laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנוואר נוסייבה

אנוואר נוסייבה (בערבית: انور نسيبة; 1913, ירושלים – 22 בנובמבר 1986, ירושלים) היה מדינאי בתנועה הלאומית הפלסטינית אשר קידם את רעיון האחדות באומה הערבית על יסוד הטענה כי המאחד בין הערבים גדול מהבדלי ההשקפות הקיימים ביניהם. נוסייבה האמין בהשתתפות פעילה במערכת השלטונית הקיימת, זאת כדי לקדם את רעיונות הלאומיות הפלסטינית. מתוך אמונה זו נטל חלק פעיל בשלטון הירדני בין השנים 1951 עד 1967. לאחר מלחמת ששת הימים הוא עודד את בנו, סרי נוסייבה, ליצור קשרים עם ישראלים. נוסייבה נולד בירושלים למשפחה ידועה ובעלת נכסים. אילן היוחסין של משפחתו בירושלים מתחיל עם הכיבוש המוסלמי במאה ה-7 לספירה. הוא למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג', עבד כעורך דין בירושלים והתמנה לשופט במערכת המשפט של המנדט הבריטי בארץ ישראל. בשנת 1948, בעת מלחמת העצמאות הוא נורה ונפצע באש מהדסה הר הצופים, בדרכו מנווה יעקב, בעת שהוביל כנופיה חמושה של ערביי חיפה שהגיעו לירושלים כדי לכבוש את כנסיית הקבר ומסגד עומר. בעת הטיפול בפציעתו נכרתה רגלו. לאחר שנעדר מירושלים לתקופה קצרה, ושימש מזכיר ממשלת כל פלסטין, הוא שב אליה לאחר שסופחה לירדן. בשנת 1951 נבחר לפרלמנט הירדני. החל משנות ה-50 הוא מילא תפקידים שונים בממשלת ירדן. בספטמבר 1952 מונה לשר הבינוי והשיכון ובאוקטובר אותה שנה מונה אף לשר ההגנה, תפקידים בהם שימש עד חודש מאי 1953. במאי 1954 מונה בשנית לשר ההגנה ואף לשר החינוך. הוא שימש כשר ההגנה הירדני עד 28 במאי 1955. בשנת 1963 הוא מונה על ידי המלך חוסיין לשגריר ירדן בבריטניה. בתקופת כהונתו בלונדון הוא יצר קשרים קרובים עם בני משפחת המלוכה הבריטית. בשנת 1965 מונה למושל ירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים הפסיק לשרת במערכת השלטון הירדנית והיה לאחד הפלסטינים הראשונים שיצרו קשרים עם גורמי שלטון בישראל. הוא שימש יועץ משפטי של אונר"א. בשנות השבעים התפרסמו בעיתונות הישראלית פגישותיו עם לוי אשכול, גולדה מאיר, משה דיין, שלמה הלל, עזר ויצמן ושרים נוספים בממשלות ישראל. החל משנת 1978 ועד סמוך למותו, הוא שימש יושב ראש מועצת המנהלים של חברת החשמל המזרח ירושלמית. הוא שימש אף נאמן ומחזיק במפתחות כנסיית הקבר בעיר העתיקה, זכות שבה משפחתו החזיקה לאורך מאות בשנים. נוסייבה נפטר בירושלים בגיל 74 ונקבר בשטח מסגד אל-אקצא בהלוויית המונים. נוסייבה הותיר ארבעה בנים ושתי בנות. בנו סרי משמש נשיא אוניברסיטת אל-קודס, ובנו זאכי היה יועצו האישי של נשיא איחוד האמירויות הערביות זאיד בן סולטאן. מדיה וקבצים בנושא אנוואר נוסייבה בוויקישיתוף ע. זראי, נוסייבה: האיבה מלאכותית, דבר, 7 ביוני 1968 אלי אייל, את מי מייצג אנואר נוסייבה, מעריב, 18 בפברואר 1972 אבינועם בר-יוסף, נוסייבה - הפלשתיני הגאה שניהל דו-שיח עם ישראל, מעריב, 23 בנובמבר 1986 יהודה ליטני, האיש שחי ומת כג'נטלמן, כותרת ראשית, 26 בנובמבר 1986 Sari Nusseibeh and Anthony David, Once Upon A Country: A Palestinian Life. Halban Publishers, 2013. ISBN 1905559348 הורכבה ממשלה חדשה בירדן, זמנים, 4 במאי 1954 ממשלה חדשה בירדן, דבר, 25 באוקטובר 1954 Anwar Nusseibeh, 74; Palestinian Moderate. New York Times, 23 November, 1986 אבינועם בר-יוסף, נוסייבה מאשר: נפגשתי עם ג. מאיר לחילופי דעות בלבד - לא כמתווך, מעריב, 10 בפברואר 1972 עשר שנות שלטון ישראלי ביהודה ושומרון: 1967-1977. רפי ישראלי (עורך). הוצאת מאגנס, 1980. ISBN 9652333765
אוניברסיטת קייב

אוניברסיטת קייב (באוקראינית: Київський національний університет імені Тараса Шевченка; האוניברסיטה הלאומית ע"ש טאראס שבצ'נקו) היא אוניברסיטה קלאסית בעיר קייב שבאוקראינה. האוניברסיטה, שנוסדה בשנת 1834, נחשבת לטובה במדינה. היא כוללת 15 פקולטות, 7 מכוני מחקר, גן בוטני, מוזיאון זואולוגי, מצפה כוכבים ועוד. באוניברסיטה לומדים כ-25 אלף סטודנטים. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1834 על פי צו הצאר ניקולאי הראשון, שקבע כי יש להקים בעיר קייב אוניברסיטה קיסרית על שם ולדימיר הראשון, וזאת על בסיס אוניברסיטת וילנה, שנסגרה בעקבות המרד הפולני בשנים 1830–1831. זו הייתה האוניברסיטה השנייה בשטח אוקראינה, לאחר שבשנת 1804 הוקמה אוניברסיטה בחרקוב. הלימודים החלו ביוני 1834. עד לשנת 1842 לא היה לאוניברסיטה בניין קבוע, והלימודים נערכו בבניינים שונים על בסיס השכרה. בניין האוניברסיטה ("הבניין האדום") הוקם בשנת 1842 והוא משמש את המוסד עד היום. בשנת 1835 נוספה לפקולטה לפילוסופיה גם פקולטה למשפטים, ובשנת 1841 פקולטה למדעי הרפואה. בשנת 1838 עזבו את המוסד כמעט כל חברי הסגל והסטודנטים ממוצא פולני, והאוניברסיטה נסגרה לתקופה קצרה. הפעילות חודשה, ובשנת 1860 מספר הסטודנטים עלה ל-1,000. בשנת 1863, על רקע מרד ינואר, התרחש גל נוסף של עזיבת סטודנטים פולנים ומספר הסטודנטים ירד לכ-480. בשנת 1917 למדו באוניברסיטה 5,300 סטודנטים. לאחר מהפכת אוקטובר 1917 נסגרה האוניברסיטה, והיא נפתחה מחדש בשנת 1919. בשנת 1920 נסגרה בפעם השנייה ועל בסיסה הוקמו מספר מוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1933 הוקמה האוניברסיטה מחדש וכללה 7 פקולטות. במרץ 1939 היא נקראה על שם טאראס שבצ'נקו. לפני תחילת מלחמת העולם השנייה הייתה האוניברסיטה השלישית בגודלה בברית המועצות. במלחמה היא פונתה תחילה לחרקוב, ואחר כך לאסיה המרכזית. חודשיים לאחר שחרור קייב מהכיבוש הנאצי חידשה האוניברסיטה את פעילותה. בשנת 1949 היא כללה 12 פקולטות. בשנת 1994 קיבלה האוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית והיא מתוקצבת ישירות מתקציב המדינה. פקולטות אוניברסיטת קייב כוללות: גאוגרפיה גאולוגיה כלכלה היסטוריה קיברנטיקה ומדעי המחשב מכניקה ומתמטיקה טכנולוגיות מידע מכינה פסיכולוגיה רדיופיזיקה, אלקטרוניקה, ומערכות מחשוב סוציולוגיה פיזיקה פילוסופיה כימיה משפטים פקולטה לסטודנטים זרים מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת קייב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת קייב (באוקראינית) אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת קייב (באוקראינית) אוניברסיטת קייב, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת קייב, ברשת החברתית אינסטגרם History, Taras Shevchenko National University of Kyiv University Units, Taras Shevchenko National University of Kyiv
ז'וזואה יהודה

ז'וזואה יהודה (בצרפתית: Josué Jéhouda‏; 19 במרץ 1892 – 19 במרץ 1966) היה עיתונאי, סופר ופעיל ציוני. ז'וזואה יהודה נולד באימפריה הרוסית ושם משפחתו היה "קולדריאנסקי" (Koldriansky). במלחמת העולם הראשונה התגייס ולחם במסגרת הגדודים העבריים. ז'וזואה יהודה היה פעיל בוועד הציוני של ציריך וייסד את כתב העת Revue juive בז'נבה. בקיץ 1947 לקח חלק בועידת סליסברג. הוא כתב ספרים בצרפתית וגם עזר לפנאיט איסטרטי בלימודי הצרפתית והושיט לו סיוע כספי. השניים כתבו יחד את הספר "משפחת פרלמוטר". יוסף כרוסט, החוזה המודרני של המונותיאיזם, ריאיון עם פרופסור י. יהודה, חרות, 8 במאי 1959 תצלום של ז'וזואה יהודה משנת 1935 (באנגלית) ז'וזואה יהודה במילון המקוון של בבילון (אורכב 05.03.2014 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) ז'וזואה יהודה (1892-1966), דף שער בספרייה הלאומית
גקהאן זאן

גקהאן זאן (בטורקית: Gökhan Zan; נולד ב-7 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הבלם. זאן התחיל את הקריירה שלו בהאטייספור אך כעבור זמן קצר עבר לדרדנלספור, שם שהה שלוש עונות. ב-2003 הצטרף לשורותיה של בשיקטש לתקופה של שש שנים, ובאחת מהעונות הושאל לגזיאנטפספור. לאחר עונת 2008-09, זאן הודיע על מעברו לגלאטסראיי בחוזה לשנתיים וביוני 2011, הרחיב את שהייתו בקבוצה. זאן הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בעונת 2010-11 בליגת העל הטורקית בתיקו אחת נגד קייסריספור. בעונת 2011-12, זאן היה שותף ל-12 משחקי ליגה ואף זכה להבקיע פעמיים. זאן נחשב לשחקן מפתח במוקדמות יורו 2008, כאשר שותף בשבעה משחקים על ידי המאמן דאז, פתיח טרים. זאן הופיע בשני משחקי העפלה למונדיאל 2010. מדיה וקבצים בנושא גקהאן זאן בוויקישיתוף גקהאן זאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גקהאן זאן, ברשת החברתית אינסטגרם גקהאן זאן, באתר Transfermarkt גקהאן זאן, באתר WorldFootball.net גקהאן זאן, באתר National Football Teams גקהאן זאן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קו סאמט

קוֹ סאמט או קוֹ סמט (בתאית: เกาะ เสม็ด) הוא אי בתאילנד. האי שוכן בקו החוף של מחוז ראיונג במפרץ תאילנד, כ-140 קילומטרים מדרום-מזרח לבירה בנגקוק. אורכו של האי שישה ק"מ, רוחבו 3 ק"מ והוא מזכיר בצורתו את האות T. ב-1981 הוכרז האי כפארק לאומי. החופים בצדו המזרחי הם המפותחים והטובים יותר. החופים המזרחיים יותר מבודדים: האט סאי קוו (Hat Sai Khaw) – חוף חול היהלום, נמצא בחלקו המזרחי של האי ונחשב לחוף היפה העמוס ביותר באי. החול כאן לבן ונקי, פה נמצאים מרבית בתי המלון, המסעדות והברים. זהו גם החוף האהוב על התאילנדים שמגיעים לנפוש באי בסופי שבוע. אאו הין קוק (Ao Hin Khok) – נמצא דרומית להאט סאי קוו, חוף בעל רצועת חול יפה מלאה בעצים וסלעים. נחשב לחוף האהוב במיוחד על תרמילאים בשל מלונות זולים יחסית. ניצבים פה פסלים של נסיך ובתולת הים – דמויות מתוך סיפור תאילנדי ידוע. או פאי (Ao Phai) – מפרץ קטן המאופיין במים רדודים ולכן הוא אידיאלי עבור משפחות עם ילדים קטנים. רצועת החול רחבה ונעימה, די צפופה במהלך היום. באזור יש גם חיי לילה ומסיבות. אאו נואן (Ao Nuan) – אחד החופים הקטנים ביותר באי. זהו חוף מבודד שנמצא במרכז הרצועה המזרחית של האי. אאו וונג דאן (Ao Wong Duan) – מפרץ בצורת חצי סהר, מלא בסירות מרוץ ואופנועי ים, נמצא בחלקו המזרחי של האי. יש פה חיי לילה תוססים במיוחד. זהו גם החוף אליו מגיעות המעבורות. אאו תיאן (Ao Thian) – ידוע יותר בשם קנדלייט ביץ' (Candelelight Beach), חוף אור הנר. החוף נמצא בחלקו הדרומי יותר של האי וכדי להגיע לכאן יש לעלות על מעבורת בחוף אאו נואן. אאו פראו (Ao Phrao) – נמצא בחלקו המערבי של האי ומתאים בעיקר לתיירים בעלי אמצעים, אתרי הנופש פה יקרים במיוחד וההגעה אל החוף מתבצעת בסירת מנוע מהיבשת המרכזית. על יד האי נמצאים שלושה איי-סלע קטנים; קו צ'אן, קו סאן צ'לאם, ווין קאו. כ-80% מאדמת האי מכוסה בצמחייה. ב-27 ביולי 2013, דליפת חביות נפט השחירה את חופיו של האי וגרמה לירידה משמעותית בתיירות שבו. מדיה וקבצים בנושא קו סאמט בוויקישיתוף ליטל דוברוביצקי, קו–סמוי, מאחוריך, באתר "ידיעות אחרונות", 16 באוגוסט 2018 גלעד כרמלי, קפיצה קטנה מבנגקוק: האי הקסום של תאילנד שלא הכרתם, באתר ynet, 17 באוגוסט 2018 תאילנד, שטיינהרט קציר, 2010, עמ' 318 הכל על תאילנד 2019 המדריך התיירותי המקיף ביותר בעברית, באתר קו סאמט | Ko Samet צפו בתמונות: חופים בתאילנד השחירו מנפט, באתר ynet, 30 ביולי 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיסמט

קיסמֶט (מטורקית: Kısmet; מערבית: قسمة) הוא מושג בתרבות האסלאם שפירושו מזל (או גורל). האם התכוונתם ל... קיסמט (תוכנה) קיסמט (מחזה, 1911) קיסמט (סרט, 1944) – סרט בכיכובה של מרלן דיטריך לפי המחזה קיסמט (מחזמר) – מחזמר משנת 1953 לפי המחזה ומוזיקה מאת אלכסנדר בורודין קיסמט (סרט מוזיקלי, 1955) – סרט לפי המחזמר בבימויו של וינסנט מינלי קיסמט (קומיקס) – דמות בדיונית בקומיקס של חברת מארוול קומיקס
בית יעזק

בית יעזק היה מקום בירושלים בו התכנסו עדי קידוש החודש בתקופת בית שני ובו נבדקו על ידי הסנהדרין. ביום ה-30 של כל חודש הסנהדרין נהגה להתכנס בחצר הגדולה בירושלים הקרויה בית יעזק. עדים שטענו כי הם ראו את מולד הירח בלילה הקודם היו מגיעים לתת את עדותם ולהיחקר על ידי חברי הסנהדרין. חצר גדולה היתה בירושלים, ו"בית יעזק" היתה נקראת, ולשם כל העדים מתכנסים, ובית דין בודקין אותם שם. וסעודות גדולות עושין להם, בשביל שיהו רגילין לבא. בראשונה לא היו זזין משם כל היום. התקין רבן גמליאל (הזקן), שיהו מהלכין אלפים אמה לכל רוח. — משנה מסכת ראש השנה, פרק ב, משנה ה הראשונים נחלקו בשאלה אם החצר שימשה את העדים תמיד או רק במצבים מיוחדים. לדעת הרמב"ם החצר שימשה תמיד להתכנסות העדים ולחקירתם, אך לדעת רש"י החצר שימשה להתכנסות העדים ולחקירתם רק עבור עדים שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד בהתחלה, עדי קידוש החודש שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד, היו חייבים להישאר בבית יעזק כל השבת כדין "הבא מחוץ לתחום". מאוחר יותר תקנו חז"ל שהעדים יוכלו ללכת 2000 אמה לכל רוח, מאחר שמותר לחלל שבת כדי להגיע להעיד. רבן גמליאל החזיק במקום חקירת העדים, דמות צורות לבנות, ”שבהן מראה את ההדיוטות ואומר, הכזה ראית או כזה.” המשנה מתארת את הליך בדיקת העדים: כיצד בודקין את העדים, זוג שבא ראשון, בודקין אותו ראשון. ומכניסין את הגדול שבהן ואומרים לו אמר, כיצד ראית את הלבנה, לפני החמה או לאחר החמה, לצפונה או לדרומה, כמה היה גבוה ולאין היה נוטה, וכמה היה רחב. אם אמר לפני החמה, לא אמר כלום. ואחר כך היו מכניסים את השני ובודקין אותו. אם נמצאו דבריהם מכונים, עדותן קימת. ושאר כל הזוגות שואלין אותם ראשי דברים, לא שהיו צריכין להן, אלא כדי שלא יצאו בפחי נפש, בשביל שיהו רגילים לבא. — משנה ר"ה, ב, חז"ל נתנו מספר סיבות לשם בית יעזק. בתלמוד ירושלמי מוסבר פירוש השם "בית יעזק" "ששם היו עוזקין את ההלכה", על משקל הפסוק "ויעזקהו ויסקלהו". בתלמוד בבלי מופיעים שני הסברים נוספים לשם. לשון צער על משקל הפסוק "והוא אסור בזיקים". רשי הסביר על שם שאסורים כמו באזיקים, שאינם יכולים לצאת. או לשון מסויג ומעוזק בגדר סביב סביב בעגול כמו טבעת (לפירוש רש"י). על משקל "ויעזקוהו". אביי מוכיח מדברי המשנה דלעיל "סעודות גדולות עושין להן בשביל שיהוא רגילין לבוא", שמקור שם החצר לא נגזר ממשקל צער. כל מה שרציתם לדעת על לוח השנה היהודי. תוספות יו"ט על המשנה מדייק כך בדעת הרמב"ם רש"י, מסכת ראש השנה, דף כ"ג, עמוד ב'.).
קו צ'אנג

קו צ'אנג (בתאית: เกาะช้าง) הוא אי ומחוז-משני בתאילנד. האי שוכן בקו החוף של מחוז ראיונג במפרץ תאילנד, כ-310 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק, בסמוך לגבול עם קמבודיה. השם "קו צ'אנג" מורכב מהמילים "קו" - "צ'אנג" בתאית, פירושו הוא אי הפיל. קו צ'אנג הוא האי השלישי בגודלו בתאילנד (אחרי פוקט וקוסמוי), והגדול בארכיפלג האיים הפארק הלאומי מו קו צ'אנג. קו צ'אנג הוא חלק מארכיפלג של 51 איים, ומשתרע על שטח של כ-217 קילומטרים מרובעים. באי שוכנים תשעה כפרים והעיקרי מביניהם הוא סאי קאו אשר שוכן בקו החוף הדרומי של האי. פנים האי הררי ומכוסה ביערות גשם טרופיים, ושוניות אלמוגים. האי מהווה חלק ממחוז טארט, ויושב לראשונה ב-30 ב-אפריל 1994. המחוז מחולק לשתי נפות. הראשונה, קו צ'אנג כוללת 4 כפרים ומתגוררים בה 664 תושבים. השנייה, קו צ'אנג טאי כוללת 5 כפרים ומתגוררים בה 2,346 תושבים. ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוראט טהאני

סוּרָאט טהָאנִי (בתאית: สุราษฎร์ธานี; בתעתיק לטיני: Surat Thani) היא עיר בדרום תאילנד, העיר השמינית בגודלה בתאילנד והיא משמשת כבירת מחוז סוראט טהאני. בעיר מתגוררים 132,040 תושבים (נכון ל-2019), ושטחה 68.97 קמ"ר. העיר שוכנת על גדות נהר טאפי, סמוך למפרץ תאילנד. היא אינה עיר תיירותית, אך תיירים רבים פוקדים אותה כעיר נמל מרכזית ממנה ניתן להגיע ליעדים תיירותיים פופולריים סמוכים, כגון איי הנופש קו סמוי, קו פה נגאן וקו טאו, באמצעות מעבורות היוצאות מהנמל. הנמל משמש גם למעבר סחורות, במיוחד מוצרים נפוצים המיוצרים באזור זה, כגון גומי וקוקוס. בעיר עוברות דרכי תחבורה ראשיות נוספות, כגון כבישים ומסילת רכבת מהבירה בנגקוק. במרחק כ-30 קילומטרים ממנה ממוקם נמל התעופה הבינלאומי סוראט טהאני. שם העיר, שמשמעותו "עיר של אנשים טובים", הוענק לה ב-1915 על ידי ראמה השישי, מלך תאילנד, בשל מסירותם של תושביה לבודהיזם. לאחר גידול בשטחה ובתושביה, קיבלה סוראט טהאני מעמד של עיירה ב-1935, וב-4 במאי 2007 קיבלה מעמד של עיר. אתר האינטרנט הרשמי של סוראט טהאני (בתאית) סוראט טהאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטרופיוס (קונסול)

אֶוטרופיוס (לטינית: Eutropius; מת ב-399) היה קונסול של האימפריה הרומית המזרחית. אֶוטרופיוס החל את הקריירה שלו כסריס בארמונו של תאודוסיוס הראשון. לאחר מותו של תאודוסיוס בשנת 395, ארגן אוטרופיוס בהצלחה את נישואיהם של ארקדיוס ואליה אודוקסיה, בסכלו ניסיון של רופינוס (אנ'), ראש השרים של ארקדיוס, להשיא את בתו לקיסר הצעיר וחלש האופי. לאחר הירצחו של רופינוס באותה השנה גדלו מעמדו וחשיבותו של אוטרופיוס בארמון, וזמן קצר לאחר מכן הוא נעשה ליועץ הקרוב ביותר לארקדיוס. עליית כוחו של אוטרופיוס הואצה עוד יותר כאשר הוא הצליח לסכל בשנת 398 ניסיון פלישה הוני לאימפריה. בשנה שלאחריה היה אוטרופיוס לסריס הראשון שמונה לקונסול. אוטרופיוס יצר לעצמו שני אויבים רבי עוצמה: גאינס, מפקדו של צבא שכירי החרב הגותים של האימפריה; ואאודוקסיה, הקיסרית אותה אוטרופיוס עצמו העלה לשלטון. שתי דמויות עוצמתיות אלו תכננו את הדחתו באותה השנה בה הוא מונה לקונסול. לאחר הדחתו, תחינתו של יוחנן כריסוסטומוס להשאיר אותו בחיים הועילה לזמן מה, אך עוד לפני תום השנה הוצא אוטרופיוס להורג. במהלך עלייתו לתפקיד הקונסול, היה אוטרופיוס דמות שנואה בקרב העם בגלל אכזריותו ותאוות הבצע שלו. כמו כן, הדבר אפשרי שאוטרופיוס היה שותף בהתנקשות בקודמו, רופינוס. ג'ון בגנל ביורי (1923), History of the Later Roman Empire: ראו בפרקים Stilicho and Eutropius ו-Fall of Eutropius and the German Danger in the East. קלאודיאנוס, ב"אוטרופיום". ספר I ,ספר II. אוטרופיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המשפט של אוקלידס

האם התכוונתם ל... קיומם של אינסוף ראשוניים הלמה של אוקלידס משפט אוקלידס-אוילר
טרווויס פסטרנה

טרוויס אלן פסטרנה (באנגלית: Travis Pastrana; נולד ב-8 באוקטובר 1983) הוא אופנוען, נהג מרוצים ופעלולן אמריקאי שזכה באליפויות ומדליות זהב ב-X Games רבות במספר ענפי ספורט אתגרי, הכוללים סופרקרוס, מוטוקרוס, פריסטייל מוטוקרוס ומרוצי ראלי. הוא מריץ תוכנית שנקראת "קרקס נייטרו" והחל מ-2011 הוא מתחרה בנאסקאר. 1999 - מדליית זהב בפריסטייל מוטוקרוס 2000 - מדליית זהב שנייה 2000 - אלוף AMA Motocross 125cc 2001 - מדליית זהב שלישית 2001 - אלוף AMA Motocross 125cc 2003 - מדליית זהב. הרוכב השני אי פעם שביצע סיבוב 360 בתחרות 2004 - פסטרנה התרסק בביצוע סיבוב 360 ולקה בזעזוע מוח, אבל הצליח לזכות במדליית הכסף. יום לפני הוא זכה במדליית הארד במקצה Motocross Best Trick 2005 - מדליית זהב. ביצע את ה-Backflip Barspin הראשון אי פעם על אופנוע וזכה במדליית הכסף במקצה Motocross Best Trick 2006 - פסטרנה הפך להיות הספורטאי השלישי שזכה ב-3 מדליות זהב באירוע X Games אחד. הוא זכה במקצה הפריסטייל, במקצה ה-Best Trick ובמרוץ הראלי. פסטרנה גם ביצע לראשונה בהיסטוריה היפוך כפול אחורנית עם אופנוע 2006 - אלוף ארצות הברית במרוצי ראלי 2007 - פסטרנה זכה במדליית ארד במרוצי ראלי 2007 - פסטרנה זכה באליפות ארצות הברית במרוצי ראלי בפעם השנייה 2008 - פסטרנה זכה במדליית זהב במרוצי ראלי 2008 - פסטרנה זכה באליפות ארצות הברית במרוצי ראלי בפעם השלישית 2009 - פסטרנה שבר את שיא העולם בקפיצה לרוחק עם מכונית כאשר קפץ 269 פיט מעל מעגן לונג ביץ' בקליפורניה לרגל השנה החדשה 2009 - פסטרנה ביצע "רודאו 720" ב-X Games ה-16 במקצה Best Trick. הוא התרסק ונמנע מניסיון שני בגלל ראייה מטושטשת. הוא זכה במדליית הכסף במרוצי הראלי 2009 - פסטרנה נחת בהצלחה את ה"רודאו 720" (היפוך אחורנית ו-360), את הסרטון הוא הכניס לסרט "קרקס נייטרו 7" וקרא לטריק בשם TP7 2009 - פסטרנה זכה באליפות ארצות הברית במרוצי ראלי בפעם הרביעית 2010 - פסטרנה זכה באירוע הפריסטייל לאחר שביצע היפוך כפול אחורנית נוסף. הוא גם זכה במקצה ה-Speed & Style תוך שהוא מביס את נייט אדמס 2011 - פסטרנה שבר את כף רגלו ואת קרסולו כאשר הוא נכשל בביצוע ה"רודאו 720" ופונה לבית החולים. פציעה זו סיימה את קריירת המוטוקרוס שלו אך הוא עדיין המשיך להתחרות במרוצי נאסקאר ובמרוצי הראלי מדיה וקבצים בנושא טרווויס פסטרנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרווויס פסטרנה טרווויס פסטרנה, ברשת החברתית פייסבוק טרווויס פסטרנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טרווויס פסטרנה, ברשת החברתית אינסטגרם טרוויס פסטרנה באתר רד בול (באנגלית) טרוויס פסטרנה באתר נאסקאר (באנגלית) אתר קרקס נייטרו (באנגלית)
הופ לאנג

הופ אליס רוס לאנג (באנגלית: Hope Elise Ross Lange;‏ 28 בנובמבר 1933 – 19 בדצמבר 2003) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי על תפקידה בקומדיית המצבים "הרוח וגברת מיור" (אנ'). הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1958 על תפקידה בסרט "פייטון פלייס". לאנג נולדה בעיירה רדינג שבקונטיקט. בתם של מינט, שחקנית, וג'ון ג'ורג' לאנג, צ'ליסט ואמרגן מוזיקלי שעבד עם פלורנץ זיגפלד. עברה להתגורר ביחד עם משפחתה בגריניץ' וילג', שם מלצרה בנערותה במסעדה בבעלות אמה לאחר שאביה נפטר. לאנג למדה ריקוד, דגמנה ושיחקה בברודוויי מגיל צעיר. למדה במשך שנתיים ב"מכללת ריד" שבפורטלנד. לאנג החלה את דרכה בתעשיית הסרטים בשנות ה-50 של המאה ה-20 עם הופעות משניות בדרמות "סיפורו האמיתי של ג'סי ג'יימס" לצידו של רוברט ואגנר ו"תחנת אוטובוס" לצד כוכבי הקולנוע מרילין מונרו ודון מארי. הופעותיה המוקדמות זכו להערכה בהוליווד ובעקבותיהן הופיעה בתפקיד הפריצה שלה, סלינה קרוס בדרמה "פייטון פלייס", עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. בנוסף כיכבה לצד מרלון ברנדו ומונטגומרי קליפט בסרט המלחמה של אדוארד דמיטריק "כפירי אריות", ובתפקיד ראשי בדרמה "הטוב ביותר מכל דבר" בתור המזכירה קרוליין בנדר. לאנג מיעטה לשחק בסרטי קולנוע בשנות ה-60, והתפרסמה רק בקומדיה של פרנק קפרה "כיס מלא בניסים" (בישראל נקראה "גברת ליום אחד") בתפקיד קוויני מרטין, חברתו של דייב (גלן פורד); ולצידו של אלביס פרסלי בדרמה המוזיקלית "Wild In The Country". לאנג זכתה בשני פרסי אמי ברציפות, בשנים 1969 ו-1970, על הופעותיה בתור האלמנה הצעירה קרוליין מוייר בקומדיית המצבים הפופולרית "הרוח וגברת מיור". במהלך שנות ה-70 שיחקה לאנג לצידו של הקומיקאי המצליח דיק ואן דייק בסיטקום "מופע דיק ואן דייק החדש". כן שיחקה במותחן הפשע "משאלת מוות" בתור ג'ואנה, אשתו של פול קרסי (צ'ארלס ברונסון). בשנות ה-80 שיחקה לאנג ביצירתו האפלה של דייוויד לינץ' "קטיפה כחולה", בתפקיד אמה של הצעירה סנדי ויליאמס (לורה דרן). בנוסף שיחקה בסרט האימה "סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי" בתפקיד שריל, אמו של הצעיר ג'סי וולש. לאנג הייתה נשואה שלוש פעמים במהלך חייה. נישואיה הראשונים, שנמשכו כשש שנים, היו לכוכב הקולנוע דון מארי, איתו שיחקה בסרט "תחנת אוטובוס"; ללאנג ולמארי נולדו שני ילדים - השחקן כריסטופר מארי והצלמת פטרישיה מארי. בעלה השני היה הבמאי אלן ג'יי פאקולה, לו הייתה נשואה במשך 8 שנים. לאנג נישאה בפעם השלישית בשנת 1986 למפיק צ'ארלס הולרית'; הזוג נשאר נשוי עד למותה של לאנג. לאנג נפטרה ב-19 בדצמבר 2003 מזיהום בכלי הדם בבית החולים ג'ון שבסנטה מוניקה, בגיל 70. תחנת אוטובוס (1956) סיפורו האמיתי של ג'סי ג'יימס (1956) פייטון פלייס (1957) כפירי אריות (1958) כל חלומותי (1959) גברת ליום אחד (1961) האהבה היא כדור (1963) משאלת מוות (1974) סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי (1985) קטיפה כחולה (1986) להתכוון מחר... (1990) סכנה ברורה ומיידית (1994) הרוח וגברת מיור (1968–1970) מופע דיק ואן דייק החדש (1971–1974) מדיה וקבצים בנושא הופ לאנג בוויקישיתוף הופ לאנג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הופ לאנג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הופ לאנג, באתר AllMovie (באנגלית) הופ לאנג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הופ לאנג, באתר MusicBrainz (באנגלית) הופ לאנג, באתר Discogs (באנגלית) הופ לאנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שוק צף

שוק צף הוא שוק סיטונאי או קמעונאי שבו נמכרים המוצרים מדוכנים הממוקמים על גבי סירות או רפסודות, והרוכשים אף הם שטים בסירות בין דוכני השוק. שווקים אלה התפתחו בעיקר בדרום-מזרח אסיה, והם מצויים כיום בתאילנד, אינדונזיה ווייטנאם, ומהווים אתרי תיירות בנוסף להיותם שווקים פעילים. שווקים אלה התפתחו בשפכי נהרות או באגמים, והשימוש בדוכנים צפים הקל על הבאת הסחורות אל השוק, ועל ניוד הסחורות הנרכשות. אחד השווקים הצפים הידועים הוא השוק הצף ברטצ'בורי שבתאילנד.
פומפוניוס סקונדוס

פובליוס פומפוניוס סקונדוס (בלטינית: Publius Pomponius Secundus) היה מדינאי ומשורר רומי בתקופת שלטונם של טיבריוס, קליגולה וקלאודיוס. אמו של פומפוניוס, ויסטיליה (אנ'), הייתה גם אמם (מנישואים אחרים) של פובליוס סואיליוס רופוס ושל המצביא גנאיוס דומיטיוס קורבולו. אחיו של פומפוניוס, קווינטוס פומפוניוס סקונדוס, היה שותף בכמה קנוניות בתקופת שלטונם של טיבריוס וקלאודיוס. ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס כותב שפומפוניוס היה קונסול שבע שנים לפני עלות קליגולה לשלטון, כלומר בערך בשנת 30, אך שמו אינו מופיע ברשימות המגיסטרטים השנתיים העליונים (Fasti Consulares). הוא היה אחד מחבריו של סֶיָאנוּס, שמונה לקונסול בשנת 31, ולאחר הדחתו באוקטובר אותה השנה, הושלך פומפוניוס לכלא. קליגולה שחרר אותו בשנת 37, וב-41 מינה אותו לקונסול. קלאודיוס מינה אותו ללגאטוס בגרמאניה. בשנת 50, במהלך כהונתו, פלשו בני שבט הכאטים לגרמניה עילית למטרות שוד. פומפוניוס שלח נגדם צבאות עזר וחילות פרשים מקרב בעלות הברית. החיילים תקפו את הכאטים משני כיוונים והכו בהם מכה ניצחת. בין השבויים גילו להפתעתם כמה ניצולים מהתבוסה של וארוס שנפלו בשבי הגרמאנים 40 שנה קודם לכן. על הישגו זה נתכבד פומפוניוס בתהלוכת ניצחון. את עיקר פרסומו קנה פומפוניוס בכתיבת טרגדיות. יצירותיו נזכרות לשבח אצל טקיטוס, קווינטיליאנוס ופליניוס הצעיר, והוסיפו לקרוא בהן גם בתקופות מאוחרות הרבה יותר. את אחת מהן מזכיר הפילולוג כאריסיוס בן המאה ה-4. מחזותיו הוצגו לראשונה בתקופת קלאודיוס. קווינטיליאנוס כותב שפומפוניוס עולה על כל כותבי הטרגדיות המוכרים לו, וטקיטוס משבח את כישרונו הספרותי. סקונדוס הקפיד מאוד על דקויות הסגנון והדקדוק ונחשב לבר סמכא בתחומו. נושאי יצירותיו היו יווניים להוציא יצירה ידועה אחת, fabula praetexta בשם "אינאס", ממנה שרדו שורות אחדות בלבד. אין כל ודאות כי שמו הפרטי של פומפוניוס אכן היה פובליוס. טקיטוס קורא לו במקום אחד בשם "פובליוס" ובמקום אחר "לוקיוס", ואילו דיו קסיוס קורא לו "קווינטוס". ישנה כתובת בה הוא נקרא בשם "[קאלוו]יסיוס סבינוס פומפוניוס סקונדוס", אך לא ידוע כי השתייך לבית האב של הקאלוויסים (Calvisia). קורנליוס טאקיטוס. ספרי השנים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. הקדים מבוא ח' וירשובסקי והוסיף הערות עקיבא גלבוע. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ב. קורנליוס טאקיטוס. דברי הימים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. הוסיף הערות עקיבא גלבוע. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ה (1965). [כולל גם את היצירות: חיי אגריקולה, גרמניה, שיחה על הנואמים.] Cassius Dio. Roman History. Translated by Earnest Cary. Loeb Classical Library. Cambridge(MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1927. 9 vols. Digitized copy in:LacusCurtius. s.v. Secundus, Pomponius in: William Smith (editor). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. 1870 edition. Online facsimile version in: The Ancient Library. טקיטוס, ספרי השנים, 6.18, 13.43 . טקיטוס, ספרי השנים, 5.8, 6.18; דיו קסיוס, 59.6. טקיטוס, ספרי השנים, 12.27-28 . טקיטוס, ספרי השנים, 9.13; טקיטוס, שיחה על הנואמים, 13; קווינטיליאנוס, חינוך הנואם, 10.1.98; פליניוס סקונדוס, איגרות, 3.5, 7.17; כאריסיוס בתוך: Bothe, Poet. Scen. Lat. Fragm. vol. ii. p. 279. Gian Biagio Conte, Latin Literature: A History pp. 417–418; Vasily Rudich, Political Dissidence under Nero (Routledge, 1993), p. 304. טקיטוס, ספרי השנים, 11.13, 12.27; דיו קסיוס, 59.6;‏ Prosopographia Imperii Romani, vol. 2, p. 754. ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל