laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנס אוטו בודה

הנס אוטו בודה (בגרמנית: Hans-Otto Budde; נולד ב-6 במרץ 1948) הוא לויטננט-גנרל בצבא גרמניה. בודה כיהן עד חודש מרץ 2010 בתפקיד מפקד זרוע היבשה של צבא גרמניה. בודה נולד ב-6 במרץ 1948, וסיים את לימודי התיכון ב-3 באוקטובר 1966. לאחר מכן הצטרף לבונדסוור (צבא גרמניה), ושירת כצוער ברגימנט הצנחנים ה-313. עד שנת 1972 סיים את לימודי הכשרת קצינים בבית הספר לקצינים בהמבורג, הנובר ומינכן, וקודם באפריל 1969 לדרגת לוטננט. ב-1972 שירת ברגימנט הצנחנים ה-272 כמפקד מחלקה וכקצין מודיעין עד 1974. באפריל 1975 הוא קיבל קידום לתפקיד מפקד פלוגה ולדרגת האופטמן ברגימנט השלישי. בין השנים 1978-1980 שימש בודה בתפקיד בבית הספר לקצינים בהמבורג. באוקטובר 1981 לדרגת מיור ושירת כקצין מודיעין בדיוויזיה המוטסת הראשונה בשנת 1982 נסע לארצות הברית ולמד במכללה במחנה פורט לוונוורת' שבקנזס. בשנת 1983 חזר לגרמניה, ושירת בבריגדת הפאנצרגרנדיר ה-31. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט וקיבל את הפיקוד על רגימנט חיל הרגלים ה-82 עד 1988. שימש למשך שנה אחת כראש המטה של דיוויזיית הפאנצר החמישית. בשנת 1990 הועלה לדרגת אוברסט. מ-1991 עד 1995 כיהן שוב בבון כראש מחלקת היחידה למשאבי אנוש. בשנת 1995 הועלה לדרגת בריגדגנרל, ומונה למקד הבריגדה הצרפתית-גרמנית. פיקד על הבריגדה עד שנת 1997. באותה שנה הוצב בבוסניה והרצגובינה כמפקד הכוחות הגרמניים החברים בכוח הייצוב. לאחר מכן הוחזר לגרמניה ושימש כסגן מפקד הקורפוס הרביעי עד שנת 2001. באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 2004, התפטר מפקד זרוע היבשה של הבונדסוור גארט גודארה בעקבות סכסוך עם שר ההגנה פטר שטרוק ושטרוק מינה את בודה למחליפו. בודה שימש כמפקד זרוע היבשה עד מרץ 2010 אז פרש משירות צבאי. זכה בעיטורי כבוד, בהם צלב הכבוד של הבונדסוור בדרגה 4 (זהב), מדליית הבונדסוור SFOR לציון השתתפות בכוח נאט"ו לייצוב בוסניה והרצגובינה אחרי המלחמה שם ב-1996, אות לגיון ההצטיינות, אות לגיון הכבוד ובשנת 2009 בעיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. הוא פרוטסטנטי, נשוי, בתו אניקה היא קצינת רפואה בבונדסוור. מדיה וקבצים בנושא הנס אוטו בודה בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבונדסוור (בגרמנית)
Adore You (שיר של מיילי סיירוס)

"Adore You" (בעברית: "מעריצה אותך") הוא שיר של הזמרת מיילי סיירוס מאלבום האולפן הרביעי שלה, Bangerz. השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2013 כסינגל שלישי מהאלבום. השיר נכתב על ידי אורן יואל וסטייסי ברת'ה והופק על ידי אורן יואל. סיירוס הופיעה עם השיר לראשונה בפסטיבל "Jingle Ball" שאורגן על ידי תחנות רדיו אמריקאיות שונות, שנוגן בכל רחבי ארצות הברית. הווידאו קליפ של השיר יצא ב-26 בדצמבר והועלה לערוץ ה-VEVO של סיירוס ביוטיוב. בקליפ סיירוס שוכבת על מיטה ומסביב וילונות שקופים, נוגעת בעצמה, מענגת את עצמה ומצלמת את זה במצלמת וידאו קטנה. בחלק האחרון של הקליפ, סיירוס נמצאת באמבטיה מלאה במים לבנים (לא שקופים) ושרה את מילות השיר בזמן שיורדים עליה מים מלמעלה. בנוסף זכה השיר בשתי מועמדויות לפרס מוזיקת העולם לקליפ הטוב ביותר בעולם, ולפרס מוזיקת העולם לשיר הטוב ביותר בעולם. מספר צפיותיו עומדות ביולי 2024 על כ-212 מיליון. מידע על היצירה "Adore You" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Adore You" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Adore