laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גריגורי מויסייביץ' גונצ'אר

גְרִיגוֹרִי מוֹיִסֶיֶיבִיץ' גוֹנְצַ'אר (ברוסית: Григорий Моисеевич Гончарь; בחלק מן המסמכים: גריגורי מיכאילוביץ' גונצ'אר: ברוסית: Григорий Михайлович Гончарь;‏ 1916–1998) היה יהודי סובייטי שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות על פועלו בארמייה ה-52 שלחמה בחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה. גונצ'אר נולד ב-31 במאי 1916 בשם גֶנְשֶר ביליסבטגרד, האימפריה הרוסית, למשפחה יהודית של פקיד. לאחר שסיים 8 שנות לימוד בבית ספר עבד כמכונאי במפעל "הכוכב האדום" בזינובייבסק (כיום קרופיבניצקי), וב־1 בספטמבר 1937 גויס לצבא האדום. ב־1939 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי-פוליטי של מוסקבה, והצטרף כחבר למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. שנה לאחר מכן, ב-1940, סיים קורס מפקדים בבית הספר לקומיסרים צבאיים בעיר סטלינוגורסק (כיום נובומוסקובסק) במחוז טולה. עם תחילת פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות הוא נשלח מיד לחזית, ונלחם במסגרת גדוד סיור מס' 747 בצ'אבוסי ליד מוגילב, שם נפצע בכתפו אך המשיך להילחם. בהמשך כותרה יחידתו ליד לופולובו והוא נפצע שנית, הפעם באופן קשה. השטח בו שהה נכבש על ידי הצבא הגרמני, והוא מצא מסתור בכפר ז'וראבץ, שם החלים והשתקם בחסותה של תושבת הכפר שנחלצה לעזרתו. לאחר מכן הצטרף אל יחידת פרטיזנים באזור מחוז צ'רקאסי ואף קיבל את מדליית העוז על הפלת מטוס. לאחר שחרור האזור על ידי הצבא האדום הגיע למחנה בדיקה מאסף של הארמייה ה-52 ומ-5 בינואר 1944 שוב גויס לצבא האדום הסדיר ומונה למפקד פלוגה בגדוד סיור מס' 1237 בחזית האוקראינית הראשונה בדרגת סגן. במסגרת החזית האוקראינית השנייה השתתף בשחרור שטחי אוקראינה, מולדובה ורומניה. בהמשך יחידתו הועברה לחזית האוקראינית הראשונה. ב-24 בינואר 1945 צלחה פלוגתו את נהר האודר באזור הכפר ראטוויץ, 15 ק"מ דרומית-מזרחית לברסלאו (כיום בפולין), כבשה שטח ממערב לנהר, ואבטחה את חציית נהר על ידי שאר יחידות הגדוד, פעולה אשר במהלכה נפצע קשה, ושבעבורה קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות ב־10 באפריל 1945. הוא חזר לשירות צבאי באוגוסט-ספטמבר של אותה שנה לאחר שיקום, ומ-1946 עד 1956 שירת כמרצה בקתדרה לעתודה צבאית במכון הרפואי של סטניסלב, ואף לקח חלק בדיכוי ההתקוממות ההונגרית ב-1956. בהמשך שירותו סיים את ההכשרה הפיקודית "קורס ויסטרל", פיקד על גדוד ממונע בעיר סלאווטה (כעת באוקראינה), ובהמשך על גדוד ממונע בעיר לובומל. הוא שוחרר למילואים בשנת 1962 בדרגת סא"ל, וקודם ב-1975 לדרגת אל"ם. התגורר בעיר איוונו-פרנקובסק שם עבד כמנהל שלוחה של המכללה הטכנולוגית של קייב והמכללה לרכב של קייב, שמה גם לימד כלכלה מדינית. ב-1978 פרסם את הספר "אודם פאתי שמיי תיאסמין" באוקראינית (נקרא גם "הפרטיזנים של היער הקר") שמספר על חיי הפרטיזנים. נפטר ב־17 בדצמבר 1998 באיוונו-פרנקיבסק. בנו ויאצ'סלב - רופא מומחה בתחום הסרטן. דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית) אלכסנדר ליטין, אידה שנדרוביץ', "היסטוריה של יהדות/עבריות מוהילב: מסמכים ואנשים"(ברוסית), עמ' 107 דף הענקת העיטור עם תיאור התאריך בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) במקור "Заграви над Тясьмином" הארכיון הממלכתי של מחוז צ'רקאסי במקור "Партизани Холодного Яру" אתר המרכז לחקר הסרטן
חיים וייס

חיים וייס (נולד ב־11 בדצמבר 1969) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. וייס נולד בשנת 1969 בירושלים. גדל בגבעה הצרפתית, למד בבית הספר חורב ובישיבה התיכונית חורב, והיה חניך ומדריך בבני עקיבא. המשיך ולמד שנה בישיבת הקיבוץ הדתי. את שירותו הצבאי עשה כקצין בחטיבה 7. בשנת 1994 החל ללמוד ספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור שלו, שאותה כתב בהנחייתה של פרופ' גלית חזן-רוקם, הקדיש לבחינת החלום בעולמם של חז"ל. בשנת 2000 החל ללמד במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומשנת 2007 הוא חבר סגל קבוע בה. שימש כעורך שותף של כתב העת "מדעי היהדות" ושל סדרת ספרי המחקר "מסה קריטית". בין השנים 2022-2018 שימש כראש המחלקה לספרות עברית. מרבית מחקריו עוסקים בספרות חז"ל, במיוחד בתלמוד הבבלי, ובהתקבלותה המורכבת של ספרות חז"ל בספרות העברית המודרנית. במסגרת פעילותו הפוליטית היה שותף בשנת 2001 להקמת תנועת "אומץ לסרב", שחבריה סירבו להמשיך ולשרת כחיילי מילואים בשטחים. נשוי לפסיכולוגית נורית ענבר-וייס ואב לשלוש בנות. חיים וייס, ומה שפתר לי זה לא פתר לי זה: קריאה במסכת החלומות שבתלמוד הבבלי, סדרת מסה קריטית, מרכז הקשרים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2011 חיים וייס, החלום בעולמם של חז"ל האוניברסיטה המשודרת, 2013 חנה סוקר שווגר וחיים וייס, מלאכת החיים: עיונים ביצירתו של חיים באר, עם עובד, 2014 חיים וייס ושירה סתיו, שובו של האב הנעדר: קריאה מחודשת בסדרת סיפורים מן התלמוד הבבלי, מוסד ביאליק, 2018 ספרים מחוקים, הוצאת אפרסמון 2022 Mira Balberg and Haim Weiss, When Near Becomes Far: Old Age in Rabbinic Literature, Oxford University Press 2021 פרופ' חיים וייס, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב חיים וייס, באתר Academia.edu Haim Weiss - Curriculum Vitae חיים וייס, מעמדו ותפקידו של החלום בספרות חז"ל: היבטים תרבותיים, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏5 באוגוסט 2007 חיים וייס (1969-), דף שער בספרייה הלאומית מהרצאותיו: שאלות של זהות בתיאורי החפירות של יגאל ידין, בערוץ יוטיוב של אוניברסיטת בר-אילן יעקב ועשו והבחירה באלימות | ד"ר חיים וייס על פרשת וישלח, בערוץ יוטיוב של מכון ון ליר בירושלים על ספריו: חיים על המדף | ספרים מחוקים | בלהה בן אליהו, חיים וייס, סרטון בערוץ "בית אבי חי", באתר יוטיוב (אורך: 52:39) עופרה עופר אורן, "ספרים מחוקים": מרתק, שנון ומזעזע, בבלוג "סופרת ספרים", 14 באוגוסט 2022 צבי טריגר, "ספרים מחוקים" מיטיב לבטא את כאב השונות והחריגות בלי להיגרר לתחושת קורבנות, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022 אודי בן סעדיה‏, "ספרים מחוקים" של חיים וייס משיב את האמונה בכוחן המפצה והגואל של המילים, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2022 הכינו את הסימניות | יהדות ואמונה, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2010 פרק ראשון באתר "עברית"
תעלת גאורגה הקדוש

תעלת גאורגה הקדוש (ברומנית: Brațul Sfântu Gheorghe) היא הזרוע הדרומית ביותר מבין הזרועות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור. התעלה נמצאת בחבל דוברוג'ה, ברומניה. אורך התעלה הוא 112 קילומטרים ועומקה המרבי 26 מטרים. מתעלת גאורגה הקדוש מסתעפות תעלת דראנוב ותעלת דונאבאט המקשרות ללגונה ראזים. מדיה וקבצים בנושא תעלת גאורגה הקדוש בוויקישיתוף Bratul Sfantu Gheorghe (ברומנית)
