laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שורש 55

שורש 55, או גונג בּוּ (בסינית: 廾部, פיניין: Gǒng bù) הוא השורש החמישים וחמישה של הכתב הסיני. פירושו "שתי ידיים" או "קשת (מבנה)" והוא אחד מתוך 31 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משלושה קווים. במילון קאנגשי יש 50 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה. השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn) Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York, 1987: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: location (link) Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא שורש 55 בוויקישיתוף מסד נתונים של Unihan - U+5EFE
שורש 107

שורש 107 או פִּי בּוּ (בסינית: 皮部, פיניין: Pí bù) הוא השורש המאה ושבעה של הכתב הסיני. פירושו "עור", והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים. במילון קאנגשי יש 94 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה. השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn) Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York, 1987: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: location (link) Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא שורש 107 בוויקישיתוף מסד נתונים של Unihan - U+76AE
ארמון המושל באסמרה

ארמון המושל באסמרה הוא בית העירייה של אסמרה, אריתריאה. הוא נבנה במהלך התקופה הקולוניאלית במרכז העיר, בסגנון ארט-דקו איטלקי. כיום משמש המבנה כלשכת נשיא אסמרה. ארמון המושל האיטלקי לשעבר נבנה בשנת 1897 על ידי פרדיננדו מרטיני, המושל האיטלקי הראשון של אריתריאה. המבנה הוסב למוזיאון של אסמרה בתקופת הממשל האתיופי, כאשר ארמון המושל הועבר לבניין הנוכחי. בית העירייה הנוכחי נבנה במהלך שנות ה-30 בסגנון פאשיסטי טיפוסי (שנקרא ליטוריו), עם מגדל מרכזי בכניסה המעוטר ב"פאשי" (נהרס במרץ 1941, כאשר העיר נכבשה על ידי הבריטים). הוא ממוקם ליד בית המשפט ומשרד המשפטים של הרפובליקה של אריתריאה, בחלק המרכזי של אסמרה שזכה לתואר אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2017. בית העירייה של אסמרה הופיע על בולי ההכנסה האחרונים של אסמרה, שהונפקו ב-1960. Edward Denison, Guang Yu Ren, Naigzy Gebremedhin and Guang Yu Ren. Asmara: Africa's secret modernist city New York, 2003 (ISBN 1-85894-209-8) Antoinette Jeanson, Paul-Antoine Martin. Asmara, la petite Rome africaine. Paris, 2015 (ISBN 978-2-343-05684-5) מדיה וקבצים בנושא ארמון המושל באסמרה בוויקישיתוף "Eritrea capital Asmara makes World Heritage list". BBC News. 8 ביולי 2017. {{cite news}}: (עזרה)
אליס רוונל הוגר סמית'

