laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מלחמת הסמים במקסיקו

מלחמת הסמים במקסיקו היא מלחמה מתמשכת בין קרטלי הסמים המקסיקניים, שנלחמים זה בזה על השליטה בסחר הסמים באזורים מסוימים, וכן בגורמי אכיפת החוק במקסיקו המנסים באופן מתמיד לצמצם את היקף הסחר בסמים. למרות שקרטלי הסמים המקסיקניים קיימים עשרות שנים, הם הפכו לבעלי השפעה רבה רק לאחר דעיכת ההשפעה של קרטלי הסמים של קולומביה בשנות ה-90. קרטלי הסמים המקסיקנים שולטים בשוק הסמים הסיטונאי בארצות הברית. מעצרים של ראשי הקרטלים, במיוחד בקרטל טיחואנה ובקרטל המפרץ, הובילו לגל אלימות כאשר הקרטלים ניסו להשתלט על נתיבי הסחר של הסמים בין מקסיקו לארצות הברית. מקסיקו, אחת מהמדינות הגדולות ביותר בייצור ובייצוא של סמים, היא היצואנית העיקרית של חשיש לארצות הברית ואחת מהיצואניות הגדולות ביותר של הסם המסוכן מתאמפטמין לארצות הברית. אף על פי שמקסיקו מייצרת רק אחוז קטן מסך כל ההרואין בעולם, היא אחת מהייצואניות הגדולות ביותר של הרואין לארצות הברית. ההערכה היא כי קרטלי הסמים המקסיקנים מייצאים קרוב ל-70% מהסמים בארצות הברית.[דרוש מקור] מחלקת המדינה האמריקנית העריכה כי 90% מהקוקאין אשר מיוצא לארצות הברית מוברח דרך מקסיקו, ומיוצר ברובו בקולומביה, וכי כמות הרווחים שהקרטלים גורפים ממכירה סיטונאית של הסם הם בין 13.6 ל-48.4 מיליארד דולר אמריקני בשנה. עם השנים חלה עליה הדרגתית בכמות סוחרי הסמים המקסיקנים אשר מבריחים כספים בחזרה לתוך מקסיקו באמצעות מכוניות ומשאיות, ככל הנראה עקב האפקטיביות הרבה של המאמצים האמריקנים לנטר העברות כספים אלקטרוניות. מעל ל-28,000 אנשים בסך הכל נהרגו בין דצמבר 2006 לנובמבר 2010 כתוצאה מהסכסוך האלים בין קרטלי הסמים לגורמי אכיפת החוק במקסיקו. העיר סיודאד חוארס במקסיקו קיבלה בשנת 2009 את התואר המפוקפק "בירת הרצח העולמית" והפכה לעיר המסוכנת בעולם בעקבות מספרם הרב ביותר של מקרי הרצח ביחס לאוכלוסייה. נרקוקורידו נרקו-טרור המלחמה בסמים מדיה וקבצים בנושא מלחמת הסמים במקסיקו בוויקישיתוף מרק לייסי (ניו יורק טיימס), מקסיקו נאנקת תחת הכיבוש של קרטלי הסמים, באתר הארץ, 14 באפריל 2009 מכסיקו: מלכת היופי נהרגה כמגן אנושי לכנופיה, באתר ynet, 27 בנובמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זוהיר פרנסיס

זוהיר פרנסיס (בערבית: زهير فرنسيس, תעתיק מדויק: זהיר פרנסיס) (נולד ב- 7 במרץ 1965) הוא זמר ערבי ישראלי. נולד בחיפה לפיירוז ולבישארה הלבנוני, וגדל בוואדי ניסנאס. למד בתיכון הכרמליתי בעיר. הוא למד מוזיקה אצל חכמת שהין (אביו של המוזיקאי סימון שאהין) ואצל וליד גאנם, ובקונסרבטוריון למוזיקה בחיפה. פרנסיס הוציא תשעה אלבומים. בשנת 2010 זכה בתואר זמר השנה של תחנת הרדיו קול ישראל בערבית. זוהיר פרנסיס, ברשת החברתית פייסבוק זוהיר פרנסיס, סרטונים בערוץ היוטיוב זוהיר פרנסיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זוהיר פרנסיס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ח'ליפה

בית ח'ליפה (בערבית: آل خليفة, "אאל ח'ליפה") היא המשפחה השלטת בבחריין. אבי המשפחה, אחמד אבן מוחמד אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה, היה שליט קטר ובחריין במהלך המאה ה-18. בשנת 1865 פרצה מלחמת קטר-בחריין בין בית ח'ליפה לבין בית ת'אני על השליטה בחצי האי קטר. בית ת'אני הקטרי הנחיל תבוסה לבחריינים. אך הסכסוך לא נגמר, היו איונים בין בחריין, קטר, וערב הסעודית שכל אחת מהמדינות תבעה עליהם ריבונות ואיי חוואר שהיו כ-100 שנה בשליטה קטרית עברו עם הכרזות העצמאות לידי בחריין. רשימת שליטים, אמירים ומלכים: אחמד אבן מוחמד אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-1 עבדאללה בן אחמד אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-2 סלמאן בן אחמד אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-3 ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-4 מוחמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-5, 6, 8 עלי בן ח'ליפה אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-7 מוחמד בן עבדאללה אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-9 עיסא בן עלי אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-10 חמד בן עיסא אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-11 סלאמן בן חמד אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-12 עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה – חכים בחריין ה-13, אמיר בחריין ה-1 חמד בן עיסא אאל ח'ליפה – אמיר בחריין ה-2, מלך בחריין ה-1
פאול אשרסון

פאול פרידריך אוגוסט אשרסון (לעיתים אשרזון; בגרמנית: Paul Friedrich August Ascherson;‏ 4 ביוני 1834 - 6 במרץ 1913) היה בוטנאי גרמני, שתרם רבות לחקר צמחיית המזרח התיכון. אשרסון נולד בברלין, בירת גרמניה בשנת 1834 כבן של יועץ רפואה. בשנת 1850 החל גם הוא בלימודי רפואה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אך במהרה החל לגלות עניין גובר בבוטניקה. בשנת 1855 הוענק לו דוקטורט על חיבורו שעסק בצמחיית מרקיזות ברנדנבורג, חבל ארץ בגרמניה של ימינו. לאחר מכן עסק בחקר צמחיית אזור סקסוניה. ב-1860 התמנה לעוזר בגן הבוטני של ברלין, וחמש שנים לאחר מכן החל לעבוד גם בעשבייה המלכותית. במקביל קוּדם לדרגת פרופסור בתחום גאוגרפיה של צמחים. החל משנת 1873 היה אשרסון שותף למספר משלחות מחקר לאפריקה ולמזרח התיכון, וחקר את הצמחים בקברות הפרעונים. בצוותא עם הבוטנאי גאורג שווינפורט כתב את "איור הצומח של מצרים" (1887). אשרסון היה שותף לחיפוש אם החיטה, שגילה אהרון אהרונסון. הקיצור .Asch. או Aschers הבאים לאחר שם של מין ביולוגי, מציינים שהמין תואר לראשונה ושמו ניתן בידי אשרסון. אשרסון הונצח בשמות צמחים בארץ-ישראל: פקטורובסקיית אשרסון - צמח זעיר ממשפחת הפרפרניים שום אשרסון - גאופיט ממשפחת הנרקיסיים, מין אנדמי לספר המדבר בארץ-ישראל דוד הלר ועזריה אלון (1983), חוקרי הטבע של ארץ ישראל. בתוך: עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 1, הוצאת משרד הביטחון, והחברה הגנת הטבע. עמ' 57. מדיה וקבצים בנושא פאול אשרסון בוויקישיתוף מייק לבנה, על מהלך גילוי אם החיטה באתר 'צמח השדה' פאול אשרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פאול אשרסון (1834-1913), דף שער בספרייה הלאומית מיכה לבנה, על מהלך הגילוי של אם-החיטה, באתר צמח השדה
2Pac Live

2Pac Live הוא אלבום הופעה של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. הוא ראה אור ב-6 באוגוסט 2004 על ידי חברת התקליטים Koch Records, והוא אלבום ההופעה הראשון של שאקור. האלבום מכר 400,000 עותקים על פי Nielsen Soundscan. Live Medley Intro Ambitionz az a Ridah So Many Tears Troublesome Hit 'Em Up Tattoo Tears Heartz of Men All Bout U Never Call U Bitch Again How Do U Want It 2 of Amerikaz Most Wanted California Love מידע על האלבום 2Pac Live באתר MusicBrainz מידע על האלבום 2Pac Live באתר AllMusic האלבום 2Pac Live באתר Discogs
גוסטב שטרזמן

גוסטב שְטְרֶזֶמַן (בגרמנית: Gustav Stresemann; ‏10 במאי 1878 – 3 באוקטובר 1929) היה מדינאי ופוליטיקאי גרמני, קנצלר גרמניה וחתן פרס נובל לשלום. הגיע לשיא השפעתו בזמן רפובליקת ויימאר. שטרזמן נולד בברלין בשנת 1878 למשפחה מהמעמד הבינוני. אביו היה בעל אכסניה וסוחר בירה. הוא למד כלכלה באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1902 שטרזמן ייסד את איגוד התעשיינים בסכסוניה. בין השנים 1906 עד 1912 היה ציר מטעם המפלגה הליברלית הלאומית ברייכסטאג ובשנית בין השנים 1914–1918. שטרזמן תמך בליברליזם במדיניות הפנים של גרמניה, ובקו לאומני קיצוני במדיניות החוץ שלה. בין השאר תמך בבנייתו של צי מלחמה גדול, דרש לספח שטחים לגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה וצידד במלחמת צוללות בלתי מוגבלת. בשנת 1917 הפך לראש סיעת הליבראלים הלאומנים ברייכסטאג, והיה מתומכיו הנלהבים והעיקריים של אריך לודנדורף. עם תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה התפצלה מפלגתו של שטרזמן, והוא עמד בראש הפלג הימני שלה, שנקראה מפלגת העם הגרמנית. בבחירות של שנת 1919 זכתה מפלגתו ב־19 צירים לאספה המכוננת החדשה. שטרזמן התנגד לחוקת ויימאר ולחתימת חוזה ורסאי. בשנת 1920 זכתה מפלגת העם הגרמני, בראשותו של שטרזמן, ב־65 מושבים ברייכסטאג. שטראזמן ריכך את דעותיו והפגין תמיכה במבנה החדש של המדינה הגרמנית. ב-13 באוגוסט 1923 התמנה שטרזמן לקנצלר ושר החוץ של גרמניה, בתמיכתה של ממשלה רחבה. למרות שממשלתו של שטרזמן החזיקה מעמד רק 102 ימים, במובנים רבים היא הצליחה לייצב את שלטון הרפובליקה: שטרזמן חיזק את התעשייה, עצר את האינפלציה והביא לייצוב המטבע הגרמני, המארק. הפלגים הקומוניסטים בתורינגיה וסקסוניה דוכאו על ידי הצבא. הוא הורה לחדש את תשלום הפיצויים לצרפת ולהפסיק את השביתה בחבל הרוהר. המשטרה דיכאה את המרידות בבוואריה. הצבא, ובראשו הגנרל הנס פון זקט, עמד לצד השלטון. המשטרה השתלטה על הפוטש במרתף הבירה - הצבא מנע מאדולף היטלר ואנשיו להשתלט על בכירי ממשלת בוואריה במרתף בירה במינכן ומשם להכריז על מהפכה. המורדים נעצרו ונשפטו. ארצות הברית הסכימה לתת לגרמניה הלוואות ותנאי אשראי נוחים. לאחר נפילת ממשלתו המשיך שטרזמן לשמש כשר החוץ בכל ממשלות גרמניה, עד למותו בשנת 1929. בכהונות אלה ניסה לנסח מחדש את חוזה ורסאי על מנת לשפר את מעמדה ומצבה של גרמניה, בהצלחה לא מבוטלת. תחת ניצוחו נעשו הישגים נכבדים בתיקון יחסה של גרמניה עם המערב: בשנת 1924 נחתמה תוכנית דוז שהובילה לפתרון בעיית פיצוי המלחמה וכיבוש חבל הרוהר, בשנת 1925 נחתמו הסכמי לוקרנו שסידרו את גבולה המערבי של גרמניה, בשנת 1926 הכניס את גרמניה לחבר הלאומים וחתימה על הסכם קלוג-בריאן בשנת 1928. שטרזמן זכה על הישגים דיפלומטיים אלה בפרס נובל לשלום, במשותף עם אריסטיד בריאן הצרפתי, בשנת 1926. יחד עם פיוס המערב הצליח שטרזמן לשמור על קשרים טובים עם ברית המועצות ובשנת 1926 חתם עם נציגה על חוזה ברלין, שהבטיח שמירה הדדית של נייטרליות במקרה של מלחמה משני הצדדים. שטרזמן נפטר בשנת 1929 מהתקף לב בגיל 51. מדיה וקבצים בנושא גוסטב שטרזמן בוויקישיתוף גוסטב שטרזמן, באתר פרס נובל (באנגלית) גוסטב שטרזמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גוסטב שטרזמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי גוסטב שטרזמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) גוסטב שטרזמן, באתר Discogs (באנגלית)
המלחמה בצפון-מערב פקיסטן

