laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איי חוואר

איי חַוואר (בערבית: جزر حوار) הוא ארכיפלג בבחריין המונה שלושים ושישה איים מדבריים. הם ממוקמים סמוך לחופה המערבי של קטר, במזרח מפרץ בחריין שבמפרץ הפרסי. האיים מרוחקים כ-1.1 קילומטרים מקטר, וכ-16 ק"מ מהאיים המרכזיים של בחריין. למרות קרבתם היחסית לקטר, משתייכים האיים לבחריין. השליטה באיים הייתה במחלוקת בין המדינות, עד שנפתרה בשנת 2001. בעבר היו האיים יחידה מנהלית נפרדת במחוזות בחריין, אך כיום הם משתייכים למחוז הדרומי. שטח האיים הוא 50.6 קמ"ר. האי הראשי הוא חוואר, אורכו 18 ק"מ ורוחבו נע בין 5.2 ל-0.9 ק"מ. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו באיים 3,875 תושבים. בשנת 1997 הוכרזו האיים כאתר ראמסאר על פי אמנת ראמסאר. בשנת 2002 ניסתה ממשלת בחריין לפעול להכרזת הארכיפלג כאתר מורשת עולמית, בשל הסביבה הייחודית ובית הגידול למינים בסכנת הכחדה. האיים מהווים בית גידול למינים רבים של ציפורים, בעיקר לקורמורן סוקוטרה. באיים מצויים עדרים של ראם לבן וצבי החול, ובחופים הסמוכים מצויה אוכלוסייה גדולה של תחש המשכן. בתחילת המאה ה-19 התגוררו באיים בדואים משבט דאוואסיר. האיים נסקרו לראשונה בשנת 1820, אז נקראו בשם "איי וורדן", והיו בהם שני כפרים. כיום מרבית האיים אינם מיושבים, מלבד חיל מצב ובית מלון באי הראשי. האיים מהווים אתר פופולרי לצוללנים ולצפרים. הגישה מוגבלת לחלק מהאיים. מדיה וקבצים בנושא איי חוואר בוויקישיתוף אתר מידע על איי חוואר (באנגלית) Hawar Islands Protected Area: Management Plan, 2003 Case concerning maritime delimitation and territorial questions between Qatar and Bahrain. ICJ. 16 March 2001
מפרץ בחריין

מפרץ בחריין (בערבית: خليج البحرين) הוא מפרץ בדרום המפרץ הפרסי, הוא גובל בבחריין בצפון, בקטר במזרח, ובערב הסעודית בדרום ובמערב. בקצהו הדרומי נמצא מפרץ סלווא, היוצר הפרדה צרה בין ערב הסעודית וקטר. בצפון-מערב המפרץ נבנה גשר המלך פהד, מערכת של גשרים וסוללות המקשר בין בחריין לערב הסעודית. במזרח המפרץ, סמוך לחופה המערבי של קטר, שוכן הארכיפלג איי חוואר, השייך לבחריין. מדיה וקבצים בנושא מפרץ בחריין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מפרצים ובנושא גאוגרפיה של המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייב רובישו

דייב רובישו (באנגלית: Dave Robicheaux) הוא דמות בדיונית של חייל לשעבר, חוקר פרטי לשעבר ובלש משטרה שהוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח בלשיים פרי עטו של הסופר האמריקאי ג'יימס לי ברק. שניים מן הספרים אודות רובישו, "אסירי גן עדן" (Heaven's Prisoners) ו"אל תוך הערפל החשמלי עם מתי הקונפדרציה" (In the Electric Mist with Confederate Dead), עובדו לסרטי קולנוע בהם גילמו אלק בולדווין וטומי לי ג'ונס את דמותו של דייב רובישו. דייוויד "דייב" רובישו נולד וגדל בניו-איבריה, לואיזיאנה. אמו, מיי גילורי, עזבה את משפחתה ונרצחה בעת שעבדה כיצאנית בידי אנשי משטרה מושחתים. אביו טבע למוות בעת שעבד על אסדת קידוח נפט. רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם. בהמשך דרכו שירת כבלש משטרה במשטרת ניו אורלינס ועבד כחוקר פרטי. בשל המלחמה סבל רובישו מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים. אשתו הראשונה, אנני, נרצחה. והוא נישא בשנית לנזירה לשעבר בשם מולי. השניים מגדלים את בתם המאומצת, אלאפייר. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כחוקר חד-מחשבה נחוש, וכאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וכצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח קולט M1911. רובישו נוהג להיעזר בחקירותיו בבלש הפרטי קליטוס "קליט" פרסל, שותפו לשעבר במחלק הרצח וחיל הנחתים האמריקני לשעבר. ג'יימס לי ברק, "דרך קנה הסוכר", הוצאת עם עובד, 2004. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008. רון מיברג, עם הספר: האמריקאים קוראים ספרים, באתר nrg‏, 24 ביולי 2009. רון מיברג, ‏השטן ירד למיין, באתר מעריב אונליין, 22 בינואר 2018. רון מיברג, עם הספר: האמריקאים קוראים ספרים, באתר nrg‏, 24 ביולי 2009. ג'יימס לי ברק, "דרך קנה הסוכר", הוצאת עם עובד, 2004, עמוד 300. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמוד 184. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמוד 229. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמוד 242. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008, עמודים 247-248.
