laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המכון ליהדות זמננו

המכון ליהדות זמננו על שם אברהם הרמן הוא מרכז למחקר והוראה בין תחומי שנוסד באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1959 על ידי חגי לב ופרופ' משה דייוויס, שעמד בראשו עד לשנת 1973. המכון הוא חלק מהפקולטה למדעי הרוח, בצד המכון למדעי היהדות אשר כולל את החוג להיסטוריה של עם ישראל, ובו תלמידים לתואר מוסמך ודוקטורט. המכון הוא מסגרת של מחקר בין-תחומי העוסק ביהדות המאה ה-20. בסגל החוקרים ניתן למצוא היסטוריונים, אנשי מדעי החברה, חוקרי ספרות, תרבות וחינוך. המכון נקרא על שמו של אברהם הרמן שהיה שגריר ישראל בארצות הברית, נשיא האוניברסיטה העברית בין השנים 1968-1983 ונגיד האוניברסיטה עד לפטירתו בשנת 1992. במכון פועלים המרכז לתיעוד בנושאי סטטיסטיקה ודמוגרפיה של יהודים ומרכז לתיעוד בעל-פה. המכון מנהל בשיתוף הארכיון הציוני המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית את ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג. כמו כן פועלים בו מרכזי מחקר לתולדות הציונות, היישוב ומדינת ישראל על שם ברנרד צ'ריק, ומרכז לחקר האנטישמיות, על שם וידאל ששון. במהלך השנה האקדמית מקיים המכון אירועים הכוללים הרצאות, סמינרים, סדנאות וכנסים בינלאומיים. המכון מוציא לאור, אחת לשנה, את כתב העת Studies in Contemporary Jewry בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, אשר עוסק בעולם היהודי בעת החדשה. בראשית המאה ה-21 אוחדו תוכניות הלימודים של המכון עם החוג להיסטוריה של עם ישראל, באוניברסיטה העברית. עד מלחמת ששת הימים שכן המכון בקריית האוניברסיטה בגבעת רם. הבניין שבו שכן שם נקרא על שם יוסף שפרינצק. אבן הפינה הונחה בשנת 1960, במלאת שנה לפטירתו של שפרינצק שהיה היו"ר הראשון של הכנסת. בנייתו נעשתה בשיתוף של הסוכנות היהודית, הממשלה והאוניברסיטה, ועלותו עמדה על חצי מיליון לירות. הבנייה הסתיימה בשנת 1962. מאז ששבה הפקולטה למדעי הרוח לקמפוס הר הצופים שוכן המכון שם בשני בניינים, ישן וחדש. מדיה וקבצים בנושא המכון ליהדות זמננו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון ליהדות זמננו ביום ד' - חנוכת בניין המכון ליהדות זמננו, דבר, 22 בינואר 1962 אבן-פינה באוניברסיטה למכון ליהדות זמננו ע"ש י. שפרינצק, דבר, 18 בפברואר 1960 א. ה. אלחנני, עם חנוכת בנין המכון ליהדות זמננו ע"ש יוסף שפרינצק, דבר, 24 בינואר 1962 קתדרה לתולדות הציונות נפתחה במכון ליהדות זמננו, דבר, 26 בדצמבר 1967 האוניברסיטה העברית בירושלים, בית הספר לחינוך ע"ש שלמה (סימור) פוקס. המרכז לחינוך יהודי ע"ש מלטון, דף שער בספרייה הלאומית
נעולים

נעולים (במקור: Lockout; ידוע גם בשם MS One: Maximum Security) הוא סרט פעולה משולב מדע בדיוני צרפתי משנת 2012 בבימוים של ג'יימס מת'ר וסטפן סנט. לגר, אשר כתבו את התסריט לסרט ביחד עם לוק בסון. בסרט מככבים גאי פירס, מגי גרייס, וינסנט רייגן, ג'וזף גילגאן, לני ג'יימס ופיטר סטורמר. צילומי הסרט התקיימו בבלגרד, והוא יצא לאקרנים ב-13 באפריל 2012 בארצות הברית ובצפון אמריקה. עלילת הסרט מספרת את סיפורו של סנואו (גאי פירס), סוכן CIA לשעבר אשר הופלל על פשע שלא ביצע ונשלח לכלא בחלל, אשר מציעים לו את חירותו, תמורת הצלת בתו של נשיא ארצות הברית אמילי (מגי גרייס) מאותו הכלא, לאחר שהשתלטו עליו 500 האסירים שבתוכו, תחת הנהגתם של אלכס (וינסנט רייגן) ואחיו הפסיכוטי היידל (גוז'ף