laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רד בול זלצבורג (הוקי קרח)

רד בול זלצבורג (בגרמנית: Red Bull Salzburg) הוא מועדון הוקי קרח אוסטרי מהעיר זלצבורג, המשתייכת לחברת רד בול ומשחקת בליגת ההוקי האוסטרית - ליגת ההוקי קרח הבכירה באוסטריה. הקבוצה הוקמה ב-1995 ומאז שנת 2000 נמצאת בבעלות חברת רד בול. החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21, נחשבת הקבוצה לאחת הקבוצות הבכירות בהוקי קרח האוסטרי. לזכותה שבע אליפויות. כמו כן, זכתה הקבוצה פעם אחת בגביע הקונטיננטלי והיא הקבוצה הראשונה בתולדות ההוקי האוסטרי שזכתה ביותר ממפעל אירופאי, לאחר שזכתה גם בתואר האירופי. מגרשהּ הביתי של הקבוצה, משנת הקמתה, הוא היכל הקרח זלצבורג. היכל זה מכיל 3,400 מקומות ישיבה. הקבוצה נוסדה בשנת 1995. עד שנת 2000, הקבוצה נקראה בפשטות זלצבורג, אז נוסף לשם הקבוצה גם שם הספונסר הראשי — חברת רד בול. הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הכי חזקות באוסטריה. את משחקי הבית מארחת בהיכל הקרח זלצבורג (קיבולת של 3,600 צופים). הקבוצה זכתה בשבע אליפויות הליגה האוסטרית (בעונות 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016) ובעונת 2007/08 אף זכתה לערוף משחקי ראווה נגד קבוצות ליגת ה-NHL. עונת 2011/2012 הייתה אחת הגרועות כשרד בול סיימה רק במקום הרביעי בעונה הסדירה והפסידה ברבע הגמר של הפלייאוף לקבוצת קלגנפורטר. בעונת 2008 נטלה חלק בגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח שם הודחה בשלב השני, ברם הישג השיא שלה היה בשנת 2010 כשזכתה בגביע אחרי שניצחה את יונוסט מינסק בגמר. בעונת 2011 זכתה בתואר האירופי, לאחר ניצחון 5-3 בגמר על יוקריט הלסינקי הפינית. במהלך השבתת ליגת ה-NHL בשנת 2012 בשורותיה שיחקו דרק דורסט, דריק בראסר, טוביאס אנסטרום ודייוויד קלרקסון. ב-19 ביוני 2013 קבוצת הנוער של "רד-בול" התקבלה לליגת MHL ובעונת 2013/14 ובעונת 2014/15 השתתפה בליגת ההוקי הצעירה. התואר האירופי (1): 2010 אליפות אוסטריה (7): 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016 הגביע הקונטיננטלי (1): 2010 מדיה וקבצים בנושא רד בול זלצבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רד בול זלצבורג מידע על היכל הקרח זלצבורג "Kings triumph over Austrian team Red Bull Salzburg". National Hockey League. "EC Red Bull Salzburg - Team -Roster" "В состав НП «МХЛ» вступило семь клубов". Пресс-служба Молодёжной хоккейной лиги. 2012-06-19. אורכב מ-המקור ב-2013-06-20. נבדק ב-2012-06-20. Бегишев С. (2013-06-25). "В МХЛ приняли клуб с родины Моцарта". «Советский спорт». ארכיון מ-2013-07-01. נבדק ב-2012-06-27.
הבזק ירוק

הבזק ירוק הוא תופעה אופטית אטמוספירית המתרחשת במקרים נדירים זמן קצר אחרי שקיעת השמש, או לפני זריחתה, ואשר בה קצה השמש נראה בצבע ירוק במשך שנייה או שתיים. הגורם למראה זה הוא שינוי צפיפות האוויר באטמוספירה שפועל כמנסרה המסיטה את קרני האור, ומפרידה אותן לצבעיהן השונים. קרני השמש באטמוספירה נעות במסלולים עקומים הנקבעים על ידי עקרון פרמה, ואלו שמגיעות אל עין הצופה הן הקרניים בעלות אורך גל הקצר יותר. כתוצאה מכך נראה קצה השמש בצבע ירוק, או שמופיע כתם ירוק נפרד בקרבת השמש. הסיבה לנדירות התופעה היא שנדרשת אחידות רבה בשינוי צפיפות האוויר על פני מרחק גדול. בנוסף להיות התופעה נדירה, היא גם זקוקה לתנאים של איכות אוויר גבוהה ושילוב של צפיפות אוויר מסוימת הנדרשת כדי שהתופעה תתרחש. נטען כי בשנים האחרונות, עקב זיהום אוויר ההולך ומחמיר באזורים נרחבים בעולם, תופעת ההבזק הירוק הולכת ונכחדת. ישנם כמה סוגי הבזקים ירוקים עם שכיחות שונה באזורים שונים על פני כדור הארץ. נפיצה שקיעה זריחה אוויר מדיה וקבצים בנושא הבזק ירוק בוויקישיתוף תיאור מפורט של התופעה כולל תמונות והסברים מקיפים
אבא ובת

