laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סוויטות צרפתיות (באך)

הסוויטות הצרפתיות, רי"ב 812-817, הן שש סוויטות לכלי מקלדת שכתב יוהאן סבסטיאן באך בין 1722 ל-1725. חלקים משלוש הסוויטות הראשונות (רי"ב 812-814) וגרסאות ראשוניות של הסוויטות הרביעית והחמישית (רי"ב 815-816) הופיעו במחברת של אנה מגדלנה באך מ-1722. הסוויטה הראשונה וחלקים מהשנייה הופיעו גם במחברת מ-1725. התואר "צרפתיות" לא ניתן על ידי באך, אלא אומץ מאוחר יותר בהמשך לתיאור קובצי הסוויטות לכלי מקלדת, כ"סוויטות האנגליות" וכ"הסוויטות הגרמניות" (הפרטיטות). למעט הג'יג בסוויטה הראשונה וחלק מסוגת הריקודים, לסוויטות אין מאפיינים צרפתיים, והן אינן כתובות בסגנון של המלחינים הצרפתיים בני זמנו, אף על פי שלבאך הייתה היכרות גם עם סגנון הלחנה וביצוע זה, הניכר בסוויטות התזמורתיות ובמחברת של אנה מגדלנה. אלמנד קוראנט סרבנד שני מינואטים ג'יג אלמנד קוראנט סרבנד אריה (אֵר-"Air") מינואט ג'יג אלמנד קוראנט סרבנד אנגלז מינואט טריו ג'יג אלמנד קוראנט סרבנד גבוט אֵר מינואט ג'יג אלמנד קוראנט סרבנד גבוט בורה לור ג'יג אלמנד קוראנט סרבנד גבוט פולונז מינואט בורה ג'יג "French Suites", The Oxford Companion to Music, Oxford Music Online, Oxford University Press. מדיה וקבצים בנושא סוויטות צרפתיות בוויקישיתוף סוויטות צרפתיות באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי (באנגלית) Ernst-Günter Heinemann, Preface, J.S. Bach: Notebook for Anna Magdalena Bach, 1983. מלקולם בויד, באך, תרגום: גבי פלג, כתר, 1990, עמ' 100.
דיוויזיית הפאנצר ה-20 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-20 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, קרב קורסק, מבצע בגרטיון ומבצע פרוסיה המזרחית. הדיוויזיה הוקמה ב-13 בנובמבר 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-19, והועמדה תחת פיקוד הורסט שטומפף. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בזירה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית. בקיץ 1944 הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בניסיון בלימת המתקפה הרוסית בבלארוס. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, ולחמה בקרבות ברומניה. בנובמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, עמה לחמה במבצע פרוסיה המזרחית. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרבות בשלזיה ובסקסוניה עד סוף המלחמה. הורסט שטומפף (13 בנובמבר 1940 - 10 בספטמבר 1941) גאורג פון ביסמרק (10 בספטמבר 1941 - 14 באוקטובר 1941) וילהלם פון תומה (14 באוקטובר 1941 - 1 ביולי 1942) ולטר דיפרט (1 ביולי 1942 - 10 באוקטובר 1942) היינריך פון ליטוויץ (10 באוקטובר 1942 - 12 במאי 1943) מורטימר פון קסל (12 במאי 1943 - 1 בינואר 1944) ורנר מרקס (1 בינואר 1944 - 1 בפברואר 1944) מורטימר פון קסל (1 בפברואר 1944 - 5 בנובמבר 1944) הרמן פון אופלן-ברונקובסקי (5 בנובמבר 1944 - 8 במאי 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau. אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht.
יורגודן (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל נשים יוּרְגוֹדֶן (שוודית: Djurgårdens IF Dam) היא קבוצת כדורגל נשים מהעיר סטוקהולם שבשוודיה, המשחקת בליגת הנשים השוודית הבכירה, הדמאלסוונסקאן. הקבוצה הוקמה בשנת 2003 כתוצאה מאיחוד בין הקבוצות יורגודן ואֵלבכֶה אַ-אִי-קוֹ, כאשר 51 אחוז מהניהול שייכים ליורגודן, ו-49 אחוז שייכים לאלבכה. שתי הקבוצות זכו בשבע אליפויות שוודיה, מתוכן שתיים לאחר האיחוד (2003 ו-2004). בשנת 2005 העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות, אולם הפסידה לטורבינה פוטסדאם. מדי הקבוצה הם בצבעים לבן וכחול. ליגת העל השוודית: 2 2003, 2004 הגביע השוודי: 3 2000, 2004, 2005 איסלנד קתרין יונסדוטיר גרמניה נדין אנגרר פינלנד לאורה אוסטרברג קלמארי שוודיה ויקטוריה סוונסון מדיה וקבצים בנושא יורגודן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורגודן ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיס תבל 1978

מיס תבל 1978 היא תחרות מיס תבל ה-27, שנערכה באקפולקו שבמקסיקו, את התחרות הנחו בוב ברקר והזמרת הלן אוקונל. למיס תבל הוכתרה מלכת היופי של דרום אפריקה, מרגרט גרדינר. אורסולה אנדרס אנה מופו כריסטיאן מרטל מילוש פורמן רוברטו קוואלי קנטינפלס ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיס תבל 1983

מיס תבל 1983 היא תחרות מיס תבל ה-32 במספר, שנערכה באודיטוריום קייל שבסנט לואיס, מיזורי. נציגת ישראל היא מלכת היופי שמעונה הולנדר. במסגרת החלק האומנותי של הערב הופיע הזמר ג'ון שניידר. כמיס תבל הוכתרת מלכת היופי של ניו זילנד, לוריין דאונס. אירנה סאס קן נורטון רוזמרי רוג'רס ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרנספורמייס

טרנספורמייס (באנגלית: Transformice) הוא משחק אסטרטגיה ופלטפורמה וירטואלית מרובה משתתפים של משחק דפדפן שנוצר על ידי מעצבים צרפתיים הידועים על ידי כינוייהם, Melibellule ו-Tigrounette. המשחק יצא לאור ב-1 במאי 2010. המשחק פורסם בסטים ב-30 בינואר 2015. מטרתו של המשחק הוא שהשחקן (במילים אחרות: עכבר) יגיע אל הגבינה בכל סבב. יש כמה סוגי "חדרים": vanilla: מטרת החדר היא להשיג את הגבינה ולהיכנס למחילה עם או בלי עזרה של השאמאן. (חדרי ה־vanilla הם לרוב חדרים פשוטים וקלים אשר מתאימים למתחילים) survivor: מטרת החדר היא לשרוד במשך כדקה (לא להיפסל) את המכשולים שהשאמאן מעיף עליך. bootcamp: הבוטקאמפ הוא החדר הקשה ביותר במשחק ובו יש לפניך 5 דקות בהן אתה צריך לעבור את המכשולים, להשיג את הגבינה ולהיכנס למחילה בלי שאמאן כלל. Racing: מטרת החדר הוא להתחרות עם השחקנים האחרים שנמצאים איתך בחדר, ולהשיג את הגבינה כמה שיותר מהר. Village: בכפר אתה יכול לקנות תגים ותארים. לדבר עם חברים כמו בכל חדר אחר אך בכפר אין משימה מסוימת שאתה צריך לעשות. mode: בחדר זה יש מגוון של אפשרויות כמו פארקור כדורסל כדורגל ועוד המון אופציות שאת/ה בעצמך יכול להציע לחברה והם יוכלו ליצור את החדר שביקשת ואתה תקבל את הקרדיט המלא. בכל סבב (הנמשך 3 דקות) המטרה היא להגיע מהמיקום ההתחלתי של השחקן/ים אל הגבינה, ומשם אל המאורה, בה תסיימו את הסבב, כמה שיותר מהר. כאשר תסיימו סבב ותצליחו לאסוף גבינה, תרוויחו אותה ותוכלו לקנות עם סכום מסוים של גבינות פריטים מהחנות. מכאן ניתן להסיק שהגבינות מהוות מטבעות במשחק. אם תסיימו את הסבב ראשונים, תרוויחו 16 נקודות. אם תסיימו שניים, תרוויחו 14 נקודות ואם תסיימו שלישיים ומטה תקבלו 10 נקודות. שימו לב: במשחק יש מכשולים ואתם עלולים להיפסל. במקרה ונפסלתם/לא הספקתם לאסוף גבינה ולחזור למחילה, לא תקבלו נקודות כלל. כאשר כל השחקנים בחדר יסיימו את הסבב, או לאחר 3 דקות (הבא קודם), יחל סבב חדש. ייתכן מאוד שהשלבים יחזרו על עצמם. במהלך הסבבים תרוויחו נקודות, ובכל סיבוב המשתתף בעל מספר הנקודות הרב ביותר יהווה שאמאן. השאמאן בעל כוחות קסומים ותפקידו הוא לעזור לשאר העכברים לאסוף גבינה ולהגיע למחילה. לאחר שתהיו שאמאנים יתאפס מצב הנקודות שלכם. כמו כן במשחק יש אפשרות לעצב את הדמות שלך- לקנות בעבור גבינות סוגי פרוות (צבעים ודוגמאות), בגדים, אביזרים וכו'. אתר האינטרנט הרשמי של טרנספורמייס דף העזרה של המשחק באתר wikia ערוץ היוטיוב הרשמי של המשחק טרנספורמייס, באתר PCGamingWiki (באנגלית) "Atelier 801 company". Les souris de Transformice s'installent sur Steam, MMO (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים ובנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה סמפל

מריה סמפל (באנגלית: Maria Keogh Semple; נולדה ב-21 במאי 1964) היא סופרת ותסריטאית אמריקאית. היא המחברת של "איפה את, ברנדט" (2012). בטלוויזיה השתתפה בכתיבת "בוורלי הילס 90210", "משתגעים מאהבה", "סאטרדיי נייט לייב", "משפחה בהפרעה", "פתאום סוזן" ו"אלן". מריה סמפל נולדה בסנטה מוניקה, קליפורניה. משפחתה עברה לספרד מיד לאחר שנולדה. שם אביה, התסריטאי לורנצו סמפל ג 'וניור כתב את הפיילוט לסדרת הטלוויזיה "באטמן". המשפחה עברה ללוס אנג'לס ומשם לאספן, קולורדו. סמפל למדה בפנימייה, ובשנת 1986 קיבלה תואר ראשון באנגלית מברנארד קולג'. עבודת התסריטאות הראשונה שלה הייתה בשנת 1992, לסדרת הטלוויזיה "בוורלי הילס 90210". היא הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים, בשנת 1997, עבור "משתגעים מאהבה". בשנים 2006 ו -2007 היא הייתה מועמדת לפרס גילדת הסופרים של אמריקה עבור "משפחה בהפרעה ". ספרה "This One is Mine" הגיע בשנת 2010 לגמר בתחרות פרס איגוד מוכרי הספרים של צפון מערב האוקיינוס השקט . בשנת 2004 הופיעה בסרטו של דייוויד או. ראסל " אני אוהב האקביז". היא פעילה בקהילה הספרותית של סיאטל, ונמנית עם המייסדים של "שבעת הסופרים של סיאטל". סיפוריה פורסמו במגזין הניו יורקר. היא לימדה כתיבה ספרותית ב"בית הוגו" . נמצאת במערכת יחסים עם ג'ורג 'מאייר ולהם בת אחת, פופי. הם מתגוררים בסיאטל. בשנת 2007 סוג שהתגלה של רקופוריים מסרי לנקה נקרא Philautus poppiae על שם הבת, מחווה למסירותם של בני הזוג להערכת הדו-חיים העולמית. הרומנים שכתבה הם: "This One is Mine"‏ (2008), עוסק באישה שיש לה הכל, משפחה אוהבת ועושר, עם זאת אומללותה מובילה אותה לקבל החלטות מסוכנות במרדף אחר "יותר". "איפה את, ברנדט" (2012, תרגום לעברית יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת ידיעות אחרונות), עוסק באדריכלית אגורפובית, רעיה ואם, הנאבקת להסתגל לחיים בסיאטל ואז נעלמת ממש לפני טיול משפחתי לאנטארקטיקה. הספר היה שנה ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס" זכה בפרס אלכס של איגוד הספריות האמריקאי, והיה מועמד לפרס נשים לספרות בדיונית. בשנת 2013 נמכרו זכויות ההסרטה של "איפה את, ברנדט", ובשנת 2019 החלה הקרנתו של הסרט "איפה את, ברנדט" בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר, שבו קייט בלאנשט מגלמת את דמותה של ברנדט. "Today will be Different" (אוקטובר 2016) מתרחש במהלך יום אחד ומספר את סיפורה של אישה אשר מתחילה את היום שלה בהחלטה להיות העצמי הטוב ביותר שלה. מדיה וקבצים בנושא מריה סמפל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריה סמפל מריה סמפל, ברשת החברתית Goodreads מריה סמפל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גילי איזיקוביץ, מה יש למחברת רב המכר "איפה את, ברנדט" נגד אמהוֹת, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2018
עונת 2015/2016 ביורוליג

עונת 2015/2016 ביורוליג הייתה העונה ה-59 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל וה-16 שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company. המשחק הראשון התקיים ב-16 באוקטובר 2015 והתחרות הסתיימה ב-15 במאי 2016. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. העונה הסתיימה בזכייתה של צסק"א מוסקבה בתואר. הייתה זו הזכייה השביעית בתולדותיה בתואר. ננדו דה קולו הצרפתי, שחקנה של מצסק"א מוסקבה, נבחר לשחקן המצטיין של העונה וכן לשחקן המצטיין של הפיינל פור. 24 קבוצות החלו את העונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-2 בתים. ארבע קבוצות מכל בית עלו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-3 ניצחונות. הפיינל פור נערך במרצדס-בנץ ארנה, ברלין. דירוג הקבוצות הוכרז ב-29 ביוני 2015. מכבי תל אביב השתתפה במשחקי ה-24, סיימה את הבית במקום חמישי, לא עלתה למשחקי ה-16 של היורוליג, והמשיכה לשחק בשלב הבתים השני של היורוקאפ, המפעל המשני של היורוליג. פירוט התוצאות באתר הליגה תיאור מפורט של העונה משחק הגמר, סרטון באתר יוטיוב
גדליה דוב שוורץ

הרב גדליה דוב שוורץ (חותם בכתיב יידי: שווארץ; 24 בינואר 1925 – 9 בדצמבר 2020) היה פוסק הלכה אורתודוקסי אמריקאי שהתגורר בשיקגו, אילינוי. הרב שווארץ כיהן מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 כאב בית דין בבית הדין של אמריקה וכחבר מועצת הרבנות בשיקגו (אנ'). בשנותיו האחרונות, הוא עמד בראש בית הדין של הסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA - ‏Rabbinical Council of America) המזוהה עם OU, והיה עורך כתב העת של הארגון, "הדרום", משנת 1984. נולד לפרל ואברהם שוורץ בניוארק, ניו ג'רזי. למד אצל הרב יעקב בן ציון מנדלסון ואחר כך בישיבת רבנו יצחק אלחנן של ישיבה יוניברסיטי, שם הוסמך לרבנות. נישא לריסיה (שושנה) פופקו (נפטרה ב-2009) בתם של הרב אליעזר פופקו (אנ') שעמד בראש בית הדין בפילדלפיה ושל פעשא בת הרב יעקב משה ספיר. לאחר פטירתה נישא בשנית לחנה שרה. עד הגעתו לשיקגו בשנת 1987, כיהן הרב שוורץ כרב בית הכנסת ישראל הצעיר בבורו פארק במשך 18 שנה. קודם לכן כיהן כרבן של כמה קהילות ברוד איילנד, ניו ג'רזי ופנסילבניה. ספרו הראשון "דברי רגש", ראה אור בשנת 1959, בהסכמת הרב אהרן קוטלר. בהקדמת הספר הוא מצהיר כי אין בכוונתו להשיג תארים אקדמיים מעבר לאלו שרכש בעת לימודיו, וקורא לרבני ארצות הברית להרים את דגל ההלכה בתגובת נגד למגמת היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית במדינה. בשנת 2016 סירבה מועצת הרבנות הראשית בישראל להכיר בגיור שאישר הרב שוורץ, בתגובה פרסמה מועצת הרבנות של אמריקה הודעת גינוי חריפה. נפטר ב-9 בדצמבר 2020. דברי רגש, ניו יורק: בלשן, ה'תשי"ט, באתר היברובוקס שיעורי הרב שווארץ באתר YUTorah (באנגלית) Y. W. Editor, Chicago: Levaya of Hagaon HaRav Gedalia Dov Schwartz ZATZAL, Rosh Av Bais Din cRc, The Yeshiva World, ‏10 בדצמבר 2020 (באנגלית) רבני אמריקה נגד הרבנות הראשית לישראל, באתר ערוץ 7, 25 בספטמבר 2016
יומנו של חנון - הכול או כלום

יומנו של חנון - הכול או לא כלום (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: Double Down) הוא הספר ה-11 בסדרת הספרים יומנו של חנון שנוצרה על ידי ג'ף קיני. הספר נחשף במהלך 2016. הספר באנגלית ובעברית פורסמו ב-1 בנובמבר 2016. ב-9 בנובמבר 2016 התקיים מפגש מעריצים בישראל לרגל יציאת הספר, בהשתתפותו של מחבר ומאייר הספר, ג'ף קיני. גרג הפלי לחוץ מתמיד. הוא רוצה להגיע למסיבת ליל כל הקדושים של בת כיתתו, אבל נודע לו שרק המקהלה שבה היא נמצאת במסיבה. גרג עושה הכול בשביל להיכנס למסיבה. הדבר היחידי שהוא טוב בו הוא לשחק במשחקי וידאו, אבל הוריו לא רוצים להרחיב את אופקיו. כאשר גרג מוצא מצלמת וידאו מקצועית ועתיקה במרתף שלו, הוא חושב שבטח הוא גילה בדיוק את הדבר כדי להוכיח שיש לו כישרון. בעזרתו של החבר הטוב ביותר שלו, ראולי, גרג מתכנן תוכנית לעשות סרט אימה ולהיות עשיר ומפורסם בהוליווד. אז כל ההפקה בשביל הרושם חיבת לשנות את שמה. כשהפקת סרט האימה נתקלת בקשיים, גרג חייב לעצור אותה לפני שהקשיים האלה יגדילו את הצרות שלו. גרגורי (גרג) הפלי - נער מתבגר, אשר הוא גיבור הספר. פרנק הפלי - אביו של גרגורי, מני ורודריק סוזן הפלי - אימו של גרגורי, מני ורודריק ראולי ג'פרסון - החבר הכי טוב של גרג רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג. מני הפלי - אחיו הקטן של גרג. החזיר של מני - חזיר חכם. מר רוי - סגן המנהל. "DIARY OF A WIMPY KID: Double Down (Book 11)". wimpykid.com. נבדק ב-21 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) פרסום הספר, באתר פייסבוק "ג'ף קני: "גם אני הייתי ילד חנון כמו בספרים שלי"". פרוגי. 2016-11-14. נבדק ב-2018-08-12.
באיסה

באֵיסה (בספרדית: Baeza) היא עיר בדרום ספרד, במחוז חאאן (Jaén) שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. העיר נמצאת 38 ק"מ צפון מזרחה מחאאן ו-90 ק"מ צפונה מגרנדה. באיסה, יחד עם העיר השכנה אובדה מהוות דוגמה אופיינית לבנייה ספרדית בסגנון הרנסאנס במאה ה-16. בשל כך הוכרזו ב-2003 כאתר מורשת עולמית. באיסה ממוקמת במרכזה של פרובינציית חאאן. היא נמצאת בגובה 769 מטר מעל פני הים, על גבעה גבוהה המהווה חלק מרמת אובדה (Loma de Úbeda). רמה המפרידה בין עמקי נהר הגואדלקיווויר מצפון ונהר הגוודלימאר בדרום. בקרבת באיסה התקיים יישוב איברי מבוצר במאות הרביעית והחמישית לפניה"ס. בתקופה הרומית נקראה ויוטיה Vivatia (ואולי ביאטיה Beatia) ונכללה בפרובינקיה היספניה טארקוננסיס. חשיבותה של ויוטיה בתקופה הרומית הייתה במיקומה על הדרך בין מכרות הכסף שבהרי סיירה מורנה לנמלי הים התיכון. בתקופה הוויזיגותית הייתה בירת דיוקסיה. תקופת השלטון המוסלמי הייתה תקופת פריחה, שרידים מתקופה זו הם השערים "חאאן" ו"אובדה". עם התפוררות ח'ליפות קורדובה, בתקופת הטאיפות שהחלה בשנת 1131, עברה באיסה בין שליטים שונים, כולל מלכים נוצריים. בשנת 1147 נכבשה על ידי אלפונסו השביעי, מלך לאון. כעבור עשר שנים, ב-1157, נכבשה מחדש על ידי המוסלמים בראשות עבד אל-מואמין הח'ליף הראשון משושלת אל-מוואחידון. ב-1212 הוקמה טאיפת באיסה שהעיר באיסה הייתה בירתה. אמיר הטאיפה היה עבדאלה אל באייסי, יליד באיסה שאף כונה "הבאיסי". התקופה המוסלמית בבאיסה הסתיימה סופית בשנת 1248. באותה שנה בוטלה הטאיפה, ובאיסה סופחה לממלכת קסטיליה. התושבים המוסלמים גורשו ועברו לגרנדה. לבאיסה הוענקו הטבות במסגרת "הצ'ארטר של קואנקה" במטרה למשוך אוכלוסייה נוצרית מצפון המדינה. המאות ה-15 וה-16 היוו תקופות פריחה לכלכלת העיר, מה שאפשר את הבניה המונומנטלית שהיוותה בסיס להכרזת העיר כאתר מורשת עולמי. ב-1551 הוקם בה בית דפוס. ב-1595 נוסדה בה אוניברסיטה (נסגרה במאה ה-19). המאה ה-17 הייתה תקופת שפל כלכלי, בדומה למצב בספרד כולה, אלא שבאיסה לא התאוששה מהשפל הזה. לכך נוספה רעידת האדמה של 1755 בה נהרסו רבים מבתי העיר. הקתדרלה כיכר פופולו כיכר סנטה מריה ארמון חאבאלקינטו Palacio de Jabalquinto בית העירייה Ayuntamiento הקתדרלה. כיכר פפופולו עם מזרקת האריות וקשת ויוילאר. שער חאאן. המזרקה בכיכר סנטה מריה חזית ארמון Jabalquinto בית העירייה. אתר האינטרנט הרשמי של באיסה (בספרדית) אתר התיירות העירוני (אורכב 20.10.2016 בארכיון Wayback Machine) (בספרדית) בחלק מהמקורות כתוב שטאיפת באיסה התקיימה רק בשנים 1224 עד 1226. אם כך לא ברור מה היה בין 1212 ל-1224? ובין 1226 ל-1248? .
מקס מנהיימר

מקס מנהיימר (בגרמנית: Max Mannheimer‏; 6 בפברואר 1920 - 24 בספטמבר 2016) היה סופר, צייר וניצול שואה, שהקדיש את חייו למלחמה באנטישמיות בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה. מקס נולד בעיירה נויטיטשיין (כיום נובי יצ'ין) במוראביה, שבצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה), למרגרט ויעקב והיה הגדול מבין חמשת ילדיהם. רוב תושבי העיירה היו דוברי גרמנית. במהלך אירועי ליל הבדולח, ב-10 בנובמבר 1938, נעצר אביו של מקס על ידי צבא גרמניה הנאצית, לאחר סיפוח חבל הסודטים באוקטובר 1938. מקס ומשפחתו גורשו מביתם, לאחר שהממשל הגרמני בצ'כיה התנה את שחרור האב ממעצר בעזיבתם את החבל. ב-2 בפברואר 1943 גורשו מקס, אשתו ומשפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ, לאחר מעבר במחנה הריכוז טרזיינשטט. באוקטובר 1943, נשלחו מקס ואחיו אדגר לגטו ורשה. ביולי 1944 צעד מקס בצעדות המוות למחנה הריכוז דכאו, אליו הגיע ב-6 באוגוסט 1944. כעבור שלושה שבועות הועבר למחנה "Allach", אשר מוקם בתחומי דכאו, שם עבד במפעל של חברת BMW. בתחילת שנת 1945, הועבר מקס למחנה העבודה "מולדורף", אשר היווה שלוחה של מחנה דכאו. ב-28 באפריל 1945 פונו מקס ויתר אסירי המחנה באמצעות רכבת, אשר שוחררה על ידי כוחות מהצבא האמריקאי ב-30 באפריל 1945. מקס, יחד עם אחיו אדגר, היו מבין היחידים ממשפחתו ששרדו את השואה: הוריו, אשתו, שתי אחיותיו ואחיו נרצחו בתאי הגזים באושוויץ. לאחר המלחמה שקל מקס לעזוב את גרמניה, אך הוא התאהב בגרמנייה בשם אלפרידה איסלט, נישא לה, הקים עמה משפחה ונותר לגור במינכן, אליה עבר בשנת 1946. במשך שנים רבות נמנע מקס מעיסוק בעברו ובחוויותיו במחנות, ואף החל לעסוק בציור במהלך שנות ה-50, בניסיון להתמודד עם חוויותיו בשואה. בשנת 1985 החל להקדיש את זמנו להוראת השואה ולמאבק באנטישמיות, והיה לאחד מנושאי דגל המאבק בימין הקיצוני בגרמניה. באותה שנה אף פרסם ספר זיכרונות בגרמנית בשם "יומן מאוחר" (Spätes Tagebuch), בו תיאר את קורותיו במהלך המלחמה. במהלך השנים העביר מקס הרצאות לאלפי תלמידים וסטודנטים בבתי ספר, באוניברסיטאות ובאתרי הזיכרון במחנות. הוא עמד בראש עמותת אסירי דכאו והיה דמות מוכרת מאוד בקהילה היהודית הגרמנית ובחיי החברה והתרבות שלה. בזכות פועלו זכה מקס בפרסי הוקרה רבים, בהם "צלב הכבוד הפדרלי הגרמני" ועיטור "לגיון הכבוד" הצרפתי. בשנת 2013 ליווה מקס את קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בביקור באתר הזיכרון במחנה דכאו, שהייתה הפעם הראשונה שבה קנצלר גרמניה מבקר במחנה. בשנת 2015 ליווה לסיור דומה את סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. בספטמבר 2016 נפטר מנהיימר כשהוא בן 96. לאחר מותו ספדה לו קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל והעלתה על נס את תרומתו למען שימור זיכרון השואה. נטמן בבית העלמין היהודי החדש של מינכן. מדיה וקבצים בנושא מקס מנהיימר בוויקישיתוף הניצול שהקדיש את חייו למלחמה באנטישמיות הלך לעולמו, באתר ynet, 24 בספטמבר 2016 עופר אדרת, מקס מנהיימר, מנושאי דגל המאבק באנטישמיות, מת בגיל 96, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2016 גרמניה: מקס מנהיימר, ניצול השואה שנאבק באנטישמיות, מת בגיל 96 - וואלה חדשות, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2016 Ruth bender, Max Mannheimer, Holocaust Survivor, Dies at 96, wsj.com, September 24, 2016 הקדיש את חייו לזכר הקורבנות: ניצול השואה מקס מנהיימר נפטר בגיל 96, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2016
הלגיון הבריטי המלכותי

הלגיון הבריטי המלכותי הוא ארגון צדקה בריטי התומך בחיילים משוחררים של הכוחות המזוינים של בריטניה ובני משפחותיהם ופועל להנצחת חללי הכוחות המזוינים של בריטניה. הלגיון הבריטי המלכותי הוקם בשנת 1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאיחוד של ארבעה ארגונים שהוקמו לתמיכה בחיילים המשוחררים הרבים. דאגלס הייג שהיה מפקד חיל המשלוח הבריטי בקרב הסום ובקרבות נוספים, היה ממקימי הלגיון ושימש כנשיאו הראשון עד למותו בשנת 1928. המטרות של הארגון עם הקמתו היו לדאוג לחיילים המשוחררים, בייחוד לפצועים להשתלב בחזרה בחברה האזרחית. הארגון פעל גם לסייע לחיילים משוחררים למצוא עבודה ותמך במשפחות שאיבדו במלחמה את המפרנס שלהן. כמו כן, פעל הארגון להנצחת החללים. בהמשך התרחבה פעילות הארגון מטיפול בחיילים המשוחררים של מלחמת העולם הראשונה לטיפול בחיילים משוחררים באופן כללי. בתחילה נקרא הארגון רק "הלגיון הבריטי", אך ב-21 במאי 1971 קיבל הארגון צ'רטר ממלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה ומאז נוסף לשמו הכינוי "המלכותי". החברות בארגון הוגבלה בעבר לחיילים משוחררים, אך כיום היא פתוחה לכל אזרח בריטי. משרדי הארגון יושבים בלונדון. בשנת 2004 הוקם סניף רוכבי הלגיון המלכותי הבריטי. סמל הארגון הוא פרח הפרג האדום. זהו גם הסמל של יום הזיכרון בבריטניה. מקורו של סמל זה הוא במרבדי הפרגים שצמחו בשדות הקרב של פלנדריה שבבלגיה, שם לחמו מאות אלפי חיילים בריטים במלחמת העולם הראשונה ורבבות מתוכם נהרגו בהם. הפרגים נזכרים בפואמה המפורסמת בשדות פלנדריה, שחיבר ב-1915 הרופא הצבאי הקנדי לוטננט קולונל ג'ון מק'קרי. צבעם האדום של הפרחים מסמל את שפיכות הדמים שם. הפרג האדם הוא סימן מסחרי רשום של הלגיון ודרך עיקרית שלו לאיסוף תרומות היא מכירת פרחי נייר בצורת פרג אדום לקראת יום הזיכרון הבריטי. הלגיון הבריטי המלכותי תומך במשפחות של חיילים משוחררים ומחלק יותר מ-30,000 קצבאות חודשיות למשפחות של ותיקי מלחמה או של נופלים שנמצאות בקשיים כלכליים. כמו כן פעילי הארגון מקיימים כ-300,000 ביקורי רווחה בשנה בבתי חיילים משוחררים. הארגון משמש גם כלובי פוליטי למען החיילים. לדוגמה, בשנת 2007, בעקבות קמפיין של הלגיון ניתנה לחיילים עדיפות במסגרת שירות הבריאות הלאומי והם לא נדרשים לחכות בתורים כמו כל האוכלוסייה. כמו כן, הארגון פעל בשנת 2008 למען נתינת אפשרות לחיילי גורקה להתיישב בבריטניה. הלגיון פועל גם להנצחת חללי צבא בריטניה. הוא מקיים מדי שנה את פסטיבל הזיכרון בערב לפני יום הזיכרון בממלכה המאוחדת. במקור בוצע בטקס זה רקוויאם העולם של המלחין ג'ון פולדס. כיום בפסטיבל הזיכרון יש הופעות של אמנים אורחים ושל להקות צבאיות, מסדר צבאי ושתי דקות דומיה ומשתתפת בו המלכה, בני משפחת המלוכה, ראש ממשלת בריטניה ושרים בממשלה. אגודת החיילים והחיילות היהודים לשעבר מדיה וקבצים בנושא הלגיון הבריטי המלכותי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלגיון הבריטי המלכותי (באנגלית בריטית) הלגיון הבריטי המלכותי, ברשת החברתית פייסבוק הלגיון הבריטי המלכותי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הלגיון הבריטי המלכותי, ברשת החברתית אינסטגרם
מיס תבל 1982

מיס תבל 1982 היא תחרות מיס תבל ה-31 במספר שנערכה בלימה, בירת פרו. נציגת ישראל הייתה מלכת היופי דבי הס. כמיס תבל הוכתרה מלכת היופי של קנדה, קארן בולדווין. קרול בוקה מריו ורגס יוסה פרנקו נרו דייוויד קופרפילד ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תעודת זהות (שיר)

תעודת זהות (בערבית: بطاقة هوية - ביטאקת הַוִּיָּה, "מספר תעודת זהות") הוא שיר מאת המשורר הערבי-ישראלי מחמוד דרוויש, שהתגורר בחיפה במעמד של תושב קבע. השיר נכתב בתקופת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, ביולי 1963, כשהיה המשורר בראשית שנות העשרים לחייו, והתפרסם בקובץ שיריו השני, "עלי זית", שיצא לאור ב-1964. השיר מתאר מונולוג מתריס של ערבי-ישראלי הנבדק על ידי חייל בנקודת ביקורת. השיר הפך למעין המנון בלתי רשמי של ערביי ישראל. הוא תורגם לעברית ב-2003 על ידי עירין סיגל וסמי שלום שטרית. כל אחד מבתיו הראשונים של השיר נפתח במילים ”תִּרְשוֹם! אֲני עֲרָבִי”, ומתאר מרכיבים אחרים בזהותו של הדובר, הן מאפיינים אישיים (”יֵש לִי שְמוֹנָה יְלָדִים וְהַתְּשִיעִי יָבוֹא אַחֲרֵי הַקַּיִּץ!”, ”עוֹבֵד עִם חֲבֵרַי פּוֹעֲלֵי הַמַּחֲצֵבָה”, ”צֶבַע שְעֲרִי... פֶּחָם צֶבַע עֵינַי... חוּם”) והן מאפיינים לאומיים-קולקטיביים (”שוֹרָשַי הָיוּ מְחוּפָּרִים עוֹד לִפְנֵי לֵידַת הַזְּמָן לִפְנֵי תְּחִילַת הָעִידָנִים לִפְנֵי הָאוֹרָנִים וַעֲצֵי הַזַּיִּת וּלִפְנֵי שֶצָמַח הַעֶשֶב”, ”כְּתוֹבְתִי: אֲנִי מִכְּפָר שָכוּחַ חֲסַר-הָגָנָה רְחוֹבוֹתָיו נְטוּלֵי-שֵמוֹת”). לקראת סוף השיר הופכות מילותיו לתוכחה נגד החייל כמייצגה של מדינת ישראל: ”אֲתָּה גָזַלְתָּ אֵת הַפָּרְדֵסִים שֶל אֲבוֹתַיי וְאֵת הַאֲדָמָה אֲשֶר עִיבַּדְתִי אֲנִי וְכָל יְלָדַי וְלֹא הוֹתַרְתָּ דָבַר לָנוּ וּלְצֵאצַאֵנוּ מִלְבַד הָאֲבָנִים הָאֵלֶה...”. הבית האחרון, היחיד שלא נפתח במילים "תרשום! אני ערבי", מסכם את השיר במילים ”אֲנִי לֹא שוֹנֵא אֲנָשִים וְאֵינֵנִי פּוֹלֵש אֲבָל אִם אֱהֱיֶה לְרָעֵב בְּשָרוֹ שֶל הַכּוֹבֵש יִהֱיֶה לִי לְמָאֲכָל”. השיר הפך לאחד המזוהים ביותר עם דרוויש, ונחשב לאחת היצירות הבולטות בספרות הערבית המודרנית. הבמאית אבתיסאם מראענה, שיצרה סרט תיעודי על אודותיו בשנת 2014, קראה לו "תרשום, אני ערבי", בהתייחס למוטיב החוזר בשיר "תעודת זהות". אף על פי כן, דרוויש עצמו החליט שלא לכלול אותו במהדורות מאוחרות יותר של ספרי שיריו, מאחר שלא אהב אותו. השורה "תרשום, אני ערבי", משמשת כסיסמה של המפגינים הערבים הבדלנים בחבל אהוואז שבאיראן, נגד המשטר. השיר המלא בתרגום לעברית הולחן על ידי המוזיקאי עומר קורן ומופיע באלבום "ארץ לא". מבוא לטקסטים מכוננים של הישראליות – פרק 7 – "תעודת זהות" עם אלטייב ע'נאיים, קובי מידן בתוכנית "האוניברסיטה המשודרת" בגלי צה"ל 'תעודת זהות': גבי גזית מקריא את שירו של מחמוד דרוויש השיר "תעודת זהות" בתרגום לעברית, בלחן וביצוע המוזיקאי עומר קורן דני רובינשטיין, חיבוק התאנה: זכות השיבה של הפלסטינים, ירושלים: כתר, 1990, עמ' 58 נחום ברנע, ימי נתניהו: טורים פוליטיים: ספטמבר 1993 – מארס 1999, תל אביב: זמורה-ביתן, 1999, עמ' 282 מבוא לטקסטים מכוננים של הישראליות – פרק 7 – "תעודת זהות" עם אלטייב ע'נאיים, קובי מידן בתוכנית "האוניברסיטה המשודרת" בגלי צה"ל איתמר ענברי, דרוויש – התגלמות ההיסטוריה הפלסטינית, באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.