laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פתיחת רטי

פתיחת רטי היא פתיחת שחמט היפרמודרנית שמתחילה במהלכים הבאים: פ-ו3 ד5 ג4 על ידי ההתקפה מן האגף (2.ג4), הלבן מתכנן להסיט ממרכז הלוח את חייל השחור (מד5 לג4), או לפתותו לערוגה ד4 לצורך הכאתו מאוחר יותר. יחד עם פיאנקטו בצד המלך בהמשך פיתוח הכלים (ז3 ור-ז2), הלבן מפעיל לחץ על 2 המשבצות הבהירות שבמרכז (ד5 וה4). הפתיחה קרויה על שם ריכרד רטי (1889-1929), שחמטאי יהודי מצ'כוסלובקיה (במקור מאוסטרו-הונגריה). פתיחה זו, בה השליטה במרכז מושגת דרך איום מהצד ולא על ידי אכלוס ישיר, מבטאת את רוח ההיפרמודרניזם בו דגל רטי. 1.פ-ו3 מפתח את הפרש לעמדה טובה, המאפשרת הצרחה קטנה מהירה ומונעת מהשחור לכבוש את המרכז עם 1... ה5. הלבן שומר על גמישות בכך שהוא אינו מחויב כעת לפיתוח מבנה רגלים במרכז ויכול להגיב במספר דרכים למהלכי השחור. פתיחת רטי אינה מוגבלת לרצף ייחודי של מהלכי פתיחה או למהלך פתיחה בודד אלא מהווה פתיחה מורכבת הכוללת מספר וריאציות עם תמות משותפות. באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), פתיחת רטי מסווגת בקודים A04-A09. לפי רטי, הפתיחה הוצגה לראשונה ברמת אמן בתחילת 1923. פתיחה זו זכתה לפרסומה הגדול ביותר כאשר רטי הביס את חוסה ראול קפבלנקה, אלוף העולם בשחמט המכהן, במשחק ביניהם בטורניר ניו יורק 1924, אחת התחרויות החזקות שאורגנו אי פעם, תוך שימוש בפתיחה זו. היה זה הפסדו הראשון של קפבלנקה בשמונה שנים. ישנן עדויות כי אף אלכסנדר אלכין נהג לשחק את פתיחת רטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך באותה עת כמעט כל משחק שהחל עם פ-ו3 ו- ג4 של הלבן נחשב כפתיחת רטי. עם צבירת הפופולריות של פתיחה זו יחד עם פתיחת היפרמודרניות נוספות, השתכללה פתיחת רטי ונעשתה הבחנה ברורה בינה לבין פתיחות דומות אחרות. סבלי טרטקובר כינה פתיחה זו בשם "פתיחת רטי-צוקרטורט", והתייחס ל-1.פ-ו3 כ"פתיחה מן העבר, שהפכה, במהלך 1923, לפתיחת העתיד". בצורתה המודרנית, פתיחת רטי מתייחסת רק לקומבינציה של פ-ו3 ו-ג4 של הלבן עם ד5 של השחור בין מהלכי הלבן, כאשר האחרון מבצע פיאנקטו עם רץ אחד לפחות ולא משחק מהלך מוקדם של ד4. לאחר 2.ג4 (קוד A09 ב-ECO) אפשרויות הבחירה של השחור הן: 2... ה6 או 2... ג6 (החזקת העמדה ד5) 2... ד:ג4 (ויתור על העמדה ד5) 2... ד4 (קידום הרגלי מהעמדה ד5 לד4) אם השחור מכה את חייל הלבן, אזי בצורה דומה לגמביט המלכה הנרצה, 3.ה3 או 3.ה4 הן תגובות משיבות איזון עם יתרון קל ללבן בפיתוח הכלים. גם 3.פ-א3 או 3.מה-א3+ נחשבות כתגובות אפשריות של הלבן. המגוון העשיר של אפשרויות הבחירה של הלבן מגביל ומקטין את הפופולריות של 2... ד:ג4. תורת הפתיחות בשחמט פיאנקטו גמביט המלכה פתיחה קטלנית פתיחת איגוף ההגנה הסלאבית אנגוס דאנינגטון (אנ'), מדריך קל לפתיחת רטי, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 1998 נייג'ל דייוויס, רטי הדינמית, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 2004 אריק שילר (אנ'), ?How to Play the Réti, פנסילבניה: Chess Enterprises, 1998, ISBN 978-0-931462-78-8 Richard Reti vs Jose Raul Capablanca, New York 1924 סבלי טרטקובר, ג'וליוס דו מונט (אנ'), 500 משחקי רב אמן של שחמט, מהדורה ראשונה, הוצאת דובר, 1975, עמ' 636, מסת"ב 0-486-23208-5 ניק דה פיירמיאן, פתיחות שחמט מודרניות (אנ'), מהדורה חמש עשרה, רנדום האוס, 2008
אורי אבן ניר

