ספרות אוסטרלית

ספרות אוסטרלית היא היצירה הכתובה או הספרותית שנכתבה באוסטרליה או על ידי אנשים מאוסטרליה והמושבות שקדמו לה. במהלך ההיסטוריה המערבית המוקדמת שלה, הייתה אוסטרליה אוסף של מושבות בריטיות. ככזאת, המסורת הספרותית המוכרת שלה מתחילה ומקושרת למסורת הרחבה יותר של הספרות האנגלית. עם זאת, האמנות הנרטיבית של סופרים אוסטרלים (אנ') הכניסה, מאז 1788, את דמותה של יבשת חדשה לספרות - חקר נושאים כמו אבוריג'יניות, חברות גברית, שוויון, דמוקרטיה, זהות לאומית, הגירה, מיקומה והגאוגרפיה הייחודיים של אוסטרליה, המורכבות של עירוניות, חיים, ו"היופי והאימה" של החיים בבוש האוסטרלי (אנ'). סופרים אוסטרליים שזכו לתהילה בינלאומית כוללים את הסופר זוכה פרס נובל לספרות פטריק ווייט, וכן את הסופרים כריסטינה סטד, דייוויד מאלוף, פיטר קארי, בראדלי טרבור גרייב, תומאס קנילי, קולין מקאלוג, נוויל שוט ומוריס ווסט. סופרות גולים עכשוויות בולטים כוללים את הפמיניסטית ג'רמיין גריר, היסטוריון האמנות רוברט יוז וההומוריסטים בארי האמפריז וקלייב ג'יימס. במשך מאות שנים לפני ההתיישבות הבריטית באוסטרליה, סופרים אירופאים כתבו תיאורים בדיוניים על "ארץ דרומית גדולה". בשנת 1642 הגיע אבל יאנסזון טסמן לטסמניה ולאחר בחינת חריצים גדולים על גזעי עצים, העלה השערה שהמדינה החדשה שהתגלתה חייבת להיות מאוכלסת בענקים. מאוחר יותר, הסאטיריקן הבריטי, ג'ונתן סוויפט, קבע את ארץ הברובדינגנאג של מסעי גוליבר ממערב לטסמניה. בשנת 1797 כלל המשורר הרומנטי הבריטי רוברט סאות'י, אז צעיר מהמועדון היעקוביני, קטע באוסף שלו, "שירים", מבחר שירים תחת הכותרת, "בוטאני ביי אקלוג", שבו תיאר את מצוקתם וסיפוריהם של אסירים שהועברו לניו סאות' ויילס . בין יצירות הספרות האמיתיות הראשונות שהופקו באוסטרליה היו הדיווחים על ההתיישבות בסידני מאת ווטקין טנץ', קצין הנחתים בצי הראשון שהגיע ב-1788. בשנת 1819 פרסם המשורר, החוקר, העיתונאי והפוליטיקאי ויליאם ונטוורת' את הספר הראשון שנכתב על ידי אוסטרלי: "תיאור סטטיסטי, היסטורי ופוליטי של המושבה של ניו סאות' ויילס והישובים התלויים בה בארץ ואן דימן, עם ספירה מיוחדת של היתרונות שהמושבות הללו מציעות להגירה ועליונותן בהיבטים רבים על פני אלה שברשות ארצות הברית של אמריקה". בספר הוא תומך באספה נבחרת לניו סאות' ויילס, במשפט על ידי חבר מושבעים והתיישבות של אוסטרליה על ידי מהגרים חופשיים ולא מורשעים. הרומן הראשון שפורסם באוסטרליה היה רומן פשע, Quintus Servinton: A Tale founded upon Incidents of Real Occurrence מאת הנרי סברי שפורסם בהובארט ב-1830 יצירות פופולריות מוקדמות עסקו במאבק של התושבים הראשונים מול הספר החדש של האאוטבק האוסטרלי. סופרים כמו רולף בולדרווד, מרקוס קלארק, הנרי הנדל ריצ'רדסון וג'וזף פורפי עסקו באידיאלים המרגשים הללו בסיפוריהם. פורפי במיוחד ניסה לתעד במדויק את השפה העממית של האוסטרלי הפשוט. סופרים אלה גם נתנו תובנות חשובות לגבי מושבות העונשין שעזרו ליצור את המדינה וגם את ההתיישבויות הכפריות המוקדמות. בשנת 1838 פורסם בסידני "השומר: סיפור מאת אנה מריה באן" . זה