laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוהלו דבורה רדיטפול

חוהלו דבורה רדיטפול (Khauhelo Deborah Raditapole; נולדה ב־7 באוגוסט 1938) היא שרת הבריאות ושרת המשאבים הטבעיים לשעבר בלסוטו. כיהנה גם כחברת הפרלמנט הפאן-אפריקני. רדיטפול נולדה במסרו ב־7 באוגוסט 1938. לאחר שלמדה בברית המועצות ובארצות הברית חזרה ללסוטו בשנת 1987 על פי הזמנתו של שר הבריאות טום טבאנה. היא החלה את הקריירה הפוליטית שלה כחברה במחוז הבחירות מבוטה בשנת 1993 במפלגת הקונגרס של לסוטו (BCP). בתחילה הוסמכה לשרת הבריאות והועברה למשרד משאבי הטבע. כשהועברה שוב בשנת 1996 התפטרה מתפקידה כשרה, הראשונה מסוגה בלסוטו. כשרה, היא הגדירה את האסטרטגיה לבקרת איידס בשנת 1994 וקיבלה הכרה כאחת שהשפיעה על פרויקט אגן הירדן שהפך לפרויקט סכר מטולונג. רדיטפול נולדה במסרו ב־7 באוגוסט 1938, אביה היה עובד מדינה. בזמן שסיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון בסוטולנד בשנת 1959 בלסוטו, אחרי סיום התיכון התחילה את תארה הראשון בברית המועצות. היא זכתה במלגה לתואר ראשון ברוקחות בבית הספר לרפואה בלבוב בין השנים 1962–1967 וסיימה את התואר השני בארצות הברית. היא לא יכלה להיכנס ללסוטו מכיוון שהופצו עליה טענות שהיא הוכשרה לייצר פצצות. יחד עם עמיתיה האחרים היא הייתה פליטה בדאר א-סלאם, טנזניה. היא שימשה כשכירה בבית חולים להוראה בטנזניה. היא הוזמנה ללסוטו על ידי שר הבריאות טום טבאנה, שהפך לראש ממשלת לסוטו. לאחר שחזרה בשנת 1981 עבדה בתאגיד תרופות בלסוטו. בתום שלטון החירום בשנת 1992, נבחרה רדיטפול לוועד הפועל הלאומי של מפלגת הקונגרס של לסוטו בקונגרס השנתי הראשון של המפלגה. היא הייתה המועמדת של מחוז הבחירה במבוטה בשנת 1993 מהמפלגה ושמרה על מקומה עד שנת 1998. היא מונתה לשרת הבריאות תחת שלטון נצו מוחלה (אנ'). היא הועברה ממשרד הבריאות למשרד המשאבים הטבעיים בשנת 1995, ושימשה כראש משרד בשנת 1996. במסגרת תפקידה היא לא הייתה מרוצה מתפקוד מוחלה והתפטרה, דבר שלא היה נדיר בלסוטו. לאחר התפטרותה שאפה להיות ראש ממשלת לסוטו הבאה והראשונה, אך מפלגתה לא הצליחה לזכות בקולות הרוב בבחירות הבאות. במהלך שנת 2003 היא התעמתה בתוך המפלגה עם מנהיג המפלגה, ח'ובלה, שזכה בטענתו בבית משפט לפיה ועידת המפלגה שערכה הייתה פסולה. אף על פי כן, היא המשיכה להיות מנהיגת המפלגה בוועידה השנתית ב־28 בפברואר 2004. רדיטפול, כשרת הבריאות, הגדירה את האסטרטגיה לשליטה באיידס בשנת 1994, המגפה שאיימה על אזרחים רבים במדינה. היא זכתה להכרה בזכות מעורבותה בפרויקט אגן הירדן, שהפך לפרויקט סכר מטולונג. הפרויקט הבטיח גישה למים נקיים לתושבי לסוטו. היא כיהנה כחברת הפרלמנט הפאן-אפריקני מלסוטו בשנת 2004.
אח"י רומח (סער 4)

אח"י רומח היא ספינת סער, שנבנתה במספנות ישראל כשלישית בסדרת סער 4 – תכלית, ושירתה בשייטת ספינות הטילים במרחבי הים האדום עד מכירתה לצ'ילה בשנת 1979. ערך מורחב – הפלגת בציר ענבים ספינות סער 4 נבנו במטרה לשרת בים האדום. ב-16 בספטמבר 1974 יצאה הספינה בפיקוד סא"ל יצחק קוראל אלמוג, מנמל חיפה, להפלגת בציר ענבים. מפקד ההפלגה היה סא"ל אברהם אשור. הספינה השנייה הייתה אח"י כידון (סער 4) בפיקוד רס"ן אריה רונה. הספינות הפליגו סביב יבשת אפריקה לשארם א-שייח'. במסלול של כ-13,000 מייל ימי במשך 30 ימים – מתוכם 23 ימי הפלגה. והגיעו ב-16 באוקטובר 1974. בהפלגה בים סוער בדרום הים האדום נתגלו בסיפון הספינה סדקים, שנבעו מחולשה בתכנון. ספינות סער 4 שנבנו במספנות ישראל חוזקו בקורות אורך ואילו בספינות סער 4.5 יישמו את הלקחים כבר בבניית הספינות. בשנת 1979 נמכרה הספינה לצי של צ'ילה בעסקה שכללה גם את אח"י רשף ואח"י קשת. אח"י רומח הייתה הספינה הראשונה שנמסרה לצי הצ'ילני. הצוות קיבל אותה בשארם א-שייח' שינתה את שמה LM Casma L-30 ולאחר סדרת אימונים יצאה להפלגה סביב אפריקה לצ'ילה. קידוש ערב שבת באח"י רומח (סער 4) יולי 1974. מפקד חיל הים בנימין תלם ומפקד השייטת אלי רהב, בשיחת פרידה מאנשי אח"י רומח לפני היציאה להפלגת בציר ענבים, 16 בספטמבר 1974. נשיא המדינה אפרים קציר לוחץ את ידו של יצחק קוראל אלמוג בביקור על ספינת טילים אח"י רומח בים האדום, 1975. ספינות הצי הצ'ילני קסמה לשעבר רומח, ואנגמוס לשעבר רשף, מתמרנות בקרבת מצר מגלן. ספינת סער 4 בצי הצ'יליאני. דב רוזנטל, אלבום כלי שיט חיל הים, הוצאה לאור חילית, 1990. מדיה וקבצים בנושא אח"י רומח בוויקישיתוף התמונה מתקופה מוקדמת יותר.
צפירה (סיפור)

צפירה הוא סיפור קצר מאת אתגר קרת המופיע בספר צנורות שיצא ב-1992. גיבור הסיפור הוא תלמיד תיכון בשם אלי. בתחילת הסיפור מתואר טקס יום השואה בבית הספר. נערה בשם סיוון מתיישבת ליד אלי. הוא מאוהב בה. לאחר מכן מגיע נער בשם גלעד, מזמין אותה לשבת מאחור והיא הולכת איתו. בהמשך הסיפור מסתבר שסיוון היא חברתו של שרון, תלמיד מצטיין ומקובל, העתיד להתקבל לקומנדו הימי. שרון וגלעד הם חברים. במהלך הטקס מספר עד על חוויותיו מאושוויץ. לאחר הטקס מבחין אלי בשולם, שרת בית הספר, היושב ובוכה. אלי שואל אותו מה קרה. שולם מספר לאלי שהוא מכיר את העד מאושוויץ, כיוון ששניהם היו יחדיו בזונדרקומנדו. אלי, שטועה לחשוב כי ה"זונדרקומנדו" היא יחידת קומנדו צבאית, תוהה כיצד אדם חלוש ושברירי כשולם הגיע אליה. כמה ימים לאחר מכן, שומע אלי מחבריו כי שרון וגלעד גנבו את אופניו של שולם השרת וביצעו בו מעשי ונדליזם. אלי מדווח על כך למנהל בית הספר. בעקבות זאת המשטרה חוקרת את שרון וגלעד. כמה ימים לאחר מכן סיוון אומרת לאלי ששרון וגלעד גילו על ההלשנה. היא אומרת לו שהם מחכים לו בשער בית הספר ולכן כדאי לו לצאת מפתח אחורי של בית הספר. כשאלי מגיע לשם הוא מגלה את שרון וגלעד מחכים לו. מכאן ניתן להבין שסיוון שיתפה עימם פעולה. שרון וגלעד מתעמתים עם אלי. כאשר שרון שואל לפשר ההלשנה, מתלבט אלי האם להוכיח אותו על כך שגם שולם בעצמו היה ב"יחידת קומנדו" בזמן השואה, בדיוק כמו יחידת הקומנדו הימי ששרון עתיד להתקבל אליה. אך מרוב הפחד, מסתפק אלי בלהגיד לשניים ש"אין להם כבוד". בשעה שהשניים עומדים "ללמד" את אלי "מה זה כבוד, בדרך הקשה" - כלומר, להכות אותו - נשמעת באותו הרגע צפירת יום הזיכרון. שרון וגלעד נעמדים מפאת כבוד הצפירה, ואילו אלי מנצל את ההזדמנות ובורח. הסיפור מעביר ביקורת על היחס השטחי של חלק מהחברה כלפי השואה וערכי מוסר. טקס השואה בבית הספר מתואר כקלישאה שאינה מעניינת את