laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיה קסיר

מאיה קסיר (נולדה ב-1981) היא עורכת דין וזמרת סופרן ישראלית. קסיר סיימה לימודי תואר ראשון ושני בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה באנגליה, שם למדה אצל סוזן מקלוק וג'ון אוונס. כיום (2007) היא לומדת אצל אבי פורמנסקי במלגה של קרן התרבות אמריקה ישראל. מאיה קסיר הרבתה להופיע באנגליה, בין השאר בוויגמור הול ובמרכז ברביקן בלונדון, בפסטיבל לידר באוקספורד ובפסטיבל צ'לטנהאם. כן הופיעה ברסיטלים באגם קומו באיטליה. בישראל שרה בתפקיד "קוריפין" באופרה ארמיד של גלוק בשנת 2006, עם התזמורת הקאמרית הישראלית ביצירה "יתום" של עודד זהבי ועם סימפונט רעננה ב"אלי שמע תחינתי", גם היא של עודד זהבי. היא הייתה חברה בתיאטרון הבימה, והייתה חברה בסדנת האופרה הבינלאומית בתל אביב בשנת 2006 הופיעה בתפקיד "בטי בות'" בציד המכשפות של וורד. ברפרטואר האופראי של קסיר "קלאופטרה" ביוליוס קיסר של הנדל, "צרלינה" בדון ג'ובאני ו"סוזאנה" בנישואי פיגארו של מוצרט, האומנת בטבעת החנק של בריטן ו"מריה" בסיפור הפרברים של ברנשטיין. בשנת 2007 פנתה מאיה לדרך חדשה, והחלה בלימודי משפטים במסלול האקדמי במכללה למנהל. היא סיימה את לימודיה בשנת 2010, התמחתה במשרד גלוזמן ושות’ (2012-2011) והתקבלה כחברה בלשכת עורכי הדין בישראל בשנת 2012. כיום, מאיה קסיר עובדת כעורכת דין עצמאית. פרס לזכר סר אנטוני לואיס בתחרות באקדמיה המלכותית בלונדון מלגת הצטיינות מבית ספר גילדהול מלגת הצטיינות מטעם העמותה היהודית באנגליה מלגת לימודים בחו"ל של קרן התרבות אמריקה ישראל לשנת 2004–2005 מאיה קסיר, ברשת החברתית פייסבוק מאיה קסיר, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו מאיה קסיר, באתר האופרה הישראלית מידע בפורטל המוזיקה הישראלי [https://web.archive.org/web/20150430012748/http://www.lifemusic.co.il/singers.php?id=453 ���� �� ����� ���� ����], web.archive.org, ‏2015-04-30 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאיה קסיר".
ג'וזפה ארצ'ימבולדו

ג'וזפה ארצ'ימבולדו (באיטלקית: Giuseppe Arcimboldo;‏ 1527 – 11 ביולי 1593) היה צייר איטלקי. ארצ'ימבולדו נודע בדיוקנאותיו שהורכבו מאלמנטים שונים הכוללים פירות, ירקות, פרחים, דגים וספרים. בשנת 1562 מונה ארצ'ימבולדו לתפקיד צייר החצר של קיסר האימפריה הרומית הקדושה מקסימיליאן השני, ועבר להתגורר בווינה. ארצ'ימבולדו המשיך לכהן בתפקיד זה בתקופת מלכותו של בנו של מקסימיליאן - הקיסר רודולף השני. שני הקיסרים אהבו את יצירותיו יוצאות הדופן של ארצ'ימבולדו. ארצ'ימבולדו שימש כמעצב החצר של החצר ההבסבורגית הקיסרית, ובמסגרת תפקידו עיצב פרטי לבוש ותפאורות וצייר עבור בית המלוכה. סגנונו באותה תקופה היה יוצא דופן, ולמעשה כיום ניתן לאפיין את ציוריו כשייכים לסגנון הסוריאליזם, אף שקדמו בכ־350 שנה להולדתו של סגנון זה. ארצ'ימבולדו נפטר במילאנו ב-11 ביולי 1593. עבודותיו מוצגות במוזיאון לתולדות האמנות שבווינה, במוזיאון הלובר בפריז, בגלריית אופיצי שבפירנצה ובמוזיאונים נוספים. רבות מעבודותיו של ארצ'ימבולדו נתגלו על ידי הסוריאליסט סלבדור דאלי. בציורו של ארצ'ימבולדו "מים", נעשה שימוש לעטיפת האלבום Masque של להקת הרוק המתקדם האמריקאית, קנזס. ורטומנוס - דיוקן קיסר האימפריה הרומית הקדושה רודולף השני ״הספרן״ - ככל הנראה דיוקנו של וולפגנג לציוס (אנ') מים אש אדמה אוויר סתיו חורף אביב קיץ מדיה וקבצים בנושא ג'וזפה ארצ'ימבולדו בוויקישיתוף קורות חייו של ארצ'ימבולדו ג'וזפה ארצ'ימבולדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וזפה ארצ'ימבולדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'וזפה ארצ'ימבולדו, באתר Discogs (באנגלית)
רוטנברג

