laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עונת 1992/1993 ב-NBA

עונת 1992/1993 היא העונה ה-47 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השלישית ברציפות של שיקגו בולס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את פיניקס סאנס בתוצאה 4-2. מייקל ג'ורדן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בפעם השלישית ברציפות כשקלע 41 נקודות בממוצע למשחק במהלך הסדרה. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה לראשונה צ'ארלס בארקלי מפיניקס סאנס, לאחר שהעמיד ממוצעים של 25.6 נקודות ו-12.2 ריבאונדים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (62-20). בפגרה שבסוף העונה אירעו שתי תאונות שגבו את חייהם של שחקן NBA; ב-7 ביוני 1993 נהרג חבר היכל התהילה דראז'ן פטרוביץ' מניו ג'רזי נטס בתאונת דרכים במינכן, גרמניה, וב-27 ביולי 1993 מת רג'י לואיס מבוסטון סלטיקס מהתקף לב שאירע במהלך אימון של הסלטיקס. בעונת 1992/93 קלע פטרוביץ' 22.3 נקודות בממוצע למשחק, ולאחר מותו נתלתה גופייתו עם המספר 3 על תקרת אולמה של ניו ג'רזי נטס (כיום ברוקלין נטס). בעונתו האחרונה ב-NBA קלע לואיס 20.8 נקודות למשחק, ולאחר מותו נתלתה גופייתו עם המספר 35 על תקרת אולמה של בוסטון סלטיקס. דראפט 1992 התקיים ב-26 ביוני 1992 בפורטלנד, אורגון. בהגרלה (לוטרי) זכתה אורלנדו מג'יק בבחירה הראשונה, שניצלה אותה כדי לבחור את שאקיל אוניל שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה. בסך הכל נבחרו בדראפט 1992 חמישה שחקני אולסטאר: שאקיל אוניל, אלונזו מורנינג (בחירה שנייה), כריסטיאן לייטנר (3), טום גוגליוטה (6) ולטרל ספריוול (24). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את ג'ים ג'קסון (בחירה רביעית), לפונזו אליס (5), וולט ויליאמס (7), קלרנס ות'רספון (9), רוברט הורי (11), דאג כריסטי (17) ופי ג'יי בראון (29). משחק האולסטאר 1993 נערך ב-21 בפברואר 1993 בסולט לייק סיטי, יוטה. המאמנים במשחק היו פט ריילי מניו יורק ניקס ופול וסטפאל מפיניקס סאנס. חמישיית המזרח כללה את אייזיאה תומאס, מייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, לארי ג'ונסון ושאקיל אוניל, וחמישיית המערב כללה את ג'ון סטוקטון, קלייד דרקסלר, צ'ארלס בארקלי, קארל מלון ודייוויד רובינסון. במשחק ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 135-132, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחרו במשותף ג'ון סטוקטון (15 אסיסטים) וקארל מלון (28 נקודות), שניהם שחקני הקבוצה המארחת יוטה ג'אז. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף. MVP של העונה הסדירה - צ'ארלס בארקלי, פיניקס סאנס שחקן ההגנה של העונה - האקים אולאג'ואן, יוסטון רוקטס רוקי העונה - שאקיל אוניל, אורלנדו מג'יק השחקן השישי של העונה - קליף רובינסון, פורטלנד טרייל בלייזרס השחקן המשתפר של העונה - מחמוד עבדול-ראוף, דנוור נאגטס מאמן העונה - פט ריילי, ניו יורק ניקס מנהל העונה - ג'רי קולנג'לו, פיניקס סאנס גביע האזרחות - טרי פורטר, פורטלנד טרייל בלייזרס חמישיות העונה חמישיות ההגנה חמישיות הרוקיז סגל האלופה, שיקגו בולס: מייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, הוראס גרנט, בי. ג'יי. ארמסטרונג, ביל קרטרייט, סקוט ויליאמס, ג'ון פקסון, סטייסי קינג, טרנט טאקר, ויל פרדו, רודני מקריי ודארל ווקר. מאמן ראשי: פיל ג'קסון. מדיה וקבצים בנושא עונת 1992/1993 ב-NBA בוויקישיתוף סיכום עונת 1992/1993 באתר nba.com רשימת הנבחרים בדראפט 1992, basketball-reference.com סיכום משחק האולסטאר 1993, nba.com
דיסקוגרפיה של אייל גולן

אייל גולן הוא זמר ישראלי, הנחשב לאחד הזמרים המצליחים בישראל. רוב אלבומיו הגיעו למעמד אלבום פלטינה. גולן היה הזמר הראשון מהז'אנר המזרחי שזכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ושירו "דמעות" היה לשיר המזרחי הראשון שזכה בתואר "שיר השנה". הוא הזמר המזרחי היחיד שזכה בתואר המקביל במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ. גולן מכר בישראל למעלה מ-3 מיליון תקליטים. כמו כן זכה אחד עשר פעמים בתואר "זמר השנה", שמונה פעמים בתואר "שיר השנה" ופעמיים בתואר "זמר העשור" במסגרת "פסקול העשור", פרויקט משותף של גלי צה"ל וערוץ 24.
כיכר השוטר (תל אביב)

כיכר השוטר היא כיכר הממוקמת בצומת הרחובות בוגרשוב וטשרניחובסקי במרכז העיר תל אביב. הכיכר נקראה בעבר "חורשת מוריה" על שם בית הספר היסודי "מוריה" אשר היה ממוקם צמוד אליה ברחוב בוגרשוב 67. שם הכיכר הוסב ל"כיכר השוטר" בשנות השבעים לאחר מותו של השוטר שמואל ויצמן שנהרג בעת מילוי תפקידו להנצחתו ולהנצחת שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם. הכיכר היא כיכר קטנה יחסית, וממוקמת בצומת הרחובות טשרניחובסקי ובוגרשוב, שני רחובות מרכזיים ושוקקי חיים בתל אביב. הכיכר ממוקמת מאחורי דיזנגוף סנטר וסביבה ישנם רמזורים ומעברי חצייה. בסמוך לכיכר ניתן למצוא בתי קפה, מסעדות, חנויות והמקום מהווה מוקד משיכה לתיירים ועוברי אורח רבים. הכיכר מעוטרת בצמחייה ירוקה; עצי אקליפטוס, דקל וכן דשא ירוק. לנוחיות העוברים והשבים ממוקמים בכיכר ספסלי ישיבה מעץ. במרכז הכיכר, מוצבת אנדרטת אבן בהירה לזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם ועליה הכיתוב "כיכר השוטר, לזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם". בדופן הימני של האנדרטה מוטבע סמל של משטרת ישראל ובדופן השמאלי של האנדרטה משולבים סמל העיר תל אביב-יפו וסמל קרן תל אביב לפיתוח. בעברה של הכיכר, לפני שנקראה "חורשת מוריה" שמה היה "כיכר ט"ו בשבט". עצי האקליפטוס שבכיכר ניטעו על ידי תלמידות כיתה ז' של בית הספר בנווה צדק בשנת 1925. לאחר מספר שנים, שמה שונה ל"חורשת מוריה" על שם בית הספר "מוריה" שהיה צמוד אליה ועבר לרחוב צייטלין בשנת 1958. בשנת 1972, לאחר הירצחו של שמואל ויצמן, שמה של הכיכר הוסב ל"כיכר השוטר" לזכרו ולזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו במסגרת מילוי תפקידם. שמואל (מכלוף) ויצמן נולד ב-20 ביולי 1948 במרוקו. הוא עלה לישראל יחד עם משפחתו בשנת 1948 והם השתקעו באשקלון. בשנת 1966 התגייס לצה"ל ובמסגרת שירותו הצבאי, שירת כשוטר צבאי בקריה ובחטיבת הצנחנים. לאחר מלחמת ששת הימים שירת ויצמן כסוהר במחנה שבויים בעתלית ובמתקני כליאה ברצועת עזה שחלקם היו באותה התקופה תחת ניהולה של המשטרה. לאחר שחרורו מצה"ל, התגייס ויצמן לשורות משטרת ישראל והוצב כסייר במחוז תל אביב. במסגרת מילוי תפקידו השתתף ויצמן במספר רב של פעילויות משטרתיות וזכה בכ-8 פרסים על פעילותו בתוך שנתיים. ב-22 במאי 1972 נקראו שמואל ויצמן ושותפו, רס"ל יוסף שק"ל, לטפל בפריצה שהתרחשה בבניין בתל אביב; ברגע שוויצמן נכנס לדירה, הוא נורה על ידי הפורץ, חיים בוטיס, שניסה להימלט מיד לאחר התקרית ונתפס על ידי שוטרים מחוץ לבניין. מדיה וקבצים בנושא כיכר השוטר בוויקישיתוף כיכר השוטר בת"א:סיפורו של שמואל ויצמן, אתר משטרת ישראל תפוז בלוגים:כיכר השוטר ישראל נגלית לעין: תל אביב
איה קאמיקאווה

איה קאמיקאווה (ביפנית: 上川 あや; ‏ נולדה ב-25 בינואר 1968) היא פוליטיקאית יפנית טרנסג'נדרית. איה נולדה בשנת 1968 בטוקיו שביפן. בשנת 1990 קיבלה תואר במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת Hosei ובשנת 1995 יצאה מהארון כאישה טרנסג'נדרית והחלה תהליך שינוי מגדרי וטיפול הורמונלי. מינואר 2001 ועד מאי 2003 כיהנה איה כחברת ועד בארגון Trans-net ביפן, שמתמקד בהעלאת המודעות בקרב הציבור היפני לזכויות טרנסג'נדרים. בשנת 2003 התמודדה כמתמודדת עצמאית למועצת העיר טוקיו ובמסמכי המועמדות שהגישה השאירה את סעיף המין ריק. במהלך מסע הבחירות משכה תשומת לב תקשורתית רבה. בתחילה הוחלט להתייחס אליה כגבר לכל דבר, אך לאחר התעקשותה ומאבקה להתמודד כאשה, ועדת הבחירות פנתה לשלטונות הפדרליים ביפן על מנת שיפסקו בסוגיה. השלטונות הפדרליים פסקו כי תוכל להתמודד כאישה לכל דבר ועניין, אבל המסמכים הרשמיים הנוגעים לנושא יתייחסו אליה כאל גבר. מצע הבחירות שלה התמקד בפעילות למען נשים, ילדים, זקנים, נכים ולמען קהילת הלהט"ב, ובאפריל 2003 נבחרה לכהונה של ארבע שנים במקום השישי מבין 72 מתמודדים ומתמודדות שהתמודדו על 52 מושבים במועצת העיר והייתה לטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה שכיהנה בתפקיד ציבורי ביפן. בשנת 2007 נבחרה למושב שני, הפעם במקום השני מתוך 71 מתמודדים ומתמודדות. איה הייתה הפוליטיקאית הטרנסג'נדרית המוצהרת היחידה ביפן עד לשנת 2017, עם הצטרפותו של טומויה אוסודה לפוליטיקה. זכויות להט"ב ביפן מדיה וקבצים בנושא איה קאמיקאווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איה קאמיקאווה איה קאמיקאווה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל אישי באתר הרשמי של איה קאמיקאווה יאיר פרי, ‏הקול הוורוד: מי הפוליטיקאים הכי גאים בעולם?, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2012 טוקיו: גבר לשעבר יתמודד על ראשות העיר כאשה, באתר ynet, 16 באפריל 2003 Japan becomes first country in the world to elect transgender man to a public office, The Independent, ‏2017-03-18 (באנגלית)
רובי שפירא

ראובן (רובי) שפירא (7 באוגוסט 1950 – 14 בדצמבר 2001) היה איש עסקים ישראלי, ובעליה של קבוצת הכדורגל הפועל חיפה. שפירא נולד בקריית חיים שבחיפה, לאב שהיה גזבר וחבר הנהלה בקבוצת הפועל חיפה. אחיו, יוסי, שהיה אוהד הקבוצה אף הוא, נפטר ממחלת הסרטן, עובדה שתרמה רבות להחלטתו של שפירא לתמוך במועדון, בין היתר כצעד להנצחת זכרו של אחיו ולאהבתו למועדון. בשנת 1980 עבר עם משפחתו לניגריה שבמערב אפריקה, ובמהלך שנות ה-80 התעשר מניהול בתי קירור לדגי מאכל והפך לאיש עסקים מצליח. בתחילת שנות ה-90 חזר עם משפחתו לחיפה, ובמקביל המשיך לנהל את עסקי הדגים בניגריה. בעונת 1991/1992 החל לסייע כלכלית ובאופן אנונימי לקבוצת הפועל חיפה, שעלתה בסיום אותה העונה לליגה הראשונה. בעונת 1993/1994 רכש שפירא את הקבוצה מידי ההסתדרות. הוא השקיע ברכישת שחקנים בולטים, לרבות ראובן עטר, טל בנין וג'ובאני רוסו, במטרה לזכות בתואר אליפות ראשון בתולדות המועדון. הקבוצה הגיעה לשיא הצלחתה כשזכתה בתואר האליפות בעונת 1998/1999 בהדרכת המאמן אלי גוטמן. לרגל הזכייה נכתבו שני שירי אליפות להפועל חיפה שבהם מוזכר שמו, "אדום זה הצבע שלי" ו"אדום עולה עולה". בתחילת עונת 1999/2000 החל שפירא לרכוש שחקנים לחיזוק מועדון הפועל חיפה לקראת התמודדותה במוקדמות ליגת האלופות. בקיץ 2001 פורסם כי שפירא החליט להפחית את השקעתו במועדון בצורה משמעותית. תקציב המועדון צומצם, עסקאות רכש שהיו מתוכננות בוטלו והשחקנים המובילים שוחררו. עם הזמן התברר כי מצבו הכלכלי של שפירא הידרדר וכי הוא נתון בחובות ועסקיו על סף פשיטת רגל. נכסי המועדון ובהם כרטיסי השחקן של כמה מהשחקנים הבולטים בקבוצה שועבדו לחברת דיג הולנדית לה היה חייב שפירא כספים. התקשורת המקומית בחיפה לא ראתה בעין יפה את ההשקעה ההולכת ופוחתת בקבוצה וביקרה אותו בחריפות בכלי התקשורת בישראל. ב-14 בדצמבר 2001, שם קץ לחייו בירייה מרובהו האישי בביתו שבניגריה. הוא השאיר אחריו אישה, רחל, ושלושה ילדים. שפירא הובא למנוחות בחיפה ב-17 בדצמבר 2001, לאחר שארונו הוצב ביום ההלוויה באצטדיון קריית אליעזר, אצטדיון הכדורגל המרכזי לשעבר של העיר חיפה. כיום קרויה קבוצת הנוער של הפועל חיפה על שמו (הפועל "רובי" חיפה) וכן מדי שנה נערך טורניר ילדים לזכרו. בתחילת שנת 2014 הוקמה קבוצת אוהדים בשם הפועל רובי שפירא חיפה, בעקבות טענות של חלק מהאוהדים כלפי צורת הניהול של הפועל חיפה בבעלותו של יואב כץ. הקבוצה קרויה על שמו של שפירא, ובני משפחתו - אלמנתו ואחד מילדיו חברים בעמותה האחראית. על שמו כיכר בחיפה. באפריל 2021 הכריזה עיריית חיפה כי תקרא רחוב בעיר על שמו של שפירא המנוח – ובנוסף גם רחוב על שמו של יעקב (יענקל'ה) שחר בעליה הנוכחיים של מכבי חיפה. עצומה למען הנצחת זכרו של רובי שפירא בעיר חיפה פורטל לזכרו באתר ynet פינת ההנצחה לזכרו במוזיאון הפועל חיפה באתר "אדומים!" פינת הנצחה לזכרו באתר הפועל חיפה "הר געש באדום" איפה ישנם עוד אנשים כמו האיש ההוא / עמית סלונים נזכר ברובי שפירא, באתר mako אשר גולדברג, רובי שפירא החל בצעדים לעזיבת הפועל חיפה, באתר הארץ, 20 ביוני 2001 אשר גולדברג, רובי שפירא לשחקנים: אתם רשאיים לעזוב, באתר הארץ, 19 ביולי 2001 אשר גולדברג, רובי שפירא שם קץ לחייו, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2001 שלמה וייס‏, בקרוב בחיפה: רחובות יעקב שחר ורובי שפירא, באתר וואלה, 8 באפריל 2021
שלושה דברים שהאל לא היה צריך לברוא: פרסים, יהודים וזבובים

שלושה דברים שהאל לא היה צריך לברוא: פרסים, יהודים וזבובים (בערבית: ثلاثة كان على الله ان لا يخلقهم: الفرس، اليهود والذباب) הוא מאמר שנכתב בשנת 1940[דרוש מקור] על ידי ח'יראללה טולפאח, דודו, חותנו ופטרונו של סדאם חוסיין וחבר מפלגת הבעת'. המאמר זכה לתפוצה רחבה בעיראק בתקופת שלטונו של סדאם.[דרוש מקור] בשנת 1981 לאחר פרוץ מלחמת איראן–עיראק בית הדפוס של הממשלה העיראקית "דאר אל-ח'וריא" פרסם את המאמר מחדש. ומשרד החינוך העיראקי לימד אותו בבתי הספר כתעמולה.[דרוש מקור] המאמר הציג את הפרסים כ"חיות שהאל יצר בצורת אדם", את היהודים כ"תערובת של עפר ושאריות מגוונות של אנשים" ואת הזבובים כיצורים מסכנים ובלתי מובנים שלגביהם "איננו מבינים את מטרת אלוהים ביצירתם". רשיד עאלי אל-כילאני אנטישמיות בעולם הערבי הפרהוד He dreamed of glory but dealt out only despair, The Telegraph, 18 March 2003
סקיי ג'קסון

סקיי סייד ג'קסון (באנגלית: Skai Syed Jackson; נולדה ב-8 באפריל 2002) היא שחקנית ויוטיוברית אמריקאית, שנכללה ברשימת בני הנוער המשפיעים ביותר של מגזין טיים לשנת 2016. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של זורי רוס מהסדרות "ג'סי" ו-"קיקיוואקה: מחנה קיץ", שניהן של ערוץ דיסני. ג'קסון נולדה ברובע סטטן איילנד בניו יורק, ניו יורק. היא ממוצא אפרו-הונדורי ואפרו-אמריקאי. היא החלה את דרכה כדוגמנית לבגדי ילדים, והופיעה בפרסומות ארציות רבות, בין היתר עבור Band-Aid, קוקה קולה, פפסי וחברת הביגוד Old Navy. במרץ 2020 הגישה ג'קסון בקשה לצו הרחקה מבית המשפט נגד הראפרית דניאל ברגולי בטענה שברגולי הטרידה אותה. העתירה התקבלה באופן זמני, ומאוחר יותר נדחתה על ידי ג'קסון. בשנת 2019 השתתפה בוידאו קליפ לשירו של הראפר ליל נאז X ‏"Panini". Reach for the Skai: How to Inspire, Empower, and Clapback‏ (2019) מדיה וקבצים בנושא סקיי ג'קסון בוויקישיתוף סקיי ג'קסון, ברשת החברתית פייסבוק סקיי ג'קסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקיי ג'קסון, ברשת החברתית אינסטגרם סקיי ג'קסון, ברשת החברתית טיקטוק סקיי ג'קסון, סרטונים בערוץ היוטיוב סקיי ג'קסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקיי ג'קסון, באתר AllMovie (באנגלית) סקיי ג'קסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סקיי ג'קסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סקיי ג'קסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
איי דזרטש

איי דזרטש (בפורטוגזית: Ilhas Desertas, מילולית: האיים הנטושים) הם שלושה איים קטנים במקרונזיה בסמוך לחופי מרוקו השייכים לארכיפלג מדיירה ולפורטוגל. שטח שלושת האיים יחד כ-14 קמ"ר, כששטחו של הגדול שבהם, דזרטה גרנדה הוא 10 קמ"ר. האיים צרים וארוכים ויחדיו יוצרים "רצועה" מצפון לדרום שאורכה כ-22 ק"מ. קיומם של האיים היה ידוע כבר במאה ה-14, אולם לא נחקרו בצורה מסודרת עד משלחתו של ז'ואאו גונסלווש זארקו לפונשל ב-1420. ניסיונות התיישבות באיים נכשלו שוב ושוב, בעיקר מפני מזג האוויר היבש והקשה באיים. בין השנים 1894–1971 היו האיים נכס פרטי של משפחות אנגליות שהתגוררו במדיירה, אז קנתה אותם מדינת פורטוגל והפכה את האיים לשמורת טבע בשנת 1995 ומהווה חלק ממיזם Natura 2000. כיום, אסורה הגישה לאיים ללא אישור מיוחד. האיים שונים מאיי מדיירה בצורה משמעותית למרות הקרבה הגאוגרפית ביניהם (כ-25 ק"מ בלבד בין דזרטה גרנדה וקצהו המזרחי של מדיירה). מזג האוויר חם ויבש, והצמחייה על האי מועטה. על חופי האיים קיימת מושבה קטנה של כלב ים נזירי מצוי המצוי בסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא איי דזרטש בוויקישיתוף
חואקין ארסורה

חואקין ארסורה (בספרדית: Joaquín Arzura; נולד ב-18 במאי 1993 בקמפאנה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אינסטיטוטו דה קורדובה מליגת המשנה הארגנטינאית. ארסורה היה חלק מאקדמיית הנוער של טיגרה עד שנת 2013, אבל ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ארגנטינה ב-29 בנובמבר 2011, כשעלה כמחליף במחצית השנייה במשחק הניצחון נגד דפנסה וחוסטיסיה, בו הבקיעה טיגרה שני שערים מאוחרים וניצחה בתוצאה 4-2. ב-31 באוגוסט 2013 ערך הופעת הבכורה שלו בליגה, נגד קילמס. ב-16 בנובמבר 2014 הבקיע ארסורה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-23 בהפסד 2-1 לניואל'ס אולד בויס במסגרת המחזור ה-16 בליגה. ארסורה שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 71 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב-4 בינואר 2016 חתם בקבוצת ריבר פלייט. ב-19 בפברואר ערך ארסורה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-46 בהפסד 2-1 לגודוי קרוס במסגרת המחזור השלישי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך ארסורה 7 הופעות ליגה. ביולי 2017 הושאל לאוססונה. ריבר פלייט גביע רקופה סודאמריקנה (1): (2016) חואקין ארסורה, באתר Transfermarkt חואקין ארסורה, באתר Soccerway חואקין ארסורה, באתר BDFutbol חואקין ארסורה, באתר WorldFootball.net חואקין ארסורה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קינג שארק

קינג שארק (באנגלית: King Shark) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס יחידת המתאבדים ביקום DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Superboy Vol.4 #0 מאוקטובר 1994, ונוצרה בידי הכותב והמאייר קארל קסל. קינג שארק הוא האלטר-אגו של נאנאווה, בנו של אל הכרישים האגדי, שמוצאו מקנה לו אינטלקט אנושי ויכולות על-אנושיות. קינג שארק הופיע לראשונה בחוברות "סופרבוי" משנות ה-90 של המאה ה-20, ובהופעותיו הראשונות היה אחראי לגל היעלמויות בהוואי, שנעצר בידי השוטר המקומי סאם מאקוה. נאנאווה שוחרר בידי קרטל "דרקוני הסיליקון", בתקווה שיגמול להם בעזרה, אך הוא נמלט ושב לדרכו בטרם הובס בידי סופרבוי. זמן מה לאחר מכן, נאנווה שובץ בידי אמנדה וולר כחבר ביחידת המתאבדים, כחלק ממשימה נגד דרקוני הסיליקון שכללה את סופרבוי וסאם מאקוה. במהלך הקרב חגורת הנפץ שחוברה לנאנאווה התפוצצה, והוא נחשב למת - עד להופעתו המחודשת, שהובילה לקרבות נוספים נגד סופרבוי. הוא הופיע במטרופוליס כחלק מצבא נבלי-העל של מנצ'סטר בלאק, תקף את ג'ימי אולסן והובס במהירות בידי סופרמן. נאנאווה השתתף במהומותיו של הג'וקר לצד אורקה, ובמשבר האינסופי כחלק מהחברה הסודית של נבלי-העל במתקפה על אטלנטיס. באירועי "שנה מאוחר יותר", נאנאווה נראה בחוברות "אקווהמן: חרב אטלנטיס" כמדריכו של אקווהמן החדש, ארתור ג'וזף קורי. בגרסה זו קינג שארק אלים פחות, והוא דברן וחברותי יותר לעומת הופעותיו הקודמות. הוא נושא עליו צלקות מקרב קודם נגד אקווהמן המקורי, ומסכים להדריך את מחליפו ברזי המצולות. הוא נראה מאוחר יותר באירועי "המשבר האחרון" במהלכם נפצע קשה, אך התאושש ונראה מאוחר יותר כחבר בקבוצת ששת הסודיים. במשימה בגות'אם סיטי, הוא הביס את סופרבוי והובס בידי סופרגירל. במהלך אירועי "פלאשפוינט" הוא נראה כחבר בקרקס של היילי, ונהרג בידי האמזונות של וונדר וומן כשהגן על דוקטור פיית. בשכתוב המציאות מחדש בידי בארי אלן, נאנווה נראה ככריש פטיש וכחבר ביחידת המתאבדים עד לסילוקו. כמו כן, הוא אולץ להצטרף לחברה הסודית של נבלי-העל באירועי "רוע נצחי". את דמותו בסרט האנימציה "באטמן: מתקפה על ארקהם" דיבב המדבב ג'ון דימאג'יו. את דמותו בסדרת הלייב אקשן "הפלאש" דיבב השחקן דייוויד הייטר. קינג שארק מופיע כדמות ראשית בסדרת האנימציה "הארלי קווין" בדיבובו של רון פונץ'. בגרסה זו, קינג שארק הוא כריש ידידותי ושוחר שלום, שניחוח דם מצית בו את נטיותיו האלימות. הדמות הופיעה בהופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט היקום הקולנועי של DC "יחידת המתאבדים", בדיבובו של סילבסטר סטאלון. אתר האינטרנט הרשמי של קינג שארק (באנגלית) דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס
אנדרו לויד ובר

אנדרו לויד ובר (באנגלית: Andrew Lloyd Webber; נולד ב-22 במרץ 1948 באנגליה) הוא אחד מגדולי מפיקי ומלחיני מחזות הזמר בעולם. זכה בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, שלושה פרסי גראמי ושבעה פרסי טוני. הוא מהבודדים שזכו בכל ארבעת הפרסים. בין מחזות הזמר שהפיק והלחין: יוסף וכתונת הפסים המשגעת, ישו כוכב עליון, אוויטה, קאטס (Cats) ופנטום האופרה (המחזמר המצליח בכל הזמנים). בנוסף הלחין כמה יצירות ידועות, כמו הרקוויאם שלו משנת 1985. היה נשוי לשרה ברייטמן, שגילמה את כריסטין במחזמר פנטום האופרה. הצ'לן ג'וליאן לויד ובר הוא אחיו הצעיר. אביהם היה ויליאם לויד ובר, נגן עוגב, מלחין ומנהל הקולג' המלכותי למוזיקה. מדיה וקבצים בנושא אנדרו לויד ובר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרו לויד ובר אנדרו לויד ובר, ברשת החברתית פייסבוק אנדרו לויד ובר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרו לויד ובר, ברשת החברתית אינסטגרם אנדרו לויד ובר, ברשת החברתית טיקטוק אנדרו לויד ובר, סרטונים בערוץ היוטיוב אנדרו לויד ובר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר AllMovie (באנגלית) אנדרו לויד ובר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנדרו לויד ובר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר ספוטיפיי אנדרו לויד ובר, באתר Last.fm (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר AllMusic (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר דיזר אנדרו לויד ובר, באתר Discogs (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר Songkick (באנגלית) אנדרו לויד ובר, באתר SecondHandSongs אנדרו לויד ובר, באתר DNCI אנדרו לויד ובר, באתר טיידל (באנגלית) אנדרו לויד ובר, בארכיון הבימה אנדרו לויד ובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדרו לויד ובר (1948-), דף שער בספרייה הלאומית
פאנג'ויה

פאנג'ויה (בלעז: Funjoya) הוא פסטיבל סטודנטים המתקיים בשני מחזורים במהלך חודשי האביב (בין החודשים מרץ ליוני) בעיר אילת. הפסטיבל מתקיים במגוון רחב של בתי מלון הסגורים מראש לטובת הפסטיבל. בכל יום בפסטיבל (חמישי עד שבת) מתקיימות מספר מסיבות בריכה במקביל בבתי מלון שונים ובערבים מתקיימות מסיבות ענק בחוף פאנג'ויה (בשטח הלגונה של אילת). הפסטיבל מציע הפוגה משגרת הלימודים בהשראת חגיגות חופשת האביב האמריקאית (אנ') ומשתתפים בכל מחזור עשרות אלפי סטודנטים. בשנת 2001 התקיים לראשונה נופש עבור כמה עשרות סטודנטים מהמסלול האקדמי המכללה למנהל שאורגן על ידי אגודת הסטודנטים של המכללה. באביב 2003 התקיים אירוע נרחב ומשמעותי שבמסגרתו מאות רבות של הסטודנטים וסטונדטיות מהמכללה תפסו מספר בתי מלון באילת ונהנו מסדרה של מסיבות ופעילויות מאורגנות. במהלך השנים הבאות התפתח הפסטיבל למסורת ארצית, ומתרחש פעמיים מדי שנה עבור כלל המוסדות האקדמיים בארץ. מטרת הפסטיבל היא להציע אתנחתא משגרת הלימודים האינטנסיבית לטובת נופש חווייתי מסובסד במחירים נמוכים יחסית. הרווחים מהפקת הפסטיבל מנותבים בין היתר למתן מלגות לסטודנטים וקיום אירועים סטודנטיאליים ברחבי הארץ. על מנת לאפשר לסטודנטים חוויה אופטימלית ובמטרה למנוע המוניות יתר, הפסטיבל מתקיים בשני מועדים שונים (בין החודשים מרץ ליוני). כל סבב מיועד למוסדות לימוד ספציפיים מוגדרים מראש. במהלך שלושת ימי הפסטיבל מתקיימות הופעות של תקליטנים ישראלים, מסיבות בריכה, הופעות ומסיבות חוף המוניות. אופי האירוע מותאם מדי שנה בהתאם להצעות ורצונות הסטודנטים. במהלך הפסטיבל נהנים הסטודנטים מהופעות של להקות מישראל, ובין היתר הופיעו במלך השנים האומנים הבאים: משינה, עברי לידר, ברי סחרוף, אברהם טל, מוניקה סקס ועוד. כדי לאפשר את חוויית הפסטיבל גם לסטודנטים מעוטי יכולת כלכלית, עלויות ההשתתפות בפסטיבל נמוכות, וכוללות לינה, ארוחות והסעות מאורגנות בין המסיבות. משנת 2014 נעשה שימוש בטכנולוגיות חדישות במהלך הפסטיבל, בהן ישומון בה ניתן להירשם לפסטיבל באופן מקוון ולקבל עדכונים שוטפים אודות המסיבות השונות באירוע. בנוסף נעשה שימוש בצמיד חכם (RFID) המאפשר בקרה על כמויות המבלים בכל מסיבה, הטענתו בכסף לטובת תשלום בברים וקבלת הנחות בבתי העסק שונים ברחבי העיר אילת. החל משנת 2019 משתתף הפסטיבל בפרויקט "עיר ללא אלימות" בשיתוף עיריית אילת המעודד התנהגות נורמטיבית באירועים ומניעת מקרי אלימות. החל משנת 2015 הפקת הפסטיבל משתפת פעולה עם עמותת זכרון מנחם ומקנה צמיד השתתפות בחינם לפסטיבל עבור סטודנטים התורמים שיעור דרך העמותה. החל משנת 2019 הפקת הפסטיבל משתפת פעולה עם למעלה מ-10 עמותות שונות ברחבי הארץ המקדמות מטרות שונות לטובת הקהילה אליה שייכים הסטודנטים ומעניקה צמיד השתתפות בפסטיבל ללא עלות לסטודנטים הפעילים באותן העמותות. אתר האינטרנט הרשמי של פאנג'ויה פאנג'ויה, ברשת החברתית פייסבוק פאנג'ויה, ברשת החברתית אינסטגרם פאנג'ויה, סרטונים בערוץ היוטיוב מורן רגב, מסיבות פאנג'ויה: הכנסות של מיליונים לאילת, באתר ynet, 2 במאי 2015 גיא פרחי, ‏פאנג'ויה 2015: קווים לדמותו של הספרינג ברייק הישראלי, באתר "Time Out ישראל", 20 במאי 2015 מורן רגב, פסטיבל פאנג'ויה באילת: "מסיבה שלא נגמרה", באתר ynet, 28 במאי 2018 רועי צור, ‏אחת ההפקות הטובות של השנה, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2018 אגודת הסטודנטים של המכללה למנהל מילאה את אילת, באתר יורם לימודים
מבצע נערי החוף

"מבצע נערי החוף" היה מבצע צבאי, שבוצע על ידי יחידת מגלן במהלך מלחמת לבנון השנייה, בתאריכים 3–15 באוגוסט 2006. היחידה השמידה כ-150 מטרות, בהן כ-40 משגרי רקטות, בגזרה המערבית בדרום לבנון. מלחמת לבנון השנייה נפתחה בחטיפת חיילי צה"ל על ידי חזבאללה והפגזת יישובי הגליל המערבי על ידיו. ההפגזות התעצמו ככל שהחריף העימות, כאשר חזבאללה יורה כ-120 רקטות ליום בממוצע, ובשיא מעל ל-250 רקטות ביום. סה"כ נורו 3,970 רקטות. המבצע עצמו הוצע למפקד האוגדה תת-אלוף גל הירש אחרי שביקש לשלוח את אנשי מגלן לשמורת טבע באזור בינת ג'בייל. מפקד היחידה סא"ל אליעזר טולדנו ואנשי המטה שלו הציעו להירש את "נערי החוף" כתוכנית חלופית. המבצע אושר על ידי מפקד האוגדה גל הירש, הובל על ידי סגן מפקד היחידה רס"ן עמוס הכהן, והוטל על פלגת המבצעים המיוחדים ביחידה בפיקודו של סרן יובל גז. לוחמי מגלן נחתו באזור ראס-ביאדה. צוותי סדיר ומילואים של מגלן פוזרו לכל אורך גזרת לבנון ועסקו בציד משגרי קטיושות וגראדים, בעודם מוסווים היטב בעומק השטח. לוחמי מגלן "צדו" את המטרות באמצעות הכוונה של חימוש מדויק. הכוחות נמנעו מפגיעה נקודתית במחבלי חזבאללה, על מנת לא לחשוף את מיקומם תמורת מטרות בעלות חשיבות נמוכה. במהלך המבצע הכוחות השמידו כ-150 מטרות איכות (מפקדות, משאיות, תחמושת ותשתיות), בהן כ-40 משגרי רקטות. משגרי הרקטות היו המשגרים הקטנים, הפשוטים והזולים, אלה שחיל האוויר לא יכול היה לפגוע בהם. כך מבצע נערי החוף היווה מעין מבצע משלים למבצע משקל סגולי, ולפעילות חיל האוויר במהלך המלחמה. חלק מהמטרות הושמדו באמצעות מודיעין שנוצר לפני ובמהלך המלחמה, בעוד שחלק מהמטרות הושמדו לאחר שכוחות מגלן זיהו אותן בשטח. פעם אחת בוצע חילוף כוחות, הם קיבלו אספקה של מים, מזון וסוללות. המבצע נחשב למוצלח במיוחד, בשל העובדה כי הושגה פגיעה קשה ביכולתו של ארגון החזבאללה לפגוע בעורף הישראלי, זאת באמצעות השמדת כ-40 משגרי רקטות. ההערכה היא שהמבצע הוביל להפחתה בכ-40 אחוז את הירי תלול המסלול לאזור נהריה ועכו. "מגלן הצליחה לעשות בכמה ימים מה שחיל האוויר לא הצליח לעשות בתוך שלושה שבועות", אמר אחרי המלחמה קצין בכיר מאוד, בעצמו בוגר יחידה מובחרת. יחידת מגלן קיבלה ציון לשבח יחידתי מאלוף פיקוד המרכז על פעילותה במלחמה. יאיר אנסבכר, כצל ציפור, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2009, מסת"ב 9789654828338[דרושה הבהרה] עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086[דרושה הבהרה] איל דורון, הדס ועופר רגב, "בהשקט ובבטחה - מורשת יחידת מגלן", פורת הוצאה לאור, מאי 2012.[דרושה הבהרה] אלישיב שמשי, "ארדוף אויביי ואשיגם", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019.[דרושה הבהרה] אמיר בוחבוט‏, לשתק את משגרי חיזבאללה ולחמוק מעיניו: מבצע "נערי החוף" של מגלן נחשף, באתר וואלה, 14 ביולי 2016 חן קוטס-בר, ציידי הרקטות, מעריב, 12 בספטמבר 2007 (הכתבה הסרוקה בפורום צבא וביטחון של פרש) סיכום המלחמה, באתר סיקור ממוקד, 21 באוגוסט 2006 מיכל דניאלי, ‏מי אתם, לוחמי מגלן?, באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2011 תת-אלוף (מיל') יעקב זיגדון, הרבה אש, מעט מחשבה מערכות, גיליון 420-421, ספטמבר 2008 המגלן והחרב, בישראל היום, 17 ביוני 2011 יחידת מגלן, באתר "יחידה" גל פרל פינקל וסא"ל ירון,מבצע "קרנף": מה כדאי לחטיבת הקומנדו ללמוד מרגימנט הריינג'רס של צבא היבשה האמריקני, מערכות 488, יולי 2020, עמוד 47.