היה הרומן האוסטרלי הראשון שהודפס ופורסם ביבשת אוסטרליה והרומן האוסטרלי הראשון שנכתב על ידי אישה. זה היה רומן גותי. מיילס פרנקלין וג'ני גאן כתבו על חייהם של חלוצים אירופאים בבוש האוסטרלי מנקודת מבט נשית. אלברט פייסי כתב על קורותיהם של גולדפילד ועל גליפולי. רות פארק כתבה על החלוקה העדתית של החיים בעיר הענייה של סידני משנות הארבעים של המאה ה-19. החוויה של שבויים אוסטרלים במלחמת האוקיינוס השקט מסופרת על ידי נוויל שוט ב"עיר כמו אליס" ובאוטוביוגרפיה של סר אדוארד דנלופ. אלן מורהד היה כתב מלחמה וסופר אוסטרלי שזכה להערכה בינלאומית. מספר יצירות קלאסיות בולטות של סופרים בינלאומיים עוסקות בנושאים אוסטרליים, ביניהם "הקנגורו" של דייוויד הרברט לורנס. כתבי העת של צ'ארלס דרווין מכילים את התרשמותו הראשונית של חוקר הטבע המפורסם מאוסטרליה, בזמן שהיה בסיור על סיפון הביגל שהיווה השראה לכתיבתו על מוצא המינים. מארק טוויין כתב אף הוא על התרשמותו מאוסטרליה בסיור ההרצאות שלו משנת 1895. כתיבה על ידי אבוריג'ינים ואנשי האי מצר טורס בעוד אביו, ג'יימס אונאיפון (בערך 1835–1907), תרם לתיאורים של המיתולוגיה האבוריג'ינית שנכתבה על ידי המיסיונר ג'ורג' טפלין, דייוויד אונאיפון (1872–1967) סיפק את התיאורים הראשונים של המיתולוגיה האבוריג'ינית שנכתבה על ידי אבוריג'יני. על כך הוא ידוע כסופר האבוריג'יני הראשון. אודגרו נונוקאל (1920–1993) היה משורר אבוריג'יני מפורסם, סופר ופעיל זכויות שזכה לפרסום על ספר האגדות הראשון של האבוריג'ינים: We Are Going (1964). הרומן "המקום שלי " של סאלי מורגן נחשב לספר זיכרונות פורץ דרך במונחים של הבאת סיפורים ילידיים לקהל הרחב. הפעילים האבוריג'ינים המובילים מרסיה לנגטון First Australians, 2008) ונואל פירסון (Up from the Mission, 2009) הם תורמים עכשוויים פעילים לספרות האוסטרלית. הקולות של הילידים האוסטרלים זוכים להכרה יותר ויותר וכוללים את המחזאי ג'ק דייוויס וקווין גילברט. סופרים שהגיעו לגדולה במאה ה-21 כוללים את קים סקוט, אלכסיס רייט, קייט הווארת', טארה ג'ון ווינץ ', איווט הולט ואניטה היס. סופרים ילידים שזכו בפרס מיילס פרנקלין היוקרתי של אוסטרליה כוללים את קים סקוט שהיה זוכה משותף (עם תיאה אסטלי) בשנת 2000 עבור Benang ושוב בשנת 2011 עבור That Deadman Dance . אלכסיס רייט זכתה בפרס בשנת 2007 על הרומן שלה Carpentaria. מליסה לוקשנקו זכתה בפרס בשנת 2019 על הרומן שלה Too Much Lip, שגם היה ברשימה הקצרה של פרס סטלה לכתיבה של נשים אוסטרליות. מכתבים שנכתבו על ידי מנהיגים אבוריג'ינים בולטים כמו בנלונג וסר דאגלס ניקולס נשמרים גם הם כאוצרות הספרות האוסטרלית, וכך גם העצומות ההיסטוריות של ירקל'ה מ-1963, שהוא המסמך האבוריג'יני המסורתי הראשון שהוכר על ידי הפרלמנט האוסטרלי. כתיבה על עמים אבוריג'ינים ואיי מיצר טורס כאשר הגיע האדם הלבן לראשונה לאוסטרליה הילידים האוסטרלים עוד לא פיתחו מערכת כתיבה, ולכן הדיווחים הספרותיים הראשונים על אבוריג'ינים מגיעים מכתבי העת של מגלי ארצות אירופיים מוקדמים, המכילים תיאורים של מגע ראשון, אלים וידידותי