אורי אבן ניר הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות, פיקד על טייסות קרב ועל בסיס עציון. אבן ניר נולד וגדל ברומניה. בתקופת השואה נרצח אביו והוא ואמו נשלחו למחנה ריכוז בטרנסניסטריה, משם נותק מאמו ונשלח לבוקרשט ולכפר בקרפטים והתאחד עם אמו רק בתום מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 העפיל במסגרת קבוצה של תנועת גורדוניה לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה". הוא הצטרף לקבוצת השרון וגדל בקיבוץ יפעת עד גיוסו. ב-1956 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס ב-1958 סיים את הקורס (מס' 25) במגמת קרב. שירת כטייס מיסטר בטייסת 109 ("העמק") וב-1959 ערך את טבילת האש שלו כאשר השתתף כמשימת ליווי לגיחת צילום בסוריה. בהמשך שירת במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום כטייס בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). ב-1962 היה חלק מקבוצת הטייסים הראשונה בחיל האוויר שעברה הסבה למטוסי המיראז' 3 ונקלטו בטייסת 117. שירת כסמ"ט א' בטייסת 109, טייסת מטוסי מיסטר ,והשתתף בהפצצות בסוריה במסגרת הקרב על המים. במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 117, טייסת מטוסי מיראז'. ביומה הראשון של המלחמה נפצע מפקד הטייסת עמיחי שמואלי ואבן-ניר מילא את מקומו עד תום הקרבות. במהלך המלחמה הפיל מטוס הנטר של חיל האוויר הלבנוני. לאחר המלחמה שירת כמפקד טייסת "ראשוני" בבית הספר לטיסה. באפריל 1969 מונה למפקד טייסת 117 ושירת בתפקיד עד יוני 1972. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת ההתשה, רשם במהלכה שלוש הפלות של מטוסי אויב והיה בצוות הטייסים שנבחרו למבצע רימון 20. ב-1972 מונה למפקד ומקים טייסת 144 ("שומרי הערבה"), טייסת מטוסי "נשר". במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד בסיס עציון ובהצבת חירום לחם כמוביל מבנה בטייסת 144. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים, שני מיג 21 מצריים ומיראז 5 לובי. לאחר המלחמה שימש מפקד זרוע אוויר בבית הספר לפיקוד ומטה. אבן ניר שירת כמפקד בסיס עציון וכנציג מערכת הביטחון בטאיוואן. ב-1984 השתחרר משירות הקבע והמשיך לשרת במילואים כטייס קרב ומדריך טיסה. לאחר שחרורו עבד בחברות ייעוץ, הנדסה וניהול פרויקטים. שימש מנהל מחוז צפון ברכבת ישראל ומנהל המרכז האולימפי הלאומי לקליעה. אל"ם אבן ניר אורי באתר מתקומה לשחקים, עמותת חיל האוויר קובי מרינקו, ‏תקופת האבן, בטאון חיל האוויר 187, אוגוסט 1992, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר אבינעם מיסניקוב, סיפור הפלת המטוס באתר מרקיע שחקים דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), אוויר - פרסומי תעופה, עמ' 247
אודו שטיינברג

אודו שטיינברג ורלה (בגרמנית: Udo Steinberg Werle, נולד ב-1876 בברלין שבגרמניה, נפטר ב-25 בדצמבר 1919 במדריד שבספרד) היה כדורגלן גרמני ששיחק כחלוץ. שטיינברג היה מהשחקנים הבולטים בברצלונה בראשית דרכה בתחילת המאה ה-20, והוא שיחק שם במשך 9 שנים, בין 1901 ל-1910. שטיינברג נולד וגדל בגרמניה. במקצועו היה מהנדס תעשייתי, ובשל אהבתו לספורט עסק גם במספר ענפים כגון כדורגל, אתלטיקה, טניס, רכיבה על אופניים, אגרוף וקריקט. ב-1896 עבר לגור בקמניץ, וב-1899 ייסד מועדון כדורגל בעיר, את בריטניה קמניץ. ב-28 בינואר 1900 היה שטיינברג נוכח כנציג של המועדון בכנס בלייפציג בו ייסדו את התאחדות הכדורגל הגרמנית. במרץ 1899 עבר לברצלונה, בירת קטלוניה שבספרד, שם החל לעבוד כמהנדס במספר חברות תעשייתיות. הוא ומספר אנשים נוספים, ובהם ז'ואן גאמפר, ארנסט ויטי, ארתור ויטי וג'ון פרסונס, הקימו את מועדון הטניס של ברצלונה. במקביל גם שיחק כדורגל בעיר, לעיתים עם גאמפר, שהיה מהדמויות הבכירות במועדון הכדורגל ברצלונה. שטיינברג, ששיחק כחלוץ, הרשים את גאמפר והוא הציע לו להצטרף