laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רכבות 68-80-88

רכבות 68-80-88 הוא שיר של דני רובס המוקדש לג'ון לנון. זהו השיר השני באלבומו הרביעי "בגוף ראשון" (1991), אורכו ארבע דקות ושלושים ושש שניות (4:36), והוא השיר המוכּר ביותר מבין שירי האלבום. השיר נכלל גם באלבום האוסף של רובס "עשור! או שאני יורה..." (1994). רובס שר אותו כמעט בכל הופעותיו והוא השיר היחיד פרי עטו שהוא מבצע בהופעותיו משירי הביטלס. הוא נוהג לספר בפירוט את הסיפור מאחורי השיר, החל מתיאור יום הרצח של לנון וכלה באופן שבו הוא השפיע על חייו. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"א (1991) של רשת ג' דורג השיר במקום ה-36. סדר האירועים בשיר מתחיל דווקא מהשנה האמצעית ונגמר בשנה הקדומה יותר. דהיינו העלילה מתחילה ב-1980, ממשיכה ב-1988 ונגמרת ב-1968. ב־1980 היה רובס נשוי לאשתו הראשונה דינה והם התגוררו בכיכר דיזנגוף בתל אביב ועברו מדירה בצד אחד של הכיכר לדירה בצד האחר. ב־8 בדצמבר 1980, היום שבו נרצח ג'ון לנון בידי מארק צ'פמן, הגיעו המובילים והעבירו את כל הארגזים לדירה החדשה. רובס, אחרי לילה של הופעה, נשאר לישון על מזרן בדירה הישנה עם טרנזיסטור פועל לצידו. רצף שירים של הביטלס משך אותו מתוך השינה, ואז הוא שמע את קולו הנוגה של יואב קוטנר מכריז: "ולמי שעוד לא שמע את הידיעה, הלילה נרצח ג'ון לנון". רובס,הצטער מאד על הידיעה והלך אל אשתו, ששמעה אף היא את הידיעה ממקור אחר. הם נפגשו בכיכר והתחבקו באבל משותף על לנון, היוצר האהוב שהשפיע על חייהם. ב-1988 יצא לאקרנים "דמיין" (Imagine: John Lennon), סרט תיעודי על חייו של לנון. הסרט הורכב מראיונות עם בני משפחה וקולגות של לנון ומקטעי ארכיון. בין המרואיינים הייתה סינתיה לנון, אשתו הראשונה. ג'ון וסינתיה התחתנו צעירים, באופן לא מתוכנן, ב־1962, לאחר שהיא גילתה שהיא בהיריון עם בנם ג'וליאן, שלבסוף המשיך את דרכו של לנון והפך לזמר. נישואיהם ידעו קשיים ומשברים רבים, והסתיימו סופית ב־1968. בתחילת 1968 נסעו חברי הביטלס ובנות זוגם למהרישי מהש יוגי בהודו. הזוג לנון נפרד זמן קצר לאחר שובו לאנגליה, אך למעשה הסיפור שמתארת סינתיה בסרט התרחש באוגוסט 1967, כשנסעו הביטלס לשמוע את המהרישי בפעם הראשונה, בסמינר בנסיעה בבנגור, ויילס, שקוצרה עקב מותו הפתאומי של אמרגן הלהקה בריאן אפשטיין. חברי הלהקה נסעו לבנגור ברכבת, והתחנה בלונדון שקקה המולת מעריצים, אנשי תקשורת, שוטרים ונוסעים. ג'ון, שהיה רגיל שיש מי שדואג לו לציוד, רץ לרציף עם חבריו ללהקה. סינתיה נשארה מאחור עם המזוודות וניסתה למהר בעקבותיו כשהיא מפלסת את דרכה בין ההמון, אך כשהגיעה לרציף עוכבה בידי שוטר שלא זיהה אותה; הוא חסם את דרכה והבהיר לה שהיא איחרה את הרכבת. סינתיה סיפרה כי ראתה בכך רגע סימבולי שסימן את תום היחסים ביניהם – ג'ון ברכבת המתרחקת, ממשיך קדימה, בשעה שהיא נשארת מאחור על הרציף, מוצפת דמעות. בשיר מוזכרים בשמם שני שירי ביטלס מפורסמים שכתב לנון ושר כסולן באלבומם Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band‏: "Lucy in the Sky with Diamonds" ו"A Day in the Life". עיבוד הכינורות בשיר הוא מחווה לעיבוד הכינורות של ג'ורג' מרטין בשירם של הביטלס "Eleanor Rigby". דני רובס – מילים, לחן, עיבוד, שירה וגיטרות אקוסטיות. מיכה מיכאלי – גיטרה בס עמוס הדני – גיטרות חשמליות עדי רנרט – קלידים יצחק מרקובצקי – כינור אליקום זלצמן – כינור אברהם לבנטל – ויולה אלכסנדר כגנובסקי – צ'לו דובי אנגלר – פרותאוס, U-110 ז'אן פול זימבריס – תופים וכלי הקשה יהודה זיתון – הפקת סאונד השיר דורג במקום 36 במצעד הפזמונים העברי השנתי 1991. מילות השיר "רכבות 68-80-88" באתר שירונט רכבות 68-80-88, בביצוע דני רובס, סרטון באתר יוטיוב בערוץ הרשמי של NMC United Cynthia Lennon (2005), John, pp.196–198
קיין (קומיקס)

קיין פארקר (באנגלית: Kaine Parker) הוא דמות בדיונית של גיבור-על/נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Web of Spider-Man #119 מדצמבר 1994, ונוצרה על ידי הכותב טרי קאוואנו והמאייר סטיבן באטלר. קיין הוא ניסיונו הכושל הראשון של נבל בשם "התן" ביצירת שיבוט לפיטר פארקר, כאשר עקב תהליך שיבוט פגום, קיין נותר מעוות ובלתי יציב מבחינה נפשית. קיין מזוהה מאוחר יותר בשם "פארקר 3.0" על ידי התן. דמותו משמשת הן כבעל ברית והן כאויב לספיידרמן. התן דחה את קיין מכיוון שהשיבוט החל להראות סימנים מוקדמים של תהליך ניוון. עקב כך קיין חווה תחושה חזקה של דחייה דומה לזו שבין אב ובנו. קיין מבין שההתנוונות החלקית גם גרמה להגברה קלה של הכוחות אותם "ירש" מפיטר. לא רק כוחו, מהירותו וזריזותו הועתקו מפיטר פארקר אלא הוא קיבל גם "חוש נבואי" המראה לו הבזקים של העתיד (גרסה מוגברת של חוש העכביש של פיטר). הוא גם בעל "הסימן של קיין", כלומר מגע צריבה שקיין משאיר את סימן ידו על הפנים של קורבנותיו. בהמשך, התן ממשיך בניסיונותיו ליצור שיבוט חדש וטוב יותר, ויוצר את בן ריילי. במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", קיין מופיע כסקרלט ספיידר בכרך השני של הדמות. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביסק

בִּיסְק (בצרפתית: Bisque) הוא סוג של מרק חלק, קטיפתי ומתובל מאוד. מוצאו במטבח הצרפתי, ולרוב הוא מבוסס על רוטב מסונן ומתומצת מסרטנים. הוא יכול להיות עשוי ממגוון פירות ים: לובסטר, סרטן, שרימפס או סרטני נהרות (Crayfish). לעיתים, מרקים מוקרמים העשויים מירקות קלויים שעובדו למחית נקראים ביסק, הנפוצים שבהם הם קישואים, פטריות ועגבניות. אולם השימוש אינו מדויק, ומרקים אלה אמורים להיקרא "מרקים מוקרמים". הביסק הוצג לראשונה למטבח הצרפתי על ידי השף פרנסואה פייר לה וארן. הכנת הביסק מאפשרת מיצוי של כל הטעמים מהסרטנים. יש ביסקים המעובים באמצעות אורז אשר ניתן לסננו החוצה, כך נותר בביסק רק העמילן. אפשרות אחרת היא להפוך את האורז למחית בשלב הסופי של ההכנה. ביסק פירות ים מוגש באופן מסורתי בקערית או ספל נמוכים בעלי שתי ידיות. הסברה טוענת כי השם ביסק הוא נגזרת של ביסקאיה (Biscay), כדוגמת מפרץ ביסקאיה. אולם אפשרות אחרת היא בהתייחסות לסרטנים כ"מבושלים פעמיים", נגזרת מהמילים בלטינית "bis" - פעמיים, ו"coquere" - לבשל (באנלוגיה לביסקוויט), היות שהסרטנים מבושלים תחילה במעטפת שלהם, ולאחר מכן הם מבושלים ביין ובמרכיבים ארומטיים אחרים, ולאחר מכן הם עוברים סינון ותוספת של שמנת. מדיה וקבצים בנושא ביסק בוויקישיתוף גיל ססובר ואילון עמיר, איך הפך ביסק הלובסטר מאוכל עניים למאכל אנין, באתר הארץ, 14 במאי 2017 אוכל נענע 10, ביסק סרטנים, באתר nana10‏, 21 בספטמבר 2008 אורן גירון, דגים שוחים באלכוהול: ביסק בורי בוורמוט, באתר ynet, 20 במרץ 2011 ביסק דגים ומקל אנשובי, באתר מאקו ביסק פטריות, באתר מאקו מילון לאטימולוגיה, באתר etymonline (באנגלית)
חוות הקסמים (סרט)

חוות הקסמים (באנגלית: Charlotte's Web) הוא סרט מונפש מוזיקלי אמריקאי משנת 1973, אשר הופק באולפן הסרטים המצוירים האנה-ברברה ומבוסס על ספר בעל שם זהה מאת סופר הילדים אי. בי. ווייט. הסרט, בדומה לעלילת הספר, הוא על חזיר הניצל משחיטה על ידי עכבישה נבונה בשם שרלוט. הסרט הופץ לראשונה בבתי הקולנוע ב-1 במרץ 1973, על ידי חברת סרטי פרמאונט. זהו הסרט הראשון מאולפני האנה-ברברה אשר אינו מבוסס על הדמויות המצוירות שהפיקו לסרטי טלוויזיה. הסרט זכה להצלחה בינונית באולמות הקולנוע ובין מבקרי הסרטים. שירי הסרט נכתבו על ידי האחים שרמן אשר כתבו שירים לסרטים ידועים אחרים ובהם "מרי פופינס" (1964), "ספר הג'ונגל" (1967), ו"צ'יטי צ'יטי בנג בנג" (1968). ברבות השנים הסרט קנה לו קהל נאמן בארצות הברית ובעולם לאחר שהוקרן בהקרנות חוזרות בטלוויזיה והופץ בקלטות VHS. בשנת 1994 קלטת הסרט הפכה באופן מפתיע לרב-מכר, 21 שנים לאחר שיצא לאקרנים. לא היה סרט מצויר מוזיקלי דומה, שלא מאולפני חברת וולט דיסני, אשר זכה להצלחה חוזרת דומה. הצלחת הסרט הביאה להפקת סרט המשך בשנת 2003, "חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור", ולהפקת סרט לייב אקשן בשנת 2006, "חוות הקסמים". "חוות הקסמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חוות הקסמים", באתר נטפליקס "חוות הקסמים", באתר AllMovie (באנגלית) "חוות הקסמים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חוות הקסמים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חוות הקסמים", באתר Metacritic (באנגלית) "חוות הקסמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חוות הקסמים(הקישור אינו פעיל) במאגר הנתונים AllRovi.com (באנגלית)
פרוז

האם התכוונתם ל... אישים נטלי פרוז – מוזיקאית ישראלית-אמריקאית המנגנת בכלי נגינה לא קונבנציונליים, ומתמחה בעיקר בנגינה על מסור מוזיקלי ריטה יהאן-פרוז ("ריטה") – זמרת ושחקנית ישראלית מקומות לה פרוז – פרוור בסידני המנוהל על ידי עיריית רנדוויק מצר לה פרוז – מצר ים המפריד בין החלק הדרומי של האי הרוסי סחלין לבין החלק הצפוני של האי היפני הוקאידו, ואשר מקשר בין ים יפן ממערב לים אוחוצק ממזרח פירוז
פנזין

