laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'אן-מרטן שארקו

ז'אן-מרטן שארקו (בצרפתית: Jean-Martin Charcot; 29 בנובמבר 1825 – 16 באוגוסט 1893) היה רופא, נוירולוג ופסיכיאטר צרפתי, שזכה לפרסום עולמי כחוקר ומורה בתחומי הנוירולוגיה והפסיכולוגיה. שארקו ידוע במיוחד בתור אחת הדמויות שתרמו לביסוס חקר ההיסטריה באירופה במאה ה-19. שארקו נולד בפריז. בראשית דרכו פרסם מאמרים על אמנות ואחר כך פנה ללימודי רפואה. בשנת 1872 נתמנה לפרופסור לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת פריז וב-1882 ייסד בבית החולים סלפטרייר (Salpêtrière) בפריז את המחלקה הנוירולוגית שהייתה הראשונה מסוגה באירופה. במחלקה זו הגיע לשיא תהילתו. נהרו אליה חולים מכל רחבי אירופה והרצאותיו משכו רופאים רבים. שארקו פרסם תסמונות רבות הנקראות על שמו, בעיקר בשטח הנוירולוגיה. הוא היה הראשון שתיאר את התסמינים של טרשת נפוצה - רעד, דיבור מקוטע והליכה בלתי יציבה. הוא הראשון שתיאר את מפרק שארקו (Charcot joint) - הרס של מפרק בגלל פגיעה בעצבי התחושה בעיקר בחולי עגבת. הוא הראשון שתיאר את מחלת ה-ALS) Amyotrophic Lateral Sclerosis) - מחלה קשה וחשוכת מרפא של ניוון שרירים כתוצאה מפגיעה בעצבים המוטוריים בחוט השדרה. שארקו יחד עם חבריו פייר מארי והווארד הנרי טות, תיאר מחלה גנטית המכונה שארקו-מארי-טות (Charcot-Marie-Tooth Disease), שבה יש פגיעה בעצבים של השרירים הפרונאליים האחראים לפעולת כף הרגל. מחלה זו ידועה גם בשם Peroneal Muscle Atrophy. שארקו עסק הרבה בהיפנוזה ובפסיכיאטריה. אחד מתלמידיו היה זיגמונד פרויד, שתרגם את מאמריו לגרמנית. שארקו סבר שההיסטריה היא מחלה נוירולוגית תורשתית. הוא נהג להיעזר בהיפנוזה כדי לגרום למצב היסטרי, והיה מדגים זאת בהרצאותיו. רבים ובתוכם פרויד חלקו על דעותיו בנושא זה. אכסל מונתה, שהעלה את זכרונותיו בספרו מגילת סן מיקלה, היה ממתנגדיו הבולטים של שארקו. מונתה נהג ללכת להרצאותיו של שארקו בעת ששהה בפריז עד שסולק משם לאחר שהביע את דעותיו בפומבי נגד שיטות ההיפנוזה של שארקו. בנו של שארקו, הרופא, המדען וחוקר הקטבים ז'אן-באטיסט שארקו, עמד בראש משלחות צרפתיות לאנטארקטיקה ברבע הראשון של המאה ה-20. האיקונוגרפיה המצולמת של הסאלפטרייר פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה, זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2017. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-מרטן שארקו בוויקישיתוף תסמונות על שמו של שארקו ז'אן-מרטן שארקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'אן-מרטן שארקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שייקר

שייקר הוא אביזר בר המשמש להכנת קוקטיילים באמצעות ניעור או ערבוב. מרכיבי הקוקטייל נמזגים לתוך השייקר, מנוערים יחד בין 5 ל-20 שניות ונמזגים או מסוננים לכוס, דרך מסננת השייקר או דרך מסננת קוקטיילים. בקוקטיילי מרטיני מערבבים את הנוזלים עם כפית ערבוב לקוקטיילים למשך זמן קצר ביותר כדי להימנע ממהילת האלכוהול במים. זמן הניעור או ערבוב משפיע על חוזק המשקה, ככל שמנערים או מערבבים זמן רב יותר, הקרח שבשייקר נמס ומוהל את המשקה. ישנם ארבעה סוגים של שון קוגנים: שייקר בוסטון - שייקר בן 2 חלקים המכיל גוף מתכת וכוס ערבוב מזכוכית או פלסטיק. ניתן לסנן בשייקר זה בעזרת כוס הזכוכית או בעזרת מסננת נפרדת. שייקר צרפתי - שייקר בן 2 חלקים המכיל גוף מתכת ופקק מתכת. שייקר זה מצריך שימוש במסננת נפרדת והוא הפחות נפוץ מבין השלושה. שייקר קובלר - שייקר מתכתי בן 3 חלקים הכוללים גוף, מכסה רחב ובו מסננת מובנית ופקק שניתן להשתמש בו גם למדידת נפח בעת הוספת מרכיבי הקוקטייל לשייקר. שייקר פלסטיק - שייקר שכל חלקיו (כוס בעלת תכולה של חצי ליטר, מסננת ומכסה עם פקק) עשויים מפלסטיק. משמש, בין היתר, לערבוב מי גבינה עם מים רגילים לצורך יצירת שייק חלבון. מדיה וקבצים בנושא שייקר בוויקישיתוף
מג'דרה