לקבוצתו. ב-1901 הפך לשחקן של ברצלונה באופן רשמי. שטיינברג ביסס את מעמדו בברצלונה במהרה והיה מהשחקנים הבולטים בה ב-9 השנים בהן היה שחקנה, בין 1901 ל-1910. ב-1902 נערך "קופה מקאיה", טורניר בין ברצלונה, אספניול ואיספניה, שלימים הוכר כאליפות קטלוניה הראשונה. שטיינברג היה שותף לזכייתה של ברצלונה בטורניר, התואר הראשון בתולדותיה. בהמשך השנה הוזמנה ברצלונה לגביע ההכתרה, טורניר גביע שהפך בהמשך לגביע המלך. ב-13 במאי, בחצי גמר הגביע, נפגשו ברצלונה וריאל מדריד לראשונה בתולדותיהן, מפגש שלימים הוכר בכינוי "הקלאסיקו". שטיינברג הבקיע את השער הראשון בהיסטוריית הקלאסיקו, ועם שער נוסף שהבקיע עזר לקבוצתו לנצח 3 - 1. במשחק הגמר, בו שיחקה ברצלונה מול קלוב ביסקאיה, הבקיע שטיינברג שער נוסף, אך קבוצתו הפסידה 2 - 1. עוד ב-1902, הוטלה על שטיינברג האחריות להקים את בית הספר לכדורגל הראשון של המועדון, וכך לעיתים הוא נחשב למאמן הראשון בהיסטוריית המועדון. בהמשך דרכו בברצלונה סייע לה לזכות בתארים נוספים. ב-1903 זכה עמה בקופה ברצלונה, טורניר שנערך בין המועדונים השונים בעיר, וב-1905 באליפות קטלוניה, שהוקמה תחת שם זה בסוף 1903. לאחר מספר שנים שהסתיימו ללא אף תואר, ב-1909 וב-1910 היה שותף לשתי זכיות רצופות באליפות קטלוניה. כמו כן, ב-1910, לקח חלק בזכייתה של ברצלונה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע הספרדי, אחרי שהיא ניצחה בגמר את אספניול מדריד בתוצאה 3 - 2. בשנה זו פרש ממשחק. בסך הכול השתתף שטיינברג ב-67 משחקים, בהם הבקיע 55 פעמים. בין 8 בפברואר 1906 ל-9 בדצמבר אותה שנה היה שטיינברג נשיא התאחדות המועדונים של ברצלונה, לפני שזו הפכה להתאחדות הכדורגל הקטלאנית. בנוסף ב-1906, היה אחד מהמקימים והעורכים הראשונים של עיתון הספורט אל מונדו דפורטיבו. אהבתו לספורט לא דעכה גם לאחר שחדל מלשחק במדי ברצלונה, והוא תמיד היה מקושר למועדון. קופה מקאיה: 1902 קופה ברצלונה: 1903 אליפות קטלוניה: 1904/1905 הגביע הספרדי: 1909/1910 מדיה וקבצים בנושא אודו שטיינברג בוויקישיתוף Galeria de Entrenadores: Udo Steinberg,‏ אל מונדו דפורטיבו, 14.4.1988, עמ' 30 Los Ases, אל מונדו דפורטיבו, 24.9.1957, עמ' 14 Udo Steinberg,‏ Hochschule Mittweida - University of Applied לפני מסי ורונאלדו: השער הראשון בקלאסיקו, ONE, ‏ 3.5.2018 לא ברור תאריך הלידה המדויק של שטיינברג. לפי מודעת הפטירה בעיתון ABC, ניתן להבין את שנת הלידה מכך שגילו בעת פטירתו היה 43. Hardy Grüne:Hundert Jahre Deutsche Meisterschaft,‏ Verlag Die Werkstatt,‏ 2003, עמודים 42/44 ISBN 3895334103
רבקה חוואלס ליכטנפלד

רבקה חוואלס-ליכטנפלד (10 בפברואר 1928 – 23 בינואר 2017) הייתה שחמטאית ליטאית-ישראלית, ציירת וספרית וניצולת שואה. זכתה באליפות וילנה לנשים ופעמיים באליפות ליטא לנשים. אלופת ישראל לנשים השנייה (1957). ייצגה את ישראל באליפות אסיה לנשים, שהתקיימה בחיפה ב-1958. מאמניה היו אלופי ליטא, יצחק ויסטנייצקי וזאב (אלכסנדר) מאכט. רבקה חוולאס נולדה בווילנה לחוה לאה ברוסקין ולמשה חוולאס, יהודים אורתודוקסים, כרביעית מתוך חמישה אחים. עלתה לישראל מווילנה יחד עם בעלה יוסף ליכטנפלד, לו נישאה בנישואים אזרחיים, בשנת 1955 והם היו מראשוני המתיישבים באשדוד ים. לאחר שזכתה ב-1957 באליפות ישראל בשחמט והייתה גם לציירת ולדמות מוכרת, למדה ספּרות נשים על מנת לסייע לבעלה, בהתאם לבקשתו, במספרה שפתח בפחון במעברה בה התגוררו. בתום לימודיה הפכה לספרית הראשונה באשדוד. ליכטנפלד-חוולאס מעידה כי שנאה את עבודתה. בשנת 1966 בעודם נשואים (ללא ילדים), יוסף היגר לבדו לוונקובר, קנדה. בשנת 1973 תבעה רבקה בבית הדין הרבני באשדוד קבלת מזונות מבעלה בנפרד, אך בית הדין דחה את התביעה בטענה שלא נישאה כדת משה וישראל. בשנת 1980 הגישה רבקה בשנית תביעה לבית הדין הרבני, שקבע כי רבקה יכולה להינשא מחדש, אך רק כעבור 11 שנה, בשנת 1991, שינה משרד הפנים את מעמדה האישי מ"נשואה" ל"גרושה". 