אליס רוונל הוגר סמית' (באנגלית:Alice Ravenel Huger Smith‏:14 ביולי 1876 - 3 בפברואר 1958) הייתה אמנית אמריקאית. היא הייתה אחת הדמויות המובילות בתקופת הרנסאנס של צ'ארלסטון, יחד עם אליזבת אוניל ורנר, אלפרד האטי ואנה הייוורד טיילור. סמית' הייתה ילידת צ'ארלסטון, דרום קרוליינה, ונולדה לאחת המשפחות החשובות של העיר. הוריה היו קרוליין (רייבנל) סמית' ודניאל אליוט סמית'. דרך סבא רבא שלה דניאל רוונל (1762–1807), היא הייתה בת דודה רחוקה של הסופרים ממשפחת רוונל. סמית' קיבלה הכשרה בסיסית, בתחילת הקריירה שלה, באיגוד האמנות של קרולינה, אך חוץ מזה נשארה אוטודידקטית במידה רבה לאורך כל חייה. היא מיעטה לטייל, רק פעם אחת נסעה לקנדה, ושנאה שינויים - היא לא אהבה את המכוניות, והעדיפה ללכת ברגל. סמית' התחילה את הקריירה שלה כפורטרטית - העתקה תמונות משפחתיות ישנות וציירה חברים וקרובים. בתקופה זו היא גם ציירה מניפות וכרטיסי ביקור. ב-1910 היא החלה להתנסות בהדפסה ותחריט של קוביות עץ. היא לימדה תחריט במהלך שנות ה-20, כאשר אליזבת אוניל ורנר הפכה תלמידה בולטת. לאחר שהתנסתה בצבעי שמן והדפסה, סמית' הסתפקה בסופו של דבר בצבעי מים כמדיום המועדף עליה, בו תעבוד עד סוף חייה. סמית' הייתה גם מעורבת בקהילה האמנותית של צ'ארלסטון - חברה מייסדת של מועדון צ'ארלסטון וליגת האמנות של מדינות דרום, היא הייתה מעורבת גם בקרן צ'ארלסטון ההיסטורית, האגודה לאמנות קרולינה ובאגודה למוזיקה ושירה. עבודתה של סמית' הושפעה מסגנונות יפניים, שאותם הכירה מהדפסים באוסף של בן דודה, פרופסור מאוניברסיטת הרווארד מוט אלסטון ריד. אסתטיקה זו התחזקה על ידי חשיפתה לאמנותה של הלן הייד. את עבודתה של הייד התוודעה סמית' כשהייד ביקרה בצ'ארלסטון. מבקר נוסף שהשפיע על התפתחותה האמנותית היה לוול בירג' הריסון, אותו הכירה כאשר בילה תקופה ממושכת בעיר בשנת 1908. בניגוד לרבים מחבריה האמנים בדרום קרוליינה, סמית' העדיפה את הנוף הכפרי של קרולינה על פני סצנות אורבניות של צ'ארלסטון. היא גם התעניינה ברישום אורחות חיים שהולכות ונעלמות. עבודתה הידועה ביותר היא סדרת עשרים ותשעה צבעי המים שציירה להמחשת שדות האורז של קרולינה משנות החמישים. רבים מצבעי המים הבוגרים שלה מתארים סצנות כפריות. בתחילת הקריירה שלה היא גם איירה ספר שחיבר אביה, שכותרתו The Dwelling Houses of Charleston, הוא פורסם ב-1917 ועורר את תנועת השימור ההיסטורי בעיר. היא איירה גם ספר נוסף של אביה, ותרמה איורים לכמה כרכים אחרים על דרום קרולינה לאורך הקריירה שלה. סמית' הציגה רבות במהלך הקריירה שלה, הן בדרום קרוליינה והן במקומות אחרים בארצות הברית. חלק מיצירותיה, נמצאים בבעלות איגוד האמנות של קרולינה וניתן לראות אותן במוזיאון ג'יבס לאמנות, ששמר את היצירות בסיוע מוזיאוני האמנות של אוניברסיטת הרווארד. כמה מצבעי המים שלה מוחזקים על ידי אוסף ג'ונסון לאמנות דרום. מסמכיה של סמית מוחזקים על ידי החברה ההיסטורית של דרום קרוליינה סמית' נקברה בבית הקברות מגנוליה בצ'ארלסטון. מדיה וקבצים בנושא אליס רוונל הוגר סמית' בוויקישיתוף אליס רוונל הוגר סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) Alice Smith :, The Johnson Collection, LLC (באנגלית) Impressionism and the South: Exhibition September 20 Through November 13, 1988, Greenville County Museum of Art, The Museum, 1988. (באנגלית) "The quandary of Alice Ravenel Huger Smith" THE CHARLESTON RENAISSANCE, web.archive.org, ‏2015-08-11 A Commitment to Conservation: Alice Smith’s Rice Plantation Series, Gibbes Museum of Art, ‏2013-02-27 (באנגלית)
לידא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לידא – עיר בבלארוס לידא (מחוז משנה) – מחוז בבלארוס דוד לידא – רב הולנדי העיר לוד, הקרויה Lydda ביוונית, לטינית, איטלקית ומספר שפות נוספות לידה (פירושונים)
שורש 201

שורש 201, או חואנג בּוּ (בסינית: 黃部, פיניין: Huáng bù) הוא השורש המאתיים ואחד של הכתב הסיני. פירושו "צהוב", והוא אחד מתוך 4 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משנים-עשר קווים. במילון קאנגשי יש 42 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה. השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn) Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1. Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא שורש 201 בוויקישיתוף מסד נתונים של Unihan - U+9EC3
יינדז'יך טרפישובסקי

