laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדבר שור (ספר)

מדבר שוּר הוא ספר "דרושים" בענייני פרשת השבוע והמועדים שנכתב על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק. הספר, הכולל דרשות מהשנים תרנ"ד-תרנ"ו, נכתב בשנים בהן שימש הרב קוק כרבה של העיירה זוימל בליטא, והוכן לצאת לאור בסיוון תרנ"ט (1899), בעת שכיהן כרב העיר בויסק בלטביה. כתב היד של הספר נגנב מידי הראי"ה בשנות ה-20 והרב הנחה שלא לנסות לאתרו באמצעות פרסום הגנבה ברבים. הוא הוחזר בשנת ה'תשכ"ב בידי אלמוני לעורך הדין הירושלמי אלכסנדר אמדור, בנו של ירחמיאל אמדורסקי הלה העבירו לידי הרצי"ה. מסיבות שונות הספר לא יצא לאור עד שנת תשנ"ט בהוצאת מכון הרצי"ה. שלוש מהדורות של הקובץ דרשות הראי"ה לימים נוראים (שנות תשנ"ב-ג-ד) קדמו לו. הספר מורכב משלושים ושמונה דרשות שונות, בענייני פרשת השבוע והמועדים, מלבד דרוש אחד שעוסק בהספד לרב יצחק אלחנן שנפטר באותם ימים. בהקדמה לספר מסביר הרב קוק: "ידע (הקורא) נאמנה כי זולת ביאורי המאמרים מחז"ל ופרושי המקראות, עצם הדברים המה בעז"ה מושכלים וערוכים במועצות ודעת". כסיבה לכתיבת הספר, מדגיש המחבר כי אף על פי שהתעסק מעט במקצוע הדרוש, הוא רואה בדרכו דרך חדשה, שברוב ספרי הדרוש לא נמצאת. "חפצתי מאוד להתוות תו של עומק הדעת וההתבוננות על פני חלקת הדרוש ... להרחיב גבול הגיוני לב המושקפים על פי הבחנה ישרה בעומק דברי חז"ל וכתבי הקודש ... אקווה כי מי שיבחון בדברי אלה בראיות של בינה ישרה וחודרת, ימצא בהם דברים המרחיבים את הלב ומגדילים את תורת המוסר, הנחוצה לכל איש אמונים אשר לכל ישר הולך ... ובאמת חלק האגדה בעקרו, ודאי לרומם את רוח האדם ואת הכרתו המוסרית" הספר יצא לאור בהוצאת מכון הרצי"ה בעריכת הרב מיכאל הרשקוביץ והרב דוד לנדאו. בסוף הספר מובא מפתח מקורות הכולל תנ"ך ומפרשיו, תרגומים, תלמוד בבלי וירושלמי, מדרשים, ספרי הלכה וספרי אמונה רבים. מִדְבַּר שׁוּר הוא מקום בנדודי בני ישראל ממצרים לארץ המובטחת: ”וַיַּסַּע מֹשֶׁה אֶת יִשְׂרָאֵל מִיַּם -סוּף, וַיֵּצְאוּ אֶל מִדְבַּר שׁוּר” ספר שמות, פרק ט"ו, פסוק כ"ב. בנוסף - שמו של הספר רומז על שם המחבר: שׁוּר פירושו הַבֵּט, וזה גם פירוש המילה קוּק ביידיש. יעקב אבן חן, דרשותיו של הרב זצ"ל: שיחה עם הרב צבי יהודה קוק על הכת"י שנעלם ונמצא, הצופה, 22 ביוני 1962, עמ' 6 הרצי"ה קוק, לשלשה באלול, מהדורת הרב יוסף בדיחי, תשע"ג, עמ' 72 הוחזר כתב-יד של מרן הרב קוק שנעלם לפני 40 שנה, הצופה, 10 ביוני 1962, עמ' 2 ראו שמחה רז והילה וולורשטיין, משמיע ישועה: לדמותו של הרצי"ה קוק, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 70 על פי אבשלום קור בתוכניתו בגלי צה"ל - באופן מילולי, על מסע של שמונה רבנים ל-26 יישובי חלוצים בשנת תרע"ד (1913); על הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שיזם את המסע. שודר ב-17-11-2013
ישראל שחורי

ישראל שחורי (1 בפברואר 1913 – 22 ביולי 1948) היה מפקד העיר תל אביב והמרחב, שנהרג במלחמת העצמאות. לאחר מותו הועלה לדרגת סגן-אלוף. שחורי נולד בחיפה לפסיה ויוסף טשרני, שעלו ארצה ב-1909. בשנת 1922 עיברת האב את שם המשפחה לשחורי. שחורי, בן רביעי מתוך חמישה בנים, גדל בחיפה ולאחר סיום לימודיו בבית הספר היסודי, החל לעבוד כפקיד בגלל קשיים כלכליים, והשלים את לימודיו בערבים. שחורי הצטרף בגיל צעיר לארגון "ההגנה". שם הכינוי שניתן לו היה "יאיר" ומדריכו הראשון בנשק היה אחיו הבכור אלכסנדר. בפעילותו בחיפה הגיע לדרגת סגן מפקד פלוגה. היה פעיל בהסתדרות וב"בחרות הסוציאליסטית". ב-1938 הועבר על ידי ההגנה לתל אביב, מילא תפקידים שונים במסגרתה