You" באתר Discogs סרטון השיר "Adore You" באתר יוטיוב australian-charts.com - Miley Cyrus - Adore You, australian-charts.com Wayback Machine, web.archive.org, ‏2016-11-03 Miley Cyrus Chart History | The Hot 100 Chart, בילבורד Miley Cyrus - Adore You, ultratop.be Miley Cyrus - Adore You, ultratop.be Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית) danishcharts.com - Miley Cyrus - Adore You, danishcharts.dk charts.org.nz - Miley Cyrus - Adore You, charts.nz spanishcharts.com - Miley Cyrus - Adore You, spanishcharts.com Official Scottish Singles Sales Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית) Miley Cyrus Chart History | Billboard Canadian Hot 100 Chart, בילבורד Miley Cyrus: Adult Pop Airplay Chart, בילבורד Miley Cyrus | Dance Club Songs Chart, בילבורד Miley Cyrus | Pop Airplay Chart, בילבורד lescharts.com - Miley Cyrus - Adore You, lescharts.com Hot 100 Songs - Year-End, Billboard ARIA Charts - Accreditations - 2019 Singles, איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי Gold & Platinum, איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי Miley Cyrus - Adore You, איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, ‏1 בספטמבר 2017 2014-S170, הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית Trofeoversikt, הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית Gold/Platinum, איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי
פח'ר א-דין א-ראזי

פח'ר א-דין א-ראזי (בערבית: فخر الدين الرازي; 1149–1209) היה תאולוג ופילוסוף פרסי-מוסלמי שיצר בערבית. הוא ידוע בעולם המוסלמי במיוחד בזכות ספר הפרשנות הגדול שלו על הקוראן, המכונה "תפסיר אל-כביר" (تفسیر الکبیر; "הפרשנות הגדולה"), אך ידוע עוד על יותר מ-100 כתבים נוספים שחיבר, העוסקים בנושאים כגון לוגיקה, אתיקה, מדעים ופילוסופיה. פח'ר א-דין א-ראזי נולד בעיר ריי שבצפון-מרכז איראן. הוא למד תחילה תחת אביו, ולאחר מכן נסע ללימודים בעיר מרב ובהמשך בעיר מראגה, שם היה תלמיד של אחד מתלמידי אל-ע'זאלי. כישוריו הרטוריים בוויכוחים גרמו לו לצבור אויבים רבים, ולעבור באופן תכוף מעיר לעיר. הוא התחיל ימיו בעוני אך בהמשך נכנס תחת חסותם של פטרונים עשירים. הוא לימד תלמידים משלו בעיר מולדתו ריי ולאחר מכן עמד בראש מדרסה בעיר הראת, שם נפטר בשנת 1209. הוא נחשב לאחד מגדולי המלומדים המוסלמים של התקופה. א-ראזי השתייך לאסכולה המשפטית (מד'הב) השאפעית ולאסכולה התיאולגית האשערית. עם זאת, בשאלות כגון רצון חופשי הוא הביע לעיתים עמדות עצמאיות המזכירות יותר את עמדותיה של האסכולה המעתזילית. הוא נחשב למי שהושפע רבות מהפילוסוף היהודי שהתאסלם באחרית ימיו אבו אל-ברכאת אל-בגדאדי, וכמוהו ביקר כמה מעמדותיו של אבן סינא בענייני פילוסופיה ותאולוגיה. נסיר א-דין א-טוסי בספר פרשנותו על "כתאב אל-אשאראת" של אבן סינא מקדיש את מירב מאמציו להפרכת הביקורת של א-ראזי. G.C. Anawati, "Fakhr al-Din al-Razi" in The Encyclopaedia of Islam, 2nd edition, ed. by H.A.R. Gibbs, B. Lewis, Ch. Pellat, C. Bosworth et al., 11 vols. (Leiden: E.J. Brill, 1960-2002) vol. 2, pp. 751–5. al-Razi, Fakhr al-din 1149-1209 in "Muslim Philosophy" Abrahamov, B. (1992) "Fakhr al-Din al-Razi on God's Knowledge of Particulars", Oriens 33: 