laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיקאי

המונח "נגן" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו נגן (פירושונים). מוזיקאי הוא מקצועו של אדם העוסק ביצירת מוזיקה או בביצועה. מוזיקאים יכולים להיות מסווגים לפי תפקידיהם ביצירת המוזיקה או בביצועה. הסיווג של מוזיקאים מתחלק בדרך כלל לקטגוריות שלהלן: נגן או אינסטרומנטליסט, אדם המנגן בכלי נגינה. זמר, המשתמש בקול להפקת צלילים מוזיקליים. מנצח, המנחה הרכב מוזיקלי אינסטרומנטלי, בדרך-כלל תזמורת המבצעת מוזיקה קלאסית. מלחין, מפיק מוזיקלי ומעבד מוזיקלי, היוצרים את היצירות המוזיקליות, השירים או העיבודים המוזיקליים. זמר זמר-יוצר ראפר ביטבוקסר מלחין מנצח מפיק מוזיקלי פסנתרן גיטריסט בסיסט מתופף כנר רב נגן רשימה של מקצועות מוזיקליים המדריך למוזיקאית העצמאית, באתר של איה כורם הלזריה - כל מה שמוזיקאים צריכים מוזיקאים, דף שער בספרייה הלאומית
גיורא לוטן

גיורא לוטן (22 במרץ 1902 – 1 בינואר 1974) היה משפטן, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי וממייסדי השירותים הסוציאליים בישראל. לוטן נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית בשם גאורג לובינסקי (Georg Lubinsky), בן לאליעזר ולאולריקה. למד משפטים באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרנקפורט, ובשנת 1927 קיבל תואר דוקטור למשפטים. התמחה בברלין כעורך דין, וכיהן כשופט נוער ועבודה. בשנים 1939-1948 ניהל את המחלקה הסוציאלית שנוסדה על ידי הנרייטה סאלד. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, ואחריה במלחמת העצמאות, ניהל את האגף למשפחת החייל והנוטר, אשר מלאה את התפקידים המוטלים במדינה ריבונית, על אגף השיקום במשרד הביטחון. אחר-כך היה מנהל במחלקה לביטוח עממי במשרד העבודה. הוא ניהל את קרן ההשוואה למשרתי המילואים. אשתו, הילדא לוטן, הייתה עובדת סוציאלית ופעלה רבות גם כן לפיתוח שירותי הרווחה בישראל. כחבר מפא"י היה לוטן פעיל בחוגי המפלגה לענייני עולי מרכז אירופה, ונכנס לפעילות במועצה הארצית לעבודה סוציאלית ובפעילות למען מעפילים, חיילים ומשפחות חיילים. בשנת 1944 נבחר לאספת הנבחרים הרביעית, והיה חבר הוועד הלאומי. לאחר קום המדינה שימש מנהל המחלקה לביטוח מפני זקנה במשרד העבודה, ומתוקף תפקידו ישב בוועדה הבין-משרדית לתכנון ביטוח סוציאלי ונשלח כנציג ישראל לוועדה הסוציאלית של האו"ם. במסגרת המשרד הופקד על ניהול קרן ההשוואה לתשלום תגמולים למשרתים במילואים. עם הקמת המוסד לביטוח לאומי מונה למנכ"ל המוסד ובין השנים 1954–1969 עמד בראשו. בשנים אלו שימש לתקופות קצרות גם מנכ"ל משרדי הסעד והעבודה. על שמו נקרא רחוב בירושלים, וכן המרכז לתיעוד ע"ש ד"ר גיורא לוטן של המוסד לביטוח לאומי. שנים רבות פעלה על שמו קרן לתעסוקת פנסיונרים. נשא לאישה את הילדא (1902–1983), שעבדה בטיפול בילדים במוסדות ילדים. לשניים נולדו שני בנים. בשנת 1938 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בנו יהויקים הוא כלכלן העוסק בהדרכה חקלאית ובניהול פרויקטים, לשעבר מנכ"ל קרן יק"א בישראל. גיורא לוטן הלך לעולמו בשנת 1974 בירושלים. הספר הלבן הבריטי והתוכניות הישראליות לפנסיות יחסיות, ירושלים: חמו"ל, תשכ"ט. עשר שנות ביטוח לאומי: רעיון והגשמתו (נספח: עשר שנות פסיקה), ירושלים : המחלקה ליחסי ציבור של המוסד לביטוח לאומי, תשכ"ה-1964. בדרך למדינת הרוחה: מדיניות סוציאלית בישראל בשנות ה-70, תל אביב: עם עובד, תשל"ג. ד"ר גיורא לוטן: פרטים ביוגרפים ודיוקנו, באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה הילדא לוטן ר. אלדור, אנשים במשק: "יוזם הגמלאות" – לגמלאות, מעריב, 11 במרץ 1969 הביטוח הלאומי: תשורה בלתי צפויה, דבר, 21 באפריל 1961 גיורא לוטן (1902-1974), דף שער בספרייה הלאומית
גלאזגו