רוטנברג הוא שם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... רוטנבורג על הטאובר – עיר בגרמניה אישים ששם משפחתם "רוטנברג" אבנר רוטנברג – סופר ויועץ לענייני תרבות ואמנות ארקדי רוטנברג – איש עסקים ואוליגרך רוסי בוריס רוטנברג – איש עסקים ואוליגרך רוסי, אחיו של ארקדי. ובנו, כדורגלן רוסי, הנקרא באותו שם בנו רותנברג – צלם וארכאולוג ישראלי דוד זאב רוטנברג – עיתונאי וסופר ישראלי חיים יעקב רוטנברג – רב חרדי בפריז יצחק מאיר רוטנברג (אלתר) – האדמו"ר הראשון של חסידות גור יהלי רוטנברג – כלכלן ורואה חשבון ישראלי, החשב הכללי מאיר רוטנברג – (1895 – 1992), בלשן עברי, חוקר מקרא ופרשן תנ"ך מהר"ם מרוטנברג – רבי מאיר בן ברוך, מגדולי רבני ישראל הראשונים בתקופת ימי הביניים ומאחרוני בעלי התוספות מרדכי רוטנברג – פרופסור לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים נפתלי רוטנברג – הרב של הר אדר, פילוסוף ועמית מחקר במכון ון ליר מרדכי רוטנברג – רב חרדי בפריז, רב בית הכנסת אגודת הקהילות, בנו של הרב חיים יעקב פנחס רוטנברג – מייסד חברת החשמל הישראלית תחנת הכוח רוטנברג – תחנת כוח של חברת החשמל באשקלון
חוסה סוסה

חוסה ארנסטו סוסה (בספרדית: José Ernesto Sosa; נולד ב-19 ביוני 1985 בעיירה בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה. הוא מכונה "Principito" - הנסיך הקטן בספרדית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סוסה החל את הקריירה בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה משנת 2002 אך הפך לשחקן הרכב רק החל מאפרטורה 2003. הוא הגיע לשיאו במהלך אפרטורה 2006 כשעזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, הראשונה מאז 1983. סוסה כבש את שער השוויון במשחק האליפות מול בוקה ג'וניורס. יכולתו במהלך הטורניר הביאה להתעניינות מועדונים מאירופה, הוא הומלץ ללאציו על ידי מאמנו באסטודיאנטס, דייגו סימאונה, אשר שיחק בקבוצה האיטלקית אך לבסוף הייתה זו באיירן מינכן שהצליחה לרכוש אותו תמורת סכום משוער של 10 מיליון אירו. סוסה הרשים במשחקי ההכנה של הקבוצה בקיץ 2007 אך השתלבותו בהרכב קבוצה נפגעה בשל פציעות חוזרות. אולי הנס, מראשי הקבוצה, הישווה את סוסה לסבסטיאן דייסלר ותיאר אותו כשחקן מהיר וטכני המשחק בעיקר באגף הימני. בשנת 2011 עבר סוסה למטאליסט חרקוב האוקראינית. ב-1 בינואר 2014 הושאל השחקן לקבוצת אתלטיקו מדריד עד תום העונה. עונה לאחר מכן הושאל לבשיקטש. ב-15 באוקטובר חתם באופן קבוע בקבוצה. ב-17 באוגוסט 2016 חתם סוסה במילאן האיטלקית. ב-8 בספטמבר 2017 הושאל לטרבזונספור הטורקית. ב-14 בינואר 2018 חתם באופן קבוע בטרבזונספור לשנתיים וחצי. ב-21 באוגוסט 2020 חתם סוסה בפנרבחצ'ה לשנתיים. בקיץ 2022 חזר לקבוצת נעוריו, אסטודיאנטס לה פלאטה. סוסה זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל השחקנים המתכונן לקופה אמריקה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת ב-9 במרץ 2005 במשחק הידידות מול מקסיקו וערך את הופעתו השנייה במשחק הידידות מול צ'ילה ב-18 באפריל 2007. הוא היה גם בסגל הנבחרת הצעירה של ארגנטינה שסיימה רביעית במונדיאל הנוער ב-2003. סוסה היה בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008). אסטודיאנטס לה פלאטה אליפות ארגנטינה - זכייה באפרטורה 2006 באיירן מינכן אליפות גרמניה - 2007/2008 הגביע הגרמני - 2007/2008 גביע הליגה הגרמנית - 2007 הסופר קאפ הגרמני - 2010 אתלטיקו מדריד אליפות ספרד - 2013/2014 בשיקטש אליפות טורקיה - 2015/2016 מילאן הסופר קאפ האיטלקי - 2016 טרבזונספור הגביע הטורקי - 2019/2020 נבחרת ארגנטינה מדליית זהב - אולימפיאדת בייג'ינג (2008) מדיה וקבצים בנושא חוסה סוסה בוויקישיתוף חוסה סוסה, באתר Transfermarkt חוסה סוסה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) חוסה סוסה, באתר Soccerway חוסה סוסה, באתר WorldFootball.net חוסה סוסה, באתר National Football Teams חוסה סוסה, באתר FootballDatabase.eu
נש"מ

