בלאג'ו

בלאג'ו (באיטלקית: Bellagio; נקראת בעברית גם בלאג'יו) היא עיר וקומונה בנפת קומו שבמחוז האיטלקי לומברדיה. בלאג'ו מפורסמת בשל מיקומה בצומת של שלוש הזרועות של אגם קומו. בלאג'ו נמצאת על חצי אי מול הזרוע הצפונית של האגם שמפצל בין שתי זרועותיו הדרומיות, כשממולה נמצאים הרי האלפים הרחק מצפון לאגם. בלאג'ו ממוקמת על חצי אי שמחלק את חלקו הדרומי של אגם קומו לשני חלקים. בזכות מזג האוויר הנוח של העיירה נמצאים בה הרבה עצים ופרחים. הטמפרטורה הממוצעת של בלאג'ו בחורף היא לא יותר מ-6–7 מעלות צלזיוס, בעוד בקיץ הטמפרטורה יכולה להגיע ל-25–30 מעלות צלזיוס, ומתמתנת בשעות אחר הצהריים על ידי הבריזה העדינה של אגם קומו. בלאג'ו, הידועה כ"פנינה של אגם קומו", הייתה ידועה כבר בתקופה הרומית. בלאג'ו הייתה ידועה בשל מיקומה החשוב ובשל יופייה. למרות שאומרים שכבר בתקופה הפלאוליתית הייתה התיישבות בבלאג'ו, רק במאות ה-5–7 לפנה״ס היה על הצוק קסטלום ששירת כפרים קטנים רבים בסביבות האגם. הרומאים נטעו את עצי הזית והדפנה שכיום נמצאים בשפע על חופי האגם. הרומאים היו הראשונים שהשתמשו בבלאג'ו כמקום נופש. פליניוס הצעיר תיאר במכתב את הזמנים הארוכים ששהה בווילה שלו בבלאג'ו, במהלכם לא עסק רק במחקר ובכתיבה, אלא גם בצייד ובדייג. לאחר שהלומברדים כבשו את צפון איטליה סביב בלאג'ו נבנו ביצורים נוספים. ב-744 התיישב בעיר מלך הלומברדים, ליותפראנד. ככל הנראה בשנת 1100 בלאג'ו הייתה קומונה חופשית עם טריבונל משלה, ותלותה בקומו הייתה פורמלית בלבד. איכשהו המיקום האסטרטגי של בלאג'ו היה חשוב מאוד עבור העיר קומו. ב-1154, הקיסר פרידריך הראשון אילץ את תושבי בלאג'ו להישבע לו אמונים ולחלוק כבוד לעיר קומו. לקראת סוף המאה ה-13, בלאג'ו, אשר השתתפה בקרבות רבים לצידם של הגיבלינים, הפכה לחלק מבית ויסקונטי שצורף מאוחר יותר לדוכסות מילאנו. ב-1535 מת הדוכס האחרון של מילאנו, פרנצ'סקו ספורצה השני, ובלומברדיה, כולל אגם קומו, החלו שתי מאות של שלטון ספרדי. באותה תקופה בלאג'ו הייתה יעד חביב ואידיאלי לתחבורה ולמסחר. בתקופה הנפוליאונית לנמל בלאג'ו הייתה חשיבות צבאית ואסטרטגית, ובזכותו בלאג'ו נהנתה משתי מאות מוצלחות: הרוזן פרנצ'סקו מלצי ד'אריל, דוכס לודי, החליט להקים את בית הקיץ שלו כאן. נבנו כאן כבישים מתאימים לעגלות, קודם בין הווילות והארמונות, לאחר מכן לכיוון מרכז העיר ולבסוף כביש ארבה-בלאג'ו הושלם. המוניטין של גדת אגם קומו נודע לכולם, אפילו מחוץ לגבולות ממלכת לומברדיה-ונציה. אפילו השליט האוסטרי פרנסיס הראשון השתכן בעיר, בווילות סרבלוני, מלצי וטרוטי. בשנת 1838 הגיעו לעיר הארכידוכס האוסטרי ריינר והשר קלמנס ונצל פון מטרניך מהעיירה ורנה על גדות האגם באמצעות הספינה לאריו, ספינת הקיטור הראשונה על האגם, שנבנתה בשנת 1826. בלאג'ו הייתה אחת הערים המרכזיות של האצולה הלומברדית וראתה בנייה של וילות וגנים. חנויות יוקרה ותיירים רבים הגיעו והתמקדו בשפת האגם. שטח העיירה היה צפוף מדי והוחלט לבנות במיקומו של הנמל הישן כיכר גדולה. תיירות הפכה למשאב הכלכלי העיקרי של בלאג'ו. הפונדק של אבונדיו גנציני הפך למלון גנציני בשנת 1825, והוא נחשב למלון הראשון בבלאג'ו. בעקבות דוגמה זו הוקמו בעיר מלונות מפוארים רבים שרובם פעילים עד היום, ולרוב שייכים למשפחות שייסדו אותם. כמה מהמלונות הידועים בעיר הם מלון פירנצה שנחנך בשנת 1870 וגרנד הוטל וילה סרבלוני שנחנך בשנת 1872. בלאג'ו הייתה אחד מיעדי התיירות הראשונים באיטליה שהפכו לבינלאומיים. המבנה המשמעותי המשקיף על שפת האגם נבנה בין השנים 1808 ל-1815 על ידי האדריכל גיוקונדו אלברטולי לפי בקשתו של הרוזן פרנצ'סקו