laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמנואל בן-עמוס

עמנואל בן-עמוס (1 במאי 1923 – 27 בספטמבר 2007) היה שחקן ישראלי. עמנואל בן-עמוס נולד בפתח תקווה לרבקה לבית פיינסילבר ולזלמן קסטרול. בנעוריו למד משחק בסטודיו של תיאטרון הבימה בהנחיית צבי פרידלנד והשתתף בהצגות התיאטרון כניצב. הצטרף לפלמ"ח והיה ממייסדי קיבוץ מנרה בצפון. בשובו לתל אביב בשנת 1946 הצטרף לתיאטרון הקאמרי שנוסד זמן קצר קודם לכן. תחילה לוהק לתפקידי ניצב ותפקידים קטנים. בהצגה הוא הלך בשדות (בכורה: 31 במאי 1948) מאת משה שמיר, לוהק בן-עמוס לתפקיד הראשי, דמותו של אורי. הוא זכה לתהילה והפך לכוכב. בהצגות הבאות ששיחק בהן בתיאטרון הקאמרי לוהק בן-עמוס לתפקידים ראשיים. בתחילת שנות החמישים הוא חלה במחלה ממושכת ואושפז כשנתיים. בשובו לאיתנו לא לוהק יותר לתפקידים מרכזיים, למעט בהפקה השנייה של "הוא הלך בשדות" ב-1956. לקראת סוף שנות החמישים שיחק בן-עמוס בתיאטרון "זוטא", שייסדו זיגמונט טורקוב ומאיר ינאי. באותה העת התחולל "המשבר הגדול" בתיאטרון הקאמרי בו הודחו שני מנהליו, יוסף מילוא ויצחק קדישון. כששב בן-עמוס לקאמרי לא מצא בו את מקומו, עבד כמנהל הצגה ונאבק על זכותו לשחק. ב-1962 שיחק בסרט חבורה שכזאת בבימויו של זאב חבצלת. באמצע שנות השישים נסע בן-עמוס לארצות הברית ללמוד טלוויזיה. הוא שב לישראל בניסיון להשתלב בטלוויזיה הישראלית, אך ללא הצלחה ושב ב-1964 לניו יורק. שם עבד כצלם ובמאי פרסומות. אחיו הצעיר, דן בן-עמוס, היה פרופ' לאנתרופולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה שבארצות הברית. היה נשוי פעמיים ונולדו לו שני בנים ובת. בנו, אבנר בן-עמוס, הוא פרופ' להיסטוריה של החינוך באוניברסיטת תל אביב. עמנואל בן-עמוס נפטר בניו יורק ב-2007. עמנואל בן-עמוס, "אורי ואני", במה 151 (1996), עמ' 11-5
פיגוע הדקירות בקונמינג

פיגוע הדקירות בקונמינג, שבדרום סין, התרחש ב-1 במרץ 2014. בפיגוע נהרגו 31 אנשים (וארבעה מהתוקפים) ונפצעו 143. בשעה 9:20 בבוקר פרצו שמונה עד עשרה גברים ונשים לבושי שחורים למבואה של תחנת הרכבת בעיר קונמינג שבמחוז יונאן שבדרום סין. הם שלפו סכינים ארוכות והחלו לדקור ולשסף עוברים ושבים ללא הבחנה. עדי ראייה מסרו שהתוקפים כיוונו את פגיעותיהם לפלג הגוף העליון של הקורבנות ודקרו גם פצועים ששכבו על הקרקע. שוטרים מקומיים ניסו להשתלט על התוקפים באמצעות גז מדמיע, אך ללא הצלחה, ואז ירו והרגו ארבעה מהם. אחת התוקפות נעצרה כשהיא פצועה. לטענת המשטרה המקומית נעצרו שלושה חשודים נוספים בפיגוע כעבור יומיים. בין הנפגעים היו שבעה שוטרים ושני מאבטחים מקומיים. הנפגעים הובלו ל-11 בתי חולים בעיר. תנועת הרכבות לתחנה הוסטה ממנה וחודשה בהמשך אותו יום. שום קבוצה לא נטלה אחריות לפיגוע, אך הממשל המקומי מייחס אותה למוסלמים בני המיעוט האויגורי, הנאבקים על מתן עצמאות לחבל שינג'יאנג שבמערב סין, שאותו הם מכנים מזרח טורקסטן. המשטרה המקומית טענה שתפסה בזירת הפיגוע דגל שחור מצויר ביד של מזרח טורקסטן. ראשי השלטון בסין מינו פקיד בכיר לעמוד בראש חקירת הפיגוע. מזכ"ל האו"ם ומועצת הביטחון של האו"ם גינו את ההתקפה. טבח בסין: עשרות נרצחו בתחנת רכבת "בפיגוע טרור", באתר וואלה, 1 במרץ 2014 פיגוע הדקירה בסין: הרשויות מאשימות את הבדלנים המוסלמים, באתר הארץ, 2 במרץ 2014 טרור איסלאמי בסין: מי אלה ששחטו בסכינים?, באתר ynet, 3 במרץ 2014
וינסנט פרייס