פגאסוס נוחת

פגאסוס נוחת (באנגלית: Pegasus Descending) הוא הספר החמישה-עשר בסדרת הספרים של הסופר האמריקני ג'יימס לי ברק אודות דייב רובישו, אשר יצא לאור בשנת 2008. עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר בלש המשטרה רובישו היה מסופח למשטרת מחוד זייד שבפלורידה. רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם, סובל בעקבות המלחמה מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים. חברו לשתייה ולהימורים הוא דאלאס קליין, טייס מסוקים לשעבר שלחם אף הוא בווייטנאם ועוטר על גבורתו בלב הארגמן וכוכב הכסף. קליין נרצח מול עיניו של רובישו במהלך שוד בנק. עשירים וחמש שנים לאחר מכן נדרש רובישו לחקור מספר פרשיות במקביל: התאבדות של צעירה בשם איבון, מותו של אלמוני שגופתו התגלתה בשולי הכביש וחקירה בגין שטרות מסומנים, שמקורם בבנק המקושר למאפיה, שמפיצה טריש, בתו של קליין. נראה שלכל הפרשיות יש מכנה משותף שאותו מנסה רובישו לגלות. הספר "פגאסוס נוחת", באתר "סימניה". דף הספר באתר "טקסט". בועז כהן, ‏חדשים, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2008. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", אריה ניר, 2008, עמוד 184. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", אריה ניר, 2008, עמוד 229. ג'יימס לי ברק, "פגאסוס נוחת", אריה ניר, 2008, עמוד 10.
American Oxygen

American Oxygen (בעברית: חמצן אמריקאי) הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה שיצא ב-14 באפריל 2015. הוא נכתב על ידי אלכסנדר גרנט, קנדיס פיליי, סם האריס וריהאנה עצמה, והופק על ידי קניה וסט. השיר נכתב במהלך שנה, ולקח השראה מהשיר ".Born in the U.S.A" מ-1984 של הזמר ברוס ספרינגסטין. מילות השיר מייצגות תוכן פטריוטי על אמריקה חדשה ועל רדיפה אחר החלום האמריקאי. מבקרי מוזיקה שיבחו את הבגרות של התוכן הלירי. הווידאו קליפ של השיר יצא ב-6 באפריל באתר טיידל. הוא מתאר רגעים רבים מההיסטוריה של ארצות הברית בעוד שריהאנה שרה מול דגל גדול של ארצות הברית. מבקרים ציינו את התחושה הפטריוטית של הקליפ, והשוו אותו לקליפ של הסינגל "We Didn't Start the Fire" מ-1989 של הזמר בילי ג'ואל. השיר הופיע לראשונה בפרסומות שקידמו את טורניר אגף הכדורסל של הגברים המאורגן על ידי התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי. מאוחר יותר, הפך השיר לזמין לסטרימינג ב-5 באפריל 2015, דרך טיידל, שירות להזרמת מדיה בבעלות משותפת של ריהאנה יחד עם אמני מוזיקה נוספים כולל ג'יי זי, ביונסה ומדונה. ב-14 באפריל, הפך השיר לזמין להורדה דיגיטלית ברחבי העולם באמצעות חנות ה-iTunes. בקנדה וארצות הברית הוא יצא יומיים אחרי ב-16 באפריל. "American Oxygen" לא שחזר את ההצלחה של הסינגלים הקודמים של ריהאנה. השיר דורג לראשונה במקום 91 במצעד הפזמונים הרשמי של ארצות הברית, בילבורד הוט 100 ב-2 במאי 2015. הוא מכר 20,000 עותקים לשבוע והוזרם במדיה 2.1 מילון פעמים. בשבוע השני, עלה השיר למקום 78 במצעד ונשאר שם במשך שני שבועות. מידע על הסינגל "American Oxygen" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "American Oxygen" באתר יוטיוב [1] [2] מידע על American Oxygen, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על American Oxygen, באתר המצעד הגרמני מידע על American Oxygen, באתר מצעד דנמרק מידע על American Oxygen, באתר המצעד הנורווגי מידע על American Oxygen, באתר המצעד הספרדי מידע על American Oxygen, באתר המצעד הפיני מידע על American Oxygen, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על American Oxygen, באתר המצעד השוודי
יהודה מודרן

רבי יהודה מודרֶן (או יודלה מודרין; ח' בטבת ה'תק"פ, 26 בדצמבר 1819 - ד' בחשוון ה'תרנ"ד, 14 באוקטובר 1893) היה למדן וראש ישיבה הונגרי מגדולי תלמידי החת"ם סופר ומחבר הספרים "זיכרון שמואל" ו"פרי העץ". התפרסם בעיקר בשל הגהותיו והערותיו בשולי הספר קונטרס הספיקות של סב אשתו. נולד לרב ישעיהו מודרן בפרשבורג ונימול בידי רבי משה סופר, ה"חתם סופר". היה תלמידם של רבי מהר"ם א"ש, רבה של אונגוואר; ורבי משה טייטלבוים מאוהלי. בהמשך נעשה תלמידו ומקורבו של ה"חתם סופר". בגיל 15 סמך אותו רבו לרבנות. לפי ר' יוסף הכהן שוורץ, הוא השתעשע רבות עם רבו בדברי תורה עד שאמרו שמן הסתם יינשא בעתיד לאחת מבנותיו. לפי הצעת רבו, הרב משה טייטלבוים, נישא בשנת ה'תקצ"ז (1837) לחיה ראכל בתו היחידה של הגביר הלמדן ר' שמואל זנוויל כהנא מסיגט, חתנו של רב העיר, רבי יהודה כהנא הלר. הוא סירב לקבל משרות רבנות ועסק כל ימיו בתורה בסיגט ובה הדפיס את ספריו. בישיבתו בסיגט למדו גדולי תורה כמו הרב שלמה יהודה טבק, מחבר "תשורת ש"י". בשנת ה'תרכ"ז הדפיס את ספרו "זיכרון שמואל" על מסכת גיטין. ובשנים ה'תרמ"ה-ה'תרמ"ז את חיבורו "פרי העץ" על המקרא. במהלך השנים התקרב לחסידות ואף היה נוסע לאדמו"רים שונים. נפתלי בן מנחם סבור שרבו החת"ם סופר הקפיד עליו בשל כך. נפטר בד' בחשוון ה'תרנ"ד, 14 באוקטובר 1893. נפתלי בן מנחם, פרקי הגר: א. ר' יהודה מודרין, סיני, כרך סג, עמ' קעב-קעו. יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, ירושלים: מכון ירושלים, תשמ"ט, עמ' מד. שוחרי השם בהרי הקרפטים, דוד הלחמי, רבי יהודה מודרען מפרסבורג, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' שמ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) יהודה מודרן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) זיכרון שמואל - על מסכת גיטין, באתר היברובוקס תרומת הכרי, ‏פרסבורג: תרי"ח, באתר היברובוקס פרי העץ - על התורה, באתר היברובוקס יהודה בן ישעיה מודרן (1819-1893), דף שער בספרייה הלאומית יוסף הכהן שווארטץ, זיכרון למשה, אראדעא תרצ"ח, עמ' עה. מצוטט אצל בן מנחם, פרקי הגר (להלן "לקריאה נוספת").
סרג'י סאמפר

סרג'י סאמפר אי מונטניה (בקטלאנית: Sergi Samper i Montaña, נולד ב-20 בינואר 1995 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הקשר האחורי במדי פ.צ. אנדורה. סאמפר נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה, והצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה בגיל 6, ב-2001. סאמפר התקדם בין קבוצות הנוער השונות עד שקודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, בקיץ 2013. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השנייה, בהפסד למירנדס. סאמפר הפך לבורג משמעותי בקבוצה, אותה אימן אוסביו סקריסטן, ובמהלך עונת 2013/2014 הופיע ב-40 משחקים, עוזר לקבוצתו להגיע למקום ה-3 בליגה, הישג שיא בהיסטוריית ברצלונה ב'. ב-17 בספטמבר 2014 ערך סאמפר את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב במשחק שלב הבתים של ליגת האלופות בו ניצחה ברצלונה 1-0 את אפואל ניקוסיה. בהמשך פתח בשני משחקי גביע המלך נגד וסקה, ונכנס כמחליף במשחק נגד אלצ'ה. במקביל, המשיך סאמפר לשחק בקבוצת המשנה, תוך שהוא משתתף ב-34 משחקים במהלך עונת 2014/2015, והוא לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מירידה לליגה השלישית בסוף העונה. במקביל, זכתה הקבוצה הבוגרת של המועדון בטרבל - זכייה באליפות ספרד, בגביע ובליגת האלופות. ב-24 בנובמבר 2015 ערך את הופעתו השנייה בליגת האלופות, עת נכנס כמחליף במשחק נגד רומא, אז ניצחה ברצלונה 6-1. בחצי גמר אליפות העולם לקבוצות מול גואנגג'ואו אוורגראנד נכנס כמחליף במחצית השנייה ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר, שם היא ניצחה את ריבר פלייט 3-0 וזכתה בתואר. ב-12 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית כשנכנס כמחליף במקומו של אנדרס אינייסטה, בניצחון 6-0 על חטאפה. ב-26 באוגוסט 2016 הושאל סאמפר לגרנדה עד לסוף העונה. בעונה שאחרי הושאל ללאס פאלמס, אך עקב פציעה חמורה מיעט לשחק. במרץ 2019 ברצלונה הודיעה על התרת החוזה של סאמפר במועדון ועל שחרורו באופן מיידי. בהמשך החודש סאמפר חתם בקבוצת ויסל קובה, מליגת העל היפנית. בקיץ 2014 השתתף סאמפר עם נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 והוא פתח בשני משחקים בשלב הבתים, אותו לא הצליחה נבחרתו לעבור. ב-30 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד עד גיל 21, במשחק ידידות נגד בלארוס. נכון ל-19 בפברואר 2019 כל ההופעות בליגת האלופות כל ההופעות באליפות העולם לקבוצות של פיפ"א כל ההופעות בסופר קאפ הספרדי הגביע הספרדי (2): 2014/2015, 2015/2016 ליגת האלופות (1): 2014/2015 אליפות העולם לקבוצות (1): 2015 לה ליגה (2): 2014/2015, 2015/2016 הסופר קאפ הספרדי (1): 2016 מדיה וקבצים בנושא סרג'י סאמפר בוויקישיתוף סרג'י סאמפר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סרג'י סאמפר, ברשת החברתית אינסטגרם סרג'י סאמפר, באתר Transfermarkt סרג'י סאמפר, באתר Soccerway סרג'י סאמפר, באתר BDFutbol סרג'י סאמפר, באתר WorldFootball.net סרג'י סאמפר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה
ארדאפפל