גילגאן). הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 37% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 118 ביקורות. אתר האינטרנט הרשמי של נעולים "נעולים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נעולים", באתר נטפליקס "נעולים", באתר AllMovie (באנגלית) "נעולים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נעולים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נעולים", באתר Metacritic (באנגלית) "נעולים", באתר אידיבי "נעולים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נעולים, קדימון הסרט באתר יוטיוב Trumbore, Dave (18 במרץ 2012). "WonderCon 2012: LOCKOUT Panel Recap; Maggie Grace Screens First Footage". Collider.com. נבדק ב-18 במרץ 2012. {{cite web}}: (עזרה) "LOCKOUT". bbfc.co.uk. British Board of Film Classification. 4 באפריל 2012. נבדק ב-11 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Lockout (2012)". Box Office Mojo. Internet Movie Database. נבדק ב-13 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Lockout". Box Office Mojo. Amazon.com. 15 באפריל 2012. נבדק ב-16 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Luc Besson to Lockout Maggie Grace, Guy Pearce". אורכב מ-המקור ב-2010-10-27. נבדק ב-2012-04-28. "Lockout‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
נציגות יעקב הצדיק

נציגות יעקב הצדיק ובשמה המלא נציגות יעקב הצדיק לקתולים הדוברים עברית בישראל היא גוף בפטריארכיה הלטינית של ירושלים שמטרתו העיקרית היא לייסד ולקדם בישראל קהילות קתוליות דוברות עברית שחבריהן אינם מתפללים בקהילות הדוברות ערבית ואינם צליינים. הקמת הנציגות נועדה לתת מענה לנוצרים שהגיעו לארץ לאחר הקמת מדינת ישראל, בדרך כלל בני-זוג של עולים יהודים, וכן לקתולים ממוצא יהודי. עוד מבקשת הנציגות לשמש גשר בין הכנסייה לבין עם ישראל ולחזק את יחסי הידידות בין יהודים לבין נוצרים, וכן לקדם את ערכי השלום והצדק. בשנים האחרונות עוסקת הנציגות גם בתיאום עבודת הכנסייה עם הפליטים ומהגרי העבודה, אשר נמצאים בישראל. בשנת 1953 העלה ברונו הוסאר לראשונה את הרעיון לייסד קהילות נוצריות דוברות עברית וב-1954 ניתן לכך אישורו של הקרדינל אז'ן טיסראן (אנ'), האחראי על הכנסיות המזרחיות הקתוליות בוותיקן ובתמיכתו של הפטריארך הלטיני. באותה שנה נערך לראשונה טקס סעודת האדון בעברית, על-פי המנהג הסורי, אולם מנהג זה היה זר למאמינים שרובם היו לטינים. בצעד מיוחד, ב-1957 אישרו שלטונות הכנסייה לערוך חלקים נרחבים מהטקס לפי המנהג הלטיני בעברית[דרוש מקור], וזאת בשל כך שעברית היא שפת קודש בדומה ללטינית וליוונית. לאחר ועידת הוותיקן השנייה בשנת 1965 ניתן אישור לכלל הכנסיות להתפלל בשפות המקומיות (ולא בלטינית בלבד כמו קודם), ומאז כל הטקס נערך בעברית לפי הנוהג הלטיני. מאז שנת 1990 עומד סגן לפטריארך (Vicar) בראשה של הנציגות. באוגוסט 2019 הנציגות הוציאה הצהרה העוסקת בגירוש העובדים הזרים הפיליפינים, שהם ברובם המוחלט קתולים. ההצהרה נחתמה על ידי כל ראשי הכנסיות הקתוליות בארץ ונחשבת שנויה במחלוקת גם בתוך הכנסייה הקתולית עצמה. נכון לשנת 2019 פועלות בחסות הנציגות קהילות בתל אביב-יפו (כנסיית פטרוס הקדוש), ירושלים, חיפה, באר שבע, נצרת ובטבריה (כנסיית פטרוס הקדוש). עוד פועלת בחסות הנציגות קהילה דוברת רוסית המקיימת תפילות בטבריה, בבית החסד בחיפה ובמנזר השתקנים בלטרון. הנציגות גם מפעילה בית אבות בנהריה ופעוטון בירושלים. בנציגות חברים כ-500 מאמינים. להלן המשנים לפטריארך הממונים על הנציגות מאז שנת 1990: האב ז'אן-בפטיסט גוריון, בנדיקטיני (1990-2005). האב פיירבטיסטה פיצבאלה, פרנציסקני (2005-2008). האב דוד נויהאוז, ישועי (2009-2018) האב רפיק נהרה (2018-2021) האב פיוטר ז׳לסקו (2021-כיום) אתר האינטרנט הרשמי של נציגות יעקב הצדיק
2008 במדע

ערך מורחב – 2008 15 בינואר – גשושית מסנג'ר הגיעה לסביבות כוכב הלכת חמה. 9 במרץ – טיסה ראשונה של ז'ול ורן ATV. 21 במרץ – גשושית קאסיני גילתה על טיטאן אוקיינוס תת-קרקעי ממים ואמוניה. 25 במרץ – גשושית פניקס נחתה על המאדים. 26 ביוני – גשושית פניקס גילתה על המאדים סימני מים והוכיחה שתנאים על המאדים מתאימים לבקטריות וצמחים. 7 באוקטובר – לראשונה בוצע מעקב לאחר נפילת מטאוריט. 22 באוקטובר – שיגור גשושית הודית צ'אנדריאן 1 לחקר הירח. בניית ממריסטור בחברת HP. 10 בספטמבר – הפעלה של מאיץ LHC. יוני – ביצוע השתלת איברים ראשונה תוך ניצול טכניקת הנדסת רקמות על ידי פאולו מצ'יאני בספרד. פרס נובל פרס נובל לפיזיקה – יויצ'ירו נאמבו (ארצות הברית), על גילוי המכניזם של שבירת סימטריה ספונטנית בפיזיקה תת-אטומית, מקוטו קובאיאשי (יפן) טושיהידה מסקאווה (יפן) על גילוי מקור הסימטריה השבורה שחוזה את קיומן של לפחות שלוש משפחות של קווארקים בטבע. פרס נובל לכימיה – אוסאמו שיממורה (יפן) מרטין צ'לפי (ארצות הברית) רוג'ר טסיין (ארצות הברית) על גילוי ופיתוח השימוש בחלבון הפלואורסצנטי GFP. פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה – הרלד צור האוזן (גרמניה), על גילוי הקשר בין נגיף הפפילומה האנושי לסרטן צוואר הרחם, לוק מונטנייה (צרפת), פרנסואז בארה-סינוסי (צרפת), על זיהוי וירוס ה-HIV שגורם לאיידס פרס אבל ג'ון תומפסון וז'ק טיץ (צרפת/ארצות הברית) על הישגיהם המעמיקים באלגברה ובפרט על עיצובה המודרני של תורת החבורות פרס ישראל מדעי המחשב – עדי שמיר ביוכימיה – משה אורן חקר המתמטיקה – נגה אלון 19 במרץ – ארתור סי קלרק, ממציא וסופר בריטי (נולד ב-1917) 13 באפריל – ג'ון וילר פיזיקאי אמריקאי (נולד ב-1911) 16 באפריל – אדוארד לורנץ פיזיקאי אמריקאי (נולד ב-1917) 29 באפריל – אלברט הופמן כימאי שווייצרי (נולד ב-1906) 15 במאי – ויליס לם, פיזיקאי אמריקאי חתן פרס נובל (נולד ב-1913) מדיה וקבצים בנושא 2008 במדע בוויקישיתוף
2009 במדע

ערך מורחב – 2009 15 בינואר – גשושית מסנג'ר הגיעה לסביבות כוכב הלכת חמה 15 בפברואר – סיום הכנת מפת שטח הירח על בסיס נתונים מעודכנים. 6 במרץ – שיגור טלסקופ החלל קפלר. 9 בפברואר – גילוי כ-30 מומיות ולפחות תיבת קבורה אחת שלא נפגעה בקרבת הפירמידה של ג'וסר. צוללת לא מאוישת "Nereus" הגיע לעומק של 10,902 מ' ולקחה דגימות קרקע. 4 ביוני – הפעלת LAMOST, הספקטרומטר אופטי הגדול בעולם, בסין. פרס נובל פרס נובל לפיזיקה – צ'ארלס קואן קאו (סין/בריטניה), על הישגים פורצי דרך בנוגע להעברת אור בסיבים לתקשורת אופטית, וילארד בויל (ארצות הברית) ג'ורג' סמית (ארצות הברית) על המצאת מעגל מוליך למחצה לדימוי - חיישן ה-CCD. פרס נובל לכימיה - עדה יונת (ישראל) ונקטרמן רמאקרישנן (בריטניה) תומאס סטייץ (ארצות הברית) על מחקריהם שתרמו להבנת מבנה ותפקיד הריבוזום. פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה - אליזבת בלקברן (אוסטרליה), ג'ק שוסטק (ארצות הברית), קרול גריידר (ארצות הברית) על הגילוי כיצד כרומוזומים מוגנים על ידי טלומרים והאנזים טלומראז פרס אבל מיכאיל גרומוב (צרפת/רוסיה) על תרומותיו המהפכניות לגאומטריה פרס ישראל איתמר פרוקצ'יה - חקר הפיזיקה עמיחי מזר – חקר הארכאולוגיה צבי לרון – חקר הרפואה 19 במאי - רוברט פ. פורשגוט, ביוכימאי אמריקאי ממוצא יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על חלקו בגילוי תכונות האיתות של חנקן חמצני (נולד ב- 1916) 12 בספטמבר – נורמן בורלוג, מיקרוביולוג, גנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לשלום, בעזרת הכלאת זני דגנים שונים הביא לגידול משמעותי ביבולים של מקורות מזון מרכזיים, נחשב לאבי המהפכה הירוקה (נולד ב- 1914) 5 באוקטובר – ישראל גלפנד, מתמטיקאי, ממייסדי בתי הספר הסובייטים למתמטיקה. חתן פרס וולף (נולד ב-1913) 8 בנובמבר – ויטאלי גינזבורג, פיזיקאי ואסטרופיזיקאי רוסי ממוצא יהודי, חבר באקדמיה הרוסית למדעים, חתן פרס נובל לפיזיקה, עסק בחקר מוליכות-על, התקדמות גלים אלקטרומגנטיים בפלזמה ומקור הקרינה הקוסמית, מילא תפקיד מפתח בפרויקט פיתוח פצצת המימן הסובייטית (נולד ב- 1916) מדיה וקבצים בנושא 2009 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולדימיר מקסימוב

ולדימיר ימליאנוביץ' מקסימוב (ברוסית: Влади́мир Емелья́нович Макси́мов; ‏27 בנובמבר 1930 – 26 במרץ 1995) היה משורר, מחזאי, עורך וסופר רוסי, יצירותיו תורגמו לעברית ולשפות נוספות. מקסימוב נולד במוסקבה בשם לב סמסונוב, אביו נכלא ב-1933 על ידי השלטונות הסובייטים בעוון פעילות נגד המשטר אשר בראשו עמד יוסיף סטלין (בין היתר נחשד האב בטרוצקיזם). ב-1940 שוחרר האב ונשלח כחייל סובייטי אל החזית,ונהרג במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא החל לנדוד בין בתי יתומים שונים, למרות שקיבל חינוך עממי פורמלי את רוב השכלתו רכש באופן לא פורמלי, הוא היה ילד רחוב ובמהרה הוסב שמו בתעודת הזהות לוולדימיר מקסימוב ושם זה הפך לשמו כאדם וסופר עד סוף ימיו. מקסימוב הואשם בעבירה פלילית ולאחר שחרורו בשנת 1952 התמקם הסופר בקווקז בקובאן. בתקופה זו התוודע לראשונה לפקיד מקומי מטעם הקומסומול בשם מיכאיל גורבצ'וב. הוא החל לעסוק בכתיבה ספרותית, שיריו החלו להתפרסם בעיתונים קווקזים. בשנת 1956, בעקבות תקופת חרושצ'וב בברית המועצות, יצא לאור ספר שיריו הראשון שנקרא חובתו של דור. בשנת 1961 חזר מקסימוב להתגורר בעיר הולדתו מוסקבה, הוא התיידד עם הסופר קונסטנטין פאוסטובסקי, במסגרת כתב העת אוקטובר פרסם סיפורים קצרים ומחזות שזכו להצלחה, בשנת 1965 הומחז סיפורו של מקסימוב חיי אדם והועלה לפני קהל בתיאטרון פושקין במוסקבה. בתקופה זו היה מקסימוב חבר איגוד הסופרים של ברית המועצות, והיה מזוהה עם כתב העת הספרותי אוקטובר בו פורסמו כל יצירותיו, בין השנים 1967 ל 1968 היה מקסימוב עורך כתב העת. אך בשנת 1968 בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה התפטר מקסימוב מכל תפקידיו בכתב העת. הרומן הראשון שכתב ופרסם מקסימוב, שבעת ימי הבריאה הכיל ביקורת על המפלגה הקומוניסטית הסובייטית ורמזים שהביעו תמיכה בדת. לפיכך הוא לא יצא לאור בברית המועצות. בתחילה הוא יצא לאור במערב גרמניה בשפת המקור בה נכתב רוסית. הספר זכה להצלחה ואף תורגם לשפות נוספות וזכה להצלחה באירופה. הרומן השני של מקסימוב קאראנטין זכה להצלחה ותורגם לשפות רבות. בעקבות הרומנים שכתב סולק הסופר מאיגוד הסופרים הסובייטים, כל יצירותיו הוחרמו ונאסרו להפצה בברית המועצות, בנוסף אושפז הסופר בכפייה במוסדות פסיכיאטרים בברית המועצות, פעולות הענישה נעשו בהוראת נשיא ברית המועצות באותם ימים ליאוניד ברז'נייב. בשנת 1974 בעקבות לחץ בינלאומי הותר לסופר לצאת לפריז ואכן הוא יצא את ברית המועצות ולא שב אליה עד בוא עידן הפרסטרויקה. בתקופת שלטון מיכאיל גורבצ'וב אף הוחזרה לסופר אזרחותו הרוסית. בשנים שלפני הפרסטרויקה, עסק הסופר בפעילות אנטי סובייטית ואינטלקטואלית בעיר פריז, הוא היה העורך והרוח מאחורי המגזין בשפה הרוסית Kontinent בשנת 1995 מת הסופר בפריז בעקבות מחלת הסרטן. קאראנטין, תרגם מרוסית: צבי ארד, הוצאת עם עובד, 1975 פרידה משומקום, תרגם מרוסית: צבי ארד, הוצאת עם עובד, 1979 מדיה וקבצים בנושא ולדימיר מקסימוב בוויקישיתוף הספד על ולדימיר מקסימוב (באנגלית) על הסופר באתר עם עובד (אורכב 31.05.2020 בארכיון Wayback Machine) ולדימיר מקסימוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולדימיר מקסימוב, דף שער בספרייה הלאומית
פוני שטלנד

פוני שטלנד (באנגלית: Shetland pony) הוא גזע של סוסי פוני אשר מקורו באיי שטלנד. גובהו של הפוני שטלנד נע בין 72 ס"מ, לגובה מקסימלי על פי תקני הגזע של 107 ס"מ בשיא הגב. לפוני שטלנד פרווה צפופה, רגליים קצרות והם נחשבים נבונים למדי. זהו גזע חזק מאוד של סוסי פוני, המשמש לרכיבה ולנשיאת משא. מקורו של גזע פוני השטלנד מאיי שטלנד, קבוצת איים בצפונה של סקוטלנד, צפונית מזרחית לאורקני, ו-280 ק"מ מאיי פארו. סוסים בעלי ממדים קטנים הוחזקו באיים אלה מזה מאות וייתכן שאף אלפי שנים. תושבי האיים הרביעו את הסוסים המקומיים עם סוסי פוני שהובאו למקום על ידי מתיישבים נורווגים. תנאי המחיה הקשים באיי שטלנד, מקורות מזון מוגבלים ומזג אוויר קיצוני, הפכו גזע זה לעמיד במיוחד. השימוש העיקרי בסוסי פוני שטלנד נועד לגרירת עגלות כבול ופחם ולצורכי משק אחרים, ואף לחריש בשדה. עם עליית הצורך בפחם, בתקופת המהפיכה התעשייתית במחצית המאה ה-19, אלפי סוסי פוני שטלנד הועברו לאי הבריטי לעבודה במכרות פחם, לצורך גרירת קרוניות פחם מתוך המכרות, לעיתים במהלך כל חייהם. מכרות פחם במזרח ארצות הברית ייבאו אף הם את הפוני שטלנד לצורכי עבודה ומכרה הפחם האחרון בארצות הברית, אשר בו נעשתה העבודה בעזרת סוסי פוני, נסגר בשנת 1971. ספר הגזע של החברה הבריטית לפוני שטלנד נוסד בשנת 1890, כדי לשמור על טוהר גזע זה ולעודד הרבעת סוסים איכותיים. בשנת 1957 נוצרה תוכנית התומכת בשימוש בסוסי הרבעה איכותיים מאיי שטלנד לשיפור תכונות הגזע. סוסי פוני שטלנד משמשים לרכיבת ילדים וכבעלי חיים לתצוגות ראווה ולגרירת כרכרות. סוסי פוני שטלנד משמשים אף בתי ספר לרכיבה לצורך לימוד ילדים בלבד, כיוון שיש להם הגבלת משקל שאינה תואמת למשקלם של המבוגרים, כמו כן הם משמשים לרכיבת פנאי. בירידים ובקרנבלים ניתן לראות סוסי פוני שטלנד לשימוש תיירותי. פוני שטלנד נפוצים אף בפינות ליטוף בגני חיות ובפינות חי וכן משמשים לטיפול בבעלי חיים. בבריטניה מתקיימים אף מרוצי סוסי פוני שטלנד לרוכבים צעירים. The Shetland Pony Stud-Book Society - החברה לספר הגזע של פוני שטלנד (סקוטלנד) (באנגלית) Pony Breeders of Shetland Association - מגדלי פוני שטלנד (איי שטלנד) (באנגלית) Shetland Pony Society of North America - החברה לפוני שטלנד בצפון אמריקה (באנגלית) The American Shetland Pony Club - מועדון הפוני שטלנד האמריקאי (באנגלית) פוני שטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הציונות (כתב עת)