133-55. Kholeif, F. (1966) "A Study on Fakhr al-Din al-Razi and His Controversies in Transoxania", Pensée Arabe et Musulmane 31, Beirut: Dar al-Machreq Éditeurs. الزركان، محمد صالح، فخر الدين الرازي وآراؤه الكلامية والفلسفية، [مكان النشر غير معروف]: دار الفكر، 1963. (הספר בקטלוג ULI). المجدوب، عبد العزيز، الامام الحكيم فخر الدين الرازي من خلال تفسيره، [طرابلس، ليبيا] : الدار العربية للكتاب، 1980. (הספר בקטלוג ULI) פח'ר א-דין א-ראזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פכ'ר אלדין מחמד בן עמר אלראזי (1149 או 1150-1210), דף שער בספרייה הלאומית
הפועל דולפין נתניה

הפועל דולפין נתניה היא אגודת שחייה ישראלית מנתניה. הקבוצה היא אלופת ישראל לשנת 2013 (חורף וקיץ) ו-2014 (חורף), לאחר 20 שנה בהן זכתה ברציפות קבוצת השחייה של הפועל ירושלים. מנהל הקבוצה הוא ישראל ויינשל. המועדון הוקם בשנת 1992 על ידי סימון דוידסון. במועדון גם קבוצת שחייה צורנית המנוהלת על ידי נטלי הלפרט. אניה גוסטומלסקי אמרי גניאל קרן זיבנר אלון מנדל איתי צ'מה זוהר שיקלר דניאל נמיר מיכאל לייטרובסקי טמיר גונן כהן תומר גולדפדן חיה סימון זבלודוף ערן זוסמן שקד זרוצקי נמרוד חייט אנפיסה חסדן טלי למקוף ענבר מארק נסטיה קורוטקוב מיקה רבינוביץ' מרקוס שלזינגר דניאל נמיר בהווה: דימה ריבינסקי, דניאל וולוקיטה, דוד גמבורג, יגאל שייחט ומיכאל נובגוד. בעבר: עדי ולפמן, מרלין תקווה, ירדן חרותי, רוני בווה, הדר אברו, לודמילה טקצ׳ב, אלכס שבצ׳נקו, דימה נאומוב, פאבל טורנר, יסמין שחף, ברק עטר, רוני סנדלר. קולג`ים - מועדון ספורט בקריית השרון, נתניה - בריכת שחייה (קיץ בלבד), נורדיה - (קיץ בלבד), וינגייט ו"גני עומר" שבעומר (שלוחה בנגב), ובעולם המים שנמצא בנתניה. הפועל דולפין נתניה, באתר one לראשונה בתולדותיה: הפועל דולפין נתניה אלופת החורף, באתר one אניה גוסטומלסקי מונתה לתפקיד מנכ"ל אלופת ישראל בשחייה - הפועל "דולפין" נתניה, באתר one
בומברד

בומברד הוא כינוי לתותח כבד שהיה בשימוש בשלהי ימי הביניים. הבומברד נכנס לשימוש בסופה של המאה ה-14; משקלו הגיע לעיתים לכמה עשרות טונות, קוטרו היה גדול והוא ירה כדורי תותח במשקלים עצומים של כמה מאות קילוגרמים, שנטענו דרך לוע התותח. שימושו העיקרי היה הבקעת חומות האויב. מרבית הבומברדים נוצקו מברזל. מספר דוגמאות לבומברדים בימי הביניים: מונס מג (Mons Meg), בומברד סקוטי מ-1449. קוטרו 50 ס"מ, המונס מג ירה קלעי ברזל במשקל 175 קילוגרם. המלכים הסקוטים עשו לא אחת שימוש בתותח זה בהכנעת אצילים מורדים שהתבצרו בטירותיהם. דול חריט (Dulle Griete), או "התותח הגדול של גנט" נוצק ב-1382 וירה קלעי גרניט במשקל של 300 ק"ג לערך. קוטרו – 63.5 ס"מ. תותח דרדנלים (Dardanelles Gun), משקלו 16.8 טון וקוטרו 51 ס"מ, אלו השתתפו במצור על קונסטנטינופול ב-1453 בפיקודו של מהמט השני 'הכובש'. תותח על מדיה וקבצים בנושא בומברדים בוויקישיתוף הבומברד הטורקי הגדול (באנגלית)
ויקטור קנדינסקי

ויקטור קנדינסקי (ברוסית: Виктор Хрисанфович Кандинский‏; 6 באפריל 1849 - 3 ביולי 1889) היה רופא פסיכיאטר רוסי בן המאה ה-19. קנדינסקי נולד במרץ 1849, בכפר קטן בסיביר. מעט ידוע על ילדותו עד למעבר למוסקבה בהיותו בן ארבע עשרה. במוסקבה התקבל לגימנסיה נחשבת וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בהיותו בן 23 (בשנת 1872), סיים את לימודיו והתקבל להתמחות כרופא כללי באחד מבתי החולים של מוסקבה. בשנים 1876 עד אפריל 1879 שירת בצבא כרופא צבאי והשתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית. במאי 1877 אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות ניסיון אובדני שחווה בתקופת שירותו בצבא; הוא אושפז עד לאפריל 1878. בתקופת אשפוזו התאהב באחת מן האחיות שטיפלו בו. לאחר שמצבו של קנדינסקי השתפר, השניים התחתנו. קנדינסקי אושפז שנית בין השנים 1878-1879 עקב הרגשה של מרה שחורה והזיות, ועקב כך הוחלט לשחררו מן השירות הצבאי. קנדינסקי התאושש, ובשנת 1881 עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כפסיכיאטר בבית חולים פסיכיאטרי. הוא המשיך לעבוד בבית חולים זה עד להתאבדותו בשנת 1889. בין השנים 1874-1876 פרסם 31 מאמרים על נושאים רפואיים שונים, במקביל לעבודתו בקליניקה. מאמרים אלו כוללים תרומה מקורית ומשמעותית לרפואה, וסקירת ספרות. שלושה מן המאמרים היו על נושאים פסיכיאטריים. בשנים אלו עסק גם בפילוסופיה ובפסיכולוגיה של הרפואה. בין השנים 1879-1883 פרסם מספר מאמרים, שני ספרים, ותרגם שלושה ספרים חשובים ברפואה מגרמנית לרוסית. בין השנים 1881-1889 עבד כפסיכיאטר ומחקריו התרכזו בפסיכופתולוגיה ובפסיכיאטריה משפטית. קנדינסקי התמנה למזכיר הכנס הפסיכיאטרי הרוסי הארצי הראשון, שנערך ב-1887. הוא נודע בעיקר על עבודתו בשנים אלו. בשנת 1885 תורגם לגרמנית ספרו הראשון על הזיות והפך ברבות השנים לספר קלאסי בפסיכיאטריה. בשנת 1888 הוא פיתח והציע שיטה חדשה למיון אבחנות פסיכיאטריות; שיטה זו מזכירה במידה רבה את שיטות המיון המודרניות המקובלות כיום. בעקבות חוויותיו החל בתצפית קפדנית על שלבי מחלתו וכך כתב ספר ובו פירט מגוון רחב של סימנים פסיכופתולוגים. קנדינסקי היה הראשון שתיעד וטבע את שמם של ה"הזיות המדומות", וכן תיאר הזיות מוזיקליות והזיות של תחושה כללית. על שמו נקראת תסמונת קנדינסקי. לאחר התאבדותו קיבלה אשתו חזקה על ירושתו המדעית, והמשיכה לפרסם את מאמריו המדעיים. בנוסף היא פרסמה גם שני ספרים שכתב, האחד ספר חלוצי בפסיכיאטריה משפטית על היכולת של חולה נפש לעמוד לדין, והשני על הזיות מדומות. תסמונת קנדינסקי אליעזר ויצטום, ולדימיר לרנר, גאונות ושיגעון, אריה ניר, 2009 מדיה וקבצים בנושא ויקטור קנדינסקי בוויקישיתוף
מוטי בן-משה

מוטי (מרדכי) בן משה (נולד ב-9 באפריל 1975) הוא איש עסקים, משקיע ויזם ישראלי. עסקיו של בן משה מרוכזים בחברה בשם אקסטרה הולדינג, הממוקמת סמוך לדיסלדורף, ועוסקת בתחומים: אנרגיה, טלפונים סלולרים, תיירות, ביטוח, וחיוב לקוחות (בילינג). כיהן כיו"ר אי.די.בי. פיתוח ממאי 2014 עד ספטמבר 2015. בן משה הוא בעל השליטה בקונצרן, אלון רבוע כחול ישראל. בן משה נולד בבאר שבע כמרדכי (מוריס) מושיאשווילי, למשפחה מסורתית, בנם של יעקב ושל אתרי מושיאשווילי, עולים מגאורגיה. בהיותו תינוק עברה משפחתו להתגורר בלוד, שם גדל. אביו היה מנהל סניף בנק מזרחי טפחות ברמלה. הוא התחנך בישיבת נחלים. לאחר שחרורו מהצבא החל בן משה ללמוד כלכלה וחשבונאות באוניברסיטת בר-אילן. בשנה השנייה ללימודיו החליט להפסיקם ולבנות את עצמו בתור איש עסקים. כיום, מתגורר בן משה בסביון עם רעייתו וארבעת ילדיו. בסוף שנות ה-90 הקים בן משה את חברת התוכנה סייבר גייט, שעסקה בחיוב לקוחות (בילינג). החברה צמחה על בסיס שימוש בחיוב כאחוז מהמחזור, בניגוד להוצאות חיוב קבועות. בהמשך היגר לגרמניה וחבר לרשת קמעונית גדולה בגרמניה, רשת "אלדי", דרכה שיווק חבילות תקשורת ואינטרנט. הוא יצר שיתוף פעולה עם רשת תקשורת שבבעלות ענקית הטלקום הספרדית טלפוניקה, שפעילה גם בגרמניה. במקביל יצא למהלך של רכישת תשתיות תקשורת במחירים נמוכים. בשנת 