laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה צ'רנר

משה צ'רנר (1879–1962) היה אדריכל ישראלי שפעל בארץ ישראל ובמדינת ישראל. צ'רנר נולד בגליציה. עלה לישראל בשנת 1920 לאחר שסיים את לימודי הארכיטקטורה בבית הספר לארכיטקטורה בצ'רנוביץ. בשנת 1920 תכנן את בית גצל-שפירא בסגנון האקלקטי בסימטה פלונית 2, תל אביב. בשנת 1924 בנה את "בית בלייברג" ברחוב הר סיני 3 בתל אביב. ב-1925, נחנכו שני מבנים אותם תכנן, בית שפרן בכיכר המלך אלברט ובית מלון, לימים בית העיר, ברחוב ביאליק 27, תל אביב. ב-9 במאי 1929 נחנך הבניין אותו יצר "אהל שם" ובמרכזו אולם המכיל 1,000 מקומות ישיבה. מסוף שנות ה-30 עד להקמת היכל התרבות ב-1957 היה האולם משכנה הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1933 בנה את "בית המפל", ברחוב יהודה הלוי 97 פינת רחוב מזא"ה 50, בתל אביב בסגנון הבינלאומי המוקדם. בית נובובולסקי, דרך יפו 16 פינת רחוב רענן 8 בית ולקובסקי, שדרות רוטשילד 55 פינת רחוב בצלאל יפה 9 בית שפרן, רחוב מלצ'ט 2 פינת רחוב נחמני 23 בית ישראל קימבל, רחוב מלצ'ט 3 פינת רחוב מזא"ה 28 בית המפל, רחוב יהודה הלוי 97 פינת רחוב מזא"ה 50 בית דב רוזנבליט, רחוב אחד העם 32 רחוב ברנר 10 בית העיר תל אביב-יפו, רחוב ביאליק 27 בית משפחת שבח-רייזל אשכנזי, רחוב בלפור 44 פינת שדרות רוטשילד 88 בית בלייברג, רחוב הר סיני 3 מלון נורמן, רחוב נחמני 23–25 (ביחד עם לאו אדלר) בית גצל-שפירא, סימטה פלונית 2 בית "אוהל שם", רחוב בלפור 30, משכנה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית עד שעברה להיכל התרבות. שלט על בית העירייה הישן של תל אביב בית העיר תל אביב-יפו, רחוב ביאליק 27, תל אביב בית שפרן, בכיכר המלך אלברט בית דב רוזנבליט, רחוב אחד העם 32 בית ולקובסקי, שדרות רוטשילד 55 פינת רחוב בצלאל יפה 9 מלון נורמן, רחוב נחמני 23–25 הסגנון האקלקטי בארץ ישראל מדיה וקבצים בנושא משה צ'רנר בוויקישיתוף אדריכל משה צ'רנר, פרויקט תל אביב עינת שרון, אתם בחרתם: אלו 15 הבניינים הכי יפים בתל אביב, באתר Time Out, ‏28 במרץ 2018 שלט-ו-פדיה: משה צ'רנר שלט: תל אביב - מבנים לשימור - נחמני 23 שלט: תל אביב - מבנים לשימור - מלצ'ט 3 שלט: תל אביב - מבנים לשימור - יהודה הלוי 97 פינת מזא"ה 50 שלט: תל אביב - מבנים לשימור - אחד העם 32 שלט: תל אביב - מבנים לשימור - בלפור 44 בית בלייברג, באתר לוטוס שלט: תל אביב - מבנים לשימור - סמטת פלונית 2
בילאל עומראני

עבד א-סלאם בילאל עומראני (בצרפתית: Billel Omrani, בערבית: عبد السلام بلال عمراني, בתעתיק מדויק: עבד אלסלאם בלאל עמראני; נולד ב-2 ביוני 1993 בפורבק שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת אלג'יריה. עומראני גדל במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי. בשנת 2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך שש הופעות ליגה והבקיע שער אחד במסגרת ליגת העל הצרפתית. בין השנים 2013–2014 הושאל לארל מליגת המשנה הצרפתית, במדיה ערך 13 הופעות ליגה. בהמשך שיחק בקבוצות צ'.פ.ר. קלוז', מועדון כדורגל סטיאווה בוקרשט ופטרולול פלוישט מליגת העל הרומנית. ב-12 ביוני 2022 ערך עומראני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, בניצחון 2-1 על נבחרת איראן במשחק ידידות. מדיה וקבצים בנושא בילאל עומראני בוויקישיתוף בילאל עומראני, באתר Transfermarkt בילאל עומראני, באתר Soccerway בילאל עומראני, באתר National Football Teams בילאל עומראני, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בילאל עומראני".