הציונות: מאסף לתולדות התנועה הציונית והיישוב היהודי בארץ-ישראל היה כתב עת בעברית שיצא בשנים 1970–2001 בהוצאת "המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן" של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. הגיליון הראשון יצא בשנת 1970 בעריכתו של פרופ' דניאל קארפי והוקדש לזכרה של גליה ירדני-אלמוג, חברת המכון. כתב העת עסק בתולדות הציונות בהקשר הכולל של תולדות עם ישראל. על פי המוצהר בגיליונו הוא נועד להציג מיזמי מחקר בתחומים אלה: עבודות המחקר שהמכון לחקר הציונות יזם וייזום, תכליתן לחשוף את שרשיה, את מסגרתה ואת פעלה של התנועה הלאומית והיהודית על כל צדדיה: על הישגיה וכשלונותיה, על מעשיה ומחדליה, על ערכי היסוד שאיחדו אותה, ועל הזרמים הרעיוניים והחברתיים שפעלו בתוכה. הגיליונות נערכו בשלושה פרקים: מחקרים – מחקרי עובדי המכון וחוקרים אחרים בתחומים הרלוונטיים, כולל מסקנות. מקורות – תעודות ומסמכים שטרם יצאו לאור מארכיוני ישראל וממשלות שונות. סקירות ביבליוגרפיות – רשימות של כתבי אישים ודברי ביקורת על ספרים. בשנת 2002 נסגר כתב העת במתכונתו, ותחתיו החל לצאת לאור ישראל; עורכי "ישראל" הציגו אותו ככתב עת לחקר החברה הישראלית בפרט על היבטיה השונים, בתחומי הסוציולוגיה, ספרות, מגדר, אמנות, יחסי חוץ ועוד. כתב העת "הציונות", באתר המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן דניאל קארפי, ‏עם קובץ "הציונות", הציונות א', 1970 ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל (כתב עת)

ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל - היסטוריה, תרבות, חברה הוא כתב עת מדעי בעברית. החל משנת 2002 בהוצאת "המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן" בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. "ישראל" החל את דרכו לאחר שנסגר כתב העת הציונות. הוא יוצא לאור בדרך כלל פעמיים בשנה. עורכי "ישראל" הסבירו כי בכתב העת החדש תפיסת עולם חדשה ואינטרדיספלינרית לחברה הישראלית על היבטיה השונים, בתחומי הסוציולוגיה, ספרות, מגדר, אמנות, יחסי חוץ ועוד. הגיליון הראשון שיצא באביב תשס"ב, 2002. בין עורכיו הקודמים נמנים שלום רצבי ומאיר חזן, נכון ל-2019 עורכת את כתב העת רונה יונה. בכריכה של כל חוברת מוצגת יצירת אמנות של אמן ישראלי. כתב העת "ישראל", באתר המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1813 במדע

ערך מורחב – 1813 גילוי מקדשי אבו סימבל על ידי יוהאן לודוויג בורקהרדט. פרסום ספר Traité des poisons של כימאי צרפתי מטיו אורפילה. הספר מהווה בסיס לטוקסיקולוגיה מודרנית. אדוארד צ'ארלס הווארד המציא שיטה חדשה לזיקוק סוכר בתת-לחץ במיכל סגור גילוי משוואת פואסון על ידי סימאון דני פואסון. קלוד-אנרי דה סן-סימון פרסם את ספרו Physiologie sociale 19 בינואר – הנרי בסמר, ממציא בריטי שהניח את היסוד לתעשיית הפלדה עם תהליך בסמר. (נפטר ב-1898) 12 בפברואר – ג'יימס דווייט דיינה, גאולוג אמריקאי (נפטר ב-1895) 18 בפברואר – קרל וולטזין, כימאי גרמני, מיוזמי כנס קרלסרוה. (נפטר ב-1870) 19 במרץ – דייוויד ליווינגסטון, מגלה ארצות בריטי. (נפטר ב-1873) 12 ביולי – קלוד ברנר, פיזואולוג צרפתי (נפטר ב-1878) 19 בדצמבר – טומס אנדיו, כימיכאי אירי (נפטר ב-1885) 10 באפריל – ז'וזף לואי לגראנז', מתמטיקאי צרפתי. (נולד ב-1736) 27 באפריל – זבולון פיק, מגלה ארצות אמריקאי (נולד ב-1779) 10 במאי – זיהון קרל ויליאם איליגר, זואולוג גרמני (נולד ב-1775) 22 ביולי – ג'ורג' שאו, זואולוג ובוטנאי בריטי (נולד ב-1751) 23 באוגוסט – אלכסנדר וילסון, אורניתולוג אמריקאי (נולד ב-1766) מדיה וקבצים בנושא 1813 במדע בוויקישיתוף .