פנזין (באנגלית Fanzine, הלחם בין Fan ו-Zine, קיצור של מגזין) הוא כתב עת לא-מקצועי העוסק בתחום ספציפי. פנזינים אינם ממומנים על ידי גופים ציבוריים או מסחריים, והמוציאים לאור, העורכים והכותבים בדרך כלל אינם מקבלים כסף על טרחתם. המחיר של הפנזין הוא בדרך כלל זעום, ומשמש לכיסוי ההוצאות בלבד. פנזינים רבים הודפסו בסטנסילים או במכונת צילום. כתבי-עת עצמאיים החלו לצאת לאור בארצות הברית עם התפשטות טכנולוגיית הדפוס, כבר באמצע המאה ה-19. את הפנזינים הראשונים פרסמו חובבי המדע הבדיוני בשנות ה-30 של המאה ה-20. הפנזינים היו מבוססים על קובצי מכתבים ששלחו קוראי כתבי-עת שונים למערכת, או אחד לשני, בו הם מציעים את גרסאותיהם האישיות לסיפורים שפרסמו עורכי המגזינים הגדולים. בשלב מסוים הבינו הקוראים שהם יכולים לעקוף את מערכת כתב-העת ולהדפיס ולפרסם את גרסאותיהם באופן עצמאי. את המושג "פנזין" טבע Russ Chauvenet, שהיה ממקימיה של קהילת Science Fiction Fandom, בשנת 1940. "The Comet" (השביט), שראה אור לראשונה בשנת 1930 בשיקגו, נחשב הראשון שיצא לאור והיה מבוסס על מכתבים ששלחו קוראי המגזין “Amazing Stories” (סיפורים מופלאים). בישראל צמיחת הפנזינים קשורה בתרבות האנרכו-פאנק, שהתקיימה מסוף שנות השבעים. הפנזינים החשובים שראו אור למשך תקופה משמעותית בישראל והופצו בחנויות תקליטים היו "אבק" (פנזין מוזיקה תל אביבי, 1992–1993), "הכל שקרים" (1991–1993), "סטיות של פינגווינים" (כפר סבא, 1991–1998) ו"נקרופיליה לנוער" (להבות הבשן וקיבוצי הסביבה, 1991-1994). בשנות התשעים הופצו בישראל פנזינים רבים, רובם קצרי-חיים, באזור רחוב שינקין בתל אביב, בדוכנים באירועים כגון פסטיבלים ברחבי הארץ ובחנויות תקליטים. חלק ניכר מהם ראו אור בהוצאת צירופימקרים התל אביבית, ובירושלים יצא בתחילת שנות האלפיים פנזין מסיבות ביטחוניות. הפנזינים גוועו במקביל לעליית האינטרנט והאפשרות להתבטא דרך אתרי אינטרנט ובלוגים אישיים, באופן זול יותר, נוח יותר ועם קהל יעד גדול יותר. פנזין, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות צאלה קוטלר, ‏פינה מודחקת בתרבות הישראלית: מהם הפנזינים?, באתר גלובס, 23 ביוני 2011 איתמר ב"ז, גסיסת הפנזינים כקדימון לסוף העיתונות המודפסת, באתר הארץ, 29 ביולי 2014 Funzins, ארכיון פנזינים ישראליים העוסקים בנושאים חברתיים שונים. ירושלמית - פנזין וידאו ותרבות, ערוץ ביוטיוב המתייחס לפורמט הפנזין כמגזין וידאו פנזין, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Time Out תל אביב

Time Out תל אביב הוא אתר לענייני תרבות, בידור ופנאי היוצא לאור בתל אביב, על פי זיכיון מרשת המגזינים "Time Out". העורך הראשי הוא יובל סיגלר והעורך הוא ירון טן-ברינק. האתר מבוסס על המהדורה המודפסת השבועית שהחלה לצאת לאור בשנת 2002, והייתה מופצת בגוש דן. השבועון יצא לאור על ידי חברת "טיים אאוט מגזין (ישראל) בע"מ" שנוסדה על ידי חברת "יובל סיגלר תקשורת בע"מ" שבבעלותו של יובל סיגלר. בשנת 2008 רכשה חברת סטימצקי חלק מהבעלות בחברת "טיים אאוט מגזין (ישראל) בע"מ".בשנת 2009 הפך השבועון לירחון, ובהמשך בוטלו המהדורות המודפסות ונשאר האתר. העורכת הראשונה של השבועון הייתה רונית הבר. בשנים 2005–2008 החליף אותה אמיר בן-דוד, ובשנת 2008 נכנס לתפקיד איתי ולדמן. בשנת 2014 החליפה אותו סגנית העורך, עדי עוז, אותה החליף אלכס פולונסקי לאחר שמונתה לעורכת המגזין "את" בידי חברת "יובל סיגלר תקשורת בע"מ". את פולונסקי החליפה בינואר 2017 נוף נתנזון. באתר, ובמהדורות המודפסות לפניו, כתבות הסוקרות אירועים בתחומי התרבות, הבידור והפנאי בתל אביב, ביקורת מסעדות, מדורי אופנה, עיצוב, טור אישי שבועי של עוזי וייל, חדשות עירוניות, חדשות אוכל ועוד. האתר מאופיין גם בכתיבה פובליציסטית על נושאים פוליטיים ארציים. לעיתים קרובות הכתבות באתר מאופיינות במידה רבה של סרקזם. עכבר העיר אתר האינטרנט הרשמי של Time Out תל אביב Time Out תל אביב, ברשת החברתית פייסבוק Time Out תל אביב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Time Out תל אביב, ברשת החברתית אינסטגרם איתמר ב"ז, העבדים של סיגלר, באתר העין השביעית, 16 באוגוסט 2011 מתן פטור מאישור הסדר כובל להסדר שצדדים לו סטימצקי (2005) בע"מ, טיים אאוט מגזין ישראל בע"מ, יובל סיגלר ויובל סיגלר תקשורת בע"מ, החלטה של רשות ההגבלים העסקיים, 22 במאי 2008 מפת ההפצה של טיים אאוט, באתר TIMEOUT, ‏10 בספטמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כוכבי

האם התכוונתם ל... אביב כוכבי – ראש המטה הכללי אמיר כוכבי – ראש עיריית הוד השרון אריה כוכבי – יזם וממציא ישראלי דנה כוכבי – שחמטאית ישראלית יורם כוכבי – שחיין ישראלי משה כוכבי – ארכאולוג ישראלי; בנו של שמואל שטרן-כוכבי ובעלה של נורה כוכבי נורה כוכבי – פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית; אשתו של משה כוכבי נדב כוכבי – שחיין ישראלי שמואל שטרן-כוכבי – ממנהיגי ציוני רומניה כוכב
אודון

אודון הוא תבשיל אטריות עבות מחיטה מלאה, שמקורו במטבח היפני. אטריות אודון מוגשות כשהן חמות, בקערת מרק. בהעברה למטבח הישראלי, בצורה הפשוטה והבסיסית הן מוגשות כמרק אטריות. אולם בצורתן המסורתית, הן מהוות חלק עיקרי ממרקם טעמים המוגשים ביחד. בצורה המסורתית מוגשות אטריות אודון עם ציר דאשי, כאשר בקערות נפרדות מוגשים בצל ירוק, מירין (ליקר אורז מהמטבח היפני), טמפורה ורוטב סויה חם. ניתן לשלב רק חלק מהמרכיבים או להוסיף מרכיבים נוספים לפי הטעם. יחודו של תבשיל אודון, בניגוד למרקים ומאכלי אטריות בסגנון אירופי, הוא בכך שמרכיביהם לא משתדכים יחד במהלך הבישול או ההגשה. למעשה, הכנתם הנכונה היא בנפרד, בכלי בישול נפרדים, כאשר כל אחד מהם שומר על טעמו ועל אופיו הייחודי. מרכיבי המנה מוגשים בקערות נפרדות, ונוגעים זה בזה לראשונה בצלחת. מדיה וקבצים בנושא אודון בוויקישיתוף שרי אנסקי, תחת אטרייה אחת: כך מכינים אטריות אודון, באתר nrg‏, 17 באוקטובר 2009 איריס ז'ורלט, טוקיו, סינרגיזם של אטריות: קארה אודון, באתר ynet, 14 באוקטובר 2004 דאשי הוא ציר או נוזל הנוצר מהרתחת אצות קומבו ושבבי דג Bonito ממשפחת המקרלים
שעת הקומדיה של קולגייט

שעת הקומדיה של קולגייט (באנגלית: The Colgate Comedy Hour) הייתה תוכנית בידור חלוצית ששודרה בשידור חי ברשת NBC בטלוויזיה האמריקאית בין השנים 1950–1955 במימון חברת קולגייט-פלמוליב. ב-1951 הייתה זו תוכנית הטלוויזיה הראשונה ששודרה מחוף לחוף וב-1953 הייתה התוכנית הראשונה שצולמה ושודרה בשידור חי בצבע. בין מנחי התוכנית נמנו טובי הקומיקאים של התקופה, בהם דין מרטין וג'רי לואיס, אבוט וקוסטלו, אדי קנטור, דונלד או'קונור, בוב הופ, טוני קרטיס, ריי בולג'ר ואחרים. התוכנית שודרה מדי יום א' בין השעות שמונה עד תשע בערב. אחד המאפיינים הזכורים של התוכנית הוא ה"פספוסים". כיוון שהתוכנית שודרה בשידור חי אמיתי ללא השהיה, נחשפו הצופים לשחקנים ששכחו את תפקידם, התבלבלו במילות השירים, נכנסו באופן שגוי או פרצו בצחוק והתגברו על השגיאה באמצעות אלתור, להנאת הצופים. מדיה וקבצים בנושא שעת הקומדיה של קולגייט בוויקישיתוף "שעת הקומדיה של קולגייט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שעת הקומדיה של קולגייט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "שעת הקומדיה של קולגייט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דף באתר הטלוויזיה הקלאסית דף באתר מוזיאון השידור
חשופיות ים

חֲשׂוּפִיּוֹת יָם (שם מדעי: Nudibranchia) הן רכיכות תת-מימיות ממחלקת החלזונות. לסדרה זו שייכים יותר מ-3,000 מינים. השם המדעי של הסדרה נגזר מהמילה הלטינית nudus שפירושה "חשוף" ומן המילה היוונית brankhia שמשמעותה "זימים". ארנבת ים Nathalie Yonov, Sea Slugs of the Red Sea, Pensoft Series Faunistica 74, 2008. מדיה וקבצים בנושא חשופיות ים בוויקישיתוף חשופיות ים, באתר ITIS (באנגלית) חשופיות ים, באתר NCBI (באנגלית) חשופיות ים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חשופיות ים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חשופיות ים, באתר GBIF (באנגלית) חשופיות ים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואן גארסיה

חואן גרסיה לורנסאנה (בספרדית: Juan García Lorenzana; נולד ב-28 באוגוסט 1977) המוכר גם כחואנין (Juanín) הוא שחקן כדוריד ספרדי המשחק כיום בקבוצת הכדוריד של ברצלונה. מספר חולצתו של חואנין גארסיה הוא 6. גרסיה, נכון לינואר 2012, נחשב למלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים. גרסיה כבש בנבחרת 792 שערים.[דרוש מקור] חואנין גארסיה החל את הקריירה שלו בלאון אדאמר, המועדון של עיר הולדתו, שם הוא שיחק במשך כ-13 עונות. גארסיה הועלה בשנת 1999 לקבוצת הבוגרים של המועדון וכעבור שנה הוא החל לשמש כקפטן הקבוצה. בשנת 2004 נבחר גארסיה לתואר השחקן הטוב ביותר באותה עונה מטעם ארגון EHF. בעונת 2005-06 חתם גארסיה בקבוצת ברצלונה עד לעונת 2010-2011. ב-26 בינואר 2010, הפך חואנין גארסיה למלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים אחרי שעקף את חואן פראנסיסקו. הוא השתתף באולימפיאדת קיץ 2008 בבייג'ינג כחבר נבחרת ספרד הגברים בכדוריד. הקבוצה זכתה במדליית ארד, כשהיא מנצחת את קרואטיה. ב-31 במרץ 2013 הוא הפך לשחקן הראשון שהגיע ל-2000 שערים בליגת אסובאל. ב-25 במאי 2019 פרש לצמיתות מכדוריד. ברצלונה אליפות אירופה: 2011, 2010 הליגה הספרדית: 2011 סופרקופה: 2009, 2010 גביע הליגה: 2010 גביע ספרד: 2009, 2010 פורטלנד סן אנטוניו הליגה הספרדית: 2005 גביע אירופה: 2004 סופרקופה: 2006 ויאדוליד גביע הליגה: 2003 נבחרת ספרד אליפות העולם: תוניסיה 2005 מדיה וקבצים בנושא חואן גארסיה בוויקישיתוף חואן גארסיה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי חואן גארסיה, באתר olympedia.org חואן גארסיה, באתר פדרציית הכדוריד האירופאית
פארק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פארק – כינוי כללי לשטח שאין בו יישוב או מבנים עירוניים, הפתוח לרווחת הציבור פארק לאומי – שטח המוכרז לשימור על ידי ממשלה ריבונית פארק שעשועים/לונה פארק – מתחם הכולל מתקני שעשועים ואטרקציות בידור פארק מים – סוג של פארק שעשועים שמתקניו נעזרים במים פארק מיניאטורות – מתחם הכולל דגמים מיניאטוריים של נוף פארק (חברה) (PARC) - חברה העוסקת במחקר ופיתוח יישובים ורחובות הקרויים על שם הפארק הגדול המצוי בהם: שדרת פארק (פארק אווניו) - שדרה במנהטן שבניו יורק "טוקסידו פארק" (Tuxedo Park) סוג של טוקסידו פראק – פריט לבוש אישים: מונגו פארק – מגלה ארצות סקוטי קית' פארק – מרשל אוויר ראשי בחיל האוויר המלכותי הבריטי ניק פארק – אנימטור בריטי שם משפחה קוריאני נפוץ 박. האות רי"ש אינה נהגית. נכתב גם פאק או באק. פארק ג'י-סונג – כדורגלן דרום קוריאני המשחק במנצ'סטר יונייטד פארק צ'ו-יאנג – כדורגלן דרום קוריאני המשחק בארסנל פארק צ'אן-ווק – במאי קולנוע דרום קוריאני, תסריטאי, מפיק ומבקר קולנוע לשעבר כלי רכב מרקורי פארק ליין – היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד אשר יוצרה בין השנים 1960–1958 ו-1968–1964 פרק (פירושונים) פארקר
תאוריית הצבעים של גתה

תאוריית הצבעים של גתה או תאוריות הצבע של גתה היא תאוריה המוצגת בספרו של יוהאן וולפגנג פון גתה "תאוריות הצבע" משנת 1810. גתה החל לחקור את תופעות הצבע בשנת 1790 בערך, ומטרת מחקרו הייתה, בין היתר, לשמש כחומר תאורטי עליו ציירים יוכלו לבסס את טכניקת הציור שלהם. תאוריית הצבע חוקרת את דרך הראייה של העין האנושית המאפשרת את ההתאמה בין המוח לעולם. גתה חילק את הצבעים לפיזיולוגיים, כאלה שנוצרים בתוך העין והם מהווים תנאי הכרחי לראייה. לבין צבעים פיזיקליים, אשר מנוגדים לפיזיולוגיים והם תופעה חיצונית והדרך בה האדם חווה אותם קשורה להשפעתם של תנאים חיצוניים אשר מושפעים מאור וצל. צבעים נוספים הם צבעים כימיים המהווים את הצבע הבסיסי והקבוע של החומר, וכל שנדרש כדי לראותו הוא נוכחות של אור. בתאוריית הצבעים גתה מיחס לצבעים שחור ולבן את המקור ליצירת שאר הצבעים. כאשר השחור, המייצג את הצל, משאיר את העין במצב מנוחה, ואילו הלבן, מעורר את פעילותה ומייצג את האור. הלבן והשחור המייצגים את האור והעדרו הכרחיים ליצירת הצבע, כשהצבע הצהוב הוא הקרוב ביותר ללבן, והכחול לשחור ובאופן כללי כל הצבעים נוצרים מערבוב מסוים של ניגודים, כך הצהוב והכחול יוצרים ירוק. גתה התייחס לקבוצות של צבעים ותכונותיהם המשפיעות על הרגש וגורמות לתחושות שונות אצל כל אדם. הצהוב, הצהוב-אדום והכתום הם צבעים חמים המעוררים תחושות של מהירות, חיות וכמיהה ולכן הם מוגדרים כחיוביים, בעוד שהכחול, הסגול והארגמן הם צבעים קרים המבטאים חוסר מנוחה ומלנכוליה ולפיכך הוא הגדיר אותם כחלק מהצד השלילי בגלגל הצבעים. גתה מבחין בתופעה המכונה "מיזוג אופטי" בה שני פסי צבע צרים בגוונים כחול וצהוב נראים כירוקים במבט מרחוק. הזליגה האופטית של הצבעים והפיכתם למעין משטח אחיד, מהווה חלק מהבסיס לטכניקות הציור האימפרסיוניסטי והדיוויזיוניסטי. בתאוריית הצבע גתה מתייחס להשפעתו של הצל שמטילים גופים על משטח, וכאשר המשטח בגוון נייטרלי כמו לבן, גוני הצל יהיו בצבעים המשלימים של צבע האור, כך כשהאור בגוונים צהובים, הצללים יהיו סגלגלים. אחד הציירים הראשונים שעשו שימוש בתאוריה של גתה הוא ויליאם טרנר. תיאורית הצבע של גתה GOETHE, באתר מכון מופ"ת הספר השלם תאוריית הצבעים (בגרמנית) הספר "תאוריית הצבעים" סרוק (באנגלית) ניסויי הפריזמה של גתה (בספרדית) תורת הצבע, באתר אורייאנית תאוריית הצבעים של גתה, באתר OCLC (באנגלית) אליק מישורי, תולדות האמנות: מבוא כללי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2000, עמ' 113
סגמנטציה

סֶגְמֶנְטַצְיָה האם התכוונתם ל... פרק - קטע רציף מיצור חי סגמנטציה (ביולוגיה) (אנ') בבעלי חוליות – עצם; חלק מהשלד המצוי בין מפרק למפרק בבוטניקה – חלק רציף מגבעול, ענף או גזע. נראה בבירור בבמבוק חלק רציף מתולעת פרקים או מיצור פרוק רגליים סגמנטציה (מחשוב) – תהליך של חלוקת תמונה דיגיטלית למקטעים
גארי שטיינגרט

גארי שטיינגרט (באנגלית: Gary Shteyngart; נולד ב-1 בינואר 1972) הוא סופר אמריקאי ממוצא יהודי-רוסי. גארי שטיינגרט נולד ב-1972 למשפחה יהודית בעיר לנינגרד, ברית המועצות. אביו היה מהנדס מצלמות ואמו הייתה מוזיקאית ומורה לפסנתר. מאוחר יותר בחייו, גארי כינה את עיר הולדתו בשמה הציני "סנט לנינגרד" או "סנט לנינבורג". סבתו של גארי עבדה כעיתונאית באחד העיתונים של העיר ועודדה אותו להתחיל לכתוב בגיל צעיר מאוד. בשנת 1979 עזבה משפחתו את ברית המועצות והיגרה לארצות הברית. בזכרונותיו מתאר שטיינגרט שההתחלה בארצות הברית הייתה קשה מאוד, במיוחד מבחינה חברתית. בבית בו התגוררו לא הייתה טלוויזיה והשפה המדוברת בבית הייתה רוסית, וכך היה גם שנים רבות לאחר מכן. בנעוריו התקשה להתחבר לבני גילו בשל מוצאו, השפה בה דיבר והיחס של האמריקאים ליוצאי ברית המועצות לאור המצב בו היו שרויות שתי המדינות (תקופת המלחמה הקרה). בארצות הברית למד גארי בבית ספר יהודי, ולאחר שסיים את לימודיו הוא התקבל למכללת אוברלין שם למד וסיים תואר ראשון בפוליטיקה. בשנתו הראשונה כסטודנט הוא טייל וחי בפראג. אז התחיל לכתוב את ספרו הראשון, סאטירה פוליטית בשם "המדריך לרוסי מתחיל" שיצא לאור בשנת 2002. מאוחר יותר סיים תואר בכתיבה יצירתית במכללת הנטר (האוניברסיטה העירונית של ניו-יורק). בשנת 2024 כתב לפרק למיני-סדרה "המשטר" (אנ') בכיכובה של קייט וינסלט מבית HBO. נכון להיום שטיינגרט מתגורר במנהטן, ניו יורק. הוא מרצה לכתיבה באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פרינסטון. "המדריך לרוסי המתחיל" (2002) "אבסורדיסטן" (2006) "סיפור אהבה אמיתי עצוב במיוחד" (2010) "כישלון קטן" (2014) - ספר זיכרונות. "בארי כהן בדרכים" (באנגלית: Lake Success‏, 2018) החברים של סשה, ידיעות ספרים, 2022 המשטר (אנ') (2024) גארי שטיינגרט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גארי שטיינגרט, ברשת החברתית Goodreads גארי שטיינגרט, Air Travel, תודה שהעזתם, באתר כלכליסט, 19 במרץ 2015 דוד הדר, הנעבעך היהודי-אמריקאי החדש, באתר הארץ, 23 באפריל 2014 אריאנה מלמד, אז מה שווה כל סיפור האהבה הזה?, באתר ynet, 2 במרץ 2011 תרצה פלור, "סיפור אהבה אמיתי עצוב במיוחד" מאת גארי שטיינגרט | שלום האח הגדול, באתר הארץ, 2 במרץ 2011 עופרה עופר אורן, כישלון-קטן-מופע-של-נרקי/ "כישלון קטן": מופע של נרקיסיזם והומור, בבלוג "סופרת ספרים", 10 בדצמבר 2015 אריק גלסנר, על "כישלון קטן", של גארי שטיינגרט, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 8 במאי 2015 צח יוקד, הסופר האמריקאי גארי שטיינגרט מסביר למה הפסיק לאהוב את ניו יורק, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2018 ציפי שמילוביץ, "אני מלמד סטודנטים יהודים בניו יורק. לא אכפת להם מישראל בשיט", באתר ynet, 23 במרץ 2019 meet the writers, באתר בארנס אנד נובל myStory: Gary Shteyngart, באתר YouTube,‏ 23 בדצמבר 2010 דפנה לוי, ריאיון עם גארי שטיינגרט – ואחריו רשימה שכתב, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 12.06.2019 גארי שטיינגרט (1972-), דף שער בספרייה הלאומית יובל פלוטקין, גארי שטיינגרט הולך לאיבוד בין גלי הקורונה, באתר הארץ, 19 בינואר 2023