אדמירל צרפת

אדמירל צרפת (בצרפתית: Amiral de France) הוא תואר כבוד צרפתי. זהו המקבילה הימית של מרשל צרפת ונושאי הדרגה היו מבין הקצינים הגדולים של הכתר של צרפת. התואר נוצר בשנת 1270 על ידי לואי התשיעי, מלך צרפת, במהלך מסע הצלב השמיני. באותה תקופה התואר היה שווה ערך למשרד הקונסטבל של צרפת. האדמירל היה אחראי על ההגנה על חופי פיקארדי, נורמנדי, אוניס וסנטונגה. בתקופות מלחמה הייתה אחריותו לגייס ספינות סוחר צרפתיות לצי. הוא נאלץ לחמש, לצייד ולספק את הספינות במהלך המלחמה, ולתת רישיונות לפריבטירים. בימי שלום, הוא היה אחראי על תחזוקת הצי המלכותי (כאשר היה קיים). הוא היה אחראי גם על המסחר הימי ועל צי הסוחר. בעידן המודרני, אדמירלים מעטים היו מלחים; יתרה מכך, למעט קלוד ד'אנבו, אף אחד מהם לא פיקד בפועל על הצי. יש לומר שכוחו הממשי של האדמירל היה קטן למדי, בין השאר בגלל מינויים של אדמירלים אחרים (אדמירל הלבנט לפרובאנס, האדמירל של ברטאן והאדמירל של המערב לגיין), ובגלל מינוי גנרל הגליאות ומזכיר המדינה של הצי. לתואר, כמו לתואר הקונסטבל, הייתה חשיבות פוליטית הרבה יותר (מה שהוביל בסופו של דבר לביטול שני התארים). זו הייתה גם משרה רווחית: לאדמירל הוקצה חלק מהקנסות וההחרמות שהטילה האדמירליות, והייתה לו זכות לאניות ולספינות טרופות שלא נתבעו וכן עשירית מהשלל שנלקח בקרב. היו לו גם זכויות משפטיות, השוות לאלו שניצלו הקונסטבל והמרשל. זה היה ידוע בשם Table de marbre, אחרי מושב האדמירליות בפריז. מפקדה שנייה של האדמירליות הוקמה ברואן, וכ-50 מפקדות נוספות הוקמו במקומות שונים אחרים ברחבי חופי צרפת. בתי הדין הללו דנו בתיקים העוסקים בסכסוכי דיג וכל פשיעה שבוצעה בנמלי המדינה. האדמירליות בוטלה בשנת 1627 על ידי הקרדינל רישלייה, אשר מונה לתפקיד החדש שנוצר כ-Grand Master של הניווט ואשר רצה להביא את כל הסמכות הימית תחת תפקיד אחד. התפקיד חודש בשנת 1669, אך כעת היה רק תואר כבוד. האדמירל החדש הראשון היה לואי, רוזן ורמנדואה, שבאותה עת היה רק בן שנתיים. לאחר מכן, רק לואי אלכסנדר, רוזן טולוז היה מעורב בענייני הצי. התואר בוטל פעם נוספת ב-1791, וחודש ב-1805 בדמותו של מרשל צרפת ז'ואקים מירא. נכון לעכשיו, האדמירל האחרון של צרפת היה פרנסואה תומאס טראואר, בשנת 1869. תואר זה נשאר תקף במלואו כיום, שכן מאמר חוק משנת 2005 מזכיר: "התואר של מרשל צרפת ושל אדמירל צרפת, הוא תואר כבוד במדינה". פלורן דה וארן, 1270 – אדמירל צרפת הראשון אובר השני דה לונגבל – נהרג בקרב ימי ב-1283 לאורך חופי כתר אראגון אותון דה טורסי, 1296–1297 מתייה הרביעי ממונמורנסי, 1297–1304 רנייה הראשון ממונקו, 1304–1314 איג קיירט, 1335–1340 ניקולא בושה, 1338–1340 אנטוניו איתון דוריה, 1339 רובר דה אודטו, 1340 לואיס דה לה סרדה, נסיך פורטונה, 1341 שארל הראשון ממונקו, 1342 פייר פלוט דה רוול, 28 במרץ 1345–1347 ז'אן דה נאנטויל, 1347–1356 לא מאויש 1356–1359 אנגראן דה מנטניי 1359 ז'אן "בודראן" דה לה אוס, 1359–1368 פרנסואה דה פרילו, 1368–1369 איימרי השישי דה נארבון, 1369–1373 ז'אן דה ויין, 1373–1396 רנו דה טרי, לורד של סריפונטיין, 1397–1405 פייר דה ברבאן, 1405–1408 זאק דה שאטיון, לורד של דאמפייר, 