laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוריץ בלייבטרוי

מוריץ י' בלייבטרוי (בגרמנית: Moritz J. Bleibtreu; נולד ב-13 באוגוסט 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני. תפקידיו הידועים ביותר היו בסרטים "ראן לולה ראן","מינכן" ו"כנופיית באדר מיינהוף". בלייבטרוי נולד במינכן לזוג השחקנים ממוצא אוסטרי מוניקה והאנס בלייבטרוי. הוא גדל בהמבורג, וכבר בגיל צעיר הופיע בעזרת אימו בתוכניות טלוויזיה מקומיות. כאשר נשר מהלימודים בגיל 16 עבר בלייבטרוי לגור בפריז ולאחר מכן בניו יורק, שם למד בבית ספר למשחק. בלייבטרוי פרץ לתודעה בגרמניה כבר בתפקידו הראשון, כשהופיע בקומדיית הפשע המקומית "לדפוק על דלת גן עדן" בשנת 1997, הופעה זו זיכתה אותו ב"פרס האקדמיה הגרמנית". שנה לאחר מכן גילם בלייבטרוי את אחת הדמויות המפורסמות ביותר שלו עד היום, במותחן הפשע הגרמני "ראן לולה ראן". בסרט גילם את דמותו של מאני, איש עולם תחתון גרמני ששקע בחובות וחייב להשיג לבוס שלו 100,000 מארק גרמני בתוך 20 דקות. בשנת 2001 קיבל בלייבטרוי את "פרס האקדמיה הגרמנית" השני שלו על תפקידו בדרמת המתח "הניסוי של דאס". באותה שנה, השתתף גם בקומדיה הרומנטית "בתוך ג'ולי". בשנת 2005 השתתף בלייבטרוי בדרמת המותחן ההיסטורית של סטיבן ספילברג, "מינכן", המבוססת על מבצע אביב נעורים. בשנת 2006 קיבל את פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין על משחקו בדרמה "החלקיק האלמנטרי". ב-2008 כיכב בדרמת הפשע הביוגרפית "כנופיית באדר מיינהוף", שקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בשנת 2021 כיכב במיני-סדרה "לזייף את היטלר" בדמותו של זייפן הכספים קונארד קוייאו. בלייבטרוי אב לבן אחד (נולד ב-2008). לדפוק על דלת גן עדן (1997) ראן לולה ראן (1998) לונה פאפא (1999) בתוך ג'ולי (2001) הקרקס הבלתי נראה (2001) הניסוי של דאס (2001) למבוק (2001) לקחת צד (2001) סולינו (2002) אנג'יס ואחיו (2004) השומר: האגדה על עומר קאייאם (2005) מינכן (2005) החלקיק האלמנטרי (2006) ההולך (2007) חוות העפרונים (2007) ספיד רייסר (2008) אדם בן כלב (2008) כנופיית באדר מיינהוף (2008) סול קיטצ'ן (2009) Vallanzasca – Gli angeli del male‏ (2010) היהודי זיס: סרט ללא מצפון (2010) המדינה הרביעית (2012) הרוג את חבריך (2015) הווידויים (2016) לומבוק (2017) להתראות גרמניה (2017) דרכים (2019) אלף-בית של אהבה (2022) Schuld nach Ferdinand von Schirach‏ (2015) Blackout‏ (2021) לזייף את היטלר (2021) אל מעבר האוקיינוס (2023) מדיה וקבצים בנושא מוריץ בלייבטרוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוריץ בלייבטרוי מוריץ בלייבטרוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוריץ בלייבטרוי, ברשת החברתית אינסטגרם מוריץ בלייבטרוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוריץ בלייבטרוי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מוריץ בלייבטרוי, באתר AllMovie (באנגלית) מוריץ בלייבטרוי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מוריץ בלייבטרוי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מוריץ בלייבטרוי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוריץ בלייבטרוי, באתר Discogs (באנגלית)
אמרגן