ובמלחמת העצמאות פיקד על חזית הדרום – החזית בין תל אביב ליפו. במסגרת תפקידו תכנן את הגנת העיר. אחרי כניעת יפו נתמנה כמפקד העיר והמרחב של צה"ל וסגן מפקד חטיבת קרייתי (החטיבה התל אביבית). ב"קרבות עשרת הימים" השתתפו לוחמים מגדוד 2 של חטיבת קרייתי. לאחר ש"ההפוגה השנייה" נכנסה לתוקפה, קיבלה חטיבת קרייתי את האחריות להחזקתם של כמה משלטים באזור הכפר הערבי הנטוש ג'ימזו. בסיור ממונע שערך שחורי עם הקצינים יחזקאל בן דוד ואלכסנדר (שורה) אושרוביץ (על שמו מחנה שורה) ב-20 ביולי לצורך הקמת משלטים חדשים עלה רכבם על מוקש נגד טנקים. הקצינים בן דוד ואושרוביץ נהרגו במקום. שחורי נפצע אנושות ונפטר מפצעיו ביום למחרת. על שמם - רחוב השלושה בתל אביב. במקום נפילתם, בפאתי הכפר ג'ימזו, הוקמה אנדרטה לזכרם. שביל ישראל עובר למרגלות האנדרטה. ישראל שחורי נטמן בחלקה הצבאית בבית העלמין נחלת יצחק. על שמו נקרא מחנה ישראל, ששימש כמחנה עולים ומעברה בשנות ה-50 צפונית ללוד, באזור בו נהרג. רחוב השלושה בתל אביב נקרא על שמו ועל שם שני הקצינים הנוספים שנפלו. כמו כן נקראה על שמו קרן ההגנה. ישראל שחורי במדים אנדרטת זיכרון למפקדי ההגנה במרחב תל אביב הנמצאת ליד מושב גמזו הכתובת שהוספה על אנדרטת הזיכרון למפקדי ההגנה במרחב תל אביב יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה: פרקים בתולדות ההגנה על תל אביב, בהוצאת מפקדת ההגנה בתל אביב. ישראל שחורי, באתר ההנצחה של חללי ישראל
קינטנה רו

מדינת קינטנה רו (בספרדית: Quintana Roo; רשמית: המדינה החופשית והריבונית קינטנה רו, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Quintana Roo) היא אחת מ-31 מדינות מקסיקו. היא ממוקמת בדרום-מזרח מקסיקו, במזרחו של חצי האי יוקטן, ובכך היא המדינה המזרחית ביותר מבין מדינות מקסיקו. היא גובלת במדינת יוקטן בצפון-מערבה, במדינת קמפצ'ה במערבה ובבליז בדרומה. עיר בירתה היא צ'טומל. העיר המאוכלסת ביותר בקינטנה רו היא קנקון. נכון ל-2010, התגוררו בה 705,000 נפש. האזור שופע באתרי תיירות נופש ותיירות היסטורית ובכללם האי קוסומל, והשמורה הביוספרית ואתר המורשת העולמית סיאן קאאן. מדיה וקבצים בנושא קינטנה רו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קינטנה רו קינטנה רו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משמר הלילה (ציור)

משמר הלילה (בהולנדית: De Nachtwacht) הוא הכינוי של ציור שמן בשם המיליציה של קפטן פרנס באנינג קוך, מאת הצייר ההולנדי רמברנדט. הציור, שאורכו 363 ס"מ ורוחבו 473 ס"מ מוצג כיום ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם. זהו אחד מציוריו המפורסמים ביותר של רמברנדט. הוא הושלם בשנת 1642 ומתאר את המיליציה של קפטן קוך (לבוש בשחור ואדום) וסגנו וילם ואן רויטנבורך. הציור שונה מציורי המיליציה בני תקופתו באמסטרדם, שבהם כל חברי המיליציה ישבו או עמדו בשורה וראו את פני כולם. בתמונה שצייר רמברנדט יש תנועה רבה וכמה מחברי המיליציה מוסתרים; הפנים המוסתרות גרמו לבעליהן עוגמת נפש ומזמיני התמונה דחו אותה.[דרוש מקור] כחלופה נתלתה התמונה בארמון העירייה של אמסטרדם, וחלקים ממנה הורדו כדי להתאים את גודלה לקיר בין שתי דלתות. העתק מוקטן של התמונה המקורית שרד והוא מראה את הסצנה במלואה. ציפוי לכה כהה על התמונה היכהה אותה, וכך זכתה לכינוי "משמר הלילה" - אף שאין מדובר בסצנה לילית. בשנת 2019 החל ״מבצע משמר הלילה״ שעסק בשימור ומחקר של היצירה. במחקר נמצא שרמברנט השתמש בפיגמנטים סינתטיים שהיו חדשניים בזמנו וייתכן והם אלו שאחראים לכך שמרכז התמונה נשאר בהיר, בעוד ששאר חלקי התמונה התכהו. תוצאות המחקר פורסמו בכתב העת Heritage