laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאג'ור

יאג'ור (בערבית: ياجور), היה כפר ערבי במחוז חיפה, בגבול עמק זבולון והכרמל, כ-8 קילומטרים דרומית-מזרחית לחיפה, בין קיבוץ יגור ליישוב נשר (ההיסטורי), לצד הכביש מחיפה לג'נין ולנצרת במקום בו נמצא כיום הקאנטרי קלאב של נשר מול בית חרושת נשר. הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם בעת מסעו בשנת 1816 ליד הכרמל, מזכיר את שם הכפר בספרו "Travels in Palestine" שיצא בשנת 1821. הכפר היה קטן ולתושביו היו סביב הבתים שדות ומשקי בית. את המים הם קיבלו מבורות מים. מפעל נשר הוקם סמוך לכפר ב-1923, וחלק מהתושבים מצאו בו פרנסה. לאחר שחפר מפעל נשר באר מים באזור מחצבת נשר הישנה מול בית החרושת, התחילו התושבים לקבל את המים מבאר זו. בין השנים 1908-1907, סייר בכפר אברהרד פון מילינן. בספרו שיצא בשנת 1908 הוא מציין שהכפר מנה 153 תושבים. לא היה בו כול מסגד. אדמות הכפר נרכשו מספר שנים לפני ביקורו על ידי סלים אל-ח'ורי. רק הבתים נשארו בבעלות התושבים. במישור על אדמות הכפר ניטעו עצי תות במטרה לגדל זחלי משי. בקרבת בתי הכפר הוקמו מתקנים לגידול הזחלים. בכפר לא היה קיים מפעל לטווית משי. על פי מפקד 1931 היו בו 554 מוסלמים אריסים שחיו בבקתות רעועות ועיבדו את אדמת משפחת ח'ורי בסמוך ליישוב. בשנת 1937 הוטל על הכפר קנס של 50 לא"י בגלל ירי מהכפר על קיבוץ יגור, שפצע תלמיד. על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט היו שטחי אדמותיו 2,720 דונם טורקי והכפר מנה 610 נפשות. מתוך השטח הכולל של אדמות הכפר הוגדרו 1,890 דונם כקרקע ציבורית, כנראה הקדש של הווקף, 486 דונם היו בבעלות יהודית ו-344 דונם בבעלות ערבית. לאחר כ"ט בנובמבר 1947 החלו תקריות בין תושבי נשר ותושבי יאג'ור. ב-25 באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, תושבי הכפר עזבו אותו והוא נזנח. חלק מתושבי הכפר התגוררו בשנות ה-50 בפחונים ליד גשר פז ואחרים השתכנו בכפר מנדא. לאחר שהיישוב נזנח, נחרשו האדמות עליהן שכן בידי קיבוץ יגור, והן הפכו לחלק משדות הקיבוץ. מהכפר נשאר כשריד בית קברות קטן ובו מספר קברים ביניהם נטועים עצי זית, וכן מספר רצפות של בתים במעלה ההר. בית קברות זה שוכן בין קו הגבול של הר הכרמל והגדר הדרומית של הקאנטרי קלאב של נשר. שטחי הכפר שייכים היום לקיבוץ יגור ונמצאים על קו הגבול בין שטח השיפוט של העיר נשר ושטח השיפוט של המועצה האזורית זבולון אליה משתייך הקיבוץ. מדיה וקבצים בנושא יאג'ור בוויקישיתוף Travels in Palestine p.114 אהרון גבע קלינברגר ויוסי בן ארצי, עריכה ההדרה ותרגום, הכרמל של פון מולינן, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים 2013, עמ'202 זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמוד 2665 בצפון, דבר, 5 בנובמבר 1937 הקנס נגבה, דבר, 9 בנובמבר 1937 Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין רממברד בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 589, סעיף 143 ברשימה. ק. מנחם, נערה מוסלמיה נחטפה ליד גשר „של” בחיפה, דבר, 11 בפברואר 1954
ספארת נאמה