אמרגן (נקרא בעבר אימפּרֶסָריו, מאיטלקית: Impresario הוא אדם בתעשיית הבידור המהווה מתווך, יזם ומפיק אירועים בתחום המוזיקה (בעיקר הופעות חיות), התיאטרון והספורט (בדרך כלל בתחומי ראווה כגון תחרויות ומופעי רודיאו ואיגרוף). במאות קודמות היו אמרגנים אחראים על העלאת מופעי אופרה ובלט וייצגו להקות נודדות. האמרגן אחראי על התחום הביצועי של המופע, על גיוס כוח אדם, על ארגון אולמות להופעות, דרכי תחבורה, מימון וכדומה ולעיתים אף על גילוי אמנים ודחיפתם. בין האמרגנים המפורסמים במאה ה-20 ניתן למנות את אמרגן מופעי הוודוויל הבידוריים, פלורנץ זיגפלד, את אמרגן הבלט הנודע סרגיי דיאגילב, אמרגן הקרקס פי. טי. ברנום והאמרגן הרמן וולף. ישנם אמרגנים שהתפרסמו בזכות קשריהם עם אמן אחד, כמו עמנואל שיקאנדר, אמרגנו של מוצרט. תפקיד האמרגן קיים במקום שבו האמן אינו שכיר של מקום עבודה מסודר (כפי שהיה המצב עד ראשית/אמצע המאה ה-20 בקרב שחקני תיאטרון, אופרה ובלט וכפי שהוא כיום בקרב זמרים וחלק מהספורטאים). האמן זקוק לגורם מתווך שיסייע לו כלכלית להוציא את אמנותו לקהל רחב. חלק מהאמרגנים מתפקדים כסוכנים אישיים המייצגים אמנים מול בעלי אולמות וחלקם פועלים יותר כבעלי תיאטרון המחפשים מופעים, לעיתים מעורב יותר מאמרגן אחד בתהליך הפקה של מופע. שכרו של האמרגן מותנה בדרך כלל בהסכם חלוקת רווחים בינו ובין האמן או להקת האמנים אותה הוא מייצג. פעמים רבות קיים פער בין הבנתו של האמרגן בעולם העסקים ולעיתים גם גילו המבוגר ובין גילם, מידת התמצאותם וכושר המיקוח של האמנים המיוצגים. פער זה גורם לעיתים לחוזים הפועלים לטובת האמרגן ומובילים לתביעות משפטיות רבות בין אמנים לאמרגניהם. האמרגן לוקח פעמים רבות סיכון על עצמו, ואם המופע נכשל הוא סופג הפסדים מכספים שהשקיע בעצמו כדי להפיקו. הגדרה מילונית של אימפרסריו מילון מרים-ובסטר (באנגלית) אתר איגוד האמרגנים בישראל נועה מנהיים, האיש שהדהים את העולם, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2017 נקרא כך עד שנות השישים, עת חידש אורי סלע את המילה "אמרגן". דייויד סלע, נוסטלגיה: 70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 26 ביוני 2020 למשל: תביעת ענק נגד אמרגן-איגרוף, אריק איינשטיין תבע את אמרגנו מיכאל תפוח
ברנרד רדר

ברנרד רדר (Bernard Reder;‏ 1887 – 1963) היה אמן יהודי אמריקאי ממוצא אוסטרי, שעסק בפיסול, אדריכלות, תחריט ותצריב. רדר נולד בצ'רנוביץ שבבוקובינה שהייתה חלק מאוסטריה שלפני מלחמת העולם השנייה, מקום שנחשב למרכז יהודי באותה התקופה. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג במשך שלוש שנים. בשנת 1935 הציג רדר את תערוכת היחיד הראשונה שלו בפראג, שנתיים לאחר מכן עבר לפריז שם עבד והציג את פסליו יחד עם אריסטיד מאיול, יצירותיו של רדר הושפעו רבות מן הפולקלור היהודי, מהתנ"ך ומהמיתולוגיה היוונית. בזמן כיבוש אירופה על ידי הנאצים ברח רדר מפריז עם אשתו לספרד בעזרת חברו אריסטיד מאיול, משם הוא עבר לקובה, שם השפיע סגנון עבודתו על הרבה אמנים בני התקופה[דרוש מקור]. בשנת 1943 עבר רדר לארצות הברית, שם התגורר בניו יורק, רדר הציג את עבודותיו באופן קבוע במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ובמוזיאון פילדלפיה. בשנת 1954 נסע רדר לאיטליה כדי לפסל ברומא ובפירנצה, לאחר כשנתיים הציג רדר שם את פסליו במוזיאון לאומנות מודרנית, תערוכתו של רדר זכתה להערכה רבה והתייחסות של חוקר האומנות הנודע John Rewald. לאחר חזרתו לארצות הברית ערך רדר תערוכת יחיד במוזיאון ויטני, התערוכה הייתה תערוכת היחיד הגדולה ביותר שנערכה במוזיאון מאז הקמתו[דרוש מקור]. יצירותיו הנדירות ביותר של רדר הן יצירותיו משנות השלושים. בהגיעם לפריז השמידו הנאצים את הסטודיו של רדר על כל עבודותיו. בשנת 1967 ערך חיים גמזו (מנהל מוזיאון תל אביב) תערוכה של יצירותיו