laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נורטון קומנדר

נורטון קומנדר (אנגלית: Norton Commander, ידוע גם בתור NC) היא תוכנת ניהול קבצים למערכת ההפעלה DOS. היא נכתבה על ידי חברת פיטר נורטון מחשבים, אשר נרכשה מאז על ידי סימנטק. התוכנה יצאה במספר גרסאות בין השנים 1986–1998. היא הייתה פופולרית למדי באותה תקופה, ויצאו לה מספר חיקויים במשך השנים. ייחודה של תוכנת נורטון קומנדר היה הצגת ספריות הקבצים עליהם מבצעים את הפעולות בשני פנלים נפרדים, דבר שמאפשר פעולות של העתקת או העברת קבצים מתיקיה אחת לאחרת בקלות. מערכת ההפעלה חלונות 95 שהשיקה מיקרוסופט כללה תחליף ל-NC בדמות סייר הקבצים של חלונות. עובדה זו, בצירוף יתרונו של סייר הקבצים על NC בתמיכה בשמות קבצים ארוכים (מעל 8 תווים), גרמה למשתמשים רבים לחדול מלהשתמש ב-NC. בתגובה הושקה גרסה 5.51 של הנורטון קומנדר, אשר תמכה בשמות קבצים ארוכים. ב-1999 יצאה לשוק תוכנת נורטון קומנדר למערכת חלונות בשם Total Commander, אולם היא לא זכתה להצלחה מסחרית. החל משנת 2016 ניתן להריץ מקבילה לינוקסית על Windows10 בשם Midnight Commander. ל-Midnight Commander התממשקות טוטאלית עם Windows בעקבות WSL. חקירת מערכות קבצים חדשות באופן מהיר ונוח (בפרט במערכות ללא GUI). העתקת קבצים נוחה בעת פעולות העתקה נרחבות אך בררניות (בפרט במערכות ללא GUI). שימוש בתחום ההוראה - הדגמת מערכות קבצים לתלמידים באופן מהיר ונגיש (בפרט טרם למידת הניווט בפקודות המסוף). שימוש בתחום ההנגשה - ניווט נוח במערכות קבצים לבעלי לקויות מוטוריות (כאשר מצד אחד יש קושי להשתמש בעכבר ומצד שני יש קושי להקליד בפריסה מלאה ובאופן חופשי במקלדת). שימוש בתחום המחקרי - ניתן לחקור מערכות הפעלה וסביבות ישנות בצורה נוחה יותר במקום ללמוד מ-0 אספקטים שונים של מסוף הפקודות שלה. ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רויאל ג'ורדניאן

רויאל ג'ורדניאן (בערבית: الملكية الأردنية; באנגלית: Royal Jordanian; שם קודם: עאליה علياء) היא חברת התעופה הלאומית של ירדן. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה. החברה הוקמה בשנת 1963, ובתחילה נקראה "עליה" Alia Royal Jordanian Airlines על שם המלכה עליה, רעייתו של המלך חוסיין. בתחילת הדרך שימשה החברה להטסת מלכים ירדנים וחברי השלטון הירדני למדינות ערביות שונות במזרח התיכון ומדינות המפרץ הפרסי. כחברה מסחרית החלה לפעול למספר מצומצם של יעדים, שכללו את ביירות, כווית וקהיר. בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית Oneworld ובכך הפכה לחברת התעופה הערבית הראשונה המצטרפת לאחת משלוש הבריתות הגדולות של חברות תעופה. נכון לשנת 2010, צי החברה מבוסס בעיקר על מטוסים של חברת איירבוס לדגמיו השונים וכן על מטוסי אמבראר E-Jets של חברת אמבראר הברזילאית, השולטת כיום בשוק מטוסי הסילון לטווחים בינוניים. בנוסף, הזמינה רויאל ג'ורדניאן 11 מטוסי בואינג 787, שיאפשרו למטוסיה לטוס לטווחים ארוכים מאי פעם בתולדות החברה. צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2024: החברה מפעילה 17 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מופעלות במטוסי האמבראר, מטוסי האיירבוס צרי הגוף של החברה ואף לעיתים במטוסי הבואינג 787 .זהו הקו הקצר ביותר של החברה, כ-110 ק"מ בקו אווירי. אורך הטיסה הוא 25 דקות. ביולי 2014, בעקבות מבצע צוק איתן ופגיעת רקטה בעיר יהוד, הפסיקה החברה לראשונה את טיסותיה לתל אביב וממנה, בדומה לחברות תעופה נוספות. נוסעים לישראל הועברו באוטובוס משדה התעופה לגבול עם ישראל. באוגוסט 2014 חידשה החברה את טיסותיה לישראל. מדיה וקבצים בנושא רויאל ג'ורדיניאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רויאל ג'ורדניאן (באנגלית) רויאל ג'ורדניאן, ברשת החברתית פייסבוק רויאל ג'ורדניאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רויאל ג'ורדניאן, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא רויאל ג'ורדיניאן באתר Airliners.net פרטי צי המטוסים של רויאל ג'ורדניאן, באתר airfleets.net (באנגלית) זמני טיסות מישראל לעמאן | זמן טיסה, באתר זמן טיסה גם רויאל ג'ורדניאן מבטלת טיסות לתל אביב כתבה ב-http://www.thepost.co.il/
אנטיוכוס

אנטיוכוס (מיוונית: Ἀντίοχος, אַנְטִיוֹכוֹס, במלעיל דמלעיל – ההטעמה בהברה השלישית מהסוף) האם התכוונתם ל... אנטיוכוס (מצביא) (מת ב-406 לפנה"ס) בית סלאוקוס אנטיוכוס (אביו של סלאוקוס הראשון) – חי במאה ה-4 לפנה"ס, בן זמנו של פיליפוס השני, מלך מוקדון "אנטיוכוס" היה שמם של 13 מלכים מבית סלאוקוס ששלטו בממלכה הסלאוקית: אנטיוכוס הראשון (סוטר) – מלך עם אביו מאז 291, ובעצמו 281–261 לפנה"ס אנטיוכוס השני (תיאוס) – מלך 261–246 לפנה"ס אנטיוכוס השלישי (הגדול) – מלך 223–187 לפנה"ס אנטיוכוס הרביעי (אפיפאנס) – מלך 175–164 לפנה"ס – בימיו התחולל מרד החשמונאים אנטיוכוס החמישי (איופטור) – מלך 164–162 לפנה"ס אנטיוכוס השישי (דיוניסוס) – מלך 145–140 לפנה"ס (?) אנטיוכוס השביעי (סידטס) – מלך 138–129 לפנה"ס אנטיוכוס השמיני (גריפוס) – מלך 125–96 לפנה"ס אנטיוכוס התשיעי (קיזיקנוס) – מלך 114-–96 לפנה"ס אנטיוכוס העשירי (איוסבס פילופטור) – מלך 95 עד 92 או 83 אנטיוכוס האחד עשר (אפיפאנס) – מלך 95–92 לפנה"ס אנטיוכוס השנים עשר (דיוניסוס) – מלך 87–84 לפנה"ס אנטיוכוס השלושה עשר (אסיאטיקוס) – מלך 69–64 לפנה"ס אחרים אנטיוכוס מאשקלון (סביב 125–68 לפנה"ס) - פילוסוף יווני אנטיוכוס הראשון תאוס, מלך קומגנה (86–38 לפנה"ס) אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה (המאה ה-1 לספירה) אנטיוכוס המומר (בזמן המרד הגדול) אנטיוכוס הנזיר ממנזר מר סבא (המאה ה-7) ראו גם אנטיוכיה (פירושונים)
Derive

דרייב היא תוכנה שפותחה על ידי סופט וויירהאוס בהונולולו, הוואי, על מנת להוות "יורש" לתוכנה muMATH, מערכת חישובים אלגבריים שפותחה בתחילת שנות ה-70. דרייב שייכת כעת לחברת טקסס אינסטרומנטס, ומשתמשת באותה שפה שבה השתמשה muMath, הנקראת muLISP. דרייב שוחררה לראשונה בשנת 1988. מאחר שדרייב דורשת זיכרון מועט יחסית, היא מתאימה גם למחשבים איטיים וישנים יחסית. היא מתאימה למערכות ההפעלה DOS וחלונות, ומשמשת ברובה למטרות לימוד וחינוך. הגרסה הנוכחית (2006) של דרייב היא 6.1. אתר האינטרנט הרשמי של Derive דרייב באתר של טקסס אינסטרומנטס עמוד הבית האירופאי של דרייב סקירה של דרייב
צימוד אינרציאלי

צימוד אינרציאלי (באנגלית: Inertia coupling) היא תופעה של טיסה במהירות גבוהה, העלולה להתרחש בגלל ההתמדה (אינרציה) של מטוס. זהו מצב בו משקל המטוס גובר על הכוחות האווירודינמיים המייצבים של הכנף ושל הזנב. שני המטוסים הראשונים שיוצרו באופן סדרתי ושחוו תופעה זו, ה-F-100 וה-F-102, הותאמו לשם התמודדות עם התופעה על ידי הגדלת שטח הכנף והזנב וכן ציודם במערכות בקרה. זאת על מנת לאפשר את שליטת הטייס במהלך תמרוני תנועה דינמית. לדוגמה: שטח הזנב של ה-F-102A הוגדל ב-40%. תופעת הצימוד האינרציאלי, העלולה להיות קטלנית, גרמה למותו של הטייס מל אפט בבל X-2 וכן כמעט וגרמה למותו של צ'אק ייגר ב-X-1A. ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטאקליסם

קטאקליסם (Kataklysm) היא להקת דת' מטאל קנדית. הלהקה נוסדה בשנת 1992, אך מאז הקמתה התרחשו שינויים רבים בהרכבה. בתחילת הקריירה שלהם הם נודעו בעיקר בזכות היותם אחת הלהקות המהירות ו"חסרות הארגון" ביותר באזור. המוזיקה השתנתה בעיקר לאחר שהסולן סילויאן הודה עזב את הלהקה והוחלף על ידי ומאוריזיו לקנו. השינוי התבטא בכך שמאחת הלהקות המהירות ביותר האזור הם הפכו למשהו שונה ביותר לאחר האלבום "Victims Of This Fallen World". בניגוד לשאר האלבומים של הלהקה, האלבום הזה נשמע פחות כמו הדת' מטאל המסורתי שהלהקה ניגנה בעבר. הם נשמעו כמו הם עצמם בעבר, בתקופת האלבום "(The Prophecy (Stigmata of the Immaculate", רק יותר "מאורגן" ויותר קרוב לסגנון הדת' מטאל המלודי. אך בכל זאת, ההרכב שלהם נשאר יציב באופן יחסי, בניגוד לשאר הלהקות בז'אנר המטאל. המתופף, מקס דוהאמל, טען שהוכרח לעזוב את הלהקה בגלל פציעות. המתופפים בלהקת קטאקליסם מרכיבים את רוב רשימת ה"חברים לשעבר", אך מקס חזר מהפציעה והשתתף באלבום התשיעי של הלהקה, "In the Arms of Devastation". בסופו של דבר, שלושת חברי ההרכב המקורי עדיין חלק מהלהקה, כשרק סילויאן הודה פרש ללא שוב. מאוריזיו לקנו - סולן, בס ז'אן פרנסואה דז'נה - גיטריסט סטפן ברבה - בס מקס דוהאמל - תופים סילויאן הודה - סולן מארטין מוריס - תופים ניק מילר - תופים אריאל סייד - תופים (The Death Gate Cycle of Reincarnation (1992 (The Mystical Gate of Reincarnation (1993 (Vision the Chaos (1994 (Sorcery (1995 (Temple of Knowledge (1996 (Sorcery & The Mystical Gate of Reincarnation (1998 (Northern Hyperblast Live (1998 (Victims of This Fallen World (1998 (The Prophecy (Stigmata of the Immaculate) (2000 (Epic (The Poetry of War) (2001 (Shadows and Dust (2002 (Serenity In Fire (2004 (In the Arms of Devastation (2006 Prevail / 2008 מדיה וקבצים בנושא קטאקליסם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קטאקליסם קטאקליסם, ברשת החברתית פייסבוק קטאקליסם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קטאקליסם, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קטאקליסם, באתר ספוטיפיי קטאקליסם, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) קטאקליסם, באתר AllMusic (באנגלית) קטאקליסם, באתר MusicBrainz (באנגלית) קטאקליסם, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) קטאקליסם, באתר דיזר קטאקליסם, באתר Discogs (באנגלית) קטאקליסם, באתר Songkick (באנגלית) קטאקליסם, באתר בילבורד (באנגלית) 2024 Juno Award Winners: Charlotte Cardin, Karan Aujla & more | Billboard Canada, ca.billboard.com (באנגלית)
ענת קלאוזנר

ענת קלאוזנר (נולדה ב-9 בספטמבר 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית. קלאוזנר, ילידת תל אביב, למדה משחק בבית הספר למשחק של שרון אלכסנדר. את שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. בסיום שירותה הצבאי למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס. השתתפה בסרטי סטודנטים, ובסרט ימים קפואים. על תפקידה ב"ימים קפואים" זכתה בפרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2005, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פרס אופיר. ביוני 2006 השתתפה בסרט "הבוגד הקטן" על פי ספרו של עמוס עוז "פנתר במרתף". הסרט צולם בישראל, ומתרחש בשנת 1947 ועוסק בקשר מיוחד בין ילד ארצישראלי לחייל בריטי, כשחושדים בילד שהוא מסר לחייל ידיעות. אלפרד מולינה משחק את החייל הבריטי וקלאוזנר מגלמת דמות פאם פאטאל. בהמשך דרכה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" בתפקיד הרופאה המטפלת בעפר שכטר. בשנת 2009 הופיעה ב"החברים של נאור" בפרק הרביעי. באותה שנה שיחקה בהצגה "אדיפוס בקולונוס", מאת סופוקלס, בעיבודו ובימויו של ניקו ניתאי, שמוצגת בתיאטרון קרוב. מדיה וקבצים בנושא ענת קלאוזנר בוויקישיתוף ענת קלאוזנר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ענת קלאוזנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ענת קלאוזנר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "ענת קלאוזנר תשמח לזכות באוסקר הישראלי", כתבה באתר E! Online שמוליק דובדבני, כנגד כל הסיכויים, באתר ynet, 24 באוגוסט 2006 איתי שטרן, על גבול האימה, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נצרות יוונית-אורתודוקסית