1954 - זכתה במקום ראשון באליפות ליטא לנשים (לאחר שלוש פעמים שבהן מוקמה במקומות 4, 3 ו-2). 1955 - זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות ליטא לנשים. 1957 - זכתה באליפות ישראל הראשונה לנשים, שהתקיימה בבית סוקולוב בתל אביב לאחר שצברה 6.5 נקודות מ-7 אפשריות (נקודה יותר מסגניתה). בתיכון בווילנה למדה ליכטנפלד ציור, דקורציה וקומפוזיציה. עם עלייתה לישראל למדה ציור בבית הספר לאמנות קלישר בהדרכתו של הצייר אריה מרגושילסקי. לאחר מכן השתלמה אצל אמנים בפריז, בעיקר לצידו של אחיה רפאל חוואלס. הציגה בגלריות בישראל ובאירופה. יזמה בהתנדבות פרויקטים קהילתיים באשדוד, וביניהם ניוד של יצירותיה ושל אמנים אחרים למתנ"סים ולבתי ספר (פרויקט שפעיל עד היום בזכותה), עיצוב תפאורות והשתתפות בימי אמן בבתי ספר. סגנונה אימפרסיוניסטי והיא מציירת נוף וטבע. ה בשנת 2010 זכתה באות מפעל חיים בתחום האמנות במסגרת "אות מכחול הזהב" של עיריית אשדוד. רבקה חוואלס ליכטנפלד, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ציור 'כד פרחי קאלות אדומים' של רבקה חוואלס-ליכטנפלד באתר גלריית אגוזי שאול הון, הוכתרה המלכה, מעריב, 16 באוקטובר 1957 משה אדמון, הפריזורות של ליכטנפלד: על הספר הראשון באשדוד, באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2011 יאיר הרוש, משרד הפנים החליט: ניצולת השואה גרושה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 בפברואר 2012 משה אדמון, הפריזורות של ליכטנפלד: על הספר הראשון באשדוד, באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2011 יאיר הרוש, משרד הפנים החליט: ניצולת השואה גרושה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 בפברואר 2012 יפעת גדות, הזוכים באות מכחול הזהב 2010, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 באפריל 2010
אחמד בן מוחמד אאל ת'אני

שייח אחמד בן מוחמד אאל ת'אני (בערבית:أحمد بى محمد آل ثاني 1853-1905) היה מושל דוחה ואחיו של אמיר קטר הראשון ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני. כשדודו נפטר, הוא הפך למפקד ה"צבא" כאשר נלחמו נגד הצבא מידהט פאשה ממצרים העות'מאנית. הוא הפך לשליט הראשי של משפחת אל ת'אני על התפטרותו של אחיו ג'אסם בשנת 1900 ועד השתלטותו של מוחמד בנו. הוא נרצח על ידי משרתו בדוחה בדצמבר 1905. מובארכ בן אחמד אאל ת'אני מוחמד בן אחמד אאל ת'אני עבדאללה בן אחמד אאל ת'אני עלי בן אחמד אאל ת'אני עבדאל א רחמאן בן אחמד אאל ת'אני נאסר בן אחמד אאל ת'אני חאלד בן אחמד אאל ת'אני עבדאל עזיז בן אחמד אאל ת'אני סייף בן אחמד אאל ת'אני ג'אבר בן אחמד אאל ת'אני אחמד בן אחמד אאל ת'אני Reviving the Local Dialect in Qatar: An Issue of Linguistic Concern or Identity Politics?, calameo.com
עיקר וטפל