כאחד. דיווחים מוקדמים של מגלי ארצות הולנדים ושל הבוקאנייר האנגלי ויליאם דמפייר סיפרו על "ילידי ניו הולנד " כ"פראים ברבריים", אך בתקופתם של קפטן ג'יימס קוק והצי הראשון הימי ווטקין טנץ' (שהושפע מז'אן ז'אק רוסו), הדיווחים על האבוריג'ינים היו יותר סימפתיים ורומנטיים: "ייתכן שאנשים אלה באמת נמצאים במצב הטבע הטהור, ועשויים להיראות בעיני חלק כעלובים ביותר על פני כדור הארץ; אבל במציאות הם הרבה יותר מאושרים מ. .. איתנו האירופאים", כתב קוק ביומנו ב-23 באוגוסט 1770. יצירות בולטות רבות נכתבו על ידי אוסטרלים שאינם ילידי הארץ על נושאים אבוריג'ינים. היסטוריות המכסות נושאים ילידיים כוללות את ווטקין טנץ' (נרטיב של המשלחת למפרץ הבוטניקה וחשבון מלא של ההתנחלות בפורט ג'קסון); רודריק ג'יי פלנגן (האבוריג'ינים של אוסטרליה, 1888); השבטים הילידים של מרכז אוסטרליה מאת ספנסר וג'ילן, 1899; יומניו של Donald Thomson בנושא אנשי יולנגו מארץ ארנהם (1935-1943 בערך); אלן מורהד (ההשפעה הקטלנית, 1966); ג'פרי בלייני (ניצחון הנוודים, 1975); הנרי ריינולדס (הצד השני של הגבול, 1981); ומרסיה לנגטון (First Australians, 2008). פרשנויות שונות של ההיסטוריה האבוריג'ינית הן גם נושא לוויכוח עכשווי באוסטרליה, בעיקר בין המסאים רוברט מאן וקית ' ווינדשוטל . "שבעת האוסטרלים הקטנים" של אתל טרנר, המתאר את הרפתקאותיהם של שבעה ילדים שובבים בסידני, נדפס לראשונה ב-1894 וממשיך להיות מודפס גם היום, זמן רב יותר מכל רומן ילדים אוסטרלי אחר. "קבלת החוכמה" (1910) מאת הנרי הנדל ריצ'רדסון, על תלמידת בית ספר לא שגרתית במלבורן, זכה להצלחה דומה וזכה לשבחים על ידי הרברט ג'ורג' ולס וג'רמיין גריר. ספרים ידועים נוספים בספרות הילדים האוסטרלית כוללים את "בלינקי ביל" של דורותי וול, את "דוט הקנגורו" של אתל פדלי, "הרפתקאותיהם של ספלולון וכרבולון" של מיי גיבס," פשטידת הפלא" של נורמן לינדזי, ועוד. כל היצירות הקלאסיות הללו משתמשות בהאנשה על מנת להחיות את יצורי הבוש האוסטרלי. באמצע המאה העשרים, ספרות הילדים דעכה, כאשר סופרים בריטיים פופולריים שלטו בשוק האוסטרלי. אבל בשנות ה-60 פרסמה הוצאת אוניברסיטת אוקספורד כמה ספרי ילדים של מחברים אוסטרליים. הכותבים הידועים ביותר שצמחו בתקופה זו היו הסבה ברינסמד, איבן סאות'הול, קולין ת'יל, פטרישיה רייטסון, נאן צ'אונסי, ג'ואן פיפסון ואלינור ספנס, יצירותיהם מתרחשות בעיקר בנוף האוסטרלי. בשנת 1971, סאות'הול זכה במדליית קרנגי עבור "ג'וש". בשנת 1986 קיבלה פטרישיה רייטסון את פרס הנס כריסטיאן אנדרסן הבינלאומי. ג'קי פרנץ' (אנ'), נחשבת לסופרת הילדים הפופולרית ביותר באוסטרליה. היא כתבה כ-170 ספרים. אחד מהם, "בתו של היטלר" (1999) שזכה לשבחי הביקורת, הוא "מה אם?" סיפור שבוחן סוגיות מעוררות מחשבה על מה היה קורה אילו לאדולף היטלר הייתה ילדה בת. פרנץ' היא גם המחברת של "יומנו של וומבט" (2003) שזכה לשבחים רבים, וזכה בפרסים כמו פרס קול לשנת 2003 ופרס בילבי לשנת 2004, בין היתר. היא גם זכתה בתואר ספר כבוד עבור פרס ספר השנה של CBCA לספרי תמונות. את הפרס הנחשב ביותר בספרות ילדים