מג'דרה (בערבית: مجدرة) הוא מאכל מזרח תיכוני המכיל עדשים עם אורז, חיטה או בורגול, ובצל מטוגן עם כמון. המאכל מקובל בכל רחבי המזרח התיכון, ומוגש כיום כמנה עיקרית, כתוספת, או כחלק ממספר רב של סלטים בראשית הארוחה. המאכל פופולרי בארוחות צמחוניות וטבעוניות מכיוון שהוא עשיר בחלבון מן הצומח. בקרב יהודי סוריה ומצרים נהגו לאכול מאכל זה פעמיים בשבוע - חם ביום חמישי בערב, וקר בימי ראשון בצהריים. יהודי ירושלים נהגו לאכול מאכל זה כחלק מארוחה חלבית, בתוספת יוגורט או גבינה. גרסאות הדומות למאכל נקראות 'קיצ'רי' במטבח ההודי ו-'בונא', מאכל מסורתי בעדה האתיופית. מדיה וקבצים בנושא מג'דרה בוויקישיתוף מג'דרה - אוכל - ynet / טל צור, באתר ynet מתכון באתר הצמחונות והטבעונות הישראלי מג'דרה, מתכון מאתר Cooks
מרס

האם התכוונתם ל... מרס (מיתולוגיה) – במיתולוגיה: שמו הרומאי של אל המלחמה היווני ארס. מאדים – שמו העברי של כוכב הלכת מרס. מרץ – צורת כתיבה נוספת לחודש השלישי בשנה האזרחית, מרץ. סוג של ניצחון במשחק השש בש. מרס (חברה) (Mars, Incorporated) – חברה אמריקאית הידועה בעיקר בזכות ממתקיה מרס (חטיף) – ממתק שוקולד מתוצרת החברה "מרס" מרס (דמות מקראית) – אחד משבעת שרי פרס ומדי בימי אחשוורוש תוכנית מארס – תוכנית בתחום החלל החיצון של ברית המועצות שדה מרס – מחנה צבאי גדול בתקופת רומא העתיקה MARS – צופן בלוקים סימטרי שפותח ב-1998 בחברת IBM MERS (תעתיק עברי: מרס) – מחלה נגיפית נגיף מרס (MERS-CoV) – נגיף קורונה הגורם למחלת MERS כוונת השלכה מתקדמת לרוס"ר, MARS (כוונת) (ראשי תיבות של Multi-Purpose Aiming Reflex Sight) מארס אקספרס – גשושית למאדים של סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל האיטלקית, שוגרה ב-2 ביוני 2003 MRO – קיצור של Mars Reconnaissance Orbiter - "מקפת לסקר מאדים", גשושית רב-משימתית למחקר כוכב הלכת מאדים ורוניקה מארס – סדרת טלוויזיה אמריקאית מרץ (פירושונים)
זה ששומר עליי

זה ששומר עליי הוא אלבומה ה-15 של הזמרת שרית חדד אשר יצא לאור ב-6 ביוני 2007 . האלבום כולל בלדות כמו השיר "חופשייה" ושירים קצביים - "עליך ועליי", "שמח", "אוהבת ת'חיים" ועוד. הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "עליך ועליי" שכתבו והלחינו צמד דוסול (יעקב למאי וטל שגב) שגם עיבדו והפיקו מוזיקלית את מרבית האלבום. בנוסף לשיר הזה הם כתבו והלחינו עוד חמישה שירים. אמנים נוספים אשר תרמו את חלקם לאלבום: הנרי, אלון דה לוקו, זאב נחמה, שרית חדד ועוד. בספטמבר 2007 קיבל האלבום מעמד פלטינה, על מכירות של מעל 45,000 עותקים. בסך הכל נמכר האלבום בסדר גודל של למעלה מ-80,000 עותקים. בדצמבר 2007 זכה השיר "זה ששומר עליי" בפרס שיר השנה של טקס פרסי עמ"י. הפקה בפועל: שרית חדד עיבודים והפקה מוזיקלית: "דו סול" (טל שגב ויעקב למאי), הנרי. הפקת שירה ועיבוד קולי: יהודה תמיר מיקסים: הנרי, יהודה תמיר קולות רקע ולווי: שלומית בנשטי, מיה רוגל תופים: אשר פדי, גלעד שמואלי בס: אבי יפרח, פיטר רוט גיטרה: אבי סינגולדה, פיטר רוט, אריק כהן קלידים ותכנותים: הנרי, טל שגב, יעקב למאי, עמית הראל, עדי גולדשטיין כלי הקשה: גד סרי, יהודה תמיר כלי מיתר: גליה חי, מאיה בליזצמן, חן שנהר, ניצן קנטי, קרן טטנבאום, יוני גרטנר חליל: סלעית להב, אלפרד עוד: רוני דלל דרבוקה: שרית חדד, חזי יעקב פסנתר: קרן פלס, טל שגב הוקלט באולפנים: henreemusic, שיר, זזה יחסי ציבור: ורצברגר-מלין מידע על האלבום זה ששומר עליי באתר MusicBrainz David Saban - dotbox solutions, שרית חדד - האתר הרשמי | Sarit Hadad - Official Site, באתר www.sarit-hadad.com (ארכיון) הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות, באתר www.ifpi.co.il (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
פילוס