עיקר וטפל הוא כלל בהלכות ברכות הנהנין שמקורו במשנה במסכת ברכות, לפיו האוכל שני מאכלים, האחד עיקרי והשני טפל לו, מברך על העיקר ופוטר את הטפל מברכה. הדוגמה המובאת במשנה היא של האוכל פת, שחיוב הברכה עליה (ברכת המזון) הוא מן התורה, ומכאן שכלל זה שאמרו חכמים הוא בעל תוקף מדאורייתא. נאמר במשנה: ”הביאו לפניו מליח בתחלה ופת עמו, מברך על המליח ופוטר את הפת, שהפת טפלה לו. זה הכלל, כל שהוא עקר ועמו טפלה, מברך על העקר ופוטר את הטפלה” (מסכת ברכות, פרק ו', משנה ז') מכאן שכל האוכל מאכל עיקרי ומאכל משני נדרש לברך רק על המאכל העיקר את הברכה המתאימה לו, ובכך פוטר את המאכל המשני מברכה. נוסף על הדוגמה של המשנה, שמאכל נפרד נאכל למטרת הפגת טעם שחוזקו אינו רצוי, מביא הרמב"ם שכל דבר שמעורב במאכל ויש לו מטרה של עיצוב מרקם המאכל או נתינת ריח בו, או נתינת צבע בו, נחשב טפל למאכל, ויברכו על המאכל את הברכה של המרכיב העיקרי שבו: ”שכל דבר שמערבין אותו לדבק או כדי ליתן ריח או כדי לצבוע את התבשיל הרי זו טפלה” (הלכות ברכות, פרק ג', הלכה ו'). המגן אברהם כתב שהמרכיב שממנו נעשה רוב המאכל נחשב עיקר המאכל. החיי אדם אמר שכששני המאכלים נפרדים (לדוגמה בסלט ירקות שיש בו זיתים או בסלט פירות שיש בו בננות או מלון, יש לברך על כל אחד מהם את הברכה המתאימה לו, אך בביאור הלכה כתב שמחמת ספק ברכות יש לברך רק על המרכיב העיקרי. בדוגמה המובאת במשנה המדובר הוא שאכל את המליח, שהוא העיקר, תחילה, ואת הפת. לגבי הדין במקרה שאוכל את הטפל ראשון כתב הרמ"א על פי התרומת הדשן שיברך על הטפל שהכל: ”הא דמברכין על העיקר ופוטר את הטפילה היינו שאוכלן ביחד או שאוכל העיקר תחלה, אבל אם אוכל הטפל תחלה כגון שרוצה לשתות ורוצה לאכול תחלה כדי שלא ישתה אליבא ריקנא; או שאוכל גרעיני גודגדניות למתק השתייה, מברך על האוכל תחלה אף על פי שהוא טפל לשתייה, ואינו מברך עליו רק שהכל הואיל והוא טפל לדבר אחר” (שולחן ערוך סימן ריב סעיף א). אמנם האחרונים פקפקו על פסק זה של הרמ"א. הבית יוסף הביא את דברי הכל בו, שהסתפק האם כלל זה נוהג רק לגבי ברכה ראשונה או גם לגבי ברכה אחרונה, והבית יוסף עצמו כתב שדבר פשוט הוא שכלל זה נכון גם לגבי ברכה אחרונה. האחרונים דנו האם הטפל אינו חייב בברכה כלל, משום שאין זו דרך אכילה חשובה, או שהוא חייב בברכה אלא שברכת העיקר פוטרתו, ולכן כשלא כיון על הטפל כשבירך על העיקר, או שהעיקר אינו חייב ברכה כלל כגון שהוא מזיק, יתחייב הטפל בברכה בפני עצמו. הדעה הרווחת היא שהטפל חייב בברכה אלא שברכת העיקר פוטרתו. אסופת מאמרים בנושא עיקר וטפל, באתר ספריית אסיף כללי עיקר וטפל, הרב אליעזר מלמד, באתר פניני הלכה סימן ריב סעיף קטן א ביאור הלכה סימן ריב ד"ה אם העיקר ראו משנה ברורה סימן ריב סעיף קטן י ובשער הציון שם סעיף קטן כד בית יוסף סימן ריב ראו ברמ"א הנ"ל, שהאוכל את הטפל תחילה מברך עליו, משמע שהטפל חייב בברכה. וכן נקט גם החזון אי"ש אורח חיים סימן כז סעיף קטן ט.
אריסטודמוס ממגלופוליס

אריסטודמוס ממגלופוליס הידוע גם בכינוי אריסטודמוס הטוב (ביוונית: Ἀριστόδημος‏; המאה ה-3 לפנה"ס) היה הטיראן של העיר מגלופוליס ביוון. אריסטודמוס היה במקור יליד העיר פיגאליאה. אביו היה אדם בשם ארטילאס. הוא אומץ בגיל צעיר בידי טריטאוס, אזרח רב השפעה במגלופוליס. במהלך שפרטיו אינם ידועים, הוא הפך לטיראן של מגלופוליס. הוא שלט ככל הנראה תחת חסותו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. פאוסניאס כותב שלמרות שהיה טיראן, הוא זכה לכינוי "הטוב". על תקופת שלטונו ידוע מעט. בשנת 262 לפנה"ס פלשה ספרטה בהנהגת המלך אקרוטאטוס השני לארצו. התחולל קרב עז, שרבו בו ההרוגים משני הצדדים. הקרב הסתיים בניצחון מגלופוליס ובמותו של אקרוטאטוס. על פי פלוטרכוס, שלטונו של אריסטודמוס הופסק בשנת 252 לפנה"ס עקב מהפכה שהובילו הפילוסופים אקדמוס ומאגלופאנס (אצל פוליביוס "דמופאנס"), ששכרו אנשים לרצוח את אריסטודמוס. פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 8.27.11. Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, volume 1, "Aristodemus", 1873 פלוטרכוס, "חיי אגיס", 3. פוליביוס, ספר עשירי, 22. פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 1.
