מיסיסיפי (BB-23)

אוניית המערכה מיסיסיפי (BB-23) או קילקיס (ביוונית: Θ/Κ Κιλκίς) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט, האונייה המובילה של סדרת מיסיסיפי שנבנתה במקור על ידי הצי האמריקני בשנים 1904–1908. הסדרה נבנתה בעיצוב קטן יותר מאוניות מערכה אמריקאיות אחרות כתוצאה ממגבלה על ההדחק שהטיל הקונגרס כחלק ממאמץ להגביל את העלויות. האוניות היו חמושות בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים), התקן לפרה-דרדנוטים של אותה תקופה, אך כדי להבטיח שחימוש ראשוני כבד, פשרות משמעותיות במהירות, סוללות משניות והגנה על שריון היו נחוצים כדי לשמור על האונייה בגבולות ההדחק שנקבע. מיסיסיפי שירתה בצי האטלנטי מ-1909 עד 1912, אשר כללה בעיקר פעולות אימונים שגרתיות. ב-1910, היא ואוניות נוספות מהצי ביקרו באירופה וב-1912 היא נשאה נחתים לקובה במהלך תסיסה אזרחית במדינה. איטית מכדי לפעול ביעילות עם הצי, היא הוכנסה למילואים ב-1912. מיסיסיפי הופעלה מחדש בינואר 1914 לשימוש כספינת תמיכה לתעופה שהוקצתה לתחנת התעופה הימית פנסקולה, והיא תמכה בסירות מעופפות במהלך כיבוש וראקרוס, מקסיקו באפריל 1914. בשלב זה, הצי היה מוכן להיפטר מהאונייה, ויוון, שנכנסה למרוץ חימוש ימי עם האימפריה העות'מאנית, ביקשה לרכוש ספינות מלחמה במהירות האפשרית. יוון קנתה את מיסיסיפי ביולי 1914 ושינתה את שמה לקילקיס; לאחר מכן היא הפכה לאוניית הדגל של הצי היווני. היא לא ראתה פעולה במהלך מלחמת העולם הראשונה, שכן ממשלת יוון נשארה נייטרלית עד 1917, ולאחר שנכנסה למלחמה היא שימשה רק כספינת הגנה על הנמל. היא ראתה שירות במהלך התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ובמלחמת יוון–טורקיה בשנים 1919–1922, תמיכה בנחיתות בטורקיה וחיפתה על הנסיגה הסופית של כוחות יוון בספטמבר 1922. עדיין מושפעת ממהירותה הנמוכה, קילקיס הוצאה מתפקידי הדגל ב-1930[[]], הוכנסה למילואים ב-1932 ושימשה כספינת אימונים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, שלאחריה שימשה כסוללה צפה. במהלך הפלישה הגרמנית ליוון ב-23 באפריל, היא הותקפה והטבעה על ידי מפציצי צלילה גרמניים יונקרס Ju 87 שטוקה בבסיס הצי סלמיס, יחד עם אוניית האחות שלה למנוס. שתי האוניות נמשו בסופו של דבר בשנות ה-50 ופורקו לגרוטאות. שתי האוניות מסדרת מיסיסיפי הוזמנו על פי תנאי ההקצאה הימית של 1903, שקבעה הדחק מתוכנן מקסימלי של 13,000 טונות ארוכות (13,209 טונות). הגבול היה מאמץ שהובילו קציני צי בכירים, כולל האדמירל ג'ורג' דיואי וקפטן אלפרד תייר מהן, שהאמינו שכוח של אוניות מערכה קטנות יותר אך רבות יותר פרה-דרדנוט יתאים יותר לצורכי הצי. גורמים בקונגרס התנגדו גם לגודל ההולך וגדל, וחשוב מכך, לעלות של כל עיצוב אוניית מערכה חדשה. ההדחק המוגבל הסתכם בהפחתה של 3,000 טונות ארוכות (3,048 טונות) בהשוואה לסדרת קונטיקט הקודמת, שחייבה פשרות משמעותיות במהירות, בחימוש ושריון, מה שהפך אותם לתכנון גרוע שלא היה מסוגל לשרת עם הצי הראשי והוביל לסילוקם המהיר של האוניות משירות. מיסיסיפי הייתה באורך כולל של 382 רגל (116 מטרים), רוחב של 77 רגל (23 מטרים) ושוקע של 24 רגל 8 אינץ' (7.52 מטרים). הדחק האונייה היה 13,000 טונות ארוכות בתפוסה סטנדרטית ועד 14,465 טונות ארוכות (14,697 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני מדחפים עם קיטור שסופק על ידי שמונה דוודים פחמיים של Babcock & Wilcox שהועברו לשתי ארובות. המנועים דורגו להפיק 10,000 כוחות סוס (7,500 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 17 קשרים (31 קמ"ש). תרני סריג הותקנו בשנת 1909. היה לה צוות של 744 קצינים ומלחים. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) L/45 בשני צריחים תאומים, בשני קצות המבנה העילי. שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים) L/45 הותקנו בארבעה צריחים תאומים, שניים בכל צד של כלי השיט באמצע האונייה. הסוללה המשנית הושלמה עם שמונה תותחי 7 אינץ' (178 מילימטרים) L/45 המורכבים בנפרד בקזמטים לאורך הגוף, שניים פחות מסדרת קונטיקט. להגנה מטווח קרוב מפני סירות טורפדו היא כללה סוללה של 12 תותחי 3 אינץ' (76 מילימטרים) L/50 (לעומת עשרים על סיפון אוניות הסדרה קונטיקט), שישה תותחי 3 פאונד ושני תותחי 1 פאונד. מערכת החימוש של האונייה הושלמה על ידי שני צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים) שקועים בגוף האונייה. חגורת השריון הראשית של האונייה הייתה בעובי 7–9 אינץ' (178–229 מ"מ), והצטמצמה ל 4–7 אינץ' (100–180 מ"מ) בשני הקצוות. זה הסתכם בהפחתה של שני אינץ' בהשוואה לסדרת קונטיקט. בצריחי תותחן הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ), מותקנים על גבי ברבטות בעובי 10 אינץ' (250 מ"מ). הסוללה המשנית שלה הייתה מוגנת על ידי שריון בעובי 7 אינץ' (180 מ"מ). למגדל הניווט הקדמי היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מ"מ). האונייה הונחה במספנת William Cramp &amp; Sons בפילדלפיה ב-12 במאי 1904, הושקה ב-30 בספטמבר 1905 ונכנסה לשירות בצי ב-1 בינואר 1908 בשם USS מיסיסיפי. האונייה יצאה מפילדלפיה ב-15 בפברואר כדי להתחיל בניסויים ימיים שנמשכו בין ה-24 בפברואר ל-9 במרץ. היא נסעה למספנת הצי של פילדלפיה לצורך ציוד סופי ב-15 במרץ, ופתחה בניסויים נוספים החל מה-1 ביולי. במהלך החודשים הבאים, היא ביקרה בנמלים רבים לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית לפני שחזרה לפילדלפיה ב-10 בספטמבר לצורך תיקונים שנמשכו עד 1909. ב-16 בינואר 1909, מיסיסיפי עזבה את פילדלפיה, בדרך לקי וסט, פלורידה דרך המפטון רודס. שם היא פגשה את אוניית המערכה מיין ושתי האוניות המשיכו דרומה להוואנה, קובה ב-25 בינואר, שם הן ייצגו את ארצות הברית בטקס השבעת הנשיא חוסה מיגל גומס. ב-28 בינואר היא הפליגה למפרץ גואנטנמו ולאחר מכן שייטה באזור עד 10 בפברואר, אז שובצה לפלגה השלישית של הצי האטלנטי. היא פגשה את הצי הלבן הגדול החוזר מול המפטון רודס והייתה נוכחת בסקירת הצי בנמל שם ב-22 בפברואר. מיסיסיפי חזרה למפרץ גואנטנמו ב-8 במרץ לאימון ירי שם באפריל. משם, היא חצתה את הים הקריבי כדי להפליג על נהר המיסיסיפי צפונה עד נאצ'ז, מיסיסיפי. לאחר מכן היא חזרה לחוף המזרחי של ארצות הברית, ועצרה בפילדלפיה ביוני ולאחר מכן באיסטפורט, מיין, לרגל חגיגות יום העצמאות ב-4 ביולי. אימוני ירי נוספים התבצעו במפרץ כף קוד, יחד עם תמרונים עם הצי האטלנטי וביקורים שונים בנמל עד ספטמבר. פעולות אלו הגיעו לשיאם בחגיגת הדסון-פולטון בספטמבר ובאוקטובר. לאחר תחזוקה תקופתית בפילדלפיה באוקטובר, היא ביקרה בניו אורלינס ובנמלים אחרים באזור לפני שחזרה לתיקונים נוספים בפילדלפיה. מיסיסיפי יצאה לדרך ב-5 בינואר 1910, שוב פנתה לקובה, שם הצטרפה ליחידות האחרות של הצי האטלנטי לאימונים מ-12 בינואר עד 24 במרץ. לאחר מכן היא יצאה להמפטון רודס, הגיעה לשם ב-4 באפריל, ולקחה חלק באימון מטרה מאז ועד 28 באפריל. תיקונים נוספים הגיעו לאחר מכן בפילדלפיה, שנמשכו עד 16 ביולי. לאחר מכן היא ערכה אימוני טורפדו במיין בסוף יולי לפני שיצאה ליחידה מהמיליציה הימית של רוד איילנד לאימון ימי שכלל תרגילי טורפדו נוספים. באוגוסט היא יצאה דרומה להמפטון רודס לאימוני ירי ותרגול קרב עם הצי עד ספטמבר. ביקור נוסף במספנת הצי של פילדלפיה נמשך מה-5 באוקטובר עד ה-1 בנובמבר, ולאחר מכן היא ושאר הפלגה השלישית חצו את האוקיינוס האטלנטי כדי לבקר באירופה, כולל עצירות בגרייבסנד, בריטניה ובברסט, צרפת. בדרך חזרה למימי קובה, האוניות ערכו אימוני קרב מדומה. הם הגיעו למפרץ גואנטנמו ב-13 בינואר 1911, ובמהלך החודשיים הבאים ערך הצי שם את התמרונים השנתיים שלו. ב-13 בינואר 1911 הגיעה מיסיסיפי למפרץ גואנטנמו, והיא בילתה את החודשיים הבאים בניהול תמרונים שונים עם הצי האטלנטי. היא עזבה את האזור ב-13 במרץ והגיעה להמפטון רודס ארבעה ימים לאחר מכן. הכשרה נוספת נמשכה במהלך החודש הבא, ולאחר מכן היא חזרה לפילדלפיה לתחזוקה תקופתית שנמשכה מה-12 באפריל עד ה-1 במאי. לאחר מכן היא שייטה בחוף המזרחי של ארצות הברית יחד עם שאר האוניות של הפלגה ולתוך מפרץ מקסיקו, והמשיכה עד לגלווסטון, טקסס. מיסיסיפי העלתה קבוצה מהמיליציה הימית של ניו יורק לשייט אימונים שנמשך בין ה-13 ל-22 ביולי, ובאוגוסט השתתפה בתמרונים עם סירות טורפדו מול חופי מסצ'וסטס. היא חזרה להמפטון רודס ב-24 באוגוסט לפגוש את שאר הצי לאימון ירי. היא השתתפה בסקירה ימית עבור הנשיא ויליאם הווארד טאפט בנהר נורת' ב-1 בנובמבר. לאחר מכן חזרה האונייה להמפטון רודס לאימון עם השייטת השנייה לפני שעצרה בניופורט ניוז, וירג'יניה ב-24 בנובמבר. תקופה נוספת של עבודות תיקון בפילדלפיה באה לאחר מכן מ-8 בדצמבר עד 16 במרץ 1912, כאשר היא עזבה כדי להצטרף מחדש לצי מחוץ להמפטון רודס. היא השתתפה במגוון תרגילי אימון עד ה-22 באפריל, כאשר היא נותקה מהצי לניסויי שיוט מול פרובינסטאון, מסצ'וסטס. השייטת שלה הצטרפה אליה לשם ב-15 במאי לתרגילים שהחלו חמישה ימים לאחר מכן. ב-26 במאי, מיסיסיפי, שבע אוניות מערכה נוספות, והסיירת המשוריינת וושינגטון, עלו על יחידת נחתים מרגימנט הנחתים השני והובילו אותם לקובה, שם סייעו לממשלת קובה בדיכוי מרד הכושים. הצי הגיע ב-19 ביוני, הוריד את הנחתים, ולאחר מכן נשאר במפרץ גואנטנמו עד שהתנאים במדינה השתפרו, מה שאיפשר לצי לצאת לאימון. תמרוני הצי והפלגה החלו ב-10 ביולי מול חופי רוד איילנד וקונטיקט וב-1 באוגוסט, מיסיסיפי נסעה לפילדלפיה, שם היא הוכנסה למילואים. היא נשארה בצי העתודה האטלנטי עד 30 בדצמבר 1913, אז נשלחה לפנסקולה, פלורידה לשימוש כספינת תמיכה להקמת תחנת האוויר הימי פנסקולה. היא קיבלה על עצמה קבוצה של תשעה קצינים ועשרים ושלושה מלחים יחד עם מטוסים וציוד אחר. היא הגיעה לשם ב-20 בינואר 1914, שם החלו אנשי הצוות להקים את הבסיס. באפריל, מיסיסיפי קיבלה פקודות לשאת יחידה של 500 איש מרגימנט הנחתים השני, שעברו עד אז לפנסקולה, לטמפיקו, מקסיקו, לאחר פרשת טמפיקו, שבמהלכה התרחש עימות קל בין חיילים מקסיקנים ומלחים של הצי האמריקני. היא גם נשאה זוג מטוסים ימיים וציוד תומך. האונייה יצאה לדרך לווראקרוס, מקסיקו ב-21 באפריל, והגיעה לשם ארבעה ימים לאחר מכן. ב-25 באפריל, קרטיס דגם F שהיא נשאה טס בשימוש מבצעי ראשון במטוסים ימיים, וביצע טיסת סיור של 28 דקות מעל הנמל. למחרת, היא העבירה את שני המטוסים הימיים לחוף, יחד עם צוותי הקרקע שלהם וציוד אחר. המטוס פעל בפיקודו של פטריק נ. ל. בלינגר באזור במשך חודש וחצי במהלך כיבוש וראקרוס, ערך סיור וחיפוש בים שמסביב אחר מוקשים ימיים, ונתמך על ידי אנשי צוות ממיסיסיפי. בסוף מאי יצאה האונייה לפנסקולה, שם נשארה עד ה-28 ביוני, ולאחר מכן יצאה צפונה להמפטון רודס. יוון הייתה מעורבת במרוץ חימוש ימי עם האימפריה העות'מאנית בתחילת שנות ה-1910; ב-1910 העות'מאנים רכשו זוג אוניות מערכה פרה-דרדנוט גרמניות (ח'יר א-דין ברברוסה וטורגוט רייס) והזמינו אוניות מערכה דרדנוט מבריטניה ב-1911 וב-1914. הצי המלכותי ההלני הזמין את הדרדנוט סלמיס מגרמניה ב-1913 ואת הדרדנוט בסיליוס קונסטנטינוס מצרפת בתגובה. כאמצעי ביניים, היוונים רכשו את מיסיסיפי ואיידהו מהצי האמריקאי. ממשלת יוון קנתה את האוניות באמצעות מתווך, בונה הספינות פרד גונטלט, שרכש אותן ב-8 ביולי ומסר אותן ליוון. יומיים לאחר מכן, מיסיסיפי ואיידהו נלקחו לניופורט ניוז והוצאו מהעבודה והועברו לצי היווני ב-21 ביולי. שמן שונה לקילקיס ולמנוס, בהתאמה, הן עזבו במהירות את ארצות הברית לאחר העברתם בשל המתיחות הגואה באירופה בעקבות רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד בחודש הקודם. לאחר הגעתו ליוון הפכה קילקיס לאוניית הדגל של הצי היווני. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בסוף החודש, החליט המלך הפרו-גרמני של יוון, קונסטנטינוס הראשון, להישאר נייטרלי. מדינות ההסכמה הנחיתו חיילים בסלוניקי ב-1915, שהיווה מקור למתח בין צרפת ליוון. בסופו של דבר, הצרפתים לכדו את הצי היווני ב-19 באוקטובר 1916. קילקיס הצטמצמה לצוות שלדי והוציאו את סדני העכוז עבור התותחים שלה כדי להפוך אותם לבלתי פעילים. כמו כן הוסרו ממנה כל התחמושת והטורפדות. בסופו של דבר, ממשלה פרו מדינות ההסכמה בראשות ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס החליפה את קונסטנטינוס והכריזה מלחמה על מעצמות המרכז. קילקיס, לעומת זאת, לא ראתה שירות פעיל עם בעלות בריתה החדשות של יוון, ובמקום זאת שימשה אך ורק להגנת הנמל עד סוף המלחמה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, הצטרפה למנוס להתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה בים השחור. בזמן שתמכה בכוחות הצרפתים והבריטים שהגנו על סבסטופול באפריל 1919, קילקיס צפתה במרידות בכמה אוניות מערכה צרפתיות. הצוות שלה התגרה במורדים הצרפתים על ידי תליית דמה מהסקריה. לאחר מכן חזרה קילקיס ליוון. במהלך מלחמת יוון–טורקיה שלאחר מכן שירתה קילקיס כתמיכה בנחיתות לתפיסת השטח העות'מאני. ב-15 במאי 1919, היא וזוג משחתות ליוו שיירה של שישה אוניות תובלה שהובילו את הכוחות שהוטל עליהם כיבוש סמירנה וסביבותיה. קילקיס נשאה את אדמירל משנה קאלולידס, ששימש לאחר מכן כמושל הצבאי של העיר. הצי העות'מאני נכלא על ידי מדינות ההסכמה לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ולכן לא סיפק התנגדות לפעילות הצי היווני. במרץ 1920 הוצבה קילקיס בקונסטנטינופול כחלק מצי מדינות ההסכמה, שהורכב בעיקר מספינות מלחמה בריטיות. צוותי האוניות תרגלו פעולות נחיתה כדי לתמוך בחיל המצב שכבש את העיר, אך במקרה רק צוותים מהספינות הבריטיות עלו לחוף. קילקיס עזבה את הזירה כדי לייצג את יוון במהלך סקירת הצי בספיטהד כדי לכבד את המלך ג'ורג' החמישי ביום הולדתו, 3 ביוני 1920. ביולי, קילקיס וזוג משחתות ליוו שיירה ובה 7,000 חיילי רגלים, 1,000 חיילי ארטילריה ו-4,000 פרדות לפנדרמה. בין ספינות הצי היווני שתמכו בנחיתות עם קילקיס היו הסיירת המשוריינת גאורגיוס אברוף והמשחתות אאטוס, לאון ולרקס, ואוניית בית-חולים. נחיתות התרחשו גם בארגלי מעברו השני של ים מרמרה. ב-19 ביולי יצאה קילקיס עם כמה ספינות תובלה ועם נושאת המטוסים הימיים הבריטית ארק רויאל, שסיפקה סיור אווירי לכוחות היוונים. המבצעים הגיעו לסיומם בספטמבר 1922 כאשר הצבא היווני נאלץ לפנות את סמירנה דרך הים, יחד עם מספר נכבד של אזרחים מאסיה הקטנה. הצי הוביל במהלך הפינוי בסך הכל 250,000 חיילים ואזרחים. קילקיס ולמנוס עזבו את סמירנה בערב ה-8 בספטמבר. קילקיס עברה תיקונים ושדרוגים בשנים 1926–1928 אך כבר הייתה מיושנת עקב מהירות נמוכה ולוח חופשי נמוך. האונייה שיפצה מחדש את הדוודים שלה במהלך השיפוץ הזה. ב-29 בנובמבר 1929, הצי ההלני הודיע כי קילקיס תוצא משירות ותתפרק לגרוטאות. כתוצאה מכך, בשנת 1930, גאורגיוס אברוף החליפה אותה כאוניית הדגל של הצי. אף על פי כן, קילקיס נשארה בשירות הצי עד 1932. לאחר מכן הוצאה האונייה מהצי הפעיל ושימשה כספינת אימונים. התקוממות כושלת בצי היווני במרץ 1935 הובילה להפעלת קילקיס מחדש בתגובה לתפיסתו של גאורגיוס אברוף על ידי המהפכנים. לאחר קריסת המרד, קילקיס שימשה כספינת אימונים לתותחנים נגד מטוסים. ב-28 באוקטובר 1940 פלשה איטליה ליוון, ויזמה את מלחמת איטליה–יוון כחלק משאיפות ההתפשטות של הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני. הצבא היווני הביס במהירות את האיטלקים והדף אותם בחזרה לאלבניה. פחות משבועיים לאחר מכן, הצי האיטלקי ניזוק קשות בפשיטה הבריטית על טאראנטו, מה שהפחית משמעותית את האיום שהציב הצי המלכותי האיטלקי על הצי היווני. מתחילת הסכסוך, קילקיס שימשה כסוללה צפה שבסיסה בסלמיס. תותחי חילוף ממנה ומלמנוס הועסקו כסוללות חוף ברחבי יוון. ב-6 באפריל 1941 פלש הוורמאכט הגרמני ליוון כדי לתמוך בבת בריתה האיטלקית בסכסוך הקפוא. מתכננים בריטיים הציעו להשתמש באונייה כדי לחסום את תעלת קורינתוס על ידי הטבעתה בכניסה הדרומית לתעלה, אך היוונים סירבו, והעדיפו להשתמש בספינה כספינת בסיס אם ייאלצו לסגת מסלמיס. האונייה הותקפה בבסיס הצי סלמיס על ידי מפציצי צלילה יונקרס Ju 87 שטוקה ב-23 באפריל 1941, במהלך הפלישה הגרמנית. קילקיס ניסתה לצאת לדרך כדי להתחמק מההתקפות, אך היא נפגעה מכמה פצצות וטבעה בנמל. שרידי האונייה הוצפו מחדש ופורקו לגרוטאות בשנות ה-50. מדיה וקבצים בנושא מיסיסיפי בוויקישיתוף