laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סבטוזר בורוייביץ'

סבטוזר בורוייביץ' (בקרואטית: Svetozar Borojević von Bonja; ‏ 13 בדצמבר 1856 – 23 במאי 1920) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. בורוייביץ' נולד בכפר אומטיץ' בקרואטיה, אז בתחום האימפריה האוסטרית במשפחה מעורבת סרבית-קרואטית. הוטבל בנצרות האורתודוקסית. בגיל עשר התקבל לפנימייה צבאית וסיים אקדמיה צבאית בגראץ. בשנת 1878 הצטיין בכיבוש בוסניה והרצגובינה על ידי אוסטרו-הונגריה. הוא טיפס מהר בדרגות ובתפקידים וב-1904 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנים 1907–1912 הוא פיקד על חיל המשמר הקרואטי המלכותי. ב-1912 התמנה למפקד הקורפוס ה-6 וב-1913 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. עם פרוץ המלחמה היה בורוייביץ' מפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולחם עמו בקרב גליציה. בספטמבר 1914 הוא התמנה למפקד הארמייה השלישית במקום רודולף פון ברודרמן שהתפטר, ובאוקטובר 1914 הוא הצליח להגיע למבצר פשמישל הנצור על ידי הרוסים ואילץ את הרוסים לסגת. בפברואר 1915 פתחו הרוסים במצור על פשמישל, כבשו את המבצר ואילצו את בורוייביץ' לסגת. הוא הצליח להחזיק מעמד עד שנפתחה המתקפה המשולבת עם הגרמנים בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן שדחקה את הרוסים מזרחה וכבשה שוב את פשמישל ביוני 1915, אבל הוא לא זכה לראות את כיבוש פשמישל, כי ב-25 במאי 1915 הוא נשלח לחזית האיטלקית. בחזית האיטלקית הוא קיבל את הפיקוד על הארמייה החמישית בחזית נהר האיזונצו והצליח לעמוד מול האיטלקים ב-11 קרבות הנהר איזונצו. באוקטובר 1917 הנחיל לאיטלקים ביחד עם עמיתו הגרמני אוטו פון בלוב, תבוסה קשה בקרב קפורטו. הוא זכה לתהילה וכונה "אביר האיזונצו". חייליו העריצו אותו וכינו אותו Naš Sveto (סבטו שלנו). ב-1 בפברואר 1918 הוא הועלה לדרגת פילדמרשל ועוטר במדליות רבות. הוא היה הקרואטי היחיד שהגיע לדרגה זו. בהתקפה האיטלקית האחרונה בקרב ויטוריו ונטו החל הצבא האוסטרו-הונגרי להתפרק כאשר הונגריה פרשה מהאיחוד עם אוסטריה והחיילים ההונגרים ביחד עם בני לאומים נוספים סירבו להמשיך להילחם עבור הקיסר האוסטרי. הקיסר פיזר את הצבא ב-6 בנובמבר 1918 ובורובייץ' פרש ב-1 בדצמבר 1918. בורוייביץ' הציע את שירותיו לממלכת יוגוסלביה שהקימו הסרבים הקרואטים והסלובנים אבל הם לא הסכימו לקבלו ואף החרימו את רכושו. הוא התיישב בקרינתיה בדרום אוסטריה ונפטר ב-1920 בבית חולים בקלאגנפורט בירת קרינתיה. הוא נקבר בבית הקברות המרכזי בווינה. קרל הראשון, קיסר אוסטריה שגלה בשווייץ, שילם עבור המצבה המפוארת אבל היה מנוע מלהשתתף בהלווייתו. סבטוזר בורוייביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אצטדיון גרונדמן

אצטדיון גרונדמן הוא אצטדיון כדורגל בשכונת מורשה שברמת השרון. האצטדיון קרוי על-שם כדורגלן בני יהודה תל אביב ומאמן נבחרת ישראל בעבר, יעקב גרונדמן. האצטדיון הוקם בשנת 1998 והוא הכיל כ-2,200 מקומות ישיבה בשני יציעים. יציע אחד קטן יועד לאח"מים והכיל כ-400 מקומות והיציע המרכזי הכיל כ-1,800 מקומות. בין השנים 1998 עד 2011 האצטדיון שימש כמגרשה הביתה של מועדון עירוני ניר רמת השרון. לאחר שהעפילה לליגת העל, העתיקה הקבוצה את משחקיה לאצטדיון וינטר ברמת גן באופן זמני. בפברואר 2012 הושלם שדרוג היציע המרכזי באצטדיון על ידי תוספת טריבונות זמניות (בנויות משלד קל של פלדה מחופה עץ ולא יצוקות מבטון) ומאז יש באצטדיון כ-4,300 מקומות ישיבה. נכון ל-2023 האצטדיון לא מתאים לסטנדרטים של מנהלת הליגה לאצטדיונים בליגת העל ומאפשר רק אירוח משחקים בליגה הלאומית. כך למשל הדרך לעמדת השידור עוברת דרך יציע האוהדים וקיבולתו פחות מ-5000 מקומות. האצטדיון פתוח פעם בשבוע לקהל הרחב. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון גרונדמן בוויקישיתוף ליאור טימור, ‏אחוזת בית: רמת השרון חונכת את אצטדיון גרונדמן, באתר ONE‏, 9 במרץ 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ישראלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריטה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ריטה יהאן-פרוז – זמרת ושחקנית ישראלית המוכרת בשמה הפרטי ריטה אלימה ריטה – ציירת, מומחית להדפס ומורה לאמנות ישראלית מקומות הרי סנטה ריטה – רכס הרים הנמצא כ-65 קילומטר דרומית לעיר טוסון שבמדינת אריזונה, ארצות הברית אחר הוריקן ריטה – סופה אשר פגעה בחופי ארצות הברית ב-24 בספטמבר 2005 והייתה הסופה החזקה ביותר בעוצמתה במפרץ מקסיקו שנמדדה אי פעם, והסופה השלישית בעוצמתה שנמדדה באוקיינוס האטלנטי. רוחות הסופה הגיעו למהירויות של 280 קמ"ש. בשיאה הייתה הסופה סופה מדרגה חמש בסולם סאפיר סימפסון לחנך את ריטה – מחזה מאת המחזאי הבריטי וילי ראסל וסרט קולנוע משנת 1983 בכיכובם של מייקל קיין וג'ולי וולטרס ריטה (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה דנית אישים ששמם הפרטי הוא ריטה
מזרח (קישוט)

מזרח הוא קישוט לבית יהודי המציין את כיוון המזרח, אליו יש לפנות בשעת התפילה, כך שגם המתפלל יחידי יוכל למצוא כיוון זה בקלות. "מזרח" הוא קישוט מקובל לסוכה. הקישוט עשוי בד רקום או מגזרת נייר ועליו מופיעה המילה "מזרח" באותיות גדולות, וסביבה קישוטים שונים. לעיתים נכללת כתובת עם הפסוק ”מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ עַד מְבוֹאוֹ מְהֻלָּל שֵׁם ה'” (תהילים קי"ג, ג) לעיתים נכללת הכתובת "מצד זה רוח חיים", שראשי התיבות של מילותיה הן "מזרח". בסיפורו של ש"י עגנון "בדמי ימיה" מתואר "מזרח" המשמש קישוט לסוכה, שבו נכללה הכתובת "אשרי איש שלא ישכחך ובן אדם יתאמץ בך", שמקורה בתפילת מוסף של ראש השנה. בסיפורו "אגדת הסופר" נותן עגנון תיאור מפורט יותר של "מזרח" מעשה רקמה: "וצורת גן שזור בו מחוטי משי מלא עצי כל פרי מאכל, וארמון בתוך הגן ושני אריות שומרים את הגן. ופני האחד מוסבים אל פני השני, אריה מול אריה ולשון מול לשון, ומלשון אל לשון נמשך והולך כתב זהב באותיות גדולות לה' הארץ ומלואה כשאגה אחת גדולה. ובכל ארבע פינות המזרח תיבה, תיבה בכל פנה, שויתי ה' לנגדי תמיד." יש המכנים בשם "מזרח" את לוח ה"שיוויתי". מדיה וקבצים בנושא מזרח בוויקישיתוף מנחם הכהן, "מקדש מעט" - בית הכנסת וכליו, באתר "דעת" מזרח באוסף שטיגליץ של מוזיאון ישראל סדרת בולי מועדים ה'תש"ן כללה שלושה בולים המציגים מגזרות נייר של "מזרח" אוסף מזרח בספרייה הלאומית
שחייה באולימפיאדת סידני (2000)

