laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאינגילו

סאינגילוֹ (בגאורגית: საინგილო) הייתה אזור היסטורי בגאורגיה (ממלכת הרתי) עוד בעת העתיקה. תושבי המחוז נקראים אינגילואים ודוברים דיאלקט אינגילואי של השפה הגאורגית. בתחילה הייתה פרובינציה של ממלכת אלבניה, עד לכיבוש הערבי, ששם קץ לממלכת אלבניה, במאה ה-8. במהלך תקופה זו הייתה תחת שלטון עצמי משך תקופה קצרה, 759-758. בתקופץ ימי הביניים, מה שלימים יהפוך למחוז שייקרא סאינגילו, נשלטה על ידי הפרסים, והשיגה את עצמאותה במאה ה-17. בשנת 1803 נכבש המחוז על ידי האימפריה הרוסית. בתקופת עצמאות המדיניות בקווקז, 1918-1921, טענו הן הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והן הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן לבעלות על המחוז. בשנת 1921, אחרי כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי הצבא האדום של הבולשביקים הרוסים, היא הייתה תחת שליטה אזרבייג'ן SSR שנשלוה על ידי הממשל הקומוניסטי המרכזי במוסקבה. Possible Bloodshed on Georgia–Azerbaijan Border, מרץ 2006, אנגלית סאינגילו, בגאורגית
עלילות משה בעיר הגדולה

עלילות משה בעיר הגדולה היה שמו של מופע נונסנס שהעלו בשלהי שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 משה פרסטר וטל פרידמן. קו העלילה המרכזי של המופע סיפר על עלילותיו של משה, יליד נהריה, בעיר הגדולה, היא תל אביב. תמימותו לכאורה של משה ושפתו התנ"כית מהווים נקודת מוצא למפגשים עם דמויות שונות בגילומו של פרידמן. אחדות מדמויות אלו שימשו בסיס לדמויות עתידיות שזכו לפרסום רב, כגון "לובה" הקופאית בגילומו של פרידמן בתוכנית ארץ נהדרת. פרידמן ופרסטר, אשר נפגשו בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, החלו לערוך חזרות על המופע בלובי של מוזיאון תל אביב, בזמן בו פרידמן עבד כשומר במקום. בעת שהופיעו בפאבים, מועדונים וב"פוקוס" - מועדון אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב - נתגלו על ידי דודו וטמירה ירדני, והמופע הפך למופע בידור מקצועי. ביוזמתה של ירדני הופיע הצמד עם קטעים מההצגה ובליווי קהל אוהדים בתוכנית הבידור הלילה עם גבי גזית. הופעתם בתוכנית היוותה פריצת דרך למופע ולצמד. המופע, שהיה אחד ממופעי הנונסנס הראשונים בישראל עת החלו בהצגתו בשנת 1988, זכה להצלחה רבה. הוא הוצג מעל 700 פעם, והיווה מקפצה לפרידמן ופרסטר אל זירת הבידור הישראלית. הצמד ביצע במקביל מופע בשם "משחק המטקות האחרון", שהועלה על במת צוותא 2, אך לא זכה לפופולריות רבה כמו "עלילות משה". בשנת 2009 יצא המופע בלווית חומרים נוספים במארז DVD. מירב קריסטל, "עלילות טל ומשה בערוץ 1", באתר ynet, 28 בדצמבר 2006 - מערכון ששודר בתוכנית "הלילה" בערוץ 1. כך, למשל, היוו הדמויות של אימו של משה וצפדינה מקור השראה לדמותה של לובה. מרדכי חיימוביץ, צחוק בצד, באתר nrg‏, 9 בנובמבר 2005 נעמה סלומון, "שתי גדות לירדני", עיתון תל אביב, 15 באוקטובר 2004
טיומן