פילוס (ביוונית: Πύλος, באיטלקית: Navarino, נאווארינו) הוא שמם של מפרץ גדול ועיירה בחוף המערבי של חצי האי פלופונסוס, במחוז מסניה שבדרום יוון. העיירה, הנקראת באיטלקית "פילוס וקיו" (Pylos Vecchio), שוכנת בחופו הדרום-מזרחי של המפרץ, והיא בירת הנפה פיליה (Pylia). ב-2011 מנתה אוכלוסייתה 5,287 נפש. מרחק קילומטרים אחדים מפילוס החדשה, בחופו הצפון-מערבי של המפרץ, שוכנת פילוס העתיקה. עיר זו הייתה פוליס חשובה בתקופה המיקנית, ונזכרת באיליאדה להומרוס כמי שעמדה בראש ברית של תשע ערי חוף במלחמת טרויה. באתר בעיר התגלו מאות לוחות חרס ועליהם טקסטים בכתב יווני עתיק. מפרץ פילוס, היה זירת שני קרבות חשובים בהיסטוריה של יוון: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב ים נאווארינו, בין הצי הטורקי לבין ציי בריטניה, צרפת ורוסיה, שניטש ב-1827, במהלך מלחמת העצמאות היוונית. קארל בלגן היה חופרה הראשון של פילוס. הוא בחר גבעה רמה שעמדה במקום, שם גילה שרידי ארמון עם ממצאים מיקניים רבים, שהביאו אותו למסקנה שמדובר בארמונו של נסטור. מאוחר יותר מצא בלגן באתר מאות לוחות חרס כתובים. הכתב כונה בתחילה כתב מינואי, מכיוון שלוחות דומים לאלו נמצאו בכרתים על ידי סר ארתור אוונס. הכתב כונה גם כתב ליניארי ב' ולבסוף כתב מיקני, על שם התקופה והמקום שבהם היה מקובל. פילוס מוזכרת, הן באיליאדה והן בלוחות החימר, כעומדת בראש ברית של תשע ערי חוף. על פי הממצאים, חרבה פילוס בשריפה פתאומית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בסוף התקופה המיקנית. הראיה להשערה זו הייתה הימצאותם של כלים רבים במקום, אך ללא ממצאים לקיומם של בני אדם שככל הנראה נמלטו כולם בשל השריפה. אתר האינטרנט הרשמי של פילוס (ביוונית)
וילהלם דורפפלד

וילהלם דורפפלד (בגרמנית: Wilhelm Dörpfeld‏; 25 בדצמבר 1853 - 23 באפריל 1940) ארכאולוג וארכיטקט גרמני. וילהלם דורפפלד נולד בוופרטל. בצד הכשרתו ועיסוקו כארכיטקט התעניין מאוד בארכאולוגיה, והצטרף ב-1884 להיינריך שלימן, חופרה של טרויה, בחפירותיו באקרופוליס של טירינס. ב-1893 חזר לחפור בטרויה בטענו ששלימן הרס שם את הרצף הארכאולוגי ובלבל בין השכבות השונות. בשנים 1885–1890 חפר באקרופוליס של אתונה, ובשנים 1903–1911 ניהל חפירות בפרגמון. בסוף יוני 1914 שב לברלין בגלל המתיחות שלפני מלחמת העולם הראשונה ונשאר בה בשבע השנים הבאות. במהלך המלחמה שירת במודיעין של המטה הכללי ומטה הצי, במקביל לעבודתו המדעית. בתחילת המלחמה היה בין החותמים על מנשר התשעים ושלושה ונמנה עם מיעוט החותמים שעמדו על כך שהעובדות במנשר נכונות, גם לאחר המלחמה. דורפפלד מת ב-1940. על סמך הממצאים בטירינס ובטרויה, הגה דורפפלד רעיון, שאמנות גאומטרית התחילה כבר בתקופה המיקנית, ולמעשה בכך מחק את תקופת החושך ביוון. הוא חפר גם באולימפיה, מקום בו חפר בתחילה עם קורטיוס ואדולף פורטוונגלר, וגם משם רצה להוכיח את התזה שלו. אך קמו לו מתנגדים רבים, ובראשם אדולף פורטוונגלר שכינה אותו "בור מוחלט", ובסופו של דבר הוא זכה ללעג ולקלס, וגם תלמידיו פרשו ממנו. בגרמניה הוא היה נערץ, ושם הקים את ה"אקדמיה לארכאולוגיה", וגם גימנסיה. אף על פי שדעתו לא התקבלה ואף זכתה ללעג רב, נחשב דורפפלד לארכאולוג מעולה, ולזה תרם הידע הרב שלו בארכיטקטורה, שעזר לו לזהות היטב את השכבות השונות ולהבדיל ביניהן. מדיה וקבצים בנושא וילהלם דורפפלד בוויקישיתוף וילהלם דורפפלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Cees H. Goekoop, Where on Earth Is Ithaca?: A Quest for the Homeland of Odysseus, page 65 Jürgen von Ungern-Sternberg, Wolfgang von Ungern-Sternberg, Der Aufruf "An die Kulturwelt!"
בני סיידא