אבא ובת (באנגלית: Father and Daughter) הוא סרט מונפש הולנדי קצר משנת 2000 בבימויו של מייקל דודוק דה ויט (אנ'). זוכה פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-73 לשנת 2001. אב ובתו הקטנה רוכבים על אופניים ועוצרים בסמוך למקווה מים (אגם או ים). האב מרים את בתו על זרועותיו, נפרד ממנה בנשיקה ובחיבוק, יורד אל גדת המים, נכנס לסירה, שט למרחקים ונעלם באופק. בתו מבחינה בו מתרחק, זזה מצד לצד בתמיהה, ולבסוף כשאביה נעלם, היא עולה על אופניה ושבה על עקבותיה. בהמשך, הסרט עוקב אחר הבת שעוברת רכובה על אופניה, במשך כל תקופות חייה, באזור בו אביה עזב אותה, ומסתכלת אל קו האופק בו אביה נעלם. הסרט עוקב אחר התבגרותה של הבת (מילדה קטנה לנערה, לעלמה, לאישה נשואה צעירה, לאישה בגיל העמידה ולקשישה) באמצעות חילופי העונות. עם הזמן, יבשו המים במקווה ובמקומם צמחו עשבים. כשהבת קשישה, היא מחליטה לרדת אל גדות המקווה, ומתחילה ללכת לכיוון בו אביה שט בסירה. לפתע היא מבחינה בסירתו של אביה, נטושה וקבורה חלקית באדמה. היא מחליטה להיכנס אל הסירה ולשכב בתוכה (ככל הנראה כדי להירדם או למות בה). לפתע היא מתעוררת, נעמדת על רגליה ומתחילה לרוץ. במהלך ריצתה, היא הופכת מקשישה לאישה צעירה ומאישה צעירה לעלמה. כשהיא מפסיקה לרוץ ונעמדת במקום, אביה נגלה לפניה. היא ניגשת אליו והם מתחבקים ארוכות. הסרט זכה ב-20 פרסים בפסטיבלים שונים ברחבי העולם, לרבות פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2011 ובפרס באפט"א לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2001. "אבא ובת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אבא ובת", באתר AllMovie (באנגלית) "אבא ובת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אבא ובת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט המלא בערוץ יוטיוב.
אנה קוגן

