מכתבי יב

מכתבי יֵב, הידועים גם כתעודות יב, או הפפירוסים של יב, הם אוסף של מסמכים ותעודות שנכתבו על ידי בני הקהילה היהודית ששכנה באי יב (אלפנטין) שבמצרים במאה ה־5 לפנה"ס, בעיקר בארמית. המסמכים ששרדו הסתובבו בשוק העתיקות במצרים במאה ה־19 ומשם נאספו והועברו, יחד עם מסמכים שנתגלו באי יב עצמו, לאוספים באירופה ובאמריקה, בין השאר במוזיאון ברוקלין ובמוזיאונים בברלין. בתעודות שנתגלו יש כארבעים פפירוסים, כעשר מגילות קלף וכשלוש מאות אוסטרקונים (מכתבים הכתובים על־גבי שברי חרס). המסמכים כתובים במצרית היראטית ודמוטית, בפרסית, בלטינית, ביוונית ובקופטית ואולם רובם המכריע כתוב בארמית, בניב מיוחד המקביל לארמית המקראית, שהייתה השפה הרווחת (לינגואה פרנקה) בממלכה הפרסית ששלטה על האזור באותה תקופה. רוב הכתבים עוסקים בעניינים כלכליים וחברתיים ומיעוטם דן במצבה הרוחני של הקהילה במקום, שבה גרו חיילים יהודים שנשלחו מטעם הממלכה הפרסית להגן על גבולה הדרומי. רוב המסמכים הם תעודות רשמיות ומיעוטם מכתבים פרטיים. בין המסמכים גם שטרי גירושין ושחרור עבדים וחוזים משפטיים אחרים, וגם תיעוד של מנהגי הקהילה ולשונה. במכתבים מתועדת גם פרשת המקדש שבנו בני הקהילה לאלוהי ישראל והנזק שנגרם לו בידי מצרים מקומיים. באמצע המאה ה־4 לפנה"ס חדל המקדש באי יב (אלפנטין) לתפקד. יש ראיות מחפירות כי בנייה מחדש והרחבה של מקדש חנום בזמן מלכותו של נכתנבו השני (360–342 לפני הספירה) תפסו את מקומו של המקדש היהודי. בין התעודות מופיעים גם קטעים מספר אחיקר החכם. המסמכים העשירו רבות את המחקר על תולדות היהודים בתקופת בית ראשון ותקופת בית שני, מחקר מצרים העתיקה והאימפריה הפרסית וגם מחקר השפה הארמית, הדיאלקטים שלה וההתפתחות ההיסטורית שלה. "איגרת הפסח", המתוארכת ל־419 לפנה"ס, נשלחה על ידי אדם בשם חנניה לאדם בשם ידניה, בחיל המצב היהודי ביב ועוסקת במנהגי הפסח. מדובר במכתב בארמית, שרק כשליש ממנו נותר כיום ובו מורה חנניה, לידניה וליהודי יב בכלל, בסמכות שהוענקה לו כנראה מהמלך הפרסי, לקיים את פסח וחג המצות, ובו מפורט אף כיצד יש לעשות זאת: "כעת אתם מנו 14 ימים לניסן, וב־14 בין השמשות עשו פסח. ומיום 15 עד יום 21 לניסן חג המצות עשו, שבעת ימים אכלו מצות... מלאכה לא תעשו ביום 15 וביום 21 לניסן. שיכר אל תשתו וכל דבר חמץ אל תאכלו ולא ייראה בבתיכם, מיום 14 לניסן עם הערב השמש עד יום 21 לניסן בהערב השמש. וכל חמץ שיש לכם בבתיכם הכניסו לחדריכם וחתמו בין הימים האלה". מחוץ לכתוב בתנ"ך, איגרת הפסח הזאת, בת כ־2,500 שנים, היא התיעוד הקדום ביותר ששרד עד ימינו, על קיום חג הפסח. פרופ' יונתן אדלר מאוניברסיטת אריאל מסתייג ממסקנה זאת. אדלר טוען שכל הקטעים המדברים על פסח משוחזרים ואינם מופיעים בטקסט המקורי, כך שלא ניתן לדעת בוודאות האם האגרת הזאת אכן מתייחסת לפסח. ב"מכתב אל בגוהי הפחה", שמתוארך ל־25 בנובמבר 407 לפנה"ס ונשלח אל בגוהי פחת יהודה (השליט הפרסי הממונה על פחוות יהודה), מבקשים בני הקהילה סיוע בשיקום המקדש שנהרס. מתוך איגרת זאת מתברר כי איגרת מקבילה נשלחה גם לדליה ושלמיה, בניו של סנבלט מושל שומרון, מכיוון שאיגרת קודמת (משנת 410 לפנה"ס) שנשלחה לבגוהי וליוחנן הכהן הגדול בירושלים – לא נענתה. בין השאר הם מציינים את עתיקותו של המקדש ואת הסכמת השלטון הפרסי לקיומו: האיגרת מתארת את חורבן המקדש היהודי ואף מצוין בה תאריך האירוע (410 לפנה"ס). לאחר שעזב המושל הפרסי ארשם, כהני ח'נום המצרים, בשיתוף פעולה עם המושל הפרסי המקומי וידרנג, החליטו להרוס את המקדש. וידרנג הורה על כך לבנו נפין, מפקד חיל המצב בסון, שהנהיג את חייליו הפרסים יחד עם המצרים ואלה החריבו את המקדש ובזזו את כלי הזהב שבו. הייתה תגובה של שני המושלים (בגוהי ודליה) אשר נתנו אישור לבנות מחדש את בית המקדש. היא נשמרה בצורת תזכיר: "1 מזכר מבגוהי ודליה. אמר לי לאמר: מזכר: אפשר לומר במצרים ... 8 לבנות אותו באתר שלו כפי שהיה בעבר ... ". אוסטרקון כתוב משני צדדיו, הידוע כ־KAI 270 וכ־CIS II 137: CIS תרגמו: "(צד א':) כעת ראו, ראיתי חלום בפעם הראשונה, ומאז הייתי נסער; רוח הופיעה, ואמרה לי: שלום! (צד ב':) כעת אם תמכור את קישוטי כולם, תן לילדים לאכלם. לא יישאר דבר." אוסטרקון כתוב משני צדדיו, הידוע כ־KAI 271 וכ־CIS II 138. לפי CIS רבים מהשמות בו מצריים. שבר אוסטרקון קטן, כתוב משני צדדיו, מסומן כ־CIS II 139: אוסטרקון שעל צדו האחד רשימת שמות, מסומן כ־CIS II 154: שלם בר אבא בית אלנתן בר שורי ויהו בר רפי נבונתן בר אחוני נבואלה בר סומן פטיו בר נפטרנפש בית אלש[...] בר רחם או: רחע ענניו בר פומש אוטרקון כתוב משני צדיו, ועליו שמות רבים. מסומן כ־CIS II 155, שם מפורשים רבים מהשמות בו כמצריים, אך השם "אסרמלך", על אף הרכיב התיאופורי המצרי, מפורש כשמי. בקורפוסים המוכרים של הכתובות הארמיות (והשמיות הצפון־מערביות) פורסמו חלק מהמכתבים כ־CIS II 137–139, 154–155 וכ־KAI 270–271. רבים מהמכתבים פורסמו ב־1911 על־ידי אדוארד זכאו (אנ'). ב־1999 הוציאו לאור בצלאל פורטן ועדה ירדני את "אוסף תעודות ארמיות ממצרים העתיקה" שבהם כלולים גם תעודות יב. ב־2020 יצא לאור על ידי בצלאל פורטן בהוצאת מוסד ביאליק הספר "ממגדול סונה" בסדרת האניצקלופדיה מקראית, שכולל בתוכו רק את אוסף תעודות יב עם תרגומם לעברית. רשימת כתובות כנעניות וארמיות Eduard Sachau, Aramäische Papyrus und Ostraka aus einer jüdischen Militär-Kolonie zu Elephantine: altorientalische Sprachdenkmäler des 5. Jahrhunderts vor Chr, J. C. Hinrichs'sche Buchhandlung, 1911 בצלאל פורטן, מִמִּגְדֹּל סְוֵנֵה – תעודות לתולדות היהודים במצרים בתקופת פרס, מוסד ביאליק, 2020. בצלאל פורטן ועדה ירדני אוסף תעודות ארמיות ממצרים העתיקה, מאגנס, 1999. פ' קורנגרין, מגילת אסתר לאור הפפירוסים מיב וסיפורי הירודוט, ספר זיידל, ירושלים תשכ"ב, עמ' 214–228. פטר שפר, פרק 7: יֶב, יודופוביה – גישות כלפי היהודים בעולם העתיק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספריית "הילל בן־חיים", עמ' 181–200 אלעזר דוב שפירא, כתבי יב, ספרי עזרא ונחמיה ותקופת שיבת ציון, ירושלים: קריית ספר, תשט"ו, עמ' 97- 104 מדיה וקבצים בנושא מכתבי יב בוויקישיתוף חג הפסח אצל יהודי יב, מאמר באתר "דעת" גד ברנע והתושבים המסתוריים של האי יב, היסטוריה גדולה, בקטנה שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 'סוג: ריאיון עם ד"ר דוד שפירא' אינו ערך חוקי חיל המצב היהודי במצרים (יב Elephantine), ריאיון עם ד"ר דוד שפירא בערוץ "Alex Tseitlin", באתר יוטיוב (אורך: 42:01), 10 ביוני 2020 אריאל בולשטיין, בסוף המאה ה־19 התגלה סמוך לנהר הנילוס, פפירוס שבו מסופר על קיום חג הפסח לפני אלפי שנים, באתר ישראל היום, 25 במרץ 2021 אריאל בולשטיין, בסוף המאה ה־19 התגלה סמוך לנהר הנילוס, פפירוס שבו מסופר על קיום חג הפסח לפני אלפי שנים, באתר ישראל היום, 25 במרץ 2021 Bezalel Porten; Ada Yardeni, Textbook of Aramaic Documents from Ancient Egypt 1., (Jerusalem , Letters, 76 (=TADAE A4.9, 1986 CIS II 137, p. 138: "Nunc ecce somnium primum vidi et a tempore isto ego fervescens et aberrans; apparuit spectrum; dixit (mihi): Salve! Nunc si ornamenta omnium vendideris, comedant infantes. Ecce non reliquum exiguum." Eduard Sachau, Aramäische Papyrus und Ostraka aus einer jüdischen Militär-Kolonie zu Elephantine: altorientalische Sprachdenkmäler des 5. Jahrhunderts vor Chr, J. C. Hinrichs'sche Buchhandlung, 1911 ראו עליו כאן: דוד תדהר (עורך), "פרופ' אליעזר דב (ברנרד) שפירא", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2914, ובויקינתונים, כאן: אלעזר דוב שפירא הספר "ספרי עזרא ונחמיה ותקופת שיבת ציון", באתר "סימניה" דוד שפירא‏, באתר VIAF