laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות דובאי בטניס

אליפות דובאי בטניס (בשמה הרשמי: אליפות בארקליז-דובאי בטניס; בערבית: بطولة دبي للتنس) נערכת מדי שנה בעיר דובאי שבאמירות דובאי בחסותו של שליט האמירות וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, השייח מוחמד בן ראשיד אל מכתום. התחרות היא חלק מסבב ה-ATP מאז 1993 ומסבב ה-WTA מאז 2001. הטניסאים רוג'ר פדרר וז'וסטין הנין זכו בו ארבע פעמים כל אחד. בשנת 2009 חולקו פרסים בסך 2,233,000 דולרים בתחרויות הגברים ובסך כ-2 מיליון דולרים בתחרויות הנשים. בשנת 2009 התעוררה סערה כאשר שלטונות דובאי סירבו להעניק אשרת כניסה לטניסאית הישראלית שחר פאר, בטענה כי נוכח האווירה השוררת באמירות בעקבות הדיווחים הטלוויזיוניים ממבצע עופרת יצוקה, לא יוכלו המארגנים לערוב לביטחונה, וכי קיים חשש כי צופים רבים יחרימו את התחרות. בעקבות החלטה זו נקנסו מארגני הטורניר ב-300 אלף דולרים, כ-44 אלף מהם הועברו לפאר. גורמים פרטיים שונים נקטו אף הם צעדים נגד מארגני התחרות: ה-Wall Street Journal ביטל את החסות שהעניק לתחרות, וערוץ הטניס האמריקני הודיע כי לא יסקר אותה. הטניסאי האמריקני אנדי רודיק, שזכה בטורניר בשנת 2008, הודיע כי לא ישתתף בו בשל מניעת השתתפותה של פאר. בעקבות המחאות התירו שלטונות דובאי את השתתפותו של טניסאי ישראלי אחר, אנדי רם, בטורניר. בשנת 2010 אושרה כניסתה של פאר למדינה, היא השתתפה בטורניר ואף העפילה לשלב חצי הגמר. מדיה וקבצים בנושא אליפות דובאי בטניס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפות דובאי בטניס אליפות דובאי בטניס, ברשת החברתית פייסבוק אליפות דובאי בטניס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אליפות דובאי בטניס, ברשת החברתית אינסטגרם שי אלון, ‏מנהל טורניר דובאי: שחר פאר תיצור אנטגוניזם, באתר ONE‏, 17 בפברואר 2009 אלמוג שריד, המחאה נמשכת: אנדי רודיק פרש מטורניר דובאי, באתר nrg‏, 21 בפברואר 2009
קונסולת משחקים

קונסולת משחקים היא מחשב ייעודי המשמש למשחק במשחקי וידאו. קונסולות משחקים משתמשות בדרך-כלל בצג טלוויזיה או צג מחשב להקרנת המשחק, אך ישנן גם קונסולות ניידות שיש להן צג משל עצמן, וניתן לקחת אותן ממקום למקום בקלות. המכשיר העיקרי המשמש לשליטה במשחק הוא בקר משחק. בעבר היה אפשר בקלות להבדיל בין המחשב לבין קונסולת המשחקים: לא ניתן היה לחבר לקונסולה עכבר או מקלדת, והדבר היחיד שניתן היה לעשות עם הקונסולה הוא לשחק (ולא לגלוש באינטרנט, להשתמש בתוכנות וכו'). כיום קיימות קונסולות אשר ניתן לחבר להן עכבר ומקלדת, ויש אפילו כאלו שניתנות לחיבור לאינטרנט על מנת להוריד אליהן משחקים שונים. ישנן גם קונסולות משחקים המאפשרות הרצת לינוקס. בעקבות התפתחות השבב האלקטרוני החלו מסוף שנות ה־70 לייצר קונסולות משחקים (היו כמה אנלוגיות עוד מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כגון ה-Magnavox Odyssey, אבל הן לא זכו לפופולריות). הנפוצה בהן הייתה של חברת אטארי. אטארי אפשרה משחקים בעלי זיכרון וגרפיקה מוגבלים יחסית. נכון ל-2021, היצרנים הבולטים בתחום זה הם נינטנדו עם ה־Nintendo Switch ההיברידית, סוני עם פלייסטיישן 5 הנייחת ומיקרוסופט עם ה-Xbox Series X/S. החל מהדור השביעי של הקונסולות הנייחות, אשר הושק בסוף 2005, התווספו לקונסולות גם יכולות רשת מתקדמות, שמאפשרות הזרמת מדיה מהמחשב דרך הרשת הביתית וחיבור לרשתות חברתיות. הדור הנוכחי הוא הדור התשיעי של הקונסולות. נינטנדו כבר הוציאה את ה-Switch כקונסולה בדור השמיני ב - 2017, הקונסולה אינה חלק מהדור התשיעי באופן רשמי אך ייצורה ומכירת הקונסולה ממשיך לתוך הדור התשיעי. קונסולות משחקים מתאפיינות במעבדים ומעבדים גרפיים חזקים וזיכרון רב. עם השנים נוספו רכיבים נוספים, כגון דיסק קשיח למטרות התקנת משחקים ושמירת תוכן; חיבור רשת שמקשר בין הקונסולה לרשת הביתית ומאפשר גישה לאינטרנט; כמו גם אפשרות לחיבור אביזרים חיצוניים דוגמת מצלמה ובקרי משחק ייעודיים. היסטוריה של משחקי הווידאו מדיה וקבצים בנושא קונסולת משחקים בוויקישיתוף אוסף מידע על קונסולות משחקים באתר xBox.
