laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת הישן במיינדזיז'ץ פודלסקי

בית הכנסת הישן במיינדזיז'ץ פודלסקי (בפולנית: Old synagogue in Międzyrzec Podlaski) היה בית כנסת יהודי העשוי עץ שהיה למעשה בית הכנסת הראשון של יהודי העיירה מיינדזיז'ץ פודלסקי בפרובינציית לובלין שבפולין. הקמתו הייתה ככל הנראה לפני אמצע המאה ה-16. האזכור העתיק ביותר לקיומו של בית הכנסת הוא משנת 1569. לאחר מכן מוזכר אף בשנת 1644. בית הכנסת נשרף בשריפה של שנת 1718 (לפי מאיר אדלבוים, השריפה הייתה בראשית שנות ה-60, וככל הנראה מדובר בשריפה שאינה קשורה לבית הכנסת הראשון מהמאה ה-16, שכן כיוון שהבתים במקום היו עשויים עץ השריפות היו תכופות). שנים מספר לאחר השריפה ניתן אישור ליהודים מהבישוף של וולוצ'ין לבניית בית כנסת חדש, ובעקבות כך נבנה בית כנסת מלבנים במקום בית הכנסת הקודם שהיה מעץ והוא נקרא בית הכנסת החדש במיינדזיז'ץ פודלסקי. הוא שירת את יהודי מיינדזיז'ץ פודלסקי עד מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת החדש במיינדזיז'ץ פודלסקי מיינדזיז'ץ פודלסקי בית הקברות היהודי במיינדזיז'ץ פודלסקי אדלבוים מ. Fun ir brejszis biz erew der welt-milchome, די ג'ידן - שטות מזריץ', בואנוס איירס, 1957 בית הכנסת הישן במיינדזיז'ץ פודלסקי, באתר השטעטל הוירטואלי (בפולנית)
דייגו קונדה

דייגו חוסה קוֹנְדֶה אלקולדו (בספרדית: Diego José Conde Alcolado; נולד ב-28 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ויאריאל מלה ליגה. קונדה נולד במדריד והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד בשנת 2007. הוא קודם לקבוצת המילואים לקראת עונת 2017/2018, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 בנובמבר 2017 כשפתח בהרכב במשחק הליגה השנייה מול דפורטיבו פבריל. לאחר שבילה את העונה כשוער המחליף מאחורי מיגל רומן, האריך קונדה את חוזהו עד 2021. ב-1 ביולי 2018 הוא הושאל לנבאלקארנרו מהליגה השלישית. לאחר סיום תקופת ההשאלה שב לקבוצת המילואים. ב-28 באוגוסט 2020 הושאל לעונה אחת ללגנס מהליגה השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 בספטמבר, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 מול דפורטיבו לוגו. ביולי 2021 הצטרף לחטאפה מלה ליגה, תחילה כשוער שלישי מאחורי רובן יאנז ודויד סוריה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-4 בפברואר 2022, כשנכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה בניצחון 0–3 על לבאנטה. לאחר שנותר שוער שלישי מאחורי סוריה וקיקו קאסייה במהלך עונת 2022/2023, הוא שב ללגנס מהליגה השנייה ב-16 ביוני 2023 וחתם על חוזה קבוע לשנתיים. כשוער פותח הוא זכה בפרס ריקרדו זאמורה (פרס הניתן לשוער הטוב ביותר בעונה) לאחר שספג רק 27 שערים במהלך העונה וקבוצתו העפילה ללה ליגה כאלופת הליגה השנייה. ב-2 ביולי 2024 חתם על חוזה לחמש שנים בוויאריאל מלה ליגה. אחותו של קונדה, מריה, היא שחקנית כדורסל מקצוענית. דייגו קונדה, באתר Transfermarkt דייגו קונדה, באתר Soccerway דייגו קונדה, באתר BDFutbol דייגו קונדה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייגו קונדה".
קלרנס לונג

קלרנס דיקינסון "דוק" לונג ג'וניור (באנגלית: Clarence Dickinson "Doc" Long, Jr.‏; 11 בדצמבר 1908 – 18 בספטמבר 1994) היה חבר קונגרס אמריקאי דמוקרטי שייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד מ-3 בינואר 1963 ועד 3 בינואר 1985. לונג נולד בסאות' בנד, אינדיאנה ב-11 בדצמבר 1908. הוא קיבל את התואר הראשון שלו בוושינגטון וג'פרסון קולג' ב-1932, ואת התואר השני והדוקטורט שלו. בכלכלה מאוניברסיטת פרינסטון ב-1935 ו-1938, בהתאמה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה תחת הכותרת "מחזורים ארוכים בתעשיית הבנייה העסקית, ציבורית ומגורים בערי ארצות הברית, 1856–1935." הוא שירת גם בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה חבר לשעבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית לנשיא (1953–1954 ו-1956–1957) ובשנות ה-30 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ווסליאן ולאחר מכן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1946 – 1963). בשנת 1962 נבחר לונג לכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, וכיהן בתפקיד זה מ-3 בינואר 1963 ועד 3 בינואר 1985. לונג הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1964 ו-1968, וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965. לונג הפך ליושב ראש ועדת המשנה לפעולות חוץ של ועדת ההקצאות של הבית. בתפקיד זה פיקח על תקציב סיוע החוץ. תמיכתו של לונג במוג'אהדין האנטי-סובייטי סופרה בסרט "מלחמתו של צ'ארלי וילסון", שבו גילם את לונג נד ביטי. לונג הובס לבחירה מחדש על ידי הרפובליקנית הלן דליץ' בנטלי ב-1984. לונג נפטר ב-18 בספטמבר 1994 בביתו בקוקיסוויל, מרילנד. קלרנס לונג, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) קלרנס לונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Carson, Larry (20 בספטמבר 1994). "Former Rep. Clarence Long dead at 85". The Baltimore Sun. {{cite news}}: (עזרה) Long, Clarence D. (1938). Long cycles in the building industry business, public, and residential building in United States cities, 1856-1935 (באנגלית). "H.R. 7152. PASSAGE". "TO PASS H.R. 2516, A BILL TO ESTABLISH PENALTIES FOR INTERFERENCE WITH CIVIL RIGHTS. INTERFERENCE WITH A PERSON ENGAGED IN ONE OF THE 8 ACTIVITIES PROTECTED UNDER THIS BILL MUST BE RACIALLY MOTIVATED TO INCUR THE BILL'S PENALTIES". "TO PASS H.R. 6400, THE 1965 VOTING RIGHTS ACT".
ורנון וולאס תומסון

ורנון וולאס תומסון (באנגלית: Vernon Wallace Thomson;‏ 5 בנובמבר 1905 – 2 באפריל 1988) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסיון בשנים 1935–1951, לאחר מכן ועד 1957 כתובע הכללי של מדינתו, לאחר מכן ועד 1959 כמושל ויסקונסין ה-34, וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1961–1974. ורנון וולאס תומסון נולד בעיר ריצ'לנד סנטר שבוויסקונסין. ב-1925 הוא למד באוניברסיטת קארול, אך סיים ב-1927 את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ב-1932 הוא קיבל תואר במשפטים והחל לעסוק בעריכת דין. תומסון החל להיות מעורב בפעילות המפלגה הרפובליקנית. בשנים 1944–1951 הוא כיהן כראש עיריית ריצ'לנד סנטר, והיה חבר אספת המדינה של ויסקונסין בשנים 1935 - 1951, מתוכם בשנים 1939–1945 כיהן כיושב ראש הבית. לאחר תום כהונתו בשנים תפקידים אלו ועד 1957 הוא כיהן כתובע הכללי של ויסקונסין. ב-1956 נבחר תומסון למשרת מושל ויסקונסין, לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים ויליאם פרוקסמיר. ב-1958 הוא נוצח בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל על ידי גיילורד נלסון. ב-1960 נבחר תומסון לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השלישי לקונגרס של ויסקונסין. בהמשך הוא נבחר מחדש וכיהן במשך שש תקופות כהונה נוספות בבית הנבחרים. בבחירות של 1974 הוא הובס על ידי אלווין בלדוס, והתפטר לפני תום תקופת כהונתו באופן רשמי. הוא היה חבר בוועדת הבחירות הפדרלית. ורנון וולאס תומסון נפטר בוושינגטון די. סי. ב-2 באפריל 1988, בגיל 82. הוא נטמן בבית הקברות של ריצ'לנד סנטר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1756 מדיה וקבצים בנושא ורנון וולאס תומסון בוויקישיתוף ורנון וולאס תומסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ורנון וולאס תומסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ורנון וולאס תומסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) ורנון וולאס תומסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המינהל הכללי לביטחון פנים (אלג'יריה)

המינהל הכללי לביטחון פנים (בצרפתית: Direction générale de la Sécurité intérieure, בראשי תיבות: DGSI), המכונה לפעמים פשוט ביטחון פנים (SI), הוא שירות הביון האלג'יראי מאז 2016, יורש מחלקת המודיעין והביטחון (DRS). המינהל פועל בשיתוף פעולה עם המנהלת הכללית לביטחון חוץ (DGDSE) והמנהלת הכללית למודיעין טכני (DGRT) על מנת להגן על האינטרסים החיוניים של המדינה. השירות הוקם בדמות המקבילה הצרפתית, DGSI. באשיר טרטאג (20 בדצמבר 2001 עד 25 בספטמבר 2013) עבדול חמיד בן דאוד (25 בספטמבר 2013 עד יולי 2015) בורה ראזיק (יולי 2015 עד 21 באפריל 2019) ואסיני בואצה (21 באפריל 2019 עד 13 באפריל 2020) עבדול גאני ראשידי (13 באפריל 2020 עד 19 ביולי 2022) ג'מאל כחל (19 ביולי 2022 ואילך) ערך זה הוא קצרמר בנושא אלג'יריה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בראדלי נקואנה

בראדלי נקואנה (באנגלית: Bradley Nkoana; נולד ב-29 בינואר 2005) הוא אתלט דרום אפריקאי, סגן אלוף אולימפי (פריז 2024) בריצת שליחים 4x100 מטר. באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכה במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם שון מסוואנגאני, באיאנדה ואלאזה ואקאני סימבינה בשיא אפריקה חדש של 37.57 שניות, אחרי קנדה (37.50 שניות) ולפני הממלכה המאוחדת (37.61 שניות). ריצת 100 מטר: 10.03 שניות (2024) ריצת 200 מטר: 20.88 שניות (2024) בראדלי נקואנה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
ויליאם מקרירי

ויליאם מקרירי (באנגלית: William McCreery‏; 1750 – 8 במרץ 1814) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממרילנד. מקרירי נולד ב-1750 במחוז אלסטר שבממלכת אירלנד, קיבל השכלה מוגבלת והיגר לארצות הברית בצעירותו, שם התמקם במרילנד. הוא עסק בעיסוקים חקלאיים, ונבחר כדמוקרטי-רפובליקאי לקונגרס השמיני ולשני הקונגרסים הבאים, וכיהן מ-4 במרץ 1803 עד 3 במרץ 1809. בקונגרס, מקרירי כיהן כיו"ר ועדת המסחר. לאחר כהונתו בקונגרס, הוא חידש את עיסוקיו בחקלאות, וכן כיהן כחבר בסנאט של מרילנד מספטמבר 1811 ועד מותו בביתו הכפרי, "קלובר היל", ליד רייסטרסטאון, מחוז בולטימור, מרילנד ב-8 במרץ 1814. ויליאם מקרירי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם מקרירי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
דרור זיו

דרור זיו הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי. זיו התפרסם בעיקר מתפקידו בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתור תומר, ובסדרה "דאוס" בתור קינג, וגם בסרט "הדילרים" בתור איציק הספורטאי. זיו התגייס לגבעתי בגדוד צבר והיה חייל קרבי. בשנים 2001-2004 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "הילדים מגבעת נפוליאון" ששודרה בערוץ הילדים במשך שלוש עונות גילם את תומר. בשנת 2003 השתתף בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם" גילם את איתמר אמסלם בנו של אלי. באותה השנה השתתף בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "תיק סגור" שיחק את צ'יקו. בשנת 2009 הופיע בסרט "הזמן שנותר" בתור חייל בדייג. בשנת 2010 שיחק בסדרת הטלוויזיה "דאוס" ששודרה בערוץ הילדים בחברת הכבלים של YES גילם את דמותו של קינג. בשנת 2012 השתתף בסרט "הדילרים" בתפקיד איציק הספורטאי. בשנת 2015 השתתף בפרסומת של חברת "URBAN" לצידם של יניב סוויסה, ושולה זקן. בשנת 2016 הופיע בסדרת דרמת המתח של HOT "עקרון ההחלפה" גילם את אליאס. נשוי להדס זיו העוסקת בהתפתחות אישית, תודעת שפע, ואורח חיים בריא, אב לארבעה, ומקיים אורח חיים דתי. בשנת 2019 קיים הפעלות לילדים והוא קרא לעצמו "דרור הגיבור". זיו שיתף בסרטון שאשתו העלתה לאינסטגרם ולטיקטוק שפרש מעולם המשחק בגלל שהתגייס ליחידה קרבית וגם מפני שזה היה חשוב לאביו שיתגייס ושלא יוותר על הגיוס שלו, וגם שיתף שכיום עולם המשחק פחות מדבר אליו כקריירה אלה כתחביב מכיוון שהתחזק ונהיה דתי. דרור זיו, ביישום טיקטוק דרור זיו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דרור זיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דרור זיו, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" דרור זיו, באתר ספר הקולנוע הישראלי יפעת יעקובסון, ילדי הגבעה, באתר ynet, 1 בינואר 2003
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1978)

הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 1978 (באנגלית: 1978 United States Senate election in Delaware) התקיימו ב-7 בנובמבר 1978. הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ו ביידן זכה בבחירה מחדש לקדנציה שנייה, והביס את המועמד הרפובליקני ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור בניצחון מוחץ. זוהי הבחירות הראשונות מבין חמש בהן זכה ביידן בכל המחוזות. הפריימריז של המפלגה הרפובליקנית נערכו ב-9 בספטמבר 1978. ונמה היה בעבר עצמאי לפני שהכריז על עצמו כמועמד במרץ 1978. המועמדים ונמה ובקסטר תוארו על ידי הוושינגטון פוסט כ"שני שמרנים של רייגן שחושבים באופן זהה" אך נבדלו זה מזה מבחינת הרקע וה"סגנון האישי". ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור, רשם החוקים במחוז סאסקס ג'יימס אלין ונמה, יצרן שלטי קרטון, פעיל באוטובוסים נגד ביטול הפרדה, נשיא הוועדה לפעולה חיובית והאיגוד הלאומי של בתי ספר בשכונה ג'יימס ה. בקסטר ג'וניור (R), רשם החוקים של מחוז סאסקס ג'ו ביידן (D), סנטור מכהן מטעם דלאוור התמודד לבחירתו מחדש דונלד ג. גיז (A), מהנדס, מועמד רב שנתי וקצין במילואים של חיל האוויר האמריקאי Edmonds, Rick (9 בספטמבר 1978). "Conservative Rivals Face Delaware Vote". The Washington Post (Digital). נבדק ב-9 בפברואר 2023. {{cite news}}: (עזרה) "James H. Baxter Jr., farmer, politician". Cape Gazette. 13 באוגוסט 2018. נבדק ב-1 באוגוסט 2021. {{cite news}}: (עזרה) "James Allyn Venema". Legacy.com. delawareonline. ארכיון מ-8 בספטמבר 2021. נבדק ב-8 בספטמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Our Campaigns - Candidate - James E. Venema". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-2021-09-08. "Our Campaigns - Candidate - Donald G. Gies". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-2021-09-06. "DONALD GIES". Legacy.com. 21 במאי 2008. ארכיון מ-6 בספטמבר 2021. נבדק ב-2021-09-06. {{cite web}}: (עזרה)
אמיר מזאריב

אמיר מזאריב (בערבית: امير مزاريب; נולד ב-20 בנובמבר 1963) הוא פוליטיקאי בדואי-ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית זרזיר בשנים 2018–2024. נולד לסאלח ואשתייא וגדל ביישוב בית זרזיר שבגליל התחתון. בן לשבט הגדול ביישוב. דודו הוא הקצין עמוס ירקוני שפיקד על סיירת שקד ומונה בהמשך גם למושל מרכז סיני. למד בבית ספר יסודי ערב אלמזאריב ובתיכון מקיף "עמל" זרזיר. בנובמבר 1982 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים בגדוד 890 במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שירת ביחידת מודיעין. והוא ממייסדי יחידת הסיור המדברית 585 בדרום ואף שירת בה. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן אלוף. משנת 1993 שירת במשרד הביטחון במגוון תפקידים ובתפקיד מודיעני בכיר במשרד ראש הממשלה עד יציאתו לפנסיה בשנת 2008. לאחר מכן עבד במועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כ-11 שנים, שם ניהל את מחוז מגזר מיעוטים. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה מול חמישה מועמדים. בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 24.76% ועלה לסיבוב שני מול עאטף גריפאת בו הפסיד עם 44.75% לעומת 55.25% לגריפאת. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה בשנית מול שישה מועמדים. בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 33.63% ועלה לסיבוב שני מול חסן הייב בו ניצח עם 55.32% לעומת 44.68% להייב. במקביל כיהן כיו"ר פורום הרשויות הבדואיות בצפון. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021, הביע תמיכה בבנימין נתניהו. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד לקדנציה נוספת מול מוחמד ג'ואמיס הייב חסן ועאטף גריפאת, מזאריב זכה ל-19.19% מהקולות ולא עלה לסיבוב שני. הוא בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל והמזרח ותיכון תואר שני במנהל ציבורי ומתמחה בשלטון המקומי תואר שני במנהל ציבורי ומתמחה בביקורת פנימית וציבורית מאוניברסיטת חיפה. הוא נשוי לאמירה ואב לשלושה. מתגורר בזרזיר. אמיר מזאריב, ברשת החברתית פייסבוק אסתר זנדברג, אני, בדואי ישראלי שורשי, מנהל אתרי מורשת, לא ציפיתי לכזה יחס מהעם היהודי, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2018 נבחרי השנה 2022 - אמיר מזאריב יו"ר המועצה המקומית של זרזיר, באתר כלכליסט 360 שני שדמה ואלכסנדרה לוקש, בדואים נגד חוק הלאום: "המדינה בגדה בנו, מה נגיד להורים השכולים?", באתר ynet, 1 באוגוסט 2018 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 6701, עמ' 1624 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 8024, עמ' 4037 יוני גבאי, ‏בשפה הערבית: ראש המועצה הודיע על תמיכה בנתניהו, באתר כיכר השבת, 16 במרץ 2021 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12215, התשפ"ד, 19 במרץ 2024, עמ' 6081
ש. פרידמן בע"מ

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] "ש. פרידמן בע"מ" (S. FRIEDMAN LTD) הייתה חברה ישראלית מובילה לייצור מוצרי חימום ומוצרי חשמל ביתיים (כגון: מקררים, תנורי אפייה, מכונות כביסה וכו') בין שנות ה-30 לראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. את החברה הקימו שמואל שמריהו פרידמן ובניו. הם עלו לארץ ישראל מבודפשט, הונגריה, ובשנותיהם הראשונות בארץ התפרנסו מתיקון פרימוסים בבית מלאכה בנחלת שבעה בירושלים. בהמשך החלו בייצור של פתיליות ופרימוסים (שחלקם נמצאים בשימוש עד היום). בשנת 1936 הקימו את מפעל "ש. פרידמן בע"מ" בגבעת שאול בירושלים, שבשנותיו הראשונות ייצור כלי קיבול מפח. במהלך מלחמת העולם השנייה ייצר בעיקר עבור הצבא הבריטי. בראשית שנות ה-40 העסיק המפעל בין 150 ל-400 פועלים בהתאם לכמות העבודה וזמינות חומרי הגלם. באותה עת היה מפעל פרידמן המעסיק הגדול ביותר בירושלים ונאמר עליו "או שאתה עובד בפרידמן או שעבדת בפרידמן או שתעבוד בפרידמן". בשנת 1944 הוחל בייצור תנורי חימום ופרימוסים במפעל. לאחר פטירתו של שמואל פרידמן ירשו את המפעל בניו, פרי ולאיוש. לאיוש עבד כמנהל הטכני והוגה הרעיונות של המפעל ופרי פעל כמנהל כספים, המפעל שגשג והיה בין המפעלים הגדולים בישראל בתחומו. בשנות ה-70 נפטר פרי פרידמן וכעבור כמה שנים נפטר גם לאיוש פרידמן והמפעל סגר שעריו. בין רעיונותיו המקוריים של לאיוש פרידמן: האבטיפוס של ה"טוסטר אובן" של היום. תהליך הייצור שלו היה יקר מדי ויוצרו רק פרטים בודדים ממנו, שנמצאים בבעלות המשפחה. המקרר הראשון בעולם שבו המקפיא היה למטה והמקרר למעלה. אך גם היצור שלו היה יקר מדי, בשל הצורך בשני מנועי קירור לתפעלו, ומעטים ממנו נמכרו. לחברה הייתה במשך שנים רבות בלעדיות על יבוא של מותגים מובילים מהעולם, כגון Hotpoint ,Siltal ,Sanyo ו-Sauter, וכן פס ייצור רחב ביותר של תנורי חימום ואפיה, מכונות כביסה, מקררים וכו'. תנורי החימום "פרידמן", שכונו "פיירסייד", היו מותג ישראלי שנפוץ כמעט בכל בית בישראל בשנות ה-60 וה-70. גוף החימום של התנור היה פתילה שבערה מאספקה של נפט במכל קבוע, ונתונה בתוך גליל קטן מכוסה בכיפת רשת מתכתית, שהתלהטה מחום הבעירה. לוח מתכת קעור ומבריק שימש רפלקטור לאש והפיץ את החום בחדר. תנור פרידמן הונצח ב"שיר הפטנטים" המפורסם של חיים חפר משנות ה-60 כאחת ההמצאות הישראליות המייחדות את הארץ (חפר החליף את השם "פרידמן" בכינוי "זלמן"): "כי זלמן הוא זלמן מה יש לדבר, כי זלמן תמיד הוא הטוב ביותר". שחזור צילום של תנור פרידמן, מפורום אוספים ואספנות באתר תפוז אנשים תנור נפט "פיירסייד", באתר הארץ, 26 באפריל 2006 אתר להנצחת מפעל ש. פרידמן בע"מ ש. פרידמן ז"ל, הארץ, 1 בדצמבר 1957 השבתה בבית חרושת פרידמאן בגבעת שאול, הצופה, 13 באוקטובר 1942 400 פועלים בתווית כלי־קיבול מפח בירושלים, דבר, 9 בינואר 1942 בגבעת שאול, הארץ, 19 בפברואר 1942 חרושת ומלאכה בירושלים, דבר, 3 במאי 1946 בבית החרושת פרידמן, דבר, 31 בינואר 1944 בבתי החרושת בירושלים, הצופה, 19 ביוני 1944
עמנואל ויטורגן

עמנואל (עמנואיל) ויטורגן (ברוסית: Эммануил Гедеонович Виторган‏; נולד ב-29 בדצמבר 1939) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1998 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. מנצח מארק גורנשטיין הוא קרוב משפחתו. עמנואל (עמנואיל) ויטורגן נולד בשנת 1939 בבאקו (אז בתחומי ברית המועצות כיום באזרבייג'ן) למשפחה יהודית. הוריו היו במקור מאודסה. אביו היה מהנדס בתעשיית המזון ומשפחה עברה ממקום למקום מספר פעמים. לימודי בית ספר ויטורגן סיים באסטרחן. לאחר סיום בית ספר ויטורגן נסע למוסקבה אך לא התקבל ללימודי משחק והחל לימודים במכון לתיאטרון בלנינגרד אותו סיים בשנת 1961. הוא החל לעבוד בתיאטרון של פסקוב ואחר כך עבד במספר תיאטראות בלנינגרד. בשנת 1971] ביחד עם אשתו השנייה אלה בלטר הם עברו למוסקבה. הוא עבר מספר תיאטראות עד שבשנת 1984 החל לשחק תיאטרון מאיאקובסקי בו היה שחקן עד לשנת 2005. בשנת 2010 הוא השתתף בהצגה בתיאטרון גשר. בנוסף לעבודות רבות בתיאטרון ויטורגן שיחק בסרטי קולנוע רבים. הוא הצטלם לראשונה בשנת 1967 ועד היום שיחק בכ-123 סרטים. ויטורגן עסק בדיבוב של סרטי הנפשה וסרטים זרים לרוסית. ויטורגן היה נשוי שלוש פעמים. מאשתו הראשונה הוא התגרש בשנת 1970. לזוג נולדה בת שעובדת שתחום תיאטרון. בשנת 1970 הוא התחתן עם אלה בלטר, שחקנית תיאטרון. לזוג נולד בן מקסים ויטורגן, שחקן קולנוע וטלוויזיה. בשנת 2000 אלה בלטר נפטרה מסרטן. ויטורגן התחתן בפעם השלישית עם אירינה מלודיק (נולדה ב-1962 ביורמלה). בשנת 2018 ו-2019 נולדו לו בנות. בשנת 1998 לויטורגן הוענק תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. החל משנת 2013 ויטורגן מתנגד למדיניות של ולדימיר פוטין לרבות תמיכה באלכסיי נבלני והתנגדות לפלישת רוסיה לאוקראינה. לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה ויטורגן מתגורר בעיקר מחוץ לרוסיה, בעיקר בלטביה בה נולדה אשתו. אתר האינטרנט הרשמי של עמנואל ויטורגן (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא עמנואל ויטורגן בוויקישיתוף עמנואל ויטורגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עמנואל ויטורגן, באתר AllMovie (באנגלית) עמנואל ויטורגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עמנואל ויטורגן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית)
סמיון פאראדה

סמיון פאראדה (פרדמן) (ברוסית: Семён Львович Фарада‏; 31 בדצמבר 1933-20 באוגוסט 2009) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1999 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. סמיון פרדמן נולד בשנת 1933 בכפר ליד מוסקבה (כיום נמצא בשטח העיר) למשפחה יהודית. הוריו היו במקור מזוויאהל והגיעו למוסקבה ללימודים. אביו עבד בתחום עיבוד עץ. בשנת 1941 הוא גויס לשורות הצבא האדום וקודם לדרגת קצונה. לאחר סיום המלחמה הוא עבד בצבא בתחום לוגיסטיקה. בשנת 1948 בתקופת המאבק נגד קוסמופוליטיות הוא פוטר ממשרד, הועבר לבסיס נידח ונפטר ממחלה בשנת 1952. אמו של סמיון למדה רוקחות. לאחר פטירת בעלה גידלה לבד את סמיון ואחותו (משנת 1992 התגוררה בחיפה עם משפחתה). מגיל חמש סמיון היה ידיד של שכנו ולדימיר רסין. הוא סיים בית ספר עם מדליית זהב. סמיון רצה ללמוד משחק אך בלחץ הוריו הגיש מועמדות ללימודים באקדמיה צבאית, לא התקבל והחל לימודי הנדסה בהאוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. לאחר שלוש שנות לימוד הוא גויס לצי הבלטי ושירת בו ארבע שנים. בתקופה זו הוא גם שיחק בתיאטרון ליד מועדון קצינים. בשנת 1962 סמיון פרדמן (פאראדה) סיים לימודי הנדסה והחל לעבוד במקצוע במשך שבע שנים. במקביל הוא שיחק בהצגות במסגרות שונות. בשנת 1967 הוא לראשונה שיחק בסרט קולנוע. בשנת 1971 לחצו עליו לשנות שם משפחתו לשם "פחות יהודי". כך נולד שם במה "פאראדה". בשנת 1972 יורי ליובימוב הזמין את השחקן הצעיר ללא השלכה פורמלית בתחום לסגל של תיאטרון טגנקה. פאראדה שיחק בתיאטרון זה כ-30 שנים. בתיאטרון הוא הכיר את השחקנית מריה פוליציימאקו. הם החליטו להתגרש מבנות/בני זוגם ולהתחתן. בנם מיכאיל פוליציימאקו נולד בשנת 1976. בנוסף לעבודות רבות בתיאטרון פאראדה שיחק בסרטי קולנוע. בסך הכול הוא שיחק בכ-130 סרטים, בעיקר בתפקידים קומיים משניים. הוא חשב שבין העבודות הטובות בקולנוע נכללת דמות של חייט חיימוביץ' בסרט "תוקי שדיבר אידיש" של אפרים סבלה שצולם בשנת 1990. בשנת 1988 אצל פאראדה הובחנו בעיות לב ובגופו הושטל מסתם לב מלאכותי. ביוני 2000 שבוע אחרי פטירתו של חברו הקרוב גריגורי גורין הוא עבר שבץ מוחי ממנו לא השתקם. במשך תשע שנים הוא זכה לטיפול מסור מצד אשתו ובנו. בשנת 2009 הוא נפטר בבית חולים ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה. על פעילותו רבה בתחום קולנוע ותיאטרון בשנת 1999 הוענק לפאראדה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. בשנים 2008 ו-2013 צולמו סרטי תעודה על פעילות של פאראדה. מדיה וקבצים בנושא סמיון פאראדה בוויקישיתוף סמיון פאראדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סמיון פאראדה, באתר AllMovie (באנגלית) סמיון פאראדה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סמיון פאראדה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סמיון פאראדה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ביוגרפיה (ברוסית) סמיון פאראדה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרנקו קולפינטו

פרנקו אלחנדו קולפינטו (בספרדית: Franco Alejandro Colapinto; ‏ נולד ב-27 במאי 2003) הוא נהג מרוצים ארגנטינאי המתחרה עבור קבוצת ויליאמס באליפות הפורמולה 1. קולפינטו החל להתחרות בקארטינג בגיל 9. הוא זכה באליפות ארגנטינה בשנת 2016 (קטגוריית פרה-ג'וניור) ובשנת 2018. באותה שנה זכה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער שהתקיימה בבואנוס איירס. הוא השתתף בסבב האחרון של אליפות פורמולה 4 הספרדית בעונת 2018. ב-2019 השתתף בעונה מלאה של האליפות, ניצח 11 מרוצים, הגיע פעמיים נוספות לפודיום וזכה בתואר האליפות. בשנת 2022 הצטרף לאליפות הפורמולה 3 עם קבוצת ואן אמרסטרוף רייסינג ודורג במקום התשיעי עם 2 ניצחונות. הוא נשאר באליפות לעונה נוספת, הפעם עם קבוצת MP מוטורסופורט. גם בעונה זאת ניצח 2 מרוצים, אך היה יציב יותר לאורך העונה ודורג במקום הרביעי. בסיום העונה קיבל הזדמנות להתחרות עבור הקבוצה בשני המרוצים האחרונים של אליפות הפורמולה 2. בשנת 2024 התחרה עם הקבוצה באופן מלא באליפות. בינואר 2023 הצטרף לאקדמיית ויליאמס לנהגים. את נסיעת הבכורה במכונית פורמולה 1 ערך במבחני הנהגים הצעירים בסיום העונה שהתקיימו באבו דאבי. ביולי 2024 השתתף באימון החופשי לקראת גרנד פרי בריטניה כשהחליף את לוגאן סרג'נט. קבוצת ויליאמס לא הייתה מרוצה מהתוצאות של סרג'נט בחצי הראשון של העונה. באוגוסט, אחרי גרנד פרי הולנד הוחלט כי קולפינטו יחליף את האמריקאי בתשעת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה. במרוץ הבכורה זינק מהמקום ה-18 וסיים במקום ה-12. בגרנד פרי אזרבייג'ן סיים במקום השמיני וצבר נקודות בכורה באליפות. העונה טרם הסתיימה אתר האינטרנט הרשמי של פרנקו קולפינטו (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא פרנקו קולפינטו בוויקישיתוף פרנקו קולפינטו, ברשת החברתית פייסבוק פרנקו קולפינטו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרנקו קולפינטו, ברשת החברתית אינסטגרם פרנקו קולפינטו, באתר olympedia.org פרנקו קולפינטו, באתר DriverDB לנהגי מרוצים FIA Supports E-Kart race in Buenos Aires, FIA.com, 15 October 2018 FIA F3 reveals full entry list for post-season Jerez test, Formula Scout, 20 September 2022 Franco Colapinto joins Williams Racing Driver Academy, WilliamsF1.com, 9 January 2023 Franco Colapinto To Drive Williams Racing F1 Car In Abu Dhabi, 1 November 2023 Franco Colapinto to take the wheel in Silverstone FP1 session, WilliamsF1.com, 1 July 2024 F2 racer Colapinto replaces Sargeant at Williams for rest of 2024 season, Formula1.com, 27 August 2024
וליאנט

האם התכוונתם ל... אה"מ וליאנט (1914) – אוניית מערכה בריטית וולטי BT-13 וליאנט – מטוס אימון אמריקאי אישים: לסלי וליאנט – מדען מחשבים בריטי