Science. ב-1975 תקף מורה מובטל בשם Wilhelmus de Rijk את התמונה בסכין לחם וגרם לה חתכים ארוכים בזיגזג. התמונה שוחזרה בהצלחה, אך ניתן להבחין בנזקים במבט מקרוב. התוקף התאבד באפריל 1976. ב-1986 תקף גבר את התמונה והתיז עליה תרסיס המכיל חומצה בבקבוק שהחביא בבגדיו. השומרים התעשתו במהירות והתיזו מים על התמונה כדי לדלל את החומצה ולמנוע את פעולת האיכול שלה. החומצה פגעה רק בשכבת הלכה של התמונה, והפגיעה שוחזרה במלואה. בשנת 2006 הועמדו 22 פסלי ברונזה במרכז כיכר רמברנדט שבאמסטרדם. הפסלים נוצרו בידי האמנים הרוסיים אלכסנדר טארטינוב ומיכאל דרונוב בהשראת תמונתו של רמברנדט. מדיה וקבצים בנושא משמר הלילה בוויקישיתוף משמר הלילה משמר הלילה בתלת-מימד Why Rembrandt's The Night Watch us still a mystery - מאתר ה-BBC דניאל בופי, גרדיאן, אחרי 300 שנה, הציור של רמברנדט חוזר לגודלו המקורי בעזרת בינה מלאכותית, באתר הארץ, 25 ביוני 2021 משמר הלילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גדעון לב, אשליית האור הבוהק במשמר הלילה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2024 גדעון לב, אשליית האור הבוהק בציור "משמר הלילה" היא תוצאה של תעלול בכימיה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2024 Nouchka De Keyser, Discovery of pararealgar seni-amorphous pararealgar in Rembrandt's The Night Watch: analytical study and historical contextualization/, Heritage Science 12, 2024
לואי אוטייה

לואי אוטייה (בצרפתית: Louis Outhier) הוא שף צרפתי הידוע בשל מסעדתו "ל'אואזיס", אותה ניהל בלה נאפול (La Napoule), כפר בסמוך לקאן בריביירה הצרפתית, בין השנים 1954–1988. אוטייה התלמד ב"לה פיראמיד" תחת פרנאן פואן, באותן שנים בהן עבדו שם ז'אן טרואגרו ופול בוקיז. הוא אחד מהשפים היחידים שהחזיקו בעת ובעונה אחת שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום (בין 1969 ל-1988) וארבע מצנפות ממדריך הגו מיו. כשעבד עם בן-חסותו דאז ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן, הוא ייעץ למספר מסעדות ברחבי תבל בשנות השמונים (בכללן בלונדון, סינגפור, בנגקוק ואוסקה). באמריקה הוא ייעץ ל"לה מרקיז דה לאפייט" בבוסטון, לרשת המלונות "סוויסוטל", הכין (לצד השף וונגריכטן) את התפריט, הצוות ואספקת המוצרים. הוא מוכר כמי שהכניס את התבלינים האסיאתיים לנובל קוויזין, כמי שהחדיר את האזוריות למסעדות הצרפתיות-האמריקאיות באמצעות שימושו בחומרי גלם מקומיים טריים. אחרי שפרש נותרה מסעדתו פנויה מספר שנים. השף סטפאן רמבו, תלמידו לשעבר של אוטייה, רכש אותה ב-1999, והגיע לשני כוכבים במישלן, בהם הוא מחזיק כיום (2010). אוטייה תואר במהלך הקריירה שלו כרזה, נלהב, ו"נאה". מטבחו ניסה ליצור מחדש ריחות וטעמים מהילדות, במיוחד בישול של סבתו שביחד עם סבו, היא הייתה הבעלים של טחנת קמח בצרפת. פוקס בטרפלד, "מסעדת בוסטון מושכת למרות העיצוב שלה", הניו יורק טיימס, 8 בינואר 1986 רוברט נאדו, "טבח כמו אוטייה: מאסטר שף צרפתי בבוסטון", בוסטון פניקס, 15 בדצמבר 1985 ויליאם גריימס, "עיר מעוררת תיאבון: היסטוריה קולינרית של ניו יורק", מקמילן, 2009, עמ' 302, ISBN 9780865476929 אנדרה גאיו, "סיפורו האמיתי של הנובל קוויזין", Gayot.com פיטר רומאו, "כוכב צרפתי מאיר את ניו יורק; אוטייה פותח מסעדה בלאפייט", Nation's Restaurant News‏ 20 באוקטובר 1986 עמוד מסעדת "ל'אואזיס" באתר dininginfrance "ל'אואזיס" באתר פרומרס, frommers.com
ז'יל גוז'ון