קרב טג'אן

קרב טֵג'אן (באנגלית: Battle of Taejon; בקוריאנית: 대전 전투; לעיתים מבוטָא קרב טייג'ון על ידי המקורות האמריקניים) היה קרב שהתרחש בשלב הפתיחה של מלחמת קוריאה בין ה-16 ביולי ל-20 ביולי 1950, במהלכו לחמו כוחות צבא ארצות הברית בכוחות צבא קוריאה הצפונית. הכוח האמריקאי שהשתתף בקרב היה דיוויזיית החי"ר העשרים וארבע, שהייתה תשושה לאחר שבועיים של ניהול קרב נסיגה והשהיה נגד הכוחות המזוינים של קוריאה הצפונית, וניסו למנוע מהצבא הצפון קוריאני לכבוש את העיר טג'אן. לאחר שבוע של לחימה, ממנו שלושה ימים של קרבות רחוב קשים בתוך העיר, נאלצו הכוחות האמריקאים לסגת מטג'אן לאחר שספגו אבדות כבדות. למרות ההפסד, הלחימה על טג'אן עיכבה את התקדמות הכוחות הצפון קוריאניים למשך מספר ימים שהוכיחו את עצמם חיוניים לצורך הקמת מתחם הגנה מבוצר סביב נמל פוסאן והזרמת תגבורות לכוחות האמריקאים התשושים בדרום קוריאה. סביר להניח שעיכוב זה מנע מצבא צפון קוריאה להשלים את כיבוש שטח דרום קוריאה בקיץ 1950. במהלך הקרב על טג'אן נשבה המייג'ור גנרל ויליאם פ' דין, שבוי המלחמה האמריקאי בעל הדרגה הגבוהה ביותר במלחמת קוריאה. מדיה וקבצים בנושא קרב טג'אן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרד מושר באטס

אלפרד מוֹשר באטְס (באנגלית: Alfred Mosher Butts; ‏13 באפריל 1899 - 4 באפריל 1993) היה אדריכל אמריקאי וממציא משחק הלוח "שבץ נא" בשנת 1938. באטס נולד בניו יורק, לאליסון באטס, עורך דין, ולארי אליזבת מושר, מורה בבית ספר תיכון. באטס היה אמן חובב, ושישה ציורים שלו נרכשו על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות. בתחילת שנות השלושים באטס, שסיים את הכשרתו כאדריכל, היה מובטל והחליט לתכנן משחק לוח חדש. הוא חקר את שוק משחקי הילדים והגיע למסקנה שכל המשחקים נופלים לאחת משלוש קטגוריות: משחקי מספרים – כגון קוביות ובינגו, משחקי מהלכים – כגון שחמט ודמקה, ומשחקי מילים – כגון אנגרמה. באטס היה תושב של מחוז ג'קסון הייטס, קווינס, ושם פיתח את משחק השבץ נא. להנצחת זכרו ופועלו קיים שלט בפינת השדרה ה-35 ורחוב 81 בעיר המציג את פינת הרחובות באמצעות אותיות שבץ נא. באטס החליט ליצור משחק שיעשה שימוש באוצר המילים של השחקן אך גם במזל, ושילב בין אנגרמות לבין תשבצים. השחקנים מקבלים שבע אותיות אקראיות מבנק אותיות בכל תור, ועליהם ליצור מילים חדשות על גבי הלוח. באטס ניתח את השפה האנגלית וניתוח זה סייע לו בתכנון המשחק. הוא סקר את העמוד הראשי של הניו יורק טיימס במשך תקופה כדי להבין את תדירות השימוש בכל אות בשפה. כך קבע סולם ניקוד לכל אות: אותיות התנועה (a,e,i,o,u) בהן נעשה שימוש כמעט בכל מילה באנגלית קיבלו ניקוד נמוך, ואילו אותיות נדירות כגון X או Z קיבלו ניקוד גבוה. כמו כן, הוא קבע שהאות S תופיע במשחק 4 פעמים בסך הכל, כך שיהיה קשה ליצור את צורת הריבוי באנגלית. באטס קרא למשחק תחילה בשם "לקסיקו", ובהמשך שינה את השם ל"קריס קרוס וורדס" והחל לחפש קונה למוצר. מעצבי ויוצרי המשחק הראשונים שאיתם חתם על חוזה דחו את הרעיון, אך באטס היה עיקש. לבסוף, מכר את הזכויות על המשחק ליזם בשם ג'יימס ברונוט, ששינה את עיצוב המשחק והעניק לו את השם "סקראבל" (מילה ששאולה מגרמנית ופירושה "לגשש בטירוף"). בשנת 1948 המשחק קיבל סימן מסחרי וג'יימס ברונוט ואשתו הפכו בית ספר נטוש בניוטאון (קונטיקט) למפעל שבץ נא. עד לשנת 1949 בני הזוג ייצרו 2,400 ערכות של המשחק, אך הפסידו 450 דולר. המשחק הלך וצבר אהדה, והזמנות למוצר הגיעו אף ממייסיס. כבר בשנת 1952, בני הזוג לא יכלו לעמוד בביקוש הגובר למשחק ופנו ליצרן המשחקים "סלצ'או ורייטר" כדי שישווק ויפיץ את המשחק. עד היום נמכרו מעל 150 מיליון ערכות של המשחק "שבץ נא" (לוח ואותיות משחק) ברחבי העולם, וכ-2 מיליון ערכות נמכרות בכל שנה בצפון אמריקה לבדה. באטס תכנן משחק לוח נוסף במהלך חייו, שנקרא "המשחק האחר של אלפרד", אך משחק זה מעולם לא זכה להצלחה מסחרית כמו זו של "שבץ נא". מדיה וקבצים בנושא אלפרד מושר באטס בוויקישיתוף תמונה של אלפרד מושר באטס (באנגלית) אלפרד מושר באטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'נה מרבלס

ג'נה ניקול מורי (באנגלית: Jenna Nicole Mourey; נולדה ב-15 בספטמבר 1986), המוכרת יותר בכינויה ג'נה מרבלס (באנגלית: JennaMarbles), היא יוטיוברית, ולוגרית, קומיקאית ושחקנית אמריקאית. נכון ל-דצמבר 2018, לערוץ הראשי שלה יש 18.9 מיליון משתמשים רשומים, ו-2.9 מיליארד צפיות. הוא הערוץ ה-44 עם המספר הרב ביותר של משתמשים רשומים ביוטיוב, והערוץ ה-8 עם המספר הרב ביותר של משתמשים רשומים המופעל על ידי אישה. מרבלס נולדה ברוצ'סטר, ניו-יורק, שם גם סיימה את לימודיה בתיכון ברייטון בשנת 2004. לאחר מכן עברה לבוסטון, שם למדה באוניברסיטת סאפוק, וקיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה. לאחר זמן מה עברה ללמוד באוניברסיטת בוסטון, שם קיבלה תואר מאסטר בפסיכולוגיה בספורט, וייעוץ. מרבלס הוציאה סרטון ב-2010 תחת הכותרת "איך לעבוד על אנשים כך שיחשבו שאתם נראים טוב". לסרטון זה היו יותר מ-5.3 מיליון צפיות בשבוע הראשון. הסרטון שלה "איך להימנע מלדבר עם אנשים שאתה לא רוצה לדבר איתם" הגיע לכתבות ב"ניו-יורק טיימס" ול"חדשות ABC" באוגוסט 2011. בסרטון טענה כי "נמאס לי מבחורים שחושבים שרק בגלל שבאתי למועדון, או נשף, או בר, אומר שאני רוצה שאיברי המין שלהם יגעו בי מאחורה". לסרטון יש כ-35 מיליון צפיות נכון ל-19 באפריל 2016. היא מעלה סרטונים חדשים כל רביעי או חמישי. הכינוי שלה "ג'נה מרבלס" באה מהתלונה של אמה שכשמחפשים את שם המשפחה "מורי" בגוגל, מוצאים רק סרטונים של ג'נה. אמה של ג'נה הייתה מובטלת בתקופה שהסרטון הראשון של בתה החל להיות ויראלי, והיא הייתה מודאגת שתידחה על ידי מעסיקים בחיפוש עבודה, כי הם לא יאהבו את תוכן הסרטון. השם מרבלס בא מהשם של הכלב שלה, מר. מרבלס. נכון ל-3 ביוני 2017, לערוץ הראשי שלה יש 17.3 מיליון משתמשים רשומים וכ־2.3 מיליארד צפיות, בעוד שבערוץ הווידאו-בלוג היומי שלה יש כ־1.5 מיליון משתמשים רשומים וכ-133 מיליון צפיות. מדיה וקבצים בנושא ג'נה מרבלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'נה מרבלס (באנגלית) ג'נה מרבלס, ברשת החברתית פייסבוק ג'נה מרבלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'נה מרבלס, ברשת החברתית אינסטגרם ג'נה מרבלס, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'נה מרבלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'נה מרבלס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערוץ הווידאו-בלוג היומי ביוטיוב JennaMarblesVlog ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'נה מרבלס".