הורות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הוֹרוּת הורות – הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי הורות הליקופטר או הורות מטפחת – מודל הורות בה לפחות הורה אחד נותן דגש משמעותי לאתגרים ולבעיות עימם הילד מתמודד, בעיקר בכל הנוגע למסגרות הלימודיות הורות יחידנית – מבנה משפחתי שבו אישה או גבר הופכים לאם או לאב ללא כל הורה שותף מלכתחילה, ומגדלים ילד לבדם הורות להט"בית – הורות שבה הזוג המגדל את הילד מורכב משני אנשים בני אותו המין או שלפחות אחד מהורי הילד הוא מקהילת הלהט"ב הורות משותפת – מודלים של הורות המהווים חלופה לנישואים הורות פעילה – הורות הכרוכה במעורבות יום-יומית בחיי הילד מצד שני הוריו באותה מידה הורות שיתופית (אנ') – טיפול בתינוקות לא רק על ידי האם, אלא בשיתוף קרובי משפחה, שכנים וחברים הורות מתוכננת (Planned Parenthood) – ארגון אמריקאי המספק מגוון שרותי בריאות לנשים אחר הוֹרוֹת (מיתולוגיה) – שלוש אלות במיתולוגיה היוונית, בנותיהן של זאוס ותמיס
CHEOPS

CHEOPS (ראשי תיבות באנגלית של CHaracterising ExOPlanets Satellite – לוויין לחקר כוכבי לכת חוץ-שמשיות) הוא טלסקופ חלל שנבנה במשותף על ידי סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל של שווייץ. הוא פועל משנת 2019. הפרויקט נבחר ליישום במסגרת פרויקטים קטנים של תוכנית "חזון קוסמי". הובלת הפרויקט בוצע על ידי צוות של אוניברסיטת ברן תוך שיתוף גופים אחרים. ייצור המכשיר הועבר ל-Airbus Defence and Space. עלות הפרויקט לסוכנות החלל האירופית הייתה עד 50 מיליון יורו. על החללית הותקן פאנל סולארי שמספק 60 ו"ט למערכות השונות. היקף הנתונים המועברים מגיע לכ-1.2 גיגהבייט ביום. השיגור בוצע ב-18 בדצמבר 2019 ממרכז החלל הגיאני בעזרת משגר סויוז ST-A. באותו שיגור שיגרו לוויינים נוספים. לאחר בדיקות וכיול הצילום הראשון בוצע ב-7 בפברואר 2020. המטרה הייתה כוכב HD 70843 שנמצא במרחק של 150 שנות אור. איכות הצילומים הייתה מעבר לתוכנן. באפריל 2020 החלו תצפיות סדירות. 80% מזמן פעילות הטלסקופ מוקדשים לתוכנית שגובשה על ידי צוות האחראי על הפעלת החללית. 20% נותרים פתוחים להזמנות מדענים מגופים שונים. בין הישגי הטלסקופ גילוי כוכבי לכת חוץ-שמשיות והעמקת ידע על גרמי שמיים ידועות. על בסיס נתונים שהתקבלו נכתבו עשרות מאמרים מדעיים. תחילה היה מתוכנן שפעילות תמשך כשלוש שנים וחצי. ב-7 במרץ 2023 הוחלט להאריך פעילות החללית עד לשנת 2026. מדיה וקבצים בנושא CHEOPS בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של CHEOPS (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של CHEOPS (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של CHEOPS (בצרפתית) תיאור באתר ESA
פאדישאה

פאדישאה (פרסית پادشاه דרך פרסית אמצעית pādšāh מפרסית עתיקה pati-xšāyaθiya, במשמעות - "ריבון עליון, שליט, מלך, קיסר") הוא תואר מלוכני איראני, המשמש גם בכמה מדינות אסיה. קודמו של התואר "פאדישה" היה התואר הפרסי "שאהאן-שאה", כלומר "מלך המלכים". את התואר "פאדישאה" (אפשרויות: "פדשה" או "בדשה") נשאו המלכים של כמה מדינות באירואסיה, בפרט, האימפריה העות'מאנית (1299–1922) (טורקית padişahı), האימפריה של דוראני (1747–1823) עם מרכז באפגניסטן, האימפריה המוגולית (1526–1858) ואפגניסטן (1926 - יולי 1973). לתקופה קצרה קיבלו שליטי כמה מדינות אחרות את התואר פדישה. בעל התואר הרשמי האחרון היה זאהיר שאה (1914–2007). האירופים ראו בתואר הפדישה מקביל לתואר הקיסר. בשפות טורקיות מסוימות, המילה "פאדישאה" ("פדשה" או "בדשה") ובאוסטית (פדזה) פירושה "מלך", "קיסר" ושימשה בעיקר ביחס לצארים הרוסים. האוכלוסייה הילידית של טורקסטן קראה לגנרל הרוסי צ'רנייב (שליט המטעם הצאר הרוסי באזור) "יירים-פדישה" ("שליט למחצה"). שאה פאשא ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פילה מיניון (נתח)