טס לבית דרברוויל (סרט, 1913)

טס לבית דרברוויל (באנגלית: Tess of the D'Urbervilles) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1913 המבוסס על הרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. זה היה אחד הסרטים הראשונים שנוצרו. את הסרט ביים ג' סירל דאולי, והוא הופק על ידי בחברת הסרטים Famous Players Film Company. בתפקיד הראשי מככבת מרת פיסק (Mrs. Fiske) שגילמה את אותה דמות במחזה משנת 1897. ההפקה של אדולף צוקור החלה אחרי שהבטיח את השתתפותה של השחקנית האמריקאית הידועה מרת פיסק. קטע מהסרט קיים באוסף סרטים פרטי. מרת פיסק – טס דרביפילד ריימונד בונד – אנג'ל קלייר דייוויד טורנס – אלק דרברוויל ג'ון סטפלינג – ג'ון דרביפילד מרי ברקר – מרת דרבילד ג'יימס גורדון – קריק מגי וסטון – גברת קירק אירמה לה פייר – מריאן קתרין גריפית' – מרת דרברוויל פרנקלין הול – הכומר קלייר קמיל דלברג – גברת קלייר ג' ליסטון – הכומר טרינגהם בוטס וול – רטה קרוליין דרלינג – איז ג'סטינה האף – ליזה לו ג'ון טרוטון – ג'ונתן כמו סרטים אמריקאים רבים מאותה תקופה "טס לבית דרברוויל" היה נתון לפיקוח של ועדות צנזורה של ערים ומדינות שונות בארצות הברית. ב-1917 ועדת הצנזורה של שיקגו סיווגה את הסרט להקרנה למבוגרים בלבד בשל הנושאים הכלולים בו. טס לבית דרברוויל (סרט, 1924) טס לבית דרברוויל (מיני-סדרה, 2008) מדיה וקבצים בנושא טס לבית דרברוויל בוויקישיתוף "טס לבית דרברוויל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טס לבית דרברוויל", באתר AllMovie (באנגלית) "טס לבית דרברוויל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Productions of Tess of the d'Urbervilles on Broadway; IBDb.com The AFI Catalog of Feature Films:Tess of the d'Urbervilles Progressive Silent Film List: Tess of the d'Urbervilles at silentera.com "Official Cut-Outs by the Chicago Board of Censors". Exhibitors Herald. New York City: Exhibitors Herald Company. 5 (6): 33. 4 באוגוסט 1917. נבדק ב-2014-11-25. {{cite journal}}: (עזרה)
טס לבית דרברוויל (סרט, 1924)

טס לבית דרברוויל (באנגלית: Tess of the D'Urbervilles) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1924 בכיכובם של בלאנש סוויט וקונרד נייגל. זהו הסרט השני המבוסס על הרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. הרומן עובד למחזה מצליח בכיכובה של מרת פיסק שהוצג ב-1897. ב-1913 שכנע המפיק אדולף צוקור את מרת פיסק להופיע בגרסה הקולנועית של הרומן. הסרט משנת 1913 נחשב אבוד. גם הגרסה של 1924 נחשבת לאבודה. הסיפור מתרחש בתקופה הוויקטוריאנית באנגליה. גבר ממעמד בינוני מפתה ואונס משרתת צעירה שעובדת בביתו. אחרי זמן מה שהיא ממשיכה בדרכה, היא מתחתנת. הכל תקין עד שבעלה מגלה מה קרה בעברה. בעקבות זאת היא נגררת לחיי נדודים, רצח והוצאה להורג. בלאנש סוויט – טרזה "טס" דרביפילד קונרד נייגל – אנג'ל קלייר סטיוארט הולמס – אלכסנדר "אלק" דרברוויל ג'ורג' פוסט – ג'ון דרביפילד ויקטורי בייטמן – ג'ואן דרביפילד קורטני פוט – ריצ'רד קריק ג'וזף ג' דאולינג – הכומר אחרי השלמת הסרט, לואי ב. מאייר שינה את הסוף הטרגי של הרומן לסוף שמח, למגינת לבם של ניילאן והרדי. טס לבית דרברוויל (סרט, 1913) טס לבית דרברוויל (מיני-סדרה, 2008) מדיה וקבצים בנושא טס לבית דרברוויל