יינדז'יך טרפישובסקי (בצ'כית: Jindřich Tripišovský; נולד ב-27 בפברואר 1976) הוא מאמן כדורגל צ'כי המאמן את סלביה פראג. ביולי 2011 מונה טרפישובסקי למאמן Horní Měcholupy מהליגה הצ'כית הרביעית, ובתום העונה העלה אותה לליגה השלישית. ביוני 2013 מונה למאמן ויקטוריה ז'יז'קוב מהליגה השנייה. ביולי 2015 הצטרף לסלובן ליברץ מליגת העל הצ'כית, ובשתי העונות וחצי שאימן אותה - הגיעה הקבוצה למקומות השלישי והתשיעי. בדצמבר 2017 מונה למאמנה של סלביה פראג. תחתיו הפכה הקבוצה לקבוצה החזקה בליגה, כשהיא זוכה בשלוש אליפויות רצופות, שלושה גביעים וסופרקאפ אחד, ומשלימה טרבל ודאבל. הקבוצה גם הצליחה במישור האירופי, כשבעונת 2019/2020 הצליחה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, ובעונות 2018/2019 ו-2020/2021 הגיעה עד לשלב רבע הגמר בליגה האירופית. את עונת 2020/2021 השלימה הקבוצה עם אליפות ללא הפסד, ואף קבעה שיא היסטורי בליגה עם 54 משחקים ברציפות ללא הפסד בשנים 2020–2021. סלביה פראג אליפות צ'כיה (3): 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021 הגביע הצ'כי (3): 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021 הסופר קאפ הצ'כי (1): 2019 מדיה וקבצים בנושא יינדז'יך טרפישובסקי בוויקישיתוף יינדז'יך טרפישובסקי, באתר Soccerway יינדז'יך טרפישובסקי, באתר WorldFootball.net יינדז'יך טרפישובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt "Slavia už má náhradu za Šilhavého. Trenérem jmenovala Tripišovského". idnes.cz. נבדק ב-2017-12-22. "NEPORAŽENÍ 582 dnů. Série, na kterou se nezapomene". Slavia.cz. נבדק ב-17 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
ליפוט שאטורי

ליפוט שאטורי (במקור שניידר, בהונגרית: Sátori Lipót;‏ 1899 – 1943) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, מעצב כרזות ומאייר ספרים; דמות יוצאת דופן בתולדות עיצוב הכרזות ההונגרי. הוא נודע בשנות בעשור השני של המאה ה-20 ובעשור השלישי של המאה ה-20 בעיקר בזכות כרזות הסרטים שלו בסגנון אר נובו. מקום עבודתו היה בודפשט. ליפוט שניידר נולד בשנת 1899 כילד במשפחה יהודית. לא ידועים מקומות הולדתו ומותו (סביר בהחלט שנספה בשואה) ואף לא התאריכים המדויקים של שני אירועים אלה. הוא המשיך את לימודיו (אחרי סיום התיכון) בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט (שמה כיום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב). כרזות הסרטים הראשונות שלו פורסמו כבר בשנת 1917 בגיל 18 בלבד. בשנים הראשונות לקריירה עבד באופן קבוע ב"תיאטרון הלאומי לקולנוע - אורניה" (Uránia Nemzeti Filmszínház). במהלך מלחמת העולם הראשונה עיצב כרזות בעיקר לסרטי תעמולת מלחמה. בשנת 1919 הכין כרזה לרפובליקה הסובייטית ההונגרית. בשנים 1918–1919 פתח את הסטודיו לגרפיקה עם אימרה פלדש, בו עבדו על כמה עיצובים של כרזות, אך לא יצרו רק כרזות קולנוע. הם יצרו את החתימה המשותפת שלהם של földeSSátori מסגסוגת, מתוך החתימות של שניהם. בשנות העשרים והשלושים קיבלו מספר משימות. לאחר שפלדש עזב את בודפשט, שאטורי יצר לבד או עם דיולה פייש. מספר איורי ספר קשורים בשמו. הוא נפטר בשנת 1943. עד מהרה זכה לשבחים על היכולת לסכם סרטים בצורה של כרזות שמושכות את העין. הכרזות הראשונות שלו מייצגות את סגנון האר נובו המעוטר של העשור הראשון של המאה ה-20 עד שנות ה-20. עבודות אלה ריאליסטיות יותר ומבליטות את ההיסטוריה של הסרטים. שאטורי עיצב על הכרזה לעיתים קרובות את אחת הדמויות הראשיות בסרט או בסצנה חשובה בסרט. לרוב הכרזות שלו שנעשו בשנות העשרים והשלושים יש מאפיינים של טרנד האר דקו. הם כבר מאופיינים באזורים גדולים וצבעוניים וקווים חזקים מבעבר. אחד המוטיבים הפופולריים ביותר של שאטורי היה האישה, בדרך כלל גיבורת הסרט. הדמויות האלה תוארו בכרזה בדרך כלל בצורה דמונית וארוטית. בעבודותיו השתמש לעיתים קרובות באפקטים חזקים של אור. הסגנון והנושא של יצירותיו דומים מאוד לאלה של שותפו, אימרה פלדש. בעוד שהכרזות של פלדש התבססו על איור, הרי עבודותיו של שאטורי ביטאו יותר ציור ואקספרסיביות. הוא השתמש לעיתים קרובות בצבעים עזים ותוססים ובצורות דינאמיות. סגנונו השתלב היטב בעולם הוויזואלי של עידן הסרט האילם. מדיה וקבצים בנושא ליפוט שאטורי בוויקישיתוף ליפוט שאטורי, ב-Budapest Poster Gallery ליפוט שאטורי, ב-Artnet "Sátori, Lipót: 1899 - 1943" (באנגלית). Budapest Poster Gallery. אורכב מ-המקור ב-2014-02-23. "Sátori Lipót". Kieselbach Galéria és Aukciósház.
דפורסט קלי

