laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיוגלובין

מיוגלובין הוא חלבון גלובין קטן, המשמש לצד ההמוגלובין לנשיאת חמצן בגופם של בעלי חיים. מיוגלובין מורכב מ-153 חומצות אמינו. במרכזו נמצאת קבוצת הם - מערכת טבעות חנקניות שבמרכזה אטום ברזל. קבוצת ההם היא זו המאפשרת את נשיאת החמצן, על ידי קשירת המולקולה הדו-אטומית של החמצן לאטום הברזל במרכזה. מיוגלובין הוא נושא החמצן העיקרי בשרירים. האפיניות שלו לחמצן (זיקתו לקשירת חמצן) גדולה מזו של ההמוגלובין, המשמש לנשיאת חמצן בדם. ההבדל באפיניות בין שני החלבונים מאפשר את מעברו של החמצן מההמוגלובין למיוגלובין, וכך, את המשך זרימתו של החמצן לכיוון תאי הרקמות. בנוסף, ההבדל באפיניות מותאם למיקומם ותפקידם הפיזיולוגי: בריאות, בהן ריכוז החמצן גבוה, משמש ההמוגלובין לקשירת חמצן; ובשרירים, בהם ריכוז החמצן נמוך, משמש המיוגלובין לקשירת חמצן המשתחרר מההמוגלובין. למיוגלובין יש רק תת-יחידה אחת ואילו ההמוגלובין מורכב מארבע תת-יחידות שכל אחת מהן דומה מאוד למיוגלובין. חלוקת המוגלובין לארבע תת-יחידות המאפשרת להמוגלובין להיות אלוסטרי (משנה זיקה לחמצן לפי מספר מולקולות החמצן שהוא כבר קשר). העובדה שכל אחת מתת היחידות דומה מאוד למיוגלובין מעידה על ההשתלשלות האבולוציונית של שני החלבונים; ההמוגלובין התפתח, ככל הנראה, מהמיוגלובין. מדיה וקבצים בנושא מיוגלובין בוויקישיתוף מיוגלובין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000198125 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000018893 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:".
דספריישן (עיר ושמה ייאוש)

דספריישן הוא ספר אימה מאת סטיבן קינג שיצא לאור בשנת 1996. דספריישן היא עיר נטושה שנמצאת אי שם במדבר נוואדה ליד העיר הקטנה אליי. לידה עובר כביש מהיר שמוביל היישר לטקסס, כביש מס' 50, שכינויו גם הוא "הכביש הכי מהיר והכי מבודד באמריקה". זוג נשוי, משפחה שיוצאת לחופשה, סופר רבי מכר, וסוכן של אותו סופר, כולם נשבים בידי שוטר מסתורי אחד שמפטרל כל יום בכביש מס' 50. אט אט הם מגלים את "הסודות הנוראים" שחבויים במסתורי עיר הרפאים. ילד אחד מבין כל חבורת הנשבים, חופן בתוכו כוח קסום כלשהו, כוח שרק הוא יכול לגרום לו לפעול. דספריישן, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה

נמל התעופה הבינלאומי ז'נבה (ידוע גם כנמל התעופה קוונטרן; בצרפתית: Aéroport international de Genève) הוא נמל התעופה השני בגודלו בשווייץ. שדה התעופה ממוקם 5 ק"מ ממרכז העיר ז'נבה וצמוד לגבול עם צרפת. בנמל ישנו מסלול המראות ונחיתות אחד, שהוא הארוך ביותר בשווייץ (3,900 מטר). בשנת 2008 עברו 11,530,000 נוסעים בנמל ובשנת 2009 עברו 11,324,141 נוסעים. נמל התעופה הוא בסיס לחברות הלו, איזיג'ט שווייץ, ובסיס משני לסוויס. נמל התעופה בנוי במודל מיוחד שבו הוא משרת שתי מדינות (שווייץ וצרפת) ולכן הטרמינל שבו מחולק כך שטיסות שיעדן הוא צרפת הסמוכה לא יצטרכו לעבור במכס ובחלק השווייצרי .נוסעים שיעדם צרפת עוברים במכס הצרפתי ולאחר מכן מועברים בעזרת אוטובוסים ישירות לצרפת, כך נוצר מצב שבו המטוס נוחת בשווייץ אבל נוסעיו עוברים ביקורת גבולות צרפתית. אל על מפעילה כ-3 טיסות שבועיות בין תל אביב לז'נבה, סאן דור מפעילה טיסה שבועית עונתית בין תל אביב לז'נבה ואיזיג'ט שווייץ מפעילה כ-4 טיסות שבועיות בין תל אביב לז'נבה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ב-11 באוקטובר 1919 החליטה המועצה הגדולה של ז'נבה להקים את שדה התעופה. וב-23 בספטמבר 1920 נחת המטוס הראשון. מהנמל הופעלו קווים לפריז, ליון, ציריך, מינכן ונירנברג. נמל התעופה בשנת 1948 נמל התעופה בשנת 1968 מטוס של סוויס במסלול ההמראה מטוס של יונייטד איירליינס בנמל בואינג 737-800 של אל על בנמל, אוקטובר 2018 מגדל הפיקוח בנמל התעופה בשנת 2007 נמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה (בגרמנית) נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה, ברשת החברתית אינסטגרם אתר נמל התעופה תמונות הנמל באתר Airliners.net
