laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוגוסט פרידריך קראנץ

אוגוסט פרידריך קראנץ (בגרמנית: August Friedrich Cranz, נולד ב-26 בספטמבר 1737 במארביץ ליד גוז'וב ויילקופולסקי; נפטר בברלין 19 באוקטובר 1801) היה סופר גרמני. נולד בגרמניה ב-1737. אביו היה מטיף לותרני. הוא למד תאולוגיה ומשפטים באוניברסיטת האלי . וב-1772 כשהיה בגיל 35, מונה למורה של משפת האצולה סולמס(גר') בברלין. בהמלצתם, הוא הפך מאוחר יותר ליועץ לענייני מלחמה ומיסים בקלווה, אך הודח בגלל אי-סדרים. ב-1773 החל לשמש כעורך של השבועון Der Freund der Wahrheit und des Vergnügens am Niederrhein, שיצא לאור בעיר קלווה על ידי יוהאן גוטליב ברשטכר. ב-1781 פרסם חוברת בשם Ueber den Mißbrauch der geistlichen Macht oder der weltlichen Herrschaft in Glaubenssachen שעסקה בפרשת החרמתו של נתנאל פוזנר בהמבורג על יד הרב רפאל הכהן כ"ץ. ב-1782 הוציא את החלק השני של החוברת שעסק בדרשת הרב דוד טבל בן נתן נטע מליסא נגד נפתלי הרץ וייזל וחיבורו דברי שלום ואמת. באותה השנה הוא פרסם את החוברת Das Forschen nach Licht und Recht in einem ("החיפוש אחר האור והצדק") החוברת נכתבה כתגובה לדברי משה מנדלסון, בהקדמתו לספר "תשועת ישראל" של מנשה בן ישראל. את החוברת פרסם קראנץ באנונימיות. מנדלסון, שסבר בתחילה שהיא נכתבה על ידי יוסף פון זוננפלס – פרופסור יהודי מומר בעל מעמד בשלטון האוסטרי – ראה צורך להגיב עליה באופן יסודי, וכתגובה חיבר את ספרו "ירושלים". בשנים 1779 עד 1784 התגורר בברלין ולאחר מכן עבר להמבורג, ככל הנראה כדי להתחמק מנושיו. בהמבורג התחתן אך נישואיו הסתיימו עד מהרה בגירושין, והוא מת נטוש ועני. Ueber den Mißbrauch der geistlichen Macht oder der weltlichen Herrschaft in Glaubenssachen (על ניצול לרעה של כוח רוחני או סמכות חילונית בענייני אמונה). חלק א' ברלין 1781, חלק ב' ברלין 1782 Das Forschen nach Licht und Recht in einem Schreiben an Herrn Moses Mendelssohn auf Veranlassung seiner merkwürdigen Vorrede zu Manasseh Ben Israel (החיפוש אחר האור והצדק מכתב למר משה מנדלסון לרגל הקדמתו המוזרה למנשה בן ישראל) ברלין 1782. עותק דיגיטלי מדיה וקבצים בנושא אוגוסט פרידריך קראנץ בוויקישיתוף ספרות מאת ואודות אוגוסט פרידריך קראנץ באתר הספרייה הלאומית של גרמניה מאמרים מאת ואודות אוגוסט פרידריך קראנץ באתר הספרייה הדיגיטלית הגרמנית אוגוסט פרידריך קראנץ באתר Deutsche Biographie זאב לוי, "היהודי הנסבל" שהיה לנביא הנאורות בגרמניה, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2005
שדרות ויצמן (ירושלים)

שדרות חיים ויצמן הן כביש הכניסה המרכזי לירושלים מצד מערב, הקרויות על שמו של נשיא מדינת ישראל הראשון, חיים ויצמן. שדרות ויצמן מתחילות במחלף גבעת שאול, שם הן מחליפות את כביש 333 (שדרות בן-גוריון) ופוגשות את כביש בגין ושכונת גבעת שאול (רחוב גבעת שאול). בהמשכן, חולף מעליהן גשר המיתרים ובכיכר ש. שלום שטרית הן מתפצלות לרחוב יפו, רחוב ירמיהו, שדרות הרצל ושדרות שזר. קטע נוסף הנקרא "שדרות חיים ויצמן" ונחשב להמשכן יוצא משדרות הרצל מול שכונת קריית משה (רחוב הרב צבי יהודה) ומגיע עד לשדרות יצחק רבין בקריית הלאום. בפועל שם זה כמעט ולא נמצא בשימוש, וקטע זה קרוי במקביל גם שדרות ויצמן וגם רחוב הרב אברהם שפירא. במקור, הוחלט כי גם הקטע משדרות הרצל שבין שני רחובות אלו ייקרא שדרות ויצמן (באופן שיוצר כעין צורת האות ל'), אולם בפועל החלטה זה אינה מיושמת כיום בשטח ובמפות. קטע מכביש בגין עובר במנהרה מתחת לשדרות ויצמן. החל מהמאה ה-19, הקטע הנקרא כיום שדרות ויצמן היה חלק מהדרך מיפו לירושלים (עד אז, העולים לירושלים היו עוברים דרך מעלה רומאים). לאחר קום המדינה הוצע לקרוא לרחוב זה על שמם של מגיני ירושלים. לקראת ציון עשור למותו של נשיא מדינת ישראל הראשון חיים ויצמן, הציע מקורבו של ויצמן, מאיר וייסגל, לראש העירייה דאז גרשון אגרון, לגייס כספים עבור שיפוץ שדרת הכניסה לעיר, ובתמורה שמו של ויצמן יונצח בה. וייסגל גייס את הכסף ולקראת יום השנה העשירי לפטירתו התכנסה מועצת עיריית ירושלים כדי לאשר את קריאת שם הרחוב על שמו. נציגי תנועת החרות ואגודת ישראל התנגדו להצעה, וב"חרות" הציעו שהקטע שבין חורבות הכפר ליפתא לשכונת גבעת שאול ייקרא על שם מגיני ירושלים והנשיא ויצמן יונצח בקטע שבין מוסד הרב קוק לקריית הממשלה. מועצת העירייה דחתה את הצעתם בתום דיון סוער, והחליטה כי הרחוב לכל אורכו ייקרא על שמו של ויצמן. בעת חנוכת הכביש, עברה לאורכו שדרת עצי זית. טקס חנוכת שם הרחוב התקיים ביום האזכרה של ויצמן, בכ"ג בחשוון ה'תשכ"ג (18 בנובמבר 1962). עד סלילת דרך יצחק שמיר וכביש 16, רוב כלי הרכב שהגיעו לירושלים מכיוון תל אביב דרך כביש 1 היו נכנסים לעיר דרך שדרות ויצמן. מאז פתיחת כבישים אלו, מתפצלת הכניסה המערבית לירושלים, וכיום נכנסים דרך שדרות ויצמן בעיקר לכיוון מרכז העיר או שכונות גבעת שאול וקריית משה. צומת הכניסה לשדרות ויצמן, בהיותו שער הכניסה הראשי לירושלים, נחסם פעמים רבות לצורכי מחאה. ב-2022 ארע פיגוע בתחנת האוטובוס בצומת זה, שבו נרצחו שני אזרחים וב-2023 בוצע פיגוע ירי בצומת, שבו נרצחו שלושה ישראלים ואחד נוסף נהרג בשוגג בידי חייל צה"ל. ויכוח סוער במועצת ירושלים על קריאת רחוב ע"ש וייצמן, הארץ, 22 באוקטובר 1962 רחוב בכניסה לירושלים ייקרא בשם "שדרות וייצמן", על המשמר, 22 באוקטובר 1962 מ. אבידן, פרשת ואלה שמות הרחובות בירושלים, חרות, 8 בינואר 1963 שדרה ע"ש וייצמן במבואות ירושלים, חרות, 19 בנובמבר 1962 שדרת הכניסה לירושלים נקראה ע"ש וייצמן, קול העם, 19 בנובמבר 1962 לירן תמרי, מפגיני ימין חוסמים את הכניסה לירושלים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2023 אהרן רבינוביץ ורן שמעוני, חרדים חסמו את כביש 4 באזור פתח תקווה ואת הכניסה לירושלים במחאה על מעצר עריק, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2023 בר פולג, עשרות נכים חסמו את הכניסה לירושלים בכביש 1 ובגשר המיתרים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2021
Reflection (פירושונים)

האם התכוונתם ל... Reflection – שיר מהסרט מולאן My Reflection – אלבום DVD של הזמרת כריסטינה אגילרה Reflection (אלבום) – אלבום של פיפת' הרמוני Reflection (תכנות) – היכולת של תוכנת מחשב לבחון אובייקטים או לשנות את התנהגותם בזמן ריצה החזרה (פירושונים) שיקוף (פירושונים) רפלקציה (פירושונים)
רוהנו