מלצי ד'אריל, המועמד לדוכסות לודי על ידי נפוליאון וסגן נשיא הרפובליקה האיטלקית משנת 1802. בשנת 1805, עם היווצרות הממלכה האיטלקית של נפוליאון, התמנה הרוזן לתפקיד הקנצלר של האימפריה. גם לאחר הקריירה הפוליטית שלו, מכיוון שזה היה מקום מגוריו של מלצי, המבנה, שהרוזן רצה שיידמה לווילה שלו במונצה ולווילות נוספות על אגם קומו, קושט ורוהט על ידי האמנים המפורסמים של התקופה. הייתה לו גם תשוקה של אספן אשר לא היו לו כל יריבים חוץ מהבעלים של הווילה הנושאת את אותו השם (כיום וילה קרלוטה), שהובס פוליטית על ידי מלצי עצמו וניסה לרכוש את יוקרתו שאבדה על ידי הרכבת אוסף אמנות יוצא דופן. וילה מלצי ידועה בשל הגנים שלה בסגנון אנגלי שמתפתחים בהרמוניה לאורך גדותיו של האגם, והנצר האחרון שלהם נמצא בחצי האי של בלאג'ו, מדרום לאזור המיושב. בגנים אלו יש מונומנטים (כולל גונדולה ונציאנית שהועברה לבלאג'ו ושני פסלים מצריים יקרים), צמחים נדירים ואקזוטיים, עצים, שיחים של קמליות, מטעי אזליאה ורודודנדרונים ענקיים. הווילה, הקפלה ובית הזכוכית מהווים הרכב יוצא דופן של הסגנון הנאו-קלאסי. באזור לומברדיה יש שלושה שדות תעופה חשובים והם: נמל התעופה הבינלאומי מילאנו מלפנסה (MXP) במילאנו שדה התעופה לינאטה (LIN) במילאנו שדה התעופה הבינלאומי אוריו אל סריו (BGY) בברגמו קווי הרכבת העוברים בבלאג'ו: מילאנו-קומו מילאנו-ורנה מילאנו-לקו מילאנו-אסו באגם קומו פועלת מעבורת מקומו לבלאג'ו, שעוצרת גם בעיירות אחרות על שפת האגם בדרך. מעבורת יוצאת גם מוורנה אל בלאג'ו. הגישה לבלאג'ו מתבצעת דרך כבישים צרים בין הערים קומו ולקו. דרך יותר בטוחה להגיע לבלאג'ו היא לנסוע מקומו עד לקדנאביה ולהשתמש במעבורת לטיול מהיר סמוך לבלאג'ו. הדרך מקומו עד לצד המזרחי של הרגל השמאלית של האגם היא צרה מאוד וסוערת. אוטובוסים ציבוריים פועלים מדי יום בין קומו לבלאג'ו. דרך חלופית היא לנסוע בכביש בעל ארבעת הנתיבים לחוף המזרחי של הרגל הימנית של האגם, לנסוע לוורנה ולעלות על מעבורת לבלאג'ו. קרן רוקפלר מפעילה את המרכז שלה בבלאג'ו על שפת האגם מאז שנת 1960. המרכז בבלאג'ו מפעיל שתי תוכניות עיקריות: מגורים וכנסים. תוכנית ההתמחות מציעה לאמנים, סופרים, חוקרים, מדענים, פיזיקאים, קובעי מדיניות ואנשי מקצוע אחרים מכל רחבי העולם להפיץ את המקצוע שלהם ולשכנע אנשים אחרים לעסוק בו. מטרת התוכנית היא לכנס אנשים בולטים ומגוונים מכל רחבי העולם כדי לחלוק רעיונות, לדון ולשתף פעולה. בלאג'ו היא חברה מייסדת של עמותה ייחודית של 24 ערים תאומות ברחבי האיחוד האירופי. ברחבי הערים התאומות יש שווקים של פירות וירקות מכל המדינות של הערים המשתתפות בעמותה, ופסטיבלים. נכון לעכשיו ישנם דיונים על חברות של שלוש ערים בעמותה (אגרוס בקפריסין, שקופיה לוקה בסלובניה וטרייבנה בבולגריה). ערים נוספות בעמותה: ספרד אלטה, ספרד גרמניה באד קוצטינג, גרמניה אירלנד בונדורן, אירלנד צרפת גראנוויל, צרפת דנמרק הולסטברו, דנמרק בלגיה הופלייז, בלגיה הולנד מאארסאן, הולנד לוקסמבורג ניידראנבן, לוקסמבורג יוון פרבזה, יוון פורטוגל ססימברה, פורטוגל הממלכה המאוחדת שרבורן, הממלכה המאוחדת פינלנד קרקילה, פינלנד שוודיה אוקסלוסונד, שוודיה אוסטריה יודנבורג, אוסטריה פולין צוז'נה, פולין הונגריה קוסז'ג, הונגריה לטביה סיגולדה, לטביה צ'כיה סוסיץ', צ'כיה אסטוניה טורי, אסטוניה סלובקיה זבולן, סלובקיה ליטא פרינאי, ליטא מלטה מרשסקלה, מלטה רומניה סירט, רומניה (מ־1991) מדיה וקבצים בנושא בלאג'ו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלאג'ו (באיטלקית) איתן לשם, טיול יום לעיר הנופש הקסומה באגם קומו, באתר הארץ, 9 במאי 2022