אנה קוגן (נולדה ב-1983) היא אמנית ציורי קיר וגרפיטי ישראלית. אנה קוגן נולדה בעיר קאזאן ברוסיה. בגיל 5 התחילה ללמוד אמנות וציור. בגיל 8 משפחתה עלתה לישראל מרוסיה. אנה התקבלה לבית הספר תלמה ילין למגמת אמנות פלסטית. בתום הלימודים החלה את שירותה הצבאי כחיילת במשרד הביטחון. לאחר מכן התקבלה לאקדמיה לאמנויות בצלאל. מגיל 16 אנה מציירת ברחובות תל אביב, וציירה ציורי קיר וגרפיטי. האזורים שהיא פעילה בהם הם בעיקר רחוב אלנבי וסביבתו, אזור התחנה המרכזית הישנה, שוק הפישפשים, תחנה מרכזית חדשה (תערוכת טרדיס רחוב), רחוב נחלת בנימין. כמו כן, ציירה מספר ציורי גרפיטי במושבים של רשות מקומית מטה יהודה כמושב צלפון, מסילת ציון וכו'. אנה גם ניהלה את הפרויקט של ציורי הקיר בשלוה – המרכז הלאומי לטיפול באנשים עם מוגבלויות. אחת מן העבודות המפורסמות שלה הוא ציור גרפיטי "הסעודה האחרונה" בטיילת תל אביב. בציור אנה חיברה יחד על אותו דלפק של פאב מספר יהודים מפורסמים כמו אלברט איינשטיין, גולדה מאיר, דוד בן-גוריון, קרל מרקס, בנימין זאב הרצל, זיגמונד פרויד וכן כמה מהתושבים המקומיים מאזור יפו. קוגן מופיעה ברשימה של 10 ציירי קיר הטובים ביותר בישראל של שנת 2012 על ידי מגזין לעיצוב "נישה". ציור גרפיטי "הסעודה האחרונה" בטיילת תל אביב. ציירת אנה קוגן. ציור גרפיטי בסגנון בארוק על הקיר החיצוני של מסעדת ג'ופאה בשוק הפישפשים. ציור הגרפיטי של אישה מתקופת בארוק בשוק הפישפשים. ציור גרפיטי של דלת תמנון ברחוב נחלת בנימין, תל אביב. ציור גרפיטי של בן אדם כלב ברחוב נחלת בנימין, תל אביב. ציור גרפיטי של טרדיס ופרצופים בתערוכת- טרדיס רחוב. ציור על הקיר החיצוני של רחוב מתקופת התנ"ך במושב צלפון. ציור של אלביס פרסלי על קוביות תלת מימד על הקיר החיצוני של מסעדת אלביס באבו גוש. ציור רצפה בתלת מימד של אלברט איינשטיין בפסטיבל עפולה לציורי תלת מימד. ציור הקיר של סוואנה אפריקאית במרכז שלוה ירושלים על ידי אנה קוגן. מדיה וקבצים בנושא אנה קוגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנה קוגן מיכאל יעקובסון, שלוה בירושלים: אתר הפסולת שהפך לביתם של אלפי ילדים עם מוגבלויות, באתר Xnet‏, 23 באוקטובר 2017 מגזין - בין הקירות: ציורי הרחוב המפורסמים, באתר פרוגי, ‏2019-04-21 רשימה של 10 ציירי קיר הכי טובים בישראל של שנת 2012 על ידי מגזין לעיצוב "נישה" פורסם בבלוג "צילומים - ציורי קיר - מדבקות קיר"
גונטה שטלצל

גוּנטָה שטלצל (Gunta [Adelgunde] Stölzl; ‏ 5 במרץ 1897, מינכן, בוואריה, גרמניה – 22 באפריל 1983, ציריך, שווייץ) הייתה אמנית סיבים, אורגת ומעצבת אריגים; הייתה האישה הראשונה שצורפה לסגל המורים של בית הספר לאדריכלות ולעיצוב באוהאוס. גונטה שטלצל למדה בבית-הספר לאמנויות שימושיות (גר') במינכן. ב-1919, אחרי שירות כאחות הצלב האדום במלחמת העולם הראשונה, החלה את לימודיה בבית הספר באוהאוס בוויימאר. בשנת 1923 הוסמכה כאוּמן-מומחה (מייסטר). ב-1925, אחרי השתלמות בשווייץ בתהליכים תעשייתיים של ייצור אריגים והמעבר של בית הספר באוהאוס מוויימאר לדסאו, חזרה לפעול בו כמדריכה. ב-1927 מונתה רשמית לראשת סדנת האריגה של המוסד. בהנהגתה, וברוח באוהאוס, הועבר הדגש מאמנות אריגה יחידנית ליצירת דגמי אריגים שימושיים מותאמים לייצור המוני, תוך ניסויים חדשניים בחומרים לא-מסורתיים כגון צלופן, סיבי זכוכית ומתכת. ב-1929 נישאה לאדריכל הארצישראלי אריה שרון, שהשתלם בבית הספר באוהאוס בדסאו אצל הנס מאייר, ובאותה שנה נולדה בתם יעל. ב-1931 עזבה את מִשׂרתה בבאוהאוס בין היתר כתוצאה משינויים מבניים שבהם הוכפפה סדנת האריגה למחלקה לעיצוב פנים וגם משום שינוי הרוחות הפוליטי. את מקומה בסדנת האריגה מילאה תלמידתה אנני אלברס. ב-1932 הועבר בית הספר באוהאוס לברלין, וב-1933 נסגר כליל. בעלה, אריה שרון, חזר לארץ ישראל וממנה נשללה אזרחותה הגרמנית. שטלצל עקרה לשווייץ אחרי פרידתה משרון, ושם עסקה בעיצוב ובייצור אריגים במפעל טקסטיל שהקימה עם עמיתים מימי באוהאוס (S-P-H Stoffe). בשנת 1938 ייסדה בציריך מפעל אריגה משלה (Sh-Stoffe, Handweberei Flora) שנסגר ב-1967. שטלצל פעלה בסדנתה הפרטית עד מותה ב-1983 והתרכזה בעיקר ביצירת שטיחי קיר. אריגיה מאופיינים במיחברים מופשטים, לעיתים א-סימטריים, שהושפעו מלימודיה אצל פאול קלה. עבודותיה של גונטה שטלצל אצורות בארכיב הבאוהאוס בברלין ובאוספי מוזיאונים מובילים בגרמניה ובשווייץ וכן במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, במוזיאון פול גטי בקליפורניה, במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון ועוד. אחרי מותה ייסדו בנותיה, יעל שרון-אלוני ומוניקה שטדלר, את "קרן גונטה שטלצל", לשם הנצחת פועלה. באתר הקרן מוצגים, בצד עבודותיה, גם יומניה, מאמריה ומכתביה של גונטה שטלצל. ההכרה בערכהּ באה לביטוי, בין היתר, בקריאת רחובות על שמה בערים ארפורט, וימאר ומינכן בגרמניה. ליצירתה של גונטה שטלצל הוקדש קיר בתערוכה "אריה שרון: אדריכל המדינה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו (מוזיאון תל אביב לאמנות, אפריל 2018–אוקטובר 2018). Ingrid Radewald, Gunta Stölzl: Pionierin der Bauhausweberei, Weimarer Verlagsgesellsch, 2019 (בגרמנית) ISBN 978-3-737-40258-3 מדיה וקבצים בנושא גונטה שטלצל בוויקישיתוף מבחר מעבודותיה של גונטה שטלצל יצירותיה באתר 'קרן גונטה שטלצל' Gunta Stölzl – A Loom with a View (באנגלית) Gunta Stölzl – Bauhaus Master, MoMa, 2009 (באנגלית) מוניקה שטדלר על אמהּ, גונטה שטלצל (באנגלית), לרגל התערוכה "באוהאוס: אמנות כחיים" במרכז האמנויות ברביקן בלונדון, 2012 על פי הביוגרפיה באתר "קרן גונטה שטלצל", שייסדו בנותיה ב-1936 נכנסו לתוקף גירושיה משרון; ב-1942 נישאה לעיתונאי השווייצרי וילי שטדלר ונולדה בתם מוניקה ראשי התיבות של שמותיהם – Hürlimann ,Preiswerk, Stölzl אתר 'קרן גונטה שטלצל' על תערוכת "אריה שרון - אדריכל המדינה"
Phoenix (ערוץ טלוויזיה)

