laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תילי הקבורה של תרבות דילמון

תילי הקבורה של תרבות דילמון (ערבית مدافن دلمون) הם אתר מורשת עולמית מאז שנת 2019. התילים המתוארכים לתקופה שבין 2200 ל-1750 לפנה"ס, כוללים 21 אתרים ארכאולוגיים בצפון-מערב האי הגדול של בחריין. שישה מהם הם שדות קבורה שבהם בין כמה עשרות לאלפי תילים (רוגם), ובסה"כ 11,774 תילים. ביתר האתרים שוכנים 17 קברים מלכותיים, העשויים ממגדלי קבורה בני שתי קומות. תילי הקבורה הם ראיה לתרבות דילמון המוקדמת, עת בחריין הייתה מרכז סחר משגשג, ותושביה פיתחו מסורת קבורה משוכללת. קברים אלה הם ייחודיים בקנה מידה עולמי, לא רק בשל מספרם, ריכוזם וממדיהם, אלא גם בשל מאפיינהם. תילי דילמון מוגנים בחוק מאז 1995. כל אחד מהתילים מורכב מאולם אבן מרכזי, אשר לעיתים הוא מוקף בקיר אבן מעגלי (כמפורט להלן), והוא מכוסה באדמה ועפר. גומחות הן מאפיין חשוב של התילים, וכמעט כל אולם קבורה כולל גומחה אחת או יותר. הגומחות מופיעות כבודדות, בזוגות או בקבוצות של ארבע או שש גומחות. בדרך כלל הן ממוקמות בפינות אולם הקבורה ומטרתן אינה ידועה. רוב הקברים נבזזו בעבר הרחוק והם חסרים ריהוט. חרסים בצורות ובדוגמאות שונות שנמצאו באתרים השונים מעידים על הנוהג של הבאת מנחה, ורוב החרסים הם מייצור מקומי. עם זאת, חרסים מייצור לא מקומי התגלו גם כן, ואלה מעידים על קשרי מסחר. ממצאים נוספים כוללים חפצי נחושת, ארד ושנהב, כלי סטיאטיט וכלוריט, חרוזים, חפצים עשויים מביצי יען וצדף, סלים מצופים אספלט ושיירי בעלי חיים. שיירי אדם שנמצאו בקברים סיפקו מידע רב אודות דיאטה ומחלות מסוימות. פוליטיקאים קיצונים דוגמת ג'אסם א-סעידי תמכו בהריסת קברים שלא שייכים לתרבות אסלאמית והקמת בנייני מגורים במקום. ניתן לחלק את תילי הקבורה לחמש קבוצות עיקריות: קברים מוקדמים ומאוחרים, קברי ראשי שבטים, קברים מלכותיים, קברים עם הרחבה וקברים עם קיר טבעת חיצוני: קברים מוקדמים ומאוחרים - קברים אלה עשויים מתילים שהוקמו בסמיכות זה לזה והם יוצרים בתי קברות צפופים. גובהם הממוצע הוא 2-3 מטרים וקוטרם נע בין 6 ל-11 מטרים. אולמות הקבורה מתאפיינים בצורות קבועות, כגון L, T או H, ולעיתים בצורות מורכבות יותר. קירות האולמות מתאפיינים בבניה יבשה והם מכוסים בפיסות אבן גדולות. קברי ראשי שבטים - קברים אלה מתוארכים לאותה תקופת זמן של הקברים המאוחרים. הם גדולים יותר מהקברים המאוחרים האופייניים, וקוטרם נע בין 13 ל-26 מטרים. לעיתים קרובות הם בנויים משתי קומות ומתאפיינים בארבע עד שש גומחות ומסדרון גישה. קברים מלכותיים - גם קברים אלה מתוארכים לאותה עת בה נהגו הקברים המאוחרים, ולמרות שהם דומים במבנה לקברי ראשי השבטים, הם שונים בממדיהם, ומגיעים לקוטר של עד 50 מטרים ולגובה של עד 15 מטרים. קברים עם הרחבה - קברים אלה מתאפיינים באולמות קבורה נוספים המחוברים לקבר המקורי, ונראה כי הקברים תוכננו מלכתחילה בצורה זו, בניגוד לאפשרות שהורחבו בשל צורכי השעה. אולמות ההרחבה מוקפים בקירות חיצוניים חצי עגולים אשר מתחברים לאולם הקבורה הראשי או לאולמות הרחבה נוספים. ההנחה היא כי קברים מסוג זה נועדו עבור בני משפחה אחת. קברים עם קיר טבעת חיצוני - אלה הם קברים ייחודיים עם קיר עגול חיצוני. נראה כי הם היו שמורים לחלק מיוחס באוכלוסייה, וייתכן שהם עצמם נחלקו לשלושה גדלים בהתאם למעמד האנשים להם יועדו. מדיה וקבצים בנושא תילי הקבורה של תרבות דילמון בוויקישיתוף In Bahrain, development chips away at world's largest, oldest burial site Bahrain digs unveil one of oldest civilisations Multiple Locations Dilmun Burial Mounds
ליגת האלופות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ליגת האלופות – היא טורניר כדורגל אירופי שנתי, שבו מתחרים המועדונים המצליחים ביותר במדינות המשויכות להתאחדות הכדורגל האירופית (אופ"א) ליגת האלופות האסיאתית – האם טורניר כדורגל אסייתי שנתי, בו מתמודדים המועדונים המצליחים ביותר במדינות המסונפות לקונפדרציית הכדורגל האסייתית (AFC). ליגת האלופות של CONCACAF – מפעל כדורגל יבשתי שנתי שבו מתחרים המועדונים המצליחים ביותר בצפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים. ליגת האלופות האפריקאית – מפעל כדורגל אפריקאי שנתי שבו מתחרים המועדונים המצליחים ביותר במדינות המשויכות לקונפדרציית הכדורגל האפריקאית (CAF). ליגת האלופות בכדורסל הוא טורניר כדורסל אירופי המאורגן על ידי פיב"א אירופה.
סימון מקאוליי

סימון מקאוליי (באנגלית: Simone McAullay; נולדה ב-14 באפריל 1976) היא שחקנית אוסטרלית. מקאוליי נולדה בפרת' שבאוסטרליה המערבית. היא נבחנה לבית הספר למשחק "מרכז השחקנים" בסידני, וסיימה את לימודיה בשנת 2000. בשנים 2003 עד 2006 שיחקה מקאוליי בתפקיד סוזי ריינור בסדרת הדרמה המשטרתית "Blue Heelers". ב-2007 הופיעה מקאוליי בתפקיד ויוויאן אנדרסון ב-15 פרקים של הסדרה "קרוב רחוק". היא חזרה להופיע בסדרה גם ב-2008 ושיחקה ב-5 פרקים נוספים. עוד ב-2008 גילמה דמות של שוטרת מז"פ ג'סיקה מקיי בסדרה "The Strip" של ערוץ 9 האוסטרלי. ב-2013 גילמה מקאוליי את בעלת המלון, בקה פישר, בסדרת הדרמה "ברודצ'רץ'" של רשת ITV. ב-2014 שיחקה בתפקידי אורח בדמות האחות ג'אנין בפרק בסדרה "The Smoke" של Sky One, בפרק ספיישל של "צוות איי טי", ובתפקיד רות' קולבר בפרק בסדרה הרפואית "הולבי סיטי". ב-2019 הצטרפה שוב לצוות שחקני הסדרה "קרוב רחוק" בתפקיד טרזה מסטרסון. מדיה וקבצים בנושא סימון מקאוליי בוויקישיתוף סימון מקאוליי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סימון מקאוליי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Miller, Kylie, From Perth to Mount Thomas; The Age, 18 September 2003. No bikkies for Frankie in new drama. 19 July 2008. Green, Jessica (10 ביוני 2020). "FEMAIL reveals what the Broadchurch cast is up to now". Mail Online. {{cite web}}: (עזרה) "Home and Away's Simone McAullay: My big news". New Idea. 2 בספטמבר 2019. נבדק ב-16 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
ארץ ואן דימן

ארץ ואן דימן (באנגלית: Van Diemen's Land) הייתה מושבת כתר בטסמניה, אוסטרליה. מושבת הכתר הוקמה ב-1825, והסתיימה ב-1856 לאחר הקמת מושבת טסמניה (אנ'). אף על פי שהשם ארץ ואן דימן התקבל בציבור האירופאי, הסופר הבריטי, אנתוני טרולופ השתמש במונח ונדמוניאן: ”הם (הוונדמונים) מאוחדים בהצהרתם כי הפסקת בואם של האסירים הייתה חורבן שלהם.” מהעשור הראשון של המאה ה-19 ועד ביטול עונש הגלות ב-1853, ארץ ואן דימן הייתה מושבת העונשין העיקרית באוסטרליה. בעקבות השעיית התחבורה לניו סאות' ויילס, כל האסירים שהוגלו לשם, נשלחו לארץ ואן דימן. בסך הכל, כ-73,000 אסירים הועברו לארץ ואן דימן או כ-40% מכלל המורשעים שנשלחו לאוסטרליה. ב-1856 שונה שם ארץ וואן דימן לטסמניה. שינוי השם הסיר את הקונוטציות הפליליות הלא-נעימות עם השם ארץ ואן דימן (והקונוטציה של "השד") תוך כדי מתן כבוד לאבל ינזון טסמן, האירופאי הראשון שמצא את האי. מושבת העונשין האחרונה בטסמניה, פורט ארתור, נסגרה ב-1877.‏ Alexandra, Rieck (editor) (2005) The Companion to Tasmanian History Centre for Tasmanian Historical Studies, University of Tasmania, Hobart. ISBN 1-86295-223-X. Boyce, James (2008), Van Diemen's Land. Black Inc., Melbourne. ISBN 978-1-86395-413-6. Robson, L.L. (1983) A history of Tasmania. Volume 1. Van Diemen's Land from the earliest times to 1855 Melbourne, Oxford University Press. ISBN 0-19-554364-5. Robson, L.L. (1991) A history of Tasmania. Volume II. Colony and state from 1856 to the 1980s Melbourne, Oxford University Press. ISBN 0-19-553031-4. מדיה וקבצים בנושא ארץ ואן דימן בוויקישיתוף ארץ ואן דימן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Constitution Act 1855, establishing an elected parliament in the colony quoted by Patsy Adam Smith p.248 of Smith, Patsy Adam and Woodberry, Joan (1977) Historic Tasmania Sketchbook Rigby ISBN 0-7270-0286-4 WELCOME TO VAN DIEMEN'S, http://van-diemens.fr Australian Government, National Heritage site. Port Arthur Historic Site (אורכב 08.04.2008 בארכיון Wayback Machine) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תהימליץ' אוהינגה

תהימליץ' אוהינגה (Thimlich Ohinga) הוא אתר ארכאולוגי השוכן בדרום-מערב קניה, כ-20 ק"מ מזרחית לחופי ימת ויקטוריה. משמעות שמו של האתר היא "יער מפחיד" (Thimlich), בעוד שמשמעות המילה "אוהינגה" (Ohinga, ברבים Ohingni - אוהינגני) היא יישוב או מתחם בנוי מאדמה או אבנים שנפוץ מאוד באזור ימת ויקטוריה. תהימליץ' אוהינגה הוקם במאה ה-16 והיה בשימוש עד אמצע המאה ה-20. זהו המכלול הגדול והשמור ביותר ששרד מסוג זה של מבנים, והוא מייצג מסורת של בנייה יבשה על ידי אוכלוסיית הרועים באגן ימת ויקטוריה. המקום מסווג כמונומנט לאומי מאז 1981 ובשנת 2018 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית. האתר הוקם לפני כ-500 שנה, והמחקר ההיסטורי כמו גם מסורת שבעל-פה, מראים כי הוא נושב ונעזב פעמים מספר ובידי קבוצות אוכלוסייה שונות. עם אלה נמנות קבוצות בנטו וקבוצות של שבטים נילוטיים, בייחוד לו (אנ'). מאפיין זה של יישוב בידי קבוצות שונות היה הנורמה באזור ימת ויקטוריה, ולפי מסורת שבעל פה היו אלה שבטי בנטו אשר יישבו את האתר לראשונה. בסוף המאה ה-17 יושב האתר בידי קבוצה נילוטית וזו הרחיבה את המבנים הקיימים ובנתה מבנים נוספים מחוצה לו. הן קבוצות הבנטו והן הקבוצות הנילוטיות אימצו את סגנון הבנייה היבשה (בנייה ללא חומר, דוגמת מלט או בטון). האתר שינה בעלות, לעיתים מסיבות שכיום אינן ברורות, עד שהמגורים בו פסקו בתחילת המאה ה-20. עם זאת, גם לאחר מועד זה המשיך ונהג השימוש במקום לצורכי מרעה. האתר משתרע על-פני שטח של 210 דונם, והוא מורכב מארבעה אוהינגני, שבכל אחד מהם מתחם גדול עם מאפיינים פנימיים דוגמת מתחמים קטנים יותר עבור דירים ולולים, קירות נמוכים, מבנים, גדרות לגינות ופרוזדורים. במתחמים מבנים מעוגלים הבנויים בצורת שלוחות של הקיר ההיקפי. קוטרם הממוצע הוא 5 מטרים והם שימשו לצרכים שונים כגון בישול, אחסון, דישה, בורות להדלקת אש וייבוש דגנים. בנוסף קיים באתר מתחם תעשייתי לעיבוד ברזל. גובהם של הקירות באתר נע בין מטר וחצי ל-4.5 מטרים, ורוחבם כמטר אחד עד 3 מטרים. הם בנויים משלוש שכבות - שכבה פנימית וחיצונית של אבני בזלת בגודל ובצורה משתנים, ושכבה אמצעית שעשויה מאבנים קטנות ואשר תומכת בשתי השכבות האחרות. האבנים הונחו באופן כזה, שלמרות היעדר יסודות בעומק האדמה ואף שהבנייה היא יבשה, הקירות יציבים. מדיה וקבצים בנושא תהימליץ' אוהינגה בוויקישיתוף המקום באתר המוזיאון הלאומי של קניה Thimlich Ohinga Cultural Landscape Historical Background
סלע וורד (אנטארקטיקה)

סלע וורד (באנגלית: Ward Rock) הוא גבעה עגולה סלעית החשופה מקרח בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה. הגבעה הסלעית ממוקמת בסמוך ממזרח לגבעות האוורד. גובהה של הגבעה 513 מטרים מעל פני הים. הגבעה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956. שמה של הגבעה ניתן לה על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה. הגבעה נקראת על שמו של פ. ג'יי. וורד (F.J. Ward), שהיה איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי", אשר הביאה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשרה חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931. סלע וורד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית סלע וורד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור סלע וורד סלע וורד באתר mindat מחשבון מרחקים - המרחק מסלע וורד לאתרים סמוכים גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
סלע וורד

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה סלע וורד (אנטארקטיקה) – גבעה בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה אוסטרליה סלע וורד (אוסטרליה) – איון סלעי, מדרום לחופי מדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה פפואה גינאה החדשה סלע וורד (פפואה גינאה החדשה) – איון סלעי במחוז מפרץ מילן שבפפואה גינאה החדשה טונגה סלע וורד (פפואה גינאה החדשה) – איון סלעי במחוז חאפאי (Ha'apai) שבטונגה
ווקאליזה

ווֹקָאליזה היא קטע קולי – יצירה או תרגיל בחימום קולי – המבוסס על הברה (על פי רוב, הברה פתוחה) אחת או יותר, ללא מילים. עם יצירות הווקאליזה הידועות במוזיקה הקלאסית ניתן למנות את "פסטורלה" (אנ') של איגור סטרווינסקי (1907) ו"ווקאליזה" (אנ') של רחמנינוב (1915). במוזיקה הפופולרית הישראלית ידועה היצירה "תמונה" (1978), שחיבר יצחק קלפטר ושרה יעל לוי. שירת סקאט מֶליסמה (אנ') – זמרה של מספר צלילים על הברה אחת ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ווקאליזציה

ווקאליזציה פירושה "השמעה בקול" או "השמעת צליל", ובהשאלה – הנחיה לאופן השמעת קול או צליל. האם התכוונתם ל... דיבור דיבור – השמעת מילים הגייה – אופן הביטוי הקולי של המילים הגיית תנועות – האופן שבו מבטאים הגאים בהברות קוליות הגאים – מאפיינים פונטיים של הגאים כתיבה ווקאליזציה (כתיב) (גר') – שימוש בסימנים לציון תנועות (כלומר הנחיה כתובה כיצד להגות) ניקוד – מערכת הווקאליזציה בכתב העברי (וראו גם טעמי המקרא) תשכיל – מערכת הווקאליזציה בכתב הערבי זִמרה זמרה (שירה) – יצירה של צלילים מוזיקליים על פי מקצב נתון באמצעות הקול האנושי מוזיקה ווקאלית – סגנון מוזיקלי שבמרכזו קול האדם ולא כלי נגינה ווקאליזה – קטע קולי (יצירה או תרגיל בחימום קולי) המורכב מזמרת הברות, ללא מילים ווקאליז (Vocalese) – סגנון של זִמרת ג'אז שבו מילים של ממש (ולא הברות סתמיות כמו בשירת סקאט) מצטרפות למנגינה המאולתרת
מוזיקה תוכניתית

מוזיקה תוכניתית, או מוזיקה פְּרוֹגרמטית היא אפיון של יצירה מוזיקלית המתארת תכנים חוץ מוזיקליים או מתבססת עליהם, כגון סיפורים, סרטים, תמונות וציורים. בבסיס הרעיון נמצאת ההנחה שיצירה מוזיקלית יכולה לבטא ולתאר יצירה ספרותית, רעיון פילוסופי, סיפור אישי, יצירה מן האמנות הפלסטית וכו', זאת בעזרת טכניקות חיבור שונות (תזמור מיוחד, מרקם, צבעוניות, שימוש במוטיבים מייצגים ועוד). מאחר שמוזיקה תוכניתית מקושרת באופן בלתי נפרד לדימוי מוחשי אחר, היא הופכת למוזיקה מופשטת פחות מאשר יצירה מוזיקלית לא-תוכניתית, והיא ההפך ממוזיקה אבסולוטית. המוזיקה התוכניתית מדגימה אולי בצורה הבולטת ביותר את העושר המוזיקלי ואת האפשרויות להעביר רעיונות בעזרת צלילים בלבד, ולגרום גם לכך שהיצירה המוגמרת, הסופית, תשלוט לגמרי בתוכן ובמידה מסוימת תהיה אף עצמאית ומשוחררת ממנו. במוזיקה המערבית, המוזיקה התוכניתית (שאינה ליטורגית, אופראית או קולית) הפכה נפוצה בעיקר מהמאה ה-19 ואילך, אך היה לה קיום לפני כן. ישנן כמה דוגמאות ידועות מלפני המאה ה-19: הקונצ'רטי המפורסמים של ויוואלדי (ארבע העונות) גם הם מוזיקה תוכניתית מובהקת, ולכל קונצ'רטו נתן המלחין תיאור-סיפורי קצר המשקף את המופיע בפרק בעזרת תצלילים ומוטיבים. דוגמה קלאסית נוספת היא הסימפוניה השישית של בטהובן, "הפסטורלית", שבה לכל פרק ניתן תיאור על הסצנה התוכניתית המתרחשת בו כגון "הסערה", "שמחת האיכרים", "זרימת המים בפלג" וכו'. במאה ה-19 התבטא הרעיון ביצירות רבות, ומלחינים רבים כמו מנדלסון, שומאן, דביסי ואחרים, כתבו מוזיקה שאפשר להגדירה כתוכניתית ברמה מסוימת. אחת הדוגמאות הידועות לכך היא הסימפוניה הפנטסטית מאת ברליוז, שגם שם כל פרק מבטא לא רק סיפור קטן, אלא גם הלך רוח, ויחסו הסובייקטיבי של המלחין כלפי המתרחש. החל מן המאה ה-19 גם נפוצה הסוגה שנקראת פואמה סימפונית, שמתמצתת את רעיון המוזיקה התוכניתית. מאחורי כל פואמה סימפונית עומדת (כמעט תמיד) יצירה ספרותית ידועה ומפורסמת, שעל המלחין להגיש באמצעות המוזיקה, ללא שירה או הקראה של הטקסט המדובר. מלחינים ידועים שכתבו פואמות סימפוניות הם ליסט, מפתח הז'אנר העיקרי, צ'ייקובסקי בפואמות סימפוניות כמו רומיאו ויוליה הידועה, ריכרד שטראוס בפואמות מפורסמות כמו טיל אוילנשפיגל, ומלחינים רבים אחרים. פילוסופיה של המוזיקה מוזיקה תוכניתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיקה תוכניתית, דף שער בספרייה הלאומית חגי חיטרון, האם מוזיקה יכולה להיות יפה מדי?, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריגון ברוד

טְרִיגוֹן בָּרֹד (שם מדעי: Neotrygon kuhlii) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הטריגוניים החי במימי האזור האינדו-פסיפי בין חופי מזרח אפריקה ומדגסקר, דרך ים סוף להודו ועד דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה ולאורך האוקיינוס השקט, כשהוא מדרים עד חופי דרום אפריקה וצפונה עד לים הצהוב וים יפן. טריגון זה מכונה באנגלית: "bluespotted stingray", אך שם זה ניתן גם למין דומה - מחבטן הספירים. את שמו המדעי קיבל על שם החוקר הגרמני היינריך קאל (אנ') שחקר אותו לראשונה בג'אווה, אינדונזיה. טריגון זה הוא דג קטן יחסית, באורך 70 סנטימטרים לרבות הזנב ורוחב סנפירי החזה שלו עד 47 סנטימטרים. הוא בעל גוני ירוק-כהה עד חום בהיר שעליו כתמים כחולים המזהירים טורפים, אך מרבית הגוף מתאים להסוואתו על רקע החול או הבוץ הימי. בקצה הזנב ישנו עוקץ משונן עם ארס חזק. הטריגון חי על קרקעית הים או בין סלעים ואלמוגים והוא נפוץ במימי חופים ושוניות אלמוגים עד עומק 90 מטרים. לעיתים הוא יימצא בקבוצות קטנות אך לרוב הוא חי בבדידות. הטריגון הוא טורף הניזון מחסרי חוליות ימיים כמו תולעים, צדפות וסרטנים שונים וכן דגים קטנים שהוא חופר בעזרת פיו מהחול. שיניו השטוחות עוזרות לו לרסק גם טרף קשיח ביעילות. הטריגון ארסי ואין לו הרבה טורפים. הטורפים העיקריים שלו בטבע הם הפטישניים הלוכדים טרף מהקרקעית. הוא ניצוד גם בידי אנשים למטרות סחר בחיות מחמד ומגודל באקווריומים שונים. בנוסף משתמשים בעורו כדי לייצר תופים לאורך חופי המזרח התיכון. מדיה וקבצים בנושא טריגון ברוד בוויקישיתוף טריגון ברוד, באתר NCBI (באנגלית) טריגון ברוד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טריגון ברוד, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) טריגון ברוד, באתר FishBase (באנגלית) טריגון ברוד, באתר GBIF (באנגלית) טריגון ברוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