ספארת נאמה (בטורקית עות'מאנית: سفارت نامه; מילולית "ספר השגרירות") הוא ז'אנר קלאסי בספרות הטורקית המקורב במהותו לסיאחת נאמה ("ספר המסעות"). ספרות ה"ספארת נאמה" מתארת את מסעותיהם וחוויותיהם של שגרירים טורקיים בארצות ובירות זרות, לרוב אירופאיות. מחברי ה"ספארת נאמה" כתבו וערכו אותם במטרה להציגם בפני הסולטאן ובכירי המנהל, ולפיכך עוטים לרוב ציביון רשמי למחצה. מטרתם המוצהרת הייתה להעביר את "חוויית" הארץ הזרה, כמו גם לספק מידע עליה. מסיבה זו, ובשל הכלים הספרותיים בהם נעשה שימוש כדי להשיג את מטרתם, ה"ספארת נאמה" בעלי ערך רב לשחזור התקופה והמרחב אותם הם מתארים, כמו גם לשפוך אור על הנעשה בחצר העות'מאנית בת התקופה ועל חבריה. ה"ספארת נאמה" הקדום ביותר ששרד מתאר את הקריירה הדיפלומטית של קארא מהמט צ'לבי ומתמקד במסעו לחצר האוסטרית בווינה בשנת 1655. אולם, מרבית ה"ספארת נאמה" ששרדו הם בני המאה ה-18. "ספארת נאמה" אלו שופכים אור על התפישה העות'מאנית של אירופה המערבית ה"אחרת", בעידן שזו החלה לגבור על יתר חלקי העולם ובהם האימפריה העות'מאנית במדע, תרבות, פיתוח וכוח צבאי. עם היחלשותה היחסית של האימפריה למול המערב גבר זרם השליחים והנציגים הדיפלומטיים שנשלחו מן האימפריה מערבה, בין היתר במטרה להבין את הסיבות לפער המתרחב לרעתם. בשלהי המאה ה-18 אף הוקמו שגרירויות קבועות בבירות האירופאיות המרכזיות. הגידול בסגל הדיפלומטי הביא לריבוי של ספרים מסוג ה"ספארת נאמה". לסקרנות הרבה שגילו השליחים הדיפלומטיים העות'מאניים בארצות המערב, היו שותפים גם בני שיחם בבירות האירופאיות ביחס לתרבות העות'מאנית. אחדים מבני שיח אלו חיברו אף הם ספרים בגרמנית או בצרפתית ובהם תיאורים מפורטים של התרבות העות'מאנית כפי שהבינו אותה מפי השליחים העות'מאניים. בסך הכל נכתבו למעלה מ-40 ספרים מז'אנר ה"ספארת נאמה". בין הבולטים שבהם היו ה"ספארת נאמה" עבי הכרס של יִרְמִיסְכִיס מהמט צ'לבי, השגריר הראשון בפריז ב-1720; אהמט רסמי אפנדי, השגריר הראשון של טורקיה בברלין ב-1764; גיריטלי אלי אזיז אפנדי, שגריר נוסף בברלין ב-1796. בין היעדים המתוארים בספרות ה"ספארת נאמה" ניתן למצוא את לונדון, ברלין, פריז, סטוקהולם, רוסיה, פולין, איטליה, ספרד, איראן, הודו, מרוקו ובוכרה. ספרים אחרים מצומצמים בהיקפם נושאים לרוב אופי רשמי ומקצועי ומכונים "תקריר", הווה אומר: דו"ח. סיאחת נאמה
קוסטה פרוטיץ'