ז'יל גוז'ון (בצרפתית: Gilles Goujon; נולד ב-10 בדצמבר 1961) הוא שף צרפתי שמסעדתו "ל'אוברז' דו וייה פוי" (L'Auberge du Vieux Puits) בפונז'ונקוז (Fontjoncouse) שבאוד זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום לשנת 2010. ז'יל גויון נולד בבורז' שבשר (Cher). אביו היה טייס, הוא חי במרקש שבמרוקו, בגרמניה ובמץ שבגרמניה, מקומות אליהם עברה המשפחה בעקבות עבודת האב. לאחר מותו של אביו עברה המשפחה לבזייה. הוא לא אהב ללמוד והיה תלמיד גרוע. הוא פנה לעבוד כמלצר במסעדה, כעבור זמן החליט להפוך לשף. ב-1977 היה שוליה בחברה הדרומית (מידי) במסעדה לשעבר בגאר דה בזייה, שם רכש את יסודות המקצוע. הוא היה עובד בהתלהבות רבה כל-כך, עד שזכה בתואר השוליה הטוב ביותר של לנגדוק-רוסיון. ב-1981 הוא התלמד בבזייה כקומיס. ב-1983 הוא פגש את מורהו החשוב רוז'ה ורז'ה, שהיה השף והבעלים של מסעדת "מול דה מוז'ן", שהחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. בתחילה עבד כשוליה, ארבעה חודשים אחרי-כן קודם לדרגת שף מחלקה. הוא נשאר במסעדה ארבע שנים עד שלמד את כל צפונות המטבח. ב-1987 החליט להחליף מקום ועבר למרסיי, שם נהיה סגנו של ז'אן-פול פאסדה במסעדת "פטי ניס", שהחזיקה בשני כוכבי מישלן. שם למד לנהל מסעדה. שנתיים אחרי-כן הוא נעשה סגנו של ז'ראר קלו במסעדת ל'אסקאל, לה כוכב במישלן, בקארי-לה-רואה. שם שהה שלוש שנים וסייע לקבלת הכוכב השני במישלן. הוא גם התלמד זמן קצר אצל מארק מנו. ב-1992 יצא לדרך עצמאית. פונז'ונקוז הוא כפר קטן, הממוקם באוד, 35 ק"מ מנרבון, השוכן בגבעות בפנים היבשת, ובו מתגוררים כמאה איש. ראש הקומונה החליט שכדי שהיא תשרוד עליה להקים אוברז'. לכן הוא נעזר בהון המוניציפלי על מנת לבנות מקום שיפיח רוח חיים בכפר. הוא הסב אסם ישן לאתר תיירותי. אולם, אלו שהתיישבו במקום נקלעו לפשיטת רגל. בזמן זה הגיע ז'יל שרצה מסעדה משלו. הוא הבטיח לעצמו שכשימלאו לו שלושים תהיה לו מסעדה משלו. ז'יל ואשתו מארי-כריסטין תרו אחר מקומות מיוחדים. אך הם נוכחו לדעת שמקומות טובים היו יקרים מדי. לכן כשראש העיר פונז'ונקוז טלפן אליהם, והציע להם הזדמנות להתיישב בעיר באוברז', היה זה בדיוק בזמן הנכון. הם ביקרו באתר, הוקסמו ממנו והתיישבו במקום. זמן רב ארך עד שהם הצליחו לשקם את האתר הנטוש ולהפוך אותו למסעדה. מספר שנים חלפו וסועדים מיעטו לפקוד את המסעדה, שהייתה בכפר מרוחק ממקום יישוב, אולם הזוג היה עיקש ונשאר במקום. עמיתיו של גויון יעצו לו לגשת לבחינות של Meilleur Ouvrier de France, תואר אותו השיג ב-1996 והיה כרטיס כניסה שפתח לו דלתות. ב-1997 הוא קיבל 14/20 נקודות ממדריך גו מיו ועוטר בכוכב במדריך Bottin Gourmand. באותה שנה זכה בכוכב ראשון ממדריך מישלן האדום. ב-2001 הוא קיבל את הכוכב השני במישלן. ב-2010 זכה בשלושה כוכבים במישלן, והוא השף היחידי שזכה בשלושה כוכבים בשנה זו, הוא עדיין מחזיק בהם בשנת 2011. מטבחו של גויון נשען בעיקר על בישול אזורי, תבשיליו מורכבים ממוצרים פשוטים כמו כרוב, עגבניות, וירקות עונתיים, טלה, בשר ציד של העונה (חזיר בר, ארנבת, שליו, חרטומן יערות), חזיר ביגור שחור, יונים, זיתי פיקולין, רוזמרין, בזיליקום, תפוחי אדמה ותאנים. אתר האינטרנט הרשמי של ז'יל גוז'ון אתר המסעדה דירוגי המסעדה, באתר restaurant-ranking.com "מישלן 2010: "שלושה כוכבים" לאוברז' דה וייה פוי", לה פיגארו, 1 במרץ 2010
שמואל וינברג (סלונים)

רבי שמואל וינברג (תר"י, 1850 – י"ט בשבט תרע"ו, 24 בינואר 1916), מכונה הדברי שמואל על שם ספרו, היה האדמו"ר השני בשושלת אדמו"רי חסידות סלונים. עמד בראשה החל מסוף שנת 1883 ועד לפטירתו בשנת 1916. נולד לרב יחיאל מיכל אהרן, בנו של מייסד חסידות סלונים, אברהם וינברג. את עיקר דרכו ומשנתו רכש אצל סבו. הרבה לנסוע אל אדמו"רי דורו, בהם רבי חיים הלברשטאם, אצלו שהה תקופה ארוכה, ורבי דוד משה מטשורטקוב. ניהל פעילות ציבורית ענפה. ניהל יחד עם החפץ חיים קרן כספים שתמכה בהקמת תלמודי תורה ומקוואות. השתתף בהקמת הארגונים "כנסת ישראל" ו"מחזיקי הדת", ובהמשך היה שותף להקמת אגודת ישראל. עמד בקשר עם רבי חיים מבריסק, החפץ חיים ועוד רבים. בקשריו עם אדמו"רי ורבני דורו שימש כשליחו בן אחיו רבי אברהם וינברג (השלישי) שהפך לימים לאדמו"ר מסלונים. כדרכם של אדמו"רי חסידות סלונים עמד בקשר הדוק עם היישוב החסידי בארץ ישראל ותמך בו. בצעירותו ביקר פעמיים בארץ. עמד בנשיאות כולל רייסין שתמך במאות משפחות שגרו בטבריה, צפת וירושלים והתרים עבורו. בשנת תר"ס פעל להקמת ישיבת אור תורה על ידי חסידו הרב משה קליערס, רבה האשכנזי של העיר. נפטר בי"ט בשבט ה'תרע"ו, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, בעת שהותו בטיפול רפואי בוורשה, ובשל קשיי ההתניידות בעת מלחמה נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. שיחותיו ודברי תורתו ששרדו יצאו לאור בתשרי תשכ"ט על ידי האדמו"ר רבי שלום נח ברזובסקי (ה"נתיבות שלום"), בספר "דברי שמואל". בנו רבי ישכר לייב וינברג, כיהן אחריו כאדמו"ר בעיר סלונים. בנו רבי אברהם וינברג (השני), כיהן אחריו כאדמו"ר מסלונים בעיר ביאליסטוק ואחר כך בברנוביץ'. בתו חנה אסתר, אשת הרב שמעון קופילוביץ בתו לאה, אשת רבי פנחס מלוביצקי, אדמו"ר מסלונים-לכוביץ' בארצות הברית בתו טשארנא, אשת הרב משה מנחם סילבר. לימים כיהן כאדמו"ר מסלונים-דטרויט. בתו שרה, אשת הרב אברהם-אבלי רפפורט, אב"ד קעלץ בתו פראדל, אשת רבי אלתר יוסף דוד לנדא מאליק מדיה וקבצים בנושא אוהל רבי שמואל וינברג מסלונים בבית הקברות היהודי בוורשה בוויקישיתוף שמואל בן מיכל אהרן וינברג (1850-1916), דף שער בספרייה הלאומית בספר "ומעיין מבית ה'" כותב רבי שלום דובער שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש באגת משנת תרס"ב: "בטח נודע לו דבר ההתעוררות בעין חברת מחזיקי הדת, לייסד במדינתנו, אשר המתעסק בזה הוא הרבי דסלאנים" ר' שמואל וויינברג (הרבי מסלונים) ז"ל, הצפירה, 25 בינואר 1916
אלכסיי אנטונוב

אלכסיי אינוקנטייביץ' אנטונוב (ברוסית: Алексей Иннокентьевич Антонов;‏ 28 בספטמבר‏ 1896 - 18 ביוני 1962) היה מצביא סובייטי בעל דרגת גנרל ארמייה (דרגה אחת מתחת לדרגה הבכירה ביותר בצבא האדום). את פרסומו קנה בעיקר בעת שירותו במלחמת העולם השנייה ובסופה אף הגיע עד תפקיד ראש המטה הכללי של הצבא האדום. אנטונוב נולד בעיר גרודנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) במשפחתו של קצין תותחנים. בשנת 1916 לאחר שסיים קורס קצינים השתתף במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1919 גויס לצבא האדום ולחם נגד הצבא הלבן בחזית הדרומית בתפקיד ראש מטה של חטיבת ח"יר. לאחר סיום מלחמת האזרחים נשאר לשירות קבע בצבא, מילא שורה של תפקידי מטה שונים. למד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה ובהמשך אף הרצה בה. בשנת 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות מונה לראש המטה של החזית הדרומית. בהמשך המלחמה היה ראש המטה של החזית הצפון קווקזית, ראש המטה של החזית הטרנס קווקזית וראש המטה של עוצבת הים השחור (חזית היא המונח הרוסי לקבוצת ארמיות). בשנת 1942 קודם לתפקיד הסגן הראשון של ראש המטה הכללי ובפברואר 1945 מונה לראש המטה הכללי. הוא מילא תפקיד זה עד למרץ 1946, אז הוחזר שוב לתפקיד הסגן הראשון של הרמטכ"ל. בשנת 1948 הועבר ממוסקבה לקווקז ובמשך 6 שנים היה מפקד מחוז צבאי שם. בשנת 1954 הוחזר למוסקבה ושוב מונה לתפקיד סגן הרמטכ"ל. במקביל, החל משנת 1955 היה ראש המטה של הכוחות המזוינים של ברית ורשה. נפטר ב-18 ביוני 1962 ואפרו נטמן בחומת הקרמלין. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי אנטונוב בוויקישיתוף אלכסיי אנטונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לפי הלוח הגרגוריאני המקובל כיום. בעת הולדתו היה מקובל באימפריה הרוסית הלוח היוליאני, לפיו נולד ב-15 בספטמבר בברית המועצות ראש המטה הכללי הוא לא המפקד העליון של הצבא ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המכון הלאומי לחקר הבנייה

המכון הלאומי לחקר הבנייה הוקם באוקטובר 1988 במשותף על ידי משרד הבינוי והשיכון והטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, על תשתית התחנה לחקר הבניה. מטרתו היא קידום הידע בתחום מדעי הבנייה, והוא אחד ממכוני המחקר הפועלים במסגרת הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון. תרומת המכון למשק הבנייה בארץ מתבטאת בביצוע מחקרי תשתית, מחקרים יישומיים ובפתרון בעיות ארוכות וקצרות טווח. תחומים נוספים בהם מעורב המכון הם פיתוח טכנולוגיות בנייה מתקדמות ובדיקת התפקוד של בניינים ושיטות בנייה חדשות. בנוסף למחקר עוסק המכון בהפצת ידע הנוצר במסגרת המחקרים. היחידה לבחינה ולאישור שיטות בנייה חדשות במכון הלאומי לחקר הבנייה בטכניון מונתה לפעילות זו ע"י משרד הבינוי והשיכון היא שיטת בנייה ואף מוצר בנייה חדש, רכיב בנייה חדש, טכנולוגיית בנייה חדשה או מערכת שלמה חדשה המשלבת אחד או יותר של המרכיבים האמורים, או המשלבת בצורה חדשנית ומקורית מוצרים וחומרים שעשויה להיות להם השפעה על בטיחותם או על בריאותם של השוהים בבניין או בסביבתו, והקשורים בשלד ושהתקנות והתקינה הקיימים לא נותנים למכלול הגורמים המקצועיים כלים מתאימים ומספיקים לתכנון או לבדיקת התאמתם לשימוש בבנייה בתנאי הארץ וטרם הוטמעו בתקנות או בתקינה . הנדסת המבנים: עמידות מבנים בפני רעידות אדמה, תיקון מבנים שניזוקו, הערכת מצב בנייה קיימת, אינטראקציה מבנה-קרקע, שיטות טרומיות מתועשות ושיטות תכן מתקדמות, אופטימיזציה של תכן מבנים, בנייה עם בטונים חזקים במיוחד, מכניקת בטון מזוין, מבנים מרוכבים, מיגון מבנים, בנייה בפלדה ואלמנטי בנייה קלים. חומרי בנייה וטכנולוגיה: חומרים פולימריים וביטומנים, קורוזיה וקיים, תיעוש ועבודות גימור בבנייה, מיקרו מבנה של חומרי בנייה, תכונות חומרי בנייה, בטונים משורייני סיבים, בטונים בעלי חוזק גבוה, ניתוח ופיתוח חומרי בנייה ומוצרי בנייה חדשים, מחזור חומרים, שימוש בפסולות, שימוש בפצלי שמן, שימוש אפר פחם, שיפור צמנט ומוצריו. בתחום ניהול וכלכלת הבנייה, המכון חוקר את העלויות השונות של שיטות בנייה ותקנים, עלות מחזור חיים של חומרים, שיטות בנייה וציוד, ניהול אתרי בנייה, ארגון ובקרה, שיטות ניהול, יישום מערכות מידע ממוחשבות ואינטליגנציה מלאכותית בבנייה, מערכות תיב"ם, תיעוש הבנייה, ייעול המימוש של פרויקטים וחיזוי טכנולוגי. בתחום התפקוד הכולל של מבנים, נבדקים הנושאים הבאים: שילוב היבטים אדריכליים והנדסיים בבנייה, בדיקות מעטפת הבניין, מערכות אלקטרו-מכניות ומערכות סניטריות במבנים, בנייה קלה, פיתוח שיטות בדיקה לתפקוד מבנים, בניינים אינטליגנטיים, פיתוח דרישות המשתמש לתפקוד פנים, הערכות שיטות בנייה, עמידות באש, תפקוד אקוסטי, איכות אוויר פנים, ניצול אנרגיית השמש, תפקוד תרמי. בנייה ירוקה אתר האינטרנט הרשמי של המכון הלאומי לחקר הבנייה המכון הלאומי לחקר הבנייה, דף שער בספרייה הלאומית אנט לנדס־נגר, החפירות במלון גלוריה, סמוך לשער יפו בירושלים:, Israel Antiquities Authority, 2021-10-03, עמ' 309–324, מסת"ב 978-965-406-745-4