טיומן (ברוסית: Тюмень) היא עיר במערב סיביר שברוסיה, בירת מחוז טיומן, אחד המחוזות הגדולים בשטח הפדרציה הרוסית. העיר נמצאת על הנהר טורה, יובלו של טובול, שהוא יובלו של אירטיש. אוכלוסיית העיר: 768,358 אלף איש (נכון ל-2018). במקום שבו נמצאת כיום טיומן שכנה העיר המונגולית-טטרית צ'ינגי-טורה, שהוקמה בתקופת כיבושי ג'ינג'יס חאן ונקראה על שמו. לאחר התפרקות האימפריה המונגולית היה האזור בשליטת חאנות סיביר. ב-1585 צורף המקום לרוסיה לאחר פשיטה לסיביר בראשות ירמק טימופייביץ - הכובש הרוסי של סיביר. ב-5 ביולי 1586 הקימו הקוזקים במקום מבצר מסוג אוסטרוג, לפי צו של הצאר פיודור איוונוביץ'. העיר התחילה להתפתח כתחנה חשובה בדרך מרוסיה לסין וכן תחנה חשובה לקוזקים ולחוקרים הרוסיים לכיבוש סיביר. ב-1763 גרו בטיומן 7,000 איש. ב-1836 נבנתה בעיר האונייה הראשונה בסיביר. ב-1885 נבנתה דרך העיר מסילת רכבת ממוסקבה לסיביר. במלחמת האזרחים ברוסיה ב-1918 שלט בעיר אלכסנדר קולצ'ק, מפקד הצבא הלבן, אך כבר באותה שנה היא נכבשה על ידי הצבא האדום. בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מאירופה, וחלקם נשארו בה אף אחרי המלחמה. גופתו החנוטה של לנין הועברה לעיר ב-7 ביולי 1941 מחשש שההפגזות הגרמניות על מוסקבה תפגענה בגופתו ולכן בעיר ניצב פסל לזכרו. העיר היא בירת חבל טיומן המורחב מ-14 באפריל 1944. ב-1948 התגלה בחבל טיומן נפט והענף הנלווה נהפך לחלק משמעותי מאוד בכלכלת העיר. במשך זמן קצר בעיר נקבר מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של יוון, ניקוס זכריאדיס. בשנת 1911 נפתח בעיר בית הכנסת שנסגר בתקופת ברית המועצות. בשנת 1997 הוא נפתח מחדש. את העיר משמש נמל התעופה הבין-לאומי רושצ'ינו. בעיר 10 אצטדיונים כשהגדול מביניהם הוא אצטדיון גאולוג, המשמש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל טיומן, מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. בחסותו פועל גם מועדון קטרגל המתמודד בליגת העל הרוסית בקטרגל. בעיר פועל גם מועדון ההוקי קרח רובין טיומן מליגת VHL ומועדון לגיון טיומן מליגת MHL. בענף הכדורעף העיר מיוצגת על ידי מועדון הכדורעף טיומן מליגת העל הרוסית בכדורעף. "אדרנלין טיומן" היא קבוצת רוגבי חובבנית שמתמודדת בליגה הפדרלית ובגביע הרוסי ברוגבי. העיר אירחה את אליפות עולם בביאתלון בשנת 2018 ואירחה גם את אליפות אירופה בביאתלון. ראש העיר הוא האישיות הפוליטית הבכירה בעיר המתמנה בעקבות הצבעת הדומה העירונית של טיומן. מאז 31 במאי 2018 ממלא תפקיד זה רוסלן קוחארוק. הרשות העירונית המחוקקת היא הדומה העירונית (Тюменская городская Дума) ובה 36 חברים. העיר מהווה לבירת מחוז טיומן ולכן משמשת כמושב ממשלת מחוז טיומן ובה גם שוכן מעון המושל. העיר מחולקת לארבעה מחוזות אדמיניסטרטיביים: לטיומן שבע ערים תאומות: שווייץ ברן, שווייץ בלארוס ברסט ליטובסק, בלארוס הרפובליקה העממית של סין דאקינג, הרפובליקה העממית של סין ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית גרמניה צלה, סקסוניה התחתונה, גרמניה ליטא קובנה, ליטא קנדה קלגרי, אלברטה, קנדה מדיה וקבצים בנושא טיומן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיומן (ברוסית) טיומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טיומן (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года раздел «Территориальные органы Администрации» на официальном сайте администрации Тюмени.
יעחמס

יעחמס הוא שמם של שניים מפרעוני מצרים העתיקה. הוא היה שם נפוץ בימי השושלת ה-18 והיה גם שמם של מלכות ובני משפחה רבים אחרים בבית המלוכה המצרית. משמעות השם הוא "מולד הלבנה" או "בן הירח". האם התכוונתם ל... יעחמס הראשון – נקרא גם "אמוסיס הראשון" ו"יע'ח מאסייה" ("ירח נולד"). מייסד השושלת ה-18. חי כ-35 שנים. מועד תחילת שלטונו לא ידוע במדויק ומוערך בסביבות שנת 1570 לפנה"ס או שנת 1550 לפנה"ס. יעחמס השני – ידוע כ"אמאסיס השני". בן השושלת ה-26 (שלט מ-570 עד 526 לפנה"ס). היה השליט הגדול האחרון של מצרים לפני שנכבשה ע״י ממלכת פרס (הממלכה האחמנית) בשנת 525 לפנה"ס.
קולמוס

קוּלְמוּס או קוּלְמוֹס הוא נוצה או קנה המשמשים לכתיבה. מקור המילה קולמוס בשפה יוונית שבה היה קרוי הקנה המצוי "kalamos", משם עשה דרכו ללשון חז"ל ולשפה הלטינית (Calamus). באנגלית מבחינים בין Reed pen, קולמוס הנעשה מקנה, לבין Quill, קולמוס הנעשה מנוצה. הקולמוסים הקדומים הוכנו מקנה או במבוק, על ידי חידודו של קטע מהקנה. נתגלו קולמוסים מסוג זה כבר במצרים, מהמאה ה-4 לפנה"ס, ואף כאלה שלהם מאפיינים מתקדמים (כגון חוד חצוי). קולמוסים העשויים קנה שמשו בעיקר בקהילות יהודיות באגן הים התיכון, ואלה עדיין משמשים סופרי סת"ם גם בימינו, השומרים על מסורת הכנה זו, למרות שאלה הנוצתיים הפכו נפוצים יותר וקלים יותר להכנה, מבחינה טכנית. השימוש בנוצה כקולמוס החל במערב ככל הנראה מימי הביניים המוקדמים (מאה 6 לספירה) והפך נפוץ עקב היותה נוחה יותר לכתיבה על קלף והיותה ניתנת להשגה יותר מהקנה המסורתי. למעשה, המילה קולמוס שפירושה קנה הפכה לשמה של הנוצה ששימשה לכתיבה בגלל השימוש בה בדומה לקולמוס הקנה בו כתבו בעבר. קולמוס הנעשה מנוצה של ציפור גדולה עדיין נמצא בשימוש בימינו, ככלי מדויק וגמיש בתחום הקליגרפיה. לפני הכנת הקולמוס מהנוצה נהוג לרכך אותה על ידי השריה בחומץ או מים רותחים. לאחר מכן חותכים את קצה הנוצה כך שייווצר צינור חלול, ומשאירים קצה אחד בולט בעובי של כשני מילימטרים (תלוי בעובי הכתב הנדרש). לקצה זה דואגים שתהיה צורה מלבנית חדה, ועושים חריץ דק, שמטרתו לאגור ולווסת את הדיו ולשחררה מטה לכיוון החוד. קצה מלבני זה נטבל בדיו והנוצה מוחזקת כלפי מטה כאשר הצד של המלבן נמצא בחלק העליון של הגליל אך צמוד לנייר (או לקלף). קיימים הבדלים מזעריים בצורת החוד בין הכותבים כתיבה אשכנזית לכותבים בכתב אחר, בעיקר בהפרש הגובה בין שתי ה'רגלים' שנוצרות על ידי החריץ. סופרי סת"ם משתמשים בקולמוס לצורך כתיבת ספרי התורה, תפילין, מזוזות ומגילות על קלף. את הקולמוס מכינים מקנה מצוי או מנוצה (רצוי עיקרית) של עוף גדול – בימינו בעיקר תרנגול הודו או אווז. למרות חוסר הפופולריות ישנם קולמוסים העשויים ממתכות שונות. כיום נפוצים אף קולמוסים העשויים מפלסטיק או חרסינה. לכתיבת סת"ם - ספרי תורה תפילין ומזוזות יש כמה סוגי קולמוסים לשימוש : קנה - עדות המזרח היו משתמשים בקולמוס קנה. נוצה - בארצות אשכנז בגלל הקור והרטיבות לא היה ניתן להשתמש בקנה ולכן השתמשו בנוצה נירוסטה - המצאה חדשה יחסית פלסטיק - זול ונוח לשימוש קרמי - המצאה חדשה, הוא עמיד מאוד ומצריך טיפול לעיתים רחוקות. קולמוס (גופנים) כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות כתב עברי רהוט הסבר על יצירת קולמוס מנוצה (באנגלית) topic/quill-pen קולמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטפנוס השני

