laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרדי קווין

פרדי קווין (בגרמנית: Freddy Quinn‏; נולד ב-27 בספטמבר 1931) הוא זמר ושחקן אוסטרי-אירי. קווין נולד לאם אוסטרית ואב אירי בווינה, בירת אוסטריה. כילד, קווין התגורר במורגנטאון שבמערב וירג'יניה, ארצות הברית, עם אביו. כשהוריו התגרשו, הוא חזר לגור עם אימו בווינה. בשלהי מלחמת העולם השנייה, קווין ברח מאוסטריה לארצות הברית כדי להתגורר עם אביו. כאשר הגיע לניו יורק, נודע לו כי אביו נהרג ב-1943 בתאונת דרכים. משרד הרווחה האמריקאי הטיס את קווין חזרה לאירופה. בשל הקושי לאתר את אימו לאחר המלחמה, קווין התגורר בבית יתומים בבלגיה, שם למד צרפתית והולנדית. קווין חזר לאימו בווינה בשנת 1947. בשנת 1954, קווין חתם על חוזה ההקלטה הראשון שלו. בשנת 1956, קווין זכה בקדם הגרמני לאירוויזיון 1956 עם השיר "So geht das jede Nacht", ונבחר לייצג את גרמניה (ביחד עם הזמר וולטר אנדראס שוורץ) באירוויזיון. מיקומו הסופי של קווין לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד. לאחר האירוויזיון, קווין הוציא שלל גרסאות כיסוי שהפכו ללהיטים בגרמניה ומחוצה לה, דוגמת "Heimweh" ו-"Dort wo die Blumen blüh'n". בנוסף, קווין החל לשחק במספר סרטי טלוויזיה, דוגמת "Freddy, the Guitar and the Sea"‏, "Freddy and the Song of the South Pacific" ו-"Homesick for St. Pauli". "The Big Chance"‏ (1957) "Freddy, the Guitar and the Sea"‏ (1959) "Freddy and the Melody of the Night"‏ (1960) "Only the Wind"‏ (1961) "Freddy and the Millionaire"‏ (1961) "Freddy and the Song of the South Pacific"‏ (1962) "Homesick for St. Pauli"‏ (1963) "Freddy in the Wild West"‏ (1964) "The Roaring Fifties"‏ (1983) מדיה וקבצים בנושא פרדי קווין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרדי קווין (בגרמנית) פרדי קווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדי קווין, באתר AllMovie (באנגלית) פרדי קווין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרדי קווין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פרדי קווין, באתר ספוטיפיי פרדי קווין, באתר AllMusic (באנגלית) פרדי קווין, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדי קווין, באתר Yandex.Music (ברוסית) פרדי קווין, באתר Discogs (באנגלית) Freddy Quinn Freddy Quinn in Eurovision, אתר האירוויזיון
אריק ברגן

אריק ברגן (באנגלית: Erich Bergen; נולד ב-31 בדצמבר 1985) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, זמר ומגיש אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו בסרט דרמה מוזיקלית ביוגרפית "ג'רזי בויז" ועל תפקידו בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS "מזכירת המדינה". הוא למד במרכז אומנויות הבמה "סטייג' דור" בלוך שלדרייק, ניו יורק במשך שבע שנים. בין היתר שיחק בסדרות "אחת שיודעת", "עקרות בית נואשות", "מבוקש" וב"פרנקלין ובאש". ברגן הופיע בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS "מזכירת המדינה" בתפקיד בלייק מורן, מזכירה האישי של מזכירת המדינה הבדיונית אליזבת מקקורד (בגילומה של טיאה ליאוני). בשנת 2013 אובחן ברגן כחולה סרטן האשכים ועבר טיפולי כימותרפיה. לאחרונה פורסם כי הוא מצטרף לצוות השחקנים של "מלצרית", בתפקיד של ד"ר פומטר. מדיה וקבצים בנושא אריק ברגן בוויקישיתוף אריק ברגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריק ברגן, באתר AllMovie (באנגלית) אריק ברגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אריק ברגן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אריק ברגן, באתר Discogs (באנגלית) אריק ברגן, באתר Songkick (באנגלית) "Interview: Jersey Boys' Erich Bergen on Playing Four Seasons Songwriter, Bob Gaudio". ComingSoon.net. 20 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) Nelson, Jeff. "Bergen Reveals Testicular Cancer Battle: 'Men Are Dying Because They Don't Want Someone Looking at Their Junk'". People. נבדק ב-2017-04-26.
בסיס ויגסימלי

ספירה על בסיס ויגסימלי היא ספירה על בסיס 20. שיטה זו נוצרה עם התפתחות החקלאות וגבירת הצורך במספרים עבור כמויות הולכות וגדלות. שיטות ספירה על בסיס 2 או 3 לא היו מספקות, ולכן עברו לאמצעי אשר התבסס על אצבעות הידיים והרגליים. דוגמאות לשיטה זו אפשר למצוא בשיטת הספירה ששימשה את בני המאיה, בחלוקת הלירה הבריטית ל-20 שילינג, בשפה הצרפתית, שבה המספרים 80 ו-90 נספרים בכפולות של 20: quatre vingt (ארבע פעמים 20) ו-quatre vingt dix (ארבע פעמים 20 ועוד 10), ובנאום גטיסברג, שמתחיל במילים Four score and seven years ago. בשפה הבסקית, כל המספרים עד מאה נספרים בכפולות של 20. בסיס ויגסימלי, באתר MathWorld (באנגלית) ראה דוגמאות כאן
בלייק מייקל

בלייק מייקל (באנגלית: Blake Michael; נולד ב-31 ביולי 1996) הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי. הוא התפרסם בזכות תפקידו בתור צ'ארלי דלגדו בסרט "לימונד מאות'" של ערוץ דיסני, וכן בתפקידו בתור טיילר ג'יימס בסדרת הטלוויזיה "דוג בלוג". מייקל נולד באטלנטה, ג'ורג'יה שבארצות הברית, לאב ממוצא יהודי-רוסי ולאם פורטוריקנית. כבר בגיל צעיר הופיע מייקל בתשדיר פרסומת. מאוחר יותר, בגיל 10, הוא נבחר להיות המארח של סדרה של ארבע פרסומות עבור צעצועי 'הסברו' וערוץ Cartoon Network. תשומת לב זו הובילה את רשת Cartoon Network להזמין אותו להנחות תוכנית משלו ברשת המיועדת לגילאים 6–11. למופע של יום שישי קראו "פריד דינמיט", ואילו למופע של שבת בבוקר קראו קבוצת הפעילות של "דינמיט!" התוכנית ארכה 3 שנים. בשנת 2010, בלייק הופיע ב-"No Limit Kids: Much Ado About Middle School" חבר מאוחר יותר עם זמרת קאנטרי פופ העשרה של הסרט, סלסטה קלוג, כדי ליצור ולשיר דואט שכותרתו "מסתכל בעינייך". ביוני 2010 הוא התגלה בשיחת ליהוק פתוחה ולוהק לתפקיד ראשי משותף כצ'רלי דלגדו, בסרט הטלוויזיה המוזיקלי "לימונד מאות'" של ערוץ דיסני האמריקאי. מייקל ביים סרט קצר בשם "אנונימי" שיצא לאקרנים בשנת 2011 וסרט נוסף בשם "ההערות שלה" בשנת 2013. בין השנים 2012–2015 בלייק שיחק את התפקיד של טיילר ג'יימס בסדרה "דוג בלוג" בערוץ דיסני, שזיכה אותו בפרס האמן הצעיר לשנת 2013 בסדרת טלוויזיה. בשנת 2015 הוא הופיע כצ'ייס בסרט הטלוויזיה "I Killed My BFF"; הפקה מקורית של ערוץ לייפטיים. מדיה וקבצים בנושא בלייק מייקל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלייק מייקל (באנגלית) בלייק מייקל, ברשת החברתית פייסבוק בלייק מייקל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בלייק מייקל, ברשת החברתית אינסטגרם בלייק מייקל, ברשת החברתית טיקטוק בלייק מייקל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בלייק מייקל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בלייק מייקל, באתר Discogs (באנגלית) "BLAKE MICHAEL "Tyler James"". Disney Channel Medianet. אורכב מ-המקור ב-2014-01-31. נבדק ב-2014-01-31. "Celebrity Child Talent Blake Michael Biography". Grand Productions. נבדק ב-2016-05-05. Music video for "Looking In Your Eyes" "Disney Channel Casts Its Next Big Musical". Deadline Hollywood. 4 באוגוסט 2010. נבדק ב-2016-05-05. {{cite web}}: (עזרה) Lemonade Mouth: Blake Michael page Jethro Nededog (13 באפריל 2012). "Disney Channel Announces Series Pickup for 'Dog With a Blog'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-5 במאי 2016. {{cite news}}: (עזרה) "34th Annual Young Artist Awards". YoungArtistAwards.org. נבדק ב-2013-05-05. "I Killed My BFF". Lifetime. אורכב מ-המקור ב-2015-06-12. נבדק ב-2016-05-05.
