laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי גרמניה–טאיוואן

יחסי גרמניה–טאיוואן הם יחסי החוץ בין גרמניה לבין טאיוואן. גרמניה המזרחית הכירה ברפובליקה העממית של סין מסיבות אידאולוגיות, ובשל כך לא קיימה כלל יחסים עם טאיוואן. גרמניה המערבית לא הכירה בתחילה ברפובליקה העממית של סין. הסיבה לכך הייתה מצד אחד בשל מדיניות החוץ האנטי-קומוניסטית של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית, ומצד שני העובדה שהרפובליקה העממית הכירה ב- DDR, שלפי דוקטרינת הלשטיין הפכה את היחסים הדיפלומטיים לבלתי אפשריים. אולם למרות זאת לא הוקמו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין בטייוואן תחת הגנרל צ'יאנג קאי-שק. באופן עקרוני, הרפובליקה הפדרלית תמכה בעמדת סין האחת, מכיוון שבדרך זו קיוותה למצוא תמיכה בעמדתה ביחס לאחדות גרמניה. למרות היעדר מערכות יחסים רשמיות, התנהלו חילופי דברים תרבותיים ובלתי פורמליים. האגודה הגרמנית-סינית נוסדה בשנת 1957, וחבריה כללו גרמנים וטאיוואנים. החברה כללה בתחילה בעיקר מחברי ה"בונדסטאג" הגרמני, שעסקו בפיתוח ארוך הטווח של היחסים בין גרמניה לטאיוואן. עם המעבר לברלין, החברה שינתה את שמה ל"ידידי טייוואן". החברה היא היחידה מסוגה באירופה. בשנת 1957 נוסד גם מעגל החברים הפרלמנטרי ברלין-טייפה. ב-25 באוקטובר 1971, החלטה 2758 של האו"ם הכירה ברפובליקה העממית של סין במקום הרפובליקה של סין (טייוואן) כנציגה הלגיטימית של סין, והעניקה לרפובליקה העממית את מושבה הקודם של טאיוואן במועצת הביטחון. באוקטובר 1972, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה יצרה קשרים דיפלומטיים רשמית עם הרפובליקה העממית של סין, אולם קשרים לא רשמיים התקיימו מאז 1964. מדיה וקבצים בנושא יחסי גרמניה–טאיוואן בוויקישיתוף
חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב

חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב (באנגלית: Open Season: Scared Silly) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה. הסרט הופץ ישירות ל-DVD בשנת 2015. בסרט זה לא מופיעות הדמויות מתוך שני סרטי ההמשך הקודמים, "חברים על הכוונת 2" ו"חברים על הכוונת 3". אליוט מספר את האגדה המספרת על איש-זאב שחי ביער. אולם דוב הגריזלי בוג מבוהל מהרעיון ומסרב לצאת למחנה הקיץ המסורתי יחד עם חבריו עד שיידע בוודאות כי האיש-זאב אינו שם. אליוט וחבריו מנסים לעזור לבוג להתמודד עם פחדיו, כדי שיוכלו להמשיך ליהנות ביחד. באותו זמן הצייד שו (מהסרט הראשון) חוזר ופתח בשנית את עונת הצייד, כשהחיות בשמורה בסכנה, בוג, אליוט ומר נקניק יצאו כדי לחקור את התעלומה על איש הזאב, והובילו לסגירת עונת הצייד. חברים על הכוונת (סדרת סרטים) אתר האינטרנט הרשמי של חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב (באנגלית) "חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב", באתר AllMovie (באנגלית) "חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
יחסי פורטוגל–קנדה

יחסי פורטוגל–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין קנדה לפורטוגל. שתי המדינות הן חברות בנאט"ו והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי. אחד ממגלי הארצות האירופיים הראשונים שביקרו בקנדה של ימינו היה גספר קורטה-ריאל שחקר את האזורים האטלנטיים של קנדה. היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפורטוגל כוננו רשמית בשנת 1946. בנובמבר 1972 גינתה קנדה את מלחמות המושבות הפורטוגזיות באנגולה, מוזמביק ובגינאה הפורטוגזית. בנובמבר 2010 ביקר בפורטוגל ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, כדי להשתתף בפסגת ליסבון בשנת 2010. בשנת 2013 הסתכם המסחר הדו-צדדי בין קנדה לפורטוגל (CAD) ב-611.8 מיליון דולר. היצוא של קנדה לפורטוגל הסתכם ב-236.6 מיליון דולר. מוצרי