אולימפיאדת סידני (2000) נערכה בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. תחרויות השחייה נערכו בין ה-15 בספטמבר 2000 ל-23 בספטמבר 2000. 32 משחים נערכו במשחקים אלו (16 לנשים ו-16 לגברים), בהשתתפות 954 משתתפים (396 נשים ו-558 גברים) מ-150 מדינות. אינגה דה ברוין (הולנד הולנד) זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב אישיות ואחת כסף, יאנה קלוצ'קובה (אוקראינה אוקראינה) זכתה ב-3 מדליות מהן 2 מדליות זהב ו-1 כסף, דארה טורס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-5 מדליות, מהן 2 זהב במשחי השליחות ו-3 ארד במשחים האישיים, ברוק בנט (ארצות הברית ארצות הברית) ודיאנה מוקאנו (רומניה רומניה) זכו כל אחת בשתי מדליות זהב במשחים אישים וסוזי אוניל (אוסטרליה אוסטרליה) זכתה ב-4 מדליות, מהן מדליית זהב אחת ו-3 מדליות כסף. איאן ת'ורפ (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-5 מדליות מהן 3 זהב ו-2 כסף, לני קרייזלברג (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-3 מדליות זהב, מייקל קלים (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב ו-2 כסף, פיטר ואן דן הוחנבאנד (הולנד הולנד) זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב אישיות ו-2 מדליות ארד, גארי הול ג'וניור (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב, דומניקו פיורבנטי (איטליה איטליה) זכה ב-2 מדליות זהב ומאסימיליאנו רוסולינו (איטליה איטליה) זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. בסך הכל נקבעו 10 שיא עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 4 לנשים ו-6 לגברים. שחייניות שהשתתפו בשלב המוקדמות, אך לא בשלב הגמר וקיבלו מדליות עבור השתתפותן. שחיינים שהשתתפו בשלב המוקדמות, אך לא בשלב הגמר וקיבלו מדליות עבור השתתפותם. מדיה וקבצים בנושא שחייה באולימפיאדת סידני בוויקישיתוף שחייה באולימפיאדת סידני (2000), באתר סימוכין ספורט אולימפי
כתובת שומרונית מכפר בילו

כתובת שומרונית מכפר בילו, היא כתובת חרותה על לוח שיש. הכתובת נמצאה בשנת 1954 בעת חפירת תעלת ניקוז ליד הכביש ממערב לכפר בילו, בין כפר בילו לרחובות. הכתובת חקוקה על לוח שיש שגודלו 42 על 38 ס"מ. יחד עם הכתובת נתגלו חרסים מן המאות 12-14, אך ייתכן שהיא קדומה יותר – אולי מן התקופה הביזנטית. הכתובת: בראשית ברא אלהים אנכי יהוה אלהיך לא יהיה לך אלהים אחרים לא תעשה לך לא תשא לא תרצח, לא תנף, לא תגנב לא תענה, לא תחמד הכתובת היא קצור של עשרת הדיברות, ובמקור היא נקבעה ליד מזוזת הפתח לבניין כלשהו, כמקובל אצל השומרונים (במקום הפרשות 'שמע' 'והיה אם שמוע' המקובלות במזוזות היהודיות). גם כתובת זו, כפי שמצוי בלא מעט כתובות שומרוניות עתיקות, יש מידה לא מבוטלת של רישול בכתיבה, של השמטות של דיברות שלמים (כאן למשל: לא תעשה לך פסל; שמור את יום השבת; כבד את אביך) ועד לאותיות בודדות (לא תנף במקום לא תנאף). לעיתים מופיעים בכתובת שומרוניות 'עשרת המאמרות' שבהם נברא העולם. יצחק בן-צבי, ספר השומרונים, הוצאה מחודשת, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשל"ה, עמ' 190–193. יצחק בן-צבי, אבן מזוזה שומרונית מכפר בילו, תדפיס מיוחד מתוך ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, שנה י"ח, ג-ד, תשי"ד
כתובת שומרונית מעין בית אל מא

כתובת שומרונית מעין בית אל מא היא כתובת שנמצאה על שני שברים מכתובת על גבי משקוף אבן גדול שנחשף בשנת 1934 בעת שיטפון גדול שאירע בוואדי כקילומטר אחד מצפון-מערב לעיר שכם. זהו משקוף של פתח גדול, מעוטר בחלקו העליון בזר ישר של עלים, כמקובל בחלק מבתי הכנסת היהודיים שבגליל. לפיכך המשקוף עם הכתובת שעליו עיטר את החלק העליון של בית כנסת שומרוני מן התקופה הביזנטית. הכתובת שמורה כיום בחצר הפנימית של מוזיאון רוקפלר בירושלים. הכתובת: ...א]להיך. לא . יהיה . לך . אלהי[ם . אח]רים . על . פני . ...י]ום . השבת . לקדשהו . כבד . את . [אבי]ך . ואת . אמך . .. תנ]אף . לא . תגנב . לא . תענה . ברעך . עד . ש[קר . לא] . תחמד . בית . רעך. ..א]שר . אנכי . מצווה . אתכם . הי[ום . בה]ר . גריזים . זהו קיצור של עשרת הדיברות, שהוא טקסט המשמש את השומרונים בהתאם לכתוב "וכתבתם על מזוזת ביתך ובשעריך". השורה הרביעית היא מן הדיבר העשירי הנהוג אצל השומרונים המצווה להקים אבנים גדולות בהר גריזים, המקודש לשומרונים. יצחק בן-צבי, ספר השומרונים, הוצאה מחודשת, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשל"ה, עמ' 176-173.
כתובת שומרונית מתל קסילה