אריה גילאי

אריה גילאי (16 ביוני 1938 - 9 במרץ 2013) היה נוירופיזיולוג קליני, חוקר ישראלי ומומחה לאבחון פגיעות ומחלות בשרירים ובעצבים. הקים וניהל את המכון לאבחון נוירולוגי במרכז הרפואי שערי צדק, ואת המחלקה לנוירופיזיולוגיה קלינית בבית החולים אלי"ן. ד"ר גילאי היה דור חמישי לילידי ירושלים. בתחילת שנת 1956 התנדב לשרת בצנחנים והשתתף בצניחה במתלה במבצע קדש. בשנת 1962 השלים את לימודיו בלונדון אנגליה. את כל לימודיו האקדמיים סיים באוניברסיטה העברית בירושלים: ובהם לימודי תואר בוגר אוניברסיטה (B.Sc), תואר מוסמך אוניברסיטה (M.Sc) ותואר שלישי - דוקטורט (Ph.D) בביופיזיקה של תאי שריר. בשנים 1974 עד 1978 שימש עמית מחקר בביופיזיקה של תאי שריר באוניברסיטת פרדו באינדיאנה. והתמחה בנוירופיזיולוגיה קלינית במרכז הרפואי של אוניברסיטת "רש" בשיקגו ארצות הברית. בין השנים 1988 – 1993 שימש כיו"ר האגודה הישראלית לנוירופיזיולוגיה קלינית. בשנת 1989 מונה כנשיא הכינוס הבינלאומי ה-9 לנוירופיזיולוגיה קלינית ובשנת 1993 מונה כנשיא החברה הבינלאומית לאלקטרומיוגרפיה (EMG) ממוחשבת. פרש לגמלאות והקים את "המרכז לאספנות" בירושלים. כתב, ערך ובנה אתרי אינטרנט רבים בנושאים מגוונים. אריה גילאי הלך לעולמו בכ"ח באדר תשע"ג. היה נשוי לרות גילאי ואב לשני ילדים. גילאי נודע בעיקר בזכות עבודתו לברור התכונות הביופיזיקליות של ממברנות בתוך תאי שריר והבנת המנגנון המביא להתכווצות השריר. כמו כן נודעה עבודתו על שיכלול השיטה החשמלית לאבחון מוקדם של מחלות ניוון שרירים וניוון עצבים בילדים ובבני נוער. גילאי הוא חתן פרס לנדאו למחקר ופרסם עשרות מאמרי מחקר. גילאי זכה במענקים מקרנות מחקר על הישגיו המדעיים ובהם: מענק האגודה לניוון שרירים של אמריקה, קרן דיסאוטונומיה, ואגודת "לב" בשיקגו. רשימת חלק מהפרסומים המדעיים בתחום הביופיזיקה והנוירופיזיולוגיה. אתר "Billiongraves" Purdue University Dept. of Biophysics Rush University Medical Center International Society for Computerized EMG Muscular Dystrophy Associations of America The Dysautonomia Foundation Chicago Heart Association
איחוי (מחשוב)

איחוי (באנגלית: "Defragmentation" ; בתרגום חופשי לעברית: "דה-פרגמנטציה" או "הפחתת קיטוע"), בהקשר של תחזוקת מערכות קבצים, הוא תהליך שמפחית את כמות הקיטוע. הפחתת הקיטוע נגרמת כתוצאה מסידור פיזי של תוכן אמצעי האחסון, כך שיאחסן את קובצי המחשב במספר מינימלי של אזורים מופרדים. כמו כן, האיחוי מנסה ליצור אזורים רחבים יותר של מקום פנוי על ידי דחיסה על מנת לעכב את חזרת הקיטוע. איחוי מועיל וקשור למבנה האלקטרומגנטי של הכוננים הקשיחים. תזוזת ראש הקריאה והכתיבה של הדיסק הקשיח באזורים שונים בדיסק איטית יותר כאשר הוא מנסה לגשת לקבצים מקוטעים, לעומת גישה לתוכן שאינו מקוטע ברצף, מבלי להזיז את הראש לחיפוש מקטעים אחרים. הפיצול מתרחש כאשר מערכת הקבצים לא יכולה או אינה מכילה מספיק שטח רציף לאחסון קובץ מלא כיחידה, ובמקום זאת היא מכניסה חלקים ממנו לפערים בין קבצים קיימים (הקיימים בדרך כלל עקב קובץ מערכת שנמחק או בגלל מערכת הקבצים שהקצתה שטח