תעופה וחלל, דגנים, מכונות וחלקים, ברזל ופלדה, וירקות; היו בין סחורות הייצוא המובילות מקנדה לפורטוגל. היבוא מפורטוגל בשנת 2013 הסתכם ב-375.2 מיליון דולר. משקאות (יין), דלקים ושמנים מינרליים, הנעלה, מכונות חשמל ואלקטרוני וציוד וריהוט; היו בין סחורות היבוא המובילות מפורטוגל לקנדה. בקנדה חיים בסביבות 400,000 אנשים ממוצא פורטוגזי, שהם מהגרים או צאצאים שלהם. קנדה פתחה את שעריה להגירה מפורטוגל בשנת 1953; מרבית הקנדים הפורטוגזים מוצאם מהאיים האזוריים. קיימת קהילה פורטוגזית בטורונטו. אזור זה בו מתגוררים רוב הקנדים הפורטוגזים נקרא פורטוגל הקטנה. קיים גם כזה אזור במונטריאול וכ-20,000 פורטוגזים מתגוררים בוונקובר, וכן 34,000 במחוז קולומביה הבריטית. קהילות פורטוגזיות קטנות יותר קיימות בקלגרי, ויניפג ובערים אחרות. לניופאונדלנד היסטוריה ארוכה של דייגים פורטוגזים, אשר ראשיתם מהמאה ה-16. פורטוגל מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-5 קונסוליות באדמונטון, מונטריאול, טורונטו, ונקובר וויניפג. קנדה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-2 קונסוליות בפארו ופונטה דלגדה. מדיה וקבצים בנושא יחסי פורטוגל–קנדה בוויקישיתוף Bilateral relations between Canada and Portugal Let us Prey: With the Old Regime in Portugal אתר על יחסי מדינות
המכון ללימודי משפט מתקדמים

המכון ללימודי משפט מתקדמים (באנגלית: The Institute of Advanced Legal Studies, בראשי תיבות: IALS) הוא מכון מחקר בבית הספר ללימודים מתקדמים שבלונדון, בריטניה, שנוסד בשנת 1947. המכון מהווה מרכז מצוינות אקדמי לאומי, המשרת את הקהילה המשפטית ואת האוניברסיטאות ברחבי בריטניה ובעולם באמצעות מלגה משפטית, מתקנים וספריה משפטית השוואתית. מאז 1976 בית המכון הוא בית צ'ארלס קלור, שנמצא בלב בבלומסברי, בכיכר ראסל. חלק מתפקיד המכון בתמיכה ובקידום מחקר משפטי לאומי ובין-לאומי בבריטניה ובעולם, המכון פעיל במספר שותפויות עם ספריות וארגונים אחרים, מומחים ורב תחומיים כאחד. תפקידו לקדם, לסייע ולהפיץ את תוצאות הלימוד והמחקר המתקדם בתחומי המשפט, לטובת אנשים ומוסדות בבריטניה ובעולם. המכון מעניק ליווי מחקרי מוביל במשפטים - משאב לאומי עבור חוקרים משפטיים התומכים בסיוע של סטודנטים למחקר באוניברסיטאות ברחבי בריטניה ובאוניברסיטת לונדון. המכון מקיים מספר תוכניות לימוד לתואר שני ושלישי. בשנת 2012 נוסד כתב העת "סקירת דיני סטודנטים" הנותן הזדמנות לסטודנטים, לפרסם מחקר מקורי ולנהל יומן מדעי. המכון ללימודי משפט מתקדמים הוא משאב לאומי למחקר משפטי ולהנחיות ומרכזי המחקר מהווים מרכיבי ליבה בעבודת המכון בקידום ותמיכה במחקר משפטי. מרכזי מחקר המכון: המרכז ללימודי חקיקה על שם סר ויליאם דייל מרכז לדיני חברות ופיננסים מרכז מידע ומדיניות מרכז צ'יר וולף לחינוך משפטי בנוסף לארכיון המוסדי שלו, ארכיון המכון מחזיק חומרי ארכיונים של ארגונים ואנשים פרטיים הקשורים לחינוך משפטי. והם: האיגוד הבריטי והאירי לספרני חוק 2010-1969. המועצה הכללית של הלשכה האיגוד הבינלאומי לספריות משפט המכון ללימודי משפט מתקדמים אליזבת פרסומים ותיקים של מויס בנושא ספרות משפטים רישומי חינוך משפטי - המכיל מספר אוספים רבים אחרים ובו נמצא ארכיון איגוד המשפט הבין-לאומי. תחומי המחקר במכון הם: דיני חברות משפט השוואתי משפט פלילי וראיות דיני אנרגיה החוק הפלילי האירופי פשע פיננסי חוק שירותים פיננסיים ורגולציה מגדר, מיניות ומשפט מרכז דיני ומדיניות מידע משפט וחברה חינוך משפטי לימודי חקיקה / רפורמה במשפטים אתר האינטרנט הרשמי של המכון ללימודי משפט מתקדמים אתר המכון ללימודי משפט מתקדמים ברשת החברתית פייסבוק אתר המכון ללימודי משפט מתקדמים ברשת החברתית טוויטר המכון ללימודי משפט מתקדמים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) IALSl, About the IALS.