קוסטה פרוטיץ' (בסרבית: Kosta Protić; ‏29 בספטמבר 1831, פוז'ארוואץ האימפריה העות'מאנית - 4 ביוני 1892 בְּרֶסְטוֹבָאצְ'קָה בָּאנְיָה, ממלכת סרביה) היה שר צבא נסיכות סרביה, גנרל ומפקד החזית של צבא הנסיכות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ראש הממשלה ועוצר המלוכה ב-1889. פרוטיץ' נולד למשפחת אצולה סרבית אשר הייתה מעורה בחיים הפוליטיים. אביו מלוסאב, היה שר הצבא בנסיכות ואימו הייתה ביתו של דוכס מחוז הומוליה אשר בצפון סרביה. פרוטיץ' כיהן כשר הצבא בנסיכות מ-1873 ועד אוגוסט 1875. עם פרוץ המלחמה העות'מאנית רוסית (1877–1878), ולאור הכישלון החרוץ שנחלו הסרבים במלחמתם נגד העות'מאנים שנה קודם לכן, מינה הנסיך מילאן הרביעי את פרוטיץ' להיות מפקד החזית, בדרגת גנרל. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), לחצו נציגי האימפריה הרוסית על הסרבים לפתוח חזית שנייה אל מול העות'מאנים, תוך הבטחה לסיוע כלכלי נדיב לאחריה. בספטמבר 1877 תקפו הכוחות הסרבים את העות'מאנים, אשר כוחותיהם היו מדוללים בשל המתקפה הרוסית והצליחו לכבוש את הערים ניש, פירוט, בלה פלאנקה ווראניה. רק איום מפורש של האימפריה האוסטרו-הונגרית אשר חששה מיצירת קשר יבשתי למונטנגרו, הפסיק את המתקפה הסרבית. עיקר הכוחות אשר נלחמו כנגד הסרבים במלחמה זו, היו אלבנים, אשר יושבו לאורך השנים על ידי העות'מאנים במטרה ליצור איזון אתני מול הנוצרים מחד ולגייס עתודות כוח לוחם להתערבות מהירה, מאידך. הכוח האלבני מנה כ-40,000 לוחמים שאורגנו ב-72 גדודים. פרוטיץ' היה גורם מרכזי לטיהור האתני שבוצע כלפי האוכלוסייה המוסלמית בחבל קוסובו ובמקדוניה לאחר הניצחון במלחמה וקבלת העצמאות. פרוטיץ' צוטט כאומר, שאין בכוונת הסרבים לאפשר יצירת קווקז משלהם בשטחי הממלכה החדשה. בין ה-31 בינואר ועד ה-6 במרץ 1889, כיהן פרוטיץ' כראש ממשלת הנסיכות. במועד זה ויתר המלך מילאן על המלוכה ומאחר ובנו אלכסנדר היה רק בן 13, מונתה מועצת עוצרים ביחד עם המלך הצעיר בראשות אימו נטליה אוברנוביץ' ופרוטיץ' היה אחד מארבעת חברי המועצה וכיהן בתפקיד עד יום מותו. קוסטיץ' הלך לעולמו מהתקף לב ב-4 ביוני 1892 בעת ששהה בכפר הנופש בְּרֶסְטוֹבָאצְ'קָה בָּאנְיָה. מדיה וקבצים בנושא קוסטה פרוטיץ' בוויקישיתוף ממלכת סרביה "רשימת עוצרי הממלכה", באתר www.info-regenten.de (באנגלית). כרונולוגית שליטי מדינות,"בתי המלוכה הסרביים", באתר rulers.org (באנגלית). Radoš Ljušić, Ljubavi srpskih vladara i političara, Beograd 2006, str. 220 מילוש ג'אגודיץ', "הגירת מוסלמים משטחי ממלכת סרביה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית 1877-1878", באתר balkanologie.revues.org (באנגלית).
כיכר מדיסון

כיכר מדיסון (באנגלית: Madison Square) היא כיכר הממוקמת בלב מנהטן בין הרחובות 26, 23, השדרה החמישית, שדרת מדיסון וברודוויי. הכיכר נושאת את שמו של נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון, וסמוכה לאחד מגורדי השחקים המפורסמים ביותר במנהטן, בניין פלאטאיירון שבשכונת פלאטאיירון. מדיסון סקוור גארדן שכן בסמוך לכיכר בשני גלגוליו הראשונים. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. הסיבה היא הפסקה סובלת מתרגמת. פארק מדיסון סקוור הוא שוב אחד הפארקים מהנה ביותר במנהטן. בפארק פזורים בעיקר פסלים מהמאה התשע-עשרה. בפינה הדרומית-מזרחית של הפארק נמצא פסל של הסנטור רוסקו קונקלינג, שקפא למוות במהלך סופה הגדולה של 1888. פוליטיקאי אחר, ויליאם ה סווארד, זכה לפסל הממוקם סמוך לגבול הדרום-מזרחי של הפארק. בקצה הצפוני של מדיסון סקוור פארק עומד עוד פסל, שתוכנן על ידי אוגוסטוס סנט גודנס והוקדש בשנת 1880 לאדמירל מלחמת האזרחים דוד פרגוט. כיכר מדיסון היוותה מאז היווסדה מקום מפגש לאסיפות ציבוריות שונות, וכך למשל בין השנים 1876–1882 הוצגה בכיכר הזרוע האוחזת בלפיד של פסל החירות על מנת לגייס תרומות לצורך מימון הקמתה. בשנת 2001 בכיכר נפתח סניף ראשון של שייק שאק שבהמשך התפתחה לרשת מזון. מדיה וקבצים בנושא כיכר מדיסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כיכר מדיסון a view on cities, Madison Square (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולאי רפנין

