laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנזר שיו-מר'ווימה

מנזר שיוֹ-מר'ווימֶה (בגאורגית: შიომღვიმე, פירוש: "מערת שיו") הוא קומפלקס מנזרי מימי הביניים בגאורגיה הממוקם בתוך קניון צר מאבן גיר, על גדותיו המערבים של נהר הקורה, כ-30 ק"מ מטביליסי, בירת גאורגיה, ובקרבת העיר מצחתה. על פי המסורת ההיסטורית, הקהילה הנזירית הראשונה במקום זה נוסדה במאה ה-6 על ידי הנזיר, שיו, אחד משלוש עשרה האבות האשוריים שהגיעו לגאורגיה כמיסיונרים נוצריים. שיו הקדוש בילה את שנותיו האחרונות כנזיר במערה עמוקה ליד מצחתה שנקראה לאחר מכן על שמו "שיו-מר'ווימה" ("מערת שיו"). המבנה המוקדם - מנזר יוחנן המטביל - הייתה כנסייה דמוית צלב, מאוד ישרה וקפדנית בעיצובה, שאכן מתוארכת לשנים 560–580, וניתן עדיין לראות את המערות שהוקמו על ידי הנזירים מסביב למנזר עם תקרה בצורת חרוט, ובזמנו אוכלס בציירי קיר מיומנים שקישטו את המנזר בתמונות של קדושים ונמצאים כעת במוזאון לאומנות יפה בטביליסי. המנזר השתנה במקצת במאות ה-11 וה-18, אבל שימר בחלקו הגדול את האריטקטורה המקורית שלו. הכנסייה העליונה ("זֶמוֹ אֶקלֶזיה") נקראה על שמו של תאוטוקוס (ביוונית: Θεοτόκος, בגאורגית: ღვთისმშობელი, ר'וותיסמשוֹבֶּלי) היא החלק המרכזי של הקומפלקס, שהוקם בסוף המאה ה-12 על פי פקודה של דוד הבנאי. כנסיית בעלת כיפה, שנהרסה לאחר מכן על ידי פולשים זרים, ושוחזרה בשנת 1678 כבזיליקה. בין המאה ה-12 לבין המאה ה-17, נבנה חדר אוכל ומקושר באופן ישיר עם מערתו של שיו הקדוש. במאה ה-12, קפלה מקושטת בסגנון ימי הביניים, ניצבה בנפרד על הר קרוב. משלחת ארכאולוגית גילה בשנת 1937, אקוודוקט באורך 2 ק"מ, שמימנו קיבלו אנשי המנזר את אספקתם. האקוודוקט מוביל לכפר סחלטדה, ומתוארך לשנת 1202 ונבנתה על ידי בישוף "אנטון צ'קונדידי", שר בממשלתה של תמר המלכה. שיו-מר'ווימה הפך במהירות לקהילת הנזירים הגדולה בגאורגיה, ובסוף המאה ה-6 היא אוכלסה בכ-2,000 נזירים. הוא הפך למרכז פעיל של הפעילות התרבותית והדתית, ונותרה תחת פטרונותו האישית של הקתוליק של כל גאורגיה. המלך דוד הבנאי (1089-1125) הפך את המקום למתחם מלכותי, ודאג להתקנת תקנות למנזר (1123). נפילת הממלכה הגאורגית המאוחדת והפלישות הזרות הבלתי פוסקות, הביאו להתדרדרות המנזר. המנזר ראה חידוש יחסי כאשר גאורגיה, תחת שליטתו של גיאורגי השישי, מלך גאורגיה (1393-1407) השתייכו אדמות שיו-מר'ווימה למשפחת האצולה זוודגינידזה- אמילאחוורי, לאחוזת קבר משפחתית. מצב זה מנשך עד ל-1810. הכנסייה נחרבה על ידי חיילי האימפריה הפרסית, שנשלחו על ידי שאח עבאס הראשון (شاه عباس اول) בשנים 1614/16. הנסיך גיווי אמילאחברי בנה את המנזר מחדש, אבל בשנות ה-20 של המאה ה-18, כבשו העות'מאנים, כבש את גאורגיה, והביא חורבן נוסף ולצמצומה מחדש של אוכלוסיית המנזר. היא שוחזרה שוב על ידי משפחת אמילאחברי בשנת 1733, כשפשטו הפרסים שוב, הם טבחו בנזירים רק שנתיים לאחר מכן. במאה ה-19, בסופו של דבר שיו-מר'ווימה, שוחזרה ופנימיותו שופצה, אבל מעולם לא חזרה לחשיבותה ההיסטורית, ולתפקיד ששיחקה בחיים הרוחניים של גאורגיה. תחת שלטונם של הבולשביקים נסגר המנזר, אבל כעת הוא פתוח וצליינים ותיירים רבים פוקדים אותו. מדיה וקבצים בנושא מנזר שיו-מר'ווימה בוויקישיתוף
לוקומוטיב טביליסי

לוקומוטיב טביליסי (בגאורגית: ლოკომოტივი თბილისი, מילולית: לוֹקוֹמוֹטיבי תבּיליסי) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה. מועדון הכדורגל נוסד ב-14 באוגוסט 1936, בשם לוקומטיבי (ლოკომოტივი). בשנת 1999 השתתפה לראשונה בגביע אופ"א. לוקומוטיב נוסדה ב-14 באוגוסט 1936 כחלק מאגודת הספורט לוקומוטיב. המועדון זכה באליפות גרוזיה בשנת 1937, מה שנתן לה את האישור להשתתף בליגה העליונה של ברית המועצות. עונת הבכורה באליפות ברית המועצות בכדורגל הגיעה בשנת 1938, שם המועדון סיים במקום ה-24 מתוך 26 וירדה לליגת המשנה הסובייטית. עם זאת, המועדון שבסיסו בטביליסי הצליח לחזור לליגת העל הסובייטית בכדורגל בעונת 1940. אך בסופו של דבר הם נפסלו מהשתתפות בטורניר ואלה היו העונות היחידות בהן לוקומוטיב הצליחה לקחת חלק בליגה הבכירה. מהשנים הבאות ועד התפרקות ברית המועצות, המועדון התמודד בליגות הנמוכות, שיחק בליגה השנייה והשלישית. מאז יצירת ליגת העל הגאורגית, לוקומוטיב היא אחת המשתתפות הקבועות בליגה. עם זאת, המועדון לא הצליח לזכות באליפות. הם סיימו פעמיים במקום השני (בעונות 2000/01, 2001/02). המועדון זכה שלוש פעמים בגביע הגאורגי: בשנת 2000, בשנת 2002 ובשנת 2005. ליגת העל הגאורגית סגנות (2): 2001, 2002 הגביע הגאורגי זכייה (3): 2000, 2002, 2005 סגנות (2): 2001, 2019, 2022 אליפות גאורגיה הסובייטית זכייה (2): 1945, 1937 מדיה וקבצים בנושא לוקומוטיב טביליסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוקומוטיב טביליסי לוקומוטיב טביליסי, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל הקבוצה ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרטקי טביליסי

ספָּרטַקי טבּיליסי (בגאורגית: სპარტაკი თბილისი) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה, המשחק, נכון לעונת 08/‏2007 בליגה הגאורגית השנייה. הקבוצה נוסדה בשנת 1946. בשם קיריליה סובייטוב טביליסי (Крылья Советов Тбилиси). בשנת 1948 שונה שמה ל-ספרטק טביליסי (Спартак Тбилиси). הקבוצה שיחקה בליגת העל הסובייטית. בשנת 2003 התאחדה הקבוצה עם מועדון הכדורגל זוגדידי, ונקראה ספרטקי-לזיקה זוגדידי. בשנת 2004 התפצלה ממנה שוב, וחזרה לשמה המקורי. רשימת משחקי הקבוצה בליגת העל הסובייטית (1950-1951) פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסתווי (מועדון כדורגל)

מועדון הכדורגל רוּסְתָּווִי (בגאורגית: საფეხბურთო კლუბი რუსთავი) היא קבוצת כדורגל מהעיר רוסתווי, אחת מקבוצות הכדורגל המובילות בגאורגיה, ששיחקה בליגת העל הגאורגית. מגרשה הביתי הוא אצטדיון פולאדי (אנ'). עם איחודה של הקבוצה עם מועדון הכדורגל טביליסי בשנת 2006 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הגאורגית בשנת 2007. הקבוצה נוסדה בשנת 1948 בשם מטלורג רוסתווי בעידן הסובייטי. מרכז פעילותו העסקית של הבעלים של הקבוצה, מפעל מתכות ברוסתווי (רוסתווי הוא מרכז ייצור המתכת בגאורגיה). ומכאן מגיע ה"מטלורג" בשם הקבוצה. היא שיחקה בליגת העל הגאורגית עד לשנת 2003 בה ירדה ליגה לליגה הלאומית הגאורגית (אנ'). במהלך תקופה זו זכתה הקבוצה באליפות גאורגיה הסובייטית ארבע פעמים. במהלך תקופה זו שינת הקבוצה את שמה מספר פעמים. ב-1 במרץ 1990 שונה שם הקבוצה ממטלורג רוסתווי לגוֹרוֹדָה רוסתווי. ביולי 1993 שונה מגורודה רוסתווי למטלורג רוסתווי. ביולי 1998 שונה ממטלורג רוסתווי לגוֹרוֹדָה רוסתווי וגם גורודה 2000 רוסתווי מאוחר יותר. ביולי 2003 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל רוסתווי". על מנת שהקבוצה תמשיך לשחק בליגת העל הגאורגית אוחדה הקבוצה, בשנת 2006, עם מועדון הכדורגל טביליסי (אנ'), קבוצה ששיחקה בליגת העל הגאורגית. הקבוצה החדשה, שנוסדה באופן רשמי ב-8 ביולי 2006, נקראה "מועדון הכדורגל אולימפי רוסתווי". הבכיר מבין שני מייסדי הקבוצה תֵּמוּר אוּגוּלָאווָה ויתר על ההצטרפות לקבוצה החדשה והעביר את חלקו למייסד השותף מַמּוּקָה גּוּגֵשַׁשְׁווִילִי, שהחליט למכור את המועדון. הקבוצה נרכשה, תוך זמן קצר, על ידי הספונסר הערבי-אנגלי של קבוצת דינמו בתומי, עלי פארי (ალი პარი), שרצה קודם לכן לייסד קבוצת כדורגל חדשה שבסיסה בטביליסי. ביולי 2008 בוטל האיחוד ומועדון הכדורגל טביליסי התפצל מהקבוצה. בשנת 2007, כבר בעונתה הראשונה של הקבוצה החדשה, תחת המאמן רוואז דזודזואשווילי, זכתה הקבוצה באליפות גאורגיה כשהגיעה למקום הראשון בליגת העל. מעל לדינמו טביליסי שדורגה במקום השני. בעקבות הזכייה העפילה לסיבוב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, בו הודחה על ידי אסטנה מקזחסטן. בשנת 2010 זכתה הקבוצה שוב באליפות גאורגיה. בשנת 2011 הוחזר שם הקבוצה לשמה המקורי "מועדון הכדורגל מֵטָלוּרְג רוסתווי". ולאחר מכן שונה שם הקבוצה שוב למועדון הכדורגל רוסתווי. בעונת 2012/13 מאמן ראשי של הקבוצה היה גיאורגי קיפיאני. בעונה 2015/16 ירדה הקבוצה ליגה ללליגה הלאומית הגאורגית (אנ'). אליפות הליגה הגאורגית (2): 2007 ו-2010 מקום שני בליגת העל הגאורגית (1): 2012 מקום שלישי בליגת העל הגאורגית (4): 1990, 1992, 2009, 2011 הסופר קאפ הגאורגי (אנ') (1): 2010 השתתפות בגמר הסופר קאפ הגאורגי (אנ') (2): 2007, 2010 הגביע הגאורגי (2): 1994, 2009 גביע הליגה הלאומית הגאורגית (אנ') (1): 2017 אליפות הליגה האזורית של גאורגיה הסובייטית (2): 1959, 1979 מדיה וקבצים בנושא רוסתווי בוויקישיתוף רוסתווי, ברשת החברתית פייסבוק פרופיל, באתר FootballDatabase.eu דף הפייסבוק של הקבוצה דף פייסבוק ישן של הקבוצה
קולחתי 1913 פותי

קולחתי 1913 פותי (בגאורגית: კოლხეთი 1913 ფოთი) הוא מועדון כדורגל מהעיר פותי, מחוז סמגרלו וסוואנתי עילית במערב גאורגיה. קבוצת הכדורגל משחקת באצטדיון פאזיסי. הקבוצה פרשה מליגת העל הגאורגית, יחד עם צחינוואלי, בעונה 2006/07, לאחר שלא הצליחה לגייס תמיכה מהשלטון המקומי בפותי (דבר שנאסר על פי חוקי הליגה החדשים). הקבוצה נוסדה בשנת 1913. בשנת 1977 השתתפה לראשונה בגביע אירופה. אליפות גאורגיה הסובייטית: 1978, 1988 אליפות הליגה הסובייטית השנייה: מדליית כסף: 1989 מדליית ארד: 1982, 1983, 1984, 1987 אליפות ליגת העל הגאורגית: מדליית כסף: 1994, 1997 מדליית ארד: 1995, 1996, 1998 אליפות הליגה הראשונה של גאורגיה: 2010 אתר האינטרנט הרשמי של קולחתי 1913 פותי קולחתי 1913 פותי, ברשת החברתית פייסבוק פרופיל, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחמד סנג'ר

מועיז אד-דין אחמד סנג'ר בן מלכשאה בן אלפ ארסלאן (ערבית: معز الدين أحمد سنجر بن ملكشاه بن ألب أرسلان), (1084/1086 - 8 במאי 1157) היה סולטאן סלג'וקי, שמשל בין השנים 1118 ל-1153. משוררו המלכותי היה אדיב סאביר. סנג'ר היה בנו של מלכשאה הראשון ואחרי מותו של אביו ב-1092 השתתף במלחמות הירושה נגד שלושת אחיו מחמוד הראשון, ברכיארוק ומוהמט הראשון ונגד אחיינו מחמוד השני. מ-1097, שלט סנג'ר במרבית שטחי איראן, ומיקם את בירתו בח'וראסאן. ב-1131 השתלט סנג'ר על בגדאד ולזמן קצר הצליח להחזיק תחת שלטונו אימפריה גדולה כמעט כמו זו של אביו. מרידות של בני משפחתו, ושל מושלים אזוריים שפרקו עול, שמטו שטחים מתחום שליטתו של סנג'ר. הסולטאן סנג'ר נתפס בידי נומידים טורקמנים ב-1153 והוחזק בשבי עד 1156. הוא נפטר ב-8 במאי 1157. אחרי מותו של סנג'ר שבה הסולטנות הסלג'וקית והתפצלה בין בני המשפחה הסלג'וקית ולעולם לא שבה עוד לגדולתה. סלג'וקים איראן ח'וארזמשאה אתאבכ מדיה וקבצים בנושא אחמד סנג'ר בוויקישיתוף אחמד סנג'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ריצ'רץ'

האם התכוונתם ל... רוכסן – מנגנון סגירה ופתיחה המשמש בעיקר בביגוד ריצ'רץ' (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים ריץ רץ (לודו) - משחק לוח
ח'אלד חוסייני

ח'אלד חוסייני (בפרסית: خالد حسینی; נולד ב-4 במרץ 1965) הוא סופר אמריקאי ממוצא אפגני. חוסייני הוא רופא במקצועו המתגורר בצפון קליפורניה. הוא נולד בקאבול שבאפגניסטן, לאב דיפלומט ואמא מורה בבית ספר תיכון. בשנות ה-70 התגורר עם משפחתו בפריז, בשל עבודת אביו שם. לאחר המהפכה הקומוניסטית באפגניסטן בשנת 1980, קיבלה משפחתו מקלט מדיני בארצות הברית. סיים לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ולימודי רפואה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, את התמחותו ברפואה פנימית סיים ב-1996. ספרו הראשון הוא "רודף העפיפונים", שזכה להצלחה ניכרת, ואף עובד לסרט בשם זה בידי הבמאי סם מנדס וחברת ההפקה דרימוורקס, וגם למחזה באותו שם על ידי המחזאי מתיו ספנגלר(אנ'). ספרו השני, "אלף שמשות זוהרות", זכה אף הוא להצלחה. ספרו השלישי הוא "קולות מן ההרים", אשר יצא לאור בישראל במאי 2013. חוסייני נשוי לרויה חוסייני. לזוג שני ילדים. הוא דובר אנגלית שוטפת, וכן פרסית ופשטו. רודף העפיפונים, 2003 אלף שמשות זוהרות, 2007 קולות מן ההרים, 2013 תפילת ים, 2018 מדיה וקבצים בנושא ח'אלד חוסייני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ח'אלד חוסייני (באנגלית) ח'אלד חוסייני, ברשת החברתית אינסטגרם ח'אלד חוסייני, ברשת החברתית Goodreads ח'אלד חוסייני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צח יוקד, לא רודף, עוקף, באתר nrg‏, 10 ביוני 2007 שירי לב-ארי, ספר שני בעברית למחבר "רודף העפיפונים", באתר הארץ, 10 ביולי 2007 איי.פי, אם יש לך שמש, באתר ynet, 24 במאי 2007 דורון קורן, המסר מנסר את הסיפור, באתר ynet, 31 ביולי 2007 נרדפי העפיפונים, באתר ynet, 24 בדצמבר 2007 פמלה קנסטבל, הוושינגטון פוסט, עפיפון קרוע, באתר nrg‏, 24 בספטמבר 2009 יוני הרש, בלעדי: הסופר המצליח ח'אלד חוסייני מדבר, באתר ישראל היום, 31 במאי 2013 יואב שי, ח'אלד חוסייני לא מצליח לשחזר את ההצלחה ב"קולות מן ההרים", באתר וואלה!, 14 ביולי 2013 שרי שביט, ח'אלד חוסייני: "הכתיבה שלי מונעת מאשמה", באתר ynet, 26 באוקטובר 2013 יניב חלילי, ח'אלד חוסייני: "אסור לשלוח את הפליטים בחזרה לארצות מוצאם", באתר "ידיעות אחרונות", 6 באוקטובר 2018 חאלד חוסייני (1965-), דף שער בספרייה הלאומית Biography - Khaled Hosseini, web.archive.org, ‏2014-06-05 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליבי

אליבי (בלטינית: Alibi; תרגום: במקום אחר) או טענת "במקום אחר הייתי" היא טענת הגנה במשפט הפלילי. הנאשם המשתמש בטענה זו מנסה להוכיח שהוא לא שהה במקום הפשע בעת התרחשותו, ולכן לא היה יכול לבצע את העבירה. נאשם המשתמש בטענת "במקום אחר הייתי" כנגד כתב האישום התלוי ועומד נגדו, חייב להעלותה מיד בפתיחת משפטו כבר בשלב התשובה לאישום, ולא להמתין לתום פרשת התביעה. אם נאשם לא טען טענה זו בשלב התשובה לאישום, לא יהיה רשאי להביא ראיות מאוחר יותר כדי להוכיח את טענתו, אלא ברשות בית המשפט. מחמת הייחוד של טענה זו, על בית המשפט להסביר לנאשם בתחילת ההליך את העובדה שלא יוכל לטעון את הטענה מאוחר יותר, אלא אם בית המשפט ראה שאין צורך בהסבר זה. כך למשל, אם הנאשם מיוצג על ידי עורך דין, קרוב לוודאי שבית המשפט ישאיר לפרקליט את המלאכה להסביר לנאשם את הזכות להעלות טענת אליבי רק בתחילת ההליך. במשפט העברי יוחד המושג הזמה לטענת אליבי נגד העדים. כלומר, אם תובעים אדם על מעשה פלילי מכוח עדות, ובאו עדים אחרים המעידים שהעדים הראשונים שהו במקום אחר בזמן האירוע - עדים אלו נקראים עדים מזימים. שלגי, מ, כהן צ, "סדר הדין הפלילי", הוצאת משוב, 1981. יעקב קדמי על הראיות חלק רביעי ( מהדורה משולבת ומעודכנת,2009) סעיף 152 (ג) לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב] התשמ"ב - 1982. סעיף 152 (ד) לחוק סדר הדין הפלילי.
מארי פרחיה

מארי פרחיה (באנגלית: Murray Perahia; השם נהגה באנגלית מארי פראיה; נולד ב-19 באפריל 1947) הוא פסנתרן ומנצח יהודי-אמריקאי. נשיא המרכז למוזיקה ירושלים משנת 2009. מארי משה פרחיה נולד ברובע הברונקס, ניו יורק כבן לדוד ופלורה פרחיה, יהודים ספרדים דוברי לדינו שמוצאם מסלוניקי. פרחיה החל לנגן בפסנתר בגיל ארבע. ניצוח והלחנה למד בקולג' מאנס. בין השאר למד פסנתר עם מיידזיסלב הורשובסקי והיה מיודד עם הפסנתרן ולדימיר הורוביץ, אשר לדבריו שימש לו השראה. זכייתו בפרס הראשון בתחרות פסנתרנים "לידס" ב-1972 סללה את דרכו להכרה בינלאומית. ב-1973 ביצע את קונצרט הסולו הראשון שלו, ומאז ועד היום הוא מרבה להופיע באירופה, באמריקה ובמזרח הרחוק, הן בהופעות פסנתר סולו והן עם תזמורות והרכבים קאמריים. הקלטותיו של פרחיה ידועות באיכות הצליל, בדייקנות הביצוע שלו ובפרשנותו המוקפדת. רפרטואר היצירות שבחר לבצע מגוון ורחב יריעה. בין השאר הקליט את כל הקונצ'רטי לפסנתר ותזמורת של מוצרט ובטהובן. ב-1999 זכה בפרס גראמי עבור הקלטת הסוויטות האנגליות של באך, ובשנים 1995 ו-1997 זכה בפרס המגזין גראמופון על הקלטת הבלדות של שופן ויצירות נוספות מאת גאורג פרידריך הנדל וסקרלטי. פרס גראמי נוסף קיבל ב-2003 עבור הקלטת כל האטיודים של שופן. חתן פרס וולף באמנות בתחום המוזיקה לשנת 2015. פרחיה הופיע פעמים רבות בישראל כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן ברסיטלים סולו. בין השאר גם נתן סדרת שיעורי פסנתר במסגרת כיתת אמן במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים. מדיה וקבצים בנושא מארי פרחיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מארי פרחיה (באנגלית) מארי פרחיה, ברשת החברתית פייסבוק מארי פרחיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארי פרחיה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מארי פרחיה, באתר ספוטיפיי מארי פרחיה, באתר AllMusic (באנגלית) מארי פרחיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מארי פרחיה, באתר Discogs (באנגלית) מארי פרחיה, באתר Songkick (באנגלית) מרב יודילוביץ', הפסנתרן מארי פראיה חוזר לישראל, באתר ynet, 22 במרץ 2009 אורה בינור, מארי פרחיה ינגן בהיכל התרבות, באתר nrg‏, 26 באפריל 2009 אמיר מנדל, הפסנתרן והמנצח מארי פרהיה מסביר למה הוא לא מתחבר רגשית למוזיקה אטונאלית, באתר הארץ, 7 בינואר 2017 כיתת אמן עם מארי פרחיה ב מרכז למוזיקה ירושלים מארי פרחיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית מחניים

בית מחניים הוא בניין מפואר בסגנון נאו-קלאסיציסטי ברחוב שבטי ישראל 34 פינת רחוב הנביאים בירושלים. הבניין נבנה בשנת 1885 לשמש כביתו הפרטי של הבנקאי יוהנס פרוטיגר והיום משמש כלשכת שר החינוך של מדינת ישראל. שם הבית לקוח מהפסוק בספר בראשית (על פי שמו הפרטי של יוהנס - יעקב): "ויאמר יעקב כאשר ראם מחנה אלהים זה ויקרא שם-המקום ההוא מחנים". הבית משמש דוגמה טובה להמחשת הפאר והגודל של בתי עשירי ירושלים במאה ה-19. יוהנס (יעקב) פרוטיגר היה בנקאי שווייצרי פרוטסטנטי שעשה את הונו מבנק ומקבוצת משקיעים שהקים ונקראו על שמו. עם חברי הקבוצה נמנו שלום קונסטרום ויוסף נבון והקבוצה הייתה מעורבת בהקמת שכונות חדשות, ברכישת קרקעות (לימים השכונות ארנונה ותלפיות) ובהקמת מסילת הרכבת בין ירושלים ליפו. ב-1896 הכריז בנק פרוטיגר על פשיטת רגל ובית מחניים עבר לרשות הפטריארכיה הלטינית. אגודה יהודית מלונדון בשם 'אגודת אחים', רכשה את הבית ושיכנה בו את בית הספר לבנות על שם אוולינה דה רוטשילד (בהנהלת חנה יהודית לנדאו שכינויה היה "מיס לנדאו", שם שדבק גם בבית הספר אותו ניהלה), שעבר אליו מהרובע היהודי בעיר העתיקה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה מנהלת בית הספר, שהייתה אנגלייה, גורשה למצרים. בית הספר פונה והבית הוחרם לטובת מגורי קצינים עות'מאנים. בשנות ה-20 של המאה ה-20, עבר לגור במבנה מנחם אוסישקין, מנהל הקרן הקיימת לישראל. ב-1927 פונה אוסישקין מהבית על ידי הנציב הבריטי העליון שמשכנו הקודם במתחם אוגוסטה ויקטוריה נפגע ברעידת אדמה. הנציב התגורר בבית מספר שנים, עד להשלמת משכנו החדש, ארמון הנציב. אוסישקין שהקים את ביתו החדש בשכונת רחביה קרא לו מחנים, אך הפעם כתב את השם בחזית הבית בעברית. בשנות ה-30 חזר בית הספר לבנות לבניין, אך ב-1948 פונה שוב בשל קרבתו לגבול הירדני. ב-1949 הופקע הבניין על ידי ממשלת ישראל ושימש כמשרדו של זלמן שזר, שר החינוך הראשון. מאז ועד היום משמש הבית את לשכת שרי החינוך והנהלת משרד החינוך של מדינת ישראל. ב-1992 הבניין עבר שיפוץ יסודי בעלות של כ-2.5 מיליון שקל. הבית מעוצב בסגנון רנסאנסי, נאו-קלאסיציסטי, שהיה נפוץ באותה תקופה עבור בנייני פאר בעולם המערבי. הבית בן שתי קומות עם עליית גג ומרתף. על הגג הוקמה במה מוקפת מעקה לתצפית על העיר העתיקה. מסביב לבית חצר עצי נוי גדולה הכוללת גם ארזי לבנון. הבניין מעוצב באופן סימטרי. בחזית הבניין כניסה ראשית המעוטרת משני הצדדים בפילאסטרים ועליהם גמלון משולש. באמצע הגמלון חקוק שם הבית באנגלית: Mahanaim. בשני צדי החזית יש שני אגפים בצורת חצי מתומן, הבולטים מחוץ לקיר ומעוטרים בגילופי אבן בצורת מעוין. עיטור דומה יש גם בדלת הכניסה הראשית העשויה עץ. שתי קומות הבית מעוצבות באופן דומה. בשתיהן אולם מרכזי שסביבו מפוזרים החדרים (בסך הכול מכיל הבית 40 חדרים). השירותים הוקמו בשני מגדלונים בצמוד לבית מאחוריו, והם מחוברים לאולם המרכזי על ידי מסדרון. בחצר, שהוקפה חומה גבוהה, נבנו בנייני שירותים כגון בית הגנן, אורווה ובורות מים, וניטעו בה עצי נוי רבים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה בכניסה לבניין עמדת שמירה וביקורת נכנסים. תוספת זו נבנתה ללא קשר לסגנון האדריכלי של הבניין עצמו. מדיה וקבצים בנושא בית מחניים בוויקישיתוף בית מחניים (אורכב 28.09.2007 בארכיון Wayback Machine), המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות. בית מחניים, באתר היו ימים ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג'
חיים דיין

חיים דיין (נולד ב-24 במרץ 1960) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם צומת. בין השנים 1987–1992 שירת דיין כקצין במשטרת ישראל וכמפקד תחנה במשטרת יקנעם. הוא סיים את שירותו בדרגת פקד. לפני היבחרו לכנסת עסק בנושאים חברתיים שונים, כגון פרויקט נערי רפול ועמד בראש עמותות שניהלו מוסד לגמילה מסמים ומוסד סגור לנוער מכוח צו בית משפט. בבחירות לכנסת ה-13, בשנת 1992, הוצב במקום ה-6 ברשימת מפלגת צומת לכנסת. הרשימה זכתה ל-8 מנדטים ודיין נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-14 בשנת 1996 נחתם הסכם לריצה משותפת בין הליכוד, גשר וצומת. דיין הוצב במקום ה-15 ברשימה המשותפת ונבחר בשנית לכנסת. דיין נכשל פעמים אחדות בניהול עסקים קטנים שפתח ואף הוכרז כפושט רגל בשנת 2004, לאחר שבשנת 2001 ניתן לו לבקשתו צו כינוס נכסים, בגין חובות מוצהרים בסך 4,274,858 ש"ח ל-14 נושים. בשנת 2016 הקים את עמותת "כולם ילדינו", שעיסוקה באספקת סלי מזון למשפחות מצוקה, ומאז הוא מכהן כמנכ"ל העמותה. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הקים את מפלגת "אחריות למייסדים" שקוראת למדינת ישראל לקחת אחריות על הגמלאים ולתת להם את זכויותיהם. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ודיין לא נבחר לכנסת. במהלך כהונתו של דיין בכנסת ה-14 התלוננה נגדו אשתו במשטרה על כך שהכה אותה. דיין הורחק מביתו ומאוחר יותר התגרשו בני הזוג. פרקליטות מחוז הצפון סגרה את התיק נגדו מטעמים של חוסר עניין לציבור. דיין הוצב במקום השלישי ברשימת צומת בבחירות לכנסת ה-15, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. לאחר גירושיו מאשתו חזר דיין בתשובה, נישא מחדש ועסק במכירת תשמישי קדושה. בשנת 2005 חזר ונקשר שמו של דיין באלימות במשפחה, לאחר שאף אשתו השנייה הגישה נגדו תלונה. מאוחר יותר, הוצגו למשטרה ראיות לפיהן היא זו שתקפה אותו. חיים דיין, באתר הכנסת חיים דיין, באתר כנסת פתוחה בג"ץ 5304/92 פר"ח 1992 סיוע לנפגעי חוקים ותקנות למען ישראל אחרת - עמותה נגד שר המשפטים ואח' פש"ר (מחוזי-נצרת) 166/01, בש"א 3376/07, בש"א 2162/07, דיין חיים נגד כונס הנכסים הרשמי. ניתן ביום 20.3.2008 על ידי השופט דני צרפתי. מפלגת אחריות למייסדים, באתר מפלגת אחריות למייסדים (ארכיון) אריק בנדר, העב"מים של הפוליטיקה הישראלית, באתר nrg מעריב, 16.5.2002 שרון רופא-אופיר, אשתו של הח"כ לשעבר: הוא איים ש"יכסח אותי", באתר ynet, 9 במרץ 2005 דני ברנר, תפנית: אשתו של ח"כ לשעבר דיין היא המכה, באתר nrg‏, 14 בספטמבר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהדות מסורתית

האם התכוונתם ל... יהדות קונסרבטיבית – זרם ביהדות הגורס כי על ההלכה להיות גמישה ומותאמת לדרישות הזמן, מכונה בפי חלק מפעיליו גם יהדות מסורתית התנועה המסורתית בישראל – ארגון יהודי-ציוני של קהילות היהדות הקונסרבטיבית בישראל מסורתיים – כינוי בחברה בישראל ליהודים שאינם מגדירים עצמם כדתיים אך גם לא כחילוניים
דיר בלוט

דיר בלוט (בערבית: دير بلوط; בתרגום: מנזר האלון) הוא כפר ערבי ברשות הפלסטינית בשומרון, מערבית ליישובים פדואל, עלי זהב ולשם. ליד היישוב מצויות עתיקות רבות ומעיינות, שמהם מגיעים חלק מיובלי הירקון. ביישוב, נכון ל-2007, 3,793 תושבים. בימי המנדט הבריטי נודע הכפר כמקום ייצור פחמים. צמודה לכפר ממזרח, שלולית חורף גדולה המתמלאת מידי חורף. מדיה וקבצים בנושא דיר בלוט בוויקישיתוף מידע על דיר בלוט באתר הרשות הפלסטינית (בערבית) מידע על דיר בלוט באתר unrwa (בערבית) מידע על דיר בלוט באתר فلسطين في الذاكرة (פלסטין בזיכרון) (בערבית) מידע על דיר בלוט באתר فلسطين في الذاكرة (פלסטין בזיכרון) (בערבית) שפי גבאי, אל הנופים השויציים בהרי השומרון, דבר, 14 ביוני 1968 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דלמור שוורץ

דלמור שוורץ (באנגלית: Delmore Schwartz;‏ 8 בדצמבר 1913 – 11 ביולי 1966) היה משורר יהודי-אמריקאי מברוקלין, ניו יורק. מחברי קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק. ב-1937 יצירתו הראשונה של שוורץ, סיפור קצר בשם "בחלומות מתחילות אחראויות" ("In Dreams Begin Responsibilities"), הופיעה בגיליון הבכורה של רבעון ה"פרטיזן ריוו" (Partisan Review). הסיפור התקבל היטב ופרסם אותו בקרב החוגים האינטלקטואליים של ניו יורק. באותה השנה נישא לגרטרוד בקמן, אשר עבדה כמבקרת ספרים ברבעון. במשך שלושת העשורים הבאים פרסם מספר סיפורים, שירים ומחזות, וב-1959 הפך לזוכה הצעיר ביותר בפרס בולינגן על אוסף השירים "Summer Knowledge: New and Selected Poems". שוורץ התגרש מאשתו הראשונה ב-1943 וב-1948 נישא בשנית, לסופרת אליזבת פולט (Pollet), אשר הייתה צעירה ממנו משמעותית. גם נישואין אלה הסתיימו בגירושין. ב-1962 החל שוורץ ללמד כתיבה יוצרת באוניברסיטת סירקיוז. אחד מתלמידיו היה הזמר היוצר לעתיד לו ריד, שהקדיש מאז מספר שירים למורו ורבו (הבולט ביותר הוא "European Son"). ישנו ציטוט מפורסם של שוורץ בו פנה אל ריד במילים "אתה יכול לכתוב - אך אם אי פעם תמכור את עצמך וקיים גן עדן ממנו אוכל לרדוף אותך, אעשה זאת". שנים לאחר פטירתו של שוורץ ב-1966 סיפר ריד בשירו "My House" על רוח הרפאים של שוורץ שהופיעה בביתו החדש והעניקה לו השראה במקום להפחיד אותו. שוורץ לא הצליח לשחזר את ההצלחה שהייתה לו בשנות חייו המוקדמות בשל התמודדות עם אלכוהוליזם ושיגעון, ובשנות חייו האחרונות חי בבדידות במלון מרלון בניו יורק (תקופה זו היוותה השראה לרומן "מתנת הומבולדט" שכתב ידידו סול בלו). שוורץ מת ב-11 ביולי 1966 בחדרו במלון, ובשל בידודו המוחלט עברו יומיים שלמים עד שגופתו נמצאה על ידי הנהלת המלון. שוורץ זכה לתיאור "גדול הכותבים האמריקאים, שליצירתו מקום בליבו ובראשו של כל אדם פשוט המוצף בכאב המודרניות". הוא נטמן בבית העלמין סידר פארק באמרסון, ניו ג'רזי. אוניברסיטת ניו יורק מעניקה פרס שנתי שתחום השירה על שם דלמור שוורץ למשוררים אמריקאים (בשנת 1991 הפרס הוענק לג'וי הרג'ו). שירים אחדים בתוך: איתמר יעוז-קסט, בסימן כוכב, שירי 100 משוררים יהודים בספרות העולם. תל אביב: עקד, 2003) בידודה של השירה המודרנית - מסה (מאנגלית: רעואל שועלי), דחק, כרך טו', 2022. דלמור שוורץ, באתר אקדמיית המשוררים האמריקאיים לטעון כנגד העולם, דוקומנטריה של PBS דגם לחיים של הרס עצמי, דבר, 3 במרץ 1978 הטרגדיה של דלמור שווארץ, מעריב, 22 בדצמבר 1978 דלמור שוורץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דלמור שוורץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מפרי עטו עיף אף נוגה, אתה הוגה בבתים (עברית: משה דור), מעריב, 12 בפברואר 1960 J. Kredell: "A Smudge on the American Cultural Panorama", 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נסים קמחי

נסים קמחי (13 במרץ 1934 - 18 במאי 2007) היה איש רדיו ישראלי. קמחי עלה לארץ מבולגריה והחל את דרכו בקול ישראל בשנת 1960 כאיש פעלולים (אפקטים קוליים) וכאחראי על עיטור מוזיקלי לתסכיתים ולמעשה היה חלוץ בתחום זה, שעד אז היה בחיתוליו. בימים בהם הליכה לתיאטרון נחשבה למותרות, נדרשו דמיון ויצירתיות, על מנת להחיות סיטואציות תיאטרליות, מעל גלי האתר. בהמשך הפך לבמאי רדיו וביים בין השאר, את התוכניות "רדיו דרמה" ו"המסך עולה". בין שלל הפרויקטים הרדיופוניים בהם השתתף, כאיש פעלולים וכבמאי: "רוח קדים" מאת שלמה הלל "עלילות עקביה" מאת יהודה בורלא "הבלש מן הסירה" על פי ג'ון מקדונלד בטרם יצא לגמלאות, שימש כמנהל מדור הדרמה של קול ישראל. נסים קמחי, בארכיון הבימה נסים קמחי, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים דף פייסבוק לזכרו ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.