laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איגור סקלייאר

איגור בוריסוביץ' סקלייאר (נולד ב-18 בדצמבר 1957, קורסק) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון זמר, מוזיקאי וגיטריסט סובייטי ורוסי, אמן העם של הפדרציה הרוסית (2013). זוכה הפרס לבכורה הטובה ביותר בפסטיבל "הנוער מוספילם" (1984, על תפקידו בסרט "אנחנו מג'אז"). זוכה הפרס לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הרוסי הפתוח של קינוטאבר בסוצ'י (1994, על תפקידו בסרט "שנת הכלב"). נולד בקורסק במשפחת מהנדסים, וסיים את לימודיו בתיכון שם (1975). במהלך לימודיו שר ונגן בגיטרה בהרכב בית ספר, נכנס לספורט (טניס שולחן, הוקי, כדורגל, אתלטיקה, סיורים מסביב, איגרוף). יחד עם השחקנית טטיאנה וסילייבה, היא משחקת במופע היזמות "מרק קנרי". בשנת 1979 סיים את לימודיו במכון לנינגרד לתיאטרון, מוזיקה וסינמטוגרפיה (קורס לב דודין וארקדי קצמן). בעונת 1979–1980 הוא היה שחקן תיאטרון הנוער טומסק (באותה תקופה התיאטרון היה ממש בבנייה). הוא גויס לצבא בסתיו 1980, שירת בכפר ההנדסה, אזור גורקי (יחידה צבאית 63309), ואז הועבר לאזור מוסקבה. מאז 1983 הפך איגור לשחקן התיאטרון האזורי דרמה לנינגרד מלי, ושירת בו עד 2002. כאן שיחק תפקידים מורכבים, דו-משמעיים, דרמטיים חדים (השוטה הקדוש בכפר ב"אחים ואחיות "מאת פ. אברמוב, פדקה ההרשעה ב"שדים" מאת פיודור דוסטויבסקי, ג'ק סימון ב"שר הזבובים "מאת וו. החזקה). הוא התפרסם לראשונה בשנת 1985 לאחר ביצוע השיר "Komarovo" בסרט "התחל שוב". במחצית השנייה של שנות השמונים גילם תפקידים במספר הופעות מוצלחות. בתחילת שנת 2000 עזב איגור סקלייאר את תיאטרון מאלי הדרמה, וקרא למנהלו "בעל ורודן" וביקר את אופן ניהול התיאטרון שלו. עכשיו הוא עובד ב-"NIKART" וניקיטה סוקולוב. בשנת 2006 התקבל ללהקה של תיאטרון "הבית והפסטיבל של בלטי". במרץ 2015 הוענק לו פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בתחום קולנוע הטלוויזיה בקטגוריית "השחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה / סדרת טלוויזיה" על תפקידו בסדרה "הטבע היוצא". איגור סקלייאר הוא שחקן זמר. יודע לנגן בגיטרה. הוא השתתף בעשרות סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. גר בפבלובסק. האב - בוריס מיכאילוביץ' סקלייאר (1929–18 ביולי 2004), מהנדס אזרחי. אם - גלינה מיכאילובנה סקלייאר (1936–1997), מהנדסת תהליכים. נשוי שנים רבות לשחקנית נטליה אקימובה. בשנת 1991 לזוג נולד דן וסילי. איגור סקלייאר קיבל תואר אמן מכובד של הפדרציה הרוסית בשנת 1996 ואמן העם בשנת 2003. אתר האינטרנט הרשמי של איגור סקלייאר איגור סקלייאר, בביצוע «Drive My Car» Игорь Скляр, סרטון באתר יוטיוב איגור סקלייאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איגור סקלייאר, באתר AllMovie (באנגלית) איגור סקלייאר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איגור סקלייאר, באתר Last.fm (באנגלית) איגור סקלייאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) איגור סקלייאר, באתר Discogs (באנגלית) "Указ Президента РФ от 08.04.2013 № 340". נבדק ב-2020-04-17. Встречи со звёздами и не только… — Игорь Скляр
אגם מקדונלד

האם התכוונתם ל... ארצות הברית אגם מקדונלד (מונטנה) – אגם בפארק הלאומי גליישר, במחוז פלטהד, במדינת מונטנה, שבארצות הברית אגם מקדונלד (איידהו) – אגם קרחוני, בשטח אזור הנופש הלאומי סוטות' במחוז קאסטר, במדינת איידהו שבארצות הברית קנדה אגם מקדונלד (נובה סקוטיה) – אגם במחוז ריצ'מונד, בפרובינציית נובה סקוטה שבקנדה אגם מקדונלד (ססקצ'ואן) – אגם בפרובינציית ססקצ'ואן שבקנדה אכסניית אגם מקדונלד (לודג' אגם מקדונלד) - אכסניה לגדות אגם מקדונלד בפארק הלאומי גליישר - אתר מורשת היסטורי לאומי של ארצות הברית
גולם גראד

גולם גראד או אי הנחש הוא אי שנמצא באגם פרספה. לאי יש משמעות תרבותית והיסטורית רבה, אחד ממספר איים במקדוניה הצפונית. גולם גראד הוכרזה כשמורת טבע קפדנית בשל מאפייניה הגיאומורפולוגיים הספציפיים, החי והצומח האופייני והעבר ההיסטורי שלה. אורכו של האי הוא 750 מטר ורוחבו 450 מטר, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא 900 מטר מעל פני הים. מכל צדדיו, האי מוקף בסלעים וספירלות בגובה של 20–30 מטר. מעליהם, נמצאות 2 גבעות (אחת בצפון האי והשנייה בדרומו). בין הגבעות יש אוכף שמסתיים בחופי הים עם מפרצים קטנים. מפרצים אלו הם המקומות היחידים שאפשר לגשת אליהם אל תוך האי. ברקע גאולוגי ובסמיכותו לים התיכון, יש לאי מיקרו אקלים מיוחד שהוא הגורם לצמחייה העשירה ולעיתים רחוקות, גם נפוצה. באי, לדברי האקדמאי האנס אם (מק'), ישנם 2 יערות בולטים, הביארו טניופוליה-ג'יניפרטום אקסלסה והפרונו וובבי-סלטאטם גלברה. על פי ההכרזה על חוק הכרזת החלק מהר גאליצ'יצה כפארק לאומי, סעיף 4 לחוק הזה מדגיש כי האי גולם גראד באגם פרספה נופל גם הוא בגבולות הפארק. בשל ערכי הטבע שנמצאים באי, תוכנית התכנון המרחבית של הפארק לאי קובעת כי יש להקים משטר הגנה מיוחד שיוצב באזור להגנה קפדנית. משטר ההגנה באזורים אלו מוגדר בסעיף 104 לחוק הגנת הטבע (Сл. Весник на РМ 67/04). מספר אנדרטאות תרבותיות והיסטוריות, וערכי הטבע מרוכזים באי על שטח קטן יחסית. מסלול המים שאורכו כ-2 קילומטרים מהכפר קונסקו (מק') מוביל לאי הטבעי הזה, המתנשא לגובה 30 מטר מעל מי האגם ושטח של כ-18 דונם. כיום הוא אינו מיושב, אך הוא עשיר בצמחים אנדמיים, ציפורים נדירות, וכמו כן מבנים, רשומות וממצאים המדברים על אוכלוסיות בנות מאות השנים שנמצאו על האי. מלבד חובבי הטבע וחוקרי הטבע, האי גולם גראד הוא אחד מהמקומות האטרקטיביים ביותר עבור מי שמעוניין לגלות ולחקור את שרידי היישובים הנאוליתיים, ההלינסטים והרומאים (נקרופוליס). בנוסף לנקרופוליס הרומית, התגלו שרידים של שש כנסיות. האי היה מאוכלס ברציפות למשך כ-2000 שנה, וחיי הנזירות באי נמשכו בין המאה ה-10 למאה ה-14. בין כל הכנסיות שהתגלו, כנסייה אחת צוירה ב-XIV על יסודות מיכל מים רומי. מלבד הכנסייה השמורה של כנסיית סווטי פטאר (מק'), כנסיית סווטי דימיטרייה, יש גם את הבזיליקה הנוצרית הקדומה שהוקמה בסוף המאה ה-4 ובתחילת המאה ה-5. בבזיליקה, התגלו שרידי רצפה עשויים מפסיפס. על שטח האי, פועלים שלושה נמלים: סיינט פטאר, גוג'אריקה ובלג'יה. מדיה וקבצים בנושא גולם גראד בוויקישיתוף Eadem, Golem Grad de Prespa, „Spartacus“, II, Symposium 2002, Sandanski, Veliko Trnovo, 2006, 11-20 "ОСТРОВ ГОЛЕМ ГРАД". אורכב מ-המקור ב-2012-12-01. נבדק ב-2012-08-29. "НАционален парк Галичица". נבדק ב-2012-08-29.(הקישור אינו פעיל) Цв. Грозданов, Композиција Опсаде Цариграда у цркви Светог Петра на Преспи, ЗЛУ, 15, Нови Сад, 1979, 277-287 В. Битракова-Грозданова, Ископувања на Голем Град, 1981-1986, МАА, 10, Скопје, 1989, 101-133
מולדת – רוסיה כולה

מולדת – רוסיה כולה (ברוסית: Отечество – Вся Россия) הוא גוש בחירות פוליטי, שפעל ברוסיה בשנים 1998–2002. התנועה התגבשה מתנועת "מולדת" בראשות ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב ותנועת רוסיה כולה בראשות ראשי מחוזות כמו נשיאי הרפובליקה של טטרסטן, מינטיימר שיימייב, הרפובליקה של בשקורטוסטאן מורטזה ראחימוב, רפובליקת אינגושטיה רוסלן אושב ומושל סנקט פטרבורג ולדימיר יאקובלב. ב-1 בדצמבר 2001 נערך קונגרס של איחוד האיגודים הציבוריים – אחדות – רוסיה כולה", בו הוסב האיחוד למפלגה הפוליטית רוסיה המאוחדת. ב-9 באפריל 2002 התקיים קונגרס רביעי של תנועת "מולדת" (Отечество) בו התקבלה החלטה לפיזור הארגון. ב-19 בנובמבר 1998, ביוזמת ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב, הוקמה ועדה מארגנת לארגון הציבורי הפוליטי הכל-רוסי "מולדת", שכללה את אלכסנדר ולדיסלבלב, בוריס גרומוב, טטיאנה דמיטרייבה, אלכסנדר יסאייב, מיכאיל קלשניקוב, אלכסנדר קליאגין, יוסיף קובזון, אנדריי קוקושין, יקטרינה לאחובה, ויקטור מישין, ויקטור סאדוביצ'ני, יורי סנקביץ', ארתור צ'ילינגארוב, קארן שחנזארוב ואחרים. ב-19 בדצמבר 1998, קונגרס התנועה בהשתתפות 1,125 נציגים מ-88 מחוזות רוסיה בחר פה אחד את יורי לוז'קוב למנהיג התנועה. ב-24 באפריל 1999 בירוסלבל, התקיים הקונגרס השני של הארגון הציבורי הפוליטי הכל-רוסי "מולדת". ב-22 במאי 1999, בסנקט פטרבורג, נערך הקונגרס המכונן של גוש "רוסיה כולה". מייסדי הגוש היו ראשי מחוזות. מתוך כארבעים מחבריה, לפחות חמישה (חברי מועצת הפדרציה בוחרב, גוז'ווין, איגומנוב, סומין, סוביאנין) השתתפו במקביל בקבוצת היוזמה של קונסטנטין טיטוב, גוש "קול רוסיה". ב-20 באוגוסט 1999 התקיים הקונגרס השני באופה, בו הפך הגוש לתנועה סוציו-פוליטית בין-אזורית. הגוש נחשב למועדף בבחירות. עם זאת, במהלך מערכת הבחירות הוא איבד מספר לא מבוטל של תומכים, בשל ארגון מחדש של התנועה הבין-אזורית "אחדות" ("דוב"), שקיבלה את תמיכתו של ראש הממשלה ולדימיר פוטין והפכה בהמשך למפלגת השלטון רוסיה המאוחדת. מערכת הבחירות מומנה על ידי קונצרן הנפט לוקויל וסיסטמה. יותר מחודש לפני הבחירות, בתחילת נובמבר 1999, אמר יבגני פרימקוב שהתנועה מצפה לכבוש לפחות 25% מהמושבים בפרלמנט הרוסי. (שנתיים לאחר מכן הוא ציין כי "קיבלנו רק 13.5 אחוזים בבחירות, תוך הסתמכות על אחוז גדול יותר"). בבחירות לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הגוש זכה ל-13.3% מהקולות וזכה ב-37 מושבים בדומה השלישית. בעקבות תוצאות הבחירות, התנועה קיבלה את הזכות להקים סיעה בדומה השלישית. רוסיה ביתנו רוסיה המאוחדת ארכיון אתר ביטאון המפלגה אתר המפלגה: אפריל 2002 История Общероссийской политической общественной организации ОПОО «Отечество»// Государство и власть Первый этап открытия II съезда ОПОО Отечество// Архив официального сайта ОПОО Отечество "История Блока Отечество-Вся Россия". אורכב מ-המקור ב-2013-01-27. נבדק ב-2013-05-11. Примаков не стал осуждать войну в Чечне "Евгений Примаков: «Я не уйду из большой политики»". Независимая газета. 2001-09-06.
פסטיבל הקיץ אוחריד

פסטיבל הקיץ אוחריד הוא פסטיבל בין-לאומי למוזיקה ולבמה שנערך באוחריד, בחסות נשיא מקדוניה הצפונית. הפסטיבל חבר באיגוד האירופי לפסטיבלים. פסטיבל הקיץ באוחריד התחיל ב-4 באוגוסט 1961, עם הופעתה של זמרת האופרה אנה ליפסה טופוביץ', בליווי הפסנתרנית לדיסלב פרלדיק, שנערכה בכנסיית סיינט סופיה (מק'). בשנים הראשונות של הפסטיבל, הפסטיבל נערך בדרך כלל בכנסיית סיינט סופיה. בהדרגה החלו להגיע לפסטיבל אמני מוזיקה בעלי מוניטין רב כמו: ולדימיר רוז'האק מקרואטיה, מרטינה ארויו מארצות הברית, שמיניית סלובניה, מוזיקאי פראג, רביעיית שער הזהב, מילקה אפטימובה (מק'), טודור סקאלובסקי (מק') ואמנים אחרים. כנראה בתקופה זו, הפסטיבל הגיע לשיא עם הופעות של מוזיקאים בעלי שם עולמי - הכנר הרוסי לאוניד קוגן והצ'לן הצרפתי אנדרה נבארה. עם הזמן, הפסטיבל נהיה מעניין יותר, עשיר יותר בתוכן ומושך יותר עבור אמנים והרכבים ברחבי העולם. בשנות ה-70 וה-80, הופיעו בפסטיבל אישים מפורסמים רבים, כמו מסטיסלב רוסטרופוביץ', אלדו צ'יקוליני, גדעון קרמר, רוג'יירו ריצ'י, ויקטור טרטיאקוב, הנריק שרינג, סלבטורה אקרדו, אלנה אוברסקובה, קטיה ריצ'ארלי, ויקטוריה דה לוס אנג'לס, מקסים ונגרוב, ודים רפין, יוליאן רחלין, איוו פוגורליץ', התזמורת הקאמרית של מינכן, התזמורת הקאמרית "וירטואוזי די רומא", התזמורת הקאמרית של ג'ורג'ה אנסקו התזמורת הקאמרית הליטאית, תזמורת הרדיו של רדיו האוסטרי מקהלת "מדריגל" מבוקרשט, מקהלת גלינקה מסנט פטרסבורג, מקהלת הילדים מווינה וכו'. בשנות ה-80, נושאי הפסטיבל החלו להתפתח. תחילה דרך התיאטרון, כמו למשל בביקור בתיאטראות מקדוניים, ובהמשך הפסטיבל נהיה מקום התכנסות אטרקטיבי עבור תיאטראות רבים ברחבי העולם ובעיקר ממדינות יוגוסלביה לשעבר. האירוע המרכזי בפיתוח פסטיבל הקיץ באוחריד הוא תחילת חברותו באיחוד הפסטיבלים האירופי ב-1994. מאוחר יותר, ב-2001, הוצג במה חדשה לפסטיבל - התיאטרון העתיק, בו הוצג פרויקט הבכורה של איוואן פופובסקי. מאז, טקס הפתיחה של הפסטיבל מתקיים באופן מסורתי במיקום הזה ב-12 ביולי, וטקס הסיום של הפסטיבל הוא ב-20 באוגוסט. הפסטיבל מנוהל על ידי הבמאי והדירקטוריון, ושני בוחרי התוכניות מקפידים על תוכנית האמנות בפסטיבל. מנהלת הפסטיבל היא נטשה פופוביץ'. חברי מועצת הפסטיבל הם: נינה מומירובסקה (נשיאה) לילג'נה סטברסקה קתרינה מיטרסקה סוביה איזירוסקי לג'ופקו קוורובסקי בוחרי התוכניות של הפסטיבל הם: וסו ריסטוב (בורר מוזיקה) אלכסנדר פופובסקי (מק') (בורר דרמה) מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הקיץ אוחריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הקיץ אוחריד Tallieu & Tallieu, European Festivals Association, European Festivals Association (באנגלית) 59 Фестивал Охридско лето/ Ohrid Summer Festival – 12.07-20.08.2019.
הרווארד ביזנס רוויו

הרווארד ביזנס רוויו (באנגלית: Harvard Business Review, בראשי תיבות: HBR) הוא מגזין ניהול כללי היוצא לאור מאז שנת 1922 על ידי הוצאת הרווארד, חברה בת של אוניברסיטת הרווארד. המגזין מוציא 6 גליונות בשנה. משרדי ההנהלה ממוקמים בבוסטון. המגזין מכסה תחום נרחב של נושאים הנוגעים למבחר תעשיות, תפקידי ניהול ואזורים גאוגרפיים. אלו כוללים מנהיגות, משא ומתן, אסטרטגיה, תפעול, שיווק וכספים. במהלך השנים נטבעו או זכו לתפוצה נרחבת כתוצאה מפרסומם במגזין מספר לא מבוטל של מונחים ותפיסות ניהוליות. חוקרים אקדמיים מפרסמים מאמרים בעיתון אך הוא אינו כתב עת מדעי. עם החוקרים שמאמריהם פורסמו בכתב העת נמנים קלייטון כריסטנסן, פיטר דרוקר, מייקל פורטר, רוזאבת' מוס קאנטר ופרדריק הרצברג. בשפה האנגלית המגזין מופץ ברחבי העולם לכ-250,000 קוראים. בנוסף מתורגם ברישיון תוכן מהמגזין לעוד 13 שפות. בעברית יוצא לאור כתב העת "אקזקיוטיב", המכיל מאמרים מתורגמים לעברית מתוך "הרווארד ביזנס רוויו". מאז שנת 1959 מוענק מדי שנה פרס מקינזי לשני המאמרים המשמעותיים ביותר שנבחרים על ידי חבר שופטים עצמאי. מדיה וקבצים בנושא הרווארד ביזנס רוויו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרווארד ביזנס רוויו הרווארד ביזנס רוויו, ברשת החברתית פייסבוק הרווארד ביזנס רוויו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרווארד ביזנס רוויו, ברשת החברתית אינסטגרם הרווארד ביזנס רוויו, ברשת החברתית LinkedIn אתר האינטרנט הרשמי של אקזקיוטיב ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גירונדי

גירונדי הוא שם משפחה וכינוי יהודי שמצביע על מקור נושא השם או המשפחה בעיר ז'ירונה (גירונה) בקטלוניה. האם התכוונתם ל... הרב יונה גירונדי (רבנו יונה) - רב ופרשן מהראשונים במאה ה-13, יליד ז'ירונה הרב מרדכי שמואל גירונדי - רב ומקובל איטלקי במאה ה-19 הרב ניסים בן ראובן גירונדי (הר"ן) - רב ופוסק מהראשונים במאה ה-14, יליד ז'ירונה הרב יעקב בן ששת (לעיתים יעקב בן ששת גרונדי) - רב מקובל במאה ה-12 יליד ז'ירונה ראו גם הרב שמואל ירונדי - רב ופוסק מהראשונים במאה ה-14, יליד ז'ירונה
הנער מסינסינטי

הנער מסינסינטי (באנגלית: The Cincinnati Kid) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1965 בבימויו של נורמן ג'ואיסון (שהחליף את סם פקינפה זמן קצר לאחר תחילת הצילומים), עם סטיב מקווין, אדוארד ג'י רובינסון וקרל מלדן בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת ריצ'רד ג'סופ (אנ') משנת 1963. העלילה מתרחשת בניו אורלינס בתקופת השפל הגדול של שנות ה-30 ועיקרה שחקני פוקר. שחקן אחד מסינסינטי המכונה "הנער" מנסה לכבוש את המקום הראשון בין שחקני הפוקר בעיר. את מוזיקה לסרט חיבר לאלו שיפרין ושיר הנושא "הנער מסינסינטי" מושר בסוף הסרט בפי ריי צ'ארלס. ג'ואן בלונדל הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע וזכתה בפרס National Board of Review לשחקנית משנה. אריק סטונר מסינסינטי המכונה "הנער", מגיע לניו אורלינס ומתפרנס ממשחקי פוקר שבהם הוא מנצח ונאלץ התקוטט עם שחקנים שניצחונותיו לא מוצאים חן בעיניהם. בין המשחקים הוא נח בזרועות חברתו כריסטיאן (טיוזדיי ולד). חבר קרוב של "הנער" מכונה "יורה" ("Shooter" - קרל מולדן), שחקן פוקר ותיק שעוסק בעיקר בארגון המשחקים בהם הוא משמש גם כמחלק הקלפים ("דילר"). הוא נשוי לאישה צעירה בשם מלבה (אן-מרגרט) המשדרת מיניות ובוגדת בו לעיתים קרובות עם שתיקה מצידו. מלבה וכריסיטאן הן חברות טובות והולכות ביחד לטיפולים בבית מרחץ טורקי. "הנער" השטוף בהימורים לוקח את מלבה לחזות בקרב תרנגולים. לעיר מגיע גדול שחקני הפוקר, לנסי הווארד המכונה "האיש" (אדוארד ג'י רובינסון). "יורה" מארגן לו משחק פוקר עם סלייד (ריפ טורן), מיליונר בעל אגו מנופח שחושב שיוכל לנצח אך "האיש" מנצח אותו בקלות. "יורה" עומד לארגן את המשחק החשוב ביותר בו יתמודד גם "הנער" ועוד מתמודדים "כבדים". סלייד רוצה להתנקם ב"איש", מזמן את "יורה" לביתו ולוחץ עליו לחלק "קלפים טובים" ל"נער" כדי שיוכל לנצח את "האיש". "יורה" מסרב בתחילה אך סלייד לוחץ עליו ומזכיר שהוא חייב לו אלפי דולרים והוא גם יודע דברים על מלבה. הלחץ מצליח ו"יורה" מסכים לעשות זאת מחוסר ברירה. "יורה" בוחר ב"ליידי פינגרס" (ג'ואן בלונדל), אישה מבוגרת ומנוסה במשחקים, כדי שתחליף אותו מדי פעם כמחלקת. המשחק נמשך שעות רבות, "הנער" מגלה את זה ש"יורה" מחלק לו קלפים טבים ובהפסקה הוא לוחץ עליו ו"יורה" מגלה לו שזה בגלל לחץ של סלייד. "הנער" מתעמת עם סלייד ומסרב להצעתו. הוא מפטר את "יורה" ורוצה לנצח רק בכוחות עצמו. לבסוף נראה שהוא עומד לנצח אך לבסוף "האיש" שולף את הקלף המנצח ולוקח את כל הקופה. "הנער מסינסינטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנער מסינסינטי", באתר נטפליקס "הנער מסינסינטי", באתר AllMovie (באנגלית) "הנער מסינסינטי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנער מסינסינטי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הנער מסינסינטי", באתר Metacritic (באנגלית) "הנער מסינסינטי", באתר אידיבי "הנער מסינסינטי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לנער מסינסינטי, באתר יוטיוב הנער מסינסינטי, באתר TCM הנער מסינסינטי בביצוע ריי צ'ארלס, באתר יוטיוב
רבע לשש (סיבוב הופעות)

רבע לשש הוא סיבוב הופעות של ההרכב המוזיקלי הישראלי הפרויקט של עידן רייכל, אשר נתמך על אלבומו רבע לשש והתקיים ברחבי ישראל וארצות הברית. המופע עלה ב-11 ביוני 2013 והסתיים ב-16 בפברואר 2016. סיבוב ההופעות כלל שירים מהאלבום וכן את מיטב להיטיו האחרים של ההרכב מאלבומיו הקודמים. במרץ 2013 יצא לאור האלבום "רבע לשש", שכלל, בין היתר, את הלהיטים "עכשיו קרוב", "בלילה", "Sabe Deus" ו"עד שאין יותר לאן" שהצליחו להגיע לצמרת מצעדי הפזמונים העבריים השנתיים של גלגלצ ורשת ג'. באותה השנה, זכה ההרכב גם בתואר "אנשי השנה במוזיקה" במצעד של גלגלצ. האלבום הצליח תוך מספר חודשים להגיע למעמד של פלטינה כפולה, תוך שמכר למעלה מ-100,000 עותקים, ובסופו של דבר זכה בתואר פלטינה מרובעת, שהוענק לרייכל בהופעה ב-28 בספטמבר 2015, שנכללה בסיבוב ההופעות ונערכה במסגרת פסטיבל התמר. "עכשיו קרוב" "עד שאין יותר לאן" "שאריות של החיים" "אנא אנא ואנתה אנתה" "חלומות של אחרים" "ממעמקים" "מינהאר לי משיתי" "אם היית רואה" "Detrás De Mi Alma" "בלילה" "Brong Faya" "זימרו" "Ayal-Ayale" "דסטה" "Belo" "מכל האהבות" "מחכה" "הרוח הזאת" "Sabe Deus" "שובי אל ביתי" "רוב השעות" "התמכרות" "Ley Ley Ley" "מלסה" "חיים פשוטים" "יורד הערב" "מילים יפות מאלה" "בקרוב" שירה - כברה קסאי, מאיה אברהם, אבי וואסה, אילן דמתי תופים - גלעד שמואלי טרומבון - מעין מילוא חצוצרה - ארד ייני סקסופון - עמרי אברמוב גיטרה בס - זיו רהב גיטרות - מרק קקון עוד, טרק, בגלמה - יעקב סגל כלי נשיפה - אייל סלע, יואל פרפיניאן יוסי חרסונסקי העניק למופע ביקורת חיובית, תוך שנתן לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה ואמר: "בגדול, זה היה המופע הכי אפ-ביט ששמעתי מהפרויקט. לא חדש שעידן רייכל הולך על פייסטה מולטי אתנית, אלא שהעיבודים לכלי נשיפה, כלי קצב והקשה, כיוונו הפעם ליתר אקשן. ברור שהקהל יקום על רגליו. ברור שסיומו של הערב ילך על שיאים ושמחה גדולה. ממש שאו א-לה ברודוויי. רייכל חכם, מכוון מדויק ללב הקונצנזוס, מעניק לקהל תחושת "ואליו פור מאני". אחרי הכל – מי שהגיע לקיסריה שילם במיטב כספו בשביל השאו הזה, והוא קיבל תמורה גדולה". גם אסף נבו ממאקו העניק למופע ביקורת חיובית: "המופע "רבע לשש" של "הפרויקט של עידן רייכל" נועד לכל מי שאוהב מוזיקה אמיתית, ומרגיש אותה עמוק בלב. גם מי שחושב שמדובר בקיטש להמונים נוסח "האישה שאיתי" שהשנה חוגג 30, לא יוכל בשלב מסוים להתנגד לרייכליזם הכובש. קשה מאוד לעמוד בפני הקסם הרייכלי. גם ציניקנים גמורים שיצפו במופע הזה יפלו ברשתו בסופו של דבר. במובן הזה רייכל מזכיר במופע החדש שלו את שלמה ארצי. יש לו כל כך הרבה להיטים מוכרים ואהובים, האמירה המוזיקלית שלו כה ברורה, היכולת שלו לגעת בקהל כה נוכחת, והמופע עצמו ברמה מספיק גבוהה - עד שהוא מצליח לטפס כאן כמעט עד לטופ". ספיר יעקב, עכבר העיר, הופעות סופ"ש: עידן רייכל מגיע לתל אביב, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2013 הפרויקט של עידן רייכל – רבע לשש, עידן רייכל, הופעה בהאנגר 11, באתר GoingOut נועה הרשקוביץ‏, אתם בחרתם: איש השנה של גלגלצ הוא עידן רייכל. ריאיון מנצח, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2014 ynet, עידן רייכל: כובש את אמריקה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2013 פסטיבל התמר 2015 - פלטינה מרובעת לרייכל, באתר ‏מאקו‏, 30 בספטמבר 2015 עידן רייכל - Idan Raichel, באתר www.facebook.com עידן רייכל - רבע לשש ההופעה בקיסריה, אמפי קיסריה, עידן רייכל ביקורת הופעה, יוני 2013, באתר יוסמיוסיק, ‏2013-06-13 עידן חדש: המופע של רייכל בקיסריה בטופ, באתר ‏מאקו‏, 13 ביוני 2013
רוברט ונטורי

רוברט ונטורי (באנגלית: Robert Venturi;‏ 25 ביוני 1925 – 18 בספטמבר 2018) היה אדריכל אמריקאי, ממייסדי הסגנון הפוסט-מודרני. ונטורי נולד בעיר פילדלפיה ולמד באוניברסיטת פרינסטון. הוא התמחה במשרדיהם של לואי קאהן ואירו סארינן לפני שפתח משרד אדריכלים יחד עם אשתו דניז סקוט בראון. ונטורי היה המבקר החריף ביותר של האדריכלות המודרנית כבר בשנות ה-60. הוא התנגד נחרצות לגישה הפונקציונלית של המודרניזם והיה מחלוצי הפוסטמודרניזם באדריכלות. בשנת 1966 הוציא לאור את ספרו "Complexity and Contradiction in Architecture" (מורכבויות וניגודים באדריכלות) בו פרס את משנתו והגדיר את העקרונות לפיהם צמח לאחר מכן הסגנון הפוסט-מודרני. הספר זכה להצלחה בלתי צפויה ולשבחים רבים מאדריכלים ותאורטיקנים רבים, שחלקם אף ראו בו את התאוריה החשובה ביותר מאז זו של לה קורבוזיה, בספרו "לקראת אדריכלות" (1923). בספרו טבע ונטורי את הביטוי "Less is bore" (פחות הוא משעמם), כפרפרזה על האמירה המפורסמת של מיס ואן דר רוהה כי "Less is more" ("פחות זה יותר"). ונטורי לא הצדיק את הקישוטיות שאליה התנגדו המודניסטים כגון מיס ואן-דר-רוהה אלא לתפיסה הפונקציונליסטית. על החיפוש אחר ה"אמיתיות", זו שעליה מתבססת האדריכלות המודרנית, סיפר ונטורי בספר ידוע נוסף אשר הוציא בשם "Learning from Las Vegas" (ללמוד מלאס-וגאס). בספר זה הוא הצדיק את האדריכלות "המזויפת" של לאס וגאס וטען כי בעידן הפוסט מודרני, אין אמת אחת וכי מושג ה"אמת" כבר אינו רלוונטי לאדריכלות. כמו כן טען ונטורי כי הסמליות של המבנים בסטריפ והצעצועיות שלהם עושים בסופו של דבר את מה שנדרשו לעשות כך שאנשים (ואפילו אדריכלים, הוא הוסיף) יכולים ליהנות מאדריכלות זו. התאוריות האדריכליות שפיתח גרמו להכתרתו כ"מציל האדריכלות המודרנית מפני עצמה". לאורך השנים זכה ונטורי בשנים עשר פרסים שונים על בתים שתכנן ועל ספריו, ביניהם פרס פריצקר היוקרתי בו זכה בשנת 1991. נפטר ב-19 בספטמבר 2018. בית ונה ונטורי, פילדלפיה, 1964. הוגדר כ"יצירת מופת של אדריכלות אמריקאית מודרנית" וכאחד ממבשרי האדריכלות הפוסט-מודרנית. בית הגילדות, פילדלפיה, 1963. נבנה יחד עם בית ונה ונטורי ונחשב לבעל חשיבות דומה. בית לייב, ניו ג'רזי, 1967 תחנת כיבוי אש מספר 4, קולומבוס, אינדיאנה, 1968 תוספת למוזיאון לאומנות ע"ש אלן, אוברלין, אוהיו, 1976 חצר פרנקלין, פילדלפיה, 1976 אולם גורדון וו באוניברסיטת פרינסטון, ניו ג'רזי, 1983 מוזיאון סיאטל לאמנות, סיאטל, 1991 אגף סיינסברי בגלריה הלאומית בלונדון, לונדון, 1991 מוזיאון הילדים, יוסטון, טקסס, 1992 המוזיאון המורחב לאמנות עכשווית, סן דייגו, 1996 ספריית דמברטון אוק לאיסוף ומחקר באוניברסיטת הרווארד, וושינגטון, 2005 בית הכנסת הרפורמי של קהילת בית אל, פנסילבניה, 2007 כנסיית האוניברסיטה האפיסקופלית, פילדלפיה, 2008 מורכבות וסתירות באדריכלות המודרנית, 1966 ללמוד מלאס וגאס (יחד עם סטיבן אייזנאוור ודניז סקוט בראון), 1972 רוברט ונטורי, דניז סקוט בראון, סטיבן אייזנאוור, ללמוד מלאס וגאס: הסימבוליזם הנשכח של הצורה הארכיטקטונית, תרגם מאנגלית והוסיף הערות: אור אלכסנדרוביץ', בבל 2008 מדיה וקבצים בנושא רוברט ונטורי בוויקישיתוף נועם דביר, הניחה את היסודות, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2011 רוברט ונטורי, אבי האדריכלות הפוסט מודרנית, הלך לעולמו בגיל 93, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2018 אסתר זנדברג, שני אדריכלים שיצאו למסע חורמה נגד האדריכלות המודרנית, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2018 רוברט ונטורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Venturi, Scott Brown and Associates, Inc. firm web site Robert Venturi biography on the Pritzker Prize web site The Vanna Venturi House in Philadelphia
מערת קובלנס

מערת קובלנס (בספרדית: Cueva de Covalanas) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית רמלס דה לה ויקטוריה (ספ') בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו. המערה שוכנת במדרון הצפון-מערבי של גבעת פאנדו (Monte Pando), כ-40 מטרים מעל מערת אל מירון (El Míron). מערת קובלנס הייתה ידועה מאז ימי קדם לתושבי האזור בשם "מערת הכלים" (La cueva de las herramientas). היא התגלתה למדע בספטמבר 1903 על ידי הארכאולוגים ארמיליו אלקלדה דל ריו ולורנסו סיירה (Lorenzo Sierra), שביחד עם הארכאולוג החובב מרסלינו סאנס דה סאוטואולה (אנ') (מגלה מערת אלטאמירה) ביצעו את המחקר הראשון. תוצאות התגליות פורסמו בשנת 1911 יחד עם אנרי בריי. המערה שימשה למגורים במשך 45,000 שנים. היא בנויה משני מסדרונות שמתפצלים ממש מאחורי הכניסה, כאשר הציורים הם במערה הימנית. הציורים מתחילים כסדרה של שתי קבוצות קטנות של נקודות. בהמשך לאורך 12 מטרים משני הצדדים ובתוך גומחה קטנה יש ציורים של בעלי חיים בצבע אדום, כשבחלקם יש סימני חריתה. הם כוללים 22 דמויות: 18 איילות, אייל הצפון, סוס, שור הבר וחיה בלתי מזוהה. בנוסף יש סמלים בצורת נקודות קטנות וקווים סמוך לגג המערה. אחרי 90 מטרים מהכניסה מספר הדמויות וגודלן פוחת משמעותית, כשלבסוף יש רק דמות אחת וסימנים בלתי מזוהים באדום. לכל אורך המערה יש סימנים בשחור. הטכניקה ששימשה ליצירת הציורים הייתה יצירת קווים מנקודות שנוצרו מקצות האצבעות טבולות בצבע אדום. בהתחשב בכך שהשימוש בטכניקה זו היה מוגבל (היא התגלתה גם בציורים של מערת אל פנדו ומערת לה פסייגה) יש חוקרים הסוברים כי נוצרה באזור אסכולה מיוחדת שכונתה "אסכולת רמלס" (Escuela de Ramales) המתוארכת בין לפני 20,000 ל-14,000 שנים, תקופת התרבות הסולוטרנית. אתר האינטרנט הרשמי של מערת קובלנס מדיה וקבצים בנושא מערת קובלנס בוויקישיתוף COVALANAS CAVE, מאתר Prehistoric Rock Art Trails Cueva Covalanas in Cantabria, Spain Covalanas and la Cullalvera