של רדר בבית הלנה רובינשטין במהלך סידרה של תערוכות פיסול שונות בהן הוצגו גם פסליהם של האמן הצרפתי אוגוסט רודן והאמן הבריטי הנרי מור. במרכז הבינתחומי הרצליה מוצג חלק מעזבונו של האמן. פסליו של רדר מוצגים כיום במוזיאונים החשובים לאמנות מודרנית בעולם, ביניהם בפריז, בניו יורק, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב לאומנות ועוד. רדר נפטר בשנת 1963 בניו יורק. פסלו "אשה עם כדור ופירמידה" (1959) הוצב בתל אביב, בגינת וינר, תרומת אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. באוניברסיטת רייכמן נמצא גן פסלים ובו יצירות של ברנרד רדר. מדיה וקבצים בנושא ברנרד רדר בוויקישיתוף ברנרד רדר (1897-1963), דף שער בספרייה הלאומית
עפיין

עַפְיָן או אַנְשׁוֹבִי (שם מדעי: Engraulis) הוא סוג של דג במשפחת העפייניים. עפיין אירופי (Engraulis encrasicolus) עפיין יפני (Engraulis japonicus) עפיין ארגנטינאי (Engraulis anchoita) עפיין צפוני (Engraulis mordax) עפיין פרואני (Engraulis ringens) עפיין לבן (Engraulis albidus) Engraulis australis Engraulis capensis Engraulis eurystole מדיה וקבצים בנושא עפיין בוויקישיתוף עפיין, באתר ITIS (באנגלית) עפיין, באתר NCBI (באנגלית) עפיין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עפיין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עפיין, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורון צפריר

דורון צפריר (נולד בשם דורון צפריס ב-4 בנובמבר 1955) הוא שחקן, קומיקאי ועורך דין ישראלי. צפריר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1977–1981. לאחר מכן, החל ללמוד תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב. במסגרת עיסוקו כעורך דין, שימש בין היתר יועץ משפטי של כמה חברות, ובהן "AIG", "דולב", "הדר" ו"הפניקס". בעשור השני של המאה ה-21, עבד בקבוצת שלמה Sixt כיועץ משפטי ומנהל מחלקה משפטית. היה חבר באקדמיה ישראלית לתיאטרון וכיהן כאחד השופטים בתחרות פרס הפרינג' "קיפוד הזהב" בשנים 2009 - 2011.בשנים האחרונות מכהן בוועדת חשיפה בינלאומית של תיאטרון ישראלי לתיאטראות בעולם, בוועדת פרס קרן רבינוביץ, ומשחק בהצגות רפרטואריות, פרינג', טלוויזיה, קולנוע. שיחק בסרט "בנות" בתפקיד רס"ר המטבח בבסיס הטירונות. השתתף בתוכנית "זהו זה!" בתפקיד הפקיד "מר פופטיץ", בפינה "סערה בכוס תה" ואף השתתף כשחקן אורח במספר תוכניות. שיחק בסרט "השגעון הגדול" עם ספי ריבלין. השתתף בסדרה "ציפי בלי הפסקה" בתור סגן מנהל בית הספר. השתתף בסרט "גמר גביע" בתור אפסנאי ישראלי. השתתף בסרט "סוף שבוע מטורף" בתפקיד עיתונאי שמנסה להתאבד ללא הצלחה שיחק בסרט "האיטלקים באים" (1996) בתור רושקו, נציג בנק השתתף בסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר". שיחק בעונה השנייה של "החממה" בתפקיד ג'רמי, עוזרו של הלקוח. שיחק בתפקיד עורך דין בסדרה "רמת אביב גימל". שיחק בתפקיד עורך דין בסדרה "זהב של שוטים". בנוסף, שיחק בתפקידי אורח בתוכניות ובסדרות טלוויזיה, כגון "שבוע סוף!" "דני הוליווד", "רצח בשבת בבוקר", "זהו זה!" "סיבה למסיבה" "הלילה עם ליאור שליין" בצוות הסאטירי, וכן השתתף בפרסומות שונות ששודרו בבתי הקולנוע ובטלוויזיה. שיחק בין השאר בהצגות התיאטרון הבאות: "כולם היו בני חוץ מנעמי" בתיאטרון בית ליסין "האורחת" בתיאטרון הסמטה "האוזן הפרטית והעין הציבורית" "משולש יהושע" בתיאטרון הסמטה "חקירת מותו של אנרכיסט מפוקפק" בתיאטרון בית ליסין "משחק ילדים" בתיאטרון הסמטה "התאומים מוונציה" - תיאטרון בית ליסין ותיאטרון באר שבע "חולה אהבה בשיכון ג'" בתיאטרון הקאמרי "הבית זה מה שמפריד" בפסטיבל עכו 2015 "סטארט אפ" באנסמבל עתים של רינה ירושלמי באולם נחמני "קזימיר וקרולינה" בחוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב "מלון רנדוו" בתיאטרון הקאמרי ב"סוס אחד נכנס לבר" עיבוד של ספרו של דויד גרוסמן בתיאטרון הקאמרי מדיה וקבצים בנושא דורון צפריר בוויקישיתוף דורון צפריר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דורון צפריר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דורון צפריר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דורון צפריר, באתר ספר הקולנוע הישראלי זוג נאלח, סרטון באתר יוטיוב
עפיין אירופי

עַפְיָן אירופי או עַפְיַן אַנְשׁוֹבִי (שם מדעי: Engraulis encrasicolus) הוא מין דג בסוג עפיין ממשפחת העפייניים (אנשובי). מקום חיותו של העפיין האירופי תלוי בתפוצת מזונו. לכן, כאשר הזואופלנקטון מצוי בקיץ בשפע רב סמוך לפני המים מגיע בעקבותיו גם העפיין. בחורף הוא מצוי בקרבת קרקעית הים. אורכו של העפיין כ-15 ס"מ וגופו צר. סנפיר הזנב דמוי מזלג וסנפירי הגב והשת קטנים למדי. קדמת ראשו מחודדת ופתח פיו רחב. לסתו העליונה בולטת יותר מהתחתונה. צבע גבו ירוק ואילו גחונו כסוף, ולתכונות אלה תפקיד חיוני בהטעיית טורפים. זהו דג הנודד בלהקות ענק, המשתרעות לאורך מאות מטרים. בהיותו טרף לבעלי חיים ימיים גדולים, הרי שהנצנוץ הצבעוני והזוהר שיוצרת הלהקה מכלל הפרטים המרכיבים אותה, מבלבלת את ציידי הים, משום שאלה מתקשים להתמקד בפרט אחד. עונת הרבייה מתחילה בקיץ ונמשכת עד בוא הסתיו. הנקבה מטילה ביצים הצפות על פני המים, והזכר מפיץ את תאי הזרע בקרבתן. הביצים הצפות נסחפות בזרם המים, וכעבור יומיים-שלושה בוקעים הדגיגים ויוצרים מיד להקות. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל של 4 שנים. בישראל העפיין הוא דג מאכל מבוקש המוכר בשם אנשובי ונמכר בקופסאות שימורים. במדינות אחרות ניתן לקנותו בשווקים. מינים אחרים במשפחה, בעיקר מאלה המצויים בפרו ובצ'ילה, ניצודים למטרות אחרות כגון ייצור קמח עצמות, חומרי דשן, שמנים ואף מזון לבעלי חיים. העפיין עלול להכיל ריכוז של חומצה דומואית (Domoic acid), אשר גורמת ל"הרעלת רכיכות אמנזית" בבני אדם, יונקי ים וציפורים. בנוסף, העפיין מכיל חומצת שתן בדרגה גבוהה, שיכולה לגרום לדלקת הנקראת "שיגדון" (פודגרה). העפיין הנמכר בישראל בשם "אנשובי" מכיל כמות גבוהה של מלח. מדיה וקבצים בנושא עפיין אירופי בוויקישיתוף עפיין אירופי, באתר ITIS (באנגלית) עפיין אירופי, באתר NCBI (באנגלית) עפיין אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עפיין אירופי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עפיין אירופי, באתר FishBase (באנגלית) עפיין אירופי, באתר GBIF (באנגלית) רפי כהן וגיל ססובר משחקים עם אנשובי, באתר הארץ, 21 במאי 2015 עפיין אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN עַפְיַן אַנְשׁוֹבִי במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית ראו Domoic acid בוויקיפדיה האנגלית ראו Amnesic shellfish poisoning בוויקיפדיה האנגלית הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טוד סולונדז

