laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רועה גרמני

המונח "כלב זאב" מפנה לכאן. לערך העוסק בגזע של כלב הבית שנוצר מהכלאה של כלב ושל זאב, ראו כלב-זאב סאארלוס. כלב רועים גרמני (מכונה לרוב רועה גרמני, ובעגה בלתי-מקצועית גם כלב זאב) הוא אחד מגזעי כלב הבית. הרועה הגרמני משתתף בהרבה ביותים המפורסמים ביותר הם השפווילר (שילוב של רועה גרמני ורוטוויילר). הרועה הגרמני טוב לביותים בזכות האינטליגנציה שלו והחושים החדים שלו. מקורו של כלב עבודה מצוין זה בתוכנית גידול שהחלה בסוף המאה ה-19 בה הוכלאו מספר גזעים של כלבי רועים אירופיים. להכרה וטיפוחו של הגזע כפי שהוא היום אחראי קפטן מקס פון שטפניטץ, אשר "גילה" כלב בעל תכונות רצויות בשם "הקטור לינקסריין" בזמן שהיה בתערוכת כלבים, ומיד רכש אותו. הוא החליף את שם הכלב לשם האצילי "הוראנד פון גראף ראט" והחל לפתח את הגזע. לאחר זמן מה הקים הקפטן עמותה ששמה היה SV ותפקידה היה פיתוח הגזע לגזע עבודה. קפטן פון שטפניטץ שהיה נשיא של העמותה החל להפיץ את הרעיון של שימוש בגזע זה לעבודות ממשלתיות ופרויקטים. ואכן, לקראת שנות ה-20 של המאה ה-20 החל הרועה הגרמני להתפרסם בתור כלב משטרה, צבא, חילוץ והגנה. בזמן מלחמת העולם הראשונה השתמשו בו הגרמנים. גם בזמן מלחמת העולם השנייה עשו הגרמנים שימוש בכלבים אלו. הגזע שימש כשומר גדרות ומגלה מסתננים ופולשים במחנות העבודה וההשמדה. לאחר המלחמה הביאו איתם חיילים בריטים ואמריקאים את הגזע לארצם, וכך גזע זה תפס תאוצה בכל העולם. הפופולריות הרבה של הגזע הביאה לגידול לא נכון, והשבחה לא נכונה, הן מבחינת האופי - שהפך לתוקפני, והן מבחינה פיזית - דיספלסיה של האגן. כיום מחולק הגזע ל-2 קבוצות: קווי עבודה (Work Line). קווי תערוכה (Show Line). הרועה הגרמני נחשב לגזע כלבים קל לאילוף, עקב נאמנותו הגבוהה לבעליו. עובדה זו, בנוסף לגופו החסון ולחוכמתו פתחה בפניו את הדרך לעבודות משטרה, צבא, חילוץ והצלה ואף ככלב נחייה לעיוורים. משקל הגזע לפי ה-A.K.C (מועדון הכלבים האמריקני) הוא 40–45 ק"ג. וגובהו 50–60 ס"מ. פרוותו קצרה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - מחום עד שחור, אך תקן הגזע אוסר פרווה לבנה. הרועה הגרמני נחשב לקל ביותר לאילוף, הוא נאמן מאוד, צייתן ביותר ואוהב משימות - אם תתנו לו כאלה הרי לכם כלב מאושר. הוא אמיץ ובעל ביטחון עצמי גבוה ואף נראה כזה, הוא אינטליגנט ובעל כושר שיפוט מעולה, סבלן ובעל רצון לשרת. הרועה הגרמני מאוד יציב ולא יביע מתיחות אף למשמע קולות מוזרים. הוא תמיד שם בשביל לעמוד בחזית ומוכן להילחם כשצריך. הרועה הגרמני מסתדר עם ילדים ולא יפגע בהם גם אם יציקו לו - כמובן עד גבול מסוים. גם עם חיות מחמד אחרות בבית הוא יסתדר. הוא לא עוין אך אינו מביע חיבה בקלות. הוא מלא גאווה וחשדן מול זרים (מה שמקנה לו יתרון ככלב שמירה) אבל אם רכשתם את אמונו והתחברתם, הוא יתמסר אליכם, וזה לכל החיים. כלב כזה דורש פעילויות ויחס באופן תמידי, אין הוא מתאים לחיות לבדו והוא זקוק לפעילות גופנית ומנטלית כדי לפרוק את האנרגיה האצורה בתוכו, אחרת הוא עלול לפרוק אותה בדרכים שליליות. המשטרה, הצבא ואף חברות שמירה נעזרים בכלבים אלו. כלבים מגזע רועה גרמני יכולים לשמש בתור כלבי רועים, כלבי שירות ונחייה עבור עיוורים וליקויי שמיעה, כלבי שמירה ותקיפה, ואף בתור כלבים לזיהוי חומרים אסורים - כלבי הרחה. האינטליגנציה הגבוהה, הכוח הרב, חוש הריח והאופי הנוח שלהם הופכים אותם לכלבים המתאימים לכמעט כל משימה. רועה גרמני נחשב לאחד הגזעים הפופולריים ביותר בישראל. רועה גרמני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "הדעיכה של הרועה הגרמני ככלב עבודה", כתבה מתורגמת מאקדמיית Leerburg.com, באתר "כלבים בשירות אנשים" עמית סמט לוחמים על ארבע: איזה כלבים משרתים בצה"ל? באתר Mako,‏16 בפברואר 2014
OGLE

OGLE (באנגלית: Optical Gravitational Lensing Experiment) הוא פרויקט אסטרונומי שמקורו בפולין הממוקם באוניברסיטת ורשה. עיקר עיסוקו של הפרויקט הוא גילוי חומר אפל על ידי שימוש בטכניקות המאפשרות לחקור גופים שפולטים אור מועט או שאינם פולטים אור כלל. מאז תחילת הפרויקט ב-1992 התגלו באמצעותו מספר כוכבי לכת חוץ-שמשיים. עידוש כבידתי מדיה וקבצים בנושא OGLE בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של OGLE (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחפשים את אליברנדי

מחפשים את אליברנדי (אנגלית: Looking For Alibrandi) הוא סרט המבוסס על הרומן הידוע מחפשים את אליברנדי מאת מלינה מארג'יטה (Melina Marchetta) שהוצאה לאור בשנת 1999. הסרט מספר על חייה של נערה בת 17 ויחסיה עם משפחתה, חבריה ובית ספרה. בכיכובה של פיה מיראנדה ובבימויה של קייט וודס. פיה מיראנדה זכתה בפרס ACTAA בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר וגרטה סקאקי זכתה בפרס זה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. ג'וזי אליברנדי כבר בת 17, היא מגיעה אל שנת לימודה האחרונה בבית ספרה. ג'וזי (פיה מיראנדה) ואמא קריסטינה (גרטה סקאקי) ננטשו על ידי מיכאל אליברנדי (אנתוני לפאליה), אביה של ג'וזי, עוד לפני שג'וזי נולדת (הוא לא ידעה כי קריסטינה בהריון ונודע לו רק לאחרונה). ג'וזי אינה מוצאת עצמה בין כל המשפחה – סבתא הקשקשנית שעוקבת אחריה, בנות בית הספר הלועגות לה כי היא ממזרה, אביה שבא משום מקום, בחינות הבגרות, ועוד. במהלך כל הסרט ג'וזי מנסה להתקרב אל "גבר החלומות שלה", ג'ון ברטון (Matthew Newton), אך במקום אם מוצאת עצמה שוב ושוב נתקע עם ג'יקוב קוטי (קיק גרי). לראשונה, היא מתיידדת עמו לאחר מסיבה, בה הוא לוקח אותה אל ביתה (חבריו ארגנו לו את זה), במקום נער חלומותיה. לא רק שהוא מנע ממנה הזדמנות פז, הוא גם לקח אותה על אופנוע ומנפץ את כל חלומה. על אף זאת, ג'וזי וג'ון מתקרב אחד לשני וכל אחד מהם רושם פתק בו הוא מספר משהו על עצמו שלא סיפר לשני - ג'וזי מתוודה על אהבתה. הפתקים ישמרו אצל השני והם יפתחו רק בסוף הלימודים. באמצע הסרט ג'ון ברטון מתאבד עקב לחצו של אביו להיות נשיא בניגוד לרצונו. לאחר ההלוויה חוזרת ג'וזי אל ביתה, היא הולכת אל התיבה בה היא שמרה את פתקו ושם היא מגלה כי רשום על כך שהוא הולך להתאבד. ג'וזי האומללה פוגשת את ג'יקוב ופורצת מולו בבכי. כמו גם, היא מתחילה להתיידד עם אביה לאחר שהוא מציל אותה מעונש, לאחר ששברה את אפה של קרלי בישופ (Leeanna Walsman) – תלמידה "מתוקה" שתמיד לעגה לה על היותה ממזרה והטיפה לה ענייני דת. עם הזמן, מוצאת ג'וזי את מקומה בעולם ומתקרבת אל מורשת משפחתה. פיה מיראנדה - ג'וזי אליברנדי גרטה סקאקי - קריסטינה אליברנדי (אמה של ג'וזי) אנתוני לפאליה - מיכאל אליברנדי (אביה של ג'וזי) קיק גרי - ג'יקוב קוטי Matthew Newton - ג'ון ברטון Leeanna Walsman - קרלי בישופ אלנה קוטי - סבתא של ג'וזי "מחפשים את אליברנדי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מחפשים את אליברנדי", באתר AllMovie (באנגלית) "מחפשים את אליברנדי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מחפשים את אליברנדי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Looking for Alibrandi at the National Film and Sound Archive(הקישור אינו פעיל) תפוז - פסטיבל קולנוע אוסטרלי(הקישור אינו פעיל) Filmrip.com
תוספתן

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה התוספתן (בלטינית: Vermiform Appendix Vermix, "תוספת דמוית תולעת", Cecal Appendage, או בסתמי Appendix מוכר גם בכינוי מעי עיוור) הוא שלוחה צינורית חסומה בקצָהּ, היוצא מתחילת המעי הגס, שאורכו כ-8–10 ס"מ, ורוחבו כ-8 מילימטרים. התוספתן ממוקם בחלקו הימני של הבטן התחתונה. הרירית שלו מכילה תאים רבים הקשורים למערכת החיסון, אשר גדלים ומתנפחים בתגובה לזיהום נגיפי או חיידקי, בדומה לשקדים. אספקת הדם לאזור מבוצעת על ידי עורק התוספתן. שמו של התוספתן בעברית הוא תרגום כפשוטו של השם הלטיני "אפנדיקס", שניתן לאיבר זה בשל מקומו כ"נספח" בקצה של המעיים. התוספתן גדול יחסית במידה ניכרת אצל בעלי חיים שתזונתם עשירה בתאית (לדוגמה: אוכלי עשב), בהם הוא תורם לעיכול תאית באמצעות חיידקים המפרישים אנזימים העוזרים לפירוקהּ. בשל כך, משוער כי אצל אבותיו הקדמונים של המין האנושי שימש התוספתן גם לפירוק רב סוכרים (דוגמת תאית). בעבר היה נהוג לחשוב שעם התפתחות האדם השתנתה תזונתו והובילה לכך שהתוספתן הפך לשריד אבולוציוני, כלומר מבנה או תהליך שאיבד את רוב או כל תפקידיו, בדומה לעור ברווז. בשנת 2007 חוקרים מאוניברסיטת דיוק הציעו כי התוספתן משמש כמקום מקלט לחיידקים אשר עשויים להיות שימושיים כאשר מחלה קוטלת את אוכלוסיית החיידקים בשאר חלקי המעיים. הצעה זו מתבססת על תובנה מתחילת שנות ה-2000 על כך שהמערכת החיסונית בגוף נעזרת ונתמכת בצמיחה של חיידקי מעיים מועילים, בשילוב עם תכונות ידועות רבות של התוספתן, כולל המבנה שלו, מיקומו מתחת למעבר המזון וקשר לחיידקים במעי הגס, כל זאת בצד הקשר שלו עם רקמות חיסון. מחקרים שבוצעו בבית החולים של אוניברסיטת וינתרופ הראו כי אנשים ללא תוספתן היו בעלי סיכון פגיעה של פי ארבעה מחיידקי Clostridioides difficile. בהתאם, התוספתן עשוי לשמש כ"מקלט" לחיידקים מועילים לגוף. מאגר זה של חיידקים יכול לשמש בין היתר כדי לאכלס מחדש את חלקי המעיים במערכת העיכול לאחר התקף מחלות הפוגעות באוכלוסיית החיידקים המועילים, דוגמת דיזנטריה או כולרה או גם כדי להגביר את אוכלוסיית החיידקים המועילים בעקבות מחלה גסטרואינטסטינלית קלה יותר. אפנדקטומיה (הסרת התוספתן) הוא ניתוח המשמש לטיפול בדלקת התוספתן, ואחד הטיפולים הכירורגים השכיחים בעולם. דלקת התוספתן גורמת בחלק מהמקרים לחולשה, לבחילות ולכאבים עזים בבטן הימנית התחתונה. הכאבים עלולים להתבטא בהתחלה גם כלחץ בבטן העליונה, ולאט לאט לרדת לכיוון הבטן התחתונה. הטיפול המקובל הוא הסרת התוספתן באמצעות ניתוח, שכן אחרת התוספתן עלול להינקב (פרפורציה, במינוח רפואי), דבר העלול לגרום לזיהומים קשים ולסכנת חיים, עקב התפזרות התכולה הדלקתית בחלל הבטן. Frederic H. Martini, Ph.D., Fundamentals of Anatomy and Physiology, p. 916, Prentice Hall, Englewood Cliffs, New Jersey, 1995 יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: הנספח שצורתו כתולעת, באתר "הידען" תוספתן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שערי תשובה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שערי תשובה – ספרו של רבנו יונה גירונדי שערי תשובה (אורח חיים) – ספרו של רבי חיים מרדכי מרגליות, מנושאי כלי השולחן ערוך שערי תשובה - ספר המביא חלק מתשובות הגאונים
שמואל כהן (חלוץ)

שמואל כהן (1870 – 1940) היה חלוץ ומלחין ביישוב. זכור כיום הודות למלודיה שחיבר בשנת 1888, בנעוריו, לשירו של נפתלי הרץ אימבר, תקוותנו, שהיה עם הזמן להמנון הלאומי של ישראל. שמואל כהן נולד בשנת 1870 באונגני שבבסרביה, אז חלק מהאימפריה הרוסית וכיום חלק ממולדובה. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1878 והתיישב במושבה ראשון לציון בשנת תרמ"ו, לאחר שקנה מהמתיישבים הוותיקים יותר חלקה בת 22 דונם. כהן טען שאת המנגינה לשיר לקח משיר עם מולדבי והיא אכן נושאת דמיון ברור לשיר העם המולדבי והרומני Carul cu Boi ("עגלה עם שוורים"). המנגינה מוכרת ברומניה גם כמלווה בטקסטים אחרים - "שיר של חודש מאי" (Cantec de mai) או חלקית (בבית הראשון בלבד) ב"תירס עם עלה זקוף" (Cucuruz cu frunza-n sus). לפי גרדנוויץ, ייתכן כי שמואל כהן מצא את המנגינה הזאת בקובץ של שירים ליטורגיים יהודים שפרסם החזן הידוע ניסן ספיבק בלצער בקישינב. מנגינות עם צלילים דומים, בהבדלים בעיקר בחלק השני, מוכרות גם בכמה תרבויות אחרות - לדוגמה, הריקוד האיטלקי מתקופת הרנסאנס "לה מנטובאנה", שיר העם האוקראיני Kateryna Kucheryava או "קתרינה המתולתלת"), השיר השוודי "אוק, וורמלנד", שירי עם בסקים והמנון דתי נוצרי מספרד, שיר העם הפולני "Pod Krakowem", שיר עם הולנדי, אחת המנגינות שיהודי ספרד השתמשו בה לתפילת ה"הלל" ועוד. אחת ממנגינות דומות אלה שימשה גם את המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה בפואמה הסימפונית שלו "ולטאבה" (ידועה גם כ"מולדבה"). מזכרונות שמואל כהן, בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק נא: חוג גואלי־קרקע בנס־ציונה, תרמ"ז–תר"ן (1887–1890), עמ' 575–579; פרק נד: ייסוד באר־טוביה, תרמ"ח–תרמ"ט (1888–1889), עמ' 613–616. כרך ב, פרק ס: התפשטות שיר "התקוה" בימי ייסוד רחובות, תר"ן–תרנ"א (1890–1891), עמ' 671–674. אליהו הכהן, כיצד הפכה "התקוה" להמנון, עת-מול גליון 2, נובמבר 1978 מדיה וקבצים בנושא בית התווים בוויקישיתוף שמואל כהן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל כהן, באתר Discogs (באנגלית) שמואל כהן באתר "אלבום המשפחות – עדת ראשון-לציון" על התקווה כהמנון אליהו הכהן, כיצד הפכה "התקווה" להמנון?, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
MVP של העונה הסדירה ב-NBA

MVP של העונה הסדירה ב-NBA (באנגלית: NBA Most Valuable Player Award) הוא פרס הניתן לשחקן הכדורסל המצטיין של העונה הסדירה (לא פלייאוף) של ליגת ה-NBA. תואר זה חולק לראשונה בעונת 1955/1956. השחקן נבחר על ידי הצבעה שנערכת מיד בתום העונה הסדירה. עד עונת 1979/1980 מי שהצביע עבור השחקן שיזכה בתואר היו שחקני ה-NBA עצמם, אך החל מעונת 1980/1981 הוחלט שההצבעה תיעשה על ידי 125 כתבים, פרשנים ושדרני ספורט מקנדה ומארצות הברית. מאז עונת 1982 כל שחקן שזכה בתואר ניצח לפחות ב-50 (מתוך 82) משחקים בעונה הסדירה (מלבד קארל מלון בעונת 1998/1999 שהייתה מקוצרת עקב שביתת שחקני הליגה, לברון ג'יימס בעונת 2011/2012 שהייתה מקוצרת עקב שביתת שחקני הליגה, ראסל וסטברוק שקבוצתו ניצחה 47 משחקים בלבד בעונת 2016/2017 אך היה לשחקן השני בהיסטוריה לסיים עונה עם ממוצע של טריפל דאבל כרים עבדול ג׳באר עונת 1975/1976 וניקולה יוקיץ בעונת 2020/2021 שקבוצתו ניצחה 47 משחקים בלבד אך גמרה את העונה במקום השלישי במערב). כרים עבדול-ג'באר זכה בתואר 6 פעמים. ביל ראסל ומייקל ג'ורדן זכו בתואר 5 פעמים כל אחד. וילט צ'מברלין ולברון ג'יימס זכו בתואר 4 פעמים. מג'יק ג'ונסון, לארי בירד וניקולה יוקיץ' זכו 3 פעמים כל אחד בתואר. רק שני רוקים הצליחו לזכות בתואר זה: וילט צ'מברלין בעונת 1959/1960 ווס אנסלד בעונת 1968/1969. דירק נוביצקי (2006/2007), יאניס אדטוקמבו (2018/2019, 2019/2020) וניקולה יוקיץ' (2020/2021, 2021/2022, 2023/2024) הם האירופאים היחידים שזכו בתואר. דריק רוז זכה בפרס בעונת 2010/2011 ובך הפך לשחקן הצעיר ביותר שזכה בפרס, בגיל 22. סטפן קרי הוא היחיד שזכה בתואר פה אחד, בעת בחירתו ל-MVP בעונת 2015/2016. כרים עבדול ג׳באר הוא השחקן היחיד שזכה בפרס שקבוצתו לא העפילה לפלייאוף (בעונת 1975/1976). החל מעונת 2023/2024, על השחקנים להופיע לפחות ב-65 משחקים כדי להיות זכאים לרוב פרסי העונה הסדירה, ביניהם גם פרס ה-MVP. ההשתתפות במשחק נחשבת החל מ-20 דקות משחק אישיות. עם זאת, כאשר ישנם שני משחקים בהם הופיע השחקן במשך לפחות 15 דקות, הם יכולים להיכלל בספירת 65 המשחקים. החרגות נוספות קיימות גם לשחקנים הסובלים מפציעות סיום עונה ששיחקו לפחות 62 משחקים, ולשחקנים שהושפעו מ"נסיבות בחוסר תום לב". ה-MVP של העונה זוכה בגביע מייקל ג'ורדן, אשר נקרא כך מאז עונת 2022/2023 על שמו של שחקן העבר שזכה בפרס חמש פעמים. גובהו של הגביע 23.6 אינץ' ומשקלו 23.6 פאונד, מחווה למספר החולצה של ג'ורדן (23) ומספר האליפויות שלו (6). חמש הצלעות בגביע הן מחווה לחמש הזכיות של ג'ורדן בתואר ה-MVP וגם התג למטה בעל שישה צדדים, כסמל למספר האליפויות של ג'ורדן. בנוסף, הגביע בזווית של 15 מעלות לאור 15 שנות קריירה של ג'ורדן ב-NBA והכדור בראש הגביע מורכב מ-23 נקודות, כמספר המזוהה ביותר עם ג'ורדן. MVP של סדרת הגמר ב-NBA חמישיית העונה ב-NBA מריחואנה מחוץ לרשימת החומרים האסורים: ה-NBA בדרך להסכם חדש, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2023 ‏ב-NBA הודיעו: פרס ה-MVP ייקרא על שמו של מייקל ג'ורדן, באתר ספורט1, 13 בדצמבר 2022
מערת יהושפט

מערת יהושפט היא מערת קבורה משלהי התקופה ההלניסטית בארץ ישראל, השוכנת באפיק נחל קדרון למרגלות הר הזיתים, ומהווה יחידה תכנונית אחת עם מצבת יד אבשלום. במערה תשעה חדרים, היא מכילה כוכי קבורה, קברי מקמרים (ארקוסוליה) וחדרים ללא כל מתקני קבורה, שבהם הקבורה הייתה כנראה בסרקופאגים. המערה תוכננה ונחצבה כיחידה אחת יחד עם מצבת יד אבשלום. בפינה הצפון-מזרחית של המעבר החצוב המקיף את יד אבשלום נחצבה חזית מפוארת ומעוטרת בגמלון מגולף המובילה למערה. בשנות ה-40 חקר נחמן אביגד את מצבות נחל קדרון, ובכללן את יד אבשלום, ובשנת 1954 פרסם את ספרו "מצבות קדומות בנחל קדרון" שהיה ונותר העבודה המקיפה ביותר שנעשתה על יד אבשלום. הניתוח הארכיטקטוני-סגנוני המעמיק של אביגד, הביא למסקנה שיש לתארך את המערה לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. עמוס קלונר ובועז זיסו העלו בחיבורם על הנקרופוליס של ירושלים בימי הבית השני, כי ניתוח הפרטים הארכיטקטוניים של המצבה משייך אותה לסגנון הפרובינציאלי האקלקטי של התקופה הרומית הקדומה. סגנון זה מתוארך לימיו של הקיסר אוגוסטוס ולימי הקיסרים מן השושלת היוליו-קלאודית (31 לפסה"נ ועד 68 לסה"נ). החדר הראשון במערה נושא טיח המעיד כי נעשה בו שימוש לכנסייה בימי הביניים. אם כי מערת יהושפט ויד אבשלום הם בני תוכנית אחת, ונבנו שניהם במאה ה-1, אין להשוות ביניהם ובין קבר בני חזיר וקבר זכריה. הראשונים הם שני מבני קבורה עצמאיים, אם כי סמוכים, ואילו המבנה הנקרא "קבר זכריה" למעשה הוא מבנה אטום, שאינו מכיל קברים ומשמש כ"נפש" לקבר שלצידו. במקרא מסופר על קבורתו של יהושפט, מלך יהודה: ”וַיִּשְׁכַּב יְהוֹשָׁפָט עִם אֲבֹתָיו, וַיִּקָּבֵר עִם אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִד אָבִיו” (מלכים א, כב, נא), כלומר את קברו יש לחפש בעיר דוד, יחד עם שאר קברי מלכי יהודה. בנוסף, מאחר שכל הידוע המלך יהושפט מלך כ-700 שנים לפני הקמת מתחם יד אבשלום, כך שברור שהמערה לא שימשה כקבר יהושפט. ייתכן והמערה קיבלה את שמה מ"עמק יהושפט" - שמו של קטע זה של נחל קדרון. בימי הביניים, החלו להראות את קברו של יהושפט במערה, כנראה בעקבות הנוסע הנוצרי ארקולף, הקורא למבנה יד אבשלום הסמוך "מגדל יהושפט". זאב וילנאי, מצבות קודש בארץ-ישראל, אחיעבר ושות', תשמ"ה, כרך א עמודים 327-330. נחמן אביגד, "עיר הקברות של ירושלים בימי הבית השני", בתוך מיכאל אבי-יונה (עורך), ספר ירושלים, מוסד ביאליק ודביר, תשט"ז, עמוד 344. מערת יהושפט באתר "לדעת" גבריאל ברקאי, יד אבשלום - קבר אגריפס הראשון מלך יהודה האתר קדוש ליהודים מאז המאה ה-12, באתר הארץ, 22 ביולי 2003 אביגד 1954; 130 קלונר וזיסו 2007; 243
מיכאיל לריאונוב

מיכאיל פיודורוביץ' לריאונוב (ברוסית: Михаи́л Фёдорович Ларио́нов; 22 במאי 1881 (יוליאני) – 10 במאי 1964) היה צייר רוסי. לריאונוב נולד בעיר טירספול (בתקופתו בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בטרנסניסטריה), ליד אודסה. בשנת 1898 התחיל את לימודיו בבית הספר לציור פיסול ואמנות בעיר מוסקבה (Московское училище живописи, ваяния и зодчества). הוא הושעה מלימודיו שלוש פעמים עקב השקפותיו הרדיקאליות. בשנת 1902 צייר בסגנון האימפרסיוניזם, אולם לאחר ביקורו ב-פריז ב-1906 החל לעבוד בסגנון פוסט אימפרסיוניזם ולאחר כך בסגנון הרוסי החדש, נאו אימפרסיוניזם. ב-1913 יצר סגנון ציור מקורי וחדש בשם ריוניזם המבוסס על אמנות מופשטת. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא. לאחר שחרור מסיבות בריאותיות בעקבות פציעה, עבר להתגורר בפריז. בעקבות מהפכת אוקטובר, המשיך להתגורר בצרפת עד מותו. ב-2001 הנפיק הבנק המרכזי של טרנסניסטריה מטבע כסף לזכרו של לריאונוב. המטבע הונפק כחלק מסדרת מטבעות לזכרם של אישים מפורסמים מטרנסניסטריה. המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור אחד מציוריו של לריאונוב הוא בסך 2,200,000 לירות שטרלינג. בשנת 1989 ציוריו הועברו לגלריית טרטיאקוב בהתאם להחלטת אשתו. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל לריאונוב בוויקישיתוף גלריית ציוריו של מיכאיל לריאונוב מיכאיל לריאונוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאיל לריאונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מיכאיל לריאונוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאיל לריאונוב, באתר Discogs (באנגלית) Larionov Still Life Sells For Record GBP2.2 Million
מנהל מוזיקלי

מנהל מוזיקלי הוא תואר המשמש תזמורות רבות להגדרת תפקידו של המנצח הראשי או המנהיג האמנותי של התזמורת. בתיאטרון מוזיקלי, אחריותו של המנהל המוזיקלי חלה על כל החלק המוזיקלי של המופע ובמסגרת זו עליו לוודא שליטה מלאה ויסודית של צוות המבצעים במוזיקה, לפקח על הפרשנות המוזיקלית של המבצעים על הבמה והתזמורת שבבור התזמורת (דוּת), ולנצח על התזמורת. במאה ה-20 הייתה כרוכה בתואר ובמשרה שליטה בלתי מוגבלת כמעט בענייניה של תזמורת מסוימת. כפי שמשתמע מן השם, המנהל המוזיקלי לא רק מנצח על קונצרטים אלא גם קובע איזו מוזיקה תנגן התזמורת, בקונצרטים או להקלטות, וסמכותו רבה בכל הנוגע לקבלה לעבודה, לפיטורים ולהכרעות אחרות בענייני סגל הנגנים בתזמורת. שלטון סמכותי כזה, שנחשב פעם לצפוי ואפילו נחוץ לתפקוד נאות של הרכב סימפוני, התרופף במידת מה בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כשהופיעו, וזכו לעידוד, מידה רבה יותר של חלוקת כוח וסגנונות ניהול שיתופיים (עם נגני התזמורת עצמם, עם ההנהלה ועם מועצת המנהלים המתנדבת). המונח "מנהל מוזיקלי" נפוץ בארצות הברית באמצע המאה ה-20, כתוצאה מההתפתחות שחלה בתארים. בעבר הוגדר העומד בראש התזמורת פשוט כ"מנצח". בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 נכנס לשימוש המונח "מנהל מוזיקלי", בכוונה להדגיש את העובדה שממלא התפקיד הזה עושה הרבה יותר מניצוח גרידא ובמטרה להבחין בין נושא משרה זו לבין מנצח אורח, המנצח על תוכנית אחת או קונצרט אחד מסוים. גאורג סל, למשל, מונה כ"מנהל מוזיקלי" (Musical Director) של תזמורת קליבלנד בשנת 1946 וכך הוגדרה משרתו עד מותו בשנת 1970. הבא אחריו, לורין מאזל, קיבל את התואר (הפעם זה נקרא Music Director). תזמורות חשובות אחרות באמריקה היו מעודכנות יותר והחלו להשתמש במונח הפשוט יותר בשנות ה-50 וה-60. "מנהל מוזיקה" בהפקת תיאטרון או במחזמר של ברודוויי משמש במקרים רבים כפסנתרן חזרות ומנצח. מנהלים מוזיקליים אפשר למצוא גם בתזמורות כלי נשיפה ממתכת או מעץ, במקהלות, ובהרכבים אחרים. כמו-כן, נהוג לכנות בתואר מנהל מוזיקלי, את כותב העיבודים ו/או הלחנים, המנצח ומנהל החזרות והביצוע של מופע מוזיקלי (בימתי-חי, מוקלט משודר או מצולם). במוזיקה פופולרית, תפקידיו של מנהל מוזיקלי כוללים פיקוח על העיבודים המוזיקליים וכן גיוס ופיקוח על צוות העובדים בסיבוב הופעות של מוזיקאי (ובכלל זה הופעות טלוויזיוניות שלו, הופעות בפסטיבלים וכדומה). בעידן המודרני, בלתי אפשרי או בלתי מעשי לשחזר בהופעות חיות את אותו סאונד שבו הוקלטו השירים באולפן, ותפקידו של המנהל המוזיקלי הוא להתאים את עיבודי האולפן להופעות חיות, תוך גיוס ושיבוץ נגנים ומוזיקאים לשם כך (לעיתים תוך החלטה על שימוש בפלייבק). המנהל המוזיקלי לרוב גם מנהל את החזרות, כמו גם את המופעים, דבר שמאפשר למוזיקאי המוביל להתמקד במוזיקה בלבד. מדיה וקבצים בנושא מנהל מוזיקלי בוויקישיתוף Mike Dias, WHAT EXACTLY DOES A MUSIC DIRECTOR DO?, באתר themusicindustryinsider.com, ‏22 ביולי 2013, בדיקה אחרונה ב־20 בפברואר 2022 Chris Payne, ‏ Miley Cyrus’ Music Director Talks Bangerz Tour Behind-the-Scenes, באתר בילבורד, ‏8 במאי 2014, בדיקה אחרונה ב־20 בפברואר 2022 Richard Chamberlain, ‏ How to find work as a drummer and musical director, באתר musicradar.com, ‏21 באוגוסט 2014, בדיקה אחרונה ב־20 בפברואר 2022
יצחק שד"ר

יצחק ("יצקו") שד"ר (נולד בשנת 1944 בישראל) הוא איש ביטחון שכיהן כקצין הכנסת בין השנים 2000 – 2010. שד"ר שירת בחטיבת הצנחנים, במסגרת הנח"ל המוצנח (1962–1965). לאחר שחרורו הצבאי היה חבר בקיבוץ נחל עוז ולמד מדע המדינה ואסטרטגיה באוניברסיטת בר-אילן. לאחר מכן, בין השנים 1970–1973 שימש כמאבטח בחברת אל על ובשגרירות ישראל בשווייץ. במהלך שירותו בשווייץ למד גם גרמנית ומתמטיקה. בשנת 1974 הצטרף למוסד ומילא בו שורה של תפקידים עד שנת 2000. בשנה זו מונה לתפקיד קצין הכנסת, והשתחרר משירותו במוסד. בשנת 2009 הועלה שד"ר לדרגת ניצב, ובשנת 2010 פרש מתפקידו. מדיה וקבצים בנושא יצחק שד"ר בוויקישיתוף יצחק שד"ר באתר הכנסת ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרד קיטנר

