laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צסק"א סופיה

צסק"א סופיה (בבולגרית: ПФК ЦСКА София) היא קבוצת כדורגל בולגרית מהעיר סופיה, אשר הוקמה בשנת 1948. במקור שמו של המועדון המקורי היה Septemvri pri CDV ובמהלך השנים שמו השתנה ונד בין הגרסאות של CDNV או CDNA. ראשי התיבות CSKA פירושם - מרכז הספורט הצבאי. (Central Sports Club of the Army; בבולגרית: Централен Спортен Клуб на Армията). הקבוצה הוקמה בשנת 1923 על ידי קציני צבא בולגרים ובמשך שנים הייתה הקבוצה בבעלות הצבא. כיום, זהו מועדון כדורגל פרטי. לצסק"א מספר התארים הרב ביותר בבולגריה ולקבוצת הכדורגל הבולגרית המצליחה ביותר לאחר שזכתה ב-31 אליפויות, 21 גביעים ו-4 גביעי סופרקאפ לאומיים. צסק"א משחקת באצטדיון "בולגרסקה ארמייה" אשר מכיל 22,955 מקומות. הישג השיא של הקבוצה הוא העפלתה לחצי-גמר גביע האלופות ב-1967 בה היא הפסידה בתוצאה 2:1 בסיכום שני המשחקים מול אינטר מילאנו האיטלקית. כמו כן הגיעה צסק"א סופיה למעמד חצי-הגמר פעמיים נוספות בשנים 1981 ו-1982. ב-1989 היא העפילה לחצי-גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. צבעי הקבוצה הם אדום ולבן והקבוצה היריבה לה היא קבוצת לבסקי סופיה. באפריל 2015, נוסף לעזיבת הבעלים אלכסנדר טומוב והצטברות חובות כספיים רבים, הורדה הקבוצה לליגה השלישית בבולגריה ונשרה מכדורגל מקצועני. בשנת 2017 חזרה הקבוצה לליגה הראשונה לאחר הגעה למקום השני בליגה השנייה, אשר מקנה עלייה. בין השחקנים המפורסמים ששיחקו בה נמצאים: חריסטו סטויצ'קוב, יורדאן לצ'קוב וסטיליאן פטרוב. אליפות בולגריה: 31 (שיא) 1948, 1951, 1952, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1965/1966, 1968/1969, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1974/1975, 1975/1976, 1979/1980, 1980/1981, 1981/1982, 1982/1983, 1986/1987, 1988/1989, 1989/1990, 1991/1992, 1996/1997, 2002/2003, 2004/2005, 2007/2008 סגנויות (27): 1948/1949, 1953, 1967/1968, 1969/1970, 1973/1974, 1976/1977, 1977/1978, 1978/1979, 1983/1984, 1984/1985, 1987/1988, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 1999/2000, 2000/2001, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2011/2012, 2013/2014, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 הגביע הלאומי: 21 (גביע הצבא הסובייטי: 9 והגביע הבולגרי: 12) (1931*, 1941*,) 1951, 1954, 1955, 1960/1961, 1964/1965, 1968/1969, 1971/1972, 1972/1973, 1973/1974, 1980/1981, 1982/1983, 1984/1985, 1986/1987, 1987/1988, 1988/1989, 1992/1993, 1996/1997, 1998/1999, 2005/2006, 2015/2016, 2020/2021 סגנויות (13): 1949, 1950, 1965/1966, 1969/1970, 1975/1976, 1977/1978, 1985/1986, 1989/1990, 1997/1998, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2019/2020 גביע הצבא הסובייטי - הטורניר הלא-רשמי: 4 1985, 1986, 1989, 1990 הסופר קאפ הבולגרי: 2 1989, 2006 תוצאות טובות ביותר: גביע אירופה לאלופות (כיום ליגת האלופות) חצי גמר ב-1966/1967 ו-1981/1982; חצי גמר גביע המחזיקות ב-1988/1989. דאבלים: 15 טרבלים: 1 (1989) קוואדרופלים: 1 (1989) *הגביעים לפני 5 במאי 1948 לא נחשבים באופן רשמי. מדיה וקבצים בנושא צסק"א סופיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צסק"א סופיה (בבולגרית ובאנגלית) צסק"א סופיה, ברשת החברתית פייסבוק צסק"א סופיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צסק"א סופיה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
אברבנאל

אַבְּרַבַנְאֵל הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודים יוצאי ספרד. לדעת רוביק רוזנטל השם נוצר משיבוש השם אברהם. האם התכוונתם ל... אלי אברבנאל – משנה פרקליט המדינה ומשנה ליועץ משפטי לממשלה אלי אברבנל – כדורגלן עבר ישראלי בנבנידה אברבנאל (Benvenida Abravanel) - נדבנית ואשת עסקים יהודיה שחיה באיטליה בתקופת הרנסאנס חיים אברבנאל – רופא יהודי יוגוסלבי, מנהל בית החולים הממשלתי בביטולה (1946 - 1963) יהודה אברבנאל (Judah Leon Abravanel) - פילוסוף ומשורר יהודי דון יצחק אברבנאל - פילוסוף, פרשן מקרא ומדינאי יהודי בספרד של המאה ה-15 ד. י. אברבנאל - שם עט של קדיש סילמן מוריס אברבנאל – מנצח שווייצרי שלמה כהן-אברבנאל – סגן ראש המוסד לשעבר שמואל אברבנאל – איש עסקים ספרדי-איטלקי, איש אקדמיה ותומך יהדות איטליה, המנהל הפיננסי הראשי של המשנה למלך דון פדרו דה טולדו מקומות: המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל – מרכז רפואי לבריאות הנפש בבת-ים משפחת אברבנאל., עברי אנכי, 8 ביוני 1888 הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה
קאטס

האם התכוונתם ל... קאטס (מחזמר) קאטס - דמויות קאטס (סרט, 1998) קאטס (סרט, 2019) קאטס (ברזיל) (אנ') – רשות מקומית במדינת פרנמבוקו, ברזיל
כתב רש"י

כְּתַב רַשִׁ"י הוא גופן של אותיות האלפבית העברי שמקורו באחד הסגנונות של הכתב הספרדי. הוא קרוי כך משום שלראשונה נעשה בו שימוש בהדפסת פירוש רש"י לתורה ולספרות היהודית המאוחרת. פירוש רש"י לתורה היה הספר העברי המתוארך הראשון שהודפס, והוא יצא לאור ברג'ו די קלבריה שבאיטליה בשנת 1475. במהדורה זו השתמש המדפיס בעיצוב מיוחד של אותיות שהיה נהוג בקרב יהודי ספרד בתקופת ימי הביניים. צורת אותיותיו מעוגלת ורהוטה, והן שלב בינים בין הכתב המרובע ובין הכתב הספרדי הרהוט, בסגנון מקורב לכתב האלפבית העברי הנמצא בשימוש מאז תקופת בית שני. מאז מכונות האותיות 'כתב רש"י', אף על פי שרש"י עצמו חי בצפון צרפת 375 שנה קודם לכן ולא הכיר את הכתב הזה שנקרא על שמו וכתב באותיות אחרות. הוא השתמש בגרסה מוקדמת של הכתב העברי הרהוט היהודי-אשכנזי הדומה לכתב הרהוט של ימינו. בדברי רבי יוסף קארו מכונה כתב רש"י 'כתב פרובינציאל', וקיימת מחלוקת בהלכה האם כתב זה כשר לכתיבת גט או שמא בשל העובדה שהוא כתב עממי הוא אינו ראוי לשמש לכתיבת מסמכים רשמיים. ישנה אגדה[דרוש מקור] לפיה כתב רש"י הומצא על ידי בנותיו של רש"י. אגדה זו מצטרפת לאגדות אחרות, שנקשרו בהן ובהיותן נשים למדניות, בעקבות העובדה שלרש"י לא היו בנים. בספרי יהדות רבים, המשלבים טקסט-מקור ופרשנות, מקובל, בדרך כלל, שטקסט המקור מופיע במרכז בכתב המרובע, והפרשנים (או "נושאי הכלים") בכתב רש"י. כך הוא ברוב דפוסי החומשים, בתלמוד, בטור, בשולחן ערוך ועוד. בעיתונות העברית של המאה ה-19 שימש כתב רש"י כגופן מקובל להערות שוליים לטקסט הראשי, בעיקר בעיתון "חבצלת". דבר זה מעיד כי באותה עת שלט קהל קוראים בכתב זה, ויכול היה לקראו ללא בעיה. כתב רש"י מקובל כיום בדפוס יותר כגופן בספרי יהדות שונים, בהיותו נחשב ככתב "חולין", לעומת הקדושה המיוחסת לכתב המרובע. רבנים מעדות המזרח כמו הרב יצחק כדורי או הרב יוסף קאפח כתבו ביד בכתב זה. כמו כן הפתקה המפורסמת "נ נח נחמ נחמן מאומן" של רבי ישראל דב אודסר כתובה חלקית בכתב זה. מדיה וקבצים בנושא כתב רש"י בוויקישיתוף חן מלול, מדוע לא דומה כתב רש"י לכתב ידו של רש"י?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוגוסט 2019 כתב רש"י, מאיר פנים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית בית יוסף, אבן העזר, סימן קכ"ו.
Les biches

"Les Biches" (צרפתית: האיילות) הוא סרט צרפתי משנת 1968 בבימויו של קלוד שברול. הסרט, שהוא מלודרמת מתח, מתאר משולש רומנטי בין גבר ושתי נשים המקיימות גם יחסים לסביים. בישראל הופץ הסרט ב-1968 תחת השם "אהבת נשים". עם יציאתו לאור נחשב הסרט לנועז בעקבות היותו בין הסרטים הראשונים שהתייחסו לנושא הלסביות. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, תיאר את הסרט כאחד משורת סרטיו של שברול שהם "תרגילים שנונים ופרוורטיים, סוחפים ביופיים, העוסקים באהבה, רצח, אשמה ופיצוי". פרדריק (סטפאן אודראן), אישה בעלת אמצעים, פוגשת על גשר בפריז צעירה חידתית בשם Why (ז'קלין ססאר) בעת שזו מציירת על המדרכה. היא מפתה אותה בעת שזו רוחצת באמבטיה בדירתה של פרדריק ומאוחר יותר משכנעת את הצעירה לנסוע איתה לאחוזתה בריביירה ולהישאר עמה שם. באחוזה נמצאים גם המבשלת ושני ברנשים צבעוניים (כנראה הומוסקסואלים) שמסייעים בעבודות הבית ומבדרים את הנשים. אל תוך האידיליה הזו נכנס האדריכל פול (ז'אן-לואי טרנטיניאן) המפתה את Why ובהמשך קושר רומן גם עם פרדריק אכולת הקנאה. המתח בין הדמויות הולך ועולה עד לסיום הטרגי. סטפאן אודראן - פרדריק ז'קלין ססאר - Why ז'אן-לואי טרנטיניאן - פול ננה גרמון - ויולטה אנרי אטאל - רובקה דומניק זרדי - ריאה רוב המבקרים שיבחו את הבמאי על יצירת סרט מהוקצע ואלגנטי היוצר אווירה קרירה ודקדנטית. המבקר אורי קליין מזהה סרט זה כראשון בסדרת יצירות קולנועיות מעולות שביים שברול בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70‏. לעומתו, הגדיר זאב רב-נוף את הסרט בעת הקרנתו בישראל (1968) כ"לא חשוב" ועל אף שכתב בביקורתו: "שאברול מביים בקרירות אלגנטית, ביופי צבעוני מלוטש וחסר תאווה, עם מנות של הומור מחושבות היטב.", הוא תוקף את הבמאי על התסריט הבלתי אפשרי, כיוון שלטענתו, כל המשברים שבחלקו השני של הסרט אינם סבירים והגיוניים מבחינת אפיונן המוקדם של הדמויות הראשיות. ביקורת אחרת רואה את הסרט כדרמה פסיכולוגית ולא כסרט מתח, שבו יותר מכל, נחשפות דמויות שכבת הבורגנות הצרפתית כחסרות נשמה וכריקניות, דבר שאינו הופך אותן למעניינות יותר. עזריה רפפורט מזהה ככוונתו המרכזית של הבמאי את הוקעת אורח החיים הנהנתני והריקני של הבוהמה הבורגנית. שברול עצמו ראה בסרט חלק מתהליך בקריירה שלו בו עבר מסרטים הממוקדים בדמויות הגבריות אותם ביים בתחילת הקריירה שלו כבמאי, לסרטים המתמקדים בדמויות הנשיות. הביקורת שיבחה במיוחד את משחקה של סטפאן אודראן (אשתו של שברול באותה עת ששיחקה בכמה מסרטיו). היא זכתה על משחקה בסרט בפרס "דוב הכסף" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1968. "Les biches", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Les biches", באתר נטפליקס "Les biches", באתר AllMovie (באנגלית) "Les biches", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Les biches", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זאב רב-נוף, מנוחת לוחמים, דבר, 27 בספטמבר 1968 אורי קליין, המלצת השבוע, באתר הארץ, 1 ביולי 2004 Tino Balio, The Foreign Film Renaissance on American Screens, 1946-1973, The University of Wisconsin Press , 2010, p. 260 Part Tree: Changing Dynamics(באנגלית) אורי קליין, המלצת השבוע Andrea LeVasseur, Les Biches אתר AllMovie עזריה רפפורט, אין מקום לאיילות, מעריב, 25 בספטמבר 1968 את תחילת התהליך הוא ראה בסרטו הרביעי, "Les bonnes femmes", אורי קליין, משחקי כוח, באתר הארץ, 14 בפברואר 2008
מאלמה (כדורגל)