נצרות יוונית-אורתודוקסית (ביוונית: Ἑλληνορθόδοξη Ἑκκλησία, "הכנסייה היוונית-אורתודוקסית") מונה את כל הכנסיות בתוך הנצרות האורתודוקסית ששפת התפילה שלהן או לפחות אחת מהמשמשות בהן היא יוונית-קוינה ושסדריהן שואבים מהנהוג במורשת הביזנטית. הן נבדלות מהכנסיות האורתודוקסיות הסלאביות והאחרות, כמו הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, אך חולקות עמן הכרה בעליונותו הטקסית של פטריארך קונסטנטינופול וגישה דתית זהה לחלוטין. הכנסיות היווניות מונות ארבעה מתוך חמישה כסים מטרופוליטניים בפנטארכיה הישנה – קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים – את הכנסיות האוטוכפאליות של יוון, קפריסין ואלבניה ומספר אפארכיות ברחבי העולם. לעיתים משמש השם לכינוי כלל הכנסיות האורתודוקסיות, ללא תלות בשפה. הדבר נובע מהמורשת היוונית החזקה המשפיעה על כולן. הכנסיות היווניות-אורתודוקסיות אינן מהוות גוף ארגוני נפרד בשום צורה בתוך כלל הנצרות האורתודוקסית. אפיונן ככאלו מתייחס אך ורק לשפת התפילה ולמסורת הטקסית המשותפת. הן מצויות באחדות (קומוניון) מלאה עם יתר הכנסיות האורתודוקסיות ומבחינה טכנית, רשאים מאמיניה של כל אחת להשתתף בתפילות, בסעודת האדון וכולי של האחרות. הכנסיות היווניות בתוך האורתודוקסיה מונות את העתיקות והחשובות ביותר, אם כי לא הגדולות ביותר. הפטריארכיה של קונסטנטינופול, הניצבת סמלית בראש הדת כולה, היא יוונית וכמוה גם שלוש כסים מטרופוליניים אחרים מן הפנטארכיה הישנה: הכנסייה האנטיוכית (שהתפצלה בשעתו מהסורים האוריינטלים), הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של מצרים (שהתפלגה מן הכנסייה הקופטית) והפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. גם הכנסייה הלאומית של יוון והכנסייה הלאומית של קפריסין חולקות מסורת זו. הכנסייה הלאומית של אלבניה מכילה קהילות רבות המשתמשות ביוונית. לכל אלו יש גם את האפארכיות שלהן מעבר לים, כמו הפטריארכיות היווניות-אורתודוקסיות באמריקה ובאוסטרליה (להבדיל מהאפארכיות הרוסיות-אורתודוקסיות וכולי שם, הגדולות יותר) הכפופות ישירות לקונסטנטינופול. במזרח התיכון עד המאה ה-19 עמדו בראש הפטריארכיות ובראש הכמורה הבכירה אישים ממוצא יווני, אם כי רוב המאמינים של הפטריארכיות באנטיוכיה ובירושלים היו ערבים. מאז המאה ה-19 בירושלים מתחולל בקצב איטי שינוי בהרכב ראשי הכנסייה ובשפת התפילה. בפטריארכיה של דמשק הוחלפה ההנהגה במנהיגות ערבית ושפת התפילה שונתה ברוב התפילות מיוונית לערבית. ערך מורחב – הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים בראש הפטריארכיה בירושלים (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس) עומד הפטריארך הנוצרי-יווני-אורתודוקסי. כללי בחירת הפטריארך נקבעו בתקנות האימפריה העות'מאנית משנת 1875, אשר תוקנו בדברי חקיקה מנדטוריים בשנים 1935–1936. על פי כללים אלו, הפטריארך נבחר על ידי הכמרים החברים בסינוד הקדוש, שהוא הגוף המנהל של הפטריארכיה, אך המינוי נכנס לתוקף רק אחרי קבלת הכרה מהשלטונות, אשר מאז הקמת מדינת ישראל נעשה בהחלטת ממשלת ישראל. למרות השם, רוב חברי הקהילה בארץ הם ערבים-ישראלים ולא יוונים. סמלה של הכנסייה הוא הטאפוס (Τάφος, ביוונית: - "קבר") - סמל שנוצר משילוב של האותיות היווניות "טאו" ו"פי"; הסמל מציין את הקבר הקדוש ומופיע בחזית של מרבית הבניינים תחת בעלות נוצרית-יוונית-אורתודוקסית בארץ ישראל. מדיה וקבצים בנושא נצרות יוונית-אורתודוקסית בוויקישיתוף עודד פרי ויצחק זיסק, ‏הודעת הממשלה העות'מאנית (1912) בעניין הארגון הפנימי של מוסדות העדה היוונית-אורתודוקסית בירושלים, קתדרה 52, יולי 1989, עמ' 148-131 הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, דף שער בספרייה הלאומית
יצחק ארנון

יצחק ארנון (22 ביוני 1909 – 2 באפריל 2005) היה אגרונום ישראלי, מנהל מכון וולקני, חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשל"א. יצחק ארנון נולד באנטוורפן שבבלגיה לשלמה גד אהרונוביץ, לוטש יהלומים, ולמכלה לבית אורבך מפולין. בהיותו בן 6 ומלחמת העולם הראשונה בעיצומה, ברחה המשפחה מאנטוורפן המופגזת על ידי הגרמנים ללונדון. בשנת 1916 בהמלצת רופאיו של האב, עברה המשפחה לאזורים הכפריים של אנגליה. בכפר הקטן ווינג בדרום אנגליה, לא רחוק מאחוזתו של הברון מאיר דה רוטשילד, התגוררה המשפחה עד שחזרו בשנת 1918 ללונדון וסבלו מאימת ההפצצות של הגרמנים על העיר. עם תום המלחמה חזרה המשפחה לאנטוורפן. את לימודיו סיים בעיר זו, שם גם היה בתנועת הנוער הציונית "בר כוכבא", שהייתה מסונפת לתנועת הצופים העולמית. בשנת 1929 נישא להלדה גינציג, שהגיעה עם משפחתה לבלגיה עם תום המלחמה מחבל בוהמיה בצ'כוסלובקיה. לאחר סיום לימודי האגרונומיה במכון האגרונמי העליון בז'מבלו (L'institut agricole de l'Etat à Gembloux) שבין בריסל לנאמור, גויס לצבא ושירת בחיל הפרשים ואף סיים קורס קצינים. בשנת 1932 עלו יצחק והלדה לארץ ישראל. בשנת 1935 נולד בנם הבכור דנצ'ו ארנון. ארנון עבד כאגרונום בתחנת הניסיונות בעכו, בתחנת הניסיונות ברחובות ומשנת 1958 ועד צאתו לגמלאות ניהל את מכון וולקני לחקר החקלאות בישראל. בשנת 1965 זכה בפרס הזרע. בשנת תשל"א (1971) קיבל את פרס ישראל לחקלאות. לאחר פטירתו של חיים הלפרין הוא לקח על עצמו את עריכת האנציקלופדיה לחקלאות. נפטר בגיל 96. נכדתו היא המפיקה והבמאית ארנה רביב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 'Arnon, Itzhak', in: Who's who in world Jewry, 1955, p. 27. כתבי יצחק ארנון בפרויקט בן-יהודה רשימת הפרסומים של יצחק ארנון, בקטלוג הספרייה הלאומית יצחק ארנון במכון וולקני יצחק יעקבי, חתני פרס ישראל – תשל"א: החוקר שתרם לחיסול המחסור, דבר, 28 באפריל 1971 יצחק ארנון (1909-2005), דף שער בספרייה הלאומית ARNON (Aharonowitz), ISAAC, אנציקלופדיה יודאיקה (מהדורה שנייה) כרך 2 עמ' 480 ‏פרס הזרע‏ (Q120076418) פרס "הזרע" תשכ"ה הוענק לפרופסור יצחק ארנון, דבר, 8 ביולי 1965 משה קצב., פרס "הזרע" לפרופ' ארנון, דבר, 30 ביולי 1965 יהודה הגדרתי, פרס הזרע לאיש הזרע, הַבֹּקֶר, 8 ביולי 1965 ‏אנציקלופדיה יודאיקה (מהדורה שנייה)‏ (Q22074611)
דגל איחוד האמירויות הערביות

