laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריכת מזונות

כריכת מזונות הוא מונח שמגיע מעולם המשפט בדיני משפחה ומשמעותו כריכה של תביעת מזונות הילדים לתביעת הגירושין בבית דין רבני. בישראל, יהודים יכולים להתגרש רק באמצעות בית הדין הרבני, עם זאת, חלק מהסוגיות יכולות להתברר גם בבית משפט לענייני משפחה. בכדי שבית הדין הרבני יוכל לדון בנושאים אלה, יש לכרוך את הנושאים המבוקשים בתביעה הגירושין. בית הדין הרבני לא מוסמך לדון בתביעה למזונות ילדים, אלא אם שני הצדדים הסכימו לכך.[1] בשנת 1969 בר"ע 120/69 שרגאי נ' שרגאי נקבעה הלכה כי לא ניתן לכרוך מזונות בבית הדין הרבני, כלומר, ניתן היה לתבוע אותם אך ורק בבית המשפט המחוזי (בתי המשפט לענייני משפחה הוקמו רק ב-1995). התפתחות אפשרית קיימת בפסק-דין שניתן בשנת 2014 בג"ץ 5933/14 פלונית נ' פלוני שם קבע השופט ניל הנדל שהלכת שרגאי מבוטלת שכן, תביעת המזונות בבית המשפט היא תביעה של הילד ואמנם הדיון בבית הדין הוא בין ההורים, לכן אין מניעה לבצע את שניהם. עם זאת, בדיון נוסף של אותו מקרה (דנג"ץ 6454/14), השופט אשר גרוניס אמר שלא זו הייתה כוונתו ושההלכה נותרה בעינה. בשנת 2019 קבע בית המשפט העליון כי הלכת שרגאי עדיין תקפה, וכי אין לבתי הדין הרבניים סמכות לדון במזונות ילדים (בע”מ 7628/17 מיום 22 בספטמבר 2019 בהרכב של הנדל, מזוז וקרא). השופט מזוז כתב "אני סבור כי הלכת שרגאי נכונה וראויה כיום, כפי שהייתה בעת שנקבעה, ואין לסטות ממנה", והשופט קרא הצטרף לעמדה זו, כנגד עמדתו של השופט הנדל שהיה במיעוט. על אף זאת, בית הדין הרבני הגדול קבע בפסיקה מיום קבע מאוחר יותר (תיק 1250217/3 ביום 10 באוקטובר 2021) כי ניתן לכרוך, וכי יש סמכות לבתי הדין הרבניים לדון במזונות קטינים הכרוכים בתביעת גירושין. פסיקות נוספות משנת 2022 של השופט שאול שוחט בבית המשפט המחוזי קובעות כי הסמכות לדון במזונות קטינים תימסר לבית המשפט ולא לבית הדין הרבני (רמ"ש 10968-07-22 מיום 26 בנובמבר 2022, רמ"ש 2223962-11-22 מיום 6 בדצמבר 2022) נכון לדצמבר 2022 ישנה אי בהירות בעניין זה, עקב פסיקות בית המשפט העליון ובית המשפט המחוזי מחד, והפסיקה המנוגדת של בית הדין הגדול מאידך. מאיה רוטנברג, מלחמת סמכויות במזונות ילדים: בית הדין הרבני או בית המשפט לענייני משפחה, באתר כלכליסט, 19 באוקטובר 2021 בנציון שרשבסקי ומיכאל קורינאלדי, דיני משפחה, בורסי הוצאה לאור (2015). בג"ץ 5933/14 פלונית נ' פלוני (פורסם בנבו, 11 בספטמבר 2014). דנג"ץ 6454/14 פלונית נ' פלוני (פורסם בנבו, 23 בדצמבר 2014). בר"ע 120/69 שרגאי נ' שרגאי, פ"ד כג(2) 171 (1969). אריאל רוזן-צבי, "הלכת 'הכריכה' ו'מרוץ הסמכויות' והשפעתם על המשפחה ודיני המשפחה(הקישור אינו פעיל)" עיוני משפט יד(1) 67 (1989). מנשה שאוה, "על כרוך ועל כנות - הייפסק מרוץ הסמכויות בענייני מזונות בין בית המשפט המחוזי לבין בית הדין הרבני(הקישור אינו פעיל)" עיוני משפט ב(3) 719 (1972). פנחס שיפמן, "על פיצול השיפוט בין תביעת מזונות האישה לבין ענייני נישואין וגירושין(הקישור אינו פעיל)" משפטים (כתב עת) ד 374 (1971-1972). מנשה שאוה, "היחס בין סמכותו של בית המשפט לענייני משפחה לבין סמכותו של בית הדין הרבני(הקישור אינו פעיל)" הפרקליט מד 44 (1998).
משה ויינברגר