בובי מקפרין

בובי מקפרין (באנגלית: Bobby McFerrin;‏ נולד ב-11 במרץ 1950) הוא מוזיקאי אמריקני יליד ניו יורק, הפעיל בתחום הא-קפלה, והושפע רבות מן הג'אז. הוא מוכר בעיקר בשל סגנון השירה הייחודי והווירטואוזי שלו, שכולל קפיצות בין צלילים גבוהים ונמוכים, יצירת אפקטים קוליים בקולו, והמנעד הגדול של שירתו - ארבע אוקטבות. עם המוזיקאים הרבים שאיתם שיתף פעולה נמנים פסנתרני הג'אז צ'יק קוריאה והרבי הנקוק, הזמרת והפסנתרנית עזיזה מוסטפא, הבסיסט ריצ'רד בונה, נגן האקורדיון רישאר גליאנו והצ'לן יו יו מה. בשנת 1987 שר את שיר הפתיחה של קומדיית המצבים האמריקנית "משפחת קוסבי". בשנת 1993 שר עיבוד א-קפלה לנעימת "הפנתר הוורוד" מאת הנרי מנסיני, בפסקול הסרט "The Son of the Pink Panther". בשנת 1994 מונה למנהל האמנותי של תזמורת סיינט פול, וניצח גם על תזמורות נוספות ברחבי העולם. בשנת 1988 פרץ לצמרת מצעדי הפזמונים בארצות הברית הלהיט שלו "Don't Worry, Be Happy", שהופיע גם בפסקול הסרט "Cocktail" בכיכובו של טום קרוז. על אף הצלחת השיר, מקפרין עצמו נותר מאוכזב: בתודעתם של רבים הוא נותר "זמר של להיט אחד", על אף שיצירתו המוזיקלית מגוונת ומרובה עד עצם היום הזה – גם אם מתמקדת בז'אנר הנישה הא-קפלה. על אף שהלהיט עצמו גם הוא ללא כל ליווי אינסטרומנטלי, ומקפרין שר בו את כל הקולות, הוא מעיד באתר האינטרנט הרשמי שלו, כי מדובר בשיר פשוט ביותר שהוקלט לאחר אלתור של כמה דקות: "בתוך שעה גמרנו את השיר. כאילו, מי חשב שזה מה שיקרה?... זה לא שאני לא אוהב את השיר. כל השירים הם כמו ילדיי: את כמה מהם אתה מעדיף להשאיר בקרבתך, ואת השאר אתה רוצה לשלוח מהבית לקולג' כמה שיותר מוקדם. זה משגע אותי, כי זה הרושם שיש להרבה אנשים עלי. שואלים אותי 'מה עשית מאז?', 'לא שמענו ממך'. ואני אומר: 'לא הקשבתם'." — מתוך האתר הרשמי תוכנו האופטימי של השיר, כמו גם העובדה שמבחינת מאזיני מצעדי הפזמונים מקפרין "נעלם" לאחר אותו להיט, הם כנראה שעומדים מאחורי האגדה האורבנית שמקפרין שם קץ לחייו. השמועה הייתה כה עקשנית, עד שהביאה לפרסום הכחשה באתר הרשמי של האמן. מדיה וקבצים בנושא בובי מקפרין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בובי מקפרין (באנגלית) בובי מקפרין, ברשת החברתית פייסבוק בובי מקפרין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בובי מקפרין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בובי מקפרין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בובי מקפרין, באתר ספוטיפיי בובי מקפרין, באתר AllMusic (באנגלית) בובי מקפרין, באתר MusicBrainz (באנגלית) בובי מקפרין, באתר דיזר בובי מקפרין, באתר Discogs (באנגלית) בובי מקפרין, באתר Songkick (באנגלית) בובי מקפרין, באתר Genius בובי מקפרין, באתר SecondHandSongs בובי מקפרין, באתר בילבורד (באנגלית) השמועה בדבר התאבדותו של מקפרין מוכחשת באתר הרשמי (עמוד ארכיון) אילת יגיל, בובי מקפרין בהופעה: מהמקצב אל המלודיה, באתר ynet, 2 במאי 2012 ורד אילון, בובי מק'פרין: "מטרתי היא לשנות את לב האנשים" (אורכב 05.11.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר אפוק טיימס, 24 יוני, 2012 עמי פרידמן, "מהפעם הראשונה יחד זה היה טבעי, כמו בית", באתר ynet, 21 ביולי 2015 בובי מקפרין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
RW בקפאוס

RW בקפאוס (RW Cephei) הוא היפר-ענק כתום אשר נמצא במרחק של כ-11,400 שנות אור בקבוצת הכוכבים קפאוס. עם רדיוס של 1,535 רדיוסי שמש (גדול מרדיוס מסלולו של צדק), RW בקפאוס הוא אחד מהכוכבים הגדולים אשר ידועים לאנושות. RW בקפאוס הוא משתנה סדיר למחצה ובמהלך 50-70 השנים האחרונות שינה RW בקפאוס את סיווגו הספקטרלי מהיפר-ענק צהוב מסוג G8 לעל-ענק אדום מסוג M0. כיום הטמפרטורה שלו נמצאת בין שני הסיווגים והוא מסווג כהיפר-ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 0-Ia. המרחק ל-RW בקפאוס הוערך על בסיס הבהירות הנראית והתכונות הספקטרוסקופיות שלו ומשערים שהוא חלק מחבורת הכוכבים קפאוס OB1. מדיה וקבצים בנושא RW בקפאוס בוויקישיתוף RW בקפאוס, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים