laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גדי יציב

גדי יציב (5 באפריל 1937 – 25 בספטמבר 2004) היה סוציולוג ואיש ציבור ישראלי, ממייסדי תנועת "שלום עכשיו" ובכיר במפ"ם, כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-11, מרצה בבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה העברית ודקאן בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה. גדי יציב (צימרמן) נולד בשנת 1937 בקיבוץ נען. בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד ובצה"ל שירת בנח"ל המוצנח. את לימודיו התיכוניים סיים בהתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, לאחריהם למד סוציולוגיה באוניברסיטה העברית. שלושת תאריו במקצוע למד בירושלים: בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור (כותרת הדיסרטציה: "זיקה מפלגתית שכבתית" והיא נכתבה בהנחיית משה ליסק). לאחר סיום התואר השלישי נסע ל-3 שנים לפוסט-דוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון. במקצועו היה מרצה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, וכן נמנה עם מקימי המרכז ללימודים סוציאליסטיים בגבעת חביבה. ראשית פעילותו הציבורית של יציב החלה בתחילת שנות ה-30 לחייו, לאחר מלחמת ששת הימים, עם הצטרפותו לקבוצת הפרופסורים, בראשות יהושע אריאלי, מייסדי התנועה לשלום וביטחון. כעבור שנתיים, במערכת הבחירות לכנסת השביעית (1969) הקים את מפלגת "רשימת שלום" והתמודד בראשה לכנסת (המפלגה לא עברה את אחוז החסימה). בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973) הצטרף יציב לתנועת של"י, ובשנת 1979 עבר ממנה לשורות מפ"ם. בין תפקידיו במפלגה נבחר לשמש כמזכיר המדיני ומאוחר יותר עמד בראש אגף ההסברה. בשנת 1988 כיהן מטעמה כחבר הכנסת בכנסת ה-11, לאחר התפטרותו של ויקטור שם-טוב. לאחר פיזור הכנסת עזב את הפוליטיקה והתמסר לעבודתו האקדמית כמרצה בבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה העברית ודקאן בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה (תפקיד שבו הוחלף בהמשך על ידי פרופסור ענת פירסט). יציב היה נשוי משנת 1964 ועד מותו לבתיה לבית שוורצבך. הוא נפטר ב-25 בספטמבר 2004 בירושלים לאחר מחלה, בגיל 67. התגורר בשכונת רסקו בירושלים. יוחנן פרס, גדי יציב, מבוא לשיטות מחקר במדעי ההתנהגות, ירושלים: אקדמון, תשכ"ז. (חוברת המבוססת על הרצאות במסגרת המחלקות לסוציולוגיה של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב) (מהדורה ב מתוקנת: תש"ל) הבסיס המעמדי לזיקה המפלגתית: ישראל כדוגמה, ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לסוציולוגיה, בית הספר לכלכלה ומדעי החברה ע"ש אליעזר קפלן ('מחקרים בסוציולוגיה'), תשל"ט (פרסום זה הוא קיצור ועיבוד של עבודת הדוקטורט שלו). הדברים בשפת לבם, תל אביב: אדם מוציאים לאור, 1986. לכסיקון חברתי, תל אביב: ספרית המינהל (המסלול האקדמי של המכללה למינהל בתל אביב – בית הספר החדש לתקשורת), 1993. (מהדורה ב: 1998; מהדורה ג: ירושלים: אקדמון, 2002) מבוא לסוציולוגיה נורמטיבית, תל אביב: ספרית המינהל (המסלול האקדמי של המכללה למינהל בתל אביב), 1997. (מהדורה ב: ירושלים: אקדמון, 2002) החברה הסקטוריאלית, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ט 1999. גדי יציב, באתר הכנסת גדי יציב, באתר כנסת פתוחה רשימת הפרסומים של גדי יציב, בקטלוג הספרייה הלאומית שרגא הר-גיל, פנים חדשות | נושא דגל "השלום", מעריב, 1 באוקטובר 1969 טוביה מנדלסון, גדי יציב: רק לא חזרה לגבול 77, דבר, 10 באפריל 1981 אמנון ברזילי, מת הפרופ' גדי יציב ממייסדי "תנועת שלום", באתר הארץ, 25 בספטמבר 2004 גדי יציב (1937-2004), דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: אי-השלמה עם המצב אינה תבוסתנות, מעריב, 30 ביוני 1970 הציונות של חירבת חיזעה היום, דבר, 23 בפברואר 1978 מודעה על נישואיו, דבר, 20 במאי 1964.
אנטיפס מפרגמון

אנטיפס הקדוש מפרגמון הוא קדוש נוצרי, המוזכר בחזון יוחנן כמרטיר המאמין של פרגמון. על פי המסורת הנוצרית, יוחנן השליח מינה את אנטיפס כבישוף פרגמון בזמן כהונתנו של הקיסר דומיטיאנוס. על פי המסורת, אנטיפס הוצא להורג בשנת 92 לערך, באמצעות מתקן דמוי שור הפליז ששימש לגירוש שדים. יום חגו הוא ה-11 באפריל והמאמינים רואים בו את הקדוש המגן על הסובלים ממיחושי שיניים. מדיה וקבצים בנושא אנטיפס מפרגמון בוויקישיתוף
איגנץ קוליש

הברון איגנץ קוליש (בהונגרית: Kolisch Ignác;‏ 6 באפריל 1837 – 30 באפריל 1889) היה סוחר יהודי-הונגרי-אוסטרי, עיתונאי ואמן שחמט, שנחשב לאחד מהשחמטאים החזקים בתקופתו. קוליש נולד למשפחה יהודית בברטיסלאבה שנקראה אז פוז'ון בהונגרית ופרסבורג בגרמנית, באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הצליח היטב הן בעיסוקו כסוחר והן כשחמטאי. בתחילת דרכו היה מזכירו הפרטי של הנסיך הרוסי אורוסוב. לאחר מכן הוא עבר לווינה שם פגש את אלברט רוטשילד בשנת 1868. הוא נהיה מעורב בעסקי בנקאות והפך למיליונר ולפטרון שחמט, אשר ארגן ומימן תחרויות שחמט רבות בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. הוא יסד את הבורסה בווינה בשנת 1869 ובזכות ניהול זהיר ונבון צבר רכוש רב. בשנת 1881 קיבל את התואר ברון של האימפריה האוסטרו-הונגרית. כשחמטאי נודע קוליש בזכות סגנונו המבריק והתוקפני, אך הוא לא השתתף באופן תדיר בתחרויות. בשנת 1860 הוא זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בקיימברידג' שבאנגליה, בשנת 1861 הוא הפסיד בדו-קרב לאדולף אנדרסן, השחקן החזק ביותר באותם הימים בהפרש נקודה בלבד, באותה שנה סיים בתיקו דו-קרב מול לואיס פאולסן ובשנת 1867 בתחרות בפריז זכה בהביסו הן את וילהלם שטייניץ והן את שמעון אברמוביץ וינוור. קוליש היה המייסד והעורך הראשי של העיתון הווינאי Wiener Allgemeine Zeitung, וכתב עבורו פיליטונים רבים תחת שם העט Ideka. בשנת 1882 מימן קוליש את תחרות וינה, תחרות בה השתתפו 18 שחקנים חזקים בסיבוב כפול (34 משחקים). ניצחו בה וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור עם 24/34 ובמקום השלישי ג'יימס מייסון עם 23/34. מדיה וקבצים בנושא איגנץ קוליש בוויקישיתוף איגנץ קוליש, באתר צ'סגיימס (באנגלית) שבע תחבולות של איגנץ קוליש, באתר wtharvey.com (באנגלית) Johannes Fischer,‏ International Chess Tournament Vienna 1882, באתר ChessBase,‏ 3 בינואר 2005
איכות מזון

איכות המזון מתארת את כלל התכונות שהופכות מזון למתקבל על ידי הצרכנים, ובכלל זה מדדים סובייקטיביים כמו מראה המזון (גודל, צורה, צבע, ברק ואחידות), מרקם וטעם; ומדדי איכות מדויקים יותר - כימיים, פיזיים ומיקרוביולוגיים. איכות המזון חשובה הן בשל הסכנה שבהרעלת מזון, והן בשל דרישות אותן יצרן המזון אמור לקיים על מנת למלא את דרישות הצרכן: אם בשל צו דתי (אוכל כשר) או מצפוני (אוכל טבעוני, ביצי חופש); ואם מסיבות רפואיות (אלרגיה למזון, מזון ללא סוכר, תכולת ויטמינים ומינרלים, סיבים תזונתיים וכו'). איכות המזון מבוססת על ציפיות, תפיסות וקבלה של הצרכנים. צרכנים רבים מסתמכים גם על תקני ייצור ועיבוד במיוחד כדאי לדעת אילו מרכיבים קיימים עקב דרישות תזונתיות כגון: כשרות, צמחוני, טבעוני וכו'. בנוסף במצבים רפואיים, כגון: סוכרת, אלרגיות וכו'. בישראל האחריות הממשלתית לתחום איכות המזון היא במשרד הבריאות. מטרתה של רפורמת סימון המזון היא הנגשה בולטת על ערכים תזונתיים במוצרי מזון הנמכרים בישראל. סוגי הסימון: עיגול אדום: סימון חובה אשר ייעשה כאשר המזון מכיל כמות גבוהה של נתרן, סוכרים או חומצות שומן. על יצרנים להוסיף את הסימן למוצרים שמכילים כמויות גדולות מהערכים שנקבעו למרכיבים אלה. סימן ירוק: סימון וולונטרי, היצרנים רשאים להוסיף סימון זה כאשר המוצר עומד בתנאים שנקבעו בוועדה המדעית הנובעים מהמלצות התזונה של משרד הבריאות. לפי מכון התקנים הישראלי, היצרנים בישראל שרוצים להבטיח שיפור ובטיחות במזון שהם מייצרים נדרשים לפעול לפי תקן ISO 22000 שמטרתו להבטיח את בטיחות ואיכות מוצרי המזון. איכות מדיה וקבצים בנושא איכות מזון בוויקישיתוף ספי קרופסקי ושחר אילן, באילו בתי ספר ימשיכו לאכול מזון לא בריא, באתר כלכליסט, 19 ביוני 2017 מזון, באתר של מכון התקנים הישראלי טובה קראוזה, איך להימנע מהרעלת מזון, באתר כללית שירותי בריאות, 2 בספטמבר 2014 ד"ר דן בראל, סדרת הזיהומים וההרעלות אינה מקרית, באתר ynet, 9 במאי 2022 מזון - איכות, דף שער בספרייה הלאומית Food Quality | Knowledge for policy, knowledge4policy.ec.europa.eu שרה צוובנר, ‏איכות המזון בישראל, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 5 בדצמבר 2000 רפורמת סימון המזון יוצאת לדרך - כל המידע והפרטים במקום אחד, באתר משרד הבריאות ת"י ISO 22000 מערכות ניהול בטיחות מזון ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדיר חדש לצמחי ישראל

מגדיר חדש לצמחי ישראל של מיכאל זהרי הוא מגדיר צמחים שנועד "להדריך את הציבור שעניין לו בהכרת טבע הארץ וצמחייתה" – כלשון ההקדמה לספר. הספר הוא מהדורה חדשה של "המגדיר לצמחי ארץ ישראל" מאת אלכסנדר איג, מיכאל זהרי ונעמי פינברון, שיצא לאור ב-1931 והיה בידי שוחריה של צמחיית ארץ ישראל במשך 40 שנה. המגדיר כולל את צמחי ארץ ישראל וכן את הצמחים שלא היו כלולים במגדיר הקודם, הצמחים הגדלים באזורים הבאים: הרי החרמון, רמת הגולן וחצי האי סיני. המבואות הכלליים של המגדיר כוללים פרק על מושגים על עולם הצומח וכן מבט על הצמחייה והצומח של הארץ. הפרק הוא מבוא בנושא צמחיית ארץ ישראל. בפרק נדונים הנושאים הבאים: תולדות החקירה של צמחיית הארץ קווי האופי וצורות החיים של הצמחייה ההבדל בין צמחי הבר לבין צמחי התרבות על ה"אזרחים" ו"זרים" בעולם הצמחים האדם והצמחים מאז ועד עתה האופי הפיטוגאוגרפי של צמחיית הארץ המעונות של צמחי הארץ פרק הוראות שימוש במגדיר כולל את הנושאים הבאים: הוראות לחובבים ולחוקרים מתחילים הדרה והוראות לשימוש נכון במפתחות מבנה הצמח, צילום וביאור קיצורים על פלורול ומונוגרפיות הנוגעות לצמחיית אזורינו מפתחות לזיהוי המשפחות, הסוגים והמינים כמו כן, המגדיר עצמו מחולק בצורה ההירארכית הבאה: מערכות הצומח השרכניים חשופי הזרע מכוסי הזרע מחלקת הדו-פסיגיים מחלקת החד- פסיגיים שם הספר באנגלית: A New Analytical Flora of Israel ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי קי וסט

נמל התעופה הבין-לאומי של קי וסט (באנגלית: Key West International Airport) הוא נמל תעופה ציבורי המנוהל על ידי מחוז מונרו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית. שדה התעופה ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העיירה קי וסט. כינויו של נמל התעופה "EYW" מתחיל למעשה מהאות השנייה של שמו (Key West) משום שהאות "K" משמשת קידומת המציינת את כל שדות התעופה שבארצות הברית הנמצאים ביבשת אמריקה. שטחו של נמל התעופה 1.03 קמ"ר, ובו מסלול אחד סלול אספלט שאורכו 1,463 מטרים ורוחבו 30 מטרים. בשנת 1928 החלה חברת פאן אמריקן איירליינס להפעיל טיסות סדירות מקי וסט. שדה מיצ'ם היה המסלול הראשי של קי וסט. תחילה הוא שימש את הצבא לאחר הפצצת פרל הארבור, ולאחר מכן במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל הים. לאחר המלחמה הוחזרה השליטה על המסלול לעיר. בשנת 2006 נחתו בנמל התעופה 94,408 טיסות (ממוצע של 258 טיסות ליום) מהן 51% טיסות נוסעים, 29% טיסות טקסי אווירי (טיסות קצרות), 14% טיסות צבאיות ו-6% טיסות מסחריות (תובלה). מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי קי וסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי קי וסט נמל התעופה הבין-לאומי קי וסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עלון של נמל התעופה מתוך אתר CFASPP (אפריל 2005) Airport History, Key West International Airport נתוני נמל התעופה
אורה יעקבי

אורה יעקבי (נולדה ב-1959 כאורה יכין) היא סופרת וחוקרת ישראלית. יעקבי נולדה בירושלים, בת שנייה במשפחה של שמונה אחים ואחיות. אביה הוא הפסל אברהם יכין ואימה היא הציירת והסופרת חנה יכין. במהלך שירותה הצבאי התרחש הפיגוע בבית הילדים במשגב עם, והיא החליטה לעבור להתגורר בקיבוץ עם שחרורה לאות סולידריות. יחד עימה עברו שני חיילים משוחררים נוספים, אחד מהם היה איתן, יוצא אורמיה, שלימים הפך לבעלה. לאורך השנים עסקה בחינוך ובהוראה, בשרטוט ממוחשב ומיפוי - בין היתר עבודתיה בשרטוט: דגמים עבור "מיני ישראל" וכן עוסקת גם באימון אישי. דרך איתן יעקבי נחשפה ליהדות הנאש דידן, ולקראת בר המצווה של בנה הראשון החלה לחקור את תולדות הקהילה, שמעולם לא נחקרה מבחינה אקדמית. לאחר שש שנות מחקר בהן ראיינה ותיעדה את ותיקי הקהילה, פרסמה ב-2006 את הרומן ההיסטורי אלמוס. ב-2009 הוציאה יחד עם אברהם חכמי את הספר נאש דידן: תולדות יהדות אורמיה (אזרבייג'ן האיראנית). מאז הנה מרצה בנושא חקר קהילת הנאש דידן. יעקבי אם ל-3 ילדים. אריק מרדכי, סולן להקת נאש דידן, הוא קרוב משפחת בעלה, ואימו רחל יעקבי שימשה השראה לאחת הדמויות בספרה של יעקבי. רשימת הפרסומים של אורה יעקבי, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של אורה יעקבי, באתר "סימניה" אורה יעקבי - ראיון עם רינו צרור בתוכנית חוצה ישראל - חלק 1, חלק 2, חלק 3 2008. אורה יעקובי - המסע לחקר נאש - דידאן - יהודי כורדיסטן, 29 באפריל 2019, ביוטיוב. הסופרת אורה יעקבי, באתר סימניה loolweb (2008-08-03), אורה יעקבי - ראיון עם רינו צרור בתכנית חוצה ישראל - חלק 1, נבדק ב-2024-08-12 הספר נאש דידן בקטלוג המקוון של הספרייה הלאומית. יום עיון יהודי כורדיסטן אפריל 2019, בחסות משרד החינוך ואגף המורשת, בדף נאש דידאן בישראל ברשת החברתית פייסבוק. אביעד סגל, מאיגרא רמא לבירא עמיקתא, באתר הארץ, 14 באפריל 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב ינאי

יעקב "יאן" ינאי (1911–1996) היה בכיר במשרד הביטחון הישראלי וקצין קשר ראשי הראשון בצה"ל. ינאי נולד בשנת 1911 בפולין למשפחת ינובסקי ולמד באוניברסיטת ורשה. עלה ארצה בשנת 1934 והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם עלייתו ארצה הצטרף לארגון "ההגנה" ובמהלך המרד הערבי הגדול שירת ביחידת "הנודדת", אשר הייתה הניסיון הראשון של הארגון במערך יחידות שדה. בעקבות פציעתו במאורעות מונה ינאי לעוזר מפקד ההגנה במחוז ירושלים. בשנת 1940 הועבר לתל אביב ושירת במחלקת ההדרכה של המפקדה הארצית. במשך כארבע שנים שימש עוזרו של ראש המפקדה הארצית, משה סנה, ובסוף 1945 מונה לקצין קשר ראשי בארגון "ההגנה". כניסתו לתפקיד הקבילה לסיום מלחמת העולם השנייה, התגברות ההעפלה והתעצמות המאבק ביישוב היהודי כנגד המנדט הבריטי. תחנת השידור הראשונה של "קול ישראל" הוקמה בתקופתו ורשתות קשר הוקמו ב-24 מדינות באירופה וארצות הברית. לאחר הקמת המדינה נותר בתפקידו במסגרת צה"ל ושימש קצין קשר ראשי עד להחלפתו על ידי יצחק אלמוג בסוף 1949. פרש מצה"ל בשנת 1951, בדרגת אלוף-משנה והיה סמנכ"ל במשרד האוצר ומשרד הביטחון. ב-1955 הקים את "המחלקה לשיפור נוף הארץ ופתוח אתרים היסטוריים" שהפכה לימים לרשות הגנים הלאומיים. הוא פעל לפיתוח אתרים היסטוריים כמו בית שערים, קיסריה ומצדה שבה הקים את הרכבל שאיפשר ביקור למיליוני מבקרים. במבואה לגן לאומי מצדה יש לוחית זיכרון לזכרו. יעקב נישא בשנת 1942 לגלילה (גלה) ינאי (1915-2000), בתו של יעקב יכנאי (יכנוביץ'), מוציא לאור והמורה המיתולוגי של סג'רה ושל הלנה (ז'ניה) שוולוב אשר כונתה "הנסיכה הקווקזית". בשנת 1944 נולד בנם הבכור יוסי לימים עיתונאי אשר היגר לארצות הברית, לאחריו נולדה בתם. יעקב ינאי ומשה פרלמן: אתרים היסטוריים בישראל; הקדמה מאת יגאל ידין; תרגם והתקין לדפוס יהודה זיו, הוצאת מסדה, 1965. (מהדורה מורחבת ומעודכנת: רמת גן: מסדה, 1980 דניאל רוזן, אל"ם יעקב (יאן) ינאי (ינובסקי) – מפקדו הראשון של חיל קשר, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020 יעקב ינאי (1911-1996), דף שער בספרייה הלאומית
צומח כרקוצי

צומח כרקוצי או צומח טרגקנטי היא צורה של בית גידול הכולל בתה של בני-שיח היוצרים כרים קוצניים. על אף שהבתה מהווה בדרך כלל שלב מעבר בטור הסוקצסיוני, באזורי הצומח הכרקוצי מהווה הבתה הכרקוצית את חברת הקלימקס. השם הלועזי של בית הגידול, צומח טרגקנטי נקרא כך על שם מין של קדד - astragalus tragacanthus האופייני לצורת חיים זו ולאזורים אלו. צורת הכר האופינית נובעת מצמיחה צפופה של ענפים מבסיס הצמח. הענפים אינם מסוגלים להתארך עקב פגיעה מכנית של רוחות חזקות. ענפי התפרחת מצויים אף הם בגובה הכר, והפרחים מצויים יחד עם שאר הענפים הצעירים בחלקים המוגנים. בחורף מכוסים הצמחים בחברה זו בשכבת שלג שעוביה 1 מ' ויותר. עונת הפריחה בחגורה הכרקוצית נפתחת לאחר הפשרת השלגים ומגיעה לשיאה בחודשים יוני-יולי. במקומות מוכי הרוח רוב הצמחים מקדימים ופורחים באביב, טרם יגבר היובש באזורים אלו. בארץ, שולט הצומח הכרקוצי בחגורה העליונה של החרמון, המכסה את ההר מרום 1800 מ' ועד לשיאו. בית גידול זה אינו אחיד אלא עשוי פסיפס של גומחות אקולוגיות. ברום של 1800–1900 מ', תנאי האקלים הופכים להיות קשים ואינם מאפשרים קיום עצים: יש שלג רב, סופות וכפור בחורף, ובקיץ - קרינה עזה, רוחות ויובש. צורת צמיחה של כרים קוצניים עגולים ונמוכים היא כנראה הצורה המתאימה ביותר לקיום בתאים קשים אלו, ולכן הצומח השליט במרומי החרמון הוא הצומח הכרקוצי, שהוא אִירָנוֹ-טוּרָני ביסודו (מאפיין את החגורה האלפינית של אזור זה). רוב מיני הצמחים המאכלסים חגורה זו (כ-125 מינים) אינם מצויים במקומות אחרים בארץ, וניתן לראותם בחרמון בלבד. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרבולת מקרינה

כרבולת מקרינה (שם מדעי: Onobrychis cornuta, נקראת גם כַּרְבּלֶת קוֹצָנִית) היא מין של צמח פורח ממשפחת הקטניות. תפוצתו משתרעת מהטאורוס עד הרי ההימלאיה ומקווקז עד החרמון. מקור השם: פירוש שם הסוג המדעי "מאכל חמורים", משום שמינים רבי משמשים כנראה מזון לב"ח. השם העברי מרמז לצורת הפירות של המינים הגדלים בארץ, הנושאים תוספות דמויות כרבולת. בן-שיח קוצני נשיר, דמוי חצי-כדור, היוצר כר צפוף וקוצני. גובהו מגיע עד 40-30 ס"מ וקוטרו – 100-80 ס"מ. העלים מנוצים, העלעלים מעטים (11-5), צרים-סרגליים, ובשל צורת ההסתעפות של הענפים נראים הקוצים דו-קרניים (ומכאן נגזר תואר המין). כרי הכרבולת הגדלים בגבעות מוכות רוח פורחים רק בצד המוגן מהרוח. לעיתים החלק הפונה לצפון-מערב יבש לגמרי והחלק שמולו מלבלב ופורח. צבע פרחיו המרובים אדום לילך ולהם סירת כותרת קטועה. הפרחים בעלי פספוס עדין של קווי אורך בהירים, המגוון את הופעתם הארגמנית הכללית. התרמיל מעט כדורי, גודלו 12-5 מ"מ. מדיה וקבצים בנושא כרבולת מקרינה בוויקישיתוף כרבולת מקרינה, באתר NCBI (באנגלית) כרבולת מקרינה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כרבולת מקרינה, באתר צמח השדה כרבולת מקרינה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה כרבולת מקרינה, באתר Tropicos (באנגלית) כרבולת מקרינה, באתר GBIF (באנגלית) כרבולת מקרינה, באתר The Plant List (באנגלית) כרבולת מקרינה, באתר IPNI (באנגלית)
האזור הים-תיכוני

האזור הים-תיכוני הוא אזור פיטוגאוגרפי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו, אך מצויים בו גם צמחים השכיחים באזורים אחרים. הוא תופס רצועה לא רחבה מסביב לים התיכון. אקלים ים תיכוני - בחורף נוח וגשום ובקיץ יבש. עונת הצמיחה היא בחורף, אך גם בקיץ מתרחשת צמיחה, אם כי מעטה. כמות המשקעים מ-400 עד 1,200 מ"מ. הצומח הים תיכוני בישראל - מצטיין בצמחייה עשירה. רב הצמחים חד-שנתיים וגאופיטים. בתולדות החקלאות מילא אזור הים התיכון תפקיד חשוב וסיפק לעולם צמחים חשובים: חיטה, שעורה, תלתן, חרוב, זית וצמחי נוי רבים. אקלים ים תיכוני חורש ים תיכוני הצומח הים תיכוני בישראל מפת החבלים הפיטוגאוגרפיים של ארץ ישראל באתר מט"ח גאופיט הוא צמח שבתקופה מסוימת מתים בו כל החלקים העל-קרקעיים ונשאר רק איבר אגירה תת-קרקעי, פקעת מהתעבות של גבעול, בצל מהתעבות של עלים או קנה שורש מעובה.
האזור האירנו-טורני

האזור האירנו-טוּרָני הוא אזור פיטוגאוגרפי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו אך מצויים בו גם צמחים השכיחים באזורים אחרים. הוא משתרע בצורת רצועה רחבה לאורך כל צפון אפריקה, חצי האי סיני, חצי האי ערב, דרום סוריה, עיראק, איראן וטורקיה. הוא נמשך גם לאפגניסטן, טורקמניסטן, מרכז אסיה, טיבט ועד מדבר גובי. קווי האופי המיוחדים לאזור: האקלים מדברי טיפוסי [דרוש מקור], יבשתי קיצוני, ונושא אופי קיצוני של אקלים ים תיכוני: החורף קר ושילגי, האביב והסתיו גשומים והקיץ חם ויבש. המשקעים מרוכזים בחורף וכמותם לא עולה על 200 מ"מ [דרוש מקור]. שאר תנאי האקלים לא נוחים לגידול צמחים: רוחות יבשות ולחות נמוכה הגורמים בין השאר להתאדות רבה. הצמחייה עשירה במספר המינים אך הצומח דל מאוד, הכסות דלילה ואזורים שלמים ללא עשב. הצומח הוא של ערבה, מדבר או "יער-ערבתי", דהיינו: ערבה שפזורים בה עצים בודדים מרוחקים זה מזה. הגידולים מוגבלים לנאות מדבר ובקרבת נחלים. תחומי החקלאות באזור האירנו-טורני הם בעמק הנילוס ובעמקי הפרת והחידקל – נאות המדבר של האזור. בארץ-ישראל נפוצים מינים אירנו-טורניים רבים: כ-320 מינים בעלי טיפוס תפוצה אירנו-טורני, ועוד כ-600 מינים בעלי טיפוס תפוצה מעורב, הכולל מרכיב אירנו-טורני (על פי אתר צמחיית ישראל ברשת). בין המינים האלה נמנים אירוס הדור, זוטה ובורית רפואית. עיקר התפוצה של מינים אלה בארץ היא באזור חגורת הספר, הר הנגב, והחרמון. לכן אזור ספר המדבר והר הנגב כונה בפי הבוטנאים אלכסנדר איג ומיכאל זהרי האזור האירנו-טורני בארץ-ישראל. אולם אנליזה סטטיסטית של התפלגות טיפוסי התפוצה של כלל מיני הצומח באזורים אלה הראתה, שאלו אינם אלא אזורי מעבר בין האזור הים-תיכוני לבין האזור הסהרו-ערבי, וברוב השטח המינים האירנו-טורנים אינם מהווים את המרכיב העיקרי של עושר המינים (דנין ופליטמן 1987, 1988). מדיה וקבצים בנושא האזור האירנו-טורני בוויקישיתוף מפת החבלים הפיטוגאוגרפים של ארץ ישראל באתר מט"ח
האזור הסהרו-ערבי

האזור הסהרו-ערבי הוא אזור פיטוגאוגרפי, ברובו מדברי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו. האזור הוא עצום בשטחו. נכלל בו מדבר סהרה מהאוקיינוס האטלנטי עד ים סוף וכן שטחים גדולים של חצי האי ערב ועיראק. קווי האופי המיוחדים לו: האקלים – עונת גשמים קצרה מאוד ועונת היובש ארוכה מאוד: החורף נוח והקיץ חם ויבש מאוד. כמות המשקעים מעטה ביותר ואינה מספקת לגדל צמחים אלא רק בערוצים ובעמקים המקבלים מי נגר מההרים. צמחיית האזור ענייה ביותר ואומדים את מספר מיניה ב-1,400. הצומח הוא מדברי קיצוני והכסות הירוקה דלה. בארץ ישראל – מרחבים גדולים של הנגב הדרומי, מדבר יהודה ומדבריות סיני. מפת החבלים הפיטוגאוגרפים של ארץ ישראל באתר מט"ח
האזור הסודאני

האזור הסודאני או בשמו המלא "האזור הסודאני-סַמבֵּזִי" הוא אזור פיטוגאוגרפי, ברובו טרופי יובשני, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו. הוא תופס רצועה רחבה מדרום לאזור הסהרו-ערבי : הכולל את מדבר סהרה מסנגמביה עד ים סוף ומשם עד למחוז סינד, המחוז שבירתו קראצ'י, שבהודו הצפון מערבית עד לסין. הוא מאופיין באקלים טרופי: בחורף יבש ובקיץ גשום ובטמפרטורות גבוהות כל השנה. המשקעים אינם מרובים ומוגבלים לעונת הקיץ בלבד. הצמחייה טרופית לפי מוצאה, אולם אינה עשירה ביותר מבחינת הביומסה שלה- כלומר, הצומח הוא דליל בהשוואה ליערות הגשם המשווניים. בצומח הטיפוסי לאזור הוא הסוואנה - צומח של עשבים רב-שנתיים ובייחוד דגניים גבוהי קומה, הגדלים על פי רוב בצפיפות גבוהה וביניהם פזורים עצים במרחק ניכר זה מזה. הסוונה דומה לערבה, אלא שלרוב כסותה צפופה יותר. חקלאות בעל דלה בשל מיעוט הגשמים ומעט חקלאות שלחין - טרופית וסובטרופי - לרוב בנאות מדבר בארץ ישראל - בארץ אפשר רק להבחין ברצועה חדירה של הצמחייה הזאת בבקעת הירדן ובמפרץ אילת. האזור אינו עולה מעל קו הרוחב 33 מעלות. מפת החבלים הפיטוגאוגרפים של ארץ ישראל באתר מט"ח
חצות מעל סנקטפראקס

חצות מעל סנקטפראקס הוא הספר השלישי בסאגת טוויג בסדרה "קורות קצעולם". זה הספר האחרון בסדר הכרונולוגי הכולל את זאב העננים. טוויג מנסה להציל את אביו, זאב העננים, שנלכד בלב הסערה. כשהוא נכנס לסערה, הוא פוגש את אביו. אביו מספר לו שמי שנכנס לתוך אמא סערה מתחיל להתאחד איתה. מצד אחד הוא משיג ידע על מזג אוויר שכל מלומדי השמיים בסנקטפראקס יכולים רק לחלום עליו, אך מצד שני הוא מתחיל להיעלם לאט לאט. כמו כן, הוא מספר לטוויג שאמא סערה עומדת להגיע ללב יערעבות כדי להפיח חיים מחדש. הבעיה היא שכעת סנקטפראקס עומדת בדרכה, ואם סנקטפראקס לא תוזז, אמא סערה תוציא את כל כוחה בניסיון להזיז את סנקטפראקס, ולא תוכל להפיח חיים בקצה, וכל החיים על הקצה ימותו. לאחר שהוא גומר לספר זאת לטוויג הוא נעלם. אמא סערה פולטת את טוויג וכל צוות האונייה החוצה, והם מתפזרים במקומות שונים ברחבי הקצה. כשטוויג מתעורר, הוא אינו זוכר דבר ממה שקרה כשהיה בתוך אמא סערה. בעזרת מתלמד בשם קאולקייפ הוא מחליט לחפש את חברי הצוות, ולבדוק אם הם זוכרים. הוא מתחיל למצוא אותם לאט לאט, אבל גם הם אינם זוכרים כלום. לבסוף הוא מגלה שחבר הצוות האחרון שלא מצא הוא נווט האבן, שנחת בלב יערעבות. הוא יוצא לחפש אותו, וכשמגיע אליו אומר לו נווט האבן שהוא זוכר מה קרה, מפני שהיה מוגן על ידי החליפה שלבש. הוא מזכיר לטוויג על מה שאמר לו אביו זאב העננים, והם מגלים שאמא סערה תגיע לסנקטפראקס בחצות. נווט האבן מבצע בטוויג ובקאוקלייפ שיגור רקיע לעבר סנקטפראקס, כדי שיספיקו להגיע לפני חצות. קאוקלייפ משחרר את השרשרת, והפרופסור לחושך ועוד כמה פרופסורים שלא יכלו לראות את עירם האהובה נעלמת נשארים עליה. לאחר שאמא סערה עוברת, צומח סלע גדול בגן הסלעים - עליו בונים את סנקטפראקס החדשה. קאוקלייפ ממונה לבכיר נשגבי האקדמיה. חצות מעל סנקטפראקס, באתר OCLC (באנגלית)
אלכסנדרו הטוב

אלכסנדרו הטוב, היה שליט נסיכות מולדובה בשנים 1400–1432, בנו של רומן הראשון מושאט ושל אנסטסיה, נסיכה ליטאית. אלכסנדרו, שכונה "הטוב", שלט לאחר יוגה וכנראה קיבל עזרה ממירצ'ה הזקן בתפיסת השלטון בו החזיק בעבר אביו. במהלך שלטונו הארוך השתדל אלכסנדרו לשמור על האיזון בין שתי השכנות החזקות, פולין והונגריה. הוא הכיר בכפיפותו לכס הפולני וגם שלח עזרה צבאית לשתי מלחמות פולניות נגד המסדר הטבטוני. אלכסנדרו הטוב קיבל מידי קיסר האימפריה הביזנטית תואר של דספוט וכתר נסיכותי. לאחר זאת ארגן אלכסנדרו הטוב את חצרו לפי דוגמת החצר האימפריאלית וקבע משרות בהתאם. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרו הטוב בוויקישיתוף
פיסקו (הר)

פיסקו (בספרדית: Pisco או Pishqo; פירוש השם בקצ'ואה: "ציפור") הוא הר ברכס הקורדיירה בלאנקה ("הרכס הלבן") במרכז פרו, בתחומי הפארק הלאומי וסקראן, כ-60 ק"מ צפונית לוואראס. גובהו של ההר 5,752 מ' מעל פני הים. פסגת ההר נכבשה לראשונה ב-12 ביולי 1951. בעבר, נחשב הטיפוס על ההר לקל יחסית, אך ב-2004, כתוצאה מההתחממות העולמית, ניתק אחד הקרחונים המכסים את ההר, וכעת העפלה לפסגה כרוכה בטיפוס על קיר קרח שגובהו למעלה מ-50 מ'. מדיה וקבצים בנושא פיסקו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיסקו

האם התכוונתם ל... פִּיסְקוֹ (Pisco) פיסקו (משקה) (אנ') – ברנדי לטינו–אמריקאי שמיוצר בפרו ובצ'ילה, ראו ברנדי#סוגים ומשקאות דמויי–ברנדי מפורסמים נוספים פיסקו סאוור – קוקטייל המבוסס על תזקיק פיסקו פיסקו (עיר) (אנ') – עיר בחוף פרו פיסקו (הר) – הר ברכס הקורדיירה בלאנקה במרכז פרו באיות דומה פִיאַסְקוֹ – כישלון חרוץ, מפלה, ראו ערך מילוני בנושא פיאסקו, בוויקימילון
ד'ת"ת

ד'ת"ת (4800) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 1039 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1040. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה. ה' באדר – רש"י, גדול פרשני התלמוד והמקרא בימי הביניים (נפטר ב-ד'תתס"ה) להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת זשג שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד. י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר. ד'ת"ת
ד'תת"א

ד'תת"א (4801) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1040 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 30 באוגוסט 1041. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שישית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת הכז שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי. י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב ד'תת"א