2002 שב לישראל, אבל המשיך לנהל את עסקיו בגרמניה. בשנת 2006 הקים בן משה קרן שהשקיעה בחוות סולאריות וטחנות רוח. המשבר בשנת 2008 הביא לתפנית בתחומי הפעילות של קרן ההשקעות, בעיקר בתחום הטלפונים הסלולרים, האנרגיה והשירות הפיננסי. בן משה מכהן כיושב ראש חברת אקסטרה הולדינג, המרכזת את עסקיו. החברה מחזיקה ברישיונות לאספקת גז וחשמל בגרמניה, באנגליה, בהולנד ובאוסטריה. ב-17 בדצמבר 2013 קבע בית המשפט שבן משה ביחד עם אדוארדו אלשטיין יקבלו את השליטה על חברת איי די בי מנוחי דנקנר, לאחר שנתן לבית משפט גילוי מלא על כל עסקיו. במהלך שנת 2014 רכש אדוארדו אלשטיין את החזקותיו של בן משה בחברה ובכך הגיעה לסיומה השליטה של בן משה באיי די בי. בפברואר 2016 זכה בן משה במכרז לרכישת אלון רבוע כחול. הריכוזיות במשק הישראלי רשימת עשירי ישראל הדס מגן, ‏מיהו מוטי בן-משה ומדוע הוא מתעניין ברכישת אי.די.בי?, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2013 חגי עמית, מבאר שבע לגרמניה ובחזרה - מסלול העושר של מוטי בן משה, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2013 שלי אפלברג, בן משה: "לא הערכתי לאילו מקומות נמוכים אפשר להגיע במאבק הזה", באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2013 שירות גלובס, ‏באמת מיליארדר? לבן משה יש משכנתא ורכבו ממושכן, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2013 עמי גינזבורג, מיכאל רוכוורגר, שלי אפלברג, ״אני לא מסוכסך עם אלשטיין. כמו כל זוג נשוי, יש לנו מדי פעם מחלוקות״, באתר TheMarker‏, 29 באוגוסט 2014 מיכאל רוכוורגר, נדחה הניסיון של אלשטיין להדיח את בן משה מדירקטוריון אי.די.בי פיתוח, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2015 שלי אפלברג, מאיפה מביאים מיליארד שקל בחודש? הדו"חות של מוטי בן משה נחשפים, באתר TheMarker, באמצעות חב' מודיעין עסקי דאטהצ'ק, 12.11.2018 עומרי כהן, ‏בן משה עוזב את אי.די.בי עם הפסד של כ-500 מיליון שקל, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2015 אביטל להב, השופט העביר את השליטה באי.די.בי לאלשטיין ובן משה, באתר ynet, 17 בדצמבר 2013 עומרי כהן, ‏בן משה עוזב את אי.די.בי עם הפסד של כ-500 מיליון שקל, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2015 גולן חזני, כלכליסט, מוטי בן משה רוכש את אלון רבוע כחול, באתר ynet, 15 בפברואר 2016
תסמונת קנדינסקי

תסמונת קנדינסקי, הקרויה על שמו של ויקטור קנדינסקי, מתארת מצב פסיכוטי הנחשב לצורה של סכיזופרניה. אצל הלוקה בצורה זו של המחלה מתקיימת מערכת רחבה של סימפטומים בעודו במצב של הכרה מלאה. סימפטומים אלו כוללים מחשבות שווא של רדיפה, ומחשבות בהן החולה נשלט על ידי כוח חיצוני לו. בתסמונת זו ההזיות המופיעות יכולות להיות קשורות לכל החושים. הלוקה בתסמונת מרגיש שהתהליכים הנפשיים המתרחשים אצלו, וגם התפקודים המוטוריים והתחושתיים, נשלטים על ידי גורם חיצוני. אליעזר ויצטום, ולדימיר לרנר גאונות ושיגעון, אריה ניר, 2009 תיאור התופעה ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
רחוב חב"ד (העיר העתיקה)

רְחוֹב חַבָּ"ד הוא רחוב עיקרי והארוך ביותר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. קרוי על שמה של חסידות חב"ד, ובו בית הכנסת ובית המדרש של חב"ד. הרחוב, ומקבילו (הנמוך ממנו) רחוב היהודים, בנויים לאורך ציר הקארדו של העיר העתיקה ומעליו; הם גבוהים בכ-2–5 מטר ממפלס החיים בתקופה הרומאית והביזנטית. בראשית התקופה העות'מאנית, במאה ה-16, הוקם ברחוב מבנה גדול (הממוקם בקרן הרחובות חב"ד-אור החיים הצפון-מערבית; על גבי המבנה תוספת משנות ה-70 של המאה ה-20). ההתיישבות היהודית ברחוב התגברה בשנות ה-50 של המאה ה-19. במאה ה-19, היה רחוב חב"ד מרכז מסחרי, שכלל חנויות רבות ויריד קבוע בשם "ח'אן חברון", אליו היו תושבי חברון הערבים מביאים תוצרת חקלאית: ירקות, ביצים ועופות למכירה; יהודים אנשי הגליל מצפת ומטבריה היו מביאים אליו: שמן זית, גבינה צפתית, דגי טבריה, וקצת מרכולת מדמשק, שהייתה עוברת דרך טבריה - פירות יבשים וכדומה. כן הם היו קונים שם "גליונות לשנה טובה", לוחות שנה, "מחצית השקל", קבלות מוזהבות, "מזרחים", מפיות לחלות וכיוצא בזה", מבתי הדפוס בירושלים. בשנת 1918 ערך המשרד הארצישראלי מפקד ברחוב ומצא שהתגוררו בו 781 נפש. במלחמת העצמאות נהרס רוב הרחוב, לאחר שהלגיון הערבי כבש אותו, ותושביו היהודים נכנעו ונאלצו לעזוב; ולאחר תקופת שבי בירדן, עברו להתגורר בשכונות המערביות של ירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים בשנות ה-70 של המאה ה-20, שומרו ושופצו הבתים הישנים ושרידיהם, ונבנו בתים חדשים למגורים כחלק משיקום הרובע היהודי כולו. בראשית המאה ה-21, הרחוב משמש בעיקר למגורים ופועלות בו חנויות אחדות, למזון, מזכרות לתיירים ועתיקות. יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר" מדיה וקבצים בנושא רחוב חב"ד בוויקישיתוף יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, א, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 358. גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, עמ' 42. המשרד הארץ-ישראלי של ההסתדרות הציונית, ספירת יהודי ארץ ישראל, חוברת א, יהודה, יפו תרע"ח, עמ' 5.
גהאט

במדינות דרום אסיה, המושג גהאט משמעו מדרגות. בהשאלה, מדרגות המובילות לגוף מים, כשלרוב מדובר על נהר קדוש, אגם קטן או לנהר רחב ידיים. המונח "גהאט" מתאר מדרגות היורדות לגוף מים בו נעשים טקסי טוהרה. גהאטות ישנן למשל בערים קדושות השוכנות על שפת הגנגס, כמו ואראנסי והרידוואר, שבהם ישנן מדרגות המובילות אל הנהר. המושג "גהאט" משמש גם לתיאור אזורים הרריים כמו הרי גהאט המערביים והמזרחיים. מקור המילה הוא מהשפות הדראווידיות, ביניהן המילה הטמילית kattu (צלע הר, סכר), המילה הקאנדית gatta (רכס הרים) והמילה הטלוגית katta (סכר, סוללה). הגהאטות משמשות למטרות רחצה וניקוי וכן למטרות דתיות (טקסי טבילה וטיהור). ישנם גם גהאטות המיועדות לשריפת גופות על הנהר, כך שהאפר נשטף על ידי מימי הנהר. דוגמה לגהאט ידועה מסוג זה היא ראג' גהאט בדלהי בסמוך לנהר הקדוש יאמונה שבו נשרפו גופות מנהיגי הודו וביניהם גופתו של מהאטמה גנדי. גהאטות מפורסמות לאורך הגנגס ידועות בשם "הגהאטות של ואראנסי" או "גאהטות של הגנגס". במדינת מאדהיה פרדש במרכז הודו ישנן כמה גהאטות ידועות נוספות לאורך נהר נרמדה. אנשים שגרים על שפת הגהאט ידועים כ"גהאטים". מדיה וקבצים בנושא גהאט בוויקישיתוף technology/ghat-architecture גהאט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלפרד פון שליפן