גלאזגו (באנגלית: Glasgow, בסקוטית: Glesga, בגאלית סקוטית: Glaschu) היא העיר המאוכלסת ביותר בסקוטלנד והעיר השלישית המאוכלסת ביותר בבריטניה, אחרי לונדון וברמינגהאם. אוכלוסייתה הנוכחית[דרושה הבהרה] של גלאזגו קטנה פי שניים מאוכלוסייתה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עקב שינויים בהגדרת גבולות העיר ונדידה של אוכלוסייה לפרברים. בעשורים האחרונים חלה התחדשות ופריחה בגלאזגו, וכיום[דרושה הבהרה] היא נחשבת לעיר דינמית שהשילה מעליה את רוב תדמיתה האפורה. העיר נבחרה כבירת התרבות של אירופה לשנת 1990. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ממוקמת על גדות נהר קלייד. בתחום הכדורגל, העיר מוכרת בעיקר בזכות שתי קבוצות ליגת העל הסקוטית: גלאזגו ריינג'רס, המשחקת את משחקייה הביתיים באצטדיון אייברוקס ומזוהה עם הפרוטסטנטים, וסלטיק, המשחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון סלטיק פארק ומזוהה עם הקתולים. הדרבי של גלאזגו, בין הריינג'רס וסלטיק, נחשב לאחד ממשחקי הדרבי המפורסמים והטעונים בעולם. בעיר נמצא גם אצטדיון האמפדן פארק, שהוא מגרשה הביתי של נבחרת סקוטלנד בכדורגל ושל קבוצת קווינס פארק מהליגה השלישית. בשנת 2014 אירחה העיר את משחקי חבר העמים הבריטי, וב-2015 אירחה העיר את אליפות העולם בהתעמלות מכשירים. בגלאזגו 4 קתדרלות, לזרמים השונים. הקתדרלות הן קתדרלת מנגו הקדוש של הכנסייה הסקוטית, קתדרלת אנדרו הקדוש של הכנסייה הרומית-קתולית, קתדרלת מריה הקדושה של הכנסייה הסקוטית האפסיקופלית וקתדרלת לוקאס הקדוש של הכנסייה האורתודוקסית היוונית. הקהילה היהודית בגלאזגו מונה כמה אלפי יהודים, והם מחזיקים כמה בתי כנסת, כולל שתי חנויות מכולת כשרות, מסעדה וכן סניפים של שלוש תנועות נוער יהודיות. לעיר גלאזגו 8 ערים תאומות: גרמניה נירנברג, גרמניה (מ־1985) רוסיה רוסטוב על הדון, רוסיה (מ־1986) הרפובליקה העממית של סין דאליין, הרפובליקה העממית של סין (מ־1997) קובה הוואנה, קובה (מ־2002) איטליה טורינו, איטליה (מ־2003) צרפת מרסיי, צרפת (מ־2006) פקיסטן לאהור, פקיסטן (מ־2006) הרשות הפלסטינית בית לחם, הרשות הפלסטינית (מ־2007) אתר האינטרנט הרשמי של גלאזגו (באנגלית) נעה שוורץ, ‏גלאזגו, מעיר שחורה לבירת תרבות, באתר GoTravel ורד משולם, גלאזגו בקטנה: כל מה שצריך לדעת על העיר הפחות מפורסמת של סקוטלנד, באתר הארץ, 27 במאי 2018 רותם מימון, לא יפה, לא מתאמצת, מושלמת: איך הפסקנו לפחד והתאהבנו בגלזגו, באתר הארץ, 10 ביוני 2019 גלאזגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סקוטלנד ובנושא יישובים בממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וליקו טרנובו (מחוז)

מחוז (אובלסט) וליקו טרנובו (בולגרית: Област Велико Търново) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה. המחוז שוכן במרכז צפונה של בולגריה ובירתו היא העיר וליקו טרנובו. שטח המחוז מהווה 4.2% משטחה של בולגריה וכמות האוכלוסין מהווה 3.6% מכלל אוכלוסייתה. המחוז ככלל והעיר וליקו טרנובו בפרט, הם בעלי חשיבות היסטורית גדולה לבולגרים, שכן שימשו כמרכזה של האימפריה הבולגרית השנייה. חלק מיישובי המחוז ממוקמים על תוואי נהר הדנובה. באזור שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 11.5oc. במחוז ישנן 10 רשויות מקומיות כשהגדולה מביניהן היא הבירה וליקו טרנובו ואחריה העיר גורנה אוריאחוביצה. החקלאות במחוז מפותחת מאוד ומהווה מגזר מועדף. ישנן מספר חוות לגידול צאן ובקר. כמו כן משופע האזור בקרקע פורייה ועליה מגדלים חיטה, תירס, ענבים וסחלבים לייצוא. במחוז ישנם מספר יקבים, מפעל לייצור סוכר, מחלבות ומפעלים לעיבוד בשר צאן ובקר, בעיקר בסמיכות לערים טרנובו וגורנה. כמו כן, קיימים מספר מפעלי טקסטיל. 34.4 אחוזים מכוח העבודה מועסק במגזר הייצרני, 12 אחוזים במגזר הקימעונאי, 10 אחוזים במגזר התחבורה וכ-10 אחוזים במיגזר השירותים. המחוז גם משופע באתרים ארכאולוגיים ונופים שובי עין, המושכים אליהם תיירות פנים וחוץ. התיישבות מאורגנת ראשונה בשטח המחוז מתוארכת למאה ה-5 לפני הספירה, עידן הממלכה התראקית. במאה ה-1 הפך האזור לפרובינציה רומית ובהמשך מחוז ביזנטי. ב-1186 הפכה העיר טרנובו לבירת האימפריה הבולגרית השנייה, עד לכיבושה ב-1393 על ידי באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. ב-7 ביולי 1877, במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית. במסגרת קונגרס ברלין הוכרה עצמאות בולגריה ובירתה טרנובו ובהמשך הועברה הבירה לסופיה. מדיה וקבצים בנושא וליקו טרנובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וליקו טרנובו (בבולגרית ובאנגלית) כלכלת מחוז וליקו טרנובו, באתר האינטרנט של המחוז (באנגלית).
אריה לבבי

אריה לְבָבִי (3 ביוני 1912 – 1 בפברואר 2009) היה דיפלומט ישראלי ומנכ"ל משרד החוץ. לבבי נולד בשם אריה לייבמן בווילנה שבליטא, ובעקבות מהפכת 1917 עבר עם משפחתו לגרמניה, בה היה פעיל בתנועת "הבונים" ולמד פילוסופיה, מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטאות דנציג והיידלברג. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל, וב-1935 סיים לימודי מוסמך בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התיזה שכתב זיכתה אותו בפרס אחד העם. בין השנים 1936–1938 עסק בנוטרות והיה חבר מערכת "דבר". לאחר מכן יצא בשליחות הסתדרות העובדים הכללית ומרכז "החלוץ" למספר חודשים לגרמניה, כדי לשכנע את יהודיה לעזוב. ב-1938 הוא גורש, כשעל צו הגירוש חתם אדולף אייכמן. בשובו לארץ החל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם קום המדינה הצטרף למשרד החוץ. בתפקידו הראשון שימש מנהל בפועל של מחלקת מזרח אירופה, ועם פתיחת צירות ישראל בברית המועצות שימש בה יועץ מקצועי לצירים גולדה מאירסון ומרדכי נמיר. עם חזרתו מונה למנהל מחלקת מזרח אירופה ושימש בתפקיד עד מינויו לסמנכ"ל המשרד. בשנת 1952 היה חבר משלחת ישראל לעצרת ארגון האומות המאוחדות. בין השנים 1954–1958 כיהן כציר ישראל ביוגוסלביה וישב בבלגרד. בשנת 1958 מונה לשגריר ישראל בארגנטינה ושגריר לא תושב בפרגוואי. בתפקיד זה חתם במאי 1960 על הסכם הסגרה בין ישראל וארגנטינה, ימים ספורים קודם לחטיפתו של אדולף אייכמן על ידי המוסד. בעקבות מקרה זה הוכרז כפרסונה נון גראטה והושב לארץ. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד החוץ. בשנת 1965 מונה למנכ"ל משרד החוץ. לבקשתו סיים את תפקידו בשנת 1968 ומונה לשגריר ישראל בשווייץ, תפקיד שבו כיהן עד 1975. נפטר בפברואר 2009 ונקבר בהר המנוחות. מדיה וקבצים בנושא אריה לבבי בוויקישיתוף אורי דרומי, דיפלומט מצפוני מאוד, באתר הארץ, 13 בפברואר 2009 אריה לבבי (1912-2009), דף שער בספרייה הלאומית
לוטן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לוטן – קיבוץ בערבה, מצפון לאילת, השייך למועצה אזורית חבל אילות לוטן - אחת המשפחות לשבטי אדום ושֵׂעִיר (מי שניתן לשייכם כבני עשו) אישים: אורי לוטן – סופר, מתרגם, עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי בלה ברעם-לוטן – שדרנית רדיו, במאית וסופרת ילדים ישראלית גיורא לוטן – מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי וממייסדי השירותים הסוציאליים בישראל יאיר לוטן – שחקן ישראלי יואל (יולק) לוטן (1904 - 1980) - צלם קולנוע, חבר משמר העמק יעל לוטן – סופרת, עורכת ומתרגמת ישראלית ישראל לוטן – אדריכל ישראלי; בעלה של בלה ברעם-לוטן ליאור לוטן – ראש מחלקת השבויים והנעדרים בצה"ל, מעוטר צל"ש הרמטכ"ל נדב לוטן – קצין צה"ל, מפקד חטיבה 7 שלמה לוטן – היסטוריון ישראלי תמר לוטן – עורכת ומפיקת טלוויזיה
חיל המשלוח המצרי