הרב משה ויינברגר (ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תרי"ב, 7 במאי 1852 – ז' בסיוון ה'ת"ש, 13 ביוני 1940) היה רב, דרשן פובליציסט הונגרי-אמריקאי, ופעיל ציוני. נולד ליששכר דוב ויינברגר בעיירה זבורוב (שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית), בבחרותו למד אצל רבי אלעזר לעוו באונגוואר. בשנת ה'תר"ם, 1880, היגר לארצות הברית וזמן מה לאחר בואו התמנה כרבם של המהגרים היהודים יוצאי הונגריה בניו יורק, כרב בית המדרש הגדול "אנשי אונגארן" [=הונגריה]. לחוגים מסוימים בין יהודי העיר, נחשב כרב ראשי לניו יורק. ומאוחר יותר כיהן כרב קהילת "אוהב שלום" בפילדלפיה. בתקופת הקמת ישיבת רבינו יצחק אלחנן, תמך בהקמתה וסבר שעל כל עדות החרדים להתאחד סביבה, הוא עודד בחורים ממוצא הונגרי שלמדו בישיבת רבינו שלמה קלוגר, להמשיך את לימודיהם בישיבה הליטאית. אך לאחר 1915 ומינויו של הרב דב רבל לעמוד בראש הישיבה, התנגד הרב ויינברגר למהלך הכנסת ההשכלה הכללית לתוכנית הלימודים בישיבה, למרות שנעשתה בתחילה בבית ספר שסונף לה ולא בישיבה עצמה; הוא נעשה מתנגד של הישיבה ופעל בקרב תלמידי ישיבת רבינו שלמה קלוגר שלא יבואו ללמוד בה. ב-1915 התפטר מתפקידיו הרבניים וחזר לניו יורק, הוא הקים מאפיית מצות לפסח ברחוב פיט וממנה התפרנס. הוא כיהן כמזכיר האגודה הציונית "ציון המצוינת" שבראשה עמד הרב ד"ר הלל קליין, אך בשנת ה'תרפ"ב, 1922, התגלעה ביניהם מחלוקת חריפה על רקע היתר שנתן הרב ויינברגר, שלטעמו של הרב קליין היה שגוי. בתו נישאה לצבי הירש אייזנשטיין, אחיו של יהודה דוד אייזנשטיין. הרב ויינברגר הדפיס ספרים וקונטרסים: היהודים והיהדות באמריקא, (ניו יורק תרמ"ז, 1887), יצא גם בדפוס צילום מצומצם (ברוקלין, תשנ"ג). הלכה למשה, (פילדלפיה תרנ"ד, 1894) קונטרס הואיל משה, (ניו יורק תרנ"ה, 1895) דרֹש דרש משה, (ניו יורק תרע"ד, 1914) דברי שלום ואמת, (ניו יורק תרס"ח, 1908) גר צדק, סיפור שתורגם על ידי הרב משה ויינברגר (מונקרטש, תרל"ח, 1878) מלבד ספריו, כתב הרב ויינברגר מאמרים בכתבי עת כמו: המאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, "הפסגה" ו"העברי". בן-ציון אייזנשטט, וויינבערגער, הרב משה, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמוד 40, באתר היברובוקס מכתב אליו, מאת הרב אליעזר דייטש, בתוך: שו"ת פרי השדה, חלק א', פקש תרס"ו, סימן ס', באתר היברובוקס משה בן יששכר בריש וויינבערגער (1852-1940), דף שער בספרייה הלאומית חיים דובער גולבסקי, חקר תולדות ישיבת רבינו יצחק אלחנן, בספרו דו יובלין, עמ' מח, באתר אוצר החכמה. ראו על כך: הרב יהודה אלטמן, שו"ת מי יהודה - או"ח חלק א, סימנים צ"ב-צ"ג, בלקני תקצ"ד, באתר היברובוקס, וקונטרסו של הרב ויינברגר, "הואיל משה", להלן "ספריו". יהודה דוד אייזנשטיין, הוספות (1880), בספרו אוצר זכרונותי, עמ' 191, באתר היברובוקס.
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73

טקס פרס גלובוס הזהב ה-73 (באנגלית: 73nd Golden Globe Awards) נערך ב-10 בינואר 2016, ובמסגרתו הוענק פרס גלובוס הזהב למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס נערך במלון בוורלי הילטון שבבוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית, ושודר על ידי רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC. מנחה הטקס היה ריקי ג'רווייס. המועמדים לפרס הוכרזו כבר ב-10 בדצמבר 2015, על ידי אנג'לה באסט, אמריקה פררה, קלואי גרייס מורץ ודניס קווייד. הטקס הופק על ידי חברת ההפקות של דיק קלארק בשיתוף פעולה עם איגוד הכתבים הזרים בהוליווד. בטקס נכחו מיטב שחקני הקולנוע של ארצות הברית. 16 הסרטים הבאים קיבלו מועמדויות מרובות: שלושת הסרטים הבאים זכו במספר פרסים: 13 סדרות הטלוויזיה הבאות קיבלו מספר מועמדויות: שתי הסדרות הבאות זכו במספר פרסים: אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73 טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פט הייווד

