laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בריכת גלי הדר

בריכת גלי הדר, הידועה גם בשם בריכת הפועל, הייתה בריכת שחייה עירונית, ברחוב הפועל בשכונת רמת ויז'ניץ בחיפה, כיום הבריכה נטושה. הבריכה הייתה חלק ממתחם שכלל גם בניין משרדים, אולם ספורט ואת קולנוע תמר. בניין המשרדים, בעל קומת העמודים, שימש כקירוי לחלק המים הרדודים של הבריכה המלבנית. יתרת הבריכה תחת כיפת השמיים וסביב לה חומת אבן גבוהה. יעקב טננבאום, ממייסדי ארגון הקבלנים בעיר, היה קבלן הבניין של הבריכה. בתחילת שנות ה-40, חברו יחד שני אדריכלים תל אביבים מצליחים, זאב רכטר ואריה שרון, לתכנון בית ספר בשכונת הדר. אלא שתוכניתם נדחתה, ואי לכך הם נקראו לתכנן במגרש סמוך, שנמצא בקצה רחוב הפועל, בית קולנוע גדול ובריכת שחייה. את תוכנית זו אישרה העירייה, אך בינתיים שרון פרש, ואת מקומו תפס האדריכל אויגן שטולצר, שכבר תכנן, בשיתוף האדריכל אוסקר קאופמן, את בניין תיאטרון "הבימה" בתל אביב. שטולצר ורכטר גנזו את התוכנית המאושרת והעלו תכנון מחודש בסוף שנות ה-40, כך שהמתחם יכלול בריכת שחייה באורך של 33 מטרים, מבנה אולמות ספורט ובית קולנוע. הם הציגו בתוכנית עיצוב מאופק, מעין מודרניזם מאוחר ונטול פלסטיות שאפיינה את הסגנון הבינלאומי. תהליכי ביצוע הבנייה התעכבו לאור מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות, ורק בשנת 1949 נחנך השלב הראשון ובו הבריכה, שהפכה במהרה לנקודת ציון בולטת בספורט הישראלי. בריכת גלי הדר אירחה תחרויות ואליפויות ארציות של שחייה וכדורמים, אירחה קהל רב ושברו בה שיאים ישראליים, כמו למשל השחיינית גלי להב ששברה את השיא הישראלי ב-100 מטר גב. בשנת 1954 הושלמה בנייתו של "בית הפועל", שזהו החלק היחיד בתוכנית שמוסיף לפעול גם כיום. כעבור חמש שנים נפתח קולנוע "תמר", ובו 1,400 מקומות ישיבה עם במה שמעליה מגדל במה, כדי לתפעל, חוץ מהקרנות של סרטים, גם הצגות וקונצרטים. בשנת 1969 נשרף הקולנוע, ובעקבות השריפה הוחלט על הסבתו לאולם שמחות. בזמן עבודות הבנייה, בקיץ 1971, בעת שבבריכה רחצו ילדים רבים, קרס הקיר החוצץ בין הקולנוע לבין הבריכה וכמה מהמתרחצים נפצעו. הבריכה שופצה ושבה לפעילות, אך הקולנוע כבר לא נפתח מחדש. לקראת המחצית השנייה של שנות ה-50, עת ירדה מחלקת השחייה של מועדון הפועל חיפה מגדולתה, הופסקה הפעילות התחרותית בבריכה, ונותרו בה חוגים לילדים ולמתחילים. בשנת 1960 חודשה פעילות מחלקת השחייה, אך זו פורקה בשנית בשנות ה-70. בשנת 1957 הוחכרה הבריכה, שהייתה בבעלות ההסתדרות (מועצת פועלי חיפה), לעיריית חיפה, והיא הופעלה באמצעות אתו"ס (החברה העירונית לאומנות, תרבות וספורט). לאורך השנים הידרדר מצבה הפיזי של הבריכה, והתעוררו קשיים כספיים לצורכי תחזוקה. בריכת גלי הדר שימשה בשנת 2002 אתר צילומים עבור סצנת הבריכה הריקה בסרט "כנפיים שבורות" של ניר ברגמן. בשנותיה האחרונות שימשה הבריכה את תושבי השכונה הדתיים, ופעילותה הופסקה סופית בשנת 2007. מאבק משפטי שניהלה ההסתדרות החדשה מול עיריית חיפה הביא להשבת הבעלות על הנכס לחזקת ההסתדרות. כיום עומד מבנה הבריכה שומם, נטוש ומוזנח. סיבוב בבריכת גלי הדר הנטושה בתכנון זאב רכטר, אריה שרון ואויגן שטולצר, באתר חלון אחורי, מיכאל יעקובסון, 23 באוקטובר 2018 אדריכלית רינת אזולאי ושי שבתאי, ‏פיל לבן, באתר גלובס, 3 במרץ 2013 נועם דביר, בתי הקולנוע בחיפה: מימי הזוהר בשנות ה-30 עד להתפוררות הבלתי נמנעת, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2011 יעקב טננבאום, באתר בית פישר מיכאל יעקובסון, 6 אוצרות נטושים: מחדר האוכל על שפת הכנרת עד קוביות הבטון בערבה, באתר Xnet‏, 24 בספטמבר 2018 עופר פיקס, עוד קיץ ללא בריכה, באתר כלבו חיפה והקריות, ‏29 ביולי 2017
Ur So F**king Cool

"Ur So F**king Cool" (מעוצב באותיות קטנות; Ur So F**kInG cOoL; מוכר גם בשם: You're So Fucking Cool) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית טונס אנד איי. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים Bad Batch רקורדס. השיר נכתב על ידי טונס אנד איי והופק על ידי טונס אנד איי, סטיב מאק. במאי 2020, טונס אנד איי יחד עם פרג ריד סיפרו למגזין רולינג סטון אוסטרליה, ש-"Ur So F**king Cool" עוסק במסיבה בה השתתפה בלוס אנג'לס. ריד ציינה כי "יש אלמנטים של האני האמיתי שלה במוזיקה: תסכול, געגוע, בדידות, שובבות." ב-26 במאי, הכריזה טונס אנד איי על צאתו של הסינגל ברשות החברתיות. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-67 מיליון השמעות. האודיו הרשמי שיצא עבור השיר פורסם בערוץ היוטיוב של טונס אנד איי ב-29 במאי 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. באודיו ניתן לראות את עטיפת הסינגל. מידע על הסינגל "Ur So F**king Cool" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Ur So F**king Cool" באתר Genius סרטון השיר "Ur So F**king Cool" באתר יוטיוב Ur So F**cking Cool (באנגלית), נבדק ב-2020-05-29 TONES AND I - Ur So F**kInG cOoL, נבדק ב-2020-05-29 Ur So F**kInG cOoL Tones and I lyrics (באנגלית), נבדק ב-2020-05-29 Tones And I has announced the upcoming release of a new single, nme (באנגלית) Tones And I Announces New Single 'Ur So F**king Cool', idolator (באנגלית) Ur So F**cking Cool (באנגלית), נבדק ב-2020-05-29 Singles to Radi, themusicnetwork (באנגלית) Ur So F ** kInG cOoL: TONES AND I, radiodate (באנגלית) Top 40/M Future Releases, allaccess (באנגלית) Top 40/M Future Releases, allaccess (באנגלית)
אנחנו כאן

האם התכוונתם ל... אנחנו כאן (להקה) – להקת הפולקלור היהודי הייצוגית של ישראל והעיר תל אביב-יפו אנחנו כאן (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה אמריקאית
המהמר

המהמר (תורגם גם בשם הקוביוסטוס), בשמו המלא: "המהמר - מרשימותיו של איש צעיר", רומן מאת פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי שיצא לאור ב־1867. ברומן מובאים קורותיו של מהמר כפייתי רוסי באחד ממרכזי ההימורים באירופה, והוא מבוסס במידה רבה על ניסיונו האישי של דוסטויבסקי. "המהמר" הוא מבשר הרומנים הפסיכולוגיסטיים הגדולים של דוסטויבסקי - "האחים קרמזוב", "החטא ועונשו", "אידיוט" ו"שדים" - אך בניגוד לספרים אלו ניכרים בו אלמנטים הומוריסטיים והוא גם קצר מהם בהרבה. אי-לכך "המהמר" נחשב לרומן "קריא" ויש הממליצים להתוודע לסופר באמצעות רומן זה. גרסה קולנועית ראשונה לספר 'המהמר' הופקה בשנת 1949, בשם "The Great Sinner", בבימוי רוברט סיודמרק עם השחקנים גרגורי פק ואווה גרדנר. כתיבת הספר "המהמר" שימשה נושא לסרט "המהמר" משנת 1997 של הבמאי ההונגרי קרול מאק שבו שיחק מייקל גמבון את דמותו של דוסטויבסקי. הקוביוסטוס; מרשימותיו של איש צעיר: רומן / פ"מ דוסטויבסקי (תורגם מרוסית בידי מנחם זלמן וולפובסקי), תל אביב: עם עובד, 1970. קובּיוסטוס; לילות לבנים / דוסטויבסקי (עברית: נח מן (שם עט של פינחס דנציגר) בעריכת נורית יהודאי), תל אביב: לדורי, 1987. המהמר; מרשימותיו של איש צעיר / פיודור דוסטויבסקי (תרגמה מרוסית: נילי מירסקי), תל אביב: עם עובד, 2002. נערך מחדש על ידי נילי מירסקי במהדורה שפורסמה ב-2017. מדיה וקבצים בנושא המהמר בוויקישיתוף תיאור הספר "המהמר", באתר עם עובד המהמר - הטקסט באנגלית, ברשת המהמר - ספר קולי בעברית להאזנה חופשית, באתר "הארכיון" פיודור דוסטויבסקי, ‏המהמר, בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אייל דותן, מהרגע שנגעתי בשולחן ההימורים אהבתי לפולינה כמו נסוגה אל הרקע, באתר הארץ, 7 בינואר 2003 תרגום חדש ל"המהמר" מאת דוסטויבסקי, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2002 בתיה גור, הירידה לדרגה הכי נמוכה של ההשפלה והאפסות, באתר הארץ, 7 בינואר 2003 תמר מרין, סחרחרת מענגת, באתר הארץ, 13 במאי 2003 אבנר שפירא, "המהמר" ו"הקונפורמיסט" שבו לחנויות הספרים בלבוש עדכני, באתר הארץ, 9 בינואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנחנו כאן (תוכנית טלוויזיה)

אנחנו כאן (באנגלית: We're Here) היא סדרה דוקומנטרית בת 6 חלקים, שעלתה ברשת HBO בהשתתפות בוב דה דראג קווין, יוריקה אוהרה ושאנג'לה, שלוש מתמודדות לשעבר בתוכנית המציאות "המרוץ לדראג של רו פול". בסדרה, שלוש מלכות הדראג נוסעות ברחבי ארצות הברית כדי לגייס תושבים מקומיים בעיירות קטנות להצטרף אליהן במופע דראג חד-פעמי. הקרנת הבכורה של הסדרה התקיימה ב-23 באפריל 2020. ב-5 ביוני 2020 חודשה הסדרה לעונה שנייה. הסדרה עוקבת אחרי שלוש מתמודדות לשעבר בתוכנית המציאות "המרוץ לדראג של רו פול", בעודן נוסעות ברחבי ארצות הברית כדי לגייס תושבים מקומיים בעיירות קטנות להצטרף אליהן במופע דראג חד-פעמי. בוב דה דראג קווין יוריקה אוהרה שאנג'לה ג'יידה אסנס הול לאטריס רויאל פריאנקה סשה ולור ב-5 בנובמבר 2019 פרסמה HBO על תוכנית מציאות בת שישה פרקים, בכיכובן של בוב דה דראג קווין, יוריקה אוהרה ושאנג'לה, מתמודדות לשעבר של המרוץ לדראג של רו פול. אנחנו כאן נוצרה על ידי סטיבן וורן וג'וני אינגרם, והיא הופקה על ידי וורן, אינגרם, פיטר לוגרקו, אלי הולצמן ואהרון סיידמן. לוגרקו גם ביים את הסדרה.‏‏ קולדוול טידיקיו (בוב דה דראג קווין), דייוויד הוגרד (יוריקה אוהרה) ו - די.ג'יי. פירס (שאנג'לה) משמשים כמפיקים יועצים. סגנית נשיא HBO נינה רוזנשטיין אמרה, "דראג נוגע לביטחון וביטוי עצמי. אנחנו כל כך נרגשים להציג את הכוח הטרנספורמטיבי של צורת האמנות הזו בפני הקהל שלנו." ב-5 ביוני 2020 הסדרה חודשה לעונה שנייה. ב-19 בפברואר 2020 פורסם כי התוכנית תעלה לשידור לראשונה ב-23 באפריל 2020. אנחנו כאן, ברשת החברתית פייסבוק אנחנו כאן, ברשת החברתית אינסטגרם "אנחנו כאן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנחנו כאן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנחנו כאן", באתר Metacritic (באנגלית) "אנחנו כאן", באתר HBO Max (באנגלית) "אנחנו כאן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "HBO Renews "We're Here" for a Second Season". The Futon Critic. 5 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) Petski, Denise (5 בנובמבר 2019). "HBO Orders Unscripted Drag Show Series We're Here". Deadline Hollywood. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Rudolph, Christopher (5 בנובמבר 2019). "Drag Race Legends Invade Small Town USA in New HBO Reality Series". NewNowNext. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) 'We're Here' season 4 replaces hosts with Sasha Velour, Jaida Essence Hall, Priyanka, EW.com (באנגלית) "New HBO Series We're Here Debuts Thursday, April 23, Exclusively on HBO". The Futon Critic. 19 בפברואר 2020. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Tom Smyth, All the Winners of the Creative Arts Emmys, Vulture, ‏2024-01-07 (באנגלית) Eve Batey,Chris Murphy, Creative Arts Emmys 2024: See the Winners Here, Vanity Fair, ‏2024-09-08 (באנגלית אמריקאית)
בית הקרנות

בית הקרנות הוא מבנה בצומת בין רחוב הרצל ורחוב בלפור בשכונת הדר הכרמל בחיפה, המשלב מסחר ותעסוקה וכולל רחבה ציבורית גדולה. הבניין אוכלס בקומה עליונה על ידי הקרנות, קרן קיימת לישראל וקרן היסוד, ומכאן נגזר שמו. את המבנה, הבנוי מאבן בסגנון הבינלאומי, תכנן האדריכל יוסף קלארווין (שתכנן גם את משכן הכנסת ואת ממגורות דגון) על אדמת קרן קיימת לישראל. זאת, במחשבה על הציבור, תוך תכנון רחבה מרכזית להתכנסות, מעברים מקשרים בין המבנה לרחובות, קומת מסחר ועוד. בית הקרנות ניצב ממול לבית השעון. גובהו הוגבל לשתי קומות כדי שלא יסתיר לציבור ברחוב הרצל את מבנה הטכניון, הנמצא מאחוריו. בשנות ה-50 נוספה לו קומה לאור הביקוש עבור בתי עסק רבים. בשנים 1934–1935, הואצה התפתחותו המסחרית של רחוב הרצל עם גידול מספר העולים מאירופה בעקבות עליית הנאצים לשלטון. מתוך חשש שהרחוב יפלוש לתחומי הגן שהקיף את הטכניון, החליט חבר הנאמנים של המוסד להקים בניין חדש, שישמש בין השאר גם מעין חומה לגן. כמחווה לטכניון, תכנן האדריכל יוסף קלארווין את "בית הקרנות" וציפה את חזיתו באבן דומה. תהליך בניית בית הקרנות אירע בשנים 1935–1937. משנות ה-30 ועד שנת 1969 שימש בית הקרנות מוקד לפעילות אזרחית והתקיימו בו הפגנות, עצרות, חגיגות ואירועים, כשעל מרפסת המבנה עמדו מנהיגים ונבחרי הציבור. כמו כן, המבנה היווה מוקד העסקים והאופנה מרכזי ופעלה בו חנות הכלבו "חפצי-בה", מהראשונות בארץ. בשנת 1961 הפיקה עיריית חיפה מהדורה מיוחדת של הספר "אלטנוילנד" לאור ציון יום ההולדת ה-100 של הרצל, בה הציגה את בית הקרנות כבניין מרכזי בעיר, כדוגמה להתגשמות חזונו של הרצל על חיפה בתור "עיר העתיד". בשנת 1969 קיימה עיריית חיפה את "שבוע הציור והפיסול", אירוע אמנות שהתפרש בשכונת הדר, כאשר אחד מהמוקדים המרכזיים באירוע התקיים בבית הקרנות. לאורך השנים בית הקרנות חדל מהיותו מוקד לפעילות ציבורית, וכן פעילות המסחר הפכה דלילה, לאור תהליכי שינוי באוכלוסיית השכונה. בית השעון מדיה וקבצים בנושא בית הקרנות בוויקישיתוף השלמת בניין בית הקרנות, 1937, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים מיכאל יעקובסון, סיבוב בבית הקרנות בחיפה, באתר חלון אחורי, ‏7 ביוני 2017 בתים מספרים - חיפה, באתר נוסטלגיה בית הקרנות, הספירה לאחור, באתר באוהאוס חברתי (ארכיון) נילי גולד, צומת הרחובות שהשפיע כל כך על הסופרים החיפאים, באתר הארץ, ‏9 בספטמבר 2013 דוד הכהן, עכשיו גם בחיפה: שילוט על בתים היסטוריים, באתר ynet, 11 בנובמבר 2004
ריס דייוויס

ריס דייוויס (באנגלית: Vivian Rees Davies;‏ 9 בנובמבר 1901 – 21 באוגוסט 1978) היה סופר ולשי שכתב באנגלית. ריס דייוויס נולד בעיירה בדרום ויילס. הוריו דיברו ולשית, אך לא העבירו את השפה לילדים. בגיל 14 הוא עזב את הלימודים והחל לעזור לאביו בחנות המשפחה. לאחר מספר שנים הוא עבר לעבוד לקרדיף ואחר כך ללונדון. בשנת 1927 ריס דייוויס פרסם את האוסף הסיפורים הראשון שלו. הספר זכה לביקורת חיובית ובעקבות כך הוא היה יכול לפרסם את ספרו הראשון ולהפוך לסופר מקצועי. בשנים 1928–1929, לפי הזמנת דייוויד הרברט לורנס, הוא שהה בצרפת. הוא הבריח יצירה של לורנס ופעל לפרסומה באנגליה. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 דייוויס סבל ממצוקה כלכלית. מפעם לפעם הוא היה צריך לחזור לבית המשפחה. בשנת 1945 ביתו נשפר ואיתו מסמכים רבים שלו. בעקבות קבלת ירושה של אנה קוואן מצבו הכלכלי של דייוויז השתפר. הוא פרסם ספר The Honeysuckle Girl על חייה המוקדמים של קוואן ועל בסיסו הוצג מחזה שזכה להצלחה. על פעילות הספרותית ריס דייוויס התקבל למסדר האימפריה הבריטית בשנת 1968 וזכה במספר פרסים ספרותיים לרבות פרס אדגר בשנת 1971. לאחר מותו הוקם קרן שמחלק פרסים לסופרים וולשים שכותבים באנגלית. ריס דייוויס, ברשת החברתית Goodreads קורות חיים אתר קרן דייוויס
PTV 250, PTV 400

דגמי PTV 400 / PTV 250 הם מכוניות מיקרו בסגנון קבריולה מתוצרת יצרנית מכוניות המיקרו הספרדית Automóviles Utilitarios S. A אשר יוצרו בין השנים 1956–1961 בספרד. כאשר הוחל בשנת 1957 בשיווק דגם סיאט 600 שהתבסס על פיאט 600 בספרד, מכירות דגמי "PTV 250, PTV 400" צנחו. היצרן שינה את שם החברה ל-AUSA Center SA. יוצרו 1,100 יחידות. שלדה דגם "PTV 250": מסגרת שלד פשוטה מעל מסגרת צינורית מפלדה. שלדה דגם "PTV 400": מתכת מונוקוקית על מסגרת צינורית מפלדה. 2 מושבים. מנוע אחורי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורי. היגוי: בורג סלילי רכוב מרכזי. מצבר - 12 וולט, דינמו - 130 אמפר. קיבולת מכל דלק - 18 ליטר. מתלה קדמי: עצמאי עם בולמי זעזועים הידראוליים ומוט הפיתול האחורי של Panhard. מצמד: רב-דיסק באמבט שמן. בלמים: בלמי תוף הידראוליים בכל ארבעת הגלגלים. מלבד לשיווק המקומי בספרד, דגמי "PTV 400 / PTV 250" יוצאו לפורטוגל בנוסף לדגם "PTV 250" קבריולה 2 נוסעים, יוצרו טנדרים. דגמים מתחרים: גוגומוביל, איזטה. 2 דלתות. ללא דלתות. דגם "PTV 250" דגם "PTV 250" דגם "PTV 250", שנת 1959 דגם "PTV 250", שנת 1959 (משמאל), גוגומוביל סדאן (מימין) דגם "PTV 400" מכונית מיקרו מדיה וקבצים בנושא PTV 250, PTV 400 בוויקישיתוף PTV 250, PTV 400, בביצוע דגמים : "PTV 250" ודגם "PTV 250" טנדר, סרטון באתר יוטיוב היסטוריה היצרן (בספרדית) web.archive.org/web/20080927014517 דגמי "PTV 250, PTV 400" microcarmuseum.com/tour/ptv היצרן AUSA Center SA archive.is/20130117172450 דגם "PTV 250" (בספרדית) cartype.com/pages/4150/automoviles דגם "PTV 250" - טנדר pinterest.com/pin/498844096202412819 דגם "PTV 250" (בספרדית) .motor.es/noticias/ptv-250
מוריד הגשם (סרט, 1956)

מוריד הגשם (באנגלית: The Rainmaker) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של ג'וזף אנתוני, עם ברט לנקסטר וקתרין הפבורן בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי נ. ריצ'רד נאש (אנ') בעקבות מחזהו המצליח "מוריד הגשם" משנת 1954. המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-1955 עם בתיה לנצט ונתן כוגן בתפקידים הראשיים, וב-2010 בתיאטרון הספרייה. ביל סטארבק (ברט לנקסטר) הוא נוכל המסתובב עם עגלתו בין עיירות בקנזס, מבטיח בעד תשלום כי ביכולתו להוריד גשם ומוכר מוטות שביכולתם למנוע מסופות טורנדו לעבור במקום. יום אחד הוא מגיע לעיירה Three Point בה מתגוררת משפחת קארי. משפחת קארי כוללת את האב האלמן (קמרון פרוד'ום), בתו הבכורה ליזי (קתרין הפבורן) ובניו נח (לויד ברידג'ס) וג'ים (ארל הולימן). ג'ים אוהב לבלות במרכז העיירה עם חברתו העשירה סנוקי מגווייר (איבון ליים). למשפחה יש עדר בקר גדול שהבצורת עושה בו שמות אבל הדאגה העיקרית של מהמשפחה הוא על ליזי המבוגרת, המנהלת את משק הבית