וינסנט לנארד פרייס (באנגלית: Vincent Leonard Price; ‏27 במאי 1911 – 25 באוקטובר 1993) היה שחקן תיאטרון וקולנוע אמריקאי המוכר בזכות תפקידיו בסרטי אימה, בייחוד בעיבודיו של רוג'ר קורמן ליצירות של אדגר אלן פו. פרייס נולד בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. למד תולדות-האמנות ואנגלית באוניברסיטת ייל, ואת לימודיו לתואר מוסמך אוניברסיטה עשה בלונדון. תפקידו הראשון היה שוטר ושופט במחזמר "שיקגו", בתיאטרון פרטי מקומי. עוד לפני שהחל לפתח קריירת משחק, שאף פרייס להיות היסטוריון של אמנות. הוא עשה תארים בהיסטוריית האמנות ובאנגלית באוניברסיטת, ייל ולאחר מכן לימד בבית ספר למשך שנה, אך הרגיש צורך להמשיך את לימודיו מכיוון שנראה היה שתלמידיו יודעים יותר ממנו. הוא חזר ללימודים בלונדון ובווינה. בלונדון, בשנת 1934, נדבק בחיידק התיאטרון. מחירי כרטיסי התיאטרון היו זולים והוא ניצל זאת. אחרי התפקיד ב"שיקגו" הוא הופיע בתור אלברט ב"ויקטוריה רג'ינה", התפקיד שהביא אותו לראשונה לברודוויי ולתודעת הציבור. המפיק, גילברט מילר, החליט לקחת את המחזה לניו יורק וללהק את הלן הייז לתפקיד הראשי ואת פרייס לתפקיד הראשי לצידה. המחזה עלה ב-26 בדצמבר 1935 ורץ במשך שלוש שנים. סרטו הראשון של פרייס היה "Service De luxe" בשנת 1938, והוא המשיך לגלם דמויות היסטוריות כגון צ'ארלס השני. הוא גם לוהק לסרטים בתפקיד של גבר מקסים אך תשוש וחלש, כמו בסרט "לאורה" ("Laura", לצדה של ג'ין טירני) בשנת 1944 ו-"The Fly" בשנת 1958. נוכחותו של פרייס בסרטי הקולנוע התקבעה בשנת 1960 עם הסרט הקלאסי "מפלת בית אשר". בשנותיו המאוחרות נעשה פרייס מעורב בתעשיית הרוק. הוא היה מעורב בסרטוני מוזיקה עם אמנים שכללו את אליס קופר, רינגו סטאר ומייקל ג'קסון. אחד משיתופי הפעולה הבולטים של פרייס הוא בשיר thriller של מייקל ג'קסון, אשר פרייס מקריין בו מלל במהלך השיר. בנוסף לעבודתו כשחקן, החל קריירה נוספת כשף בטלוויזיה בסדרה שרצה למשך זמן מה ויצא לו מוניטין של טבח ואספן מתכונים. הוא גם מצא זמן לכתוב ספר, "ג'ו" ("Joe"). לקראת סוף חייו, חווה אובדן גדול. אשתו השלישית נכנעה לסרטן השד יומיים לאחר יום הולדתו השמונים ב-29 במאי 1991. בסתיו של אותה שנה נערך אזכרה עבורה, אבל פרייס לא השתתף בה בגלל מצבו הבריאותי. הוא סבל ממחלת פרקינסון, מה שהפך את תפקידו ב-"המספריים של אדוארד" לקטן יותר מהמקור. הייתה זו הופעתו האחרונה של פרייס על המסך והסצנה האחרונה בסרט בה הוא מופיע היא סצנת המוות של הדמות שלו. וינסנט פרייס עישן סגריות לאורך מרבית חייו ומת מסרטן הריאות בגיל 82, ב-25 באוקטובר 1993. גופתו נשרפה, ואפרו פוזר בפוינט דום אשר במליבו, קליפורניה. מבין הסרטים המפורסמים בהם השתתף: "בית השעווה" (1953) House of Wax "שירת ברנדט (1943) "עשרת הדיברות" (1956) "הזבוב" (1958) The Fly "מפלת בית אשר" (1960) The Fall of The House of Usher "זעקת העורב" (1963) The Raven האדם האחרון על כדור הארץ (1964) "בזיל הבלש הגדול" (1986) The Great Mouse Detective "המספריים של אדוארד" (1990) Edward Scissorhands וינסנט (סרט) מדיה וקבצים בנושא וינסנט פרייס בוויקישיתוף וינסנט פרייס, ברשת החברתית Goodreads וינסנט פרייס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר AllMovie (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) וינסנט פרייס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וינסנט פרייס, באתר AllMusic (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר MusicBrainz (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר Discogs (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר Songkick (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) וינסנט פרייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סויוז 34

סויוז 34 (ברוסית: Союз-34) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־6 ביוני 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה אין קוסמונאוטים. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6 ולהבטיח טיסת חזרה של צוותת שהה בתחנת החלל בחללית עם מדחף משודרג. ולדימיר ליאחוב - מפקד ואלרי ריומין - מהנדס טיסה "סויוז 34" שוגרה ב-6 ביוני 1979 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 31 בעזרת משגר סויוז U. ב־10 באפריל 1979 המריאה מקוסמודרום בייקונור החללית סויוז 33. בעקבות תקלה במנוע הראשי של שהוביל לכך שלא הצליחה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6, היה צורך לשנות את תוכנית הטיסות לשנת 1979. ראשית, בוצעה הערכת מצב והוכנסו שיפורים במנוע הראשי של חלליות מסדרת סויוז. בנוסף, מכיוון שמנוע ב"סויוז 33" היה זהה למנוע בסויוז 32, הוחלט לשגר חללית לא מאוישת עם מנוע משופר ובטוח יותר - "סויוז 34" - לתחנת החלל סאליוט 6 בה שהה צוות הקוסמונאוטים והמתין למציאת פתרון. לאחר השיגור, "סויוז 34" התקרבה ל"סאליוט 6" וב־8 ביוני בוצעה עגינה בתא העגינה האחורי. החללית הביאה איתה אספקה וציוד מדעי חדש. לאחר העגינה, החללית "סויוז 32" התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה תוצאות המחקרים וציוד מדעי שדרש תיקון. בעקבות התפנות תא העגינה הקדמי, החללית "סויז 34" התנתקה מתחנת החלל וחוברה מחדש לתא העגינה הקדמי. בכך הסתיימו פעולות החירום. ב־19 באוגוסט התנתקה החללית מתחנת החלל סאליוט 6 וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה ולדימיר ליאחוב וואלרי ריומין. מדיה וקבצים בנושא סויוז 34 בוויקישיתוף נתוני המשימה
סויוז 33

סויוז 33 (ברוסית: Союз-33) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־10 באפריל 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס. ניקולאי רוקאבישניקוב - מפקד בולגריה גאורגי איוואנוב - קוסמונאוט חוקר יורי רומננקו - מפקד בולגריה אלכסנדר אלכסנדרוב - קוסמונאוט חוקר "סויוז 33" שוגרה ב-10 באפריל 1979 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 31 בעזרת משגר סויוז U. החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור, אך במהלך ההתקרבות לתחנת החלל התברר שקיימת בעיה במנוע הראשי של החללית. לאחר התייעצות עם מרכז הבקרה, סוכם על הפסקת תהליך העגינה. החללית חזרה לכדור הארץ בעזרת מנוע עזר בלבד. בעקבות ניצול מנוע עזר הקוסמונאוטים סבלו מעומס g גבוה אך הנחיתה הסתיימה בשלום. בעקבות כישלון בחיבור לסאליוט 6 היה צורך לארגן מחדש כל תוכנית השיגורים לשנת 1979 במטרה להביא לתחנת החלל חללית אחרת. כמו כן היה חשש לתקלה דומה במנוע הראשי של החללית סויוז 32 שהייתה מחוברת לתחנת החלל. מדיה וקבצים בנושא סויוז 33 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה תיאור מפורט של האירוע (ברוסית)
דויד אלבלדה

דוד אלבלדה אליקס (ספרדית: David Albelda Aliqués; נולד ב-1 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. הוא שיחק בעיקר בקבוצה המקומית ולנסיה, היה גם קפטן הקבוצה למעלה מעשור ושיחק כ-500 משחקים רשמיים בקריירה. הוא שיחק בנבחרת ספרד בשנות ה-2000, וצבר 51 הופעות במדיה, וייצג אותה בשני גביעי עולם וביורו 2004. אלבלדה נולד בלה פובלה יארגה, ולנסיה. החל את הקריירה שלו כקשר אמצעי עם הקבוצה המקומית אלזירה UD, ולאחר מכן עבר בהשאלה פעמיים לויאריאל, הנמצאת באותו אזור, וחזר לתמיד לקבוצה המקצוענית הראשונה שהגיע אליה, ולנסיה. הוא שיחק תפקיד מרכזי בעונת 1999/2000 ובעונת 2003–2004, שהסתיימו באליפות. באותה עונה זכה גם בגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אולימפיק מרסיי במשחק הגמר, בו פתח אלבלדה כקפטן. לאחר עזיבת גאיסקה מנדייטה, מונה אלבלדה לקפטן הקבוצה. ב-20 בדצמבר 2007, רונאלד קומאן הדיח מהסגל את אלבלדה יחד עם סנטיאגו קניסארס, ומיגל אנחל אנגולו לאחר שהתמנה למאמן הקבוצה. זמן קצר לפני הגעת המאמן, חתם אלבלדה על הארכת חוזהו בקבוצה עד שנת 2011. בתגובה למקרה, ב-2 בינואר 2008, טען עורך דינו של אלבלדה שוולנסיה התעלמה מבקשתו של מרשו לסיים את ההתקשרות ביניהם, ונשאר לו רק להשתמש בצעדים משפטיים כנגדה. כאשר חדשות אלה הגיעו לאמצעי התקשורת, קבוצות רבות רצו להחתימו, אף על פי שלא היה יכול לשחק עד סוף השנה כיוון ששיחק יותר מארבעה משחקי ליגה אך הן ראו את האופציה להחתימו בהעברה חופשית בסוף העונה. עם זאת, בסוף אפריל 2008, כאשר המאמן רונאלד קומאן פוטר, שלושת השחקנים חזרו לסגל עם מינויו של וורו המאמן החדש, כאשר הקבוצה הייתה מועמדת לירידה עם חמישה משחקים לסיום העונה. הוא חזר לשחק במחצית השנייה בהפסד במשחק החוץ לברצלונה 6:0 ב-4 במאי. את ההופעה הראשונה בהרכב לאחר הסכסוך ערך בניצחון 5:1 בדרבי במשחק החוץ נגד לבאנטה בשבוע שלאחר מכן, ובכך ולנסיה הבטיחה את הישארותה בליגה הראשונה. אלבלדה שיחק בקביעות בהרכב הפותח בעונת 2008/2009, יחד עם הקשר הוותיק רובן בראחה. ב-10 בינואר 2009, הוא שיחק בצורה מופלאה כמגן ימני, אחרי שהחליף את מיגל מונטיירו המורחק, במשחק הדרבי נגד ויאריאל שהסתיים בתוצאה 3:3. אלבלדה שיחק לסירוגין מעונת 2010 עד עונת 2013, כאשר בנוסף סבל מכמה פציעות. ב-10 ביוני 2013, המועדון הודיע שהשחקן בן ה-35 לא יחדש את חוזהו עם הקבוצה, ובכך נשאר שחקן חופשי. הוא הודיע על פרישתו ממשחק פעיל חודשיים לאחר מכן. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-5 בספטמבר 2001, בניצחון 2:0 בחוץ נגד ליכטנשטיין במוקדמות מונדיאל 2002. אלבלדה היה בסגל הקבוצה ששיחקה במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006. בנוסף הוא גם שיחק ביורו 2004. לאחר שסולק מהסגל של ולנסיה, אלבלדה בכל זאת קיבל זימון לנבחרת הלאומית מלואיס ארגונס למשחק ידידות שנערך ב-6 בפברואר 2008 נגד צרפת, אך לבסוף לא נכלל בסגל ליורו 2008 שבו זכתה נבחרת ספרד. בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחקי האולימפיאדה בסידני בשנת 2000, וייצג את נבחרתו בגביע העולם עד גיל 20 בשנת 1997. ולנסיה גביע אופ"א: 2003/2004 הסופר קאפ האירופי: 2004 לה ליגה: 2001/2002, 2003/2004 גביע ספרדי: 2007/2008 הסופר קאפ הספרדי: 1999 ליגת האלופות: מקום שני, 1999/2000, 2000/2001 ספרד עד גיל 23 מדליית כסף באולימפיאדה בסידני 2000 מדיה וקבצים בנושא דויד אלבלדה בוויקישיתוף דויד אלבלדה, באתר Transfermarkt דויד אלבלדה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דויד אלבלדה, באתר Soccerway דויד אלבלדה, באתר BDFutbol דויד אלבלדה, באתר National Football Teams דויד אלבלדה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אלחואלה

אלחואלה (בספרדית: Alajuela) היא בירת מחוז אלחואלה בקוסטה ריקה. העיר ממוקמת בעמק המרכזי בקוסטה ריקה, במרחק של כ-19 קילומטרים מבירת קוסטה ריקה סן חוסה. אלחואלה הוקמה על ידי תושבים מהאזור שרצו להקים קהילה חדשה. הקהילה הוכרה רשמית ב-1782. העיר השתתפה במלחמת האזרחים בקוסטה ריקה ב-1823 לצד הרפובליקנים שניצחו בסופו של דבר. העיר שירתה בתקופה קצרה בין 1834 ל-1835 כעיר הבירה של קוסטה ריקה. בסיום תקופה קצרה זו פרצה מלחמת אזרחים שנייה, מלחמת הליגה, בה העיר וערים אחרות נלחמו נגד סן חוסה והובסו כעבור חודש. כלכלת האזור מבוססת בעיקר על ייצוא קפה, קנה סוכר, תירס, הדרים ויבולים נוספים. במרחק של כ-3 קילומטרים ממרכז אלחואלה נמצא נמל התעופה הבינלאומי חואן סנטמריה, שקרוי על שם הגיבור הקוסטריקני חואן סנטמריה. הנמל משרת גם את בירת קוסטה ריקה סן חוסה והוא הנמל השני בעומסו במרכז אמריקה. באלחאולה משחקות שתי קבוצות כדורגל מליגת העל של קוסטה ריקה: אלחואלנסה, אחת הקבוצות הגדולות בליגה שזכתה בעשרות אליפויות מקומיות והגיעה פעם אחת לגמר גביע אינטראמריקנה, וקרמליטה שזכתה פעם אחת באליפות המקומית. ספרד סן ברטולומה דה טירחנה, ספרד גרמניה לאר, גרמניה איטליה מונטגרוטו טרמה, איטליה ארצות הברית דווני, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית דותן, אלבמה, ארצות הברית מקסיקו גוודלחרה, מקסיקו הרפובליקה העממית של סין האנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא אלחואלה בוויקישיתוף אלחואלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המשקאות הלבנים

המשקאות הלבנים היא משפחה של ארבעה משקאות אלכוהוליים: וודקה, ג'ין, רום וטקילה. המשותף למשפחת הלבנים: כולם תזקיקים - משקאות אלכוהוליים המיוצרים על ידי התססה של חומר הגלם ואחר כך זיקוקו. כולם משקאות אלכוהוליים חזקים. רמת האלכוהול הטיפוסית במשקה לבן היא 40%. לאחר הפקתם הם נשארים חסרי צבע כמו מים. חלק מהמשקאות עוברים תהליכים של סינון ותיבול, שאינם משפיעים על צבעם. כמו כן, חלק מהמשקאות עוברים תהליכים של צביעה או יישון, וכתוצאה מכך צבעם משתנה. כולם הפכו למשקאות בינלאומיים, והם משמשים כבסיס האלכוהולי למרבית הקוקטיילים בעולם. בין הקוקטיילים המפורסמים ניתן למצוא את קוסמופוליטן (וודקה), מרטיני יבש (ג'ין), דאקירי (רום) ומרגריטה (טקילה). משפחה זאת נבדלת ממשפחות תזקיקים אחרות כגון משפחת הוויסקי ומשפחת הברנדי בהיותה שקופה ("לבנה"), ומכאן מקור שמה. ארבעת המשקאות בקבוצה זו חולשים על כל שטחי העולם כמעט (למעט אפריקה ומזרח אסיה). וודקה - מזרח אירופה וצפון אסיה. ג'ין - מערב אירופה, בעיקר אנגליה. רום - דרום אמריקה והאיים הקאריביים. טקילה - מקסיקו. באופן מסורתי, לכל המשקאות הלבנים צורת הגשה אחידה: נקי - בכוס הייבול, ללא קרח. על קרח - בכוס גבוהה, עם קרח. עם תוספת - בכוס גבוהה, עם קרח וסטירר, כאשר התוספת מוגשת בצד בקנקן קטן או בבקבוק קטן. קפוא - בכוס שוט. כאשר המשקה אינו לבן, חוקי ההגשה משתנים. למשל, רום שאינו לבן יגיע בכוס אולד פאשן כאשר הוא מוגש נקי או על קרח. יש לציין שלא בכל המקומות מקפידים על ההגשה הקלאסית, משיקולים שונים. למשל, במקומות רבים מגישים משקה לבן עם תוספת כאשר התוספת כבר מעורבבת בתוך הכוס, כדי לחסוך בכלים ובזמן.
יריומנקו

יריומנקו (אוקראינית: Єременко, רוסית: Ерёменко) הוא שם משפחה סלבי נפוץ. האם התכוונתם ל... אנדריי יריומנקו – מרשל סובייטי מימי מלחמת העולם השנייה אלכסיי יריומנקו – כדורגלן פיני ממוצא רוסי אלכסיי יריומנקו – קצין סובייטי שמופיע בצילום היסטורי של מקס אלפרט רומן יריומנקו – כדורגלן רוסי
שטייר TMP

שטייר TMP (אנגלית: Steyr TMP) הוא תת-מקלע אוסטרי שמיוצר על ידי שטייר. הנשק משתמש בתחמושת של 9 מ"מ פרבלום במחסנית של 15, 20 או 30 כדורים. יש אפשרות להוסיף משתיק קול. לכלי זה יש גם יש גרסה אזרחית בשם SPP (קיצור של Special Purpose Pistol), גרסה אזרחית חצי-אוטומטית של ה-TMP. הידית הטקטית הקדמית הוסרה והקנה קצר יותר. אוסטריה אוסטריה - בשימוש על ידי יחידת קוברה. איטליה איטליה - בשימוש על ידי קבוצת ההתערבות המיוחדת. מדיה וקבצים בנושא שטייר TMP בוויקישיתוף הנשק באתר Modern Fireamrs (באנגלית)
קורפוס כריסטי