בני סיידא הוא בשלן, מעביר סדנאות בישול ומחברם של ספרי בישול. סיידא נולד וגדל בטבריה כבן יחיד בין שלוש אחיות. אמו ממוצא סורי, אביו ממוצא עיראקי, שהיו בעלי חנות מכולת סמוכה לבית. בצבא, שירת בשלישות בבסיס רמת דוד בגדוד נ"מ. סיידא הוא בהכשרתו המקצועית פיזיותרפיסט. במשך שנים נהג לפרסם ספרי בישול במקביל לעבודתו זו ורק לקראת שנות הפרישה החליט להתמקד בלעדית בספרי בישול וסדנאות בישול. סיידא אינו מגדיר עצמו כ"שף" (שכן זוהי אינה הכשרתו המקצועית) אלא כ"בשלן". עם זאת, עוד קודם לכן היה מחבר פורה של ספרי בישול. סיידא אינו מתמקד בסוג מסוים של בישול (אם כי בתחילת דרכו התמקד בבישול ביתי "פשוט" בסגנון ים תיכוני). ספריו הראשונים התאפיינו בעיצוב כמעט-ספרטני בניגוד ל"אלבומי" הבישול שפורסמו בשנות ה-80, וגם כיום טוענים מבקריו כלפיו כי ספריו אינם זוכים, בשל קצב ההוצאה המהיר, לעיצוב גרפי מושך. ייתכן שהוא מחבר מספר ספרי הבישול הפורה ביותר בישראל. כמה מספריו אף תורגמו לאנגלית ולרוסית. נשוי לסופי, מורה בגמלאות ואב לשלושה. (על-פי סדר אלפביתי, בהוצאת מודן): אוכל טבעוני טעים ומהיר (2014) אוכלים בחוץ - מדריך למסעדות טובות ושוות לכל כיס אוכל של אמא (2012) אורז ואיטריות אפשר גם בלי בשר ארוחות מפנקות ארוחות שחיתות (1995) בישול בלקני בני סיידא מבשל בני ואבי מבשלים (עם אבי ביטון, 2010) בראנץ' ברגע האחרון הכל בסיר אחד (2005) הכל מחזה עוף (2007) המון תפוחי אדמה הפשטידות של בני סיידא חבל על הזמן חגיגה ים תיכונית יופי של סלטים - סלטים משגעים מאפה מלוח, מאפה מתוק מאפים פיקנטיים (1996) מבשלים לפסח מטעמים על האש משהו מתוק מתוק לחג: חנוכה ופורים מתוק לחג: עוגות לחג מתוק לחג: פסח ולכל השנה מתכונים שאספתי בדרך (ספר ה-50) (2012) סלט אחד גדול ספר הדבש השלם ספר העוף (עם אבי ביטון, 2011) עוגות גבינה על הדקה: מתכונים קלים להכנה צ’יק צ’אק במחבת - מאכלים מהירי הכנה קלות ומהירות - עוגות קציצות רק מרק (2005) אורן קנר, קופסת העוגיות שלי, בני סיידא, באתר הארץ, 17 במרץ 2009 עידית נרקיס כ"ץ, ‏"אני תמיד מתגעגע למה שכבר עשיתי", באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2012 חיליק גורפינקל, ‏בני סיידא חוגג יובל עם ספר הבישול ה-50 במספר, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2012 אורית מרלין-רוזנצוויג, המשבר שהוביל את הבשלן בני סיידא לעשות מהפך בריאותי במטבח, באתר Xnet‏, 28 ביוני 2015 בני אחד ליום, פרויקט פרטי המסקר את כל מרקי הספר "רק מרק"
1363