חזרזיר: הסרט

חזרזיר: הסרט (באנגלית: Piglet's Big Movie; בתרגום חופשי: הסרט הגדול של חזרזיר) הוא סרט המבוסס על חלק מסיפוריו של אלן אלכסנדר מילן בספרים "פו הדב" ו"הבית בקרן פו", ומציג בו את חזרזיר כגיבור הראשי של הסרט ומספר את הסיפורים בהם הוא היה הגיבור הראשי. הסרט יצא לאקרנים במהלך שנת 2003 ויצא ישירות לווידאו ו-DVD בנובמבר באותה שנה. חזרזיר הוא גור חזירים ורדרד וקטן אשר חי ביער ת"ק הפרסאות לצד חבריו: פו, ינשוף, ארנב, טיגר, איה, רו וקנגה. יום איסוף הדבש הגיע ליער, וכל החברים מארגנים תוכנית גדולה כדי למצוא מעט דבש, אך חזרזיר לא מעורב בתוכנית בשל גודלו וגילו. הוא מרגיש בלתי מוערך ויוצא לבדו ליער, שם נוכח לדעת כי הוא בכל זאת יכול לעזור לכל יצור. בינתיים, תוכניתם של חבריו מצליחה אך הדבורים בורחות מהכוורת וכולם בורחים מהן לבית של חזרזיר, ורק שם הם שמים לב כי הוא נעדר. וכך יוצאים כולם לחפש את חזרזיר, כשהם נעזרים ומנחים על ידי ספר הזיכרונות שלו. במהלך החיפושים הם מעלים זיכרונות מהספר ומבינים כיצד חזרזיר הוא הגיבור של כל סיפור, וכיצד תרומתו הייתה כה גדולה אפילו בלי שהבחינו בכך אז. אך הזמן עובר, וחזרזיר לא נמצא. סערה מתחילה להשתולל, הספר מתעופף לנהר והמצב הולך ונעשה גרוע מרגע לרגע. החברים נכנסים למחסה, שם הם מציירים ציורים רבים של חזרזיר, בהם הוא גיבור וגדול. לאחר שרוחם מתעודדת מעט הם יוצאים לחפש שוב את חברם, אף על פי שהסערה עדיין לא שכחה. בדרך הם מוצאים דפים מספר הזיכרונות של חזרזיר ומתחילים לאסוף אותם, עד שהם מגיעים לגזע עץ ממוטט אשר נתלה מקצה הצוק ממש לצד מפל גדול. בקצהו של הגזע תקוע ספר הזיכרונות של חזרזיר. בצעד נואש מנסה פו להגיע אליו, אך נכנס לצרה גדולה ביותר. חבריו לא מצליחים לחלץ אותו, אך ברגע האמת בא חזרזיר ומציל את פו, וכולם שמחים מאוד על כך שהדוב ניצל וחזרזיר נמצא. קנגה והגור רו מגיעים ליער וחזרזיר טובל באמבטיה (פרק 7 ב"פו הדב") כריסטופר רובין יוצא בראש "מנסע" (מסע) לציר הצפוני (פרק 8 ב"פו הדב") בונים בית לאיה בקרן פו (פרק 1 ב"הבית בקרן פו") חזרזיר - חזיר קטן אשר מנסה תמיד לעזור לכולם. חברו הטוב של פו. פו הדב - דובון אשר אהבתו הגדולה ביותר היא דבש וחברו הטוב ביותר הוא כריסטופר רובין. טיגר - טיגריס שחצן וקופצני. חבר של פו הדב. ארנב - ארנב רגיש וחכם. איה - חמור אפור ופסימי אשר נוהג לקטר על כך שלא מתייחסים אליו. קנגה ורו - אמא ובן קנגורואים אשר אוהבים אחד את השני מאוד. גרים יחדיו בבית ביער. ינשוף - בעל החיים ה"חכם" ביותר ביער. יודע לקרוא ואף אוהב לדבר לא מעט (בעיקר אל עצמו). בין היתר מרבה לספר סיפורים על משפחתו. אתר האינטרנט הרשמי של חזרזיר: הסרט (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", באתר נטפליקס "חזרזיר: הסרט", באתר AllMovie (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", באתר Metacritic (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "חזרזיר: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חזרזיר: הסרט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "חזרזיר: הסרט", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"
סונגנאם

