laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סנוסרת השלישי

סנוסרת השלישי (ססוסתריס השלישי) היה מלך מצרים בין השנים 1862–1843 לפנה"ס. סנוסרת היה בנו של מלך מצרים סנוסרת השני ואשתו חנומתנפרדג'טוורט. כיהן כמלך החמישי בשושלת ה-12 של ממלכת מצרים התיכונה. ערך לפחות ארבעה מסעות צבאיים לתוך נוביה, בשנה ה-8, ה-10, ה-16 וה-19 למלכותו. במסעות הצבאיים סיפח את האזורים שכבש בנוביה למצרים, ובכך הרחיק את גבול הממלכה דרומה. על מנת לשלוט בנוביה הקים מצודות בשטחה כמו בוהן, סמנה ותושקה. בסמנה הציב מצבות המתארות את ניצחונותיו באזור, וגם קורא לבנו שישלוט אחריו, להמשיך להחזיק בנוביה שאותה כבש. מסעו האחרון לנוביה, בשנה ה-19 למלכותו, לא היה מוצלח מכיוון שהצבא המצרי נלכד בשטח עוין, בעקבות ירידה של מפלס מי הנילוס, ולכן נאלץ לסגת. מתקופתו התגלתה אסטלת חו-סבך. חו-סבך היה איש צבא ששירת בתקופתם של סנוסרת השלישי ובנו אמנמחת השלישי. הוא מתאר קרב נגד האמו במקום שנקרא שכם, שם עליה מצור וכבש אותה. בעקבות נפילת שכם "נופלת כל ארץ רצנו העלובה". ישנם חוקרים שסבורים שמדובר בעיר שכם שבשומרון, ואם כך הדבר, זהו התיאור היחידי הוודאי מהממלכה התיכונה של כיבוש עיר בארץ ישראל על ידי הצבא המצרי. פרט למסעות צבאיים נקט במדיניות פנים שחיזקה את שלטונו. הוא חילק את מצרים לשלושה אזורים מנהליים: צפון, דרום, אלפנטין ונוביה התחתונה. חלוקה זו הקטינה את כוחם של השליטים המקומיים, בכך שכל אזור היה כפוף לשליט מטעם המלך. בשנה ה-8 למלכותו תיקן תעלת מים מדרום לאסוואן, סמוך לאי סהל, שנחפרה במקור בממלכה הקדומה. הקים מקדש בעיר אבידוס ומקדש בעיר מדאמוד. את הפירמידה שלו הקים בדחשור, ובסמוך לה נקברו גם נשותיו, שהידועות בהן נקראו מרת, וסית-חתחור שהייתה כנראה גם אחותו. בשנה ה-20 למלכותו מינה את בנו אמנמחת השלישי כמלך שותף לשלטונו. יש חוקרים הסבורים ששני המלכים, האב והבן שלטו יחד במשך כעשרים שנה. מדיה וקבצים בנושא סנוסרת השלישי בוויקישיתוף על סנוסרת השלישי (באנגלית) סנוסרת השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סנוסרת השלישי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Baines, J. 1987, 'The Stela of Khusobek: Private and Royal Military Narrative and Values', Form und Mass, ed. J. Osing and G. Dreyer: 43-61, Wiesbaden
ברטיטסו

ברטיטסו (אנגלית: Bartitsu) היא אמנות לחימה אקלקטית שפותחה באנגליה בין השנים 1898–1902 על ידי אדוארד ויליאם ברטון-רייט. הברטיטסו לא הייתה פעילה במשך עשרות שנים, ונמצאת בתהליך התחדשות מאז 2002. השיטה יוסדה בשנת 1898, לאחר שובו של ברטון-רייט משהות של 3 שנים ביפן. היא כללה אלמנטים ממספר אמנויות לחימה, ששולבו לאמנות שלמה לה קרא "ברטיטסו" – הלחם של "ברטון", שמו, עם המילה היפנית "ג'יטסו", טכניקה. במקור, הברטיטסו הורכב משילוב בין שתי אמנויות שלמד ברטון-רייט ביפן: שינדן פודו ריו טאיג'יטסו (אחת מהשיטות המרכיבות את הנינג'יטסו) וג'ודו. מאוחר יותר, באנגליה, נוספו לשיטה אלמנטים מג'וג'יטסו, איגרוף, סבאט, לחימת מקל שווייצרית (לה-קאן) ועוד. מתוך האמנויות הללו, הורכבה אמנות לחימה בעלת כלים להתמודדות עם שלושה טווחים עיקריים: טווח לחימת המקל שנגזר מהלה-קאן, טווח הגראפלינג שנגזר מהג'ודו והג'וג'יטסו, וטווח החבטות (סטרייקינג) שנגזר מהאיגרוף והסבאט. השיטה התמקדה בעיקר בטווח לחימת המקל ובגראפלינג. הברטיטסו הוזכר בסיפור "הרפתקת הבית הריק", מאת ארתור קונן דויל, כאמנות הלחימה בה מיומן שרלוק הולמס. בסיפור בו השיב הסופר את גיבורו לחיים לאחר שהולמס מצא את מותו במאבק איתנים עם אויבו הראשי, פרופסור מוריארטי. הוא מצא מוצא מן הסבך בהסבירו כי בשיטת היאבקות יפנית מיוחדת, הצליח שרלוק הולמס להפיל את מוריארטי לתוך מפלי הרייכנבאך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. האיות בו השתמש קונן דויל, כנראה בטעות, היה Baritsu ("בריטסו"). הברטיטסו מוזכר גם בסרט "שרלוק הולמס" מ-2009. אתר האינטרנט הרשמי של ברטיטסו ארתור קונן דויל, "שובו של שרלוק הולמס - כל הסיפורים חלק ב'", "הרפתקת הבית הריק", הוצאת מחברות לספרות, 2010, עמוד 12, "כשהגעתי לקצה מצאתי את עצמי בין המצרים. הוא לא שלף כל נשק, אך נחפז לעברי וכרך את זרועותיו הארוכות סביבי. הוא ידע כי משחקו שלו כבר הסתיים, ולא רצה אלא לנקום בי. התנודדנו יחד על שפת המפל. אבל אני, כזכור, יודע בריטסו – שיטת ההיאבקות היפנית – שהועילה לי לא פעם בעבר. השתחררתי מאחיזתו, והוא התנודד נואשות בזעקה איומה במשך שניות ספורות ופילח את האוויר בשתי ידיו. חרף כל מאמציו לא הצליח להשיב לעצמו את שיווי המשקל וצנח למטה. רכנתי מעבר לשפה וראיתי אותו נופל הרחק-הרחק. לבסוף פגע בסלע, דילג מעליו וצלל אל תוך המים".
סנטניאל פארק

סנטניאל פארק (באנגלית: Centennial Park) הוא פרוור בסידני המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). סנטניאל פארק הוא פרוור שמרבית שטחו (82%) מוקצה לפארק באותו שם, ורק כ-0.4 קמ"ר לאורך גבולו המערבי משמשים לבתי מגורים ורחובות. הוא גובל בצידו במערבי במור פארק, בצדו הצפוני בקנזינגטון ופדינגטון, בצדו הדרומי ברנדוויק ובצדו המזרחי בקווינס פארק, ארבעת האחרונים נמנים עם הפרוורים המזרחיים. סנטניאל פארק הוא מהפרוורים המזרחיים ביותר שתחת אזור ממשל עיריית סידני. בפרוור שלושה כבישים: דרך רוברטסון, דרך לאנג ודרך מרטין. בניית הפארק החלה ב-1886 בתוכניות לרגל חגיגת מאה שנים להתיישבות האירופאית באוסטרליה. הפארק נחנך ב-1888, והוקדש לסיר הנרי פארקס. המושל הכללי של אוסטרליה דאז, ג'ון הופ, לורד הופטון, הקדיש את הפארק "לאנשי ניו סאות' ויילס, לנצח". אזור המגורים של הפרוור נבנה בשנות השישים של המאה ה-20, ובנייתו התנהלה על בסיס מכרז ממשלתי שהכריח את הבונים להשתמש באבן, מלט וגגות רעפים במקום בנייני עץ זולים, על מנת לשמור על ערך הקרקע. רצועה צרה של 0.4 קמ"ר מחלקו המערבי של הפארק הופרדה ונוכשה, ובמהרה נבנו בה בניינים במגוון סגנונות ארכיטקטוניים, כולל סגנון ויקטוריאני, סגנון פדריישן אוסטרלי וסגנון אנגלי עתיק. סנטניאל פארק הוא מקום נופש וספורט לתושבי סידני, וכולל כרי דשא לפיקניקים, מסלולי ריצה והחלקה. גני סידני מדיה וקבצים בנושא סנטניאל פארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטניאל פארק (באנגלית) סנטניאל פארק באתר "Dictionary of Sydney" סנטניאל פארק באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)
פרוורי סידני

פרוורי סידני הוא שם כולל לקבוצת יישובים בקרבת סידני, המצויים תחת ניהול של אחת מ-38 רשויות עירוניות (Local Government Area, או LGA) ורשומים במנהל רישום השמות של ניו סאות ויילס. אין אלו פרוורים במובן המוכר של המילה, שכן רבים מהם אינם בעלי שלטון עצמי ואינם ישויות עירוניות, אלא שכונות או חלקי שכונות של רשות עירונית גדולה מהן. הכינוי פרוור בסידני מיוחס אם כך לאזור גאוגרפי גרידא ולא לישות פוליטית, ודומה (ולרוב חופף) לשיטת המיקוד האוסטרלית. כתובת של בית מגורים כלשהו מבחינה חוקית כוללת רק את שם הפרוור, ואינה מציינת את הרשות המקומית השולטת בו או את סידני. בית דירות המצוי במרחק דקת הליכה מבית האופרה של סידני עשוי להיות בכתובת רחוב ויקטוריה מס' 20, פוטס פוינט 2011, ניו סאות' ויילס, ללא כל ציון לעיר הבירה בה הוא שוכן. למעשה, הוספת פרטים כגון "פוטס פוינט, סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה" עשויים לגרום למכתבים רשמיים להיאבד בדואר, היות שהשם סידני שמור למעשה למרכז העסקים הראשי של סידני, פרוור סמוך. כינוי נוסף לכל פרוורי סידני כיחידה גאוגרפית אחת הוא סידני רבתי (Greater Sydney). שיטה זו מחלקת את אזור סידני (מעל ל-12,000 קמ"ר) לרצף של תאים עירוניים קטנים. השיטה מאפשרת לשני רחובות סמוכים להיקרא באותו שם (למשל רחוב פיליפ בגליב ורחוב פיליפ במרכז העסקים הראשי של סידני) ללא אפשרות בלבול בין הכתובות. רחובות החוצים בדרכם מספר פרוורים לעיתים יתחילו את מספורם מחדש בנקודה בה הם חוצים גבולות פרוור אחד ועוברים למשנהו; כך למשל הכתובת דרך מהירה פסיפיק מס' 800, ניו סאות' ויילס עשויה להיות בצ'טסווד וסט או בניאגרה פארק, שני פרוורים שונים שהדרך חוצה. מדיה וקבצים בנושא פרוורי סידני בוויקישיתוף מנהל רישום השמות של ניו סאות' ויילס, אתר ממשלת ניו סאות' ויילס
סוכנות האנרגיה הבין-לאומית

סוכנות האנרגיה הבין-לאומית (באנגלית: International Energy Agency) היא ארגון בינלאומי אשר נוסד במסגרת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בשנת 1974 לאחר משבר האנרגיה העולמי. בעת היווסדו נועד הארגון להתמודד עם המחסור העולמי באספקת נפט, וכן לשמש כמקור מידע לנתונים סטטיסטיים על שוק הנפט העולמי ומגזרי אנרגיה אחרים כולל אספקת האנרגיה העולמית. סוכנות האנרגיה הבינלאומית פועלת כגוף מייעץ בנושאי מדיניות אנרגיה למדינות החברות בו, ואף משתף פעולה עם מדינות שאינן חברות בארגון, במיוחד סין, הודו ורוסיה. מאז היווסדו הורחבו יעדיו של הארגון כדי להתמקד בשלושת העקרונות של מדיניות אנרגיה נכונה: בטיחות אנרגיה, פיתוח כלכלי והגנת הסביבה. בנושאי הגנת הסביבה מתמקד הארגון בהשפעות האקלימיות של השימוש במקורות אנרגיה שונים. לארגון תפקיד מרכזי בקידום השימוש במקורות אנרגיה חלופיים (כולל אנרגיה מתחדשת), מדיניות אנרגיה הגיונית, ושיתוף פעולה בינלאומי בפיתוח טכנולוגי בתחום הפקת אנרגיה. המדינות החברות בארגון חייבות להחזיק ברזרבות נפט השוות לפחות לרבע מסך יבוא הנפט למדינה במהלך השנה הקודמת. ב-10 בדצמבר 2020 החלה ישראל בתהליכי הצטרפות לסוכנות. אך ורק מדינות החברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי יכולות להצטרף לסוכנות האנרגיה הבינלאומית. בארגון 30 מדינות חברות, עם 4 מדינות בהליכי הצטרפות (ישראל, ליטא, צילה וקולומביה). מדיה וקבצים בנושא סוכנות האנרגיה הבין-לאומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות האנרגיה הבין-לאומית (באנגלית) סוכנות האנרגיה הבין-לאומית, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות האנרגיה הבין-לאומית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוכנות האנרגיה הבין-לאומית, ברשת החברתית אינסטגרם סוכנות האנרגיה הבין-לאומית, ברשת החברתית LinkedIn סוכנות האנרגיה הבין-לאומית, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא אנרגיה ובנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל לנסטר

דגל לנסטר הוא דגלה של הפרובינציה האירית לנסטר. הדגל הוא דגל ירוק המוטען בנבל זהב עם מיתרים כסופים. הדגל, אשר זוהה עם הפרובינציה כבר מהמאה ה-16, במקורו היה דגל כחול, כדגל הנשיא האירי, אולם צבעו הוחלף במאה ה-18 בעת גל המהפכות אשר פקדו את אירלנד. הדגל שימש כדגלה הלאומי הלא רשמי של אירלנד משנת 1789 ועד לתחילתה של המאה ה-20.‏ מקורו של הפס הירוק בדגל אירלנד הוא בצבעו הירוק של דגל זה, כמו כן הצי האירי מניף דגל דומה כדגלון חרטום על ספינותיו. הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השלישי (שמאלי תחתון) לשם יצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד. דגל לנסטר, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com דגל אילנד באתר האנציקלופדיה בריטניקה דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפת השרון

נפת השרון (לעיתים נקראת נפת נתניה) היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל. שטח הנפה חופף באופן חלקי את שטח השרון, אולם אין חפיפה מלאה בין השטח האדמיניסטרטיבי של נפת השרון במחוז דן לבין השטח של השרון כחבל ארץ. נפת השרון נחלקת לשניים: מערב השרון מזרח השרון שטח הנפה הוא 348 קילומטר רבוע ומתגוררים בה 519,342 תושבים. מדיה וקבצים בנושא נפת השרון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מטיע

אל-מטיע ללה (מילולית: המציית לאל), אבו אל-קאסם אל-פצ'ל בן אל-מקתדר באללה (בערבית: المطيع لله, ابو القاسم الفضل بن المقتدر بالله), נולד בשנת 930 והיה הח'ליף העבאסי בין 946 ל-974. שנותיו הראשונות של אל-מטיע עמדו בסימן יריבות פנימית ואי-יציבות בתוך בית עבאס. אביו אל-מקתדר הודח ועוור בידי מצביא טורקי, וכאשר אחיו הבכור אל-מסתכפי עלה לשלטון הוא הגלה אותו. לאחר שנתיים בשלטון, כבשו הבויהים את בגדאד (946) והעלו אותו לשלטון הח'ליפות שהפכה עתה תחתם לכלי ריק וסמלי. למרות שנותר בחצרו, נמנעה ממנו הזכות למנות את פקידי הממשל שייעצו לו, ובכללם את הוזיר הגדול. הבויהים היו שושלת שיעית אשר ראתה בח'ליפות עושק של זכותו המולדת של בית עלי למנהיגות האומה המוסלמית. במשך מאה שנות שלטונם בבגדאד הם הפכו את משרת הח'ליף לסמלית וחסרת חשיבות, אף כי היא זכתה להכרה בכל רחבי העולם הסוני. מועיז אל-דוולה, האמיר הבויהי, אף שקל להעלות לכס הח'ליפות מועמד שיעי אך הונע ממחשבתו בשל חשש למרד ומרי כללי בתחומי מלכותו. תחת השלטון הבויהי, בגדאד עטתה אצטלה שיעית ומעמדו של הח'ליף הפך למשני וזוטר. הבויהים החלו לציין את העשורה ותלו במסגדים כרזות בגנות ארבעת הח'ליפים הראשונים "ישרי הדרך". מעשים אלו נתפשו ככפירה, והכרזות נתלשו בידי המון סוני זועם. מדיה וקבצים בנושא אל-מטיע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מסתכפי הראשון

אל-מסתכפי באללה (מילולית: המבקש מן האל את צרכיו), אבו אל-קאסם עבדאללה בן אל-מכתפי (בערבית: المستكفي بالله, ابو القاسم عبد الله بن المكتفي), היה הח'ליף העבאסי בין השנים 944 ל-946. הוא מונה בידי טוזון, מצביא טורקי אשר הדיח את קודמו בתפקיד, אל-מתקי, ועיוורו. אל-מסתכפי נולד בשנת 904 או 905 (292 להיג'רה) לאל-מכתפי, שהיה הח'ליף בשנים 902-908. ימי שלטונו הקצרים עמדו בסימן ההתפשטות הבויהית, עמם ניהל סדרת קרבות עם טוזון. בקרב אחד, בקרבת ואסט שבעיראק, נבלמו הבויהים, אך עכבתם הייתה זמנית בלבד. בנוסף לכך, טוזון ואל-מסתכפי נלחמו בשושלת השיעית החמאדנית שבצפון-מזרח סוריה במטרה להכפיף את אזור מוסול מחדש לשליטתם, והדבר עלה בידם. עם זאת, ניצחונותיהם היו ארעיים, ועם מותו של טוזון שררה בבגדאד אנדרלמוסיה, ככל שצבאות האויב סגרו על העיר. ואסט נפלה לידי הבויהים, ומושלה הצטרף לבויהים במסעם לעבר בגדאד. אל-מסתכפי פתח בפני הבויהים את שערי העיר בקוותו שעל ידי כך הם יחוסו עליו. השליט הבויהי מועיז אל-דין נכנס אל העיר, ונטל לעצמו את הפיקוד העליון תחת התואר "אמיר אל-אומראא'" (שמשמעותו "נסיך הנסיכים"). שמו של מועיז דוקלם עתה בתפילות יום השישי והוטבע על מטבעות לצד שמו של הח'ליף . עד מהרה חש מועיז אל-דין בטוח בעצמו מספיק בשביל להדיח את הח'ליף, ועיוור אותו, תוך שהוא שולח אותו לגלות. עקב כך, מהומות פרצו ברחבי העיר וארמון הח'ליפות נבזז. מדיה וקבצים בנושא אל-מסתכפי הראשון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בארוק אנגלי

בארוק אנגלי (אנגלית: English Baroque) הוא מונח המשמש לתיאור ההתפתחויות באדריכלות האנגלית המקבילות להתפתחות אדריכלות הבארוק באירופה, בתקופה שבין השרפה הגדולה של לונדון (1666) להסכם אוטרכט (1713). מאפייני האסתטיקה של הבארוק, שהשפעתם בצרפת באמצע המאה ה-17 הייתה חזקה וכמעט ולא השפיעו על אנגליה בתקופת אוליבר קרומוול ושנות הרסטורציה הראשונות. בין מותו של איניגו ג'ונס ב-1652 לביקורו של כריסטופר רן בפריז ב-1665 לא היה אדריכל אנגלי פופולרי בקרב המעמד הגבוה, וכמעט לא הייתה התעניינות בשינויים שחלו באדריכלות באירופה. כריסטופר רן היה זה שבישר על לידתו של הבארוק האנגלי, שנבדל מהסגנון הקונטיננטלי בבהירות העיצוב ובנטייה קלה לקלאסיציזם. לאחר השרפה הגדולה של לונדון שיקם רן 53 כנסיות, שבהן עקרונות האסתטיקה של הבארוק בוטאו במבנה הדינמי ובנופים המשתנים. עבודתו הידועה ביותר הייתה קתדרלת סנט פול (1675–1711), שהושוותה פעמים רבות לכנסיות הכיפה הגדולות ביותר של איטליה וצרפת. גורמים בעלי השפעה פחותה היו הניסיונות ליישם את חזונו של ברניני על אדריכלות כנסיות בריטית. למרות שרן היה פעיל גם באדריכלות חילונית, בית הכפר הבארוקי הראשון באנגליה נבנה לפי עיצוב של ויליאם טאלמאן בצ'אטסוורת' החל מ-1687. שיא אדריכלות הבארוק באנגליה הגיע בתקופתם של סר ג'ון ואנברו וניקולס הוקסמור. שניהם היו בעלי משנה אדריכלית סדורה, אך הם העדיפו לעבוד זה אחר זה, כשהמקומות הידועים ביותר הם טירת הווארד (1699) וארמון בלנהיים (1705). למרות ששני הארמונות הללו עשויים להיראות גדולים יתר על המידה במושגים איטלקיים, הקישוטים הכבדים והמראה המסיבי שלהם זכו לתשומת לב רבה מהציבור הבריטי, גם אם לזמן קצר. טירת הווארד היא אוסף מצועצע של מבנים רבים הנשלטים על ידי מגדל גבוה עם כיפה, שהיה אופייני גם בדרזדן או במינכן. בלנהיים בנוי בצורה יותר שקולה, והאבן המסיבית של שערי הכניסה הקשתיים והפורטיקו הגדול הם הקישוטים העיקריים. עבודתו האחרונה של ואנברו הייתה אחוזת סיטון דלאוואל (1718), שהייתה אחוזה צנועה יותר בהשוואה למבנים הקודמים שבנה, אך ייחודית בנועזות המבנית של הסגנון האדריכלי שלה. למרות מאמציו של ואנברו הבארוק מעולם לא היה חביב על האוכלוסייה האנגלית, וזמן רב לפני מותו ב-1724 הוא יצא מהאופנה באנגליה. מדיה וקבצים בנושא בארוק אנגלי בוויקישיתוף אדריכלות בארוק אנגלית באתר Britain Express
אל-מתקי

אל-מתקי באללה (מילולית: האדוק באל), אבו אסחאק אבראהים בן אל-מקתדר באללה (בערבית: المتقي بالله, ابو اسحاق ابراهيم بن المقتدر بالله)", נולד בשנת 908, והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 940 ל-944. עם פטירת הח'ליף א-ראדי, אורגנה מועצת חכמי דת בראשות ה"אמיר אל-אמראא" הטורקי בקג'ם לבחירת ח'ליף חדש. הבחירה נפלה על אל-מתקי אחיו. לפני שהמינוי יכול היה לקבל את אישורו, נהרג בקג'ם בתאונת ציד. חוסר היציבות השלטוני עורר גל מהומות בבגדאד, ואל-מתקי נמלט על נפשו מן העיר ומצא מחסה אצל החמדאנים במוסול. החמדאנים ניצלו את ההזדמנות, ושלחו צבא יחד עם אל-מתקי במטרה לכוננו מחדש כח'ליף. לאחר כשנה של כיבוש, התערערה שליטתם בבגדאד בשל המיליציות הטורקיות והם נסוגו ממנה. עם נסיגת החמדאנים מהעיר, נכנס אליה המצביא הטורקי טוזון, ונטל לעצמו את התואר "אמיר אל-אמראא". לאחר שהייה קצרה בעיר, המשיך טוזון הלאה במסעו הצבאי לעבר החמדאנים. במקביל, קנוניה פנימית בחצר הח'ליף הובילה את אל-מתקי לעזוב את העיר בחופזה תחת משמר חמדאני. אל-מתקי נמלט ראשית למוסול, ולאחר מכן לנציבין. לאחר שנסתיימה המערכה בין החמדאנים לטוזון, מצא אל-מתקי מחסה בא-רקה, עיר ששימשה כעיר מקלט לרבים מאבותיו. אך, עד מהרה סגרו עליו כוחותיו של טוזון, והוא הסגיר את עצמו בידיו. למרות הבטחתו שלא לפגוע בו, הדיח טוזון את אל-מתקי ועיוור אותו בשולחו לגלות. תחתיו, מונה אחיו אל-מסתכפי. מדיה וקבצים בנושא אל-מתקי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון ואנברו

סר ג'ון ואנברו (אנגלית: John Vanbrugh‏; 24 בינואר 1664 – 26 במרץ 1726) היה אדריכל ומחזאי אנגלי, הידוע בעיקר כמתכנן של ארמון בלנהיים וטירת הווארד. הוא כתב שתי קומדיות רסטורציה דעתניות וישירות, The Relapse‏ (1696) ו-The Provoked Wife‏ (1697), שהיו פופולריות מאוד אך זכו לביקורת רבה בתקופה שלאחר כתיבתן. ואנברו היה רדיקלי לאורך רוב חייו. כאדם צעיר וכוויגי נאמן הוא היה חלק מהתוכנית להדיח את ג'יימס השני, להכתיר במקומו את ויליאם השלישי ולהגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית האנגלית, ובגלל פעילותו אף נכלא בבסטיליה שבפריז כאסיר פוליטי. בקריירה שלו כמחזאי הוא פגע רבות בחלקים אחדים של החברה האנגלית בתקופת הרסטורציה והמאה ה-18, בין השאר בגלל המסרים המיניים שהיו בהם ובגלל ההגנה על זכויות האישה בנישואים. הוא הותקף על העמדות שהביע, והיה אחד היעדים העיקריים שהותקפו בחיבור Short View of the Immorality and Profaneness of the English Stage של ג'רמי קולייר. בקריירה שלו כאדריכל הוא היה אחד ממבשרי הבארוק האנגלי. עבודתו האדריכלית הייתה נועזת כמו פעילותו הפוליטית בראשית חייו ומחזותיו על נישואים, והיא אתגרה דעות שמרניות באותה תקופה. מדיה וקבצים בנושא ג'ון ואנברו בוויקישיתוף ג'ון ואנברו במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה ג'ון ואנברו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון ואנברו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ון ואנברו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אננדייל

אננדייל (באנגלית: Annandale) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני ומועצת לייכהרט. מבחינה אזורית, אננדייל שייך הן לסידני העיר והן למערב הקרוב. אננדייל מצוי כחמישה ק"מ מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני, והוא הפרוור המערבי ביותר תחת שליטת עיריית סידני. מצדו המזרחי הוא גובל בפורסט לודג' וגליב, מצדו הדרומי בקמפרדאון וסטנמור, מצדו הצפוני ברוזל ומצדו המערבי בלייכהרט ופיטרשהם. ארבעת הפרוורים האחרונים שייכים לאזור המערב הקרוב. מייג'ור ג'ורג' ג'ונסטון היה חלק מצוות הצי הראשון שנשלח לאזור סידני, עם מטען אסירים למושבת העונשין. הוא זכה לקבל נחלה בגודל 0.4 קמ"ר (כ-100 אקרים) מערבית לנמל, לה קרא בתחילה ג'ונסטונס בוש ולאחר מכן אננדייל לזכר מקום הולדתו, אנן בדרום סקוטלנד. בשנת 1799 הקים ג'ונסטון יחד עם משפחתו את בית אננדייל, שנהרס ב-1905. שרידים מבית הכניסה לאחוזה נותרו על שטח בית הספר היסודי בפרוור. רחוב ג'ונסטון, מהרחובות הראשיים בפרוור, קרוי על שמו. בנו של ג'ונסטון מכר את האדמה ב-1877 לג'ון יאנג, איש עסקים וראש העיר דאז. זה פיתח את הפרוור ובנה בתי מגורים מפוארים, ואף השכיר אחד מהם לראש ממשלת ניו סאות' ויילס הנרי פארקס. בתים ספורים בפרוור קושטו בגגות עגולים ומחודדים, שזכו לשם "כובעי מכשפה". בתים עתיקים רבים נותרו על כנם בפרוור בפתח המאה ה-21, ומציגים סגנונות ארכיטקטוניים מגוונים ומקוריים. אחד הבולטים הוא האבי (The Abbey, מילולית המנזר), בית אחוזה גותי שנבנה על ידי ג'ון יאנג. יאנג כלל בתכנון הבית מגדלים, גרגולים, אפריזים וצריח עם חיפוי נחושת, אלמנטים שנלקחו ברובם מבתי אחוזה סקוטיים. אגדה אורבנית טענה כי חלק מהצריח של האבי נגנב מקתדרלת סיינט מרי בסידני. האבי נבנה ב-1882 ושרד מעל שתי מאות, וכיום נועד לשימור כנכס ממשלת ניו סאות' ויילס. באננדייל מצוי אולפן ההקלטות של תקליטי טרפלגר, כמו גם מספר חברות מוזיקה נוספות. מלון אננדייל מחזיק באולם הופעות חיות, ובו הוקלט אלבום ההופעה "Live at the Annandale" של להקת הפאנק (Punk) האמריקאית הברונקס. במהלך שהותו באוסטרליה, הסופר מארק טוויין התארח בביתו של הנרי פארקס, ברחוב ג'ונסטון באננדייל. מדיה וקבצים בנושא אננדייל בוויקישיתוף אננדייל באתר "Dictionary of Sydney" אננדייל באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 21.10.2011 בארכיון Wayback Machine)
אריק רוהמר

אריק רוהמר (בצרפתית: Éric Rohmer;‏ 4 באפריל 1920 – 11 בינואר 2010, פריז) היה במאי קולנוע, מבקר קולנוע, עיתונאי, סופר, תסריטאי ומורה צרפתי. היה דמות בולטת בתנועת הגל החדש בקולנוע הצרפתי ועורכו של כתב העת "מחברות הקולנוע" (Cahiers du cinéma). רוהמר ביים עשרים וחמישה סרטים וזכה למועמדויות ולפרסים בינלאומיים רבים, בהם פעמיים בפרס דוב הכסף בברלין ב-1967 וב-1983, מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1967, זוכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן ב-1970, פרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1976 וכן בפרס אריה הזהב למפעל חיים בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-2001. ב-1989 ביים רוהמר את הסרט התיעודי "המשחקים של החברה" (Les jeux de société), שעוסק בהיסטוריה של המשחקים בהתבסס על עבודת ההיסטוריונים ז'ורז' דובי ופיליפ אריאס. The Sign of Leo (1962) The Collector (1967) My Night at Maud's (1969) Claire's Knee (1970) Love in the Afternoon (1972) The Marquise of O (1976) Perceval le Gallois (1978) Catherine de Heilbronn (1980, television film) The Aviator's Wife (1981) A Good Marriage (1982) Pauline at the Beach (1983) Full Moon in Paris (1984) The Green Ray (1986) Boyfriends and Girlfriends (1987) Four Adventures of Reinette and Mirabelle (1987) Le trio en mi bémol (1988) A Tale of Springtime (1990) A Tale of Winter (1992) The Tree, the Mayor and the Mediatheque (1993) Rendezvous in Paris (1995) A Summer's Tale (1996) Autumn Tale (1998) The Lady and the Duke (2001) Triple Agent (2004) The Romance of Astrea and Celadon (2007) מדיה וקבצים בנושא אריק רוהמר בוויקישיתוף אריק רוהמר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריק רוהמר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אריק רוהמר, באתר AllMovie (באנגלית) אריק רוהמר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אריק רוהמר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אריק רוהמר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אריק רוהמר, באתר Discogs (באנגלית) אריק רוהמר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אריק רוהמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עכבר העיר, הבמאי הצרפתי אריק רוהמר הלך לעולמו, באתר הארץ, 11 בינואר 2010 סוכנויות הידיעות, מת הבמאי הצרפתי אריק רוהמר, באתר ynet, 11 בינואר 2010 מרב יודילוביץ', צרפת נפרדת מאריק רוהמר, באתר ynet, 12 בינואר 2010 ניו יורק טיימס, "לה מונד" מכר את מגזין "מחברות הקולנוע" למו"ל בינלאומי, באתר הארץ, 12 בפברואר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חדרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חדרה – עיר בשרון הצפוני נחל חדרה – נחל בשרון יער חדרה – יער בעיר חדרה בית חולים חדרה – היה בית חולים ובית יולדות פרטי בחדרה (1962-1936) פארק נחל חדרה – פארק של קרן קיימת לישראל סמוך לשפכו של נחל חדרה נמל חדרה – נמל שירות ימי של תחנת הכוח אורות רבין נפת חדרה – נפה במחוז חיפה במדינת ישראל נייר חדרה – חברה ישראלית למוצרי נייר אישים: יסמינה חדרה – סופר אלג'ירי
וילארד ליבי

וילארד פרנק ליבי (באנגלית: Willard Frank Libby‏; 17 בדצמבר 1908 – 8 בספטמבר 1980) היה מדען אמריקאי ופרופסור לכימיה, חתן פרס נובל לכימיה ב-1960 על פיתוח השיטה של תיארוך פחמן 14, שמשמשת בין השאר לתיארוך לממצאים ארכאולוגים. ליבי נולד בקולורדו ובשנת 1931 סיים את לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1933 הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועסק בפרויקט מנהטן ועבד בצוות של הרולד יורי. הוא היה אחראי על הפרדת והעשרת האורניום. בשנת 1945 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1959 הוא עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. על הישגיו המדעים הוא בשנת 1960 הוא קיבל פרס נובל. בנוסף על עבודתו המדעית, הייתה לווילארד ליבי קריירה עשירה של פעילויות בשירות הציבורי – הוא עמד, למשל, בראש תוכנית ה"אטומים למען השלום" של הנשיא אייזנהאואר. מדיה וקבצים בנושא וילארד ליבי בוויקישיתוף וילארד ליבי, באתר פרס נובל (באנגלית) וילארד פרנק ליבי, באתר מוזיאון המדע בירושלים קורות חיים (באנגלית) יוסף זקבך, וילארד ליבי, מפתח "השעון האטומי" לתיארוך, איננו, מדע, מרץ 1981 וילארד ליבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאונטיין הילס

פאונטיין הילס (באנגלית: Fountain Hills) היא עיר במחוז מריקופה, אריזונה, ארצות הברית. לפי מפקד התושבים של שנת 2007 חיו בעיר 25,316 תושבים. בשנות ה-90 הייתה פאונטיין הילס העיר השמינית בקצב גידול התושבים באריזונה. פאונטיין הילס היא המזרחית בין הערים במטרופולין של פיניקס. ממזרח לה מדבר סונורה וממערב היא גובלת בסקוטסדייל. במזרח העיר שוכן אגם מלאכותי גדול ובמרכזו מזרקה שמימיה מגיעים עד לגובה של 170 מטרים. המזרקה פועלת מדי שעה עגולה למשך 15 דקות ומהווה אטרקציה המושכת תיירים מכל רחבי ארצות הברית ומהעולם. המזרקה מופעלת באמצעות שלוש טורבינות בעלות 450 כוחות סוס כל אחת. כאשר שלוש הטורבינות פועלות המזרקה יכולה להגיע לגובה המרבי, אך בדרך כלל רק שתי טורבינות פועלות והמזרקה מגיעה לגובה של 91 מטרים. כאשר נבנתה בשנת 1970 הייתה זו המזרקה הגבוהה בעולם. אל סלוודור אטאקו, אל סלוודור גרמניה דירדורף, גרמניה בלגיה קסטרלי, בלגיה פולין זמושץ', פולין מדיה וקבצים בנושא פאונטיין הילס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאונטיין הילס (באנגלית)
נבט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נבט – צמח צעיר המתפתח מתוך עובר של צמח נביטה – תהליך התפתחות הנבט מעובר של צמח נבט של אלומה – מונח מתחום הטופולוגיה במתמטיקה שכבת נבט – אחת מכמה קבוצות של תאים אשר במהלך התפתחות העובר בבעלי חיים מתפתחות לאיברים ולמבנים מסוימים בגוף תא נבט – תא רבייה שטרם הבשיל ירבעם בן נבט – ראשון מלכי ממלכת ישראל נבטים (פירושונים) נבוט