יונג ריינלנד

יונג ריינלנד (בגרמנית: Das Junge Rheinland ) הייתה אגודת אמנים מודרנית, שהוקמה ב־24 בפברואר 1919 ביוזמת הסופר הרברט אולנברג והציירים ארתור קופמן ואדולף אוזרסקי בדיסלדורף. העמותה אמורה הייתה לייצג את האינטרסים המשותפים של האמנים הצעירים תושבי חבל הריין ולארגן תערוכות. רבים מהאמנים בעמותה נקשרו לאקספרסיוניזם. את הארגון בזמן ההקמה ניהלו היינריך נאון, פריץ ווסטנדורפ, אדולף אוזרסקי, אדוארד שטורם, ארתור קאופמן, אלפרד פישר, קרל מוריץ שריינר ואירמה גוקה שהיו במועצה. הוועדה המייעצת כללה את הרמן בורג, ולטר כהן, הרברט אולנברג, אלפרד פלכטיים, פרנץ האניאל, קרל קואטשאו, אוגוסט שטיין, ואחרים. התערוכה הראשונה של הקבוצה של "יונג ריינלנד" התקיימה ביוני / יולי 1919 בדיסלדורף בהשתתפות 113 אמנים. את השם לקבוצה טבע היסטוריון האמנות ולטר כהן, אשר ארגן בשנת 1918 תערוכה תחת הכותרת "יונג ריינלנד" בדיסלדורף, 19 אמנים הציגו שם. משנת 1921 הופיע כתב עת עם הכותרת "דאס יונגה ריינלנד". מטרתם הייתה ליצור ערוץ תקשורת לאמנות ותרבות שיהיה בלתי תלוי בסחר באמנות ויקדם את האמנות החדשה. בנוסף, נערך בשנת 1922 קונגרס בינלאומי שהיה הפעולה הגדולה ביותר של הקבוצה. יחד עם קבוצות אמנים אחרות בריינלנד כמו הזצסיון בדויסבורג, יונג ריינלנד הייתה חלק מהוויה האינטלקטואלית השמאלנית בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הקבוצות שמרו על קשר הדוק ופעלו דרך האמנות והספרות, תערוכות ופעילות פוליטית. יונג ריינלנד כללה כמה עשרות אמנים ביניהם: את יענקל אדלר, מתיאס בארז, לורנץ בוסקן, ארנו ברקר, אוטו דיקס, יוזף אנסלינג, ארתור ארדל, מקס ארנסט, ריינהולד אוולד, ליאופולד פליישאקר והנס פיסר, ארנסט גוטשלק, קרל שוסיג, ברנהרד גובייט, ורנר הייזר, פיטר ינסן ואחרים. בשנת 1923 הקבוצה שנקראה "ריינגרופ "התפצלה על מנת להתאחד בשנת 1928 עם " יונג ריינלנד" ואחרים כדי ליצור את "הזצסיון הרייני". את האיחוד הקים יוליוס ברץ יחד עם כמה ציירים. בשנת 1930 התקיימה התערוכה השנתית של "הזצסיון הרייני" עם תערוכת הנצחה לולטר אופי בדיסלדורף. בשנת 1930 פרשה קבוצה מהזצסיון הרייני לאחר סכסוכים פנימיים אלימים. לאחר מינויו של אדולף היטלר לתפקיד קנצלר הרייך ב־30 בינואר 1933, התרחשו פעולות כמו הריסת אנדרטת רובסאם לנופלים במרץ 1933 ושריפת הספרים באפריל 1933 הראו את המהירות שבה נפגעו האמנים בדיסלדורף. ב־28 ביולי. בשנת 1933 הוצא צו שהוציא מחוץ לחוק את כל הארגונים של האמנים. בשנת 1946 הוקם מחדש הזצסיון הרייני. ממנה בשנת 1949 ביוזמתו של לודוויג גבריאל שרייבר התפצל "הזצסיוו החדש של הריין". מפברואר עד יוני 2019, התערוכה "טוב מכדי להיות אמיתי" התקיימה במוזיאון Kunstpalast - Das Landeshauptstadt Düsseldorf, Seite nicht gefunden, www.duesseldorf.de (בגרמנית) Nicole Thesen: Die Kunstszene Rhein Central. Ein knappes Jahrhundert Kunst und Kultur im Zeitraffer, web.archive.org, ‏2011-04-27 Jahresausstellung Rheinische Sezession Mai/Juni 1930, www.eifel-und-kunst.de
נורסתאן

נורסתאן (בפרסית/דארי/פשטו: نورستان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. זהו המחוז הכי פחות מאוכלס בכל אפגניסטן ואוכלוסייתו מונה 148,000 איש (לפי רישום משנת 2015) בעוד שטחו 9,225 קילומטרים רבועים. המחוז ממוקם במזרח המדינה בין רכס הרי הינדו-כוש וחבל הארץ של פשטוניסתאן. המחוז והאזור כולו משמשים כביתם של הנוריסתאנים, עם ממוצא בתת-היבשת ההודית. נכון לשנת 2020 המחוז כולו משמש פארק לאומי לפי חקיקה של ממשלת אפגניסטן. בעל תהילה וחשיבות היסטורית מרכזית, נוריסתאן הוא מחוז מזרחי נודע באפגניסטן. בתקופות שונות, היא ידועה בשם קפירסתאן ובלוריסתאן. לאחר התמזגותו בשטח האסלאמי עם הכיבושים של הח'ליפות האומיית, שונה שמו של האזור לנוריסתאן. המחוז החליף ידיים והשפעות והוסדר במאה ה-18 המאוחרת תחת שלטונה של האימפריה הדוראנית שהפכה מאוחר יותר לאמירות אפגניסטן. בתקופת שלטונו של האמיר האפגני, עבדול רחמן ח'אן בשנת 1896, הושב המחוז לשטחי אפגניסטן מידי הראג' הבריטי לאחר שהאחרונים החזיקו בו בהמשך למאורעות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. מבחינה גאוגרפית, המחוז הוא אזור הררי בהמשך לרכס הרי הינדו-כוש. המחוז ממוקם בין הרים גבוהים אך מיוערים בצפיפות ויש לו שטחים פוריים אך לא מישוריים, ומכאן שקשה לפתח חקלאות במחוז. הודות לאי-ההפרעה מצד בני-האדם, המקום נשמר לרוב בצורתו הטבעית והפך לאטרקציה תיירותית. העיר פארון היא בירת נוריסתאן והעיר הכי גדולה במחוז. הנוריסטנים הם תושבי המחוז המדברים בשפה הנוריסטאנית, אולם מיעוטים אתניים אחרים כגון פשאי המונים 15% מהאוכלוסייה, פשטו המונים 1% מהאוכלוסייה ודוברי טג'יקית מתגוררים גם הם באזור הנינוח. בנוסף לעמדת ההשפעה של הטליבאן באזור, מדווחים כי ארגוני טרור שונים פעילים גם הם ברחבי המחוז מאז 2016. על פי גורם בעיתונות, אל-קאעדה עשוי להיות נוכח. דווח כי נוכחות המשטרה האפגנית מוגבלת למרכזי האוכלוסין של המחוז. חמישה מנפות המחוז מסווגות כמחולקות בין כוחות ופלגים שונים, בעוד שלוש נמצאות תחת שליטה ממשלתית מלאה. 82 תקריות הקשורות למורדים נרשמו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.4 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות תקיפות אוויריות נגד הטאליבן וארגונים אחרים. פצצה בצד הדרך בכביש מהיר גרמה למותם של מספר חיילים מכוחות הביטחון האפגניים. דווח גם על קרבות בין הטאליבן לארגוני טרור ובדלנים אחרים. תועדו 25 הרוגים אזרחיים (9 הרוגים ו-15 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 16 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 41% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים מאוכלסים ואחריהם הריגות ממוקדות ותקיפות אוויריות. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 628 אנשים נעקרו מבתיהם במחוז נוריסתאן, רובם הועברו למקומות אחרים בתוך המחוז. מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז נורסתאן ואוכלוסייתן. בארג-י מטאל – 15,000 דו אב – 7,700 קמדאש – 24,500 מנדול – 19,200 נורגראם – 31,400 פארון – 13,200 ואמה – 10,800 וואיגל – 19,100 הינדו-כוש היסטוריה של אפגניסטן מדיה וקבצים בנושא נורסתאן בוויקישיתוף Background Profile of Nuristan נוריסתאן - EASO נורסתאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוצה שלום

רוצה שלום הוא הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי רביב כנר "רסיסים", שיצא לאור ב-20 בדצמבר 2020. השיר עוסק במערכת יחסים בין אישה לגבר אשר חווה חרדות פוסט-טראומטיות. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר באופן מעורב את השיר: "התחושה היא שיש כאן אסטרטגיית שיווק: כבר מתאימים לקולו הרגשני החזק של רביב כנר בלדות מלודרמטיות סתמיות. יש לו מיכל רגשות ענק. צריך רק לתדלק אותו. הבעיה: חומרי התדלוק נשמעים אינסטנט. ממציאים סיפור לב שבור, וכנר שופך את כל מה שיש לו להציג כאב הלב. התוצאה: מלודרמה מקושקשת, עולה על גדותיה. מטען הרגש שכנר שופך כאן בהפקה מוזיקלית תומכת נשמע חלול, אינו גורם לי להשתתף בצערו". מבקר המוזיקה דודי פטימר ביקר גם כן את השיר באופן מעורב: "בהתחלה הוא קצת משעמם אותי ואני לא מצליח להיסחף או להימשך אליו יותר מדי, אבל אחרי הפזמון ואחרי האזנה חוזרת ונשנית הוא די נדבק בראש ומוציא, בייחוד ברגעי השיא שבו, את המיטב מאיכותו הקולית של כנר שהוא אחד המבצעים המיוחדים כיום". הבלוגר יובל אראל ביקר באופן חיובי את השיר: "רביב יחד עם...פלס ואוחיון השכילו ליצור טקסט הוגן, נוכח, מדויק ומהזן שעומד בחוקי השפה העברית, כך גם הנרטיב הנשזר בשיר, הוא לא נופל משום מקום, ניתן להבינו. אולם החלק הכי חשוב בשיר החדש הוא הפזמון והפתיחה הווקלית ש"מרימה" אותו לכדי ריגוש וזמזום מבלי שנרצה, כאן טמון סוד ההצלחה של השיר". אושר סיגרון כתב באתר פרוגי ביקר גם כן את השיר באופן חיובי: "גם הפעם כנר יוצר את שירו יחד עם קרן פלס...מי שעוד שותפים ליצירת "רוצה שלום" הם אבי אוחיון ומתן דרור...שילוב הכוחות ביניהם לגמרי הצליח עם שיר מרגש ומצמרר". אקורדי השיר "רוצה שלום" באתר Tab4u סרטון השיר "רוצה שלום" באתר יוטיוב מידע על השיר "רוצה שלום" באתר iTunes "רוצה שלום" באתר של אקו"ם מידע על השיר "רוצה שלום" באתר ספוטיפיי לדף השיר באתר הספרייה הלאומית אחרי שהפך את המדינה עם "רסיסים": צפו בשיר החדש של רביב כנר, באתר וואלה, 20 בדצמבר 2020 רביב כנר בשיר חדש: "רוצה שלום" - אירוויזיון, באתר EuroMix, ‏2020-12-24 רביב כנר עם סינגל חדש-רוצה שלום!, באתר www.radiodarom.co.il רביב כנר - רוצה שלום, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-07-16 דודי פטימר, ‏סירסו והחריבו את השיר: הביצוע המחפיר לקלאסיקה של יורם טהרלב, באתר מעריב אונליין, 23 בדצמבר 2020 יובל אראל‏, רביב כנר - רוצה שלום, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 20 בדצמבר 2020 אושר סיגרון, ממשיך להצליח: רביב כנר בשיר נוסף שיצר עם קרן פלס, באתר פרוגי, ‏בנובמבר 2020 רביב כנר - רוצה שלום, באתר www.linktone.co.il niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group, ‏שבוע 2 לשנת 2021 המצעד השבועי 14.1.2021, באתר glz.co.il אתם בחרתם: שיר השנה של ynet ורדיו תל אביב הוא "רסיסים" של רביב כנר, באתר ynet, 5 בספטמבר 2021 השיר "בית משוגעים" של רן דנקר הוא שיר השנה של גלגלצ ו-וואלה, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2021
ברודר

האם התכוונתם ל... אנדרי ברודר – מדען מחשב ישראלי ברל ברודר – משורר וזמר עממי מרטן ברודר – שחקן הוקי קרח קנדי
מאוריצי מינקובסקי

מאוריצי מינקובסקי (בפולנית: Maurycy Minkowski;‏ 1882/1881, ורשה – 23 בנובמבר 1930, בואנוס איירס) היה צייר יהודי-פולני, הידוע בציורי סצנות מחיי היומיום של העיירות. הוא נולד למשפחה יהודית עשירה. מחלה שחלה כשהיה ילד קטן הותירה אותו חירש ופגעה ביכולת הדיבור שלו. בגיל שבע החל ללמוד בבית ספר לחירשים והראה כישרון רישום מוקדם, שעודד את הוריו לשלם עבור שיעורים פרטיים. בשנת 1901 החל את לימודיו הרשמיים באקדמיה לאמנויות בקרקוב, שם היה תלמידם של יוזף מהופר, יאן סטניסלבסקי וליאון ויצ'ולקובסקי. הוא סיים את לימודיו בשנת 1905. לאחר שנודע לו על הפוגרומים המתרחשים באודסה, נסע לשם לתעד את האירועים בסדרת רישומים. לאחר מכן ערך מסע לימודים דרך גרמניה ואוסטריה וחזר לוורשה. אולם הוא נשאר זמן קצר בלבד, ואז נסע לפאריס בשנת 1908, שם התחתן והחליט להתיישב לצמיתות, אם כי לעיתים קרובות חזר לפולין כדי להשתתף בסדנאות ציור באוויר הפתוח בקז'ימייז' דולני, סניאטין וקרשניק. ציוריו הוצגו בוילנה ולודז'. בתחילת נובמבר 1930 הוא נסע לארגנטינה כדי לסייע בהכנת התערוכה הראשונה שלו מחוץ לפולין של ציוריו. ארגנטינה הייתה אמורה להיות תחנתו הראשונה בשרשרת תערוכות שתוכננה באמריקה. הוא רצה לחזור לאחר מכן לפולין ומשם לעלות לארץ ישראל. מאוחר יותר באותו חודש, מכיוון שלא הצליח לשמוע את צפירת המונית שהתקרבה לכיוונו, הוא נדרס. התערוכה הוצגה כמחווה לאחר מותו ליצירתו, בחסות הקהילה היהודית בארגנטינה. בשנת 1931 הוקמה ועדה לגיוס כספים לרכישת עבודותיו. בשנת 1942, רובם הגדול של עבודותיו הועמדו למכירה פומבית. רובם נרכשו על ידי "Fundación IWO" (הסניף הארגנטינאי של ייווא) ואוחסנו בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. כמה מציוריו נהרסו ורבים מהם ניזוקו בשנת 1994, בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. באותו פיגוע נהרגו 85 בני אדם. הציורים ששרדו הוצגו במוזיאון אדוארדו סיבורי בשנת 2011. אישה מתפללת אחרי הפוגרום הרוכל שוק העופות מדיה וקבצים בנושא מאוריצי מינקובסקי בוויקישיתוף מאוריצי מינקובסקי (1881-1931), דף שער בספרייה הלאומית Brief biography @ Culture.pl. "The IWO Foundation will present the work of Maurycy Minkowski at the Sivori Museum" @ Ito Gadol.
ברנרד לויד

ברנרד לויד (באנגלית: Bernard Lloyd;‏ 30 בינואר 1934 – 12 בדצמבר 2018) היה שחקן ולשי שנודע מהופעותיו בטלוויזיה. לויד נולד בניופורט שבוויילס. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית. תפקידו הידוע ביותר היה בדמות הנוסע, בסרט הטלוויזיה "The Signalman" בכיכובו של דנהולם אליוט, המבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס, ששודר במסגרת "סיפורי רוחות לחג המולד" בשנת 1976. ב-1975 שיחק לויד בתפקיד ויליאם הולמן האנט בדרמה "The Love School" אודות האחווה הפרה-רפאליטית. ב-1965 החל לויד להופיע בטלוויזיה בסדרה "Redcap". לויד שיחק בדרמה "Hitler's SS: Portrait in Evil", בפרק בסדרה "המפקח מורס", ובסדרה "פוארו". ב-1999 גילם את דמותו של ג'ייקוב מרלי בסרט "מזמור חג המולד". ב-2009 שיחק בתפקיד הארכיבישוף בסרט הקולנוע "ויקטוריה הצעירה". ברנרד לויד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Bernard Lloyd". South Wales Argus (באנגלית). "Bernard Lloyd". IMDb. "The Signalman". www.bbc.co.uk.