סונגנאם (בהנגול: 성남시, בהנג'ה: 城南市) היא עיר במחוז קיונגי שבצפון-מערב קוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 922,025 תושבים. בשל קרבתה לבירה סיאול, היא בעלת אוכלוסייה רבה וצפופה. העיר דומה באוכלוסייתה ל"ערי לוויין" אחרות הסמוכות לבירה כגון קויאנג וקְוואצְ'הַאן. בשנים האחרונות הועלו הצעות לשנות את מעמדה של סונגנאם למעמד של עיר-מטרופולין בעלת שלטון עצמאי. הסיבה העיקרית לכך היא קצב הגידול הגבוה של האוכלוסייה והצורך לדאוג לכל תושבי העיר, שרובם מועסקים בסיאול. העיר שואפת לפתח תעשיות מקומיות, בייחוד בתחומי המחשבים, השבבים וההיי-טק. אוכלוסייתה כבר עקפה אוכלוסיות של ערים אחרות בעלות שלטון עצמי. עובדה זו מראה עד כמה העיר מתפתחת במהירות מאז שנת 1991 - השנה בה הוכרזה רשמית כ"עיר לוויין" של סיאול. העיר מחולקת לשלוש נפות (קוּ - 구): פוּנדאנג צ'ינגוואן סוּגַ'אנג פוּנדאנג הוא האזור הגדול ביותר בעיר, ובו מצויים דירות יוקרה וגורדי שחקים רבים. הנפה משמשת כמרכז המסחרי של העיר, וגם כמרכז התחבורתי של העיר, עם קו רכבת תחתית, אשר משתרע עד לבירה סיאול. עובדי ממשלה: 2,200 מרכזים רפואיים: 952 מורים: 7200 תלמידים לכל מורה: 23 מספר מכוניות: 270,000 ארצות הברית אורורה, קולורדו, ארצות הברית הרפובליקה העממית של סין שניאנג, ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין (מ־1998) אוסטרליה קיירנס, קווינסלנד, אוסטרליה מדיה וקבצים בנושא סונגנאם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סונגנאם סונגנאם, ברשת החברתית פייסבוק סונגנאם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סונגנאם, הבלוג הרשמי סונגנאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.citypopulation.de/en/southkorea/gyeonggi/admin/
פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר

פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר (באנגלית: Pooh's Grand Adventure: The Search for Christopher Robin) הוא סרט הנפשה משנת 1997 שיצא ישירות לווידאו. עלילתו עוסקת במסעם של פו הדב וחבריו אחד ידידם הטוב כריסטופר רובין, שהלך לאיבוד. הסרט מבוסס על חלק מסיפורי פו הדב אשר נכתבו על ידי א. א. מילן, אשר מרוכזים בשני ספרים: "פו הדב" ו"הבית בקרן פו". בוקר אחד מתעורר פו ומגלה שחברו הטוב ביותר, כריסטופר רובין, נעלם. כריסטופר הותיר אחריו מכתב שאותו פו מוצא ובו כתוב כי הוא הלך לבית הספר. פו, שאינו יודע קרוא וכתוב, מבקש מינשוף לקרוא עבורו את המכתב. ינשוף מפרש באופן שגוי את הכתוב ובטוח שכריסטופר נמצא במקום רחוק ומסוכן מאוד. פו וחבריו יוצאים למסע בעקבות כריסטופר רובין, בו כל אחד מהם נדרש להתמודד עם חולשותיו ולהתגבר עליהן. פו מגלה שגם כשכריסטופר איננו נוכח עמו הוא איתו בלבו. המסע נגמר בכך שכריסטופר מוצא את החבורה (שחיפשה אחריו) ומסביר כי הלך אל בית הספר. פו הדב – דובון שאוהב דבש, וחברו הטוב ביותר הוא כריסטופר רובין. חזרזיר – חזיר קטן, פחדן וורדרד אשר מנסה תמיד לעזור לכולם. חברו הטוב של פו. טיגר – טיגריס קופצני ושחצן. חבר טוב של פו הדב. ארנב – ארנב אשר מוליך את חבריו שולל בקריאת המפה אך לבסוף מתברר לו כי הוא חכם מכפי שהוא חושב. כריסטופר רובין – ילד אשר מסייע לחבורת בעלי החיים ואשר בלעדיו קשה להם להסתדר, ואף חברו הטוב ביותר של פו הדב. איה – חמור אפור ופסימי אשר נוהגים