האם התכוונתם ל... נשק מונחה נציבות שירות המדינה נותן שירותי מטבע נקודת שיווי משקל
שרונה אהרון

שרונה אהרון-ברוזה (7 בדצמבר 1927 - 12 ביוני 2005) הייתה זמרת ישראלית. לדברי בנה, היא הייתה הזמרת הישראלית הראשונה שליוותה את עצמה בגיטרה. נולדה בתל אביב לוולסלי (פנחס) אהרון פעיל ציוני יליד בריטניה ורוזה. בצעירותה, בשנות החמישים, שירתה אהרון כקריינית בגלי צה"ל. מאוחר יותר עברה ללמוד בארצות הברית ונחלה הצלחה כשהופיעה שם ביחד עם סטודנטים אחרים במופעי זמר עברי. לאחר מכן חזרה לארץ וביצעה שירים כמו "הורה נעורים", "הסלע האדום" ו"קול אורלוגין". בתחילת שנות ה-60 הקליטה אהרון בישראל תקליט ובו שירים עבריים חדשים, שרובם הולחנו על ידי אפי נצר, שהיה אז מלחין חיפאי צעיר בתחילת הדרך. המילים לרוב השירים נכתבו על ידי התמלילנים החיפאים אברהם בן זאב וא. ברעם. מאלבום זה, שעובד על ידי יוסף הדר, הצליחו במיוחד השירים "הורה נעורים", שהפך לריקוד עם פופולרי, "שולה", "בת הכרמל" ו"אלף עיניים ללילה". שירים אלה נכללו גם באלבומה הבינלאומי של אהרון “Sharona Aron Sings Songs from Israel”, לצד שירים ידועים מסוף שנות ה – 50 כמו "הסלע האדום", "קול אורלוגין", "זמר נודד" ו"בדרך התבור". בנה הוא הזמר דויד ברוזה. Sharona Aron Sings Songs from Israel שרונה אהרון, באתר זמרשת שרונה אהרון, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרונה אהרון, באתר Discogs (באנגלית) שרונה אהרון, דף שער בספרייה הלאומית שרונה אהרון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) שרונה אהרון מבצעת את השיר "אורחה במדבר", בסרטו של נתן גרוס "שני צעדים בישראל" מידע על אהרון, שרונה, 1927-2005 בקטלוג הספרייה הלאומית סוכן תרבות בערוץ כאן 11, יוטיוב, 8 באפריל 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טמילית

טמילית (தமிழ் ‏[t̪ɐmɨɻ]) היא שפה דראווידית המדוברת על ידי האומה הטמילית. הטמילית מדוברת בידי הטמילים, עם אסיאתי שמתרכז בדרום הודו (בעיקר במדינת טאמיל נאדו) ובצפון מזרח סרי לנקה. הטמילית היא השפה הרשמית במדינת טאמיל נאדו בהודו, שהיא המדינה היחידה בה מהווים הטמילים רוב. טמילית היא השפה הרשמית, יחד עם שפות נוספות, גם בסרי לנקה ובסינגפור. בדרום הודו מצויה גם ספרות עתיקה הכתובה בשפה הטמילית. דקדוק השפה הטמילית נקרא טולקאפײאם (Tolkappiyyam), ומקורו במאה הראשונה לספירה. על פי טענתו של בהרדרירג'ו קרישנמורטי, טמילית, כשפה דראווידית, מקורה כשפה אם פרוטו-דרווידיאנית. שחזור לשוני רומז על אפשרות ששפה פרוטו-דרווידיאנית דוברה בסביבות האלף ה-3 לפנה"ס, כנראה באזור נהר גודאבארי הנמוך, בחצי אי הודו. סונדארה ראמאסוואמי, סיפורו של עץ התמרהינדי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מטמילית: רונית ריצ'י, אחרית דבר: דוד שולמן, 2000 המחאות בטאמיל נאדו כנגד שפת ההינדי לימוד טמילית ב"ויקיספר" באנגלית לימוד טמילית ברשת - מתוך אתר אוניברסיטת פנסילבניה על השפה והכתב הטמיליים - באתר www.omniglot.com טמילית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפה טמילית, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חניבעל: מקור הרוע (סרט)