רוּהְנוּ (באסטונית: Ruhnu, בשוודית ובגרמנית: Runö, בלטבית: Roņu sala) הוא אי אסטוני וגם נפה במחוז סארה. הוא ממוקם במפרץ ריגה בים הבלטי. עד שנת 1944 היו רוב תושבי האי דוברי שוודית והאי נקרא בפיהם רונה (Runö). שטחה של נפת רוהנו 12 קמ"ר, זו הנפה הקטנה ביותר באסטוניה. רוהנו מרוחקת בקו אווירי 40 קילומטרים מלטביה ו-96 קילומטרים מפרנו. באי יש רק כפר אחד ואוכלוסייתו מונה כ-100 תושבי קבע בלבד.[דרוש מקור] נפת רוהנו היא המקום המיושב ברציפות המבודד ביותר באיחוד האירופאי. הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר ברוהנו, שמשוער כי הם קשורים לציד כלבי-ים עונתי, מתוארכים ל-5000 לפנה"ס בערך. עת הגעת הסקנדינבים הקדומים לרוהנו ותחילתו של יישוב שוודי קבוע אינה ידועה. היא כנראה התחילה אחרי המאה ה-13, שכן אז נכפתה הנצרות על תושבי מפרץ ריגה בידי המסדר הטבטוני. הפעם הראשונה בה הועלתה רוהנו ואוכלוסייתו דוברת השוודית לכתב הייתה במכתב שנשלח בשנת 1341 על ידי בישופ קורלנד, הנותן אישור לתושבי רוהנו לחיות ולנהל את נכסיהם על-פי החוק שוודי. משנת 1621 עד שנת 1721 הייתה רוהנו שייכת לממלכת שוודיה, ולאחר מכן לאימפריה הרוסית עד מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1644 נבנתה כנסייה מעץ ובניית הצריח שלה הסתיימה ב-1755. אוכלוסיית האי הייתה מבודדת ביותר ונישואי קרובים היו נפוצים בקרבה. ב-1877 הובא לאי מגדלור שיוצר בצרפת ועוצב בידי גוסטב אייפל. המגדלור הוקם בנקודה הגבוהה ביותר באי. בשנת 1915, נכבש האי בידי הקיסרות הגרמנית, עד שנת 1918. בשנת 1919, לאחר סיום המלחמה, חרף ניסיונות מקומיים להצטרף מחדש לשוודיה, וטענות טריטוריאליות של לטביה, הסכימו בני האי להצטרף לאסטוניה שזה עתה הוקמה. על-פי מפקד אוכלוסין משנת 1934, התגוררו באי 282 נפשות, מתוכם 277 שוודים ו-5 אסטונים אתנים. במלחמת העולם השנייה, רוהנו, יחד עם שאר אסטוניה, נכבשה תחילה בידי ברית המועצות (1940 עד 1941) ואחר כך בידי גרמניה הנאצית (1941 עד 1944). בנובמבר 1943, 75 מבני האי נטשו אותו ועברו לשוודיה. ב-4 באוגוסט 1944, זמן קצר לפני הכיבוש הסובייטי השני, כל התושבים שנשארו על האי, פרט לשתי משפחות, ברחו באונייה לשוודיה. במהלך השלטון הסובייטי אוכלס האי מחדש בידי אסטונים אתנים בעיקר מן האיים קיהנו וסארמאה, וגם שירת בסיס צבאי סובייטי. מספר התושבים מעולם לא עבר את ה-400. בשנות השבעים, אחרי שסופה פגעה ברוהנו, רוב התושבים יושבו במקומות אחרים בברית המועצות ובשוודיה.[דרוש מקור] אחרי שאסטוניה קיבלה מחדש את עצמאותה בשנת 1991, כל המבנים, השטח והנכסים הוחזרו לבעליהם המקוריים לפני הכיבוש הסובייטי או לצאצאיהם, אשר במקרה של רוהנו, התגוררו ברובם בשוודיה. אף על פי שרובם לא חזרו לאי, הם עדיין מבקרים לעיתים בארץ אבותיהם. לאי יש מנחת מטוסים קטן. בחורף יוצאת טיסה בשבוע מקורסארה ומפרנו לרוהנו. בקיץ יוצאות שתי טיסות בשבוע. משני יעדים אלה יש גם שירות מעבורות. רק תושבי הקבע באי רשאים להשתמש ברכב מנועי, על תיירים אסורה הכניסה ברכב מנועי. מבנה כנסייה מאבן שהוקם ב-1912 משמש כיום לתפילה. באי ישנו זן כבשים ייחודי המשמש להפקת צמר. באביב 2006 דווח על כך שדוב במשקל של כ-150 קילוגרם צף על גבי קרחון ממפרץ ריגה והגיע לרוהנו. הסיפור עורר עניין רב בתקשורת האסטונית והלטבית. בזכות הגעתו של הדוב הגיעו גם תיירים רבים מן הרגיל, מתוך תקווה לצפות בו. הדוב לא נתפס והרשויות מניחות שהצליח לעזוב את האי ולחזור ללטביה. מדיה וקבצים בנושא רוהנו בוויקישיתוף ראו: Ruhnu Parish. http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/6533703.stm
בית הקברות של חומת הקרמלין