טוד סולונדז (באנגלית: Todd Solondz; נולד ב-15 באוקטובר 1959 בניוארק) הוא במאי סרטים ותסריטאי יהודי-אמריקאי. סרטיו מתאפיינים בסאטירה אפלה, מעוררת מחשבה ומודעת חברתית. סולונדז למד באוניברסיטת ייל לתואר ראשון באנגלית, ובהמשך למד לתואר שני באמנויות (קולנוע וטלוויזיה) באוניברסיטת ניו יורק, אך לא סיים את לימודיו. בשנות ה-80 החלה הקריירה שלו כבמאי במספר סרטים עצמאיים קצרים. במשך שנות ה-90 המוקדמות עבד כמורה לאנגלית למהגרים מרוסיה. בשנת 1995 הוא יצר וביים את סרטו הראשון באורך מלא, "ברוכים הבאים לבית הבובות", שזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט המספר על חייה של ילדה בשם דון וינר, בת 11, שעוברת התעללויות בבית ספרה ועל ידי משפחתה. בשנת 1998 כתב וביים את הסרט "אושר" המספר על חייהן של שלוש אחיות ובעיותיהן ועל חייהם של הסובבים אותן. בשנת 2001 כתב וביים את הסרט "אגדות וסיפורים" המורכב משני חלקים, "סיפור בדוי" ו"סיפור אמיתי". הסרט עוסק בחייהם של סטודנטים בקולג' והוא נוגע בנושאים שונים כמו: גזענות, מיניות ופרסום. בשנת 2004 כתב וביים את הסרט "פלינדרום" המגולל את סיפורה של ילדה בת 13 בשם אביבה (בת דודתה של גיבורת "ברוכים הבאים לבית הבובות"), שרוצה להיכנס להריון. בשנת 2009 כתב וביים את סרטו החמישי, "החיים בזמן מלחמה" (אשר תחילה נקרא "סליחה") בספטמבר 2011 הוקרן סרטו החדש, "סוס אפל", בפסטיבל הסרטים של ונציה וכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. באוקטובר הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בשנת 2014 הודיע סולונדז כי הוא בתהליכי צילום סרט המשך לסרטו הראשון "ברוכים הבאים לבית הבובות". סרטיו של סולונדז נוגעים בפינות האפלות של האדם באמצעות טכניקות המעוררות אי נוחות אצל הצופה. כך למשל, ב'אושר', פדופיל מנהל שיחות רבות עם בנו הסקרן לגבי הרגלי אוננות, בהן נמצאים רמזים לעניין מיני של האב בבנו. סולונדז לרוב מציג את דמויותיו באור מעורר רחמים, עלוב ומגוחך. מבקרים רבים טוענים שסולונדז מיזנתרופ הבז לגיבוריו, וכך גם סרטיו - מציגים את האנושות כפתטית ועלובה, ושכל קיומה חסר שחר. Fear, Anxiety & Depression (1989) ברוכים הבאים לבית הבובות (1995) אושר (1998) אגדות וסיפורים (2001) פלינדרום (2004) החיים בזמן מלחמה (2009) סוס אפל (2011) ווינר דוג (2016) Love Child‏ (TBA) מדיה וקבצים בנושא טוד סולונדז בוויקישיתוף טוד סולונדז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טוד סולונדז, באתר AllMovie (באנגלית) טוד סולונדז, באתר Box Office Mojo (באנגלית) טוד סולונדז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טוד סולונדז, באתר Last.fm (באנגלית) טוד סולונדז, באתר Genius "אושר: כל מה שמטריד ודוחה ביצירת מופת אחת": פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת אסף קורמן, עמוק בתוך המיץ של הזבל, האוזן השלישית, 10 באוקטובר 2005 אמיר קמינר, למצוא את ההומור בפדופיליה, באתר ynet, 17 באוגוסט 2010 לילך וולך‏, יהודי רע: פרופיל של הבמאי והתסריטאי טוד סולונדז, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2010 אבנר שביט‏, טוד סולונדז: "אני בא לצלם סרט בירושלים", באתר וואלה, 4 ביולי 2017
כריסטוף ואלץ

כריסטוף ואלץ (בגרמנית: Christoph Waltz; נולד ב-4 באוקטובר 1956) הוא שחקן קולנוע ובמאי אוסטרי, זוכה שני פרסי אוסקר, שני פרסי גלובוס הזהב ופרס באפט"א בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, ופרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל הקולנוע בקאן. הוא התפרסם בשני סרטיו של קוונטין טרנטינו; בשל גילום דמותו הבדיונית של הקולונל הנס לנדה ב"ממזרים חסרי כבוד", דמותו של ד"ר קינג שולץ ב"ג'אנגו ללא מעצורים", ודמות הנבל ארנסט סטאברו בלופלד בסרט ה-24 בסדרת סרטי ג'יימס בונד "ספקטר". ואלץ נולד בווינה