אלפרד קיטנר (בגרמנית: Alfred Kittner;‏ 24 בנובמבר 1906, צ'רנוביץ, בוקובינה – 14 באוגוסט 1991, דיסלדורף) היה משורר יהודי שכתב בשפה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, לפני כניסת הרוסים לצ'רנוביץ, עזב קיטנר בן ה-12 את העיר עם משפחתו ועבר להתגורר בווינה ממנה חזר עם סיום המלחמה ב-1918. בין השנים 1932 - 1935 שימש כעורך העיתון "Der Tag" (היום), עיתון יומי יהודי בשפה הגרמנית שהופיע בצ'רנוביץ בשנים אלה. קיטנר היה בין משורריה היהודים של צ'רנוביץ אשר עשו את צעדיהם הראשונים בשפה הגרמנית. בין שיריו הידועים ביותר נמנית הפואמה הרומנטית שפורסמה בצ'רנוביץ בשנת 1936 "פרש העננים". בתקופת השואה כתב קיטנר שירים בגרמנית בגטו צ'רנוביץ, וב - 1942 גורש לטרנסניסטריה. אחרי המלחמה חזר לצ'רנוביץ, אך ב-1945 עבר לבוקרשט ושם יחד עם ידידו אלפרד מרגול-שפרבר נמנה עם המשוררים הפעילים ביותר של החוג הבוקובינאי שנאסף באותם ימים בבירת רומניה. בשנת 1956 הופיע בבוקרשט כרך שיריו "צעדת הרעב וגדר התיל" בו נתן ביטוי לזכרונות שואת היהודים בטרנסניסטריה. בעת שהותו בבוקרשט עסק בתרגום שירה רומנית לגרמנית. ובשנת 1971 יצאה בעריכתו אנתולוגיה של משוררים יהודים מבוקובינה שכתבו בגרמנית. לאחר מות אשתו ב-1980 עזב את רומניה והשתקע בעיר דיסלדורף שבגרמניה המערבית, שם נפטר. Shade writing - poems 1925-1987, 1988. ISBN 3-89086-966-1. Memories 1906-1991, 1996. ISBN 3-89086-873-8. The cloud rider - poems 1925-1945, (1938) 2004. ISBN 3-89086-699-9. Truth play - poems 1945-1991, 2005. ISBN 3-89086-819-3. Letters with rose foreigner. 2006. ISBN 3-89086-581-X. דוד שערי (2004). יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם. המרכז לחקר התפוצות ע״ש גולדשטיין־גורן, אוניברסיטת תל אביב. ISBN 9653380605. www.bukowina.info/kultur1.html
חאן

האם התכוונתם ל... חאן (תואר) – חאן (או: ח'אן) משמעותו "שליט" במונגולית, החאן שולט בחאנות (או: ח'אנות) ומשמעות התואר מתורגמת בדרך כלל כ"קיסר". אישים ג'ינגיס חאן – מנהיג האימפריה המונגולית. חאן פיי דזה – פילוסוף סיני, הנחשב כגדול הפילוסופים הלגליסטים. איוב ח'אן – מנשיאי פקיסטן. עבד אל-קדיר ח'אן – מדען גרעין פקיסטני. שאה-רוח' ח'אן – שחקן ומפיק קולנוע הודי. אמיר ח'אן – שחקן קולנוע הודי. סלמאן ח'אן – שחקן קולנוע הודי. מהבוב ח'אן – במאי קולנוע הודי. מבנים ומקומות חאן (מבנה) – מבנה אכסניה לשיירות. חאן שער הגיא – פארק לאומי להנצחת פורצי הדרך לירושלים במלחמת השחרור. החאן הירושלמי – מבנה בירושלים, בעברו חאן לעולי רגל, כיום מתחם תרבות ואירועים. תיאטרון החאן – תיאטרון השוכן במתחם החאן הירושלמי. חאאן (Jaén) – עיר בספרד. האן (פירושונים) קאן (פירושונים) קאהן (פירושונים)
גאגיק, מלך קאחתי

גאגיק (בגאורגית: გაგიკი, גאגיקי) (נפטר ב-1058) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1039 ועד למותו בשנת 1058. גאגיק היה בנו של הבגרט הארמני - שושלת בגרטוני, דוד הראשון, מלך ממלכת לורי ואשתו הגאורגית, אחותו של קוויריקה השלישי הגדול, שאימץ את גאגיק כבנו ויורשו. עם מותו של קוויריקה השלישי, בשנת 1029 סיפח בגרט הרביעי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, את ממלכת קאחתי-הרתי (კახეთ-ჰერეთის სამეფო) לממלכתו. אולם בשנת 1039, הצליחו אצילי קאחתי, להחזיר את המונרכיה ולהמליך את גאגיק עליהם. בעזרת תמרונים במאבק בין בגרט הרביעי לבין האציל הגאורגי רב העוצמה, ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי מבית בר'וואשי, הצליח גאגיק להבטיח את שלמות ממלכתו. הוא עזר לבגרט במשלחת שלו כנגד אמירות טביליסי, אולם כשניסה המלך הגאורגי לתפוס את חזקותיו בהרתי, כרת גאגיק ברית עם ליפריט, וסייע לו במרידתו כנגד בגרט בשנים 1046-1047, והצליח לשמור, פחות או יותר, על נחלותיו בהרתי. עם מותו בשנת 1058 ירש אותו בנו אר'סרתן. סיריל טואומנוף (רומא, 1976), Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie). וחושטי, История царства грузинского. Возникновение и жизнь Кахети и Эрети. Ч.1