ג'קסון דפורסט קלי (אנגלית: Jackson DeForest Kelley;‏ 20 בינואר 1920 - 11 ביוני 1999) היה שחקן קולנוע אמריקאי. פרסומו הגדול ביותר הגיע מתפקידו כדוקטור ליאונרד "עצמות" מק'קוי, בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים". נולד באטלנטה, ג'ורג'יה. כילד השתתף כזמר במקהלת הכנסייה. הוא קיבל גם תפקידי סולו, ומאוחר יותר הופיע גם בתחנת רדיו מקומית באטלנטה. כתוצאה מהופעות אלה זכה בחוזה הופעות עם לו פורבס ותזמורתו בתיאטרון פארמאונט בעיר. בגיל 17 קלי הגיע ללונג ביץ' בקליפורניה, במטרה לבלות עם דודו במשך שבועיים. המקום מצא חן בעיניו, והוא נשאר שם שנה. לאחר מכן חזר לג'ורג'יה, אך החליט לשוב לקליפורניה באופן קבוע. הוא מצא עבודה בניקיון, אותה החליף מאוחר יותר בעבודה כמפעיל מעלית במלון. בלונג ביץ' הופיע עם קבוצת התיאטרון של לונג ביץ' בערב, כאשר בבוקר הוא ממשיך לעבוד לפרנסתו. ב־1942 פגש את אשתו, קרולין, ששיחקה באחת ההצגות בהן השתתף במסגרת קבוצת התיאטרון. עקב המלחמה, גויס קלי לחיל האוויר והוצב בניו מקסיקו. לאחר מכן הועבר לקולבר סיטי, שם שיחק בסרט הדרכה של הצי האמריקאי. ב־7 בספטמבר 1945 התחתן עם קרולין אצל כומר שהשיא בחינם אנשי צבא. את טבעות הנישואין האינדיאניות קנו תמורת 25 סנטים. "צייד כישרונות" של אולפני פארמאונט גילה אותו משחק בסרט ההדרכה, והציע לו עבודה כשחקן. הוא ביצע מספר רב של תפקידים לפני שהגיע לשחק ב"מסע בין כוכבים", בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. סרטו הראשון היה "פחד בלילה", בו שיחק בתפקיד ראשי. הסרט הצליח מאוד וביסס את מעמדו של דפורסט קלי כשחקן מוביל. ב-1957 שיחק ב"עץ החיים" וב-1959 שיחק במערבון "עיר היצרים", שניהם בבימויו של אדוארד דמיטריק. בסדרה "מסע בין כוכבים" שיחק בין 1966 ל־1969, וכן בסרטים המבוססים על הסדרה. בנוסף הופיע כשחקן אורח בפרק הראשון של מסע בין כוכבים: הדור הבא בשנת 1987. דפורסט קלי נפטר מסרטן הקיבה בבית החולים של קרן הקולנוע והטלוויזיה בוודלנד הילז, לאחר אשפוז של שלושה חודשים. הוא הראשון מבין חברי הצוות העיקריים של הסדרה המקורית שהלך לעולמו. לפניו נפטר השחקן מארק לנארד, שגילם את סארק, אביו של הוולקן ספוק. ב-2005 נפטר השחקן ג'יימס דוהאן, שגילם את המהנדס מונטגומרי "סקוטי" סקוט. מדיה וקבצים בנושא דפורסט קלי בוויקישיתוף דפורסט קלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דפורסט קלי, באתר AllMovie (באנגלית) דפורסט קלי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דפורסט קלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דפורסט קלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אני רופא - דפורסט קלי 1920-1999, סקירה אודותיו באתר סטארבייס972 אתר מעריצים דפורסט קלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עש הקיסר