מועדון הכדורגל מאלמה (בשוודית: Malmö Fotbollförening, או בקיצור: Malmö FF; נקראת בעברית גם: מאלמו) הוא מועדון כדורגל שוודי מהעיר מאלמה. המועדון, שנוסד ב-24 בפברואר 1910, זכה עד כה ב-23 אליפויות ו-16 גביעים, ושיחק פעם אחת בגמר גביע אירופה לאלופות. מאלמה נמנית עם שלושת המועדונים הגדולים והקלאסיים של הכדורגל השוודי, לצד אי-אף-קו מגטבורג וא.י.ק מסטוקהולם, והשלוש זכו יחד ב-42 אליפויות. מאלמה היא הקבוצה השוודית היחידה שהגיעה לגמר גביע אירופי. המועדון משחק בליגה השוודית הראשונה, האלסוונסקאן (Allsvenskan), שם שיחק את רוב עונותיו מאז הקמתו. מאלמה ירדה מהליגה הראשונה ב-1999, בפעם הראשונה מזה 63 שנה והפעם השנייה מאז ומעולם. ההורדה הראשונה נקבעה על ידי התאחדות הכדורגל השוודית לאחר שהיריבה העירונית, אי-אף-קו מאלמה, דיווחה שמאלמה אף-אף שילמה לשחקנים שלה (מה שבאותם ימים היה מנוגד לחוקים). לאחר עונה אחת בליגה השנייה, שבה לליגה הראשונה. ב-2009 חנכה הקבוצה את אצטדיון הבית החדש שלה, סְוודבנק סטדיון. נכון ל-31 בינואר 2024 אליפות שוודיה זכיות (23): 1943/1944, 1948/1949, 1949/1950, 1950/1951, 1952/1953, 1965, 1967, 1970, 1971, 1974, 1975, 1977, 1986, 1988, 2004, 2010, 2013, 2014, 2016, 2017, 2020, 2021, 2023 הגביע השוודי זכיות (16): 1944, 1946, 1947, 1951, 1953, 1967, 1972/1973, 1973/1974, 1974/1975, 1977/1978, 1979/1980, 1983/1984, 1985/1986, 1988/1989, 2021/2022, 2023/2024 סגנות (4): 1945, 1970/1971, 1995/1996, 2016 גביע אירופה סגנות (1): 1978/1979 שוודיהבו לארסון שוודיה מרטין דאלין שוודיה יונאס תרן שוודיה שטפן שוורץ שוודיה פטריק אנדרסון שוודיה זלאטן איברהימוביץ' שוודיה מרקוס רוסנברג ברזיל אפונסו אלבס פינלנד יארי ליטמאנן אתר האינטרנט הרשמי של מאלמה (בשוודית) מאלמה, ברשת החברתית פייסבוק מאלמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאלמה, ברשת החברתית אינסטגרם מאלמה, ברשת החברתית טיקטוק פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורן קפריסאי

אורן קפריסאי (שם מדעי: Pinus brutia) הוא מין עץ מחטני ממשפחת האורניים, הקרוב למינים אורן ירושלים ואורן קנרי. העץ גדל בגבהים נמוכים של עד 600 מטר אם כי בדרום תפוצתו ניתן למצוא אותו בגבהים של עד 1,200 מטר. מרבית תפוצתו של האורן היא בטורקיה, אם כי ניתן למצוא אותו גם באיים האגאיים המזרחיים, בקפריסין, בחצי האי קרים, באיראן, בגאורגיה ובאזורים במערב סוריה, לבנון ובישראל. שמו העברי הוא אורן קפריסאי, אף כי השם המקובל בשפות רבות בעולם הוא אורן טורקי. זהו עץ בינוני בגובהו המגיע לגובה של 20–35 מטרים, וקוטר גזעו אינו עולה בדרך כלל על מטר אחד, במקרים יוצאי דופן מגיע הקוטר ל-2 מטרים. העלים המחטניים מופיעים בזוגות, אורכם 10–16 סנטימטר וצבעם ירוק בהיר. האצטרובלים כבדים וקשים, אורכם 6–11 סנטימטר ורוחבם 4–5 סנטימטר כאשר האצטרובל סגור. זמן ההבשלה של האצטרובל הוא 24 חודשים, והוא נפתח בהדרגה במשך כשנה-שנתיים. הזרעים מופצים על ידי הרוח. האורן משמש כעץ לבנייה ונגרות הן באזור הגידול הטבעי והן באזורים החורגים מאזור תפוצתו הטבעי, כגון פקיסטן. כמו כן, הוא משמש כצמח נוי במיוחד באזורים בעלי אקלים יבש כגון קליפורניה ואריזונה. בישראל מגדלים אותו כעץ נוי בגנים ובמיוחד בחורשות הקרן הקיימת, מאז התגלה כי הוא עמיד יותר מאורן ירושלים לפגעי טוואי התהלוכה. מדיה וקבצים בנושא אורן קפריסאי בוויקישיתוף אורן ברוטיה, דף שער בספרייה הלאומית אורן קפריסאי, באתר ITIS (באנגלית) אורן קפריסאי, באתר NCBI (באנגלית) אורן קפריסאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אורן קפריסאי, באתר צמח השדה אורן קפריסאי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אורן קפריסאי, באתר Tropicos (באנגלית) אורן קפריסאי, באתר GBIF (באנגלית) אורן קפריסאי, באתר The Plant List (באנגלית) אורן קפריסאי, באתר IPNI (באנגלית) אורן קפריסאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צעדת הנגב