קורפוס כריסטי (באנגלית: Corpus Christi) היא עיר נמל בדרום מדינת טקסס שבארצות הברית, 250 קילומטרים צפונית לגבול עם מקסיקו. העיר היא השמינית בגודלה במדינת טקסס. שטח העיר 1,192 קמ"ר. מספר תושביה נאמד בשנת 2012 ב-312,195. ובמטרופולין כ-469,134. בשנת 1839 הקים קולונל הנרי לורנס קיני במקום תחנת מסחר שמכרה ציוד לצבא ההפיכה המקסיקני. בחודש יולי 1845 הקימו הכוחות האמריקאים בפיקודו של גנרל זאכרי טיילור מחנה צבאי במסגרת בהכנה למלחמה עם מקסיקו, שבו הם נשארו עד חודש מרץ 1846. כשנה לאחר מכן, הוקם רשמית היישוב בשם קורפוס קריסטי ב-9 בספטמבר 1852. כיום נחשב נמל קורפוס כריסטי לחמישי בגודלו בארצות הברית. בעיר קיים נמל תעופה בינלאומי. כמו כן פועלת בה שלוחה של אוניברסיטת טקסס A&M המבוקשת. ספרד טולדו, ספרד. מקסיקו מונטריי, מקסיקו. מקסיקו וראקרוס, מקסיקו. מקסיקו וילהרמוזה, מקסיקו. צרפת אז'ן, צרפת. טאיוואן ג'ילונג, טאיוואן. יפן יוקוסוקה, יפן. מדיה וקבצים בנושא קורפוס כריסטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורפוס כריסטי (באנגלית) קורפוס כריסטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קורפוס כריסטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
PP-2000

PP-2000 (רוסית: ПП-2000) הוא תת מקלע רוסי תוצרת KBP. הנשק נועד ללחימה מטווח קרוב, בעיקר בשטחים בנויים. הנשק מיועד למשרד הפנים הרוסי. מ-2008 היה לאחד משני התת מקלעים העיקריים של משרד הפנים הרוסי יחד עם ה-PP-19 Bizon. הנשק עם פנס טקטי וכוונת לייזר מסוג Zenit-4TK הנשק עם כוונת לייזר מסוג Zenit-4TK תמונה של הנשק רוסיה רוסיה - בשימוש על ידי משרד הפנים הרוסי ובחלק מיחידות המשטרה. מדיה וקבצים בנושא PP-2000 בוויקישיתוף הנשק באתר Modern Firearms (באנגלית)
עופר בינה

עופר בינה (נולד ב-27 באוקטובר 1949) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיולוגיה של הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון. הוא עומד בראש המעבדה לחקר הלב של הפקולטה לרפואה בטכניון ומחקריו עוסקים בפיזיולוגיה של הלב, אלקטרופיזיולוגיה של הלב ובתאי גזע. בינה סיים לימודי תואר ראשון במדעי החקלאות באוניברסיטה העברית בשנת 1973. בשנת 1975 סיים תואר שני בנוירוביולוגיה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1980 סיים תואר שלישי בנוירוביולוגיה בטכניון. בינה זכה במלגת רוטשילד ובשנים 1980–1982 ביצע עבודת פוסט-דוקטורט בנושא אלקטרופיזיולוגיה של הלב באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. עם חזרתו ארצה ב-1982, החל לעבוד כמרצה בפקולטה לרפואה בטכניון ובשנת 1986 התמנה למרצה בכיר. בשנים 1989 - 1990 חזר לאוניברסיטת קולומביה כעמית מחקר. בשנים 1993 - 1994 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. בשנת 1993 התמנה לדרגת פרופסור חבר בטכניון ובשנת 2006 התמנה לדרגת פרופסור מן המניין. בינה פרסם עשרות מאמרים על מחקריו בירחונים בולטים וכתב פרקים במספר ספרי לימוד. ב-2011 פורסם כי קבוצת מחקר בראשותו ובשיתוף עם פרופסור אברהם לורבר ופרופסור יוסף איצקוביץ-אלדור הצליחה לייצר במעבדה תאי לב "חולים" המאפשרים הבנה מעמיקה יותר של הפרעות קצב ברמה התאית. במחקר לקחו חלק חולים עם הפרעת קצב מסוג (Catecholaminergic Polymorphic Ventricular Tachycardia (CPVT. עופר בינה נשוי לליליה והם מתגוררים ביישוב נופית. הם הורים לשלושה ילדים (שתי בנות ובן). עופר בינה באתר מכון רפפורט (באנגלית) סרטון על המעבדה של פרופ' עופר בינה בפקולטה לרפואה (באנגלית) פריצת דרך: חוקרי רמב"ם והטכניון יצרו במעבדה תאי לב פועמים, באתר מאקו, 27 בדצמבר 2011, חוקרים יצרו במעבדה תאי לב פועמים, ערוץ שבע
נקרופיליה

נקרופיליה (מיוונית: νεκρός - גופות ו-φιλία - חיבה) הוא שמה של פאראפיליה המאופיינת במשיכה מינית לגופות ובהגעה לאורגזמה באוננות עם גופות אלה. בדרך כלל משמש המונח לתיאור תופעות כמו שאיבת הנאה מינית מהמתת אנשים אחרים, קיום קשר שבו הצד השני פסיבי ודומם לחלוטין, או לקיום דבקות חד-צדדית של אדם חי באדם שמת. הנקרופילים נחשבים לרוב לסובלים מבעיה נפשית. ההפרעה מוכרת גם בשמות הבאים: נקרלגניה, קרופיליזם, נמקרוציטוס, אמטופיליה ונמקליזיס. במרבית המקרים, הנקרופילים סובלים מהפרעות נפשיות והפרעות אישיות מורכבות. מחקרים מראים שהם שואבים את הנאתם מעצם העובדה שהם צופים או מקיימים מגע מיני עם אדם חסר אונים שאינו מסוגל להתנגד. נטיות נקרופיליות, על פי ה-DSM, הופכות לסטייה מינית ברגע שגורמות לאדם או לאחרים סבל, חוסר נוחות, בעיה בשיפוט או בניהול אורח חיים תקין. ה-DSM מסביר כיצד עשויה להתבטא הנקרופיליה, ביניהם אנשים שאוהבים שבני זוגם מעמידים פני מתים במהלך פעילות מינית, אנשים שמפנטזים על מגע מיני עם גופות על אף שמעולם לא התנסו בכך בפועל, אנשים שנהנים מעיסוק ומגע בגופות, גם כזה שאינו מיני, ונוספים. ברוב התרבויות נקרופיליה נחשבת כפגיעה מוחלטת בכבודו של האדם המת. כך, ברוב המדינות המפותחות, קיום יחסים עם גופת אדם נחשבת לעבירה פלילית ומוטל בגינה עונש. ב-2018 פסק בית המשפט העליון כי החוק בישראל אינו מחשיב נקרופיליה כעבירה פלילית. עבירה זו נחשבת לטאבו מוחלט ברוב הדתות ולאקט מיני לא לגיטימי. האסלאם אוסר באופן מוחלט על נקרופיליה, נקרופיליה נחשבת לחטא חמור ופגיעה בכבודו של המת. תורת האסלאם מדגישה את כבודו של המת וקובעת טקסי קבורה וגינוני התנהגות נאותים בעת מותו של אדם. בהלכה היהודית, יש איסור כללי של הנאה מגופת המת, בכל מקרה, אדם המקיים יחסי מין עם אישה מתה שהייתה נשואה לאדם אחר טרם מותה, אמנם אינו עובר על איסור עריות, אך עובר על איסור 'מקשה עצמו לדעת' ומוציא זרע לבטלה. על פי כתבי הרודוטוס, המצרים הקדמונים המתינו שלושה-ארבעה ימים בטרם הביאו לחניטה אישה יפה על מנת שתרקיב מעט, מחשש לפעילות מעין זו בקרב החונטים. סיפור קדום של נקרופיליה מופיע בתלמוד בבלי: לאחר שמרים החשמונאית נהרגה, טמנה המלך הורדוס בדבש, למשך שבע שנים על מנת לשמר את גופתה. לדעה אחת על מנת לשכב איתה ולדעה אחרת על מנת שיראו שנשא בת מלך. פרדי שטוייר הוא האדם היחיד בישראל שהורשע בנקרופיליה. מומחי מכון טמיר, "מה זה נקרופיליה? סטיה של משיכה מינית נקרופילית לגופות", באתר "מכון טמיר לפסיכותרפיה", 01 באפריל 2022 איתן טמיר, מה זה נקרופיליה? סטיה של משיכה מינית נקרופילית לגופות, באתר מכון טמיר לפסיכותרפיה אסף גולן, בית המשפט העליון: נקרופיליה אינה עבירה לפי החוק הישראלי, באתר ישראל היום, 23 במאי 2018 היסטוריות, ספר שני, 89 תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ג', עמוד ב' אלפרד "פרדי" שטויר - פרופיל של נקרופיל, על חברה ומדינה - עבריינות ואכיפת החוק - פרדי שטויר, אבי דוידוביץ, 15 בספטמבר 2017
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט

התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט בעיר ניו יורק אירעה ב-28 ביולי 1945. מפציץ מדגם B-25 מיטשל תעה בדרכו בגלל ערפל מעל ניו יורק והתנגש בצידו הצפוני של הבניין. בתאונה נספו 14 אנשים ונגרם נזק רב, אך יציבות המגדל לא התערערה. בבוקר ב-28 ביולי 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, המריא משדה תעופה צבאי במסצ'וסטס מפציץ מדגם B-25 מיצ'ל בדרכו לנמל התעופה ניוארק שבניו ג'רזי. קברניטו, סגן-אלוף ויליאם פרנקלין סמית', היה בוגר האקדמיה הצבאית וסט פוינט ובעל ניסיון של 30 גיחות הפצצה בחזית אירופה. בהתקרבו לניו יורק נח ערפל כבד על העיר וסביבותיה. סמית' ביקש אישור נחיתה בנמל התעופה לה גוארדיה ונענה שהראות שם אפסית. מגדל הפיקוח בנמל הורה לו להמשיך בדרכו לניוארק ולשמור על גובה של 1,500 רגל (457 מטרים) בעת מעברו מעל מנהטן. סמית תעה בדרכו בגלל הערפל, או שאולי טעה וחשב שהנהר איסט שממזרח למנהטן הוא הנהר הדסון שממערב לו, והחל מוקדם מדי להנמיך לקראת נחיתה בניוארק. כשהגיע לגובה של 500 רגל ובמהירות טיסה של 360 קילומטר לשעה עמד בפני התנגשות בבניין RCA (כיום בניין ג'י אי) שגובהו 259 מטרים. ברגע האחרון ביצע הקברניט פנייה והמטוס החטיא את הבניין, אך כעבור מספר שניות, בשעה 9:40, פגע המטוס שמשקלו 15 טון במגדל האמפייר סטייט - המבנה הגבוה ביותר בניו יורק אז, בן 103 קומות. למשמע רעש הפגיעה חששו חלק מהעוברים ושבים סביב המגדל שטייס מתאבד יפני (קמיקזה) פגע בעיר. המטוס פגע בבניין בחזיתו הצפונית, הפונה לרחוב 34. הוא פגע בקומה ה-79, בגובה של 278 מטרים, שם שכנו משרדי המועצה הקתולית הלאומית לסעד. הפגיעה פערה בקיר הבניין חור בגודל של 5.5 ‏X‏ 6.1 מטרים. אחד משני מנועי המטוס חלף דרך הבניין, יצא מחזיתו הדרומית ונפל משם כ-270 מטרים עד שפגע בגג של בניין מעבר לרחוב וחולל בו דלקה. המנוע השני וחלק מכן הנסע צנחו דרך פיר מעלית בבניין עד לתחתיתו. שברים אחרים של המטוס נפלו לרחוב שמתחת. במגדל פרצה שרפה. מכבי האש של ניו יורק נזעקו למקום. אף על פי שמעליות בבניין נפגעו והכבאים נאלצו לסחוב את צינורות הכיבוי במעלה 11 קומות לפחות, הם הצליחו לכבות את האש לאחר 40 דקות (עד היום לא כובתה בהצלחה שרפה בנקודה גבוהה יותר בבניין כלשהו). יציבות המגדל לא התערערה. בתאונה נספו 14 איש - שני הטייסים ומכונאי שהצטרף לטיסה ו-11 איש שהיו בבניין. 26 נפצעו. אחת הפצועות (בטי לו אוליבר מקומה 80) הוכנסה על ידי החובשים למעלית מבלי שידעו שכבלי המעלית התערערו בעקבות התאונה. המעלית צנחה 75 קומות למטה, אך היא שרדה - אירוע שזכה להכרה כשיא גינס. למרות התוצאות הקשות של האירוע שבו עסקים בקומות רבות של הבניין לפעילות כבר למחרת. עד היום מסמן מקומה של אבן חסרה בציפוי המבנה את פגיעת המטוס בו. כעבור שנה החטיא מטוס אחר במעט את הבניין. התאונה הביאה לחקיקת חוק (Federal Tort Claims Act), אשר איפשר לראשונה לאזרחים להגיש תביעות נזיקין נגד הממשל הפדרלי. הוא הכיל הוראות תחולה בדיעבד שאיפשרו לנפגעי התאונה לתבוע פיצויים עבור נזקיהם בה. פיגועי 11 בספטמבר מדיה וקבצים בנושא התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט בוויקישיתוף על התאונה באתר NYC Aviation סרטון על פעולות ההצלה בבניין (חלקו הראשון מתייחס לכיבוי שרפה באתר אחר) http://www.nycaviation.com/2010/07/on-this-day-in-aviation-history-july-28th/#.UxojO_l_tKY. http://web.archive.org/web/20060317041607/http://www.guinnessworldrecords.com/content_pages/record.asp?recordid=53746.