קנדה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מקומות: קנדה – מדינה באמריקה הצפונית קנדה (אפקוט) – ביתן בפארק השעשועים אפקוט שבפלורידה קנדה (קרחון) – קרחון באנטארקטיקה אצטדיון קנדה – אצטדיון טניס ברמת השרון בית קנדה – מבנה בכיכר טרפלגר בלונדון, המשמש את הנציב העליון הקנדי בבריטניה כיכר קנדה – כיכר בלונדון כיכר קנדה 1 – גורד שחקים בכיכר קנדה שהוא הבניין הגבוה ביותר בלונדון כיכר קנדה 8 – גורד שחקים בכיכר קנדה, המשמש את הנהלת חברת HSBC כיכר קנדה 25 – גורד שחקים בכיכר קנדה, המשמש את השלוחה הבריטית של חברת סיטיגרופ ליטל קנדה – עיר במינסוטה מרכז קנדה – מרכז נופש במטולה פארק קנדה – פארק בעמק איילון אישים ששם משפחתם קנדה: יאסומאסה קנאדה – מתמטיקאי יפני יואל קנדה – שחיין ישראלי עומרי קנדה – כדורגלן ישראלי קנאדה (פילוסוף) – פילוסוף הודי שונות: קאנדה – שפה המדוברת במדינת קרנאטקה שבדרום הודו קנדה דריי – מותג משקאות קלים
אבי כרמל

אבי כרמל (נולד בשנת 1960) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהתמחה בסגנון הגב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. כרמל התאמן בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכה כרמל במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:28.9 דקות, אחרי דב ניסמן (2:25.3 דקות) ואלון אקר מהפועל בית קמה שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 (2:25.8 דקות) בתחרות השחייה של המכביה העשירית שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977 זכה כרמל במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם רון קרמן, מייק גרינשפן וניר שמיר בשיא ישראלי חדש של 4:04.93 דקות (השיא הקודם עמד על 4:08.1 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר אותה שנה זכה כרמל בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.28 דקות, לפני רון קרמן ממכבי חיפה (1:04.98 דקות) וחברו לקבוצה ערן קרקו (1:07.88 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.22 דקות, לפני ערן קרקו (2:30.27 דקות) ואיתן רותם מהפועל גבעת חיים (2:32.61 דקות). בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1978 זכה כרמל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם קרמן, גרינשפן ושמיר בתוצאה של 4:05.67 דקות, מאית השנייה בלבד לפני הרביעייה מספרד. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.59 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה כרמל ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.28 דקות, לפני ערן קרקו (1:05.70 דקות) ויזהר שנהר מהפועל שמיר (1:06.70 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:16.45 דקות, שיפור לשיאו של דב ניסמן (2:19.20 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם כוכבי, ערן קרקו ואמיר גניאל בשיא ישראלי חדש של 4:12.79 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע בסגנון הגב שיא ישראלי חדש נוסף של 1:03.65 דקות, שיפור לשיא של ניסמן (1:04.20 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה לנוער הוא קבע שני שיאים ישראלים לבוגרים, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.52 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:16.32 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה כרמל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.05 דקות, לפני יזהר שנהר (1:05.13 דקות) ואורן שרון מהפועל טבעון (1:06.08 דקות). בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד בסוף יוני 1980 שיפר כרמל את שיאיו