עודף עבור הקובץ מלכתחילה). קבצים שנוספים לעיתים קרובות (לדוגמה - קובצי תיעוד), כמו גם הוספה תכופה ומחיקה של קבצים (לדוגמה - הודעות דוא"ל ומטמון דפדפן האינטרנט). מספר גדול יותר של קבצים עשוי לתרום להתהליך הפיצול ולגרום לביצועי הֶפסֵד. האיחוי מנסה להקל על בעיות אלה על ידי סידור מחדש של הקבצים על המדיה המאחסנת. כדי לאחות דיסק, דרושה תוכנת איחוי היכולה להעביר קבצים בתוך שטח פנוי זמין בלבד. זוהי פעולה אינטנסיבית מאוד ולא ניתן לבצעה על מערכת עם מעט או ללא שטח פנוי. במהלך איחוי, ביצועי המערכת יהיו איטיים, ועדיף להשאיר את המחשב ללא פעולות נוספות במהלך התהליך, כך שהמאחה לא יתבלבל משינויים בלתי צפויים במערכת הקבצים. האיחוי אינו משנה את המיקום הלוגי של הקבצים (המוגדרים כמיקומם בתוך מבנה הספריות). מלבד איחוי קובצי התוכנית, כלי האיחוי יכול גם להקטין את הזמן שנדרש כדי לטעון תוכניות ולפתוח קבצים. לדוגמה, מאחה Windows 9x כלל את Intel Launch Launch Accelerator אשר ביצע אופטימיזציה של תוכניות בדיסק על ידי הצבת קובצי התוכנית המאוחדים והתלות שלהם זה לצד זה, בסדר שבו התוכנית טוענת אותם, כדי לטעון תוכניות אלה מהר יותר. במסלולים החיצוניים של הדיסק הקשיח קיימת יכולת העברת נתונים גבוהה יותר מאשר את במסלולים הפנימיים. הצבת הקבצים המוגשים לעיתים קרובות על המסלולים החיצוניים מגדילה את הביצועים. איחוי של צד שלישי, כגון MyDefrag, יעביר קבצים נגישים לעיתים קרובות אל המסלולים החיצוניים. שיפורים בכוננים קשיחים מודרניים כגון זיכרון מטמון RAM, מהירות סיבוב מהירה יותר, סוגי בקר (SCSI / ATA TCQ או SATA NCQ), וצפיפות נתונים גדולה יותר מפחיתים את ההשפעה השלילית של פיצול על ביצועי המערכת במידה מסוימת. עם זאת, המערכות המודרניות מרוויחות מאוד מכמויות הדיסק הענקיות הקיימות כיום, מאחר שחלק קטן ממספר הדיסקים המלאים מלא, פחות או יותר, ובדיסק קשיח בעל קיבולת גבוהה, אותה מחיצה תופסת טווח קטן יותר של צילינדרים, וכתוצאה מכך הוא יכול לעבוד מהר יותר. עם זאת, זמן הגישה הממוצע לעולם אינו יכול להיות נמוך ממחצית סיבוב המגשים, וסיבוב המגש (הנמדד בסל"ד) הוא המאפיין המהיר של HDDs שחווה את הצמיחה האיטית ביותר במשך עשרות שנים. מדיה וקבצים בנושא איחוי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוקאן

יוקאן (ביפנית: 羊羹) הוא קינוח יפני פופולרי מסוג מקפא המיוצר ממחית שעועית, אגר (כחומר מסמיך) וסוכר (להמתקה). הוא עשוי ממחית שעועית אדומה, סוכר ואגר-אגר. הג'לי נוצר בבלוקים מלבניים ארוכים ומוגש פרוס לחתיכות קטנות יותר. שני הזנים העיקריים כוללים נרני יוקן, הזן המוצק יותר, ומיזו יוקן, גרסת קיץ קלה יותר ומוגשת בדרך כלל צוננת. היוקאן מיוצר בבלוקים ונחתך לחתיכות לפני האכילה. בדרך כלל מיוצר ממחית של שעועית אדומה, אך ניתן להכינו גם ממחית של שעועית מצויה או אזוקי. כאשר משתמשים בשעועית מצויה ניתן להוסיף אבקת תה ירוק (מאצ'ה) המעניקה טעם וצבע ייחודיים. לעיתים מוסיפים ליוקאן חתיכות ערמונים, אפרסמון, פולי אזוקי מסוכרים, תאנים או בטטה, ולעיתים משתמשים בממתיק חלופי כמו דבש. ג'לי Yōkan, www.tasteatlas.com