פטרישה הייווד (באנגלית: Patricia Heywood; נולדה ב-1 באוגוסט 1931) היא שחקנית סקוטית שהופיעה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. הייווד נולדה בגרטנה גרין שבמחוז דמפרישייר שבסקוטלנד. היא בת למשפחה בת חמישה ילדים, אביה ג'ון דייוויד הייווד היה מהנדס. בנעוריה למדה בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק". מאוחר יותר היא הצטרפה ללהקת התיאטרון והופיעה ב-1954 במחזמר "Salad Days" בתפקיד ראוונה. באותה שנה הועברה ההפקה לתיאטרון וודוויל בלונדון, שם הוצגה במשך חמש שנים, תקופת שיא למחזמר באותה עת. בשנת 1968 הופיעה הייווד לראשונה בסרט קולנוע והיא בת 36. היא גילמה את דמות האומנת בסרטו של פרנקו זפירלי "רומיאו ויוליה". בהמשך שיחקה בתפקידי משנה בסרט "Staircase" ובסרט "הקרב על בריטניה", שניהם מ-1969. תפקידה הבא היה בפסיכודרמה "Mumsy, Nanny, Sonny and Girly" מ-1970 בבימויו של פרדי פרנסיס. בעקבות הופעתה זו קיבלה תפקידים בקומדיות, סרטי מתח וסרטי אימה. תפקידים נוספים שלה היו בקומדיה הבריטית "All the Way Up" (מ-1970), "Whoever Slew Auntie Roo" (מ-1971), "הבית ברחוב רילינגטון" (1971) בו גילמה את אתל כריסטי אשתו של הרוצח הסדרתי ג'ון כריסטי, "וינסטון הצעיר" (1971) בתפקיד האחות המטפלת של וינסטון צ'רצ'יל, "Bequest to the Nation" (מ-1973), "לו היית כאן" (1987) בתפקיד מילי דודתה של לינדה, "טוסקניני הצעיר" (1988), "Getting It Right" (מ-1989) והסרט "Sparrow" של פרנקו זפירלי מ-1993. ב-1978 גילמה הייווד את דמותה של אלן (נלי) בסדרת הטלוויזיה "אנקת גבהים", עיבוד של ה-BBC לרומן מאת אמילי ברונטה. עוד בטלוויזיה השתתפה בסדרה הקומית "Root Into Europe" בה זוג בריטים מבוגרים מטיילים במדינות שונות באירופה. ב-1987 שיחקה בתפקיד אמו של דיקון בעיבוד לספר "סוד הגן הנעלם" של רשת הולמארק. היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק "Second Time Around" של הסדרה "המפקח מורס". על תפקידה בסרט "רומיאו ויוליה" הייתה הייווד מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969. הייווד נשואה לאוליבר נוויל, לשעבר מנהל של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. פט הייווד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) OVGuide מאיר שניצר, שחקנית. בטח לא התסריט - "לו היית כאן". תסריט ובימוי: דייוויד לילגד, חדשות, 20 באוקטובר 1987
טנרק מצוי

טנרק מצוי או טנרק חסר זנב (שם מדעי: Tenrec ecaudatus) הוא מין של יונק יחיד מסוגו מסדרת הטנרקאים וממשפחת הטנרקיים. הא חי בעיקר באי מדגסקר שלחופי אפריקה והוא המין הגדול ביותר בסדרה. הטנרק המצוי דומה מעט לעכבר ענקי או לאופוסום. משקלו נע בין 1.5 ל-2.5 ק"ג ואורכו 25–39 ס"מ. פרוותו עבה ואפורה, פניו לבנים ופסים שחורים מעטרים את עיניו. אפו ורוד, מוארך ובעל שפם. יש לו קוצים קצרים בצבע זהוב-אדום וביניהם קצוות אפורים. הטנרק המצוי הוא יצור מתבודד שחי בכל רחבי האי. הטנרק המצוי צד בלילות וניזון מחסרי חוליות וכן מצפרדעים, מעכברים, מביצים ומנבלות. כאשר הוא מותקף על ידי טורף כמו עוף דורס או פוסה הוא יורק, נושף ומגלגל את עצמו לכדי כדור קוצני הנראה כקיפוד. אין לו קרבת משפחה לקיפודים למרות מראהו. תפוצתו ניכרת בעיקר באי מדגסקר, ברחבי היערות הטרופיים והסובטרופיים, בסוואנות, בכרי דשא, בשטחים הררים וכן באזורים חקלאיים, אך לא במדבריות. הוא נפוץ פחות גם בקומורו, במאוריציוס, בראוניון ובסיישל. הפארק הלאומי מרוג'ג'י מדיה וקבצים בנושא טנרק מצוי בוויקישיתוף טנרק מצוי, באתר ITIS (באנגלית) טנרק מצוי, באתר NCBI (באנגלית) טנרק מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טנרק מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טנרק מצוי, באתר GBIF (באנגלית) טנרק מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
טנרק לוטרה ענק

טנרק לוטרה ענק או פוטמוגל (שם מדעי: Potamogale velox) הוא מין יחיד בסוגו של יונק מסדרת הטנרקאים החי באפריקה המשוונית ומתמחה בחיים מימיים. הטנרקים הם קרובי משפחה רחוקים של הארכפים הקטנים. למרות הדמיון הם אינם קרובים של החדפים האמיתיים. טנרק הלוטרה הוא מין גדול ביותר של טנרק ואורכו 29–34 ס"מ ומשקלו 340–400 גרם ויכול להגיע עד ל-1 ק"ג. כשמו הוא מזכיר מעט לוטרה במראה אך בעל עיניים קטנות יותר ואף מוארך ושעיר. הרגליים בעלות קרום שחייה והזנב שעיר ושרירי ומשמש להנעה במים. השיער הגס בצבע חום בהיר עד אפור והבטן בהירה. הנחיריים בעלי שסתומים המונעים ממים להיכנס אליהם והאוזניים קטנות. הטנרק חי בטבע במרכז מערב אפריקה בניגריה, גבון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, דרום סודאן, אנגולה, זמביה וכן פרטים בודדים נמצאו באוגנדה וקניה. הטנרק מעדיף סביבות נהרות לחות ויערות גשם. הטנרקים הם יחידים וחיים בגדת נהר בה הם חופרים מאורה ומכסים אותה בעלים ושם חיים. הם מסמנים את הנחלה ותוקפים כל טנרק שמתקרב לשם. הטנרק הוא צייד מימי המשתמש בעיקר בחוש המישוש של השפם והכפות שלו כדי לתפוס מזון. הוא לא מאריך זמן בצלילה ויכול לבלות שעות רבות עד שיתפוס מזון. הוא אוהב סרטנים, אך יניח לאלה הגדולים מאורך 7 ס"מ והם בעלי צבתות מרשימות. סרטנים קטנים יותר וכן דגים ודו-חיים קטנים הם טרפו העיקרי, והם נתפסים ונגזרים על ידי שיניו לחתיכות הנאכלות ביבשה. כמו כן הוא יאכל חרקים, רכיכות וסרטני מים מתוקים. סרטנים הם המזון העיקרי שלו בשבי והוא יאכל 15–20 כאלה ביום. הטנרק מצוי בירידה במספרו בטבע, אך לא בכמות של סכנה. הוא נפגע מכריתת היערות, ציד עורו וזיהום נהרות, וכן מטביעה בעת שהוא מחפש דגים ליד רשתות. מדיה וקבצים בנושא טנרק לוטרה ענק בוויקישיתוף טנרק לוטרה ענק, באתר ITIS (באנגלית) טנרק לוטרה ענק, באתר NCBI (באנגלית) טנרק לוטרה ענק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טנרק לוטרה ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טנרק לוטרה ענק, באתר GBIF (באנגלית) טנרק לוטרה ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
קיפוד ארבע אצבעי

קיפוד ארבע אצבעי (שם מדעי: Atelerix albiventris) הוא מין של קיפוד קטן החי באפריקה שמדרום לסהרה. קיפוד ארבע אצבעי מצוי בסוואנות והשדות של מערב ומרכז אפריקה הטרופית ואיננו חי ביערות. לא ידועים תת-מינים שלו. אורכו 15-25 ס"מ ומשקלו 250-600 גרם, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. האף קטן ושעיר, אך השפם והאוזניים גדולות ומחודדות בקצה. כמו ששמו מרמז לקיפוד זה 4 אצבעות על רגליו הקצרות. הקוצים בולטים מעל הגב וצבעם חום או אפור עם קווצות לבנות או בצבע שמנת. שאר הגוף לבן בצבעו והפנים שחורות. הקיפוד חי במרכז אפריקה מגמביה עד סנגל במערב ומסומליה למוזמביק במזרח. הוא נפוץ בסוואנות, ערבות דשא ויערות פתוחים ויימנע מיערות סבוכים ומביצות. הוא שוכן בעיקר באתרים סלעיים או בדשא מיובש שיש בסוואנות. הקיפוד חי רוב חייו על הקרקע ויוצא בלילות לחפש מזון. הוא מעדיף בעיקר חרקי סוואנה שונים כמו הארבה וכן זחלים, עכבישים, חלזונות, צמחייה קטנה וחולייתנים קטנים. לקיפוד יש עמידות לארס של טרף כמו עקרבים ואף נחשים ארסיים. הם פולטים קריאות קולניים מאוד אך חיים לבדם בדרך כלל. הטורפים של הקיפוד הם גירית הדבש, צבועים, תנים ואוח ורו (Bubo lacteus). מדיה וקבצים בנושא קיפוד ארבע אצבעי בוויקישיתוף קיפוד ארבע אצבעי, באתר ITIS (באנגלית) קיפוד ארבע אצבעי, באתר NCBI (באנגלית) קיפוד ארבע אצבעי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קיפוד ארבע אצבעי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קיפוד ארבע אצבעי, באתר GBIF (באנגלית) קיפוד ארבע אצבעי, באתר Mammal Species of the World קיפוד ארבע אצבעי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חנק קרקע מלגשי

חנק קרקע מלגשי (שם מדעי: Acrantophis madagascariensis) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים החי בטבע ביערות הגשם של מדגסקר על הקרקע. קרוב משפחתו לסוג הוא חנק דומריל מלגשי. נחש זה שאין לו תת-מינים מוכרים, מזכיר את הרב חנק מאמריקה הדרומית ודומה לו במראה ובגודל. אורכו עד 3.05 מטר והוא הגדול בנחשי מדגסקר. הגוף בצבע אדמה חום-אדמדם עם אפור ועל הגב רצועות שחורות או חומות כהות. הזנב ארוך והשרירים גדולים, מקשים את התנועה במהירות אך חזקים ויכולים להיכרך על יצור קטן במהירות. השיניים בנויות כמו זיזים חזקים האוחזים בבשר ועל אף שהם אינם ארסיים הם עלולים להיות מסוכנים. עם זאת הנחש לא תוקף אנשים. הוא חי ביערות בחלק הצפוני, המזרחי והמערבי של מדגסקר ונדיר בדרום. הוא נפוץ ביערות גשם או יערות פתוחים וגם בגדות נהרות. הנחש יוצא בלילה לצוד וניזון מיצורים קטנים כמו עופות, צפרדעים, לטאות, נחשים אחרים ויונקים כמו עכברים או למורים קטנים. כמו רוב קרוביו הוא הורג על ידי התלפפות השרירים על גוף הטרף עד להיחנקו למוות. הוא מתכרבל על מצע העלים, שם הוא נח וגם מסתווה מטרפו או מטורפיו הכוללים בעיקר עופות דורסים ויונקים טורפים כמו הפוסה. הנחש לא מצוי בסכנה, אך הוא נחשב למין מוגן על פי ארגון CITES. הוא נמצא בירידה ביערות בהם הוא חי, כנראה עקב מסחר בעורו וגידולו כחיית מחמד נגד החוק. כמו כן הוא נפגע מפיתוח ומכריתת היערות. הפארק הלאומי מרוג'ג'י מדיה וקבצים בנושא חנק קרקע מלגשי בוויקישיתוף חנק קרקע מלגשי, באתר ITIS (באנגלית) חנק קרקע מלגשי, באתר NCBI (באנגלית) חנק קרקע מלגשי, באתר GBIF (באנגלית) חנק קרקע מלגשי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חנק עצים מלגשי

חנק עצים מלגשי (שם מדעי: Sanzinia madagascariensis) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים והוא מין יחידי בסוגו. הוא חי בטבע ביערות הגשם של מדגסקר. חנק עצים מלגשי הוא נחש שאורכו הממוצע 150–250 ס"מ והוא בעל גוף גדול ושרירי המוסווה ביער. הנקבות גדולות מהזכרים והם בעלי רגליים שהשתמרו אצלם למטרות רבייה ואין אותם לנחשים אחרים. הקשקשים בצבע חום-ירקרק או אפור, כשמלמטה הוא לבן והם מוסווים ביותר על הקרקע או על ענפים. הוא מוסווה הן מטרפו והן מטורפים (בעיקר עופות דורסים והפוסה) החיים על העץ. הנחש חי ביערות גשם במדגסקר וכן בנהרות, ערבות וביצות אך לא במדברית ושטחם פתוחים. לעומת קרוביו הקרקעיים למשפחה, נחש זה מתמחה בחיים על ענפים והוא פעיל לילה. כשאר הנחשים הוא ניזון אך ורק מבשר ואוכל יונקים קטנים, עופות ומגוון גם בזוחלים קטנים ודו-חיים. הטרף נתפס על הקרקע או על העץ ומומת במהירות מלחיצת השרירים הגדולים שלו. הוא מעכל את הטרף לאחר מכן במשך כמה חודשים מהציד. הנקבה אינה מטילה אלא משריצה עד 12 צאצאים בכל פעם שאורכם עד 38 ס"מ. תת-מינים: S. m. madagascariensis - מצוי בחלק המזרח של האי S. m. volontany - מצוי בחלק המערבי של האי הפארק הלאומי מרוג'ג'י מדיה וקבצים בנושא חנק עצים מלגשי בוויקישיתוף חנק עצים מלגשי, באתר ITIS (באנגלית) חנק עצים מלגשי, באתר NCBI (באנגלית) חנק עצים מלגשי, באתר GBIF (באנגלית) חנק עצים מלגשי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חנק דומריל מלגשי

חנק דומריל מלגשי (שם מדעי: Acrantophis dumerili) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים החי בטבע ביערות במדגסקר והוא קרובו לסוג של חנק קרקע מלגשי. הוא ניזון על ידי תפיסת טרף והתפתלות סביבו עד למותו מחנק. הנחש קרוי על שם החוקר הצרפתי אנדרה דומריל (1774 – 1860). החנק מגיע לאורך 150-180 ס"מ ועד ל-20 ס"מ. הנקבות נוטות להיות גדולות מהזכרים אך הללו ארוכים יותר. הנחש בעל קשקשים בצבע אדמה חומה-אדומה והרצועות על הגב כהות. בצורה זו הנחש מוסווה ביותר על עלי קרקע היער. לנחש ישנם 2 זוגות רגליים לא מתפקדות העוזרות לו להגיע להזדווגות והוא אחד הנחשים המעטים בעלי רגליים קטנות אלה. הוא מצוי ברחבי יערות מדגסקר והאי ראוניון וחי בעיקר באזורים חמימים. הוא יוצא לצוד בלילה וניזון מעופות, לטאות ויונקים קטנים וכן נחשים אחרים. הטרף נתפס ומלופף עד למותו. הנחש לא מצוי בסכנה בטבע אבל הוא מאוים מכריתת יערות, סחר אנושי וגידול כחיית מחמד וכן הוא נרדף על ידי הילידים שהורגים אותו מחשש ממראהו. הוא מוגן על פי ארגון CITES ממסחר. הפארק הלאומי מרוג'ג'י מדיה וקבצים בנושא חנק דומריל מלגשי בוויקישיתוף חנק דומריל מלגשי, באתר ITIS (באנגלית) חנק דומריל מלגשי, באתר NCBI (באנגלית) חנק דומריל מלגשי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חנק דומריל מלגשי, באתר GBIF (באנגלית) חנק דומריל מלגשי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חנק מלגשי

חנק מלגשי (שם מדעי: Acrantophis) הוא סוג הכולל שני מינים של נחשי חנק ממשפחת החנקיים החיים בטבע במדגסקר ומכאן שמם. הם אינם קרובים לנחשי הפיתון, החיים באפריקה ובאסיה. נחשים אלו חיים על קרקע היער והם מזכירים במראם את הרב חנק הדרום אמריקאי. אורכם יכול להגיע לשלושה מטרים והם הנחשים הגדולים ביותר במדגסקר. כמו רוב הנחשים הם ציידי הניזונים מיונקים קטנים, לטאות ועופות על ידי לחיצת שריריהם עד לחניקת הטרף. הם מוסווים ביותר על קרקע היער מה שעוזר להם להתגנב אל טרפם וגם לא להתגלות על ידי טורפים כמו עופות דורסים או הפוסה של מדגסקר. בסוג זה 2 מינים קיימים: חנק קרקע מלגשי (Acrantophis madagascariensis) חנק דומריל מלגשי (Acrantophis dumerili) המין חנק עצים מלגשי (Sanzinia madagascariensis) בעבר היה בסוג אך הועבר למין עצמאי השייך לאותה תת-משפחה במשפחת החנקיים. מדיה וקבצים בנושא חנק מלגשי בוויקישיתוף חנק מלגשי, באתר ITIS (באנגלית) חנק מלגשי, באתר NCBI (באנגלית) חנק מלגשי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חנק מלגשי, באתר GBIF (באנגלית)
פורטיסהד

פורטיסהד (אנגלית: Portishead) היא להקה בריטית, שהחלה לפעול כצמד בשנת 1991. סגנונה המוזיקלי של הלהקה הוא טריפ הופ. מייסדי הלהקה הם הקלידן ג'ף ברואו והסולנית בת' גיבונס. הלהקה קרויה על שמה של העיר בה גדל ברואו, הנמצאת בקרבת בריסטול. בגיל 17 עבר ברואו לבריסטול ועבד באולפני הקלטות לצד אמנים ולהקות כננה צ'רי, מאסיב אטאק וטריקי, מהם הושפע סגנונו. את גיבונס הוא פגש בלשכת העבודה בשנת 1991, הם הוציאו תחילה סרט מחווה קצר לסרטי המתח האפלים של שנות ה-60 בשם "To Kill a Dead Man" עם פסקול שזכה לשבחים רבים. בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Dummy", שזכה להצלחה רבה בארצות הברית ובאירופה ואף זכה בתואר אלבום השנה בטקס פרסי המרקורי בבריטניה. "Portishead", האלבום השני של הלהקה, שמנתה בשלב זה ארבעה חברים, יצא ב-1997 לאחר עיכובים רבים. הוא לא היה חדשני כקודמו, אך היה נאמן לצליל המקורי של הלהקה. האלבום השלישי, "PNYC" יצא ב-1998 והוקלט בהופעה חיה בניו יורק, שכללה תזמורת כלי מיתר שלמה. בשנת 2002 הוציאה בת' גיבונס אלבום בשם "Out of Season" בשיתוף פעולה עם פול ווב מ-Talk Talk. בתחילת 2005 התקיימה בבריסטול הופעת צדקה למען קורבנות הצונאמי במערב אסיה, ופורטיסהד השתתפו בה בהופעתם הראשונה מזה שבע שנים. בערך באותו זמן חשף ברואו שהלהקה כותבת את אלבום האולפן השלישי שלה, אם כי טרם החלה הפקתו. בתחילת שנת 2006 אישר 3D ממאסיב אטאק ששתי הלהקות מתכננות הופעה משותפת בהמשך השנה. בשנת 2001, דורגה פורטיסהד בידי המגזין טיים בין 10 הלהקות הטובות בעולם, יחד עם רדיוהד, U2 ופאטו פו.. באפריל 2008 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השלישי שלה, Third. ב-2018 פורטיסהד פרסמו בעמוד הפייסבוק הודעה על כך שיחרימו את ישראל ולא יופיעו בה כל עוד יש אפרטהייד. Dummy ‏(1994) Portishead ‏(1997) Third ‏(2008) Roseland NYC Live ‏(1998) מדיה וקבצים בנושא פורטיסהד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורטיסהד (באנגלית) פורטיסהד, ברשת החברתית פייסבוק פורטיסהד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פורטיסהד, סרטונים בערוץ היוטיוב פורטיסהד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פורטיסהד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פורטיסהד, באתר ספוטיפיי פורטיסהד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פורטיסהד, באתר Last.fm (באנגלית) פורטיסהד, באתר AllMusic (באנגלית) פורטיסהד, באתר MusicBrainz (באנגלית) פורטיסהד, באתר דיזר פורטיסהד, באתר Discogs (באנגלית) פורטיסהד, באתר Songkick (באנגלית) פורטיסהד, באתר Genius פורטיסהד, באתר SecondHandSongs פורטיסהד, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) פורטיסהד, באתר בילבורד (באנגלית) פורטיסהד, באתר טיידל (באנגלית) פורטיסהד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דירוג 10 הרכבים מובילים לפי המגזין טיים כל החרם: זוכרים מי המוזיקאים שלא מוכנים להופיע בישראל?, באתר ynet, 26 במאי 2018
בת-אביב

בת-אביב (שם מדעי: Ruspolia; על פי חלק מהמיונים: Pseuderanthemum) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקוציציים. משמש כצמח גינון פופולרי, בין השאר בישראל, עקב פרחיו העלים של רבים ממיניו שמתהדרים בצבעים שונים בשני צידי העלה. לבת האביב מינים אנדמיים לאזורים באפריקה שמדרום לסהרה, כגון בוצוואנה וזימבבווה. חלק מהמינים הם שיחים נמוכים. המינים ירוקי-עד. בת-אביב גביענית - עלים אזמליים צרים ירוקים מצידם העליון וסגולים בצידם התחתון, פרחים לבנים עם ליבה סגולה. בת-אביב דלילה - עלים ביצניים בגוון ירוק כהה, פריחה סגולה או לילך. מדיה וקבצים בנושא בת-אביב בוויקישיתוף בת-אביב, באתר NCBI (באנגלית) בת-אביב, באתר Tropicos (באנגלית) בת-אביב, באתר GBIF (באנגלית) בת-אביב, באתר IPNI (באנגלית)
עיט גדול-ציצית

עיט גדול-ציצית (שם מדעי: Lophaetus occipitalis) הוא עיט מרשים בעל ציצה גדולה החי באפריקה והוא מין יחיד בסוגו. זהו עיט קטן יחסית באורך של 50–58 ס"מ בממוצע, ומשקלו 1.4–1.5 ק"ג. הנקבות גדולות מעט מהזכרים. לעיט ישנה ציצה רחבה ושחורה המזדקרת מעל הראש ומשמשת כנראה להרתעת יריבים. העיטים הללו חיים באזורי אפריקה המזרחית עד הדרומית, ביערות, סוואנות, מישורים פתוחים ואזורים חמימים אך לא במדבריות. כמו רוב העיטים הוא דואה על זרמי אוויר חם עד שהוא תופס גובה, ומחפש בעזרת עיניו הצהובות והחדות את טרפו הכולל עופות שונים, מכרסמים וחדפים או ארכפים. הוא הורג את טרפו בעזרת טפריו העצומים. עיט זה נפוץ בטבע ובמצב שימור ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא עיט גדול-ציצית בוויקישיתוף עיט גדול-ציצית, באתר ITIS (באנגלית) עיט גדול-ציצית, באתר NCBI (באנגלית) עיט גדול-ציצית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עיט גדול-ציצית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עיט גדול-ציצית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עיט גדול-ציצית, באתר GBIF (באנגלית) עיט גדול-ציצית באתר הרשימה האדומה של IUCN
מאנגר

האם התכוונתם ל... איציק מאנגר – משורר, מחזאי וסופר יידיש צ'ארלי מאנגר – מנהל השקעות ופילנתרופ אמריקאי כיכר מאנגר – הכיכר העירונית המרכזית בבית לחם פרס מאנגר – פרס ספרותי ליוצרים ביידיש מנגר
צרפת מעבר לים

צרפת מעבר לים (בצרפתית: France d'outre-mer) הוא כינוי לכלל הטריטוריות של הרפובליקה הצרפתית שאינן נמצאות באירופה. לפעמים שטחים אלו מכונים DOM-TOM (מחוזות וטריטוריות מעבר לים). כתוצאה מקיומה של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, לצרפת שטחים באמריקה, הים הקריבי, אוקיאניה, האוקיינוס ההודי ואנטארקטיקה. השטח של כל הטריטוריות שמעבר לים הוא 119,394 קמ"ר (17.8% מהשטח הקרקעי של צרפת) שבו 2.65 מיליון תושבים (4% מאוכלוסיית צרפת). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. גלי הגירה מהמושבות שמעבר לים לצרפת המטרופוליטנית התחילה לאחר מלחמת העולם השנייה. למרות זאת, בגיאנה הצרפתית ובראוניון קיימת הגירה חיובית במשר רוב השנים. חבלים ומחוזות מעבר לים הם ישויות שהוכרו בסעיף 73 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958) והיו קיימות מאז 1946, בחוקה המייסדת של הרפובליקה הצרפתית הרביעית. לצרפת חמישה חבלים מעבר לים: גוואדלופ מרטיניק גיאנה הצרפתית ראוניון מיוט - סופחה לצרפת בשנת 2011 בעקבות משאל עם ומאז היא בסטטוס של חבל ומחוז מעבר לים. אלג'יריה הייתה חבל מעבר לים עד שנת 1962 ואז זכתה לעצמאות ונפרדה מצרפת. סן-פייר ומיקלון היה בסטטוס זה בין השנים 1976–1985, אולם מאז עבר לסטטוס של קולקטיב מעבר לים. קולקטיבים מעבר לים הם ישויות שהוכרו בסעיף 74 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958). לצרפת חמש ישויות כאלו: פולינזיה הצרפתית וואליס ופוטונה באוקיינוס השקט סן ברתלמי וסן מרטן באיים הקריביים סן-פייר ומיקלון ליד קנדה. קלדוניה החדשה נחשבת ל"קולקטיב מיוחד" (collectivité sui generis) ויש לה סטטוס ייחודי ברפובליקה הצרפתית, בין קולקטיב טריטוריאלי למדינה ריבונית. לצרפת טריטוריות לא מיושבות שנמצאות בשליטתה לפי חוק משנת 1955. הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת - הכולל את ארץ אדלי באנטארקטיקה ועוד מספר איים הנמצאים בין אנטארקטיקה לאוקיינוס ההודי. לשטחים אלו מעמד של "טריטוריה מעבר לים". והיא מנוהלת על ידי ממשל שנמצא בסן-פייר, ראוניון. האי קליפרטון הוא אטול ממערב למקסיקו ללא אוכלוסייה ומנוהל ישירות על ידי הממשל בצרפת בסמכות שניתנה לשר צרפת שמעבר לים. צרפת המטרופוליטנית מדיה וקבצים בנושא צרפת מעבר לים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צרפת מעבר לים (בצרפתית)