laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב

ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב על שם חיים רובין היא הוצאת ספרים של אוניברסיטת תל אביב. ההוצאה לאור נוסדה בשנת 2001, ביוזמת רקטור האוניברסיטה, פרופ' נילי כהן. מייסד ההוצאה ומנהלה עד לשנת 2022 היה פרופ' אביעד קליינברג, וכיום המנהל הוא פרופ' אסף פינקוס. באתר האינטרנט של ההוצאה הציג פרופ' קליינברג את חזונה: ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב על שם חיים רובין פותחת את שעריה בפני כל מה שמעורר מחשבה ודיון, כל מה שמבטא את המיטב שבהגות האנושית, כל מה שמכבד את קהל הקוראים אוהבי הספר ושוחרי הדעת. אנו מבקשים לסייע ביצירתו ובחיזוקו של מקום מפגש שבו יצרני התרבות וצרכניה יוכלו לנהל רב-שיח. כאשר המקום הזה, 'רשות הרבים התרבותית', מתערער, נוצר נתק בין המלומדים לחברה, נתק המדלדל את חיותן של שתי הקבוצות. ייסוד הוצאת הספרים של אוניברסיטת תל אביב הוא ביטוי לדאגה ולסולידריות חברתית, לרצונה של האוניברסיטה לחבר את מה שנפרם בתרבות הישראלית, לגשר על פערים, לפתוח ולהיפתח. — על ההוצאה, באתר של ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב ההוצאה לאור מפרסמת בעיקר ספרי עיון, מרביתם מאת חוקרים ישראלים, וכן יצירות, מתורגמות ומקוריות, מהקלאסיקה העולמית והיהודית, ובהן "פאוסט" מאת גתה (בתרגומה של ניצה בן-ארי), "דוקטור פאוסטוס" מאת כריסטופר מארלו (בתרגומו של מאיר ויזלטיר), הקוראן (בתרגומו של אורי רובין), "מורה נבוכים" מאת הרמב"ם (בתרגומו של מיכאל שורץ) סדרת שירת תור הזהב של יהדות ספרד ועוד. במסגרת ההוצאה יוצאות לאור סדרות אחדות: שירת תור הזהב: שירים מאת אברהם אבן עזרא, טודרוס בן יהודה אבולעפיה, יהודה אלחריזי, יהודה הלוי, ישראל נג'ארה ועוד. דתות העולם: ספרי מבוא על אסלאם, בודהיזם, הינדואיזם, וודו, יהדות. החומרים המרכיבים אותנו: קובצי מאמרים בעריכת אביעד קליינברג: "בטן מלאה - מבט אחר על אוכל וחברה", "לא להאמין - מבט אחר על דתיות וחילוניות", "על אהבת אם ועל מורא אב - מבט אחר על המשפחה". אתר האינטרנט הרשמי של ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב רשימת כל הספרים שיצאו לאור על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב אוניברסיטת תל אביב מקימה הוצאה לאור, באתר וואלה, 15 ביולי 2001
אריק מרשל

אריק סטיוארט מרשל (באנגלית: Eric Stewart Marshall;‏ 29 במאי 1879 - 26 בפברואר 1963) היה מגלה ארצות, שיצא לאנטארקטיקה עם משלחת נמרוד בראשותו של ארנסט שקלטון, בשנים 1907–1909, והיה אחד מקבוצת הארבעה (מרשל, שקלטון, ג'יימסון אדמס ופרנק ויילד, שהגיעו אל קצה הדרום ב-88°23′S 162°00′E﻿ / ﻿88.383°S 162.000°E﻿ / -88.383; 162.000 ב-9 בינואר 1909. אריק מרשל נולד בהמפסטד, סארי. אחרי סיום לימודיו בעמנואל קולג', קיימברידג', המשיך ללימודי רפואה בבית החולים סנט ברתולומיי, שם הוסמך כרופא. הוא פגש את שקלטון ב-1906 כששניהם היו אורחים בבית בלונדון. שקלטון סיפר לו על המשלחת המתוכננת לקוטב הדרומי והציע למרשל לעבור קורס הכשרה במדידה, כדי שיוכל להצטרף למשלחת כרופא, מודד וקרטוגרף נוסף להיותו הצלם הראשי. לדברי לייף מילס, שכתב על השניים ב" Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton, 2012 ("חיכוך קוטבי: היחסים בין מרשל לשקלטון", 2012), מרשל היה "חבר שאין לו תחליף במשלחת שקלטון; אף על פי כן, בהפלגה דרומה מניו זילנד אל אנטראקטיקה, במשך החורף האנטארקטי הארוך בבסיסם בכף רוידס ובמהלך המסע אל הקוטב הדרומי, לא חדל מרשל לבקר את שקלטון ביומנו, לעיתים במילים ארסיות כמעט, ודומה שלא רחש לו אלא בוז." מרשל התמיד בביקורתו כלפי שקלטון לכל אורך חייו, בהתייחסו אליו כ"שרלטן הגדול ביותר של המאה" במכתב, השמור במכון הגאוגרפי המלכותי, מתאריך 30 באוגוסט 1956. מרשל הצטרף לחיל הרפואה המלכותי וגויס בדרגת סגן משנה באפריל 1915. הוא שירת באיפר ובסום במלחמת העולם הראשונה וקיבל אות הצטיינות על שירותו בינואר 1918. הוא סיים את המלחמה בדרגת רב-סרן בפועל. בסתיו 1918 הוצב מרשל בארכנגלסק בצפון רוסיה כחבר בפלוגת המשלחת הבריטית לצפון רוסיה. מרשל נשא לאישה את אניד ב-1922. בשנות ה-30' של המאה ה-20 עברה המשפחה לקניה, שם עסק שנים אחדות בחקלאות לפני שובו לאנגליה. במלחמת העולם השנייה חזר מרשל והתגייס לחיל הרפואה המלכותי והגיע לדרגת סגן-אלוף. אחרי שהסתיימה המלחמה, הצטרף מרשל למשרד הגמלאות כקצין רפואה. לאחר פרישתו, עברו הוא ואשתו ליארמות' באי וייט. הוא מת ב-26 בפברואר 1963. See: Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton by Leif Mills, 2012 Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton by Leif Mills, 2012
מגי וילר

מרגרט אמילי "מגי" וילר (באנגלית: Margaret Emily "Maggie" Wheeler; נולדה: 7 באוגוסט 1961) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה. ידועה במיוחד בשל תפקידיה כג'ניס בסדרה "חברים", ובתור אניטה בסדרה "אלן". נולדה במנהטן כמרגרט אמילי ג'ייקובסון. ב-1990 נישאה לדניאל בורדן-וילר ולזוג נולדו שני ילדים. בשנות השמונים החלה וילר (אז ג'ייקובסון) למלא תפקידי דיבוב בסדרות המצוירות "נצי הכסף", "Karate Kat" ו-"Mini-Monsters". ב-1994 החלה לשחק בקומדיית המצבים "חברים" בתפקיד ג'ניס, חברה של צ'נדלר. החברות ביניהם היא לסירוגין, ולרוב צ'נדלר מנסה להתחמק ממנה. בסך הכול השתתפה ב-19 מפרקי הסדרה. התמודדה לתפקיד דברה בארון בסדרה "כולם אוהבים את ריימונד" ואף הייתה בחירת המפיקים, אך לבסוף נבחרה לתפקיד פטרישיה היטון. היא קיבלה תפקיד משני בסדרה - לינדה, חברה של דברה. לפי האוטוביוגרפיה של קתי גריפין, וילר לוהקה לתפקיד ויקי לפיילוט של "סוף סוף סוזן", אך הוחלפה על ידי גריפין. כיכבה בעונה הראשונה של קומדיית המצבים "אלן" והופיעה ב-13 פרקיה (שניים מהפרקים שצולמו לעונה הראשונה שודרו בפועל עם העונה השלישית). הופיעה בתפקידי אורח בסדרות רבות: "סיינפלד", "דרייק וג'וש", "ER", "תיקים באפלה", "ויל וגרייס", "ג'ק וג'יל", "איך פגשתי את אמא" ו"תרגיע". ב-1997 דיבבה את הארלי קווין באחד מפרקי "באטמן - הסדרה המצוירת". ב-1998 השתתפה בסרט הקולנוע "אבא מתארס". ב-2003 דיבבה את אודיל בסרט "ברבי באגם הברבורים", וב-2010 דיבבה את טרינט בסדרה המצוירת "ארצ'ר". בשנת 2013 השתתפה בסדרה "קליפורניקיישן", בתפקיד אופליה רובינס. מדיה וקבצים בנושא מגי וילר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגי וילר מגי וילר, ברשת החברתית אינסטגרם מגי וילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מגי וילר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מגי וילר, באתר AllMovie (באנגלית) מגי וילר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מגי וילר באתר filmreference.com מגי וילר בפייסבוק רן בוקר, OMG: כך נוצר הצחוק של ג'אניס מ"חברים", באתר ynet, 23 באוגוסט 2016 Oh. My. Gawd. Janice from ‘Friends’ is a choir director., באתר JTA, ‏19 באוקטובר 2016
שמואל אדלר

הרב שמואל אדלר (שמואל אדליר כ"ץ; 3 בדצמבר 1809 – 9 ביוני 1891) היה ממנהיגי היהדות הרפורמית בגרמניה ובארצות הברית. אביו של פליקס אדלר, מייסדה של התנועה האתית. נולד לרב יעקב יצחק (אייזק) אדליר כ"ץ, דיין בוורמייזא שכיהן כרב האזורי מטעם הקונסיסטואר מ-1809 ועד 1814, כשהעיר נכבשה שוב מידי צרפת, והועברה, בקונגרס וינה, לדוכסות הגדולה של הסן. אמו הייתה שרל'ה ניקלשבורג. שמואל הצעיר התחנך בחינוך מסורתי; אביו נפטר בהיותו בן אחת-עשרה והותיר את האלמנה וחמשת בניה בתנאי מחסור קשים. למרות עניים המשיך אדלר במסלול לימודיו, בישיבות וורמייזא ופרנקפורט אצל הרבנים יעקב קאפיל במברגר ושלמה זלמן טרייר. היה זה אחיו הצעיר בשנתיים, אברהם יעקב, שעודד אותו לרכוש לראשונה השכלה חיצונית. הוא למד בגימנסיה וב-1831 התקבל לאוניברסיטת בון ואחריה המשיך באוניברסיטת גיסן, בה הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1836. הוא קיבל היתר הוראה בערך באותו הזמן מהרב פייביש פרנקפורטר אב"ד פרידברג, שלבתו הנרייטה נישא ב-1843. לאחר השלמת לימודיו נשכר כדרשן ודיין בוורמייזא. בשלב זה כבר יצא לו שם של רפורמטור, והרב הראשי צבי בנימין אויערבך מדרמשטאדט ניסה לעכב את מינויו במשך שנים. ב-1842 קיבל לבסוף תפקיד קבע כרב הקהילות היהודיות באלציי (אנ'). הוא ואחיו אברהם השתתפו בשלוש הוועידות הרפורמיות של 1844–1846. בראשונה שבהן, בבראונשווייג, היה זה שמואל שעמד על כך שתוסף הפסקה לפיה יהיו מוכנים להכיר בנישואין בין יהודים ונוצרים רק בתנאי שחוקי המדינה יאפשרו לגדל את הצאצאים לדת היהודית; מאחר שאף נסיכות בגרמניה לא אפשרה זאת, מנע נוסח ההחלטה (שהתבסס על תשובת סנהדרין פריז בנידון) נישואי תערובת מבלי להכריז על הנוצרים כנחותים בעיני היהודים. בוועידת פרנקפורט ב-1845 קרא אדלר לשוויון לנשים בחיי הדת. בראשית 1857 קיבל את הצעת בית הכנסת עמנו-אל, לבוא לניו יורק ולשמש כרבה הראשי של הקהילה הרפורמית המובילה בארצות הברית, כמחליפו של הרב ליאו מרצבכר שנפטר באותה תקופה. הוא הגיע לניו יורק בחודש מרץ של אותה שנה וכיהן כרב בית-הכנסת עד 1874, אז פרש מפעילות שוטפת. בעבודתו המעשית הוחלף בידי הרב גוסטב גוטהייל. בהיותו שם ערך מחדש את הסידור, שהוסיף לשמש בקהילה עד סוף המאה. בין היתר נטל חלק בוועידת פילדלפיה שכונסה בידי מכרו עוד מגרמניה, הרב דוד איינהורן. ב-1889 רצה יצחק מאיר וייז למנותו ליו"ר ועידת הרבנים המרכזית (CCAR), כיחיד שהשתתף בכל כינוסי הרפורמים מאז 1844, אך הוא סירב והסכים לקבל רק תואר נשיא כבוד. וייז לקח את התפקיד על עצמו. אדלר נפטר ב-9 ביוני 1891, בניו יורק. וספרייתו נתרמה בידי המשפחה להיברו יוניון קולג' בסינסינטי. חלק מכתביו ראו אור בחייו במאסף בעל הכותר העברי "קובץ על יד", שיצא לאור ב-1886 כמזכרת לחבריו. בתו שרה נישאה ליוליוס גולדמן, בנו של מרקוס גולדמן, מייסד חברת ההשקעות גולדמן זקס, ונכדתו הייתה הארכאולוגית הטי גולדמן. בנו, פליקס אדלר, היה אבי התנועה האתית. "אדלר, שמואל", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמוד 137, באתר היברובוקס "אדלר, סמואל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) Adler, Samuel בתוך: Julius Carlebach, Michael Brocke, Biographisches Handbuch der Rabbiner: Die Rabbiner der Emanzipationszeit in Den Deutschen, Böhmischen und Großpolnischen Ländern 1781-1871, Walter de Gruyter, 2004. שמואל אדלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שמואל אדלר, דף שער בספרייה הלאומית ראה שם אביו בפנקס הזכרת נשמות.
תזמור

תִּזְמוּר הוא חלוקת התפקידים המוזיקליים ביצירה מוזיקלית מולחנת לכלי נגינה ולקולות. לדוגמה, בחירת כלי שינגן את הלחן, את ההרמוניה וכדומה. התזמור יכול להתבצע על ידי המלחין, וכך קורה לעיתים קרובות, אך הוא אינו נחשב חלק מפעולת ההלחנה. תזמור הוא חלק מעיבוד מוזיקלי. התזמור הוא חלק בלתי נפרד מכל יצירה, ומהווה מרכיב חשוב ולעיתים שווה ערך למרכיבים הבסיסיים האחרים שבמוזיקה, כקצב, מנגינה והרמוניה. תזמור הוא מלאכה מורכבת, משום שלכל כלי נגינה וקול מגבלות משלו, כגון מנעד צלילים ייחודי, גוון ייחודי, מנעד עוצמה ייחודי, ויכולת שונה למשוך צלילים לאורך זמן ולעבור בין צלילים שונים. בנוסף, שילובים שונים של כלים יוצרים אפקטים מגוונים ומורכבים, חלקם בלתי צפויים, ועליהם להיות שילובים מוצלחים אשר ישרתו את המוזיקה בצורה המיטבית. תזמור מקצועי מתחשב גם בחלל בו תבוצע המוזיקה, כיוון שתזמורים שונים נשמעים ומתפקדים באופן שונה בחללים שונים. התזמור קובע בין השאר אילו כלים שונים ייקחו חלק בהרמוניה, דבר המשפיע על אופייה. בתקופות מוזיקליות שונות היה נהוג לתזמר באופן שונה, בהתאם למסגרות בהן בוצעו היצירות. גם חשיבות התזמור השתנתה לאורך הזמן. ניתן לדמות את התזמור לבחירת הצבעים, העפרונות ו/או המברשות שישמשו בהפיכת רישום לציור. ליצירותיו של ברליוז לתזמורת יש גוון עשיר במיוחד בזכות ניצולו את היכולת והייחוד של כל כלי. מלחינים מאוחרים יותר שהמשיכו את דרכו היו ריכרד שטראוס וניקולאי רימסקי-קורסקוב ששיכללו את שיטתו וניצלו את היקף יכולותיו של כל כלי וכלי עד תום. את השיטה הזאת ניתן לשמוע בפתיחה "קרנבל רומאי" של ברליוז וביצירתו של רימסקי-קורסקוב "שחרזאדה". המלחין אנטון ברוקנר נקט בשיטה שונה לתזמור - לכל קבוצה של כלים (סקציה) היה נותן תפקיד וכך לתזמורתו היה גוון דומה לעוגב עשיר בצלילים (שכן עוגב יכול לדמות צלילי כלים אחרים). הסימפוניות של ברוקנר הן בעלות אופי דומה. לקראת המאה ה-20 מלחינים החלו לנצל יותר את ה"קצוות" של מנעדי הכלים על מנת לקבל צבעים שקודם לכן לא הושגו. לדוגמה שבסון ינגן מנגינה במנעד ש-50 שנה קודם לא היו 'מעיזים' לתת לו, אלא היו כותבים את אותה מנגינה לאבוב אשר צלילו יחסית דומה לבסון במנעדו הגבוה. דוגמה לשימוש בקצה המנעד ניתן לשמוע ב'פולחן האביב' של איגור סטרווינסקי כבר ממש בהתחלה. מלחינים מסוימים, כגון סטרווינסקי, אהבו לקחת את הכלי ה"נמוך" ולהשתמש בו בקצהו הגבוה. מלחינים אחרים אהבו דווקא לעשות את ההפך. למשל, דביסי לקח את החליל ה"גבוה" וכתב עבורו מנגינות בקצה התחתון של המנעד שלו. שימוש בקצה המנעד כמעט תמיד יהיה במסגרת פסג' סולו. לאורך השנים עם התפחות התזמור גם התפתחו כלי הנגינה כדי לאפשר למלחינים מנעד רחב אף יותר של אפשרויות צליליות. לדוגמה: קרן אנגלית, קלרינט בס, פיקולו, קונטרה בסון, סקסופון, ועוד רבים. התוספת הרחבה ביותר לעולם כלי הנגינה התזמורתיים היה בסקציית כלי ההקשה שכיום מורכבת מעשרות רבות של כלים. דביסי וראוול שמו דגש על התכונות התחושתיות של כל כלי והתוצאה לא הייתה העושר הצלילי של ברליוז, אלא גוון שקוף ורוטט של צלילים שכוון בעיקר להשאיר תחושה של התיאור המוזיקלי (מכאן ההקשר האימפרסיוניסטי). אחת הדוגמאות לתזמור שכזה הוא התזמור שביצע ראוול ליצירה תמונות בתערוכה מאת מודסט מוסורגסקי. מונחים בתאוריית המוזיקה מדיה וקבצים בנושא תזמור בוויקישיתוף תזמור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
WB

האם התכוונתם ל... האחים וורנר – חברת הפקה אמריקאית The WB – רשת טלוויזיה אמריקאית
קרסימיר אטנאסוב

קרסימיר טודורוב אטנאסוב (23 במרץ 1954, בורגס, בולגריה) הוא מתמטיקאי בולגרי. הוא ידוע בשל פיתוח המושגים רשתות מוכללות (Generalized nets) וקבוצות עמומות אינטואיציוניות (Intuitionistic fuzzy sets), שהן הרחבות של המושגים רשת פטרי ו-קבוצות עמומות (אנ') בהתאמה. לאטנאסוב תרומות גם בתחום תורת המספרים. אטנאסוב למד מתמטיקה באוניברסיטת סופיה, בה השלים תואר דוקטור במדעי המחשב בשנת 1986. עבודת הדוקטור שלו עסקה ברשתות מוכללות, ושלוש שנים לאחר מכן השלים דוקטורט נוסף, במתמטיקה, שעסק בקבוצות עמומות אינטואיציוניות. אטנאסוב חבר באיגוד המתמטיקאים הבולגרים מאז 1979, ובאגודה האמריקאית למתמטיקה מאז 1989. הוא חבר לשם כבוד באוניברסיטה הטכנית של סידני מאז 1995. מאז 1995, הוא מכהן כסגן מנהל וכמזכיר מדעי של המרכז להנדסה ביורפואית באקדמיה הבולגרית למדעים. בשנת 1983 טבע אטנאסוב את המושג "רשת מוכללת" וחקר את תכונותיו הבסיסיות, כמו גם יישומים בבינה מלאכותית, תורת המערכות, רפואה, כלכלה, תחבורה, כימיה תעשייתית, ועוד. הוא הוביל את המחקר התאורטי בנושא, וקידם מחקר מעשי. אטנאסוב הגדיר פעולות ויחסים על רשתות מוכללות, שלחלקם יש מקבילים בתאוריה של רשת פטרי רגילות. עם זאת, לאופרטורים הלוגיים והטופולוגיים שהוא הגדיר אין מקבילים ברשת פטרי. תחום המחקר העיקרי הנוסף של אטנאסוב הוא קבוצות עמומות, מושג שטבע המתמטיקאי לוטפי זאדה, שאותו הרחיב אטנאסוב בעזרת המושג "קבוצות עמומות אינטואיציוניות", וחקר את תכונותיהן הבסיסיות. הוא מצא יישומים ראשונים לקבוצות הללו במערכות מומחה, תורת המערכות, קבלת החלטות, ועוד. גם כאן הגדיר אופרטורים ויחסים על קבוצות כאלו, שרק לחלקם יש מקבילים בקבוצות עמומות רגילות. האופרטורים שלהם אין מקבילים בתורת הקבוצות העמומות הם האופרטורים הטופולוגיים והמודאליים, שאטנאסוב פיתח. אטנאסוב פרסם למעלה מ-370 מאמרים מדעיים בכתבי עת, כ-140 דו"חות בכנסים, ו-20 מונוגרפיות. מבחר פרסומים עיקריים: Atanassov K., Generalized Nets, World Scientific, Singapore, New Jersey, London, 1991. Atanassov K., Intuitionistic Fuzzy Sets, Springer-Verlag, Heidelberg, 1999. Atanassov K., On Some of the Smarandache's Problems. American Research Press, Lupton, 1999. Atanassov K., V. Atanassova, A. Shannon, J. Turner. New Visual Perspectives on Fibonacci Numbers. World Scientific, New Jersey, 2002. Vassilev-Missana, M., K. Atanassov. Some Smarandache Problems, Hexis, Phoenix, 2004. אטנאסוב מכהן כעורך ראשי של כתבי העת הבאים: "Notes on Intuitionistic Fuzzy Sets" (1995-) "Notes on Number Theory and Discrete Mathematics" (1995-) "Advanced Studies in Contemporary Mathematics" (2001-) כמו כן הוא חבר בוועדת העורכים של כתבי העת הבאים: "AMSE Press - Modelling, Measurement & Analysis" (1994-) "Smarandache Notion Journal" (1999-) "Analele Universitatii din Oradea-Fasc. Matematica" (2001-) "Italian Journal on Pure and Applied Mathematics" (2002-) קבוצות עמומות תורת המספרים רשת פטרי קרסימיר אטנאסוב, באתר dblp קרסימיר אטנאסוב, באתר גוגל סקולר
ורדי סרייבו

ורדי סרייבו הם כינוי שניתן לסימני התפוצצות ורסס של פגזים ופצצות מרגמה שפגעו ברחובות סרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה, במהלך המצור על העיר. לאחר תום המלחמה בבוסניה מילאו את הצלקות הללו בשרף אדום והן מהוות מזכרות למצור ולאבדות שהסב. במשך 1,425 ימים, מאפריל 1992 ועד פברואר 1996, הייתה סרייבו נתונה במצור על ידי צבא יוגולסביה ובהמשך על ידי צבא רפובליקה סרפסקה. במהלך תקופה זו פגעו בעיר 470 אלף פגזים ופצצות מרגמה שירו הצרים עליה – בממוצע, למעלה מ-300 מדי יום. במהלך המצור נהרסו בעיר 35 אלף מבנים. מספר הרוגי המצור נאמד ב-10,000 עד 14,000, כ-60 אחוז מהם חיילים, והיתר אזרחים. פגיעת הפגזים ורסיסיהם במדרכות ובכבישי העיר הותירה סימני פגיעה טיפוסיים שנראו כפרחים. לאחר תום המצור על העיר סומן כל סימן פגיעה שכזה שנותר במקום שבו נהרג מהפגיעה לפחות אדם אחד. הסימנים מולאו בשרף אדום וקיבלו את הכינוי "ורדי סרייבו". ורדי סרייבו נעלמים בהדרגה מנוף העיר ככל שהריצוף של הכבישים והמדרכות בה מוחלף. מדיה וקבצים בנושא ורדי סרייבו בוויקישיתוף תמונות של ורדי סרייבו באתר Flickr ורדי סרייבו באתר Urban Association מקור: אתר Urban Association.
בית עיריית כפר סבא

בית עיריית כפר סבא הוא מבנה שהוקם בשנת 1906 כחאן וכיום משמש כמשכנה של עיריית כפר סבא. המבנה שוכן ברחוב ויצמן 135 בכפר סבא. זהו מבנה חד קומתי מוארך עם גג רעפים. ב-1905–1906 הקימו המתיישבים הראשונים את הוועד של כפר סבא. הם הטילו מס של 100 פרנק על כל בעל נחלה, ובכסף בנו בשנת 1906 בניין אבנים, שזכה לכינוי "הח'אן". ממדיו של המבנה היו גדולים ויוצאי דופן לאותם זמנים. גודלו 30×10 מטר. בבניין היו חמישה חדרים גדולים שלושה מהם הוקדשו לבעלי חיים ומספוא, אחד למגורים של דרי המקום, ובחדר החמישי התגוררה המשפחה שניהלה את המקום. בנוסף החדר שימש גם כאכסניה לאורחים מזדמנים, ואף סיפקה להם תה ותבשיל חם. בעונות החקלאיות החמות התגוררו במבנה כ-40–50 איש. הבניין המוארך שימש לאחר מכן בעיקר כאורווה לבהמות, עם זאת היו בו גם שני חדרי מגורים. צורת יישוב ארעית זו נמשכה עד שנת 1912. ליד "הח'אן" נחפרה באר המים הראשונה בכפר סבא בשנת 1906, בעומק של 18 מטרים, הנמצאת כיום מאחורי בניין העירייה ("הח'אן"), ונשתלו עצי אקליפטוס על ידי יצחק שיינפיין. שניים מן העצים נותרו נטועים שם עד היום. ב-1912 אכן הוקמו שנים עשר הבתים הראשונים לאורך רחוב הרצל, ומסביב לרחוב מטעים. בניינים אלה כבר מופיעים במפה טורקית (שבה מופיע שמה של כפר סבא - בשם כסביה) ובמפה אנגלית (מצרים, 1917) גם בתצלום אוויר שנת 1918, שצולם על ידי הצבא הגרמני, אפשר להבחין בהצטלבות הרחובות הרצל וויצמן. בית עיריית כפר סבא מופיע בסמל העיר כפר סבא, כי מבנה זה משקף את אופייה של העיר, כבית הראשון בכפר סבא המתחדשת. לצדו נטועים שני עצי אקליפטוס אשר ניטעו ב-1906. הסמל עוצב על ידי יעקב אבוקאי בשנת 1953. הבניין נבחר להיות תחנה מספר שבע בשביל הראשונים כפר סבא. מדיה וקבצים בנושא בית עיריית כפר סבא בוויקישיתוף דן גלעדי, ימי כפר-סבא - הכפר שהיה לעיר שאול מייזליש, כפר סבא - אבני הדרך אל שנות האלפיים אתר עיריית כפר סבא ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטפני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סְטֶפּני (Stepney) – שכונה בלונדון סטפני (אונייה) – אונייה שהובילה מחבלים לפיגוע בישראל סטפני (נווה עצלנות) – דמות מסדרת הטלוויזיה "נווה עצלנות" אישים: סטפני, נסיכת הכתר של לוקסמבורג סטפני, נסיכת מונקו אלכס סטפני – כדורגלן אנגלי גוון סטפאני – זמרת אמריקאית אישים ששמם הפרטי הוא סטפני
נשיא איסלנד

נשיא איסלנד (באיסלנדית: Forseti Íslands) הוא ראש המדינה הנבחר של איסלנד. הנשיא נבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים על ידי הצבעה כללית של כלל המבוגרים. החוקה האיסלנדית לא מגבילה את מספר הפעמים שנשיא יכול להיבחר. מאז עצמאותה של איסלנד מדנמרק בשנת 1944, כיהנו באיסלנד שישה נשיאים. הנשיא הנוכחי הוא גודני יוהאנסון, שמכהן בתפקיד מ-1 באוגוסט 2016. משכנו של נשיא איסלנד ממוקם בפֶּסָאסְטָאדִ'יר שבעיר גארדבאיר שהיא חלק מהמטרופולין רייקיאוויק. לפי החוקה האיסלנדית, במקרים בהם נבצר מהנשיא לבצע את תפקידיו (למשל בשל נסיעה לחו"ל או הרדמה רפואית), שלושת נושאי המשרות הבכירות באיסלנד – ראש הממשלה, נשיא הפרלמנט ונשיא בית המשפט העליון, ממלאים את מקומו של הנשיא, על ידי הצבעה משותפת בכל נושא שיש להכריע בגינו ללא דיחוי. הנשיא של איסלנד מקבל עם כניסתו לתפקיד גם את תואר הכבוד "נשיא מסדר הבז". מדיה וקבצים בנושא נשיא איסלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיא איסלנד (באנגלית, באיסלנדית, בפולנית ובדנית)
וילר

וילר (באנגלית: Wheeler; או: Viller) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... ג'ון וילר – פיזיקאי אמריקאי משוואת וילר-דה ויט – משוואה העוסקת בסיכוי למצוא את היקום כולו במצב מסוים דייוויד וילר – מתמטיקאי בריטי התמרת בורווס-וילר – שיטה לסידור מחרוזת תווים לרצפי תווים חוזרים ויליאם א. וילר – סגן נשיא ארצות הברית טוני וילר – מייסד לונלי פלאנט מגי וילר – שחקנית אמריקאית מרי וילר – מתמטיקאית אמריקאית שונות פקודת וילר-קוטרט – רפורמה חוקית בצרפת במאה ה-16 ולר פילר
קארול

קארול (באנגלית: Carroll) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנדי קארול – כדורגלן אנגלי ג'ייסי קארול – כדורסלן אמריקאי דיאן קארול – שחקנית וזמרת אמריקאית דמארה קארול – כדורסלן אמריקאי רוי קארול – כדורגלן צפון אירי קרול
סוזן אוגוסטסן

סוזן "סוזי" אוגוסטסן (בדנית: Susanne Augustesen;‏ נולדה ב-10 במאי 1956) היא כדורגלנית עבר דנית ששיחקה בעמדת החלוצה. אוגוסטסן נחשבת לאחת מהכוכבות הגדולות ביותר של הליגה האיטלקית לדורותיה, כשב-22 עונות בליגה היא כבשה למעלה מ-600 שערים. סוזן אוגוסטסן נולדה ב-1956 בעיר הולבק שבמזרח דנמרק. כבר בגיל 15, היא נסעה עם הנבחרת הלאומית לגביע העולם הלא-רשמי שנערך במקסיקו, ומפאת גילה הייתה צריכה את אישור הוריה לנסיעה. בגמר הטורניר נגד מקסיקו, אל מול קהל של 110,000 באצטדיון האצטקה, כבשה אוגוסטסן שלושער והובילה את הדניות לזכייה בגביע. לאחר הגמר, זכתה אוגוסטסן להתעניינות רבה ממספר קבוצות מחוץ לדנמרק, אך היא החליטה לסיים את לימודיה בבית הספר ורק לאחר מכן להתחיל לשחק באופן מקצועני. ב-1972, החליטה התאחדות הכדורגל הדנית על הקמת נבחרת נשים רשמית, ושנתיים לאחר מכן ערכו הדניות את משחק הבכורה שלהן נגד שוודיה. למרות הופעתה הטובה בגביע העולם והצלחתה הרבה בליגה האיטלקית לאורך הקריירה, לא זומנה אוגוסטסן לנבחרת. במשך השנים שעברו, הפכה דנמרק לאחת הנבחרת הבולטות באירופה, אך היא לא זכתה לשחק בה יותר. בשנת 1974, לאחר ארבע שנים בליגה הדנית, עברה אוגוסטסן לבולוניה מאיטליה. היא שיחקה עונה אחת בקבוצה ומשם עברה לפדובה. בעונה היחידה שלה בפדובה, כשלצידה החלוצה אליזבטה ויניוטו, כבשה אוגוסטסן 29 שערים ב-22 משחקים וסיימה כמלכת השערים של הליגה. בשנתיים הבאות, היא שיחקה בקבוצת ואלדוביאדנה, וזכתה עימה בשתי אליפויות ליגה (1976 ו-1977) ופעמיים בתואר מלכת השערים (28 שערים ב-1976 ו-42 שערים ב-1977). לאחר שעזבה את ואלדוביאדנה, המשיכה אוגוסטסן לנדוד במספר קבוצות ברחבי איטליה והגיעה להישגים רבים - אישיים וקבוצתיים. היא זכתה בעוד שלוש אליפויות איטליה (1980, 1983, 1986), בשלושה גביעי מדינה (1978, 1979, 1985) ובעוד חמישה תוארי מלכת השערים (1979, 1982, 1983, 1984, 1987). ב-1993, היא עברה לקליארי (שם גם שיחקה בתחילת שנות ה-80), ולאחר שתי עונות בקבוצה פרשה ממשחק פעיל. כיום, מתגוררת אוגוסטסן בקופנהגן ועובדת במחלקת הספורט של העירייה. מדיה וקבצים בנושא סוזן אוגוסטסן בוויקישיתוף סרטון השלושער של אוגוסטסן בגמר גביע העולם - באתר רשת השידור DR Mundial (Women) 1971, באתר rsssf.com GIRL POWER, באתר Extra Bladet
מלון אירוס המדבר

מלון אירוס המדבר הוא בית מלון הממוקם ביישוב ירוחם, והראשון שהוקם בו. מנכ"לית המלון היא רוזי פרץ. המלון הוקם ביוזמת קרן ירוחם כ"מלון חברתי", כאשר מרבית רווחיו מועברים לטובת חינוך ורווחה בעיר. המלון, אשר נחנך בדצמבר 2014, ממוקם בלב ירוחם, ברחוב צבי בורנשטיין ובקרבת המכתש הגדול ואטרקציות תיירותיות נוספות, כמו אגם ירוחם, חוות בודדים ואתרי תיירות נוספים. המלון הוקם בהשקעה של למעלה מ-24 מיליון ש"ח על השטח, שבעבר שירת את משרדי חברת רותם אמפרט נגב, אשר תרמה את הקרקע לקרן ירוחם לטובת הקמת המלון. את המהלך הוביל יו"ר הועדה הקרואה בירוחם דאז, עמרם מצנע. 65% מהבעלות על המלון נמצאת בידי קרן ירוחם, קרן עצמאית, שהכנסותיה מוקדשות למערכת החינוך בעיר, ו-35% בבעלות המשקיעים סם וג'ימי פינטו. המלון משתרע על שטח של 11 דונם, וכולל 47 סוויטות עם גינות פרטיות, מדשאות, טרקלין עסקים, אולם כנסים, חדר אוכל, לובי-בר, בריכת שחייה וספא. עיצוב המלון משתלב עם הנוף המדברי המאפיין את האזור. מדיה וקבצים בנושא מלון אירוס המדבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון אירוס המדבר זיו ריינשטיין‏, נחמה דרומית: מלון ראשון נפתח בירוחם, באתר וואלה, 5 בינואר 2015 עמית קוטלר, מלון חברתי בירוחם: לא עוד אכסניה במדבר, באתר ynet, 20 בינואר 2015 ג'ון בן זקן, מזל טוב לירוחם: המלון הראשון נפתח בעיר, והוא אפילו חברתי, מעריב, 5 בינואר 2015