ראקושפלוטה

ראקושפלוטה (בהונגרית: Rákospalota) היא אחת מהעיירות במחוז פשט, שסופחה לעיר הבירה בודפשט בשנת 1950. היא מהווה כיום חלק מבודפשט בשם רובע 15. הרובע והעיירה שצורפה אינם זהים כי חלקים ממנה צורפו לרבעים אחרים של בודפשט. גבולות רובע ראקושפלוטה כיום: קו הרכבת בודפשט-ואץ-סוב (סוב היא עיירת הגבול של הונגריה עם סלובקיה במחוז פשט). הגבול המינהל של בודפשט - רחוב סנטמיהאיי - רחוב באנקוט - הצד הצפוני-מזרחי של כיכר מזשקלאץ' (ג'ינג'רברד). השם ניר-פלוטה הופיע לראשונה בתעודה בשנת 1281. בתקופה הטורקית ננטשו מספר יישובים באזור, אך הפלוטה שרדה. בעלי האחוזות באזור התחלפו לעיתים קרובות. לאחר סיום איחוד האחוזות במאה ה-19 (commassatio), התפדו האיכרים מהרוזן אישטוואן קארויאי בשנת 1861. היישוב הפך בשנת 1923 לעיר בעלת מועצת עיר על פי חוק. יחד עם כמה יישובים נוספים, ששייכים כיום לבירת הונגריה, בתחילת שנות החמישים העיר ראקושפלוטה והכפר הגדול פשטאויהיי סופחו לבודפשט, למעשה ב־1 בינואר 1950 ונוצר מהם רובע 15 של הבירה. במקביל, אישטוואנטלק (Istvántelek), שהיה עד אז שייך לראקושפלוטה, הפך לחלק מהעיר אויפשט יחד עוד יישובים, והוא נקרא היום רובע 4 של בודפשט. מפעל שמן הצמחי ראקושפלוטה הוקם בשנת 1831, כאשר יצרן הסבון המומחה יוז'ף הוטר הקים את בית המלאכה שלו ליציקת סבון ונרות בפשט. ערך מורחב – בית הכנסת של ראקושפלוטה אין תיעוד על התיישבות יהודים בראקושפלוטה עד המאה ה-19. בשנת 1836 הקימו כאן יהודים מפעל לייצור לבד. על פי נתוני מפקדי אוכלוסין מספר היהודים במקום היה 38 בשנת 1857, 82 בשנת 1869, ו -123 בשנת 1880. בראשית שנות השלושים של המאה ה-20 המספר כבר עלה על 2,600 ועל פי מקורות מסוימים, 3,000. הרב האורתודוקסי הראשון במקום היה הרב מיכאל יצחק (מיהאי) דושינסקי 1871- 1939. הרב דושינסקי כיהן כרב האורתודוקסי של המקום מגיל 27 במשך 40 שנה כמעט עד מותו. בית הכנסת (היו כנראה לפחות שניים), האחד בית כנסת בסגנון מורי והשני שקיים עד היום כמבנה, אבל משמש כמחסן ספרים. בבית הכנסת האורתודוקסי התפללו גם הנאולוגים. בתחילת יולי 1944 פונה הגטו של ראקושפלוטה, ואז, יחד עם יהודים אחרים, גורשו האנשים לראשונה למפעל לבנים בבודהקאלאס, ומשם לאושוויץ. יום הזיכרון ליהודים מראקושפלוטה הוא י"ט בתמוז ויש המציינים אותו יחד עם צום שבעה עשר בתמוז. סדרת ספרים על ראקושפלוטה ויישובי הסביבה. Ladányi László: Rákospalota – Pestújhely – Újpalota: XV. kerület. Budapest városrészei-sorozatBudapest: CEBA Kiadó, 2000. ISBN 963-9089-65-6 A Besenyő parkról (אורכב 11.06.2020 בארכיון Wayback Machine) על פארק בשנה. מדיה וקבצים בנושא ראקושפלוטה בוויקישיתוף Czoma László (szerk.): Tanulmányok Rákospalota-Pestújhely történetéből XV. Kerületi Tanács 1974 49. o. Czoma László (szerk.): Tanulmányok Rákospalota-Pestújhely történetéből XV. Kerületi Tanács 1974 56. o. 1949. évi XXVI. törvény (Budapest főváros területének új megállapításáról) http://chemonet.hu/hun/food/iptort/iptort2.html
מי זאת עולה - נשים בתורה על פי הקבלה והחסידות