Phoenix הוא ערוץ טלוויזיה גרמני במימון ציבורי, המופעל על ידי ארגוני השידור הציבורי הגרמניים ARD ו-ZDF. הערוץ משדר סרטי תעודה, חדשות, תוכניות אולפן ומסקר אירועים מיוחדים. המשרד הראשי של הערוץ נמצא בעיר בון, בירת גרמניה המערבית לשעבר. בינואר 2018 עמד נתח השוק של הערוץ על 1.1%. היוזמה ליצירת הערוץ הגיעה מ-ARD, אשר בשיתוף פעולה עם ה-ZDF ייצרה ערוץ טלוויזיה שכלל במקור דיונים פרלמנטריים אשר לצידם שודרו סרטי תעודה ותוכניות אירוח. מטה הערוץ היה במקור במשרדי ARD שבקלן, אשר עברו בשנת 2000 לאולפנים לשעבר של ZDF בבון. בשנת 2007, עמד תקציב הערוץ על 35 מיליון אירו, שהגיעו מתשלום אגרת הטלוויזיה. בחודש אוגוסט 2006 הגיע הערוץ מבחינת נתח הקהל שלו, ל-1%. עם כמעט 4.5 מיליון צופים מדי יום, הערוץ התחרה בערוצי חדשות כמו n-tv ו-N24 מבחינת נתח הקהל. בשנת 2006 כולה עמד נתח הקהל של הערוץ על 0.6%, שעלה בשנת 2008 ל-0.9%. החל מ-2007 משודר הערוץ בפורמט מסך רחב 16:9. תוכנית הדגל של הערוץ היא "Der Tag" ("היום") אשר משודרת משעה 23:00 עד חצות. במהלך התוכנית משודרים דיווחים נרחבים וראיונות. התוכנית "Vor Ort" ("על הסצנה") כוללת סיקור בשידור חי של אירועים פוליטיים, הרצאות פומביות מאנשים חשובים, כנסים עיתונאיים והרכב הבונדסטאג. תוכניות יומיות שונות משודרות ודנות באירועים עכשוויים ומופיעים בהן מומחים ופוליטיקאים. תוכנית אחרת שמשודרת היא "פגוש את העיתונות" אשר משודרת ביום ראשון בשעה 12:00 בצהריים, ועוסקים בה באירועים בינלאומיים. הסדרות "ויכוחים היסטוריים" ו"אירועים היסטוריים" עם העיתונאי הלמוט אילרט בוחנות נושאים חשובים הקשורים להתפתחות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. הערוץ דומה מבחינת תוכן לערוץ האמריקאי C-SPAN ולערוץ הבריטי BBC Parliament, העוסקים בענייני הממשלה והפוליטיקה הלאומית. DVB-T: בגרסת ה-SD DVB-T2: בגרסת ה-HD שידור אנלוגי בכבלים שידור דיגיטלי בכבלים (DVB-C) DVB-S: בגרסת ה-SD DVB-S2: בגרסת ה-HD שידורים של תוכניות מסוימות באינטרנט סמל הערוץ בין 1997 ל-2000 סמל הערוץ בין 2000 ל-2008 סמל הערוץ בין 2008 לאפריל 2012 סמל הערוץ מאז אפריל 2012 3sat ARD Viasat 3 מדיה וקבצים בנושא Phoenix בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Phoenix Phoenix, ברשת החברתית פייסבוק Phoenix, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Phoenix, סרטונים בערוץ היוטיוב 10 שנים ל-Phoenix: מזוודות ואפיפיורים, מאת אווה מנטל, 7 באפריל 2007 אחוזי נתח שוק בינואר 2018 (ארכיון)
הר נלסון (אנטארקטיקה)

הר נלסון (באנגלית: Mount Nelson) הוא הר שגובהו 1,930 מטרים מעל פני הים, כחמישה קילומטרים צפונית מזרחית להר פוליצר, וממערב לקרחון סקוט, בהרי המלכה מוד שבאנטארקטיקה. ההר מופה לראשונה על ידי ריצ'רד בירד, במהלך מסע החקר שלו בין השנים 1933–1935. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם רנדי ל. נלסון (Randy L. Nelson) שהיה אחראי על המחקרים הגאודזיים באמצעות לוויין בתחנת מקמרדו, בשנת 1965. • Roald Amundsen, The South Pole: An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "FRAM" 1910- 1912, August 1912 הר נלסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר נלסון באתר גאזט SCAR של ממשלת אוסטרליה הר נלסון באתר גאזט ממשלת ניו זילנד מידע גאוגרפי והיסטורי
קרחון אמונדסן

קרחון אמונדסן (באנגלית: Amundsen Glacier) הוא קרחון גדול באנטארקטיקה. מקורו של הקרחון ברמת הקוטב, והוא זורם דרך הרי המלכה מוד אל מדף הקרח רוס, מערבית לנונאטאקי מקדונלד. אחד מיובליו של קרחון אמונדסון הוא קרחון בלקוול, הזורם לתוך קרחון אמונדסון בסמוך לשלוחת האנסן. רוחבו של הקרחון בין 6 ל-10 קילומטרים, ואורכו 128 קילומטרים. הקרחון נמצא בגובה של 365 מטרים מעל פני הים. הקרחון התגלה על ידי אדמירל ריצ'רד בירד בעת טיסתו מעל הקוטב הדרומי בנובמבר 1929. לורנס גולד, מנהיג המשלחת הגאולוגית של בירד, הציע את שם הקרחון, בעת שעבר במזחלתו בסמוך לשפך הקרחון בדצמבר 1929. הקרחון נקרא על שם  רואלד אמונדסן. הר דורט • Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 177 קרחון אמונדסן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נתוני מזג אוויר עדכניים עבור קרחון אמונדסן סטטיסטיקות מזג אוויר ונתונים רב שנתיים עבור קרחון אמונדסן מידע היסטורי וגאוגרפי מידע גאוגרפי
הר דורט

הר דורט (באנגלית: Mount Dort) הוא הר הבולט מעל הקרח המקיף אותו, ממזרח לקרחון אמונדסן, ומדרום לשפך קרחון קפלרי שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 2,250 מטרים מעל פני הים. ההר התגלה לראשונה ומופה על ידי משלחת המחקר של ריצ'רד בירד שחקרה את האזור בין השנים 1928–1930. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם וויקפילד דורט הבן, גאולוג בתחנת מקמרדו בקיץ 1965- 1966. הר דורט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר דורט באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
קרחון בלקוול

קרחון בלקוול (באנגלית: Blackwall Glacier; מילולית: קרחון הקיר השחור) הוא קרחון שאורכו 9 קילומטרים, המנקז את מערבו של מישור נילסן שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם מצפון-מזרח לחוד הנסן ונשפך לקרחון אמונדסן. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחות המחקר של אוניברסיטת אוהיו, שחקרו את האזור בין השנים 1963–1964 ו-1970–1971. הקרחון נקרא בשם זה היות שהמצוקים שסביבו שחורים בצבעם. • Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 180 • Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 179 קרחון בלקוול באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מזג אוויר עדכני עבור קרחון בלקוול סטטיסטיקות מזג אוויר עבור קרחון בלקוול מידע גאוגרפי והיסטורי
נשי טראכיס

נשי טראכיס (מיוונית עתיקה: "Τραχίνιαι") היא אחת משבע הטרגדיות של המחזאי היווני סופוקלס, אשר שרדו לאורך השנים. מועד כתיבת היצירה עדיין שנוי במחלוקת בין החוקרים, ונראה שנכתבה בוודאות אחרי שנת 450 לפנה"ס. על-פי החוקר האנגלי תומאס ובסטר (אנ'), המחזה נכתב במקביל למחזה אנטיגונה או לצד המחזה היווני שאבד "הרקלס המטורף" מאת המחזאי אוריפידס. המחזה מספר על מותו של הרקלס בגלל אשתו דיאנירה. המחזה נפתח בנאומה של דיאנירה, אשת הרקלס (כך בהגיה היוונית, בניגוד ל"הרקולס" בלאטינית), המספרת על תולדות חייה ועל הקשיים בחיי הנישואין שלה: בעלה, הרקלס, זנח אותה ואת בנה, ויצא להרפתקאות לאחר שהוטלו עליו שתים עשרה המטלות, או שנים-עשר מעללי הגבורה. היא מחליטה לשלוח את בנם, היילוס כדי למצוא את הרקלס בעלה, בגלל ששמעה נבואה כי "סופו של הרקלס קרב בידי מי שכבר מת". בינתיים, ליכאס, אחד מאנשיו של הרקלס, מבשר לדיאנירה סיפור כוזב שעל פיו הרקלס החליט לנקום במלך אוצ'ליה אשר שיעבד אותו, ולכן הוא הטיל מצור על העיר, כבש אותה, וכעת הוא בדרכו הביתה לטראכיס, ובין שבויי המלחמה נמצאת גם איולה, ביתו של מלך העיר. למעשה, הרקלס התאהב באיולה הצעירה והיפה, ולכן כבש את העיר מלכתחילה. הדבר מעורר את קנאתה של דיאנירה, והיא מחליטה להשתמש בשיקוי ששמרה שנים רבות אשר נועד להחזיר לה את אהבתו של בעלה. סיפור השיקוי מסופר בעלילה אחרת במיתולוגיה, שלפיה כשהייתה דיאנירה צעירה, העביר אותה הקנטאור נסוס את הנהר, אולם כשניסה לאנוס אותה, ירה בו הרקלס חץ והרגו. לפני מותו הוא ביקש לנקום ולחש לדיאנירה שדמו, אם ישפך בחושך על בגד כלשהו, יוכל להחזיר לה יום אחד את אהבת בעלה. דאנריה, בתמימותה האמינה לו. דיאנירה שמרה את השיקוי שנים רבות, ומעולם לא השתמשה בו, גם לא כששמעה על הבנים הלא חוקיים שבעלה הוליד. כעת, לנוכח התאהבותו של בעלה באיולה, החליטה שאין לה ברירה אלא להשתמש בשיקוי. בלילה, כפי שהורה לה נסוס, היא שפכה את טיפות הדם על שריון האריה מנמיאה וציוותה על ליכאס להביא את השריון לבעלה. אולם לאחר שהשליח יוצא לדרכו היא מתחילה לחשוד בדבריו של נסוס ושופכת מעט מהדם באור שמש. לזוועתה היא מגלה כי מדובר דמו של נסוס המעורב בארס ההידרה הופך בשמש לחומצה מאכלת ולא לשיקוי אהבה. סיפור זה הוא המקור לביטוי "כותונת נסוס". בינתיים הספיק ליכאס להגיע ולתת להרקלס את השריון, והרעל פעל את פעולתו וגרם להרקלס סבל נורא, ובתגובה הוא רצח את ליכאס. גוסס ומלווה בידי בנו היילוס, הוא מגיע אל ביתו. שם מתגלה גופתה של דיאנירה, אשר התאבדה, מכיוון שלא יכלה לשאת בצער שגרמה להרקלס. הרקלס מתמלא גם הוא בצער. בסוף המחזה הוא מעניק את איולה השבויה לבנו היילוס להיות לו לאישה, ומצווה על בנו לעלות אותו באש בעודו חי. וכך למעשה לגאול אותו מייסוריו. כך מתקיימת הנבואה ששמעה דיאנירה שעל פיה בעלה ימות "מידי מי שכבר מת". היצירה תורגמה לעברית מהמקור היווני העתיק בידי שני מתרגמים ישראלים. נשי טראכיס, סופקלס, תרגום בידי אהרן שבתאי סופוקלס, שבע הטרגדיות, תרגום שלמה דיקמן מרטין קרימפ כתב את המחזה "אכזר ורחום" כעיבוד מודרני ל"נשי טראכיס". המחזה הועלה בתיאטרון הבימה לראשונה בשנת 2005, בבימויו של ארתור קוגן, ובהשתתפות עידית טפרסון בתפקיד אמליה, אשת הגנרל, ויגאל נאור בתפקיד הגנרל. שבע הטרגדיות של סופוקלס כרך ב' הוצאת האונ' ירושלים ומוסד ביאליק מאת שלמה דיקמן יעל רנן - ספרות המערב - קובץ מסות: נשי טראכיס - ניתוח הסיפור מנקודת מבט בת זמננו מדיה וקבצים בנושא נשי טראכיס בוויקישיתוף נשי טראכיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נשי טראכיס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) סופוקלס, שבע הטרגדיות, עמ' 175 מבוא
דג'ונטה מארי

דג'ונטה דשון מארי (באנגלית: Dejounte Dashaun Murray; נולד ב-19 בספטמבר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז. מארי נולד וגדל בסיאטל. בעונת 2015/16 שיחק כדורסל באוניברסיטת וושינגטון ורשם ממוצע של 16.1 נקודות, 6 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק. בתום העונה שהסתיימה בהדחה בסיבוב השני של טורניר ה-NIT העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA. בדראפט 2016 נבחר מארי במקום ה-29 על ידי סן אנטוניו ספרס. במהלך עונתו הראשונה שותף ב-30 משחקים בעונה הסדירה בהם שיחק כ-8.5 דקות בממוצע למשחק, והושאל לסירוגין לאוסטין ספרס מליגת הפיתוח של ה-NBA. בעונתו השנייה תפס תפקיד מרכזי יותר בקבוצה ופתח בחמישייה בכמחצית ממשחקי הקבוצה. הוא נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה ב-NBA. במשחק קדם העונה באוקטובר 2018 קרע את רצועת ברכו, פציעה שהשביתה אותו לאורך כל עונת 2018/2019. באוקטובר 2019 חתם על הארכת חוזה בסן אנטוניו ל-4 עונות נוספות, החל מעונת 2020/2021, עבור כ-64 מיליון דולר. בעונת 2021/2022 נבחר למשחק האולסטאר לאחר שקווין דוראנט ג’יימס הארדן ודריימונד גרין נפצעו,דג׳ונטה נבחר על ידי קווין דוראנט לקבוצתו ב-30 ביוני 2022, מארי הועבר בטרייד, לצד ג'וק לנדייל, לאטלנטה הוקס בתמורה לדנילו גלינארי ולמספר בחירות סיבוב ראשון עתידיות. מדיה וקבצים בנושא דג'ונטה מארי בוויקישיתוף דג'ונטה מארי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דג'ונטה מארי, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר אוניברסיטת וושינגטון מארי מסכם על הארכת חוזה בסן אנטוניו, באתר ESPN,‏ 21 באוקטובר 2019
מכתב הפסקת פעילות לצמיתות

מכתב הפסקת פעילות לצמיתות, בתחום המשפטי-כלכלי, הוא מסמך הנשלח לאדם יחיד או עסק, כדי לעצור את פעילותו הבלתי חוקית, לכאורה, ולאחר הפסקת פעילות זו- למנוע את התחדשותה או השנותה בעתיד. באנגלית, מכונה מונח זה "Cease and Desist Letter". כינוי זה מסתמך על המילים "Cease"- שמשמעה בעברית הוא "לעצור", ו- "Desist"- שמשמעה בעברית הוא "לחדול" (מפעילות נוספת של האדם או העסק- גם בעתיד). ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
יאן טימן

יאן טימן (בהולנדית: Jan Timman;‏ נולד ב-14 בדצמבר 1951, אמסטרדם הולנד) הוא שחמטאי הולנדי בדרגת רב-אמן. היה אלוף הולנד בשחמט, התחרה מספר פעמים באליפות העולם ובשנת 1993 התמודד על התואר. נכון לאוקטובר 2018, מדורג במקום ה-13 בהולנד לפי מד כושר. יאן טימן נולד למשפחת מתמטיקאי שעודד את אהבת בנו לשחמט. בשנת 1963 הוא ניצח באליפות הולנד לנוער. בשנת 1967 הוא סיים במקום השלישי באליפות העולם לנוער שנערכה בירושלים (ניצח חוליו קפלן). לאחר סיום לימודי בית הספר טימן התחיל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת דלפט בה לימד אביו. תוך זמן קצר הוא עזב את הלימודים והקדיש את עצמו לשחמט. בשנת 1974 הוענק לו תואר רב אמן. טימן היה אלוף הולנד 9 פעמים. באליפות העולם בשחמט 1987 הוא הודח ברבע הגמר על ידי רפאל ואגניאן. בשנת 1993, לאחר פיצול בין גארי קספרוב (אלוף העולם המכהן) לבין פיד"ה, טימן הפסיד בהתמודדות על התואר בדו-קרב מול אנטולי קרפוב. טימן המשיך לשחק שחמט גם בעשור הראשון של המאה ה-21. הוא היה חבר נבחרת הולנד שזכתה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנת 2004. בין השנים 1972 ל-2004 השתתף טימן ב-13 אולימפיאדות שחמט: אטיוד משנת 2009 פורסם ב-The Problemist, הלבן נוסע ומשיג תיקו. כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט. [Event "?"] [Site "?"] [Date "????.??.??"] [Round "?"] [White "New game"] [Black "?"] [Result "1/2-1/2"] [SetUp "1"] [FEN "rb6/p7/R2p2Kp/3P4/P7/6k1/1P6/4n1B1 w - - 0 1"] [PlyCount "18"] 1. b4 Nd3 2. b5 Nb4 3. b6 Nxa6 4. b7 Nc7 5. Bc5 dxc5 6. d6 a5 7. dxc7 Ra6+ 8. Kh5 Bxc7 9. b8=Q Bxb8 1/2-1/2 מדיה וקבצים בנושא יאן טימן בוויקישיתוף יאן טימן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) יאן טימן, באתר פיד"ה (באנגלית) אטיודים של טימן, באתר arves Timman, Jan - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
המלט (סרט, 1969)

המלט (באנגלית: Hamlet) הוא סרט בריטי משנת 1969, עיבוד למחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר, בכיכובו של ניקול ויליאמסון בתפקיד הנסיך המלט. את הסרט ביים טוני ריצ'רדסון והוא מבוסס על הפקה בימתית בתיאטרון ראונדהאוס בלונדון. בסרט מככבים אנתוני הופקינס בתפקיד המלך קלאודיוס, ג'ודי פארפיט בתפקיד המלכה גרטרוד, מריאן פיית'פול בתפקיד אופליה, מארק דיגנאם בתפקיד פולוניוס, גורדון ג'קסון בתפקיד הורציו, ומייקל פנינגטון בתפקיד לארטס. בניגוד לסרטים הוליוודיים של יצירות קלאסיות שנעשו בתקציבי ענק, סרט זה הופק בתקציב קטן ובתפאורה מינימליסטית, הכוללת אביזרים ותלבושות בסגנון הרנסאנס, ושימוש בחללים אפלים ומוצלים. מנהרה של לבנים משמשת לסצנה שעל החומות. רוח הרפאים של אביו של המלט מוצגת רק באור שזוהר על המתבוננים. הסרט שם דגש רב על ההיבטים המיניים של המחזה, ורומז על יחסים של גילוי עריות בין לארטס ואופליה. ניקול ויליאמסון – המלט ג'ודי פארפיט – גרטרוד אנתוני הופקינס – קלאודיוס מריאן פיית'פול – אופליה מארק דיגנאם – פולוניוס מייקל פנינגטון – לארטס גורדון ג'קסון – הורציו בן אריס – רוזנקרנץ קלייב גרהם – גילדנסטרן פיטר גייל – אוסריק רוג'ר לייבסי – השחקן הראשון / קברן ג'ון ג'. קארני – השחקן שמגלם את המלך ריצ'רד אוורט – השחקן המגלם את המלכה רובין צ'דוויק – פרנציסקו איאן קולייר – כומר מייקל אלפיק – קפטן אנג'ליקה יוסטון – גבירה בחצר המלוכה ביל ג'רוויס – חצרן רוג'ר לויד פק – ריינלדו ג'ון טרנמן – ברנרדו הסרט "המלט" יצא ב-DVD ב-3 ביולי 2012 בהוצאת Sony Pictures Home Entertainment. "המלט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המלט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המלט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Alexander Walker, Hollywood, England, Stein and Day, 1974 p452