להתעלם ממנו במהלך רוב הזמן ובפעמים רבות אפילו לא יודעים שהוא שם. ינשוף – בעל החיים ה"חכם" ביותר ביער. יודע לקרוא ואף אוהב לדבר לא מעט, בעיקר על עצמו. בין היתר מרבה לספר סיפורים על משפחתו. קנגה ורו (שהופיעו בסיפורים המקוריים) וגופר (שהומצא על ידי דיסני והיה שותף גם בסדרה) כלל לא הופיעו בסרט זה. סצנת הסיום בה כריסטופר רובין ופו מטפסים יחדיו על העץ שוחזרה מתוך הסרט "הרפתקאותיו של פו הדב" משנת 1977. זהו, למעשה, חלק מדיאלוג בין פו לכריסטופר רובין שנמצא בסוף הספר "הבית בקרן פו". הסרט היה הסרט האחרון בו השחקן פול ווינצ'ל (1922–2005) השתתף בתפקיד קולו של טיגר. החל מהסרט "טיגר: הסרט" היה זה ג'ים קאמינגס שהשתתף אף בתפקיד קולו של פו הדב. סרט זה, נוסף על פרקים של פו וחבריו ב"זמן דיסני", היו הפעם האחרונה שבה השחקן יובל זמיר דיבב את קולו של פו הדב בעברית. מכאן ואילך נכנס לקולו של פו הזמר והשחקן סער בדישי. מדיה וקבצים בנושא פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר", באתר נטפליקס "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר", באתר AllMovie (באנגלית) "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רישאר סנקט

רישאר סנקט (בצרפתית: Richard Sainct,‏ 14 באפריל 1970 - 29 בספטמבר 2004), היה רוכב מרוצי אופנועי ראלי צרפתי שזכה שלוש פעמים בראלי דקר. בשנים 1999 ו-2000 זכה סנקט בראלי דקר עם אופנוע מתוצרת BMW וב-2003 על גבי אופנוע מתוצרת KTM. הישגים נוספים בקריירה שלו היו ניצחונות בראלי תוניסיה בשנים 1998 ו-1999, ארבעה ניצחונות בראלי מרוקו בשנים 1997, 1998, 2001 ו-2002 וכן בראלי מצרים ב-2002. כמו כן זכה באליפות העולם בראלי רייד ב-2002. סנקט החל להתחרות במרוצי אנדורו בשנת 1989 באליפות צרפת. ב-1991, כשהיה בן 20, השתתף לראשונה בראלי אטלס ושנה לאחר מכן השתתף כחובב בראלי דקר. בהיעדר נותני חסות, לא חזר סנקט למרוץ זה עד לשנת 1995, אז הגיע למרוץ כרוכב מקצועי בחסות BMW. סנקט נהרג ב-29 בספטמבר 2004 בתאונה בקטע המדידה הרביעי של ראלי הפרעונים במצרים. הצוות הרפואי שהוזנק למקום ניסה להחיותו ואף פינה אותו במסוק ממקום התאונה, אך ללא הועיל. בעקבות מותו, הפסיקה יצרנית האופנועים KTM (שבחסותה רכב סנקט באירוע) את השתתפות חברי קבוצתו של סנקט באותו המרוץ. מדיה וקבצים בנושא רישאר סנקט בוויקישיתוף רישאר סנקט, ברשת החברתית פייסבוק אלוף הפריז-דקאר - רישאר סנקט - נהרג! - מתוך מגזין פול גז ב-29 בספטמבר 2004
מעגילה

האם התכוונתם ל... מעגילה (כביסה) – מכשיר המשמש כיום לגיהוץ מעגילה (חקלאות) – מכשיר ליישור ערוגות מעגילה (כלי בניין) – אבנים ששימשו להידוק רצפות עפר ולכיסוי הגגות בעפר מעגילה (זיתים) – מכשיר לכתישת זיתים מערוך – לפי שלום עליכם, המאבד עצמו לדעת, אתר פרויקט בן יהודה
בנימין מנדלסון

