laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היכל התהילה של הפוטבול המקצועני

היכל התהילה של הפוטבול המקצועני (באנגלית: Pro Football Hall of Fame) בקנטון, אוהיו, שבארצות הברית, שם דגש על שחקנים ואישים מליגת ה-NFL, ומכונה לעיתים היכל התהילה של ה-NFL. ההיכל נפתח ב-7 בספטמבר 1963 בקנטון, אוהיו. כל השחקנים והאישים בהיכל התהילה היו קשורים לליגת ה-NFL בצורה זו או אחרת מלבד ביל שאו, שחקן עבר ששיחק עד שנת 1969 בליגת ה-AFL, שהתמזגה עם ליגת ה-NFL שנה לאחר שפרש ב-1970. על מנת להיות זכאי להיבחר להיכל התהילה על שחקן או מאמן להיות לפחות חמש שנים לאחר פרישה. אישים כגון בעלים או צוות הנהלה זכאים להיבחר בכל עת. מעריצים יכולים להעמיד שחקנים, מאמנים או אישים אחרים על ידי פניה בדואר אלקטרוני או מכתב להיכל התהילה. חברי ועדת הבחירה מצמצמים את רשימת המועמדים ל-25 מועמדים. בנובמבר הוועדה מצמצמת את הרשימה ל-15 מועמדים סופיים על ידי הצבעה. מדיה וקבצים בנושא היכל התהילה של הפוטבול המקצועני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה של הפוטבול המקצועני (באנגלית) היכל התהילה של הפוטבול המקצועני, ברשת החברתית פייסבוק היכל התהילה של הפוטבול המקצועני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) היכל התהילה של הפוטבול המקצועני, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדען ראשי

מדען ראשי הוא נושא משרה האחראי על עידוד פעילות של מחקר ופיתוח (מו"פ), מימון הפעילות וקביעת סדרי קדימויות לה. מדען ראשי של תאגיד מכוון את המחקר והפיתוח בתאגיד זה. מדען ראשי של משרד ממשלתי מכוון את המחקר והפיתוח בתחום שהמשרד הממשלתי מופקד עליו. חברות רבות ממנות מדען ראשי שתפקידו לכוון את המחקר שלהם. חברת יבמ, למשל, ממנה מדען ראשי במרכזי הפיתוח שלה ובחברות הבנות שלה. המדען הראשי של החברה בהודו הוגדר כאחראי לפיתוח והובלה של המערך הטכני של החברה בהודו, סיוע למנף את הצדדים החזקים של החברה בבניית שיתופי פעולה עם משקיעים, קשרי לקוחות וייזום פרויקטים חדשניים. בנוסף, המדען הראשי מייצג את החברה בפני הממשלה, האקדמיה, לקוחות ושיתופים עסקיים. המדען הראשי של חברת רציונל הגדיר את תפקידו לחזות את מצב הנדסת התוכנה בעוד 3-5 שנים, ובמידת האפשר להמציא את העתיד. לצורך כך הוא יוצר קשרים עם מהנדסי התוכנה בעולם לעקוב אחר ההתפתחויות בתחום. ערך מורחב – מדען ראשי (ממשלת ישראל) בישראל הוחלט בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 למנות מדען ראשי למשרדי הממשלה השונים וכיום יש מדען ראשי ברוב משרדי הממשלה. המדענים הראשיים של המשרדים השונים מאוגדים בפורום מדענים ראשיים. המדען הראשי במשרד הכלכלה הוא יושב ראש הוועדה לחלוקת המשאבים לעידוד התעשייה על פי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה והוא חולש על התקציב הגבוה ביותר מבין כל שאר המדענים הראשיים. לכן, כאשר משתמשים במונח "המדען הראשי" במגזר הפרטי הישראלי מתכוונים לרוב למדען הראשי של משרד הכלכלה. בממלכה המאוחדת קיים תפקיד של יועץ מדעי ראשי לממשלה, המשמש כיועץ אישי של ראש הממשלה, הממשלה כולה ומשרדי הממשלה השונים בנושאי מדע וטכנולוגיה ובמקביל מכהן כראש משרד המדע שאחראי להכוונת נושאי המדע והטכנולוגיה של הממשלה. משרד המחלק תקציב של כ-2.4 מיליארד ליש"ט בין שבע מועצות מחקר של הממלכה המאוחדת. היועץ המדעי הוא דמות ידועה בציבוריות של הממלכה המאוחדת ודעתו נשמעת בנושאים העומדים על סדר היום הציבורי. למשרדי ממשלה רבים יש מדען ראשי של המשרד והיועץ המדעי עוסק בתיאום בין המדענים הראשיים של המשרדים. בסקוטלנד, המדען הראשי עוסק במחקר רפואי. מנהל טכנולוגיות ראשי מנהל מערכות מידע ארכיטקט תוכנה Dr C Mohan appointed as IBM India's Chief Scientist, December 18, 2006, oneindia The Future of Software Technology: An Interview with Grady Booch, Chief Scientist for Rational Software, אתר יבמ CHAPTER FOUR: THE MACHINERY FOR CO-ORDINATION AND MONITORING OF R&D EXPENDITURE ACROSS GOVERNMENT, The UK Parliament About the Chief Scientist Office, Chief Scientist Office of Scotland
בית העיר תל אביב-יפו

בית העיר (ידוע גם כ"בית א. סקורה") הוא בניין הניצב ברחוב ביאליק 27, בצידה הצפוני של כיכר ביאליק בתל אביב. מאז בנייתו שימש למטרות שונות, בהן בית עיריית תל אביב, ארכיון, ומ-1971 שוכן בו המוזיאון להיסטוריה העירונית של תל אביב-יפו. הבניין, שנבנה ב-1925, תוכנן במקור כבית מלון על ידי האדריכל משה צ'רנר. הבנאים שבנו את הבניין היו בני משפחת יצחק טגנסקי אשר בנו גם את בית הפגודה ועוד בתים שבהמשך נכללו בתוכנית השימור בעיר. בעלי הבניין היו איזידור ופיליפ סקורה, ממנהלי בנק אמריקה-פלשתינה. באותה שנה חיפשה עיריית תל אביב מבנה חדש למשרדיה, לאחר שמשכנם הקודם ב"בית הוועד", מתחת למגדל מים בשדרות רוטשילד, כבר לא יכול היה להכיל את המשרדים. הבניין, שנקרא על שם בעליו "בית א. סקורה", הושכר לעירייה עם הקמתו, ובשנת 1928 נרכש על ידה. משרדי העירייה שכנו במקום, ובבניינים סמוכים, במשך ארבעים שנים, עד שבשנת 1965 העבירה העירייה את מושבה לבניין העירייה בכיכר רבין (אז כיכר מלכי ישראל). המהלך הושלם ב-1968. בשנת 1971 נפתח בבניין "המוזיאון לתולדות תל אביב", אך לאחר כעשרים שנה החל מצבו להתדרדר והוא נסגר. במקום נותר רק הארכיון לתולדות העיר. בשנת 2001 הועברה מחלקת השכונות והרבעים של עיריית תל אביב-יפו לקומה העליונה בבניין, ובשנת 2002 נסגר גם הארכיון ותכולתו הועברה למוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב. תחתיו מוקמה בבניין המחלקה לשיפור פני העיר. מתחם ביאליק כולו נכלל באזורי ההכרזה של העיר הלבנה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2003. במסגרת זאת, הבית שוקם ושוחזר על ידי עיריית תל אביב בתכנון האדריכלית מאירה קובלסקי. בשנת 2009, במסגרת חגיגות 100 שנים לעיר תל אביב יפו, הוקם בבניין "בית העיר", מוזיאון ומרכז לתולדות העיר תל אביב. לאחר שיפוצו מכיל בית העיר שני חללים מרכזיים: אחד שנבנה בחלל בית העירייה הישן תוך שיחזור המבנה ההיסטורי ולשכתו של ראש העירייה הראשון של תל אביב מאיר דיזנגוף, והשני שנבנה כתוספת ומכיל חלל תצוגה לתערוכות וכן מרכז מידע וירטואלי על עברה של העיר העברית הראשונה. באוגוסט 2022 פרסמה העירייה קול קורא ליוצרים תושבי העיר לקחת חלק בתערוכות שיוצגו במוזיאון. התכנון היה שכבר בקיץ 2023 יהפוך בית העיר למוזיאון העיר תל אביב, ויציג תערוכות מתחלפות של אמנים תושבי העיר. בעקבות עיכוב, נפתח המוזיאון באפריל 2024. המבנה בצילום מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בחזית בית העיר: מימין שברולט בל אייר, כנראה מכוניתו של ראש העיר מרדכי נמיר, משמאל 2 מכוניות דופין, 1 בינואר 1964 בית העיר מואר בתאורת לילה חזית בית העיר בעת תצוגת קולקטיב פריטימס, 2017 מדיה וקבצים בנושא בית העיר תל אביב-יפו בוויקישיתוף נועם דביר, עכבר העיר אונליין, הקופסה השחורה של העיר הלבנה, באתר הארץ, 3 בינואר 2010 סקירה ותמונות מפתיחתו המחודשת של המבנה כ"בית העיר", 12/09, באתר 'רשימות'. תמונות נדירות של תל אביב מראשית ימיה / תמונת בית העיר תל אביב-יפו (בא-במייל / בועז מזרחי) בית העיר בפייסבוק עופר אדרת, מוזיאון בית העיר עמוס בכל טוב, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2023 עינת שרון, אתם בחרתם: אלו 15 הבניינים הכי יפים בתל אביב, באתר Time Out, ‏28 במרץ 2018 אברמוב, אתי (2024-04-02). "סיפורי ת"א: ביקרנו במוזיאון העיר שנפתח השבוע". Ynet. נבדק ב-2024-04-13.; חדש בעיר: מוזיאון העיר תל אביב-יפו, באתר של עיריית תל אביב יפו
