laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלריית דגלי אמריקה הצפונית

רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באמריקה הצפונית לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב': ערכים מורחבים – גלריית דגלי ארצות הברית, גלריית דגלי מדינות ארצות הברית ערך מורחב – גלריית דגלי הולנד ערך מורחב – גלריית דגלי הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא גלריית דגלי אמריקה הצפונית בוויקישיתוף
מרכוס בנקס

ארתור למרכוס בנקס השלישי (אנגלית: Arthur Lemarcus Banks III; נולד ב-19 בנובמבר 1981 בלאס וגאס, נבדה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז. בנקס שיחק באוניברסיטת לאס וגאס (UNLV), במדיה זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה. בנקס נבחר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA לשנת 2003 על ידי ממפיס גריזליס, ממנה הועבר לבוסטון סלטיקס בתמורה לקנדריק פרקינס. בסלטיקס, הציג בנקס את יכולות ההגנה הטובות שלו, אך ב-26 בינואר 2006 עבר למינסוטה טימברוולבס. ב-18 ביולי 2006, הוא שוחרר ממינסוטה ופיניקס סאנס החליטה להחתימו על חוזה רב עונתי. ב-6 בפברואר 2008 נשלח יחד עם שון מריון למיאמי היט בתמורה לשאקיל אוניל, ובפברואר 2009 הועברו השניים לטורונטו. מדיה וקבצים בנושא מרכוס בנקס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלריית דגלי אמריקה הדרומית

רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באמריקה הדרומית לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב': ערכים מורחבים – גלריית דגלי הממלכה המאוחדת, גלריית דגלי הולנד שמש מאי מדיה וקבצים בנושא גלריית דגלי אמריקה הדרומית בוויקישיתוף
פול דזמונד

פול דזמונד (באנגלית: Paul Desmond;‏ 25 בנובמבר 1924 – 30 במאי 1977) (נולד כפול אמיל בריטנפלד) היה נגן סקסופון אלט ג'אז אמריקאי, נחשב לאחד הנגנים הגדולים בעולם הג'אז. מלחינו של הקטע המפורסם "Take Five" אותו ביצע לראשונה יחד עם דייב ברובק באלבום "Time out". הוא נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה והתחיל לנגן בקלרינט בגיל 12, בנעוריו המאוחרים התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בלהקה צבאית שלוש שנים. ב-1950, עבר דזמונד לניו יורק. שם ניגן סקסופון וקלרינט בשביל ג'ק פינה. לאחר מספר שנים, חזר לקליפורניה. דזמונד נפטר ב-1977, מסרטן הריאה. הקונצרט האחרון שלו היה בפברואר 1977 בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא פול דזמונד בוויקישיתוף פול דזמונד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פול דזמונד, באתר Last.fm (באנגלית) פול דזמונד, באתר AllMusic (באנגלית) פול דזמונד, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול דזמונד, באתר Discogs (באנגלית) פול דזמונד, באתר SecondHandSongs פול דזמונד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוי ואבוי (להקה)