בנימין מנדלסון (Beniamin Mendelsohn ‏23 באפריל 1900 - 25 בינואר 1998) היה עורך דין ישראלי ממוצא רומני, אחד משני מייסדי תורת הוויקטימולוגיה. בנימין מנדלסון נולד בבוקרשט שברומניה לאביו שמעון אריה מנדל שהיה תלמיד חכם ועסק במסחר ולעת זיקנה עלה ארצה ולאמו טאובה מנדל (שכנא), בצעירותו היה פעיל בקבוצת בני עזרא, התארגנות יהודית ברומניה, שהונהגה על ידי דוקטור חיים ברזיס, הרב הראשי של פלוישט ובנוסף לפעילותה התרבותית רוחנית היא נאבקה נגד המיסיונריות הפרוטסטנטית והאנגליקנית. מאוחר יותר טען מנדלסון שיצר את הוויקטימולוגיה בעקבות מקרה בו יהודי צעיר, חסר השכלה, בעל מקצוע נבער למדי וחסר ידיעות ביהדות, נפל לידי המיסיונרים בשל המצב הכלכלי שלו ושל משפחתו והוא, מנדלסון, בעזרת דוקטור ברזיס, הצליח "להצילו" מידי המיסיונרים. בהגיעו לארץ החל לעבוד כשומר במשרד המשפטים בירושלים וכשנודע באקראי לדוד בן-גוריון בביקור שערך במשרד המשפטים על מקצועו הורה להעסיקו כעורך דין במשרד המשפטים שבירושלים. בשנת 1938 הוכר כאבי תורת הוויקטימולוגיה בכתב עת צרפתי. בכנס הראשון שנערך ב-1973 שנערך בירושלים לכבודו, הופיע כאורח הכבוד, נושא החקר בנושא זה התרחב מעבר לגבולות חקר העולם הפלילי ובפקולטות בעולם הרחב יש המפתחים את תורתו. בשנת 1980 הוכר על ידי אוניברסיטת תל אביב בתרומתו המיוחדת לאנושות בהתפתחות תחום זה. באיגוד הוויקטימולוגיה העולמית מחולקת מלגה דו שנתית על שמו. משנת 2021 אוניברסיטת ירושלים פועלת להנגשת הארכיון שלו לחוקרים ולציבור הרחב. נפטר בירושלים, ישראל. ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012. VICTIMOLOGY THEORY (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פבריציו מאוני

פבריציו מאוני (באיטלקית: Fabrizio Meoni‏; נולד ב-31 בדצמבר 1957 באיטליה, נהרג ב-11 בינואר 2005 בקיפה שבמאוריטניה) היה רוכב מרוצי אופנועי ראלי איטלקי שהתחרה שלוש עשרה פעמים בראלי דקר וניצח אותו פעמיים ב-2001 וב-2002 כשהוא רוכב בחסות חברת KTM. מאוני נפטר מהתקף לב בגיל 47 לאחר שהתרסק עם אופנועו בקטע המדידה האחד עשר של ראלי דקר 2005. לפני פטירתו, היה ממוקם מאוני במקום השני בדירוג הכללי בקטגוריית האופנועים. בשל מותו, סירבו שאר הרוכבים במרוץ לרכב ביום לאחר מכן, ולכן בוטל קטע המדידה השנים עשר שתוכנן ליום שלמחרת לכבוד זכרו של מאוני. מותו של מאוני, מבכירי רוכבי הראלי באותה תקופה, התרחש חודשים ספורים לאחר מותו של אגדת ראלי אחרת, ריצ'רד סיינקט - הביא לזעזוע בעולם מרוצי הראלי רייד. עם זאת, רוב הרוכבים ונותני החסות המשיכו לפעול בתחום, כשהמודעות לצורך באביזרי בטיחות ייעודיים הביא לפיתוחים שונים, בהם מגני צוואר ועמוד השדרה, כאשר חלק מהיצרניות, מתייחסות לפריט זה כפריט לבוש חובה במרוצים כאלו. הדיווח על מותו של מאוני - באתר CNN.com דקאר: פאבריציו מאוני נפטר! - פורסם במגזין פול גז ב-11 בינואר 2005. דקאר: ק.ט.מ שוקלת צעדיה - פורסם במגזין פול גז ב-13 בינואר 2005 פבריציו מאוני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעגילה (כלי בניין)

אבני מעגילה שימשו בעת העתיקה להידוק רצפות עפר ולכיסוי הגגות בעפר לקראת החורף. שמואל קליין סובר כי שמו של חוני המעגל בא לו ממקצועו כמכסה גגות, ולא מן המעגל שעג סביבו, ולכן גם פנו אליו שיתפלל להורדת גשמים. המעגילה נזכרת פעמיים במשנה: "אלו הן הגולין: ההורג נפש בשגגה. היה מעגל במעגילה ונפלה עליו והרגתו - הרי זה גולה." — משנה, מסכת מכות, פרק ב', משנה א' כאן קיימת הסכמה בין המפרשים כי מדובר בכלי לעיבוד גג טיט, אך קיים חוסר הסכמה בקשר לטיבו. רש"י מתאר את המעגילה באופן השונה מן המעגילות שהיו בשימוש בארץ ישראל באותה עת: "טחין היו את גגותיהן בטיט, והגגות לא היו