הרוזן (גראף) אלפרד פון שליפן (בגרמנית: Alfred Graf von Schlieffen‏; 1833–1913), גנרל-פלדמרשל גרמני ואחד האסטרטגים המשפיעים ביותר בעת החדשה. שירת כקצין בצבא גרמניה מאז 1854, והשתתף במלחמה כנגד אוסטריה (1866) ובמלחמת צרפת–פרוסיה (1870 -1871). שימש כראש המטה הכללי של צבא הקיסרות הגרמנית (1891–1906), ושמו זכור עד היום בשל תוכניתו להביס את צרפת ורוסיה. פון שליפן הנהיג רפורמות ושיפורים רבים בצבא הגרמני בתקופת כהונתו. הוא איחד את תפיסות הלחימה בקרב הקצונה הגרמנית ושיפר לאין ערוך את המערך הלוגיסטי ומערך התותחנים של צבא גרמניה. פון שליפן נולד בברלין ב-28 בפברואר 1833 לקצין בצבא הפרוסי בדרגת רב-סרן. בשנת 1853 התקבל לאוניברסיטת ברלין כסטודנט למשפטים, אך התגייס באותה שנה לצבא הפרוסי. בשנת 1854 קיבל דרגת לויטננט (סג"ם). בשנים 1858-1861 למד באקדמיה הצבאית בברלין, ובשנת 1862 קיבל דרגת אובר-לויטננט (סגן). בשנים 1863–1865 שירת במדור הטופוגרפי של המטה הכללי הפרוסי. בשנת 1866 נשלח לפריז ללמוד צרפתית. עם פרוץ מלחמת שבעת השבועות צורף פון שליפן אל קורפוס הפרשים של הארמייה ה-1, והשתתף בה כקצין מטה בדרגת האופטמן (סרן). לאחר המלחמה הוחזר אל המטה הכללי הפרוסי ונשלח שוב לפריז, הפעם כנספח צבאי. בשנת 1868 שירת כקצין מטה בקורפוס ה-10. לאחר מכן שירת כמ"פ בחטיבת הדרגונים ה-2 עד שנת 1870, בה הוחזר אל המטה הכללי הפרוסי. במלחמת צרפת–פרוסיה צורף אל המטה של הדוכס ממקלנבורג-שוורין, שכוחותיו לחמו בדרום צרפת, והועלה לדרגת מיור (רב-סרן). לאחר המלחמה קיבל תפקיד כקצין מטה כללי בקורפוס ה-15. בשנת 1868 התחתן, אך אשתו מתה בשנת 1872 כשילדה את בתם השנייה. בשנת 1876 הועלה פון שליפן לדרגת אוברסט-לויטננט (סא"ל), והוצב לפקד על רגימנט משמר האולנים ה-1 בפוטסדאם, תפקיד אותו מילא עד 1886 ובמהלכו הועלה לדרגת אוברסט (אל"ם). לאחר סיום תפקידו הועלה לדרגת גנרל מיור (תא"ל) ושימש כראש אגף במטה הכללי הפרוסי. בשנת 1888 קיבל דרגת גנרל לויטננט (אלוף). ב-7 בפברואר 1891 פורסם מינויו לראש המטה הכללי של הצבא, ובשנת 1903 הועלה לדרגת גנרל אוברסט. ב-1 בינואר 1906 פרש פון שליפן מהצבא. במשך כל תקופת שירותו כראש המטה הכללי לא אירע אף סכסוך מזוין. בצעד חריג, 5 שנים לאחר פרישתו, הוענקה לו דרגת גנרל פלדמרשל על ידי הקיסר וילהלם השני, בניגוד לנוהג להעניק דרגה זו רק לגנרל שפיקד על כוח שניצח בקרב. פון שליפן מת ב-4 בינואר 1913. ערך מורחב – תוכנית שליפן בעקבות כריתת הברית בין צרפת לרוסיה ב-1894 פיתח שליפן תוכנית לניצחון במלחמה. לפי התוכנית, היה אמור צבא גרמניה לערוך מלחמת הגנה בחזית רוסיה וכן באלזס ולוריין, ולהפנות את כל כוחו לתקיפת צפון צרפת דרך בלגיה ולוקסמבורג הנייטרליות. לאחר חיסול כוחה הצבאי של צרפת ניתן היה לפי התוכנית להפנות את משאביה של גרמניה למאמץ בחזית רוסיה. תוכניתו של שליפן, שהתבססה רבות על קרב קאנאי אותה חקר, לא יצאה לפועל בימי חיו. יורשו, מולטקה הצעיר, הכניס בה שינויים רבים עד כדי כך שהיא אבדה את העוקץ שבה ולא הגשימה את שאיפותיה של גרמניה לניצחון מהיר במלחמת העולם הראשונה. יהודה ואלך, תורות צבאיות, הוצאת מערכות, 1978 מדיה וקבצים בנושא אלפרד פון שליפן בוויקישיתוף אלפרד פון שליפן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) biography/Alfred-von-Schlieffen אלפרד פון שליפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גל פרל, "אחריות ויוזמה" – סקירת הספר "פיקוד במלחמה", מרכז דדו, 23 ביוני 2023.
רחוב חב"ד

האם התכוונתם ל... רחוב חב"ד בעיר העתיקה בירושלים רחוב חב"ד - יפו רחוב חב"ד - חיפה רחוב חב"ד – ראשון לציון רחוב חב"ד – נתניה רחוב חב"ד – רחובות רחוב חב"ד – הרצליה רחוב חב"ד – מגדל העמק רחוב חב"ד – ביתר עלית שם רחוב: חב"ד, באתר עיריית חיפה בתשל"ב ראש עירית נתניה עובד בן עמי, החליט להעניק מתנה לרבי מליובאוויטש וקרא רחוב בעירו בשם "רחוב חב"ד". (גיליון התקשרות מס' 560, מדור ניצוצי רבי, מאת הרב מרדכי מנשה לאופר, בהוצאת צעירי אגודת חב"ד. 15.4.2005).