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה בית הקברות של חומת הקרמלין (רוסית Некрополь у Кремлёвской стены) הוא בית קברות השוכן בצידה המערבי של הכיכר האדומה בצמוד לחומה המקיפה את הקרמלין, בו קבורים אנשי מפתח מהתקופה הסובייטית ברוסיה. הקבורה הראשונה בבית הקברות התבצעה ב-10 בנובמבר 1917. 238 אנשי "המשמרות האדומים" שמתו במהפכה הרוסית נקברו בשני קברי אחים. בסתיו 1919 נקבר המזכיר של סניף מוסקבה של המפלגה הקומוניסטית, ולדימיר זגורסקי, וכן מספר קורבנות אחרים של פעולת טרור שבוצעה על ידי הסוציאליסטים המהפכניים השמאלנים ב-25 בספטמבר. הקורבנות של הפיצוץ בבניין במוסקבה - שר התקשורת, שר הדואר, עיתונאי אמריקאי, שני דיפלומטים ואחרים נקברו גם הם בבית קברות זה. ב-1924 הוקם המאוזוליאום של לנין במרכז בית הקברות של חומת הקרמלין. ברבות השנים, מאחורי המאוזוליאום, לרגלי החומה, נקברו יעקב סברדלוב, פליקס דזרז'ינסקי, מיכאיל פרונזה, מיכאיל קלינין, אנדריי ז'דאנוב, יוסיף סטלין, קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני, מיכאיל סוסלוב, ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. בבית הקברות קבורים גם מדינאים, אנשי צבא, מדע (ביניהם סרגיי קורוליוב), אמנות וקוסמונאוטים שנספו בתאונות חלל (ביניהם יורי גגארין וצוותי סויוז 1 וסויוז 11). ב-1967 הוקמה אנדרטה בשם "קבר החייל האלמוני" בגן אלכסנדר, הנמצא בסמוך לבית הקברות, לאורך החומה המערבית של הקרמלין. לאחר קריסת ברית המועצות הוצב בקבר זה משמר כבוד המתחלף אחת לשעה. בבית הקברות יש שני סוגי קברים: קברים עם מצבה שבראשה פסל של הראש של הנפטר שבהם הוטמנו בארון קבורה הנפטרים וקברים בהם נשרפה גופת הנפטרים ואפרם נטמן בקבר שסומן עם לוח על חומת הקרמלין. המצבות בבית הקברות משמאל לימין הן של קונסטנטין צ'רניינקו, סמיון בודיוני, קלימנט וורושילוב, אנדריי ז'דאנוב, מיכאיל פרונזה, יעקב סברדלוב, ליאוניד ברז'נייב, פליקס דזרז'ינסקי, יורי אנדרופוב, מיכאיל קלינין, יוסיף סטלין ומיכאיל סוסלוב. בעלי לוח בולטים הם דימיטרי אוסטינוב, ארביד פלשה, אלכסיי קוסיגין, סרגיי קורוליוב, יורי גגארין, רודיון מלינובסקי, איגור קורצ'טוב, סרגיי קירוב, גאורגי ז'וקוב. מאז 1974 נשמר האתר כאתר זיכרון לאומי. בשנת 1985 בוצעה בו הקבורה האחרונה. לאחר התפרקות ברית המועצות ישנם דיונים שונים לחיסולו של בית הקברות והעברת הנקברים לבית עלמין חלופי. בעת חניכת בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים שוב הועלתה הצעה להעביר אליו את נקברי בית הקברות, אך ההצעה טרם יושמה. בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים מדיה וקבצים בנושא בית הקברות של חומת הקרמלין בוויקישיתוף
ארתור שושנאצ'ב

ארתור גברילוביץ' שושנאצ'ב (ברוסית: Артур Гаврилович Шушеначев; נולד ב-7 באפריל 1998 בטראז שבקזחסטן) הוא כדורגלן קזחי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סוצ׳י מליגת המשנה הרוסית בהשאלה מהפועל באר שבע ובנבחרת קזחסטן. שושנאצ'ב גדל במחלקת הנוער של טראז. ב-13 באפריל 2017 חתם בקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית, וב-26 באוגוסט באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1-0 על אטיראו במסגרת המחזור ה-25 בליגה לעונת 2017. הוא ערך 87 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 32 שערים. ב-6 בפברואר 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית. בקיץ אותה שנה הושאל לקבוצת סוצ'י מהליגה הרוסית הראשונה. ב-1 בספטמבר 2021 ערך שושנאצ'ב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אוקראינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. קאיראט אלמטי אליפות קזחסטן (1): 2020 הגביע הקזחי (2): 2018, 2021 ארתור שושנאצ'ב, באתר Transfermarkt ארתור שושנאצ'ב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ארתור שושנאצ'ב, באתר Soccerway ארתור שושנאצ'ב, באתר WorldFootball.net ארתור שושנאצ'ב, באתר National Football Teams ארתור שושנאצ'ב, באתר FootballDatabase.eu ארתור שושנאצ'ב חתם באתר הרשמי של הפועל באר שבע, 6 בפברואר 2024 (בעברית)