התלמידים. אלי, הדמות המוסרית בסיפור, מתעניין בשלומו של שולם, ניצול השואה. שרון וגלעד הן דמויות בלתי מוסריות, אך חשוב להם לעמוד בזמן צפירת יום הזיכרון. העמידה בצפירה, המשותפת ליום השואה ויום הזיכרון, היא טקס שחלק מהאוכלוסייה מבצע באופן אוטומטי. כמו כן, ישנה הקבלה בין ה"זונדרקומנדו" - חוליית האסירים שטיפלה בגופות הקרבנות במחנות ההשמדה, ששולם השתייך אליה כאסיר באושוויץ - לבין יחידת הקומנדו הימי בצה"ל (שייטת 13) ששרון עתיד להתקבל אליה לאחר תום לימודיו. צפירה \ אתגר קרת – סיכום – טקסטולוגיה
הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט של ארצות הברית

הוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני הזדקנות (באנגלית: United States Senate Special Committee on Aging) היא ועדה מיוחדת בסנאט של ארצות הברית. הוועדה נוסדה לראשונה בשנת 1961 כוועדה ארעית, אך ב-1977 נקבע מעמדה כוועדה קבועה. עם זאת, כוועדה מיוחדת אין לה סמכויות חקיקתיות, אך היא חוקרת סוגיות הקשורים לאזרחים הוותיקים של ארצות הברית, לרבות מדיקר וביטוח לאומי. טרם העברת תוכנית המדיקר בקונגרס של ארצות הברית, הוועדה התעסקה בכיסוי ביטוחי בריאות עבור האזרחים הוותיקים בארצות הברית. הוועדה מנהלת פיקוח על תוכנית מדיקר, ביטוח לאומי ו"חוק האמריקאים המבוגרים". חלק מהנושאים בהם פועלת הוועדה המיוחדת להזדקנות ניתן למנות תנאים בלתי-הולמים בבתי אבות, הגנה מפני גילנות, ותמחור תרופות מרשם. מדיה וקבצים בנושא הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה המיוחדת להזדקנות (באנגלית) הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט של ארצות הברית, ברשת החברתית פייסבוק הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט של ארצות הברית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) על אודות הוועדה, באתר הרשמי של הסנאט האמריקאי על אודות הוועדה, מאורכב באתר Wayback Machine מתוך האתר הרשמי של הוועדה, 31 במרץ 2007 (באנגלית)
ז'אן-ז'אק סמפה

ז'אן־ז'אק סמפה (בצרפתית: Jean-Jacques Sempé;‏ 17 באוגוסט 1932 – 11 באוגוסט 2022) היה קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר צרפתי. סמפה נולד בבורדו שבצרפת. הוא היה תלמיד גרוע למדי, ולאחר שבגיל 14 סולק מבית הספר עקב בעיות משמעת, החל לעסוק בעבודות שונות, בהן נער שליחויות עבור סוחר יין, מדריך בקייטנה ופקיד במשרד. בשנת 1950 התגייס לצבא. בעת שירותו היה נענש שוב ושוב על "ציור בזמן השמירה". ב-1951 מכר ציור ראשון לכתב העת "Sud Ouest". לאחר שחרורו מהצבא עבר להתגורר בפריז, שם פגש את רנה גוסיני והחל לאייר את ספרו "ניקולא הקטן". ב-1956 החל לעבוד עבור כתב העת "Paris Match" וכתבי עת נוספים. בשנה זו גם נולד לו בן, ז'אן ניקולא, מאשתו הראשונה כריסטין קורטואה. אלבום הציורים הראשון שלו התפרסם ב-1962 תחת הכותרת "rien n'est simple" (מצרפתית, דבר אינו פשוט). בהמשך הוציא לאור עוד 30 אלבומים. בין השאר יצר את דמויותיהם של מרסלן קאיו, ראול טבורן ומר למבר. מלבד האלבומים שלו הוא אייר גם את "catherine certitude" מאת פטריק מודיאנו ואת "סיפורו של מר זומר" מאת פטריק זיסקינד. בשנת 1968 נולדה לסמפה בת, אינגה, מאשתו השנייה, מט אייברס. בשנת 1978 צייר סמפה את השער הראשון שלו לכתב העת ה"ניו יורקר". בשנים הבאות צייר למעלה ממאה שערים לכתב העת. כמו כן, הוא צייר עבור מוסף הספרות של "לה פיגארו". נפטר ב-11 באוגוסט 2022. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-ז'אק סמפה בוויקישיתוף הספרים של ז'אן-ז'אק סמפה, באתר "סימניה" ניקולא הקטן, באתר "טקסט" ז'ן-ז'ק סמפה (1932-2022), דף שער בספרייה הלאומית ז'אן-ז'אק סמפה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן-ז'אק סמפה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן-ז'אק סמפה, באתר Discogs (באנגלית) ז'אן־ז'אק סמפה, באתר אנציקלופדיית למביק (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקרב בצ'ינגודרר