שנת 1363 היא השנה ה-63 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. פיליפ השני דוכס בורגונדיה הופך להיות הדוכס של בורגונדיה. האימפריה הביזנטית מנצחת במאבק את האימפריה העות'מאנית ליד מגרה יוון. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1363‎ נפטרים ב-1363‎ מדיה וקבצים בנושא 1363 בוויקישיתוף
קופסה שחורה (הנדסה)

במדעים, במדעי המחשב ובהנדסה, קופסה שחורה היא מכשיר, מערכת או עצם שדרך פעולתה הפנימית המדויקת אינה ידועה או אינה רלוונטית, אך ידועים נתוני הקלט והפלט שלה. אפשר להסתכל על כל פונקציה כקופסה שחורה הנקראת לביצוע פעולה מסוימת ומחזירה תוצאה מסוימת בהתאמה. בדרך כלל, משתמשים בביטוי קופסה שחורה כדי להתעלם לרגע ממנגנון מסוים בתוך מערכת, על-מנת להקל על הבנת דרך הפעולה של המערכת כולה. המונח ההופכי ל״קופסה שחורה״ הוא ״קופסה לבנה״ או ״קופסה שקופה״, ומתאר מנגנון שדרך פעולתו ידועה וניתן לבחון אותה. בדיקות קופסה שחורה אורקל מדיה וקבצים בנושא קופסה שחורה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל סחר

תֵּל סחר הידוע גם בשם תֵּל מְגָדִים (בערבית: תַל קַרְעַה) הוא תל עתיק הנמצא בין חיפה לעתלית, בסמוך למושב מגדים בפינתו הדרומית־מערבית של המושב, שני ק"מ צפונית לעתלית. במקום נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות בשנים 1967–1969 (בראשות מגן ברושי ועוזרו, נדב נאמן ובהשתתפות משלחת מבוסטון קולג') שבראשה עמד דוד ניימן (אנ'), כחפירות הצלה לפני סלילת כביש 2 ובשנת 1994 כאשר העתיקו את מסילת הרכבת לתוואי העובר על גבי התל. המחקר מזהה את תל סחר עם העיר הפניקית קֵרְתָּה, ולפי אחת הסברות היא גם אותה קרתה, עיר הלויים שהייתה ממוקמת בנחלת שבט זבולון, כפי שכתוב: ”...אֶת קֵרְתָּה וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ (ספר יהושע כ"א,ל"ד)”. קרתה מוזכרת גם בכתביו של הנוסע מבורדו משנת 333, שם הוא מכנה אותה בשם "מוטציו קרתה". היישוב הקדום ביותר הוקם ככל הנראה במקום עוד בתקופה הכלכוליתית, על כך מלמדים מספר ממצאים ארכאולוגיים שנחשפו, אולם מרבית הממצאים תוארכו לתקופת הברונזה הקדומה ממנה נתגלו מספר שכבות ארכאולוגיות של היישוב. בנוסף, נחשפו מספר ממצאים התומכים בקיומו של יישוב פיניקי במקום: מערכת ביצורים הכוללת חומה וכלי חרס האופייניים לתרבות הפיניקית. היישוב במקום התקיים ברצף מהתקופה הכלכוליתית ועד לתקופה הרומית והביזנטית, שכן נחשפו מספר שכבות של יישוב מהתקופה הפרסית ומבנה בודד המתוארך לתקופה הביזנטית ששימש לדעת החוקרים בתור פונדק דרכים. בין הממצאים הרבים באתר נמצאו עדויות לכלי יבוא רבים אשר הובאו לאתר הן בתקופת הברונזה והן בתקופה הפרסית, נמצאו מספר רב של כלי חרס אשר יובאו מקפריסין בתקופת תל סחר הפיניקית. בשל קרבתו של האתר לחוף הים, נראה כי יושביו עסקו בין השאר במסחר ימי. מדרום לתל יש שרידי מבנה וחציבות ברכס הכורכר. נמצאו במקום אבני צור מהתקופה האפיפלאוליתית (צייד ולקט) עד לתקופה הכנענית, וחרסים מן התקופות הפרסית והביזנטית. מצפון לתל קיים אתר ובו תלוליות עפר בהן נחשפו שרידי בנייה וספלולים חצובים בסלע. נמצאו כלי צור וחרסים מן התקופות הכלכוליתית, תקופת הברונזה הקדומה והתקופה הפרסית. וולף ש' תשנ"ח. תל מגדים (תל סחר). חדשות ארכאולוגיות ק"ח: 31–33 מגן ברושי, "תל מגדים – עיר פיניקית ותחנת דרכים אומית-ביזנטית", קדמוניות, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, שנה ב חוברת 4 (8), תש"ל, 1969, עמ' 124–126 אברהם רונן ויעקב עולמי 1978. מפת עתלית. סקר ארכאולוגי של ישראל. האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל. ירושלים. כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000. "תל מגדים", מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול, כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, עמ' 217–218 מדיה וקבצים בנושא תל סחר בוויקישיתוף תל סחר, באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל תל סחר באתר רשות העתיקות מגן ברושי, תל מגדים, שתי עונות החפירה הראשונות, על המשמר, 8 בנובמבר 1968 ⁨מוטציו קרתא – פונדק דרכים ותחנת סוסים נתגלה בדרך החדשה לחיפה ⁩ | ⁨למרחב⁩ | 27 נובמבר 1969 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il נסתיימה עונת חפירות ראשונה בתל מגדים, למרחב, 15 בנובמבר 1967 "טור ראשון" (פסקה: "תל מגדים – העיר קרתא"), למרחב, 26 באוקטובר 1969 צבי לביא, הפרופיסור היהודי ותלמידיו הנוצריים באו ללמוד תנ"ך בארץ התנ"ך, מעריב, 9 ביולי 1968 Josette Elayi, Studies in Phoenician Geography during the Persian Period, Journal of Near Eastern Studies 41, 1982, עמ' 101, 104, 108
שולחן