האם התכוונתם ל... חיל המשלוח המצרי (1916) – חיל משלוח של האימפריה הבריטית שהתארגן במצרים במטרה להגן עליה מפני האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה חיל המשלוח המצרי (1948) – חיל משלוח של הצבא המצרי שחדר לשטחי ארץ ישראל במלחמת העצמאות
שליו הר השלג

שליו הר השלג (שם מדעי: monorthonyx Anurophasis) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, המין היחיד בסוג זה, ואנדמי לאינדונזיה. הוא גדול באופן יחסי לשליוים, ואורכו מגיע עד ל-28 ס"מ. שליו הר השלג חי באדמות אחו אלפיני. צבע נוצותיו חום כהה, המקור קרני וצבעוני, הרגליים צהובות והעיניים חומות. חלק גופו התחתון לבנבן ומפוספס בפסים שחורים עדינים יותר אצל הזכר מאשר אצל הנקבה. בית גידולו של שליו הר השלג נמצא בהרים הגבוהים של אינדונזיה ובהרי השלג של פפואה המערבית (פרובינציה). ריחוקו של בית הגידול (גובה של 3,000 מטר) ממקום יישוב הוא זה שהציל עוף זה מהכחדה. כיום הציפור מוגנת על פי חוק על ידי הממשלה האינדונזית. הנקבה מטילה בדרך כלל עד שלוש ביצים בצבע חום בהיר, מנומר בכתמים כהים. הקן ממוקם מתחת לקבוצת עשבים. מזונו של שליו הר השלג מורכב בעיקר מזרעים, פרחים ועלים. שליו מדיה וקבצים בנושא שליו הר השלג בוויקישיתוף שליו הר השלג, באתר ITIS (באנגלית) שליו הר השלג, באתר NCBI (באנגלית) שליו הר השלג, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שליו הר השלג, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שליו הר השלג, באתר GBIF (באנגלית) Snow Mountain Quail , Birdlife Internationl שליו הר השלג באתר הרשימה האדומה של IUCN
קצה אמיני

קצה אמיני (או N טרמינל) הוא קצה שרשרת חומצות אמינו (חלבון או פפטיד) אשר מסתיים בקבוצת אמין- NH2 או N+H3 . לחומצת אמינו קבוצה אמינית, וקבוצה קרבוקסילית (COOH). חומצות האמינו מתחברות זו לזו בקשר אמידי בין אמין לקרבוקסיל, ליצירת פפטיד או חלבון, כך שנוצר מצב שתמיד קצה אחד אמיני, והשני - קרבוקסילי. ביצירת חלבונים על ידי הריבוזום, יוצא קודם הקצה האמיני, והשרשרת מתארכת מהכיוון הקרבוקסילי. קצה קרבוקסילי ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קצה קרבוקסילי

קצה קרבוקסילי (נקרא גם C טרמינל) הוא הקצה של שרשרת חומצות אמינו (חלבון או פפטיד) אשר מסתיים בחומצה קרבוקסילית. מאחר שחומצות אמינו כוללות קבוצה אמינית וקבוצה קרבוקסילית, המתחברות אחת לשנייה בין חומצות אמינו סמוכות, נוצרת כיווניות לפיה צד אחד תמיד קרבוקסילי, והשני אמיני. חלבונים לרוב מסונתזים מהקצה האמיני לקצה הקרבוקסילי. קצה אמיני ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבנה ראשוני

