laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרייט אולימפיקס

גרייט אולימפיקס היא קבוצת כדורגל מהעיר אקרה, בירת גאנה. הקבוצה זכתה בשתי אליפויות גאנה ובשני גביעים גאנאיים כאשר תור הזהב של הקבוצה היה בעיקר בשנות ה-70 אך הקבוצה המשיכה להישאר מבין קבוצות החל העליון של טבלת הליגה הגאנאית הבכירה, למרות שלא שחזרה מאז שנות ה-70 את ימי הזוהר שלה. אליפות הפרמייר ליג הגאנאי (2): 1969/70, 1973/74 הגביע הגאנאי (3): 1975, 1983, 1995 לריאה קינגסטון גודווין אטרם דניאל אדו ריצ'רד קינגסטון עמנואל אנסונג צ'ארלס אסאמפונג טיילור דניאל קוואיה איסה אחמד עזיז אנסה מוחמד אחמד פולו פיליפ קוטסו אתר האינטרנט הרשמי של גרייט אולימפיקס גרייט אולימפיקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net
ליברטי פרופשיונלס

ליברטי פרופשיונלס (באנגלית: .Liberty Professionals F.C) היא קבוצת כדורגל מהעיר דנסומן שבגאנה. הקבוצה הוקמה בשנת 1996 והחלה את דרכה תחילה בליגה הגאנאית השנייה. לאחר שנתיים העפילה לליגה הבכירה. מאז עלייתה לליגה בכירה הקבוצה היא קבוצת מרכז טבלה שידועה בכישרונות הרבים המשחקים בה והיוצאים לליגות הבכירות באירופה. מייקל אסיין סאלי אלי-מונטארי דרק בואטנג ג'ון פנטסיל אוודו איסאקה ויליאם קוואבנה טיארו פטר אופורי קוואייה עמנואל פאפו אסמואה ג'יאן מייקל הלגבה בנין סמואל עמנואל סוקה טוגו גאנה אריק אקוטו מדיה וקבצים בנושא ליברטי פרופשיונלס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
ממשלת ישראל החמישית

ממשלת ישראל החמישית הייתה ממשלת ישראל, בראשותו של משה שרת, שפעלה מ-26 בינואר 1954 עד 29 ביוני 1955, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה. לאחר פרישתו של בן-גוריון מראשות הממשלה (7 בדצמבר 1953) התמנה שרת, בניגוד לרצונו של בן-גוריון שביכר את לוי אשכול, לראש הממשלה השני של מדינת ישראל, וממשלתו קיבלה את אמון הכנסת ב-26 בינואר 1954. שר המשפטים פנחס רוזן לא הצטרף בתחילה לממשלה עקב תוכנית להעלאת אחוז החסימה בבחירות, שלה התנגדו במפלגה הפרוגרסיבית. לאחר שהוסכם על הקפאת התוכנית הצטרף שוב רוזן ב-1 בפברואר 1954. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. הסיבה היא ניסוח סיפורי ולא אינציקלופדי. תקופתו הקצרה של שרת בראשות הממשלה (דומה באורכה רק לזו של אהוד ברק) אופיינה בחולשתו. הוא לא הצליח להשתלט על מנגנוני הביטחון. לא היה דבר הרחוק ממשנתו המדינית המתונה והזהירה מאשר "העסק הביש", פעולת חבלה במצרים שנרקחה בתקופתו ומאחורי גבו. הוא לא תמך בלב שלם עם פעולות התגמול של אותה עת, שבהן הרג צה"ל כמעט 200 חיילים מצרים, בתגובה לרציחות הפדאיון בתוך הארץ. עוד הקשתה עליו השפעתו של בן-גוריון על המערכת הפוליטית שלא פחתה גם לאחר שהתפטר מתפקידיו כראש הממשלה ושר הביטחון. שר הביטחון החדש פנחס לבון והרמטכ"ל משה דיין לא שעו לדבריו. לאחר התפטרותו של לבון מינה שרת את בן-גוריון לשר הביטחון, דבר שהחליש את מעמדו של שרת עוד יותר. בראשית כהונתו של שרת כראש ממשלה אירע טבח מעלה עקרבים, שבו נרצחו 11 מנוסעי אוטובוס שעשה דרכו מאילת לתל אביב. פעולת טרור זו עוררה בציבור הישראלי זעזוע עמוק וזעם רב. שרת התנגד בתחילה לפעולת תגמול על הטבח, אבל מעשי רצח נוספים הביאו לפעולת תגמול נגד ירדן. ניסיונותיו של שרת לכרות ברית צבאית עם ארצות הברית ולפתח קשרים עם סין נכשלו. הממשלה הגיעה לסוף דרכה ב-29 ביוני 1955, כאשר לאחר הצבעת אי אמון בממשלה (שנדחתה) בעקבות משפט קסטנר, שבה נמנעו שרי הציונים הכלליים בהצבעה, התפטר שרת מתפקידו (היות שבאותה עת החוק לא איפשר פיטורי שרים) והקים באותו יום ממשלה חדשה, שכיהנה תקופה קצרה עד לבחירות לכנסת השלישית. מספר הח"כים החברים בקואליציה: 89 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה החמישית (26 בינואר 1954 - 29 ביוני 1955). הממשלה מנתה 16 שרים לכל אורך כהונתה. בעת הרכבתה היא הייתה זהה בהרכבה לממשלת ישראל הרביעית, למעט החלפתו של דוד בן-גוריון בזלמן ארן. ממשלת ישראל החמישית באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל החמישית באתר הכנסת
מצקת

מַצֶּקֶת או תַּרְוָוד היא כלי מטבח המשמש לערבוב וליציקת נוזלים מכלי בישול לכלי הגשה או לכלי בישול קטנים יותר. צורת המצקת מזכירה כף אך היא עמוקה יותר ולה ידית ארוכה יותר המאפשרת לטבח להשתמש בה מבלי להסתכן בכוויה. השימוש במצקת נפוץ ביותר בהכנת מרק ורוטב אך בדרך כלל מצקת לרוטב תהיה קטנה יותר ממצקת רגילה. בשפה העברית המילים מצקת ותרווד הן מילים נרדפות אך כיום נהוג להבדיל ביניהן לפי הצורה ואופן השימוש - המצקת עמוקה יותר מהתרווד. מקפה ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממשלת ישראל השישית

ממשלת ישראל השישית הייתה ממשלת ישראל, בראשותו של משה שרת, שפעלה מ-29 ביוני 1955 עד 3 בנובמבר 1955, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה. הממשלה הוקמה לאחר פרישתו של משה שרת ב-29 ביוני 1955 מראשות הממשלה. שרת החליט להתפטר בעקבות סירובם של ארבעת שרי הציונים הכלליים (פרץ ברנשטיין, יוסף ספיר, יוסף סרלין, וישראל רוקח) להתפטר מהממשלה, לאחר שהחליטו להימנע בהצעת אי אמון שעסקה במשפט קסטנר. הממשלה כיהנה, למעשה, כממשלת מעבר לקראת הבחירות לכנסת השלישית.. הממשלה התפטרה לאחר הבחירות ב-15 באוגוסט 1955. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מספר הח"כים החברים בקואליציה: 66 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה השישית (29 ביוני 1955 - 3 בנובמבר 1955). בממשלה כיהנו 12 שרים והיא הייתה זהה בהרכבה לממשלה החמישית בעת סיום כהונתה, למעט ארבעת שרי הציונים הכלליים, שלא היו שותפים לקואליציה שהרכיבה את הממשלה השישית. מזכיר הממשלה: זאב שרף ממשלת ישראל השישית באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל השישית באתר הכנסת הורכבה ממשלה חדשה בלי הכלליים, שערים, 30 ביוני 1955
ממשלת ישראל השביעית

ממשלת ישראל השביעית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-3 בנובמבר 1955 עד 7 בינואר 1958, והושבעה עם היבחרה של הכנסת השלישית. לאחר הבחירות לכנסת השלישית הקים בן-גוריון ממשלה שנתמכה על ידי קואליציה של שכללה את המפלגות מפא"י, החזית הדתית הלאומית, מפ"ם, אחדות העבודה, והמפלגות הערביות. סך הכל תמכו בממשלה 80 חברי כנסת. הממשלה כללה 10 שרים ממשיכים ו-7 שרים חדשים, מתוכם שר אחד נוסף במהלך כהונת הממשלה. הממשיכים היו: בן-גוריון, אשכול, בורד, שפירא, שרת (כהונה חלקית), מאיר, ארן, שטרית, רוזן, נפתלי. החדשים היו: מרדכי בן טוב, ישראל ברזילי, ישראל בר יהודה, משה כרמל, פנחס ספיר, קדיש לוז, במהלך כהונת הממשלה אילץ בן-גוריון את שרת להתפטר מתפקידו, העביר את תיק החוץ לגולדה מאיר ומינה את מרדכי נמיר כשר העבודה. חילוקי הדעות המדיניים והאישיים בין דוד בן-גוריון למשה שרת גרמו להדחת שרת מהממשלה ב-19 ביוני 1956, ומינוי גולדה מאיר לשרת החוץ במקומו. באוקטובר 1956 הגיע בן-גוריון להסכם עם צרפת ובריטניה על שיתוף פעולה במבצע צבאי נגד מצרים (מבצע קדש), לאחר שזו סגרה את מצרי טיראן בפני כלי שיט ישראליים. במהלך המבצע כבש צה"ל את חצי האי סיני. זמן לא רב לאחר מכן נאלצה הממשלה בראשותו להחזיר את סיני בלחץ ממשלת ארצות הברית. ב-31 בדצמבר 1957 הגיש ראש הממשלה בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, לאחר ששרי אחדות העבודה סירבו לדרישתו שיתפטרו מתפקידם בממשלה. הגורם למשבר היה חשיפת כוונת הממשלה לשלוח את הרמטכ"ל משה דיין למה שהוגדר כ"שליחות ביטחונית סודית" בגרמניה המערבית, דבר שהוביל לביטול השליחות. בהמשך נחשף, שמטרת השליחות הייתה שיחות על רכישת נשק מגרמניה המערבית. מספר הח"כים החברים בקואליציה: 80 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה השביעית (3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958). הממשלה מנתה 16 שרים לכל אורך כהונתה. פנים חדשות בממשלה, בעת השבעתה, היו ארבעת שרי השמאל מטעם מפ"ם ואחדות העבודה-פועלי ציון, וכן פנחס ספיר וקדיש לוז מטעם מפא"י שהחליפו את דב יוסף ובן-ציון דינור. בהמשך הצטרף גם מרדכי נמיר במקום משה שרת. ממשלת ישראל השביעית באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל השביעית באתר הכנסת מימין לשמאל: בראש דוד בן-גוריון בלבוש כמעט-צבאי. לידו מרדכי בנטוב. מאחור נראים ישראל ברזילי וגולדה מאיר. הזוג הבא הם פרץ נפתלי ולשמאלו חיים משה שפירא. מאחוריהם בכור שטרית ולוי אשכול. אחרונים: פנחס רוזן, ישראל בר-יהודה ומשה שרת. נדחו הצעות אי־אמון ואושר מינוי נמיר, הארץ, 20 ביוני 1956 מפא"י תובעת מאחה"ע לפרוש מהממשלה, הארץ, 19 בדצמבר 1957 ראש מפא"י נאלץ לסגת מהחלטת זוועה - לשגר את ... לגרמניה, חרות, 18 בדצמבר 1957
טים מונטגומרי

טים מונטגומרי (באנגלית: Timothy Montgomery נולד ב-25 בינואר 1975) הוא אתלט ואצן אמריקאי. מונטגומרי החזיק בשיא העולם בריצת מאה מטר בזמן של 9.78 שניות, אותו קבע בפריז בשנת 2002. התעורר חשד כי נטל חלק בפרשת סמים חמורה שהתעוררה באתלטיקה האמריקאית, ולכן לא השתתף באולימפיאדת אתונה. ב־14 ביוני 2005 שבר אסאפה פאוול את שיאו ושיפר אותו במאית שנייה. בשנת 2005 התחתן עם האצנית מריון ג'ונס. ב־13 בדצמבר 2005 הטיל עליו בית הדין לבירור עתירות בספורט עונש של הרחקה לשנתיים מהשתתפות בתחרויות אתלטיקה עקב שימוש בסמים (לאחר שהסוכנות האמריקאית נגד סמים בספורט דרשה הרחקה של ארבע שנים), כמו גם שלילת הישגיו מאז ה־31 במרץ 2001. טים מונטגומרי, באתר olympedia.org טים מונטגומרי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית טים מונטגומרי, באתר Track and Field (גברים) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת באר יעקב

ישיבת באר יעקב היא ישיבה חרדית בבאר יעקב שהונהגה במשך שנים רבות על ידי הרב משה שמואל שפירא, שכיהן כראש הישיבה, והרב שלמה וולבה שכיהן כמשגיח רוחני. כיום ראש הישיבה הוא הרב דוד יצחק שפירא, ומשגיח הישיבה הוא הרב משה דוד לפקוביץ. מגידי השיעורים הם הרב שמעון שפירא, הרב יהודה אריה קסטנר, הרב דוד מונק, הרב יעקב זלושינסקי, הרב אבנר שפרלינג והרב יהושע דבורץ. שיטת הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו של הרב משה שמואל שפירא, תלמידו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק. תנועת עזרא ביקשה להקים ישיבה לבוגרי התנועה מחוץ לירושלים ולצורך כך קיבלה תרומה של בית אריזה ישן בבאר יעקב ששימש כפנימייה. בהמלצת החזון איש מונה לראשות הישיבה הרב אפרים בורודיאנסקי, ולמשגיח מונה הרב שלמה וולבה. לאחר כחודש ביקש הרב בורודיאנסקי להשתחרר מתפקיד ראש הישיבה, ובמקומו המליץ החזון איש על מינוי הרב משה שמואל שפירא. לאחר כשנה נפרדה הישיבה מתנועת עזרא בהסכמת שני הצדדים. הלימודים התקיימו בבית הכנסת של באר יעקב. באותה עת היו בישיבה כעשרה תלמידים. בשנת 1953 הוקמו מבנים טרומיים עבור פנימייה וחדר אוכל, על קרקע שחלקה נתרם לישיבה וחלקה הוקצה לישיבה על ידי המועצה המקומית. בשנת 1955 הוקם עבור הישיבה בית מדרש שנתרם על ידי סר יצחק וולפסון מקנדה, ולאחר מכן הוקמו שני בתים עבור ראש הישיבה והמשגיח. בליל יום כיפור תשי"ט עלה אחד ממבני הפנימייה באש. בעשר השנים הראשונות של הישיבה שימש הרב שפירא גם כרב המקומי של באר יעקב, אולם כשגדלה הישיבה הוא פרש מהתפקיד כדי להקדיש לה את זמנו. בי"ב בכסלו תשכ"ה (17 בנובמבר 1964) חנכה הישיבה את המבנה החדש שלה בנוכחות הרב הראשי לישראל הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב יוסף שלמה כהנמן, הרב יחזקאל אברמסקי, שר הדתות זרח ורהפטיג ועוד. בעת חנוכת המבנה החדש למדו בישיבה כתשעים תלמידים, כשני שלישים מהם ישראלים. תלמידי חוץ לארץ נדרשו להגיע לאחר פרק זמן מינימלי בישיבה בארצות מוצאם. בכל שבת התקיימה שיחת מוסר על ידי המשגיח הרב וולבה. הישיבה התייחדה בכך שהשיעורים בה התקיימו בעברית ולא ביידיש, על מנת לאפשר לבני עדות המזרח ללמוד בה. לאחר ההתרחבות למבנה החדש, פתחה הישיבה ישיבה קטנה לצדה. בין השנים תש"י-תש"ס הוציאה הישיבה ביטאון תורני בשם "הבאר" אשר הכיל דברי תורה של רבני הישיבה ותלמידיה ושימש גם לגיוס תרומות. ב-1982 (תשמ"ב) עזב הרב וולבה את ישיבת באר יעקב ועבר לירושלים. בתחילת שנות התשעים עברה הישיבה לירושלים, עקב גורל הגר"א שערך הרב שפירא. כעבור עשר שנים שבה הישיבה למבניה המקוריים בבאר יעקב. אריה דרעי עבר את תהליך השיקום שלו בישיבה בשנת 2001. בתחילת זמן אלול ה'תש"ע פרש הרב אריה שפירא, שהיה ר"מ בישיבה, בתיאום עם אביו הרב דוד יצחק, והקים עם דודו, הרב נפתלי צבי יהודה שפירא, את ישיבת שערי שמועות במושב בית חלקיה. בגרעין המייסד של הישיבה החדשה היו כ-20 מתלמידי ישיבת באר יעקב. רשימת בוגרים שיש עליהם ערך בוויקיפדיה הרב מרדכי עמנואל, החבר ר' שמואל בֶּר ז"ל, מייסד ישיבת באר יעקב, המעיין, תמוז תשס"ח הבאר י"ג, עמודים 75–81 ישיבת באר יעקב, באתר "גיידסטאר ישראל" ישיבת באר יעקב, דף שער בספרייה הלאומית אבישי בן חיים, מהבוקר: אריה דרעי יחל בתהליך שיקום, באתר ynet, 10 באוקטובר 2001
קרנליאן