חניבעל: מקור הרוע (באנגלית: Hannibal Rising) הוא סרט אימה אשר יצא בשנת 2007, ובוים על ידי פטר ובר. הסרט נחשב כרביעי בסדרת הסרטים על ד"ר חניבעל לקטר וכמו קודמיו, גם הוא מבוסס על ספר בשם זה שכתב תומאס האריס (שתפקד גם כתסריטאי בסרט זה) בשנת 2006. הסרט מספר על ילדותו והתבגרותו של חניבעל לקטר מגיל 6 עד גיל 20 ומה היו הסיבות לכך שנהפך לרוצח קניבל. רוב הסרט צולם בBarrandov Studios בפראג. הסרט מתחיל בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בליטא, בעונת החורף כאשר כל האזור מכוסה בשלג. חניבעל לקטר, ילד בן 6, רואה איך משפחתו נהרגת על ידי מטוסים גרמניים מהאוויר והוא נותר לבדו עם אחותו הקטנה, מישה. לפני שאביו נהרג, הבטיח חניבעל שישמור על אחותו הקטנה תמיד. הם מסתגרים במעון קייט זמן מה עד שפולשים לביתם בוזזים ששיתפו פעולה עם הנאצים ומוצאים אותם. עם הזמן, הבוזזים שרעבו למזון בחרו במישה, הרגו אותה, בישלו אותה ואכלו את בשרה. בנקודה זו הסרט נעצר וממשיך לאחר 8 שנים כאשר חניבעל, הניצול היחיד ממשפחתו, לומד בבית יתומים רוסי בטירה שהייתה ביתו לשעבר והולאמה על ידי הממשלה. בצעד נועז מחליט חניבעל לעזוב אותו ונוסע לפריז, בירת צרפת בניסיון למצוא את דודו. שם הוא מגלה שדודו נהרג אך אלמנתו, מוראסקי שיקובו, ניצולת מלחמה מיפן שמשפחתה נהרגה בהירושימה, חיה ונושמת. חניבעל מחליט לחיות אצל מוראסקי והם נקשרים האחד אל השני בעיקר בזכות העובדה ששניהם נותרו לבדם בלי משפחה. הסיוטים על הדרך הנוראה שבה נהרגה אחותו רודפים את חניבעל, כעת בן 15, כל לילה והרצון שלו לנקום באותם אנשים שעשו זאת גובר. הוא מנסה להיזכר בשמות של אותם החיילים אך אינו מצליח. לאחר שהוא גונב סם מעורר זיכרון מבית הכלא, הוא נזכר בשם אחד. משם, הוא יוצא לדרך קשה ומלאת קורבנות. חניבעל לומד להילחם בדרך הסמוראית ומוצא את כל האנשים שהשתתפו ברצח ובאכילת אחותו הקטנה. הוא רוצח כל אחד מהם בדרך קשה ואכזרית. צמוד לסיפורו, מתנהלת חקירה משטרתית שמובילה בסופו של דבר להכרה ב"מפלצת האדם" שנוצרה מילד בן 6, שמול עיניו קרה רצח זוועתי. למרות כל ניסיונות השוטרים לתפוס את חניבעל, הוא מצליח להתחמק ולהמשיך לצוד אחר הרוצחים של אחותו, עד האחרון מביניהם. חניבעל מתאהב אט אט במוראסקי שמנסה לשכנע אותו לעצור בזמן עם הרצח אך הוא לא נענה לה. לקראת סוף הסרט, חניבעל מגלה שגם הוא היה שותף באכילת אחותו הקטנה, מתוך חוסר הכרה. משנודע לו הדבר המעגל מושלם והחיה החבויה בו משתלטת על אישיותו לחלוטין. חניבעל: מקור הרוע (ספר) שתיקת הכבשים תומאס האריס חניבעל לקטר קניבליזם אתר האינטרנט הרשמי של חניבעל: מקור הרוע "חניבעל: מקור הרוע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חניבעל: מקור הרוע", באתר נטפליקס "חניבעל: מקור הרוע", באתר AllMovie (באנגלית) "חניבעל: מקור הרוע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חניבעל: מקור הרוע", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חניבעל: מקור הרוע", באתר Metacritic (באנגלית) "חניבעל: מקור הרוע", באתר אידיבי "חניבעל: מקור הרוע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גלריה של תמונות מן הסרט האתר הרשמי של תומאס האריס
ניק פארק

ניקולס וולסטן פארק (באנגלית: Nicholas Wulstan Park; נולד ב-6 בדצמבר 1958) הוא אנימטור, תסריטאי ובמאי סרטי הנפשה אנגלי, הידוע בעיקר כיוצר סרטי וולאס וגרומיט. היה מועמד לפרס אוסקר 5 פעמים, וזכה בפרס 4 פעמים. פארק נולד בפרסטון שבלנקשייר, אנגליה. הוא למד בתיכון קאת'ברט מיין (Cuthbert Mayne). כבר בצעירותו נמשך משיכה נלהבת לציור סרטים מצוירים. הוא למד את אמנויות התקשורת בפוליטכניון של שפילד (כיום אוניברסיטת האלאם של שפילד - Sheffield Hallam University) ולאחר מכן למד בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה (National Film and Television School), שם החל לעבוד על הסרט הראשון בסדרת וולאס וגרומיט, "טיול לא מהעולם הזה". בשנת 1985 הצטרף לצוות העובדים של חברת ארדמן אנימציות בבריסטול, שם עבד כאנימטור של תכנים מסחריים (בין היתר היה אנימטור בקליפ של שירו של פיטר גבריאל - "Sledgehammer"). לאחר שסיים את העבודה על "טיול לא מהעולם הזה", החל לעבוד על "Creature Comforts", כחלק מסדרת סרטים קצרים בשם "Lip Synch". ב-"Creature Comforts" הופיעו בעלי חיים מעוצבים בפלסטלינה בדיבוב בני אדם, שחיים בגן חיות ומרואיינים על אודות ביתם. לאחר מכן "Creature Comforts" הפכה לתוכנית טלוויזיה מצליחה. "Creature Comforts" זיכה את פארק בפרס האוסקר הראשון שלו, ו"טיול לא מהעולם הזה" היה מועמד לאוסקר וזכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ולקולנוע (BAFTA) לסרט המונפש הטוב ביותר. לאחר מכן יצר פארק שני סרטים קצרים נוספים בסדרת "וולאס וגרומיט": "המכנסיים הלא נכונים" (1993) ו"הרפתקה מצמררת" (1995). שני סרטים אלו זכו באוסקר. בשנת 2000 יצר את סרטו הראשון באורך מלא, "מרד התרנגולים". ב-2003 הוא פיקח על הפקת סדרת סרטים חדשה של "Creature Comforts" עבור הטלוויזיה הבריטית. ב-5 באוקטובר 2005 יצא לאקרנים סרטו השני באורך מלא, והסרט הראשון בתחום זה בסדרת וולאס וגרומיט - "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". הסרט זכה לתשבחות המבקרים וזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-78. ב-10 באוקטובר 2005 פרצה שרפה בארכיוני "ארדמן אנימציות". השרפה גרמה לאובדן של מרבית יצירותיו של פארק, אולם חלק מהדגמים והסטים המקוריים של וולאס וגרומיט היו במקום אחר באותו זמן וניצלו. ב-2018, במסגרת החלטת בעלי הסטודיו להעבירו לבעלות עובדיו, מונה פארק לחלק מהנהלת הסטודיו. Staff (September 2006) "Nick Park 1958-" Biography Today 15(3): p. 84-101 מדיה וקבצים בנושא ניק פארק בוויקישיתוף ניק פארק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניק פארק, באתר AllMovie (באנגלית) ניק פארק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארכיוני אנימציה עולים באש, כתבה באתר ה-BBC ריאיון באתר U.S. News & World Report ניק פארק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארז רביב, ‏בריטניה: סטודיו אנימציה מצליח יועבר לידי עובדיו המסורים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 11 בנובמבר 2018
גאט"ט

גאט"ט (GATT - General Agreement on Tariffs and Trade), הוא הסכם בינלאומי המסדיר את הסחר הבינלאומי. ההסכם קובע את דרגות המכס וכללי ההתנהגות של ממשלות בתחום הסחר הבינלאומי. מטרתו הורדת חסמי סחר בין המדינות. המדינות אשר מהוות צד לאמנה מחזיקות בידיהן למעלה מ-80% מהסחר העולמי. ההסכם הוא תוצאה של משא ומתן רב צדדי, שהתנהל בתום מלחמת העולם השנייה במטרה ליצור תשתית לקשרי מסחר בין מדינות, ומתוך אמונה כי קשרים אלו יקטינו את הסיכוי למלחמה נוספת בין הצדדים. נעשה ניסיון להקים ארגון סחר עולמי באותה עת, אולם ניסיון זה לא צלח. הסכם גאא"ט שנחתם בשנת 1947 שימש במה ליחסי מסחר בין מדינות, אך לא נחשב כארגון בינלאומי, אף שבמסגרתו פעלה מזכירות, שריכזה את הפעילות תחת ההסכם. בשנת 1995 הוקם ארגון הסחר העולמי, שניתק את הסכם גאט"ט מתפקידיו הארגוניים. עקרונות ההסכם מתבססים על שני עקרונות מרכזיים, עקרון ה-standstill האוסר העלאת המכס מעבר למכס הקיים ועקרון ה-Rollback המצפה ממדינות להפחית את המכס. ירידת המכס נעשית באמצעות סבב שיחות בארגון הבינ"ל כאשר כל מדינה מציינת עד כמה היא מסכימה להפחית מכס. אמצעי נוסף הוא עקרון המדינה המועדפת ביותר המעוגן בסעיף 1 להסכם, לפיו יתרון מכס המוענק למדינה אחת יוענק אוטומטית לכלל המדינות החברות בהסכם. בנוסף הכלל מחייב הענקת היתרון לכל מוצר הדומה למוצר שמקבל העדפה ולא רק למוצר הספציפי. עיקרון זה אינו מתייחס רק למכס אלא לכל יתרון כלכלי אחר כמו מס פנימי, או העדפה המעניקה יתרון תחרותי. הישגי ההסכם באים לידי ביטוי בהורדה משמעותית של מכסים בין המדינות המהוות צד להסכם, ובקביעת שערי מכס הולכים וקטנים במקרים בהם לא הצליחו להגיע להסדר של הסרת מכס לחלוטין. מול המאמץ שמשקף גאט"ט, להקים מסגרת של תחרות הוגנת וחופשית לסחר בינלאומי, עדיין עומדות חלק מן המדינות על דעתן כי יש להגן על מוצרים מקומיים מסוימים במכסי מגן גבוהים, כמו למשל בתחום התוצרת החקלאית. מדינת ישראל ישראל הייתה חברה בגאט"ט החל משנת 1962 וכן נמנית עם החברות המייסדות של ה-WTO (ארגון הסחר העולמי) שהחליף אותו ב-1995. ארגון הסחר העולמי סיבוב אורוגוואי סיבוב קנדי רפאל אלדור, שיחות ישראל - מדינות מתפתחות על הפחתת מכסים במסגרת גאט"ט, מעריב, 4 בנובמבר 1968 אהוד גוט, לא נתגבשה החלטה ב"גאטט" לפסילת הסכם ישראל-השוק, מעריב, 26 ביולי 1971 topic/multilateral-trade-agreement גאט"ט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לישראל הטבות ייחודיות בארגון הסחר בן ה-50, באתר גלובס, 21 במאי 1998 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארלון

ארלון (בצרפתית: Arlon, בהולנדית: Aarlen, בגרמנית ולוקסמבורגית: Arel) היא בירתו של מחוז לוקסמבורג באזור ולוניה שבבלגיה. בינואר 2006 מנתה העיר 26,367 תושבים. שטח העיר: 119.29 קמ"ר. ארלון היא מרכז מסחרי ומנהלי של האזור ויש בה פקולטה אוניברסיטאית ובתי ספר תיכוניים המשמשים את תושבי האזור. העיר ממוקמת באזור התיירות של יער הארדנים, 185 ק"מ דרומית מזרחית לבריסל, על ציר מסילת הברזל בריסל-לוקסמבורג-שטראסבורג. ארלון היא מקורו של נחל סמואה (אחד מיובליו של נהר המז). ארלון היא אחת משלוש הערים העתיקות בבלגיה (יחד עם טורנה וטונגרן). לפני הכיבוש הרומי ישבו שם הטרברים (שבט קלטי-גרמאני). האוכלוסייה המקומית הסתגלה לתרבות הרומית בקלות יחסית. מספרם ואיכותם של הממצאים הארכאולוגיים מעידים על כך שאורלאונום (שמה הרומי של ארלון) הייתה כבר אז מרכז מסחרי ומנהלי של האזור. פלישות השבטים הגרמאנים במאה השלישית לספירה החריבו חלק ניכר של העיר וגרמו לנסיגה כלכלית. במשך רוב ימי הביניים רוב המבנים העתיקים שבעיר, כולל המרחצאות הרומיים, היו עדיין בשימוש. ב-1060, ואלראן הראשון מלימבורג, דוכס ארלון, הקים טירה מבוצרת על גבעה המשקיפה על העיר. ב-1226, עם מות ואלראן השלישי דוכס ארלון, הפכה העיר לחלק של דוכסות לוקסמבורג, שנקנתה ב-1443 על ידי פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה. ב-1556, אחרי שקרל החמישי ירד מכסאו ופליפה השני הפך למלך ספרד, התחוללו בארצות השפלה מלחמות ממושכות בין ספרד לבין צרפת. ב-1558 המבצר וחלק גדול של העיר נהרסו על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של פרנסואה הדוכס מגיז. במאה ה-17 הוקם על חורבות המבצר מנזר של מסדר הקאפוצ'ינים, והצרפתים חיזקו את חומות העיר על פי תוכניתו של וובאן, המהנדס הצבאי של לואי הארבעה עשר. ב-1785 פרצה דליקה שהחריבה שוב חלק של העיר. ב-9 ביוני 1793 צבא המהפכה של צרפת כבש את ארלון מידי האוסטרים. הנזירים הקאפוצ'ינים גורשו והמנזר הפך לבית חולים. אחרי קרב ווטרלו (1815) ההיסטוריה של ארלון הייתה זהה לזו של בלגיה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ארלון הייתה אחד הקורבנות הראשונים של הפלישה הגרמנית, וב-26 באוגוסט של אותה שנה הגרמנים הוציאו להורג 121 מתושביה. גם במלחמת העולם השנייה הייתה ארלון אחת המטרות הראשונות של ההתקפה הגרמנית. המוזיאון הארכאולוגי העשיר בממצאים גאלו-רומיים. מוזיאון גאספאר המתרכז בהיסטוריה של האמנות באזור. כנסיית סנט דונה שהוקמה על חורבות המבצר והמנזר. אתר האינטרנט הרשמי של ארלון (בצרפתית) ארלון, ברשת החברתית פייסבוק
נמר ברבארי

נמר ברבארי או נמר אטלסי (שם מדעי: Panthera pardus panthera) הוא תת-המין במין נמר אשר תפוצתו היא בהרי האטלס שבצפון אפריקה. תת-המין הדומה לו ביותר הוא הנמר אפריקאי המאכלס את שאר אזורי יבשת אפריקה. תת-מין זה נראה מוצק ביחס לשאר תת-המינים של הנמר. אזור תפוצתו השלגי והקר של הנמר הברבארי אילצו אותו להתכסות בפרווה עבותה מאוד שמשמשת לו כמקור בידוד מפני השלג הקר בהרי האטלס. פרוותו העבותה של הנמר הברבארי ביחס לתת המין האפריקאי של הנמר מבדילה אותו ממנו וכך ניתן להבדיל בין שני תת-המינים. בהסתמך על מספר מקורות, הנמר הברבארי סיגל לעצמו את התכונה של הגמל ורבים מבין בעלי החיים המדבריים והיא יכולתו לא לשתות מים כמעט חודש. כמו נמרים אחרים הנמר הברבארי מסוגל לצוד אנטילופה אשר משקלה גדול ממשקלו פי שניים. תזונתו של הנמר הברבארי מגוונת מאוד, הנמר הברבארי אוכל יונקים גדולים כמו אנטילופות שונות החיות באזור תפוצתו, מכרסמים, קופים ואף חרקים. הנמר הברבארי ניזון בעיקר מקוף המקוק הברברי, והוא האויב היחיד כיום של אייל ברבארי. כמו רבים מתת-המינים של הנמר, הנמר הברבארי נמצא בסכנת הכחדה חמורה. דו"חות שונים מצביעים על הישרדות המין בשבי ובטבע. מעריכים כי גודלה של האוכלוסייה החיה בשבי עומד על כתריסר פרטים. לפי השערת IUCN אם הנמר הברבארי עוד חי בטבע האוכלוסייה שלו עומדת על פחות מ-250 פרטים בוגרים. הידיעות האחרונות מספרות על כך שחוקר ספרדי מצא טביעות רגליים של נמרים בהרי האטלס שבמרוקו ולכן קיימת סבירות שישנה עדיין אוכלוסייה החיה בטבע של תת-מין זה. לאחר פרסום הידיעה משלחות שונות נשלחו להרי האטלס כדי לגלות מידע חדש על האוכלוסייה ששרדה בטבע. מדיה וקבצים בנושא נמר ברבארי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב ברנדנבורג