ניקולאי ואסילייביץ רפנין (ברוסית: Николай Васильевич Репнин;‏ 11 במרץ 1734 - 12 במאי 1801) היה מצביא ודיפלומט רוסי, בין האנשים הבולטים בתקופת יקטרינה הגדולה. ניקולאי רפנין כבר בגיל 15 השתתף במערכה צבאית בדרגת סמל. בשנת 1749 קודם לדרגת קצונה. התגורר תקופה ארוכה בגרמניה וקיבל חינוך גרמני. בתחילת מלחמת שבע השנים התנדב לצבא ובלט בקרב קונגס יגרסדורף, כיבוש קניגסברג וקרבות נוספות. עוד במהלך המלחמה נשלח לצרפת כקצין קישור עם בעלי הברית. בשנת 1760 השתתף בכיבוש ברלין. עם סיום הלחימה, נשלח על ידי פיוטר השלישי להיות שגריר בפרוסיה. בתפקיד זה הכיר מקרוב את פרידיך השני וארגון צבא פרוסיה. בשנת 1763 בתחילת שלטונה של יקטרינה הגדולה התמנה לשגריר באיחוד הפולני-ליטאי. מלך פולין סטניסלאב פוניאטובסקי היה תלוי בתמיכה רוסית ולכן השפעת רפנין על הנעשה במדינה הייתה גדולה ביותר. מילותיו "זה רצון הקיסרית" היו חשובות מאוד בקבלת החלטות בסיים של פולין. בשנת 1768, לאחר לחציו התקבל חוק שלפיו זכויות נוצרים אורתודוקסים ופרוטסטנטים נעשו שווים לזכויות של קתולים. כתוצאה מכך החל מרד בקרב מתנגדי החוק החדש. מרד זה דוכא על ידי הצבא של האימפריה הרוסית. על פעילות בוורשה רפנין קיבל תואר סגן-אלוף, עיטור אלכסנדר נבסקי ופרס כספי משמעותי. עם פרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1774-1768) רפנין חזר למולדת ונשלח לחזית. אוגדה בפיקודו הצליחה למנוע מהצבא הטורקי לעבור את נהר פרוט. לאחר מכך הוא צורף לארמייה ראשית בפיקוד של פיוטר רומיאנצב. הוא השתתף בקרב לרגה וקרב קגול, כאשר יחידות בפיקודו היו בין המצטיינים בקרבות. עבור תרומתו לניצחונות הוא קיבל עיטור גאורגי מדרגה השנייה. בהמשך הוא קיבל תחת פיקודו כול הכוחות שהוצבו בוולאכיה. בקרב ליד בוקרשט הוא ניצח את הכוח הטורקי. לאחר ויכוחים עם פיוטר רומיאנצב על דרך להמשך המערכה הוא עזב את הצבא. בשנת 1774 הוא חזר לפעילות צבאית והשתתף במספר קרבות. הוא היה בצוות משא ומתן בהקשר להסכם קוצ'וק קאינרג'ה. בהנחיית פיוטר רומיאנצב הוא נשלח לסנקט פטרבורג עם מסמכי ההסכם החתום. בשנת 1775 הוא נשלח לאיסטנבול כראש שגרירות. בשנת 1776 הוא חזר לבירה. יקטרינה הגדולה חשדה שהוא קשור לתוכניות לעלות לשלטון את פאבל הראשון וגם לא אהבה את השתתפותו בארגון של הבונים החופשיים. הוא התמנה למושל סמולנסק. בהמשך הוא נשלח בראש כוח צבאי רוסי שתמך באוסטריה במלחמתה נגד פרוסיה. על פעילות זו שתרמה לסיום הלחימה הוא קיבל מהקיסרית עיטור אנדריי הקדוש וגם עיטורים אוסטרים ופרוסים. עם פרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792), רפנין חזר לפעילות צבאית. הוא היה פעיל במצור אוצ'קוב וכיבושו, כיבוש איזמאיל וקרבות נוספות. בשנת 1791, כאשר גריגורי פוטיומקין נסע לסנקט פטרבורג, הוא התמנה למפקד העליון של הכוחות בשטח. בניגוד להנחיות של פוטיומקין הוא החל בפעילות התקפית. בקרב מצ'ין הוא הביס את הכוח הטורקי. לאור הניצחון המוחץ כבר למחרת הטורקים החלו בשיחות על הפסקת הלחימה. למרות ההצלחות הוא לא התמנה לגנרל-פלדמרשל ככל הנראה לאור הפעילות שלו במסגרת הבונים החופשיים שלא הייתה לרוחה של הקיסרית. לאחר המלחמה הוא היה מושל ריגה ולאחר מכך טאלין. בזמן התקוממות בפולין בשנת 1794 הוא התמנה למפקד העליון של הכוחות. למרות זאת, אלכסנדר סובורוב ניהל את המערכה באופן עצמאי וכבש את ורשה ללא תיאום עם רפנין. רק בשנת 1796 בתקופת פאבל הראשון, הוא התמנה לגנרל-פלדמרשל. בשנת 1798 הוא נשלח לברלין ווינה במטרה לגבש ברית נגד הצרפתים. היחסים שלו עם הקיסר לא היו טובים ובנובמבר 1798 הוא פוטר מהשרות. רפנין התגורר במוסקבה ונפטר בגיל 67. הוא נקבר במנזר דונסקוי. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי רפנין בוויקישיתוף ניקולאי רפנין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גרגוריוס המאיר