קיבלו שני אוסטרלים, סוניה הארטנט, שזכתה בפרס אסטריד לינדגרן לשנת 2008 ושון טאן, שזכה בפרס ב-2011. מרטין בויד (1893–1972) היה סופר ספרי זיכרונות ומשורר, שיצירותיו כללו קומדיות חברתיות והרהורים רציניים של פציפיסט העומד בפני תקופה של מלחמה. סדרת הרומנים שלו לנגטון זכתה לשבחים רבים בבריטניה ובארצות הברית, אם כי למרות הנושאים האוסטרליים שלהם, הוא לא זכה להצלחה רבה באוסטרליה. פטריק ווייט (1912–1990) הפך לאוסטרלי הראשון שזכה בפרס נובל לספרות ב-1973 "על אמנות סיפורית אפית ופסיכולוגית שהכניסה יבשת חדשה לספרות". הרומן הראשון של ווייט, Happy Valley (1939) קיבל השראה מהנוף ומעבודתו בעבודת אדמה באדמינבי, וזכה להצלחה בינלאומית וזכה במדליית הזהב של החברה הספרותית האוסטרלית. ג'ון מקסוול קוטזי, שנולד בדרום אפריקה והתגורר בה כאשר הוענק לו פרס נובל לספרות בשנת 2003, מתגורר כיום באדלייד, והוא אזרח אוסטרלי. "ציפורים מתות בסתר" של הסופרת קולין מקאלוג מ-1977, הוא הרומן הנמכר ביותר באוסטרליה ואחד הרומנים הנמכרים ביותר בכל הזמנים עם כ-30 מיליון עותקים שנמכרו עד 2009. תומאס קנילי כתב את תיבת שינדלר, 1982 אשר הייתה ההשראה לסרט "רשימת שינדלר". רומנים אוסטרליים בולטים נוספים שעובדו לסרטים כוללים: "הבריחה הגדולה" של פול בריקהיל ; "מרי פופינס" של פמלה לינדון טרוורס ; "נעלי הדייג" של מוריס ווסט ו"כוחו של אחד" של ברייס קורטני . היסטוריה הייתה דיסציפלינה חשובה בהתפתחות הכתיבה האוסטרלית. ווטקין טנץ' (1758–1833) - קצין בריטי שהגיע עם הצי הראשון ב-1788 - פרסם מאוחר יותר שני ספרים בנושא תחילת ההתיישבות בניו סאות' ויילס. צ'ארלס בין היה היסטוריון המלחמה הרשמי של מלחמת העולם הראשונה והיה בעל השפעה בביסוס החשיבות של אנזא"ק בהיסטוריה ובמיתולוגיה האוסטרלית. "אוסטרליה במלחמת 1939–1945" היא היסטוריה רשמית בת 22 כרכים המוקדשת למאמצי מלחמת העולם השנייה של אוסטרליה. הסדרה פורסמה על ידי אנדרטת המלחמה האוסטרלית בין 1952 ל-1977. ציון דרך משמעותי היה ספרו של ההיסטוריון מאנינג קלארק בן ששת הכרכים 'היסטוריה של אוסטרליה'. לקלארק היה כישרון לפרוזה נרטיבית והיצירה (שיצאה לאור בין 1969 ל-1987) נותרה יצירה פופולרית ובעלת השפעה. תלמידו של קלארק, ג'פרי בלייני, נחשב גם הוא כבעל השפעה עמוקה על ההיסטוריוגרפיה האוסטרלית. ההיסטוריה השנויה במחלוקת של רוברט יוז The Fatal Shore: (1987) היא יצירה פופולרית ורבת השפעה על ההיסטוריה האוסטרלית המוקדמת. מערכת יחסים מסובכת ורבת-פנים כלפי אוסטרליה מוצגת בכתיבה אוסטרלית רבה, לעיתים קרובות באמצעות כתיבה על נוף. סיפוריה הקצרים של ברברה ביינטון מסוף המאה ה-19- תחילת המאה ה-20 מתארים אנשים החיים בבוש, נוף חי אך גם מאיים ומנוכר. הסרט Wake in Fright של קנת' קוק (1961) תיאר את האאוטבק כסיוט עם שמש קופחת, שאין מנוס ממנה. הרומנים של קולין ת'יל שיקפו את החיים והזמנים של אוסטרלים כפריים ואזוריים במאה ה-20, והראו היבטים של החיים האוסטרליים שאינם ידועים לתושבי ערים רבים. בספרות האוסטרלית, המונח Mateship (חברות בין גברים מהמילה mate) הוא מושג הבא