משופעין, אבל הטיט משופעין מעט, כדי שיזובו המים. וטחין אותן בחתיכת עץ עבה וחלקה, ובה בית יד, ודוחפה לצר השיפוע, ומושכה אליו, וחוזר ודוחפה, והטיט מתמרח. ושם העץ מעגילה" ואילו בתוספות: "בימיהן שהיו הגגות שווים, ולא משופעים כמו שלנו, וכשעושים הגג טוחים אותו בטיט, ורוצים להשוות טיח הגג, ולוקחין אבן עגולה ארוכה קצת, ויש לו ב' שיניים ומעגלים אותה על פני כל הגג להשוותו והיינו מעגילה." וכן: "שפין את הסדקין ומעגלין אותם במעגילה ביד וברגל, אבל לא במלחציים" — משנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה י' שגם היא פעולה הקשורה בטיט. ד"ר ישראל רוזנסון, מעשה חוני המעגל בהלכה ובהשקפה באתר דעת ד"ר מרדכי אביעם, צלם בהיכל, על אבני מעגילה בכורזין
ז'אן בורידן

ז'אן בורידן (בצרפתית: Jean Buridan; בלטינית: Iohannes Buridanus; ‏1298–1358) היה כומר צרפתי וסכולסטיקן. כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פריז ואף שימש כרקטור האוניברסיטה מספר פעמים. הוא הרבה לחקור את כוח ההתמדה והיה הדמות החשובה ביותר הקשורה במושג האימפטוס. במיוחד זכור משל החמור שיצר, אשר ידוע כ"חמורו של בורידן": החמור מת מצמא ומרעב לאחר שלא הצליח להחליט מה לעשות תחילה - לשתות משוקת המים או לאכול מערימת שבולת השועל. תורתו של בורידן - מודל האימפטוס, מסביר כיצד גופים ממשיכים לנוע לאחר הפסקת הפעלת הכוח עליהם. הסבר: כאשר אדם דוחף גוף הוא מעניק לו אימפטוס מסוים, כלומר, מטמיע בו כוח שגורם לו להמשיך ולנוע זמן מסוים בכיוון התנועה המקורי. זו הסיבה לכך שגוף ממשיך לנוע גם לאחר הפסקת הכוח עליו. תלמידו אלברט מסאקסוניה(אנ') המשיך לחקור מודל זה. בורידן היה נומינליסט. הוא למד תחת ויליאם איש אוקאם ובחר להגיע לפילוסופיה דרך מסלול שבע האמנויות החופשיות במקום דרך תאולוגיה. החל מ-1340 הוא התנגד לתורתו של מורו בצעד שנחשב לתחילת הספקנות הדתית וכמבשר את המהפכה המדעית. הוא נירדף על ידי הריאליסטים ולכן עבר לגרמניה, הקים בית-ספר ולימד גם בווינה. הוא מת בסביבות שנת 1358. Marcello Landi, Un contributo allo studio della scienza nel Medio Evo. Il trattato Il cielo e il mondo di Giovanni Buridano e un confronto con alcune posizioni di Tommaso d'Aquino, in Divus Thomas 110/2 (2007) 151-185. Œuvres de Jean Buridan Commentaires sur Aristote, comme en témoignent les titres de ses écrits : Compendium Logicae, Venise, 1487, in-folio Expositio et Quaestiones in Aristotelis 'De Caelo', édi. par Benoît Patar, Louvain-la-Neuve, 1996. In Aristotelis Metaphysica (Métaphysique), Paris, 1516-1518, in-folio. Quaestio de puncto (Traité du point, 1335), édi. par V. Zoubov, Mediaeval and Renaissance Studies, V, 1961, p. 63-95. Quaestiones in X libros Ethicorum Aristotelis (Paris. 1489, in-fol., et Oxford, 1637, in-4) ; réimpression de l'édition de Paris 1513, Francfort 1968 Quaestiones in VIll libros Physicorum Aristotelis, in libros de Physica et in parva naturalia, Paris, 1516, in-4° ; réimpression de l'édi. de Paris 1509, Francfort, 1964. Plusieurs commentaires à la Physique d'Aristote : 1) Tertia lectura comprenant deux Expositio ou Secunda lectura selon Benoît Patar6, ou Lectura antiquior (1350 selon Thijssen). 2) Subtilissimae quaestiones ou Ultima lectura (1352-1357 selon Thijssen)7. Sophismata (vers 1345 ?), in-8° Summulae de dialectica, Paris, 1487, in-folio מדיה וקבצים בנושא ז'אן בורידן בוויקישיתוף ג'ק זופקו, ז'אן בורידן, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) ז'אן בורידן, באתר האנציקלופדיה הקתולית Gyula Klima,‏ The Summulae of John Buridan, באתר Fordham University John Buridan on the Acquisition of Simple Substantial Concepts, באתר Fordham University ז'אן בורידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפתים ובנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעגילה (זיתים)

אבני מעגילה שימשו בעת העתיקה לכתישת זיתים. פעולתם הייתה בדומה לרחיים, אולם במקום פעולת טחינה שמבצעות אבני הרחיים, היו אבני המעגילה מועכים את הזיתים כהכנה לתהליך עצירת שמן הזית או כהכנה לשימורם. יש הטוענים כי אבני מעגילה זהות לאבני ים וממל, אולם הסברה המקובלת היא שאבני מעגילה היו קלות יותר ובמקום לכתוש את הזיתים ולרסקם היו פוצעות ומועכות אותם בלבד. אורי רובינשטיין, גלגולו של זית על בתי בד קדומים ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון הרכבל

מוזיאון הרַכֶּבֶל הוא אתר בירושלים המנציח את הרכבל שקישר בין מבנה מלון הר ציון ממערב ובין הר ציון ממזרח, משני צידי גיא בן הינום בירושלים, דרומית לבריכת הסולטן. הרכבל היה חלק ממערך הלחימה וההגנה על הר ציון במלחמת העצמאות ב-1948, אך נותר שמיש ומוכן לפעולה עד מלחמת ששת הימים. ב-18 במאי 1948 השתלטו על פסגת הר ציון כוחות מחטיבת הראל של הפלמ"ח, במסגרת ניסיון להגיע אל הרובע היהודי הנצור. בלילה שלאחריו פרצו לוחמי הפלמ"ח אל העיר העתיקה דרך שער ציון. אולם, בסופו של דבר נפל הרובע היהודי ב-28 במאי בידי הלגיון של עבר הירדן. אזור הר ציון שמחוץ לחומות נשאר בידיים ישראליות אך ההגעה אליו לוותה בסכנה. הקשר בין הכוחות שבהר לבין יתר חלקי העיר היה באמצעות מנהרה צרה (מנהרת הר ציון), מקורה באופן חלקי, שנחצבה במורד ההר ובמורד גיא בן הינום. המנהרה אפשרה העברת אספקה והוצאת פצועים מן ההר אולם המעבר בה היה איטי ביותר וקשה בשל רדידותה של המנהרה ונמשך שעות רבות. בדצמבר 1948 יושמה תוכניתו של אוריאל חפץ להקמת רכבל המקשר את העיר המערבית אל ההר. תוכנית זו זכתה לשם הקוד "דרך אבשלום". במסגרת התוכנית הותקן כבל פלדה שאורכו כ-200 מטרים אשר חיבר בין מוצב שנמצא על ההר לבין בניין בית החולים סנט ג'ון (מלון הר ציון של ימינו). הכבל לא היה מתוח, וגובהו מעל גיא בן הינום הגיע לגובה מרבי של 50 מטרים. כבל זה היה מסוגל לשאת בקרוניתו משקל כולל של 250 ק"ג. משך נסיעת הקרונית לאורך הכבל מצד אל צד היה כשתי דקות. הרכבל הופעל על ידי שלושה חיילים בכל עמדה, אשר הפעילו את גלגלת הרכבל. במשך שעות היום הורד הכבל לתחתית הגיא ובכך הוסתר מחיילי הלגיון הערבי שעמדותיהם היו על חומת העיר העתיקה. הרכבל שימש באופן סדיר כחצי שנה, עד החתימה על הסכמי שביתת הנשק. לאחר מכן היווה הרכבל סוד צבאי, ונותר שמיש עד מלחמת ששת הימים, עת התייתר עם איחוד שני חלקי העיר. דבר קיומו של הרכבל נותר בסוד מפני הציבור עד שנת 1972, ואז הוחלט להנציחו במוזיאון. לצורך כך אומץ החדר ממנו נשלחה הקרונית במלון הר ציון ובו מוצגים הקרונית, מתקן הגלגלת שהסיעה את הקרונית, וכן תצלומים ומסמכים הנוגעים להקמת הרכבל ולתפעולו. הכניסה למוזיאון הרכבל היא בתיאום מראש עם מחלקת הביטחון של המלון. בפסטיבל ישראל בשנת 1987 הילך הלוליין הצרפתי פיליפ פטי על כבל שנמתח במקביל לכבל הרכבל כ"גשר השלום" בין מזרח למערב. במהלך שנות ה-2000 נחנכה סימטה במדרחוב בן-יהודה בעיר בשם "סימטת הרכבל" לזכר אוריאל חפץ. קרונית הרכבל תפעול הרכבל הוראה לאספקת הכבל לאוריאל חפץ לצורך בניית הרכבל אוריאל חפץ בסמוך לקרונית בשעות היום הוחבאה הקרונית בתוך מבנה בית החולים ישי חדד, קוסם המלחמות - אוריאל חפץ, דיוקן, 2013 מדיה וקבצים בנושא רכבל הר ציון בוויקישיתוף
דבשה (צמח)

דבשה (שם מדעי: Melilotus, מנוקד: דִּבְשָׁה) הוא סוג של צמחים עשבוניים בתת-משפחת הפרפרניים, מהם נפוץ במיוחד המין דבשה מחורצת. תחת סוג זה נכללים 25 מינים של צמחים עשבוניים, לרוב חד-שנתיים, ולעיתים דו או רב-שנתיים. תפוצתם במזרח יבשת אסיה ובאירופה, והם גדלים בעיקר בבתי גידול לחים ומקומות שהופרעו על ידי האדם. בישראל מיוצג הסוג על ידי 6 מינים. שמו העברי של הצמח מרמז על הריח המתקתק הנידף מחלקי הצמח השונים, וכך גם השם האנגלי העממי - 'sweet clover'- "התלתן המתוק". כמו כן הצבע הצהוב האופייני לרוב מיני הדבשה הולם שם זה. השם הלטיני של הסוג, Melilotus, הוא הלחם של meli- דבש, ו-lotus- כשם הסוג לוטוס ששייך גם הוא למשפחת הפרפרניים, אך באופן יחסי אינו קרוב לו- הסוגים הקרובים לדבשה במשפחה הם תלתן ואספסת. מיני סוג זה משמשים באופן שולי בחקלאות כמקבעי חנקן. המין דבשה לבנה מהווה 'צמח דבש' חשוב לרעיית דבורי דבש. למספר מינים חשיבות כלכלית שלילית בשל היותם עשבים טורדניים. כאמור, כל מיני סוג זה הם עשבים, שאורך חייהם קצר. העלים ערוכים על הגבעול באופן מסורג, והם תלתניים- כלומר, מחולקים לשלושה עלעלים. קיימים עלי לוואי והם סרגליים. פרח הדבשה קטן באופן יחסי למשפחה. הפרחים ערוכים באשכול, והם יוצאים מחיק העלים. צבע הכותרת צהוב לרוב, ובמספר מינים לבן. פרי הדבשה הוא מטיפוס תרמיל והוא נשאר סגור זמן רב לאחר חניטת הזרעים. כל פרי מכיל 1-3 זרעים. צורת התרמיל האופיינית היא כדור, ובצידו החיצוני אינה חלקה- היא בעלת בליטות ושקעים. צורת הבליטות והשקעים חשובה בהגדרת המין. מובאים בסדר סיסטמטי דבשה לבנה (Melilotus albus) דבשה סיצילית (Melilotus messanesis) דבשה מחורצת (Melilotus sulcatus)- ידועה גם בשם דבשה חרוצה דבשה הודית (Melilotus indicus) דבשה איטלקית (Melilotus italicus) דבשה הדורה (Melilotus elegans) נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמודים 351-352. (הספר בקטלוג ULI) דוד הלר, החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 10, עמודים 176-177. מדיה וקבצים בנושא דבשה בוויקישיתוף דבשה, באתר ITIS (באנגלית) דבשה, באתר NCBI (באנגלית) דבשה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דבשה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה דבשה, באתר Tropicos (באנגלית) דבשה, באתר GBIF (באנגלית) דבשה, באתר IPNI (באנגלית) דבשה באתר צמחיית פקיסטן (באנגלית)