אוי ואבוי (בתעתיק לאנגלית: Oi Va Voi) היא להקה בריטית, שנוסדה בלונדון שבאנגליה ב־2000. הלהקה משלבת מספר סגנונות השאובים מסוגים שונים של מוזיקה יהודית־אשכנזית, מוזיקה יהודית־ספרדית ומוזיקת עולם: מוזיקת כליזמרים, מוזיקה חסידית שורשית, מוזיקה מזרח־אירופאית, שירת לאדינו, מוזיקת פולקלור צוענית, הונגרית ובלקנית, בשילוב עם רוק אלטרנטיבי ומוזיקה אלקטרונית. הלהקה הוציאה ב-2003 את אלבום הבכורה שלה, "צחוק מבעד לדמעות", שכלל קטעים כמו "Refugee" ו-"Yesterday Mistake". ב-2018 ההרכב של הלהקה כלל את סטפן לוי (שירה וקלרינט), ג'וש ברסלאו (תופים והפקה מוזיקלית), דייוויד אורצ'נט (חצוצרה), מייקל וינוור (גיטרה), מושיק קופ (תופים ותכנותים), אנה פואבל (כינור) ובת' לאונדריטיס (בס). באלבומה הרביעי מארחת הלהקה מוזיקאית ישראלית בשם זהרה. הלהקה הופיעה ארבע פעמים בישראל. ניק אמאר - (גיטרה, מנדולינה, שירה, הפקה מוזיקלית) ג'וש ברסלו - (תופים, כלי הקשה, הפקה מוזיקלית) ליאו בריאנט - (בסיסט, קונטרבס) סטיב ליוי - (קלרינט, שירה) דייוויד אורצ'נט - (חצוצרה) סופי סולומון - (כינור, ויולה, פסנתר, אקורדיון, מלודיקה) למז לובס - (חצוצרה, קלידים, שירה, מפיק מוזיקלי) Digital Folklore ‏ (2002) Laughter Through Tears ‏ (2003) Oi Va Voi ‏ (2007) Travelling the Face of the Globe ‏ (2009) מדיה וקבצים בנושא אוי ואבוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוי ואבוי אוי ואבוי, ברשת החברתית פייסבוק אוי ואבוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוי ואבוי, באתר שירונט אוי ואבוי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אוי ואבוי, באתר ספוטיפיי אוי ואבוי, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אוי ואבוי, באתר AllMusic (באנגלית) אוי ואבוי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוי ואבוי, באתר Yandex.Music (ברוסית) אוי ואבוי, באתר Discogs (באנגלית) אוי ואבוי, באתר Songkick (באנגלית) אוי ואבוי, באתר Genius אוי ואבוי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ארז פריש, אוי תמשיכו, באתר nrg‏, 8 בינואר 2010 אודי גלזר, לא נורא בכלל, באתר "עלונדון", 15 באפריל 2010 יקי הפשטיין, ‏רוק בבית הכנסת: הלהקה שהפכה טקסטים יהודיים למוזיקה אלקטרונית, בעיתון מקור ראשון, 22 ביוני 2018 שגיא בן נון‏, או יס: להקת "אוי ואבוי" תשוב להופעה בישראל, באתר וואלה, 4 ביוני 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פילי ג'ו ג'ונס

ג'וזף רודולף "פילי ג'ו" ג'ונס (באנגלית: Joseph Rudolph "Philly Joe" Jones;‏ 15 ביולי 1923 - 30 באוגוסט 1985), היה מתופף ג'אז אמריקני, מהמתופפים הבולטים בהיסטוריה. ג'ונס נולד בפילדלפיה; כינויו, פילי, הוא קיצור מקובל של שם העיר וניתן לו, בין השאר כדי להבדיל בינו לבין המתופף הוותיק יותר ג'ו ג'ונס. בשנת 1947 החל ג'ונס לנגן באופן קבוע בקפה סוסייטי, בניו יורק, אחד ממרכזי המוזיקה השחורה בארצות הברית דאז. במהלך שנותיו במוסד זה ניגן ג'ונס עם כמה מבולטים שבנגני הבי בופ של תקופתו, נגנים כגון צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, פאטס נבארו, בן ובסטר, ג'ו מוריס, טייני גרימס, ליונל המפטון וטאד דמרון. תקופה זו השפיעה רבות על סגנונו המוזיקלי של ג'ונס, כאשר ההשפעה החשובה עליו הייתה של דמרון. בין 1955 ל-1958 היה ג'ונס חבר בהרכב הג'אז של החצוצרן מיילס דייוויס, יחד עם ג'ון קולטריין (סקסופון), פול צ'יימברס (בס), רד גרלנד (פסנתר) ומאוחר יותר, קנונבול אדרלי. הרכב זה היה מהמשפעים בתולדות הג'אז, והמוביל שלו, מיילס דייוויס, אמר למעשה שג'ונס הוא המתופף המועדף עליו. כמו כן באוטוביוגרפיה של מיילס הוא מספר איך ניסה לגרום למתופפים אחרים לנגן יותר דומה לג'ונס. במסגרת הרכב זה הוציא ג'ונס את האלבומים "The Miles Davis quintent", "Cookin'", "Relaxin'", "Steamin'" ו-"Workin'". בשנת 1958 הוחלף ג'ונס במתופף ג'ימי קוב, הוא החל להנהיג הרכבים משלו, במקביל לעבודה עם מוזיקאים שונים כגון ביל אוונס. בשנת 1967 עזב ג'ונס את ארצות הברית ועבר לאנגליה, שם החל ללמד מוזיקה. הוא חזר לארצות הברית ולפילדלפיה בשנות ה-70. בשנת 1981 עזר ג'ונס לייסד את הרכב הג'אז דמרוניה, שהוקדש למוזיקה של המלחין טאד דמרון, ידידו הוותיק, שמת בשנת 1965. ג'ונס הנהיג את הרכב זה עד מותו, ב-30 באוגוסט 1985. מדיה וקבצים בנושא פילי ג'ו ג'ונס בוויקישיתוף פילי ג'ו ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר ספוטיפיי פילי ג'ו ג'ונס, באתר AllMusic (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר Discogs (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר Songkick (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) פילי ג'ו ג'ונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פילי ג'ו ג'ונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוקייתיים

המונח "קוקיה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו קוקיה (פירושונים). קּוּקִיָּתִיִּים (שם מדעי: Cuculidae) היא משפחה יחידה בסדרת הקוקאים, של עופות בגודל בינוני הנפוצים באזורים טרופיים וממוזגים בכל העולם. בישראל נפוצים שני מינים, ועוד שני מינים שלא מופיעים בארץ בקביעות. השמות Cuckoo באנגלית, Kakukk בהונגרית, Kuckuck בגרמנית וקוקייה בעברית הן דוגמה מובהקת לאונומטופיה אקוסטית – מילים שמחקות את הצליל של מושאיו, במקרה זה, חיקוי קול ה"קוקו" של העוף. צבעי הנוצות חום, אפור וערמוני והן מנוקדות בלבן. לקוקייה גוף וזנב ארוכים, רגליים קצרות ומקור בינוני וכפוף במקצת. באביב משמיע הזכר את שירתו האופיינית "קו קו", המזכירה קצת את זו של העורב. בשל שירה זו קיבלה הקוקייה את שמה. הקוקייה ניזונה מחרקים ומזחלים שעירים של פרפרים. כשאינה אוכלת, היא מרבה להסתתר בסבך של עצים ושיחים. מינים אחדים כמו הקוקייה רצנית מעדיפים לרוץ על הקרקע מאשר לעוף. הגדולה במיני הקוקיות היא קוקיית מקור צ'אנל (Scythrops novaehollandiae) ששוקלת עד 930 גרם ודומה בכך לקוקאל שחור (Centropus menbeki). הקטנה ביותר היא קוקיית ברונזה קטנה (Chrysococcyx minutillus) ששוקלת עד 17 גרם. חלק ממיני הקוקיות הם עופות טפילים. הנקבה מטילה את הביצים בקנים של ציפורים זרות (פונדקאיות), ואלה דוגרות על ביציה ומגדלות את גוזליה. נקבת הקוקייה עשויה להטיל ביצה מדי יום ובסך הכול 16–18 ביצים בעונה. בישראל מטילה הקוקייה את ביציה בקני עורבים. הקוקייה ממתינה בסתר בסמוך לקן, וכשהציפור עוזבת את הקן, הקוקייה ממהרת אליו ומטילה בו את ביצתה בתוך מספר שניות ועפה במהירות. לעיתים היא מוציאה ביצה אחת מהקן, כדי שהציפור הפונדקאית לא תבחין בהוספת הביצה הזרה. העוף הפונדקאי דוגר על ביצת הקוקייה עם ביציו שלו. גוזלי הקוקייה בוקעים לאחר 13 ימי דגירה, בדרך כלל לפני בקיעת ביצי הפונדקאי. במינים