נתח הבשר והמנה פילה מיניון (בצרפתית ובאנגלית: Filet mignon; כלומר "פילה עדין, טעים או נחמד") הוא נתח בשר שנלקח מהקצה הקטן יותר של הפילה של פרה. בצרפתית, הכוונה היא בעיקר לנתחים של מותנית חזיר, עגל, בקר, ולעיתים רחוקות יותר, בשר אייל (כמו אייל הכרמל). המותנית (פילה) עוברת לאורך שני צידי עמוד השדרה, ובדרך כלל נשחט כשני נתחי בשר ארוכים בצורת נחש. הפילה נמכר לפעמים בשלמותו. פילה מיניון מוצג בדרך כלל כחתך עגול שנלקח מהקצה הדק יותר של חתיכת הפילה. לרוב זה החתך הרך והרזה ביותר. לפילה מיניון יש לרוב טעם עדין יותר מאשר נתחי בשר אחרים וככזה הוא מעוטר לרוב ברוטב או עטוף בבייקון. בשל הכמות הקטנה של פילה מיניון שניתן להשיג מכל חיה, הוא נחשב בדרך כלל לאחד מנתחי הבקר היקרים ביותר. בצרפת, המונח פילה מיניון מתייחס על פי רוב לבשר חזיר. לנתח הבקר המכונה פילה מיניון בארצות הברית יש שמות שונים בשאר אירופה, למשל filet de bouf בצרפתית, פילה סטייק בבריטניה, פילה סטייק בגרמנית, סולומיליו בספרדית (פילה בקטלאנית), פילה מיניון בפורטוגזית, filee steik באסטונית, ו-filetbiff בנורווגית. בבריטניה, מדליון חזיר הוא המונח המשמש לתיאור חתך דומה מחזיר. פילה מיניון מתייחס לנתחים מפילה בקר בצפון אמריקה. במקומות אחרים, נתח בקר זה נקרא: Filet de Bœuf - פילה בקר (בצרפתית) Fillet steak - סטייק פילה (באנגלית : בריטניה, אירלנד, דרום אפריקה) Eye fillet - פילה עין (באנגלית: אוסטרליה, ניו זילנד). בארצות הברית, גם הקצה המרכזי וגם הקצה הגדול של הפילה נמכרים לעיתים קרובות כנתח פילה מיניון בסופרמרקטים ובמסעדות (לא רק הקצה הדק). המונחים הצרפתיים לחתכים אלו הם טורנדוס (החלק המרכזי הקטן יותר), châteaubriand (החלק המרכזי הגדול יותר), וביפטק (חתוך מהקצה הגדול המכונה tête de filet (בלשון הצרפתית "ראש פילה"). סטייקים פורטרהאוס וסטייקים T-bone (כמעט אותו הדבר) הם נתחים גדולים הכוללים את הפילה. המדליון הקטן בצד אחד של העצם הוא הפילה, ורצועת הבשר הארוכה בצד השני של העצם היא "סטייק הרצועות" שהוא מהסינטה. פילה חזיר פילה Beck, Simone; Louisette Bertholle; Julia Child (2012). Mastering the Art of French Cooking, Volume One. London: Particular. ISBN 978-0-241-95339-6. מדיה וקבצים בנושא פילה מיניון בוויקישיתוף Hamlyn (2009). Larousse Gastronomique. UK: Hamlyn. p. 989. ISBN 978-0600620426. Jacobson, Derek (2018-01-02). "What Are the Most Expensive Steak Cuts?". Steak University (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-11-03. Beck et al, pp. 306–307
הרכבת החשמלית של הרי הטטרה

