laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משחקי הרעב - עורבני חקיין

עורבני חקיין (באנגלית: Mockingjay) הוא הספר השלישי בטרילוגיית משחקי הרעב מאת הסופרת האמריקנית סוזן קולינס. הספר עוסק בחייה של קטניס אוורדין, נערה בת 17 שניצחה במשחקי הרעב פעמיים ומנהיגה את המרד נגד הקפיטול. ההשראה לכתיבת הסדרה באה מהמיתולוגיה היוונית, קרבות הגלדיאטורים ברומא ותוכניות הריאליטי העכשוויות. הספר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2010, ואילו ה-e-book שישה ימים מוקדם יותר. הספר מכר כ-450,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו לאור. מהדורה עברית של הספר יצאה על ידי הוצאת כנרת ב-2012, בתרגום יעל אכמון. בעקבות מחאותיה נגד הקפיטול בשני משחקי הרעב בהם השתתפה, הופכת קטניס אוורדין לסמל המרד המתלקח נגד הקפיטול. היא מכונה 'עורבני חקיין' על שם סיכת הציפור עורבני חקיין שענדה במשחקים. אלמה קווין, נשיאת מחוז 13, מציעה לקטניס להופיע כסמל המרד, וזו מסכימה אך מציבה תנאים תנאים הכוללים בין היתר את חנניתם של המנצחים שנשבו על ידי הקפיטול, וכן הזכות להרוג את קוריולאנוס סנואו, נשיא מדינת פאנם. קטניס מצטלמת למספר סרטי תעמולה שמוחדרים לטלוויזיה על ידי ביטי - מנצח-מיועד, גאון מחשוב. קטניס צופה בשידורים של הקפיטול, שבהם מראיינים את פיטה, ובמהלכם הוא מתנגד בכל תוקף למעשיהם של קטניס בפרט והמורדים בכלל. בתגובה למעשי המורדים ולסרטונים של מחוז 13, הקפיטול משדר ראיון נוסף עם פיטה, בסופו רומז פיטה על התקפה שצפויה בלילה. הרמז נקלט, והתושבים פונו אל הבונקר. לאחר ההתקפה, קבוצה של שבעה אנשים, ביניהם גייל הות'ורן, יצאו לקפיטול על מנת לחלץ את שלושת המנצחים. המשימה הושלמה, אך התגלה שפיטה עבר תהליך הסבה תוך שימוש בארס צרעות ציד כדי לשבש לו חלק מזכרונותיו, ביניהם זכרונותיו מקטניס. כעת הוא משוכנע שקטניס אשמה במותם של יקיריו, ומעוניין במותה. אט אט מתחיל פיטה, בעזרת המנצחים-מיועדים ששהו במחוז להיזכר בכמה זיכרונות נכונים. קטניס נפצעת במהלך נאום ונשלחת לשיקום, בסופו היא מצטרפת ליחידה צבאית שנלחמת בקפיטול, וכוללת גם את פיטה. במהלך הקרבות הורג פיטה המבולבל את אחד מחברי היחידה. כשהוא מכיר במצבו, מציע פיטה שחברי היחידה יהרגו אותו בשל הסיכון שהוא מהווה אך קטניס מתנגדת ומצילה אותו ממוות. לאחר מסע ארוך מגיעה קטניס לחצר אחוזתו של סנואו. סנואו משכן בחצרו ילדים, כדי שישמשו לו מגן אנושי. כאשר קטניס מגיעה לחצר האחוזה צונחים מצנחים כסופים הנושאים פצצות והורגים ילדים רבים, ביניהם פרים - אחותה של קטניס. לאחר ניצחון המורדים, הנשיא סנואו נשפט להוצאה להורג. קטניס משוחחת עמו, והוא טוען ומוכיח כי לא שלח את הרחפות. קטניס נזכרת שצורת ההתקפה דומה לזו שיזמה בעבר עם גייל. בעקבות כך, במעמד הוצאתו של סנואו להורג, מייעדת קטניס את החץ אל הנשיאה קווין. היא נשפטת ומזוכה מעוון זה מחמת אי שפיות. קטניס מוחזרת למחוז 12 ושוקעת בתגובה פוסט-טראומטית לאירועים של השנים האחרונות בחייה. לאיטה היא מתאוששת ועם הזמן משלבת את פיטה בתהליך החלמתה. בסיום מובא קטע קצר שמראה את עתידה של קטניס כ-20 שנה אחרי מאורעות הטרילוגיה: קטניס ופיטה נשואים, והורים לשני ילדים. ב-10 ביולי 2012 פורסם כי יצא עיבוד קולנועי לספר בשני חלקים, שיהיו המשך לשני הסרטים הראשונים בסדרה - משחקי הרעב (סרט) ומשחקי הרעב - התלקחות (סרט). הסרט הראשון יצא ב-20 בנובמבר 2014, ואילו השני ב-21 בנובמבר 2015. במאי צמד הסרטים הוא פרנסיס לורנס, שביים גם את הסרט השני בסדרה. האתר הרשמי של משחקי הרעב (באנגלית) משחקי הרעב - עורבני חקיין, באתר OCLC (באנגלית)
ג'ראדה

ג'ראדה (בערבית: جرادة) היא עיר מכרות פחם בצפון־מזרח מרוקו, על גבול אלג'יר עם אוכלוסייה של כ-118,000 איש (לפי מפקד אוכלוסין של 1982). שטחה הררי ברובו והאקלים בחורף קר וקשה למדי ובקיץ האקלים חם ויבש. בתחילת המאה ה-20 נתגלה שם פחם ומאז החלה העיר להתפתח במהירות. יהודים הגיעו למקום בשנות ה-30 של המאה ה-20 וסיפקו שירותי הלבשה והנעלה לעובדי המיכרות במקום. עבור יהודי מרוקו העיר מזוהה יותר מכל עם הפוגרום שבוצע ביהודי המקום ב-7 ביוני 1948. ערך מורחב – פרעות אוג'דה וג'ראדה באופן היסטורי, שכנה בעיר קהילה יהודית בת מאות עד אלפי תושבים. בשנת 1948 בעקבות הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל בכ"ט בנובמבר, גורמים בתנועה הלאומית המרוקאית, נושאי דגלה של הליגה הערבית, הסיתו נגד היהודים. בפרעות שפרצו לאחר מכן נהרגו 38 יהודים בעיר ג'ראדה ועוד 4 יהודים בעיר אוג'דה השכנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מרוקו ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרזידנט (אונייה, 1800)

"פְּרֶזִידֶנְט" (באנגלית: USS President), הייתה פריגטת מפרשים אמריקנית נושאת 44 תותחים ואחת משש האוניות הראשונות של הצי האמריקני לאחר הקמתו מחדש ב-1794. היא הושקה באפריל 1800, וכמו כל חמש אחיותיה הייתה גדולה, חזקה ומהירה מן הפריגטות הסטנדרטיות בנות זמנה. את שירותה המבצעי הראשון עשתה בשלהי המלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798–1800) בהגנה על ספינות סוחר אמריקניות מפני פריבטירים צרפתיים. היא השתתפה במלחמה הברברית הראשונה נגד שודדי הים של צפון אפריקה (1801–1805), ובשנים שלאחריה (1809–1812) מילאה תפקידי סיור ואבטחת הספנות לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית. ב־1811 עמדה במרכזה של תקרית "לִיטְל בֶּלְט", כאשר פתחה באש על אונייה בריטית למרות ששתי המדינות לא נמצאו במצב מלחמה. כשנתלקחה לבסוף מלחמה בין השתיים, ב־1812, הרחיקה "פרזידנט" בהפלגותיה עד התעלה האנגלית ונורווגיה, ולכדה אוניית מלחמה וספינות סוחר רבות. בינואר 1815 נחלצה מן ההסגר שהטילה שייטת בריטית על נמל ניו יורק ויצאה לים. מזלה לא שפר, ולאחר קרב עם הפריגטה אה"מ "אנדיימיון" נתגלתה על ידי שאר אוניות השייטת והיא נאלצה להיכנע. "פרזידנט" צורפה לצי המלכותי בשמה המקורי, והוסיפה לשרת בו עד 1818, אז הוצאה מן השירות, פורקה ונגרטה. מדיה וקבצים בנושא פרזידנט בוויקישיתוף * Dictionary of American Naval Fighting Ships. Digitized copy in: DANFS Online ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיראק במשחקים הפאראלימפיים

עיראק השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה עיראק חלק מעולם. אל המשחקים שנערכו בברצלונה בשנת 1992 שלחה עיראק משלחת של 18 ספורטאים, גברים כולם, למשחקים. המשלחת חזרה עם מדליית ארד פאראלימפית ראשונה, בה זכה האתלט אחמד חלאף בזריקת דיסקוס (קטגוריה THS3) עם תוצאה של 41.30 מטרים. עיראק נאלצה להמתין עד המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) בטרם זכו ספורטאיה במדליה פאראלימפית נוספת. בטורניר זה זכו שני ספורטאים עיראקים במדליה פאראלימפית, שניהם בהרמת כוח. תאהר חוסיין זכה במדליית ארד בתחרות עד 82.5 ק"ג כשרים 202.5 ק"ג, ואילו פראיס עאבד זכה במדליית הזהב (בקטגוריה של מעל 100 ק"ג) עם תוצאה של 237.5 ק"ג. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) זכתה המשלחת העיראקית בשתי מדליות פאראלימפיות נוספות בתחרות הרמת הכוח. תאהר אל-עלי זכה במדליית הארד בקטגוריה של עד 82.5 ק"ג כשהרים 222.5 קילו, ואילו ראסול מוהסין זכה במדליית הכסף (בקטגוריית משקל של עד 56 ק"ג) עם תוצאה של 185 קילו, אך נכנע לשיא עולם של שריף עותמן עותמן המצרי שניצח עם תוצאה של 202.5 ק"ג. עיראק במשחקים האולימפיים עיראק במשחקים האולימפיים לנוער רשימת המשתתפים במשחקים בברצלונה Barcelona 1992 Paralympic Games Men's Discus THS3 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי ATHENS 2004 Paralympic Games Men's Up To 82.5 kg ATHENS 2004 Paralympic Games Men's Over 100 kg Beijing 2008 Paralympic Games Men's Up To 82.5 kg Beijing 2008 Paralympic Games Men's Up To 56 kg
רומנוס הרביעי דיוגנס, קיסר האימפריה הביזנטית

רוֹמַנוֹס הרביעי דִיוֹגֶנֶס (ביוונית: Ρωμανός Δ΄ Διογένης;‏ 1032–1072), קיסר האימפריה הביזנטית בשנים 1068–1071. רומנוס, בן למשפחה קפדודקית מכובדת, עלה בדרגות עד אשר הואשם בבגידה בבניו של קונסטנטינוס העשירי. בעודו מחכה להוצאתו להורג, הוזמן רומנוס לנוכחותה של הקיסרית אדוקיה מקרמבוליטיסה אשר חננה אותו ונישאה לו. אחר הכתרתו ניהל רומנוס שלוש מערכות נגד הסרצנים והסלג'וקים. שלוש המערכות עלו יפה, ורומנוס הצליח לדחוק את אויביו מבעד לנהר הפרת. בשנת 1071 הובס רומנוס בגדות נהר ארקסס בקרב מנזיקרט על ידי אלפ ארסלאן ונלקח בשבי. באותה השנה כבשו הנורמנים את בארי, והאימפריה הביזנטית איבדה את אחיזתה באיטליה. רומנוס שחרר עצמו תחת הבטחה להסכם שלום ומס כבד. אחר שחרורו פנה להשבת הכתר מידיו של מיכאל השביעי, בכור בניו של קונסטנטינוס העשירי. רומנוס נכשל והוכרח לוותר על הכתר. מיכאל התעלם מהחוזה עם אלפ ארסלאן, והאשים את רומנוס בבגידה ואי־כשירות. על רומנוס נגזרה גלות באי פרוטה ועיניו נוקרו; רומנוס מת מהפצעים והזיהום תוך זמן קצר. מדיה וקבצים בנושא רומנוס הרביעי דיוגנס, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף רומנוס הרביעי דיוגנס, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רומנוס הרביעי דיוגנס, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) הגיית השם ביוונית: רומנ֫וס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
אל על (פירושונים)

המקור: ”וְעַמִּי תְלוּאִים לִמְשׁוּבָתִי וְאֶל עַל יִקְרָאֻהוּ יַחַד לֹא יְרוֹמֵם” (ספר הושע, פרק י"א, פסוק ז'). האם התכוונתם ל... אל על – חברת התעופה הגדולה בישראל נחל אל על – הנחל האיתן הדרומי ביותר ברמת הגולן אלי-עד – מושב בדרום רמת הגולן, שמו הראשון היה "אל על" אל-על (רמת הגולן) – כפר סורי נטוש, כיום שוכן במקום מושב אלי-עד בית אל על – מגדל משרדים ברחוב בן-יהודה בתל אביב שיר אל-על – שיר של זאב ז'בוטינסקי משנת תרצ"ה
ויטוריה

ויטוריה, ששמה המלא הוא ויטוריה-גאסטייס (בספרדית: Vitoria-Gasteiz) היא עיר בצפון ספרד, בירת אזור אלאבה (Álava) שבתוך האוטונומיה הבסקית הספרדית. אוכלוסייתה מונה מעל 200,000 תושבים, נכון לשנת 2004. השפה המדוברת בה היא הבסקית. בניגוד לשתי הערים המרכזיות הנוספות בחבל הבסקים: בילבאו וסן סבסטיאן, ויטוריה מוקפת הרים ואינה בעלת גישה לים. העיר משמשת מרכז פוליטי ואדמיניסטרטיבי לחבל ומקום מושבה של הממשלה הבסקית. העיר נוסדה בשנת 1181 על ידי סאנצ'ו השישי מלך נווארה, ובשנת 1200 נכבשה על ידי המלך אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה. ויטוריה מדורגת כעיר השנייה בספרד מבחינת איכות החיים, בנוסף למספר גדול של פארקים והקפדה על איכות הסביבה. בוויטוריה קיימות תעשיות יוקרתיות, כדוגמת מפעל המכוניות מרצדס-בנץ. העיר מפורסמת בפסטיבל הג'אז המתקיים בה בחודש אוגוסט בכל שנה. בנוסף היא מפורסמת גם בקבוצת הכדורסל שלה, סאסקי בסקוניה, שהגיעה מספר פעמים למקומות עליונים ("פיינל פור") במשחקי היורוליג. כמו כן, ידועה העיר בקבוצת הכדורגל דפורטיבו אלאבס, המשחקת כיום בליגה הראשונה. הייתה בעיר קהילה ענפה עד גירוש יהודי ספרד ב-1492, שבעקבותיו הועבר בית העלמין לרשות השלטון בתמורה לכך שלא יבנה ולא יחפור בשטח. רבים מהיהודים עקרו אז לבאיון הקרובה שבדרום צרפת, והסיכום נשמר במשך 460 שנים, עד שב-1952 נעתרו צאצאיהם לבקשת תושבי החבל הבסקי לאפשר לבנות בבית העלמין - בתנאי שהעצמות מהקברים ייאספו למצבה שתספר את סיפורה של הקהילה הנכחדת. עד היום עומדת המצבה הזו ב'חודימנדי' (הר היהודים). היהודי האחרון שהתגורר בוויטוריה היה הרופא הפרטי של שליטי האזור, ובמסגרת הגירוש ב-1492 הוא התבקש לעזוב כמו כל בני העם. השלטונות פנו לממלכה וביקשו שלא יגורש, והוא אכן נשאר כאן עד יומו האחרון. שאר היהודים ברחו או המירו את דתם. כך שרבים מתושבי המקום, אף שאינם מודעים לכך, הם צאצאים של יהודים מומרים (בשימוש במושג מומרים יש להתייחס לספרד / בשימוש במושג אנוסים יש להתייחס לפורטוגל). כיום כמעט שלא חיים יהודים בעיר. גאורגיה כותאיסי, גאורגיה מדיה וקבצים בנושא ויטוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויטוריה יוסף ג'קסון, עיר ביום בחבל הבסקים, באתר ynet, 27 במאי 2003 לאתר פסטיבל הג'אז השנתי בוויטוריה-גאסטייס (ספרדית ואנגלית) תמונות מהעיר ויטוריה-גאסטייס, מתוך אתר התמונות pbase.com ויטוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמוליק דובדבני

שמוליק דובדבני (נולד ב-20 באוקטובר 1968) הוא חוקר ומרצה בתחום הקולנוע, עיתונאי ומבקר קולנוע ישראלי. החל לכתוב בענייני קולנוע מ-1987 בירחון "מוניטין", במקביל לכתיבה בעיתון הצבאי "במחנה" במסגרת שירותו בצה"ל. ב-1990 עבר לכתוב בעיתון "מלאבס", ב-1992 עבר לעיתון "תל אביב", ובשנים 1993–1997 היה כתב העיתון "העיר". במקביל כתב בעיתון "עכבר העיר" בשנים 1994–2000. החל משנת 2000 כותב בתחום הקולנוע באתר ynet של "ידיעות אחרונות", ובמקביל בכתב העת לאמנות "מוזה" בהוצאת מוזיאון ישראל. ב-1993 סיים תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, והחל להרצות במסגרת החוג. מ-1996 הרצה גם בבית הספר לקולנוע "קמרה אובסקורה". ב-1998 סיים תואר שני במסגרת החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטה זו; עבודת הגמר שלו הייתה בנושא "האחרות הפיזית: דמות הגמד בקולנוע". בשנת 2000 החל את עבודת הדוקטורט בנושא סרטי תעודה אישיים, במסגרת בית הספר למדעי התרבות של אוניברסיטת תל אביב. דובדבני כתב מספר פרסומים מדעיים בתחום הקולנוע. ב-2005 כתב על הבמאי סטנלי קובריק במסגרת הספר השני בסדרה הקולנועית "הבמאים הנבחרים" (עורך: נסים דיין, הוצאת אורט). ב-2010 יצא ספרו "גוף ראשון, מצלמה: קולנוע תיעודי אישי בישראל" (הוצאת כתר), ספר עיון על סרטי קולנוע כווידויים אישיים של יוצריהם. משמש כמבקר הקולנוע של ynet ושל "מוזה" (כתב עת לאמנות של מוזיאון ישראל). כן מכהן כיועץ בתחום הקולנוע עבור סל תרבות ארצי. משמש כמרצה בעיקר בתחומים קולנוע ישראלי וקולנוע תיעודי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, בסמינר הקיבוצים, במכללה האקדמית בית ברל, באוניברסיטה הפתוחה ובמכללת ספיר. בנוסף מרצה במסגרת משרד הביטחון, חיל החינוך בצה"ל, בית צבי, סינמטקים ועוד. דובדבני משמש כלקטור בקרנות תמיכה לסרטים ישראלים, בהן הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן רבינוביץ', בפסטיבל דוקאביב ובפורום היוצרים הדוקומנטריים. היה חבר בוועדה האמנותית של עיריית תל אביב בנושא פסטיבלי קולנוע. שמוליק דובדבני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שמוליק דובדבני - קורות חיים, באתר בית ברל שמוליק דובדבני, באתר "תקריב", כתב עת לקולנוע דוקומנטרי רשימת הטורים של שמוליק דובדבני, באתר ynet עמיה ליבליך, "גוף ראשון, מצלמה" מאת שמוליק דובדבני: מצלמים ובוכים, באתר הארץ, 9 ביולי 2010 דן לחמן, גוף ראשון, מצלמה / שמוליק דובדבני, ביקורת ב"אימגו", 2 בנובמבר 2010 שמוליק דובדבני, דף שער בספרייה הלאומית שני ליטמן, "המודרניים הראשונים": קיצור תולדות הדוקו הישראלי, באתר הארץ, 19 במרץ 2024 על הספר "הבמאים הנבחרים: סטנלי קובריק" על הספר "גוף ראשון, מצלמה", באתר טקסט
יצחק בן דב

יצחק בן דב (6 בנובמבר 1932 – 27 בינואר 2017) היה קצין בצה"ל וכיהן כקצין הנדסה ראשי במלחמת יום הכיפורים. שימש מנהל בחברות בולטות במשק הישראלי. בן דב נולד בתל אביב, בנם של אסתר ואליעזר ברמן. הוא בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה". התגייס לצה"ל ב-1950 במחזור הראשון של העתודה האקדמית, למד הנדסה אזרחית בטכניון והתמחה בבניית שדות תעופה, קיבל את תואר המהנדס ב-1954. לאחר לימודיו הצטרף לחיל ההנדסה, שימש קצין כבישים ובמבצע קדש היה חבר בצוות הכנת הדרכים בסיני, בעקבות קרב המיתלה נדרש להכשיר מסלול נחיתה והמראה לפינוי הנפגעים. ב-1958 מונה למפקד יחידת בינוי בבסיס חיל האוויר וב-1962 מונה לקצין הנדסה של גייסות השריון. ב-1963 יצא לאתיופיה כחבר במשלחת סיוע ישראלית שהקימה בין השאר שדות תעופה במדינה. ב-1967 מונה לקצין הבינוי של חיל האוויר, בעקבות כיבוש סיני במלחמת ששת הימים, הקים והכשיר צה"ל בסיסים ושדות תעופה בחצי האי בניצוחו של בן דב, בהם בסיס עציון, רפידים, אל עריש, שדה אופיר, ביר תמדה. ב-1972 מונה לקצין הנדסה ראשי, הוא מילא תפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים, פיקד על הובלת גשר הגלילים במבצע אבירי לב, כשהוא בג'יפ יחד עם קצין הנדסה מאוגדה 143, אהרון טנא, עם ההכרזה על הפסקת האש הקים את אגד הצליחה . השתחרר ב-1976. לאחר שחרורו שימש מנהל בחטיבת המתכת של קונצרן כור, יו"ר מפעל יובל-גד של כור, יו"ר המוסד המאוחד לענף הבנייה, מנהל פרויקטים בחברת אזורים ובכלל תעשיות, יזם את בניית שכונת נווה רום ברמת השרון, שימש יועץ לרשות הנמלים והרכבות. בפעילותו ההתנדבותית כיהן בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של הטכניון, חבר המועצה הציבורית של עמותת אומ"ץ, חבר הנהלה ויו"ר עמותת א.ל.ה-אגודה למען האזרחים הוותיקים ברמת השרון, ממלא מקום ראש מטה משק לשעת חירום בעיר. יקיר העיר רמת השרון (2010). נפטר ב-27 בינואר 2017 ונטמן בבית הקברות מורשה ברמת השרון. היה נשוי לאילנה ואב לשני בנים ובת. בנו הבכור היה יואב בן דב. זאב שיף ואיתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, הוצאת זמורה-ביתן, 1976, עמ' 86 מדיה וקבצים בנושא יצחק בן דב בוויקישיתוף תא"ל יצחק בן דב, אתר מורשת חיל ההנדסה יצחק בן דב, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון תא"ל י. בן דב קצין-ההנדסה, דבר, 8 בדצמבר 1972 עופר אדרת, השאיר את חיל ההנדסה "על המפה", באתר הארץ, 9 בפברואר 2017 עמית כבוד, אתר אגודת דורשי הטכניון בישראל הגלילים מתגלגלים, אתר חיל ההנדסה
קאסה דה מי פאדרה

קאסה דה מי פאדרה (במקור: Casa de Mi Padre, בתרגום חופשי לעברית: בית אבי) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשפה הספרדית משנת 2012 בבימויו של מאט פיימונטה ובכיכובם של ויל פרל, גאל גרסיה ברנאל, דייגו לונה וג'נסיס רודריגז. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-16 במרץ 2012. ארמנדו אלברז (מגולם על ידי ויל פרל) חי ועבד בחוותו של אביו שבמקסיקו במשך כל חייו. לאחר שהחווה נתקלת בקשיים כלכליים קשים, אחיו הצעיר של ארמנדו ראול (מגולם על ידי דייגו לונה) מגיע לעזרתו של אלברז יחד עם ארוסתו סוניה (מגולמת על ידי ג'נסיס רודריגז (אנ')). המצב מסתבך לאחר שארמנדו מתאהב בסוניה ולאחר שהאחים מסתבכים עם ברון סמים אכזר ומסוכן בשם אונזה. ויל פרל בתפקיד ארמנדו אלווארז גאל גרסיה ברנאל בתפקיד אונזה דייגו לונה בתפקיד ראול אלווארז ג'נסיס רודריגז (אנ') בתפקיד סוניה פדרו ארמנדאריס ג'וניור בתפקיד מיגל ארנסטו ניק אופרמן בתפקיד הסוכן פרקר אפרן רמירז בתפקיד אסטבן אדריאן מרטינז בתפקיד מנואל אתר האינטרנט הרשמי של קאסה דה מי פאדרה קאסה דה מי פאדרה, ברשת החברתית פייסבוק "קאסה דה מי פאדרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קאסה דה מי פאדרה", באתר נטפליקס "קאסה דה מי פאדרה", באתר AllMovie (באנגלית) "קאסה דה מי פאדרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קאסה דה מי פאדרה", באתר Metacritic (באנגלית) "קאסה דה מי פאדרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קאסה דה מי פאדרה, קדימון הסרט באתר יוטיוב
זעם הטיטאנים

זעם הטיטאנים (במקור: Wrath of the Titans) הוא סרט פנטזיה אמריקני משנת 2012 בבימויו של ג'ונתן לייבסמן ובכיכובם של סאם וורת'ינגטון, רוזמונד פייק, ביל ניי, אדגר רמירז, טובי קבל, דני יוסטון, רייף פיינס וליאם ניסן. עשור לאחר שניצח את הקראקן, פרסאוס (מגולם על ידי סאם וורת'ינגטון), מנסה לחיות חיים שקטים כדייג יחד עם בנו בן 10 הליוס (מגולם על ידי ג'ון בל). בינתיים, מתנהל מאבק בין האלים לטיטאנים. האלים אשר נחלשים במידה רבה בשל העדר המסירות של המין האנושי ובעקבות כך מאבדים שליטה על הטיטאנים ועל המנהיג הכלוא האכזרי שלהם קרונוס אשר הוא אביהם של זאוס, האדס ופוסידון. שלושת הבנים הצליחו להדיח את אביהם לפני זמן רב, וכלאו אותו במעמקי טרטרוס. פרסאוס מחליט לצאת לעזרתו של אביו לאחר שהאדס וארס מחליטים לחבור לקרונוס ומנסים ללכוד את זאוס. כוחם של הטיטאנים מתחזק לאחר שיתר כוחות העל של זאוס נלקחים ממנו, והכאוס פורץ עלי אדמות. פרסאוס מגייס את עזרתה של אנדרומדה (מגולמת על ידי רוזמונד פייק), אגנור (מגולם על ידי טובי קבל), והפיסטוס (מגולם על ידי ביל ניי) ויחד הם יוצאים למסע מסוכן אל עבר השאול כדי להציל את זאוס, להביס את הטיטאנים ולהציל את האנושות. סאם וורת'ינגטון בתפקיד פרסאוס רוזמונד פייק בתפקיד אנדרומדה ביל ניי בתפקיד הפיסטוס אדגר רמירז בתפקיד ארס אל המלחמה. טובי קבל בתפקיד אגנור דני יוסטון בתפקיד פוסידון אל הים רייף פיינס בתפקיד האדס אל השאול ליאם ניסן בתפקיד זאוס מלך האלים ושליט הר האולימפוס אתר האינטרנט הרשמי של זעם הטיטאנים "זעם הטיטאנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זעם הטיטאנים", באתר נטפליקס "זעם הטיטאנים", באתר AllMovie (באנגלית) "זעם הטיטאנים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זעם הטיטאנים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זעם הטיטאנים", באתר Metacritic (באנגלית) "זעם הטיטאנים", באתר אידיבי "זעם הטיטאנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זעם הטיטאנים, קדימון הסרט באתר יוטיוב
אמריקן פאי: האיחוד

אמריקן פאי: האיחוד (באנגלית: American Reunion; ידוע גם כ"אמריקן פאי 4") הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי "אמריקן פאי". הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ון הורביץ והיידן שלוסברג. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-5 באפריל 2012. עלילת הסרט מאחדת שוב את החברים מהסרט הראשון, השני והשלישי. 13 שנים לאחר שסיימו את לימודיהם בתיכון החבורה חוזרת למערב מישיגן לפגישת מחזור בה הם נתקלים בדור תיכוניסטים חדש ומתהולל, ומגלים כי לכל אחד יש חיים משלו עם בעיות משלו - אוז מגיש תוכנית ספורט והפך מפורסם לאחר שהשתתף בתוכנית מציאות בסגנון של "רוקדים עם כוכבים", סטיפלר גר אצל אימו ועובד בתפקיד זוטר אצל בוס נוקשה, הת'ר התארסה למנתח נכלולי, קווין נשוי באושר וג'ים ומישל נשחקים בחיי הנישואין ומנסים להתמודד עם המחסור בסקס אחרי הילד הראשון. מדיה וקבצים בנושא אמריקן פאי: האיחוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמריקן פאי: האיחוד (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", באתר נטפליקס "אמריקן פאי: האיחוד", באתר AllMovie (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", באתר Metacritic (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", באתר אידיבי "אמריקן פאי: האיחוד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמריקן פאי: האיחוד, קדימון הסרט באתר יוטיוב אבנר שביט‏, "אמריקן פאי: האיחוד": פגישת מחזור שכולם רוצים להתחמק ממנה, באתר וואלה, 8 באפריל 2012 אור ברנע, אמריקן פאי: האיחוד": להתבגר זה לא כיף, באתר ynet, 6 באפריל 2012 מתן שרון, הפאי החמיץ: "אמריקן פאי: האיחוד" מאכזב, באתר nrg‏, 6 באפריל 2012 יניר דקל, לוס אנג'לס, פגישת מחזור: ריאיון עם כוכבי "אמריקן פאי 4", באתר Xnet‏, 9 באפריל 2012
קזחסטן במשחקים הפאראלימפיים

קזחסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף משתתפת קזחסטן מאז המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994). מאז קיבלה קזחסטן את עצמאותה, בדצמבר 1991, החמיצה המדינה רק את המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) שהתקיימה כתשעה חודשים לאחר מכן. ומאז משחקי החורף שנערכו בלילהאמר בשנת 1994 שלחה המדינה משלחת הן למשחקי הקיץ והן למשחקי החורף. במדליות הפאראלימפיות הראשונות בתולדותיה במשחקי הקיץ, זכתה קזחסטן במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) כשהשחיינית זולפיה גבידולינה זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטרים חופשי (קטגוריה S3) כשהיא קובעת שיא עולם בקטגוריה עם תוצאה של 1:30.07 דקות. גם ראושן קוישיבייבה שהתחרתה בהרמת כוח זכתה במדליית הכסף, כשהרימה 113 ק"ג ונכנעה רק לשיא עולם של טאן יו'ג'יאו הסינית שהרימה 135 קילוגרם. המשלחת הראשונה שנשלחה למשחקי החורף הצליחה לזכות במדליית כסף פאראלימפית אחת, כשלובוב ורובייבה זכתה באחת מתחרויות הסקי למרחקים לעשרה קילומטרים (קטגוריה B2) עם תוצאה של 54:39.3 דקות. קזחסטן במשחקים האולימפיים קזחסטן במשחקים האולימפיים לנוער Women's 100m Freestyle - S3 Women's -67 kg Lillehammer 1994 Paralympic Winter Games Women's 10 km Classical Technique B2 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
פירוק לגורמים

במתמטיקה, פירוק לגורמים הוא פירוקו של אובייקט מתמטי כגון מספר או פולינום, לרכיבים קטנים יותר, הקרויים גורמים, כך שמכפלת הגורמים זה בזה תתן את האובייקט המקורי. דוגמאות: את המספר 6936 ניתן לפרק לגורמים ראשוניים 172 · 3 · 23 = 6936 את הפולינום   x 2 − 4 {\displaystyle \ x^{2}-4} ניתן לפרק לגורמים   ( x − 2 ) ( x + 2 ) {\displaystyle \ (x-2)(x+2)} . לפי המשפט היסודי של האריתמטיקה, כל מספר שלם אפשר להציג באופן יחיד כמכפלה של מספרים ראשוניים (עד כדי סדר). המשפט היסודי של האלגברה קובע שכל פולינום מעל שדה המספרים המרוכבים אפשר לפרק (גם כן באופן יחיד) לגורמים ליניאריים. במקרים רבים (למשל כאשר מדובר באיברים של תחום פריקות יחידה, כמו חוג המספרים השלמים או חוג הפולינומים מעל שדה), ידיעת הפירוק לגורמים מספקת מידע מלא על המחלקים של האובייקט. פירוק מספר שלם לגורמים לגבי אלגוריתמי פירוק למספרים שלמים פירוק לגורמים, באתר MathWorld (באנגלית)
חויניקי

חויניקי (בבלארוסית: Хойнікі) היא עיר בדרום מזרח בלארוס קרוב לגבול אוקראינה–בלארוס ולכור הגרעיני בצ'רנוביל. העיר ממוקמת 105 ק"מ מהעיר הומל ו-58 ק"מ ממאזיר. היא מהווה תחנה אחרונה של מסילת רכבת שמתפצלת מקו הומל-ברסט ליטובסק. חויניקי מוזכרת לראשונה בשנת 1504 כעיר מחוז של הדוכסות הגדולה של ליטא. החל משנת 1793 - תחת שליטת האימפריה הרוסית. בהתאם לתוצאות המפקד משנת 1906 בעיירה התגוררו 1700 יהודים מסך אוכלוסייה של 2600 תושבים. בשנת 1919 הפכה לחלק מרוסיה סובייטית. ב-1927 הועברה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס. מ-25 באוגוסט 1941 עד ל-23 בנובמבר 1943 העיירה הייתה כבושה בידי הצבא הגרמני. יהודי העיר רוכזו בגטו ונשלחו להשמדה. ב-10 באוקטובר 1967 היישוב קיבל מעמד עיר. העיר נפגעה באופן משמעותי מאסון צ'רנוביל. בשנת 2009 סופח לעיר כפר הנמצא בקרבתה ובעקבות כך אוכלוסיית העיר גדלה באופן משמעותי. מדיה וקבצים בנושא חויניקי בוויקישיתוף מידע על יהדות חויניקי Аrchiwum Główny Akt Dawnych w Warszawie. Аrchiwum Рrozorów і Jelskich.  Sygn. 1. S. 3,  200. Sygn. 2. S. 78 М. А. Ткачоу, А. Р. Акушка i iнш., Гiсторыка-дакументальная хронiка Хойнiцкага раёна, Минск: Беларуская энцыклапедыя, 1993, ע. 187 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בבלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערב הסעודית במשחקים הפאראלימפיים

ערב הסעודית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה ערב הסעודית חלק מעולם. לאורך השנים הספורטאים אותם שלחה ערב הסעודית לייצגה במשחקים הפאראלימפיים היו גברים בלבד ומעולם לא נשלחה ספורטאית. המשלחת הראשונה אותה שלחה המדינה אל המשחקים הפאראלימפיים באטלנטה בשנת 1996 כללה שני ספורטאים, שהתחרו במקצי הרמת הכוח. ערב הסעודית נאלצה המתין עד המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) בטרם זכתה במדליה פאראלימפית. במשלחת למשחקים שנערכו בבייג'ינג היה האתלט אוסאמה אלשאנקיטי, שהתחרה בשני מקצים. בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה F12) הוא זכה במדליית כסף, כשקפץ למרחק של 7.06 מטרים, ובתחרות הקפיצה המשולשת באותה קטגורית הנכות זכה במדליית זהב כשקבע שיא עולם עם תוצאה של 15.37 מטרים. ערב הסעודית במשחקים האולימפיים ערב הסעודית במשחקים האולימפיים לנוער המשתתפים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה Beijing 2008 Paralympic Games Men's Long Jump F12 Beijing 2008 Paralympic Games Men's Triple Jump F12
חימום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חימום – העלאת הטמפרטורה חימום דיאלקטרי – תהליך שבו קרינה אלקטרומגנטית בתחום גלי רדיו או מיקרוגל מחממת חומר דיאלקטרי חימום השראתי – תהליך בו מחממים עצם העשוי מחומר מוליך חשמל, באמצעות השראה אלקטרומגנטית הגורמת לזרמי מערבולת במוליך חימום תת-רצפתי – מערכת לחימום הבית המיושמת על ידי מערך של צינורות מים חמים או גופי חימום חשמליים, המונחים מתחת לריצוף גוף חימום – רכיב במכשירים חשמליים ההופך אנרגיה חשמלית (אלקטרו-מגנטית) לאנרגיית חום דוד חימום – בּוֹיְלֶר, מכל סגור שבתוכו מחממים מים או נוזל אחר שקית חימום – מארז המסוגל לייצר חום באופן עצמאי למשך פרק זמן של כמה שעות חימום (ספורט) – פעילות גופנית בעצימות נמוכה שמטרתה הכנת השריר לפעילות חימום קולי – הכנה לפעילות של דיבור או זמרה מופע חימום – הופעה בידורית, למשל מוזיקלית או קומית, המוצגת לפני תחילת המופע המרכזי עוררות מינית – קרויה בהשאלה חימום