המלחמה בצפון-מערב פקיסטן היא סכסוך מזוין בין הכוחות המזוינים של פקיסטן לקבוצות מיליטנטים אסלאמיות, המורכבות מאנשי שבטים, חברי טליבאן וחברי מוג'אהדין. העימות החל ב-2004 לאחר שהצבא הפקיסטני ניסה לתפוס חברי אל-קאעידה באזור הררי בשם ווזיריסטן. המבצע גרם להתקוממות מזוינת מצד המקומיים, ובעקבותיו נהרגו 7,000 אזרחים ויותר מ-3,440,000 אזרחים נאלצו לנטוש את בתיהם. לאחר ההתקפות ב-11 בספטמבר 2001, הודיעה ממשלת פקיסטן על רצונה להילחם בטליבאן, בעוד שתמכה בהם עד אז באפגניסטן. האסטרטגיה של ממשלת פקיסטן השתנתה מספר פעמים בין ניסיונות שלום לבין חידוש התקפות. מיד לאחר תחילת הלחימה, נחתמו הסכמי שלום, ואז התחדשו פעולות האיבה בשנת 2007. כאשר המורדים הרחיבו את שטחם, ניסיונות הפסקת אש כושלים התרחשו בתחילת 2009, השנה שנחשבה נקודת מפנה בסכסוך הצבא השתלט ביוני 2009 על עֶמֶק סוואט והוכפלו הפעולות הצבאיות באזורי השבטים, עד להשתלטות מוחלטת על הרוב המוחלט של שטחי המורדים בשנת 2016. משנת 2004 עד 2018 הותקפו יעדים בפקיסטן בידי ארצות הברית כחלק מהלחימה. ב-1 במאי 2011, לאחר חיסולו של אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון אל-קאעידה, שהסתתר בבית מסתור באותו הזמן באבוטאבאד : נשיא ארצות הברית ברק אובמה הכריז שהמטרה המרכזית במלחמה הושגה. לאחר מבצע חנית נפטון, בו הרגו את אוסאמה בן לאדן, הורעו היחסים ונפסק רוב שיתוף הפעולה בין פקיסטן וארצות הברית. המלחמה דילדלה את משאבי כוח האדם של פקיסטן, והתוצאות הראו השפעה עמוקה על כלכלתה. עד 2014, שיעורי הנפגעים מהטרור במדינה כולה ירדו ב-40% בהשוואה ל-2011–2013, כאשר ירידות גדולות עוד יותר נרשמו בצפו- מזרח המדינה. הפחתת פעולות האיבה שינתה בסופו של דבר את הסכסוך ממלחמה לסכסוך בעצימות נמוכה יחסית. בשנת 2017, פקיסטן החלה בבניית גדר לאורך הגבול באורך 2,611 קילומטר (1,622 מייל) עם אפגניסטן כדי למנוע התקפות מיליטנטיות חוצות גבולות. עד אוגוסט 2021, הושלם 90% מגדר הגבול בין שתי המדינות. מבצע נחישות טבועה תקיפות אוויריות של ארצות הברית בפקיסטן Tellis, Ashley J. (2008). "Pakistan and the War on Terror: Conflicted Goals, Compromised Performance" (PDF). Carnegie Endowment for International Peace. Jane Perlez, Pir Zubair Shah (2 באוקטובר 2008). "Confronting Taliban, Pakistan finds itself at War". The New York Times. {{cite news}}: (עזרה) Farooq, Umar (11 בפברואר 2013). "Civilians bear brunt of Pakistan's war in the northwest". Foreign Policy. {{cite news}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא המלחמה בצפון-מערב פקיסטן בוויקישיתוף מאבק בטליבאן: איפה זה נעצר? סיקור מתמשך "זרב-א-אזב: 90% שטח התאושש, 3400 מחבלים נהרגו" . 14 בנובמבר 2014 "פקיסטן טוענת שמפקד בכיר ב-TTP נתפס בצפון ווזיריסטן | יומן המלחמה הארוך של FDD" . www.longwarjournal.org ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא פקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1909 בארצות הברית

1909 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 133 שנה מיום היווסדה. הנשיא: תאודור רוזוולט (המפלגה הרפובליקנית) עד 4 במרץ, ויליאם הווארד טאפט (המפלגה הרפובליקנית) סגן הנשיא: צ'ארלס וורן פיירבנקס (המפלגה הרפובליקנית) עד 4 במרץ, ג'יימס שרמן (המפלגה הרפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 28 בינואר – צבא ארצות הברית יוצא מקובה לאחר ששהה שם ממלחמת ארצות הברית–ספרד (1898) 12 בפברואר – האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP) נוסד, לציון 100 שנה להולדתו של אברהם לינקולן. 22 בפברואר – הצי הלבן הגדול חוזר להמפטון רודס לאחר שהקיף את כל העולם. 4 במרץ – ויליאם הווארד טאפט מושבע כנשיא ה-27 של ארצות הברית. 23 במרץ – תאודור רוזוולט עוזב את ניו יורק למשלחת סמיתסוניאן - רוזוולט. 11 בנובמבר – הצי האמריקני חונך את בסיס את חיל הים בפרל הארבור שבהוואי. 18 בנובמבר – ארצות הברית פולשת לניקרגואה לאחר ש-500 מהפכנים (בהם 2 אמריקאים) מוצאים להורג בהוראת הדיקטטור חוזה סנטוס זלאייה. 31 בדצמבר – גשר מנהטן נחנך ונפתח לתנועת כלי רכב 11 בפברואר – ג'וזף ל. מנקייביץ', תסריטאי, במאי ומפיק יהודי-אמריקאי, זוכה ארבעה פרסי אוסקר (נפטר ב-1993) 30 במאי – בני גודמן, נגן קלרינט, חלוץ ג'אז אמריקאי (נפטר ב-1986) 24 ביוני – מילטון קייטימס, מנצח אמריקאי (נפטר ב-2006) 10 בינואר – ג'ון קונס, סנאטור ארצות הברית (נולד ב-1821) 17 בפברואר – ג'רונימו, לוחם אפאצ'י (נולד ב-1829) 28 באפריל – פרדריק הולברוק, מושל ורמוט (נולד ב-1813) 15 באוקטובר – ויליאם לינדסי, סנאטור ארצות הברית (נולד ב-1835) 20 בדצמבר – ויליאם אלכסנדר האריס, סנאטור ארצות הברית (נולד ב-1841) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1908 בארצות הברית

1908 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 132 שנה מיום היווסדה. הנשיא: תאודור רוזוולט (המפלגה הרפובליקנית) סגן הנשיא: צ'ארלס וורן פיירבנקס (המפלגה הרפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 10 בפברואר – הצבא האמריקני חותם עם האחים רייט על חוזה לאספקת מטוסים 18 בפברואר – ההגירה מיפן נאסרת בארצות הברית. 4 במרץ – בשריפה שמתרחשת בבית הספר קולינווד באזור קליבלנד שבאוהיו נהרגים 174 בני אדם. 23 באפריל – נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט מקים בצו נשיאותי, את צבא המילואים של ארצות הברית (U.S. Army Reserve) 12 באוגוסט – מפעל המכוניות פורד מייצר את המכונית הראשונה מדגם פורד מודל T בייצור המוני. 27 בספטמבר – מכוניות הפורד מודל T הראשונה עזבה את שטח המפעל של פורד בדטרויט. 14 באוקטובר – קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס מנצחת באליפות העולם של 1908 את הדטרויט טייגרס. הם לא הצליחו לעשות זאת מאז. 3 בנובמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1908: הסנאטור הרפובליקני ויליאם הווארד טאפט נבחר לנשיא ארצות הברית 12 באוגוסט: מפעל המכוניות פורד מייצר את המכונית הראשונה מדגם פורד מודל T בייצור המוני. 3 בנובמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1908: הסנאטור הרפובליקני ויליאם הווארד טאפט נבחר לנשיא ארצות הברית 15 בינואר – אדוארד טלר, פיזיקאי אמריקאי (נפטר ב-2003) 9 במרץ – מיקי ספיליין, סופר מתח אמריקאי (נפטר ב-2006) 1 באפריל – אברהם מאסלו, פסיכולוג יהודי אמריקאי (נפטר ב-1970) 5 באפריל – בטי דייוויס, שחקנית קולנוע אמריקאית (נפטרה ב-1989) 22 באפריל – לואיס ל'אמור, סופר אמריקאי פורה (נפטר ב-1988) 25 באפריל – אדוארד מורו, עיתונאי רדיו וטלוויזיה אמריקאי (נפטר ב-1965) 29 באפריל – ג'ק ויליאמסון, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נפטר ב-2006) 23 במאי – ג'ון ברדין, פיזיקאי אמריקאי, חתן שני פרסי נובל לפיזיקה (נפטר ב-1991) 30 במאי – מל בלאנק, מדבב סרטי אנימציה אמריקאי (נפטר ב-1989) 31 במאי – דון אמיצ'י, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-1993) 8 באוגוסט – ארתור גולדברג, פוליטיקאי ומשפטן יהודי-אמריקאי (נפטר ב-1990) 27 באוגוסט – לינדון ג'ונסון, נשיא ארצות הברית (נפטר ב-1973) 15 בנובמבר – ג'וזף מקארתי, סנטור אמריקני (נפטר ב-1957) 22 בנובמבר – נתן אקרמן, פסיכיאטר אמריקני, מחלוצי הטיפול המשפחתי (נפטר ב-1971) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 24 ביוני – גרובר קליבלנד, הנשיא ה-22 וה-24 של ארצות הברית (נולד ב-1837) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנייס ורדה

אנייס ורדה, (בצרפתית: Agnès Varda;‏ 30 במאי 1928 – 29 במרץ 2019) הייתה במאית צרפתייה ופרופסור בבית הספר האירופי הבינתחומי להשכלה גבוהה - EGS (אנ') בשווייץ. הסרטים, הצילומים ויצירותיה של ורדה התמקדו בדוקו ריאליזם, בנושאים פמיניסטיים וחברתיים עם סגנון אקספרימנטלי מובהק. ורדה נולדה באיקסל, בלגיה, בשם ארלט ורדה, בתם של כריסטין לבית פאסקה ושל אז'ן ז'אן ורדה (אבגניוס יואניס ורדה) שהיה מהנדס אמה הייתה צרפתייה ואביה פליט יווני מסמירנה (איזמיר) שבאסיה הקטנה. ורדה למדה במגמת צילום בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות לפני שהתקבלה לעבודה כצלמת עבור Théâtre National Populaire בפריז. היא אהבה צילום אך התעניינה במעבר לקולנוע. אחרי שצילמה מספר ימים עיירת דייג קטנה בצרפת בשביל חבר שחלה ולא יכול היה להגיע לשם בעצמו - החליטה ורדה לצלם סרט באורך מלא משלה: ב-1954 יצא סרטה הראשון של ורדה הקצה הצר המתאר את סיפורם של זוג המתמודד עם בעיות זוגיות בעיירת דייגים קטנה. סרט זה כלל בסגנונו את המאפיינים של הגל החדש. למרות קווי הדמיון לגל הצרפתי החדש, סרטיה של ורדה שויכו יותר לתנועת הסופרים והקולנוענים שנקראה הגדה השמאלית ביחד עם כריס מרקר, אלן רנה, מרגריט דיראס, אלן רוב-גרייה,ז'אן קיירול והנרי קולפי. כמו ב"גל הצרפתי החדש" נהגו חבריה לשתף פעולה לעיתים קרובות. ורדה הייתה נשואה לבמאי הצרפתי ז'אק דמי מ-1962 עד מותו ב-1990. היא הייתה אחת מחמשת האנשים שהגיעו להלווייתו של ג'ים מוריסון בבית הקברות פר לשז בפריז. נפטרה בפריז ב-29 במרץ 2019. ורדה ביימה כ-60 סרטים. הקצה הצר (1955) 1962- Cléo de 5 à 7 (קליאו מחמש עד שבע) 1965 - Le Bonheur (האושר) 1966 -Les Créatures (בשוודית: Varelserna ) (היצורים) 1976 Daguerreotypes דאגרוטיפים 1977 -L'Une chante, l'autre pas (האחת שרה, האחרת לא) 1985- Sans toit ni loi (עוברת אורח) 1991 - Jacquot de Nantes (ז'אקו איש נאנט) 1994 - Les Cent et une nuits de Simon Cinéma ‏ מאה ואחת שנותיו של סימון סינמה 2000 - Les glaneurs et la glaneuse (המלקטים והמלקטת) 2002 - Les Glaneurs et la glaneuse... deux ans après (המלקטים והמלקטת...כעבור שנתיים) 2017 - Visages Villages (אנשים ומקומות) 2019 - Varda par Agnès (אנייס על ורדה) מדיה וקבצים בנושא אנייס ורדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנייס ורדה (בצרפתית) אנייס ורדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנייס ורדה, באתר AllMovie (באנגלית) אנייס ורדה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנייס ורדה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנייס ורדה, באתר Discogs (באנגלית) אנייס ורדה. השראה, יצירה, שיתוף, "תקריב" 19, דצמבר 2019 אורי קליין, אנייס ורדה: הבמאית שהגיעה מקצה הגדה השמאלית עד לפסגת הוליווד, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2018 איתי שטרן, הבמאית הצרפתייה אנייס ורדה מתה בגיל 90, באתר הארץ, 29 במרץ 2019 יעל שוב, "הסבתא של הגל החדש" היא צפיית החובה שכולנו זקוקים לה, באתר Time Out תל אביב, 6 בינואר 2019 יונתן גת, דוד גורביץ' ודן ערב, אנייס ורדה: חצתה את הגבול בין הדוקו והדמיון, פודקאסט של תוכנית הרדיו "גיבור תרבות" של "כאן" ענבל כהן חמו, תעלומה אמנותית ובמאית גדולה מהחיים - בפסטיבל דוקאביב, באתר מגזין פורטפוליו, ‏20 במאי 2024 אנייס ורדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Agnes Varda Biography (1928-), www.filmreference.com
הגבול התרמודינמי

הגבול התרמודינמי הוא מושג מתחום התרמודינמיקה והמכניקה הסטטיסטית המתאר מצב בו מספר החלקיקים במערכת (אטומים או מולקולות) שואף לאינסוף. ההתנהגות התרמודינמית של המערכת מתקרבת לתחזיות המכניקה הסטטיסטית ככל שמספר החלקיקים במערכת גדול יותר, ובגבול התרמודינמי, תוצאות החישוב בצברים השונים של המכניקה הסטטיסטית מתכנסים לתוצאה יחידה. המקור המתמטי לגבול התרמודינמי נובע משימוש בנוסחת בולצמן עבור האנטרופיה: S = K B l n Ω {\displaystyle S=K_{B}ln\Omega } , כאשר K B {\displaystyle K_{B}} הוא קבוע בולצמן, ו Ω {\displaystyle \Omega } מציינת את מספר המצבים המיקרוסקופיים של המערכת. ספירת מספר המצבים האפשריים במערכת דורשת שימוש בחישובים הכוללים עצרות. כדי לפתח את הביטוי, משתמשים בנוסחת סטרלינג. השימוש בנוסחת סטרלינג מוצדק רק עבור מספרים גדולים, ולכן תחזיות המכניקה הסטטיסטית מתבססות על ההנחה שמטפלים במספרים גדולים של חלקיקים. במערכות פשוטות הנמצאות בשיווי משקל תרמודינמי, ניתן להצדיק את התחזיות באמצעות תכונות של משתנים מקריים בלתי תלויים. עבור משתנים מקריים בלתי תלויים, השונות היא אדיטיבית, ולכן מתקיים עבורם משפט הגבול המרכזי. השימוש במשפט הגבול המרכזי מוצדק רק עבור מספר גדול של משתנים בלתי תלויים. כתוצאה מכך, מערכות פשוטות מרובות חלקיקים מפגינות התנהגות גאוסיאנית במקורב. ניתן להראות שבגבול התרמודינמי, היחס בין התוחלת לבין סטיית התקן שואף לאפס, ולכן אפקטיבית המערכת מפגינה התנהגות דטרמיניסטית. תוצאות רבות במכניקה הסטטיסטית ניתנות להצדקה ריגורוזית רק בגבול התרמודינמי. ללא הנחת הגבול התרמודינמי לא ניתן להניח שקילות בין הצברים השונים. בנוסף, תכונת האקסטנסיביות של האנטרופיה לא מתקיימת עבור מערכות שאינן בגבול התרמודינמי. באופו דומה, ניתן להצדיק תופעות דוגמת עיבוי בוז איינשטיין רק באמצעות הנחה זו. "לשם מה טוב הגבול התרמודינמי?", דניאל סטאייר, 2003 (באנגלית)
ז'אק דמי

ז'אק דמי (בצרפתית: Jacques Demy;‏ 5 ביוני 1931 – 27 באוקטובר 1990) היה במאי צרפתי. נחשב לבמאי הנגיש ביותר מהגל החדש הצרפתי. דמי לא התעניין בקולנוע אקספרימנטלי כמו אלן רנה או באג'נדות פוליטיות כמו גודאר, אלא עסק בעיקר ביצירת עולמות פנטזיה בדומה לפרנסואה טריפו. ביצירותיו עסק גם במחזות זמר, אגדות ובסרטי דור הזהב של הוליווד. דמי נולד בעיירה קטנה בסמוך לנאנט בחוף האטלנטי של צרפת, בילדותו ביים סרטים קצרים ולמד אומנות, לאחר הכשרה של האנימטור המפורסם פול גרימולט, הוא הפיק את הסרט הדוקומנטרי הקצר הראשון שלו בעזרתו של הבמאי הדוקומנטרי ג'ורג' רוקייה ב-1955. בסרט דמי מתמקד בזוג זקנים כפריים שמתמודדים עם האפשרות שאחד מהם ימות לפני השני. סרטו המלא הראשון, "לולה", הופץ ב-1961 ומשך את תשומת לבו של גודאר שצירף אותו לתנועה של הגל החדש, ב-1962 התחתן דמי עם הבמאית-יוצרת אנייס ורדה, שהייתה משויכת לתנועת הגדה השמאלית, מה שגרם לשיתוף פעולה של דמי עם יוצרים כמו אלן רנה ואלן רוב-גרייה. ב-1964 יצא סרטו המפורסם ביותר של דמי, "מטריות שרבורג", מחזמר אקספרימנטלי שבו כל הדיאלוגים הם שירה בהלחנתו של מישל לגראן. לאחר מכן יצר בשנת 1967 את הסרט "העלמות מרושפור", שהצליח אך במידה פחות מ"מטריות שרבורג". דמי נפטר ממחלת האיידס ב-1990 ואלמנתו אנייס ורדה הוציאה את הסרט הדוקומנטרי "ג'אקו איש נאנט", המתאר בעיקר את הרפתקאותיו של ז'אקו עם חבריו, אהבותיו הראשונות, וקשרו לילדה היפה שכצעירה נכנסה להריון ודמותה שימשה אותו שנים מאוחר יותר כהשראה לז'נבייב ב"מטריות שרבורג". הסרט מצולם בצבע ובשחור לבן ומשלב קטעי ארכיון וסרטים ישנים הנראים כמו ניסיונותיו של ילד חובב קולנוע ליצור סרטים משלו. הסצנות, צולמו בבית ילדותו של דמי. מדיה וקבצים בנושא ז'אק דמי בוויקישיתוף ז'אק דמי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אק דמי, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אק דמי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'אק דמי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אק דמי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אק דמי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אק דמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ‏Mother courage - כתבה באתר העיתון The Phoenix, ‏10 במרץ 2009
אגמית (צמח)

אגמית (שם מדעי: Spirodela) היא סוג צמח במשפחת הלופיים. עם סוג זה נמנים צמחי מים צפים, זעירים וחסרי שורשים, הגדלים במקווי מים עומדים או בזרימה איטית. פרחיו קטני ממדים. שמו העברי של הצמח מרמז בית גידולו. הסוג השתייך בעבר למשפחת 'עדשת-המים', שעל-פי מחקרים סיסטמטיים עדכניים נחשבת לתת-משפחה של משפחת הלופיים. בסוג שלושה מינים, אחד מהם גדל בארץ ישראל – אגמית רבת-שורשים (Spirodela polyrhiza). מדיה וקבצים בנושא אגמית בוויקישיתוף אגמית, באתר ITIS (באנגלית) אגמית, באתר NCBI (באנגלית) אגמית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אגמית, באתר Tropicos (באנגלית) אגמית, באתר GBIF (באנגלית) אגמית, באתר IPNI (באנגלית)
יהודית ויעקב, שירים מהבית

יהוּדִית ויַעקֹב, שירים מהבית הוא האלבום ה-17 של הזמרת הישראלית יהודית רביץ שיצא באוגוסט 2010. בפרויקט, שהוקלט באולפנה הביתי של רביץ, שיתפו פעולה לראשונה יהודית ואחיה יעקב רביץ (במקצועו גיטריסט, מורה לגיטרה ומפיק מוזיקלי), ויחד חידשו קלאסיקות ישראליות, כגון: "אתם זוכרים את השירים", "פרח הלילך", "צריך לצלצל פעמיים", "ניגונים", "הוי ארצי מולדתי", "לפנות ערב" ו"שני שושנים". באלבום ניכרת הפשטות שבעיבודים הכוללים גיטרה ושירה בלבד. יהודית שרה את כל השירים, ואחיה יעקב מלווה אותה בגיטרה בכולם. בנוסף יהודית מצטרפת לנגינה בגיטרה בשיר "ליבבתיני", ויעקב מצטרף לקולות רקע בשיר "לפנות ערב". את עטיפת האלבום וכן הצילומים שבחוברת צילם ניר סגל, ומוצגים בה יהודית ויעקב רביץ. תוך חודש הגיע האלבום למעמד אלבום זהב על מכירות של למעלה מ-20 אלף עותקים, ולאור ההצלחה הועלה סבב הופעות של השניים לשירי האלבום. בהופעה יהודית הוסיפה לשיר קלאסיקות ישראליות נוספות שלא נכללו באלבום, וכבר ביצעה אותם בעבר, כגון: "שיר הכד" (מילים: אברהם חלפי, לחן: מרדכי זעירא), "דבקה רפיח" (מילים: עמנואל זמיר, לחן: עממי), "מגדלור" (מילים: דן אלמגור, לחן: משה וילנסקי), "עין גדי" (מילים: איתן פרץ, לחן: ש. דיבון) ו"וידוי" (מילים: אלכסנדר פן, לחן: סשה ארגוב). מידע על האלבום יהודית ויעקב, שירים מהבית באתר MusicBrainz שירים מהבית - יהודית ויעקב רביץ, הקלטת תוכנית רדיו ברשת ג' עם יהודית ויעקב רביץ