הקרב בצ'ינגודרר היה התקפת טרור של ארגון המדינה האסלאמית בסהרה הגדולה כנגד בסיס של צבא ניז'ר שאירע ב-9 בינואר 2020. באירוע נהרגו 89 חיילים ו-77 חברי ארגון הטרור. זאת הייתה המתקפה עם מספר הנפגעים הגדול ביותר בתולדות המדינה. האירוע התרחש ב-9 בינואר 2020 בבסיס בצ'ינגודרר שבמחוז טילברי הנמצא בצפון ניז'ר. האזור מרוחק 8 ק"מ מהגבול עם מאלי. בהתקפה נהרגו לפחות 89 חיילים ומספר נפגעים נוספים שלא דווח. ממשלת ניז'ר דיווחה שלפחות 77 מהתוקפים נהרגו במהלך האירוע. ממשלת ניז'ר הכריזה על שלושה ימי אבל בעקבות האירוע. נשיא המדינה, מהמדואו איסופו, פיטר את הגנרל אחמד מוחמד, מפקד הצבא הינז'רי, ומינה במקומו את סליפו מודי. Niger Army Base Attack Death Toll Rises To at Least 89: Security Sources, The New York Times, 11 January 2020 ניז'ר: לפחות 89 חיילים נהרגו במתקפה ליד הגבול עם מאלי, באתר וואלה, 13 בינואר 2020 Niger sacks army chief after deadliest attacks in years, Reuters, 13 January 2020
מארבי ינשוף וגירית

"ינשוף" ו"גירית" היו שמות קוד לסדרת חדירות לשטח ירדן, שבוצעו בשנים 1969–1968. במסגרת זו, ביצעו צוותי קרב חדירות תדירות ואינטנסיביות לשטח ירדן למשימות – הנחת מארבים נגד אדם ורכב, פיצוץ והריסת מבנים ששמשו את ארגוני המחבלים, איסוף מודיעין, מיקוש ומלכוד של דרכים ומעברים. בשנת 1968, חודשים ספורים לאחר מלחמת ששת הימים, ולאור התגברות פעילות המחבלים משטח ירדן, נערך צה"ל נערך ללחימה נגד צבא ירדן ונגד המחבלים. המטרה הצבאית והמדינית הייתה ללחוץ על המלך חוסיין על מנת להפסיק את פעילות המחבלים ולהביא לרגיעה בגבול. אחת משיטות הפעולה שנקט צה"ל הייתה להעתיק את שדה הקרב אל מעבר לגבול וכך גם תוכננו מארבי "ינשוף" ו"גירית". במסגרת זו, ביצעו צוותי קרב של פלוגות חטיבת גולני חדירות תדירות ואינטנסיביות לשטח ירדן למשימות – מארבים נגד אדם ורכב, סריקות והריסת מבנים ששמשו את ארגוני המחבלים, איסוף מודיעין, מילכוד ומיקוש מעברים, אתרים, טקטיים ואסטרטגיים. לימים הצטרפו לפעילויות אלו גם יחידות חי”ר נוספות של הצבא. בכל המקרים היה הכרח לחצות את נהר הירדן, שהיווה את הגבול ובתקופת החורף והאביב היה שוצף וגבוה. המארבים כללו כמה כוחות משנה: כח חודר – בפיקוד מ"פ כלל כ-10–20 לוחמים נושאי מאג, ררנ"טים, מקלעונים ועוזים. לעיתים גם נשאו חומרי נפץ לפיצוץ מבנים. כוח אבטחה – לאבטחת אזור החצייה של הירדן. חפ"ק בפיקוד מג"ד לוחמי שייטת 13 או יחידה 707 לסיוע בחציית הירדן. כוח חילוץ בשנים 1968–1969 נערכו כ-400 מבצעי "ינשוף ו"גירית". רוב הפעולות נעשו מול גזרת פיקוד הצפון. במהלך פעולות אלו נהרגו 15 חיילים מצבא ירדן ו-17 מחבלים ופוצצו 71 מבנים. לצה"ל היו בפעולות אלו 9 הרוגים ו-21 פצועים. מירב הלפרין, טורפי הלילה - סיפורה של סיירת גולני, הוצאת ידיעות אחרונות, 2018, עמודים 49–50 פעולת "ינשוף" 28–29 במאי 1968 – חדירה לירדן ממזרח לכפר רופין - אתר נעמוש זאב דרורי, אש בקווים: מלחמת ההתשה בחזית המזרחית 1967–1970, בן שמן: מודן הוצאה לאור בע"מ, 2012, עמ' 169–170 טל טובי, עורכים: יגאל אייל ואלי מיכלסון, "בושם מסריח העיקר שיעשה את העבודה" – עיצוב תפיסת ההגנה בגבולה המזרחי של מדינת ישראל: 1967–1968, "יסודות" - כתב העת של המחלקה להיסטוריה בצה"ל, מודן הוצאה לאור (בן שמן), ומשרד הביטחון ההוצאה לאור, 2019, עמ' 227
