיום במסגרת ארץ הבסקים; החונטה של ממלכת גליסיה (Junta del Reino de Galicia); והחונטה הכללית של נסיכות אסטוריאס (Junta General del Principado de Asturias). בין השנים 1758 ו-1847 תפקדה החונטה המלכותית המיוחדת למסחר של ברצלונה (La Real Junta Particular de Comercio de Barcelona) כמוסד כלכלי בעל אופי מקומי. המושג חונטה שימש גם לציון מוסד שלטוני זמני או של זמן חירום, שמקורו בנסיבות יוצאות דופן. כך, למשל, במהלך מלחמת הקהילות של קסטיליה (Guerra de las Comunidades de Castilla) הוקמה בצד המורד חונטת הקהילות (Junta de Comunidades); במהלך מלחמת העצמאות הספרדית (Guerra de la Independencia Española) ומלחמות העצמאות באמריקה הספרדית הוקמו חונטות לשלטון עצמי מקומי רבות. לאחר מלחמות העצמאות נהוג היה במדינות אמריקה הספרדית לכנות מוסדות שלטוניים זמניים כ"חונטה", ובמיוחד חונטה צבאית לאחר הפיכה צבאית. כת צבאית חונטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קאנה (אי)

קאנה (אנגלית: Canna) הוא האי המערבי ביותר מבין ארכיפלג האיים הקטנים באיים ההברידיים הפנימיים שבסקוטלנד. הוא מחובר לאי השכן סאנדי על ידי דרך ושרטון בשעות שפל. אורכו 7 קילומטר ורוחבו 1.5 קילומטר. האי שייך ל"נאמנות הלאומית של סקוטלנד" מאז 1981 ומנוהל כחווה וכאזור שימור. כמו האיים ויסט הדרומי ובארה היה האי קאנה באופן מסורתי קתולי ברובו משום שהוא היה אחד המקומות המעטים אליו היו יכולים קתולים לברוח מהרפורמציה הסקוטית. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הייתה באי אוכלוסייה די יציבה של 20-30 תושבים, אך במפקד של שנת 2001 נשארו בו רק 12 תושבים (יחד עם האי סאנדי). ישנם כ-20 מבנים על האי, ביניהם שלוש כנסיות, חדר תה ומשרד דואר (שהיה פעם סככת גן). האי מבודד ותושביו חייבים לקנות את מצרכיהם ביבשת. יש באי חיבור טלפוני וגישה לאינטרנט, אך אין כיסוי לטלפונים סלולרים. באי אין פשיעה בכלל אך שוטר מגיע פעמיים בשנה מהיבשה, בעיקר כדי לבדוק רישיונות נשק. הרופא הקרוב ביותר נמצא באי אג והוא מבקר בקאנה פעם בחודש. הדרכים באי לא סלולות והן בבעלות פרטית, לכן הרכבים המקומיים לא צריכים לשלם מס דרך. נמל טבעי גדול נוצר בין קאנה לסאנדי. המזח בקאנה ובשאר האיים הקטנים שופץ והוגדל בשנת 2005 והוא משמש למעבורת המחברת בין קאנה, רום, אג ומאק ליבשת. קאנה ידועה בשל עופות הים שלה, ביניהם יסעורים מצויים ותוכי ים. באי שוכנים גם מספר מינים נדירים של פרפרים ובמים ניתן למצוא דולפינים ולווייתנים קטנים. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית חולדות החוף גדלה ל-10,000 פרטים וגרמה לבעיות רבות לתושבי האי וגם לעופות המקומיים. מדיה וקבצים בנושא קאנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאנה