laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיקת סוקה

המונח "סוקה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו סוקה (פירושונים). מוזיקת סוקה (באנגלית: Soca music) היא סוגה מוזיקלית שמקורה בטרינידד וטובגו. היא התפתחה מהקליפסו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, והושפעה מסגנונות מוזיקליים אחרים, בהם קאדנס, פאנק ומוזיקת נשמה. במרוצת השנים הפכה הסוקה לסוגה מוזיקלית פופולרית במדינות דוברות האנגלית באזור הים הקריבי. מי שנחשב לאבי הסוקה הוא המוזיקאי גארפילד בלאקמן, שהתפרסם בכינויים "לורד שורטי" ו"ראס שורטי הראשון". בלאקמן החל את דרכו כזמר וכיוצר מוזיקת קליפסו, והחל לשלב בה סגנונות מוזיקליים קריביים אחרים. באלבומו ""Endless Vibration"", מ-1973, העניק בלאקמן לסגנון שיצר שם: Soul of Calypso ("נשמת הקליפסו"), ובראשי תיבות - Soca. מדיה וקבצים בנושא מוזיקת סוקה בוויקישיתוף G.B.T.V. CultureShare ARCHIVES 1995: RAS SHORTY I "Interview" Seg#1of 2, youtube, ‏03/10/2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טינקרבל ופיית הפיראטים

טינקרבל ופיית הפיראטים (באנגלית: The Pirate Fairy) הוא סרט באנימציית 3D של חברת וולט דיסני, אשר משמש כספין אוף לסרט "פיטר פן", וכסרט המשך לסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים". הסרט יצא לראשונה בדנמרק ב-13 בפברואר 2014, ובישראל ב-13 במרץ 2014. הסרט הוא הסרט החמישי בזיכיון "פיות דיסני", ואורכו כ-78 דקות. זארינה היא פיה חכמה וסקרנית, שאחראית יחד עם חברותיה לשמירה על אבקת הפיות. זארינה נחושה בדעתה לגלות מה הן הכוחות המיוחדים של אבקת הפיות, היא מנסה את האבקה, גורמת לבלגן ומחליטה לברוח מפיקסי הולו, כפר הפיות. בעקבות המעשה היא מודחת מחבורת הפיות. כעבור שנה, פיקסי הולו חוגגת בפסטיבל עם פיות מהעולם כולו. במהלך הפסטיבל, טינקרבל וחברותיה מזהות את חברתן זארינה מתעופפת בין האנשים ומפזרת אבקת שינה. זארינה נעלמת, וטינקרבל וחברותיה מבינות שהיא גנבה את האבקה הכחולה, האבקה היחידה שדרכה פיות יכולות לעוף. בעקבות זאת, טינקרבל וחברותיה מחליטות להשיב את האבקה. בדרך הן מגלות שזארינה הפכה לקפטן של ספינת שודדי ים. כשהן מגיעות לשם, הן פוגשות נער סיפון בשם ג'יימס - קפטן הוק. אתר האינטרנט הרשמי של טינקרבל ופיית הפיראטים "טינקרבל ופיית הפיראטים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טינקרבל ופיית הפיראטים", באתר נטפליקס "טינקרבל ופיית הפיראטים", באתר AllMovie (באנגלית) "טינקרבל ופיית הפיראטים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טינקרבל ופיית הפיראטים", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "טינקרבל ופיית הפיראטים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טינקרבל ופיית הפיראטים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עכבר העיר, טינקרבל ופיית הפיראטים - עברית, באתר הארץ
ססאר מנדיונדו

ססאר גונסאלס לופס, הידוע גם כמנדיונדו (בספרדית: César González "Mendiondo" López; נולד ב-26 ביוני 1966), הוא כדורגלן עבר ספרדי, וכיום מאמן כדורגל. מנדיונדו החל לשחק כדורגל כקשר במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, ומאוחר יותר עבר לשחק כמגן. בצעירותו שיחק בנבחרת הנוער של ספרד, ולזכותו גם הופעה אחת בנבחרת הצעירה. את הקריירה המקצוענית התחיל בעונת 1984/1985, אך לאחר הופעה אחת בלבד במדי אתלטיקו מדריד בליגה חזר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. את מרבית הקריירה שלו עשה בקבוצת אספניול, במדיה שיחק שש שנים, ובנוסף שיחק גם בראיו ואיקאנו ובמרידה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1998 מונה לעוזר מאמן במרידה, הקבוצה האחרונה בה שיחק. בשנת 2000 הצטרף לצוות המקצועי של אתלטיקו מדריד, ושימש כאחראי על הסקאוטינג במועדון וכעוזר תחת כמה מאמנים, וביניהם לואיס אראגונס שאימן אותו כשעלה לקבוצה הבוגרת של המועדון כשחקן. בשנת 2006 מונה לעוזרו של אראגונס בנבחרת ספרד לקראת משחקי מונדיאל 2006, ובמשך שנתיים היה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת. לאחר זכייתה של נבחרת ספרד ביורו 2008, המשיך מנדיונדו עם אראגונס גם לפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית. ב-2013 מונה למנהל הטכני של סיוואספור לצידו של המאמן רוברטו קרלוס. באמצע עונת 2014/2015 מונה מנדיונדו למאמן קבוצת טורחון מהליגה הרביעית בספרד, אך לא הצליח להציל אותה מירידה לליגה החמישית. לקראת עונת 2015/2016 הגיע מנדיונדו לישראל, ומונה למאמן קבוצת הפועל תל אביב. אך לאחר שני מחזורים סיים את תפקידו במועדון. ססאר מנדיונדו, באתר Transfermarkt ססאר מנדיונדו, באתר BDFutbol ססאר מנדיונדו, באתר WorldFootball.net ססאר מנדיונדו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt תומר גנור, התעלומה האדומה: מי אתה מנדיונדו?, באתר ynet, 11 באפריל 2015 עידן ויניצקי‏, זה ייגמר בפאקו? מיהו ססאר מנדיונדו, מאמן הפועל תל אביב החדש, באתר וואלה, 27 באפריל 2015 עוזי דן, משה בוקר, האיש שהוריד קבוצה לליגה החמישית אמור להציל את הפועל תל אביב, באתר הארץ, 28 באפריל 2015 שירי אלג'ם, ‏מנדיאונדו חתם בהפועל תל אביב: "זכות גדולה עבורי", באתר ערוץ הספורט, 27 באפריל 2015
מיילן

מיילן (Mylan N.V) היא חברה רב-לאומית לייצור תרופות הרשומה בהולנד ומשרדיה הראשיים נמצאים בהרטפורדשייר שבממלכה המאוחדת. בחברה הועסקו ב-2013 כ-22,000 עובדים והיא מכרה בכ-145 מדינות ברחבי העולם. עד 2007 הייתה מיילן חברה אמריקנית שפעלה בשוק המקומי בלבד, אך לאחר שרכשה את חטיבת התרופות הגנריות של חברת מרק הגרמנית ואת מעבדות מטריקס ההודית היא הפכה לחברת התרופות הגנריות השנייה בגודלה בעולם, אחרי טבע. מיילן מייצרת למעלה מ-1,000 מוצרים שונים. מפעליה נמצאים באמריקה הצפונית, באירופה, בהודו, בסין, ביפן ובמדינות נוספות, ומאפשרים כושר ייצור של כ-58 מיליארד גלולות בשנה. מיילן היא גם אחד הספקים הגדולים בעולם של חומרים פעילים (API) לייצור תרופות. ניירות הערך של החברה נסחרו בבורסת נאסד"ק. באוקטובר 2015 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב. מיילן נוסדה ב-1961 בווירג'יניה המערבית על ידי מילאן פוסקר ודון פאנוז. היא החלה כחברת הפצה לתרופות, וב-1966 קיבלה לראשונה אישור לייצר תרופה אנטיביוטית מסוג פניצילין. ב-1973 החברה הונפקה והחלה להיסחר מעבר לדלפק וב-1976 הועברה למסחר בנאסד"ק. החל מ-1986 נסחרה גם בבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-1976 עברה החברה לפרבר של פיטסבורג שבפנסילבניה, ושם ממוקמים משרדיה האמריקניים עד היום. מיילן רכשה את חברת Bertek ב-1993 ואת מעבדות UDL ב-1996. רכישת השליטה במטריקס ההודית (ינואר 2007, ב-765 מיליון דולר) ורכישת החטיבה הגנרית ממרק הגרמנית (מאי 2007, ב-6.7 מיליארד דולר) הקנו לחברה מעמד גלובלי ופעילות ייצור בלמעלה מעשר מדינות ברחבי העולם. בספטמבר 2010 רכשה את ביוניש ב-544 מיליון דולר וב-2011 חתמה על הסכם עם פייזר האמריקנית, חברת התרופות הגדולה בעולם, לייצר עבורה את הגרסה הגנרית של תרופת Advair של חברת גלקסו סמית' קליין. בדצמבר 2013 רכשה את אגילה ב-1.43 מיליארד דולר. ב-2014 רכשה מיילן את חטיבת המוצרים הגנריים של אבוט מחוץ לארצות הברית תמורת 6.3 מיליארד דולר. בנובמבר 2015 רכשה ב-750 מיליון דולר מספר מוצרים מתחום בריאות האישה מחברת Famy Care ההודית, המתמחה בייצור גלולות למניעת הריון. באפריל 2015 פרסמה מיילן הצעת רכש עוינת לחברת התרופות "פריגו", הרשומה באירלנד, אך הצעתה נדחתה. באותה עת חברת "טבע" פרסמה הצעת רכש עוינת למיילן, בסכום של 40 מיליארד דולר, אף הצעה זו נדחתה. טבע לא ויתרה וניסתה לפעול בצורה ישירה מול בעלי המניות על מנת להשיג רוב, אך בעלי המניות ביצעו מהלך מקדים של מסירת המניות לידי נאמן, וכך טבע לא יכלה לפעול פרטנית כאשר רוב המניות מרוכזות בידי נאמן אחד העומד בסירובו, ולא הצליחה להשיג רוב. במאי 2016 רכשה מיילן את חטיבת התרופות הגנריות של רנסאנס במיליארד דולר. מדיה וקבצים בנושא מיילן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיילן (באנגלית) מיילן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיילן, ברשת החברתית LinkedIn מיילן, סרטונים בערוץ היוטיוב יורם גביזון, היצרים, הכוחות והמניעים מאחורי מה שאולי תהיה העסקה הגדולה ביותר בישראל, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2015 תביעת ענק נגד מיילן וחברות נוספות בטענה לתיאום מחירים, באתר כלכליסט, 31 באוקטובר 2017 מיילן אן.וי: נתונים כספיים באתר מאי"ה. שי סלינס וניר צליק, טבע עושה היסטוריה: מציעה לרכוש את מיילן ב-40 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 21 באפריל 2015 שי סלינס, טבע לא מתרגשת מסירוב מיילן: תגיש הצעת רכש ישירה לבעלי המניות, באתר כלכליסט, 27 באפריל 2015 מיילן רוכשת את החטיבה הגנרית של רנסנס במיליארד דולר, באתר גלובס, 13 במאי 2016
בית הקברות פובונזקי

בית הקברות פובונזקי (בפולנית: Cmentarz Powązkowski) הוא בית קברות היסטורי הממוקם בחלקה המערבי של העיר ורשה, בירת פולין. הוא אחד מבתי הקברות העתיקים בעיר והידוע שבכולם. נקברו בו אישים ידועים רבים מההיסטוריה המודרנית של פולין, שמקצתם נטמנו ב"שדרת הנודעים" (הוקמה ב-1925). בית הקברות נפתח ב-4 בנובמבר 1790 והשתרע בתחילה על שטח של 25 דונם. בהמשך נבנתה בשטחו כנסיית סנט קארלו בורומאו, שתכנן האדריכל דומניקו מרליני (Domenico Merlini). לימים גדל שטחו של בית הקברות ל-430 דונם ונקברו בו למעלה ממיליון איש. כמו בבתי קברות אירופיים ותיקים אחרים, הוקמו בו מצבות ומבנים מעשי ידיהם של כמה מהפסלים הידועים ביותר ביבשת, פולנים ואחרים. מקצתם מהווים דוגמאות מצוינות של סגנונות אמנותיים וארכיטקטוניים שונים. בין האישים שנקברו בבית הקברות נמנים: סטניסלב מוניושקו - מלחין (1819–1872) הוגו קובונטיי - רפורמטור של החוקה ואיש חינוך פולני בולט שכיהן כסגן ראש הממשלה של פולין (1750–1812) הנריק וייניאבסקי - מלחין וכנר (1835–1880) ולדיסלב ריימונט - סופר, חתן פרס נובל לספרות (1867–1925) ולדיסלב גרבסקי - כלכלן, ראש ממשלת פולין (1874–1938) ואצלב שרפינסקי - מתמטיקאי (1882–1969) אדוורד רידז-שמיגלי - פוליטיקאי ואיש צבא (1886–1941) בולסלאב ביירוט - מנהיג קומוניסטי (1892–1956) יוליאן טובים - סופר ומשורר (1894–1953) יוליה פירוט - עיתונאית וצלמת מלחמה (1908–2000) ולדיסלב גומולקה - מנהיג קומוניסטי (1905–1982) אירנה סנדלר - חסידת אומות העולם (1910–2008) ויטולד לוטוסלבסקי - מלחין ופסנתרן (1913–1994) אדוורד גרק - מנהיג קומוניסטי (1913–2001) מריה קוושנייבסקה - אתלטית (1913–2007) זביגנייב הרברט - משורר ומחזאי (1924–1998) מארק חלאסקו - סופר ותסריטאי (1934–1969) קשישטוף קישלובסקי - במאי קולנוע (1941–1996) אנה קוז'מינסקה - חסידת אומות עולם (1919–2021) מדיה וקבצים בנושא בית הקברות פובונזקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות פובונזקי (בפולנית) אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות פובונזקי (בפולנית) בית הקברות פובונזקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דורותי ארזנר

דורותי ארזנר (באנגלית: Dorothy Arzner;‏ 3 בינואר 1897 – 1 באוקטובר 1979) הייתה במאית קולנוע אמריקאית שביימה סרטים החל מסוף שנות ה-20 ועד תחילת שנות ה-40. באותן שנים היא הייתה אחת הנשים היחידות בתחום. דורותי נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה וגדלה בלוס אנג'לס, שם אביה ניהל מסעדה אותה פקדו סלבריטאים הוליוודיים רבים. בשנת 1915, לאחר שסיימה את התיכון, נרשמה דורותי ללימודי רפואה באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך פרשה מלימודיה בשנת 1917 כדי לשרת כנהגת אמבולנס במלחמת העולם הראשונה. כשחזרה לארצות הברית החלה דורותי לעבוד במערכת עיתון, ובהמשך החליטה להתחיל בקריירה של במאית קולנוע לאחר שפגשה את הבמאי ויליאם דה-מיל (אחיו של ססיל ב. דה-מיל). בעזרתו של ויליאם, השיגה עבודה כקלדנית בחברת סרטי פרמאונט, ובמהירות החלה לעבוד כתסריטאית, ובתוך שישה חודשים בלבד קודמה להיות עורכת. הסרט הראשון אותו ערכה היה Blood and Sand משנת 1922 בכיכובו של רודולף ולנטינו. היא קיבלה שבחים רבים על איכות עבודתה, והבמאי ג'יימס קרוז התרשם מהטכניקה שלה ושכר אותה כתסריטאית ועורכת של כמה מסרטיו. אחרי שעבדה על יותר מ-50 סרטים בחברת פרמאונט איימה דורותי לעבור לחברת סרטי קולומביה אם לא תקבל עבודות בימוי. בשנת 1927 נעתרה חברת פרמאונט לבקשתה והיא ביימה את הסרט Fashions for Women, שזכה להצלחה רבה. בשנת 1929 ביימה את הסרט The Wild Party בכיכובה של קלרה בואו. כדי לאפשר לקלרה לנוע בחופשיות על הסט, ארזנר חיברה מיקרופון לחכה ובכך יצרה את הבום הראשון. סרטיה של דורותי בשלוש השנים הבאות מהווים דוגמה חשובה לקולנוע ההוליוודי שקדם לקוד הייז. בסרטיה הוצגו דמויות רבות של נשים חזקות, אסרטיביות ועצמאיות. בשנת 1932 עזבה דורותי את חברת פרמאונט והחלה לעבוד כבמאית עצמאית במספר אולפנים. הסרטים שביימה בשנים אלה היו המפורסמים ביותר שבסרטיה, והיוו את תחילת הקריירה הקולנועית של שחקניות רבות, לרבות רוזלינד ראסל, סילביה סידני, קתרין הפבורן ולוסיל בול. בשנת 1936 הייתה דורותי האישה הראשונה שהצטרפה לאיגוד הבמאים האמריקאי. בשנת 1943 הפסיקה ביימה דורותי את סרטה האחרון, First Comes Courage. בשנים שלאחר מכן, המשיכה לעבוד בבימוי פרסומות טלוויזיה ובהפקת הצגות. בשנות ה-60 וה-70 עבדה כמרצה בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, עד למותה בשנת 1979. לדורותי, שהייתה לסבית, היו מספר מערכות יחסים עם שחקניות קולנוע, אך ב-40 שנות חייה האחרונות חיה עם בת זוגה הכוריאוגרפית מריון מורגן. דורותי נפטרה בגיל 82 בלה קווינטה שבקליפורניה. מדיה וקבצים בנושא דורותי ארזנר בוויקישיתוף דורותי ארזנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דורותי ארזנר, באתר AllMovie (באנגלית) דורותי ארזנר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דורותי ארזנר, בפרויקט חלוצות הקולנוע נירית אנדרמן, בחזרה לדורותי ארזנר, אחת הבמאיות הכי חתרניות ומצליחות בהוליווד, באתר הארץ, 27 באפריל 2017 דורותי ארזנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דורותי ארזנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אורלנסקי

אורלנסקי או אורליאנסקי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אברהם יעקב אורלנסקי – רבה הראשון של זכרון יעקב וחוקר תורני, מהרוגי הטבח בחברון במאורעות תרפ"ט אהרן אורלנסקי – רבה של פתח תקווה בשלושת העשורים הראשונים להיווסדה עמנואל נשרי (אורלנסקי) - איש צבא ישראלי צבי אורליאנסקי – צ'לן ישראלי
שבתי ונטורה

רבי דוד שבתי ונטורה (ה'תצ"ב, 1732 בערך – לפני תקנ"ט, 1799) היה רב ופוסק הלכה בדלמטיה, רבה של העיר ספליט (בכינויה היהודי: איספלטרו). נודע על שם חיבורו נהר שלום על שולחן ערוך אורח חיים. נולד לרב אברהם ונטורה, למד באיספאלטרו אצל רבי דוד פארדו, רבה של העיר. הרב פארדו עבר לכהן כרבה של סרייבו, ובשנת תקל"ג (1773) כשנפטר רבה של איספלטרו, רבי אברהם דוד פאפו, מינה תחתיו את תלמידו לכהן כרבה של העיר. לפי אגדה המסופרת אודותיו עלה לארץ ישראל, אך אברהם יערי שולל אגדה זו, וסבור כי נפטר בדרכו לארץ ישראל בעת שהותו בעיר וידין, בולגריה. בתו נישאה לאחיו ותלמידו, הרב אליהו ונטורה, מחבר הספר "כוכבא דשביט" (שאלוניקי תקנ"ט). בנו, הרב אברהם ונטורה היה בסוף ימיו רבה של הקהילה הספרדית בבוקרשט. ספרו נהר שלום ראה אור בשנת תקל"ה, בשנת תקל"ב קיבל המחבר בוורונה את הסכמותיהם של צמד שד"רי ארץ ישראל, רבי יעקב חזן ורבי יום טוב אלגאזי, באותה שנה הצטרפו בליוורנו להסכמות אלו גם השד"רים, רבי יצחק זאבי ורבי חיים רחמים בג'יו. הספר זכה לפרסום רחב באירופה כולה, לאחר שרבי ישראל מאיר הכהן הסתמך עליו רבות בספרו משנה ברורה. תלמידו רבי אברהם יונה כתב הקדמה לספרו זה. הרב משה הלל, "בירור זהותו של מעתיק ספר "עץ חיים" להרח"ו כתב יד עם קולופון משנת של"ט: על הגעתו ותפוצתו של ספר "עץ חיים" באיטליה, ומפעלו של ר’ שבתי וינטורה", חצי גבורים פליטת סופרים כרך עשירי (תשעז), עמ' תתנז-תתקיא. "ונטורה, שבתי בן אברהם", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספרו נהר שלום, אמשטרדם, תקל"ה, באתר היברובוקס שבתי בן אברהם ונטורה, דף שער בספרייה הלאומית יערי, שלוחי ארץ ישראל - תולדות השליחות מהארץ לגולה, מחורבן בית שני עד המאה התשע עשרה, ירושלים (תשי"א. נדפס שוב בשנת תשל"ז; ובשנת תשס"ב, בשני כרכים). עמ' קעד. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוריאק

אוריאק (בצרפתית: Aurillac; באוקסיטנית: Orlhac) היא עיר המשמשת כבירת מחוז קנטל בדרום-מערב חבל אוברן-רון-אלפ. העיר שוכנת על גדות נהר הז'ורדן (Jordanne), אחד מיובליו של נהר הסר (Cère), כ-560 ק"מ דרומית לפריז וכ-223 ק"מ צפונית לטולוז. מקור שם העיר הוא מלטינית: Aureliacum – הבית של אורליוס, וקיומה של העיר מן התקופה הגאלו-רומאית מוצג היטב בשרידי המקדש Fanum d'Aron מן המאה ה-1 שהתגלו בקרבת העיר. ההשערה היא כי מקור העיר, בדומה לערים רבות, באופידום שהוקם על פסגת ההר הסמוך. עם תום הכיבוש הרומאי התפשט היישוב אל המישור הסמוך לו, אך עם שקיעת האימפריה הרומית חזר היישוב והתבצר במחצית הדרך בין היישוב הרומי העתיק והיישוב הגאלי-רומי המאוחר יותר, מיקום בו נמצאת העיר כיום. ההיסטוריה המתועדת של העיר מתחילה ב-856, כאשר ז'רלד מאורליאק, בנו של אציל בשם זהה, נולד בטירה שבעיר. ב-885 ז'רלד הקים בעיר מנזר בנדיקטיני, מנזר בו למד מלומד בן העיר בשם גרבר, מי שכיהן מאוחר יותר כאפיפיור הצרפתי הראשון תחת השם סילבסטר השני. ז'רלד מת ב-910, אולם השפעתו על העיר ואופיה נמשכה שנים רבות לאחר מכן, כך לדוגמה שימש שמו כשם הניתן לילד בעת ההטבלה לנצרות. במהלך מלחמות הדת בצרפת נכבשה העיר, בעקבות בגידה, על ידי הפרוטסטנטים. המנזר נבזז והספרייה שבו נשרפה כולה. במפקד הראשון שנערך לתושבי העיר, בשנת 1759, נמנו בעיר 6,268 תושבים בלבד, אולם בעקבות בניית מסילת הרכבת לעיר ב-1866, התפתחה העיר משמעותית. תושבי החבל נקראים בצרפתית "Aurillacois, Aurillacoises". מדיה וקבצים בנושא אוריאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוריאק (בצרפתית) אוריאק, ברשת החברתית פייסבוק אוריאק, ברשת החברתית אינסטגרם אוריאק, ברשת החברתית LinkedIn תושבי חבל אוריאק (בצרפתית)
סן פרנסיסקו כרוניקל

סן פרנסיסקו כרוניקל (באנגלית: San Francisco Chronicle) הוא עיתון יומי אמריקאי המשווק בעיקר באזור מפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה ומופץ בכל רחבי המדינה, החל מאזור סקרמנטו וצפון קליפורניה ועד אזור סנטה ברברה. הוא הוקם בשנת 1865 בשם The Daily Dramatic Chronicle, על ידי שני אחים צעירים. העיתון נמצא בבעלותה של חברת תאגיד הרסט (שייסד ויליאם הרסט) מאז שנת 2000. העיתון זכה לתנופה עם צמיחתה של העיר סן פרנסיסקו, והיה לעיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר באזור החוף המערבי של ארצות הברית (המונה את המדינות וושינגטון, אורגון וקליפורניה) בשנת 1880. כמו עיתונים רבים, הוא חווה ירידה חדה בתפוצה עם תחילת המאה העשרים ואחת, ודורג במקום ה-24 בדירוג הלאומי של תפוצת העיתונים במרץ 2010. לעיתון שני אתרי אינטרנט: SFGate, המכיל חדשות יחד עם מאפייני רשת, ו-sfchronicle.com, המשקף לרוב את הכתבות המוצגות בעיתון המודפס. מדיה וקבצים בנושא סן פרנסיסקו כרוניקל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן פרנסיסקו כרוניקל (באנגלית) סן פרנסיסקו כרוניקל, ברשת החברתית פייסבוק סן פרנסיסקו כרוניקל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סן פרנסיסקו כרוניקל, ברשת החברתית אינסטגרם סן פרנסיסקו כרוניקל, ברשת החברתית טיקטוק סן פרנסיסקו כרוניקל, סרטונים בערוץ היוטיוב סן פרנסיסקו כרוניקל, סרטונים באתר Vimeo סן פרנסיסקו כרוניקל, באתר פינטרסט סן פרנסיסקו כרוניקל SFGate 134 Years of the Chronicle, SFGate, June 16 1999
קודיאק

קודיאק (באנגלית: Kodiak) הוא היישוב המרכזי באי קודיאק אשר נמצא באזור החוף הדרומי של אלסקה. לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי של 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-5,581 תושבים. האזור בו נמצא היישוב היה מיושב במקור על ידי אוכלוסיית ילידית במשך קרוב ל-7,000 שנים. בשנת 1763, החוקר הרוסי סטפן גלוטוב גילה את האי והחליט לקרוא לו קאד'יאק (Кадьяк). פירוש השם "קאד'יאק" בשפת האוכלוסייה הילידית הוא "אי". 15 שנים לאחר מכן, במהלך 1778, מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק עבר באזור זה. בשנת 1791 צייד הפרוות הרוסי אלכסנדר ברנוב העביר את מרכז סחר הפרוות מ"מפרץ שלושת הקדושים" (Бухта Трёх Святителей), אשר הוקם ב-1784, לנמל סיינט פול (гавани Свято-Павловской, Svyato-Pavlovskoy Gavani) אשר היה למרכז היישוב המודרני של קודיאק. ברנוב היה סבור באותה העת כי מפרץ שלושת הקדושים לא היה מיקום טוב עבור מרכז סחר פרוות משום שלתושביו היה קשה להתגונן. היישוב במיקום החדש נקרא בתחילה פאבלובסקאייה (Павловская). ציד לוטרות הים על ידי תושבי האימפריה הרוסית לשם מכירת פרוותיהם כמעט והוביל להכחדה של לוטרת הים במהלך המאה ה-19 והוביל למלחמות בין תושבי האימפריה הרוסית לבין האוכלוסייה הילידית. במהלך סוף המאה ה-19 התיישבו באי אנשי דת מיסיונרים מהכנסייה האורתודוקסית המזרחית ובהמשך הפך היישוב לבירת אמריקה הרוסית (הקולוניה הרוסית היחידה ביבשת אמריקה). עקב עסקת רכישת אלסקה ב-1867, אשר במסגרתה רכשה ארצות הברית קרקעות מהאימפריה הרוסית, הפך היישוב למרכז דיג בולט. היישוב התאגד במהלך 1941. במהלך מלחמת העולם השנייה חששה ארצות הברית ממתקפה יפנית באזור אלסקה ובשל כך גדלה נוכחות הצבא האמריקני באזור היישוב, נסללו כבישים נוספים, והוקם נמל התעופה פורט לאברקרומבי. במרץ 1964 צונאמי פקד את העיר במהלך רעידת האדמה וגלים בגובה 9 מטרים גרמו למותם של 15 בני אדם ולנזקים בעלות של 11 מיליון דולרים. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 6,334 תושבים, 1,996 משקי בית ו-1,361 משפחות. 46.40% מהתושבים הם לבנים, 0.69% אפרו-אמריקאים, 10.47% אינדיאנים, 31.73% אסיאתים ו-4.36% מגזע אחר ו-5.42% משני גזעים או יותר. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $55,142 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $60,484. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $37,074 לעומת $30,049 לנשים. ההכנסה לנפש הייתה $21,522. בערך 3.7% מהמשפחות ו-7.4% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מהם 8.4% מתחת לגיל 18 ו-0.0% מגיל 65 ומעלה. קודיאק משתרעת על שטח של כ-12.10 קילומטרים רבועים, מתוכם 9.5 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-4.5 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 15 מטרים מעל פני הים. מדיה וקבצים בנושא קודיאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קודיאק (באנגלית) אתר האינטרנט של קודיאק קודיאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בריג-גליס

בריג גליס (בגרמנית: Brig-Glis, בצרפתית: Brigue-Glis, באיטלקית: Briga-Glis) רשות מקומית ועיר במחוז בריג שבקנטון ואלה בשווייץ, בסמוך לגבול עם איטליה. נכון לשנת 2017, בעיר מתגוררים 13,109 תושבים. השפה הרשמית היא (הגרסה השווייצרית של) גרמנית, אולם רוב תושבי המקום מדברים בניב המקומי של אלמאנית. הרשות המקומית נוצרה מאיחוד הערים בריג, בריגבאד וגליס ב-1972. התפתחות העיר ושגשוגה נובעות ממעבר סימפלון הסמוך, המקשר את שווייץ עם פיימונטה הסמוכה. פתיחת מנהרת סימפלון ובניית מסילת הרכבת בתחילת המאה ה-20, והעובדה שמדרונות ההרים מעל בריג פוריים פחות, הובילו למעמדה החשוב. שטחה של העיר, נכון ל-2011, הוא 38 קמ"ר, אך רוב השטח מיוער או בלתי ראוי לשימוש, ורק כ-11 אחוז מן השטח מיושב. מדיה וקבצים בנושא בריג-גליס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריג-גליס
Thrilla in Manila

Thrilla in Manila (המותחן במנילה) הוא שמו של קרב האגרוף במשקל כבד בין שני האלופים הבלתי מעורערים מוחמד עלי וג'ו פרייז'ר. הקרב נערך סמוך למנילה בירתה של הפיליפינים ב-1 באוקטובר 1975. והסתיים בניצחונו של עלי לאחר קרב אפי. הסלוגן "Thrilla in Manila" ליווה את הפרסומים והקדימונים לקרב. קרב זה היה הקרב השלישי בין שני המתאגרפים הללו. הקרב נחשב ומדורג כאחד הקרבות הגדולים ביותר בהיסטוריה של האגרוף ובפרסומים רבים כגדול ביותר. הקרב במנילה היה השלישי והאחרון בין עלי לפרייזר. עלי היה אלוף העולם הבלתי מעורער כבר ב-1964 והחזיק בתוארו עד 1967 בשנה זאת נשללו תאריו עקב סירובו להתגייס לצבא האמריקני בשל מלחמת וייטנאם. ג'ו פרייז'ר הוכתר כאלוף, ב-1970 לאחר שגבר על מספר יריבים, אך לא נחשב כאלוף ראוי, עד שהתמודד נגד עלי. פרייזר סייע לעלי לחזור לזירת האגרוף, כשהוא תומך בו פומבית, ואף נפגש עם בכירים בממשל בעניינו. ב-1970 הוחזר רישיון האגרוף לעלי, בצו בית המשפט. והשניים נערכו ל"קרב המאה" שנערך במדיסון סקוויר גארדן ב-8 במרץ 1971. במהלך ההכנות והראיונות לקראת הקרב, עלב עלי בפרייזר, בכינויים שונים, כשהבולט שבהם, בוגד ו"הדוד תום" (כינוי לשחום עור המשתף פעולה עם הלבנים) דברים אלה גרמו לאיבה עמוקה בין השניים. בקרב עצמו גבר פרייזר על עלי שאף הופל לקרשים במהלכו. זה היה הפסדו הראשון של מוחמד עלי כמקצוען. בקרב החוזר ניצח עלי, בהחלטת שיפוט מעוררת מחלוקת. היריבות האישית בין המתאגרפים הגיעה לשיא לפני הקרב במנילה, כשעלי התראיין וסנט שהוא הולך להכניס ל"גורילה במנילה". למיקום הקרב, נשקלו מספר חלופות, ולבסוף נבחרה הצעתו של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס. הקרב נקבע לשעה 10:30 שעון מקומי, כדי להתאים לשעות הפריים טיים בארצות הברית, שעת צהריים חמה. האולם לא היה ממוזג והזירה הגיעה ל-43 מעלות צלזיוס. עלי מהיר מיריבו, סגנונו טקטי, וקופצני בזירה, בנוסף היה גבוה יותר, זרועותיו ארוכות יותר. לפרייזר היה מכת הוק שמאלית אימתנית, והוא היה מתקרב ומתקרב ליריביו כשהוא סופג חבטות רבות, וממתין כדי לתת את המכה האחת שתכריע, והוא עובד בעיקר על הגוף, אגרופים לחזה ולבטן בגישה הוותיקה שאם הגוף גמור, הראש יצעד בעקבותיו. הקרב נקבע לחמישה עשר סיבובים. בחמישה הראשונים שלט עלי והיה דומיננטי יותר, בחמישה השניים שלט פרייזר. בסיבובים האחרונים שני המתאבקים היו תשושים והתקשו לסיים את הקרב במהלך הסיבוב ה-12 אחת ממכותיו של עלי פגעה בעינו הימנית של פרייזר, ועינו התנפחה והוא התקשה לראות בה. פרייזר לא ראה מאומה בעינו השמאלית (הדבר לא היה ידוע בעולם האגרוף) מפציעה שספג בנערותו. ולמעשה נלחם שני סיבובים כשהוא כמעט נטול ראייה. מאמנו של פרייזר אדי פאץ' חשש לבריאותו, ולאחר שמגן השיניים של פרייזר עף מפיו כתוצאה ממכה של עלי. החליט לעצור את הקרב בסיבוב ה-14 למורת רוחו של חניכו. ועלי ניצח, מרוב תשישות התקשה לחגוג ולקבל את הפרס. לאחר הקרב אמר עלי כי זה היה הקרב הקשה ביותר שלו ואגרוף לפה אגרוף לשם וזהות המנצח הייתה שונה. פרייזר כתב בספרו כי הערעור הגדול על עלי היה שאינו יודע לספוג מכות ובקרב זה הוא הוכיח שעלי יודע לספוג היטב. פרייזר נלחם פעם נוספת שנה לאחר מכן, ופרש. עלי הגן על תוארו 10 פעמים נוספות עד שנוצח ב-1978. אביתר גולני‏, אגרוף: הסיפור של ג'ו פרייז'ר, באתר וואלה, 19 בינואר 2006 אמיר ענבר, השבוע לפני 39 שנה | המוות המתין למוחמד עלי וג'ו פרייז'ר מעבר לסיבוב, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2014 מנחם לס, "THE THRILLA IN MANILA", באתר הופס למשל עשרת קרבות האגרוף הגדולים בהיסטוריה; קרבות האגרוף הטובים בעולם היו פרסומים שמרקוס חפץ בקרב בארצו, בשל רצון להסיט את תשומת הלב מהמשטר הצבאי שהוחל אז בפיליפינים. מנחם לס, הופס