פלביוס פליקס

פלביוס פליקס (מת ב-430), המכונה לעיתים בטעות קונסטנטיוס פליקס, היה גנרל של האימפריה הרומית המערבית, שהגיע לדרגה בולטת של פטריקי לפני שנהרג כנראה בפקודת אאטיוס. עבור במהלך תקופת הקונסול שלו בשנת 428 הוא הוציא כמה דיפטיכים קונסולריים, שאחד מהם נשמר עד לעת החדשה. פליקס שירת בתקופת שלטונם של הקיסרים ולנטיניאנוס השלישי ותאודוסיוס השני. בין השנים 425 (השנה שבה מונה לפטריקי) ל-429 הוא שירת כ-magister utriusque militae להגנת איטליה, אך למרות אזכור קצר של אחת מפעולותיו הצבאיות ב-Notitia Dignitatum, פקודיו בוניפאטיוס ואאטיוס נחשבו משמעותיים יותר בעניין זה. במסדרונות השלטון שבו חי פליקס, היו תככים, יריבות ורצח מתמידים. ברוונה היה חסר שליט רב עוצמה, כי הקיסר ולנטיניאנוס השלישי היה קטין והאימפריה נשלטה על ידי אמו גאלא פלקידיה. הקיסרית-האם הדריכה אותו על ידי יועציה, בנוסף לפליקס, גם הגנרלים בוניפאטיוס ואאטיוס עמדו לצידה. בנוסף, פליקס לא היה אדיש, בשנת 426 הוא הורה על מותו של פטרוקלוס, הבישוף של ארלאטה, ושל טיטוס, דיאקון ברומא. הייתה יריבות גדולה בינו לבין אאטיוס. בשנת 429, נראה כי פליקס ניצל על ידי אאטיוס. למרות שהוא רוכש את הפונקציה היומרנית של particius בשנת 430, נראה שהוא איבד את אחיזתו בצבא כאשר אאטיוס ממונה על ידי גאלא פלקידיה לתפקיד magister equitum praesentalis, דרגה צבאית מקבילה. בין 425 ל-429, פליקס היה החייל החשוב ביותר במערב. באותה תקופה היה מרד גדול בקרב הוויזיגותים בגאליה והיספניה. הוא נותר בעיקר באיטליה והותיר את השליטה על צבאותיו לגנרלים הצעירים והשאפתניים בוניפאטיוס ופלביוס אאטיוס. עלינו לייחס לפליקס את הארגון מחדש של ההגנות של מחוזות הדנובה בשנים 427–428 לספירה (על כך אנו מוצאים עדויות ב-Notitia dignitatum). כאשר בוניפאטיוס מרד בצפון אפריקה בשנת 427, פליקס שלח כמה חיילים למחוז זה בפיקודו של שלושה גנרלים: מאבורטיוס, גאליו וסאנוקס. כוח זה הובס על ידי הכוחות הנאמנים לבוניפאטיוס. לאחר מכן פליקס שלח כוח חדש לאפריקה בפיקודו של הגנרל הגותי זיגיסוולט. לא ניתן לראות את קידומו של פליקס על ידי גאלא פלקידיה לפטריקי בשנת 430 כפרס על מאמציו לנטרל את הסכנה שהיווה בוניפאטיוס (שהיה למעשה כישלון), אלא כדי למנוע עוד יותר קנאה על ידי כוחו הגובר של אאטיוס שהיה כעת שווה בדרגה. הייתה יריבות בין הגנרלים במשך זמן מה. מאמינים שאאטיוס הרחיק את עצמו בכוונה במהלך מלחמת האזרחים נגד בוניפאטיוס על ידי מערכה נגד הפרנקים. חסרות ראיות לכך שהוא היה מעורב באופן פעיל במלחמת האזרחים. אנו רואים את אותו דפוס כמו שהממשלה הקיסרית מצווה על אאטיוס להפסיק את המערכה בגאליה, ללכת עם חייליו לאיטליה להתכונן עם פליקס במלחמה נגד הוונדלים. אאטיוס סירב לספק חיילים ובמקום זאת ערך מערכה בנוריקום נגד האוכלוסייה המרדנית. העדות העיקרית לכך נעוצה בעיתוי הרציחות ובמסלול של אאטיוס מיד לאחר מכן. אאטיוס רצח את פליקס, בערך באותו זמן שהוונדלים הביסו את חיילי בוניפאטיוס. פליקס, אשתו פדוסיה ודיאקון בשם גרונניטוס נרצחו במאי 430 בבזיליקת אורסיאנה ברוונה. פריסקוס מציע שפליקס הואשם במזימה נגד אאטיוס עם אמו של הקיסר גאלא פלקידיה ונהרג בפקודת אאטיוס עצמו. דיפטיך הקונסולרי המגולף בשנהב שלו בולט בתיאור לבושו בפירוט רב. הדיפטיך שרד בשלמותו עד המהפכה הצרפתית, אז נגנב העלה הימני; כעת מאמינים שהוא אבוד. על פי שחזור לאחרונה של קשריו המשפחתיים, הוא היה אב קדמון של ארקדיוס פלסידוס מגנוס פליקס, קונסול בשנת 511, ובנו של אנודיוס. יכול להיות שנולד בערך בשנת 380, ייתכן שהיה האיש שהיה בעלה של בת (נולדה ב-385) של אגריקולה, קונסול בשנת 421 ואולי אביו של הקיסר אוויטוס, ואביהם של מגנוס, קונסול בשנת 460 ופליקס אנודיוס, פרוקונסול באפריקה. בערך ב-420 או 423. מדיה וקבצים בנושא פלביוס פליקס בוויקישיתוף Bagnall, 1987 Bury, John Bagnall (1923). History of the Later Roman Empire. Macmillan. pp. 240ff. נבדק ב-2007-05-07. Prosper s.a. 429 Bury, John Bagnall (1923). History of the Later Roman Empire. Macmillan. p. 240ff. Adrian Goldsworthy, The Fall of the West: The Slow Death of the Roman Superpower, Orion Books Ltd, London. Paperback Edition, 2010, p.328. Wijnendaele 2017, p. 13. McEvoy, Meaghan (2013). Child Emperor Rule in the Late Roman West, AD 367-455. Oxford University Press. p. 247. ISBN 9780199664818. John of Antioch, fragment 201.3; translated by C.D Gordon, The Age of Attila: Fifth Century Byzantium and the Barbarians (Ann Arbor: University of Michigan, 1966), p. 50 Kunz, George Frederick (1916). Ivory and the Elephant in Art, in Archaeology, and in Science. Doubleday. Christian Settipani, Continuite Gentilice et Continuite Familiale Dans Les Familles Senatoriales Romaines A L'epoque Imperiale, Mythe et Realite, Addenda I - III (juillet 2000 - octobre 2002) (n.p.: Prosopographica et Genealogica, 2002).