מי זאת עולה הוא ספר מאת הרב ניר מנוסי העוסק בדמויות נשיות בתורה, על פי פירושים מתחום הקבלה והחסידות. זהו כרך ראשון מתוך טרילוגיה שעתידה לעסוק גם בנשים המופיעות בספרי הנביאים ובספרות חז"ל. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2019, הוצאת מגיד. הספר מציג גישה פמיניסטית-תרבותית, לפיה האישה שוות-ערך לגבר אך שונה ממנו בתכונותיה וברצונותיה. לחיזוק גישה זו, המחבר עושה שימוש נרחב במושגים קבליים על זהותם של האיש ושל האישה. הנחת יסוד נוספת היא שבנפש הנשית קיים מאבק מתמיד בין דמות האישה ה"כאוטית" לדמות האישה ה"מתוקנת". האישה הכאוטית מיוצגת בדמותה של לילית והאישה המתוקנת מיוצגת בדמותה של חוה. המחבר מסווג את הנשים בתנ"ך לפי דמות האישה הדומיננטית יותר בנפשן. כך למשל מתוארת לאה כאישה המקושרת לנשמתה של לילית, בעוד רחל מקושרת לנשמתה של חוה. חלק מהפרקים בספר מוקדשים לסיפורים מורכבים בתנ"ך, כמו מעשה יהודה ותמר ומעשה שכם ודינה – כאשר הספר נותן פרשנות יצירתית המנסה להדגיש "נקודות אור" גם במעשה הבעייתי לכאורה, תוך יישום של המושג "עזות דקדושה" שמקורו בספר הזוהר. פרק נוסף מוקדש למערכת היחסים של המשולש אברהם אבינו שרה אמנו והגר צרת אברהם. המחבר מרחיב על הסיבות לכך שבאירוע הראשון שרה, שעוד נקראה "שרי", פועלת באופן אקטיבי בעוד אברהם פסיבי, ואילו באירוע במקביל השני שרה בשמה החדש פועלת באופן שונה תוך שאברהם הוא האקטיבי. הפרק האחרון מוקדש לאקטיביסטיות של בנות צלופחד ומשמעותה ביחס לזכויות האישה. הספר מראה כי התנ"ך מכיר בזכויות האישה הרבה יותר מתרבויות מקבילות בעידן העתיק. ביחס לעת החדשה מועלית בספר הטענה כי לפי הקבלה זמן הגאולה מתאפיין בשיווי זכויות מלא לגברים ולנשים. באתר ההוצאה לאור מתוארת מטרת הספר: ”[להעביר] סיפור המשנה את כל מה שחשבנו שידענו על דמות האישה ביהדות – סיפור של נשיות הנמצאת במסע התפתחות מתמיד, ההולכת ועולה מדור לדור עד שמשחזרת את מלוא קומתה האבודה”. סיגלית בנאי תיארה את הספר כך: ”כתיבתו נגישה, קולנועית ומתפייטת, וניכר שהוא מכיר היטב את שני העולמות, החילוני והדתי... שפת הכתיבה שלו על לילית שונה מזו שעל שאר הנשים בספר, ונדמה כאילו דמותה מפעילה אותו כיוצר, את היצר החבוי בו, כאילו הוא כותב על לילית שמשתוללת בתוכו...”. הספר באתר ההוצאה לאור. על הספר סיגלית בנאי, "ספירת העומר וקריאה פמיניסטית של נשים בתורה על פי הרב ניר מנוסי", באתר הארץ, 30 באפריל 2020 יצחק טסלר, ניר מנוסי, רב ופמיניסט, מחזיר את הכבוד: "הנשים בתנ"ך היו חלוצות קדמוניות" ynet פורסם: 20.02.20 צור ארליך, מי זאת עולה - נשים בתורה על פי הקבלה והחסידות, השילוח שיחה עם המחבר על הספר *הספר באתר ההוצאה לאור. סיגלית בנאי, "ספירת העומר וקריאה פמיניסטית של נשים בתורה על פי הרב ניר מנוסי", באתר הארץ, 30 באפריל 2020
יחסי מצרים – קוריאה הדרומית

יחסי מצרים–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים, כלכליים ואידאולוגיים בין קוריאה הדרומית למצרים. היחסים בין מצרים לקוריאה הדרומית לא התקיימו במשך רוב שנות קיומן של שתי המדינות. כאשר מצרים הכריזה בשנת 1965 על הכרה בקוריאה הצפונית כמדינה הפכה עצמה אוטומטית למדינה עוינת של קוריאה הדרומית. הסיכויים ליחסים טובים בין המדינות שאפו לאפס כשמצרים וקוריאה הצפונית הפכו למדינות ידידות: קוריאה הצפונית שלחה תגבור צבאי למצרים במלחמת יום הכיפורים, והנשיא חוסני מובארכ ביקר בקוריאה הצפונית יותר מארבע פעמים בעשור. אלא שב-13 באפריל 1995 ניכר שינוי מידניות מצד מצרים כלפי חצי האי הקוריאני, כאשר הכירה גם בקוריאה הדרומית כמדינה. אמנם, היחסים בין המדינות לא קיבלו תפנית חדה ולא היו למשמעותיים אך כן סומנו כמה מחוות הדדיות: הוקמה שגרירות מצרית בסיאול ושגרירות דרום-קוריאנית בקהיר. בתוך כמה שנים החל סחר בין המדינות, כשהיצואנית המובילה הייתה מצרים: בשנת 2011 נרשם ייצוא סחורות ממצרים בשווי 8.2 מיליארד דולר אמריקאי, לעומת ייבוא סחורות מדרום קוריאה בשווי 802 מיליון דולר בסך הכל. במפקד האוכלוסין המצרי שנערך בשנת 2011 נמצא כי במצרים חיים כ-905 אזרחים דרום קוריאנים, רובם בקהיר ואלכסנדריה. רובם הגדול של האזרחים הדרום קוריאנים במצרים עובדים כפועלים, אך גם בתחום ההיי טק. לפי הסטטיסטיקה אחד מכל 109,604 מצרים הוא קוריאני. מדיה וקבצים בנושא יחסי מצרים – קוריאה הדרומית בוויקישיתוף שגרירות מצרים בסיאול שגרירות דרום קוריאה בקהיר
רוברט וולטר וייר

רוברט וולטר וייר (באנגלית: Robert Walter Weir;‏ 18 ביוני 1803 – 1 במאי 1889) היה אמן ומחנך אמריקאי ונחשב לצייר של אסכולת נהר ההדסון. וייר נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1829 והיה מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. עבודתו הידועה ביותר היא "בואם של עולי הרגל" ברוטונדה של הקפיטול בוושינגטון הבירה. יותר מ-450 מיצירותיו ידועות. רוברט וייר נולד לרוברט ומרי קתרין (ברינקלי) וייר ב־18 ביוני 1803 בעיר ניו יורק. הוא מעולם לא סיים את לימודיו בקולג', והוא עזב עבודה כפקיד מסחרי כדי לצייר ב 1821 בגיל 18. הוא למד אמנות בניו יורק משנת 1822 עד 1824. הוא לימד את עצמו לצייר לפני שנסע ללמוד באיטליה בשנת 1824. הוא נשאר בפירנצה עד 1825, אחר כך ברומא משנת 1825 עד 1827. במהלך שהותו למד את יצירותיהם של מיכאלאנג'לו, ומאסטרים איטלקיים אחרים מהראנסנס. הוא שב לניו יורק בשנת 1827 כדי לטפל בחבר חולה ונשאר שם עד 1834, והפך לחלק בלתי נפרד מהקהילה האמנותית שלה. הוא מונה למורה לרישום (1834–1846) ואחר כך לפרופסור לרישום (1846–1876) באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק. וייר היה האמן החמישי שמילא את תפקיד מדריך האמנות באקדמיה. במהלך 42 שנותיו (1834–1876) בתפקיד זה, הוא הנחה רבים ממפקדי העתיד של מלחמת האזרחים האמריקאית. בין תלמידיו הבולטים בווסט פוינט היו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר וסת' איסטמן. הוא גם פיתח קשר מיוחד עם יוליסס ס. גרנט. הוא נפטר בעיר ניו יורק ב־1 במאי 1889. וייר היה נשוי פעמיים ונולדו לו 16 ילדים. הבן ג'ון פרגוסון וייר (נולד ב־1841) היה צייר ופסל שהפך לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1866, והיה למנהל בית הספר לאמנות באוניברסיטת ייל בשנת 1868. הבן ג'וליאן אלדן וייר (נולד ב־1852) למד אצלו והפך לצייר. הוא היה ממקימי אגודת האמנים האמריקנים בשנת 1877, והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1886) והיה חבר בקבוצת "עשרת הציירים האמריקנים", ניו יורק. הבת אמה וייר התחתנה עם תומאס לינקולן קייסי האב, קצין צבא אמריקני וראש יחידת המהנדסים. הבת הלן רוטגרס וייר התחתנה עם תומאס סטורגיס, שעסק בהקמת עיר בוויומינג, והיה המפקד השני על מכבי האש של ניו יורק. וייר נחשב לחלק מאסכולת נהר ההדסון. אחד מציוריו הידועים ביותר הוא "בואם של עולי הרגל" התלוי ברוטנדה של הקפיטול. הציור הוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1837 והציור הוצב ברוטונדה בדצמבר 1843. הבדים שלו עוסקים בעיקר בנושאים היסטוריים, אם כי הוא גם צייר כמה דיוקנאות. מדיה וקבצים בנושא רוברט וולטר וייר בוויקישיתוף Robert Walter Weir - List of Paintings, robertwalterweir.com Chisholm, Hugh, ed, Weir, Robert Walter, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 28 "USMA site on Weir" Embarkation of the Pilgrims, Architect of the Capitol (באנגלית)
שירים מלילה גוב 2

שירים מלילה גוב 2 הוא אלבום משולש של גרסאות כיסוי של גידי גוב ועוד, שיצא לאור באוגוסט 1997. הגרסאות הוקלטו במהלך תוכנית האירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב, בין השנים 1995 ל-1997, וזהו למעשה אלבום המשך ל"שירים מלילה גוב" שיצא שנתיים לפני כן. גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי לשיר הקשור לאומן או לגוב עצמו. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו. חברי להקת "התנינים": אלון הלל - תופים וכלי הקשה יוראי אורון - בס אלכס פולק - גיטרות עדי רנרט - קלידים הוקלט בהופעה חיה בתוכנית "לילה גוב" של ערוץ 2, טלעד, נ.נ. אולפני ישראל - 1995–1997 שידור חי והקלטות המוזיקה: ליאור טבת מיקסים - עמי איילי - אולפני "המון" ואולפני "גל-קול", יולי-אוגוסט 1997 "חוזה לך ברח ו"אין כמו יפו בלילות" - מיקס: ליאור טבת "סתיו", "ליפא עגלון", "מטריה בשניים" - מיקס: מרק רוטוול עוזרי טכנאי - שמוליק משאלי, יואב עצמון, גלעד כהן, טל אופק מאסטרינג ועריכה דיגיטלית - אולפני S.D.L חן נובקוביץ' עיצוב - פיליפ בולקייה, מיכל סודאי איורים - איה גורדון נוי הפקת דפוס - מתי אלחנתי עריכת האוסף - אתי אנטה וגידי גוב מפיקה בפועל - לבנה אלון ניהול הפקה - רותי טוויל עוזרת הפקה - שרונה היין יחסי ציבור - מירי בן-יוסף מפיקים - אתי אנטה, מיכאל תפוח, "המון הפקות" בע"מ מידע על האלבום שירים מלילה גוב 2 באתר MusicBrainz
שירק (אסלאם)

שירק (בערבית: شرك, תעתיק מדויק: שִרְכּ) הוא מושג בשריעה, אשר משמעותו המילולית הוא "שיתוף", ומשמעותו הדתית היא אֱלִילוּת, עֲבוֹדָה זַרָה או עֲבוֹדַת אֵלִילִים. אלו אשר עוסקים בֻשירק נקראים מֻשְרִקוּן (مشركون). באסלאם, העבודה הזרה נחשבת לחטא הגדול ביותר. לפי התאולוגים המוסלמים, אללה יסלח על כל חטא מלבד עבודה זרה. יחד עם זאת, במסורת האסלאמית יש גם שאומרים שאללה יסלח גם על שירק, במידה והאדם מבקש סליחה באופן כנה לפני שהוא מת. הראייה שהם לוקחים לכך היא שרוב הצחאבה נהגו לעבוד אלילים לפני שהם קיבלו את האסלאם. לפי פרשני הקוראן, ישנם מספר סוגים של שירק. סוג אחד הוא כאשר לוקחים את חכמי הדת, הנזירים, הכמרים, או שאר אנשי הדת כנציגים של האל, בין אם באופן ישיר, ובין אם באופן עקיף על ידי קבלת כל מה שהם אומרים כאמת גם אם זה סותר את הכתוב בקוראן. סוג אחר של שירק הוא עבודת דברים חומריים, כמו למשל חטא העגל, אשר מוזכר גם בקוראן. סוג נוסף הוא האמונה באלים נוספים מלבד אללה, או ייחוס תכונות אלוהיות לאחרים מלבד אללה. עומר בן אל-ח'טאב אף אמר ש"כל הנשבע באחר מלבד באללה, ביצע כפירה או עבודה זרה". מדיה וקבצים בנושא שירק בוויקישיתוף שירק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Aden Duale, www.facebook.com Sultān Diego Sulaymān 👑 on Instagram: “In Islam, shirk (Arabic: شرك širk) is the sin of idolatry or polytheism (i.e., the deification or worship of anyone or anything besides…”, Instagram (באנגלית) TYPES OF SHIRKS Nurul Hanani, syirik, 2014-05-28