סטפנוס השני (בלטינית: Stephanus II;‏ 715 – 26 באפריל 757) כיהן כאפיפיור בין השנים 752–757. בחלק מרישומי הכנסייה הוא מכונה סטפנוס השלישי, שכן האפיפיור שקדם לו, האפיפיור הנבחר סטפנוס, נפטר משבץ מוחי שלושה ימים לאחר שנבחר לכס הקדוש ולפני שהוכתר באופן רשמי. החל משנת 1960 הוסר זה האחרון מרשימת האפיפיורים וסטפנוס השלישי כונה "סטפנוס השני" לאלתר. לפיכך, ההיסטוריונים של הכנסייה מכנים אותו "סטפנוס השלישי (השני)". תקופתו של סטפנוס מסמלת את המעבר מן האפיפיורות הביזנטית (אנ') לאפיפיורות הפרנקית (אנ'). סטפנוס נולד למשפחת אצולה רומית, משפחת אורסיני ובבגרותו מונה לדיאקון. לאחר מותו של האפיפיור הנבחר סטפנוס הוא נבחר פה אחד לאפיפיור, והפך בכך לאפיפיור ה"מערבי" הראשון מזה זמן רב, לאחר שליטה כמעט מוחלטת של האימפריה הביזנטית במינוי האפיפיורים. סטפנוס זכור בהיסטוריה בעיקר בשל העובדה שהוא ביקש עזרה מפפין הגוץ במאבקו נגד הלומברדים, אשר כבשו את האקסרכיה של רוונה ב-751 ואיימו לכבוש גם את רומא. האפיפיור לא יכול היה לקבל עזרה מהאימפריה הביזנטית, מכיוון שיחסי הכס הקדוש עם השושלת הסורית ששלטה על האימפריה היו רעועים והאימפריה עצמה הייתה עסוקה במאבקים מול בית עבאס. כל מה שקונסטנטינוס החמישי יכול היה להציע לאפיפיור הוא משלוח מתווך אשר ילווה את האפיפיור בדרכו לפגישתו עם אייסטולף מלך הלומברדים בפאביה. כאשר פגישה זו לא הובילה לכדי פשרה, לא נותרו בפני קונסטנטינוס החמישי אפשרויות לסייע לאפיפיור. כך, לא נותרה לסטפנוס ברירה, אלא לפנות לפפין ולבקש שיגן על הכס הקדוש. סטפנוס אפילו עבר את האלפים (בשנת 754) והגיע לפריז על מנת לטעון באופן אישי בפני פפין. על פי כותבי הכרוניקות של התקופה, סטפנוס לבש בגדי אבלות והשתחווה לרגלי פפין, על מנת לשכנעו. ב-6 בינואר 754 סטפנוס קידש (מחדש, לאחר שהאפיפיור זכריה כבר עשה זאת ב-751) את פפין כמלך השושלת הקרולינגית ובניו קרל וקרלומן כיורשיו. בתמורה, פפין פנה לטפל באיום מצד אל-אנדלוס, ונטל על עצמו את תפקיד מגן הכנסייה מול הלומברדים. הוא נלחם בלומברדים והשיב את רוונה לידי הכס הקדוש, אך הותיר את מלכי הלומברדים על ממלכתם. לאחר מותו של אייסטולף, היה סטפנוס בעמדת כוח שאפשרה לו להשפיע על מינוי מלך לומברדיה החדש, דזידריוס. לקשרים אלה בין פפין לבין האפיפיור משמעות רבה. ראשית, הטריטוריה ש"העניק" פפין לאפיפיור, הקרויה מתת פפין, היא זו שמאוחר יותר הפכה למדינת האפיפיור והיוותה בסיס לוותיקן של ימינו. שנית, קשרים אלה הובילו מאוחר יותר לקשריו של בנו קרל הגדול עם הכנסייה, ולהמלכתו כ"קיסר האימפריה הרומית הקדושה". האפיפיור פאולוס הראשון, שירש את סטפנוס, היה אחיו. האפיפיור הנבחר סטפנוס מתת פפין מתת קונסטנטינוס מדיה וקבצים בנושא סטפנוס השני בוויקישיתוף סטפנוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספא

האם התכוונתם ל... ספא (עיר) – עיר מרחצאות בבלגיה, ומקור המילה "ספא". ספא (מרחצאות) – מקום בו ניתן לקבל טיפולי מרחצאות, רפואה אלטרנטיבית וטיפוח. סאפא – עיירה פלסטינית בקרבת ראמאללה ופיק ספא – איש ביטחון לבנוני ובכיר בארגון חזבאללה ספה סיפא
שם המשחק (ירחון)

שם המשחק היה ירחון ספורט ישראלי שיצא לאור מאוגוסט 1996 עד פברואר 2010. הירחון נוסד על ידי העיתונאי אורי שרצקי, ששימש גם כעורך. את הירחון הוציאה לאור חברת מעריב החזקות. שם המשחק היה כתב העת היחיד בישראל שעסק בספורט, שהתפרסם באופן קבוע ועסק בכלל ענפי הספורט (ובכדורגל בפרט). הירחון לא עסק בחדשות ספורט אלא פרסם בעיקר כתבות צבע, כתבות עומק, ניתוחים טקטיים, ראיונות עם ספורטאים, מדור סאטירה, חידון נושא פרסים וטורים אישיים. לאורך רוב שנות קיומו צורף לכל גיליון פוסטר של ספורטאי כלשהו, לרוב כדורגלן או כדורסלן. בכל שנותיו, הופיע הירחון על דפי ניייר כרומו והכיל 100 עמודים בדיוק. שם המשחק - תוכני הירחון באתר nrg. שלמה מן, סוף המשחק, באתר העין השביעית, 16 במרץ 2010 - ריאיון עם שרצקי לאחר הסגירה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר

דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר (באנגלית: Dixie Chicks: Shut Up and Sing) הוא סרט דוקומנטרי שהופק על ידי ברברה קופל וססיליה פק. הסרט עוקב אחר להקת הקאנטרי מטקסס הדיקסי צ'יקס במשך שלוש שנים בזמן שהלהקה הייתה תחת התקפה מצד ממשל ארצות הברית וחוגי הימין בארצות הברית על כך שביקרה בפומבי את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ואת המלחמה בעיראק. הסרט יצא לאור במהלך פסטיבל טורונטו 2006. שם הסרט "סתמו ותתחילו לשיר" (או "שִתקו ושירו") הוא משחק מילים על כך שהשלטון בארצות הברית ומבקרי הלהקה טענו שעל הבנות לשיר ולשתוק בעניינים פוליטיים. כמו כן המשפט מופיע בסינגל הראשון מאלבום החדש של הלהקה, "Not Ready to Make Nice" ("לא מוכנה להתפייס"). הדיקסי צ'יקס היו להקת הקאנטרי המצליחה ביותר בארצות הברית בסוף שנות התשעים ותחילת העשור הנוכחי, (הדיקסי היו ללהקת הקאנטרי הראשונה בהיסטוריה שהצליחה למכור אלבום ברמת יהלום מעל 10 מיליון עותקים). כאשר הקהל המאזין למוזיקה שלה כמו כל להקת קאנטרי אחרת היו בעיקר חוגי הימין בארצות הברית ומדינות הדרום והמערב. בשנת 2003 במהלך הופעה בלונדון אמרה סולנית הלהקה נטלי מיינס "אני מתביישת שנשיא ארצות הברית הוא מטקסס" (Just so you know, we're ashamed the President of the United States is from Texas) וזכתה לתשואות מהקהל. מספר שבועות לאחר מכן יצאה הלהקה בהתקפה על המלחמה בעיראק. הביקורת מצד הלהקה שהדהימה את הממשל ואת חוגי הימין שלא היו רגילים לשמוע אמירות כאלה מתוך ביתם שלהם והם יצאו בהתקפה חריפה על הלהקה, הנשיא ג'ורג' בוש תקף את בנות הלהקה מספר רב של פעמים ואף אמר את המשפט השנוי במחלוקת "אני לא הייתי קונה אלבום שלהם". לאחר מכן החלו תחנות רדיו רבות בארצות הברית להחרים את שירי הלהקה (שהיו למושמעים ביותר עד אז) וסולנית הלהקה קיבלה מכתבי איומים על חייה. מדיה וקבצים בנושא דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר בוויקישיתוף "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", באתר נטפליקס "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", באתר AllMovie (באנגלית) "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", באתר Metacritic (באנגלית) "דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר הסרט נפילתן ועליתן המחודשת של הדיקסי צ'יקס קדימון לסרט
אירטיש

אִירְטִישׁ (מרוסית: Иртыш; בקזחית: Ертіс, אֶרְטִיס; בסינית: 额尔齐斯河, אֶאָרצִ'יסְה חֶה; באויגורית: إيرتيش, אֵרְתִישׁ; במקור כולם מטורקית עתיקה: 𐰼𐱅𐰾, רטס) הוא נהר בצפון אסיה. אורך הנהר 4,248 ק"מ והוא יובלו הגדול של נהר אובּ. אורך הנהר אובּ-אירטיש 5,410 ק"מ והוא הנהר השביעי באורכו בעולם, והנהר הגדול של סיביר המערבית. הנהר מתחיל בהרי אלטאי בחבל ש'ינג'יאנג שבסין, ממשיך דרך אגם זיסן בקזחסטן ומתמזג עם אוב ליד העיר חנטי-מנסייסק במחוז טיומן ברוסיה. מדיה וקבצים בנושא אירטיש בוויקישיתוף אירטיש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1569

שנת 1569 היא השנה ה-69 במאה ה-16. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. גרארדוס מרקטור משרטט מפה שטוחה של העולם פליפה השני מלך ספרד מתיר את גידול הקוקה פיוס החמישי מצווה על גירוש יהודי מדינת האפיפיור סינאן פאשה מתמנה למושל מצרים 1 ביולי – חתימה על הסכם לובלין להקמת האיחוד הפולני-ליטאי 30 באוגוסט – ג'האנגיר, שליט המוגולי (נפטר ב-1627) 3 בנובמבר – דונה גרציה נשיא, אשת עסקים, נדבנית ומדינאית אנוסה שחזרה להיות יהודייה (נולדה ב-1510) 9 בספטמבר – פיטר ברויגל האב, צייר פלמי (נולד ב-1525) דונה גרציה נשיא נדבנית ומדינאית יהודיה (נולדה ב-1510) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1569‎ נפטרים ב-1569‎ מדיה וקבצים בנושא 1569 בוויקישיתוף
אורנבורג