שולחן (בכתיב חסר: שֻׁלְחָן) הוא רהיט המשמש להנחת חפצים, אכילה ומשחקים שונים. קיימים סוגים שונים של שולחנות, בהתאם לייעודם. מבנה סטנדרטי של שולחן כולל משטח ורגליים (לרוב שלוש או ארבע) או מעמד. לשולחנות צורות רבות: מרובע, מעגלי, אליפטי. בציורים הלניסטיים ורומיים מופיעים שולחנות עזר בעלי רגל אחת, שעליהם עומדים כלי מזיגה ומשקאות, ושולחנות עגולים בעלי שלוש רגליים, עליהם מוגש כיבוד למסובים על מיטה. צורות נוף המזכירות את צורת השולחן, נקראות על שמו למשל "הר שולחן". השולחנות עשויים מחומרים שונים: עץ, פלסטיק, אבן, זכוכית ומתכות שונות. לעיתים משמש כיסא כשולחן מאולתר. שולחן אוכל מיועד לאכילת הארוחות. אכילה ליד השולחן נוחה ונחשבת בתרבויות המערב כמנומסת. דוגמה לשולחן המשמש לעבודה או הנחת חפצים הוא שולחן כתיבה, עליו מניחים ספרים, כלי כתיבה ועוד, והוא משמש בבתים, במשרדים ובבתי ספר. שולחן למחשב כולל אזורים המיועדים למחשב, למסך, למקלדת ואף לציוד היקפי כגון מדפסת, סורק ועוד. קיימים משחקים מבוססי שולחן כטניס שולחן, ביליארד. כן קיימים (בעיקר בגנים ציבוריים) שולחנות שפניהם מהווים לוח למשחקים כדמקה ושחמט. היושב בראש השולחן נחשב בעל סמכות גבוהה יותר. כך למשל בישיבות משרדיות המנהל או המנכ"ל יושבים בראש השולחן. באגדות המלך ארתור לעומת זאת, ייצגו אבירי השולחן העגול את השוויון כיוון שאין "ראש" לשולחן עגול. מוצרים שונים נקראים על שום שימושם השולחני, למשל מלח שולחן, מפת שולחן ושולחני. בבית המקדש היה שולחן מיוחד שנקרא שולחן לחם הפנים. "שולחן ערוך" הוא שמו של ספר הלכה ביהדות המסודר לפי נושאים. "שולחן עורך" הוא הסימן לאכילת ארוחת החג בליל הסדר. מפת שולחן קישוט מרכז השולחן שולחן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נזכרים בתוספתא, כלים, בבא בתרא, ג, א. נזכרים במשנה, מסכת כלים, פרק כ"ב, משנה ב'. נחמן אביגד, העיר העליונה של ירושלים, עמ' 171.
נרקיס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נרקיסוס – דמות מיתולוגית הפרעת אישיות נרקיסיסטית (נרקיסיזם) נרקיסיים – משפחת צמחים נרקיס – סוג במשפחת הנרקיסיים נרקיס וגולדמונד – ספר מאת הסופר הגרמני הרמן הסה נרקיס (גופן) – משפחת גופנים (סוג אות) שעוצבו על ידי צבי נרקיס אישים: אסתר נרקיס – מורה לפסנתר ישראלית בצלאל נרקיס – חוקר והיסטוריון אמנות ישראלי ליאור נרקיס – זמר ישראלי מרדכי נרקיס – חוקר אמנות ישראלי, האוצר העברי הראשון ומנהל מוזיאונים עוזי נרקיס – אלוף פיקוד המרכז של צה"ל במלחמת ששת הימים צבי נרקיס – גרפיקאי ומעצב אותיות, טיפוגרף ומעצב בולים ויוצר גופנים עבריים נרקיס (זמרת) – זמרת-יוצרת ישראלית
יום חופשי ממכוניות

