laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איירון

איירון (ביוונית: εἴρων) הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית. המושג משמש גם לתיאור דמויות בקומדיות מאוחרות יותר. האיירון הוא דמות שמעוררת צחוק עקב מעשיה, בעיקר כשהיא שמה ללעג את המוסכמות החברתיות או את הדמות הנגדית - האלאזון. במקרים רבים, כמו למשל בקומדיות של מולייר, המשרת משמש בתפקיד האיירון. מקורן של המילים "אירוניה" ו"איירון" משותף. האיירון הוא אדם שנון ומצחיק שמזלזל בנורמות החברתיות, אך יודע להסתדר ולהתאים את עצמו לסביבה. הוא מפחית מערך עצמו ומתייחס אל עצמו כאל אדם פשוט, למרות שבפועל יש לו הבנה עמוקה של המציאות. ראייתו זו מאפשרת לו לנווט את מהלך העלילה כרצונו ולהצליח להערים על האלאזון. בין האיירון לאלאזון ישנם ניגודים סימטריים: האלאזון מזדהה באופן מוחלט עם תפקידו ומעמדו, הוא חי באשליות ובמציאות השקרית שהוא בנה לעצמו, והוא חושב שהוא יותר גדול ממה שהוא באמת - אך לבסוף מתגלה כנחות; לעומתו, האיירון נראה חלש ונחות כלפי חוץ, אבל יש לו ערמומיות חוצפה ושנינות, ובסופו של דבר הוא השולט בעלילה ומשפיע יותר על ההתרחשויות. תיאטרון ביוון העתיקה Northrop Frye's Theory of Archetypes Character Functions According to Northrop Frye (אורכב 18.03.2009 בארכיון Wayback Machine) יעל רנן, ספרות המערב: הטריקסטר (איירון) 3.3
עדי נאמן

עדי נאמן (31 בינואר 1964 – 3 בדצמבר 1982) היה שחקן קולנוע, זמר ומלחין ישראלי. נאמן נולד בניו יורק בשנת 1964, לחנה ולמלחין אמיתי נאמן. כשהיה בן שנה, עלתה המשפחה ארצה. הקריירה האמנותית שלו החלה בגיל תשע, כאשר השתתף בפסטיבל שירי ילדים מס' 3. במסגרת הפסטיבל ביצע נאמן, יחד עם אבי טולדנו, את השיר "חג יובל" שזכה במקום השלישי. שנה מאוחר יותר, בעקבות מלחמת יום כיפור, הועלה בחנוכה מופע בהשתתפות ילדי הפסטיבל שביצעו את מיטב השירים משלושת הפסטיבלים הראשונים. במופע זה, שנקרא "ילדים שרים משירי הפסטיבלים", חזר נאמן וביצע את "חג יובל". נאמן, אשר ספג מוזיקה מינקות, למד לנגן על גיטרה והחל להלחין שירים שכתב ושירי משוררים. בשלב מאוחר הופיע עמם בתוכניות טלוויזיה שונות, כסולן ובמסגרת מקהלה בה היה חבר. את כישרון המשחק שלו החל לממש בבית הספר היסודי א.ד. גורדון, כאשר הצטרף לחוג הדרמטי. במסגרת החוג השתתף בתפקיד הראשי במחזה "הקמצן" של מולייר. את שנות התיכון העביר נאמן בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין", ובמהלכן השתתף, בהמלצת מוריו, בשתי הצגות של תיאטרון "הבימה": "תיבת הצללים" (סטיב) ו"הדיבוק" (ילד). לפני סיום לימודיו גילם נאמן את דמותו של עוזי, בסרטו של יצחק (צפל) ישורון, "נועה בת 17", יחד עם חברי כיתתו ב"תלמה ילין", וזכה לתשבחות מהמבקרים. באותה תקופה היה חבר בסדנת קולנוע של מוזיאון תל אביב בה יצר מספר סרטים קצרים. נאמן התנדב בשכונות מצוקה ועד לשירותו הצבאי, אף הקים קבוצת תיאטרון באקי"ם. את שירותו הצבאי החל בענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך ראשי. אחר כך, שירת באחד הצוותים במסגרת "מקהלת צה"ל". בין החיילים עמם שירת בהרכבים אלה נמנו גיא מרוז, אופירה יוספי, שרון ליפשיץ, משה ואורנה דץ, רמי קלינשטיין, ריטה ומייקל בנסון. נאמן סבל במשך שנות חייו ממחלת אסתמה קשה אשר הביאה למותו, בגיל 18, במהלך חופשה מהצבא. עדי, אשר נפטר כשנה אחרי ש"נועה בת 17" יצא למסכים, לא הספיק לקצור את פירות ההצלחה של הסרט ושל התפקיד שעשה בו. לאחר מותו קיבלו הוריו את פרס כינור דוד עבור משחקו בו. עדי נאמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עדי נאמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עדי נאמן, בארכיון הבימה קורות החיים של עדי נאמן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון גיל יודילוביץ', השחקן והחייל עדי נאמן מת מהתקפת אסתמה, מעריב, 6 בדצמבר 1982
מחוז חיפה

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה מחוז חיפה הוא אחד משבעת מחוזותיה האדמיניסטרטיביים של מדינת ישראל. המחוז הסובב את בירתו והעיר הגדולה ביותר שבו חיפה, כולל מלבדה את הערים נשר, הקריות, טירת כרמל, חדרה, חריש, אור עקיבא וכן את הערים הערביות אום אל-פחם, באקה אל-גרבייה וכפר קרע. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מחוז חיפה קיים עוד מתקופת האימפריה העות'מאנית, והמנדט הבריטי (מבוססת על נפת חיפה המנדטורית) אך במשך השנים עבר שינויים רבים ומגוונים בגבולותיו, צביונו וההיבט החוקתי והמשפטי בו שונה. הממונה על מחוז חיפה הוא אלי רגב. מתכננת המחוז היא ליאת פלד. אוניברסיטת חיפה הטכניון בשנת 2023 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,134,000 נפש, מתוכם: 651,500 מאוכלוסיית המחוז הם יהודים. 151,600 מהאוכלוסייה הם מוסלמים. 15,200 מהאוכלוסייה הם ערבים נוצרים. 29,300 מהאוכלוסייה הם דרוזים. מעורב (חיפה) 293,100. 41,900 מהאוכלוסייה הם ללא סיווג דת. הערה: נתוני האוכלוסייה נכונים לתחילת 2022. יישובים במחוז חיפה מדיה וקבצים בנושא מחוז חיפה בוויקישיתוף זוהי שנת ייסודה של חיפה המודרנית. במקום התקיים ישוב קבע כבר מהמאה ה-3 לפנה"ס. בשנה זו הוזכרה העיר לראשונה בכתביו של ההיסטוריון המוסלמי אל-מקריזי. זוהי השנה שבה הוכרזה באקה אל-ע'רביה כעיר. האיחוד בין באקה וג'ת התרחש בשנת 2003. מידע משרד הפנים
רימה (מחוז)

מחוז רימה (בערבית: محافظة ريمة) הוא מחוז במרכזה של תימן. הוא גם המחוז החדש ביותר בתימן (הוקם בשנת 2004). המחוז הוא ה-19 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (394,448 איש) והמחוז ה-19 בגודלו מבחינת שטח (2,239 קמ"ר). המחוז גובל בצפון במחוז צנעא, בצפון-מזרח באל-חודיידה ובדרום ובמערב בדמאר. מדיה וקבצים בנושא רימה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סעדה (מחוז)

מחוז סַעְדָה (בערבית: محافظة صَعْدَة, בתעתיק מדויק: מחאפט'ת צַעְדַה) הוא מחוז בצפון-מערבה של תימן. בירת המחוז היא העיר סעדה. המחוז הוא ה-11 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (695,033 איש) והמחוז ה-8 בגודלו מבחינת שטח (14,364 קמ"ר). המחוז גובל בצפון ובמזרח עם המדינה ערב הסעודית, בדרום הוא גובל עם עמראן ועם חג'ה, ובמזרח עם אל ג'וף. בשנת 2011 חות'ים השתלטו על המחוז ופארס מנאע מונה למושל. מדיה וקבצים בנושא סעדה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטה מבצעים משולבים

מטה מבצעים משולבים (אנגלית: Combined Operations Headquarters) היה יחידה של משרד המלחמה הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שתפקידה העיקרי היה ליזום פשיטות כנגד הכוחות הגרמנים באירופה על ידי כוחות קומנדו, תוך שילוב בין זרועות היבשה, הים והאוויר. וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, שהיה בעברו איש צבא, אך גם בעל קשר הדוק ללוחמה ימית, דחף באופן אישי לבדיקת האפשרויות למבצעי לוחמה אמפיבית, לנחיתה מן החוף, ולשבירת ההבחנה המסורתית וההדוקה בין הצי ובין צבא היבשה. אדמירל הצי רוג'ר קיז (Roger Keyes) היה מפקדה הראשון של היחידה, מ-17 ביולי 1940 עד 27 באוקטובר 1941. הוא הוחלף על ידי סגן אדמירל לואי מאונטבאטן. באוקטובר 1943 מונה לתפקיד מייג'ור-גנרל סר רוברט לייקוק (Robert Laycock), שכיהן בו עד 1947. ביחידה הועסק צוות מטה שתפקידו היה לתכנן מבצעים ולפתח רעיונות ואמצעים לשם הטרדה של האויב בכל דרך אפשרית. כן שלטה היחידה בנחתות ששימשו למבצעים אמפיביים. תג היחידה הורכב מנשר מעל למכונת ירייה ועוגן, כדי לשקף את שלוש הזרועות: חיל האוויר המלכותי, הצבא הבריטי והצי המלכותי. פעילות היחידה כללה: מיפוי של אזורי נחיתה מהים, כולל אלה של סיציליה ונורמנדי. מבצע בייטינג: פשיטה על מתקן מכ"ם גרמני ב-27‏-28 בפברואר 1942. הפשיטה על דייפ: המבצע הגדול ביותר של מטה מבצעים משולבים, ניסיון להנחית דיוויזיה קנדית, ב-19 באוגוסט 1942, על מנת להשתלט על הנמל הצרפתי בדייפ. ניסיון הנחיתה נתקל בהתנגדות גרמנית עזה ומאורגנת היטב. מתוך 4,000 החיילים שנחתו על החוף הצליחו לחזור לאנגליה רק כ-1,000, השאר נהרגו או נפלו בשבי. מבצע פרנקטון: פשיטה על ספינות גרמניות בנמל בורדו, בדצמבר 1942. פרויקט חבקוק: תוכנית להקמתה של נושאת מטוסים ענקית עשויה קרח, שתשוט באוקיינוס האטלנטי, ומטוסיה יעסקו בציד צוללות גרמניות. מבצע סטארקי: פלישה מבוימת לאירופה בשנת 1943. נמר תרגול: תרגול לקראת הפלישה לנורמנדי. נמל מאלברי: נמלים ניידים ששימשו בפלישה לנורמנדי. מבצע פלוטו: הנחת צינור נפט בין אנגליה לצרפת, מתחת לתעלת למאנש. מדיה וקבצים בנושא מטה מבצעים משולבים בוויקישיתוף Combined Operations Memorial website ג'פרי באסט, צ'רצ'יל, שיעור בגדולה, הוצאת עם עובד, 2001, עמ' 261 [1]
י"ג בחשוון

י"ג בחשוון הוא היום השלושה עשר בחודש השני בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושה עשר בחודש השמיני למניין החודשים מניסן. י"ג בחשוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אדו". פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ג חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת. ה'שי"ד – שרפת התלמוד בוונציה, בעקבות שרפת התלמוד ברומא בא' בתשרי בהוראת האפיפיור יוליוס השלישי ה'תרע"א – מרדכי טביב, סופר עברי ה'תרצ"ד – יוסי גרבר, שחקן ישראלי (נפטר בה'תשע"ו) ה'תשכ"ד – רמי קלינשטיין, זמר ומפיק ישראלי ה'תשמ"ד – אלונה טל, שחקנית ישראלית ה'תס"ד – רבי שמואל יצחק מודילינו, פוסק הלכה ודרשן, מחכמי סלוניקי. ה'תקמ"ב – רבי ברוך מקוסוב, מתלמידי המגיד ממזריטש ומחבר הספרים "יסוד האמונה ו"עמוד העבודה". ה'תרע"א – רבי אליהו יוסף רבינוביץ מליניץ, רב בבאפלו שבניו יורק, האדמו"ר הראשון בארצות הברית. (נולד בה'תר"י) ה'תרע"ו – אליעזר ליפמן פרינץ, ביבליוגרף ומהדיר ספרות תורנית, ראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם לתמיכה ביהודי היישוב הישן. (נולד בט"ו באדר ה'תקצ"ה) ה'תשי"ט – יוסף קלוזנר, היסטוריון, חוקר ספרות ואיש רוח ישראלי. (נולד בא' באלול ה'תרל"ד) ה'תשע"ח – הרב ישראל רוזן, רב ופוסק דתי-לאומי, ראש ומייסד מכון צומת. (נולד באייר ה'תש"א) י"ב בחשוון – י"ד בחשוון חשוון כ-71.4% (בדיוק: 5 שביעיות) מכלל השנים. כ-28.6% (בדיוק: 2 שביעיות) מכלל השנים.
ישיבת כנסת בית יצחק

ישיבת כנסת בית יצחק (ידועה גם כישיבת קמניץ') הייתה אחת מישיבות ליטא. בין השנים תרס"ד-ת"ש (1904–1940) כיהן כראש ישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ. הישיבה נוסדה בשנת תרנ"ח (1897) בסלובודקה המהווה פרבר של קובנה על ידי הרב צבי הירש רבינוביץ שעשה זאת להנצחת אביו, הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. בתרס"ד (1904) מונה לראשות הישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ. בשנת תרע"ד (1914) עברה הישיבה למינסק כדי להתרחק מחזית הלחימה במלחמת העולם הראשונה. אולם בשנת תרע"ז (1917) התקרבה החזית למינסק והישיבה נדדה שוב, לקרמנצ'וג. בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון ברוסיה עברה הישיבה לווילנה. בשנת תרפ"ו (1926) עברה הישיבה לקמניץ על מנת להתרחק משאון העיר. בשנת תרצ"ו (1937) נחנך עבור הישיבה בניין חדש, שהוקם בהשתדלותו של מר גרשון גאלין, יליד קמניץ שהתגורר בארצות הברית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה ותלמידיה התפזרו. בניין הישיבה הפך תחת השלטון הקומוניסטי לבית קולנוע. בשנות ה-40, לאחר סגירת ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, נוסדה ישיבת קמניץ בארץ ישראל על ידי בנו של ר' ברוך בער הגאון ר' יעקב משה ליבוביץ וע"י הרב משה ברנשטיין, חתנו של הרב ליבוביץ. הרב ראובן גרוזובסקי הרב יהודה לייב לוין, - רבה של מוסקבה הרב שלמה היימן, ראש ישיבת ר' מיילעס הרב חיים צימרמן הרב נחום פרצוביץ, ראש ישיבת מיר הרב אליהו מישקובסקי, ראש ישיבת כפר חסידים הרב משה שמואל שפירא, ראש ישיבת באר יעקב הרב שניאור קוטלר, ראש ישיבת לייקווד הרב גדליה אייזמן, משגיח בישיבת קול תורה הרב ברוך סורוצקין, ראש ישיבת טלז בארצות הברית הרב ראובן יוסף גרשנוביץ, ראש ישיבת הנגב הרב משה סולובייצ'יק, ראש ישיבת לוצרן הרב נתן וכטפוגל, משגיח בלייקווד הלל זיידמן, ‏ישיבת "כנסת בית יצחק" דקאמיניץ, באתר "דעת" לאה בוברובסקי-אלוני, ישיבת "כנסת בית יצחק", בתוך: ספר יזכור לקהילות קמניץ דליטא זסטביה והקולוניות, עמודים 61–63 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The Fun Makers

The Fun Makers הוא האלבום השני מאת להקת הרוק הישראלית איזבו, אשר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2003, בחברת התקליטים לייבלה. במהלך החודשים שלאחר צאת התקליט הוחתמו איזבו בחברת התקליטים Sony BMG, שהוציאה בבריטניה את המיני-אלבום "The Morning Hero EP", אותו ליווה סיבוב הופעות באנגליה, סקוטלנד והולנד. ב-2006 יצא האלבום בצרפת תחת רוימיוזיק/דיסקוגרף (RoyMusic/Discograph), ובעקבות זאת, יצאה הלהקה לסיבובי הופעות תכופים שם. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי רן שם טוב.  רן שם טוב: גיטרה, שירה, הפקה יונתן לוי: בס שירי הדר: קלידים ניר מנצור: תופים מידע על האלבום The Fun Makers באתר MusicBrainz האלבום The Fun Makers באתר Discogs The Fun Makers באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפרדוקס של ראסל

הפרדוקס של ראסל הוא פרדוקס שהציע הפילוסוף והלוגיקן ברטראנד ראסל בשנת 1901, במכתב ששלח למייסדה של הלוגיקה המתמטית, גוטלוב פרגה. לפרדוקס הייתה השפעה מכרעת על התפתחותה של תורת הקבוצות ועל התפתחות המתמטיקה בכלל. פרגה, שקיבל את מכתבו של ראסל זמן קצר לפני השלמת הכרך השני של ספרו "יסודות האריתמטיקה", הבין שגישתו המקורית, המכונה היום תורת הקבוצות הנאיבית, גורמת לסתירה, וויתר על השלמת הספר. מוסכמה בסיסית בתורת הקבוצות קובעת שקבוצה מוגדרת על-פי האיברים השייכים לה. ראסל התייחס להנחה יסודית אחרת, שלפיה אפשר (לכאורה) להגדיר קבוצה באמצעות כלל שיקבע מהם האיברים השייכים לה. כדי להציג את הפרדוקס של ראסל, נאמר שקבוצה גדולה היא קבוצה הכוללת את עצמה כאיבר, וכל קבוצה אחרת (כלומר, שאיננה איבר של עצמה), היא קבוצה קטנה. ראסל הגדיר את X {\displaystyle X} כקבוצה שמכילה את כל הקבוצות הקטנות (ורק אותן), ושאל: האם X {\displaystyle X} היא קבוצה קטנה או גדולה? אם X {\displaystyle X} קבוצה קטנה, הרי שלפי הגדרתה כקבוצת כל הקבוצות הקטנות היא כוללת את עצמה כאיבר, אבל אז היא קבוצה גדולה לפי ההגדרה. מאידך, אם X {\displaystyle X} קבוצה גדולה עליה לכלול את עצמה כאיבר, אבל זו סתירה להנחה שכל האיברים ב- X {\displaystyle X} הם רק קבוצות קטנות. בכל מקרה מתקבלת סתירה. במילים אחרות, ההנחות שלפיהן הקבוצה X {\displaystyle X} קיימת וחייבת להיות קטנה או גדולה, מוליכות לסתירה. ניסוח פופולרי ממיר את מושגי תורת הקבוצות בסיפור על הספר בעיירה הנידחת: בעיר נידחת היה ספר אשר עבד רק בשביל אנשי העיירה והוא היה הספר היחיד בעיירה. לספר היה חוק מיוחד במספרה: הספר לא מספר אדם בעיירה שמספר את עצמו, ומספר כל אדם שלא מספר את עצמו. השאלה המתבקשת היא: מה קורה כאשר הספר צריך להסתפר? אז לפי חוקי מספרתו, אם הספר מספר את עצמו אז הוא אמור לא לספר את עצמו, אבל אם הוא לא מספר את עצמו אז הוא אמור לספר את עצמו, ומגיעים לסתירה. הלוגיקאים שבאו בעקבות תובנתו של ראסל, וראסל עצמו בראשם, הבינו שמקור הפרדוקס הוא באפשרות לאסוף איברים בכל דרך לכדי בנייה של קבוצה. כדי למסד את תורת הקבוצות באופן שלא יכיל סתירות, יש צורך להגדיר באופן מסודר אילו אוספים יכולים להיחשב לקבוצות. בתחילת הדרך היו כמה גישות לסוגיה זו, כמו למשל תורת הטיפוסים. בהמשך התברר שהגישה היעילה ביותר היא תורת הקבוצות האקסיומטית שפיתחו צרמלו ופרנקל. במסגרת זו, אחת האקסיומות החשובות היא אקסיומת ההפרדה, המאפשרת לבנות קבוצה חדשה על ידי ליקוט איברים של קבוצה קיימת. מנקודת מבט זו, הפרדוקס של ראסל מוכיח ש'קבוצת כל הקבוצות' אינה קיימת, משום שאחרת אפשר היה לבנות ממנה את קבוצת כל הקבוצות שאינן שייכות לעצמן, שאינה קיימת לפי הפרדוקס. פרדוקס זה ודומים לו שינו כליל את פני תורת הקבוצות מתורה שבה כל הקבוצות נבנות מתוך קבוצה אוניברסלית, 'קבוצת כל הקבוצות' ותת-קבוצות שלה לתורה שבה כל הקבוצות נבנות מתוך קבוצה ריקה וקבוצות המכילות אותה. רעיון דומה לפרדוקס של ראסל מאפשר להוכיח שקבוצת החזקה של קבוצה A {\displaystyle A} היא לעולם גדולה מן הקבוצה A {\displaystyle A} עצמה, וזהו תוכנו של משפט קנטור. פרדוקס הספר הפרדוקס של קנטור הפרדוקס של בורלי-פורטי מריוס כהן, "פרדוקס ראסל", גליליאו 105, מאי 2007. סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2007. גדי אלכסנדרוביץ', הפרדוקס של ראסל ומשפט קנטור, באתר "לא מדויק", 20 בנובמבר 2010 הפרדוקס של ראסל, באתר MathWorld (באנגלית) ג'פרי קפלן, הסבר על פרדוקס ראסל, סרטון באתר יוטיוב, 2022 (באנגלית) הפרדוקס של ראסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צינור הנפט כירכוכ–חיפה

צינור הנפט כירכוכ–חיפה (נקרא גם: צינור הנפט מוסול–חיפה; באנגלית: Mosul-Haifa oil pipeline) הוא צינור באורך 942 קילומטר שהוביל נפט גולמי משדות הנפט שבכירכוכ בעיראק דרך ירדן לחיפה. הנפט עבר בצינור במשך 10 ימים מתחילתו ועד סופו, וכשהגיע לחיפה זוקק בבתי הזיקוק בחיפה, נאגר במכלים, ומהם הוזרם למכליות שהובילו אותו לאירופה. הצינור החל לפעול בשנת 1935, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, והפסיק לפעול בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל. הצינור הוקם בשנת 1935 על ידי חברת הנפט העיראקית (IPC), בתקופה שרוב המזרח התיכון ותוואי הצינור היה תחת שליטה או חסות בריטית. הצינור הוקם במקביל להקמתו של צינור נפט מקביל מכירכוכ לטריפולי שבלבנון. הצינור הוטמן באדמה בעומק של 75 ס"מ. הצינור היה עשוי פלדה, ולמניעת קורוזיה נעטף בביטומן ומעליו נייר אזבסט. 85% מהצינור היו בקוטר 12 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 50 אטמוספירות, ו-15% מהצינור היו בקוטר של 10 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 62 אטמוספירות. בקטע של 7.5 ק"מ שבו ירד הצינור מרמת הגלעד לעמק הירדן היה קוטרו 8 אינץ' בלבד, כדי להאט את הזרימה בירידה התלולה. לאורך הצינור היו שמונה תחנות שאיבה. הצינור ובתי הזיקוק בחיפה הוקמו על ידי הבריטים כחלק מההערכות לקראת מלחמה צפויה, ואכן סיפקו את צורכי הדלק של הצבא הבריטי והאמריקאי באגן הים התיכון במלחמת העולם השנייה. הצינור היה יעד מועדף לפגיעה מצד הכנופיות הערביות בתקופת המרד הערבי הגדול, ואחד מתפקידיהן של פלגות הלילה המיוחדות של אורד וינגייט היה להגן על הצינור מפני פגיעה. בתקופה מאוחרת יותר, היה הצינור יעד לפגיעה של האצ"ל. בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל ופרוץ מלחמת העצמאות, הופסקה פעולת הצינור. בימינו משמש קטע הצינור העובר ברמת יששכר להובלת מי השקיה לשדות הקיבוצים שבאזור. הצינור נוקה, שופץ ומופעל על ידי חברת מקורות. בשנת 2003, לאחר כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית, דיבר שר התשתיות, יוסף פריצקי, על אפשרות הפעלתו מחדש של הצינור. לאורך הצינור פעלו שמונה תחנות שאיבה שסומנו ממזרח למערב. התחנות מכירכוכ לח'דיתה סומנו באות K (כירכוכ) והתחנות מערבה יותר סומנו באות H (חיפה). התחנות בקטע המסתעף לטריפולי, סומנו באות T. להלן מיקום התחנות: K1 35°30′55″N 044°18′49″E﻿ / ﻿35.51528°N 44.31361°E﻿ / 35.51528; 44.31361﻿ (K1 Pumping Station) K2 34°54′47″N 043°24′50″E﻿ / ﻿34.91306°N 43.41389°E﻿ / 34.91306; 43.41389﻿ (K2 Pumping Station) K3 34°04′31″N 042°21′07″E﻿ / ﻿34.07528°N 42.35194°E﻿ / 34.07528; 42.35194﻿ (K3 Pumping Station) H1 33°47′23″N 041°27′37″E﻿ / ﻿33.78972°N 41.46028°E﻿ / 33.78972; 41.46028﻿ (H1 Pumping Station) H2 33°22′38″N 040°37′04″E﻿ / ﻿33.37722°N 40.61778°E﻿ / 33.37722; 40.61778﻿ (H2 Pumping Station) H3 34°04′30″N 042°21′07″E﻿ / ﻿34.07500°N 42.35194°E﻿ / 34.07500; 42.35194﻿ (H3 Pumping Station) H4 32°30′09″N 038°11′32″E﻿ / ﻿32.50250°N 38.19222°E﻿ / 32.50250; 38.19222﻿ (H4 Pumping Station) H5 32°10′32″N 037°07′36″E﻿ / ﻿32.17556°N 37.12667°E﻿ / 32.17556; 37.12667﻿ (H5 Pumping Station) צינור הנפט כירכוכ-ג'ייהאן צינור הנפט כירכוכ-בניאס חברת הנפט העיראקית מדיה וקבצים בנושא צינור הנפט כירכוכ–חיפה בוויקישיתוף חנוכת צינור הנפט כירכוכ-חיפה, 7 בפברואר 1935, ארכיון AP פעולות האצ"ל בחיפה ובסביבתה, באתר האצ"ל דוד חיון, האם תחודש פעילות צינור הנפט מוסול-חיפה?, באתר ynet, 8 ביוני 2003
זיילנד

מחוז זיילנד (בהולנדית: Zeeland ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא מחוז בדרום-מערב הולנד. המחוז גובל בצפון עם דרום הולנד, במזרח עם צפון בראבנט, בדרום עם בלגיה ובמערב עם הים הצפוני. בירת המחוז היא מידלבורך. במחוז 380,186 תושבים, הוא המחוז ה-11 במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 1,386 קמ"ר, והוא המחוז ה-10 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 213 איש לקמ"ר, הפרובינציה העשירית בצפיפותה בהולנד. על שם המחוז זיילנד נקראו המקומות הבאים: ניו זילנד, מדינה באוקיאניה עיירות בשם זילנד, במישיגן ודקוטה הצפונית שבארצות הברית וניו ברנזוויק שבקנדה מבצר זיילנד, מבצר שנמצא בטאיוואן מדיה וקבצים בנושא זיילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זיילנד (בהולנדית) זיילנד, ברשת החברתית פייסבוק זיילנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זיילנד, ברשת החברתית אינסטגרם זיילנד, ברשת החברתית LinkedIn זיילנד, סרטונים בערוץ היוטיוב זיילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דון האו

דונלד "דון" האו (באנגלית: Donald 'Don' Howe;‏ 12 באוקטובר 1935 - 23 בדצמבר 2015) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי. האו נולד בוולברהמפטון ושיחק לאורך רוב הקריירה שלו במועדון וסט ברומיץ' אלביון, אליו הצטרף בדצמבר 1950. הוא חתם על חוזה מקצוען בנובמבר 1952, אך רק ב-1955 ערך את הופכת הבכורה שלו במשחק נגד אברטון. האו שיחק בעמדת המגן, והשתתף בכ-350 משחקים במדי המועדון במשך 12 שנים, במקביל למשחקיו עבור נבחרת אנגליה שכללו בין השאר השתתפות במשחקי מונדיאל 1958. האו הוחתם על ידי ארסנל של בילי רייט ב-1964, וזכה לקבל את סרט הקפטן של המועדון. אולם, במרץ 1966 הוא שבר את רגלו במשחק נגד בלקפול, ומעולם לא הצליח להתאושש מספיק מהפציעה על מנת לחזור להרכב הראשון. האו פרש מכדורגל והתמנה למאמן קבוצת המילואים של ארסנל תחת ברטי מיי, והחל לאמן את הקבוצה לאחר עזיבתו של דייב סקסטון ב-1968. המועדון זכה בדאבל ב-1971 כאשר האו הוא חלק חשוב מהצוות, אך זמן קצר לאחר מכן הוא חזר לווסט ברומיץ' כמאמן. האו לא זכה להצלחה רבה בווסט ברומיץ', שירד לליגה השנייה ב-1973. לאחר מכן הוא עבר לטורקיה והחל לאמן את גלאטסראיי, חזר לאנגליה ואימן את לידס יונייטד, ולבסוף הצטרף לארסנל ב-1977 כעוזרו של טרי ניל. האו גם היה חלק מצוות האימון של נבחרת אנגליה ב-1981, ועבד תחת רון גרינווד. כאשר גרינווד פרש ב-1982 האו המשיך לעבוד תחת המאמן החדש בובי רובסון. טרי ניל פוטר ב-16 בדצמבר 1983 והאו התמנה לממלא מקומו. הוא קיבל את מינוי הקבע לאחר המשחק נגד לסטר סיטי ב-28 באפריל 1984. למרות הבאתם של שחקנים צעירים חדשים כגון טוני אדמס, דייוויד רוקאסל וניאל קווין, הוא לא הצליח להוביל את המועדון לתארים כלשהם. בשלוש עונותיו של האו בארסנל המועדון סיים במקום ה-6 וה-7 (פעמיים), אם כי למשך תקופה קצרה באוקטובר 1984 הוא הוליך את הליגה. האו התפטר מתפקידו ב-22 במרץ 1986, זמן קצר לאחר המשחק נגד קובנטרי סיטי. בעיתוני הספורט הועלתה השערה כי ההתפטרות היא בעקבות כוונתה של הנהלת ארסנל להחליף את האו בטרי ונבלס, אך לבסוף היה זה ג'ורג' גרהאם שקיבל את המשרה. האו הצטרף לווימבלדון כעוזרו של בובי גולד, וסייע לתכנן את האסטרטגיה שהובילה לניצחון בגמר גביע ה-FA נגד ליברפול. האו אימן את קווינס פארק ריינג'רס בין 1989 ל-1991, ואת קובנטרי סיטי ב-1992 כמאמן זמני. האו החל לעסוק גם בעיתונאות ובשדרנות, והפך לפרשן משחקי הסרייה א' בערוץ 4 הבריטי. האו חזר לתחום האימון והתמנה לתפקיד עוזר המאמן של טרי ונבלס בנבחרת אנגליה באמצע שנות ה-90 (כולל יורו 1996), וב-1997 חזר לארסנל בפעם האחרונה כמאמן קבוצת הנערים. הוא פרש מאימון בקיץ 2003 (אם כי מדי פעם מאמן קבוצות נערים ברחבי הממלכה המאוחדת), אך המשיך לכתוב מדי פעם טורי פרשנות עבור אתר האינטרנט של ה-BBC. להאו היה טור קבוע במגזין הרשמי של ארסנל. בשנת 2004 הוא הוכתר כאחד מ-16 השחקנים הטובים ביותר בתולדות וסט ברומיץ' אלביון, לאחר משאל שאורגן לרגל חגיגות 125 שנים להקמת המועדון. בשלהי 2007 ובתחילת 2008 הוא עבד עם התאחדות הכדורגל של אירלנד כחלק מפאנל של שלושה אנשים שמינה את ג'ובאני טרפטוני למאמן נבחרת אירלנד. טוני מתיוס, The Who's Who of West Bromwich Albion (עמוד 117),‏ Breedon Books ‏(ISBN 1-85983-474-4) מדיה וקבצים בנושא דון האו בוויקישיתוף דון האו, באתר Transfermarkt דון האו, באתר National Football Teams דון האו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt כתבה על 16 השחקנים הטובים ביותר בתולדות וסט ברומיץ' אלביון (האתר הרשמי) פרופיל באתר Englandstats.com‏
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי

היכל התהילה של הכדורגל האנגלי ממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי במנצ'סטר, אנגליה. מטרתו של היכל התהילה להבליט את הישגיהם של הכישרונות האנגלים הטובים ביותר, כמו גם של הלא-אנגלים שהפכו לדמויות חשובות ובולטות בכדורגל האנגלי. כל שנה נכנסים להיכל חברים חדשים, בטקס שנערך בספטמבר או באוקטובר. נשיא המוזיאון הוא סר בובי צ'רלטון, שהיה אחד מהכדורגלנים הבולטים ביותר בתולדות מנצ'סטר יונייטד. החברים נבחרים על ידי ועדה המכילה כמה מהשמות הגדולים ביותר בכדורגל האנגלי, כולל סר אלכס פרגוסון, סר טרבור ברוקינג ו-ויני ג'ונס. על מנת להיכנס להיכל התהילה חייב המועמד להיות בן 30 לפחות ולשחק או לאמן לפחות 5 שנים באנגליה, למעט חבר אחד, דאנקן אדוארדס, שנהרג בגיל 21 באסון האווירי במינכן, והיה רחוק רק חודשיים מלהשלים חמש שנים במנצ'סטר יונייטד. מוזיאון הכדורגל הלאומי הוקם על מנת לשמר, לתעד ולתת פרשנות לחלק מאוספי המזכרות החשובים ביותר של התאחדות הכדורגל האנגלית. המוזיאון המקורי, אשר נחנך בשנת 2001, נבנה בסמוך לאצטדיון דיפדייל, מגרשה הביתי של פרסטון נורת' אנד. חבר הנאמנים של המוזיאון אישר בהצבעה את העברתו למרכז התערוכות אורביס שבמרכז מנצ'סטר. המוזיאון החדש במנצ'סטר נחנך בשנת 2012. במוזיאון יש גם כאלפיים פריטים המוצגים בכל רגע נתון, ואלפים נוספים באחסון. אחדים מהמוצגים הבולטים הם: שני הכדורים ששימשו במשחק הגמר של מונדיאל 1930. הכדור ששימש בגמר מונדיאל 1966, בו ניצחה נבחרת אנגליה את נבחרת גרמניה המערבית. העתק של גביע ז'יל רימה, שהוכן בחשאי על ידי התאחדות הכדורגל האנגלי ב-1966 לאחר שהגביע המקורי נגנב, והונף על ידי השחקנים האנגלים בגמר מונדיאל 1966. חולצת הקפטן ממשחק הכדורגל הבינלאומי הרשמי הראשון בהיסטוריה של הכדורגל, שנערך ב-1872 ובו התמודדו נבחרת אנגליה ונבחרת סקוטלנד. תלבושת כדורגל הנשים המוקדמת ביותר בעולם, המתוארכת לשנות ה-90 של המאה ה-19. כחלק מחגיגות בירת התרבות של אירופה של העיר ליברפול, הוזמן מוזיאון הכדורגל הבריטי להציג היכל תהילה נוסף בעיר. הוועדה הבוחרת נתבקשה לבחור את השחקנים, המאמנים והקבוצות הטובים ביותר בכל הזמנים, בהתבסס על הופעותיהם באירופה. שחקנים צפון אירלנד ג'ורג' בסט ויילס ג'ון צ'ארלס אנגליה סר בובי צ'רלטון סקוטלנד קני דלגליש אנגליה קווין קיגן מאמנים סקוטלנד סר מאט באזבי אנגליה בריאן קלאף סקוטלנד סר אלכס פרגוסון אנגליה בוב פייזלי אנגליה סר בובי רובסון קבוצות מנצ'סטר יונייטד - 1968 ליברפול - 1978 הכדורגלן האירופאי הטוב ביותר בכל הזמנים צרפת מישל פלאטיני בנוסף, אוהדי שתי הקבוצות הגדולות של העיר, ליברפול ואברטון, בחרו את שחקני קבוצתם המצליחים ביותר במפעלים האירופאים: אנגליה סטיבן ג'רארד - ליברפול וויילס נוויל סאות'הול - אברטון אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה של הכדורגל האנגלי מדיה וקבצים בנושא היכל התהילה של הכדורגל האנגלי בוויקישיתוף האתר הרשמי של היכל התהילה אתר המוזיאון