בביוכימיה, מבנה ראשוני של מולקולה ביולוגית (כדוגמת חלבון או DNA) הוא תיאור של ההרכב האטומי והקשרים הכימיים המחברים את האטומים. המבנה הראשוני של חלבון הוא מבנה קווי פשוט, הבנוי אך ורק מהקשר הפפטידי בין חומצות האמינו המרכיבות אותו. המבנה הראשוני קובע במידה רבה את כל שאר המבנים של החלבון, שכן הקשרים האפשריים בין חומצות האמינו והזוויות שיכולות להיות בין חומצות אמינו שכנות קובעים את צורת החלבון במבנים השניוני והשלישוני. ניתן "לקרוא" מבנה ראשוני של חלבון מניתוח ה-RNA שקודד אליו. את המבנה הראשוני של חלבון מקובל לתאר החל מהקצה האמיני (N' טרמינל) עד הקצה הקרבוקסילי (C' טרמינל). מבנה שניוני מבנה שלישוני מבנה רביעוני מדיה וקבצים בנושא מבנה ראשוני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיבוש מלחה

כיבוש מלחה במלחמת העצמאות היה קרב קשה על הכפר הערבי אל-מאלחה ממערב לירושלים (שכונת מלחה כיום), שבו נפלו 18 חיילי האצ"ל. לקראת תום ההפוגה הראשונה התרכז המטכ"ל באזור המרכז בתכנון מבצע גדול להרחבת השליטה במרכז הארץ (מבצע דני) והורה לכוחות באזור ירושלים כי תפקידם העיקרי הוא להגן על העיר אבל איפשר ליזום כמה מבצעי התקפה מקומיים. מפקד המחוז דוד שאלתיאל בחר להתקיף בגזרה הדרומית -מערבית כדי להרחיב את פרוזדור היציאה מירושלים. בליל 10 ביולי 1948 כבשה פלוגת יהונתן (פלוגת הגדנ"ע של המחוז) את חירבת חמאמה (שלוחה של רכס הר הרצל) בפעולה נהרג מפקד הפלוגה עודד חי. התקפות הנגד של הערבים נהדפו. בליל 12 ביולי 1948 נכבשה גבעת בית מזמיל (כיום - קריית היובל). עם כיבוש בית מזמיל התקרבו הכוחות לכפר מלחה (או בערבית - אל מאלחה). בכפר זה היה ריכוז גדול של אוכלוסייה ולוחמים ערבים והוא שימש חוליית חיבור בין בית ג'אלא ועין כרם. שאלתיאל הטיל את משימת כיבוש מלחה על פלוגת אצ"ל בצירוף שתי מחלקות מפלוגת יהונתן. על פלוגת יהונתן הוטל לכבוש את חלקו המזרחי של הכפר ואת בית הספר ועל האצ"ל היה לכבוש את מרכז הכפר ואת גבעת "א-ראס" החולשת עליו מדרום בין מלחה לפסי הרכבת. ההתקפה החלה אור ל-14 ביולי 1948 בהרעשה של מרגמות האצ"ל מקטמון ומרגמות צה"ל מבית וגן. לאחר ההרעשה החלה ההסתערות. הערבים גילו התנגדות שבמהלכה נהרג לוחם האצ"ל יהודה סלונימסקי. לבסוף נשברה ההגנה הערבית והם נסוגו לבית ג'אלא ולבית צפאפה. בידי התוקפים נפלו שבויים ושלל רב שהועבר למחסני האצ"ל. במקביל כבשו כוחות פלוגת יהונתן את הר אורה-"מיס קרי", והקו מלחה-מיס קרי הפך לקו ההגנה הדרומי של ירושלים, אל מול הכוחות המצריים שישבו מעבר לנחל שורק, על הר התעלה. גבעת א-ראס (בעברית - הראש) הייתה גבעה סלעית במרחק של כ-200 מטר דרומית למלחה. הכוחות הגיעו למקום באיחור ולא הספיקו להתחפר באדמה הסלעית והחשופה. כוחות הלגיון הערבי פתחו למחרת בהפגזה קשה ובהסתערות על גבעת א-ראס. אנשי האצ"ל לא הספיקו להתחפר והשטח בינם ובין מלחה כוסה באש ולא ניתן היה לעזור להם. חלק קטן הצליח להימלט אבל רוב הכוח נלכד על הגבעה. הפצועים הוכנסו למערה שהייתה במקום אבל תוך זמן קצר שטף כוח של הלגיון את הגבעה. הם נכנסו למערה ודקרו למוות בכידונים את כל הפצועים פרט לאחד שהתחזה למת. הלגיון המשיך בהתקפתו לעבר מלחה אך נהדף. תוך מספר שעות הגיעה תגבורת מבסיס האצ"ל בקטמון והחלה התקפת הנגד. כוחות הלגיון נסוגו וגבעת א-ראס נכבשה שוב. במערה נמצאו גופותיהם של 17 חיילי האצ"ל. בשכונת רמת שרת הסמוכה, בפינת הרחובות אליהו גולומב ומשה שרת נמצאת בתוך גינה קטנה אנדרטה לזכר 18 חיילי האצ"ל שנפלו בכיבוש מלחה. הכיכר הסמוכה נקראת על שמם "כיכר הח"י" דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי במלחמה גלויה 1947-1948, הוצאת "הדר", 1980 יצחק לוי (לויצה), תשעה קבין, הוצאת מערכות, 1986 עבדאללה א-תל, זכרונות עבדאללה א-תל, 1960, עמ' 133, 139, 220 אהוד אמיר, גדנ"ע ירושלים בתש"ח, 2003, עמ' 179–183 קרני אלדד, ‏כך הופקרו פצועי האצ"ל למותם במערה בפאתי ירושלים, בעיתון מקור ראשון, 23 בספטמבר 2019 כפר מלחה - בידי כוחותינו, דבר, 15 ביולי 1948
בורגס (מחוז)

מחוז (אובלסט) בורגס (בבולגרית: Област Бургас) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מזרח המדינה לחופי הים השחור. במחוז 13 רשויות מקומיות ועיר הבירה שלו היא העיר בורגס. במחוז שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 514 מילימטרים. מחוז בורגס הוא השני בגודלו בבולגריה מבחינת השטח ורביעי בגודלו מבחינת כמות האוכלוסין. החלק העתיק של העיר נסבאר אשר מצויה במחוז, הוכרז כאתר מורשת עולמית. למחוז חשיבות כלכלית נכבדה עבור בולגריה, שכן 74 אחוזים מהיקף היבוא והיצוא של בולגריה עוברים דרך נמלי הים שבו. המחוז מניב 5.22 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי של בולגריה. לחופי הים השחור, בערים בורגס, סוזופול, נסבאר וצארבו (אנ'), קיים מערך נמלים, המשמשים לייבוא דלק, ייצוא סחורות ודייג. בעיר בורגס, ממוקם נמל תעופה בינלאומי הכולל מסוף מטענים וקיימת תשתית תחבורתית ענפה, הכוללת רשת מסילות רכבת. במחוז קיימת תעשייה פטרוכימית, מפעלים לעיבוד מתכות, תעשיית מזון, יין, טבק וטקסטיל, מכרות ומפעלים לעיבוד עץ וייצור רהיטים. בשל מיקומו לחופי הים השחור, המחוז שופע תיירות ימית, בתי הארחה, בתי מלון ומעיינות מרפא, בעיקר בחודשים יוני עד ספטמבר. התיישבות מאורגנת בשטח המחוז מתוארכת לתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפני הספירה. לאחר מכן מתועדת התיישבות במקום, בתקופת יוון העתיקה, במאה ה-4, לפני הספירה ובהמשך היה האזור חלק מפרובינציה רומית. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. ביוני 1829, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), נכבש האזור על ידי הרוסים וחלק מהתושבים הוגלו או נמלטו למחוזות אחרים, כגון בסרביה או מולדובה. בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכלל בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 אוחד מחוז רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה ושטחי מחוז בורגס נותרו מאז בחזקת הבולגרים. מדיה וקבצים בנושא בורגס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורגס Georges Castellan, Histoire des Balkans, XIV-XXe siècle, Fayard, Paris, 1991
עצמון

האם התכוונתם ל... עצמון-שגב – יישוב קהילתי במועצה האזורית משגב הר עצמון – הר בגליל התחתון בני עצמון – התנחלות שפונתה מרצועת עזה אברהם עצמון – קצין רפואה ראשי בין השנים 1956-1949 משה עצמון – מנצח ישראלי ענת עצמון – שחקנית וזמרת ישראלית, בתו של שמואל עצמון צבי עצמון – משורר עברי שמואל עצמון – שחקן ובמאי ישראלי בית הספר היסודי עצמון - בית ספר יסודי להעצמה אישית וחברתית בנצרת עילית עצמונה
לופית מצויה

לוּפִית מצויה (שם מדעי: Arisarum vulgare) הוא מין צמח עשבוני מהסוג לופית במשפחת הלופיים. הוא ידוע גם בכינויו העממי מטה אהרון. לופית מצויה היא המין רחב-התפוצה ביותר בסוג, והיחיד המיוצג בצמחיית ארץ ישראל. הוא נפוץ בחבל הצומח הים תיכוני בישראל, בבתי גידול מגוונים: בתות, מקומות סלעיים, מקומות צל, גינות ושטחי מעזבה. הוא מתרבה באופן נמרץ לאחר שרפה או פגיעה אחרת בקרקע הטבעית. הלופית המצויה היא גאופיט בעל פקעת. עליה צצים בראשית החורף, לאחר הגשמים הראשונים, ופריחתה מוקדמת, סמוך ללבלוב. הפריחה נמשכת מאוקטובר עד אפריל, מוקדמת יותר במקומות מושקים ומאוחרת תחת צל כבד. התפרחת מאריכה ימים, כנראה בשל מיעוט המאביקים בעונת החורף. תפרחת הלופית אופיינית למשפחה מבחינה מורפולוגית, אך בשונה משאר סוגי המשפחה המיוצגים בארץ ישראל, צבע המתחל בהיר והוא אינו מפיק ריח של תסיסה או פגרים. המתחל צינורי, צבעיו ירוק ולבן לרוב בדגם מפוספס. השזרה מעוטת פרחים יחסית, וחסרת פרחים עקרים. יש המלקטים את הצמח על פקעותיו לשימושים שונים, למאכל לאחר טיגון או בישול וכן לשימוש ברפואה עממית, בה מיוחסים לו סגולות לריפוי פצעים, מחלות בדרכי השתן ובמערכת הנשימה. הלופית המצויה זכתה לכינוי עממי מוכר, "מטה אהרון", על שום צורת התפרחת הדומה למקל מכופף ומזכירה את מטהו של אהרון הכהן. ייתכן גם שהכינוי קשור לשם aron, שיוחס ביוון העתיקה לצמחים ממשפחת הלופיים (וממנו נגזר גם שמו המדעי של הלוף, Arum). מדיה וקבצים בנושא לופית מצויה בוויקישיתוף לופית מצויה, באתר NCBI (באנגלית) לופית מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לופית מצויה, באתר צמח השדה לופית מצויה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה לופית מצויה, באתר Tropicos (באנגלית) לופית מצויה, באתר GBIF (באנגלית) לופית מצויה, באתר The Plant List (באנגלית) לופית מצויה, באתר IPNI (באנגלית) לופית מצויה באתר 'מרכז הרופאים המומחים' צילומי לופית מצויה בבלוג של ע נ נ ת
ג'ודי פיקו

ג'וֹדי לין פיקו (בשם מלא באנגלית: Jodi Lynn Picoult; נולדה ב-19 במאי 1966) היא סופרת יהודיה-אמריקאית, ידועה בעיקר בשל ספרה "שומרת אחותי", שאף עובד לסרט קולנוע באותו שם. נכון ל-2016 נמכרו כ-40 מיליון עותקים של ספריה של פיקו ברחבי העולם. פיקו נולדה למשפחה יהודית חילונית, גדלה בלונג איילנד, ובגיל 13 עברה משפחתה לניו המפשייר. את סיפורה הראשון כתבה בגיל 5 והוא נקרא "הלובסטר שלא הובן כהלכה" ("The Lobster Which Was Misunderstood"). היא למדה באוניברסיטת פרינסטון כתיבה יוצרת וכבר במהלך לימודיה שם פרסמה שני סיפורים קצרים במגזין הנוער "סבנטין". את לימודיה סיימה בשנת 1987 ולאחר מכן החלה לעבוד במגוון עבודות, בהן עריכת ספרי לימוד והוראת אנגלית לתלמידי כיתה ח'. היא סיימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת הרווארד. פיקו הפכה לכותבת של ה-DC קומיקס, בחוברת הקומיקס "וונדר וומן". הגיליון הראשון שלה (#6) יצא ב-28 במרץ 2007, והגיליון האחרון (#10) יצא ב-27 ביוני 2007.  פיקו נשואה לטים ואן ליר, אותו פגשה בפרינסטון, לזוג שלושה ילדים. חוט של חסד, 1996 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן, בשנת 2009, תרגום: ניצה פלד ההסכם, 1998 - יצא לאור בהוצאת אופוס בשנת 2007 בת ברית, 1999 - יצא לאור בהוצאת כנרת, בשנת 1999, תרגום: מיכל קירזנר שומרת אחותי, 2004 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן, בשנת 2009 היעלמויות, 2005 - יצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 2012, תרגום: הילית בר המעגל העשירי, 2006 - יצא לאור בהוצאת כנרת / אופוס, בשנת 2006, תרגום: דסטין ויבר תשע עשרה דקות, 2007 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2010, תרגום: יעל אכמון עניינים שבלב, 2008 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2010, תרגום: דנה אלעזר-הלוי זהירות, שביר, 2009 - יצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 2010, תרגום: מיכל קירזנר אפלבוים חוקי הבית, 2010 - יצא לאור בהוצאת דביר בשנת 2012, תרגום: תמרה אבנר שירו של הלב, 2011 - יצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 2013, תרגום: קטיה בנוביץ' זאב בודד, 2012 -יצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 2014, תרגום: כפיר לוי מספרת הסיפורים, 2013 - יצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 2014, תרגום: קטיה בנוביץ', זמן לעזוב, 2014 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2015, תרגום: קטיה בנוביץ' צעד גדול קטן, 2016 - דרמת בית משפט, יצא לאור בהוצאת כנרת בשנת 2016, תרגום: קטיה בנוביץ' ניצוץ של אור, 2018 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2018, תרגום: דורון דנסקי ספר שתי הדרכים, 2020 - יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2021, תרגום: אביגיל בורשטיין הלוואי שהיית כאן, 2021 - יצא לאור בהוצאת תכלת בשנת 2022, תרגום: מור רוזנפלד אתר האינטרנט הרשמי של ג'ודי פיקו ג'ודי פיקו, ברשת החברתית פייסבוק ג'ודי פיקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ודי פיקו, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ודי פיקו, ברשת החברתית Goodreads ג'ודי פיקו (1966-), דף שער בספרייה הלאומית הספרים של ג'ודי פיקו, באתר "סימניה" ג'ודי פיקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עלית קרפ, שלושה ספרים בקצרה: תשע-עשרה דקות, אתה הילד שלי, מוות במעגל האבנים, באתר הארץ, 14 באפריל 2010 עופרה עופר אורן, "זמן עזיבה": איך ספר מספק פחמימות ריקות, בבלוג "סופרת ספרים", 13 בדצמבר 2016 יובל פלוטקין, ג'ודי פיקו ("שומרת אחותי"): "חלק גדול מהנשים שמתנגדות להפלות, עברו הפלה", באתר ynet, 8 בפברואר 2019 Alex Clark, Interview: Jodi Picoult: ‘Trump supporters need my book’, הגרדיאן, ‏23 בדצמבר 2016
הוצאה מוכרת

בדיני מיסים, הוצאה מוכרת או הוצאה מותרת בניכוי היא הוצאה שנעשתה במהלך פעילות של יחיד או תאגיד, והיא מנוכה מהכנסותיו בעת חישוב המס שהוא חייב בו. הגישה הבסיסית היא שהוצאה שכל מטרתה הייתה יצירת הכנסה, כגון רכישה של חומרי גלם במפעל תעשייתי, היא הוצאה מוכרת, ואילו הוצאה שמטרתה הנאה פרטית של אדם אינה מוכרת. ההחלטה נעשית מורכבת יותר כאשר מדובר בהוצאה מעורבת – כזו שמשמשת ליצירת הכנסה וגם להנאה פרטית, כגון נסיעת עסקים לחו"ל המשולבת בנופש, או טלפון סלולרי המשמש עובד לשיחות עסקיות ולשיחות פרטיות, או הוצאות שהוצאו בגין דלק, חלפים לרכב או הוצאות מוסך. הכרה בהוצאה משמשת לעיתים כתמריץ מס (למשל ב"חוק האנג'לים"). סעיף 17 לפקודת מס הכנסה קובע את העיקרון הבסיסי: "לשם בירור הכנסתו החייבת של אדם ינוכו, זולת אם הניכוי הוגבל או לא הותר על פי סעיף 31 – יציאות והוצאות שיצאו כולן בייצור הכנסתו בשנת המס ולשם כך בלבד", ולאחר מכן מפרט סוגים מיוחדים של הוצאות שייחשבו כהוצאות מוכרות, כגון דמי שכירות על נכס המשמש ליצירת הכנסה, חובות רעים, הוצאות בנקיטת אמצעי זהירות מפני התקפות מן האוויר, ועוד. סעיפים 18 עד 27 לפקודה עוסקים בכללים נוספים בעניין זה. סעיף 32 לפקודה משלים את סעיף 17 ומפרט סוגים של הוצאות שאינן מותרות בניכוי, ובראשן: "הוצאות שאינן הוצאות כרוכות ושלובות בתהליך הפקת ההכנסה, לרבות הוצאות הבית, הוצאות פרטיות, הוצאות שהוצאו לשם הגעה למקום ההשתכרות ולשם חזרה ממנו, והוצאות שהוצאו לשם טיפול בילד או השגחה עליו או לשם טיפול באדם אחר או השגחה עליו". סעיף 342 לחוק הביטוח הלאומי קובע כי הכנסתו של עצמאי, לשם חישוב דמי ביטוח לאומי המגיעים ממנו, היא הכנסתו כפי שנקבעה בפקודת מס הכנסה, וסעיף 344 לחוק קובע עיקרון דומה ביחס לשכיר. בהתאם לכך, הוצאה מוכרת לעניין מס הכנסה היא גם הוצאה מוכרת לעניין דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות. פסק דין ורד פרי ניכוי (מההכנסה החייבת) רמי אריה, הוצאות מוכרות למס הכנסה, למע"מ, למס שבח ולביטוח לאומי, הוצאת מיסים ועסקים, 2008 צילי דגן "הוצאה מוכרת", עיוני משפט לא, עמ' 257–312 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.