יום חופשי ממכוניות, המכונה גם יום ללא מכוניות, הוא אירוע שנועד להוריד באופן משמעותי את מספר המכוניות הנוסעות ברחובות העיר או באזור מסוים או בשכונה למשך כל היום או חלק ממנו, כדי לתת לאנשים שחיים ועובדים שם הזדמנות לבחון כיצד יכולה עירם להיראות ולתפקד כשנעות בה פחות מכוניות. אירוע זה נערך מדי שנה ב-22 בספטמבר, והוא מאורגן במקומות שונים באופנים שונים. בעוד שפרויקטים בעלי מאפיינים דומים התרחשו מדי פעם לפעם על בסיס אד הוק החל מ"משבר הנפט" של 1973, רק באוקטובר 1994 השמיע אריק בריטון קריאה ממוסדת לפרויקט כזה בנאום מפתח בכינוס בינלאומי בטולדו, ספרד בנושא ערים נגישות. בשנת 1995 הוקמה התאגדות לא רשמית לתמיכה בקיום "ימים חופשיים ממכוניות" ברחבי העולם, ובתוך שנתיים מהנאום של בריטון, צוינו ימים חופשיים ממכוניות ברייקיאוויק (איסלנד), בבאת' (אנגליה) ובלה רושל (צרפת). התוכנית הלאומית הראשונה "בעיר ללא מכוניתי" החלה בצרפת בשנת 1998 והתפשטה כיוזמה המתקיימת באופן נרחב באירופה על ידי הנציבות האירופית בשנת 2000. באותה שנה, הנציבות הרחיבה את התוכנית לשבוע תעבורה אירופאי, שבו יום חופשי ממכוניות הוא חלק ממכלול תעבורתי שלם. בשנת 2000 הושקה תוכנית ל"יום חופשי ממכוניות" בינלאומי. בעוד שהושג שינוי משמעותי במונחים של כיסוי תקשורתי, התברר כי קשה לארגן אירועים כאלה באופן שישיג הצלחה משמעותית (דבר הדורש אולי ארגון מחדש של סידורי התחבורה בעיר) וגם לאחר עשור של אירועים כאלה לא ברור עד כמה גישה כזו מועילה לקידום תחבורה בת קיימא. תנאי להצלחה של יוזמה כזו הוא תמיכה ציבורית רחבה ומחויבות לשינוי. על פי הערכות של תומכים ביוזמה, בשנת 2005 התקיימו למעלה מ-1000 "ימים ללא מכוניות" ברחבי העולם, כאשר התוצאות היו שונות למדי במקומות שונים. מדיה וקבצים בנושא יום חופשי ממכוניות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אכילה

אכילה היא תהליך של הכנסת מזון לגוף. צריכת מזון חיונית לקיום החיים ואכילה היא הדרך העיקרית להיזון. בחברה האנושית נהוג להקדיש פרקי זמן במהלך היום לאכילה, ארוחות. ברוב החברות המודרניות מתקיימת שגרה של שלוש ארוחות במהלך היום – ארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב. בנוסף להן או במקומן קיים מגוון של ארוחות ביניים. על מזון ראוי לאכילה ושאינו מזיק לבריאות נאמר שהוא אָכִיל; על פי הכתוב במילונו, את שם התואר הזה (בהוראת edible, eatable) חידש ראובן אלקלעי. האכילה מורכבת מנגיסה, לעיסה, בליעה, עיכול והפרשה. ההחלטה מה וכמה לאכול תלויה במספר גורמים, ביניהם: מראה וריח האוכל המשפיעים על התיאבון, תחושת הרעב הפנימית, השפעה חברתית, ולעיתים אף צורך נפשי. ערך מורחב – הפרעות אכילה הפרעת אכילה היא הפרעה נפשית המתבטאת באכילה בלתי-סדירה הגורמת לנזקים גופניים. להפרעות אכילה יש השפעה ניכרת על כל תחומי החיים – החל מבעיות פיזיות ורגשיות ועד בעיות רוחניות ונפשיות. בחקר הפרעות האכילה גובר הנסתר על הגלוי, אולם ידוע זה מכבר שבעיות אכילה הן בעיות מתדרדרות והולכות והן טומנות בחובן גם סכנת מוות. בתרבות ובדת התפתחו מנהגי אכילה מגוונים. ביהדות יש לברך לפני תחילת האכילה ובסיומה. הברכות נקבעות לפי סוג המזון הנאכל. בארוחה שיש בה לחם, למשל, לפני הארוחה יש ליטול ידיים ולברך על כך, ולאחר מכן לברך ברכת המוציא לחם מן הארץ. לאחר הארוחה יש ליטול ידיים במים אחרונים ולברך ברכת המזון. אכילה גסה השמנת יתר תיאבון חנה בבלי, עוגניה שמחוני, איך אוכלים את זה?, הוצאת שוקן, 1970. חנה בבלי, עוגניה שמחוני, המדריך לנימוסי שולחן, הוצאת רות סירקיס, 1992. הרב ישראל דנדרוביץ, עתיד אדם ליתן דין וחשבון על כל שראתה עינו ולא אכל, בתוך: קובץ נזר התורה, גיליון ח - שבט תשס"ד, עמודים: קמג - קנט. פורסם: 14.09.04 , 13:56, אכילה נכונה יכולה לשרוף שומן, באתר ynet, 14 בספטמבר 2004 הערך "אכילה", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה דרכי הזנה אחרות אצל בני אדם הן על ידי האכלה, למשל בינקות, ועל ידי הזנה מלאכותית - פרקטיקה המתקיימת בבתי חולים ראובן אלקלעי, מלון עברי-אנגלי שלם, הוצאת מסדה, 1990
רדיקל של מספר שלם