יעקב ברנדנבורג (1899– 2 בדצמבר 1981) היה פסל ישראלי מהזרם האקספרסיוניסטי, זוכה פרס דיזנגוף לפיסול. ברנדנבורג נולד בסטוויסקי שבפולין והתיתם בגיל צעיר. בשנת 1909 נשלח ללימודים בישיבת לומז'ה, שם המשיך בלימודי הסמכה לרבנות עד שנת 1917, אז הוא פרש מטעמי בריאות. בעידוד אחיו, יוסף ברנדנבורג אשר למד פיסול אצל הרמן שטרוק, החל אף הוא לעסוק בפיסול. בשנת 1920 נסע אל אחיו בברלין. שם, פיסל באבן ובעץ ולמד בבית הספר הגבוה לאמנויות שרלוטנבורג בברלין אצל הרמן שטרוק והוגו לדרר. בלימודיו עבר לטכניקה של כיוּר בחרס. בשנת 1933 (לפי מקור אחר, בשנת 1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא עבד כסתת אבן וכשרטט אדריכלי ועסק גם בהוראת אמנות. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 יצר פסלים בטכניקות שונות והציג את יצירותיו בגלריות לאמנות. בשנת 1940 זכה ב"פרס דיזנגוף" המוענק על ידי עיריית תל אביב לאמנים מצטיינים. ברנדבורג הירבה לעבוד בשיטה החדשה של "ראיה מסביב", שממוקדת ביצירת תחושת מרחב סביב הדמות המפוסלת. ניכרה בפיסולו השפעתו של הפסל הגרמני האקספרסיוניסטי ארנסט ברלך. הוא הרבה לפסל חיות ופסלו "אהבת אם", המציג קופה ובנה, נרכש על ידי עיריית תל אביב והוצג בגן החיות של תל אביב. תחום נוסף בו התמחה הוא אמנות תנכ"ית, וב-1966 הוציא ברדנבורג ספר בתחום בשם "התנ"ך בפיסול ובציור" בהוצאת אחיעבר . ברנדנבורג היה נשוי לתהילה, אחות במקצועה. לזוג לא היו ילדים. לאחר מותו נתרמו פסליו, על פי צוואתו, למגוון מוסדות ציבור בישראל, כגון מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה, בית הספר החקלאי בעין כרם, גן החיות התנ"כי בירושלים (בו מוצג פסלו "כבשים"), בניין הסוכנות היהודית ועוד . מבקר האמנות חיים גמזו, כתב עליו בספרו "ציור ופיסול בישראל" (תשי"ז), כי "ראש ילדה" ו"התלהבות", הן המעולות ביצירותיו. מבקר האמנות גדעון עפרת כתב כי פסל האריה שפיסל ברנדבורג בשנת 1940, מאוסף אוניברסיטת חיפה, "עומד בשורה אחת עם מיטב האריות שפוסלו בארץ. האריה שלו עונה לאריות ההרלדיים הצעירים שלחמו בעוז נגד האריה הבריטי הישיש...לעומת אלה, האריה של ברנדנבורג זקן ועייף. לשאגה הגדולה של אריה האבן של מלניקוב מתל-חי עונה האריה הזקן של ברנדנבורג בראשו הגדול והכבד (הבולט מאוד לעומת גופו) והדומם. זהו אריה רוחני יותר, אנושי יותר, אך שמוט, נפול ועגום. זהו ארי יהודה המקונן על סבל אלפיים שנות גלות ושואה שבשיאן". "התלהבות" (Ecstasy) יעקב ברנדבורג, התנ"ך בפיסול ובציור, הוצאת אחיעבר, תשכ"ז 1966. מדיה וקבצים בנושא יעקב ברנדנבורג בוויקישיתוף כפיר, לביא, שחל ושאר אריות, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏2010-12-23
בזיב

האם התכוונתם ל... בזיב (נהר) – הוא הנהר הגדול ביותר באבחזיה, רפובליקה אוטונומית בצפון-מערב גאורגיה רכס בזיב – רכס הרים באבחזיה בזיב (דיאלקט) – דיאלקט של השפה האבחזית בזיב (אזור) – אזור היסטורי באבחזיה בזיב (עיר) – ישוב עירוני ברפובליקה של אבחזיה, שאינה מוכרת באופן בינלאומי
בנות

האם התכוונתם ל... בנות – צורת הרבים של בת טלוויזיה וקולנוע בנות (סדרת טלוויזיה) (Girls) - סדרה קומית אמריקאית (2012–2017) בנות (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה ישראלית בענייני אקטואליה (2006–2007) בנות (סרט) – סרט ישראלי משנת 1985 מאת נדב לויתן לפי תסריט של אסי דיין מוזיקה בנות (אלבום) – אלבום הבכורה של איתי פרל (2005) בנות (שיר) – שיר של שירי מימון, אניה בוקשטיין ואקו משנת 2021 ‏Girls (שיר של Sugababes) (אנ') – שיר של שוגאבייבז (2008) Girls (שיר של ג'ניפר לופז) – שיר של ג'ניפר לופז משנת 2014 Girls (שיר של ריטה אורה) – שיר של ריטה אורה, קארדי בי, צ'ארלי XCX וביבי רקסה משנת 2018 בננות (פירושונים)