צעדת הנגב היא צעדה ספורטיבית עממית שהתקיימה החל משנות ה-60 של המאה ה-20 בנגב. היא יצאה ממקומות יישוב שונים לכיוון באר שבע, ולאחר מכן גם למקומות נוספים בנגב. הצעדה נוסדה ביוזמתו של המהנדס מאיר כץ ואורגנה על ידי "הפועל" כאחת מפעילויות הספורט העממיות שלו, יחד עם צליחת הכנרת ומרוץ הקפת התבור. הצעדה התקיימה לראשונה בשנת 1962. החל מהשנה השנייה התקיימה הצעדה בשני מסלולים, מסלול ארוך של בין 30–40 קילומטר למבוגרים, ומסלול קצר של כ-15 קילומטר לנוער. ברוב השנים התקיים המסלול הארוך למבוגרים בלילה והמסלול הקצר התקיים ביום. הצעדה הוזנקה מדימונה (1962, 1967), ערד (1963), משאבי שדה (1964), ירוחם (1965), אופקים (1969, 1973, 1977), שדרות (1966) ובית קמה (1970). במרץ 1968, לאחר מלחמת ששת הימים, יצאה הצעדה מחברון. ראש עיריית באר שבע, אליהו נאוי אמר שהצעדה נועדה להדק את הקשר בין חברון לבאר שבע והדרך תישאר פתוחה לתמיד. בצעדת הנוער השתתפו לרוב 1,000-800 בני נוער ובצעדת הבוגרים השתתפו לרוב 2,500-1,500 צועדים, אולם בשנת 1965 נרשמו לצעדה 3,500 צועדים. בשנה זו גם הגיע דוד בן-גוריון לנקודת הזינוק בירוחם לברך את הצועדים. בשנת 1967 הגיעו לצעדה מעל 10,000 צועדים, חלקם ברכבת מיוחדת מתל אביב לדימונה. בשנת 1971 הצעדה התקיימה משדה בוקר למצפה רמון ובפעם הראשונה לא הסתיימה בבאר שבע. בשנת 1972 שוב התקיימה הצעדה מחוץ לבאר שבע, הפעם מערד למצדה. הצעדה בשנת 1967 הופרעה כאשר ב-2:30 לפנות בוקר, שעה וחצי לאחר הזינוק, החל גשם זלעפות שנמשך עד הבוקר. כך גם הצעדה של 1970 התקיימה במזג אוויר סוער. בשנת 1972 מת נער במהלך הצעדה, ככל הנראה ממאמץ יתר. בשלוש השנים הראשונות התקיימה צעדת הנגב בליל שבת, אולם לבקשת גורמים דתיים הוחלט להעביר את הצעדה לימי חול ובשנה הרביעית היא התקיימה בליל פורים. בשנת 1967 התקיימה הצעדה במוצאי שבת ובשנת 1969 היא התקיימה בחול המועד פסח. בשנים 1970–1973 התקיימה הצעדה ביום פורים. בצעדה חולקו פרסים לקבוצות מצטיינות על פי מגוון תחומים, בהם צורת ההליכה, משמעת, כניסה ויציאה מחניונים, ליווי מוזיקלי ועזרה הדדית. הצעדה זכתה לציון לשבח בדו"ח של אונסק"ו כאחד ממפעלי הספורט העממיים הראויים לציון בישראל. צעדת הנגב הלילית המסורתית, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1966 הישגי הפועל ופעולותיו מאז הכנס בגבעת חיים, דבר, 4 בינואר 1965 צעדת הנגב, דבר, 1 במרץ 1962 הושלמו ההכנות לצעדת הנגב, דבר, 23 במרץ 1962 צעדת הנגב הלילית תיערך השנה מערד לבאר שבע, דבר, 10 בדצמבר 1962 2500 השתתפו בצעדת הנגב הלילית, דבר, 8 במרץ 1964 צעדת הנגב - בליל פורים, דבר, 26 בינואר 1965 צעדת הנגב השמינית, דבר, 8 באפריל 1969 רבע מליון צפו בקרנבל בבאר שבע, דבר, 19 במרץ 1973 משולם עד, צעיר משותק מבאר שבע - במרכז צעדת הנגב הלילית, דבר, 6 במרץ 1966 בגשם ברד וספה צעדו אלף איש בצעדת הנגב, מעריב, 23 במרץ 1970 2200 השתתפו בצעדת הנגב מחברון לבאר שבע, דבר, 15 במרץ 1968 צעדת הנגב הלילית תפתח הלילה בירוחם, דבר, 18 במרץ 1965 תקלות בצעדת הנגב העשירית, מעריב, 12 במרץ 1971 2200 איש בצעדת הנגב - משדה בוקר למצפה רמון, דבר, 12 במרץ 1971 משולם עד, נער מת בצעדת הנגב, דבר, 1 במרץ 1972 סופת שלג בירושלים - סערה שיבשה צעדת הנגב, מעריב, 26 במרץ 1967 צעדת הנגב הלילית, דבר, 24 במרץ 1967 צעדת הנגב תתקיים בפורים, דבר, 25 בפברואר 1971 שלמה גבעון, הקבוצה הדרוזית מבאר שבע: קופחנו בדירוג "צעדת הנגב", מעריב, 3 באפריל 1962
רמת'ניה

רַמְתַ'נִיֶה (בערבית: ﺍﻟﺭﻣﺜﻨﻴﻪ ,"מרעה גמלים") הוא כפר נטוש במרכז רמת הגולן, כ-10 קילומטרים ממזרח לקצרין. הכפר היה מיושב לסירוגין בתקופות שונות, ומהמאה ה-19 ישבו בו בני העדה הצ'רקסית, עד עזיבתם במהלך מלחמת ששת הימים. בסוף המאה ה-19 נעשה בו אחד הניסיונות הראשונים להתיישבות יהודית ברמת הגולן. הכפר נמצא על כיפה שגובהה 831 מטר מעל פני הים, ובתיו בנויים אבני בזלת. מדרום לו נמצאת כיפה נוספת בגובה 826 מ', הקרויה תל א-רמת'ניה, וכלולה באדמות הכפר. באזור הכפר מצויים 11 מקורות מים אולם שניים מהם שימשו את תושבי הכפר - בירכת א-רמתניה למרגלותיו במזרח והמעיין עין א-רמתניה שמצפון לו. כחצי קילומטר דרומית-מזרחית לכפר נתגלו שרידים ארכאולוגיים רבים המשויכים לתקופה הרומית והביזנטית. חלק מבתי הכפר אף שרדו במקומם מאז התקופה הביזנטית, ואחד מהם שימש כנראה כנסייה. בין הממצאים: כתובת עם המספר 850 בספרות רומיות, אשר לפי הספירה הסלבקית מתייחסת לשנת 538 לספירת הנוצרים; כתובות ביוונית, צלבים ודמויות בעלי חיים. ככל הנראה ננטש היישוב הביזנטי עם הכיבוש המוסלמי של האזור בשנת 636, מאז היישוב יושב וננטש לסירוגין בעיקר על ידי שבטים בדווים נוודים. בשלב כלשהו לפני סוף המאה ה-19, יושב הכפר על ידי צ'רקסים. בשנת 1885 רכשה אגודת "חברת בית יהודה", שבה פעלו אישים כמשה פעליקסון ושמואל שולמאן, 15 אלף דונם מאדמות הכפר, וכ-35 משפחות יהודיות עלו לכפר והשתכנו בכמה מבתיו. בחורף 1885 זרעו המתיישבים את האדמות יחד עם החקלאים בני הכפר, אך רק מספר קטן של גברים נשאר בכפר כדי לעבד את האדמות, בשל המחסור במבני מגורים. כעבור זמן מה הסתבר שעסקת רכישת הקרקעות אינה חוקית, היא בוטלה בטרם הושלמה, והמתיישבים עזבו את המקום ב-1887. כמה מהם היו בין מקימי המושבה בני יהודה בביר א-שכום שבדרום הגולן. זכרם של מתיישבי רמת'ניה היהודים מונצח כיום בשמו של הר בני צפת שברכס בשנית, כ-3 ק"מ מצפון-מזרח לכפר ושל מאגר בני צפת, כקילומטר ממזרח לכפר. אריה יצחקי, מדריך ישראל: חרמון, גולן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1978. (עמ' 154-156) קלודין דופין ושמעון גיבסון, ‏יישובים עתיקים וסביבתם בלב הגולן – תוצאותיהן של עשר שנות סקר (1988-1978), קתדרה 73, תשרי תשנ"ה, ספטמבר 1994 תמונות מהאתר טיולי (למטייל). אל-רמת'אניה באתר מקומות שהזמן שכח ועד החברה "בני יהודה" מחסדי הישוב לעבודת האדמה בגולן ארץ הבשן והגלעד, המגיד, 15 באפריל 1886 קול קורא לעזרת בני יהודה!, הצבי, 30 באפריל 1886 נחלת בני יהודה, הצפירה, 15 ביולי 1886 נחלת בני יהודה (המשך מגליון 73), הצפירה, 16 ביולי 1886 נחלת בני יהודה (המשך מגליון 74), הצפירה, 18 ביולי 1886 נחלת בני יהודה (סוף מגליון 76), הצפירה, 25 ביולי 1886 אריה יצחקי, עמ' 156 אנציקלופדיה מפה, 2000
נבנצל

נֶבֶּנְצַל (או נבנצאל; בכתב לועזי: Nebenzahl או Nebenzal) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אביגדר נבנצל – רב העיר העתיקה בירושלים יצחק ארנסט נבנצל – מבקר המדינה השני בישראל (אביהם של הרב אביגדר נבנצל, פרופ' ישעיהו נבנצל, ופליאה אלבק) ישעיה נבנצל – פיזיקאי ישראלי ועדת נבנצל – לקביעת שכר חברי הכנסת
יצחק אייזיק ספרין

רבי יצחק אייזיק יהודה יחיאל ספרין (כ"ה בשבט ה'תקס"ו, 1806 – י' באייר ה'תרל"ד, 1874) היה האדמו"ר השני בשושלת חסידות קומרנה, ומחבר תורני פורה. נולד לרבי אלכסנדר סנדר אייכנשטיין, רב בזידיטשוב ובקומרנו. לאחר שהתייתם מאביו בגיל 12, גדל אצל דודו רבי צבי הירש מזידיטשוב ולאחר חתונתו עבר לגור בעיירה פינצ'וב שם כיהן חמיו, רבי אברהם מרדכי, כרב. מאוחר יותר עבר לגור בעירו של אביו, קומרנו, שבה חי עד סוף ימיו. הוא ובנו מספרים על התגלויות של רוח הקודש שלהן זכה עוד מילדותו. את תורתו קיבל מרבי אברהם יהושע השיל מאפטא ומדודו, אחי אביו, רבי צבי הירש מזידיטשוב. למד גם אצל רבי נפתלי צבי מרופשיץ, רבי משה צבי מסאווראן ורבי אשר ישעיה רובין מרופשיץ. התפרסם כבעל מופתים וקהל חסידיו היה רב. רבי יצחק אייזיק נחשב לאדמו"ר המרכזי בתולדות חסידות קומרנא. נפטר בי' באייר ה'תרל"ד. את מקומו מילא בנו רבי אליעזר צבי. את עיקר מפעל חייו ראה בחיבור ספרים רבים, בהם שילב את קבלת האר"י ותורת הבעש"ט, בהם: היכל הברכה – פירוש על חמישה חומשי תורה, בדגש על פירוש המסורה. הודפס לראשונה בלעמבערג בין השנים ה'תרכ"ד-ה'תרל"ד אוצר החיים – פירוש לתרי"ג מצוות על דרך הפרד"ס (בתוך חומש היכל הברכה) כתם אופיר – פירוש על מגילת אסתר (בחומש היכל הברכה לשמות). יצא לאור במהדורה חדשה על ידי מכון "אור פני יצחק", קומרנה זוהר חי – פירוש על ספר הזוהר על פי קבלת האר"י והבעש"ט נתיב מצוותיך – הקדמה לספר אוצר החיים נוצר חסד – פירוש למסכת אבות. מהדורה מבוארת יצאה על ידי מכון "אור פני יצחק" אדם ישר – תפילות להינצל ממגפה דרך אמונה – "דברים הנצרכים לתורה ולעבודה" (בחומש היכל הברכה סוף פרשת בראשית) כמו כן חיבר מספר ספרים בתורת הנגלה ובהלכה, והם: עצי עדן, מעשה ארג, ופני זקן – פירוש למשנה עשירית האיפה – פירוש לתורת כהנים פני זקן – פירוש לתלמוד ירושלמי, מסכת שקלים נדבת פי – פירוש למסכת קינים והערות לספריו 'פני זקן' על שקלים ול'עשירית האיפה' על הספרא שלחן הטהור – על סדר ההלכות שבשולחן ערוך אורח חיים. עד אמצע המאה ה-20 היה מגילת סתרים ספר סודי, ועבר בכתבי יד רק למעטים מחסידי קומרנא. בשנות החמשים יצאה לאור גרסה שנערכה מתוך שני כתבי יד (ירושלים וקומרנא) בהוצאת מוסד הרב קוק על ידי נפתלי בן-מנחם. בספר שני חלקים: "ספר החזיונות" – כעין יומן של האדמו"ר ובו חזיונות, חלומות וסיפורים מתוארכים. הוא גם מדבר בו רבות על שורשי נשמות, בעיקר שלו ושל הסובבים אותו. החלק השני, "מעשה השם", הוא אוסף סיפורים על הבעש"ט שאת רובם שמע מפי חותנו, רבי אברהם מרדכי מפינטשוב. חסידות קומרנה ספריו באתר היברו בוקס: היכל הברכה (ואוצר החיים) – בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים זוהר חי – בראשית א, בראשית ב, שמות א, שמות ב, ויקרא במדבר דברים אדם ישר פני זקן על ירושלמי שקלים שולחן הטהור א, ב עשירית האיפה על תורת כהנים מגלת סתרים רון וקס, ‏השימוש בייחודים אצל רבי יצחק יהודה יחיאל ספרין מקומרנא, באתר "דעת" היכל הברכה על חמישה חומשי תורה באתר ויקיטקסט יעקב צ. מאיר, הרצאה על ה"פני זקן" בכנס באוניברסיטת בר-אילן מודל קוגניטיבי לחוויה המיסטית ויישומו בכתבי רבי יצחק אייזיק ספרין מקומרנו יונתן שרייבר, עבודת גמר 2013. יעקב צ. מאיר, עיצובה של למדנות חסידית - ביו-ביבליוגרפיה של רבי יצחק אייזיק ספרין מקומרנא, תקצ״א-תרי״ג 1853-1831 באתר Academia.edu, עבודת גמר לתואר שני יצחק יהודה יחיאל סאפרין (1806-1874), דף שער בספרייה הלאומית בספרו מגילת ספרים ובהקדמת בנו לספרו זהר חי
משתה בלשאצר