סטיב טרבור

גנרל סטיבן רוקוול טרבור (באנגלית: Steven Rockwell Trevor) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת All Star Comics #8 מדצמבר 1941, ונוצרה על ידי הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'. פיטר. סטיב טרבור הוא חבר נאמן, שותף ולעיתים מושא אהבתה של דיאנה פרינס, האלטר אגו של וונדר וומן. הוא האיש הזר הראשון אשר כף רגלו דורכת באי תמיסקירה, שמגלה בפני וונדר וומן את "עולם האדם" - לאחר שהיא גדלה באי תמיסקירה ולא יצאה מגבולותיה - והוא גם השגריר הראשון ליצור קשרים דיפלומטיים עם האמזונות. דבר זה הוא הישג בפני עצמו, שכן החוק של אפרודיטה דורש עונש מוות לכל גבר אשר מגיע לתמיסקירה. לפני המשבר בעולמות האינסופיים, טרבור הוצג כסוכן מודיעין של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית אשר ננטש במולדתה של וונדר וומן וגילה להן שמלחמת העולם השנייה מתרחשת בעולם האדם. הוא מתחיל לפתח קשרי ידידות עם וונדר וומן. למרות היותו איש צבא מיומן ובעל ניסיון בשטח, הסיפורים שבתקופת כתיבתו של מרסטון הביאו לכך שוונדר וומן הצילה אותו מסכנה פעמים רבות. הדמות נהרגה בחוברת Wonder Woman #180 בינואר 1969 משום שלטענת העורכים הייתה משעממת מדי, אך בהמשך הוחזרה לחיים בידי צוות יצירתי אחר. למשך שנות ה-70 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, דמותו של סטיב נעדרה רבות מסיפוריה של וונדר וומן, שהתרכזו בעיקר בפן ההרפתקאות, הפעולה והפנטזיה של הדמות. בתקופת העידן המודרני של הקומיקס, בעיקר לאחר אירועי פלאשפוינט, סטיב טרבור מוצג כסוכן ממשלתי בכיר ומרגל-על אשר קשריו הקרובים לוונדר וומן הופכים אותו לנציגה של ליגת הצדק באומות המאוחדות. דמותו של סטיב טרבור עובדה למגוון מדיות אחרות לקומיקס. בסרטי האנימציה שנעשו לוונדר וומן, דמותו דובבה בידי טאמו פניקיט, נייתן פיליון וג'ורג' ניוברן. השחקן לייל וגונר גילם את דמותו בסדרת הטלוויזיה של שנות ה-70 "אשת חיל", בעוד דמותו הקולנועית בסרטי היקום הקולנועי של DC "וונדר וומן" ו-"וונדר וומן 1984" מגולמת בידי השחקן כריס פיין. אתר האינטרנט הרשמי של סטיב טרבור (באנגלית) דף הדמות, בפרויקט ויקיה של DC קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Hands

האם התכוונתם ל... Hands (שיר, 2016) Hands (אלבום של ליטל בוטס)
אנדרו מרטון

אַנדרוּ מרטון (באנגלית: Andrew Marton; או אֶנְדְרֶה מרטון, בהונגרית: Marton Endre; בודפשט, 26 בינואר 1904 – סנטה מוניקה, קליפורניה, 7 בינואר 1992) היה במאי קולנוע, מפיק ועורך יהודי-הונגרי-אמריקאי. כבר מייד בתום לימודיו התיכוניים בשנת 1922, הוא "צלל" למים העמוקים כאשר אלפרד דישי לקח אותו איתו לווינה. הוא עבד בחברת סשה בבירת אוסטריה, בעיקר כעורך, לרבות עם הכוכב הצרפתי של הסרט האילם מקס לינדר, שצילם שם סרט. כעבור כמה חודשים הבחין בו ארנסט לוביטש, אשר פיתה את הצעיר המוכשר לעבור להוליווד בשנת 1923. לאחר שצבר ניסיון אמריקאי, חזר לאירופה. בשנת 1927 כבר היה העורך הראשי של חברת טוביס בברלין, ואז בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, בווינה, היה עוזר הבמאי והעורך בסרט בשם "1-1" של גזה בולווארי וסטיב סקיי. הוא הציג את עצמו לראשונה כבמאי בסרט אנגלי בשנת 1929. בשנת 1934, יצר ההרפתקנות שלו הביא אותו לטיבט עם משלחת גרמנית. סרטו שצולם אז, "שד ההימליה" הוא אחד היצירות המרכזיות של הקריירה שלו. בשנת 1935 יצר בבודפשט את סרטו ההונגרי היחיד (העלמה הנשיאה (Elnökkisasszony). בין השנים 1936 לבין 1939 היה חלק מצוות ההפקה של הבמאי היהודי-הונגרי-בריטי, לימים סר אלכסנדר קורדה בלונדון. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר מרטון לצמיתות לארצות הברית. לא היה לו מה לחפש באירופה רודפת היהודים. משנות ה-40 של המאה ה-20 ועד שנות ה-50 עבד בעיקר בחברת MGM. בשנת 1954 הקים חברת הפקות יחד עם איבאן טרז', לואי ב. מאייר ולאסלו בנדק. ב-1954 ביים את הסרט "אש ירוקה בכיכובה של גרייס קלי. ההפקות החשובות ביותר של מרטון נוצרו ברוח האקזוטיות, הטבע והמשיכה (אטרקציה). הפעילות הטלוויזיונית שלו משמעותית גם היא, כאשר סרטי טבע וסדרות רבות קשורות בשמו. הקריירה שלו כמנהל פעולה (action director) שווה לפחות לעבודתו כבמאי. פעולות מרהיבות ועריכות סצנה קשורות בשמו, כמו מרוץ הכרכרות בסרט בן חור או סצנות הקרב "פרידה מנשק". הוא עבד עם במאים מובילים בהוליווד, ביניהם פרנק קפרה, ג'ורג' קיוקור, פרד זינמן, ג'וזף מנקייביץ' או מייק ניקולס. שתיים לפנות בבוקר – Two O'clock in the Morning 1929, GB Der Demon des Himalaya / שד ההימלאיה, 1935, ד סערה על טיבט – Storm over Tibet 1951, ארצות הברית אש ירןקה (1954), עם גרייס קלי היום הארוך ביותר, 1962, ארצות הברית הצלב השביעי, 1944, ארצות הברית, במאי: פרד זינמן בן חור, 1959, ארצות הברית, במאי: ויליאם וילר קלאופטרה, 1963, ארצות הברית, במאי: יוזף מנקייביץ' מלכוד 22, 1970, ארצות הברית, במאי: מייק ניקולס גיבורי קלי, Kelly's Heroes, 1970, ארצות הברית, במאי: בריאן ג' האטון התן, 1973, The Day of the Jackal ארצות הברית, במאי: פרד זינמן אהבה נצחית, 1929, Eternal Love ארצות הברית, במאי: ארנסט לוביטש עשיר מופלג, 1932, Ein steinreicher Mann במאי: אישטוואן סקיי מדיה וקבצים בנושא אנדרו מרטון בוויקישיתוף אנדרו מרטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרו מרטון, באתר AllMovie (באנגלית) אנדרו מרטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנדרו מרטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה ב answers אנדרו מרטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בית הכנסת הגדול (לודז')

בית הכנסת הגדול של לודז' (בפולנית: Wielka Synagoga w Łodzi) היה בית כנסת בלודז', פולין, שנבנה בשנת 1881. הוא תוכנן על ידי אדולף וולף ומומן בעיקר על ידי תעשיינים מקומיים כמו ישראל פוזננסקי, יואכים זילברשטיין וקרול שייבלר. בית הכנסת שימש את הקהילה הרפורמית ובדרך כלל כונה "המקדש". בית הכנסת נשרף עד היסוד על ידי הנאצים בלילה של 14 בנובמבר 1939, יחד עם ספרי התורה וריהוט הפנים שלו. הוא פורק בשנת 1940. כיום האתר משמש כחניון. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגדול בוויקישיתוף The Chronicle of the Lodz Ghetto, 1941-1944: 1941-1944, Lucjan Dobroszycki, Richard Lourie, Yale University Press, 1987, p. 28