בוויקישיתוף "טס לבית דרברוויל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טס לבית דרברוויל", באתר AllMovie (באנגלית) "טס לבית דרברוויל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Variety Film Reviews film review; July 30, 1924, page 24. Harrison's Reports review; August 2, 1924; page 123. Tess of the d'Urbervilles at the Internet Broadway Database Tess of the d'Urbervilles at silentera.com Eames, John Douglas (1981). "The MGM Story", p 12
שדון

האם התכוונתם ל... שד (מיתולוגיה) – יצור אגדתי על טבעי. שדוני ברקים – מעין ברקים הנשלחים מענני סערה כלפי מעלה אל היונוספרה. יצורי אגדות - אלף, לפרקון, גנום, גובלין, פיה. שדון חג המולד – דמות של שדון ברוח חג המולד סדון שדו
קראטובו

קראטובו (במקדונית: Кратово) היא עיירה בצפון-מזרח מקדוניה הצפונית, השוכנת 60 קילומטרים מזרחית לבירה סקופיה. יישוב בשם קְרָאטִיסְקַרָה התקיים במקום בתקופת הקיסרות הרומית. בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו במקום התגלו שרידי מבנים, בית קברות וחפצים שונים מתקופה זו. בתקופת האימפריה הביזנטית נודע היישוב בשם קוריטוס. בסמיכות לעיר שכנו מכרות זהב, כסף, נחושת, עופרת וברזל שעליהם נסמכה כלכלת העיר. במהלך המאה ה-13 נשלט האזור על ידי ממלכת סרביה ומתועדת מערכת סחר ענפה עם הרפובליקה של ראגוזה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבשה קראטובו של ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1660 סייר בעיר הנוסע אווליה צ'לבי וציין כי בעיר ניצבים 800 בתים, 350 חנויות ו-20 מסגדים. ב-1689, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699), נכבשה קראטובו על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של סילביו פיקולומיני(אנ'). היא הועלתה באש, נחרבה וננטשה. במחצית הראשונה של המאה ה-19 התחדשה הפעילות במכרות המתכת ולצידה התיישבות מחודשת בקראטובו. בשלהי 1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה, נכבשה קראטובו על ידי ממלכת סרביה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, בתקופת מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור נמסר לחזקת ממלכת בולגריה. לאחר תום המלחמה, נכללה קראטובו בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ולאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי מקדוניה הצפונית. עדויות לקהילה יהודית ספרדית קיימות בספרי שאלות ותשובות החל מהמאה ה-16. התיעוד עוסק בדיני נישואין, ענייני ממון, התרת עגונות וסוגיות ירושה. לפי התיעוד היו יהודי קראטובו בעלי מעמד כלכלי רב, ואחדים מהם מתוארים כבעלי תפקידים במנגנון הממשל המקומי או כנכבדים עמם נועצו לא רק בני הקהילה היהודית. עוד מתועדים ביקורי שד"רים מארץ ישראל. ב-1670 הגיע לקראטובו מחברון משה הלוי נזיר בעל "מטה יוסף", חתנו של אברהם בן חנניה. משה הלוי נזיר קיבל מקהילת קראטובו 500 קורוש, סכום נכבד לאותה התקופה, שהיה שני רק לסכום שהתקבל מיהודי מונסטיר שם התגוררה קהילה גדולה ואמידה. כאמור, ב-1689 נכבשה קראטובו על ידי צבא ממלכת הבסבורג והועלתה באש. הקהילה היהודית חרבה ולא חודשה. מדיה וקבצים בנושא קראטובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קראטובו ג'ני לבל, גאות ושבר - פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת ועד עדות הספרדים ועדות המזרח בירושלים, ירושלים, 1986, עמודים 23–24, 97.