גרגוריוס הַמֵּאִיר (ארמנית קלאסית: Գրիգոր Լուսաւորիչ, "גריגור לוֹסָבוֹרִיץ'";‏ 240 או 257? – 332 או 337?) או גרגוריוס הקדוש נחשב כמטבילה לנצרות של האומה הארמנית וכמייסדה של הכנסייה האפוסטולית הארמנית. מסורות ואגדות נשזרו אלה באלה עד כי קשה להבחין מהי האמת והיכן האגדה. על פי המסורת הארמנית, גרגוריוס נולד לאיש אצולה. אביו נפטר בילדותו והאומנת נטלה אותו לקפדוקיה ושם קיבל חינוך נוצרי. משבגר חזר לארמניה והכריז על אמונותו לנצרות, על כך עונה ונכלא במקום המזוהה כיום עם מנזר חור ויראפ. גרגוריוס הצליח להימלט ולהסתתר מרודפיו במשך שנים רבות. בכוח אישיותו אסף קהל מאמינים ושכנע את מלכה של ארמניה, טירדט השלישי, מלך ארמניה, בצדקת אמונותו. השליט בחר אז בנצרות כדת המדינה וארמניה הפכה לראשונה בין הארצות הנוצריות. הכנסייה הארמנית נקראת גם "הכנסייה הגרגוריאנית". בקפלת הלנה הקדושה בכנסיית הקבר בירושלים, מופיעים שלושה ציורי קיר על הקיר הצפוני, המתארים אירועים בחייו של גרגוריוס המאיר: שחרורו מן המאסר, הטבלת טירידאטס השלישי לנצרות, והקמת כנסיית האם של ארמניה. ורדאפט – נזיר ומטיף ארמני. מדיה וקבצים בנושא גרגוריוס המאיר בוויקישיתוף גרגוריוס המאיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גרגוריוס המאיר באנציקלופדיה הקתולית גרגוריוס המאיר, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קדושים נוצרים ובנושא ארמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאקות אל-מסתעצמי

יָאקוּת אל-מֻסְתַעְצִמִי (בערבית: ياقوت المستعصمي) היה קליגרף מפורסם שפיתח את שיטת "ששת הקולמוסים" (אל-אקְלאם א-סִתַּה) בקליגרפיה האסלאמית. הוא נולד במאה ה-13 בעיר אמסיה שבאנטוליה, וכנראה, כבר בילדותו הובא לבגדאד, שם שירת את הח'ליף העבאסי אל-מסתעצם באללה (מכאן כינויו "אל-מסתעצמי"). בשנת 1258 כבשו המונגולים את בגדאד, אך יאקות נשאר בעיר והמשיך את עבודתו גם תחת שלטונם. הוא מת בין השנים 1297–1299 ונקבר בבגדאד, סמוך לקברו של אחמד אבן חנבל. ליאקות היו שישה תלמידים שהמשיכו את עבודתו והפיצו את הסגנון הקליגרפי שפיתח, וקליגרפים אחרים הגיעו במיוחד לבגדאד כדי ללמוד ממנו ולעבוד אתו. לאחר מותו, המוניטין שלו בעולם האסלאם הלכו וגדלו, וסופרים ואומנים חיקו את הסגנון שלו כדבר שבשגרה. מדיה וקבצים בנושא יאקות אל-מסתעצמי בוויקישיתוף Sheila Blair, "Yaqut and his followers", Manuscripta Orientalia 9/3 SEPTEMBER 2003, 39-40. Doris Behrens-Abouseif, "The Chain of Mamluk Calligraphers", in: The Book in Mamluk Egypt and Syria (1250-1517), Brill 2018, 126–143. Blair, "Yaqut and his followers", 40-42.
סולימאן