משתה בלשאצר מתואר בספר דניאל. במהלכו מופיעה כתובת על הקיר, ודניאל מפרש אותה כנבואת חורבן לבבל. במשתה, הגביעים הקדושים שנשדדו מבית המקדש מחוללים על ידי בלשאצר, בשמשם ככלי שתייה עבורו ועבור שריו, נשותיו ופילגשיו. פרק זה נכתב כולו בארמית, השפה בה נכתבו חלקים נכבדים בספר דניאל, והוא ממשיך ומתאר כיצד יוצאות אצבעות של יד אדם (אֶצְבְּעָן דִּי יַד-אֱנָשׁ) וכותבות על הטיח מול הנברשת (לָקֳבֵל נֶבְרַשְׁתָּא), בקיר (עַל גִּירָא) שבהיכלו של המלך (דִּי-כְתַל הֵיכְלָא דִּי מַלְכָּא) את הכתובת: ”מְנֵא מְנֵא תְקֵל וּפַרְסִין”. כשבלשאצר מבחין בכך הוא מחוויר, נבהל וקורא מיד להביא לפניו את החכמים והקוסמים, באומרו להם שמי שיקרא את הכתובת ויגלה את פשרה יקבל בגד ארגמן, כמו זה שנהגו ללבוש אנשי מלוכה. כמו כן יקבל ענק זהב, ענק אותו היה רשאי לענוד רק מי שקיבלו מידי המלך. פרס נוסף שהציע בלשאצר לפותר החידה הוא להיות שליט שלישי בממלכה; פרס זה שיקף את המצב שבו נבונאיד שלט כשליט ראשון, ובלשאצר כשליט שני.[דרוש מקור: מה המקור לפרשנות הזו? נבונאיד לא נזכר בספר דניאל.] ואולם, איש מן החכמים והקוסמים לא יכול היה לפרש את הכתובת שעל הקיר. כאשר נקרא אל המלך דניאל, החכם העברי, והתבקש לפרש את הכתובת - הוא פירש אותה כנבואת חורבן על בבל. אלוהים, כך אמר דניאל, (מְנֵא--מְנָה-אֱלָהָא) מנה את ימי שלטונה של בבל, (תְּקֵל תְּקִילְתָּ בְמֹאזַנְיָא), כלומר שקל במאזניים את ערך מלכותה ומצא (וְהִשְׁתְּכַחַתְּ חַסִּיר) אותו בחוסר, ולכן בבל תיפול בידי "פַרְסִין", כלומר הפרסים. ואכן - בבל חולקה בין פרס ומדי. בלשאצר, כך מסופר בהמשך, נהרג עוד באותו לילה (בֵּהּ, בְּלֵילְיָא, קְטִיל, בֵּלְאשַׁצַּר מַלְכָּא), והפרסים כבשו את בבל. על הכתובת שהופיעה על הקיר נאמר: ”וְלָא כָהֲלִין כְּתָבָא לְמִקְרֵא” (דניאל ה' ח') דהיינו, שהבבלים לא היו מסוגלים להבין את הכתוב. לדעת התנא רבי יוסי הכתובת נכתבה בכתב אשורי שלא היה ידוע עד אז. האמורא רב מסביר מדוע לא יכלו לקרוא זאת: "בגימטריא איכתיב להון: ”יטת יטת אדך פוגחמט”", כלומר - את המילים הללו כתב המלאך בצופן אתב"ש. לדעת אמוראים אחרים, נכתבו ארבע המילים בצופן אחר: לדעת שמואל: ”ממתוס ננקפי אאלרן”, כלומר - הצופן מורכב מאיסוף של האותיות הראשונות בכל מילה למילה אחת, איסוף של האותיות השניות למילה שנייה, וכן הלאה (את המילה "ופרסין" יש לחלק לשניים: "ופר" ו-"סין"). לדעת רבי יוחנן: ”אנם אנם לקת ניסרפו”, כלומר - הצופן מורכב מהיפוך של כל אחת מהמילים. לדעת רב אשי: ”נמא נמא קתל פורסין”, כלומר - הצופן מורכב מחילוף של האות הראשונה והשניה בכל מילה. רמברנדט, בציורו המפורסם של משתה בלשאצר (להלן "באמנות"), נצמד לפרשנותו של האמורא שמואל. סיפור זה הונצח בציור המפורסם "משתה בלשאצר" של הצייר ההולנדי רמברנדט, באורטוריה "בלשאצר" של הנדל וכן באורטוריה "משתה בלשאצר", מאת ויליאם וולטון. המשורר ביירון הקדיש שני שירים לבלשאצר ומשתהו, במסגרת אסופת השירים שלו המכונה מנגינות עבריות. הסיפור המקראי הזה הוא המקור לביטוי הידוע: "הכתובת על הקיר", שמשמעותו "משהו נורא עתיד לקרות, והתרחשותו העתידית כל כך ברורה, שרק טיפש לא יבחין בה". דורון לוריא, מלכים בשר ודם: התנ"ך באמנות המאות ה־16 עד ה־19, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005, משתה בלשאצר, עמ' 134-131 "מְנֵא מְנֵא תְּקֵל וּפַרְסִין", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמודים 233–234, באתר היברובוקס בהתאם לדברי שמואל במסכת סנהדרין, ראו בהמשך "במדרש". ספר דניאל, פרק ה' תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ב, עמוד א'
משתה בלשאצר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משתה בלשאצר – משתה המתואר בספר דניאל משתה בלשאצר (וולטון) – אורטוריה מאת המלחין הבריטי ויליאם וולטון משתה בלשאצר (רמברנדט) – ציור מאת רמברנדט בלשאצר (הנדל) – אורטוריה מאת גאורג פרידריך הנדל