דגל איחוד האמירויות הערביות הוא הדגל הלאומי של איחוד האמירויות הערביות. ב-1968 הודיע ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון כי ארצו תסיג את כל כוחותיה המוצבים "ממזרח לסואץ". בעקבות כך אימצה המדינה, שכונתה אז "חוף שביתת הנשק", דגל זמני בו הוצב כוכב משושה על רקע לבן בין שתי רצועות אדומות. לאחר כינון איחוד האמירויות הערביות ב-2 בדצמבר 1971, אימצה המדינה החדשה את הדגל הנוכחי. הדגל נבחר מתוך למעלה מאלף הצעות שהוגשו במסגרת תחרות לעיצוב הדגל. צבעי הדגל הם ירוק, שחור, לבן ואדום - צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, אך בשונה מרוב דגלים הערביים, הצבע השחור נמצא בתחתית הדגל והירוק בחלקו העליון, והצבעים עשויים במשטחים רבועים ולא משולשים. מעצב הדגל, עבדאללה מוחמד אל-מעיינה, אשר עיצב את הדגל בגיל 19, רואה בצבעים סמליות נוספת, שבה, נוסף על האדום והלבן, אשר היו לצבעים בדגליהן של אמירויות האיחוד, מסמל הירוק פוריות והשחור את הנפט עליו מתבססת כלכלת המדינה. לכל אמירות יש גם דגל משלה, מלבד פוג'יירה המשתמשת בדגל האיחוד גם כדגל המדינה. דגלי האמירויות היו בשימוש עוד במהלך המאה ה-18. עם חתימת ההסכמים שהפכו את האזור לחוף שביתת הנשק ב-1820, התחייבו המדינות להוסיף לדגלן האדום מסגרת לבנה שתייצג את מחויבותן לשלום. במשך השנים שלאחר מכן צמצמו האמירויות של דובאי, עג'מאן ואום אל-קיוין את המשטח הלבן בדגלם. אמירות פוג'יירה, שלא הייתה חלק מההסכם, שמרה על הדגל האדום ללא תוספות. סמל איחוד האמירויות הערביות המנון איחוד האמירויות הערביות אתר האינטרנט הרשמי של דגל איחוד האמירויות הערביות מדיה וקבצים בנושא דגל איחוד האמירויות הערביות בוויקישיתוף איחוד האמירויות הערביות, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל איחוד האמירויות הערביות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Rym Ghazal, Teen who designed UAE's national flag was 'in a flutter', The National, November 1, 2011. Flag of the United Arab Emirates | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
דגל אוגנדה

דגל אוגנדה (באנגלית: Flag of Uganda) הוא דגל המורכב משישה פסים אופקיים שווים בגודלם בצבעים שחור, צהוב ואדום, ובמרכזו עיגול לבן המוטען בעגור כתר לבן-לחיים. הדגל אומץ בשנת 1962 כאשר אוגנדה קיבלה את עצמאותה מבריטניה. בתקופה הקולוניאלית עשו הבריטים שימוש בנס כחול מושחת בסמל המושבה, שאותו ענדו כתג החיילים האוגנדים בשירות הממלכה המאוחדת, כמפורט בתקנות משנת 1865. אף שלממלכת בוגנדה, הגדולה מבין הממלכות בשטחי מושבת אוגנדה, היה דגל משלה, הבריטים העדיפו שלא להפגין העדפה לממלכה זו או אחרת, ועל כן בחרו בסמל העגור שיתנוסס במרכז הנס הכחול ועל פני דגלים רשמיים נוספים. במהלך תקופת שלטונה של המפלגה הדמוקרטית טרם הכרזת העצמאות הוצע עיצוב לדגל אוגנדה, אשר כלל שלושה פסים אנכיים בצבעים ירוק–כחול–ירוק, שביניהם שני פסים אנכיים צהובים צרים, ולאורך הפס הכחול, צללית עגור צהוב. בבחירות למועצה המחוקקת שהתקיימו ב-25 באפריל 1962, כחצי שנה טרם הכרזת העצמאות, זכתה קואליציה בראשות מפלגת הקונגרס העממי של אוגנדה (Uganda People's Congress). מפלגה זו דחתה את העיצוב של קודמתה לדגל אוגנדה והציעה במקומו את עיצובו הנוכחי של הדגל, בהתבסס על דגלה שלה – שלושה פסים אופקיים בצבעים שחור, צהוב ואדום. הדגל, שעוצב על ידי שר המשפטים של אוגנדה, גרייס איבינג'ירה, אושר על ידי הממשל הבריטי טרם קבלת העצמאות, ומיום 9 באוקטובר 1962, יום העצמאות של אוגנדה, הפך דגל זה לדגלה הלאומי. דגל אוגנדה מורכב משישה פסים אופקיים שווים בצבעים שחור, אדום וצהוב – צבעי מפלגת הקונגרס העממי של אוגנדה. הצבע השחור בדגל מסמל את עמי אפריקה, שצבע עורם שחור, הצהוב מסמל את השמש הזורחת מעל ראשיהם והאדום את האחווה ביניהם. במרכז הדגל, על גבי שני הפסים האמצעיים, עיגול לבן, ובתוכו עגור כתר לבן-לחיים, הציפור הלאומית, עומד ופניו אל התורן. העגור נבחר בשל אופיו העדין, ומאחר שהיה במרכזו של תג היחידה של החיילים האוגנדים. רגלו המורמת של העגור מסמלת את התקדמותה של המדינה. מעמדו החוקי של דגל אוגנדה מעוגן ב"חוק הדגל הלאומי והסמל" משנת 1962. החוק מפרט את עיצוב הדגל, אך אינו מפרט את מידותיו. הוא מסמיך את השר הממונה לתקן תקנות בעניין הנפת הדגל, ואוסר על פגיעה בכבוד הדגל, עברה שהעונש המרבי עליה הוא שנתיים מאסר. סמל אוגנדה המנון אוגנדה מדיה וקבצים בנושא דגל אוגנדה בוויקישיתוף אוגנדה, באתר דגלי העולם (באנגלית) חוק הדגל הלאומי והסמל 1962 (אורכב 07.11.2017 בארכיון Wayback Machine), באתר המכון למידע משפטי של אוגנדה דגל אוגנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תקציבאות