סולימאן או סלימאן הוא צורת הביטוי בשפה הערבית לשם שלמה (במקור משלמה המלך). האם התכוונתם ל... אישים: סולימאן הראשון – נקרא גם סולימאן המפואר או סולימאן המחוקק, שימש כסולטאן האימפריה העות'מאנית בשנים 1520–1566 סולימאן השני – שימש כסולטאן האימפריה העות'מאנית בשנים 1687–1691 סולימאן, סולטאן ברוניי (אנ') - הסולטאן הרביעי של ברוניי סולימאן הגדול – כינויו של שלמה כהן, מחלוצי השירה בציבור בישראל מוחמד סלימאן – יועצו הקרוב של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד מישל סלימאן – נשיא לבנון עאידה תומא סלימאן – חברת הכנסת מטעם חד"ש והרשימה המשותפת עומר סולימאן – ראש המודיעין הכללי המצרי לשעבר, ומתווך בסכסוכים בינלאומיים עומר סולימאן (מוזיקאי) – זמר סורי צאלח סלימאן – חבר כנסת ערבי-ישראלי רמזי סלימאן – פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה שאה סולימאן – מלך בפרס בשנים 1666–1694 אתרים: רחוב סולטאן סולימאן – רחוב ראשי בירושלים כרטוש סולימאן המפואר – כתובת כרטוש בחומות ירושלים המהללת את סולימאן הראשון, בין כתובות נוספות בחומה סוֹלימאן (תוניסיה) – עיירה בחצי האי כף בון בצפון-מזרח תוניסיה, כ-30 ק"מ מזרחית לבירה תוניס אישים ששמם הפרטי הוא סולימאן סולימאן פאשה (פירושונים) סולימאן השני (פירושונים) שלמה (פירושונים) סלאמה
חייל של אהבה

חייל של אהבה הוא אלבומו הרביעי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-10 ביולי 1998. האלבום מכר למעלה מ-320,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל, ובכך היה לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בישראל אי פעם. האלבום נוצר ברובו המכריע על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי להקת אתניקס, אשר גם עיבדו, הפיקו והוציאו אותו לאור בחברת התקליטים שלהם "שולטן". באלבום נכללו להיטים כ"דמעות", "יפה שלי", "שקלים" ו"לקנות לך יהלום". "דמעות", אותו כתב זאב נחמה שגם הלחין יחד עם תמיר קליסקי, נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ח של רשת ג' והיה לשיר הראשון מסוגת המוזיקה המזרחית שזכה בתואר "שיר השנה". עיבודים והפקה מוזיקלית – זאב נחמה ותמיר קליסקי קלידים – תמיר קליסקי, יוסי יוסף גיטרות – יורם פויזנר, אבי סינגולדה, רוני פיטרסון, יהודה קיסר גיטרה בס – אבי יפרח תופים – אשר פדי דרבוקה – רוני דדון בוזוקי – איזקיס אוזמוס אקורדיון – בוריס אלייב קולות – אופירה יוספי, טלי עמר, זאב נחמה הוקלט באולפני "בן-צור" טכנאי הקלטה ומיקס – מרק רוטוול מידע על האלבום חייל של אהבה באתר MusicBrainz שיא ישראלי, באתר ynet, 28 באפריל 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלעדייך

בלעדייך הוא אלבומו השלישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב־5 במאי 1997. האלבום מכר למעלה מ־380,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל (בתוך יומיים כ־80,000 עותקים ו־120 אלף עותקים בשלושה חודשים), ובכך הפך לאלבום הישראלי הנמכר ביותר אי פעם. אלבום זה הוא הראשון מתוך שיתוף הפעולה בין גולן ללהקת אתניX (שבראשה עמדו זאב נחמה ותמיר קליסקי). בתחילת שנת 1997 שוחרר הסינגל הראשון "לב של גבר", שהפך ללהיט גדול (ואחד מגדולי הלהיטים של גולן עד היום). לאחר מכן יצא הדואט המשותף של גולן וזאב נחמה "צאי אל החלון" ובאותו שבוע התארחו גולן וחברי אתניX בתוכניתו של דן שילון ובתוכניתו של אלי יצפאן בטלוויזיה. "צאי אל החלון" ו"לב של גבר" הגיעו למקומות השני והשלישי בהתאמה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. היה זה האלבום הראשון של גולן אשר נכתב והולחן ברובו על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי אתניX, שגם עיבדו, הפיקו והפיצו אותו בחברת התקליטים שלהם "שולטן". במרץ 2018 הגיע האלבום למקום הראשון ב"מצעד ה-70" של העיתון ישראל היום לפי בחירת הקהל, ולמקום 29 בבחירת המומחים. עיבודים והפקה מוזיקלית: זאב נחמה ותמיר קליסקי. גיטרות: יהודה קיסר. גיטרה חשמלית ואקוסטית: גיל אלון. תופים: אשר פדי. קלידים: יוסי יוסף, תמיר קליסקי. דרבוקות: רוני דדון, גולן דהרי. אקורדיון: בוריס אילייב. בוזוקי: איזקיס אוזמוס, אריס נחום. קולות: ניקולס, שלום צבר, עופרי סאלם, טלי עמר, יוסי יוסף וזאב נחמה. הוקלט ונערך באולפני "בן-צור" - רח' צ'לנוב 36 תל אביב טכנאי הקלטה ומיקס: מרק רוטוול עוזר טכנאי: שמוליק משעלי יחסי ציבור: מירי בן-יוסף צילומים: רן גולני מידע על האלבום בלעדייך באתר MusicBrainz מידע על האלבום בלעדייך באתר AllMusic האלבום בלעדייך באתר Discogs האלבום בלעדייך באתר ספוטיפיי האלבום בלעדייך באתר דיזר האלבום בלעדייך באתר אפל מיוזיק האלבום בלעדייך באתר יוטיוב "אייל גולן ואתניקס - כל המדינה שרה". הארץ - עכבר העיר. ביוגרפיה של אתניX באתר MOOMA רז שכניק, המהפך 2, באתר "ידיעות אחרונות", 4 באפריל 2017 מערכת mako מוזיקה, ‏"בלעדייך" של אייל גולן: האלבום הישראלי הגדול ביותר, באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויט (נהר)

ויט (בבולגרית: Вит) הוא נהר הזורם בצפון מרכזה של בולגריה, אורכו 189 ק"מ והוא מהווה את אחד מיובליו של נהר הדנובה. מקורו של הנהר בפסגת הר וז'ן אשר ברכס הרי הבלקן והוא נשפך אל הדנובה ליד הכפר סומוביט, המצוי בסמיכות לעיר איסקר, אשר במחוז פלבן. שטח הפנים של הנהר הוא 3,220 קמ"ר, ספיקתו הממוצעת 19.18 מטר מעוקב לשנייה ורוחבו הממוצע 25 מטרים. שמו הקדום של הנהר, אוּטוּס, שפירושו מים, נלקח מהמיתולוגיה התראקית. הנהר עובר בסמיכות לעיר פלבן בירת המחוז וטטוון שבמחוז לובץ', מערבית אליו זורם נהר איסקר ומזרחית נהר אוסאם ומשמש מקור למי שתייה והשקייה, לאחר שמימיו עוברים טיהור במכוני טיהור שהוקמו במחוז פלבן. מדיה וקבצים בנושא ויט (נהר) בוויקישיתוף הנהר באתר בלו-נט "הנהר ויט", באתר מחוז פלבן בבולגריה(בבולגרית).
מדד תל אביב ביומד

מדד תל אביב ביומד הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של מניות חברות ציבוריות שעוסקות במחקר ופיתוח בתחום מדעי החיים, ביוטכנולוגיה, תרופות ומכשור רפואי בבורסה לניירות ערך בתל אביב. המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-2 במרץ 2010 בשווי של 1116.1 נקודות. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר. בשנת 2012 הושקה תעודת סל העוקבת אחר ביצועי המדד. המדד כולל בתוכו את כל המניות של חברות הביומד אשר נכללות במאגר המניות למדדים. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה: ב-15 ביוני וב-15 בדצמבר. מדד ביומד, יחד עם מדד תל אביב טכנולוגיה, מהווים את מדד תל אביב בלוטק. חברות ישראליות רבות עוסקות בפיתוח של תחום הקנאביס הרפואי, בהן חברות שהונפקו בבורסה כמו תיקון עולם, שיח מדיקל וקנבוטק. לאור זאת, עוסקת הבורסה ביצירת תת-ענף חדש תחת מדד תל אביב ביומד בשם "תת ענף הקנאביס". תת-הענף ירכז תחתיו את החברות שעיסוקן העיקרי הוא בתחומי מחקר, גידול, ריבוי, מכירה או ייצור ושיווק של מוצרי קנאביס רפואי (ללא חברות העוסקות במכירה ושיווק בלבד של מוצרי קנאביס). בתת-הענף החדש צפויות להיכלל 11 חברות בשווי שוק כולל של כ-1.8 מיליארד שקל, ושווי החזקות הציבור בהן מסתכם בכ-700 מיליון שקל. הקמת תת-הענף נמצאת בהלימה גם למגמה בחו"ל, שם חברות העוסקות בקנאביס רפואי מסווגות ברוב הסיווגים תחת ענף "HealthCare". ומטרת ההשקה הוא להקל על השקת קרנות נאמנות המתמחות בחברות קנאביס. מדד תל אביב ביומד, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב אורי תומר, המכה של משקיעי הביומד בישראל: איבדו 60% - בזמן שבארה"ב המניות זינקו ב-180%, באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2016 השקת תת-ענף חדש לחברות הקנאביס באתר הבורסה לניירות ערך שלי אפלברג, שואפים גבוה: הבורסה משיקה תת-ענף למניות הקנאביס, באתר TheMarker‏, 12 באוקטובר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרלינג (נהר)