מפרכסת

מפרכסת הוא מצבה של בהמה לאחר שנשחטה, בעוד איבריה מתנועעים עד שתמות. האמוראים נחלקו בהגדרת מצב זה, אם מצב זה הוא מצב אמצעי בין חיים למיתה, או מצב הכולל את שניהם, או אחד מהשנים. על פי ההלכה, בהמה טהורה לאכילה שנשחטה, מותרת לאכילה ליהודי מרגע שנשחטה, גם אם היא עדיין מפרכסת ואינה אסורה משום אבר מן החי. אך עדיין אסור באכילה מטעם שנאמר {{ויקרא יט, כו}}. לא תאכלו על הדם. תבנית:בבלי סנהדרין סג א, רמב"ם הלכתו שחיטה א, ב, שלחן ערוך יורה דעה שלא, א. רבי יוחנן וחזקיה נחלקו בנידון של גוי שאוכל מבהמה מפרכסת האם הוא עובר על איסור אבר מן החי. חזקיה סבור שהבהמה נחשבת כעומדת במצב אמצעי, ואינה נחשבת לא לחיה ולא למתה, ולכן אין האוכלה עובר על איסור אבר מן החי. לעומת זאת, רבי יוחנן סבור שהבהמה נחשבת לחיה לגמרי, והאוכלה עובר על איסור אבר מן החי. המשנה במסכת חולין פוסקת שבהמה טמאה שנשחטה על ידי יהודי, או בהמה טהורה שנשחטה על ידי גוי ועדיין מפרכסת מטמאת טומאת אוכלים (טומאה החלה על אוכלים) אבל לא טומאת נבלה. בעל חיים המטמא טומאת אוכלין, הוא רק בעל החיים שנשחט כראוי שחיטה כשרה, מכיוון שלא הייתה זו בהמה טהורה שנשחטה על ידי יהודי, הייתה היא כשרה לאכילה. באופן כזה ניתן להחשיב את בעל החיים ל"אוכל", בשני האופנים הבאים: אם יהודי שחט אותה, ניתן להחשיבה כאוכל, אם היהודי חשב במחשבתו שהשחיטה היא לצורך אכילת הגוי. ליהודי יש כח רוחני להפוך בהמה ל"אוכל" על ידי שחיטה, שכן לעם ישראל הותרה בהמה מיד עם שחיטתה, עוד לפני גמר מותה. באופן דומה, אם גוי שחט בהמה לצורך יהודי, נחשבת הבהמה עם שחיטתה ל"אוכל", שכן מכיוון שהבהמה מיועדת ליהודי, שלו הותרה הבהמה בשחיטה, ניתן להחשיב את הבהמה כאוכל אף על פי שבמקרה זה הבהמה אינה כשרה לאכילה. אף על פי שבהמה מפרכסת מטמאת טומאת אוכלין, היא אינה מטמאת טומאת נבלות, שכן טומאת נבלות היא רק על בהמה שמתה לגמרי, שכן הציווי בתורה בה נכתבה האזהרה על טומאת נבלות, נכתבה בלשון מיתה - ”וכי ימות מן הבהמה”. קיים דין, האומר כי כלי הבלוע בתוך אדם או בעל חיים חי, אף על פי שהאדם או בעל החיים נמצא בתוך אוהל, אין הדבר הטמא נהיה טמא בטומאת אוהל. האמורא רבי זירא הסתפק, האם כלי הבלוע בתוך בהמה המפרכסת נחשב כבלוע - מכיוון שהבהמה אינה מתה. רב ששת פסק שהבהמה נחשבת כאינה בלועה, מכיוון שהיא נחשבת כ"אוכל", אך רבי זירא הקשה על כך, כיצד ניתן להחשיב אותה כ"מתה", לפי ההלכה האומרת שבהמה כזו אינה מטמאת טומאת נבלות. רש"י מסביר, כי השאלה היא רק ביהודי שיש ברשותו כלים בבטן בהמה טמאה, או גוי שיש ברשותו כלים בבהמה טהורה. אך כאשר ליהודי יש כלים בבטן בהמה טהורה, המותרת לו באכילה, ברור שאין הכלים נחשבים כבלועים, שהרי הבהמה מותרת לו באכילה, ודבר הבלוע בתוך אוכל אינו נחשב כבלוע. השאלה היא רק בבהמה טמאה, שאינה מותרת לו באכילה, והשאלה היא האם יש להחשיב את הבהמה כחיה שהרי אינה מטמאת טומאת נבלות, או שמא יש להחשיבה כאוכל, שהרי מטמאת טומאת אוכלין. לפי הכרעת אביי מכיוון שבהמה זו עומדת במצב אמצעי - שבין חיים למוות, יש לנהוג לחומרא כשני המצבים - חיים ומוות, ולכן הבהמה אינה מצלת על הבלוע בתוכה, אך מי שרובעה - מקיים עימה יחסים - חייב מיתת בית דין אם עשה את החטא במזיד וביודעין, וקרבן חטאת בשוגג שכן היא נחשבת גם כחיה. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד ב'.
טומאות היוצאות מגוף האדם

בהלכה, טומאה היוצאת מן הגוף היא קטגוריה הכוללת שישה מיני טומאות: מצורע, בעל קרי, זב, זבה, נידה, ויולדת. סוג זה של טומאה נגרם לאדם לא מפני שנגע במקור טומאה חיצוני לו, כמו נגיעה במת למשל, אלא כתוצאה מהתרחשות שקרתה בגופו. טומאות אלה מתוארת בתורה בפרשות תזריע–מצורע. בכל הטמאים שהטומאה יוצאת מגופם החמירה התורה בשני עניינים הנוגעים לבית המקדש: בדרך כלל, מותר לאדם טמא להיכנס להר הבית, ואסור מדאורייתא רק בכניסה לתחום העזרה (החצר הפנימית שסביב ההיכל), ומדרבנן הוסיפו איסור גם בעזרת נשים ובחיל שסביב העזרה. אפילו גופת מת – מותר להכניסה להר הבית. לעומת זאת, נאסר על הטמאים שטומאתם יוצאת מגופם להיכנס להר הבית כולו. כאשר רוב הציבור טמא בטומאת מת, או בטומאות אחרות הנובעות ממקור חיצוני – מותר להקריב חלק מן הקרבנות גם בטומאה משום ש"טומאה הותרה בציבור". לעומת זאת, הטומאות היוצאות מגוף האדם לא הותרו במקרה זה. ערך מורחב – זב (טמא) ישנן שלוש חומרות ייחודיות שנוגעות לזב, זבה, נידה ויולדת: התורה קבעה בזב, בנידה ובזבה חומרא מיוחדת, שה"משכב ומושב" שלהם נעשה "אב הטומאה" כמותם. כך הדין גם ביולדת, שדינה הוא כנידה לכל דבר. חומרה נוספת שהתורה קבעה בזב הוא שרוק של הזב הוא אב הטומאה. חז"ל הרחיבו זאת לנוזלי גוף רבים של זב, זבה, נידה ויולדת: הזיבה היוצאת מן הזב, שכבת זרע היוצאת ממנו, דם המחזור של הנידה, הזבה או היולדת, וכן רוק או שתן של כל הטמאים הללו. טומאה זו נקראת גם "מעיינות". טומאת היסט – אדם או כלי שטמאים אלו הזיזו אותו, גם אם לא נגעו בו, נטמא ונעשה "ראשון לטומאה". לדוגמה: כאשר זב מזיז כלי חרס ובתוכו מזון – המזון נטמא. טומאה זו נקראת "היסט". משנה, מסכת כלים, פרק א', משנה ח'; ותוספתא כלים בבא קמא פרק א הלכה ח תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ס"ז, עמוד א'. משנה, מסכת כלים, פרק א', משנה ח'; תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ס"ז, עמוד א'. משנה, מסכת פסחים, פרק ט', משנה ד'. משנה, מסכת כלים, פרק א', משנה ג'. תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ל"ד, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ג, עמוד ב'.
ראסל אלן

ראסל אלן (באנגלית: Russell Allen, נולד ב-19 ביולי 1971) הוא סולן להקת הפרוגרסיב מטאל האמריקאית סימפוני אקס. ראסל אלן נולד בלונג ביץ', קליפורניה. בתחילת דרכו נהג לעבוד בתור פרש בתחרויות הפלה ברומח בדיינר מקומי. ב-1995 הצטרף ללהקת הפרוגרסיב מטאל סימפוני אקס איתה הוא הקליט 6 אלבומי סטודיו ואלבום הופעה חיה אחד. אלבום הסולו הראשון שלו, Atomic Soul, יצא לאור ב-25 באפריל 2005. בנוסף לשירה באלבום הוא גם תיפקד בתור נגן הבאס בזמן הופעות חיות. ראסל אלן עונה גם לתואר "סר ראסל אלן" בחוגים מסוימים, ובשם זה הוא מופיע באלבומים של Star One. The Damnation Game 1995 The Divine Wings of Tragedy 1997 Twilight in Olympus 1998 V: The New Mythology Suite 2000 Live on the Edge of Forever 2001 The Odyssey 2002 Paradise Lost 2007 2011 Iconoclast 2015 Underworld Flight of the Migrator 2000 Space Metal 2002 Live On Earth 2003 Victims of the Modern Age 2010 The Battle 2005 The Revenge 2007 The Showdown 2010 Episode 2: In Search of the Little Prince 2004 שירת רקע ב-"סמטרי גייטס" Dream Theater; Uncovered 2003-2005 The Wicked Symphony 2010 Angel of Babylon 2010 ReVamp - Sweet Curse 2010 (סולן אורח) מדיה וקבצים בנושא ראסל אלן בוויקישיתוף ראסל אלן, ברשת החברתית פייסבוק ראסל אלן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראסל אלן, ברשת החברתית אינסטגרם ראסל אלן, באתר AllMusic (באנגלית) ראסל אלן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ראסל אלן, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) ראסל אלן, באתר Discogs (באנגלית) ראסל אלן, באתר Songkick (באנגלית) ראסל אלן, באתר Genius עמודו של ראסל אלן באתר הרשמי של סימפוני אקס
גריינדר

גריינדר (באנגלית: Grindr) היא אפליקציית רשת גאו-חברתית המציעה שירותי היכרויות לגברים הומסקסואלים וביסקסואלים. היא קיימת בגרסה חינמית ובגרסה למנויים. גריינדר עושה שימוש בשירותים מבוססי מיקום ("גאולוקיישן") המאפשרים למשתמשים לאתר משתמשים אחרים הנמצאים בקרבת מקום וליצור עמם קשר באמצעות ממשק תצוגה פשוט. גריינדר כוללת למעלה מ-4.5 מיליון משתמשים, ובכל רגע מחוברים אליה כ-50,000 איש. גריינדר הושקה ב-25 במרץ 2009 על ידי חברת "Nearby Buddy Finder".‏ מנכ"ל ומייסד גריינדר הוא יואל שמחאי, יהודי אמריקאי יליד תל אביב. תוך זמן קצר החלו להתפתח סביב גריינדר דיונים בבלוגים מובילים של קהילת הלהט"ב כגון Queerty‏ והבלוג Joe My God.‏ גריינדר מעסיקה כ-60 עובדים, שכמעט חצי מהם עוסקים בסינון תמונות המשתמשים וקובעים אילו תמונות כשירות להופיע באפליקציה ואילו נוגדות את הקווים המנחים של החברה והמדיניות של אפל. רווחי האפליקציה מגיעים מפרסומות המוצגות בתחתית העמוד למשתמשים בגרסה החינמית, ובאמצעות תשלום חלק מהמשתמשים עבור יישומים מתקדמים. ב-2016 נמכרו 60% ממניות החברה לחברת המשחקים הסינית בייג'ינג קונלון טק תמורת סכום של 93 מיליון דולר, ובינואר 2018 רכשה החברה הסינית את יתר מניות החברה ב-152 מיליון דולר. במרץ 2019 החלה בייג'ינג קונלון טק לחפש אחר קונה לחברה, לאחר שהוועדה לבחינת השקעות זרות בארצות הברית (CFIUS) הודיעה לחברה שאפליקציה בהחזקה סינית מהווה סיכון ביטחוני. במרץ 2020 הגיעה החברה להסכמה על מכירת 99% מההחזקות לסן וינסנט אקוויזישן תמורת 608.5 מיליון דולר. אף שגריינדר מבוססת בארצות הברית, זכתה האפליקציה בתוך זמן קצר לפופולריות בארצות רבות ברחבי העולם, בעיקר באמצעות מידע שעבר מפה לאוזן ובאזכורים בכלי תקשורת מקומיים. בבריטניה לבדה גדלה כמות המשתמשים באפליקציה ב-30,000 לאחר אזכור יחיד בסדרה טופ גיר של סטיבן פריי. המפתח הראשי של התוכנה דיווח על משתמשים גם בארצות רחוקות מארצות הברית כמו איראן, קזחסטן וישראל. בספטמבר 2010, מספר המשתמשים הרב ביותר היה בארצות הברית, שם עמד מספרם על כחצי מיליון, ולאחר מכן בבריטניה, שם עשו שימוש באפליקציה כ-62,000 משתמשים. בינואר 2021 הודיעה הסוכנות להגנת מידע בנורווגיה כי היא מתכוונת לקנוס את חברת גריינדר בסכום של 10 מיליון אירו עקב הפרת GDPR, הוראות השמירה על פרטיות המשתמשים של האיחוד האירופי. על פי הסוכנות, האפליקציה שיתפה בניגוד לחוק את נתוני המשתמשים עם מפרסמים. מדיה וקבצים בנושא גריינדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גריינדר (באנגלית) גריינדר, ברשת החברתית פייסבוק גריינדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גריינדר, ברשת החברתית אינסטגרם גריינדר, סרטונים בערוץ היוטיוב גריינדר - ערכת מידע רועי לטקה, היכרות מבוססת מיקום / ריאיון עם מנכ"ל ומייסד גריינדר, ניוזגיק, 11 ביולי 2011 דורון חלוץ, מין מזדמן והיפר־קפיטליזם | ראיון עם יואל שמחאי, מייסד אפליקציית גריינדר, באתר הארץ, 18 ביוני 2014 רועי לטקה, היכרות מבוססת מיקום / ריאיון עם מנכ"ל ומייסד גריינדר, ניוזגיק, 11 ביולי 2011. Jason Kincaid, Gay Dating Makes Its Way To The iPhone, TechChurh, Mar 25, 2009 Cruise Local Guys On Your iPhone / Queerty Joe. My. God.: Q: Location? A: Right Behind You, Dude האפליקציה ללהט"ב גריינדר נמכרה על ידי הבעלים הסינים בשל "סיכון ביטחוני", באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2020 App Watch: Grindr Says It’s More Than a Hook-Up Service, Wall Street Journal ,August 17, 2009 Grindr - Blog Norway to fine Grindr €10M over GDPR violations, באתר פוליטיקו, ‏26 בינואר 2021 (באנגלית).
מרסל ז'ואנדו

מרסל ז'ואנדו (בצרפתית: Marcel Jouhandeau‏; 26 ביולי 1888 - 7 באפריל 1979) היה סופר צרפתי. ז'ואנדו נולד למשפחת סוחרים בעיר גֶרֶה בחבל לימוזן בצרפת, וגדל תחת השפעת נשים, ובמיוחד תחת השפעת סבתו. בימי נעוריו הכיר אישה שהתחנכה ברוח קתולית מסתורית, ושקל להצטרף למסדר קתולי. ב-1908 הגיע לפריז, למד בבית הספר אנרי הרביעי ואחרי כן בסורבון, שם החל לכתוב. ב־1912 הפך למורה ולימד בקולז' הקתולי סן-ז'אן דה פאסי. כבר בהיותו צעיר מאוד חש בנטיותיו ההומוסקסואליות וחי בהרגשת אשמה נוראה ופחד מזעמו של האל, ולמרות זאת קיים יחסים הומוסקסואליים רבים ובמשך כל ימי חייו העריץ את גופו של הגבר. ב־1914, בהשפעת התלהבות מסתורית העלה באש את כל כתבי היד שלו וניסה להתאבד. אחרי שמשבר זה עבר וחלף הקדיש את עצמו לכתיבה והחל לפרסם מפרי עטו בכתבי עת - מה שהביא לו את הצלחתו הראשונה. עד סוף מלחמת העולם הראשונה שימש כמזכיר עיר מולדתו גרה וב-1924 פרסם את הספר "פינסגרן" שהיה מעין יומן שבו תיאר את התנהגותם של תושבי גרה - מה שגרם לתדהמה בקרב אנשי עיר זו. הוא ערך מסעות שבהם התמסר לאהבת גברים - מה שבא על ביטוי מאוחר יותר בספרו "המאהב הפזיז" (1932). כאשר היה בן ארבעים שנה נשא לאישה את אליז טולמון שהייתה לפני כן מאהבתו של השחקן ובמאי התיאטרון שארל דולן, וידידתם של ז'אן קוקטו ושל מקס ז'אקוב. היא ניסתה לשחררו מנטיותיו ההומוסקסואליות. במשך תקופה זו כתב את הספר "על השפלות" שעסק במוסר הקתולי. אך למגינת לבה של אשתו, שב במהרה לקיים יחסים הומוסקסואליים - מה שתיאר מאוחר יותר בספריו "יומן התשוקה" (1949) ו "שיר הלל לתשוקה" (1951). מרסל ז'ואנדו, שהיה אנטישמי מוצהר, פרסם כתב פלסתר בשם "הסכנה היהודית" (1938) ובמרוצת מלחמת העולם השנייה נענה להזמנתו של פושע המלחמה הנאצי יוזף גבלס לבקר בעיר ויימאר בגרמניה (1941). אחרי המלחמה ניסה להסתיר כתב פלסתר זה, ומעולם לא הביע חרטה. עיתונים שהצביעו על משתפי פעולה עם הנאצים פרסמו קטעים מכתב הפלסתר "הסכנה היהודית" שבהם מרסל ז'ואנדו תמך בתורת הגזע הנאצית ובדיכוי היהודים. במהומות של מאי 1968 קרא מרסל ז'ואנדו לעבר הסטודנטים השובתים "שובו לבתיכם ובמשך עשר השנים הבאות תהפכו לנוטריונים". מרסל ז'ואנדו ואשתו אימצו בת בשם סלין שמאוחר יותר ילדה בן בשם מרק. אחרי מות אשתו ב־1971 מרסל ז'ואנדו בילה את שארית ימיו בחברתו של מרק. מרסל ז'ואנדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צבי אורגד

ד״ר צבי אורגד (נולד ב-12 במרץ 1969) הוא חוקר ומרצה במחלקה לאמנות יהודית באוניברסיטת בר־אילן, מעצב גרפי, מאייר וכותב לילדים. אורגד היה גזבר אגודת המאיירים בישראל, וכתב, בין היתר, את ספר הילדים "מסיבה בכפר". אורגד נולד בבני ברק וגדל בבת ים ובירושלים. הוא למד בתיכון מכללת אורט בירושלים ושירת כטכנאי אלקטרוניקה בחיל האוויר. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בעיצוב ובהוראה באקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. בשנת 1997 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. שנה לאחר מכן הציג אורגד תערוכת יחיד של רישומים ב"גלריית ציאורים". אורגד חבר באגודת המאיירים הישראלית והוא משתתף בקביעות בתערוכותיה הקבוצתיות. אורגד פרסם סדרת קומיקס שנקראת "בסטודיו של ציקי" במגזין "זמן דיגיטלי". בנוסף, פרסם אורגד טור מאויר בשם "יש פוליטיקה נקייה?" באתר האינטרנט של התנועה לאיכות השלטון. בשנת 2008 אייר אורגד את הספר "חבורת חל"ס והמקרה המוזר של ערפדילו בתל אביב" שהוצא לאור בהוצאת טרקלין. בשנת 2009 הוציא לאור את ספר הילדים "מסיבה בכפר", אותו כתב ואייר. באותה שנה כתב אורגד את ספרי הילדים "פיה ליום אחד" ו"נסיך ליום אחד", אשר יצאו לאור בהוצאת דגן. ספרים אלה הם ספרים המותאמים אישית לכל ילד או ילדה. אורגד סיים לימודי תואר שני במחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל (2012) ודוקטורט במחלקה לאמנות יהודית באוניברסיטת בר-אילן (2017). כתב מאמרים אקדמיים על אמנות בבתי כנסת בארץ ובעולם ועל ציורים בכתבי יד עבריים בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת. בשנת 2022 יצא לאור בהוצאת Brill ספרו ״Eliezer-Zusman: The Early Modern Synagogue Painter and His World", מונוגרפיה על צייר בתי הכנסת אליעזר־זוסמן, שפעל באזור בוואריה במחצית הראשונה של המאה ה-18. פרופיל חבר באתר אגודת המאיירים בקורת על ספרו - מסיבה בכפר
לימס

לִימֶס (בלטינית: Limes, "דרך צבאית") היו מערכות להגנת גבולותיה של הקיסרות הרומית. היו אלו חומות, מצודות, דרכים, ביצורים ומכשולים אשר נועדו לתחום את הקיסרות מפני שבטים פולשים. בתקופת הרפובליקה לא היו גבולות שלטונה של רומא ברורים. החל מהמאה הראשונה לספירה הוקמו בהדרגה מערכות ביצורים דרכים ומכשולים על גבולה היבשתי של האימפריה הרומית. הדוגמאות המוכרות ביותר ללימס הן חומת אדריאנוס וחומת אנטונינוס, תלם נובאק, הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה, הלימס של גרמאניה אינפריור, הלימס הערבי והלימס הטריפוליטאי. בארץ ישראל מוכר לימס פלשתינה, אשר חצה את הנגב מחוף