איתו לנצח

"אִתּוֹ לָנֶצַח" הוא שיר של להקת "קרח תשע", אשר יצא לאור בשנת 1997 כחלק מאלבום הבכורה שלה, "תחילתם של החיים הנכונים". השיר נכתב והולחן על ידי נעם רותם ואוהד קוסקי ועובד על ידי משה לוי וכל חברי הלהקה. השיר זכה להצלחה רבה, אך ספג ביקורות נוקבות בשל עיסוקו המפורש באהבה הומוסקסואלית. השיר הופק באולפני ההקלטות "טריטון", והוקלט בו וב"דאון טאון". בשיר מתוארת אהבה הומוסקסואלית בין שני גברים. השיר, שנחשב לראשוני השירים בישראל שנכתבו מפורשות על יחסים הומוסקסואליים, זכה להצלחה רבה, ועורר התעניינות רבה בלהקה ובאלבום. הצלחתו הרבה בשנות ה-90, לקראת שיא המאבק הלהט"בי בישראל, הייתה עבור רבים נדבך נוסף בלגיטימציה של הקהילה הגאה במרחב הציבורי בישראל. השיר נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-20 ביולי 1997, ושהה שם במשך עשרה שבועות, עד 12 באוקטובר 1997. בשיאו הגיע למקום השני (17 באוגוסט). השיר דורג במקום ה-28 במצעד השנתי של התחנה לשנת תשנ"ז (1997). ברבות השנים נמתחה ביקורת מסוימת על השיר ככזה המשקף רצון ליחסים הטרו-נורמטיביים (במילים "נחיה כמו בעל ואישה"), ועל כך שהוא נכתב ובוצע על ידי הטרוסקסואלים. בריאיון שנתנו בנושא חברי קרח תשע לעיתון "הארץ" נאמר כי מאחר שלא הייתה זמרת בלהקה, שר את השיר רותם בלשון זכר, וכי הם שמחים שהשיר הפך להמנון הומוסקסואלי. בריאיון אחר רותם אמר על כך: "שימח אותי שזה הגיע להרבה אנשים ונתן להרבה אנשים אפשרות להתמודד עם הזהות שלהם ולהרגיש נוח איתה, אבל אני מבחינתי פשוט כתבתי שיר. שיר אהבה. כל השאר לא באמת קשור אליי או תלוי בי." איתו לנצח הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ליהי עטר. השיר יצא לאור ב-2010, מתוך אלבום הבכורה שלה, הקרוי על שמה. בגרסה של עטר שונו חלק מהמילים (מנקבה לזכר), ובכך הטקסט הוצא ממשמעותו המקורית – משיר אהבה הומוסקסואלי ("רוצֶה לחיות איתו לנצח") להטרוסקסואלי ("רוצָה לחיות איתו לנצח"). בביקורת של יוסי חרסונסקי לשיר, הוא נתן לו 3.5 כוכבים ואמר עליו "פופ נדוש, טוב בסוגו, שום דבר שיש לרוץ לבשר עליו בראש חוצות". השיר הגיע שלוש פעמים לראש המצעד העברי השבועי של מדיה פורסט – ב-7, ב-14 וב-28 במרץ 2010. הפרק איתו לנצח | קרח תשע בהסכת שיר אחד, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי" סרטון השיר "איתו לנצח" באתר יוטיוב מידע על השיר "איתו לנצח" באתר iTunes מידע על הרצועה "איתו לנצח" באתר ספוטיפיי מילות השיר "איתו לנצח" באתר שירונט דף השיר, באתר הספרייה הלאומית 17 באוגוסט 1997 - אתו לנצח הגיע למקום השני במצעד הפזמונים, נבדק ב-2020-12-18 20 ביולי 1997, באתר "פזמונט" 12 באוקטובר 1997, באתר "פזמונט" 17 באוגוסט 1997, באתר "פזמונט" תשנ"ז, באתר "פזמונט" חומר לא יציב: ראיון עם "קרח תשע" לקראת הופעת האיחוד, באתר אור בזויות, ‏12 בינואר 2013 יונתן אסתרקין, נעם רותם: "האמנות משתמשת בהמון שקרים כדי לומר את האמת", באתר nrg‏, 17 באוגוסט 2011 איתו לנצח, באתר יוסמיוסיק מדיה פורסט 2010
גטו איזביצה

גטו איזביצה היה גטו יהודי שהוקם על ידי גרמניה הנאצית באיזביצה, פולין במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הגטו שימש נקודת העברה לגירוש יהודים מפולין, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה למחנות ההשמדה בלז'ץ וסוביבור. הגטו הוקם בשנת 1941, אף על פי שהטרנספורטים הראשונים של יהודים מהרייך הגרמני החלו להגיע אליו כבר בשנת 1940. איזביצה היה גטו המעבר הגדול ביותר בתוכנית לובלין, ושיעור התמותה היה כמעט שווה לזה של גטו ורשה. האופטשטורמפיהרר קורט אנגלס (גר'), שהיה ידוע באכזריותו יוצאת הדופן, שימש כמפקד הגטו. היהודים שהתגוררו באיזביצה הוחזקו בנפרד מהנכנסים החדשים. הם שוכנו בצד השני של פסי הרכבת. כמו כן, היהודים שנשלחו מגרמניה ואוסטריה הובדלו מיהודי פולין בצבע שלט החובה של מגן דוד, צהוב ליהודים גרמנים וכחול ליהודי פולין. על מנת לפנות מקום לטרנספורטים הנכנסים, 2,200 יהודים מקומיים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ב-24 במרץ 1942. בין מרץ למאי 1942 הועברו לאיזביצה מרחבי אירופה כ-12,000 עד 15,000 יהודים חדשים כחלק ממבצע ריינהרד. ביניהם מהנדסים, רופאים, כלכלנים, גנרלים בצבא ופרופסורים מווינה, האג, היידלברג, ורוצלב ומפראג. האסירים שוכנו בכמה צריפי עץ שיכולים להכיל כמחציתם, לחוצים זה בזה כמו סרדינים. השאר נאלצו להתקיים בחוץ בתנאי קור. היהודים שהו בצריף בדרך כלל לא יותר מארבעה ימים, כמעט בלי שום דבר לאכול. קורבנות רבים נכנעו לטיפוס בגלל תנאים סניטריים ירודים בגטו. לזרים, שרבים מהם בקיאים בגרמנית, היה קל יותר להתנהל עם מדכאיהם הנאצים מאשר ליהודים הפולנים מתוך הגטו. השפלות ודיכוי היו דבר שבשגרה. בשלב המוקדם של קיום הגטו, הרסו הנאצים את בית העלמין היהודי המקומי. המצבות חוללו ושימשו לבניית קירות של כלא חדש. כל הגטו באיזביצה חוסל החל מ-2 בנובמבר 1942 מה שהוביל לשבוע של הרג המוני בבית העלמין. כמה אלפי יהודים (שהוערכו בכ-4,500) נטבחו על ידי גדוד מתנדבי טרווניקי אוקראינים. הנרצחים הושלכו לקברי אחים שנחפרו במהירות. הרציחות בוצעו על ידי רוצחים מאומנים ששתו בכבדות, אך חיילי גדוד 101 של משטרת המילואים הגרמנית שגייסו את האסירים הנידונים שתו גם הם, במיוחד בלילה. במקום גטו איזביצה הוקם גטו שני, קטן יותר, לכ-1,000 יהודים מקומיים. הוא פורק ב-28 באפריל 1943 והאסירים שנותרו נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור. מתוך כלל אזרחי איזביצה היהודים (מעל 90% מאוכלוסייתה לפני המלחמה), רק 14 שרדו את השואה. בית העלמין היהודי באיזביצה שוחזר על ידי הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין. מדיה וקבצים בנושא גטו איזביצה בוויקישיתוף Virtual Shtetl. "Izbica. The Jewish History". Museum of the History of Polish Jews. page 3 of 6. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-6 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) Izbica - a story of a place by Foundation for the Preservation of Jewish Heritage in Poland. PDF file: 1,437 KB. Retrieved April 12, 2012. Browning, Christopher R. (1998) [1992], "Arrival in Poland" (PDF), Ordinary Men: Reserve Police Battalion 101 and the Final Solution in Poland, נבדק ב-1 במאי 2013 {{citation}}: (עזרה) Browning 1998, p. 80. Izbica Jewish Cemetery Commemoration Project. Foundation for the Preservation of Jewish Heritage in Poland. Retrieved April 12, 2012.