קלסי צ'או

קלסי אסביל צ'או (באנגלית: Kelsey Asbill Chow; נולדה ב-9 בספטמבר 1991) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. צ'או נולדה בעיר קולומביה שבמדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית ב-9 בספטמבר 1991. היא הבכורה מבין שלושה אחים. יש לה אח הצעיר ממנה בשנתיים ואחות הצעירה ממנה ב-8 שנים. אביה הוא ממוצא סיני. צ'או אהבה לעסוק במשחק ובריקוד מגיל צעיר. היא למדה זכויות אדם באוניברסיטת קולומביה. את תפקיד המשחק הראשון שלה בטלוויזיה עשתה צ'או בסדרת הנוער האמריקאית מגרש ביתי בתפקיד ג'יג'י סילברי. צ'או גילמה את הדמות בין השנים 2005 ל-2009. בשנת 2008 היא התארחה בפרק של החיים היפים של זאק וקודי. היא גם כיכבה בסרט המקורי של ערוץ דיסני, אחי דן לצד ג'י הנליוס ודייוויד למברט. בין השנים 2010 ל-2013 כיכבה בתפקיד מקיילה בתוכנית הילדים שני מלכים בערוץ דיסני XD לצד מיטשל מוסו ודוק שואו. בשנת 2012 הופיעה בתפקיד משני בסרט ספיידרמן המופלא. בשנת 2015 גילמה את טרייסי סטיוארט בעונה החמישית של סדרת הנוער זאב צעיר. צ'או הייתה בזוגיות עם השחקן הבריטי ויליאם מוזלי מאז 2012 עד 2018. מדיה וקבצים בנושא קלסי צ'או בוויקישיתוף קלסי צ'או, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלסי צ'או, ברשת החברתית אינסטגרם קלסי צ'או, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלסי צ'או, באתר AllMovie (באנגלית) קלסי צ'או, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קלסי צ'או, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ￼, web.archive.org, ‏2011-06-23 Kelsey Chow speaks Chinese for LA Teen Festival, סרטון באתר יוטיוב ohtadmin | on August 20, 2010, Former Hammond student stars on Disney | Columbia Star, www.thecolumbiastar.com interview | kelsey asbille, Schön! Magazine (באנגלית בריטית)
אלבין אגר-לינץ

אלבין אגר-לינץ (בגרמנית: Albin Egger-Lienz‏; 29 בינואר 1868 – 4 בנובמבר 1926) היה צייר אוסטרי, חבר הזצסיון הווינאי. נודע במיוחד בז'אנרים כפריים וציורים היסטוריים. אגר-לינץ נולד בדולסאך-סטריבאך ליד לינץ, במחוז טירול. הוא היה בנם של מריה טרוגר, בת איכרים, וגיאורג אגר, צייר כנסיות. כבוגר הוא השתמש בשם המשפחה של אביו בשילוב שם מקום הולדתו. הוא עבר את הכשרתו האמנותית הראשונה אצל אביו, ולאחר מכן למד באקדמיה במינכן שם הושפע מפרנץ פון דפרגר והצייר הצרפתי ז'אן-פרנסואה מילה. בין השנים 1893–1899 עבד במינכן, שם הצטרף לאגודה האמנותית המקומית. הוא הציג מאמצע 1890. עבודותיו המוקדמות תיארו סצינות של חיי איכרים וסצינות היסטוריות מהמרד הטירולי משנת 1809. בשנת 1899 התחתן עם לורה מולוואלד, שאיתה נולדו לו שלושה ילדים, ועבר לווינה שם עבד בנפרד מהסביבה האמנותית המקומית. הוא ניסה לשווא להשיג מישרת מורה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בשנת 1900 השתתף בתערוכה העולמית בפריז וקיבל את מדליית הארד על ציור. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 לעיתים קרובות הוא נסע ועבד בטירול, במיוחד בעמק אוץ. בשנת 1909 הצטרף לזצסיון הווינאי. בהשפעתו של פרדיננד הודלר, פיתח אגר-לינץ שפה רשמית של אקספרסיביות מונומנטלית, שהראתה העדפה לדמויות הרואיות הסגורות במרחבים דמויי במה. צורות מסיביות המתוארות היטב נצבעו באמצעות לוח צבעים כמעט מונוכרומטי של צבעי אדמה. בשנת 1910 נדחתה שוב בקשתו לפרופסורה באקדמיה בווינה, בשל התנגדותו של יורש העצר, הארכידוכס פרנץ פרדיננד. בשנת 1911 עבר מווינה להול ליד אינסברוק. בשנים 1911 ו-1912 הוא היה פרופסור בבית הספר לאמנות בויימאר. הוא