האצטדיון המרכזי (קאזאן)

האצטדיון המרכזי (ברוסית: Центра́льный стадио́н; בטטרית: Үзәk Stadium) הוא אצטדיון רב-תכליתי שנמצא בקאזאן, בסמוך לכיכר המילניו. האצטדיון מכיל כ-27,000 מקומות ישיבה ומשתמש בתור מגרשו הביתי של מועדון הכדורגל רובין. ליד האצטדיון נמצא זירת כדורגל ומתחם מקורה לאתלטיקה. האצטדיון נבנה ביוזמת האדריכל ו. פורטיאנקין. האצטדיון הוזמן ב-25 ביוני 1960 ובראשיתו אכלס 30,000 צופים. המשחק הראשון בו התקיים ב־21 באוגוסט 1960: מועדון הכדורגל איסקרה התמודד נגד קבוצת מטלורג מקאמנסק-אורלסקי. המשחק הסתיים בתוצאה 4:1 לטובת המארחים. בשנים 1962–1967, האצטדיון היה גם הזירה הביתית של קבוצת ההוקי "מועדון הספורט אוריצקי" (כיום מועדון ההוקי Ak Bar). בשנים 2001–2005 שופץ האצטדיון בחלקו. בשנים 2005–2007, נבנו במתחם האצטדיון זירה לכדורגל ואתלטיקה שנפתחה ב-29 באוגוסט 2007. בשנת 2010, האצטדיון המרכזי אושר על ידי אופ"א כאצטדיון בקטגוריה ארבע. בנוסף, לקראת אוניברסיאדת קיץ 2013, בשנת 2012, שופצו האצטדיון המרכזי וזירת הכדורגל והאתלטיקה, מה שמאפשר הרחבת החניון בין 90 ל-250 חניות, החלפת הגג, החלפת מסלולי מרוצים ומערכת הניקוז, בניית עמדות לקפיצות, זריקת פטיש, זריקת דיסקוס ויריות שיפוץ החדרים מתחת ליציעים והצטיידות במערכת תקשורת חדשה. עקב שיפוץ היציע המזרחי, תכולת האצטדיון פחתה והסתכמה ב-25,400 מקומות ישיבה. כיום מכיל 27,756 מושבים. ב-6 בספטמבר 2013 אירח האצטדיון את משחק המוקדמות בגביע העולם בין רוסיה ללוקסמבורג (4: 1). מדיה וקבצים בנושא האצטדיון המרכזי בוויקישיתוף Постановление Совета Министров ТАССР № 358 от 24 июня 1960 года. Сергей Козин. Центральный стадион обзаведётся беговой дорожкой // Вечерняя Казань. — 2012. — 6 июля.
Encore un soir

Encore un soir (באנגלית: One More Night, ובעברית: לילה אחד נוסף) הוא אלבום האולפן העשרים ושישה של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-26 באוגוסט 2016. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים בסך הכול. עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד האלבומים של קוויבק. האלבום הופק על ידי תיירי בלנצ'רד, לודוביק קרקט, הומברטו גטיקה, ז'אן-ז'אק גולדמן, פטריק המפרטזום, לוק לרוי, סילביו ליסבון, יאן מאצ'ה, תרי מארי-לואיז, אדי מרנאיי, רודי פסקל, סקוט פרייס, טיבורג, ז'אק ונרוסו וזאהו. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic, הפנה כלפי האלבום ביקורת חיובית, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול. בנוסף לכך, הוציאה דיון באוגוסט 2016, את מהדורת הדלוקס של האלבום, אשר כללה בתוכה שלושה שירים נוספים. האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים שבצרפת, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-800,000 עותקים. בקנדה נמכר האלבום בלמעלה מ-160,000 עותקים, תוך שכבש את פסגת מצעד האלבומים של המדינה. בבלגיה קיבל האלבום את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים, תוך שבמצעד האלבומים של ולוניה הגיע אל המקום הראשון. בפלנדריה הגיע אל המקום הראשון גם כן. בשווייץ הצליח האלבום להגיע אל המקום הראשון במצעד האלבומים, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-20,000 עותקים. בקוויבק זכה האלבום להצלחה גם כן, כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים הרשמי של הפרובינציה. במצעד אלבומי העולם של בילבורד, הגיע האלבום אל המקום