תקציבאות (כנראה תרגום מאנגלית Account executive) היא עיסוק, במסגרת משרד פרסום, בניהול ומעקב מיזם עבור לקוח, בדרך כלל בתחומים כגון פרסום, יחסי ציבור, קידום מכירות ותחומים דומים. אדם העוסק בתחום נקרא תקציבאי. תפקיד התקציבאי נולד כנראה בעולם הפרסום. בעבר הפרסומאי היה עוסק בכל הפרטים הקשורים ליצירת הפרסום - תכנון, רעיונאות, הפקת המודעות או תשדירי הפרסומת וכיוצא בזה. עם צמיחת התחום בעולם (בשנות ה-70) ובישראל (בשנות ה-90) נוצרו דרישות להתמחויות שונות ומקצועיות. במקביל היקף העבודה של משרדי הפרסום גדל ונוצר צורך בבעל תפקיד שיתאם בין אנשי המקצוע השונים במשרד הפרסום וכן יתאם את הקשר עם הלקוח. לאחר הצלחת התפקיד במשרדי הפרסום, אומץ הפורמט על ידי הדיספלינות האחרות בתחום התקשורת והשיווק. השם העברי מבלבל ומוביל למחשבה כי התקציבאי עוסק בחשבונאות. הסיבה לכך היא שהמילה תקציב משמשת בעולם הפרסום לתיאור לקוח אשר מפקיד את תקציב הפרסום שלו בידי המשרד. למעשה התקציבאי משמש כנציגו של הלקוח במשרד ומתפקד כמעין מנהל פרויקט בכל הקשור לאותו לקוח. התקציבאי אחראי על התיאום בין המחלקות השונות במשרד וקידום התהליכים הקשורים לתקציב. הלקוח מעביר לתקציבאי בריף לקוח הכולל את עיקרי הנתונים אודות הצרכים, התקציב והתוצאות אותן הוא מבקש, לדוגמה: מסע פרסום למוצר, מיתוג, מיצוב או בידול החברה מהמתחרים והתקציבאי דואג להפעיל את המחלקות השונות במשרד הפרסום. ישנם הבדלים במאפייני התפקיד בין תקציבאים בתחום הפרסום לתקציבאים בתחום היחסי ציבור - אך המשותף בין כולם היא הגדרת תחום האחריות של התקציבאי על פי הלקוחות בהם הוא מטפל. לקוח בעל תקציב פרסום גדול יכול ליהנות משירותם של מספר תקציבאים, בעוד שמספר לקוחות עם תקציב פרסום קטן יכולים להיות מטופלים כולם על ידי תקציבאי אחד בלבד. במשרדים גדולים, ישנם בדרך כלל צורך במספר תקציבאים המהווים את מחלקת התקציבאות (או מחלקת הלקוחות) של המשרד שבראשה עומד מנהל הלקוחות. סופרוויזר הוא תקציבאי בכיר המפקח על עבודתם של כמה תקציבאים זוטרים. תפקידו של עוזר תקציבאי הוא לסייע במטלות מנהלתיות במחלקת התקציבאות.
קרלון

קרלון סאוזה מאורה (בפורטוגזית: Kerlon Souza Moura ‏; נולד ב-27 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר ברזילאי המוכר בשמו הפרטי, קרלון. קרלון, שנולד באיפטינגה בברזיל, משחק בקרוזיירו הברזילאית שעמה הוא זכה במספר תארים. קרלון משחק כקשר התקפי. הוא ידוע בכדרור הראש המהיר שלו, והוא יכול לרוץ לאורך המגרש כולו תוך כדי כדרור על ראשו. יכולת זו נקראת "סיל דריבל". בספטמבר 2008 עבר קרלון לאינטר מילאנו האיטלקית והושאל ממנה לקייבו ורונה לשנת השאלה. בשנת 2011 הוא חזר לברזיל והחל לשחק בפרנה. באוגוסט 2012 רקלון עבר לשחק ביפן ובשנת 2014 בארצות הברית. בשנת 2017, לאחר שלושה חודשים ללא קבוצה קרלון הודיע על סיום הקריירה המקצועית. בשנת 2005 הוא היה חבר בנבחרת הצעירה של ברזיל באליפות דרום אמריקה וזכה בתואר שחקן התחרות לאחר כיבוש 8 שערים ב-7 משחקים. קרלון, באתר Transfermarkt קרלון, באתר Soccerway קרלון, באתר WorldFootball.net קרלון, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיסמה (פרסום)