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת המספרים, הרדיקל של מספר טבעי n מוגדר להיות מכפלת כל המספרים הראשוניים המחלקים את n: rad ⁡ ( n ) = ∏ p | n p {\displaystyle \,\operatorname {rad} (n)=\prod _{p|n}p} לדוגמה: 36 = 2 2 ⋅ 3 2 rad ⁡ ( 36 ) = 2 ⋅ 3 = 6 {\displaystyle \,36=2^{2}\cdot 3^{2}\qquad \operatorname {rad} (36)=2\cdot 3=6} 500 = 2 2 ⋅ 5 3 rad ⁡ ( 500 ) = 2 ⋅ 5 = 10 {\displaystyle \,500=2^{2}\cdot 5^{3}\qquad \operatorname {rad} (500)=2\cdot 5=10} הרדיקל של מספר טבעי n הוא המספר הטבעי הגדול ביותר שהוא חופשי מריבועים ושמחלק את n. לפיכך, הרדיקל נקרא גם החלק חסר הריבועים של n. פונקציית הrad היא פונקציה כפלית, כלומר לכל זוג מספרים זרים m ו-n מתקיים: rad ⁡ ( m ⋅ n ) = rad ⁡ ( m ) ⋅ rad ⁡ ( n ) {\displaystyle \,\operatorname {rad} (m\cdot n)=\operatorname {rad} (m)\cdot \operatorname {rad} (n)} אחד השימושים מרחיקי הלכת ביותר של פונקציית ה-rad מופיע בניסוחה של השערת abc. בתורת החוגים מוכלל הרדיקל של מספר שלם לרדיקל של אידיאל כללי. בחוג המספרים השלמים מתקבל שאם m = rad ⁡ ( n ) {\displaystyle m=\operatorname {rad} (n)} אז הרדיקל של האידיאל n Z {\displaystyle n\mathbb {Z} } הוא m Z {\displaystyle m\mathbb {Z} } . רדיקל של מספר שלם, באתר MathWorld (באנגלית)
ויקטור לוצה

ויקטור לוּצֶה (בגרמנית: Viktor Lutze;‏ 28 בדצמבר 1890 – 2 במאי 1943) ראש האס-אה בגרמניה הנאצית לאחר חיסולו של ארנסט רהם ב"ליל הסכינים הארוכות". היה בדרגת רייכסלייטר במפלגה. בשנת 1912 התגייס לצבא הקיסרי ולחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ונפצע קשה באחד הקרבות. לאחר כניעת גרמניה לוצה הצטרף למפלגה הנאצית והפך להיות חבר בארגון הצבאי שלה האס-אה "החולצות החומות". לוצה כיהן כראש האס-אה בהנובר ובפרוסיה המזרחית לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. בשנת 1934, לאחר שהיטלר נפטר מרהם וממאות בכירים בארגון, הוא מינה את לוצה לראש הארגון ונתן לו את דרגת ה-Stabschef (ראש המטה) המקבילה לגנרל-פלדמרשל בוורמאכט ולרייכספיהרר אס אס באס-אס. בתקופת הנהגתו של לוצה באס-אה הוא ניסה להעלות את המורל ולנסות לשחזר את ימי הזוהר של הארגון. אולם הוא לא היה רדיקלי כמו רהם ולכן נשאר בתפקידו. לוצה נהרג בתאונת דרכים ב-2 במאי 1943 בנסיעה לעיר ברלין. מדיה וקבצים בנושא ויקטור לוצה בוויקישיתוף ויקטור לוצה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויקטור לוצה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקטור לוצה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.