עש הקיסר (שם מדעי: Attacus caesar) הוא מין של עש השייך למשפחת השבתאיים מסדרת הפרפראים. הוא נפוץ בבתי הגידול בדרום הפיליפינים. העש, שתואר לראשונה ב-1873, הוא העש השני בגודלו בעולם, ומוטת כנפיהן של הנקבות יכולה להגיע ל-255 מילימטרים. הזחלים חיים על סוגים שונים של שיחים ועצים, ויכולים לנצל מגוון של צמחי מזון. הפרפרים הבוגרים אינם ניזונים, אלא שורדים משומן שאגרו בתקופתם כזחלים. מדיה וקבצים בנושא עש הקיסר בוויקישיתוף עש הקיסר, באתר NCBI (באנגלית) עש הקיסר, באתר GBIF (באנגלית) Attacus caesar South Philippines wwb.co.uk Alvin Silverstein, Virginia B. Silverstein - Metamorphosis: Nature's Magical Transformations. Courier Corporation. 2013 "Chapter 32: Largest Lepidopteran Wing Span | The University of Florida Book of Insect Records | Department of Entomology & Nematology | UF/IFAS". entnemdept.ifas.ufl.edu. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון המושל במוגדישו

ארמון המושל במוגדישו (באיטלקית: Palazzo del Governatore, Mogadiscio) היה מעונו של מושל סומליה האיטלקית, ולאחר מכן של מנהל טריטוריית הנאמנות של סומלילנד. הארמון נבנה במהלך התקופה הקולוניאלית האיטלקית בעיר מוגדישו, הממוקמת בדרום סומליה של ימינו. הארמון היה המקום הראשון בעולם בו הונף דגל סומליה המודרנית. הארמון נבנה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, בתקופת סומליה האיטלקית בעיר הבירה מוגדישו, הנמצאת בדרום סומליה של ימינו. באותם עשורים העיר התמלאה במבנים בסגנון אורבניזם איטלקי. ארמון המושל היה אחד המבנים הבולטים והידועים ביותר שנבנו בסגנון האדריכלות הפשיסטית הקולוניאלית. הארכיטקטורה היא שילוב של סגנונות איטלקיים וערביים, כאשר הקומה השנייה מעוטרת בריהוט מתקופת הרנסאנס האיטלקי. מול הכניסה הראשית של הארמון הוקמה גינה ענקית. הארמון נחנך על ידי המושל האיטלקי צ'זארה מריה דה וקי. ב-1975 הארמון נהרס ועל חורבותיו הוקם מלון "אל עורובה". ב-1992, במהלך מלחמת האזרחים במדינה, ספג מלון עורובה נזקים כבדים. מדיה וקבצים בנושא ארמון המושל במוגדישו בוויקישיתוף Mogadiscio's colonial architecture Photo of 1935 showing the gardens around the Governor's Palace and the ruins of "El Muzaffar" (enlarge the photo center) Photo of the "Al Uruba" Hotel Photo of destroyed building
עש הרקולס

עש הרקולס (שם מדעי: Coscinocera hercules) הוא מין של עש השייך למשפחת השבתאיים מסדרת הפרפראים. הוא מין אנדמי לגינאה החדשה ולצפון אוסטרליה. המין תואר לראשונה על ידי ויליאם הנרי מיסקין ב-1876. לפרטים הבוגרים של העש יש מוטת כנפיים של כ-27 סנטימטרים, מה שהופך אותו לעש הגדול ביותר שנמצא באוסטרליה, ולכנפיו יש את שטח הפנים המתועד הגדול ביותר (300 סנטימטרים רבועים) של כל חרק חי. צבעם בעיקר חום-זהוב ולבן, עם כתמים שקופים בכל אחד מארבעת חלקי הכנפיים. ה"זנבות" שעל הכנפיים ארוכים יותר אצל הזכרים מאצל הנקבות, מה שמאפשר להבדיל בין המינים בנקל. הזחלים חיים על סוגים שונים של שיחים ועצים, ויכולים לנצל מגוון של צמחי מזון. הפרפרים הבוגרים אינם ניזונים, אלא שורדים משומן שאגרו בתקופתם כזחלים. מדיה וקבצים בנושא עש הרקולס בוויקישיתוף עש הרקולס, באתר NCBI (באנגלית) עש הרקולס, באתר GBIF (באנגלית) Robert G. Foottit & Peter H. Adler. 2009. Insect Biodiversity: Science and Society. Blackwell Publishing Ltd. ISBN 978-1-405-15142-9 Rainier Flindt. 2006. Amazing Numbers in Biology. Springer-Verlag, Berlin. ISBN 3-540-30146-1 Museum, c=AU; co=Queensland Government; ou=Queensland. "Hercules Moth". www.qm.qld.gov.au. נבדק ב-2021-04-15. "StackPath". australianbutterflies.com. נבדק ב-2021-04-15. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוטלנד

יוטלנד או יילן (בדנית: Jylland; בגרמנית: Jütland; בפריזית: Jutlân) הוא חצי אי באירופה, הכולל את החלק היבשתי של דנמרק והחלק הצפוני ביותר בגרמניה. יוטלנד מפריד בין הים הצפוני לים הבלטי. דנמרק שולטת בשני השלישים הצפוניים של חצי האי. השטח הדני הוא 29,775 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 2,491,852 תושבים (נכון ל-2004). אין שם נפרד לחלק הדני של יוטלנד, כך שמתארים אותו באותו השם. חלקו הצפוני ביותר של חצי האי הפך לאי בעקבות שיטפון ב-1825, כעת מפריד הלימפיורד את האי משאר השטח, שמו של האי הוא ונדסיסל ("האי היוטלנדי הצפוני") והוא עדיין נחשב לחלק מיוטלנד. השליש הדרומי הוא חלק ממדינת שלזוויג-הולשטיין בגרמניה, בה שלטו הדנים בחלק מההיסטוריה. נהר האלבה יוצר את הגבול הטבעי הדרומי של יוטלנד עם העיר המבורג לחופו. למעשה, מאז השלמתה של תעלת קיל הפך חצי האי לאי המוקף ים מכל צדדיו. ערך מורחב – היסטוריה של דנמרק אנגלים, סקסונים, יוטים וונדלים עברו מאירופה היבשתית לבריטניה הגדולה החל מ-450 לפנה"ס. האנגלים נתנו לממלכתם החדשה את השם אנגליה. הם יצאו מאירופה בגלל תנועת הונים מאסיה לתוך אירופה או בגלל הגעת דנים לאזור, מה שכנראה היה גורם מכריע מכיוון שהיו מלחמות רבות ועקובות מדם בין היוטים לדנים. הדנים המודרניים מחשיבים עצמם לצאצאיהם של מלכים שחיו באזור אופסלה, שוודיה בזמן שלפני ההיסטוריה המתועדת בסקנדינביה. אך במשך הזמן, היריבות בין השבטים הצטמצמה הודות לנישואים מעורבים בין יוטים ודנים. הדנים עשו צעדים משמעותיים כדי להגן על עצמם מהמלכים הפרנקים הנוצרים, בעיקר עם בניית הדנווירגה, חומה שהשתרעה בין הים הצפוני והים הבלטי. קרל הגדול גירש את הסקסונים הפגאנים ממזרח יוטלנד בים הבלטי והביא את האובוטריטים לאזור במקומם. האובוטריטים היו קבוצה של סלאבים ונדים שנשבעו אמונים לקרל הגדול ורובם המירו את דתם לנצרות. השפה האופיינית ליוטלנד היא ניב היוטלנדית, שלפעמים נחשבת לרחוקה מהדנית אף יותר מהשפה השוודית. לתנועה מהירה בין הים הבלטי והים הצפוני, נחפרו תעלות לרוחב חצי האי. הבולטות שבהן הן ה"איידרקנל" (Eiderkanal) שנחפרה בשלהי המאה ה-18 ותעלת קיל שנחפרה ב-1895 ועדיין נעשה בה שימוש. בזמן מלחמת העולם הראשונה, היה קרב יוטלנד אחד הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה. הקרב היה בין הצי המלכותי הבריטי לצי הקיסרי הגרמני. בקרב השתתפו כ-150 אוניות מלחמה בריטיות, בנות יותר ממיליון טון בסך-הכל, ובהן כ-65,000 איש, וכ-100 אוניות מלחמה גרמניות, בנות 900,000 טון, שהופעלו על ידי 45,000 איש. הערים הגדולות ביותר ביוטלנד הן: אורהוס, דנמרק קיל, גרמניה ליבק, גרמניה אולבורג, דנמרק פלנסבורג, גרמניה אסביירג, דנמרק ראנדרס, דנמרק קולדינג, דנמרק ויילה, דנמרק הורסנס, דנמרק פריזיה תעלת קיל יוטלנדית יוטים פריזית קרב יוטלנד יילן (יוטלנד) באתר למטייל יוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איגנץ פישהוף

איגנץ וילמוש פישהוף (בהונגרית: Fischhof Ignác Vilmos; אובודה, 7 בספטמבר 1814 – בודפשט, 15 ביוני 1897) היה רופא יהודי-הונגרי. איגנץ פישהוף נולד במשפחה יהודית באובודה (בודה הישנה) בהונגריה כבנם של יוזף פישהוף, יליד אייבנשיץ (כיום איוואנצ'יצה שבחבל מוראביה) ושל רוזלי לבית לוי, ילידת בודה. הוא היה אחיו של אדולף פישהוף. איגנץ למד בפשט ובווינה וסיים את לימודיו באוניברסיטה וינה. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא הפך לרופא ליד פריסניץ (Prießnitz הוא כפר ועירייה לשעבר במחוז Burgenlandkreis, בסקסוניה-אנהלט, גרמניה. מאז 1 בינואר 2010, היא חלק מהעיירה נאומבורג), בבית חולים ביסניק שבשלזיה (כיום חלק מצ'כיה) ולאחר מכן בווינה. בשנת 1856 חזר לפשט. במגרש משלו שקנה, סמוך לקפלת הרמינה, הקים ספא רפואי לטיפול במים קרים, שהוא ניהל בעצמו עד 1888. ובשנת 1892 המקום נרכש על ידי הממשלה ובמקום הוקם המכון לעיוורים. פישהוף היה אחד התועמלנים והמקדמים הראשונים של המים הרפואיים של הסליאץ' (סליאץ' היא עיירת ספא במחוז באנסקה ביסטריצה שנפת באנסקה ביסטריצה בסלובקיה). Szliács das Pyrmont Ungarns; wie es wirkt und wie es angewendet werden soll. Ein Leitfaden für practische Aerzte und alle Jene, die sich der ausgezeichneten Szliácser Heilquellen mit gutem Erfolge beidenen wollen. Auf Erfahrung gegründet. Pesth, 1847. Bericht über das hydriatische verfahren in der Kaltwasserheilanstalt zu Lunkány und der hydropathischen Winterheilanstalt in Pest. Pesth. 1855. שאנדור דרנאי: עבודות דוקטורט הונגריות ישנות 1772–1849. כרך א' 1998. אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מצטיינים. ב', מכבי, 2001. פאל גוליאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. איגוד הספרנים והארכיונאים ההונגרים, 1939-2002. Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים) Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי) לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. איגנץ פישהוף ביוגרפיה איגנץ פישהוף
עש העץ הענק

עש העץ הענק (שם מדעי: Endoxyla cinereus) הוא מין של עש מסדרת הפרפראים, האנדמי לחלקים מאוסטרליה (קווינסלנד וניו סאות' ויילס) ולניו זילנד. המין תואר לראשונה על ידי יוהאן טפר ב-1890. זהו העש הכבד ביותר בעולם, ומשקלו מגיע עד לכ-30 גרמים. מוטת כנפיו מגיעה לכ-23 סנטימטרים, ועל כנפיו ישנו דפוס משתנה של אפור בהיר וכהה או חום. זחליו הם אוכלי עצה הגדלים בתוך גזעי עצי אקליפטוס. הזחלים חיים על סוגים שונים של שיחים ועצים, ויכולים לנצל מגוון של צמחי מזון. הפרפרים הבוגרים אינם ניזונים, אלא שורדים משומן שאגרו בתקופתם כזחלים. מדיה וקבצים בנושא עש העץ הענק בוויקישיתוף עש העץ הענק, באתר NCBI (באנגלית) עש העץ הענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עש העץ הענק, באתר GBIF (באנגלית) "The Global Lepidoptera Names Index". Natural History Museum. נבדק ב-5 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) , 2011: Catalogue of the Family Cossidae of the Old World. Neue Entomologische Nachrichten, 66: 1-129. Giant Wood Moth, The Australian Museum Cramer, Maria (2021-05-07). "This Moth Is Huge in Australia". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-10-24. "lepidoptera.butterflyhouse.com.au". אורכב מ-המקור ב-2014-07-14. נבדק ב-2014-07-09. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה

כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה (שם מדעי: Ornithoptera alexandrae) הוא מין פרפר השייך למשפחת הצבעוניים מסדרת הפרפראים, והוא מין הפרפר הגדול ביותר בעולם. הוא מין אנדמי לצפון-מערב פפואה גינאה החדשה. המין תואר לראשונה על ידי וולטר רוטשילד ב-1907. המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה וחי רק בשטח של 100 קילומטרים רבועים, ועל כן הוא אחד משלושת מיני החרקים היחידים הנכללים באמנת וושינגטון, מה שהופך את המסחר בו ללא-חוקי. המין התגלה בשנת 1906 על ידי חוקר טבע שהועסק על ידי וולטר רוטשילד, ששנה לאחר מכן תיאר את המין וקרא לו על שם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק. מוטת הכנפיים של הנקבות נעה בין 25 ל-28 סנטימטרים, והן גדולות יותר מהזכרים. אורך גוף הפרפר יכול להגיע לשמונה סנטימטרים, ומשקלו הוא כ-12 גרמים. למין יש דו-צורתיות זוויגית: לנקבה כנפיים חומות עם סימנים לבנים, הכנפיים האחוריות חומות עם קו של משולשים צהובים ממורכזים. הגוף בצבע שמנת ויש קטע אדום קטן על בית החזה החום. הזכר הוא בצבע ירוק-כחלחל עם פס מרכזי שחור, ועל כנפיו האחוריות ישנם כתמים בצבע זהב. מדיה וקבצים בנושא כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה בוויקישיתוף כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה, באתר NCBI (באנגלית) כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה, באתר GBIF (באנגלית) מהו הפרפר הגדול בעולם?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה באתר הרשימה האדומה של IUCN CITES appendices I, II and III, official website CITES (2006). Earth Negotiations Bulletin. Summary of the 22nd Meeting of the CITES Animals Committee. November 2010, Remy Melina 04. "What's the Biggest Butterfly?". livescience.com (באנגלית). נבדק ב-2020-07-13. "Queen Alexandra's Birdwing Butterfly Facts For Kids & Adults: Pictures, Information & Video". Active Wild (באנגלית אמריקאית). 2017-01-24. נבדק ב-2020-07-13. "Endangered Species - Queen Alexandra's Birdwing Butterfly Facts". נבדק ב-2009-02-17.