המונח "סלוגן" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו סלוגן (הר). סיסמת פרסום (בלעז סלוגן – Slogan) היא משפט קצר וקליט שמטרתו להעביר מוטו או מסר שיווקי בצורה שתיזכר היטב אצל הצרכנים. סיסמת הפרסום, בדומה ללוגו, היא מרכיב חשוב במיתוגו של שירות, מוצר או ארגון. הסיסמה מופיעה באמצעי הפרסומת השונים: תשדיר פרסומת בטלוויזיה או ברדיו, מודעת פרסומת בעיתון, פרסום באתר אינטרנט וכדומה, וכן על אריזות המוצר, על נייר מכתבים של הארגון, במסרי דואר אלקטרוני היוצאים ממנו וכדומה. לעיתים נכתב לסיסמה לחן, והיא הופכת לזמריר. בעת יצירת סיסמה חדשה יש להביא בחשבון שיקולים שונים לבנייתה הנכונה. קיימים שיקולים מצד המפרסם וקיימים שיקולים מצד הלקוחות. הדגשת מאפיין חשוב של המותג "העיתון הנפוץ ביותר במדינה" (מעריב) "העיתון של המדינה" (ידיעות אחרונות) "הופך שעה אבודה לשעת עבודה" (פלאפון) העברת מסר שמבדל את המותג ממתחריו "עיתון אחד טוב מול כל הצהוב" (הארץ) "איכות זאת לא מילה גסה" (הטלוויזיה החינוכית) "הכי בבית בעולם" (אל על) תדמית חיובית למוצר, ללא קשר מהותי לתכונותיו "לאהוב את החיים" (קוקה-קולה) "ככה זה כשאוהבים" (סלקום) "I Love New York" (ניו יורק) ביטוי קצר וקליט, אשר הופך בחלוף הזמן למטבע לשון: "החום בוטל – שותים קריסטל" (קריסטל) "מה יהיה? יהיה טוטו!" (המועצה להסדר ההימורים בספורט) "זה טוב, זה אֹסם" (אסם) "בטירוף שלך" (פאנטה) "לא טעית – זהו ויטה" (ויטה) טכניקות המופיעות בסיסמאות: לשון נופל על לשון משחק מילים של כפל משמעות "הציצי בטריומף" (חזיות טריומף) "אם לא קשה לך – תתקשר" (קליניקה און) "אתה עושק מורשה?" (האגודה לזכויות האזרח בקמפיין נגד ניצול עובדי קבלן) "תעסה אותך בריא יותר" (מיטת רפאל) חרוז "קיווי עסיסי עם ויטמין סי" (מועצת הפירות) שירת הסטיקר זה הנפט של סקוטלנד מדיה וקבצים בנושא סיסמה בוויקישיתוף רוביק רוזנטל, העם החליט – פרסומות שהפכו מטבעות לשון איך בוחרים סיסמא, מתוך המדריך למועמד הפוליטי סיסמה חדשה לקוקה-קולה: "לאהוב את החיים", באתר ynet, 30 באפריל 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל נאורו

דגל נאורו אומץ רשמית ב-31 בינואר 1968 לאחר שהאי זכה בעצמאותו. צבעיו הם כחול צהוב ולבן ולכל צבע משמעות: הרקע הכחול הוא האוקיינוס שבו נמצאת נאורו, הפס הצהוב, שרוחבו 1/12 מרוחב הדגל, ממוקם במרכז הדגל ומסמל את קו המשווה, והכוכב הלבן, בעל 12 הקצוות מסמל את מיקומה של נאורו דרומית לקו המשווה ובקרבתו. 12 הקצוות מסמלים את 12 השבטים המקוריים של האי . חלוקת הדגל לשניים מסמלת את האמונה של תושבי האי, שהם הובאו לכדור הארץ משני כוכבים אחרים[דרוש מקור]. הדגל עוצב על ידי תושב מקומי שעבד עבור חברת הדגלים האוסטרלית אוונס [דרוש מקור]. סמל נאורו המנון נאורו מדיה וקבצים בנושא דגל נאורו בוויקישיתוף נאורו, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל נאורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. The Nauran Flag, אתר ממשלת נאורו