קרנליאן (וכן קרניאול וקרניול) הוא אבן חן אדמדמה אחת מצורות המינרל כלקדון (סוג של קוורץ), המכיל כמויות קורט של ברזל. הקרנליאן שייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה מרחבי), ונוסחתו הכימית SiO2. מקור השם קרנליאן מלטינית, "קרניס" (carnis) שפירושו בשר עקב הגוון האדמדם המזכיר בשר חי. צבעו של הקרנליאן נקבע לפי כמות וסוג תרכובת הברזל שבו. תחמוצת הברזל יוצרת גוון כתום-אדמדם בעוד שהידרוקסיד הברזל נותן לאבן גוון חום. בחימום הופך הידרוקסיד הברזל לתחמוצת הברזל וגוון הקרנילאן משתנה בהתאם לאדום. כמו בכל צורות הכלקדון הגבישים של המינרל קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים). תכונה זו מבדלת את הקרנליאן מקוורץ שקוף, אמטיסט, ציטרין וסוגים נוספים של קוורץ גבישי שהם בדרך כלל שקופים ויוצרים גבישים בעלי שש פאות הניתנים לזיהוי בקלות. סוגים נוספים של קוורץ בעל גבישים זעירים כוללים את האגט, הכריזופראס והאוניקס. שלא כמו בסוגים רבים אחרים של אבני חן מקוורץ בלתי שקוף שבהם האבן נחשקת בשל תבניות של פסים בגוונים שונים על האבן, הקרנליאן הפכה לאבן חן בשל צבעה האדמדם בלבד. הגוון הנחשק ביותר היא אבן שלפניה יש גוון שחור אדמדם, אבל בהסתכלות דרכה נראים גוונים של אדום אש. הקשיות הגבוהה יחסית של הקרנליאן (7 בסולם מוס) מאפשרת להשתמש בו לצורכי קישוט, לשיבוץ בטבעות, בשרשרות ולגילוף צלמיות. בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד הקרנליאן הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש יולי. אבני הקרנליאן היפות ביותר מגיעות מהודו, מקומות נוספים שבהם כורים קרנליאן הם צפון אפריקה, יפן, אוסטרליה, סיביר ובייחוד ברזיל. על שם האבן נהוג לקרוא לגוון אדום מסוים "קרנליאן", כדוגמת צבע הלוגו של אוניברסיטת קורנל וחברת המרקים "קמפבל". במצרים העתיקה נהגו לכנות את האבן, "אבן החיים", בשל צבעה המזכיר דם. משום כך שיחקה האבן תפקיד חשוב בפולחן הקבורה המצרי והיא מוזכרת בספר המתים המצרי. קישוטים המכילים קרנליאן נמצאו בקברו של תות ענח' אמון. גם במקומות אחרים בעולם העתיק היה המינרל אבן חן חשובה, בייחוד בטבעות. דוגמאות נודעות: טבעת טלו – איראן 2500 לפנה"ס כיום במוזיאון הלובר חרוזים בקבר פיר גדול של אנשים ממעמד גבוה המתוארך ל-2000-2400 לפנה"ס, בקטנה, עיר עתיקה בסוריה טבעת חותם פניקית בצורת חרפושית המאה השישית לפנה"ס כיום במוזיאון הבריטי. טבעת חותם אטרוסקית עם מוטיב פוסידון, המאה השישית לפנה"ס, כיום בספרייה הלאומית הצרפתית קישוטים עתיקים עוד יותר המכילים קרנליאן נמצאו בקפריסין ובטרויה. בתקופת האימפריה הרומית היה הקרנליאן החומר הנפוץ ביותר בו השתמשו כאבן חן. מכיוון שלקרנליאן יש תכונה חשובה, שעווה חמה אינה נדבקת אליו, השתמשו בו לרוב בטבעות חותם שבהם הטביעו חותם ביטחון על מכתבים או מסמכים חשובים. מתקופת ימי הביניים החלו להשתמש בקרנליאן בקמעות משום האמונה בכוחה המרפא של האבן בין השאר בפני דימומים, כאבי ראש, שיעולים והצטננות. במאה ה-18 התפשטה האמונה שגבר הנושא קרנליאן מושך אליו נשים בדרכים מוזרות. בתקופה המודרנית התחדש השימוש בקרנליאן כאבן חן וכמה משוררים גרמנים כדוגמת יוהאן וולפגנג פון גתה, ושטפן גאורגה מזכירים את האבן בשיריהם. באוסף שיריו המאוחר, "דיוואן מערבי מזרחי" כתב גתה בשיר Segenspfänder ("משכונות הברכה"): ערך זה כולל מידע מתוך הערך כריזופראס, מידע מהערך Carnelian מוויקיפדיה באנגלית ומידע מהערך Karneol מוויקיפדיה בגרמנית. מדיה וקבצים בנושא קרנליאן בוויקישיתוף קרנליאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ריאל טמלה יונייטד

ריאל טמלה יונייטד היא קבוצת כדורגל מהעיר טאמאלה שבגאנה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה הוא סגנות מחזיקת הגביע הגאנאי, הישג אליו הגיעה שלוש פעמים. סגנות הגביע הגאנאי (3):1981, 1986, 1998 עבדי פלה האמזה מוחמד מדיה וקבצים בנושא ריאל טמלה יונייטד בוויקישיתוף פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net
ברקום ארסנל

ברקום ארסנל (אנגלית: Berekum Arsenal) היא קבוצת כדורגל מהעיר ברקום שבגאנה. מדי השחקנים במשחקי הבית, סמל הקבוצה ושמה מבוססים על שמה, סמלה וצבעיה של קבוצת הכדורגל האנגלית ארסנל. בשנת 2006 השתתפה הקבוצה בגביע הפדרציה של ה-AFC כאשר בשלב הראשון הקבוצה גברה על קבוצת דיאבלוס נוירס מהרפובליקה של קונגו והמשיכה לשלב השני, בו הפסידה לקבוצת פטרו אתלטיקו מאנגולה והודחה מהמפעל. ג'ון פנטסיל פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצרית קדומה

המצרית הקדומה היא שפת אנשי מצרים העתיקה הנמנית עם משפחת השפות האפרו-אסיאתיות. שפה זו היא ניב מצרי שהתפתח מהמצרית הארכאית. השפה הייתה נפוצה במצרים בסביבות השנים 2600–2000 לפנה"ס בממלכה הקדומה ובתקופת הביניים הראשונה. הטקסט החשוב ביותר בניב זה, הוא כתבי הפירמידות. בנוסף, קירות הקברים של מעמד האצולה במצרים מכילים מידע אוטוביוגרפי רב על בעליהם במצרית קדומה. ככלל, המצרית הקדומה אינה שונה בצורה משמעותית מהמצרית התיכונה שהתפתחה ממנה. המצרית הקדומה נכתבה בכתב ההירוגליפי שממנו השתלשלו מאוחר יותר הכתב ההיראטי והדמוטי. לאחר כיבוש מצרים על ידי אלכסנדר הגדול במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והתבססות בית תלמי, עברו השלטונות להשתמש לכתיבת חולין בכתב הקופטי (שבוסס על האלפבית היווני בצירוף כמה אותיות מן הכתב הדמוטי), אך הכתבים הקודמים המשיכו לשמש בכתבי הקודש. בתלמוד המצרית מכונה "גיפטית" (כמו Egypt, מצרים) ומצוין שספרי קודש הכתובים בשפה זו, כמו אחרות, פסולים. מצרית כתב חרטומים אבן רוזטה ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבינה לבנה

גבינה לבנה היא גבינה טרייה (איננה עוברת תהליך הבשלה כחלק מתהליך הייצור של הגבינה) בעלת צבע לבן אופייני, הניתנת למריחה. לגבינה טעם חמצמץ אופייני, הנובע מתהליך ההחמצה של חיידקי המחמצת המשמשים בייצור הגבינה. גבינה זו נחשבת לאחת הגבינות הנמכרות ביותר בישראל. היא משווקת ברמות שונות של אחוזי שומן. לאחר פסטור החלב וקירורו לטמפרטורת דגירה של כ-30 מעלות צלזיוס מוסיפים לחלב מחמצת לקטית מזופילית ומשהים את החלב עד שחומציותו מגיעה לכ-4.6pH ( הנקודה האיזואלקטרית של חלבון החלב הקזאין). יש הנוהגים להוסיף מעט אנזים הגבנה לחלב כדי להפוך את הגבן לקשיח יותר. לאחר מכן יש הפרדה של חלק ממי הגבינה על ידי תליית הגבן בבד טפטוף (שיטה מסורתית) או בעזרת מפרדה. גבינה זו נקראת בשם "גבינה לבנה" בחלק משפות אירופה, למשל Weißkäse בגרמנית ו-biały ser בפולנית. השם מבדיל גבינה זו מגבינות פרה קשות, המכונות גבינות צהובות. בתהליך הייצור משתמשים באנזים הגבנה על מנת לגבן את הגבינה. אנזים זה מופק בדרך כלל מקיבתם הרביעית של בעלי חיים מעלי גירה. בישראל, בגלל שיקולי כשרות, נוהגים להשתמש למטרה זו באנזים הגבנה צמחי. בעבר, האנזים הופק מקיבה של בהמות לא כשרות. למרות זאת, מכיוון שבאבקה כלולים גם חומרים כשרים ומסיבות נוספות, פסק הרב איסר יהודה אונטרמן שהגבינה מותרת באכילה. בשונה מגבינות צהובות וקשות שקיימת בהן לכל הדעות גזירת גבינות עכו"ם האוסרת לקנותן מגוי, בגבינות רכות יש שהקלו ודימו אותן לחמאה, שבמידה ומבשלים אותה כך שכל הנוזלים מתאדים מותרת לדעת רבים מהפוסקים. עם זאת, פוסקים רבים לא הסכימו להקל בכך. הרב איסר יהודה אונטרמן, היתר הגבינה הלבנה, אור המזרח טבת תשי"ז, עמ' 9-11 הרב משה פיינשטיין, אגרות משה, כרך יורה דעה א נ הרב זאב וייטמן, חלב נכרים בימינו, תחומין כב, מכון צמ"ת, עמ' 455
רוסטביף

רוסטביף (מאנגלית: Roast beef, "בקר צלוי") הוא מאכל העשוי נתח בשר בקר שנצלה בתנור. מקורו של הנתח המיועד לצליה הוא בגב של הבקר, בדרך כלל סינטה ולחלופין פילה או שייטל, אך גם חלקים אחרים, כמו אנטריקוט. הרוסטביף נצלה כנתח גדול, בדרך כלל מעל קילוגרם אחד, שלפני הצלייה משומן ומתובל כהלכה. בנתחים שאחוז השומן בהם נמוך, כמו שייטל, יש הנוהגים לשבץ פיסות שומן בנתח, כדי לשמור על עסיסיותו. הנתח נצלה בתנור כעשרים דקות (בהתאם לגודלו) בחום גבוה (250 מעלות ויותר), על מנת לצרוב ולאטום את הבשר מבחוץ, ולאחר מכן בחום נמוך יותר לפי דרגת הצלייה הנדרשת לחלקו הפנימי של הנתח. לאחר הצלייה הוא נפרס לפרוסות, ולכן ניתן להגישו גם בכריך. באנגליה ובאוסטרליה, הרוסטביף נחשב לאחד המאכלים המסורתיים בארוחות יום ראשון. חוקרים מטעם מוזיאון לונדון טוענים כי החיילים הרומאים הם שהביאו את הרוסטביף לבריטניה, אך ככל הנראה הוא לא צבר פופולריות רבה לפני ימי הביניים. במהלך המאה ה-18 החל הרוסטביף לבסס את מעמדו כמאכל לאומי של אנגליה. המחזאי הנרי פילדינג אף כתב ב-1731 את הבלדה הפטריוטית "הרוסטביף של אנגליה הישנה", וב-1748 צייר האמן ויליאם הוגארת', בהשראת הבלדה, את היצירה בעלת אותו השם. בשר בקר פריפטורה אנה וגנר, תורת הרוסטביף, באתר ynet, 11 ביוני 2001 רון כהן, צליית בשר (רוסטביף), באתר ynet, 20 ביולי 2004 דורעם גונט, ככה אוכלים הבריטים (רוסטביף ופודינג יורקשייר), מאתר וואלה ירון שלו, כך תכינו את הרוסטביף המושלם, באתר ynet, 4 בנובמבר 2015 רוסטביף – המדריך המלא, בלוג האוכל "שמח במטבח"
ביצת מאה השנים

ביצת מאה השנים או ביצת אלף השנים (בסינית: 皮蛋, פין יין: Pídàn) היא מעדן סיני שנעשה על ידי שימור ביצי ברווז, תרנגולת או שליו בתערובת של טיט, אפר, מלח, סיד וקליפות של גרגרי אורז במשך מספר שבועות או מספר חודשים, שבסיומם הביצה מוכנה. בסוף התהליך החלמון הופך לירוק כהה אפרפר ומרקמו דחוס וקרמי, והחלבון הופך למרקם דמוי ג'לי וצבעו חום כהה ושקוף. טעמה של הביצה עמוק ומלוח, והיא נאכלת כשהיא חתוכה לפלחים או משמשת לתיבול מאכלים סיניים שונים, כמו למשל דייסת אורז (粥). שימור מזון ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממשלת ישראל השמינית

ממשלת ישראל השמינית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-7 בינואר 1958 עד 17 בדצמבר 1959, בזמן כהונתה של הכנסת השלישית. ב-5 ביולי 1959 הגיש ראש הממשלה בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי והממשלה המשיכה לכהן כממשלת מעבר כ-5 חודשים. לאחר התפטרותו מממשלת ישראל השביעית החליט בן-גוריון להרכיב ממשלה חדשה. זו נתמכה על ידי קואליציה של המפלגות מפא"י, המפד"ל, מפ"ם, אחדות העבודה, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגות הערביות. סך הכל תמכו בממשלה 80 חברי כנסת. שר הפנים ישראל בר-יהודה הוציא הנחיה לרשום כיהודי בתעודת הזהות את כל מי שיצהיר על יהדותו, ללא התייחסות הלכתית, ובתגובה פרשה המפד"ל מהממשלה ב-1 ביולי 1958. מפ"ם ואחדות העבודה תמכו באי-הזדהות עם אחד מהגושים במלחמה הקרה, ולכן התנגדו לתהליכי ההתקרבות שהוביל בן-גוריון אל מדינות אירופה, בעיקר אל גרמניה.[דרוש מקור] לפיכך, כשנודע בציבור, ביוני 1959, על עסקה למכירת נשק לגרמניה המערבית, התנגדו לה שרי המפלגות וטענו שלא ידעו על העסקה. בדיון שהתקיים, בתגובה לכך, בכנסת, בראשית יולי על "הצעת החלטה של הממשלה" בעניין, הצביעו שריהן נגדה. בתגובה דרש בן-גוריון ששריהן יתפטרו, ומכיוון שלא עשו זאת, התפטר הוא מתפקידו. בהמשך חודש יולי הטיל הנשיא על בן-גוריון להקים ממשלה חדשה. בן-גוריון, שלא היה מעוניין בהקמת ממשלה חדשה, הודיע לנשיא כעבור פחות משבוע שלא עלה בידו להקים ממשלה, וכיוון שמועד הבחירות החוקי היה קרוב החליט הנשיא לא להטיל את הקמת הממשלה על מועמד אחר. ניסיון של מפא"י להקדים את הבחירות לספטמבר נכשל והממשלה המשיכה בתפקידה כממשלת מעבר עד מועד הבחירות. מספר הח"כים החברים בקואליציה 80 ח"כים לפני פרישת סיעת מפד"ל (7 בינואר 1958 - 1 ביולי 1958). 69 ח"כים לאחר פרישתה (1 ביולי 1958 - 17 בדצמבר 1959). עם כינונה כיהנו בממשלה 16 שרים שכולם המשיכו בתפקידם בממשלה הקודמת. במהלך הכהונה פרשו שני שרי המפד"ל ונוסף שר אחד - יעקב משה טולידאנו. ממשלת ישראל השמינית באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל השמינית באתר הכנסת ynet, אל תתנו להם רובים, באתר ynet, 24 באפריל 2008 - כתבה מ-1959 על התפטרות הממשלה לסיכומו התקבלה הצעת הממשלה: "הכנסת מביעה את דעתה נגד ביטול יצוא הנשק לגרמניה המערבית" הישיבה השש­-מאות-וששים-­ושלוש של הכנסת השלישית, 1 ביולי 1959 המועד שניקבע בתיקון לחוק יסוד הכנסת שהתקבל לאחר התפטרות בן-גוריון "דר שפיגל:" גרמניה הזמינה נשק מישראל, דבר, 25 ביוני 1959
קנת מן

קנת מן (באנגלית: Kenneth Mann; נולד ב-1947) הוא עורך דין, פרופסור למשפטים, מייסד הסנגוריה הציבורית והסניגור הציבורי הארצי הראשון. מן נולד בפרבר של לוס אנג'לס, ווסטווד, סנטה מוניקהבארצות הברית. אביו היה עורך סרטים ואמו עקרת בית. סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ברקלי בשנת 1970. עלה לישראל בשנת 1973, ולמד משפטים באוניברסיטה העברית בשנים 1974 עד 1976. את הדוקטורט סיים באוניברסיטת ייל ב-1980, כאשר במקביל עסק בייצוג בתיקי צווארון לבן במשרד עורכי דין מוביל בניו יורק. החל לעסוק בעריכת דין בארצות הברית והתמחה בהגנה על עברייני צווארון לבן. מן שב לישראל בשנת 1980 והתמחה בין השנים 1981 ל-1982 אצל פרקליטת מחוז תל אביב, השופטת לימים שרה סירוטה. היה עוזרה בתחום עריכת הדין הכלכלית והמיסוי. אחרי כן היה עורך דין במשרדו של עו"ד אריה ופיני מרינסקי. בין השנים 1994 עד 1996 עבד במשרד כספי ושות'. שימש כעו"ד בצוות הסניגוריה בתיק הפלילי בנושא משבר מניות הבנקים. מן הוא ממיסדי הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב, ושימש כמנחה אקדמי של התוכנית לזכויות בהליך פלילי מאז היווסדה בשנת 1990 ועד לשנת 2007. בשנים 1991 עד 1994 שימש כמנהל המכון למשפט פלילי באוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים כיהן כמרצה ועמית מחקר באוניברסיטאות ייל וראטגרס. נמנה עם עורכי "הסנגור", ומעורכי "סקירה משפטית", חבר במועצה הציבורית של הארגון "צדק ללא גבולות", היה פעיל באגודה לזכויות האזרח ועמד בראש סניף תל אביב של האגודה, משמש היועץ המשפטי לעמותת גישה, אשר היה ממקימיה, וחבר בוועדה לביקורת ההליך הפלילי. קנת מן היה הוגה ויוזם חוק הסנגוריה הציבורית, התשנ"ו 1996, הקים את הסנגוריה הציבורית ועמד בראשה מראשית 1996 עד 2002. בשנים 2009 עד 2018 היה שותף במשרד עורכי-דין ליבאי מן ושות'. בשנת 2010 נמנה עם מייסדי עמותת "אנו פליטים" המעניקה סיוע משפטי למסתננים מאפריקה המגיעים לישראל. ב-2018 הקים משרד עצמאי. מחקריו דנים בעבירות צווארון לבן ובדיני זכויות אדם. מתגורר בכפר שמריהו. אחד מבניו הוא המשפטן פרופסור איתמר מן. Sitting in Judgement: The Sentencing of White-Collar Criminals/ Stanton Wheeler, Kenneth Mann, Austin Sarat. New Haven: Yale University Press, 1988 קבץ חקיקה בדיון פלילי/ קנת מן, אליעזר לדרמן, אהרון זרגרי. תל אביב: דיונון, 1988. Defending White-Collar Crime: A Portrait of Attorneys at Work/ Kenneth Mann. New Haven: Yale University Press, 1985 עסקות טיעון בישראל: הלכה ומעשה על רקע השוואתי/ מאת אליהו הרנון, קנת מן. ירושלים: המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, תשמ"א 1981. "הקמת הסנגוריה הציבורית בישראל" שורשים במשפט 541 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו. גרסה מקוונת: 1996 - הקמת הסנגוריה הציבורית בישראל, "שורשים במשפט", באתר משרד המשפטים, 1 באפריל 2019 מדיה וקבצים בנושא קנת מן בוויקישיתוף ראיון מיוחד עם פרופ' קנת מן, הסנגור הראשי, לרגל פרישתו קנת מן ושות' - אתר הבית טל אריאל אמיר, ‏משולש אזהרה: הסנגורים ששינו את מפת המשפט בארץ מורידים את הכפפות, באתר מעריב אונליין, 27 ביוני 2016 אבישי מתיה, ‏"סותמים את מערכת המשפט בכתבי אישום לא 'פלילים'", באתר גלובס, 18 בפברואר 2010 אבישי מתיה, ‏"סותמים את מערכת המשפט בכתבי אישום לא 'פלילים'", באתר גלובס, 18 בפברואר 2010 http://meretz.org.il/wp-content/uploads/2014/08/מועמדים-לועידה-סופי.pdf