הישראלים. הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:15.22 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש נוסף של 1:03.14 דקות. 4 שיאי בוגרים נקבעו בסיום אליפות השחייה, דבר, 12 באוקטובר 1976 יעקב פתאל, ששה שיאים חדשים בשחייה הוצבו בפתיחת אליפות ישראל בוינגייט, דבר, 25 בספטמבר 1977 שלושה שיאים בסיום אליפות ישראל בשחיה בוינגייט, דבר, 28 בספטמבר 1977 יעקב פתאל, שחייני ישראל מובילים (בין הגברים) במפעל 8 האומות - שתי מדליות זהב - לרון קרמן ב-100 חזה ולרביעיית השליחים, דבר, 5 ביולי 1978 יעקב פתאל, שלוש מדליות זהב ואחת כסף לגניאל באליפות השחייה, דבר, 30 ביולי 1978 שמואל טל (עיתונאי), השחיינים התקדמו אך הם עדיין רחוקים מאירופה, דבר, 6 באוגוסט 1978 שלושה שיאי בוגרים וששה שיאי נוער באליפות השחייה לגילאי 13 -18 בוינגייט, דבר, 13 באוגוסט 1978 יעקב פתאל, 12 שיאים לאומיים חדשים נקבעו באליפות השחיה, דבר, 26 באוגוסט 1979
רובין דימיטרוב

רוּבִּין דימיטרוב (בבולגרית: Рубин Димитров;‏ 30 בספטמבר 1915, סופיה, ממלכת בולגריה – 3 בינואר 1995, תל אביב, ישראל), היה חסיד אומות העולם בשל חלקו במאבק נגד רדיפות יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1962 היגר דימיטרוב לישראל ובה חי את שארית חייו. דימיטרוב נולד בשכונת בּוֹיָאנַה (אנ') שבעיר סופיה לאָסֶן ואנה זוג סוחרים. בשכונה זו גרו יהודים רבים ורובין התיידד עם בני הקהילה המקומית. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כרוכל למחייתו ונהג להבריח מוצרי מזון, בגדים וסיגריות ליהודים שהיו כלואים במחנות לעבודות כפייה. באחת הפעמים נתפס בידי המשטרה, הוכה קשות ואיבד חלקית את מאור עיניו. ב-24 במאי 1943 ביצעו שוטרים בולגרים אקציה בקרב יהודי סופיה במטרה לגרשם לערי השדה. תוכניתו של אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים הייתה לראות בגירוש זה שלב ראשון לקראת גירושם של בני הקהילה אל מחנות ההשמדה הנאציים. מאות ממנהיגי הקהילה נעצרו לקראת גירושם למחנה הריכוז סומוביט שליד פלבן. דימיטרוב הצליח להחביא במאפייה שהייתה שייכת לסבתו בשכונת יוצ'בונאר, 20 יהודים שיועדו לגירוש. בהמשך, סייע דימיטרוב להבריח חבילות מזון לעצורים היהודים, שנכלאו זמנית בבית הספר היהודי בשכונתו. ביוני 1962 הוזמן על ידי חברי "איחוד עולי בולגריה" בישראל לצורך טיפול רפואי, בשל החמרה בכושר ראייתו. דימיטרוב החליט להשתקע במדינת ישראל וב-1963 העניק לו ארגון יד ושם את עיטור חסיד אומות העולם. דימיטרוב התגורר בתל אביב, ברבות הימים נשכח פועלו ומצבו הכלכלי והבריאותי הידרדר. ב-1986 שודרה במסגרת תוכנית התחקירים כלבוטק בערוץ הראשון כתבה על מצבם הכלכלי הקשה של חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל, אשר להבדיל מחסידי האומות שהתגוררו מחוץ לישראל, לא זכו לתמיכה כלכלית. בעת השידור נכח באולפן נשיא המדינה חיים הרצוג והתוכנית עוררה הדים נרחבים מאוד בציבור הישראלי. כתוצאה משידור התוכנית תוקן חוק הביטוח הלאומי ולחסידי אומות העולם הוענקה קצבה חודשית בגובה השכר הממוצע במשק. ב-1987 הוענק לדימיטרוב תואר יקיר העיר תל אביב-יפו. הוא הלך לעולמו בתל אביב ב-1995, ונקבר בבית הקברות בקריית שאול. מדיה וקבצים בנושא רובין דימיטרוב בוויקישיתוף רובין דימיטרוב, באתר יד ושם (באנגלית) רובין דימיטרוב, באתר יד ושם (באנגלית) חסידי אומות עולם, באתר cms.education.gov.il . יקירי העיר תל אביב-יפו, באתר עיריית תל אביב-יפו. חסידי אומות העולם, רשימת חסידי אומות העולם מבולגריה, באתר יד ושם (באנגלית). זוהר ישראל, מהקוליפורמים ועד המטרידים, באתר ynet, 19 באוקטובר 2004 רובין דימיטרוב באתר GRAVEZ