לואיז

האם התכוונתם ל... דום דה־לואיז – שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע, מפיק טלוויזיה, שף וסופר אמריקני לואיז (אופרה) – אופרה מאת גוסטב שרפנטייה לואיז, נסיכת בטנברג – רעייתו השנייה של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה לואיז, נסיכת בריטניה – בת הזקונים של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ונורווגיה לואיז, נסיכת הממלכה המאוחדת – בתה השישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת לואיז, נסיכת סבויה – אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת לואיז, נסיכת סקסה־גותה־אלטנבורג – רעייתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסה־גותה־אלטנבורג, ואמו של הנסיך אלברט מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה – בתו הבכורה של האראלד החמישי, מלך נורווגיה לואיז (זמרת) – זמרת בריטית אישים ששמם הפרטי הוא לואיז לואיס לואיזה אגם לואיז
בית דטלף-רובדר

בית דטלף-רובדר (בגרמנית: Detlev-Rohwedder-Haus) הוא מבנה ברחוב וילהלמשטראסה שבמרכז העיר ברלין, בירת גרמניה. במקור נבנה כמשכנו של המיניסטריון האווירי (Reichsluftfahrtministerium) של גרמניה הנאצית, וכיום הוא משמש כמשכנו של משרד האוצר הגרמני. בית דטלף-רובדר נבנה בשנים 1935–1936 על חורבותיו של משרד המלחמה הפרוסי שהוקם בשנת 1819 ונהרס. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארנסט זאגביל, שתכנן גם את חידוש שדה התעופה טמפלהוף בברלין. תכנון המבנה בסגנון הניאו קלאסי מהווה דוגמה לאדריכלות הנאצית המתאפיינת במבנים עצומי ממדים, בעלי קנה מידה בלתי אנושי. המבנה בנוי משלד של בטון מזוין, ומכוסה בציפוי של אבן גיר ושיש, אשר הגיעו מכ-50 אתרי כרייה שונים. אורכו של המבנה יותר מ-250 מטרים, והוא נמשך לאורך כל הקטע שבין הרחובות פרינץ אלברכט ולייפציגר. למבנה שבע קומות, ושטחו הכולל 112,000 מטר רבוע. בבניין 2,800 חדרים ולאורכו נמתחים מסדרונות באורך כולל של שבעה קילומטרים. בבניין 4,000 חלונות ו-17 גרמי מדרגות. עם השלמתו הועסקו בו כ-4,000 עובדי חיל האוויר ועובדי מנהל התעופה האזרחית של גרמניה הנאצית. בית דטלף-רובדר כמעט לא נפגע מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר סיומה שופץ במהירות בידי הסובייטים. כוחות הכיבוש הציבו בבניין את מפקדתם, ובשנת 1948 הועבר המבנה לידי שלטונות גרמניה המזרחית. בשנים 1950–1952 נוסף לחזיתו הצפונית של המבנה הפונה לרחוב לייפציגר, ציור קיר באורך 18 מטר, שעשוי מלבני פורצלן ומתאר את האידיאל הסוציאליסטי של גרמניה המזרחית הצועדת לעבר עתיד מזהיר ומאושר. בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה עבר הסניף הברלינאי של משרד האוצר הגרמני למשכנו בבניין, ובשנת 1999, לאחר שיפוץ מקיף, השתכן בו משרד האוצר של גרמניה. מדיה וקבצים בנושא בית דטלף-רובדר בוויקישיתוף לימור קלר, אדריכלות בימי הרייך השלישי: 5 מבנים שפיארו את המשטר, בניין ודיור אתר המכיל תמונות רבות של המבנה גם מן התקופה הנאצית
דילן

האם התכוונתם ל... בוב דילן – מוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי אוסקר ואן דילן – מלחין, נגן ומנצח הולנדי דילן (שפת תכנות) – שפת תכנות שפותחה בראשית שנות ה-90 דמויות בדיוניות: דילן - דמות מסדרת הטלוויזיה הישראלית "האי"
מיכאיל סקובלב

הגנרל מיכאיל דמיטריוביץ' סְקוֹבֶּלֵב (ברוסית: Михаи́л Дми́триевич Ско́белев ‏; 29 בספטמבר 1843, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית – 8 ביולי 1882, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית) היה גנרל רוסי אשר קנה את תהילתו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). מיכאיל נולד למשפחת אצולה צבאית. הוא היה בנו של הגנרל דימיטרי סקובלב (1821–1879), אשר נלחם לצד בנו במלחמה העות'מאנית רוסית ונכדו של הגנרל והסופר איוון ניקיטיץ' סקובלב (1778–1849), אשר נלחם בצבא הפרוסי כנגד צבאו של נפוליאון. אימו של מיכאיל אולגה סקובלב לבית פולטבצבה עמדה בראש ארגון הצלב האדום בבלקן בעת המלחמה העות'מאנית רוסית. בין השנים 1858–1860, למד סקובלב באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1861 התגייס סקובלב לרגימנט המשמר הרכוב של הצאר ושנתיים מאוחר יותר הוסמך לקצונה ומונה למפקד פלוגת הוסרים. בשנת 1866 נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית לפיקוד ומטה של האימפריה הרוסית, אותה סיים בהצטיינות בשנת 1868. בנובמבר 1868 נשלח לשרת בטורקסטן שבמרכז החלק האסייתי של הקיסרות הרוסית ופיקד על חיל המצב בעיר טורקמנבאשי. בהמשך שירת במטה של הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ', הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. בתקופת שירותו השתתף במסע המלחמה כנגד ח'אנות חיווה ב-1874 וח'אנות קוקנד ב-1875 בהם פיקד על כוחות הפרשים והפגין אומץ לב. בשנת 1876 מונה למושל הצבאי של מחוז פרגנה בשנת 1877 הועלה לדרגת מאיור גנרל ומונה לפקד על החטיבה הקוזאקית, צורף לצבא הדנובה של האימפריה הרוסית ובראש כוחותיו, היה מראשוני החוצים את נהר הדנובה והחזיק את ראש הגשר לשאר הכוחות שנעו לתוך בולגריה. בהמשך השתתף בסדרת הקרבות שהובילו לכיבוש פלבן ולובץ'. הוא קודם לדרגת גנרל ומונה לתפקיד מפקד האוגדה ה-16 של צבא הדנובה. בהמשך חצו כוחותיו את הרי הבלקן והשתתפו בקרב ליד מעבר שיפקה. סקובלב זכה לכינוי הגנרל הלבן, מאחר שהופיע במדים לבנים ורכב על סוס לבן, עניין ששיווה לו מראה שהטיל מורא על יריביו מחד וגרר את הערצת חייליו, מאידך. לאחר המלחמה, חזר סקובלב לזמן קצר לגזרת טורקסטן ובשנת 1881 מונה למפקד המחוז הצבאי מינסק. סקובלב התערה בפוליטיקה הפנים-רוסית והפגין דעות לאומניות, אשר נטו לגזענות וייחדו את האתניות הרוסית על פני שאר אוכלוסיית האימפריה. מייחסים אליו את מקור הסיסמה רוסיה לרוסים. סקובלב נישא לנסיכה מריה ניקולאבנה גגרין, אך הנישואין עלו על שירטון והזוג התגרש לאחר זמן קצר. ב-4 ביולי 1882 לאחר שקיבל את משכורתו החודשית, יצא סקובלב מהעיר מינסק לכוון מוסקבה, בלווי מספר קציני מטה והגיע לעיר ב-7 ביולי. ב-8 ביולי, לאחר ארוחה חגיגית פרש סקובלב למלונו ונמצא מת במיטתו בנסיבות מסתוריות. הסיבה הרשמית שהוענקה למותו הייתה התקף לב, אך ברוסיה נפוצו תאוריות קשר, על כך שסקובלב נרצח בידי מרגלת אוסטרו-הונגרית ששהתה עמו במלון, או בידי המשטרה החשאית הרוסית בשל השתייכותו לארגוני ניהיליסטים. אביו ואב סבו, נפטרו אף הם בגיל צעיר יחסית ממחלת לב וסביר להניח שכך אירע גם במקרה שלו. סקובלב נקבר באחוזה המשפחתית שלו בכפר ספאסקי שבמחוז ריאזאן, לצד הוריו. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל סקובלב בוויקישיתוף מיכאיל סקובלב הגנרל הלבן, באתר יוטיוב (ברוסית) מיכאיל סקובלב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שולוחוב אנדרי, "מיכאיל סקובלב-הגנרל הלבן", באתר militera.lib.ru (ברוסית).