אך אינה מוצאת זוגיות ועומדת להפוך לרווקה זקנה. הם שלחו אותה לקרוב משפחה בתקווה שתמצא שם זוגיות אך לא עלה מכך דבר. כעת הם רוצים לשדך בינה ובין סגן השריף פייל (ונדל קורי) אליו היא חשה רגש של אהבה נסתרת. פייל הוא אדם בודד ומכריז על עצמו בתור אלמן למרות שמשפחת קארי יודעים שהוא גרוש. הם מגיעים למשרד השריף ומזמינים אותו לביתם אך הוא מסרב ועוד חובט בג'ים שהתחצף אליו. לבסוף לפי בקשת השריף (וולאס פורד) הוא מגיע למשפחת קארי, נפגש עם ליזי ומספר לה על זה שאשתו עזבה אותו למען מורה בבית ספר והוא לא התנגד, לכן רוצה להישאר לבד. ליזי מאוכזבת וברגע זה נכנס לביתם ביל סטארבק ומציג עצמו כמוריד גשם. ליזי ונח לא מאמינים אבל האב מסכים בחוסר ברירה לתת לו 100 דולר כדי שיוריד גשם. ליזי לא מאמינה לו ומכנה אותו "נוכל" אך סטארבק בכוח השכנוע שלו מצליח לרכך אותה, נוטע בה ביטחון ומשכנע אותה שהיא אישה יפה ולבסוף הם מתחבקים ומתנשקים. פייל חוזר שוב בחיפוש אחרי הנוכל סטארבק. בני המשפחה אומרים שאינם מכירים אותו אבל פייל מגלה את העגלה שלו. אז יוצא סטארבק ופייל מבקש לעצור אבל לתחינותיה של ליזי ולבקשת המשפחה הוא מחליט לשחרר אותו. סטארבק עולה על העגלה ומחזיר את 100 הדולר. הוא קורא לליזי להצטרף אליו והיא מהססת בינו לבין פייל ולבסוף מחליטה להישאר עם פייל. סטארבק עוזב אולם בינתיים מתקדרים השמיים וניתך גשם עז. סטארבק חוזר לקחת את 100 הדולר ועוזב את המקום לתמיד כשכולם רוקדים משמחה בגשם השוטף ובעיקר ליזי ופייל. קתרין הפבורן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אלכס נורת' היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ארל הולימן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע ברט לנקסטר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, קתרין הפבורן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה והסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה. "מוריד הגשם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מוריד הגשם", באתר נטפליקס "מוריד הגשם", באתר AllMovie (באנגלית) "מוריד הגשם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מוריד הגשם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מוריד הגשם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מוריד הגשם 1956, באתר TCM מוריד הגשם בתיאטרון הספרייה
Etcher

balenaEtcher (ידועה בשם Etcher) היא תוכנה ליצירת דיסק און קי בר אתחול באמצעות כתיבת קובצי אימג' לכונן הנשלף. התוכנה נקראה במקור Etcher, אך שמה שונה ל-balenaEtcher באוקטובר 2018 כחלק ממהלך שינוי שם החברה המפתחת את הכלי (שנקראה קודם לכם Resin.io) לשם Balena. התוכנה אמנם כוללת ממשק משתמש גרפי, אך ניתן להריצה גם בגרסת ממשק שורת פקודה. UNetbootin מדיה וקבצים בנושא Etcher בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Etcher אתר התוכנה דף התוכנה באתר GitHub Resin.io changes name to balena, releases open source edition, מתוך אתר balena.io Etcher CLI, מתוך אתר התוכנה. מאורכב באמצעות Wayback Machine ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן רדון