סטניסלב ויטקביץ'

סטניסלב ויטקביץ' (פולנית: Stanisław Witkiewicz‏; 8 במאי 1851 – 5 בספטמבר 1915) היה צייר פולני, תאורטיקן אמנות ואדריכל חובב, ידוע ביצירתו "סגנון זאקופנה". ויטקייביץ' נולד ב-Poszawsze (פו') בסמוגיטיה (ליטא של ימינו) בארצות חבר העמים הפולני-ליטאי בתקופת החלוקה, שנשלטה באותה תקופה על ידי האימפריה הרוסית. כנער, בילה כמה שנים בטומסק הסיבירית, לשם הוגלו הוריו ושני אחיו הגדולים על תמיכתם במרד ינואר. הוא למד באקדמיה לאמנויות בסנקט פטרבורג (1868–1871) והמשיך את לימודיו במינכן (1872–1875). במהלך שהותו במינכן התיידד עם הציירים אלכסנדר גרימסקי, יוזף חלמונסקי והנריק סימירדזקי. בשנת 1875 עבר לוורשה והקים סדנא לציור במלון אירופייסקי. בשנת 1884 נישא למריה פייטרצקביץ'. לזוג נולד בן, סטניסלב איגנסי. הסנדקית של הבן הייתה השחקנית הלנה מודג'סקה. בשנים 1884–1887 עבד ויטקביץ' כמנהל האמנותי של שבועון "Wędrowiec", שעבורו כתב סדרת מאמרים הנוגעים לערכים של יצירת אמנות ולתפקיד מבקרי האמנות (פורסם בצורת ספר ב־1891 וב־1899). בשנת 1887 מילא את אותו תפקיד במגזין "קלוסי". בשנת 1886 ביקר בזאקופנה לראשונה. הוא התלהב מהנוף ההרי, מרמות פודל בדרום פולין, ומסורות העם שלהם. שאיפתו הייתה ליצור סגנון לאומי פולני באמצעות מיצוי של הצורות והצבעים מכל מגוון האמנות האדריכלית והדקורטיבית שבהרים. הוא גיבש את סגנון זאקופנה (הידוע גם כסגנון ויטקביץ') בארכיטקטורה, ובו תכנן בתים וחללי פנים עבור פולנים בעלי נטייה אמנותית. הוא היה קשור מאוד לזאקופנה וקידם אותה בקהילת האמנות. לויטקביץ' היו דעות נחרצות כנגד השכלה פורמלית: "בית הספר מנוגד לחלוטין לצורך הפסיכולוגי של בני האדם". הוא יישם עיקרון זה בחינוך בנו והתאכזב כאשר בן ה -20 בחר להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב. בשנת 1908, בעודו סובל משחפת, עזב ויטקביץ' את משפחתו בזאקופנה ועבר להתגורר בלוברן, אתר נופש אופנתי באותה עת באוסטריה-הונגריה, שנמצאת בקרואטיה. הוא נפטר שם בשנת 1915. תערוכת היחיד הראשונה שלו הועלתה בחברה לאמנויות יפות בזצ'טה בשנת 1927. בנו, סטניסלב איגנאצי ויטקביץ', הפך לצייר, מחזאי, סופר ופילוסוף מפורסם, הידוע גם בכינוי הבדוי "ויטקאצי". יריד בעיירה תליית המורדים הפולנים קרוקוזי לוברן וילה אוקאזה בזקופאנה וילה אוקזה בזאקופנה הכנסייה בזאקופנה חלון בכנסייה בזאקופנה מדיה וקבצים בנושא סטניסלב ויטקביץ' בוויקישיתוף Stanisław Witkiewicz, Culture.pl (באנגלית)
מוזיאון קון-טיקי

מוזיאון קון-טיקי (בנורווגית: Kon-Tiki Museet) הוא מוזיאון באוסלו, בירת נורווגיה. המוזיאון שוכן בחצי האי בידגוי (אנ'), ומוצגים בו חפצים ממשלחותיו ומחקריו של תור היירדאל. המוצגים כוללים את הרפסודה המקורית של קון-טיקי, שבה הפליג היירדאל ב-1947 בראש משלחת מפרו לאיי טואמוטו בפולינזיה, מפות וציוד מהמשלחת, ספינת רע 2 המשוחזרת, מוצגים של מחקר ימי ודגמים משלושת סוגי המערות באי הפסחא. יש בה גם ספרייה עם יותר מ-8,000 ספרים. המוזיאון שכן לראשונה בבניין זמני ב-1949. בניית מתחם מוזיאונים שתוכננו על ידי האדריכלים פריטיוף פלטו (Frithjof Stoud Platou) ואוטו טורגרסן (Otto Torgersen) החלה בשנת 1950 והוא נפתח בשנת 1957. בשנת 1978 נפתחה הרחבה נוספת בתכנונו של טורגרסן. בשיתוף פעולה עם הספרייה הלאומית של נורווגיה, מנהל המוזיאון את הספרייה של ביארנה קרופליאן (Bjarne Kroepelien) המכילה כ-4,500 ספרים ומאמרים על פולינזיה, ואת ארכיון היירדאל. בנוסף ליומנים, כולל ארכיון זה כתבי יד מקוריים, מכתבים פרטיים, תוכניות משלחות, מאמרים וגזרי עיתון וכן חומר ייחודי של צילומים וסרטים. הארכיון הוכרז כמורשת מסמכים עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2011. בשנת 2012 הציג המוזיאון תערוכה מיוחדת על הפקת הסרט העלילתי החדש קון-טיקי. סמוך למוזיאון נמצאים מוזיאונים נוספים: מוזיאון פראם (אנ'), מוזיאון ההיסטוריה התרבותית של נורווגיה (אנ'), מוזיאון הספנות הנורווגית (אנ') ומוזיאון ספינות הוויקינגים (אנ'). מדיה וקבצים בנושא מוזיאון קון-טיקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קון-טיקי מוזיאון קון טיקי – The Kon-Tiki Museum Thor Heyerdahl Archives Thor Heyerdahl - Kon-Tiki and the value of an oscar