דרלינג (מאנגלית: Darling) הוא הנהר הרביעי בגודלו בניו סאות' ויילס. הוא נובע בדרומה של קווינסלנד (מצפון לניו סאות' ויילס), באזור הקרוי דרלינג דאונס, וזורם לאורך 1,472 ק"מ לכיוון דרום מערב עד להתמזגותו עם נהר מארי, הנשפך לאוקיינוס בקרבת אדלייד. מערכת הנהרות מארי-דארלינג שאורכה כ-3,750 ק"מ היא הארוכה ביותר באוסטרליה ואחת הארוכות בעולם (מקום 15). הנהר קרוי על שם ראלף דרלינג, מושל ניו סאות' ויילס השביעי. הוא סובל פעמים רבות מבצורת שעוברת על המדינה, שרובה מדבר, והזרימה בו משתנה מעונה לעונה. כתוצאה ממספר חוות השופכות פסולת כגון חומרי הדברה לנהר והזרימה המשתנה, מזוהם הנהר בחלקים ספורים שלו, במיוחד באתרים היבשים. הנהר מופה ב-1828, כשנשלח הקרטוגרף ומגלה הארצות צ'ארלס סטרט על ידי המושל דרלינג למפות את מוצאו של נהר מארי. במסעו הוא גילה את נהר בוגן ובהמשך את חלקו הצפוני של נהר דרלינג, שנקרא על שם מממן המשלחת. הנהר לא מופה בשלמותו עד 1835, אז נסע מייג'ור תומאס מיצ'ל בכל אורכו עד לשפכו בנהר מארי. במהלך המאה ה-19 היה נהר דרלינג נתיב תעבורה לסוחרי צמר, שהיה נשלח מצפון לדרום. עם זאת, מצב הזרימה ההפכפך של הנהר הביא במהרה למציאת נתיבי תחבורה אחרים. הנרי לאוסון, מגדולי המשוררים של אוסטרליה, כתב מכתם קצר המתאר את הנהר ובוצתו: The skies are brass and the plains are bare, Death and ruin are everywhere; And all that is left of the last year's flood Is a sickly stream on the grey-black mud; The salt-springs bubble and the quagmires quiver, And this is the dirge of the Darling River. אגן מארי-דרלינג מדיה וקבצים בנושא דרלינג (נהר) בוויקישיתוף הנהר באתר ניו סאות' ויילס דרלינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ניוטאון

האם התכוונתם ל... ניוטאון (ניו סאות' ויילס) – פרוור של העיר סידני שבאוסטרליה ניוטאון (קונטיקט) – כפר במדינת קונטיקט שבארצות הברית, בו התרחש בשנת 2012 הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק ניוטאון קריק – שפך נהר המהווה את הגבול בין רובע ברוקלין ורובע קווינס בעיר ניו יורק ניוטאון (קווינס) – שם ישן לשכונת אלמהרסט ברובע קווינס שבניו יורק ניוטאון (יוהנסבורג) (אנ') – פרוור של יוהנסבורג
דרלינג

האם התכוונתם ל... ראלף דרלינג – מושל ניו סאות' ויילס השביעי טוניק ויליאמס-דרלינג – אתלטית מבהאמה אלופה אולימפית ואלופת עולם בריצת 400 מטר דרלינג (נהר) – הנהר הרביעי בגודלו בניו סאות' ויילס, קרוי על שם המושל דרלינג דרלינג פוינט – פרוור בסידני דרלינג (סרט) – סרט קולנוע בריטי מ-1965 שביים ג'ון שלזינגר ונדי דרלינג – דמות ראשית בספרי, מחזות וסרטי פיטר פן דרלינג לילי – סרט מ-1970 בכיכובם של רוק הדסון וג'ולי אנדרוז ג'ון דרלינג – שם כיסוי של קצין המודיעין אברהם דר במשימתו במצרים