רבים של קוקיות פועל גוזל הקוקייה לסילוק ביצי הפונדקאי וגוזליו מהקן. לעומתם, גוזל הקוקייה המצויצת אינו מסלק את גוזלי העורב מהקן אלא גדל איתם כאילו היו אחיו. הפונדקאים מגדלים את גוזל הקוקייה ומספקים לו את מזונו, גם כאשר הוא מגיע לגודל העולה על זה שלהם, עד התבגרותו. זמן קצר לאחר גמר הקינון נודדות הקוקיות דרומה – קודם הבוגרים ואחריהם הצעירים. משפחה קוקייתיים (Cuculidae) תת־משפחה קוקיתיים (Cuculinae) – בה 12 סוגים תת־משפחה קוקליים (Centropodinae) - בה סוג אחד – קוקל (Centropus) תת־משפחה מלקוניים (Phaenicophaeinae) – בה חמישה סוגים תת־משפחה קוליקיים (Coccyzinae) – בה שלושה סוגים תת־משפחה אניים (Crotophaginae) – בה שני סוגים תת־משפחה קוקיים (Neomorphinae) – בה חמישה סוגים קוקייה אירופית – Cuculus canorus קוקייה מזרחית – Cuculus saturatus קוקייה מצויצת – Clamator glandarius קוקייה ירוקה – Chrysococcyx caprius Coua gigas קוקל ברצ'ל קוקייה רצנית Phaenicophaeus curvirostris Crotophaga ani קוקייה מצויה מדיה וקבצים בנושא קוקייתיים בוויקישיתוף קוקייתיים, באתר ITIS (באנגלית) קוקייתיים, באתר NCBI (באנגלית) קוקייתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוקייתיים, באתר GBIF (באנגלית) קוקייה, דף שער בספרייה הלאומית מעקב צילומים של גידול גוזלי קוקייה בקן עורבים יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: הקוקיה, הברבור והברווזון המכוער, (על ההגיון האבולוציוני שבטפילות קינון), באתר "הידען" הַקּוּקִיָּתִיִּים במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית הַקּוּקָאִים במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
צ'קוואלה מצויה

צַ'קְוַלָּה מצויה (שם מדעי: Sauromalus ater, בעבר Sauromalus obesus) היא לטאה ממשפחת האיגואניים הנפוצה באמריקה הצפונית. אורך גופה 40-50 ס"מ ומשקלה כ-1.5 ק"ג. נקבת הצ'קוואלה מטילה כ-10 ביצים. הצ'קוואלה אוכלת פירות, ניצנים, פרחים ועלים. צבע גופה חום-אדמדם כהה. הראש, החזה והגפיים של הזכר שחורים. לנקבה ולצעירים פסים לבנים המצטלבים על הגוף והזנב. הראש משולש והצוואר עבה. סביב הצוואר והכתפיים יש קפלי עור. הגוף מכוסה קשקשים גרעיניים. צורת גופה שטוחה וזנבה ארוך, כמעט כאורך הגוף. הרגליים חזקות ואצבעותיה ארוכות, ובקצותיהן טפרים כפופים, קצרים וחדים. מפתח הפה רחב ועבה. השיניים מחוברות בצד הפנימי של הלסת והן מתחלפות. היא שוכנת בשטחי מדבר ובאזורים מסלע, בהם הצמחייה נמוכה. ממקום מסתורה היא יוצאת בשעות הבוקר ומתחממת בשמש. אחרי שחום גופה עלה היא פונה לחפש מזון. בשעות היום החמות היא שוהה במקום מוצל ולעת ערב היא עוסקת שוב באכילה. כדי להתגונן מפני אויביה, היא מאבדת את זנבה ונמלטת למקום מחסה בתוך נקיק סלע. שם היא מנפחת את ריאותיה ובכך מכפילה את ממדיה ולא ניתן להוציאה משם. זנבה מתחדש כעבור שבועות מספר, אך הוא לא יתארך לממדיו המקוריים. הפעילות העיקרית שלה היא בחודשים מרץ-אוגוסט. זוהי לטאה צמחונית וכשיש מחסור בצמחייה בעונה הקרה, היא נכנסת לתרדמת חורף לתקופה של חצי שנה. על אף שהזכר והנקבה מזדווגים בכל עונה, הטלת הביצים מתרחשת פעם בשנתיים, וזאת בשל תרדמת החורף הממושכת. הנקבה מזדווגת עם זכרים שונים במשך מספר פעמים, כדי להבטיח את הפריית הביצים. הצאצאים הבוקעים מהביצים מפותחים היטב ועצמאיים. צ'קוואלה מצויה, באתר ITIS (באנגלית) צ'קוואלה מצויה, באתר NCBI (באנגלית) צ'קוואלה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צ'קוואלה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צ'קוואלה מצויה, באתר GBIF (באנגלית) צ'קוואלה מצויה באתר IUCN (באנגלית) צ'קוואלה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נוזל המוח והשדרה