1408–1415 רובר דה בראקמון, 1417–1418 ז'אנה דה פואה, 1418 שארל דה רקור, רוזן בובואר, 1418–1419 ז'ורז' דה בובואר דה שאסטלו, 1420 לואי דה קולאן, 1421–1437 אנדרה דה לאוואל-מונמורנסי, לורד של לואק וברון של רץ, 1437–1439 פרז'ן השביעי דה סייטיבי, 1439–1450 ז'אן החמישי דה בוייל דה מונרסור, 1450–1477 ז'אן דה מונטובאן, 8 באוקטובר 1461 – 1466 לואי דה בורבון, רוזן רוסיון, בן לא חוקי של שארל הראשון, דוכס בורבון, 1466–1486; 1463 שארל השני ד'אמבואז, 1508–1511 לואי מאלה דה גראוויל, 1511–1516 גיום גופר, לורד של בוניבה, 1517–1525 פיליפ דה קאבוט, לורד של בריון רוזן שארני, 1525–1543 קלוד ד'אנבו, 1543–1552 גאספאר דה קוליני השני, לורד של שאטיון-סור-לואן, 1552–1572 אונורה השני מסבויה, מרקיז וילאר, 1572–1578 שארל מלורן, דוכס מיין, 1578–1582 אן דה ז'ואאז, 1582–1587 ז'אן לואי דה נוגארה דה לה ואלט, דוכס אפרנון, 1587–1589 ברנאר דה נוגארה, לורד של לה ואלט, 1589–1590 אנטואן דה ברישאנטו, מרקיז בובה-נאנגיז 1589–1592 שארל דה גונטו, דוכס בירון, 1592–1594 אנדרה דה באנקרא, מרקיז וילאר, 1594–1595 שארל דה מונמורנסי, דוכס ראמוויל, 1596–1612 אנרי השני דה מונמורנסי, 1612–1626 קרדינל רישלייה, 1626–1642 ז'אן ארמנד דה מייל, המרקיז השני מברזה, 1642–1646 אן מאוסטריה, 1646–1650 סיזאר, דוכס ונדום, 1651–1665 לואי, רוזן ורמנדואה, 1669–1683 לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, 1683–1737 לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, 1737–1789 שארל הקטור ד'אסטיין, 1792 (הרפובליקה הראשונה) ז'ואקים מירא, 1805–1814 (הקיסרות הראשונה) לואי אנטואן, דוכס אנגולם, 1814–1830 (הרסטורציה הבורבונית) גי-ויקטור דופרה, 1830 לורן טרוז'ה, 1831 אלבין רוסין, 1840–1847 אנז'ה רנה ארמאן, ברון מקאו, 1847–1854 שארל בודין, 1854 פרדינן-אלפונס אמלין, 1854 אלכסנדר פרדינן פארסבאל-דסשנה, 2 בדצמבר 1854 ארמאן ז'וזף ברואה, 1855 ז'וזף רומן-דספוסה, 1860 שארל ריגול דה ז'נוילי, 1864 לאונרד שארנר, 1864 פרנסואה תומאס טראואר, 1869 הנרי השישי, מלך אנגליה מינה שני אריסטוקרטים אנגלים במהלך כהונתם של לואי דה קולאן ואנדרה דה לאבל-מונמורנסי. לפיכך, הם לא הוכרו על ידי ממלכת צרפת. ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק, 1424–1437 (בתקופת כהונתו של לואי דה קולאן) אדוארד דה קורטני, 1439 (בתקופת כהונתו של אנדרה דה לאבל-מונמורנסי) מדיה וקבצים בנושא אדמירל צרפת בוויקישיתוף Article 19 of Law No. 2005-270 of 24 March 2005 on the general status of militaries Ernest Prarond, Histoire de cinq villes et de trois cents villages, hameaux et fermes, vol. 2, p. 272, 1863 Froissart's Chronicles, vol. 2, 1824, p. 29 Anselme de Sainte-Marie, Histoire généalogique de la maison royale de la France et des grands officiers de la couronne, p.752 Musée national de Versailles, Galeries historiques du Palais de Versailles, book 7, p. 102, Imprimerie royale, 1842 Ernest Lehr, L'Alsace noble: suivie de Le livre d'or du patriciat de Strasbourg, Volumes 1 to 3, p. 336תבנית:Ambiguous