laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דחף מיוטי

דחף מיוטי הוא העברתו של עותק אחד של גן כלשהו לצאצאים בשיעור של למעלה מ-50%, וזאת בניגוד לצפי של העברה ממוצעת בשיעור של 50%. זה סוג של קונפליקט בין-גנומי (אנ') לפיו לוקוס אחד או יותר בתוך הגנום יתפעל את תהליך המיוזה כך שאחד או יותר מהאללים יועדפו על חשבון רעהו, וזאת ללא קשר לביטויו הפנוטיפי. דחף מיוטי הוא "שינוי אופן פעולתה של המיוזה, כך שגנים ספציפיים מועדפים בתהליך ההעברה לצאצא. דחף מיוטי בדרך כלל גורם להפרדה ולהעדפה של אזורים קטנים בגנום". במחקר של ג'ון דידיון ופרננדו פארדו-מנואל דה וילנה נמצאו ראיות לכך שגן מסוים בעכברים (r2d2 – "משיב לדחף מיוטי 2" – responder to meiotic drive 2) הועבר יותר מ-50% מהזמן. לפי החוק הראשון והשני של גרגור מנדל, חוק ההפרדה הגזעית וחוק המיון העצמאי (חוקי התורשה של מנדל), יש סיכוי אקראי של כל אלל להיות מועבר לצאצאים, אבל נראה שגנים "אנוכיים" מפירים חוקים אלה. Edward S. Buckler IV, Tara L. Phelps-Durr, Carlyn S, Keith Buckler, R. Kelly Dawe, John F. Doebley and Timothy P. Holtsford (1999). "Meiotic Drive of Chromosomal Knobs Reshaped the Maize Genome". Genetics. 153 (1): 415–426. PMC 1460728. PMID 10471723.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) "R2d2 beats Mendel: Scientists find selfish gene that breaks long-held law of inheritance". Phys.org. 11 בפברואר 2015. נבדק ב-9 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה)
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג

אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג (7 באוקטובר 1899 – 31 ביולי 1954), הייתה בתו של גיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ואשתו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה. אנטוניה נולדה ב-7 באוקטובר 1899 בארמון הוהנבורג בבוואריה, לגיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולמריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. בשנת 1905 מת סבה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ואביה עלה במקומו לשלטון כגיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. ב-26 באוגוסט 1918 התארסה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם האירוסין בוטלו עקב הנסיבות שנוצרו עם כניעת גרמניה והתפטרות אחותה מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. לבסוף התחתנו השניים ב-7 באפריל 1921, ונולדו להם בן אחד ו-5 בנות. בתקופת השלטון הנאצי עברו בני המשפחה לאיטליה, ולאחר מכן בשנת 1940 עברו להונגריה. לאחר כיבוש הונגריה בשנת 1944, כלאו הנאצים את בני המשפחה בזקסנהאוזן ובאפריל 1945 הם הועברו לדכאו, זמן קצר לפני שחרור המחנה. אנטוניה אשר המאסר השפיע קשות על בריאותה, נדרה לא לחזור לגרמניה, ואכן היא התגוררה בשווייץ שם מתה ב-31 ביולי 1954. ב-7 באפריל 1921 התחתנה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים: היינריך, נסיך בוואריה (1922–1958) אירמינגארד, נסיכת בוואריה (1923–2010) אטיטה מריה גבריאלה אנה, נסיכת בוואריה (1924–2013) הילדה הילדגארד מריה, נסיכת בוואריה (1926–2002) גבריאלה אדלגונדה מריה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1927) סופיה מריה תרזה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1935) מדיה וקבצים בנושא אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג בוויקישיתוף
קיטי קיארנאן

קיטי קיארנן (באנגלית: Kitty Kiernan; ‏16 באוקטובר 1890 – 24 ביולי 1945) הייתה אישה אירית, הידועה כמי שהייתה ארוסתו של מייקל קולינס. קיטי קיראן נולדה בגראנרד, מחוז לונגפורד והתחנכה בנורטו לורטו, מחוז ויקלו. נולדה למשפחת סוחרים עם חמש אחיות ואח אחד. הוריה, בריג'ט ופיטר קיראן, נהנו מנישואים מאושרים, והחיים בבית קייראן היו משמחים. משפחת קירנן הייתה הבעלים של מלון גראויל ארמס בעיר, כמו גם חנות מכולת, חנות לחומרי בניין, עץ ועסקים מתחייבים ובר. קולינס הוכר על ידי בן דודו ג'רולד אוסליוואן(אנ') לאחותה של קיטי, שכבר יצא עם אחת מאחיותיה האחרות, מוד קיארנן(אנ'). קולינס תחילה נפל בקסמיה של הלן קיארנאן, אך האחרונה כבר הייתה מאורסת לאחר. אז העביר את האינטרסים שלו לקיטי, שכבר משכה את תשומת לבו של הארי בולנד(אנ'). אך למעשה היה זה קולינס שקיטי התארסה לו, עם תוכניות להינשא לו ב-22 בנובמבר בחתונה כפולה שתכליל גם את נישואיהם של מוד וג'רולד. קיטי קיראן ומייקל קולינס התכתבו באופן תדיר וארוך, בעוד קולינס היה בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה, כתב לה כל יום. מכתבים אלו היו נושא לספר שכתב לאון או'בריון בשם "בחיפזון גדול". החששות הגרועים ביותר של קיטי התגשמו כאשר קולינס נהרג במהלך פעולה בגיל 31 במחוז קורק, ב-22 באוגוסט 1922. בשנת 2000, חלק מ-300 המכתבים שנשלחו על ידי קיארנן וקולינס אחד לשני הוצגו באופן קבוע במוזיאון הציבורי קורק(אנ'). מכתבים אלה מעניקים תובנה נהדרת ליחסה של קיטי לחיים ולמאורעות הפוליטיים בתקופה זו. מותו של קולינס ארבעה חודשים קודם לתאריך שנקבע לחתונה הביא לכך שרק חתונה אחת למעשה התרחשה. בשנת 1925 נישאה קיטי לפליקס קרונין, שהיה מפקד הגנרל בצבא האירי. היו להם שני בנים, ולשני קראו בשם מייקל קולינס קרונין. הילד הראשון נקרא פליקס קרונין; הוא ובנו רקס (פליקס) קבורים ליד קיטי ופליקס. קיטי מתה ממחלת ברייט - נפרולוגיה (כמו כל יתר אחיה), ב-24 ביולי 1945, נקברה בבית הקברות גלסנווין שבדבלין, לא רחוק מהמקום שבו שוכב קולינס. פליקס קרונין נקבר שם 19 שנים מאוחר יותר. מייקל קולינס מדיה וקבצים בנושא קיטי קיארנאן בוויקישיתוף
רישאר סומה

רישאר סומה (בצרפתית: Richard Soumah; נולד ב-6 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר גינאי ששיחק בעמדת הקשר. סומה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קרטיי. בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של סטאד רן בה שיחק לצידם של שחקנים בכירים כגון יואן גורקוף, סילבן מרבו ומוסה סואו. בגיל 18 הצטרף לגנגאן, ממנה גם הגיע לקריירת בוגרים. ב-2 באוקטובר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה במסגרת משחק ליגה בליגה השנייה. ביוני 2006 חתם על החוזה הראשון שלו בקריירה. בעונת 2008/2009 זכה עם גנגאן בקופה דה פרנס. בתום עונה זו, שמו של סומה הוזכר כמועמד להצטרף לאחד ממועדוני הפאר בליגה הראשונה כמו: פ.ס.ז'., מרסיי וליון. ב-2 באוגוסט 2010 חתם בברסט מהליגה הראשונה בצרפת תמורת חצי מיליון אירו. חמישה ימים לאחר מכן, סומה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לטולוז. ב-9 בינואר 2012 הושאל לאנז'ה עד לסיום העונה. לאחר חצי עונה באנז'ה, סומה חזר לברסט אמנם הוא לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה שירדה לליגה השנייה בתום העונה. בסיום העונה סומה עזב את המועדון. ב-14 באוגוסט 2013 סומה עזב לראשונה את צרפת, וחתם במונס מליגת העל הבלגית. ב-26 בדצמבר 2013 הבקיע את השער היחיד במשחק הליגה נגד גנט. בעונת 2014/2015 סומה לא שיחק עבור אף קבוצה, ובקיץ 2015 חתם באמיין. סומה היה שותף לעלייה הראשונה של המועדון לליגה הראשונה בצרפת בסיום עונת 2016/2017. ב-13 ביוני 2017 חתם במכבי פתח תקווה עד לסיום העונה. ב-14 ביולי 2018 חתם סומה באפולון לימסול הקפריסאית לשנתיים. אף על פי שנולד בצרפת, בחר סומה לנצל את שורשיו הגינאים ולייצג את נבחרת גינאה. ב-9 בפברואר 2011 סומה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-0 לסנגל. גנגאן קופה דה פרנס: 2008/2009 מדיה וקבצים בנושא רישאר סומה בוויקישיתוף רישאר סומה, באתר Transfermarkt רישאר סומה, באתר Soccerway רישאר סומה, באתר BDFutbol רישאר סומה, באתר National Football Teams רישאר סומה, באתר FootballDatabase.eu רישאר סומה, באתר ESPN מוטי פשכצקי, ‏הקשר ריצ'רד סומא חתם לעונה במכבי פ"ת, באתר ערוץ הספורט, 12 ביוני 2017
פרנץ, דוכס בוואריה

פרנץ בונוונטורה אדלברט מריה, דוכס בוואריה (שמו ותאריו המלאים בגרמנית: Franz Bonaventura Adalbert Maria Herzog von Bayern, נולד ב-14 ביולי 1933), הוא ראש בית ויטלסבאך משנת 1996. פרנץ נולד ב-14 ביולי 1933 במינכן, לאלברכט, דוכס בוואריה, בנו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ולמריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן, בתם של דיוניס מריה דרשקוביץ', רוזן טראקושצ'ן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו. לאחר עליית היטלר לשלטון, סירב אביו להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1940 עברו בני המשפחה לאחוזתם בסרוואר, מחוז ואש בהונגריה. לאחר כיבוש הונגריה באוקטובר 1944, נעצרו בני המשפחה בזקסנהאוזן, ובאפריל 1945 הועברו למחנה הריכוז דכאו, משם שוחררו על ידי צבא ארצות הברית. לאחר המלחמה למד פרנץ במנזר הבדיקטיני של אטאל, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת ציריך. פרנץ פיתח תשוקה לאיסוף פריטים של אמנות מודרנית, וכיום רבים מהפריטים של האוסף הפרטי שלו מושאלים למוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בשנת 1996 מת אביו אלברכט, דוכס בוואריה, ופרנץ הפך לראש בית ויטלסבאך. כמו כן הפך פרנץ לטוען לכתר הבריטי, אך כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו. פרנץ אשר דובר גרמנית, הונגרית, אנגלית וצרפתית, מתגורר בארמון נימפנבורג שהיה ארמון הקיץ של מלכי בוואריה, ומחזיק ברשותו גם את טירת ברג על יד שטרנברג בבוואריה. כמו כן לפעמים הוא מתגורר בארמון הוהנשוואנגאו בברכטסגאדן, אשר שייך לבית ויטלסבאך. בשנת 2013 נערכה לפרנץ מסיבת יום הולדת גדולה בארמון שלייסהיים לרגל הגיעו לגיל 80, בהשתתפות 2,500 מוזמנים, ואף ראש ממשלת בוואריה הורסט זהופר השתתף בה. מכיוון שלפרנץ אין ילדים, צפוי לרשת אותו לאחר מותו אחיו הנסיך מקס, דוכס בבוואריה, ולאחר מותו של מקס יירש אותו דודנם לואיטפולד, נסיך בוואריה, מכיוון שלמקס אין בנים אלא רק בנות. אך את הטענה לכתר אנגליה תירש בתו סופיה, דוכסית בבוואריה. מדיה וקבצים בנושא פרנץ, דוכס בוואריה בוויקישיתוף
תקן בין-לאומי למזהי שמות

תקן בין-לאומי למזהי שמות (אנגלית: International Standard Name Identifier; בראשי תיבות ISNI) הוא מזהה שנוצר עבור דמויות ציבוריות בתחום המדיה כמו ספרות, יצירה טלוויזיונית, ומאמרי עיתונות. המזהה מורכב מ-16 ספרות המוצגות לעיתים בארבעה מקטעים. התקן פותח על ידי ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO) תחת טיוטת תקן בין-לאומי 27729. התקן הסופי פורסם ב-15 במרץ 2012. הוועדה הטכנית ה-46 של ISO, ועדת משנה 9 (TC 46/SC 9) היא האחראית לפיתוחו. ISNI יכול לשמש להבדלה בין שמות שעלולים לראותם כזהים, ולקשר בין מידע הנוגע לשמות, ומשמש בכל קבוצות המדיה. ISNI מאפשר מזהה יחיד (כגון שם מחבר, שם עט או שם עבור מהדורה בשימוש על ידי הוצאה לאור) הנקבע באמצעות מספר ייחודי. זהו מספר ייחודי היכול להיות מקושר למזהים רבים המשמשים בתקשורת לזיהוי שמות וצורות זהות נוספות. דוגמה של שימוש כזה הוא מספר הזיהוי של שחקן שהוא גם מלחין וסופר. ליוצר כזה ייתכנו מזהים שונים במספר מאגרי נתונים, אך ב-ISNI יהיה לו מזהה יחיד, שבאמצעותו מאגרי הנתונים השונים יוכלו לתקשר הרבה יותר ביעילות. דוגמה נוספת היא זיהוי שם נפוץ כ"ג'ון סמית'" במסד נתונים, כאשר יש להכריע מבין אפשרויות רבות. כאשר מחבר מפרסם תחת מספר שמות שונים או בדויים, יהיה לכל שם ISNI משלו. ISNI נועד לשימוש ספריות וארכיונים בעת שיתוף קטלוג המידע; ולסיוע לחיפוש מדויק יותר של מידע באינטרנט, במסדי נתונים, וכן בניהול זכויות במרחב הבין-לאומי ובסביבה הדיגיטלית. מזהי ORCID (‏Open Researcher and Contributor ID) מורכבים ממקטעים מוגדרים של ISNI עבור חוקרים אקדמיים, ומנוהלים על ידי ארגון נפרד. חוקרים עצמאיים יכולים ליצור מזהה ORCID משלהם. שני הארגונים מתאמים את מאמציהם. ISNI נקבע על ידי "הסוכנות הבין-לאומית", המכונה ISNI-IA. זוהי חברה רשומה בבריטניה, ללא כוונת רווח, שנוסדה על ידי קונסורציום של ארגונים הכולל Confédération Internationale des Sociétés d´Auteurs et Compositeurs ‏(CISAC), the Conference of European National Librarians ‏(CENL), the International Federation of Reproduction Rights Organisations ‏(IFRRO), the International Performers Database Association ‏(IPDA), the Online Computer Library Center ‏(OCLC) and ProQuest. הוא מנוהל על ידי נציגי ארגונים אלו, במקרה של CENL, על ידי נציגים של הספרייה הלאומית של צרפת ושל הספרייה הבריטית. ISNI-IA משתמשת במערכת השמה הכוללת ממשק משתמש, ניתוח מבנה המידע, אלגוריתמים להבחנה בין שמות, ומסד הנתונים העונה על דרישות תקן ISO, תוך שימוש בטכנולוגיות הקיימות במידת האפשר. המערכת מבוססת בעיקר על VIAF, אשר פותחה על ידי OCLC ליצירת קטלוגים לספריות. גישה למערכת, למסד הנתונים, ולמספרים הנוצרים בתהליך, מעשית על ידי גופים עצמאיים המכונים "סוכנויות רישום". סוכנויות אלו פועלות ישירות מול לקוחות, מוודאות כי הנתונים מסופקים בהתאם לדרישות, ומפצות את ISNI-IA על עלות אחזקת המערכת. הסוכנויות ממונות על ידי ISNI-IA אך מנוהלות וממומנות באופן עצמאי. בקרת זהויות Addressing the Challenges with Organizational Identifiers and ISNI מדיה וקבצים בנושא תקן בין-לאומי למזהי שמות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תקן בין-לאומי למזהי שמות (באנגלית) "What is the relationship between ISNI and ORCID?". About ORCID. ORCID. נבדק ב-29 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "ISNI and ORCID". ISNI. אורכב מ-המקור ב-2013-03-04. נבדק ב-29 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "ISNI". נבדק ב-19 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "About the ISNI International Agency". נבדק ב-19 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)
The Last Tour on Earth

The Last Tour on Earth הוא אלבום הופעה של להקת המטאל מרילין מנסון. האלבום יצא ב-1999 והוא מתעד סיבוב-הופעות שלם, שנערך לשם קידום האלבום Mechanical Animals. השירים הוקלטו בין השאר במישיגן ובאיווה. האלבום מסתיים בשיר חדש שהוקלט באולפן, ושמו Astonishing Panorama of the Endtimes (נוף מפעים של קץ הימים). הווידאו-קליפ לשיר מציג את חברי הלהקה במהלך הופעה, כשהם מפוסלים בפלסטלינה. המהדורה המצומצמת כללה תקליטור בונוס שכלל את Coma White בגרסה אקוסטית ועוד שני שירים חדשים שהוקלטו באולפן. מידע על האלבום The Last Tour on Earth באתר MusicBrainz האלבום The Last Tour on Earth באתר Discogs
ג'ק וגנר

פיטר ג'ון "ג'ק" וגנר השני (באנגלית: Peter John Wagner II; נולד ב-3 באוקטובר 1959) הוא שחקן וזמר אמריקאי. וגנר נולד בעיר וושינגטון שבמיזורי ולמד שנה באוניברסיטת מיזורי ולאחר מכן באוניברסיטת אריזונה. התפרסם כששיחק בסדרה "ג'נרל הוספיטל" וב-1985 היה מועמד לפרס אמי לבידור בשעות היום בקטגוריית "השחקן הצעיר הטוב ביותר", ולאחר מכן שיחק באופרת הסבון "סנטה ברברה". בשנת 1994 החל לשחק בסדרה "מלרוז פלייס" את ד"ר פיטר ברנס, רופא ומנהל מחלקה בבית חולים "ווילשיר ממוריאל" ובנוסף הוא ביים מספר פרקים בסדרה. בשנת 2003 החל לשחק את התפקיד של ניק באופרת הסבון "היפים והאמיצים", תפקיד אשר עשה למשך 1332 פרקים עד לעזיבתו ב-2012. בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת הדרמה האמריקאית-קנדית "כשהלב קורא" בתור ביל אייברי. ב-2023 הסדרה חודשה לעונה ה-11 בה הוא עדיין משחק. בין השנים 2019-2016 שיחק בסדרת הסרטים של הולמרק "The Wedding March", בתפקיד הראשי של מיק טרנר, בכל חמשת סרטי הסדרה. בשנים 1998 ו-1999 הנחה את תחרות מיס תבל. בנוסף לקריירת המשחק, הוא הוציא מספר אלבומים כזמר. בשנת 2022 שיחק את אביה של לינדזי לוהן בסרט "חג מולד בלתי נשכח" של נטפליקס. מדיה וקבצים בנושא ג'ק וגנר בוויקישיתוף ג'ק וגנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ק וגנר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ק וגנר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ק וגנר, באתר ספוטיפיי ג'ק וגנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ק וגנר, באתר דיזר ג'ק וגנר, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'ק וגנר, באתר Discogs (באנגלית) ג'ק וגנר, באתר Songkick (באנגלית) ג'ק וגנר, באתר Genius ג'ק וגנר, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאורת הצפעונים

מאורת הצפעונים (The snake pit) הוא סרט דרמה אמריקני מ-1948 בבימויו של אנטול ליטבק ובכיכובה של אוליביה דה הבילנד, על פי הרומן האוטוביוגרפי למחצה מאותה שנה של מרי ג'יין וורד בשם זה. הסרט מספר את סיפורה של אישה שמצאה את עצמה בבית חולים פסיכיאטרי, ואינה זוכרת איך הגיעה לשם. וירג'יניה קנינגהאם (אוליביה דה הבילנד) היא אסירה הלוקה בסכיזופרניה לכאורה בבית החולים הממלכתי הפסיכיאטרי ג'וניפר היל. היא שומעת קולות ונראית מנותקת מהמציאות, ואף אינה מזהה את בעלה רוברט (מארק סטיבנס). הסרט עוקב אחרי הטיפול בה. ד"ר קיק מטפל בה באמצעות הלם חשמלי וצורות אחרות של טיפול, כולל היפנוזה, והסרט כולל פלאשבקים רבים. האחות דייוויס (הלן קרייג) היא האחות היחידה המתעללת באמת בבית החולים. דייוויס מקנאה בעניין של ד"ר קיק בווירג'יניה, שאותו היא רואה כמופרז. האחות דייוויס מביאה את וירג'יניה להתפרצות הגורמת לווירג'יניה לשהות יחד עם חולים אחרים בתא מרופד גדול ונטוש. טיפולו של ד"ר קיק משפר בהמשך את מצבה הנפשי של וירג'יניה, ועם הזמן היא מחלימה, ומסוגלת לעזוב את בית החולים. הסרט מתאר גם את המשטר הביורוקרטי של המוסד, את גישתו הקשה, המרוחקת וחסרת האמפתיה של צוות העובדים ואת היחסים בין חולים. הבמאי אנטול ליטבק ערך שלושה חודשים של תחקיר מקיף מקדים. הוא דרש שכל השחקנים והצוות ילוו אותו למוסדות שונים ולהרצאות של פסיכיאטרים מובילים. אוליביה דה הבילנד נכנסה לעובי הקורה של התחקיר. היא התבוננה בתשומת לב בכל אחד מהטיפולים שהיו נהוגים בעת ההיא, כולל טיפולי הידרותרפיה ונזעי חשמל. היא לקחה חלק בפגישות טיפוליות ארוכות, והשתתפה בפעילויות חברתיות שונות עם המטופלים. הסרט הוביל לשינויים במוסדות הפסיכיאטריים בארצות הברית. ב-1949 כתב הרב שטיין מ"דיילי וראייטי": "ויסקונסין היא המדינה השביעית שהנהיגה רפורמות במוסדות הפסיכיאטריים בתחומה בעקבות הסרט 'מאורת הצפעונים'". מדיה וקבצים בנושא מאורת הצפעונים בוויקישיתוף "מאורת הצפעונים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מאורת הצפעונים", באתר נטפליקס "מאורת הצפעונים", באתר AllMovie (באנגלית) "מאורת הצפעונים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מאורת הצפעונים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הנסיך מקס, דוכס בבוואריה

הנסיך מקס, דוכס בבוואריה (שמו ותאריו המלאים בגרמנית: Max-Emanuel Ludwig Maria Herzog in Bayern, נולד ב-21 בינואר 1937), הוא נסיך גרמני, ואמור לרשת את ראשות בית ויטלסבאך לאחר מות אחיו פרנץ, דוכס בוואריה. מאחר שפרנץ הוא גם הטוען לכתר הבריטי על פי סדר הירושה היעקוביטי, יירש מקס גם את הטענה לכתר. מקס נולד ב-21 בינואר 1937 במינכן, לאלברכט, דוכס בוואריה, בנו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ולמריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן, בתם של דיוניס מריה דרשקוביץ', רוזן טראקושצ'ן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו. לאחר עליית היטלר לשלטון, סירב אביו להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1940 עברו בני המשפחה לאחוזתם בסרוואר, מחוז ואש בהונגריה. לאחר כיבוש הונגריה באוקטובר 1944, נעצרו בני המשפחה בזקסנהאוזן, ובאפריל 1945 הועברו למחנה הריכוז דכאו, משם שוחררו על ידי צבא ארצות הברית. לאחר המלחמה למד פרנץ במנזר הבדיקטיני של אטאל, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת ציריך. בשנת 1965 אומץ מקס על ידי דודו לודוויג וילהלם, דוכס בבוואריה, על מנת לשמור על הענף של בית ויטלסבאך דוכסים בבוואריה, ולאחר מותו בשנת 1968 ירש מקס את אחוזותיו, והחל להשתמש בתואר "דוכס בבוואריה". ב-10 בינואר 1967 התחתן מקס בקרוט עם אליזבת דגלאס, נכדתו של הגנרל השוודי ארצ'יבלד דגלאס, וב-24 בינואר נערך טקס חתונה דתי במינכן. לאחר חתונתם התגוררו בני הזוג בטגרנזי, ונולדו להם 5 בנות. מכיוון שלאחיו פרנץ, דוכס בוואריה אין ילדים, צפוי מקס לרשת אותו לאחר מותו. לאחר מותו של מקס, מכיוון שאין לו בנים, אלא רק בנות יירש אותו בראשות בית ויטלסבאך דודנם לואיטפולד, נסיך בוואריה. עם זאת, את הטענה לכתר הבריטי תירש בתו של מקס, סופיה והבא בתור אחריה בסדר הירושה היעקוביטי הוא בנה הבכור יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין. ב-10 בינואר 1967 התחתן מקס עם הנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה, בתם של קרל לודוויג דגלאס ואוטורה מריה האס-היי, ממנה נולדו לו 5 בנות: סופיה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1967), התחתנה עם אלויס, עוצר ליכטנשטיין מריה קרולינה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1969), התחתנה עם פיליפ, דוכס וירטמברג הלנה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1972) אליזבת, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1973), התחתנה עם דניאל טרברגר מריה אנה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1975), התחתנה עם קלאוס רונוב, ולאחריו התחתנה עם אנדראס פון מלצאן הנסיך מקס, דוכס בבוואריה (באנגלית)
פיאוריה

פיאוריה (באנגלית: Pyuria) הוא מצב שבו השתן מכיל תאי דם לבנים או מוגלה. פיאוריה מוגדרת כנוכחות 10 תאים לבנים ומעלה לכל ממ"ק, שלושה תאים לבנים ומעלה בשדה בעוצמה-גבוהה של שתן לא-מעורבב, תוצאה חיובית של צביעת גראם בשתן לא-מעורבב, או בדיקת סטיק שתן חיובית ללויקוציט-אסטראז. פיאוריה בשתן עשויה להוות סימן לזיהום חיידקי בבדרכי השתן. פיאוריה סטרילית (אנגלית: Sterile Pyuria) מוגדרת בנוכחות תאי דם לבנים אך ללא הופעת חיידקים בלקיחת תרביות חוזרות. במקרים רבים תופעה זו מתרחשת בעקבות חשיפה לזיהומים המועברים במגע מיני, כמו זיבה, שלו התפתחו לתרביות חיידקים. היא עשויה להופיע במחלות מסוימות כמו מחלת קווסאקי או שחפת אורו-גניטלית, מחלות זיהומיות, פתולוגיות במבנה הכליה ותרופות שונות, כמו אקמול. פיאוריה סטרילית היא תופעה נפוצה. על פי מחקרים, שכיחותה באוכלוסייה היא 13.9% בנשים ו-2.6% בגברים. מדיה וקבצים בנושא פיאוריה בוויקישיתוף פיאוריה סטרילית: סקירת עדכון מה-NEJM, מאמר באתר E-med. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סופיה, דוכסית בבוואריה

סופיה, דוכסית בבוואריה (שמה ותאריה המלאים בגרמנית: Erbprinzessin Sophie Elizabeth Marie Gabrielle von und zu Liechtenstein, Gräfin zu Rietberg, נולדה ב-28 באוקטובר 1967), היא נסיכה גרמנית, ואשתו של אלויס, עוצר ליכטנשטיין. סופיה נולדה במינכן לנסיך מקס, דוכס בבוואריה, בנו של אלברכט, דוכס בוואריה, ולנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה, בתם של קרל לודוויג דגלאס ואוטורה מריה האס-היי. סופיה בילתה את שנות ילדותה יחד עם משפחתה בקרוט, ובין השנים 1978–1980 למדה בבית הספר האנגלי בהייליגנשטאדט. לאחר מכן היא למדה בבית הספר התיכון בארמון הוהנבורג, לנגריז, ולאחר מכן למדה באוניברסיטה הקתולית של אייכשטט-אינגולשטאדט, שם למדה היסטוריה, ספרות וספרות אנגלית. ב-3 ביולי 1993 התחתנה סופיה עם אלויס, נסיך הכתר של ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין. לאחר חתונתם התגוררו השניים בלונדון, ובשנת 1996 עברו לגור בוואדוז. בשנת 2003 התגלה אצל סופיה מנינגיומה, אולם היא התאוששה מכך. בשנת 2006 הקימה סופיה קרן המיועדת לתת לנשים שנכנסו להריון לא מתוכנן, נקודת מבט חיובית יותר על עצמן ועל ילדן. בשנת 2015 נבחרה סופיה לנשיאת הכבוד של הצלב האדום בליכטנשטיין. אביה הנסיך מקס, דוכס בבוואריה אמור לרשת את ראשות בית ויטלסבאך לאחר מות דודה פרנץ, דוכס בוואריה, וכן הוא אמור לרשת את זכות הטענה לכתר הבריטי, שאותו סופיה אמורה לרשת ממנו. ב-3 ביולי 1993 התחתנה סופיה עם אלויס, עוצר ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים: יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1995) מריה קרולינה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1996) גאורג אנטוניוס, נסיך ליכטנשטיין (נולדה ב-1999) ניקולאוס סבסטיאן, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-2000) מדיה וקבצים בנושא סופיה, דוכסית בבוואריה בוויקישיתוף
יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין

יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין (שמו ותאריו המלאים בגרמנית: Prinz Joseph Wenzel Maximilian Maria von und zu Liechtenstein, Graf zu Rietberg, נולד ב-24 במאי 1995), הוא השני בסדר הירושה של נסיכות ליכטנשטיין לאחר אביו, והשלישי בתור לסדר הירושה היעקוביטי. יוזף ונצל נולד בלונדון, לאלויס, עוצר ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, ולסופיה, דוכסית בבוואריה, בתם של הנסיך מקס, דוכס בבוואריה והנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה. יוזף ונצל קרוי על שם יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, ובנוסף קיבל את השם מריה על שם מריה הבתולה כנהוג בכמה שושלות אצולה קתוליות באירופה, וכן קיבל את השם מקסימיליאן על שם סבו הנסיך מקס, דוכס בבוואריה ועל שם דודו מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין. בשנת 2013 נסע יוזף ונצל לבריטניה, שם התחנך במכללת מלוורן, ומאוחר יותר הצטרפה אליו אחותו מריה קרולינה. בשנת 2014 סיים יוזף ונצל את לימודיו, ויצא לטייל בארצות הברית ובאמריקה הדרומית. בנוסף להיותו השני בסדר הירושה של נסיכות ליכטנשטיין, יוזף ונצל הוא השלישי בסדר הירושה היעקוביטי, וכשיירש את הטענה לכתר יהיה המונרך הראשון מבית ליכטנשטיין וגם היורש הראשון מאז ג'יימס השלישי שנולד בבריטניה, והראשון מאז פרנץ החמישי, דוכס מודנה שיהיה ראש מדינה זרה. יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין
פנס בודד

"פָּנָס בּוֹדֵד" הוא שיר שכתב חיים גורי, הולחן על ידי סשה ארגוב, וביצעה אותו להקת התרנגולים, בהפקת נעמי פולני. השיר נכתב לתוכניתה השנייה של להקת "התרנגולים" ב-1963. חיים גורי אמר כי השיר נכתב על שכונת בורוכוב בגבעתיים. את השיר ביצעו במשך השנים אמנים רבים, ובהם להקת הגשש החיוור, חוה אלברשטיין, גידי גוב ומיקה קרני, להקת חלב ודבש, הכל עובר חביבי ושלישיית קצה השדה. השיר נכלל באלבום הראשון של שלישיית הגשש החיוור שיצא לאור ב-1964 ונקרא "הגשש החיוור במועדון הסנטר הכפול - שמחת זקנתי". ב-2007 הלך לעולמו אחד משלושת "הגששים" - ישראל פוליאקוב. בהלווייתו בחרו שני הגששים הנותרים, גברי בנאי ושייקה לוי, לשיר את "פנס בודד" כשיר הספד לחברם הוותיק, כאשר ביניהם ניצב מיקרופון ריק שסימל את מקומו החסר של פולי. השיר נכתב כשיר נוסטלגי, והוא מתאר את קורות השכונה מנקודת מבטו של פנס בודד. תחתיו, כפי שאומר הבית הראשון, הילדים היו משחקים במיני משחקי ילדות. אך אמא מהחלון קוראת לקראת ערב לבוא לאכול למורת רוחו של הילד הדובר. הבתים הבאים מתארים את התבגרותו של הילד דרך הפנס: בבית השני הילד כבר גדל לגבר צעיר שמלווה את חברתו הביתה. עם זאת, הוא אינו יכול להישאר כי יש לה "בחינה בסמינר", ונאלץ לעזוב. הבית השלישי מתאר את הילד כבר בזקנותו, כש"אור אחר עכשיו מאיר בשיכונים" והשכונות הוותיקות "מצאו מקלט בפזמונים", אבל עדיין למרות כל השינוי הפיזי והנפשי, "אותם קולות ברחוב ובגנים". הילד, כעת איש מבוגר, מוטרד משריקותיו של "פספוס נשען בחוץ על אופניו" ומאיים שיירד ויתפוס אותו, אך לפני שהילד מספיק לברוח, הזקן נמלך בדעתו. "רק עוד רגע, ילד, רק עוד רגע קט/ לא נורא, שחק קצת, צעק - אבל מעט". לכן, אפילו שרצה להפחיד אותו, "לא ירדתי (אליו) אפילו." ”היה היה פנס בודד בקצה שכונה והוא האיר את ילדותנו הקטנה והוא האיר את משחקי המחבואים ולאורו היו הקדרים באים. . . . "רק עוד רגע, אמא, רק עוד רגע קט את תמיד הורסת כשכבר כמעט לא הספקנו לשחק מעט אפילו" - אבל תחנונינו לא הועילו.” קדרים הוא כינוי יהודי מתקופת המאה ה-17 לטטרים, אשר היו פורעים ביהודי מזרח אירופה ושובים בהם שבויים, אותם היה צריך לפדות. שמואל יוסף עגנון כותב בסיפור פשוט: "ששם ארמון ישן שהחריבוהו הקדרים". הסבר נוסף מתאפשר מביטוי בסוגיא תלמודית במסכת בבא קמא דף לא, עמ' א: בו מתוארת 'תאונת שרשרת' בין קדרים [בדיון האחריות לנזק]: "הקדרין והזגגין שהיו מהלכין זה אחר זה, נתקל הראשון ונפל, ונתקל השני בראשון והשלישי בשני - ראשון חייב בנזקי שני ושני חייב בנזקי שלישי" -את הביטוי "הקדרים באים" קראו הילדים במשחק "תופסת". התופס הוא הקדר שמאיים "הקדרים באים", ומנסה לתפוס את הילדים הנמלטים. בחוקי המשחק לקדר-התופס- מותר ללכת רק קדימה ולצדדים ולא לאחור. וכך גם לשאר המשתתפים- אלה שיגיעו לצד שעובר מאחורי הקו של הקדר התופס..., הם המנצחים. "פנס בודד" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "פנס בודד" באתר שירונט איתמר זהר, לאן נעלם הפנס הבודד שהאיר את ילדותנו הקטנה, באתר הארץ, 23 באפריל 2017 על השיר, באתר הספרייה הלאומית היה היה פנס בודד, בעיתון גבעתיים פלוס חוה אלברשטיין, ׳׳׳שיר במתנה׳׳׳, רמת-גן, מסדה-פרס, 1979, עמ' 146