אלן דאוטי

אלן דאוטי (באנגלית: Alan Dowty; נולד ב-15 בינואר 1940) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת נוטרדאם. שימש בעבר נשיא האגודה ללימודי ישראל. אלן דאוטי קיבל תואר ראשון ממכללת שימר באילינוי (המהווה חלק ממכלת נורת' סנטרל) (1959) ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת שיקגו (1960, 1963). בשנים 1964–1975 לימד בפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופה זו כיהן כראש המחלקה ליחסים בינלאומיים וכיושב ראש מכון לאונרד דייוויס ליחסים בינלאומיים. בשנת 1975 חזר לארצות הברית והצטרף לסגל אוניברסיטת נוטרדאם. בשנים 2003 עד 2006 עמד בראש הקתדרה ללימודי ישראל באוניברסיטת קלגרי ובשנים 2005 עד 2007 כיהן כנשיא האגודה ללימודי ישראל. בשנת 2017 הוענק לו פרס מפעל חיים על תרומתו לקידום תחום לימודי ישראל. עבודתו המחקרית של פרופסור דאוטי מתמקדת ביחסים בין ישראל לארצות הברית, בהיסטוריה של מדינת ישראל ושל הציונות, ובסכסוך הישראלי-פלסטיני. The Limits of American Isolation, (New York University Press, 1971) Middle East Crisis: U.S. Decision Making in 1958, 1970, and 1973, (University of California Press, 1984) Closed Borders: The Contemporary Assault on Freedom of Movement, (Yale University Press, 1987 The Jewish State: A Century Later, (University of California Press, 1998, 2001) Israel/Palestine, (Polity Press, 2005, 2008, 2012, 2017) The Arab-Israel Conflict, Oxford Bibliographies in Political Science (Oxford University Press, 2013, 2015, 2019) The Israel/Palestine Reader, (Ed.), (Polity Press), 2019 Arabs and Jews in the Ottoman Empire: Two Worlds Collide, (Indiana University Press), 2019 מדיה וקבצים בנושא אלן דאוטי בוויקישיתוף אלן דאוטי, ברשת החברתית Goodreads דף המרצה של פרופסור דאוטי באתר אוניברסיטת נוטרדאם ספרים נוספים של פרופסור דאוטי
עונת 2013/2014 בליג 1

עונת 2013/2014 בליג 1 (בצרפתית: Ligue 1, או בשמה המלא: Championnat de France de football) הייתה העונה ה-76 של התחרות המאורגנת על ידי ההתאחדות הצרפתית לכדורגל (Ligue de Football Professionnel, ובקיצור: LFP). העונה החלה ב-9 באוגוסט 2013 והסתיימה ב־17 במאי 2014. פריז סן-ז'רמן זכתה באליפות שנייה ברציפות והרביעית בתולדות המועדון. בסיום העונה ירדו לליג 2 הקבוצות סושו, ואלנסיין ואז'אקסיו ובמקומן עלו מהליג 2 הקבוצות מץ, לאנס וקן. שחקנה השוודי של פריז סן ז'רמן זלאטן איברהימוביץ' זכה בתואר מלך השערים עם 26 כיבושים. בסיום העונה יחד עם האלופה פריז סן ז'רמן, העפילה גם סגינתה מונקו לשלב הבתים של ליגת האלופות של אופ"א בעוד ליל שסיימה במקום השלישי העפילה לשלב המוקדמות השלישי בליגת האלופות. מאחר שפריז סן ז'רמן זכתה גם בגביע הליגה, לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית העפילה סנט אטיין שסיימה במקום הרביעי. ואילו ליון שסיימה במקום החמישי העפילה לשלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית. בגביע הצרפתי זכתה גנגאן ועל כן היא העפילה לשלב הבתים בליגה האירופית. בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית וחוץ. עבור ניצחון הוענקו שלוש נקודות, ועבור תוצאת תיקו הוענקה נקודה אחת. הקבוצות מונקו, גנגאן ונאנט הן הקבוצות שעלו מהליג 2 הליגה הצרפתית השנייה בכדורגל, כשהחליפו את הקבוצות נאנסי, טרואה וברסט שירדו לליגת המשנה בסיום עונת 2012/2013. מדיה וקבצים בנושא עונת 2013/2014 בליג 1 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליג 1 (בצרפתית) Classement - {0}, Ligue1 (בצרפתית) Classement buteurs - Ligue 1 Uber Eats, Ligue1 (ב־) Classement passeurs - Ligue 1 Uber Eats, Ligue1 (ב־)
איתמר הנדלמן סמית

איתמר הנדלמן סמית (ידוע גם בשם העט איתמר בן כנען; נולד ב-30 במאי 1976 באילת) הוא סופר ועיתונאי ישראלי. נולד בשם איתמר הנדלמן וגדל בעיר אילת עד שהיה בן עשר, אז עברה משפחתו לעיר הרצליה. את צעדיו הראשונים בעיתונות החל הנדלמן סמית בגיל 17, במקומון צומת השרון של רשת שוקן. לאחר מכן כתב במשך מספר שנים במגזין "תרבות מעריב", במוסף "סופשבוע" של מעריב ובמוסף הערב של גלובס. במשך כשלוש שנים, בין חורף 2006 ועד קיץ 2009, שימש עורך התרבות של רשת עיתוני העיר ובעל טור במקומון "העיר" וקודם לכן בטיים אאוט תל אביב. בשנת 1999, בגיל עשרים ושלוש, יצא לאור קובץ סיפוריו הראשון "לאן נעלמת אריק איינשטיין" בסדרת "הכבשה השחורה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד. בשנת 2001 שימש כעורך הפרוזה הראשי של "ספריית מעריב" וכן ערך את הסדרה "אפור". באותה שנה יצא לאור ספרו "לחלום על ג'אנק פוד", אוסף של 22 סיפורים קצרים. בנוסף תרגם לעברית, יחד עם אדם הורוביץ, ספר שירים של צ'ארלס בוקובסקי שיצא בשם "כשהשחר זוחל כמו פורץ דרך הווילון לקחת לך את החיים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בשנת 2002 פרסם קובץ שירים "כמו הכלבים האלה שמתים מצער כשהבעלים שלהם נוסעים לחופשת סוף שבוע", בהוצאת מעריב. בשנת 2004, עם זוגתו לשעבר, הצלמת אולגה ("אולה") בורוזינה, הוציא לאור את הרומן הפרובוקטיבי "פתוחה". הנדלמן סמית פרסם טור שבועי ב"עכבר העיר" עד סגירת השבועון. אחר כך כתב ב"הארץ", במדור הדעות ובאתר האינטרנט של העיתון. החל מהעשור השני של המאה ה-21, הוא מתגורר בפריז, צרפת, עם אשתו, נספחת התרבות הבריטית בצרפת, ג'וליה קרולין אן הנדלמן סמית. לאחר נישואיהם הוסיף את שם משפחתה, סמית, לשמו. בשנת 2012 יצר את הסרט התיעודי "שלום בלפסט?" על הסכסוך בצפון אירלנד. במסגרת צילום הסרט גר בעיר בלפסט ותיעד כיצד משתקף הסכסוך הישראלי-פלסטיני בסכסוך המקומי. בעוד הקתולים של צפון אירלנד מזדהים עם מאבקם של הפלסטינים נגד הכיבוש הישראלי, הפרוטסטנטים מצדדים ומעריצים את מדינת ישראל. בשנת 2014 יצא לאור ספרו "הבלש הבריטי", רומן בלשי המתרחש בתל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 2017 יצא לאור ספרו "לפני שמש" בהוצאת כתר. מדיה וקבצים בנושא איתמר הנדלמן סמית בוויקישיתוף מאמרי איתמר הנדלמן סמית, באתר "הארץ" מאמרי איתמר הנדלמן סמית, באתר "גלובס" איתמר הנדלמן סמית, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" איתמר הנדלמן-סמית, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של איתמר הנדלמן סמית, באתר "סימניה" איתמר הנדלמן בן כנען ב"פתוחה" מכונת קריאה איתמר הנדלמן סמית, ישראליסטן זה כאן: איתמר הנדלמן סמית' משיב לטוקבקיסטים, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2011 פרק ראשון מתוך "הבלש הבריטי", ספרו של איתמר הנדלמן סמית, באתר וואלה, 1 בדצמבר 2014 שלמה בן דוד, איתמר הנדלמן־סמית מוציא ספר חדש - ומסביר למה הוא לא מהשמאל הרדיקלי, באתר מעריב השבוע, 25 בינואר 2015 גילי איזיקוביץ, הסופר שעזב את האורגיות והסמים של תל אביב לאנטישמיות של אירופה, באתר הארץ, 23 במרץ 2017 איתמר הנדלמן סמית, דף שער בספרייה הלאומית איתמר הנדלמן סמית, בלקסיקון הספרות העברית החדשה Ithamar Handelman Smith‏, באתר האינטרנט "Famous Peoples" (באנגלית) פרוזה - מקור, באתר הארץ, 11 בפברואר 2002 ביקורות: מיכל זמיר, חצי הכוס המלאה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2004 עמרי הרצוג, פורנוגרפיה למהדרין / סרט טלוויזיה אירוטי / צו התשוקה והקהילה / הולדן קולפילד הישראלי, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2004 נירית אנדרמן, למה הפרוטסטנטים האירים תומכים בישראל, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2012 חנה הרציג, התמימות של דור הפרחים בעיניים היפסטריות, באתר הארץ, 5 בינואר 2015 יובל אביבי, "לפני שמש": רוח הרפאים של הגבר הלבן, באתר הארץ, 7 ביוני 2017
גילברט קומסון

גילברט קומסון (באנגלית: Gilbert Koomson; נולד ב-9 בספטמבר 1994 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גאנאי המשחק בעמדת קשר כנף בקבוצת הפועל פתח תקווה מליגת העל הישראלית ובנבחרת גאנה. קומסון גדל במחלקות הנוער של אייאקס גאנה וטרו ססנה. הוא ערך 46 הופעות ליגה במדי טרו ססנה במסגרת ליגת העל התאילנדית, בהן הבקיע שבעה שערים, והושאל ממנה לסאמוט סונגרקאם, גם היא מליג העל התאילנדית, במדיה הבקיע ששה שערים ב-12 הופעות ליגה. בהמשך הושאל לסונגדאל מליגת העל הנורווגית, ולאחר תקופת ההשאלה חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 63 הופעות ליגה במדי סונגדאל, בהן הבקיע עשרה שערים. בין השנים 2018–2020 שיחק בקבוצת בראן מליגת העל הנורווגית. ב-28 בספטמבר 2020 חתם קומסון בקסימפאשה מליגת העל הטורקית. ב-18 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד פתיח קארגומרוק במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון. ב-31 באוגוסט 2021 חתם קומסון בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית. הוא זכה עם המועדון באליפות נורווגיה בעונת 2021, ובסך הכל ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. במחצית השנייה של עונת 2022 הושאל לאולסון מליגת העל הנורווגית, במדיה ערך עשר הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב-10 במרץ 2023 חתם קומסון בסנדפיורד מליגת העל הנורווגית. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. ב-6 בפברואר 2024 חתם בהפועל פתח תקווה מליגת העל הישראלית. ב-11 באוקטובר 2016 ערך קומסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת דרום אפריקה במשחק ידידות. בודה/גלימט אליפות נורווגיה (1): 2021 מדיה וקבצים בנושא גילברט קומסון בוויקישיתוף גילברט קומסון, באתר Transfermarkt גילברט קומסון, באתר Soccerway גילברט קומסון, באתר National Football Teams גילברט קומסון, באתר FootballDatabase.eu ברוך הבא גילברט! בחשבון הטוויטר הרשמי של הפועל פתח תקווה, 6 בפברואר 2024 (בעברית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גילברט קומסון".
מבצע אברהם

מבצע אברהם היה מבצע של הגדוד השני של הפלמ"ח בט' בניסן תש"ח, 18 באפריל 1948, שנועד לפתוח את דרך הגישה אל יישובי הנגב. בשנת תש"ז עלו עשרות נקודות התיישבות לנגב, אך דרך הגישה לנגב נשלטה בידי תושבי הכפר הערבי בריר, תושבי הכפר התקיפו באופן קבוע את צירי הגישה ליישובים היהודים בדרום. במבצע זה כבשו אנשי הגדוד השני של הפלמ"ח ומתיישבים מהאזור את הגבעה שמול הכפר ופתחו את ציר הגישה לנגב. השטח שנכבש הוחזק עד להגעת מתיישבים שיישבו באופן קבוע את המקום, כעבור מספר שבועות ב-5 במאי, עשרה ימים לפני הכרזת מדינת ישראל, הגרעין ייסד במקום את קיבוץ ברור חיל. לוחמי הגדוד השני של הפלמ”ח ומתיישבים מהאזור השתלטו על גבעה החולשת על הכביש מול הכפר העוין, והקימו במקום התיישבות חדשה בשם ברור חיל. אברהם וברזיל (הקמת ברור חיל) – מאורות אל העבר ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרויה פוג'י

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Fujii. הרויה פוג'י (ביפנית: 藤井 陽也; נולד ב-26 בדצמבר 2000 ביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קורטרייק מליגת העל הבלגית, בהשאלה מנגויה גראמפוס, ובנבחרת יפן. פוג'י גדל במחלקת הנוער של נגויה גראמפוס. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל היפנית. ב-10 בינואר 2024 הושאל פוג'י עד לתום עונת 2023/2024 לקורטרייק מליגת העל הבלגית, עם אופציית רכישה. ב-20 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על סטנדרד לייז' במסגרת המחזור ה-21 בליגה. ב-1 בינואר 2024 ערך פוג'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 0–5 על נבחרת תאילנד במשחק ידידות. נגויה גראמפוס גביע הליגה היפנית (1): 2021 מדיה וקבצים בנושא הרויה פוג'י בוויקישיתוף הרויה פוג'י, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרויה פוג'י, ברשת החברתית אינסטגרם הרויה פוג'י, באתר Transfermarkt הרויה פוג'י, באתר Soccerway הרויה פוג'י, באתר BDFutbol הרויה פוג'י, באתר WorldFootball.net הרויה פוג'י, באתר National Football Teams הרויה פוג'י, באתר FootballDatabase.eu הרויה פוג'י, באתר ESPN HARUYA FUJII VOLGENDE VERSTERKING KVK באתר הרשמי של קורטרייק, 10 בינואר 2024 (בהולנדית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרויה פוג'י".
שייטת אוניות המערכה השביעית (בריטניה)

שייטת אוניות המערכה השביעית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי שהורכבה לפני מלחמת העולם הראשונה, היא הוקצתה לצי השלישי והורכבה מאוניות המערכה פרה-דרדנוט, העתיקות ביותר בצי שהייתה קיימת מ-1912 עד 1914. השייטת הוקמה ב-2 ביולי 1912 כאשר תת-אדמירל סר הנרי ג'קסון קיבל את הפיקוד. אדמירל משנה צ'ארלס דאנדאס מונה לסגן מפקד השייטת. השייטת צורפה לצי השלישי. ב-13 ביולי 1914 החליף תת-אדמירל סר אלכסנדר בת'ל את תת-אדמירל סר הנרי ג'קסון. ב-8 באוגוסט 1914 נקלטו אוניות השייטת השביעית בשייטת אוניות המערכה השמינית, שהורכבה מאוניות המערכה פרה-דרדנוט העתיקות ביותר של הצי המלכותי. Gordon, Smith. "Royal Navy ship dispositions 1914-1918: THE GRAND FLEET, 1914-1916 by Admiral Viscount Jellicoe". www.naval-history.net. Gordon Smith, 6 January 2015. נבדק ב-27 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
בית ליף

בַּיְת לִיף (בערבית: بيت ليف) הוא כפר לבנוני בנפת בינת ג'בייל, מחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. הכפר שוכן במרחק מספר קילומטרים מהגבול עם ישראל. ב-1852, אדוארד רובינסון ציין ששנה קודם לכן, נמצאה כמות של מטבעות זהב בבית ליף, והם נלקחו לביירות וניתנו לפאשא. הוא ציין גם שבזמן ביקורו שם ראה מספר גדול של אנשים חורשים את האדמה לקראת זריעת דוחן ושתילת טבק. ב-1875, ויקטור גרן מצא במקום כפר ובו 80 תושבים מתואלים. ב-1881, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תואר בית ליף כך: "כפר, בנוי מאבן, ובו בערך 150 מוסלמים [...] ממוקם בפסגת גבעה, עם עצי זית מעטים ואדמה חקלאית. שני בורות מים ובריכה בקרבת מקום מספקים מים". ב-23 בנובמבר 1997, מתחם של צבא דרום לבנון בקצה הכפר הותקף באש ארטילרית. שמונה אזרחים נהרגו. משערים שמיליציית אמל הייתה אחראית להפגזה. Robinson and Smith, 1856, p. 62 Guérin, 1880, pp. 415-416 Conder and Kitchener, 1881, SWP I, p. 201 Middle East International No 564, 5 December 1997; Publishers Lord Mayhew, Dennis Walters MP; Michael Jansen pp. 13-14