laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיר הרניק

מאיר הַרְניק (14 בנובמבר 1926 – 29 בספטמבר 1972) היה מוזיקאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי. הרניק נולד בירושלים לחנה ומרדכי הרניק. למד בראשון לציון, חדרה ותל אביב, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בחדרה. רוב חייו הבוגרים התגורר בשכונת רסקו בירושלים. כבר בצעירותו גילה כישרון יוצא דופן למוזיקה. עשה שנת שירות בקיבוץ רמת השופט, ולאחר מכן למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל למד באקדמיה למוסיקה בירושלים נגינה בפסנתר וניצוח. לפרנסתו ניגן במועדונים. במלחמת העצמאות לחם בגדוד מוריה. הרניק ניגן במשך שנים בתזמורת הסימפונית של רשות השידור. הוא ליווה בפסנתר את תוכנית התעמלות-הבוקר של מיכאל בן-חנן. הוא ערך תוכניות רדיו רבות ובפרט את "שירו שיר", תוכנית השירה בציבור. היה ממקימי הטלוויזיה הישראלית, הוציא מספר תקליטים והלחין מספר שירים עבריים, בהם "האיש שבקיר" ו"המורה לזמרה". שנים ניצח על מקהלת הסטודנטים שפעלה ב"בית הלל" בירושלים וכן ניהל מוזיקלית את הרכב הנגנים של להקת המחול של הסטודנטים. במהלך עבודתו ברשות השידור שימש אף בתפקיד לא-מוזיקלי, כשנשלח ככתב "קול ישראל" לסקנדינביה לפרק-זמן, תפקיד אותו מילא בהצלחה. היה מראשוני עורכי התוכניות בטלוויזיה הישראלית. כמו כן, ערך את התוכנית "תשואות ראשונות", שבה נתגלו כישרונות חדשים כמו שלום חנוך, מאיר אריאל, חנן יובל, חוה אלברשטיין ועוד. הרניק היה נשוי לרעיה (לבית ויתקון). בני הזוג הולידו ארבעה ילדים. הרניק נהרג בתאונת דרכים בערב שמחת תורה 1972, כאשר רכב על הקטנוע שלו ברחוב פלמ"ח בירושלים. עשר שנים אחרי מותו, נפל בנו, רב-סרן גוני הרניק, בקרב על הבופור, בתחילת מבצע שלום הגליל. בנו השני, מנהל בית הספר הדמוקרטי במודיעין רוני הרניק, נישא לאילת הרניק (בתו של אילן הרטוב); היא נהרגה בשנת 2001 באסון ורסאי. אחותו הצעירה של הרניק הייתה הציירת נהדה גפני (הרניק; 1928–2012). היא הייתה אחת הפצועות בפיגוע הטרור הקרוי פיגוע האוטובוס במצרים (1990). מאיר הרניק, באתר זמרשת מאיר הרניק, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאיר הרניק, דף שער בספרייה הלאומית יגאל לוסין, אנו לומדים ושרים...: מאיר הרניק המוסיקאי שהתחיל את דרכו בחלוקת עתונים, מעריב, 4 בספטמבר 1959 מאיר הרניק: איש-ראדיו איננו מקצוע, מעריב, 12 באוקטובר 1964 טדי פרויס, הנימה המיוחדת של מאיר, דבר, 5 באוקטובר 1972 חבורת שירו שיר, באתר העמותה למורשת הזמר העברי חגי חיטרון, הקול הנעדר של מאיר, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2008 אתר היו ימים(הקישור אינו פעיל) מאיר הרניק באתר GRAVEZ נהדה גפני (הרניק) במרכז המידע לאמנות ישראלית. https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=גפני%20הרניק,%20נהדה&list=%D7%92 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסד נתונים מונחה-עצמים

מסד נתונים מונחה-עצמים הוא סוג של מסד נתונים, המאפשר שמירה, סידור וקריאה של מידע על פי תכונות העצמים שהמידע מייצג. הרעיון של מסדי נתונים מונחי עצמים הוצע עוד בתחילת שנות השמונים, והתפתח לאורך השנים. במסדי נתונים מונחי-עצמים כל פיסת מידע נשמרת ומטופלת באופן אוטונומי בתוך מסד הנתונים. במסד נתונים מונחה-עצמים קיימת טבלה אחת בלבד שמחזיקה באופן שיטתי את כל העצמים על פי תכונות, כך שכל תכונה ממלאת שורה בטבלה. החלוקה של העצם למרכיביו ממשיכה עד אשר מגיעים לפיסות מידע מינימליות המהוות את הגדרת הטיפוסים הבסיסיים ביותר של השפה. הפרדיגמה הנמצאת מאחורי מסדי נתונים כאלו היא הפוכה מזו המשמשת מסדי נתונים יחסיים. יתרון בולט הוא שאין צורך להגדיר טבלאות במסד הנתונים והוא זמין לשימוש באופן מיידי. יתרון נוסף הוא נגישות המידע באופן סלקטיבי ולא בהכרח סימטרי, הן להכנסה והן לחיפוש. לדוגמה, מסד נתונים כזה עשוי לתמוך בהכנסות כמו "עבור כל מי שגר בירושלים מלא את העצם לחלוטין ועל כל השאר מלא רק שמות משפחה", או "עבור עצם מסוג פוליסה מלא את כל הנתונים ועבור עצם מסוג סוכן מלא רק את מספר הסוכן". שאילתות כאלה ייתכנו גם במסגרת של שאילתה בודדת והאפשרות הזו עשויה לחסוך בזמן ולתרום לנגישות של המסד. החיסרון העיקרי של מסד נתונים מונחה-עצמים הוא העמידות שלו לשינויים. זאת מכיוון שכל נתון קשור לאובייקט המוגדר בשפה. הפרדיגמה המשולבת היא פרדיגמה המשלבת מאפיינים של מסדי נתונים מונחי עצמים עם מסדי נתונים יחסיים. המאפיין העיקרי של הפרדיגמה הוא שבמסדי נתונים שמבוססים עליה, כל טיפוס בשפה מקבל טבלה משלו. בגישה זו ישנו תיאום בין טיפוסים המוגדרים בשפה לבין המבנה של מסד הנתונים. המסדים הללו מצליחים להתגבר על החסרון של מסדי נתונים מונחי עצמים, ומאפשרים גמישות מרבית לשינויים. השיטה המקובלת ביותר לבניית מסד חדש בתכנות מונחה-עצמים היא השיטה המשולבת. כקו מנחה עקרוני ניתן לקבוע שככל שהמסד כללי יותר, כך הנגישות אל המידע יותר מהירה אבל תחזוקת המידע פחות איכותית. במילים אחרות, קיים טרייד-אוף בין נגישות המידע לבין הנוחות שבתחזוקת המידע. NoSQL מסד נתונים יחסי Object Databases, ODBMS.org (באנגלית) מסדי נתונים מונחי עצמים, דף שער בספרייה הלאומית Rick Grehan, Doug Barry and Roberto V. Zicari, Introduction to ODBMS - Short History, ODBMS Beat Signer, Introduction to Databases: Object and Object-Relational Databases, ‏דצמבר 2005 Frank Stajano, A Gentle Introduction to Relational and Object Oriented Databases
הרזדאן

הרזדאן (בארמנית: Հրազդան) היא העיר הגדולה ביותר ועיר הבירה של מחוז קוטאייק בארמניה. העיר נמצאת במרחק של 45 קילומטרים מעיר הבירה של ארמניה, ירוואן. מקורו של השם הרזדאן הוא מהשם הפרסי-אמצעי פראזדן. פראזדן קשור למיתולוגיה הפרסית הזורואסטרית. נכון להערכות הרשמיות משנת 2011, בעיר מתגוררים 53,400 תושבים, זו העיר החמישית בגודלה מבחינת אוכלוסייה בארמניה. העיר איבדה מספר משמעותי מתושביה מאז 59,000 התושבים שחיו בעיר בשנת 1989. בזמן תקופת ברית המועצות, הרזדאן הייתה אחת מהעיירות המתועשות ביותר ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. הרזדאן היא אחת מהערים היחידות שנוסדו בתקופת השלטון הסובייטי. בשנים 1930-59 מרכז הרזדאן היה כפר שנקרא אקטה. בשנת 1959 כפר אקטה סווג כיישוב עירוני ברפובליקה ונקרא מחדש הרזדאן. בשנת 1995, הרזדאן הפכה למרכז מחוז קוטאייק החדש. הרזדאן ממוקמת בחלק הצפוני-מזרחי של ארמניה, בתוך מחוז קוטאייק. העיר גובלת עם הרי פמבאק, גבולות העיר מתרחבות אל המזרח, חוצים את הרי גגהאמה ומגיעים אל פסגת הר גוטאנסאר. הגובה הממוצע של העיר הוא 1675 מטרים מעל גובה פני הים. הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 4,8°C (בינואר ממוצע של -9°C ובאוגוסט ממוצע של -16,8°C). כמות המשקעים השנתית נעה בין 715 ל-730 מילימטרים. נוף כללי של העיר הרזדאן כפי שנראית מהעיר צאגקדזור האגם המלאכותי של צאובינאר מדיה וקבצים בנושא הרזדאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרזדאן
פיראטים של המאה ה-20

פיראטים של המאה ה-20 (ברוסית: Пираты XX века) הוא שמו סרט קולנוע סובייטי שצולם בשנת 1979 וזכה לפופולריות רבה. לדעת מספר מבקרי קולנוע הוא נחשב לסרט פעולה הסובייטי הראשון. במהלך שנת 1980 כ-90 מיליון אנשים ראו את הסרט בבתי הקולנוע והוא נחשב לשיאן הצפיות בקולנוע הסובייטי. בסרט זה, לראשונה בקולנוע הסובייטי צולם הקרטה ובעקבות צפייה בסרט בכול רחבי המדינה נפתחו מועדוני קרטה וילדים רבים החלו באימוני היאבקות בסגנון זה. הרעיון לכתיבת התסריט בא לסטניסלב גובורוחין לאחר קריאת כתבה בעיתון על תפיסת אוניה איטלקית בלב ים. הוא פנה לבמאי בוריס דורוב אותו הכיר מהסרטים הקודמים וביחד הם כתבו את התסריט. הסרט הופק על ידי "אולפני הקולנוע על שם גורקי" והצילומים נערכו בחצי האי קרים. לאחר סיום הצילומים, ראשי הממסד של הקומסומול התנגדו לתחילת ההקרנות בטענות שונות, לבסוף העתק מהסרט הועבר לידי ליאוניד ברז'נייב שלאחר הקרנת הסרט במעונו הפרטי הוא נתן את ברכתו והותרה ההקרנה לציבור הרחב. תקליטור הסרט יצא לאור רק כעבור 22 שנה, בשנת 2001. אוניית משא סובייטית שיצאה מנמל בפיליפינים עם מטען של אופיום לצורכי תעשיית התרופות החלה בהפלגה לכיוון ולדיווסטוק, כשבמהלך ההפלגה ימאי האונייה מושים מהים ניצול שמספר להם שאונייתו נפגעה משרפת כותנה והצוות נאלץ לעזוב אותה. הימאים הסובייטים משנים את נתיב ההפלגה במטרה להגיע לאוניה הפגומה. כאשר הם מתקרבים לאוניה שנראית עזובה, רב החובל שולח אליה צוות לבדיקת מצבה. בעיתוי זה, כאשר חלק משמעותי מהצוות הסובייטי נמצא בסירות, מנוע האוניה הפגומה החל לפעול וזו התקרבה לאונייה הסובייטית, שודדי ים יוצאים ממנה ומשתלטים על האונייה הסובייטית. הם מעבירים לאונייתם את מטען האופיום ומכינים את האונייה הסובייטית לפיצוץ. הימאים הסובייטים הצליחו זמן קצר לפני הפיצוץ להשתחרר ולעזוב את אונייתם בטרם זו הוטבעה. בהמשך צוות האונייה הסובייטי מגיעים לאי בו נמצאים הפיראטים ולאחר סדרת מאבקים, הם מצליחים לפוצץ את האוניה הפיראטית, לשלוח קריאת עזרה ברדיו ולעזוב את האי על סירת מנוע. צילומי הסרט נערכו מאפריל ועד אוגוסט 1979 באולפני ההסרטה בעיר יאלטה שבחצי האי קרים ובמקומות שונים בחצי האי. הסצנות מתוך הנמל ובו נראה האופיום כשהוא מועמס על האונייה הסובייטית צולמו בנמל העיר ז'דאנובה. הצילומים הימיים נעשו בים אזוב. קפטן פיליפס "פיראטים של המאה ה-20", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פיראטים של המאה ה-20", באתר נטפליקס "פיראטים של המאה ה-20", באתר AllMovie (באנגלית) "פיראטים של המאה ה-20", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) היסטוריה של צילומי הסרט (ברוסית) Фатеж (Kate, Alexander Schulte) — Тип Посейдон, проект 471 (ГДР) — Водный транспорт Game Boy (Seniorita, Адмирал Лунин, Кара-Даг) — Проект 543 (НРБ), тип Георгий Димитров (Алупка) — Водный транспорт Афиши. История создания советских фильмов. «Ностальгия по советскому» // 1001material.ru Иностранные автомобили в СССР — UNIC-FIAT
מסלול המשרות

מסלול המשרות (בלטינית: cursus honorum) היה סדר המשרות הציבוריות של מדינאים בימי הרפובליקה הרומית ובימי האימפריה הרומית. מסלול המשרות הורכב ממשרות צבאיות ומנהליות גם יחד. לצורך בחירה לכל אחת מן המשרות נקבע גיל מינימום ואף נקבעו פרקי זמן מינימליים כדי לעבור ממשרה אחת לאחרת. חקיקה אף אסרה על שתי תקופות שירות באותה משרה. חוקים אלה שונו מספר פעמים ולאחר רפורמות משמעותיות הפכו לאות מתה במאה השנים האחרונות של הרפובליקה הרומית. שירות במשרה ציבורית בגיל הצעיר ביותר האפשרי על פי חוק (בלטינית: suo anno; מילולית: "בגילו") היה אות להצלחה מדינית רבה. עם הקמת הרפובליקה (סביב שנת 500 לפנה"ס) ובמשך 200 השנים הבאות התגבשו ברומא ארבעה סוגי משרות: משרות סדירות – קוואיסטור, איידיל, פראיטור וקונסול. משרות שאינן סדירות – דיקטטור, קנסור ופונטיפקס מקסימוס. משרות שתקופת כהונתן הוארכה – פרוקונסול ופרופראיטור. משרות אחרות – טריבון פלבאי ופרפקטוס. במאה ה־3 לפנה"ס מסלול המשרות התגבש באופן הבא: בן המעמד הסנאטוריאלי שירת בצבא, כיהן כקוואיסטור ולאחר מכן כאידיל, פראיטור ולבסוף כקונסול. בשנת 180 לפנה"ס נקבע גיל מינימום לכל משרה והקורסוס הונורום והתגבש סופית על פי הסדר הבא: שירות צבאי. גיל 30 – קוואיסטור. גיל 37 – אידיל קורולה/פלביס או טריבון פלביס. גיל 40 – פראיטור. גיל 43 – קונסול. לאחר מכן – קנסור. בימי האימפריה שונה מעט הסדר: גיל 18 – וויגינטיוויר. גיל 20 – טריבון צבאי. גיל 25 – קוואיסטור. גיל 27 – אידיל פלביס/קורולה או טריבון פלביס. גיל 30 – פראיטור. לאחר מכן – פרפקטוס, פרופראיטור, פרוקונסול או ליגאטוס (מפקד לגיון). גיל 32 – קונסול. לאחר מכן – פראיפקטוס אורבי, פרופראיטור או פרוקונסול. מדיה וקבצים בנושא מסלול המשרות בוויקישיתוף
ג'פרי ממונמות'

ג'פרי ממונמות' (באנגלית: Geoffrey of Monmouth) היה כומר נוצרי שחי במאה ה-12 בוויילס, וידוע כאחד ההיסטוריונים האנגליים הראשונים, וההיסטוריון האנגלי העיקרי שחי בימי הביניים. ג'פרי נולד בשנת 1100 לערך, בוויילס, והיה ככל הנראה ממוצא ברטוני. ג'פרי למד באוניברסיטת אוקספורד ולאחר סיום לימודיו מונה לארכידיקן (כומר) של מונמות'. בשנת 1152 מונה לדרגת ההגמון של סט אַסָף. ג'פרי נפטר בשנת 1154. ג'פרי כתב מספר כתבים היסטוריים ומיתולוגיים, הראשון שבהם היה "נבואותיו של מרלין" (Prophetiae Merlini) אשר נכתב לפני שנת 1135. בספרים אלה מתואר הקוסם מרלין ומעשיו. קודם לכתביו של ג'פרי היה הקוסם ידוע בשם "מרדין" (Myrddin) ומשערים שג'פרי, אשר ידע צרפתית, רצה להימנע משימוש במילה הקרובה לקללה הצרפתית "merde". נבואות אלה היו הכתבים הראשונים שנכתבו על מרלין בשפה שאינה וולשית ותרמו רבות לתפוצות האגדות הארתוריות ואף, לדעת חלק מהמלומדים, השפיעו על נוסטרדמוס עת כתב את נבואותיו. ספרו השני - "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae) הוא הידוע מבין ספריו כיום. ספר זה מנסה לתאר את המלכים ששלטו בבריטניה לפני התקופה הסקסונית. מרבית הספר מהווה למעשה מיתולוגיה - אסופה של אגדות שאין להן בסיס היסטורי. לפי ספר זה היה איניאס מלכה הראשון של בריטניה. כמו כן, ספר זה הוא אחד הספרים הראשונים המזכירים את המלך ארתור והטקסט הקדום ביותר המזכיר את שמו של המלך ליר (המאוית Leir במקום Lear). ספרו השלישי של ג'פרי היה "חייו של מרלין" (Vita Merlini), אשר נכתב בין השנים 1149 ו-1151. ספר זה מספר את האגדות הוולשיות על מרידין. כל ספריו של ג'פרי נכתבו בלטינית והיו בין הספרים הנלמדים ביותר באנגליה של ימי הביניים. מדיה וקבצים בנושא ג'פרי ממונמות' בוויקישיתוף דברי הימים של המאות ה-11 עד ה-13 - מאת ג'פרי ממונמות' ג'פרי ממונמות', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'פרי ממונמות', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וולקוביסקי

וולקובסיקי (בפולנית: Wołkowyski; ברוסית: Волковысский) הוא שם משפחה טופונימי (אנ') סלאבי המצביע על מוצא מהעיר וולקוביסק שבבלארוס המודרנית. האם התכוונתם ל... אלכסנדר תמיר (וולקוביסקי) – מוזיקאי, פסנתרן, מלחין, מורה, מרצה ומפיק מוזיקלי ישראלי, בנו של נח יחיאל בר וולקוביסקי – איש עסקים ופילנתרופ יהודי פולני, מנהיג קהילת יהודי ביאליסטוק נח (לאון) וולקוביסקי - רופא יהודי-ליטאי שנרצח בשואה, המחבר המקורי של השיר פונאר רובן וולקוביסקי (אנ') - כדורסלן ארגנטינאי
מפצל קרניים

מפצל קרניים (Beam Splitter) הוא רכיב אופטי המפצל קרן אור לשתיים או יותר אלומות של אור. מפצל קרניים מתבסס על חוק השבירה, ובנוי כך שיש אפשרות לשלוט בכיווני השבירה וההחזרה. קיימים סוגים שונים של מפצלי קרניים אשר נבחרים בהתאם לדרישות המערכת שבה הם מוטמעים. מראות דיאלקטריות - בחברות שונות מייצרים מראות אשר מעבירות חלק מהאור הפוגע בהם, ומחזירות חלק אחר. מראות אלו מתפקדות כמפצלי קרניים. מפצלי קרניים קובייתיים - מפצלי קרניים רבים הם בעלי צורת קובייה המורכבת משני משולשים, כאשר פיצול הקרן נעשה בתפר שבין המשולשים. את חיבור שני חלקי הקובייה ניתן לעשות בדרכים שונות, אשר משפיעות על הפרמטרים של הפיצול. אינטרפרומטריה Dr. Rüdiger Paschotta, Encyclopedia for Photonics and Laser Technology, Online - RP photonics מדיה וקבצים בנושא מפצל קרניים בוויקישיתוף מדריך לבחירת מפצל קרניים (סרטון). ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הורקי

הורקי (בבלארוסית: Горкі) היא עיר במחוז מוהילב בבלארוס. לראשונה הוזכרה הורקי בכרוניקות ליטאיות משנת 1544 בתור כפר. עד סוף המאה ה-17 עברה הבעלות על הכפר בין מספר משפחות נסיכים ואצילים. בסוף המאה ה-17 היו בכפר כ-510 בתים ושלושה שווקים, בהם סחרו סוחרים מבלארוס ורוסיה. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה בתחילת המאה ה-18 הייתה הורקי בסיס רוסי מרכזי, והצאר פיוטר הגדול קבע בה את משכנו. ב-1840 נפתח בהורקי בית ספר חקלאי. היישוב הפך למרכז החינוך החקלאי בבלארוס והתפתחותו הכלכלית הואצה. ביישוב החלו לפעול מפעל מתכת, סניף דואר ותחנה מטאורולוגית. בשנת 1861 הורתה ממשלת הצאר על הענקת מעמד עיר להורקי. בהורקי הוקמה מועצה עירונית, ולעיר הועברו מהעיר קאפוסט בית המשפט האזורי, מחלקת האוצר, משרד הדואר, בית החולים העירוני, הפיקוד הצבאי האזורי ומוסדות נוספים. בעת זו גם אומץ סמל העיר, בן שלוש הגבעות. הסמל אושרר בשנת 2006. בהורקי חיו בתחילת המאה ה-20 כ-3,000 יהודים, כמחצית מתושביה. חלקם עבדו במקצועות פקידות וחלקם כחקלאים, ומהם שעבדו בבית הספר החקלאי שפעל בעיר. ביולי 1941 כבשו הגרמנים את הורקי. יהודי העיר רוכזו בגטו, ורבים מהם נשלחו לעבודות כפייה. ב-6 באוקטובר 1941 נרצחו יהודי העיר בירי מחוץ לעיר. מדיה וקבצים בנושא הורקי בוויקישיתוף גורקי (Gorki), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דניאל רומנובסקי (אנ'), גורקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1675–1676), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) הורקי (מחוז מוהילב, בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
טולישקוב

טולישקוב (בפולנית: Tuliszków) היא עיירה במרכז פולין, כ-200 ק"מ ממערב לוורשה, באזור ביצות ונהרות. בין האתרים בעיר - כנסיית ויטוס הקדוש שנבנתה במאה ה-15, עוצבה בסגנון הבארוק, הורחבה במאה ה-19 ובה פיסול בסגנון גותי, וכן בית קברות יהודי. לראשונה מוזכרת העיירה במסמכים משנת 1362. אז השתייכה העיירה לבית אצולה מקומי. בשנת 1458 קיבלה העיירה זכויות עיר. הוקם בה בית ספר ופעלו בה כעשרים סדנאות מלאכה, אם כי רוב תושביה עדיין התפרנסו מחקלאות. אחד מהאצילים שגרו בעיר מונה על ידי מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו לתפקיד מושל גדנסק כאות הוקרה על שירותיו בקרב גרונוולד. בתקופות שונות במאות ה-17 וה-18 הייתה העיר בבעלותם של אצילים פולנים שונים, ביניהם משפחת טולישקוב, שנתנה לעיר את שמה. לאחר חלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה טולישקוב בשטח פרוסיה. לאחר קונגרס וינה נכללה העיר בשטח ממלכת פולין שתחת חסות רוסיה. במהלך המאה ה-19 שגשגה כלכלת העיר ואוכלוסייתה צמחה. עם זאת, זכויות העיר נשללו ממנה ובשנת 1881 נפגע היישוב קשה בשריפה. בתחילת המאה ה-20 היו בטולישקוב כ-2,000 תושבים. זכויות העיר הושבו לה עם קבלת העצמאות הפולנית בשנת 1919. תושביה התפרנסו באותה התקופה מחקלאות, מלאכה ומסחר זעיר. לפני מלחמת העולם השנייה גרו בטולישקוב כ-200 יהודים. לאחר הכיבוש הגרמני גויסו היהודים בעיר לעבודות כפייה והוטלו עליהם גזרות רבות. הם רוכזו בגטו ובסוף 1941 הועברו לקובלה פנסקיה. בית הכנסת שהיה קיים בעיר נהרס על ידי השלטון הנאצי. מדיה וקבצים בנושא טולישקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טולישקוב "טולישקוב", באתר JewishGen (באנגלית) "טולישקוב", באתר השטעטל הווירטואלי טולישקוב (Tuliszków), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אוולין צגנהאגן, טולישקוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 108–109), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קובלה פנסקיה

קובלה פנסקיה (בפולנית: Kowale Pańskie) היא עיירה במרכז פולין, כ-200 ק"מ ממערב לוורשה, על אחד מיובליו של הנהר אודר. פירוש שמה של העיר בפולנית הוא "אדון הנפחים", והוא נקבע על ידי בעל החווה שהיוותה בסיס להתפתחות העיירה, חווה בה עבדו בעלי המלאכה הראשונים בעיירה. בעיירה יש כנסיית לבנים עתיקה מהמאה ה-15, בית קברות, בתי ספר, ספרייה ומרפאה אזורית. העיירה מוזכרת במסמכים מהמאה ה-13. בתקופת שלטון הצאר, עד הקמת פולין העצמאית ב-1919, הייתה העיירה מקום מושבו של השלטון האזורי. בשנת 1954 שבה העיירה להיות מקום המושב של השלטון האזורי. בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את האזור. באוקטובר 1941 הוקם בעיירה גטו שבו - ובכפרים שבסביבתו - רוכזו כל יהודי נפת טורק, כ-4,000 במספרם. בנובמבר רוכזו יהודי הגטו בכפר ביילווקי (Bielawki) והם עברו סלקציה, ובדצמבר גורשו רובם למחנה ההשמדה חלמנו ושם נרצחו. מיעוטם גורשו לעיירה דוברה. מדיה וקבצים בנושא קובלה פנסקיה בוויקישיתוף קובלה פנסקיה (Kowale Pańskie), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אוולין צגנהאגן, קובלה פנסקיה (ידוע גם כצ'חולץ נובי), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 65–66), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנדי (אי)

האי סנדי (באנגלית: Sandy Island; בצרפתית: Île de Sable; אי החולות) הוא אי תעתוע שהופיע במפות ימיות במזרח ים האלמוגים בין אוסטרליה לקלדוניה החדשה במים הטריטוריאליים של צרפת. מגלה הארצות ג'יימס קוק סימן את האי סנדי במפות, מדרום לקו רוחב 19 דרום, סמוך ממערב לקו האורך 164 מזרח. רק מאה שנה לאחר מכן הגיע דיווח נוסף על האי סנדי, כאשר האונייה "ולוסיטי" (Velocity) שבה ממסעה לאירופה, ודיווחה על מספר איי חול בקו האורך 159.925°, בין קווי הרוחב 19°7' ו-19°20'. בקרבת מיקום זה שוכנים איי צ'סטרפילד (Chesterfield), ונראה כי אונייה זו טעתה בניווט והגיעה אליהם. בעקבות הדיווח, החל מסוף המאה ה-19, הופיע האי סנדי במפות ימיות של גרמניה, ארצות הברית ובריטניה. במפות הידרולוגיות מאוחרות יותר נרשם ליד האי כי קיומו בספק (ED‏ - existence doubtful). סקר של השירות ההידרוגרפי האוסטרלי (Australian Hydrographic Service) מצא כי באזור זה קרקעית האוקיינוס נע בין 1,500 מטר - 2,400 מטר מתחת לגובה פני הים. בעקבות סקר זה נעשתה בדיקה אווירית של השירות ההידרוגרפי והאוקיינוגרפי הימי (Naval Hydrographic and Oceanographic Service) של צרפת בעקבותיו הוסר האי מהמפות הרשמיות של צרפת ב-1979 וב-1985 גם מהמפות האוסטרליות. למרות תגלית זו, האי נשאר על המפות האמריקאיות והופיע גם באטלס העולם של הטיימס (Times Atlas of the World) ב-1999 ובגוגל מפות. בסוף שנת 2012 סקר ימי של אוסטרליה שמטרתו היה חקר טקטוניקת הלוחות של צפון ים האלמוגים בדק מחדש גם את הימצאותו של האי ולאחר שלא נמצא, דווח כי האי לא קיים. דיווח זה יצר הד תקשורתי עולמי בעקבותיו נמחק האי בכל המפות כאשר האי הוסר מגוגל מפות ב-26 בנובמבר 2012 וב-Google Earth האזור הוסתר בפיקסלים שחורים. ב-29 בנובמבר 2012 הודיעו בנשיונל ג'יאוגרפיק כי סופית הוכח כי האי לא קיים והוא הוסר מכל המפות. מדיה וקבצים בנושא סנדי בוויקישיתוף הודעה לעיתונות מטעם השירות ההידרוגרפי והאוקיינוגרפי הימי של צרפת מ-12 בדצמבר 2012 בדבר אי קיומו של האי משנת 1979 (בצרפתית) כתבה מה-BBC:‏ "South Pacific Sandy Island 'proven not to exist'" (האי סנדי הוכח שלא קיים)(באנגלית) "מתי אי איננו אי?", מאתר אוניברסיטת סידני
סמסונג גלקסי נוט פרו 12.2

Samsung Galaxy Note/Tab PRO 12.2 הוא מחשב לוח מבית סמסונג הכולל מסך מגע בגודל 12.2 אינץ' ברזולוציית 2560X1600. הטאבלט הושק ב-6 בינואר 2014, והוא כולל את עט הסטיילוס ה-S PEN. הטאבלט מצויד במסך מגע בגודל של 12.2 אינץ' בחדות של 2560X1600. הוא יצא בשתי גרסאות, כשלכל אחת ערכת שבבים אחרת. הראשונה, גרסת ה-Wi-Fi כוללת ערכת סמסונג אקסינוס 5240 שכוללת שני מעבדים, אחד מרובע ליבות עם קצב שעון של 1.9GHz ומעבד שני במהירות 1.3GHz לביצועים נמוכים יותר. הגרסה השנייה, גרסת ה-LTE כוללת את ערכת השבבים סנאפדרגון 800 שכוללת מעבד מרובע ליבות במהירות 2.3GHz. שתי הגרסאות כוללות זיכרון RAM של 3 גיגה. מערך הצילום של המכשיר כולל מצלמה אחורית של 8 מגה-פיקסל, ומצלמה קדמית של 2 מגה-פיקסל, לצד נפח אחסון פנימי של 32 גיגה בייט הניתן להרחבה באמצעות כרטיס Micro-SD. בטאבלט קיים שקע USB 3.0. המכשיר הושק עם מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.4.2 ("קיטקט") עם ממשק ה-Magzin UI שמפותח על ידי סמסונג. הוא כולל עט סטיילוס מסוג S-PEN שמאפשר שימושים נוספים. מדיה וקבצים בנושא סמסונג גלקסי נוט פרו 12.2 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמסונג גלקסי נוט פרו 12.2 Samsung Galaxy Note Pro 12.2 LTE, GSM Arena Chris Smith, Michael Rougeau, Samsung Galaxy Note Pro 12.2 puts on its serious face, Tech Radar, ‏6 בינואר 2014 אבישי בר, סמסונג חושפת ליין טאבלטים חדש וטלויזיית UHD עצומה [CES 2014], באתר גיקטיים, ‏7 בינואר 2014 אוהד צדוק, שמועה: סמסונג תשיק טאבלט 12 אינץ' בשם Galaxy Note Pro, באתר גאדג'טי, ‏21 בדצמבר 2013 אילן גטניו, גלקסי 5 – כבר באפריל, באתר ישראל היום, 9 בינואר 2014
אליפות העולם באתלטיקה באולם

אליפות העולם באתלטיקה באולם היא תחרות שמאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF). התחרות היא אחת מתחרויות האתלטיקה הגדולות בעולם. האליפות מתקיימת פעם בשנתיים בתחילת עונת האתלטיקה בחודש במרץ. התחרות הראשונה נערכה בפריז, צרפת בשנת 1985 ונקראה בשם משחקי העולם באולם ולכן אינה נחשבת כאליפות העולם הראשונה באולם. מריה מוטולה (מוזמביק מוזמביק), זכתה ב–9 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, 1 כסף ו-1 ארד, כולן בריצת 800 מטר. נטליה נזרובה (רוסיה רוסיה), זכתה ב–9 מדליות, מהן 7 מדליות זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, 2 בריצת 400 מטר ו-5 בריצת שליחות 4x400 מטר. איוון פדרוסו (קובה קובה), זכה ב–5 מדליות זהב ברציפות, בקפיצה לרוחק. סטפקה קוסטדינובה (בולגריה בולגריה), זכתה ב–5 מדליות זהב, בקפיצה לגובה. גנזבה דיבאבה (אתיופיה אתיופיה), זכתה ב-5 מדליות זהב, מהן 3 בריצת 3000 מטר וש-2 בריצת 1500 מטר. מסרט דפאר (אתיופיה אתיופיה), זכתה ב–7 מדליות זהב, מהן 4 מדליות זהב, 2 כסף ו–1 ארד בריצת 3000 מטר. חאבייר סוטומאיור (קובה קובה), זכה ב–5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ו–1 ארד, בקפיצה לגובה. היילה גבריסלאסי (אתיופיה אתיופיה), זכה ב–4 מדליות זהב, 3 בריצת 3000 מטר ו–1 בריצת 1500 מטר. סרגיי בובקה, זכה ב–4 מדליות זהב, 3 מהן במדי נבחרת (ברית המועצות ברית המועצות) ואחת במדי נבחרת (אוקראינה אוקראינה), בקפיצה במוט. סטפן הולם (שוודיה שוודיה), זכה ב–4 מדליות זהב בקפיצה לגובה. מיכאיל שניקוב (רוסיה רוסיה), זכה ב-4 מדליות זהב בהליכה ל-5 ק"מ. ולרי אדמס (ניו זילנד ניו זילנד), זכתה ב-4 מדליות זהב ו-1 ארד בהדיפת כדור ברזל. ילנה איסינבייבה (רוסיה רוסיה), זכתה ב-4 מדליות זהב ו-1 ארד בקפיצה במוט. גייל דיברס (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 60 מטר, מדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות ומדליית כסף ב-60 מטר משוכות. כולל את ברמינגהאם 2018 אליפות העולם באתלטיקה אתר האינטרנט הרשמי של אליפות העולם באתלטיקה באולם מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם באתלטיקה באולם בוויקישיתוף אליפויות העולם באתלטיקה באולם באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
ים ארגנטינה

ים ארגנטינה (בספרדית: Mar Argentino) הוא ים על החוף המזרחי של ארגנטינה, מלה פלאטה בצפון עד ים סקוטיה בדרום והאוקיינוס האטלנטי במזרח. הים משתרע לאורך חופי ארגנטינה עד קצה ארץ האש ובמזרח כולל את מימי איי פוקלנד. שטח הים הוא כמיליון קילומטרים רבועים. השם לים זה ניתן ב-1891 על ידי יוליוס פופר, שפרסם אז מפה של האזור, והוא מקובל בכל העולם. מדיה וקבצים בנושא ים ארגנטינה בוויקישיתוף מפת ים ארגנטינה (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.