הראשון. מידע על האלבום Encore un soir באתר MusicBrainz מידע על האלבום Encore un soir באתר AllMusic האלבום Encore un soir באתר Discogs האלבום Encore un soir באתר יוטיוב תיירי בלנצ'רד, לודוביק קרקט, הומברטו גטיקה, ז'אן-ז'אק גולדמן, פטריק המפרטזום, לוק לרוי, סילביו ליסבון, יאן מאצ'ה, תרי מארי-לואיז, אדי מרנאיי, רודי פסקל, סקוט פרייס, טיבורג, ז'אק ונרוסו, זאהו Encore Un Soir, 2016-08-26, נבדק ב-2019-11-23 Encore Un Soir, 2016-08-26, נבדק ב-2019-11-23 Céline Dion - Encore Un Soir, Discogs (בקוריאנית) Marc-André Lemieux, Céline Dion retrouve son trône, Le Journal de Montréal Encore un Soir - Céline Dion | Credits, AllMusic (באנגלית) Encore un Soir - Céline Dion | Songs, Reviews, Credits, AllMusic (באנגלית) lescharts.com - Les charts français, lescharts.com Les certifications, SNEP (בצרפתית) A Nice, Céline Dion rend un hommage bouleversant aux 86 victimes de l'attentat (VIDÉO), chartsinfrance.net Gold/Platinum, Music Canada (באנגלית) Celine Dion Chart History, Billboard ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be The Official Swiss Charts and Music Community, swisscharts.com ENCORE UN SOIR, נבדק ב-2019-11-23 Vogue on Instagram: “In the minutes before her show at the AccorHotels Arena at Bercy, Celine Dion is presented with an award by the French division of Sony for…”, Instagram (באנגלית) The Official Swiss Charts and Music Community, www.swisscharts.com Céline Dion : Collaborations avec Adele, MHD, tracklist... On fait le point !, www.purepeople.com (בצרפתית) Encore un Soir - Édition Deluxe calendrier), 2016-11-25, נבדק ב-2019-11-23
רשף (ספינת קרב)

רשף היא דגם של סדרת ספינות קרב חדשות, פרי פיתוח של מספנות ישראל לספינה בגודל מיני קורבטה. הפרויקט יהווה תחליף לספינות סער 4.5 מסוג "נירית" אשר גם החדשות מביניהן בנות יותר מ-20 ומתקרבות לסוף שירותן בחיל הים. מטרת כלי השיט היא הגנה על המים הכלכליים של ישראל ובהם מתקני הגז והנפט. כל מערכות הלחימה בספינות רשף יהיו תוצרת התעשיות הביטחוניות בישראל. הסדרה מבוססת על ספינת הסער 72 אם כי ארוכה במקצת, 76 מטר. מערכת ההנעה תהיה שילוב של דיזל או גז יחד עם הנעה חשמלית. החימוש יהיה דומה לסער 6 ויכלול את מערכות ההגנה האוויריות ברק 8 וכיפת מגן. סער 72 סער 6 Israel Defense, מספנות ישראל תפתח את "רשף" - הספינה הבאה של חיל הים, 14 בנובמבר 2019 ‏‏A new generation Israeli-Designed Mini Corvettes to Replace Eight Hetz Missile Boats Defense Update (באנגלית)
אלכסנדר אפשטיין (שחיין)

אלכסנדר אלכס אפשטיין (1903 - 27 בדצמבר 1995) היה שחיין ושחקן כדורמים ישראלי. נחשב לחלוץ ספורט השחייה בישראל. תחרות השחייה הראשונה בארץ ישראל נזקפת לאפשטיין לאחר שהציל את חיי המושל הבריטי, אדוארד קית-רוץ'. בתחרות הראשונה ניצח אפשטיין במשחים ל-100 מטר חופשי ול-100 מטר גב. במקצועו היה אגרונום שהתמחה בחניטת פרחים. אפשטיין נולד וגדל בחברון, דור חמישי בארץ ישראל. בין השנים 1919–1922 למד במקווה ישראל. בשנת 1925 נקרא אפשטיין לישיבה של ועד מכבי חיפה שבה הוחלט על הקמת מחלקת השחייה (מכבי חיפה). המחלקה הוקמה בשנת 1926 וכללה צריך בחוף הים של המושבה הגרמנית, עליה היה אחראי. באוגוסט 1926 שהה אפשטיין בחוף הרחצה ליד הגשר הגרמני בחיפה. המושל