שלוש כתובת התגלו במבנה דת בתל קסילה, אחת באלפבית שומרוני ושתיים ביוונית. תל קסילה הוא תל ארכאולוגי השוכן כיום בתחומו של מוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב בצפונה של תל אביב. במקום נמצאו ממצאים שתרמו רבות לידע אודות הפלשתים, אשר ישבו בתל החל במאה ה-12 לפנה"ס ועד תחילת המאה ה-10 לפנה"ס. בתל 12 שכבות - שלוש הראשונות (12 עד 10) מקבילות לתקופת השלטון הפלשתי (שיאו של היישוב בשכבה 10), ושכבות 9 עד 1 מאוחרות לו. בתקופה הביזנטית שכן יישוב כפרי דליל סביב תל קסילה, צפונית-מזרחית לתל שכן בית כנסת שומרוני מהמאה ה-6. רצפת הפסיפס של בית כנסת זה נשתמרה והיא מוצגת בתחומי המוזיאון אין סיטו. רק שליש משטח הרצפה השתמר, ובה דגמים הנדסיים. בפסיפס נקבעו שתי כתובות. האחת בכתב השומרוני, ושתי כתובות ביוונית. האתר נחפר ופורסם לראשונה בידי חוה ריטר-קפלן. הכתובת השומרונית: מכסים תכיר. דקר פרק סנה. תכיר. דקר החופרת זיהתה את המקום ככנסייה שומרונית, ודמתה לראות במילים: תכיר דקר את הדרישה להכיר בישו (הדקור), ולראות במילים פרק סנה את התקווה שהאל הגדול (מכסים) ישמיד (יפרק) את השונאים. חלק עליה זאב ספראי שטען כי הכתב השומרוני משמש כאן כאלמנט עיטורי ללא משמעות, וכי מדובר כאן בבית כנסת יהודי, כפי שהכתובת "שלום על ישראל" מצביעה על כך. הוסיף לדיון יורם צפריר שתמך בדעה כי לא מדובר בכנסייה ובקהילה של מינים-שומרונים כביכול כהצעת קפלן. צפריר קרא את הכתובת השומרונית באופן שונה. הוא רואה בה כתובת נדבנים שגרתית: מכסים הוא קיצור שמו של הנדבן, והמילה פרקסנה (ולא שתים כדעת קפלן) הוא צורתו הארמית של שם פרטי נוסף שצורתו היוונית המקורית היא פרוקסנוס. תכיר דקר הוא צורה שונה של יתדכיר, כלומר ייזכר (לטוב). הקריאה לפי צפריר: מכסימונה / ייזכר (על) שתרם / פרוקסנה / ייזכר (על) שתרם הכתובת הפגומה היוונית: ΕΠΙ ΟΥΡΒΙΚΟΥ Κ(ΟΜΗΤΟΣ) [ΤΟΥ ΔΕΙΝΟΥ] ΥΙΟΥ Α{Ι}ΓΑΘΕ(Ο)Σ ΠΡΟ(ΣΦΟΡΑ) ΥΠΕΡ Σ ΟΤΗΡΙΑ(Σ) ΤΩΝ ΑΥΤΙ ΤΕΚΩ[Ν ΤΟ ΕΡΓ] ΟΝ Σ(Υ)Ν [ΤΩ] ΦΩΣΙΣΤ(Η)Ρ[ΙΩ ΕΓΕΝΕΤΟ] בזמן כהונתו של הקומס (או האדון) אורביקוס. המינחה של [פלוני] בן א(י)גאתי (ו)ס למען גאולתם של ילדיו אוהבי האלוהים. הושלמה העבודה עם אשנב התאורה. הכתובת היוונית השלמה: ΕΥΛΟΓΙΑ ΚΑΙ ΗΡΗΝΗ ΤΩ(Ι) ΙΣΤΡΑΕΛ Κ(ΑΙ) ΤΩ(Ι) Τ ΟΠΟΥ ΑΜΗΝ ברכה ושלום על ישתראל ועל המקום הזה. אמן יש לשים לב לאופן הכתיבה של השם ישראל ("ישתראל") המצוי גם בכתבי אבות הכנסייה. חיה קפלן, כנסייה שומרונית במיתחם "מוזיאון הארץ", קדמוניות יא, 1978, עמ' 78–80 זאב ספראי, האמנם "כנסייה שומרונית" בתל קסילה?, קדמוניות יא, 1978, עמ' 129–129 חיה קפלן, על הכנסייה השומרונית בתל קסילה תשובה על דברי זאב ספראי, קדמוניות יב, 1979, עמ' 30 יורם צפריר, קריאה חדשה של הכתובת השומרונית מתל קסילה, קדמוניות יב, 1979, עמ' 31 חיה קפלן, על הכנסייה השומרונית בתל קסילה הערות להצעת-הקריאה של יורם צפריר, קדמוניות יב, 1979, עמ' 31–32 חיה קפלן, כנסייה שומרונית במיתחם "מוזיאון הארץ", קדמוניות יא, 1978, עמ' 79
דרן