ביקר בהולנד, שם למד את המאסטרים הוותיקים. בספטמבר 1913 עבר עם משפחתו לסנטה ג'וסטינה, ליד בולצנו, איטליה. הוא זומן לשירות צבאי בשנת 1915 והיה צייר מלחמה בבגדים אזרחיים בחזית דרום אוסטריה בשנת 1916. לאחר תום המלחמה הוא נשאר בדרום טירול. בשנת 1919 דחה מישרת פרופסור בווינה. הוא חזר לצייר סצנות איכרים, אך עם תוכן דתי, כמו תחייתו של ישו. הוא זכה להצלחה בעבודות שצוירו באיטליה, שהוצגו ברומא ובוונציה ובווינה, בשנת 1925, בווינר קונסטלרהאוס. הוא קיבל הצעה מחודשת ללמד באקדמיה לאמנויות יישומיות בווינה, אך סירב שוב. בשנותיו האחרונות צייר סדרת ציורים וציורי קיר עבור קפלת הזיכרון לנופלים במלחמה בלינץ. אגר-לינץ נפטר מדלקת ריאות ב-4 בנובמבר 1926. מדיה וקבצים בנושא אלבין אגר-לינץ בוויקישיתוף Egger-Lienz, Albin, Oxford University Press, 2011-10-31, Benezit Dictionary of Artists Lachnit, Edwin (2003). "Egger-Lienz, Albin". Grove Art Online. Clegg, Elizabeth (2008). "Albin Egger-Lienz. Vienna". The Burlington Magazine. 50 (1262): 354–356.
תרזה פרקרובה

תרזה פרקרובה (דוברסקה) (בפולנית: Teresa Prekerowa, z d. Dobrska;‏ 30 בדצמבר 1921 – 19 במאי 1998) הייתה היסטוריונית פולנייה. כתבה מאמר על ארגון ז'גוטה. הוכרה כחסידת אומות עולם על הצלת יהודים בתקופת השואה. תרזה נולדה בכפר הפולני זאפוסטה שממזרח לשיינו, למשפחה מקומית בעלת קרקעות וגדלה בסביבה כפרית. בזמן מלחמת העולם השנייה, שהתה עם משפחתה בוורשה הכבושה. ב-1940 פגשה תרזה את אלינה וולמן. שתיהן הפכו לחברות קרובות מאוד. לאחר שמשפחת וולמן עברה לגטו ורשה, תרזה הבריחה מזון לגטו עבורם. בשלב מוקדם יחסית, היא שכנעה את אלינה לברוח לצד הארי של העיר וארגנה לה עבודה ומקום מגורים. בתחילת האקציה הגדולה תרזה סייעה להבריח את משפחתה של אלינה מהגטו. בספטמבר 1941, תרזה מצאה ילדה יהודייה עזובה בוכה על מפתן ביתה. היא אספה אותה וטיפלה בה בבית הוריה. היא דאגה ללבושה ולימדה אותה להתנהג כמו פולנייה והביאה אותה למנזר. במהלך המלחמה תרזה נישאה ועברה לגור מחוץ לורשה, שם הסתירה יהודי בשם יאן זילינסקי מינואר עד אוגוסט 1943. לאחר המלחמה החלה תרזה לעבוד בהוצאת ספרים מדעית פ.ו.נ. (אנ') (Wydawnictwo Naukowe PWN). בשנות ה-70 עברה לעבוד בהוצאת הספרים הלאומית של פולין פ.י.ו. (אנ') (State Publishing Institute PI) והתמחתה בספרות קומוניסטית, היסטוריה ופילוסופיה. ב-1973 השלימה את לימודיה באוניברסיטת ורשה, וכתבה את התזה שלה על ארגון ז'גוטה, בהנחיית ולדיסלב ברטושבסקי, שסיפק חומר עזר לכתיבה. היא חקרה אודות הצלת יהודים על ידי פולנים במהלך השואה, ופרסמה את תוצאות מחקריה בין השאר בספר שהוצא לאור על ידי יד ושם (לקריאה נוספת). תרזה הוכרה כחסידת אומות העולם ב-4 במרץ 1985 על ידי יד ושם. היא ביקרה בישראל ב-2 באוקטובר 1985 והשתתפה בטקס נטיעת עץ והענקת מדליה. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם. ב-1995 זכתה בפרס מטעם ארגון הסופרים הבינלאומי על כתביה. Teresa Prekerowa, The “Just” and the "Passive" in Yad Vashem Studies, Volume XIX Prekerowa, Teresa, The Righteous Among The Nations, Yad Vashem עדות של תרזה פרקרובה, ארכיון קרן השואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה, באתר collections.ushmm.org ולדיסלב ברטושבסקי (1999), "Spotkanie poświęcone pamięci Teresy Prekerowej, zorganizowane 8 lutego 1999 w Sali Lelewelowskiej przez Towarzystwo Miłośników Historii" Polska Bibliografia Literacka (PBL), pbl.ibl.poznan.pl ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תרזה פרקרובה".