שבאוסטריה, למשפחה מרקע נוצרי. הוריו היו זוג מעצבים, וסביו היו שחקנים. הוא החל ללמוד משחק באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, ובמכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע שבניו יורק. הוא התחיל בתור שחקן במה והופיע בבימות בשווייץ וכן בבורגתיאטר שבאוסטריה. לאחר קריירת טלוויזיה מוצלחת והשתתפות בכמה סרטים מקומיים הגיעה הפריצה המאוחרת יחסית של ואלץ כשחקן בשנת 2009, כשהתקבל לתפקיד ראשי לצדו של בראד פיט בדרמת המלחמה של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד". בסרט גילם ואלץ את קולונל האס אס האנס לנדה, המכונה "צייד היהודים". על תפקידו בסרט זכה ואלץ בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס גלובוס הזהב, גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. בסרטו של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" מ-2012 גילם את דמותו של ד"ר קינג שולץ, צייד ראשים גרמני בארצות הברית של טרום מלחמת האזרחים. על תפקידו קיבל את פרס האוסקר לשחקן משנה בפעם השנייה. בנובמבר 2015 הוא גילם את דמות הנבל הראשי בסרט ג'יימס בונד "ספקטר", ארנסט סטאברו בלופלד, אויבו המושבע והגדול של בונד בסרט ומנהיג ארגון הטרור הבדיוני "SPECTRE". בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין. ואלץ הוא שחקן הקולנוע האוסטרי השני בהיסטוריה אשר זוכה בפרס האוסקר אחרי ג'וזף שילדקראוט, שזכה בפרס בשנת 1937 על משחקו בסרט "חייו של אמיל זולא". בשנת 2019 עבר וולץ לכס הבימוי, וביים את סרט הדרמה "ג'ורג'טאון". הסרט מבוסס על חייה של ויולה הרמס דראת' ורציחתה. ב-2020 השתתף בסרטו של וודי אלן, "הפסטיבל של ריפקין". בשנת 2023 החל לככב בסדרת המתח והריגול "היועץ" מבית רשת אמזון פריים וידאו. ואלץ מחלק את זמנו בין לונדון, וינה ולוס אנג'לס. גרושתו לה היה נשוי 17 שנה, ז'אקלין (לבית ראוך), היא מטפלת בריקוד אמריקאית-יהודייה. שניים מארבעת ילדיהם חזרו בתשובה וגרים בישראל, אחד מהם מכהן כרב. לאחר מכן, נישא למלבישה הגרמנייה ג'ודית' הולסט, ולהם בת. כריסטוף ואלץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריסטוף ואלץ, ברשת החברתית אינסטגרם כריסטוף ואלץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטוף ואלץ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי כריסטוף ואלץ, באתר AllMovie (באנגלית) כריסטוף ואלץ, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריסטוף ואלץ, באתר Box Office Mojo (באנגלית) כריסטוף ואלץ, באתר Metacritic (באנגלית) כריסטוף ואלץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריסטוף ואלץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטוף ואלץ, באתר Discogs (באנגלית) כריסטוף ואלץ, באתר Genius כריסטוף ואלץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרב יודילוביץ', שואה ודעה קדומה, באתר ynet, 15 בספטמבר 2009 שירית גל, כריסטוף וולץ: "בני אדם הם ברבריים וקופים", באתר ynet, 13 בפברואר 2019 דני סגל, כוכב נולאנדה, באתר nana10‏, 20 בספטמבר 2009 מרב יודילוביץ', שואה ודעה קדומה, באתר ynet, 15 בספטמבר 2009
רונלד רוס