לתאר לעיתים קרובות מערכת יחסים עזה בין גברים הכוללת נאמנות רבה ומבוססת על ניסיון, כבוד הדדי וסיוע ללא תנאי הקיים בין חברים (גברים) באוסטרליה. מערכת יחסים זו של נאמנות גברית נותרה נושא מרכזי בספרות האוסטרלית מימי הקולוניאליזם ועד ימינו. מה זה אומר להיות אוסטרלי הוא נושא נוסף שהספרות האוסטרלית חוקרת. מיילס פרנקלין נאבקה למצוא לעצמה מקום כסופרת באוסטרליה, וסיפרה על החוויה הזו ב "הקריירה המבריקה שלי" (1901). הרומנים הרומנטיים הפופולריים של מארי ביילקה פטרסן, שפורסמו בין 1917 ל-1937, הציעו פרשנות אופטימית רעננה לבוש האוסטרלי. לספרות האוסטרלית היו כמה שערוריות סביב זהות הסופרים. בשנות ה-30, אי הבנה עם מדפסת גרמה לאוסף השירה של מוד הפפלסטון "שירי קוקבורה" להערכה בטעות כיצירת מופת מודרניסטית. פרשת ארן מאלי ב-1944 הובילה למשפט שערורריתי ולעיתים קרובות מובילה להאשמה שאין שירה מודרניסטית באוסטרליה. לציון 60 שנה לפרשת ארן מאלי, סופר אוסטרלי אחר, ליאון כרמן, יצא להדגיש את הדעות הקדומות של מוציאים לאור באוסטרליה כלפי אוסטרלים לבנים. הוא לא הצליח להתפרסם בתור אוסטרלי לבן, אך הוא זכה להצלחה מיידית תוך שימוש בזהות האבוריג'ינית הבדויה של "וונדה קולמרטי" עם My Own Sweet Time . בשנות ה-80 הצליח סטרטן בוזי להתפרסם אף הוא על ידי נטילת הזהות האבוריג'ינית של ב. וונגר. בשנות ה-90 השתמשה הלן דרוויל בשם העט "הלן דמידנקו" וזכתה בפרסים ספרותיים מרכזיים על "היד שחתמה על הנייר" לפני שהתגלתה, מה שעורר מחלוקת על תוכן הרומן שלה, סיפור בדיוני ומגמתי מאוד על הכיבוש הנאצי של אוקראינה. מודרורו - הידוע בעבר כקולין ג'ונסון - זכה לשבחים כסופר אבוריג'יני עד שהאבוריג'יניות שלו עמדה בסימן שאלה (התגלה כי אמו הייתה אירית/אנגלית ואביו היה אירי/אפריקאי-אמריקאי, אולם יש לו קשרים חזקים עם שבטים אבוריג'ינים); כעת הוא נמנע מאימוץ זהות אתנית ספציפית ויצירותיו מפרקות מושגים כאלה. לשירה היה חלק חשוב בספרות האוסטרלית המוקדמת. המשורר הראשון שפורסם באוסטרליה היה מייקל מאסי רובינסון (1744–1826), אסיר ועובד ציבור. האודות שלו הופיעו ב"סידני גאזט". הנרי לוסון, בנו של ימאי נורווגי יליד 1867, זכה להכרה נרחבת כמשורר העם של אוסטרליה, וב-1922 הפך לסופר האוסטרלי הראשון שזכה לכבוד בהלוויה ממלכתית. שני משוררים הנמנים עם המשוררים האוסטרליים הגדולים הם כריסטופר ברנן ואדם לינדזי גורדון ; גורדון כונה פעם " המשורר הלאומי של אוסטרליה" והוא האוסטרלי היחיד עם אנדרטה בפינת המשוררים של מנזר וסטמינסטר באנגליה. הן יצירותיו של גורדון והן של ברנן (אבל במיוחד של ברנן) התאימו לסגנונות השירה המסורתיים, עם רמיזות קלאסיות רבות, ולכן נפלו בתחום התרבות הגבוהה. עם זאת, באותו זמן לאוסטרליה הייתה מסורת מתחרה ותוססת של שירי עם ובלדות. הנרי לאוסון ובנג'ו פטרסון היו שניים מהמייצגים הראשיים של הבלדות הפופולריות הללו, ובנג'ו עצמו היה אחראי ליצירת מה שהוא כנראה שיר העם האוסטרלי המפורסם ביותר, "וולסינג מתילדה". שירה אוסטרלית עכשווית מתפרסמת בעיקר על ידי הוצאות ספרים קטנות ועצמאיות. עם זאת, סוגים אחרים של