אוֹרֶנבּוּרג (ברוסית: Оренбург), עיר ברוסיה בדרום הרי אורל השוכנת 1,478 ק"מ דרום־מזרחית למוסקבה ובסמוך לגבול עם קזחסטן. נמצאת על נהר אורל ליד שפך הנהר סקמרקה אליו. בירת מחוז אורנבורג. אוכלוסיית העיר מונה מעל 564,000 תושבים (2018). העיר הראשונה בשם זה נוסדה ב-1735, במקום שנמצאת היום עיר אורסק. העיר המודרנית נוסדה ב-30 באפריל 1743 ונקראה על שם הנהר אורל מ-5 באוקטובר 1773 עד 23 במרץ 1774 העיר עמדה במצור של צבאו של ימליאן פוגצ'וב, מנהיג מרד האיכרים נגד הקיסרית יקתרינה השנייה. מ-1920 עד 1925 - בירת הרפובליקה האוטונומית הקירגיזית, לימים הרפובליקה הקזחית. מ-1934 מרכז מחוז אורנבורג. בין 1938 ל-1957 נקראה צ'קאלוב על שם חלוץ הטיס הסובייטי ואלרי צ'קאלוב. בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מהחלק האירופאי של ברית המועצות ואחר כך נשארו בה, דבר שעזר באופן משמעותי להתפתחות הכלכלית של העיר. אורנבורג שימשה כעיר בעלת חשיבות רבה מבחינה תחבורתית כבר בתחילת המאה ה-20 לאחר שנבנתה מסילת רכבת אורנבורג-טשקנט וסמרה- זלאטואוסט. נמל תעופה של אורנבורג הוא נמל תעופה אזרחי הנמצא 25 ק"מ מזרחית לעיר. בשנת 1992 הוא קיבל מעמד בינלאומי. חברת התעופה אורנאייר מנצלת את הנמל כנמל הבית שלה. כמו כן בנמל זה ממוקמים משרדי חברה "איקאר". רוסיה אופה, רוסיה קזחסטן אורלסק, קזחסטן ארצות הברית אורלנדו, פלורידה, ארצות הברית בולגריה בורגס, בולגריה טג'יקיסטן חוג'נד, טג'יקיסטן פולין לגניצה, פולין איסלנד רקיאנסבאר, איסלנד מדיה וקבצים בנושא אורנבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורנבורג (ברוסית) אורנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Office Live

Office Live הוא שירות שפיתחה מיקרוסופט ואמור לספק פתרון מבוסס-רשת לניהול העבודה המשרדית. שירות Office Live מפותח על ידי מיקרוסופט, ואמור לספק פתרון לעבודה משרדית מבוסס רשת. כמו כן, השירות אמור לענות על שירותים נוספים שפותחו על ידי מתחרותיה של מיקרוסופט, המאפשרים עבודה מלאה הכוללת שימוש במעבד תמלילים, גיליון נתונים ושאר תוכנות משרדיות בלי צורך בהתקנה על המחשב. השירות משויך למותג Live שמציין את הדור החדש של שירותי הרשת מבית מיקרוסופט, המבוססים על אפליקציות אינטרנט דינאמיות לשימושים שונים. Office Live של מיקרוסופט, לא מחליף את חבילת Microsoft Office הרגילה, אלא אמור לשמש ככלי העבודה המנהלי במשרד. כדי לאפשר זאת הוא מכיל את התכונות הבאות: ניהול לקוחות, ניהול עובדים, ניהול משימות, ניהול זמן, ניהול מסמכים, מערכות לניהול תהליכי שיווק ופרסום, ניהול שותפים וניהול פרויקטים. כדי לאפשר ל-Office Live לשמש כתוכנה של העסק, יש מנגנון הרשאות ותפקידים המאפשר גישה של כל אחד לתחומי אחריותו. Office Live מאפשר עבודת צוות וחלוקת משימות במסגרת אזורי עבודה צוותיים לשיתוף ידע ומידע בין צוותים קטנים יותר. זאת כשלכל אזור כזה יש אפשרות להשתמש ביישומים העסקיים שהוזכרו בצורה ממוקדת לצוות ולא רק לחברה. כמו כן, ניתן יהיה במסגרת Office Live להקים אתר אינטרנט ייצוגי לעסק באמצעות מערכת קלה לניהול ולעדכון (אפשר גם על סמך היישומים האחרים לניהול העסק), ולפתוח כתובות דואר אלקטרוני המבוססות על הדומיין של החברה. Office Live, מבוסס האינטרנט, אמור לעבוד ביחד עם חבילת ה-Office השולחנית, ואינו בא להחליף אותה. שירותי ה-Office Live, מתומחרים במסגרת שלוש חבילות שימוש למטרות שונות, כשבכל חבילה ישנן אפשרויות שונות ושירותים שונים בהם ניתן להשתמש: Office Live Basics מיועד לעסקים שלא מעוניינים להשתמש ב-Office Live כפלטפורמה לניהול העסק, אלא רק רוצים להקים אתר אינטרנט תחת הדומיין של העסק, לנהל אותו בקלות, ולהשתמש בכתובות דואר אלקטרוני תחת הדומיין של העסק. Office Live Collabration מיועד לבעלי עסקים שלא מעוניינים בהקמת אתר אינטרנט, אולם מעוניינים לבסס את ניהול העסק שלהם על פלטפורמת Office Live. מכיל רק את היישומים העסקיים, בלי אתר ייצוגי וניהול כתובות דוא"ל. Office Live Essentials מיועד למי שמעוניין בכל הכלים שמספק Office Live. אתר האינטרנט הרשמי של Office Live אתר האינטרנט הרשמי של Office Live Office Live, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
גיבון