ויה ארטמנה

ויה ארטמנה (בלטבית: Vija Artmane; ‏21 באוגוסט 1929 – 11 באוקטובר 2008) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע לטבית. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1969 קיבלה את תואר אמן העם. ויה ארטמנה נולדה בכפר כמה עשרות ק"מ מריגה למשפחת איכרים. אמה שלה הייתה פולניה ואביה גרמני שנפטר מספר חודשים לפני שויה נולדה. החל מגיל עשר הילדה החלה לעבוד בעבודות מזדמנות. לאחר מלחמת העולם השנייה היא נסע לריגה ובשנת 1946 החלה ללמוד בבית הספר למשחק. בשנת 1949 לאחר סיומה ארטמנה התקבלה לסגל אחד התיאטראות של ריגה שפעל בשפה הלטבית. בתיאטרון זה היא שיחקה עד לשנת 1998, כאשר עברה לתיאטרון אחר. ארטמנה הופיעה לראשונה בסרט קולנוע בשנת 1956. היא קיבלה הכרה בברית המועצות לאחר השתתפותה סרטים שזכו להצלחה כלל-ארצית ובמיוחד לאחר השתתפותה בסרט שצולם בליטא "אף אחר לא רצה למות" לצד דונאטס בניוניס. אחד התפקידים המפורסמים שלה היה בסרט על פי ספרו של סומרסט מוהם בשנת 1978. בכול הסרטים בשפה הרוסית היא דובבה על ידי שחקניות רוסיות. ויה ארטמנה הייתה מאוד פופולרית ברחבי ברית המועצות, קיבלה עיטורים סובייטים ולכן בתודעה הציבורית הלטבית היא הייתה מזוהה עם הממסד הסובייטי. היא גם כיהנה במספר תפקידים ציבוריים שהיו קשורים עם הממסד. לאחר שלטביה זכתה לעצמאות מברית המועצות על השחקנית נמתחה ביקורת על חלקה בממסד הסובייטי והקומוניסטי. ארטמנה הפסיקה את השתתפותה בסרטים רוסים והתרכזה במשחק בתיאטרון. בשנת 2007 לארטמנה הוענק העיטור הגבוה של לטביה. בשנים האחרונות ארטמנה הייתה חולה והתגוררה בבית פרטי בכפר כ-40 ק"מ מריגה. זמן קצר לפני מותה היא עברה לנצרות אורתודוקסית. היא נפטרה בשנת 2008 ונטמנה בריגה. ויא ארטמנה הייתה נשואה לשחקן ששיחק לצידה בתיאטרון ולזוג היו בן ובת. מדיה וקבצים בנושא ויה ארטמנה בוויקישיתוף ויה ארטמנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויה ארטמנה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויה ארטמנה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויה ארטמנה, באתר Discogs (באנגלית) ויה ארטמנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ולדימיר ארטיומוב

ולדימיר ארטיומוב (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Артёмов; ‏נולד ב-7 בדצמבר 1964, ולדימיר) היה מתעמל סובייטי. אלוף אולימפי (סיאול 1988), בעל 10 מדליות, מהן 6 זהב באליפויות העולם במחצית השנייה של שנות ה-80. ולדימיר ארטיומוב נולד בולדימיר והחל להתאמן בגיל 8. הוא התאמן באותו מועדון בו התאמן ניקולאי אנדריאנוב, גם הוא יליד ולדימיר. ארטיומוב למד במכון למורים בעיר ואחר כך היה מלמד במכון בו למד. בשנת 1980 ארטיומוב ניצח באליפות ברית המועצות נועד ובשנת 1981 החל להשתתף בתחרויות בוגרים. החל מתחילת שנות ה-80 הוא נכלל בנבחרת של ברית המועצות שהייתה בין החזקות בעולם. במסגרת זו הוא זכה במספר מדליות קבוצתיות ואישיות באליפויות העולם. בשנת 1984 ברית המועצות החרימה את המשחקים האולימפיים. בשנת 1988 באולימפיאדת סיאול ארטיומוב היה בין הכוכבים הגדולים של הנבחרת וזכה ב-5 מדליות מהם 4 זהב. בשנת 1989 ארטיומוב בפעם האחרונה השתתף בתחרויות אליפות העולם. בשנת 1990 הוא עזב את ארצו ועבר עם משפחתו לארצות הברית. מאז הוא מתגורר בארצות הברית ועוסק באימון ילדים במועדון שהקים. ולדימיר ארטיומוב, באתר olympedia.org ולדימיר ארטיומוב, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית סיכום הופעות אולימפיות