laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לגנס

לֶגַנֵס (בספרדית: Leganés; הגייה: [leɣaˈnes]) היא עיר בקהילת מדריד שבספרד. היא נחשבת כחלק מאזור מטרופולין מדריד, וממוקמת כ-11 ק"מ דרום-מערבית ממרכז מדריד. נכון לשנת 2018, אוכלוסייתה מונה 188,425 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה מבחינת האוכלוסייה בקהילת מדריד. שטחה הוא 43.09 קמ"ר והיא ממוקמת בגובה של 667 מ' מעל פני הים. הקמת היישוב מתוארכת באופן זמני לסביבות שנת 1280. לאורך ימי הביניים, היא נותרה כפר קטן, ממנו מעט מידע התפשט. במאה ה-16 היא הייתה חלק מאדמת מדריד. העיירה ממוקמת במרכז חצי האי האיברי, בגובה של כ-667 מטרים מעל פני הים. בלגנס נמצאת אוניברסיטת קרלוס השלישי של מדריד. ליבת העיר מוקפת בכבישים מהירים, כולל: M-40, A-42, R-5, M-45 ו-M-50. היא מחוברת למדריד באמצעות הרכבת הפרברית האזורית ובאמצעות 6 תחנות של קו 12 של הרכבת התחתית של מדריד. בעיר מגוון רחב של חנויות ומרכזים משפחתיים, במיוחד סביב אזור Parquesur. לכל השכונות יש לפחות שני פארקים גדולים לפנאי. העיר ידועה באיכות המסעדות שלה, רובן ממוקמות במרכז העיר או בסמוך לפארקים כמו La Chopera. ה-"Pista de Hielo" היא משטח החלקה על קרח בגודל רגיל המכשיר אנשים מכל רחבי מדריד בהחלקה על קרח והוקי קרח. היא גם המתחם של קבוצת ההוקי קרח של לגנס. מלבד ה"Pista de Hielo", יש בעיר עשרה מרכזי ספורט (Polideportivo Europa, Los Frailes, Alfredo Di Stéfano, Olimpia, Butarque, La Cantera). מרכזים אלה כוללים מתקנים רבים, כולל מגרשי כדורסל, מגרשי כדורגל, מגרשי אתלטיקה, חדרי כושר, סאונות, בריכות שחייה ועוד רבים אחרים. קבוצת הכדורגל של העיר היא לגנס, שעלתה לליגה הראשונה לאחר שזכתה בתואר הליגה הספרדית השנייה בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה. הקבוצה משחקת באצטדיון בוטארקה שנמצא בעיר. כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בלגנס. לגנס היא העיר השנייה אחרי מדריד מבחינת מספר מועדוני הכדורגל הרשמיים בקהילה האוטונומית של מדריד. בלגנס יש גם בית ספר רשמי לשפות, שבו תושבי העיר יכולים ללמוד אנגלית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית, איטלקית, רוסית או אפילו ספרדית (מותאמת למהגרים). המיסים של בית הספר משולמים על ידי ממשלת מדריד כך שהתושבים משלמים רק אגרה חד פעמית של €250 בשנה עבור כל אחת מהשפות. יש הנחות מיוחדות לתלמידים שלומדים יותר משפה אחת בו זמנית ולמשפחות שיש בהן יותר מאדם אחד הלומד בה גם כן. לחלק מהשכונות יש גם מרכז תרבותי (San Nicasio, Centro, Zarzaquemada, El Carrascal). מדיה וקבצים בנושא לגנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לגנס
קוד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מידע – המרה, תכנות והצפנה קוד – בתורת הקודים: אוסף של מילים מעל אלפבית כלשהו קוד מקור – תוכנית מחשב כתובה בשפת תכנות קוד מכונה, שפת מכונה – תוכנית מחשב בצורתה הערוכה קוד לאימות זהות – סיסמה צופן (קריפטוגרפיה) – שיטה מתמטית שבה הופכים מסר לבליל של סימנים. משמשת גם במדעי המחשב מילת קוד – מילה (או צירוף מילים קצר) המשמשת להעברת מסר סודי באמצעי תקשורת גלויים מפת קוד – מפה שהאתרים בה מכונים במילות קוד כללי התנהגות קוד אתי – כללי התנהגות בעיסוק מסוים קוד לבוש – כללי לבוש מחייבים אחר קוד – כינוי לדג הבקלה קייפ קוד – חצי אי במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית אדגר קוד (Codd;‏ 1923–2003) – היה מדען מחשב בריטי ועובד חברת IBM זוכה פרס טיורינג צופן (פירושונים) קידוד (פירושונים)
יחסי החוץ של טונגה

יחסי החוץ של טונגה הם היחסים הבילטרליים שבין ממלכת טונגה לבין מדינות העולם וגופים בין-לאומיים שונים. מדיה וקבצים בנושא יחסי החוץ של טונגה בוויקישיתוף "Diplomatic relations between Tonga and ..." United Nations Digital Library. נבדק ב-27 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
איזידור גרוס

איזידור גרוס (בגרמנית: Izidor Gross;‏ קישלד, הונגריה, 25 ביוני 1860 – מחנה הריכוז יאסנובאץ, 1942) היה אמן שחמט קרואטי יהודי-הונגרי וחזן בית הכנסת, יליד הונגריה. הוא היה מייסד פדרציית השחמט הקרואטית ופרסם ספרים רבים בנושא. איזידור גרוס נולד במשפחה יהודית בכפר במרכז טרנסדנוביה. ב-1891 התיישב בקרלובץ, שבאזור קרואטיה (אז אוסטרו-הונגריה), שם שימש כחזן בבית הכנסת. בנוסף לעבודתו בקהילה היהודית של קרלובץ, גרוס היה אמן שחמט נלהב וסופר מקצועי בולט על בעיות שחמט ומשחק השחמט. בשנת 1908, הוא היה ממייסדי אגודת השחמט קרלובץ ובשנת 1912 של איגוד השחמט הקרואטי. הוא פרסם מאמרים הקשורים לבעיות שחמט במגזינים ובעיתונים מקומיים וזרים שונים. ב-1909 פרסם ספר בשם "Šahovska abeceda" (אלפבית שחמט). ב-1912 ארגן גרוס את טורניר השחמט הבין-לאומי הראשון בבלקן בעיר קרלובץ. לאחר הקמת המדינת העצמאית של קרואטיה, הוא נעצר וגורש למחנה הריכוז יאסנובאץ, שם נרצח במהלך השואה ב-1942. יחד עם בנו הרמן וכלתו יוליה. Rochade und Notation bei Ibn Esra, Druck von T. Schatzky, Breslau (1900) Povijest šaha, Knjigotiskara M. Fogina, Karlovac (1912) Problemi Karlovačkog medunarodnog šahovskog turnira, Knjigotiskara Dragutina Hauptfelda, Karlovac (1913) Šahovska abeceda, Knjižara St. Kugli, Zagreb (1923) 150 בעיות נבחרות, Knjigotiskara M. Fogina, Karlovac (1936) Humorističke crtice iz jevreskog života, Knjigotiskara M. Fogina, Karlovac (1938) Schäfer, Hans (1930). Internationale galerie moderner problem komponisten. Vienna. (Schäfer 1930) "Židovi u Karlovcu" (בקרואטית). Paviljon Katzler. אורכב מ-המקור ב-2012-11-05. נבדק ב-2022-08-30. "Izidor Gross". Pages of testimony by Edit Anav (granddaughter). יד ושם. Joseph Levine and Solomon Mendelson: Ishei yisrael u-t’fillatam; A Memorial List of European Cantors Martyred During the Shoah: page 10: January 1, 2013. "Herman Gross". Pages of testimony by Edit Anav (daughter). יד ושם. "Julia Gross". Pages of testimony by Edit Anav (daughter). יד ושם. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איזידור גרוס".
ספיד רייסר (סרט)

ספיד רייסר (באנגלית: Speed Racer) הוא סרט קומדיית פעולה משנת 2008 שנוצר על ידי האחיות וצ'אוסקי אשר מבוסס על סדרת המאנגה משנות ה-60 באותו השם מאת טאטסואו יושידה. עלילת הסרט מתמקדת בנהג המרוצים הצעיר והמוכשר ספיד רייסר (בגילומו של אמיל הירש) אשר שחולם לנצח במירוץ היוקרתי "קאזה כריסטו 5000". אמיל הירש בתפקיד ספיד רייסר, נהג מרוצים צעיר ומוכשר שחולם לנצח במירוץ היוקרתי "קאזה כריסטו 5000". ניקולס אליה בתפקיד ספיד רייסר צעיר. כריסטינה ריצ'י בתפקיד טריקסי, חברתו של ספיד ומכונאית מיומנת אשר מסייעת לספיד רייסר. אריאל וינטר בתפקיד טריקסי הצעירה. מת'יו פוקס בתפקיד נהג המרוצים המסתורי והמיומן Racer X. ג'ון גודמן בתפקיד אביו של ספיד רייסר. סוזן סרנדון בתפקיד אימו של ספיד רייסר. פאולי ליט בתור ספריטל רייסר, אחיו הצעיר של ספיד רייסר. בנו פירמן בתפקיד ראש אגף פשעי תאגידים אשר חוקר את השחיתות בעולם המרוצים. הסרט עשה שימוש רב בגרפיקה ממוחשבת והיה מאופיין בסגנון וויזואלי ייחודי אשר היווה מחווה לסדרת המאנגה המקורית. הסרט צולם בפוטסדאם ובברלין בשנת 2007 בין החודשים יוני עד אוגוסט. פסקול הסרט הולחן על ידי מייקל ג'יאצ'ינו ובוצע על ידי התזמורת "סימפוניית אולפני הוליווד"(אנ'). מדיה וקבצים בנושא ספיד רייסר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספיד רייסר "ספיד רייסר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ספיד רייסר", באתר נטפליקס "ספיד רייסר", באתר AllMovie (באנגלית) "ספיד רייסר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ספיד רייסר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ספיד רייסר", באתר Metacritic (באנגלית) "ספיד רייסר", באתר אידיבי "ספיד רייסר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Chicago Tribune, `SPEED RACER` TO BECOME A FILM, Chicago Tribune, ‏1992-09-03 (באנגלית אמריקאית) Roxborough, Scott (14 בפברואר 2007). "Babelsberg feels need for 'Speed'". The Hollywood Reporter. Prometheus Global Media. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2007. נבדק ב-9 בנובמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה)
גאולוגיית מבול

גאולוגיית מבול (מכונה גם גאולוגיה של הבריאה או גאולוגיה דילוביאלית) היא ניסיון פסאודו-מדעי לפרש וליישב מאפיינים גאולוגיים של כדור הארץ בהתאם לאמונה פונדמנטליסטית בנרטיב המבול מספר בראשית בתנ"ך. בתחילת המאה ה-19, גאולוגים דילוביאליים שיערו שמאפיינים ספציפיים של פני השטח מספקים עדות לשיטפון עולמי שבא בעקבות תקופות גאולוגיות מוקדמות יותר; לאחר חקירה נוספת הם הסכימו שהמאפיינים הללו נבעו משיטפונות מקומיים או מקרחונים. במאה ה-20, בריאתנים מאסכולת כדור הארץ הצעיר החיו את גאולוגיית המבול כמושג-על בהתנגדותם לאבולוציה, תוך הנחה שהעולם נברא בשישה ימים ושינויים גאולוגיים קטקליזמים במהלך המבול המקראי, ושילבו הסברים בריאתניים על רצפי שכבות הסלעים. בשלבים המוקדמים של התפתחות מדע הגאולוגיה, פורשו מאובנים כעדות להצפות או מבול מעבר. "התאוריות של כדור הארץ" של המאה ה-17 הציעו מנגנונים המבוססים על חוקי טבע, בטווח זמן שנקבע על ידי כרונולוגיית אשר. ככל שהגאולוגיה המודרנית התפתחה, גאולוגים מצאו עדויות לכדור הארץ קדום ועדויות שאינן עולות בקנה אחד עם התפיסה שכדור הארץ התפתח בסדרה של אסונות, כמו מבול בראשית. בבריטניה של תחילת המאה ה-19, ה"דילוביאליזם" ייחס צורות קרקע ומאפיינים של פני השטח (כגון שכבות חצץ וסלעים תועים) להשפעות ההרסניות של המבול העולמי כביכול, אך עד 1830 גאולוגים גילו יותר ויותר שהעדויות תומכות רק בשיטפונות מקומיים יחסית. "גאולוגים של כתבי הקודש" כפי שהם מכונים כיום, ניסו לתת קדימות להסברים תנ"כיים מילוליים, אך הם חסרו רקע בגאולוגיה, והם נדחקו לשוליים על ידי הקהילה המדעית, כמו גם השפעה מועטה בכנסיות. גאולוגיית המבול הבריאתנית נתמכה רק על ידי מיעוט מהתנועה האנטי-אבולוציונית של המאה ה-20, בעיקר בכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, עד לפרסום ב-1961 של "מבול בראשית" (אנ') מאת מוריס ויטקומב. בסביבות 1970, התומכים אימצו את המונחים "בריאתנות מדעית" ו"מדע הבריאה". ניתוח מדעי הפריך את עקרונות המפתח של הגאולוגיה של המבול. גאולוגיה של המבול סותרת את הקונצנזוס המדעי בגאולוגיה, סטרטיגרפיה, גיאופיזיקה, פיזיקה, פליאונטולוגיה, ביולוגיה, אנתרופולוגיה וארכאולוגיה. הגאולוגיה המודרנית, תת-הדיסציפלינות שלה ודיסציפלינות מדעיות אחרות משתמשות בשיטה המדעית. לעומת זאת, גאולוגיית מבול אינה דבקה בשיטה המדעית, מה שהופך אותה לפסאודו-מדע. מדיה וקבצים בנושא גאולוגיית מבול בוויקישיתוף The Fatal Flaws of Flood Geology, Creation/Evolution Journal, Volume 1, No. 1, Summer 1980 History of the Collapse of "Flood Geology" and a Young Earth, סיכום של הספר The Biblical Flood: A Case Study of the Church's Response to Extrabiblical Evidence (Eerdmans, 1995) מאת Davis A. Young. היסטוריה של הגאולוגיה גיל כדור הארץ התפתחות מערכת השמש בריאתנות Morrison, David (24 October 2012). "Pseudoscience: A fringe too far". Nature. 490 (7421): 480–481.
יחסי טונגה–פיג'י

יחסי טונגה–פיג'י הם יחסי החוץ בין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה של פיג'י. למדינות השכנות הללו בדרום האוקיינוס השקט יש היסטוריה של יחסים דו-צדדיים הנמשכים כמה מאות שנים אחורה. אף על פי שהיחסים בין שתי המדינות היו טובים מאז ששתיהן הפכו לעצמאיות בשנות ה-70, הם הידרדרו באופן ניכר בתחילת 2011. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לפיג'י יש הרבה השפעה בטונגה ולהפך. החל מממלכת טואי פולוטו שהתקיימה בפיג'י. אחרי ממלכת טואי פולוטו, הגיעה אימפריית טואי טונגה. הייתה אז מלחמה בקנה מידה מלא עקב פלישת הטונגאים בהנהגת אחיינו של הטואי טונגה (אנלה מאפו). האימפריה ירדה לאחר מכן, אך טונגה נותרה שכנה רבת השפעה בענייני פיג'י. בשנת 1848, הנסיך הטונגאי מאפו התיישב בלקבה, והקים דריסת רגל חדשה במזרח פיג'י. הוא היה מלווה על ידי מיסיונרים וסאליים טונגאים, אשר התלכדו עם ההגעה המוקדמת של המתודיזם לפיג'י על ידי מיסיונרים וסאליים אנגלים. עד היום, מתודיזם היא הדת העיקרית של הפיג'ים הילידים. השפעתו של מאפו בפיג'י התרחבה במהלך שנות ה-50, ואיימה על ניסיונותיו של סרו אפניסה קאקובאו לבסס את עצמו כמלך על כל פיג'י. בסופו של דבר, תמיכתם של מאפו וטונגה בקרב קאבה ב-1855 הייתה מכרעת באיפשור לקאקובאו לבסס את מנהיגותו על פיג'י, ולגבש זמנית את מעמדו ותפקידו של הנסיך הטונגאי במדינה. השפעתה הישירה של טונגה דעכה, עם זאת, לאחר שקאקובאו ויתר על פיג'י לטובת ריבונות בריטית ב-1874. מדיה וקבצים בנושא יחסי טונגה–פיג'י בוויקישיתוף "AFP: Fiji bans 'inciteful' Christian conference". web.archive.org. 2010-12-09. נבדק ב-2024-09-13. ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלון W עמאן

מלון W עמאן (בערבית: فندق دبليو عمان, תעתיק מדויק: פנדק דבליו עמאן) הוא מלון חמישה כוכבים בגובה 150 מטרים ברובע עבדאלי החדש בעמאן, בירת ירדן. המלון נפתח באפריל 2018 ובעליה חברת Eagle Hills Properties, חברת פיתוח נדל"ן שבסיסה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות. המלון כולל עיצוב בהשראת העיר פטרה וכולל 280 חדרים ו-44 סוויטות נכון לספטמבר 2020. עסקת זיכיון עם מפתחת הנדל"ן Saraya Holdings הוכרזה בסוף 2007. בדצמבר 2012 הזמינה Saraya Holdings את חברת הקבלנות של דובאי לבנות מגרש של 78,000 מ"ר למטרות מגדל עם שימוש מעורב בעבדאלי. העיצוב, שהועלה על ידי חברת האדריכלות פרקינס אנד וויל נוצר בהשראת תצורות הסלע של העיר הנבטית פטרה המהווה האטרקציה התיירותית הידועה והחשובה ביותר בממלכת ירדן. הפרויקט בשווי 200 מיליון דולר כולל פודיום בן שמונה מפלסים המכיל יחידות קמעונאיות יוקרתיות, שטחי משרדים, חלל ישיבות, טרקלין, בר בבריכה, ספא אקסקלוסיבי בשירות מלא, מרכז כושר, מועדון בריאות בו ספא וסאונה. שש הקומות העליונות של מגדל W עמאן מכילות 41 יחידות דיור, הממותגות כמגורי יוקרה עליונים. המגורים בדירות אלו החלו בסתיו 2017. אתר האינטרנט הרשמי של מלון W עמאן "Abdali Hotel". W Amman. "Starwood to open Petra Inspired W Amman in 2016". נבדק ב-2015-08-21. "W hotel Amman Overview". אורכב מ-המקור ב-2017-05-19. נבדק ב-2015-08-21. "W Hotels Enters the Captivating Capital of Jordan with W Amman" (הודעה לעיתונות). Hospitality Net. 12 בדצמבר 2007. {{cite press release}}: (עזרה) "Saraya selects Dubai Construction Co. for W Amman hotel mixed use tower". JordanVista. 2 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Birchall, Louise (10 בדצמבר 2012). "Contractor on board for Starwood's W Amman". Hotelier Middle East. ITP Digital Media Inc. אורכב מ-המקור ב-2018-01-24. {{cite web}}: (עזרה) "Saraya – W Amman Hotel – Jordan - Project Profile". MarketResearch.com. "Eagle Hills Jordan begins handover of the Skyline Residences serviced by W Amman". Zawya. 21 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
בטי קרטיס

רוברטה קורטי (באיטלקית: Roberta Corti;‏ 21 במרץ 1936 – 15 ביוני 2006), שהייתה ידועה בשם הבמה בטי קרטיס (Betty Curtis), הייתה זמרת איטלקייה שהקריירה שלה השתרעה לאורך 47 שנים. בגיל צעיר התחילה לשיר במועדוני לילה, ובשנת 1958 התגלתה על ידי טדי רינו (אנ'). סינגל הבכורה שלה היה ביצוע של "With All My Heart" בביצוע עם התזמורת של פרנקו פיזנו (אנ'). שירה, "Al di là", שאותו ביצעה יחד עם לוצ'אנו טאג'ולי (אנ'), זכה בפסטיבל סן רמו ב-1961. כתוצאה מכך, קרטיס ייצגה את איטליה באירוויזיון 1961 עם השיר, שהגיע למקום החמישי. ב-1965 השתתפה שנית בפסטיבל סן רמו עם השיר "Invece no". הביצוע של קרטיס ל"I Will Follow Him" הופיע בפסקול סרטו של מרטין סקורסזה, "החבר'ה הטובים". מדיה וקבצים בנושא בטי קרטיס בוויקישיתוף בטי קרטיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בטי קרטיס, באתר ספוטיפיי בטי קרטיס, באתר AllMusic (באנגלית) בטי קרטיס, באתר MusicBrainz (באנגלית) בטי קרטיס, באתר דיזר בטי קרטיס, באתר Yandex.Music (ברוסית) בטי קרטיס, באתר Discogs (באנגלית) בטי קרטיס, באתר Genius בטי קרטיס, באתר SecondHandSongs Eurovision 1961 Results: Voting & Points
נרי צדקה

נרי צדקה (נולד ב-24 בספטמבר 1977) הוא שחקן ודוגמן ישראלי. צדקה נולד למשפחה שומרונית אדוקה, וגדל בשכונת השומרונים נווה פנחס שבעיר חולון, ישראל. אחותו היא השחקנית סופי צדקה. צדקה בשנים 2002–2005 למד משחק בבית ספר לאומנויות הבמה בית צבי. בשנים 2006–2008 למד לימודי משחק אצל אייל כהן, לימודי פיתוח קול אצל דלית כהנא. בשנת 2003 השתתף בעונה הראשונה בטלנובלה של ערוץ 2 "אהבה מעבר לפינה" גילם את בועז המדריך לג'ודו של שירלי (אגם רודברג). בשנת 2009 יצא סרט תיעודי בהשתתפות צדקה, "שומרוני בודד", בבימויו של ברק הימן. הסרט מגולל את סיפורו של אביו של סופי ונרי, ברוך צדקה, ואת התנכרותה של העדה השומרונית אליו ואל משפחתו בעקבות יציאתן של בנותיו מן העדה. בשנת 2010 השתתף בקליפ של פבלו רוזנברג "אל תדאגי לי אמא". בשנת 2011 שיחק בסרט הקצר ״יום עבודה שגרתי״. באותה השנה גם יצר את השיר ״שנינו שווים״. בשנת 2018 הופיע בסדרה ״בית הכלבים״ בתפקיד מקס דמרקוס. צדקה השתתף בפרסומות של "סופר-פארם", "drinka", "יינות כרמל", "Plus500", "אל על", "אמדוקס", "נביעות", "Silkin MAIN", "משרד התיירות", "AllJobs", "בוש", "Moovit", ולמלונות "דן", ו"Carlton" ועוד. בנוסף להיותו שחקן צדקה גם דגמן לחברות "פילה", והשתתף בתצוגות אופנה של מיטב המותגים המובילים בארץ, ביניהם "רנואר", "קסטרו", ועוד. נרי צדקה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נרי צדקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נרי צדקה, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" RAFI AGIV TALENT AGENCY | כל המיוצגים | נרי צדקה |, באתר RAFI AGIV TALENT AGENCY פבלו רוזנברג – אל תדאגי לי אמא, סרטון בערוץ "Pavlo Rosenberg", באתר יוטיוב (אורך: 03:33) סרט קצר – יום עבודה שגרתי, סרטון בערוץ "Olush", באתר יוטיוב (אורך: 02:11) נרי צדקה – שנינו שווים, סרטון בערוץ "Olush", באתר יוטיוב (אורך: 03:06) בית הכלבים 3: הרגעים הגדולים – מנסים להרשים את המרקוסים | טין ניק, סרטון בערוץ "ערוץ טין ניק", באתר יוטיוב (אורך: 06:25) סרט מוצר דרינקה – חדר ישיבות, סרטון בערוץ "FIRMA Creative Production", באתר יוטיוב (אורך: 01:06) Plus500 Commercial, סרטון בערוץ "FIRMA Creative Production", באתר יוטיוב (אורך: 00:31) אל על-לירן דנינו, סרטון בערוץ "GoogIe Tuber", באתר יוטיוב (אורך: 00:54) Amdocs Connected Home, סרטון בערוץ "Amdocs", באתר יוטיוב (אורך: 02:26) Amdocs Compact Convergence, סרטון בערוץ "Amdocs", באתר יוטיוב (אורך: 00:55) נביעות – לגוף ולנשמה | Neviot, סרטון בערוץ "נביעות ישראל", באתר יוטיוב (אורך: 00:31) 10982 Silkin MAIN 42s_PHARM, סרטון בערוץ "Screen Previews", באתר יוטיוב (אורך: 00:43) שימרית סיטון טורנר – סרטון תדמית למשרד התיירות, סרטון בערוץ "Shimrit Sitton Turner", באתר יוטיוב (אורך: 05:21) העסק שלכם גדל, אבל נתקעתם בלי עובדים?, סרטון בערוץ "אולג'ובס AllJobs", באתר יוטיוב (אורך: 00:20) בוש מציגה מקרר משפחתי במיוחד, סרטון בערוץ "בוש – Bosch Home Israel", באתר יוטיוב (אורך: 00:20) Moovit APP, סרטון בערוץ "Be Productions", באתר יוטיוב (אורך: 01:28) Carlton Tel Aviv Be at your Best Film, סרטון בערוץ "DORON ELIAZ", באתר יוטיוב (אורך: 01:15)
סרט הישרדות

סרט הישרדות (באנגלית: Survival film) הוא סוגה קולנועית שבה דמות אחת או יותר מנסות לשרוד מבחינה פיזית. הז'אנר מתמקד במאבקי החיים-והמוות של הדמויות, לרוב על רקע נסיבות מסוכנות. סרטי הישרדות בוחנים את הרצון האנושי לחיות, את המוטיבציות האישיות, ואת הרצונות הפנימיים, ומעודדים את הקהל לחשוב על היבטים רחבים יותר של אנושיות וערכים אישיים. הם מאזנים בין ריאליזם ואמינות לבין מתח איטי מתמשך כדי לשמור על תחושת דחיפות. אף על פי שיש סרטי הישרדות עם סגנון אפי וזמני הקרנה ארוכים, היעילות שלהם טמונה ביצירת אווירה שבה כל רגע מהווה איום סמוי על קיומו של הגיבור. סרטי הישרדות הם אפלים יותר מרוב סרטי ההרפתקאות האחרים ונוטים למקד את עלילת הסרט בדמות אחת, בדרך כלל בגיבור הראשי. הסרטים נוטים להיות "ממוקמים בעיקר בהקשר עכשווי", כך שקהל הצופים מכיר את הסביבה, והפעילויות של הדמויות פחות רומנטיות. בספר משנת 1988 השווה תומאס סובצ'ק בין סרט הישרדות לסרט רומנטי: "שניהם מדגישים את הניצחון ההרואי על מכשולים המאיימים על הסדר החברתי ואת האישור מחדש של ערכים חברתיים עיקריים כגון משחק הוגן, כבוד ליכולת ושיתוף פעולה". הסופר אמר שסרטי הישרדות "מזהים ומבודדים מיקרוקוסמוס של חברה", כמו הקבוצה הניצולה מהתרסקות המטוס בסרט "טיסת הפניקס" (1965) או הניצולים על גבי ספינת האוקיינוס ההפוכה בסרט "הרפתקה בפוסידון" (1972). סובצ'ק הסביר, "רוב הזמן בסרט הישרדות מוקדש לתיאור התהליך שבו הקבוצה, שנותקה מהביטחונות ומהוודאות של רשתות התמיכה הרגילות של החיים האזרחיים, הופכת ליחידה מתפקדת ויעילה". הקבוצה לעיתים קרובות מורכבת מדמויות מגוונות, לעיתים עד כדי קריקטורה. בעוד שנשים הוצגו בצורה סטריאוטיפית בסרטים אלו, הן "לעיתים קרובות ממלאות תפקיד מכריע בהצלחתה או כישלונה של הקבוצה" 12 שנים של עבדות (2013) 127 שעות (2010) אוורסט (2015) איש אומגה (1971) אני אגדה (2007) אסקייפ רום (2019) אף אחד לא רוצה את הלילה (2015) אפולו 13 (1995) ארוכה הדרך הביתה (2002) בחזרה מטואיצ'י (2017) בלי להב של דשא (1970) בעל זבוב (1963) בצד שלי של ההר (1969) גברים במלכודת (1972) ג'רמיה ג'ונסון (1971) האדם במדבריות (1971) האויב שבפנים (2002) הבריחה מאלקטרז (1979) הולכת רחוק (2014) החדר (2002) הטורף (1987) היום שאחרי מחר (2004) הכל אבוד (2013) הלגונה הכחולה (1980) המאדים (2015) המדרון (2005) המשחקים של ג'ראלד (2017) הרפתקה בפוסידון (1972) השורד (2018) השורד האחרון (2013) חדר (2015) חזרה מהנצח (1956) חטיפה (2012) חיי פיי (2012) חמצן (2021) טיטניק (1997) טיסת הפניקס (1965) ים של פחד (2003) כוח משיכה (2013) כוכב הקופים (1968) להתחיל מחדש (2000) לחיות (1993) לשרוד עד החופש (2006) מיזרי (1990) מלתעות (1975) מלתעות האימה (2019) מסע האש (1981) מעבר מכשולים (2010) מקום שקט (2018) משחק הדמים (1982) משפחת רובינסון השווייצרית (1960) נגד השמש (2014) נסחפים (2018) סחרור מסוכן (1993) סיסו (2022) סירת הצלה (1944) עד קצה העולם (2007) עירום פראי (1965) על החוף (1959) על הסף (1997) פארק היורה (1993) פחד עד מוות (1990) פנים הצפון (2008) פסגת דאנטה (1997) קבור (2010) קון-טיקי (2012) קיוב (1997) קפטן פיליפס (2013) קרב מלכותי (2000) קריאה בטבע (1990) רוקד עם זאבים (1990) רצון הברזל (1994) שוכני המצולות (1998) שחר האדום (1984) שמש ירוקה (1973) תלויה באוויר (2022) תקוע (1969) Sobchack 1988, p. 12 About: Survival film, dbpedia.org
ג'ונתן ויליס

ג'ונתן ספנסר ויליס (באנגלית: Jonathan Spencer Willis‏; 5 באפריל 1830 – 24 בנובמבר 1903) היה פוליטיקאי אמריקאי ממילפורד, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית ושימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. ויליס נולד ב-5 באפריל 1830 באוקספורד, מרילנד, למד בבתי הספר המחוזיים שם ולמד תחת מורים פרטיים. ויליס התחתן פעמיים. עם אני בארט טאונסנד (1843–1885), הייתה להם בת אחת, אליזבת טאונסנד ויליס (1864–1934). ועם אדית גילספי (1855–1914), היה להם בן אחד ג'ונתן ספנסר ויליס הבן (1892–1957). הוא לימד שבע שנים בבית הספר ולאחר מכן נכנס למשרד הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית, שירת במרילנד, דלאוור, פילדלפיה, ניו יורק וסטמפורד, קונטיקט. הוא פרש מהמשרד ב-1884 והתיישב בחווה ליד מילפורד ועסק בגידול פירות. ויליס היה מועמד רפובליקני שכשל בניסיונו להיבחר ב-1892 לקונגרס ה-53, אך נבחר לקונגרס ה-54, וכיהן מ-4 במרץ 1895 ועד 3 במרץ 1897. עם זאת, הוא היה כשל בניסיונו לבחירה מחדש ב-1896 לקונגרס ה-55, וחזר למאמץ מלא של עיסוקים חקלאיים. הוא מת ב-24 בנובמבר 1903 במילפורד, דלאוור ונקבר בבית הקברות בארט'ס קפלה ליד פרדריקה, דלאוור. ג'ונתן ויליס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ונתן ויליס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רומא (סרט, 1972)

רומא (באיטלקית: Roma; ידוע גם כ"רומא של פליני" או "רומא של פדריקו פליני") הוא סרט דרמה-קומית אוטוביוגרפית למחצה משנת 1972, המתאר את המעבר של הבמאי פדריקו פליני ממולדתו רימיני לרומא בצעירותו. את הסרט ביים פליני מתסריט שלו ושל ברנרדינו זאפוני. זהו הומאז' לעיר, המוצג בסדרה של אפיזודות הקשורות באופן רופף זו לזו, המתרחשות בעבר ובהווה של רומא. העלילה מינימלית, וה"דמות" היחידה שמתפתחת בצורה משמעותית היא של העיר רומא עצמה. פיטר גונזלס מגלם בסרט את פליני הצעיר, ובסרט מופיעים בעיקר קאסט שחקנים לא מוכרים. פדריקו פליני מספר על נעוריו ברומא. הסרט נפתח בפקק תנועה ארוך לעיר, ואחריו מוצגות סצנות המתארות את רומא בתקופת המשטר הפשיסטי בשנות ה-30 וגם בשנות ה-70. בהמשך, פליני הצעיר עובר לבית הארחה תוסס בו מתגוררים אנשים יוצאי דופן (כולל דמות הדומה לבניטו מוסוליני) ומנוהל על ידי אישה חולה עבת בשר. הוא מבקר בשני בתי בושת – האחד רעוע וצפוף והשני מסוגנן ומפואר יותר ולכאורה מתאהב בזונה שעובדת באחרון. אטרקציות נוספות ברומא מוצגות, כולל תיאטרון וודוויל זול, רחובות, מנהרות וקטקומבה עתיקה עם ציורי קיר עתיקים ומרהיבים, המושחתים מייד בהחשפם לאור ולאוויר הצח, לאחר שהמחפרים חושפים אותם. הסצנה המפורסמת ביותר מתארת אצילה קשישה בודדה המקיימת תצוגת אופנה פולחנית ואקסטרווגנטית עבור קרדינל ואורחים אחרים עם כמרים ונזירות הצועדים בתלבושות מוזרות. הסרט מסתיים בסופו של דבר בקבוצה של רוכבי אופנוע צעירים הרוכבים לעיר ובצילום מלנכולי של השחקנית אנה מניאני, שצוות הצילום פגש במקרה ברחוב במהלך הצילומים (ושתמות כמה חודשים לאחר מכן). פליני מעמת שוב ושוב את החיים ברומא בתקופת המלחמה באיטליה הפשיסטית עם החיים בתחילת שנות ה-70. הסצנות בזמן המלחמה מדגישות את חיי הקהילה במקומות הציבוריים של רומא, כגון מסעדות רחוב, מופעי בידור ומקלט פצצות. ההקבלות לשנות ה-70 הן בין מכוניות ואופנועים. פליני עושה השוואה נוספת בין מצעד הזונות בבתי הבושת של ימי המלחמה לבין תצוגת אופנה דמיונית עם לבוש כמורה וקהל אפיפיורי. העלילה מתמקדת בשני מסעות לרומא של הבמאי. הראשון הוא כגבר צעיר בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40. השני הוא כבמאי של צוות צילום היוצר סרט על רומא. הסרט נע בין שני הנרטיבים הללו. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 67% קבלת הסרט על סמך 19 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.6/10. רוג'ר איברט מה"שיקגו סאן-טיימס" העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך ארבעה; שיבח את הבימוי של פליני בסרט וכתב, "פליני לא רק נותן לנו הרבה סצנות נוצצות, הוא בונה נרטיב שבו העיר היא "הגיבור הראשי". אברט דירג את הסרט במקום ה-9 ברשימת 10 הסרטים הטובים ביותר של 1972. מדיה וקבצים בנושא רומא בוויקישיתוף "רומא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רומא", באתר נטפליקס "רומא", באתר AllMovie (באנגלית) "רומא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רומא", באתר אידיבי "רומא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Roma: Rome, Fellini's City – an essay by David Forgacs at The Criterion Collection "Fellini's Roma". Rotten Tomatoes. נבדק ב-5 בינואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Ebert, Roger (1972). "Fellini's Roma". Chicago Sun-Times – via RogerEbert.com. "Ebert's 10 Best Lists: 1967–present". Chicago Sun-Times. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2006. {{cite news}}: (עזרה)