פרסום, כולל מדיה חדשה וכתבי עת מקוונים, אירועים מדוברים ואירועים חיים, ופרויקטים של שירה ציבורית זוכים לנוכחות תוססת ופופולרית יותר ויותר. בשנים 1992–1999 נראו שיתופי פעולה בשירה ובאמנות באוטובוסים ובמעבורות של סידני וניוקאסל. כמה מהתרומות היותר מעניינות וחדשניות לשירה האוסטרלית צמחו מגלריות המנוהלות על ידי אמנים. Bankstown Poetry Slam הפך למקום בולט לשירה מדוברת ולהצטלבות קהילתית עם שירה כצורת אמנות שיש לחלוק. מסורות אירופאיות הגיעו לאוסטרליה עם הצי הראשון ב-1788, כאשר ההפקה הראשונה של מחזה בוצעה ב-1789 על ידי אסירים. : היה זה המחזה "קצין הגיוס" מאת ג'ורג' פארקהאר. מאתיים שנה מאוחר יותר, הנסיבות יוצאות הדופן של יסודות התיאטרון האוסטרלי יצאו לאור ב"טובת ארצנו" מאת טימברלייק ורטנבייקר, כך נודע כי המשתתפים היו אסירים שהיו תחת משמר שח שומרים סדיסטים והגברת המובילה הייתה תחת איום בעונש מוות. לאחר איחוד אוסטרליה ב-1901, מחזות הוכיחו תחושה חדשה של זהות לאומית. On Our Selection (1912) מאת סטיל ראד, סיפר על הרפתקאותיה של משפחת חקלאים חלוצה והפך לפופולרי מאוד. בשנת 1955, קיץ הבובה השבע עשרה מאת ריי לולר תיאר דמויות אוסטרליות בנחישות והמשיך לשבחים בינלאומיים. גל חדש של תיאטרון אוסטרלי הופיע לראשונה בשנות ה-70 עם יצירותיהם של סופרים כולל דייוויד ויליאמסון, בארי אוקלי וג'ק היברד. פרסים ספרותיים נוכחיים באוסטרליה כוללים: פרס אן אלדר הפרס הספרותי האוסטרלי/וגל מועצת ספרי הילדים של אוסטרליה מדע בדיוני פרס דיטמר (כולל פנטזיה ואימה) פרס קנת סלסור לשירה פרס מרי גילמור לספר שירה ראשון פרס מיילס פרנקלין פרסי ספרות ראש הממשלה של ניו סאות' ויילס פרס פטריק ווייט מלגת פיטר בלייזי פרסים ספרותיים של ראש הממשלה פרסים ספרותיים של קווינסלנד פרמייר פרס סטלה פרס הפרמייר הוויקטוריאני הספרותי פרסי הספרים של מערב אוסטרליה סופרים אוסטרליים זכאים גם למספר פרסים ספרותיים אחרים, כגון: פרס בוקר פרס סופרי חבר העמים פרס נשים לספרות מדיה וקבצים בנושא ספרות אוסטרלית בוויקישיתוף עמוד הספרייה של אוסטרליה בפרויקט גוטנברג מאוסטרליה ביבליוגרפיה של ספרות אוסטרלית עד 1954 ב-Freeread "AustLit: משאב הספרות האוסטרלית" (2000-) רשימה של סופרים אוסטרלים באנגלית "Australian language, letters and literature - Australia's Culture Portal". אורכב מ-המקור ב-20 בנובמבר 2010. נבדק ב-23 באוקטובר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Dunalley, Tasmania - About Australia". אורכב מ-המקור ב-10 בינואר 2011. נבדק ב-21 באוקטובר 2010. {{cite web}}: (עזרה) Savery, Henry (1830), Quintus Servinton : a tale founded upon incidents of real occurrence, Henry Melville, printer, נבדק ב-13 בינואר 2015 {{citation}}: (עזרה) Savery, Henry. "Quintus Servinton: A Tale founded upon Incidents of Real Occurrence". Project Gutenberg. נבדק ב-13 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Franks, Rachel. "Crime Fiction Novels and the History of Libraries. Presented at Libraries