יוהאן רדון (בגרמנית: Johann Karl August Radon; ‏16 בדצמבר 1887 – 25 במאי 1956) היה מתמטיקאי אוסטרי שהתמחה בחשבון וריאציות. יוהאן רדון נולד בעיר דצ'ין (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית כיום בצ'כיה) למשפחה ממוצא גרמני. בשנת 1910 הוא סיים לימודים באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור. לאחר סיום הלימודים הוא עשה השתלמות באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטה גרמנית טכנית בברנו. בשנים 1912–1919 הוא היה מלמד באוניברסיטת וינה. לאור בעיות ראייה הוא שוחרר משרות צבאי. בשנת 1919 יוהאן רדון הוזמן למשרת פרופסור לאוניברסיטת המבורג. בשנים 1928–1945 הוא היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה בברסלאו. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא שהה תקופה קצרה באינסברוק ובשנת 1946 חזר לווינה. בשנים 1954/55 הוא היה רקטור של האוניברסיטה. בשנים 1948–1950 הוא היה נשיא של האיגוד המתמטיקאים האוסטרים. בין ההישגים הבולטים של יוהאן רדון ניתן לציין משפט רדון־ניקודים, מידת רדון, משפט רדון. מדיה וקבצים בנושא יוהאן רדון בוויקישיתוף יוהאן רדון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יוהאן רדון, באתר MacTutor (באנגלית) יוהאן רדון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות

פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות (באנגלית: Pokémon: Mewtwo Strikes Back—Evolution, ביפנית: ミュウツーの逆襲 EVOLUTION) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה, המשמש כאתחול בהנפשה ממוחשבת בתלת-ממד לסרט "מיוטו מכה שנית" משנת 1998. את הסרט ביים קוניהיקו יויאמה, שהיה גם הבמאי הראשי של סדרת הטלוויזיה "פוקימון". הסרט הופץ לראשונה בבתי הקולנוע היפניים ב-12 ביולי 2019, כאשר ב-4 ביולי קדימון של הסרט הוצג בלוס אנג'לס. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ברחבי העולם (מלבד קוריאה) וגם בנטפליקס בישראל בדיבוב בעברית (תחת השם השונה מעט, פוקמון: מיוטו מכה שנית – התפתחות) ב"יום הפוקימון" ב-27 בפברואר 2020. עלילת הסרט זהה לסרט הראשון "מיוטו מכה שנית" (1998), עם שינויים מעטים. מיוטו, במסווה של מאמן פוקימונים בעל דרגה גבוהה למדי, מזמין מספר מאמני פוקימונים לתחרות באי שבו שכנה המעבדה בה נוצר. אש קטצ'אם, מיסטי וברוק מגיעים גם הם למשמע האתגר. ההתרגשות של אש מפנה את מקומה לפחד ולכעס כאשר מיוטו מאיים על המאמנים וחושף את תוכניתו: חטיפת הפוקימונים ויצירת שיבוטים מהונדסים ועוצמתיים שלהם. המאמנים מוחים וטוענים כי הפוקימונים הם חבריהם, אבל מיוטו מסרב להאמין כי פוקימונים ובני אדם יכולים להיות חברים. תוכנית השיבוטים יוצאת לפועל, והפוקימונים המשובטים נלחמים במקוריים. אז מגיע מיו ומתעמת עם מיוטו. אש מנסה לקרוא לצדדים להפסיק במאבקם. הוא פורץ לזירה, נכנס בין מיו ומיוטו בדיוק כשתקפו אחד את השני. כוחותיהם פוגעים בו בטעות והוא הופך לאבן. הפוקימונים מנסים להעירו (פיקאצ'ו, חברו הטוב של אש, מהמם אותו במכות חשמל) אך אינם מצליחים, והם מתחילים להתאבל ביחד, מקוריים ומשובטים. דמעות הפוקימונים מחזירות את אש לחיים, כפי שתואר באגדה שהוזכרה קודם. בעקבות אומץ לבו של אש, מיוטו מבין כי נחפז לשפוט אותו, ושפוקימונים יכולים להיות חברים אמיתיים למאמניהם. מיו, מיוטו והשיבוטים עוזבים את האי לאחר שנפרדו ומחקו את זיכרונות כל המשתתפים באירוע, שמוצאים את עצמם בעיר ממנה יצאו למשמע ההזמנה בתחילת הסיפור. ערך מורחב – פוקימון - דמויות "פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות", באתר נטפליקס "פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Amanda N'Duka (21 בינואר 2020). "Netflix To Release Animated Movie 'Pokémon: Mewtwo Strikes Back — Evolution'; Watch The Trailer". deadline.com. נבדק ב-1 במרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה)
הקיסר אלכסנדר השלישי (צוללת)

"הקיסר אלכסנדר השלישי" (ברוסית: Император Александр III) היא צוללת טילים בליסטיים גרעינית מהדור הרביעי. זה כלי השיט השביעי של פרויקט 955A "בוריי-A" והרביעי, שנבנה תחת הפרויקט 955A (‏09552) "בוריי-A". מאפיין מובחן של צוללות הטילים מדגם בוריי-A הוא שבמהלך בנייתם לא נעשה שימוש בנספחים מדגמי הצוללת הגרעינית הקודמים, כמו שצוקה-ב' או אנטיי, המאפשרים לחשוף באופן מלא את הפוטנציאל של הדור הרביעי של צוללות הטילים הבליסטיים. הצוללת נקראת על שם הקיסר הרוסי אלכסנדר השלישי. הצוללת הורדה למים ב-18 בדצמבר 2015 ועוגנת בבסיס ויליוצ'ינסק. לפי סגן מפקד חיל הים הרוסי ויקטור בורסוק, מתוכנן כי צוללת זו תהיה חלק מצי האוקיינוס השקט. על פי דיווחים בתקשורת, הצוללת הגרעינית תועבר לשירות הצי בשנת 2023. מדיה וקבצים בנושא הקיסר אלכסנדר השלישי בוויקישיתוף "Новые АПЛ "Борей-А" будут вооружены 16, а не 20 "Булавами"". רי"א נובוסטי. 2013-02-20. АПЛ "Император Александр III" проекта "Борей" заложена на "Севмаше" Церемония закладки подлодки «Император Александр III» состоялась на северодвинском «Севмаше» Георгий Мосалов (8 במאי 2019). "в статье: "В отставку после 46 лет службы: Путин сменил главнокомандующего Военно-морским флотом России". Глава "Модернизация флота"". RT на русском (ברוסית). RT на русском. נבדק ב-2021-12-22. {{cite web}}: (עזרה)
רובי סוהו

דורי אליזבת פראנג' (באנגלית: Dori Elizabeth Prange; נולדה ב-9 בינואר 1991) הידועה יותר בשם הבמה שלה, רובי סוהו היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW). היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה רובי ריוט. פראנג' מוכרת בנוסף בשל תקופותיה בארגוני ההיאבקות Shimmer Women Athletes,‏ Shine Wrestling,‏ Ohio Valley Wrestling‏ (OVW),‏ IWA Mid-South,‏ World Wonder Ring Stardom ואחרים, שבהם הופיעה תחת שם הבמה היידי לאבלייס. הישגים בארגון ההיאבקות Absolute Intense Wrestling - AIW אליפות הנשים של AIW (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות All American Wrestling - AAW אליפות המורשת של AAW (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling - AEW קרב קזינו באטל רויאל נשים (2021) הישגים בארגון ההיאבקות Alpha-1 Wrestling אליפות A1 Alpha Male (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Channel Islands World Wrestling אליפות העולם במשקל כבד (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Chikara גביע האריות XI (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Ohio Valley Wrestling - OVW אליפות הנשים של OVW (פעם אחת) הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI PWI דירג אותה במקום ה-20 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2016 הישגים במגזין הספורט Sports Illustrated דורגה במקום ה-12 מתוך 30 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2018) הישגים בארגון ההיאבקות Revolution Championship Wrestling - RCW אליפות במשקל כבד של RCW (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Shimmer Women Athletes אליפות הזוגות של Shimmer (פעם אחת) - עם איווי מדיה וקבצים בנושא רובי סוהו בוויקישיתוף רובי סוהו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רובי סוהו, ברשת החברתית אינסטגרם רובי סוהו, באתר WWE.com להיאבקות מקצועית רובי סוהו, באתר Online World of Wrestling