The Bare Necessities

"The Bare Necessities" (בעברית: "הצרכים הכי חיוניים") ובדיבוב העברי מה שטוב לדוב הוא שיר ג'אז מתוך הסרט "ספר הג'ונגל" משנת 1967, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני. השיר עובד מוזיקלית על ידי וון דייק פארקס, ונכתב על ידי טרי גילקיזון, כאשר זהו השיר היחיד שלא נכתב על ידי האחים שרמן בסרט. במהלך הסרט מבצעים באלו ומוגלי את השיר כאשר באלו מסביר למוגלי על החיים כדוב. בגרסה המקורית של הסרט מבצעים את השיר פיל האריס וברוס ריית'רמן, ובגרסה העברית מבצעים את השיר דני ליטני וטל בלכרוביץ'. בשנת 1967, השיר היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Talk to the Animals" מתוך הסרט "דוקטור דוליטל". בהתחלת ההפקה של הסרט, השירים נכתבו על ידי טרי גילקיזון, כאשר כתב שירים שלמים עברו. וולט דיסני, שהפיק את הסרט, טען שהשירים שגילקיזון כתב אפלים מידי, ולכן הוחלט שבמקומו יכתבו את השירים האחים שרמן, שלקחו בעבר חלק בכתיבת שירים לסרטים של דיסני, ביניהם הסרט "היפהפייה הנרדמת". השירים שכתבו האחים שרמן החליפו את כל השירים שכתב גילקיזון, מלבד השיר "The Bare Necessities", השיר העליז היחידי שכתב ואהב שאר הצוות של הסרט. בשנת 1968 ביצע את השיר לואי ארמסטרונג באלבומו שהוקדש כולו לשירי וולט דיסני. בשנת 1969 ביצעו את השיר הצ'יפמאנקס באלבומם "The Chipmunks Go to the Movies". בשנת 1979 ביצע את השיר גדי יגיל ב"מועדון החתול שמיל". בשנת 1980 השיר בוצע על ידי צבי בומס במופע "פנטסיה בארץ הפלאות" ששודר בערוץ הראשון. בשנת 1991 ביצע את השיר הארי קוניק ג'וניור במסגרת האלבום "Simply Mad About the Mouse: A Musical Celebration of Imagination". בשנת 1992 ביצע אותו דודו זר בקלטת "שירי חיות". בשנת 1994 ביצעו את השיר מיקי מאוס, מיני מאוס, גופי ודונלד דאק במסגרת הקלטת "Mickey's Fun Songs: Campout at Walt Disney World", ביחד עם דמויות מתוך הסרט "דובי הכפר". החל משנת 1996 עד שנת 1998 השיר שימש כשיר הפתיחה של הסדרה "גורי הג'ונגל", המשמשת כפריקוול לסרט המקורי. בשנת 1998 ביצע את השיר טוני בנט באלבומו "Tony Bennett: The Playground". בשנת 1998 ביצעה את השיר מיכל ינאי באלבומה "מיכל שרה דיסני". בשנת 2003 השיר בוצע בסרט "ספר הג'ונגל 2" המשמש כהמשך לסרט המקורי. השיר בוצע על ידי טיטוס בורג'ס ב-BBC Radio במסגרת ספיישל שנעשה לחגיגת השירים של דיסני. בשנת 2005 הופץ האלבום "Disneymania 3" בו השיר בוצע על ידי להקת Bowling for Soup. בשנת 2007 השיר בוצע על ידי אליזה גילקיסון באלבומה "Your Town Tonight". בשנת 2009 השיר בוצע על ידי להקת Los Lobos באלבומם "Los Lobos Goes Disney". בשנת 2011 השיר בוצע על ידי בריאן וילסון באלבומו "In the Key of Disney". בשנת 2013 ביצעה את השיר להקת The Overtones כמיקס יחד עם השיר "I Wan'na Be Like You (The Monkey Song)", כחלק מאלבומם "Saturday Night at the Movies". בשנת 2016 השיר בוצע בסרט "ספר הג'ונגל" המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי, כאשר בו ביצעו את השיר בגרסת המקור ביל מארי וניל סטי, ובגרסה העברית דרור קרן ואסף גשמקו. בכתוביות הסיום של הסרט השיר בוצע על ידי ד"ר ג'ון. בשנת 2018 ביצעה את השיר להקת Zac Brown Band בספיישל "Mickey's 90th Spectacular" ששודר בערוץ ABC. בשנת 2020 ביצעו את השיר בובי בונס, קארי אן אינאבה, ארין אנדרוס ומרקוס סקריבנר כחלק מהמשדר "Disney Family Singalong". מידע על היצירה "The Bare Necessities" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "The Bare Necessities" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"The Bare Necessities" באתר SecondHandSongs ביצוע השיר, באתר יוטיוב
ג'יימס מקגוורן

ג'יימס פ. מקגוורן (באנגלית: James F. McGovern;‏ נולד ב-28 בנובמבר 1946) הוא תת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1986–1989. מדצמבר 1988 ועד אפריל 1989 הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל. ג'יימס מקגוורן נולד בדייטון, אוהיו. הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית, שם הוא הוסמך כבוגר במדעים ב-1969. לאחר מכן ועד 1979 הוא שירת בשירות פעיל בצי ארצות הברית ולאחר מכן הוא המשיך בכוחות המילואים של הצי. ב-1978 סיים מקגוורן לימודי תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בין השנים 1978–1981 הוא היה שותף במשרד עורכי הדין "דיקסטיין שפירו" בוושינגטון הבירה. לאחר מכן ועד 1982 הוא שימש כיועץ המשפטי הכללי של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט, בתקופה בה עמד בראשה הסנאטור הרפובליקני מטקסס ג'ון טאוור. בהמשך הוא קודם והיה לראש צוות הוועדה והיועץ הראשי שלה ובתפקיד זה הוא שימש עד 1987. ב-17 בספטמבר 1986 מינה הנשיא רונלד רייגן את מקגוורן כתת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. מדצמבר 1988 ועד אפריל 1989 הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל. לאחר סיום שירותו בממשל הפדרלי שימש מקגוורן במשך שבע שנים כנשיא קונצרן טלדיין. לאחר מכן הוא שימש כנשיא חברת טריפוליס טכנולוגיות, כמנהל הכלכלי של חברת אל קמינו, כמנהל הכלכלי של חברת דנהיל טכנולוגיות, כמנהל הכלכלי של חברת מקגוורן ושות' וכמנהל הכלכלי של חברת קולפוינט. ב-2005 הוא היה לחבר בדירקטוריון של תאגיד פרסונד וב-2016 הוא הצטרף למועצת המנהלים של חברת אינגרם מיקרו. ביוגרפיה באתר אקדמיית הצי של ארצות הברית (באנגלית) הודעה על מינויו של מקגוורן כתת-מזכיר חיל האוויר (באנגלית)
סולה (נהר בפולין)

סולה (בפולנית: Soła) הוא נהר באורך של 89 קילומטר, הזורם בפרובינציות פולין קטן ושלזיה שבדרומה של פולין. הוא אחד מיובליו של הנהר ויסלה. מקורו של הנהר הוא ברכס הרי הבסקידים (Beskidy), חלק מהרי הקרפטים, בגבולה של פולין עם סלובקיה. הנהר זורם צפונה עד לשפכו אל תוך הוויסלה בכפר ברושקוביצה (Broszkowice) מצפון מזרח לעיר אושוויינצ'ים. שטח אגן הניקוז שלו הוא 1,375 קילומטר רבוע. מספר סכרים שלפניהם מאגרי מים נטויים על הנהר בחלקו הדרומי. תוואי הנהר עובר בצפונו ליד העיר אושוויינצ'ים, במרחק של עשרות מטרים מגדר מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ I. במהלך הפעלת המחנה הושלכו לתוך הנהר בפקודת הגרמנים כמויות גדולות של אפר אדם ועצמות אדם גרוסות. אלו היו שרידי גופותיהם של יהודים ואחרים שנרצחו בתאי הגאזים במחנה ובמחנה בירקנאו הסמוך אליו וגופותיהם נשרפו. ההשלכה נעשתה על ידי אנשי הזונדרקומנדו, שאולצו להשתתף בהפעלת תאי הגזים והמשרפות באושוויץ. מדיה וקבצים בנושא סולה בוויקישיתוף ראו באתר מוזיאון מחנה אושוויץ-בירקנאו. גדעון גריף, בכינו בלי דמעות: עדויותיהם של אנשי הזונדרקומאנדו היהודים מאושוויץ, תל אביב: יד ושם, משכל, ידיעות אחרונות, חמד, 1999, עמ' 42.