האם התכוונתם ל... גיבונים – מין קוף הגבנה – תהליך יצירת גבינה מחלב. אדוארד גיבון – היסטוריון אנגלי גיבון - אוכל מוות מסדרת "הארי פוטר" גבון גיבונס
וילאר-סור-אולון

וילאר-סור-אולון (בצרפתית: Villars-sur-Ollon) היא עיירה בקנטון וו בשווייץ, צפונית מזרחית לאגם ז'נבה, במרחק רבע שעת נסיעה מאגל, חצי שעת נסיעה ממונטרה ושלושת רבעי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן. בצרפתית משמעות השם "וילאר-סור-אולון" הוא וילאר שמעל אולון (סור בצרפתית: על), מכיוון שאולון היא עיירה הנמצאת למורדות ההרים בכביש המוביל לווילאר. העיירה צופה על נוף עמק הרון, ומחלקים ממנה ניתן לראות בבירור את פסגות המון בלאן, מפסגת השאמוסר (Le Chamossaire) הנמצאת מעל תחנת הרכבל ברוק ד'אורסה (Roc-d'Orsay) ניתן לראות גם את אגם ז'נבה. פעילותה העיקרית של העיירה בחורף היא תיירות סקי, ונמצאים בה מלונות רבים. ישנם כ-270 קילומטרים של מסלולי סקי וסנובורד המחברים את וילאר-סור-אולון עם העיירות הסמוכות גריון (Gryon) דיאבלרה (Les Diablerets) איסנהאו (Isenau) וקרחון 3000 (Glacier 3000). השפה העיקרית המדוברת בעיירה היא צרפתית. גובה העיירה הוא כ-1,300 מטרים מעל פני הים. עיירות וכפרים נוספים הממוקמים בסמוך לווילאר ועל הכבישים המובילים אליה הן: גריון, הואמוז (HUEMOS), אולון ושזייר (CHESIERES). העיירה הוקמה בתחילת המאה ה-19 ואחד הבניינים המרשימים והעתיקים בעיירה הוא המבנה בו שוכן כיום מלון קלאב מד. אפשרויות הגישה לעיירה הן בעיקר בשני כבישים, האחד מכיוון העיירה בה ודרך העיירה גריון שהוא כביש צר למדי, והשני מכיוון העיירה אגל, בנוסף לחשמליות המגיעות מעיירות אלו לווילאר. ישנו כביש נוסף לעיירה מכיוון הרכס של לה דיאבלרה אך הוא סגור בחורף בשל השלגים. ישנה תחבורה מסודרת ברכבת מהתחנה המרכזית בעיירה לאתר הסקי קול-דה-בריטיי (בצרפתית: Col-de-Bretaye) ובחודשי הקיץ קו אוטובוס לעיירה לה דיאבלרה ולקרחון טסנפלאורון, הנמצא בגובה 3,000 מטרים מעל פני הים, וכן מעלית גונדולה מרחוב רו דה לאייה (Route Des Layeux בצרפתית) לפסגת ההר 'רוק ד'אורסה' (Roc-d'Orsay) הנמצאת כ-200 מטרים מעל קול-דה-בריטיי, וכ- 200 מטרים מתחת לפסגת השאמוסר. עד לשנת 2012 פעל במקום מלון "עלית" בבעלות יהודית, ברחוב Route Des Layeux סמוך לתחנת הרכבל. כיום מתגוררים בעיירה 6 יהודים בלבד. פארק השלג '1984' שמאפשר גלישת סקי בסגנון חופשי וסנובורד. מגרש גולף. מדיה וקבצים בנושא וילאר-סור-אולון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילאר-סור-אולון האתר הרשמי של העיירה (בצרפתית ובאנגלית) אתר הסקי בעיירה כרמית וייס, ‏עיירת הנופש וילאר - כוכב בגן העדן, באתר GoTravel
עבדאללה נימר דרוויש

שייח' עבדאללה נימר דרוויש (בערבית: عبد الله نمر درويش עבדאללה נמר דרויש; 1948 – 14 במאי 2017) היה מייסד התנועה האסלאמית בישראל. עבדאללה נימר דרוויש נולד בכפר קאסם. לאחר שסיים את לימודי השריעה בשכם חזר לכפרו והתחיל להטיף לחזרה לדת ולמסורת האסלאם. בשנת 1971 ייסד את התנועה האסלאמית. בשנת 1979 הקים דרוויש ארגון טרור בשם "א֫וּסְרַת אל-ג'יהאד" (בערבית: أسرة الجهاد, שמשמעו "משפחת הג'יהאד"), שמטרתו הייתה הקמת מדינה בשטחי ארץ ישראל שתפעל על פי חוקי השריעה. הארגון היה אחראי לאגירת אמצעי לחימה ולשרפת שדות אך לא סיכן חיי אדם. ב-1981 נעצר דרוויש, עם כמה מחבריו, הורשע בהשתייכות לארגון טרור וישב בכלא עד ששוחרר בעסקת ג'יבריל ב-1985. לאחר שחרורו התרכז בפעילות ציבורית והחל להביע התנגדות למעורבות של ערביי ישראל בפעילות אלימה. בשנת 1992, לאחר רצח שלושת החיילים בליל הקלשונים, אמר כי "אין זה משנה אם הם [המחבלים] מאמינים. רצח הוא רצח". דרוויש היה המנהיג הרוחני של הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית, ושימש כיו"ר מרכז אדם לדיאלוג בין שלוש הדתות. דרוויש הצהיר על דבקותו בשלטון החוק ובהשתלבות במוסדות מדינת ישראל. בריאיון עיתונאי ב-2001, אמר בין השאר: מי שבונה תנועה שמושתתת על זה שעוברים על החוק, לא מייצג אותנו. למרות זאת, בגדה המערבית ובעזה זה לא שלטון חוק, זה כיבוש שיש לחסל, ולא מדינה שצריך לכבד. לכן אני מבין את הפלסטינים, או את הלבנונים שמתקוממים בכל דרך... אם הייתי בכיבוש, הייתי מתקומם, אבל ברגע שהחלטתי שאני חלק מהמדינה בעודי יושב בגבולות הקו הירוק, אני שומר על החוק, ואם הנציגים שלי בכנסת, זה סימן שאני כן מכיר במדינת ישראל. זאת למרות שגם אני מרגיש תחת כיבוש מנטלי, אבל העולם לא רואה את זה. — אתי אברמוב, בשם הקוראן, עיתון תל אביב, 23/11/2001 לאחר פטירת אחיו, בשנת 2005, פרסם דרוויש פסק הלכה המתיר למוסלמים לתרום איברים להשתלה. ב-2021 יצא לאור בעברית הספר "האסלאם הוא הפתרון" בהוצאת רסלינג, המאגד מבחר מדרשותיו של דרוויש מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 – תקופת השיא של פעילותו כראש התנועה האסלאמית בישראל. בספר הקדמה מקיפה על דרוויש מאת פרופסור יצחק ויסמן. עבדאללה נמר דרויש (1948-2017), דף שער בספרייה הלאומית התעוררות דתית, פונדמנטליזם ורדיקליזם דתי אצל המוסלמים אזרחי ישראל, ד"ר דני רבינוביץ' Nachman Tal, The Islamic Movement in Israel, February 2000 Clyde Haberman, 4 Israeli Arabs Are Held in Ax Killing of 3 Soldiers, The New York Times, 5 March 1992 פעילות לציבור, משפט הלכתי נוכח מדינה מודרנית, באתר מכון ון ליר בירושלים, 5 במרץ 2008 רענן בן צור, פסק הלכה: מוסלמים רשאים לתרום איברים, באתר ynet, 26 במרץ 2005 האסלאם הוא הפתרון באתר "רסלינג"