ארדאפפל (מגרמנית Erdapfel "תפוח הארץ") הוא גלובוס שיוצר על ידי האסטרונום והגאוגרף הגרמני מרטין בהיים ( Martin Behaim ) בין השנים 1491–1493. הוא הגלובוס העתיק ביותר ששרד עד תקופתנו, ואחת עבודות הקרטוגרפיה האחרונות בהן יבשת אמריקה עדיין לא מופיעה, שכן קולומבוס חזר ממסעו הראשון במרץ 1493. בארדאפפל מתוארת אירופה באופן מדויק, אם כי לא בפרופורציות נכונות. גם חופיה הצפוניים והמערביים של אפריקה מתוארים היטב, מה שמעלה את הסברה שברשות בהיים הייתה מפה של ספנים פורטוגזים, או שהשתתף בעצמו במסעות לחופיה המערביים של אפריקה. קיימים דיווחים סותרים לגבי השתתפותו באחד ממסעותיו של מגלה הארצות הפורטוגלי דיוגו קאו בין השנים 1482-1486 וסביר להניח שאם הפליג הרי עשה זאת עם ספן פורטוגלי אחר שהכיר את הנתיב של קאו. העובדה שבהיים לא הכיר הייטב חלקים אחרים בעולם מתגלה ככל שמתקדמים מזרחה. המפה מאבדת מדיוקה עד כדי-כך שקשה להבחין בתת-היבשת ההודית ומזרחה ממנה מופיעים איים שאינם תואמים את מזרח אסיה כלל. יפן או בשמה על הגלובוס 'זיפנגו' (Cipangu), גדולה בהרבה מאשר במציאות ונמצאת דרומית למיקומה האמיתי. בדומה למפה אחרת מאותה תקופה, של קרטוגרף גרמני בשמו הלטיני הנריקוס מרטלוס גרמנוס (Henricus Martellus Germanus), ממזרח למלזיה מופיע חצי-אי ענקי. אי הדיוקים לגבי הודו ומזרח אסיה מראים שבהיים לא קרא את יומניו של מרקו פולו למרות שהיו מפורסמים ונגישים בדפוס. כעורכי מפות נוספים, הוא המשיך להסתמך על מקורות ישנים. אי הדיוקים והפרטים המומצאים מלמדים על האמונות שרווחו באותה תקופה. באותן שנים המלומדים הסתמכו על שיטתו של פטולומאיוס קלאודיוס וחישוביו של פוסידוניוס לפיהם רדיוס כדור הארץ היה קטן בחצי מגודלו האמיתי. בנוסף, אירופה ואסיה צוירו גדולות מדי והים התיכון ארוך מדי. עקב כך, היה צורך לצמצם את האוקיינוס שממערב לאירופה ושהפריד כביכול בינה לבין אסיה. ממילא לא נותר מקום ליבשת נוספת. באוקיינוס זה מאויר האי המיתולוגי סט. ברנדן על שם ברנדן מקלונפרט על פי אמונה שהוא ותלמידיו גילו אי זה במסעותיהם הימיים להפצת הנצרות. הגלובוס הוא דוגמה לאיכות עבודתם של בעלי המלאכה בנירנברג באותה תקופה. קוטר הגלובוס 51 ס"מ. לייצורו הוכן כדור מחימר עליו דחסו ארבע שכבות פשתן מודבקות. לאחר שייבשו, נחתך הכדור לשניים על קו שעתיד להיות קו המשווה וחובר מחדש בטבעת עץ. על הכדור הודבק קלף ועליו מפת הנייר שצוירה על ידי גאורג גלוקנדון (Georg Glockendon) בצבעים מרהיבים עם 111 מיניאוטורות של חיות ואנשים ויותר מ 1,100 שמות מקומות. הסיבה לייצורו של הגלובוס אינה ידועה. ייתכן ששימש כאמצעי המחשה למטרות סחר וגילוי ארצות או היה אבטיפוס לייצור סדרתי. סברה אחרת היא ששימש למטרות אקדמיות, להצגת הידע של אותם ימים בהתאם לרוח ההומאניזם של התקופה. כיום ארדאפפל נמצא במוזיאון הגרמני של נירנברג. הוא עבר סריקה דיגיטלית. ארדאפפל ייצוג הנתונים בגלובוס בבירור מפת העולם על פי ארדאפפל 1492 גלובוס האנט-לנוקס גלובוסים של קורונלי מדיה וקבצים בנושא ארדאפפל בוויקישיתוף הסבר מפורט על ארדאפפל באנגלית http://cartographic-images.net/Cartographic_Images/258_Behaim_Globe.html (אורכב 03.01.2017 בארכיון Wayback Machine) אתר מתמחה במפות http://cartographic-images.net/Cartographic_Images/258_Behaim_Globe.html אתר למידע על בואריהhttp://nuernberg.bayern-online.de/die-stadt/wissenswertes/der-behaim-globus/ Digitalisierung durch das Germanische Nationalmuseum Nürnberg
חיים יחיאל מיכל ביק

רבי חיים יחיאל מיכל ביק (א' בשבט ה'תרמ"ח, ינואר 1888 - י"ד בסיוון ה'תשכ"ד, 25 במאי 1964) היה רבה של מז'יבוז' ורב בארצות הברית. נולד במז'יבוז' ונקרא על שם אביו שנפטר לפני שנולד (נפטר בכ"א בתמוז ה'תרמ"ז). בהיותו בן עשרים ושתים, בשנת ה'תרע"א (1911) נבחר לכהן כרבה של עיר הולדתו. בעקבות מלחמת העולם הראשונה ותנאי החיים היהודיים הקשים ברוסיה הסובייטית, היגר לארצות הברית אליה הגיע בשנת ה'תרפ"ה, 1925. הוא נבחר כרבן של שלש קהילות של יוצאי מז'יבוז' בניו יורק, משנת תרצ"ג רב של קהל אנשי צדק בברוקלין, ומשנת תרצ"ו רב של קהל אהבת אחים בברוקלין, היה נשיא 'ועד הרבנים דנוא יארק רבתי' וממנהיגי 'אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדא' והיה משיב בהלכה בכל תחומיה. עיקר מומחיותו הייתה בתחומי חושן משפט ואבן העזר. שהרבה לישב בדיני תורות. אחרי השואה נרתם למאמץ להתרת עגונות מלחמת העולם השנייה ועסק גם בשאלת העגונים הגברים שלא מצאו את נשותיהם ובשל חרם דרבנו גרשום לא יכלו להינשא. נפטר בי"ד בסיוון ה'תשכ"ד, 25 במאי 1964. כתביו הרבים לא נדפסו בחייו, ומהם מתפרסמים מעת לעת בכתבי עת תורניים שונים. בנו, הרב משה צבי אריה ביק (תרע"א, 1911 - י"ט באלול ה'תש"ן, 9 בספטמבר 1990) היה אף הוא רב בארצות הברית שהשיב לשאלות הלכתיות. כיהן משנות ה-30 של המאה ה-20 כרב קהילת יוצאי קרושניק בברונקס, ומשנות ה-70 התגורר בבורו פארק והיה מעורב בפולמוס העירוב בשכונה. בנו ישעיהו ביק, ממנהיגי תנועת המזרחי בארצות הברית. בנו של ישעיהו - הרב עזרא ביק, רב בישיבת הר עציון. בנותיו טשארנא מויטשיין, הנרייטה ברלינר, ובתיה פירסט רבי חיים יחיאל מיכל ביק, בהיתר עגונא דגברא, בתוך: אפיקי תורה, גיליון ג', אדר תשס"ט, עמ' נח-ס, באתר היברובוקס ספר אוצר החיים על פרשיות הקיץ. יעקב שלמה ביק, קונטרס חיים למוצאיהם : תיאר תולדות חייו של הגאון רבי חיים יחיאל מיכל ביק, אבד"ק מעזיבוזש. תולדות המחבר בתוך אוצר החיים על התורה. תולדות המחבר בתוך אוצר החיים על התורה. מרדכי גנוט, לוח דבר בעתו - תשע"ה, באתר אוצר החכמה הגאון רבי יצחק ביק באתר 'מורשת חכמי אמריקא'.
ורנר אולק

ורנר אולק (בגרמנית: Werner Olk, נולד ב-18 בינואר 1938 באוסטרודה אין אוסטפרויסן שבגרמניה, כיום אוסטרודה שבפולין) הוא כדורגלן ומאמן עבר גרמני, ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן, ושימש קפטן הקבוצה בין השנים 1965–1970. אולק החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת ארמיניה הנובר בשנת 1956, וכעבור ארבע שנים חתם בבאיירן מינכן. אולק שיחק במשך כל שנות ה-60 בבאיירן מינכן, וזכה עמה בשלושה גביעים מקומיים, אליפות אחת, וגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון על גלאזגו ריינג'רס בגמר. אולק צבר 266 הופעות במדי באיירן מינכן וכבש ארבעה שערים. בשנת 1970 עבר לשחק באראו מליגת העל השווייצרית, בה הפך למאמן-שחקן, וסיים שם את קריירת המשחק הפעיל שלו בשנת 1973. לאולק הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה, במוקדמות מונדיאל 1962. אולק כאמור אימן את אראו השווייצרית, ולאחר מכן אימן במשך כשני עשורים בקבוצות רבות, כפרוסן מונסטר, אאוגסבורג, איינטרכט בראונשווייג, דרמשטאדט 98, פרייבורג, קרלסרוהה, וסנט גאלן. בשנת 1990 מונה אולק למאמן נבחרת מרוקו, אותה אימן בגביע אפריקה לאומות 1992 אשר נערך בסנגל, ובטורניר הכדורגל של אולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992. בשנת 1995 מונה למאמן א-זמאלכ מליגת העל המצרית, שם אימן שנתיים, ולאחריהן פרש מאימון. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה: 1968/69 הגביע הגרמני (3): 1965/66, 1966/67, 1968/69 גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966/67 ורנר אולק, באתר Transfermarkt ורנר אולק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ורנר אולק, באתר WorldFootball.net ורנר אולק, באתר National Football Teams ורנר אולק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היינריך, נסיך פרוסיה

האם התכוונתם ל... היינריך, נסיך פרוסיה (1726–1802) – בנו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה היינריך, נסיך פרוסיה (1747–1767) – בנו של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (1722–1758) היינריך, נסיך פרוסיה (1781–1846) – בנו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה היינריך, נסיך פרוסיה (1862–1929) – בנו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וקצין בצי הקיסרי הגרמני
אירוויזיון 1975

אירוויזיון 1975 ציין 20 שנה לתחרות, ונערך בסטוקהולם, בירת שוודיה, באולם שנבנה רק מספר שבועות לפני כן, מרכז הוועידות ע"ש אריק אלבחו בדרום הבירה השוודית. ניצחונה של אבבא באירוויזיון 1974 בשנה הקודמת העניק לשוודיה את הזכות להנחות את התחרות בפעם הראשונה. בתחרות עצמה ניצחה להקת Teach-In מהולנד, והפכה למדינה השנייה שזכתה עם שיר בשפה שאיננה שפתה הרשמית. (הראשונה הייתה אבבא.) למקום השני הגיעה הלהקה המפורסמת הצלליות מבריטניה, ואילו למקום השלישי איטליה, עם הקלאסיקה "Era" של ווס ודורי גצי. השיר הפורטוגזי, "שחר", היווה סמל לחגיגה בעקבות מהפכת הציפורנים שחוותה המדינה בשנה שעברה, ואף שרה על כך באותו האירוויזיון. על פי היוצר וההיסטוריון ג'ון קנדי אוקונור, בספרו על האירוויזיון - דוארטה מנדש, שייצג את פורטוגל ב-1975, נבדק מספר פעמים לפני שעלה לבמה מחשש שנשא עמו את מדי הצבא הפורטוגזי או כל סוג של נשק. בנוסף, חלק מהזמרים (כדוגמת פורטוגל ויוגוסלביה), ביצעו את השירים שלהם באנגלית במהלך החזרות, בשאיפה לקבל כמה שיותר נקודות, בעקבות חוקי ההצבעה החדשים. בערב התחרות הביצועים נשארו בשפתם המקורית. מדינות אחרות, כמו בלגיה והולנד, הופיעו בביצוע דו לשוני - שפת המדינה המייצגת ברוב השיר, וחלקים מזעריים באנגלית. דיווחי מודיעין באותה תקופה טענו שהתחרות הייתה מטרה אפשרית להתקפת טרור של סיעת הצבא האדום (קבוצת באדר-מיינהוף), מה שחייב את המארגנים להגביר את האבטחה. בסופו של דבר, המתקפה נתבצעה בשגרירות מערב גרמניה בסטוקהולם, חודש לאחר האירוויזיון. תנועות השמאל השוודית מחתה נגד התחרות והאספקט המסחרי שלה. בהתחלה הביקורות הופנו כלפי השדרנית השוודית, SR, על התקציב העצום שהקציבה לאירוע, אבל במהרה המחאות התמקדו במוזיקה בכלליות. בערב האירוויזיון עצמו, הועלתה יוזמה חדשה לא רחוק מאולם התחרות, כשהרעיון הבולט היה תחרות שכל מי שרצה יכול היה להופיע. באירוויזיון 1975 הונהגה שיטת הצבעה חדשה, והיא השיטה שמונהגת עד היום. לכל מדינה היה מן חבר שופטים, שהעניק 12 נקודות לשיר המועדף עליה, 10 נקודות למקום השני, 8 לשלישי, 7 לרביעי וכך הלאה, עד שמגיעים למקום העשירי שמקבל נקודה אחת. קארין פאלק, מנחת התחרות, התבלבלה לא פעם משיטת ההצבעה החדשה, מפני שאז, הנקודות ניתנו על פי סדר ההופעה ולא מהקטן לגבוה. בסתיו 1975, הרשות השוודית הודיע ששוודיה לא תשתתף באירוויזיון 1976 עקב ההוצאות הגבוהות של האירוויזיון שזה עתה אירחה. יותר מאוחר החוקים השתנו כך שלכל המדינות המשתתפות היה חלק בהוצאות המופע. יוון פרשה מהתחרות בתגובה לפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, במחאה על הצטרפותה של טורקיה לתחרות. אעפ"י הפרישה, מספר שיא של מדינות השתתף בתחרות - 19 מדינות. ערך מורחב – ישראל באירוויזיון 1975 ישראל שלחה את שלמה ארצי לייצג אותה, שהיה בתחילת השגשוג שלו. לתחרות הוא נשלח עם שיר "את ואני" וסיים במקום ה-11 מתוך 19 משתתפות. מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1975 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1975 אירוויזיון 1975 באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1975 אירוויזיון 1975, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
יהודית וינקלר

יהודית (ג'ודי) וינקלר (17 במאי 1937 - 27 באוקטובר 2015) הייתה עיתונאית ישראלית. כתבה בעיתונים "הארץ", "מעריב", "חרות" ו"היום". יהודית וינקלר נולדה בבודפשט לאולגה לבית אשרוביץ וארנסט וינקלר. בשנת 1944, בהיותה בת שבע, נלקח האב למחנה כפייה באזור הגבול בין אוסטריה להונגריה, שהוקם על ידי הונגרים פרו־נאצים, ועקבותיו אבדו. יהודית ואמה נמלטו לבלגרד, שביוגוסלביה, שם הוסתרה במנזר. בשנת 1948 עלו שתיהן לארץ ישראל. היא למדה במוסד החינוכי של קיבוץ גן שמואל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. התגוררה בתל אביב ברחוב סירקין, ואחר כך ברמת גן. בשנת 1959 הצטרפה לעיתון "חרות" ועבדה בו עד לסגירתו ב-1965. בעיתון כתבה בנושאים שונים: העיר תל אביב וכל מוסדותיה, לרבות העירייה, סעד, בריאות, תיירות ואירועים מיוחדים, מוסדות תרבות ציבוריים, מרכז השלטון המקומי, הדואר וארגונים והתאחדויות עולים. ערכה את המדורים "לאשה ולמשפחה" ו"פסיפס תל אביבי". במקביל, כתבה כפרילאנסר בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"לאישה". ב-1965 עברה לעיתון "היום", ביטאונה של מפלגת גח"ל, כעורכת המדור "עולם האשה" וככתבת המסקרת את המתרחש בתל אביב. אחר כך הייתה לכתבת פוליטית. במרס 1968 נשלחה לארצות הברית לסיקור האו"ם, במסגרת "מלגת עבודה לעיתונאים באו"ם ע"ש דאג המרשלד". ב-1969 הייתה בצוות שכיסה את מערכת הבחירות בישראל, שעמדה בסימן פרישתו של שמואל תמיר והקמת "המרכז החופשי". ב-1970 החלה לעבוד בעיתון "הארץ" ככתבת לעניינים מוניציפליים. בנובמבר 1972 ייצגה את ישראל בכנס העיתונאים הבינלאומי השני, שהתקיים במקסיקו סיטי. לאחר מכן עברה לסקר את נושא העולים החדשים, ובנובמבר 1973 נשלחה להכין סדרת כתבות על יהדות ארצות הברית בתקופת מלחמת יום כיפור ולאחריה. לאחר מכן עסקו כתבותיה בהסתדרות הכללית, יחסי העבודה במשק הישראלי ונושאים כלכליים כלליים. . כמו כן, שימשה כיושבת ראש "תא הכתבים לענייני עבודה" באגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה פעילה נמרצת בה. בשנים 1995-1992 שימשה כשליחת "הארץ" בבון, משם דיווחה על המתרחש בגרמניה ובאירופה. בשנת 1997 פרשה לגמלאות. המשיכה לכתוב מעת לעת ב"הארץ" על בעיות השעה שהעסיקו אותה, ועל ניצולי השואה - נושא שהיה קרוב ללבה. יהודית וינקלר, "הרכבת לאושוויץ יוצאת בעוד חמש דקות", חרות, 29 באפריל 1965 יהודית וינקלר, לא גייסנו שוטרות כדי שילחמו ברוצחים, חרות, 3 בספטמבר 1965 יהודית וינקלר, לא השוטרים אשמים אלא צמרת המשטרה, חרות, 23 באפריל 1964 יהודית וינקלר, "ר"צ מתמסדת", הארץ, 10 ביולי 1974 יהודית, ינקלר, אין ניצולי שואה, באתר הארץ, 1 במאי 2008 יהודית וינקלר, שושי פריאל, ט"ו בשבט, תל אביב: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, הטלוויזיה החינוכית הישראלית, תשמ"ט 1988. מדיה וקבצים בנושא יהודית וינקלר בוויקישיתוף כרזה: (עיתון) חרות בע"פ, 1 באפריל 1964 בבית שמשון, תל אביב. משתתפים: יהודית וינקלר, דן מרגלית, עודד זערור, יצחק פרנקל, באתר ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל יעל גרינפטר, השבוע לפני 31 שנהשביתת הרופאים הגדולה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2014 יעל גרינפטר, 15.08.1994 / הטרוריסט קרלוס נעצר והוסגר לצרפת, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2011