הבריטי, אדוארד קית-רוץ', נכנס לשחות בים, אבל נסחף על ידי הגלים ועמד לטבוע. אפשטיין שהיה שחיין מעולה, לא היסס וקפץ למים ויחד איתו נכנס גם תושב ערבי אלמוני. לאחר מאמץ רב הצליחו השניים לחלץ את המושל שהזמין אותם ללשכתו לקבלת פרס. כאשר הגיעו השניים ללשכת המושל, נשאלו מה התגמול שירצו תמורת החילוץ האמיץ? אפשטיין אמר ללא היסוס: "נודה למושל אם יפעל לארגונה של תחרות ארצית לשחייה" וכך נולדה תחרות השחייה הראשונה בארץ ישראל, אשר התקיימה בחיפה. התחרות נערכה בים בין שתי דוברות שהוצבו במרחק של כ-100 מטר אחת מהשנייה כשהשחיינים התחרו בסגנונות שונים ובמרחקים שונים. אפשטיין זכה במקומות הראשונים במשחים ל-100 מטר חופשי ול-100 מטר גב. בתחרות נערכו משחי מוקדמות ומשחי גמר. בין המשתתפים היו שחייני המועדון הגרמני "דויטשר ספורט פאריין", המשטרה הבריטית והמועדון הערבי "אל-אתיאחד". ארגון התחרות והפרסים למשתתפים היו תרומתו של המושל הבריטי. בשנת 1930 פרש אפשטיין משחייה תחרותית. משנת 1953 פתח אפשטיין ברחוב ארלוזורוב בחיפה מפעל לחניטת צמחים ופרחים. יובל 90 למכבי חיפה, "הטרזן של מכבי חיפה", עמוד 58 הצטיינות בספורט, דואר היום, 19 באוגוסט 1928 חיפה - בהתחרות שחיה, דואר היום, 20 באוגוסט 1928 חיפה - חגיגת "המכבי", דואר היום, 21 ביולי 1929 בספורט - חיפה, דואר היום, 17 באוגוסט 1930 אורי ירון, ותיקי השחיה בארץ שוב זינקו לבריכה, מעריב, 20 בספטמבר 1976 היסטוריה בישראל, ספורט ללא עבר - ד"ר חיים קאופמן קברו של אפשטיין באתר billiongraves הספורט העברי - חיפה עיר ספורט המים, הירדן, 18 בינואר 1935 חיפה בירת השחיה העברית, דואר היום, 21 בפברואר 1935 חיפה - להתחרות השחייה האי"ית הבין לאומית, דבר, 14 באוגוסט 1927 חיפה - בספורט, הארץ, 14 באוגוסט 1927 הסיפור שעומד מאחורי התחרות השחייה הראשונה בארץ ישראל, פייסבוק תמר אבידר, הפרחים חנוטים של אלכס אפשטיין, מעריב, 22 במאי 1966 נורית ארד, דבר אלי בפרחים חנוטים, דבר, 7 באפריל 1969
מגנוליה חלקת עלים

מגנוליה חלקת-עלים (שם מדעי: Magnolia laevifolia, לשעבר Michelia yunnanensis, או גם Magnolia dianica, בכתב סיני 云南含笑 בפין-יין: Yúnnán hánxiào), היא מין צמח השייך לסוג מגנוליה. זהו שיח עד עץ ירוק-עד קטן שגובהו בין 3 ל-5 מטרים בעל פרחים לבנים ריחניים, הגדל ברפובליקה העממית של סין. מגנוליה חלקת-עלים היא שיח עד עץ ירוק-עד קטן שגובהו בין 3 ל-5 מטרים בעל ענפים ועלים צפופים. פטוטרת העלים באורך 4–5 מילימטרים. הטרף דמוי ביצה הפוכה, ביצה הפוכה צרה עד סגלגלה. אורכו 4–10 סנטימטרים, ורוחבו 1.5–3.5 סנטימטרים, והוא בעל מרקם עור. גונו ירוק עמום בחלק העליון וירוק עמוק ומבריק בחלקו התחתון. בכל צד יש בין 7 ל-9 עורקים משניים המתחברים לעורק המרכזי. הרשת שיוצרים העורקים על פני העלה בולטת כשהעלה יבש. קצה העלה קהה. הפרחים ריחניים מאוד. הם נפתחים מניצנים בגוון חלודה, והם מפוזרים אופקית לאורך הענף (בניגוד למיני מגנוליות אחרות שהפרח בקצה הענף). בפרח יש 6–12 עלי כותרת, צבעם לבן, דמויי ביצה הפוכה עד סגלגלה. אורכם 3–3.5 סנטימטרים ורוחבם 1–1.5 סנטימטרים. עלי הכותרת הפנימיים קטנים יותר. אורך האבקנים 5-10 מילימטרים, הזיר לבן באורך 3 מילימטרים והמאבקים באורך 5–7 מילימטרים. העלי באורך 1–1.3 סנטימטרים, יש בין 8 ל-20 עלי שחלה שבכל אחד 5 או 6 ביציות. עמוד העלי באורך 1 מילימטרים מחורץ לאורכו. הפרי מכיל 5–9 עלי שחלה כדוריים ברוחב 5–8 מילימטרים כשבכל אחד בין זרע אחד לשני זרעים אדומים. עונת הפריחה היא ממרץ עד אפריל והפירות מבשילים מאוגוסט עד ספטמבר. הצמח גדל בסבך שיחים בגובה בין 1,100 ל-2,300 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית גוויג'ואו, סצ'ואן, מרכז ודרום יונאן ובדרום-מזרח טיבט. מגדלים את הצמח כצמח נוי והוא משמש להכנת בשמים. מדיה וקבצים בנושא מגנוליה חלקת עלים בוויקישיתוף מגנוליה חלקת עלים, באתר NCBI (באנגלית) מגנוליה חלקת עלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגנוליה חלקת עלים, באתר Tropicos (באנגלית) מגנוליה חלקת עלים, באתר GBIF (באנגלית) מגנוליה חלקת עלים, באתר The Plant List (באנגלית) מגנוליה חלקת עלים, באתר IPNI (באנגלית) מגנוליה חלקת-עלים באתר הרשימה האדומה של IUCN השם העברי הוא תרגום השם המדעי Magnolia laevifolia, San Francisco Botanical Garden Michelia yunnanensis, Flora of china Vol. 7 Page 51, 78, 86
רז'ב (סרט)

רז'ב (ברוסית: Ржев; שווק במדינות המערב בשם "1942: Unknown Battle") הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2019 בבימויו של איגור קופילב ומבוסס על ספרו של ויאצ'סלב קונדראטייב, "לכפר בדם".. קונדראטייב נטל חלק בקרבות במבלט רז'ב כחייל חיל רגלים פשוט והספר מבוסס במידה רבה על זיכרונותיו מהקרבות. הסרט מגולל את אפיזודה קטנה מקרב רז'ב השני בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ובעיקר את נחישותם של חיילי הצבא האדום שנותרו מיעוט בהגנתם על אחג הכפרים בקרבת העיר רז'ב מפני הנאצים. הקרנת הבכורה נערכה ב-27 בנובמבר 2019 בפני תושבי העיר רז'ב. הסרט יצא לאקרנים ב-5 בדצמבר 2019 וישודר ברשת רוסיה-1 במסגרת שידורים ליום הניצחון, ב-9 במאי 2020. אירועי הסרט מתרחשים במהלך יממה אחת בשנת 1942, בעיצומו של קרב רז'ב. פלוגת חיילי הצבא האדום, בקרב קשה מצליחה להשתלט על לכפר אובסיאניקובו, תוך ספיגת אבדות כבדות. מפקד הפלוגה מקבל פקודה להחזיק בכפר בכל מחיר. אין שום הבטחה, שהפלוגה תקבל תגבורת כלשהי. כל אחד מהחיילים, שעוד נותרו בחיים, מבין שכמעט בלתי אפשרי לצאת מהקרב הזה בחיים. ברגע זה תחת אש כבדה מגיע לאובסיאניקובו קצין נקוו"ד, שחייב למצוא ולחשוף חיילים, שנאמנותם למשטר הסובייטי מוטלת בספק. בואו של קצין נקוו"ד גורמת לזלזול מצד החיילים במשימתם, אך האירועים מקבלים תפנית בלתי צפויה. סרגיי ז'רקוב — מפקד הפלוגה אלכסנדר גורבאטוב — איוואן באסוב איוואן בטארב — קרצב ארסני סמיונוב — פוליטרוק אולג גיאנוב — מצ'יחין אלכסנדר בוחארוב — סמל סיסוייב גריגורי נקרסוב — לוטננט ריקוב איגור גראבוזוב — ז'ורקין אלכסנדר אראבושקין — פטרוביץ' דן רוזין — ויקטור סומוב אנדריי קורובניצ'נקו — לריונוב רומן גריבקוב — אושאקוב פיוטר לוגאצ'יוב - ולאסיוק יבגני ליאמין — יליסייב רז'ב קרב רז'ב השני מבלט רז'ב אתר האינטרנט הרשמי של רז'ב "רז'ב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רז'ב", באתר AllMovie (באנגלית) "רז'ב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רז'ב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רז'ב באתר filmpro.ru מבית VGTRK רז'ב באתר Kinopoisk.ru רז'ב באתר kino-teatr.ru רז'ב באתר ivi.ru רז'ב באתר vokrug.tv טריילר באתר יוטיוב (ברוסית) Драматичный и предельно честный: фильм "Ржев" снят в стилистике "боя изнутри" Тверской области пройдет спецпоказ фильма «Ржев» Военная драма "Ржев" готовится к выходу в прокат К 75-летию Победы: военная драма "Ржев" на телеканале "Россия 1", Vesti.ru