הים התיכון, באזור צפון חצי האי סיני עד לחוף ים המלח והערבה. מאחדות מהמצודות נשארו שרידים עד היום בקרבת היישובים הבאים: עין בוקק, חצבה, "חתרתורים", "מוחילה", עבדת ומצד תמר בכביש דימונה-סדום. הלימס של ארץ ישראל נועד להגן על האימפריה מפני פלישות של שבטי הנוודים, וכן להבטיח את נתיבי הסחר הבינלאומי החשובים. הנגב זכה בתקופה זו לשגשוג, במידה רבה הודות ללימס. ד"ר שמעון אפלבוים, כיצד התפתח הספר המוגן הרומאי, מערכות קל"ב, תשכ"א, עמ' 49–55; 59 David Kennedy & Derrick Riley, Rome's Desert Frontier from the Air, University of Texas Press, Austin, 1990, 256 pp מדיה וקבצים בנושא לימס בוויקישיתוף לימס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לימס (גבולות רומיים), דף שער בספרייה הלאומית Benjamin Isaac, The Meaning of the Terms Limes and Limitanei, The Journal Of Roman Studies 78 Jones Henry Stuart, III. War - Frontier defences, Companion to Roman history, Oxford: Oxford Clarendon Press, 1912 ד"ר שמעון אפלבוים, כיצד התפתח הספר המוגן הרומאי, מערכות קל"ב, תשכ"א בתוך: זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, 1978 (הדפסה שלישית), עמ' 4037–4038 ביקורת: ריכב רובין, ‏הספר המדברי של האימפריה הרומית-הביזנטית ממעוף ציפור, קתדרה 72, יוני 1994, עמ' 169–172 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריחי ואנג

אריחי ואנג (באנגלית: Wang tile) אשר הומצאו על ידי הלוגיקאי האו ואנג (Hao Wang) הם סוג של בעיית ריצוף המישור. האריחים הם ריבועים, אשר לכל אחת מצלעותיהם יש אפשרות להיצבע בצבע שונה. האוריינטציה המקורית של כל אריח נשמרת, ולא ניתן לסובב אריחים. הצבת האריחים בזה לצד זה אפשרית אך ורק אם לצלעותיהם המשיקות יש צבע זהה. נוסח השאלה המגדירה את הבעיה המתמטית: "האם קבוצה נתונה של אריחי ואנג יכולה לרצף את המישור (או בהכללה לרצף משטח כלשהו)?". אריחי ואנג נחקרים עד היום במסגרת מדעי המחשב, וכן יש להם שימושים בגרפיקה ממוחשבת. בשנת 1961 הלוגיקאי האו ואנג (Hao Wang) עסק בבעיית הדומינו, שהיא בעיית הכרעה, הדורשת לזהות האם אוסף נתון של אריחים יכול לרצף את המישור או לא. ואנג הראה כי ישנו אלגוריתם הפותר בעיה זו, בתנאי שכל אוסף סופי של אריחים המרצף את המישור יכול לרצף אותו בצורה מחזורית. החל משנת 1966 החלו להתגלות אוספים של אריחים שמהווים דוגמאות נגדיות: הם מסוגלים לרצף את המישור רק בצורה לא מחזורית, ואלו נקראים על שמו אריחי ואנג. קרובה לזה בעיית הגרעין, השואלת אם אפשר לרצף את המישור באוסף נתון של אריחים, כשמתחילים מתצורה מסוימת של האריחים. בשנת 1966 הצליח רוברט ברגר (Robert Berger) למצוא אוסף שמכיל 20,426 אריחי ואנג. בהמשך הצליח ברגר לצמצם את מספר האריחים ל-104, והנס לאוכלי (Hans Läuchli) הצליח להוריד את המספר ל-40. בשנת 1971 הצליח רפאל רובינסון (Raphael M. Robinson) ליצור אוסף אריחי ואנג המכיל רק 6 אריחים. פרט להפרכת השערתו של ואנג, ברגר ורובינסון גם הציגו הוכחה לכך שלא קיים אלגוריתם מהסוג המבוקש - כלומר, בעיית הדומינו היא בעיה שאינה כריעה. ההוכחה מתבססת על ביצוע סימולציה של ריצת מכונת טיורינג באמצעות אריחי ואנג והתבססות על אי כריעות בעיית העצירה. בכך מודגם שבעיות ריצוף "מסתירות" בתוכן מודל חישובי לא טריוויאלי. נושא זה זכה לפרסום רב בשנת 1973 כאשר הפיזיקאי רוג'ר פנרוז מצא שלושה סטים של שני אריחים (אומנם לא אריחי ואנג) בלבד שבאמצעותם אפשר לרצף את המישור אך לא בצורה מחזורית. ריצופים אלו, הקרויים 'ריצופי פנרוז' זכו להד נרחב וקשורים לגבישים כמו-מחזוריים. בשנת 1977 פרסם רוברט אמן (Robert Ammann) כמה סטים נוספים. H. Wang, Proving theorems by pattern recognition—II, Bell System Tech. Journal 40(1), 1961, pp. 1–41 H. Wang, Games, logic and computers, Scientific American, 1965, pp. 98–106 R. Berger, The undecidability of the domino problem, Memoirs Amer. Math. Soc. 66, 1966 M. F. Cohen, J. Shade, S. Hiller, and O. Deussen, Wang Tiles for image and texture generation, In ACM SIGGRAPH 2003 Papers, (San Diego, California, July 27–31, 2003), SIGGRAPH '03. ACM Press, New York, NY, 2003, pp. 287–294 K. Culik, An aperiodic set of 13 Wang tiles, Discrete Mathematics 160, 1996, pp. 245–251. J. Kari, A small aperiodic set of Wang tiles, Discrete Mathematics 160, 1996, pp. 259–264. K. Culik and J. Kari, An aperiodic set of Wang cubes, Journal of Universal Computer Science 1, 1995, pp. 675–686 E. Winfree, F. Liu, L.A. Wenzler, and N.C. Seeman, Design and Self-Assembly of Two-Dimensional DNA Crystals, Nature 394, 1998, pp. 539–544. P. Lukeman, N. Seeman and A. Mittal, Hybrid PNA/DNA Nanosystems, In 1st International Conference on Nanoscale/Molecular Mechanics (N-M2-I), Outrigger Wailea Resort, Maui, Hawaii, 2002 מדיה וקבצים בנושא אריחי ואנג בוויקישיתוף
מתקן לנייר טואלט

מתקן לנייר טואלט (לעיתים נקרא גם "מחזיק נייר טואלט" או "מתלה לנייר טואלט") מיועד להחזיק גליל אחד או יותר של נייר טואלט. ישנם כמה סוגים טיפוסיים של מחזיק נייר טואלט: מתלה - מוט אופקי (ביחס לרצפה) המקביל לקיר ומונח בתוך גומחה ייעודית בקיר חדר השירותים. מתלה - מתקן המכיל מוט אופקי (ביחס לרצפה) המקביל לקיר, אך אינו חלק ממנו (המתקן מחובר לעיתים לקיר ולעיתים לא). מתקנים כאלה הומצאו כבר בתחילת המאה העשרים ויש להם וריאציות רבות. מוט אנכי (ביחס לרצפה) – המונח בתוך גומחה ייעודית בקיר חדר השירותים. פחות שכיח. מוט אנכי (ביחס לרצפה) – המונח על גבי מתקן עצמאי. מתקנים אלה נועדו בראשיתם להחזיק כמה גלילים להחלפה. אולם בבתים רבים משמש מתקן זה כמתקן היחיד להחזקת גלילי נייר טואלט. מתקן, לעיתים סגור, ובו מוט אופקי (ביחס לרצפה) המאונך לקיר. אופייני למקומות ציבוריים. מתקן עשוי תיל מכופף שבמרכזו ציר להנחת הגליל, הניתן לתלייה על הקיר או על הדלת. יש לציין שבנוסף על המתלה קיימים מתקנים לשם אחסון נייר טואלט רזרבי בחדר השירותים. ישנו מתקן אנכי עם פתח קדמי בתחתית כך שלקיחת גליל גורמת לגליל מעליו לתפוס את מקומו. קיימים פטנטים על מחזיקי נייר טואלט שבכוחם להחזיק בו זמנית יותר מגליל אחד, כך שכאשר גליל אחד מסתיים ניתן לעשות שימוש באחר ללא צורך בהחלפה. נייר טואלט נפוץ כרוך סביב גליל קרטון בקוטר 5 ס"מ, והמתקן להחזקת הנייר עובר דרך גליל זה. עם תום השימוש בנייר, הקרטון מושלך לאשפה (ולעיתים רחוקות ממוחזר). כדי למנוע יצירת פסולת קרטון זו, יצרה חברת "סנו" נייר טואלט ללא טבור קרטון, שאותו תיארה "חוסך פסולת ומסייע בשמירה על איכות הסביבה". חלק מהמתקנים להחזקת הנייר אפשרו התאמה לשיטה החדשה, אך מתקנים רבים לא התאימו לשימוש בו. מדיה וקבצים בנושא מתקן לנייר טואלט בוויקישיתוף פטנט מספר 1,897,266 משנת 1933, רשם הפטנטים האמריקני ; פטנט מספר 277,347D משנת 1985, רשם הפטנטים האמריקני פטנט מספר 311,106D משנת 1990, רשם הפטנטים האמריקני נייר טואלט, באתר "סנו"