אל-עבאס

אל-עבאס בן עבד אל-מטלב (בערבית: العباس بن عبد المطّلب) בן האשִם בן עבד מַנאף בן קֻצַי בן כִלאב בן מֻרּה היה דודו של הנביא מוחמד ואחד מהצחאבה, חברי הנביא במסורת המוסלמית. לפי המסופר במסורת, אל-עבאס נולד בשנת 566 לספירה והיה סוחר עשיר משבט קריש במכה. אף על פי שהתאסלם רק לאחר קרב בדר בשנת 624 לספירה, הוא הגן על מוחמד כבר מראשית דרכו כנביא מפני אויביו עובדי האלילים. צאצאיו של אל-עבאס ייסדו לימים את הח'ליפות העבאסית שזכתה להכרת מרבית העולם המוסלמי בין השנים 750 ו-1517. אל-עבאס היה בנו של עבד אל-מטלב, סבו של הנביא, ואחיו הצעיר של עבדאללה בן אל-מטלב, אביו של הנביא. אל-עבאס היה מבוגר ממוחמד אחיינו ב-4 שנים בלבד. אל-עבאס עשה הון במסחר והיה מעשירי העיר מכה. כאשר החל אחיינו להתנבא, הוא היה עוין אליו בתחילה, אך פרש עליו את חסותו. שנתיים לאחר ההגירה למדינה הוא אימץ את האסלאם. לאל-עבאס היו לא מעט בנים. אשתו המועדפת הייתה לֻבַּאבַּה בִּנְת אל-חארת', המכונה גם אם אל-פצ'ל (קרי: פדל), בנם הבכור. לבאבה הייתה האישה השנייה שהתאסלמה, לאחר ח'דיג'ה. לבאבה מפורסמת בכך שהתקיפה את אויבו של מוחמד, אבו להב, עם עמוד מרכזי של אוהל. בנו השני של אל-עבאס מלבאבה היה עבדאללה בן עבאס, המוכר בספרות המוסלמית כאבן עבאס. בנוסף לאל-פצ'ל ועבדאללה, היו לו ילדים אחרים ובהם עֻבַיד אללה, מעבד, קֻתַם, עבד א-רחמאן ואֻם חבּיבּ. אל-עבאס התאסלם לבסוף לאחר שנשבה בקרב בדר, עשרים שנה לאחר אשתו. אגדה אומרת שמלאך סייע למוסלמי ששבה אותו, אדם בשם אבו אל-יסאר. מוחמד נתן לאל-עבאס את התואר "אחרון המוהאג'רון" והעניק לו זכויות רבות, ובהן חלק משלל המלחמה והזכות לספק מים מבאר הזמזם לעולי הרגל לכעבה. זכות זו עברה בירושה ליורשיו. אל-עבאס נפטר בשנת 653, בימי ח'ליפותו של עת'מאן בן עפאן. הוא נקבר בג'נאת אל-בקיע, בית הקברות העתיק שלמרגלות מסגד הנביא בעיר. בנו אבן עבאס מוכר כגדול פרשני הקוראן הקדומים, וצאצאיו בדורות הבאים טענו לכס הח'ליפות. במחצית המאה השמינית לספירה ערכו מהפכה נגד האומיים, הביסום וייסדו שושלת שהחזיקה בכס זה במשך למעלה מ-750 שנים עד לשנת 1517. פדל בן עבאס מדיה וקבצים בנושא אל-עבאס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קדריה

הקַדַריה (בערבית: قدرية, "בעלי היכולת [להחליט]") היא שם כולל למספר אסכולות תאולוגיות קדומות באסלאם אשר שללו את האמונה בגורל קדום קבוע מראש וגרסו כי לכל אדם נתון חופש הבחירה. הכינוי "קדריה" ניתן להם בעיקר על ידי מתנגדיהם. אחד הראשונים המזוהים עם תחילת המחשבה הקדרית הוא מַעְבַּד אל-גֻ'הַנִי (מת ב-699 לספירה), אשר הוקע ככופר ונצלב במצוות הח'ליף האומיי עבד אל-מלכ. תלמידו ע'ילאן א-דמשקי פיתח את העקרונות המנחים את התפיסה הדוגלת בחופש הבחירה, וגם הוא הוצא להורג בגלל דעותיו. במישור הפוליטי, אלה הדוגלים בקדריה התנגדו לקביעת האומיים כי הם שולטים בחסד אלוהי (תפישה שהתבטאה בהכרזתם כי הם ח'ליפת אללה - נציגי אללה עלי אדמות). במחצית המאה השמינית לספירה תמכו אנשי הקדריה בעקרונות שעמדו ביסוד המהפכה העבאסית. אחדים ממורי הקדריה טענו במאות הבאות כי היא נוסדה דווקא על ידי חסן אלבסרי, דמות אגדית למחצה ששמה שימש אב רוחני לזרמים רבים אחרים באסלאם ובהם הצופים והמסתגפים (הזֻהאד). באסלאם השיעי משמש המונח "קדריה" לייצוג קבוצת מאמינים שטענו שכל מעשיהם הרעים נכפו עליהם בידי רצונו של האל. קדריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) J. van Ess, "Ḳadariyya," Encyclopaedia of Islam, Second Edition, online edition. S. Judd, "The early Qadariyya", in S. Schmidtke, The Oxford Handbook of Islamic Theology, Oxford University Press, 2016, pp. 46-47. Judd, "The early Qadariyya",pp. 48-49. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדרש עשרת הדיברות

מדרש עשרת הדיברות הוא חיבור ספרותי עברי מימי הביניים, הדורש את עשרת הדיברות. כל פרק מפרקי החיבור בנוי בצורה מעגלית: תחילה מובא הדיבר המקראי שבו הוא עוסק, לאחריו דרשה קצרה, הלקוחה מספרות חז"ל (בשינויים מעטים), לאחריה סיפור או מספר סיפורים הקשורים לנושא הדיבר, ולבסוף חזרה אל דברי המדרש וסגירה בפסוק הפותח. השוני בין חיבור זה לטקסטים מדרשיים קודמים הוא ביחסים שבין החלקים השונים: המדרש הוא קטן בהיקפו ואינו מקורי, ואילו הסיפורים הם בהיקף רחב יחסית, משוכללים במבנם, ובחלקם קשורים רק באופן רופף לנושא הדיבר. ברובם, הם סיפורים חדשים, שלא נמצאו להם גרסאות בטקסטים קודמים. לא ידוע מי חיבר את מדרש עשרת הדיברות. החוקרים משערים שנכתב בעיראק או בפרס בתקופת הגאונים ויש משערים כי רבינו אשר הכהן חיברו. חוקר הספרות העברית עלי יסיף רואה בחיבור שלב מעבר בין ספרות האגדה הקדומה לבין הספרות העברית של ימי הביניים, שבה עמדה היצירה הספרותית בפני עצמה ולא רק כתוספת לטקסט הלכתי. מהדורה מדעית של החיבור יצאה לאור בידי ענת שפירא לביא. ע' שפירא, מדרש עשרת הדיברות, טקסט, מקורות ופירוש, מוסד ביאליק, ירושלים, תשס"ה עלי יסיף, כמרגלית במשבצת - קובץ הסיפורים העברי בימי הביניים, הקיבוץ המאוחד, 2004 לרנר, מירון ביאליק, מעשיות קטועות: שחזור של סיפור קטוע בשריד הגניזה של מדרש עשרת הדיברות ונוסחו הקדום בבבלי בתוך: היגיון ליונה (תשסז) 377-402 ורד טוהר, "'מדרש עשרת הדברות' בדפוס פירארה שי"ד בהשוואה לדפוס לובלין של"ב: לשאלת השפעת הדפוס על קובץ הסיפורים העברי", בתוך: יגאל שוורץ, לילך נתנאל, קלאודיה רוזנצווייג ורונה טאוזינגר (עורכים), מחשבת הספר: מחקרים בספרויות יהודיות מוגשים לאבידב ליפסקר, רמת-גן: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן תש"ף, עמ' 495 - 508. מדרש עשרת הדברות - אתר HebrewBooks מדרש עשרת הדיברות, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, כולל ניתוח מילוני מהדורת ר' חיים אברהם אבא גולדבלט, מדרש עשרת הדברות, עם פירוש "אשל חיים" מאת הרב גולדבלט; ווילנא תרנ"ג/ 1893, באתר היברובוקס ורד טוהר, ‏"'מדרש עשרת הדברות' בדפוס פירארה שי"ד בהשוואה לדפוס לובלין של"ב: לשאלת השפעת הדפוס על קובץ הסיפורים העברי", מחשבת הספר: מחקרים בספרויות יהודיות מוגשים לאבידב ליפסקר, תש"ף/ 2020; 18 עמודים, באתר Academia.edu יהודה תיאודור, ‏"Midrash 'Aseret ha-Dibrot", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
השדרה השישית

השדרה השישית (באנגלית: Sixth Avenue), הקרויה באופן רשמי שדרת האמריקות (באנגלית: Avenue of the Americas), היא שדרה מרכזית במנהטן אשר כיוון התנועה בה נע מדרום לצפון. השדרה השישית מתחילה בדרום מנהטן במפגש עם רחוב צ'רץ', דרומית לרחוב קאנאל ומסתיימת ברחוב 59 במרכז מנהטן עם הכניסה לסנטרל פארק. מעבר לרחוב 110 בו הסנטרל פארק מסתיים, היא נקראת שדרת לנוקס. השימוש בשם שדרת האמריקות שגור בדרך כלל אצל תיירים ואילו תושבי ניו יורק אינם משתמשים בשם שדרת האמריקות בחיי היום-יום אלא בשם לפי מיקומה במערך השדרות של מנהטן, השדרה השישית. מדיה וקבצים בנושא השדרה השישית בוויקישיתוף
גבי בן יקר