for the People: the 11th Australian Library History Forum, 18 - 19 November 2014. Sydney, NSW" (PDF). State Library of New South Wales. אורכב מ-המקור (PDF) ב-13 בינואר 2015. נבדק ב-13 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Turcotte, Gerry (1998). "Australian Gothic" (PDF, 12 pages). Faculty of Arts—Papers. University of Wollongong. נבדק ב-9 בינואר 2008. {{cite web}}: (עזרה) Jenkin, Graham (1979). Conquest of the Ngarrindjeri. Adelaide: Rigby. "Documenting Democracy". אורכב מ-המקור ב-1 ביוני 2011. נבדק ב-2 ביוני 2011. {{cite web}}: (עזרה) Genoni, Paul (2004). Subverting the Empire: Explorers and Exploration in Australian Fiction. Altona, VIC: Common Ground. Cook, James (1977). The Journal of HMS Endeavour, 1768-1771. Surrey, England: Genesis. ISBN 0904351025. Home Page | W. W. Norton & Company The Getting of Wisdom at Text Publishing Ursula Dubosarsky (אורכב 07.02.2012 בארכיון Wayback Machine). Retrieved 3 July 2012 Eleanor Spence's obituary Retrieved 2 April 2015 Carnegie Living Archive: Josh (אורכב 27.09.2011 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 2 April 2015 "Beautiful award ceremony when Hartnett prize - PublicTemplates". אורכב מ-המקור ב-23 באוגוסט 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Boyd, Martin à Beckett (1893–1972)". Australian Dictionary of Biography. Vol. 13. Melbourne University Publishing|Melbourne University Press. 1933. "The Nobel Prize in Literature 1973 – Patrick White". Nobelprize.org. נבדק ב-10 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "White, Patrick Victor (Paddy) (1912–1990)". Australian Dictionary of Biography. Vol. 18. Melbourne University Press. 2012. "Patrick White's rare first novel revived for a new audience". The Sydney Morning Herald. "The Nobel Prize in Literature 2003 – J. M. Coetzee". Nobelprize.org. נבדק ב-10 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "JM Coetzee becomes an Australian citizen". M&G. 6 במרץ 2006. נבדק ב-10 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) Price, Karen (29 במרץ 2013). "The Thorn Birds' author on why she'll never write a sequel". Wales Online. {{cite web}}: (עזרה) Charles Edwin Woodrow Bean - Despatches from Gallipoli - National Library of Australia Online Exhibition Clarke, Donovan, "Michael Massey Robinson," Australian Dictionary of Biography, accessed 13 June 2019 "Henry Lawson: Australian writer - Australia's Culture Portal". אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2011. נבדק ב-29 בינואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Bankstown Poetry Slam: In the Media The Recruiting Officer & Our Country's Good – Stantonbury Campus Theatre Company, 2000