הרכבת החשמלית של הרי הטטרה (בסלובקית Tatranská elektrická železnica) היא רכבת קלה על מסילה צרה ברוחב של 1,000 מ"מ העוברת בתוך שטח מוניציפלי של העיר וויסוקי טטרי (VysokéTatry) (אנ') בהרי הטטרה בסלובקיה ומחברת אותה גם לעיר פופרד על המסילת רכבת התקנית. מסילת הרכבת המורכבת משני מקטעים: פופרד - סטארי סמוקבץ (Stary Smokovec) (אנ') - שטרבסקה פלסו (Štrbske Pleso) (אנ') (29.1 ק"מ) סטארי סמוקבץ - טטרנסקה לומניצה (Tatranska Lomnica) (אנ') (5.9 ק"מ) בשטרבסקה פלסו יש חיבור ומעבר לרכבת גלגלי שיניים שטרבסקה פלסו-שטרבה. בסטארי סמוקבץ יש מעבר לפוניקולר סטארי סמוקובץ–הרבינוק. לאחר שהשלימו הקמתן של שתי מסילות הברזל ברוחב תקני: קושיצה-בוהומין ב-1871 ופופראד-קז'מרוק ב-1892, השתפרה הגישה אל הרי הטטרה הגבוהים, בעקבות כך התיירות באזור התרחבה. ודרישה לנגישות לאזור כולו גברה עוד. בעקבות כך, בשנת 1896 נבנתה רכבת גלגלי שיניים שטרבסקה פלסו - שטרבה, ובהמשך הוחלט לבנות מסילה צרה של רכבת חשמלית מפופרד לסטארי סמוקובץ. הבנייה החלה ב-1906 והסתיימה ב-1908. ב-1911 נבנתה שלוחה מסטארי סמוקבץ לטטרנסקה לומניצה וב-1912 נבנתה גם המסילה מסטארי סמוקבץ לשטרבסקה פלסו. באותה תקופה שימשה הרכבת גם להסעת נוסעים, וגם להובלת סחורות ומטענים. בשנת 1948 בוצעה הלאמת מסילות הברזל, ומ-1950 עד 1992 המסילה הייתה בשליטת החברה הממשלתית הצ'כוסלובקית לרכבות, ומשנת 1993 בשליטת מסילות הברזל הסלובקיות. במחצית השנייה של שנות ה-60 עברה הרכבת עבודות התחדשות גדולות כחלק מההכנות לאירוח אליפות העולם בסקי נורדי של FIS בשנת 1970. מ-1970 הרכבת משמשת להסעת נוסעים בלבד. מפות של הרכבות בהרי טטרה הגבוהים, כולל הרכבת החשמלית של הרי טטרה. צבע כחול: פופרד-סטארי סמוקבץ-שטרבסקה פלסו צבע תכחלת: סטארי סמוקבץ-טטרנסקה לומניצה בתחילת המאה ה-21 הוחלפו רכבות ה-ČSD Class EMU 89.0 הישנות שנבנו על ידי ČKD בשנות ה-60, ב-15 קרונות Stadler GTW ZSSK Class 425.95 החדשים. באוקטובר 2018, נחתם חוזה עם חברת Stadler השווייצרית לאספקת 5 מערכים חדשים עם הנעה היברידית, שמאפשרת את הפעלת המערכים החדשים גם ברכבת גלגלי שיניים שטרבסקה פלסו-שטרבה. היחידות הראשונות מהדגם החדש ZSSK Class 495.95 הגיעו לדפו בפופרד בתחילת 2021. מערך מדגם Stadler GTW ZSSK Class 495.95 בתחנת שטרבסקה פלסו המערך מהדגם ZSSK Class 495.95, תוצרת Stadler מערך מדגם Stadler GTW ZSSK Class 425.95 תחנת רכבת סטארי סמוקובץ. מערך מדגם הישן ČSD Class EMU 89.0 (אנ') קרנות תוצרת Ganz תחנת רכבת סטארי סמוקובץ תחנת רכבת טטרנסקה לומניצה תחנת רכבת שטרבסקה פלסו תחנת רכבת פופרדסקו פלסו תחנת רכבת טטרנסקי זרובי (Tatranské Zruby) תחנת רכבת שטרבסקה פלסו, נקודת מעבר בין "רכבת החשמלית של הרי הטטרה" לבין רכבת גלגלי שיניים שטרבסקה פלסו-שטרבה. מערך מדגם Stadler GTW ZSSK Class 425.95 בתחנת הרכבת פופרד-טטרי תחנת הרכבת פופרד-טטרי מדיה וקבצים בנושא הרכבת החשמלית של הרי הטטרה בוויקישיתוף רכבת הרי הטטרה באתר "מגלים את סלובקיה" מועדון חובבי רכבות ההיסטוריות בהרי טטרה, אתר בשפה הסלובקית
נזיד דגים ברמודה

נזיד דגים ברמודה (באנגלית: Bermuda fish chowder) הוא מרק נזיד שנחשב למאכל הלאומי של ברמודה. המרכיבים הבסיסיים של הנזיד הם דגים, עגבניות ובצל מתובל ברום שחור וברוטב חריף. מאמינים כי המתכון נוצר במאה ה-17 על ידי המתיישבים האנגלים בברמודה. המרכיבים הבסיסיים של נזיד דגים ברמודה הם ציר דגים, פילה דגים ורסק עגבניות. מרכיבים אחרים הם בדרך כלל ירקות, עשבי תיבול ותבלינים. ישנן וריאציות רבות שנבעו מהמרכיבים הבסיסיים. מתכון אחד משתמש בכוס אחת של בצל קצוץ, סלרי וגזר, כמו גם קוביות ציר בשר חזיר וקצת רוטב ווסטרשייר. אחר משתמש בפילה דג לבן (בקלה, דקרים, רעפנוניים או לוטיניים), בצל, גזר, סלרי, שום טחון, חמאה לא מלוחה, עלה דפנה, טימין, פלפל אנגלי, רוטב ווסטרשייר, רום שחור ורוטב פלפל שרי. ניתן להשתמש גם בסוגים אחרים של דגים כמו ורדון או מוסר ים. הסמיכות של נזיד דגים ברמודה קלה בהרבה מאשר נזיד שמסמיכים אותו בחלב או בשמנת. לפעמים משווים אותו לבויאבז. מתכונים מסורתיים מתובלים ברום שחור, ו"רוטב פלפל שרי", רוטב חריף העשוי מפימנטוס כבושים בשרי ותבלינים. רוטב שרי פלפלים מקורי של אאוטרברידג' (Outerbridge) המיוצר במקום והוא אחד מהיצואים הבודדים של ברמודה. נאמר שנזיד דגים ברמודה חייב לכלול את הרוטב של אאוטרברידג'. רום חותם שחור מתוצרת המזקקה הברמודאית גוסלינג ברדס (Gosling Brothers) שנחשב גם לרום המסורתי לטעם המרק. מאמינים כי המתכון נוצר במאה ה-17 על ידי מתיישבים אנגלים בברמודה. רוטב פלפלי שרי הוא גם מסורת ברמודאנית מאותה תקופה. הוא נקרא "יין פלפלים", שימש את המלחים כדי להפוך אוכל מקולקל, כמעט רקוב לטעים יותר. בויאבז גמבו מרק דגים רשימת מרקים רשימת נזידים נזיד דגים ברמוודה ממגזין WestJet Airlines תיאור נזיד דגים ברמודה ממדריך הטיולים בברמודה לשנת 2011 של פרומר מתכון מאתר Gosling's Rum Kelly, Daviot (8 במרץ 2007). "A taste of Guyana and Bermuda". Jamaica Gleaner. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2008. נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) Blumenthal, Deborah (6 ביוני 1982). "Island Fish Chowder: It's Got that Zing". The New York Times. נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) Spitler, Sue (במרץ 2009). 1,001 Delicious Soups and Stews: From Elegant Classics to Hearty One-Pot Meals. ISBN 978-1-57284-091-1. נבדק ב-5 במרץ 2012. {{cite book}}: (עזרה) "Bermuda Fish Chowder". Epicurious. באוקטובר 2000. אורכב מ-המקור ב-24 בנובמבר 2021. נבדק ב-12 במרץ 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Bermuda Fish Chowder A Good "Next Day" Dish". Schenectady Gazette. 19 בפברואר 1974. נבדק ב-5 במרץ 2012. {{cite news}}: (עזרה) Clark, Charles T. (24 ביוני 2010). "Jasper White gives local clam shacks a run for the money". The Day. נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) Hillinger, Charles (30 בינואר 1990). "Peppers profiting packer". The Bulletin. Australian Consolidated Press. נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) Lahuta, David (24 בספטמבר 2009). "36 Hours in Bermuda". The New York Times. נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite news}}: (עזרה)
SM U-43

SM U-43 הייתה אחת מ-329 צוללות ששירתו בצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. U-43 הושקה ב-26 בספטמבר 1914 במספנה האימפריאלית בדנציג והוכנסה לשירות ב-30 באפריל 1915. מפקדי הצוללת היו, לפי הסדר, הלמות יירסט, ולדמאר בנדר ויוהנס קירכנר. היא עסקה במלחמת סחר בקרב הראשון על האוקיינוס האטלנטי, ביצעה 11 סיורים בין השנים 1915–1918 ובמהלך המלחמה, הטביעה הצוללת 44 ספינות סוחר של מדינות ההסכמה ומדינות נייטרליות עם נפח כולל של 116,590 BRT. U-43 נמסרה למדינות ההסכמה בהארוויץ' ב-20 בנובמבר 1918 בהתאם לדרישות שביתת הנשק עם גרמניה. היא נמכרה (ללא מנועים, אשר הוסרו בצ'טהם) על ידי האדמירליות הבריטית לג'ורג' כהן ב-3 במרץ 1919 תמורת 2,400 ליש"ט, ופורקה בסוונסי ממאי 1919 עד 1922. Dodson, Aidan; Cant, Serena (2020). Spoils of War: the fate of enemy fleets after the two World Wars. Barnsley: Seaforth. p. 124. ISBN 978-1-5267-4198-1.
פנקס שבי

פנקס שבי הוא תעודה מזהה של חייל בעת פעילות מבצעית או תרגיל, בה רשומים פרטים רפואיים לאפשר טיפול רפואי מתאים. זהו מסמך צבאי הכולל גם פרטים אישיים מצומצמים לזיהויו במידה ונפל בשבי האויב בהתאם לאמנת ז'נבה השלישית. על פי דיני המלחמה והמשפט ההומניטרי הבינלאומיים, יש להבדיל בין כוחות צבאיים לאזרחים הנדרשים להגנה ומתן יחס אנושי ורפואי הוגן. ב-12 באוגוסט 1949, נחתמה אמנת ז'נבה השלישית, המגינה על השבוי מרגע נפילתו בשבי ועד לשחרורו, ומחייבת את הצבאות לנקוט באמצעים שיקלו על זיהוי השבויים. הפנקס מנופק מכוח סעיף 17 בה נכתב ”כל צד לסכסוך נדרש לספק לאנשים שתחת פיקודו, העלולים ליפול בשבי, תעודת זהות המציגה את שם משפחתו של החייל, שמו הפרטי, דרגתו, תאריך לידתו ומספרו האישי”. זאת לעומת דיסקית הזיהוי בה מוטבעים שם ומספר אישי בלבד. צבאות וכוחות אויב שאינם מכבדים את אמנת ז'נבה, לא יתייחסו למסמך זה ובפועל לא יספקו טיפול רפואי מספק או בכלל, יחקרו את השבוי תחת עינויים להשגת מידע נוסף וימנעו ביקור ארגונים בינלאומיים כמו הצלב האדום. עצם החזקת התעודה אינה ערובה למתן הגנה למחזיקה, כאשר זו תלויה גם בחשיבות תפקיד המחזיק וברצון שוביו. הזיהוי מסייע במניעת היעלמות אזרחים והקלה על החיפוש אחריהם. חשיבות החזקת התעודה היא הדדית, כאשר גם לצד השובה יש מניע לזהות בקלות יתרה את אלו שנפלו בשביו, גם אם נפצעו או נהרגו. באמנה גם נקבעו עיצוב התעודה ותוכנה. גודל התעודה הוא 6 וחצי על 10 סנטימטרים והוא מונפק בשני עותקים. נקבע כי התעודה תוצג על ידי שבוי המלחמה על פי דרישה ואין ליטול אותה ממנו. שם מלא דרגה צבאית מספר אישי אלרגיות סוג דם חיסונים שניתנו במהלך השירות הצבאי מצבים רפואיים כמו רגישות לתרופות ופרופיל רפואי מלבד הפרטים המחייבים על פי האמנה, ישנם פנקסים זרים הכוללים גם את אזרחות המחזיק, דתו, טביעות אצבעות, תמונה ותאריך תפוגה. לחיילי צבא הגנה לישראל מופנק פנקס שבי, המכונה באופן רשמי "טופס 404" ביום גיוסם לצה"ל לצד החוגר ודיסקיות. הפנקס נחשב כפק"ל (ציוד) חובה לצד חוגר ותחבושת אישית והוא מלווה עד החייל לשחרור. כותרת המסמך היא "Carte d'identité" (בצרפתית: תעודת זהות). תוכן התעודה בן ארבעת הדפים נקבע בפקודות מטכ"ל "תעודות צבאיות 30.0106". תוכן התעודה נכתב בעברית, אנגלית ובצרפתית שהייתה השפה הדיפלומטית בעת הקמת המדינה ובה נכתבה גם אמנת ז'נבה. לפי הפקודה, בעת פעילות מבצעית או תרגיל בקרבת גבולות המדינה, חייל ישא את פנקס השבי לבדו ללא תעודות זיהוי נוספות למעט כרטיס זיהוי רפואי או דתי. בדף הראשון מופיעות הוראות בסיסיות בעת נפילה בשבי המורות לחייל השבוי למסור פרטים בסיסיים בלבד, להציג את התעודה בפני שוביו ולא למסור מידע נוסף. הפנקס אינו משמש לזיהוי החייל בשגרה כתעודות אחרות אך לתקופה מסוימת שימש הפנקס לזיהוי בוועדת הקלפי בבחירות לרשויות המקומיות בישראל. דיסקית זיהוי Means of Personal Identification, באתר הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום הכי מיותר שיש: מה הסיפור של פנקסי השבי?, סרטון בערוץ "כאן דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 03:26) עמליה נוימן, פנקס שבי, דקה ישראלית, גל"צ תעודות צבאיות 30.0106, אתר הפקודות של צה"ל, פברואר 2016 צילום תעודה מנובמבר 1969 בקבוצת ארכיון בפייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלך הונגריה

מלך הונגריה (בהונגרית: Magyar király) היה התואר הרשמי של המונרך השולט בממלכת הונגריה משנת 1000 ועד שנת 1918. לפני שנת 1000 הונגריה עדיין לא הוכרה כממלכה בידי האפיפיור ושליט הונגריה כונה 'הנסיך הגדול של ההונגרים'. אישטוואן הראשון, מלך הונגריה הוכתר ב-25 בדצמבר 1000 (או ב-1 בינואר 1001) בכתר ששלח לו האפיפיור סילבסטר השני ועם ההסכמה של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מההכתרה ועד התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית השתמשו כל מנהיגי הונגריה בתואר הזה חוץ מיאנוש הוניאדי ולאיוש קושוט. ממלכת הונגריה היסטוריה של הונגריה
במיה (תבשיל)

התבשיל במיה (בערבית: طبق البامية; באנגלית: Bamia) הוא מאכל מרכז אסיאתי מאפגניסטן. (זה שם התבשיל. הירק נקרא באנגלית okra שבעברית גם הוא מתורגם לבמיה). זהו תבשיל גם אלבני, ארמני, אשורי, אזרבייג'אני, איראני, כורדי, סומלי, סודאני טורקי וגם ישראלי. הנזיד שמכינים אותו באפגניסטן באמצעות טלה, הירק במיה ועגבניות כמרכיבים עיקריים. מרכיבים נוספים בשימוש כוללים רוטב עגבניות, בצל, שום, כוסברה, שמן צמחי, הל, מלח בישול ופלפל שחור. המילה "במיה" עצמה פירושה כאמור "במיה" והיא מבחינה אטימולוגית מילה ערבית (بامية). תבשיל במיה צמחוני פופולרי מאוד בעונות הימנעות מאכילת בשר אצל הנוצרים, כגון לפני חג הפסחא ביוון ובקפריסין. בטורקיה, תבשיל הבמיה הוא תבשיל אנטולי בעל טעם חמוץ מתוק. מכינים אותו באמצעות הירק במיה, מיץ לימון, שמן זית, סוכר, מלח ופלפל. תבשיל הבמיה הטורקי מוגש לפעמים כחומר ניקוי לחך בין מנות האוכל בחגיגות טקסיות. את תבשיל הבמיה מכינים גם בבוסניה הרצגובינה, בדרך כלל כחלק מארוחת חג. הבמיה הבוסנית מוכנה כתבשיל עגל. מבשלים אותו זמן רב עד שהבשר רך לחלוטין. במצרים משתמשים בדרך כלל בגידים של כבש, שיכולים לעמוד בזמני בישול ארוכים. המאכל בשם תעליה, רוטב שום מצרי, משמש כמרכיב להוספת טעם לתבשיל הבמיה. באיראן ובאפגניסטן, הבמיה מוגשת כנזיד (Khoresh) יחד עם אורז והוא מאכל פופולרי במחוזות הדרומיים. יהודי בבל, שמו קובה סולת בתבשיל הבמיה שלהם. המטבח הערבי המטבח הטורקי מדיה וקבצים בנושא במיה בוויקישיתוף Claudia Roden, A New Book of Middle Eastern Food, p. 248 "Bamya". Nişanyan Sözlük. נבדק ב-2019-11-01.
SM U-63

SM U-63 הייתה אחת מ-329 הצוללות ששירתו בצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. U-63 הושקה ב-8 בפברואר 1916 במספנת גרמניה בקיל והוכנסה לשירות ב-11 במרץ 1916. מפקדי הצוללת היו אוטו שולצה (11 במרץ 1916 – 27 באוגוסט 1917 ו-15 באוקטובר 1917 – 24 בדצמבר 1917), היינריך מצגר (28 באוגוסט 1917 – 14 באוקטובר 1917) וקורט הרטוויג (24 בדצמבר 1917, 11 בנובמבר 1918). U-63 הוקצתה לשייטת הצוללות IV בשנת 1916 ולאחר מכן לשייטת הצוללות הים תיכונית I עד 1918. U-63 השתתפה במלחמת הסחר והשתתפה בקרב הראשון על האוקיינוס האטלנטי. היא ביצעה 12 סיורים בים התיכון ובמזרח צפון האוקיינוס האטלנטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. סך הכל הוטבעו 70 ספינות סוחר השייכות למדינות ההסכמה ולמדינות נייטרליות בנפח כולל של 194,208 BRT. ספינת מלחמה הוטבעה גם היא: ב-20 באוגוסט 1916 טבעה הסיירת הקלה הבריטית פאלמות' (5250 BRT) מול החוף המזרחי של אנגליה עקב פגיעת טורפדו מ-U-63 ו-11 מלחים נהרגו. הסיירת ניזוקה קודם לכן על ידי U-66. ההפלגות בים התיכון הובילו את U-63 לחוף מצרים, שם הוטבעה ב-26 במרץ 1917 ספינת המפרש הקטנה L. Rahmanich‏ (79 BRT). הספינה הגדולה ביותר שהוטבעה על ידי U-63 הייתה ספינת הכוחות הבריטית טרנסילבניה (בסביבות 14,300 BRT), שהוטבעה ב-4 במאי 1917, 2.5 מייל דרומית לכף ואדו בים הליגורי, עם יותר מ-400 הרוגים. לפי סך הטונאז' שהטביעה, U-63 מדורגת במקום השישי בין הצוללות הגרמניות היוצאות לאוקיינוס "המוצלחות ביותר" של מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה ושביתת הנשק בין גרמניה למדינות ההסכמה נכנעה הצוללת לכוחות מדינות ההסכמה ב-16 בינואר 1919, והיא נגרטה במהלך 1919–1920.
אגסים, שעועית ובייקון

אגסים, שעועית ובייקון (בגרמנית: Birnen, Bohnen und Speck) הוא מאכל צפון גרמני שפופולרי במיוחד במדינות הפדרטיביות של גרמניה: שלזוויג-הולשטיין, סקסוניה התחתונה, מקלנבורג-מערב פומרניה ובהמבורג. הזמינות העונתית של מרכיביו גורמת לכך שהמנה נאכלת בעיקר בחודשים אוגוסט וספטמבר. המנה היא סוג של נזיד, שבו - כפי שהשם מעיד - המרכיבים העיקריים הם אגסים, שעועית ושְפֶּק (מעין בייקון). במטבחים כפריים בצפון גרמניה, היו מוסיפים גם תפוחי אדמה, על אף שהם לא מוזכרים במפורש. בדרך כלל משתמשים בשעועית ירוקה חתוכה (Brechbohnen). בהמבורג בשווקים ניתן למצוא מדי פעם "אפונה טורקית", למרות שמו זן שעועית זה (בגרמנית: Vierlande) גדל בגרמניה ושימש בעבר תדיר להכנת מנה זו. במהלך ההכנה מוסיפים מספר ענפי צתרה לשעועית. האגסים המשמשים למנה זו הם אגסי בישול, שאינם אכילים והם עדיין לא בשלים. הם קטנים, ירוקים וקשים כסלע, חסרים את המתיקות של זני האכילה הפופולריים. באזור המבורג משתמשים בזנים נוספים: ה-Vierländer ואגסי הבישול המתוקים יותר של Finkenwerder. ניתן להשתמש גם באגסי Bürgermeisterbirne. הם לא מתוקים כשהם בושר. להכנת המנה בדרך כלל משתמשים בקותל חזיר מעושן. ההעדפה של המבורג ושלזוויג-הולשטיין היא להוסיף תפוחי אדמה לתבשיל הזה שלהם, שעדיין יציבים בעת בישול, כמו הזנים של תפוחי האדמה בעלי קליפה אדומה. לפי הטעם, מניחים את הבייקון ברצועות שלמות או חותכים לחתיכות גדולות, מוסיפים למים ומביאים לרתיחה. בינתיים מנקים את השעועית, שוטפים וחותכים לחלקים. לאחר 25 דקות בישול מוסיפים את השעועית יחד עם הצתרה לבייקון והבישול ממשיך. האגסים נשארים את הגבעולים ועם קליפתם לכל אורך הבישול. לאחר מכן מניחים אותם על השעועית והכל מתבשל יחד. את תפוחי האדמה הקלופים מבשלים בנפרד במי מלח או מבשלים יחד עם שאר התבשיל. לקראת סוף זמן הבישול הכולל של כ-50 דקות מערבבים מעט קמח עם מים, יוצקים לסיר ומרתיחים לזמן קצר להסמכה. כמויות אופייניות לארבעה אנשים הן: 750 גרם שעועית 500 גרם אגסים 400 גרם בייקון 500 גרם תפוחי אדמה 1 ענף צתרה 2 כפות קמח לכל אדם מגישים אגס אחד או שניים, מנה טובה של בייקון, שעועית ותפוחי אדמה ומרק לפי העדפה. בירה טרייה משתלבת היטב עם המנה. יש וריאציות שמבטלות את הצתרה, אבל מוסיפים פטרוזיליה טרייה קצוצה לקראת הסוף, ואחרות שמשתמשות במרק במקום מים לבישול (מוכן או ביתי) ושמשתמשים גם בפלפל שחור. מדיה וקבצים בנושא אגסים, שעועית ובייקון בוויקישיתוף Birnen, Bohnen und Speck או My German Genes אגסים, שעועית מחרוזת ובייקון Eckhard Supp (2011), "Kapitel: Regionale Gerichte im deutschsprachigen Raum", Duden. Wörterbuch Kochkunst. Von Amuse-Bouche bis Zierschnee (בגרמנית), Mannheim u. a.: Dudenverlag, p. 88, ISBN 978-3-411-70392-0{{citation}}: תחזוקה - ציטוט: date and year (link) Eckhard Supp (2011), "Kapitel: Regionale Gerichte im deutschsprachigen Raum", Duden. Wörterbuch Kochkunst. Von Amuse-Bouche bis Zierschnee (בגרמנית), Mannheim u. a.: Dudenverlag, p. 97, ISBN 978-3-411-70392-0{{citation}}: תחזוקה - ציטוט: date and year (link) NDR.de: "Birnen, Bohnen und Speck". אורכב מהמקור ב-2021-07-29. נבדק ב-2022-05-03.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)