גבי בן יקר הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1982 שצולם עבור אגף כוח אדם של צה"ל. את הסרט ביים אורי ברבש, התסריט נכתב על ידי ערן פרייס ומשה איבגי שיחק בתפקיד הראשי. הסרט הוקרן בטלוויזיה הישראלית בתקופה שהיה ערוץ בודד, ומאוחר יותר בערוצים נוספים. גבי בן יקר (משה איבגי) גדל במשפחה קשה, בשכונת המצוקה דורה, שבדרום נתניה. כמו מרבית חבריו מהשכונה הוא לא סיים בית ספר יסודי, היה בעל תיק פלילי במשטרה ולא הסתדר מעולם עם ארגון חברתי מסודר. אך בניגוד למרבית חבריו, הוא גויס לצה"ל. גבי מתקשה להחליט אם הוא רוצה להיות בצבא. מצד אחד קשה לו להסתגל למערכת אך מהצד השני הצבא מספק לו, כנראה, את ההזדמנות האחרונה להגשמה עצמית, לכבוד עצמי ולחיים נורמטיביים. גבי מקבל בבקו"ם (בסיס הקליטה והמיון של צה"ל) הערכה נמוכה שאינה מאפשרת לו להתקבל לתפקידים צבאיים יוקרתיים. הוא גם עובר בקושי טירונות המיועדת לחיילים בעייתיים, במחנה דותן. במהלך טירונות זו מתגלעות בעיות רבות והוא בורח הביתה. כשהמפקד שלו, בני (זאב שמשוני), בא לחפשו בבית, חבריו העבריינים מנסים לגרש את המפקד אך גבי בורח מהבית אל הרכב הצבאי. גבי עובר קורס בתיקון גנרטורים ומשרת כחייל בבסיס חיל שריון בסיני. אולם, גבי חולם להתקבל לפלוגת ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) של חיל ההנדסה. תפקידו הנוכחי נותן לו סיפוק מקצועי מחד ותסכול מאידך משום שהוא שואף לתפקיד אחר. התפקיד מחמיר את הדילמה של גבי בין שירות לבין פטור. משקית הת"ש של גבי, ענת (ורד נהרין), חשה במצוקתו ומשתדלת ללוותו ולתת לו הזדמנות לפרוק את תחושותיו הרעות בשיחות. השניים מפתחים יחסים רומנטיים. גם מפקדו הישיר של גבי, דהן (רמי דנון), מסייע לו רבות. הוא הופך למפקדו האישי אחרי שהוא מצליח להניא את גבי מרצונו לערוק ואוסף אותו מהטרמפיאדה בחזרה לבסיס. התקופה הקשה ביותר בשירותו הצבאי של גבי מתחילה כשמגיע מפקד חדש (אמיר אוריין) לגדוד בו הוא משרת. החלפת הפיקוד מקשיחה את כללי המשמעת בגדוד, שגם כך גבי מתקשה להסתגל אליהם. גבי עוזב את הבסיס ביוזמתו ליומיים נופש על חוף הים ומגיע למעצר בגדוד. הוא מסרב להסתפר על פי התקן הצבאי ואחר כך, בהתקפת זעם הוא מגלח את כל שיער ראשו, מתפרץ על מפקד הגדוד ומאיים עליו בנשק. בסופו של דבר מגיע לכלא צבאי. בהמשך, דהן עוזב את היחידה ולמרות הפצרות המפקדים האחרים, הוא אינו יכול לקחת את גבי איתו ליחידתו החדשה. בכלא כבר ברור לגבי כי הוא עומד להילחם בכל כוחו בעד המשך שירותו בצבא. האח העבריין של גבי בא לבקר אותו בכלא הצבאי וגורם שם למהומה – מהומה שמגדילה עוד יותר את הניכור בין גבי לסביבת ילדותו. לאחר השחרור מהכלא גבי מצליח לשרת בצבא במשך תקופה ארוכה בלא משברים, ושנתיים לאחר גיוסו לצבא סעיף בעיית ההסתגלות נמחק מההערכה שבתיקו האישי והוא מתקבל לקורס צמ"ה ששאף לו. "גבי בן יקר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גבי בן יקר", באתר ספר הקולנוע הישראלי "גבי בן יקר", באתר אידיבי "גבי בן יקר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "גבי בן יקר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
סנסלאו

סנסלאו או סנסלאב (מאה ה-13) היה שליט (ווייבוד) רומני (ולאכי) שמלך במונטניה (ולאכיה) ( הקרויה גם "טרנסאלפינה" Transalpina ) המרכזית והדרומית, בחלקים ההרריים בין הנהרות ארג'ש ודמבוביצה. ייתכן כי היה בנו של מנהיג בשם מילשב ושהשם סנסלאו או סנבלס הם זהים עם סטניסלב. בירתו המשוערת הייתה בארג'ש. שמו מוזכר בדיפלומת האבירים של יוחנן הקדוש (היואניטים או הטמפלרים) שהוצאה ב-2 ביולי 1247 על ידי מלך הונגריה, בלה הרביעי (1235-1270). דיפלומה זו מבטיחה לאבירים הנ"ל את השליטה בבאנאט של סברין (אולטניה) ובאזור שנקרא אז קומניה. האבירים קיבלו גם שטחים ממזרח לנהר אולט אבל שלא כללו את הישות המדינית של סנסלאו. לפי ההיסטוריון הרומני יואן אורל פופ סנסלאו היה בפועל עצמאי ביחס למלך הונגריה. לפי ההיסטוריון ההונגרי אישטוואן ואשארי תוארו מצביע על כך שהיה אחראי על יחידה טריטוריאלית תחת חסות המלך. הדיפלומה מתייחסת גם לישויות טריטוריאליות - "קנזאטים" של יואן, פרקש והוויווד ליטובוי. למרות שהשמות סנסלאו וליטובוי הם ממקור סלבי, הדיפלומה מציינת שהם היו "אולאטי" או ולאכים, כלומר רומנים. באותה התקופה המישור לאורך הדנובה אוכלס על ידי קומנים ומונגולים (טטרים). החל משנת 1270-1272, אחרי מותו של סנסלאו, לדעת חוקרים אחדים, ליטובוי הרחיב את שליטתו גם בשטחי מונטניה, מזרחה מהאולט. אחרים סבורים שצאצאי סנסלאו הגשימו את האחדות הפוליטית של ולאכיה (מונטניה), שהפכה לסופית בימיו של בסראב הראשון. מחקרים ארכאולוגיים של נ. קונסטנטינסקו תומכים גם הם בכך שהבירה הנסיכותית הראשונה של הארץ הייתה בארג'ש ולא מערבה מהנהר אולט. ההיסטוריון ניאגו ג'ובארה סבור שהדמויות של מישלב וסנסלאו היו זהות. ויקיפדיה הרומנית והאנגלית Georgescu, Vlad (Author) – Calinescu, Matei (Editor) – Bley-Vroman, Alexandra (Translator): The Romanians – A History; Ohio State University Press, 1991, Columbus; ISBN 0-8142-0511-9 (ולאד ג'ורג'סקו ומתיי קלינס'קו (עורכים), תרגום: אלכסנדרה בליי-ורומן - "הרומנים -היסטוריה", הוצאת אוניברסיטת המדינה של אוהיו,קולומבוס 1991 ) Pop, Ioan Aurel: Romanians and Romania: A Brief History; Columbia University Press, 1999, New York; ISBN 0-88033-440-1 (יון אורל פופ - הרומנים ורופמניה: תקציר היסטוריה , הוצאת אוניברסיטת קולומביה ניו יורק, 1999) Treptow, Kurt W. - Popa, Marcel: Historical Dictionary of Romania (part ‘Historical Chronology’); Scarecrow Press, Inc., 1996, Lanham&Folkestone; ISBN 0-8108-3179-1 (קורט טרפטוו ומרצ'ל פופה - לקסיקון היסטורי של רומניה, החלק "כרונולוגיה היסטורית", הוצאת סקרקראו, לנהם &פוקסטון, 1996) Vásáry, István: Cumans and Tatars: Oriental Military in the Pre-Ottoman Balkans, 1185-1365; Cambridge University Press, 2005, Cambridge; ISBN 0-521-83756-1 (אישטוואן ואשארי - קומנים וטטרים:צבאות מזרחים בבלקנים הטרום-עות'מאנים, 1185-1365, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2005) Ovidiu Drimba - Istoria culturii şi civilizaţiei româneşti, Editura Ştiinţifică şi Pedagogică, Bucureşti, 1987, vol.2, pag.404 ו.ג'ורג'סקו- 1991 ואשארי- 2005
עבדאללה בן עבד אל-מטלב

עבדאללה בן עבד אל-מטלב (בערבית: عبد الله بن عبد المطلب) (545-570) היה אביו של הנביא ומייסד האסלאם מוחמד. מסופר כי עבדאללה היה בנו של שייבה בן האשם (עבד אל-מוטליב אבן האשם), והיה נשוי לאמינה בנת והב. הוא נפטר ממחלה זמן קצר לאחר הולדת בנו, מוחמד בשנת 570, בהיותו בדרך בין מדינה למכה, בגיל 25. בספרות הערבית והאסלאמית הוקדש מקום נרחב לדיון בשורשיו של הנביא (נסב). המסורת מציגה רשימת יחש ענפה החוזרת אחורה דורות רבים, עד לעדנן האב המיתולוגי של שבטי ערב:[דרוש מקור: מראה מקום לציטוט] עַבְד אַללֻה בן שַיְבַה עבד אל-מטלב, בן עַמְר הַאשִם, בן אל-מֻעַ'יְרַה עַבְד אל-מַנַאף, בן זַיְד קֻצַי, בן כִלַאב, בן מֻרַּה, בן כַעְב, בן לֻוַי, בן עַ'אלִב, בן פַהְר קֻרַיְש, בן מַאלִכ, בן קַיס אלנּצִ'ר, בן כִנַאנַה, בן חֻ'זַיְמַה, בן עאמר מֻדְרִיכַה, בן אִלְיַאס, בן מֻצַ'ר, בן נִזַאר, בן מַעַד, בן עדנאן מזרע ישמעאל. מדיה וקבצים בנושא עבדאללה בן עבד אל-מטלב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.