סר רונלד רוס (באנגלית: Ronald Ross;‏ 13 במאי 1857 – 16 בספטמבר 1932) היה רופא בריטי, פרזיטולוג ואפידמיולוג, אשר גילה את מנגנון ההידבקות במחלת המלריה. רוס נולד באלמורה שבהודו (כיום במדינת אוטראקהאנד), לגנרל קמפבל קליי גרנט רוס מצבא הודו ולמתילדה שרלוט אלדרטון. בגיל 8 הוא נשלח להתחנך באנגליה. הוא סיים תואר ברפואה בבית החולים סנט ברטולמיו בלונדון ב-1880 והצטרף לשורות השירות הרפואי ההודי. הצבתו הראשונה הייתה בצ'נאי. רוס עבר במקומות שונים בהודו כאשר חקר את מחלת המלריה, ואף לקה בה בעצמו. במחקריו הוא גילה כי טפיל המלריה מועבר על ידי זן ספציפי של יתוש, האנופלס, ואף הצליח להדגים את גלגול החיים המלא של הטפיל כולל הימצאותו בבלוטות הרוק של היתוש. בשנת 1902 זכה רוס בפרס נובל על מחקריו יוצאי הדופן על מחלת המלריה. רוס הוסיף לעשות וחקר את התפשטות המחלה במדינות שונות בעולם, ופרסם מודלים מתמטיים שתיארו את ההתפשטות האפידימולוגית של המחלה. כאשר שב רוס לאנגליה כפרופסור למחלות טרופיות, הצטרף כחבר ל"חברה המלכותית" ואף שימש כסגן הנשיא בה, ובנוסף מונה כחבר ב"מסדר האמבט" היוקרתי על ידי המלך אדוארד השביעי. על שמו נקראים רחובות רבים בהודו, ובית חולים למחלות טרופיות בהיידרבד, ובלונדון נוסד על שמו "מכון רוס" למחלות טרופיות והיגיינה. מדיה וקבצים בנושא רונלד רוס בוויקישיתוף רונלד רוס, באתר פרס נובל (באנגלית) ד"ר נועה דהן, היום לפני: הרופא שתפס את היתושים, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, 13 במאי 2016 רונלד רוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רונלד רוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) רונלד רוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רופאים ובנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטקלסט

קטקלסט הוא מונח בפטרולוגיה ובגאולוגיה מבנית המתאר מבנה הנוצר בתוך סלע באמצעות מאמצי מתיחה כבדים הנגרמים במהלך התמרה. סלעים קטקלסטיים מכילים רסיסים זוויתיים הנוצרים באמצעות מעוות שלהם, כתוצאה משבירה ומתיחה של גושי סלע או גבישי מינרלים. מאפיינים של התמרה קטקלסטית כוללים כפיפה, שבירה ופירור של מינרלים. מבנים קטקלסטיים – הנקראים גם פורפירו-קלסטיים – הם גנייסים הנוצרים באמצעות התמרה דינמית של סלעים גבישיים, המתאפיינים בצבר של גרגרים גרוסים ונטולי נציץ של קוורץ או פצלת השדה. גרגרים אלה ממלאים את החללים בין שברי סלע גדולים יותר, ונראים כאבנים המשובצות בטיח. המונח פורפירו-קלסטי מתייחס למרקם התמרה המאפיין מטה-גביש הנתון במעוות בתוך מסת אם שאינה נתונה במעוות. פירוקלסט התמרה מטה-גביש – גביש המתהווה בעת ההתגבשות מחדש של מינרלים המצויים בתוך סלע מותמר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הילדה גדיאה

הילדה גדיאה אקוסטה (Hilda Gadea Acosta מרץ 1921, לימה, פרו - פברואר 1974, הוואנה, קובה). הייתה כלכלנית פרואנית, מנהיגת שמאל וסופרת. הייתה אשתו הראשונה של צ'ה גווארה. הילדה גדיאה נולדה בלימה שבפרו. הייתה המזכירה הראשונה של ה-APRA, מפלגת שמאל מרכז פרואנית. בשל פעילותה במפלגה, הוגלתה לבסוף למקסיקו ב-1948. גדיאה פגשה לראשונה את צ'ה גווארה בגואטמלה בדצמבר 1953. גדיאה וצ'ה הגרו למקסיקו בשל לחץ פוליטי. במקסיקו, הציגה גדיאה את גווארה למורדים קובנים. בספטמבר, 1955 התחתנו גווארה וגדיאה. בפברואר 1956 נולדה בתם הבכורה, הילדיטה גווארה. ובמאי 1959 הם התגרשו. גדיאה נשארה נאמנה לתנועתו הפוליטית של גווארה ומתה בהוואנה ב-1974. חיי עם צ'ה גווארה, על הספר בשם זה בהוצאת מקמילן My Life With Che Rebel Wife, The Washington Post. Retrieved on February 23, 2009. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיאן קרוגר

דיאן קרוגר (בגרמנית: Diane Heidkrüger; נולדה ב-15 ביולי 1976) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר גרמנייה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "טרויה", "אוצר לאומי" ו"ממזרים חסרי כבוד", זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על משחקה בסרט "משום מקום". נולדה בשם דיאנֶה היידקריגר (Diane Heidkrüger) בכפר אלגרמיסן (Algermissen) בסקסוניה התחתונה שבגרמניה המערבית למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם מריה תרסה והאנס הינריך היידקריגר. בילדותה רצתה קרוגר להיות בלרינה ואף נבחנה לבית הספר המלכותי לבלט בלונדון, אך פציעה בברכה אילצה אותה לפרוש מתחום המחול. היא למדה עוד סוף כיתה י' בגימנסיה בעיר הילדסהיים. בנעוריה יצאה מספר פעמים לחו"ל על מנת לשפר את כישוריה באנגלית. בגיל 16 נסעה קרוגר לפריז כדי להשתלב בתחום הדוגמנות; היא פיתחה קריירת דוגמנות מצליחה, שבמסגרתה הופיעה בתצוגות האופנה הנחשבות ביותר בצרפת וזכתה בחוזי פרסום עם חברות האופנה המובילות. קרוגר החלה את קריירת המשחק שלה בבית ספר הצרפתי לדרמה "קורס פלורנט"; לאחר שהשתתפה בכמה סרטים צרפתיים החליטה קרוגר לקצר את שם משפחתה כדי להקל על הפרסום שלה באמצעות שם קליט יותר. הופעתה הראשונה מחוץ לאירופה הייתה בדרמת המותחן "בשירות המאפיה" לצידו של דניס הופר. בשנת 2003 קרוגר זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל הקולנוע בקאן. הופעתה החשובה הראשונה של קרוגר כשחקנית הוליוודית הייתה באפוס ההיסטורי "טרויה" משנת 2004; בסרט קרוגר גילמה את דמותה של הלנה, אשת מנלאוס, שחטיפתה על ידי פאריס הובילה לפרוץ מלחמת טרויה; באותה שנה קרוגר גם כיכבה בתפקיד הראשי במותחן ההרפתקאות שובר הקופות "אוצר לאומי"; בסרט זו היא גילמה את דמותה של אביגייל צ'ייס, אחראית הארכיון הממשלתי שעוזרת לחבורה לחפש את האוצר; לאחר מכן, קרוגר הופיעה בדרמה הרומנטית "שלוש בפארק", בסרט המלחמה הצרפתי "חג שמח" ובסרט ההמשך ל"אוצר לאומי" - "אוצר לאומי: ספר הסודות". בשנת 2009 קרוגר גילמה את דמותה של סוכנת כפולה גרמנייה בשם בריג'ט פון האמרסמארק בדרמת המלחמה "ממזרים חסרי כבוד". בשנת 2015 שיחקה בסרט המתח "מרילנד". בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ולייט אוברי, בנג'מין בראט, וג'ייסון אייזקס. בשנת 2017 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, על תפקידה בסרט הגרמני "משום מקום" של הבמאי פאטי אקין. שם שיחקה אישה גרמניה הרודפת אחר צדק ונלחמת בשכול לאחר שבעלה הטורקי ובנה נרצחים כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה. קרוגר הייתה בזוגיות עם השחקן הצרפתי גיום קאנה משנת 1999 והשניים נישאו ב-1 בספטמבר 2001; הזוג אף שיחק זה לצד זה במספר סרטים, אולם לבסוף הזוג התגרש ב-2006. בין השנים 2006 עד 2016 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי ג'ושוע ג'קסון. באותה שנה החלה לצאת עם השחקן נורמן רידוס ובנובמבר 2018 נולדה לזוג בת. בשנת 2013 קיבלה אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחות הגרמנית מלידה. דיאן קרוגר, ברשת החברתית פייסבוק דיאן קרוגר, ברשת החברתית אינסטגרם דיאן קרוגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דיאן קרוגר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דיאן קרוגר, באתר AllMovie (באנגלית) דיאן קרוגר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דיאן קרוגר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דיאן קרוגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) דיאן קרוגר באתר אופנה אמיר קמינר, יורוטריפ, באתר ynet, 23 במרץ 2011 אמיר קמינר, מראה מעל הגשר: ריאיון עם הכוכבת דיאן קרוגר, באתר Xnet‏, 25 בינואר 2014