הנוזל המוחי-שדרתי, או נוזל המוח והשדרה (בלטינית: Liquor cerebrospinalis, קרוי גם CSF (באנגלית: Cerebrospinal fluid)) הוא נוזל גופי, שנמצא בחלל התת-עכבישי בין הגולגולת לבין קליפת המוח (בין שני קרומי מוח, הקרום העכבישי והקרום העדין). הנוזל נמצא גם בחדרי המוח ובתעלת חוט השדרה. הנוזל מיוצר במוח על ידי תאים אפנדימלים הנמצאים במקלעת הדמים (choroid plexus). לנוזל המוחי שדרתי מספר תפקידים. ראשית, כיוון שהמוח טבול כולו בנוזל, משקלו האפקטיבי הכולל קטן יותר, מה שמקטין את הלחץ על בסיס המוח (בדומה למשקלם האפקטיבי של עצמים המוחזקים בידינו כשאנחנו בבריכה, הנתפסים על ידינו כקלים יותר). שנית, בהיעדרן של רקמות עצם או סחוס במוח שהיו יכולות לייצבו - מגן הנוזל המוחי-שדרתי על המוח מפני זעזועים שהיו עלולים להיגרם מתנועות חדות ועוצמתיות. זעזוע מוח הוא אירוע בו המוח מתנגש בדפנות הגולגולת על אף הימצאותו של הנוזל המוחי-שדרתי. בנוסף, ממלא הנוזל תפקיד חשוב בזרימת הדם למוח, ובמיוחד למוח הגדול. הנוזל מאפשר הרחבה וסגירה עורקית על ידי התנהגותו כקפיץ. הנוזל מיוצר על ידי מקלעת הדמים שנוצרת בחדרי המוח בהם יש מפגש בין הקרום העדין (פיה) לבין שכבת האפנדימה של רקמת המוח עצמה. הנוזל יוצא מהחדרים הצדדים דרך החלל התוך-חדרי (על שם מונרו) לחדר השלישי ודרך האקוודוקט (על שם סילביוס) לחדר הרביעי. מהחדר הרביעי, הנוזל יוצא בפתחים הצדדים (על שם לושקה) ובפתח האמצעי (על שם מג'נדי) לחלל התת-עכבישי ומשם למטה דרך תעלת חוט השדרה. הנוזל חוזר לזרם הדם באמצעות גרגורי הרקמה העכבישית החודרים את שכבת הדורה, דרך הסינוסים הדמיים המנקזים דם מהמוח. ישנה השערה כי נוזל חוזר גם על גבי עצבים קרניאלים לתוך מערכת הלימפה של הגוף. כחצי ליטר נוזל מיוצר ועובר מחזור ביום. בבת אחת, המוח יכול להכיל רק כ-150 מ"ל של נוזל. בדיקת נוזל מוחי-שדרתי מאפשרת אבחנה של מחלות נוירולוגיות שונות, ביניהן טרשת נפוצה, מחלת אלצהיימר, זיהומים וגידולים במוח. השגת הנוזל נעשית על ידי תהליך שנקרא ניקור מותני, שבו מתבצעת החדרת מחט בין החוליות המותניות הרביעית והחמישית. ערך מורחב – הידרוצפלוס בעיה בספיגת הנוזל בוורידי המוח או חסימה של זרימתו במוח, גורמת להידרוצפלוס (מילולית: ראש מים), וגורמת ללחץ תוך-גולגולתי. ללא טיפול, הלחץ עלול לחסום כלי דם במוח, דבר שעלול להוביל לנזק מוחי חמור. ניתן לטפל בבעיה באמצעות ניתוח בו קודחים נקב קטן בגולגולת ומחדירים דרכו צינורית לאחד מחדרי המוח. הצינורית מחוברת לחלל הבטן, וכשהלחץ בחדרי המוח גדל - הנוזל המוחי-השדרתי משתחרר לבטן, משם הוא נספג לתוך מחזור הדם. נוזל המוח והשדרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עפיצות