הר קסיוס

הר קסיוס (נקרא גם ראס קורון) הוא דיונה לחוף ימת ברדוויל בסיני. למרות גובהו הנמוך (רק כ-60 מטר) ההר בולט בנוף השטוח. על ההר נמצאו שרידי יישוב רומי. ערך מורחב – בסיס דפנה בסיס דפנה היה בסיס קדמי של חיל הים, שפעל בתקופת מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים והשנים שלאחריה בהר קסיוס, תחת אחריות בסיס אשדוד. כתוצאה מכיבוש חצי האי סיני ורצועת עזה, במלחמת ששת הימים התארך מאוד חוף הים התיכון של מדינת ישראל. פיקוד חיל הים הגיע למסקנה שקיים צורך בבקרה רצופה על הגבול המערבי של סיני, קו הפסקת האש ומבואות פורט סעיד וזאת מכיוון שלא ניתן היה להסתפק במידע שהתקבל לסירוגין מסיורי כלי שיט. הבסיס הוקם ביוני 1970 מייד לאחר האירוע של טיבוע ספינת הדיג אורית ופורק במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Yellow Hearts

Yellow Hearts (בעברית: לבבות צהובים) הוא סינגל של זמר הפופ האמריקאי אנט סונדרס, שיצא לאור באופן עצמאי ב-18 ביוני 2019, ויצא בהוצאה מחודשת בנובמבר 2019 על ידי אריסטה רקורדס. השיר זכה לפופולריות בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק, מה שהוביל אותו לצבור מעל ל-100 מיליון השמעות בכל הפלטפורמות יחד. סונדרס אמר על השיר "הרבה אנשים חושבים שזה שיר אהבה, וזה ממש לא", אומר סונדרס. "הוא מדבר על בחורה שהייתה מעוניינת בהתחלה, אבל עם הזמן לא יכולתי לספר יותר. בכל פעם שהייתי מחמיא לה, היא הייתה מגיבה עם לבבות צהובים. בדקתי את זה, והם מסמלים ידידות, אך מכיוון שלא כולם הולכים לפי הפירושים האלה, העובדה שלא הייתי בטוח נעשתה ממש מלחיצה." באתר TotalNtertainment כתבו על השיר "הביצוע האותנטי באופן שובה לב של סונדרס לשיר "Yellow Hearts" מתרגם רגש אנושי אוניברסלי באמצעות מטפורה פשוטה, כמעט מקרית. סונדרס פרסם את הקליפ לשיר ב-10 בדצמבר 2019. הקליפ בוים על ידי אידי האוס. הקליפ צולם בעיר הולדתו, וודברי הייטס (אנ') שבניו ג'רזי. בסרטון, שצולם במצלמת 16 מ"מ, מופיע סונדרס יחד עם חבריו, כשהם מבלים יחד בשכונתם ובמקום הבילוי הרגיל שלהם, על פסי הרכבת ליד ביתו של אנט. חלק מהסצנות מתרחשות בבית ילדותו של סונדרס, וכן בכיתה בבית הספר התיכון בו למד, שם כתב את השיר. באתר TotalNtertainment כתבו על הקליפ "משרה אווירה נוסטלגית ואינטימית". הקרדיטים לקוחים מאתר טיידל. אנתוני סונדרס – שירה, כתיבה, הפקה גרסתה של אודרי מיקה אנתוני סונדרס – שירה, כתיבה, הפקה אודרי מיקה ארמקוסט – שירה, כתיבה אמישה מליק סארקאר – כתיבה נתנאל אלפורד – הפקה ווקאלית דייל בקר – מאסטרינג ארמין לופז – עוזר טכנאי מידע על הסינגל "Yellow Hearts" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Yellow Hearts" באתר Genius סרטון השיר "Yellow Hearts" באתר יוטיוב Wass, Mike (18 בנובמבר 2019). "Future Hit: Ant Saunders Is Going Viral With "Yellow Hearts"". Idolator. נבדק ב-26 בנובמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Ant Saunders releases the official music video for 'Yellow Hearts', TotalNtertainment, ‏17 בדצמבר 2019 (באנגלית) Legittino, Joey (10 בדצמבר 2019). "Ant Saunders Continues to Win Over Our Hearts With His "Yellow Hearts" Video". Ones to Watch. נבדק ב-16 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Ant Saunders - Yellow Hearts (Official Video)", YouTube (באנגלית), נבדק ב-16 בדצמבר 2019 {{citation}}: (עזרה) "Yellow Hearts by Ant Saunders". Tidal. נבדק ב-26 בנובמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) ARIA CHART WATCH #562, auspOp, ‏1 בפברואר 2020 (באנגלית) Gold & Platinum, RIAA (באנגלית) "'Yellow Hearts' Singer Ant Saunders Signs to Arista Records: Exclusive". Billboard. נבדק ב-10 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "SINGLES TO RADIO". The Music Network. נבדק ב-10 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Top 40/M". All Access. נבדק ב-10 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Yellow Heart ANT SAUNDERS". Radio Date. נבדק ב-10 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
מלווין והווארד

מלווין והווארד (באנגלית: Melvin and Howard) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1980, בבימויו של ג'ונתן דמי, עם פול לה מאט, מרי סטינבורגן וג'ייסון רוברדס בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס באופן חופשי על סיפורו האמיתי של מלווין דומר (אנ') שלדבריו פגש במדבר נבדה אדם שהזדהה כהווארד יוז ועזר לו להגיע ללאס ווגאס. בצוואה ש"כתב" יוז, הוא השאיר לו כסף בסך 156 מיליון דולר אך בית המשפט קבע שהצוואה מזויפת. הווארד יוז (ג'ייסון רוברדס) רוכב על אופנוע במהירות גדולה באחד המדבריות ליד לאס וואגס. האופנוע נתקע והוא נזרק לצד הדרך ומאבד את הכרתו. בלילה עוצר במקום דומאר (פול לה מאט) כדי לרוקן את שלפוחית השתן שלו ומבחין באדם מבוגר שרוע. הוא תומך בו, מכניס אותו לטנדר שלו ורוצה לקחת אותו לבית חולים אך זה מסרב. הזר אומר לו שהוא הווארד יוז ומלווין לא מאמין לו. הם מזמרים ביחד את השיר "Bye Bye Blackbird" ומלווין נפרד ממנו בלאס ווגאס. מלווין גר עם אשתו לינדה (מרי סטינבורגן) ובתו בקרוואן. הוא פועל בבית חרושת ושקוע בחובות. לינדה לא מסוגלת לחיות כך וכאשר מעקלים לו את מכוניתו היא נוטשת אותו, מתגרשת ועוברת לרינו שם היא מופיעה במועדון סטריפטיז. מלווין נוסע לשם עם חברו "רד הקטן" (מייקל ג'יי פולארד) ומסתבך שם בקטטה. כאשר לינדה מגלה שהיא בהריון ממלווין, היא מתקשרת אליו והם מחליטים להתחתן בפעם השנייה ונולד להם בן. לינדה מתקבלת לתוכנית הטלוויזיה "עשינו עסק", רוקדת סטפס ובוחרת בוילון שמקנה לה ריהוט, פסנתר ופרס בסך 10,000 דולר. מלווין מבזבז את הכסף בקניית סירת מרוץ ומכונית קדילק מפוארת. על כך פורץ ביניהם ריב והיא עוזבת אותו בפעם השנייה ומתגרשת ממנו. מלווין מתקבל לעבוד כמחלק חלב במחלבה גדולה, שם הוא מכיר את בוני (פמלה ריד), גרושה עם שני ילדים והיא לוחצת עליו להתחתן ולעבור ליוטה שם ינהלו תחנת דלק השייכת למשפחתה. יום אחד נכנס לקוח לתחנה ומשאיר שם מכתב עליו כתוב שזו הצוואה של הווארד יוז. מלוין הנפחד לוקח את המכתב ומטמין אותו במשרד של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים בסולט לייק סיטי. תוך זמן קצר הוא הופך לידוען) שהווארד יוז הוריש לו 156 מיליון דולר. מתנהל נגדו משפט בחשד לזיוף והשופט (דבני קולמן) לא מאמין לעדותו של מלווין. המשפט נדחה עד להבאה עדות של מומחה גרפולוגיה. מלווין חוזר לביתו ובדמיונו הוא רואה את הווארד יוז נוהג במכוניתו והם שרים יחד "Bye Bye Blackbird". לבסוף מופיעה כתובית שמספרת שהמשפט נערך ב-1976 וב-1978 קבע בית המשפט שמדובר בזיוף וביטל את הצוואה. מרי סטינבורגן זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. בו גולדמן זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר בפרס גילדת הכותבים של אמריקה. ג'ייסון רוברדס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. פול לה מאט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. "מלווין והווארד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלווין והווארד", באתר נטפליקס "מלווין והווארד", באתר AllMovie (באנגלית) "מלווין והווארד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלווין והווארד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מלווין והווארד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מלווין והווארד באתר TCM קדימון למלווין והווארד, באתר יוטיוב מלווין והווארד שרים, באתר יוטיוב