האם התכוונתם ל... דרן – שלב הפגית בקרב חיפושיות מסוימות אישים: אנדרה דרן – צייר ומאייר צרפתי ברוס דרן – שחקן קולנוע אמריקני ג'ורג' דרן – פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי לורה דרן – שחקנית קולנוע אמריקאית, בתו של ברוס דורן דירן
חיים צדוק (זמר)

חיים צדוק (נולד ב-1955) הוא זמר ישראלי. צדוק נולד וגדל ברמלה. בצה"ל שירת בלהקת פיקוד הדרום. ב-1974 היה אחד מכוכבי המחזמר שהעלתה הלהקה "פגישת מחזור" מאת יורם טהרלב וקובי אשרת (לצד נתן דטנר, רותי דיין, נתן נתנזון, דורית צדוק ואחרים). בין היתר ביצע את השיר "מכת חשמל", שזכה להצלחה רבה במצעדים. בפברואר 1978 השתתף לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת תשל"ח כזמר ליווי בשיר "בלב אחד" של חדוה עמרני (במסגרת להקת "פלפל לבן"). בינואר 1979 השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ט עם שיר הדיסקו "רקדי את הקצב הזה" שהגיע למקום החמישי בתחרות, והפך ללהיט במצעדים העבריים. בדצמבר 1980 ביצע עם סוזי מילר בשירוויזיון מספר 2 את השיר "צפרדרוק", שכתבה ענת שרתוק והלחין ועיבד אלדד שרים. באפריל 1982 השתתף בתחרות הקדם אירוויזיון בשיר "קוראים לה אהבה", שכתב מיקי בר גיורא לוין והלחין ועיבד אלדד שרים. ב-1984 יצא אלבומו הראשון "חבל דק". בשנת 1988 יצא אלבומו "תיק תק". חיים צדוק, באתר שירונט חיים צדוק, באתר MusicBrainz (באנגלית) חיים צדוק, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) חיים צדוק (1955-), דף שער בספרייה הלאומית
סוצ'ה

סוצ'ה (בסלובנית: Soća) או איזונצו (באיטלקית: Isonzo), הוא נהר באורך 140 ק"מ הזורם בצפון-מערב סלובניה וצפון-מזרח איטליה, 99 ק"מ בתחום סלובניה ו-44 ק"מ בתחום איטליה. הוא זורם מהאלפים היוליאניים בגובה 1,100 מטר ונשפך לים האדריאטי, ליד העיר האיטלקית מונפלקונה. הנהר ידוע בצבע הירקרק של מימיו ומכונה "יופי הברקת". במלחמת העולם הראשונה היה עמק סוצ'ה זירת קרבות קשים בין מאי 1915 לנובמבר 1917. ב-12 קרבות נהר איזונצו נפלו כ-600,000 חיילים איטלקים ואוסטרו-הונגרים. מדיה וקבצים בנושא סוצ'ה בוויקישיתוף
לאד

האם התכוונתם ל... אלן לאד – שחקן קולנוע אמריקאי אנה קולמן לאד – פסלת אמריקאית דיאן לאד – שחקנית קולנוע אמריקאית שריל לאד – שחקנית קולנוע אמריקאית לד לאדה
זאב שוהם

זאב שוהם (פינקלשטיין) (10 בנובמבר 1886 – 29 בינואר 1971) היה עורך דין, פעיל ציוני ופעיל ציבור באירופה ובחיפה. שוהם נולד בכפר קורוזוואני בפלך ווהלין שברוסיה (כיום באוקראינה), בנם של יעקב דוד פינקלשטיין, סוחר יערות וזלדה לבית קאופמן. אח לחיה הר (פינקלשטיין). הנער פינקלשטיין קיבל חינוך יהודי מסורתי ולאחר מכן למד בבית ספר תיכון ריאלי. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ב"קורסים למדעי המזרח" (מדעי היהדות) מיסודו של הברון דוד גינצבורג בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטת לונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בסטוקהולם והשתלב בפעילות הציונית בעיר. שוהם ערך את השבועון הציוני היידי "די יודישע פאָלקסשטימע" ('קול העם היהודי'), היה חבר הנהלת משרד העיתונות הציוני העולמי בסטוקהולם ומעורכי הספר "שאלת היהודים בקשר עם מלחמת העולם". ב-1919 נשא לאישה את צילה, בתו של ישראל פיינברג ואחותו של אבשלום פיינברג, שאותה פגש לראשונה בסנקט פטרבורג, והשתתף בוועידה הציונית הראשונה (שנערכה בלונדון בין 24 בפברואר ל-12 במרץ 1919) כחבר הוועדה המדינית שלה, אשר אחד מתפקידיה היה ניסוח תנאי המנדט הבריטי על ארץ ישראל. ב-1920 נולדה בתם הבכורה תמר, אחריה נולד דוד (1923–2005), כלכלן שכיהן כמנכ"ל בנק כללי לישראל ויו"ר מועצת המנהלים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. שוהם השתתף בקונגרסים ה-12 וה-13. ניהל את מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית בלונדון עד 1924, ואז עלה לארץ ישראל ולאחר שהות קצרה בתל אביב עבר עם משפחתו לשכונת הדר הכרמל בחיפה, פתח בה משרד עורכי דין והצטרף לוועד השכונה. בין השאר פעל להקמת בית הכנסת הגדול בשכונה. ב-1937 השתתף בקונגרס הציוני ה-20. שוהם שימש כחבר ההנהלה המרכזית הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל (מיסודה של הסתדרות עורכי הדין), חבר בית הדין המשמעתי העליון של הלשכה וחבר הוועדה לבחירת שופטים. שוהם שימש כיו"ר הציונים הכלליים בחיפה, חבר המרכז הארצי והוועדה המדינית של המפלגה הליברלית הישראלית. נקבר בבית העלמין חוף הכרמל. בשנת 1970 קיבל אזרחות כבוד של חיפה, ועל שמו רחוב בעיר. זכר נכדם של הזוג שוהם, אבשלום (אבשה), הונצח במערת אבשלום. דוד תדהר (עורך), "זאב שוהם", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5187 זאב שוהם (פינקלשטיין) באתר "אלבום המשפחות – עדת ראשון-לציון" אמציה פלד, רחוב שוהם, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה מת עו"ד ז. שוהם, מעריב, 31 בינואר 1971 עו"ד זאב שוהם למנוחות, דבר, 1 בפברואר 1971 זאב שוהם, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים אדם שחכר מהאציל המקומי חלקת יער והיה רשאי לכרות את העצים ולמכרם. בנק כללי - הברון רוטשילד רשימות הכרמל והמפרץ, הצופה, 6 בינואר 1942 לקידום בניית בית הכנסת המרכזי בחיפה, הצופה, 5 ביולי 1949 עו"ד זאב שוהם, מעריב, מודעת אבל, 31 בינואר 1971 אזרחות כבוד ל-18 בחירי וותיקי חיפה, דבר, 2 ביולי 1970. ‏
מגזרת נייר

מגזרת נייר היא אמנות עיצוב וחיתוך נייר שהתפתחה באופן ייחודי ברחבי העולם ואימצה סגנונות תרבותיים שונים. מוצאה של אמנות מגזרת הנייר ככל הנראה במזרח הרחוק. מגזרת הנייר העתיקה ביותר ששרדה היא מעגל סימטרי מהמאה ה-6 שנמצא בשינג'יאנג בסין. מהמאה ה-8 וה-9 מגזרות נייר החלו לצוץ במערב אסיה ומהמאה ה-16 גם בטורקיה. בתוך מאה שנה הן יוצרו במרבית מדינות מרכז אירופה. אמנות מגזרת הנייר הסינית או הג'יאן ז'י (בסינית: 剪紙) קיימת כבר מהמאה ה-6 לספירה ויש לה מספר שימושים שונים בתרבות הסינית, כמעט כולן למטרות בריאות, שגשוג או דקורציה. אדום הוא הצבע הנפוץ ביותר ממנו מכינים את המגזרות. לעיתים קרובות יש בהן דגש על תווים מהכתב הסיני המסמלים את החיות בגלגל המזלות הסיני. למרות שמגזרות נייר פופולריות ברחבי העולם, רק מגזרות הנייר הסיניות נרשמו בשנת 2009 באונסק"ו כחלק מהמורשת התרבותית העולמית. מגזרות הנייר הסיניות זכו להכרה מכיוון שיש להן היסטוריה של למעלה מ-1500 שנה, והן מייצגות ערכים תרבותיים של העם הסיני הן מן הצפון והן מהדרום. בפיליפינים קיימים שימושים שונים למגזרות נייר. משתמשים בהן ליצירת "פרול" (parol) - פנס בצורת כוכב מסורתי הנקשר גם לחג המולד הפיליפיני, את הפרול מכינים מנייר צבעוני שנגזר לצורות דקורטיביות שונות תוך השארת "זנבות" חתוכים מנייר מכל צדדיו. בנוסף, משתמשים במגזרות נייר צבעוני ליצירת עטיפות ססגוניות לממתקים. ערך מורחב – מגזרת נייר (יהדות) מגזרות נייר יהודיות הן פריטי אמנות עממית שהיו נפוצים בקהילות יהודיות שונות עד מלחמת העולם השנייה, ובולטים בהם מגוון מאפיינים סגנוניים שהושאלו מאמנות גבוהה ומאמנות עממית מקומית. המגזרת היהודית המוקדמת ביותר הידועה היא מספרד מ-1345. לשיאה הגיעה אמנות זו בקהילות היהודיות של מזרח אירופה במאות ה-19 וה-20. סגנונן של המגזרות בתקופה זו מכונה, בשל עושרן הרב, "הבארוק היהודי". הצלליות הן אמנות חיתוך קווי מתאר או דיוקנאות מתוך נייר בצבע שחור. מרבית אמני חיתוכי הצלליות המודרניים משתמשים בשיטות מסורתיות, בעוד שחלקם הרחיבו את סגנונם והוסיפו שימוש במוטיבים ועיצובים מודרניים. אמנות החיתוך העכשווית קשורה לפעמים ליצירת שבלונות, שהן נגזרת של טכניקה המשמשת בגרפיטי וזכתה להכרה בשנים האחרונות הודות לאמנים כמו בנקסי. מגזרות נייר - אמנות יהודית שנעלמה, באתר מוזיאון עין חרוד חיתוך מגזרות נייר בלייזר, באתר ארגון הדפס אמנותי ירושלים מגזרות נייר יהודיות, באתר מוזיאון העם היהודי Snowflakes, Starflakes, and Swirlflakes - סרטון הדרכה להכנת מגזרות נייר שונות ומקוריות
אברהם בנבנשתי

דון אברהם בנבנשתי (Benveniste) היה איש ציבור ורב ראשי של קסטיליה במאה ה-15. מתקן תקנות ואיאדוליד (Valladolid). היה איש ציבור ורב החצר של חואן השני, מלך קסטיליה (1406–1454). אחראי על המימון הציבורי וביחד עם אלווארו די לונה היה אחראי גם על המינהל בממלכה. היה בן למשפחה עשירה ובעל ידע יהודי וכללי רב. הגן על יהודי עיר ליד אסיחה (Ecija), ביחד עם יוסף נשיא ואברהם אבן שושן, כנגד האשמות של רצח פולחני בפסח. לפי בקשת הקהילות היהודיות של קסטיליה התמנה על ידי המלך בשנת 1432 לשופט ראשי של היהודים ורב החצר. מיד אחרי מינויו לשופט קרא בנבנשתי לכנס מיוחד (סינוד) של רבנים, משכילים ומנהיגים מכל קהילות קסטיליה בעיר ואיאדוליד (Valladolid) בבית הכנסת ברובע היהודי של העיר. הכנס נועד לבחון את החוקים שנחקקו נגד היהודים, להגביר את לימוד התלמוד ולעצור את ירידת הערכים בקהילות. בנבנשתי היה יושב ראש הכנס שהסתיים בהכנה ואישור מסמך שנקרא "תקנה" (קרוי בפי החוקרים תקנות ואיאדוליד). המסמך מורכב מחמישה חלקים: הראשון הוראות בקשר ללימוד התורה, השני בחירת דיינים ובעלי תפקיד אחרים בקהילה, השלישי דיני מלשינות ומסירות לשלטונות, הרביעי דיני מיסוי ותשלומים לשלטונות והחמישי דיני לבוש מפואר. נכדיו גורשו בגירוש ספרד והתפזרו בפורטוגל, אירופה, המזרח הקרוב וצפון אפריקה. נכדיו ביססו את לימוד התורה בסלוניקי על יד הקמת ספריות גדולות. חלק מנכדיו נדדו בגירוש לפורטוגל והתנצרו. הם היו סוחרים גדולים ובנקאים בפורטוגל ואנטוורפן. לאחר מכן הם נדדו לאיטליה יחד עם דונה גרציה וחזרו איתה ליהדות ולשם בנבנשתי. שמואל יוסף פין, הערך "ה"ר אברהם בנבנשתי", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 15, באתר היברובוקס ריצ'רד גוטהייל, מאיר קייזרלינג, יצחק ברוידה, ‏"אברהם בנבנשתי", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
Gretsch

Gretsch היא יצרנית כלי נגינה אמריקאית שמתמחה בייצור גיטרות ותופים. היא נוסדה ב-1883 על ידי פרידריך גרטץ'. גרטץ' נוסדה בארצות-הברית בשנת 1883 על ידי פרידריך גרטץ', שהיגר לארצות הברית מגרמניה. החברה החלה בייצור בנג'ו, טמבורין ותופים. לאחר מותו, בשנת 1895, עברה החברה לידי בנו, פרד. בשנת 1916 הועתקה החברה לבניין בן עשר קומות בברוקלין, ניו יורק, והפכה לאחת מיצרניות כלי הנגינה האמריקאיות הבולטות ביותר בתחום. היא זכתה להצלחה רבה בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים, בניהולו של בנו של פרד, פרד ג'וניור גרטץ'. לאחר מכן, עקב תחרות קשה מול חברות כגון גיבסון ופנדר, החברה פשטה את הרגל. פרד גרטץ' השלישי, צאצא של מייסד החברה, הקים אותה מחדש ב-1989, והעביר את רוב ייצור הגיטרות למדינות המזרח הרחוק, כשחלק קטן מהן עדיין מיוצר בארצות-הברית. בשנות החמישים והשישים, תחת ניהולו של פרד ג'וניור גרטץ', הציגה החברה מספר דגמים ייחודיים כגון Gretsch 6120 "נשוויל", Gretsch Duo Jet - גיטרת סוליד בודי חלולה, "קאנטרי קלאב", ו-Gretsch White Falcon. בתקופה זו הצטרף לחברה גיטריסט הקאנטרי הידוע צ'ט אטקינס, כמתכנן ועוזר בחברה. החברה מכרה אלפי גיטרות עם חתימתו של אטקינס על הפיקגארד (מגן מפרטים), בעיקר גיטרת Gretsch 6120; אחת מהן נרכשה ב-1957 על ידי הגיטריסט דווין אדי, שהפופולריות שלו בעולם הביאה לחשיפה של גיטרות של החברה לקהל יעד חדש - חובבי הרוק'נרול. מספר שנים אחר-כך, רכש גם ג'ורג' האריסון את ה-Gretsch 6120. במהלך השנים חשף אטקינס דגמים חדשים של גיטרות של החברה, בהן Country Gentleman (נקראה על שם כינויו של אטקינס) וגרסה זולה יותר שלה, Tennesean. נגני רוקבילי רבים הלכו בעקבותיו של אדי קוקרן, שניגן ב-Gretsch 6120 (והחליף לה את פיקאפ הצוואר לגיבסון P-90), והגיטריסט של ג'ין וינסנט, קליף גאלופ, שניגן ב-Gretsch Duo Jet. אלביס פרסלי רכש Gretsch Country Gentleman, וניגן בה לתקופה קצרה באולפן ובהופעות. במהרה הפכה Gretsch למתחרה ראויה לגיבסון, פנדר, וריקנבאקר. Gretsch צברה כוח נוסף במהלך שנות השישים המוקדמות כאשר ג'ורג' האריסון הופיע בתוכניתו של אד סאליבן עם [1] Gretsch Country Gentleman. יש הטוענים שהאריסון החזיק בשתי גיטרות מדגם Country Gentleman, כשאחת מהן נפלה מתוך תא המטען ונהרסה. מאוחר יותר רכש האריסון את ה-Gretsch Tennesean, אולם גיטרת ה-Gretsch האהובה על ג'ורג' האריסון הייתה ה-Gretsch Duo Jet, אותה קנה בשנת 1961 וסיפר שהיא הגיטרה החשמלית הטובה שהייתה לו [2]. זו הגיטרה בה ניגן האריסון בהקלטות הביטלס הראשונות עד שנת 1963 ובהופעות במועדון המערה (The Cavern). הוא חזר להשתמש בגיטרה הזאת באלבום האולפן שלו שיצא בשנת 1987, Cloud Nine. בעצם, זאת הגיטרה שמופיעה על כריכת האלבום. השימוש האחרון שלו בפומבי עם ה-Country Gentleman היה בקליפ לשיר You're Gonna Lose That Girl, מהסרט Help!. הגיטרה שאיתה הופיע בתוכנית של אד סאליבן ניתנה לרינגו סטאר על ידי אלמנתו של האריסון, אוליביה[3]. הפלישה הבריטית הגבירה את הפופולריות של חברות כמו Gretsch וריקנבאקר. מדיה וקבצים בנושא Gretsch בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Gretsch אתר האינטרנט הרשמי של Gretsch Gretsch, ברשת החברתית פייסבוק Gretsch, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Gretsch, ברשת החברתית אינסטגרם