עֲפִיצוּת (באנגלית: Astringency) היא תחושת יובש או חספוס בפה הנגרמת מאכילת מזונות או שתיית משקאות המכילים עפצן (טאנין), כמו יין אדום ותה. הרוק המופרש מבלוטות הרוק שבלסת התחתונה (באנגלית: Submandibular salivary gland) ומהבלוטות שמתחת ללשון (באנגלית: Sublingual salivary glands) מכיל גליקופרוטאין (חלבון אליו קשורות קוולנטית מולקולות סוכר) הנקרא מוצין (mucin). המוצין מקנה לרוק צמיגות ו"שמנוניות" המאפשרת תנועה חלקה של הלשון בחלל הלוע. כאשר טאנינים שמקורם בקליפת הענב ממנו ייצרו את היין (או מכל מקור אחר) מגיבים עם המוצין שבפה, החלבון שאמור לצפות את החך מתכווץ ונוצרים גושים הניתקים מפני השטח. הרוק מאבד מצמיגותו והלשון מרגישה חיכוך מוגבר שהמוח מפרש כ"יובש". תחושה זו היא ה"עפיצות". אחת המטרות של טועם יינות כשהוא מגלגל את היין בפיו היא להבחין במידת העפיצות של היין על פי הקלות בה נעה הלשון בפה. כיוון שהפה אינו יבש באמת, שתיית מים לא מפחיתה מיד את תחושת היובש והחספוס בפה. העפיצות מבדילה בין יינות אדומים (עפיצים) ללבנים (חסרי עפיצות ולכן "קלים" יותר). טאנינים ביין: למה יש יינות שמתים מהר יותר? - שגיא קופר, המרקקה היומית ענר אוטולנגי, מה זה בעצם עפיצות ומה גורם לה?, באתר הארץ, 2 במרץ 2022
בית מדרש אלול

בית מדרש אלול הוא בית מדרש פלורליסטי פתוח ליהדות בירושלים המגדיר את עצמו כשוויוני וסובלני. בית המדרש, בו לומדים במשותף דתיים וחילונים, הוקם בחודש אלול בשנת תשמ"ט, על ידי רות קלדרון ומוטי בר-אור בתמיכת קרן אבי חי, ומטרתם הייתה ליצור חידוש בלימודי היהדות. בית מדרש אלול פועל בבית אלול, ברחוב ש"י עגנון שבשכונת סן סימון בירושלים. בשנת 2017 דיווח בית המדרש על 15,000 בוגרים. בית המדרש חבר באיגוד ההתחדשות היהודית “פנים״ וכן בפורום הירושלמי 'רשות הרבים' לארגוני יהדות-ישראלית. ההתקבלות לבית המדרש אינה דורשת תעודות כלשהן וכרוכה בראיון אישי. קבוצת בית המדרש המרכזית נפגשת בוקר אחד בשבוע ללימוד של כשש שעות.[דרוש מקור] הלימוד בבית המדרש מחולק לשלושה חלקים: פתיחה - שבה המנחה נותן הקדמות, מציג את חומרי הלימוד ודפי מקורות ושם דגשים והבהרות בלימוד. חברותא - שהיא קבוצת לימוד מצומצמת, המונה בין 2-5 חברים שתופס את רוב הנפח של הפגישה. דגם שאומץ והורחב מתוך הדגם המסורתי של בית המדרש. אסיף - שהוא דיון במעגל מונחה שבו מתכנסים הלומדים בסוף הלימוד ואליו מביאים כל חברי הקבוצה את פירות הלימוד, תוך שמנחה הלימוד, מנווט את הדיון. בכל שנה נקבע נושא אחר ללימוד, והוא מחולק למספר חטיבות. לדוגמה: "אדמה" - על היחס שבין השמים לארץ, על אידאות ועל יישומן. (תשס"ד) "עשרת הדיברות" - על קודקס החוקים האוניברסלי. (תשס"ה) "נבואה" - על המתח שבין אמת והזיה ובין חזון לטירוף. (תשס"ו) "חירות" - למהותם של החירות והחופש האנושיים. (תשס"ז) החומרים הנלמדים מובאים מארון הספרים היהודי, ומהוגי דעות שונים, ביניהם פילון האלכסנדרוני, אפלטון, ניטשה, הרמן כהן, אנרי ברגסון ונוספים. לצד קבוצת בית המדרש המרכזית פועלות באלול מספר סדנאות ערב וקבוצות לימוד, יצירה וכתיבה, סדנאות לעולים, וסדנאות לכתיבה יוצרת לנוער ומבוגרים. במקום נמצאת ספרייה גדולה ואוסף חומרים מוכנים לשימוש בשם "אסופה", שנוצרו בסדנאות לימוד שהתקיימו באלול במהלך השנים וכן גלריה קטנה. ברחבי ישראל פועלות כעשרים שלוחות של אלול - קבוצות לימוד המיועדות לקהלים שונים, וזאת במסגרת התוכנית "קהילות לומדות". מופעלת גם תוכנית מיוחדת בשיתוף עם מדרשות צבאיות של צה"ל. בית המדרש מקיים ערבים פתוחים לקהל הרחב - בעיקר בתיקון ליל שבועות ובהושענא רבה. בשונה מלימודים באקדמיה או בישיבות הכרוכים בעיקר בלימוד היררכי-פרונטלי, בבית המדרש הכללי הלימוד באלול הוא לימוד דמוקרטי-קבוצתי שבו למנחים של הקבוצות אין מעמד מיוחד בנוגע למהות של הדברים והם אחראים על בחירת התכנים וזרימת הדיון ועל חלוקת ההנחיות של מפגשים בין המשתתפים. אפיון הלימוד הוא פגישה ראשונית של התלמידים עם הטקסט, תוך ניסיון לסלק השפעות חיצוניות. לימוד שקרוי "לימוד בעיניים יחפות". בנוסף יש דגש על יצירה על בסיס הלימוד ולעיתים משולבות בלימוד סדנאות כתיבה ופעילות יצירתית נוספת. פרס אבי חי לשנת תשנ"ז הוענק לרות קלדרון ומוטי בר-אור על הקמת בית המדרש. פרס אגרסט לתרבות יהודית, מטעם האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך, הוענק לבית המדרש אלול בשנת תשע"ב. אתר האינטרנט הרשמי של בית מדרש אלול בית המדרש אלול, באתר האינטרנט של קרן אבי חי שלומית רביצקי טור-פז, חצי יובל לבית המדרש ”אלול“: מה השתנה?, באתר nrg‏, 9 בספטמבר 2014 עמותת אלול - אלו ואלו, באתר "גיידסטאר ישראל" תכירו את 'אלול', באתר www.elul.org.il בית מדרש אלול - מידע כללי, באתר www.elul.org.il (באנגלית) פרס אבי חי תשנ"ז בית מדרש אלול - זוכה פרס אגרסט לשנת תשע"ב
קצין בטיחות בתעבורה

קצין בטיחות בתעבורה הוא תפקיד בארגון האחראי על בטיחות ועל תקינות כלי הרכב ועל הדרכת הנהגים. קצין בטיחות בתעבורה הוא היועץ להנהלה בתחום הבטיחות בתעבורה ומהווה את הקשר לגורמים חיצוניים בתחום, כדוגמת המשטרה וחברות הביטוח. תפקיד קצין הבטיחות הוגדר בחוק (חלק י' של תקנות התעבורה) כחלק מהמאבק בתאונות הדרכים, כאשר כל מפעל, עסק וכיוצא בזה, המחזיק מספר כלי רכב מסוג ובהיקף המפורט בחוק, מחויב להעסיקו. במקרים מיוחדים, מפקח קצין הבטיחות גם על הובלת חומרים מסוכנים, על מובילי משנה של החברה וכן על עוזרים או קציני בטיחות אזוריים. הסמכת קציני בטיחות, הדרכתם והפיקוח עליהם הם באחריות משרד התחבורה. איגוד קציני בטיחות בתעבורה תפקידי קציני בטיחות בתעבורה באתר משרד התחבורה כמה מרוויח: האם כדאי להיות קצין בטיחות בתעבורה?, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2017
מרקוס אורליוס (פסל)

פסל מרקוס אורליוס (קיסר באימפריה הרומית) הוא פסל ברונזה שנוצר בשנת 145 לספירה, בשיטת השעווה האבודה, כחלק מפולחן הקיסר בו הוצבו פסלי הקיסרים בערים ברחבי האימפריה, השתחוו להם וחלקו להם כבוד של אלים. יצירה זו חשובה במיוחד מכיוון שזהו הפסל היחיד ששרד מתקופת האימפריה הרומית שבו מופיע קיסר על סוס, וממנו נלקח הרעיון לתיאור שליטים ואישים חשובים בעיצומה של רכיבה (לדוגמה: "נפוליאון חוצה את האלפים"). הסוס מתואר בעיצומה של הליכה, כשרגלו הימנית הקדמית באוויר וראשו קורע את האוויר בפה פתוח ואוזניים זקופות. בניגוד גמור לסערה שמצוי בה הסוס, הקיסר מרקוס אורליוס אשר לגופו טוגה רומית, שהיא הבגד הרשמי של אזרחי רומא, יושב עליו בשלווה, ביטחון וגאווה, הוא מניף את ידו הימנית, כמברך את נתיניו במחווה. השפעות רומיות על עיצוב הפסל: אינדיבידואליות בפרופורציות הפנים תיאור דקדקני בפרטים הקטנים יצירה לשם תיעוד והנצחה השפעות יווניות על עיצוב הפסל: אנטומיה קלאסית דינמיות נטורליסטית פרופורציות אידאיות משחק בקפלי הבד המדגיש את תוואי הגוף שמתחתיו פסלו של הקיסר מרקוס אורליוס פוסל בתקופה בה האמנות הרומית הייתה בפריחתה הגדולה, אך בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס, כמאתיים שנים לאחר מכן, רמת האמנות התדרדרה בהרבה. זו הסיבה שהקיסר קונסטנטינוס ציווה להסיר תבליטים ממבני הנצחה של קיסרים שקדמו לו, ברמת פיסול גבוהה בהרבה מהרמה בזמנו, ולהצמידם אל מבני הניצחון שלו (שער ניצחון במקרה זה). סיבה נוספת ל"גנבה" זו היא שמצב האימפריה היה רעוע באותם ימים, והקיסר העדיף לבנות לעצמו במהירות מבנה ניצחון גדול ומפואר שינציח אותו לפני שיכבוש את מקומו קיסר אחר או לפני שינוצח על ידי שבטים ברבריים, או כל סיבה אחרת שתוביל להפלתו. אחד מהתבליטים שנלקחו אל שער הניצחון של קונסטנטינוס היה תבליט ממבנה הנצחה של מרקוס אורליוס, בה נראתה דמותו, וזוהו פניו בבירור. בשנת 313 לספירה הכריז הקיסר קונסטנטינוס על הנצרות כדתה הרשמית של האימפריה הרומית, ובכך ביטל את האמונה בשבעת האלים הרומיים ובפולחן הקיסר. בעקבות כך, אחת מפעולותיהם של הנוצרים, משהתירו את דתם, הייתה לנפץ את כל פסלי האלים והקיסרים, פרט לפסליו של הקיסר קונסטנטינוס, שכבר לא היה חי, כי הרי הוא האיש שהתיר את האמונה. על שער ההנצחה של קונסטנטינוס נמצא תבליט המתאר קיסר בעל פנים ייחודיות (מרקוס אורליוס היה בעל פנים יוצאות דופן בשורות הקיסרים בזכות מוצאו הספרדי), ומשום שאיש כבר לא ידע איך קונסטנטינוס נראה בחייו חשבו כי זהו דיוקן פניו של קונסטנטינוס, וזו הסיבה כשמאוחר יותר, משנתקלו בפסל הפרש, סברו כי הוא הקיסר קונסטנטינוס, וזו הסיבה שלא הרסו אותו, אלא שימרו אותו. כך פסל הפרש של מרקוס אורליוס שרד עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא מרקוס אורליוס בוויקישיתוף
אדם הראשון

אדם הראשון (ידוע גם כהאדם הראשון, אדם קדמון, אב קדום, האב הקדום או אם קדומה. באנגלית הוא ידוע כ-ancestor או Progenitor) הוא מונח הבא לתאר אחת ממספר אפשרויות: אב השושלת (אחד מהורי הוריו של הצאצא) עד האב הקדום המשותף של כל האנשים החיים על פני כדור הארץ. אדם כרומוזום Y וחוה המיטוכונדרית שהיא אם כל האנושות, או אדם שהוא האדם הנבון הראשון, רמוס ורומולוס שהם אבות הרומאים או האב הקדמון הכולל של כל היצורים החיים על פני כדור הארץ. כמעט לכל תרבות אנושית יש מיתוס או סיפר של ראשית החיים. יש מישהו שנחשב כאב האנושות או האדם והאישה הראשונים. ביהדות ובשאר הדתות האברהמיות אלו הם אדם וחוה. בהינדואיזם זהו מנו על פי טקיטוס בספרו "גרמאניה", במיתולוגיה הגרמאנית, האדם הראשון היה מנוס(אנ'), בנו של האל טויסטו(אנ') אצל הסינים פנגו אצל היפנים איזאנגי ואיזאנמי אצל היוונים האלים יצרו את פנדורה כאישה הראשונה בגרסה אחרת של המיתולוגיה היוונית, איו היא האם הראשונה, שצאצאיה הם ראשית כל העולם המוכר על ידי היוונים הקיקויו מאמינים שגיקויו ומומבי היו הזוג הראשון בפרו ובוליביה (והסביבה) מאמינים שאל השמש הוריד את האדם הראשון והאישה הראשונה על אי השמש באגם טיטיקקה (בחלק הבוליביאני) וביקש מהם להוליד ילדים מדיה וקבצים בנושא אדם הראשון בוויקישיתוף