laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משורר לאומי

משורר לאומי הוא משורר הנחשב באופן מסורתי ועל פי דעת הציבור כמשורר ששירתו מייצגת את רוח העם, את הזהות הלאומית, האמונות והעקרונות של תרבות לאומית מסוימת. המשורר הלאומי כגיבור תרבות הוא סמל המתקיים בתודעת הציבור לטווח ארוך, להבדיל ממשוררים שמונו על ידי הממסד למשרת משורר חצר (כגון משרת משורר הקונגרס בארצות הברית ומשורר החצר של בית המלוכה האנגלי). ישנן תרבויות בהן כמה כותבים נחשבים משוררים לאומיים. מרבית המשוררים הלאומיים הם דמויות היסטוריות, אם כי כותבים בודדים בני זמננו הפעילים בתרבויות לאומיות צעירות יחסית או מתחדשות נחשבים אף הם "משורר לאומי". חיים נחמן ביאליק נחשב המשורר הלאומי העברי, ובזמן קיומה של מדינת ישראל – למשורר הלאומי של ישראל. בין המשוררים הלאומיים המפורסמים: יוהאן וולפגנג פון גתה (גרמנית), ויליאם שייקספיר (אנגליה), רוברט ברנס (סקוטלנד), דנטה אליגיירי (איטליה), אלכסנדר פושקין (רוסיה), שלושת המשוררים הלאומיים של פולין (אנ'): אדם מיצקביץ', יוליוש סלובצקי וזיגמונט קרשינסקי (פולין), מיגל דה סרוואנטס (ספרד), אלכסנדר דיומא האב (צרפת), חריסטו בוטב (בולגריה), רייניס (לטביה), לואיש דה קמואש (פורטוגל). שורשי המושג "משורר לאומי" הם במאה ה-18, כתוצר של תנועת הרומנטיקה, שהייתה מהגורמים של התעוררות הלאומיות באירופה במאה ה-19. נקודת המבט של הרומנטיקה שימשה לעיתים להערכה מחדש של משוררים. כך, למשל, שייקספיר לא נחשב בעיני בני תקופתו למשורר העילאי של תקופתו. הוא נכלל בכמה רשימות מזמנו של משוררים מובילים, אך לא נחשב כמי שכתב ברמתם של אדמונד ספנסר או פיליפ סידני. אולם במאה ה-18 המבקרים הרומנטיים כסמואל טיילור קולרידג' העלו את הערצתו של שייקספיר לרמה של עבודת אלילים כמעט, ברוח המיתוס הרומנטי של "היוצר הגאון". הלאומיות הבריטית של אמצע המאה ה-19 והתקופה הוויקטוריאנית העלתה את שייקספיר על נס כסמל לגאווה אנגלית עבור האימפריה הבריטית כולה. רבים מהמשוררים הלאומיים הטביעו את חותמם בתקופות מעבר תרבותיות והובילו שינוי תרבותי בעל השפעות עצומות. כך, למשל, מיגל דה סרוואנטס, אשר יצירתו "דון קישוט" נחשבת לרומן המודרני הראשון. השפעתו הייתה כה רבה, שיש המכנים את הספרדית (בספרדית ובצרפתית) "לשונו של סרוואנטס". "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי היא אחת מיצירות האמנות הגדולות של כל הזמנים והבסיס לשפה האיטלקית המודרנית. אלכסנדר פושקין הוא ממייסדי השירה הרוסית המודרנית, ומהתורמים המרכזיים לפיתוח השפה הרוסית. כתביו של ביאליק שיקפו את מעורבותו ופעילותו בענייני העם היהודי בתקופתו, והשפיעו עמוקות על הלך הרוחות וחיי הציבור. הוא היה ציוני נלהב, השתתף בשני קונגרסים ציוניים והיה ידיד אישי של מנהיגי התקופה. בין השאר כתב שירת תוכחה וביקורת נגד אוזלת ידם של היהודים בגלות (למשל "אכן חציר העם", "בעיר ההרגה") ושירת עידוד רעיונית ומעשית לפעילות הציונית (למשל "למתנדבים בעם", "מתי מדבר האחרונים"). ביאליק השפיע רבות על התפתחות התרבות היהודית המודרנית והיה ממחדשי השפה העברית – אף הם רכיבים מהותיים באתוס הציוני. ביאליק הקדיש חלק נכבד מזמנו לענייני הציבור, עד כדי כך שנטבע הביטוי "כל ישראל יש להם חלק בביאליק", ראה בכך חלק מתפקידו ואף גינה אנשי רוח המסתגרים במגדל השן. ויליאם שייקספיר בדיוקן דרושאוט חיים נחמן ביאליק ב-1923 דיוקנו של פושקין. שמן על בד מאת ואסילי טרופינין, 1827 מיגל דה סרוואנטס שמואל אבנרי, עשרת הדיברות של ח.נ. ביאליק לסופר העברי, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2015
Chirp

Chirp, או "ציוץ" בעברית, הוא אות שבו התדירות משתנה בזמן. התדירות יכולה לעלות ('up-chirp') או לרדת ('down-chirp') בזמן. הוא לעיתים נקרא גם אות פאזה ריבועית (במקרה של LFM - Linear Frequency Modulation). השם ציוץ הוא באנלוגיה לקול שמשמיעות מספר ציפורים. במקרה של chirp ליניארי, התדירות הרגעית f ( t ) {\displaystyle f(t)} משתנה ליניארית בזמן: f ( t ) = f 0 + k t {\displaystyle f(t)=f_{0}+kt} כאשר f 0 {\displaystyle f_{0}} היא תדירות ההתחלה ו- k {\displaystyle k} הוא קצב גידול התדירות או ה-chirp rate. k = f 1 − f 0 t 1 {\displaystyle k={\frac {f_{1}-f_{0}}{t_{1}}}} כאשר f 1 {\displaystyle f_{1}} היא התדירות הסופית ו- f 0 {\displaystyle f_{0}} היא תדירות ההתחלה. פונקציית הזמן המתאימה לפאזה של כל אות מתנודד היא האינטגרל של פונקציית התדירות, שכן ניתן לצפות מהפאזה לגדול כמו ϕ ( t + Δ t ) ≃ ϕ ( t ) + 2 π f ( t ) Δ t {\displaystyle \phi (t+\Delta t)\simeq \phi (t)+2\pi f(t)\,\Delta t} , כלומר הנגזרת של הפאזה היא התדירות הזוויתית ϕ ′ ( t ) = 2 π f ( t ) {\displaystyle \phi '(t)=2\pi \,f(t)} . עבור chirp ליניארי, זה אומר ש־ ϕ ( t ) = ϕ 0 + 2 π ∫ 0 t f ( τ ) d τ = ϕ 0 + 2 π ∫ 0 t ( f 0 + k τ ) d τ = ϕ 0 + 2 π ( f 0 t + k 2 t 2 ) , {\displaystyle {\begin{aligned}\phi (t)&=\phi _{0}+2\pi \int _{0}^{t}f(\tau )\,d\tau \\&=\phi _{0}+2\pi \int _{0}^{t}(f_{0}+k\tau )\,d\tau \\&=\phi _{0}+2\pi \left(f_{0}t+{\frac {k}{2}}t^{2}\right),\end{aligned}}} כאשר ϕ 0 {\displaystyle \phi _{0}} היא הפאזה ההתחלתית (בזמן t = 0 {\displaystyle t=0} ). פונקציית הזמן המתאימה ל-chirp ליניארי סינוסאידלי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים: x ( t ) = sin ⁡ [ ϕ 0 + 2 π ( f 0 t + k 2 t 2 ) ] {\displaystyle x(t)=\sin \left[\phi _{0}+2\pi \left(f_{0}t+{\frac {k}{2}}t^{2}\right)\right]} במקרה של chirp מעריכי, התדירות של האות משתנה מעריכית כפונקציה של הזמן: f ( t ) = f 0 k t {\displaystyle f(t)=f_{0}k^{t}} כאשר f 0 {\displaystyle f_{0}} היא תדירות ההתחלה (ב- t = 0 {\displaystyle t=0} ), ו- k {\displaystyle k} הוא קצב הגדילה המעריכית בתדירות. שלא כמו ה-chirp ה-ליניארי, שיש לו קצב chirp קבוע, ל-chirp מעריכי יש קצב chirp שגובר באופן מעריכי. פונקציית הזמן המתאימה ל-פאזה של chirp מעריכי היא האינטגרל של התדירות: ϕ ( t ) = ϕ 0 + 2 π ∫ 0 t f ( τ ) d τ = ϕ 0 + 2 π f 0 ∫ 0 t k τ d τ = ϕ 0 + 2 π f 0 ( k t − 1 ln ⁡ ( k ) ) {\displaystyle {\begin{aligned}\phi (t)&=\phi _{0}+2\pi \int _{0}^{t}f(\tau )\,d\tau \\&=\phi _{0}+2\pi f_{0}\int _{0}^{t}k^{\tau }d\tau \\&=\phi _{0}+2\pi f_{0}\left({\frac {k^{t}-1}{\ln(k)}}\right)\end{aligned}}} כאשר ϕ 0 {\displaystyle \phi _{0}} היא הפאזה התחלתית (ב- t = 0 {\displaystyle t=0} ). פונקציית הזמן המתאימה בעבור chirp מעריכי סינוסואידי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים: x ( t ) = sin ⁡ [ ϕ 0 + 2 π f 0 ( k t − 1 ln ⁡ ( k ) ) ] {\displaystyle x(t)=\sin \left[\phi _{0}+2\pi f_{0}\left({\frac {k^{t}-1}{\ln(k)}}\right)\right]} התמרת צ'ירפלט דחיסת פולס מכ"ם גל רציף אפקט דופלר - תופעת שינוי התדירות הנצפית של גל, כתוצאה מתנועה יחסית בין מקור הגל לצופה. מדיה וקבצים בנושא Chirp בוויקישיתוף
ארצ'י (הונגריה)

ארצ'י (בהונגרית: Ercsi) היא עיר במחוז פייר, הונגריה, כ-35 ק"מ מדרום לבודפשט. בעיר פארק תעשייתי וכן תעשיית סוכר, תירס ודגנים. בתקופה הנאוליתית היה האזור חלק מציר נדידה מרכזי, עקב קרבתו לנהר הדנובה. בתקופת הברונזה ובתקופת האימפריה הרומית התקיימו במקום יישובים קטנים. ארצ'י מוזכרת לראשונה בשנת 1037, ברישומי מנזר מקומי ובמסמכים מתקופת המלך אישטוון הראשון. ארצ'י עמדה בנתיב הפלישה והכיבוש של האימפריה העות'מאנית במאות ה-16 וה-17. באזור התיישבו אוכלוסיות סלביות. בסוף המאה ה-17, עם שחרור הונגריה כולה מהעות'מאנים, הוקמה ביישוב כנסייה קתולית ושוקם המנזר האורתודוקסי. התעשייה והמסחר ביישוב התפתחו, ובסוף המאה ה-18 הוקמה ביישוב כנסייה קתולית נוספת. במאה ה-19 הוקמו ביישוב מפעלי ליקר, סוכר ועמילן ועלתה חשיבותה של ארצ'י כתחנת מסחר על נהר הדנובה. בתחילת המאה ה-20 חוברה ארצ'י לרשת מסילות הברזל. ב-1948 הולאם מפעל הסוכר בעיירה על ידי השלטונות הקומוניסטים. בשנת 2000 קיבלה ארצ'י מעמד של עיר. בינואר 1941 היו בארצ'י כ-100 יהודים – כשני אחוזים מאוכלוסייתה. רובם השתייכו לקהילה הנאולוגית. החל משנת 1934 אלברט גרין היא רב ראשי של העיר והסביבה. במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הוורמאכט (מבצע מרגרטה) במאי 1944 הוקם גטו בארצ'י וביוני גורשו יהודי הגטו לאושוויץ. מדיה וקבצים בנושא ארצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארצ'י (בהונגרית) ארצ'י (Ercsi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דאני היגינבות'אם

דניאל ג'ון "דני" היגינבות'אם (נולד ב־29 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן. היגינבות'אם החל את הקריירה שלו במנצ'סטר יונייטד. בשנת 1998 הושאל לאנטוורפן ובשנת 2000 עבר לדרבי קאונטי, שם שיחק שלוש שנים. כאשר המועדון ירד לליגת המשנה. עבר לסאות'המפטון תמורת מיליון וחצי פאונד, איתם הגיע לגמר הגביע האנגלי בשנת 2003. כאשר סאות'המפטון ירדה ליגה ב־2005 עזה את המועדון. באוגוסט 2006 עבר לסטוק סיטי תמורת 225 אלף פאונד. בינואר 2007 הפך לקפטן הקבוצה. בסוף העונה עזב לסנדרלנד וחזר לאחר עונה לסטוק. הוא הבקיע את שער הניצחון ברבע גמר הגביע האנגלי מול ווסטהאם יונייטד אך בעקבות פציעה החמיץ את חצי הגמר ואת הגמר. לאחר שהחלים הושלא לנוטינגהאם פורסט ואיפסוויץ' טאון לפני שעבר לשפילד יונייטד בהעברה חופשית בינואר 2013. אחרי שמונה חודשים הוא עזב כדי לצ'סטר לפני סיום הקריירה שלו עבר לאלטרינצ'ם. ב־8 בינואר 2014 הודיע על פרישה מכדורגל. למרות שנולד באנגליה, בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת גיברלטר במשחק ידידות נגד סלובקיה כאשר הוא בן 34. מדיה וקבצים בנושא דאני היגינבות'אם בוויקישיתוף דאני היגינבות'אם, באתר Transfermarkt דאני היגינבות'אם, באתר Soccerway דאני היגינבות'אם, באתר BDFutbol דאני היגינבות'אם, באתר WorldFootball.net דאני היגינבות'אם, באתר National Football Teams דאני היגינבות'אם, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיכר האבוס

כיכר האבוס (בערבית: ميدان المهد, "כיכר העריסה"; באנגלית: Manger Square) היא הכיכר העירונית המרכזית בבית לחם. מקור השם הערבי הוא בעובדה שבצדה המזרחי ניצבת כנסיית המולד, שבה הונח ישו באבוס, מיד לאחר לידתו. בציבור הישראלי רווח גם שמה האנגלי של הכיכר, שמשמעותו זהה, היינו "כיכר האבוס". הכיכר נחלקת לשני חלקים: החלק המערבי רבוע בצורתו, ומשמש כמדרחוב מאז ששופץ בשנים 1998–1999, ובו נטועים עצי מיש דרומי. בצדה המערבי של רחבה זו ניצב מסגד עומר, המסגד היחיד בעיר, אשר נבנה בשנת 1860 ושופץ בשנת 1954. המסגד קרוי על שם עומר בן אל-ח'טאב. מדרום לו ניצב בניין עיריית בית לחם. בצדה הצפוני של הכיכר שוכן "מרכז בית לחם לשלום" ותחנת משטרה. חלקה המזרחי של הכיכר מוארך ומוביל בין המנזר הארמני מדרום ובית הקברות האורתודוקסי מצפון, לעבר כנסיית המולד, כנסיית קתרינה הקדושה הקתולית ואכסניית קאזה נובה. הרחוב הראשי, המוביל מהכיכר צפונה לעבר ירושלים, קרוי גם הוא בשם "האבוס" או "מאנגר". עוד יוצאים ממנה רחוב הרועים, המוביל מזרחה לעבר בית סאחור, ורחוב פאולוס השישי, המוביל ממנה מערבה. הכיכר משמשת כמוקד העיקרי לחגיגות חג המולד בעיר, עת מוצב בה עץ עץ חג המולד והיא מקושטת ומוארת. מאז 2012 מהווה הכיכר חלק מאתר המורשת העולמית בעיר. מראה ממזרח (מכיוון כנסיית המולד): מימין מרכז בית לחם לשלום ובצידה הרחוק של הכיכר נראה מסגד עומר ובניין עיריית בית לחם מרכז בית לחם לשלום עץ חג המולד בכיכר בשנת 2012 תהלוכה קתולית בכיכר בערב חג המולד (2006) כנסיית המולד מדיה וקבצים בנושא כיכר האבוס בוויקישיתוף Mosque of Omar, Bethlehem
נסיכות ויילס

נסיכות ויילס (בוולשית: Tywysogaeth Cymru; באנגלית: Principality of Wales) הייתה נסיכות שהתקיימה בין 1284–1216 כנסיכות עצמאית (שבראשה נסיך וולשי) בחסות אנגליה, ועד לשנת 1542 כחלק ממלכת אנגליה עם מעט מאוד סמכויות עצמאיות כאשר תואר נסיך ויילס הוענק ליורש העצר הבריטי ולא לזה מבית המלוכה הוולשי. הנסיכות הוקמה על ידי ל'ואלין הגדול וכיהנו בה ארבעה נסיכים עד לסיפוחה על ידי אנגליה, לאחר סיפוחה היו שני ניסיונות התמרדות של טוענים לכתר הוולשי (אווין לוגוך ואווין גלינדור) אשר נכשלו בהשגת עצמאות. ערך מורחב – ממלכת גוויניד' הנסיכות נוסדה במהלך שלטונו של ל'ואלין הגדול מלך גוויניד' בשנת 1284. ממלכת גוויניד' הצליחה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה שלה לאחד חלק גדול ממלכות ויילס תחת שלטונה ושושלת אברפראו אשר שלטה בממלכה אף נקשרה בקשרי דם עם חלק גדול משושלות המלוכה הוולשיות. משום כך, גוויניד' תמיד ראתה את עצמה הממלכה הדומיננטית בוויילס וזו אשר צריכה יום אחד לשוב לגדולתה ולשלוט בוויילס מאוחדת. הנסיכות הוקמה עם חתימת הסכם 'מועצת אברדווי' בשנת 1216 על ידי שליטי ויילס השונים. הנסיכות הוכרה באופן רשמי על ידי הנרי השלישי, מלך אנגליה בשנת 1218 בהסכם ווסטר כאשר סוכם שנסיך ויילס (אז ל'ואלין הגדול) ישלם מס שנתי למלך אנגליה. הנסיכות הוקמה על ידי איחוד מספר ממלכות ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' ושתי ממלכות פוויס), כאשר מספר ממלכות במרכז ודרום ויילס הוכפפו לנסיך הוולשי. גבולות הנסיכות בתקופה זו דומה בחלקו לגבולות המודרניים של ויילס, כאשר חלקה הדרומי והדרום-מזרחי התחלק בין 'אדוני המארצ'ר' (אצילים אנגלים שקיבלו במקום אדמות). בשנת 1277 ושוב בשנת 1284 ניהל מלך אנגליה אדוארד הראשון מערכות צבאיות כנגד ויילס סביב הסירוב של השלטון הוולשי לשלם לאנגליה את המיסים שהוסכמו. לאחר 1284 הייתה ויילס למעשה חלק מאנגליה כאשר תואר נסיך ויילס הועבר מידי בתי המלוכה הוולשים לידי שושלת המלוכה האנגלית וניתן באופן מסורתי ליורש העצר האנגלי. עם זאת, ויילס המשיכה להיות מוגדרת כנסיכות למרות שבפועל בתקופה זו אין לה שום ריבונות מעשית. בתקופה זו נסיכות ויילס נפרדת מאנגליה רק ברמת הניהול האדמיניסטרטיבי והמשפטי אשר המשיך לשמר מספר חוקים ומסורות ולשיות. בשנת 1542 באופן רשמי, על פי צו של הפרלמנט האנגלי, החוק והמערכת האדמיניסטרטיבית האנגלית הוחל על ויילס וכך חודלת כל זהות וולשית המבדילה אותה מאנגליה, שטחי ויילס גם הם לא הוגדרו עוד כנסיכות אלא כחלק מלא מאנגליה. ממלכת גוויניד' ל'ואלין הגדול נסיך ויילס
ביאלובז'גי

ביאלובז'גי (נקרא גם ביאלברזיג; בפולנית: Białobrzegi) היא עיר בפולין, כ-60 ק"מ מדרום לוורשה, על הגבול של האזור ההיסטורי פולין קטן. במאה ה-14 העניק קז'ימייז' השלישי, מלך פולין זכויות עיר לביאלובז'גי, שנקראה אז בז'גי (Brzegi). בשנת 1541 שב והעניק המלך זיגמונד הראשון ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 עברה הבעלות על העיר בין מספר משפחות אצולה פולניות. אוכלוסיית העיר עסקה בעיקר בחקלאות ובמסחר. ביאלובז'גי הייתה אחד המוקדים של "מרד ינואר" של 1863 לעצמאות פולין, מרד שדוכא על ידי האימפריה הרוסית. בשנת 1910 חרבה העיר כמעט כליל בשרפה שפרצה בה. במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשה. שיקומה הסתייע בדרך ורשה-קרקוב, שנסללה דרכה. בעיר פעל האדמו"ר משושלת פשיסחה, רבי שרגא יאיר רבינוביץ'. לפני מלחמת העולם השנייה חיו בביאלובז'גי כ-1,500 יהודים. מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את ביאלובז'גי. בתחילת 1941 הוקם בעיר גטו אליו הגיעו פליטים רבים מיישובים סמוכים לרבות וישמייז'יצה, ומספר יהודי העיר הוכפל. בקיץ 1942 נסגר הגטו ובאוקטובר 1942 גירשו אנשי אס-אס ומשתפי פעולה את היהודים לעיירה הסמוכה דוביאשין (Dobieszyn) ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-180 יהודים שנותרו בעיר גורשו למחנות עבודה, כנראה בהמשך אוקטובר 1942. בביאלובז'גי נותרו כ-180 יהודים והועסקו בהעברת רכוש היהודים למחסני הגרמנים. כעבור שלושה שבועות שולחו יהודים אלו למחנות עבודה, רובם לסקרז'יסקו-קמיינה. ביאלובז'גי נכבשה על ידי הצבא האדום ב-16 בינואר 1945. מדיה וקבצים בנושא ביאלובז'גי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביאלובז'גי ספר יזכור לקהילת ביאלובז'יג, בספריית העיר ניו יורק בִּיאַלוֹבְּזֶ'גִי (Białobrzegi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ביאלובז'גי באתר מרכז מורשת יהדות פולין "ביאלובז'גי", באתר השטעטל הווירטואלי סבסטיאן פיונטקובסקי (פול') ומרטין דין, ביאלובז'גי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 199–200), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארון

נהר גארון (בצרפתית: Garonne; באוקסיטנית ובספרדית: Garona) הוא נהר היוצא מהרי הפירנאים בספרד וזורם 528.7 ק"מ בדרום צרפת עד שפך הז'ירונד, שם הוא מתלכד עם נהר דורדון ונשפך לאוקיינוס האטלנטי במרחק של 647 ק"מ מנביעתו. שם הנהר נכתב בגסקונית garunɵ שמשמש כשם כללי לנהר. ובתקופת יוליוס קיסר היה שם הנהר "Garumna". השם נוצר מהלחם של Garr שמשמעותו אבן (או סלע), והסיומת Unn או Onna שמשמעותה נהר או יובל. ככל הנראה השם ניתן לנהר מכיוון שהוא נובע בהר הגבוה ביותר בהרי הפירנאים. נהר גארון נובע בהר אנטו שצפון מערב קטלוניה, בפירנאים הספרדיים. הנהר זורם לכיוון צפון ולאחר 6.5 ק"מ הוא נכנס לצרפת בחבל מידי-פירנה. בצרפת הוא ממשיך לזרום לאורך 521.9 ק"מ עד לשפך הז'ירונד. במהלכו, הנהר עובד בשתי ערים גדולות, טולוז ובורדו. מטולוז, במקביל לנהר זורמת תעלת גארון שנבנתה על מנת לקשר את הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי. עוצמת זרימת הנהר הן בפירנאים והן בקרבת שפך הז'ירונד הניעה את צרפת להקים שתי תחנות כוח גרעיניות על הנהר, האחת ליד העיר גולפש (Golfech) שבמחוז טארן וגארון והשנייה ליד בלאי שבמחוז ז'ירונד. הגארון עובר דרך חמישה מחוזות, בספרד דרך מחוז ואל דה אראן ומחוז קטלוניה, ובצרפת דרך מחוזות גארון עילית, לוט וגארון, טארן וגארון וז'ירונד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא גארון בוויקישיתוף גארון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גסקונית הוא ניב של אוקסיטנית שדובר בגסקוניה מידע על הנהר מאתר sandre - השירות ההידראולי הלאומי של צרפת
איסטגרדנס

איסטגרדנס (באנגלית: Eastgardens) הוא פרוור בסידני, הממוקם 9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור מנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay). איסטגרדנס הוא פרוור קטן, גודלו 0.2 קמ"ר. הוא גובל מצפון בפייג'ווד ודייסיוויל, ממערב בבנקסמדו, מדרום בהילסדייל, וממזרח במרוברה. הוא תחום ממזרח על ידי דרך בונרונג, מצפון על ידי דרך הפרון, ממזרח על ידי שדרות בנקס ומעגל קוריש, ומדרום על ידי רצף של רחובות קטנים. איסטגרדנס הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני, שנחנך בשנת 1999. מרבית שטחו מוקצה לטובת קניון וסטפילד איסטגרדנס שהוקם ב-1987, שעל שמו הוא נקרא. בעבר היה שטח הפרוור חלק מהפרווק הסמוך פייג'ווד. השטח עליו הוקם הקניון ואזור המגורים של הפרוור היה בעבר קרקע ממשלתית, שהוקצתה לתעשייה כגון מפעלי רכב. פרט לקניון, אין באיסטגרדנס אזורי תרבות, מסחר ובידור. מדיה וקבצים בנושא איסטגרדנס בוויקישיתוף איסטגרדנס באתר "Dictionary of Sydney" איסטגרדנס באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 09.01.2014 בארכיון Wayback Machine)
הפיגועים במוסקבה (2010)

הפיגועים במוסקבה 2010 הם פיגועי טרור, שבוצעו על ידי שתי נשים, בשעות השיא של הפעילות, בבוקרו של יום ה-29 במרץ 2010 בשתי תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה (תחנת לוביאנקה ופארק קולטורי), בהפרש של כ-40 דקות ביניהם. בפיגועים נהרגו לפחות 40 אנשים ומעל 100 נפצעו. פקידים רוסיים כינו את האירועים "הפיגועים הקטלניים והמתוחכמים ביותר בבירה הרוסית בשש השנים האחרונות" (ההתייחסות היא לפיגועים במוסקבה ב-2004). הוערך כי כ-500,000 נוסעים עברו ברכבת התחתית של מוסקבה באותו זמן. חקירה ראשונית העלתה כי מבצעות הפיגועים היו שייכות לארגון הצ'צ'ני האיסלמי אמירות הקווקז. ב-31 במרץ לקח המנהיג הצ'צ'ני דוקה אומרוב אחריות על הפיגוע בווידאו שפרסם באינטרנט. הוא אף ציין כי הפיגועים ימשיכו עד שרוסיה תתן עצמאות למדינה איסלאמית באזור צפון הקווקז, זאת במסגרת הסכסוך בצפון הקווקז. האיש שהסיע את המחבלות למוסקבה נעצר ביולי 2010. הוועדה למניעת טרור של רוסיה אישרה באוגוסט 2010 שמגומדלי ווגבוב, יחד עם ארבעה מיליטנטים, נהרגו במבצע בדגסטן. הוא נחשב למיליטנט שמאחורי הפיגועים, מקושר לאומרוב ובעלה של מרים שריפובה, אחת משתי המחבלות. הפיגועים היו בזמנו האחרונים בסדרת פיגועים ברוסיה החל משנת 1994, אשר רבים מהם ייוחסו לטרוריסטים צ'צ'נים או ל"אמירות הקווקז". מאז 1999, בדלנים צ'צ'נים התרחקו מגישת הטרור הפרו-מערבי של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה (Chechen Republic of Ichkeria), המושפעת מההגות הוהאבית, אשר עימתו אותם לא רק עם רוסיה והנשיא הצ'צ'ני רמזן קדירוב, אלא גם עם אוכלוסייה סופית דגסטנית. קבוצת מוג'הידין, טענה למלחמת קודש, והביעה את רצונה לכונן אמירות בקווקז. מעל 5,000 אנשים נהרגו ונפצעו בעימותים בקווקז מאז 2002. כ-48 שעות לאחר הפיגועים ברכבת התחתית, אירע פיגוע התאבדות כפול ברפובליקת הקווקז של דגסטן, בהם נהרג בין השאר בכיר במשטרה. רוסיה ערכה השוואה מיידית בטענה כי ישנו קשר בין הפיגועים. בראשון לאפריל אירע פיגוע נוסף בדגסטן בו נהרגו שני אנשים נוספים. ב-5 באפריל, בדיוק שבוע לאחר הפיגועים ברכבת התחתית עוד פיצוץ באינגושטיה במבנה משטרתי בעל דמיון לפיגוע בדגסטן. פיגועים אלו נתפסו כמובילים להסלמה כוללת של האלימות. לאחר האירועים, נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב, וראש הממשלה ולדימיר פוטין, כמו גם רמזן קדירוב, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית היו מהירים להגיב ביחס לפיגועים. ראשי שלשת הארגונים הדתיים הגדולים ברוסיה, גינו אף הם את האירוע וקראו לעשיית צדק. וועדת המופתים הרוסית הודיעה כי: "קיצוניות וטרור אינם מבוססים על הקוראן", וכן כי: "מוסלמי אינו יכול להיות טרוריסט, וטרוריסט אינו יכול להיות מוסלמי". הרב הראשי של רוסיה, ברל לזר, אמר כי הוא בטוח כי המח שמאחורי הפיגועים יקבל את העונש המגיע לו. הפיגוע גרר הודעות גינוי מממשלות רבות וכן מגופים בינלאומיים כמו נאט"ו, מועצת אירופה, והאיחוד האירופי, אשר גינו אף הם והביעו תנחומים למשפחות הנרצחים. ארצות הברית תגברה את הגדרות הביטחון ונוכחות כוחות משטרתיים בתחבורה הציבורית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו ואטלנטה בעקבות האירועים. הפיגועים במוסקבה (1977) הפיגועים במוסקבה (2004) (February 2004 Moscow Metro bombing) (August 2004 Moscow metro bombing) הפיגוע בוולגוגרד בדצמבר 2013 (December 2013 Volgograd bombings) הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג מדיה וקבצים בנושא הפיגועים במוסקבה בוויקישיתוף מאמר בוושינגטון פוסט, פיליפ פאן, 29 במרץ 2010 דווח ב CNN (באנגלית) פרסום בפיינשיאל טיימס (Financial Times)(באנגלית) פרסום באתר החדשות רי"א נובוסטי (באנגלית)
אוטו בנימין קראוס

אוטה קראוס (7 בספטמבר 1909 – 10 ביולי 2001) היה סופר יהודי-צ'כי ניצול שואה. קראוס התגורר בפראג. הוא נאסר בראשית מלחמת העולם השנייה, ב-2 באפריל 1940. ישב בכלא פראג ובמחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, נויאנגאמה, אושוויץ-בירקנאו ובוכנוואלד. יחד עם ידידו אריך קולקה עבד במחנה בירקנאו כמסגר, מה שהעניק להם רישיונות מעבר בין המחנות השונים שבבירקנאו. באמצעות זכויות היתר שלהם הם סייעו לאנשי המחתרת והעבירו ידיעות בין מתכנני המרד. כן התאמצו לפרסם בעולם ידיעות מהימנות על המתרחש באושוויץ. הוא עזב את בירקנאו ב-26 באוקטובר 1944, והועבר לבוכנוואלד. מיד לאחר המלחמה כתב יחד עם קולקה את הספר "אושוויץ בית חרושת למוות", בצ'כית. הספר יצא לאור בכמה מהדורות, ותורגם לשפות רבות. הוא מהווה מקור מהראשונים במעלה למידע מהימן על החיים והמוות במחנה ההשמדה. הספרים של אוטו בנימין קראוס, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של אוטו בנימין קראוס, בקטלוג הספרייה הלאומית אוטו בנימין קולקא קראוס (1909-2001), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכל אבוד

הכל אבוד (באנגלית: All Is Lost) הוא סרט הישרדות אמריקאי בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור. השחקן הראשי והיחידי בסרט הוא רוברט רדפורד. זהו סרטו השני של צ'נדור לאחר "התמוטטות" משנת 2011. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2013 וזכה לביקורות מהללות. אי שם באוקיינוס ההודי, הדמות הראשית המגולמת על ידי רוברט רדפורד מקריאה: "אני מצטער. אני יודע שזה בעל משמעות מועטה כרגע, אבל אני באמת מצטער. ניסיתי. אני חושב שתסכימו שניסיתי. ניסיתי להיות אמיתי, להיות חזק, להיות אדיב, לאהוב ולהיות צודק. אבל לא הצלחתי. הכל אבוד". שמונה ימים קודם, מתעורר הגיבור ביאכטה "ורג'יניה ג'ין" המוצפת במים. הוא עולה לסיפון ומגלה שבספינתו נפער חור כתוצאה מהתנגשות במכולה תועה. הוא מרחיק את הספינה מהמכולה ומתקן את הנזק על ידי הדבקת חתיכות עץ לחור. לאחר מלאכת התיקון, הוא מגלה שמערכת הניווט נהרסה. הוא עולה על התורן כדי לחבר מחדש את מערכת התקשורת. אך חרף ניסיונתיו הוא לא מצליח להפעיל את המכשיר לאורך זמן. מאוחר יותר מתחילה סערה והוא מנסה בכל כוחו להשאיר את הספינה במסלולה הנוכחי. במהלך ניסיונותיו הוא מועף מהסיפון אל האוקיינוס, ורק לאחר מאבק ממושך הוא מצליח לעלות חזרה לספינה. לאחר שהסערה שוככת, הוא מגלה את הנזק המרובה שנגרם לגוף הספינה. הגיבור מחליט לנטוש אותה לטובת סירת הצלה מתנפחת. הוא אוסף מהספינה ההרוסה ציוד חירום, ומיד לאחר עזיבתו היא שוקעת. הגיבור מנסה ללמוד איך לתפעל את מכשיר הניווט סקסטנט, הוא מעריך שסיכויו להימצא יגדלו כאשר הוא יגיע לנתיב הספינות המסומן במפה. במהלך מסעו הספקתו מתמעטת, והוא מגלה שהמים שהוא לקח מהספינה אינם ראויים לשתייה. הוא מאלתר ומצליח לאדות חלק מהמים תוך שימוש ביריעת פלסטיק. כשהוא מגיע לנתיב, שתי ספינות סוחר חולפות על פניו למרות ניסיונותיו לאותת להם באמצעות נורים. הוא נסחף מחוץ לנתיב כשההספקה שלו הולכת ואוזלת. במהלך היום השמיני לתאונה הוא כותב מכתב (אשר הוא הקריא בתחילת הסרט), ומכניס אותו לצנצנת שאותה הוא זורק לאוקיינוס. באותו הלילה הוא מבחין באור קלוש, נראה של ספינה הנמצאת במרחק. ללא נורים נוספים הוא מדליק אש בתוך סירת ההצלה. האש יוצאת במהרה משליטה ומתפשטת בסירת ההצלה. הסירה נהרסת והוא נאלץ לקפוץ למים. הגיבור שאיבד כל תקווה מניח לעצמו לשקוע למצולות, אולם לאחר רגעים ספורים הוא מבחין שהספינה התקרבה אליו ושוחה לפני המים, שם הוא אוחז ביד המושטת לעברו. הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 94% בהתבסס על 156 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 87 מתוך 100 על בסיס של 43 ביקורות. הסרט זכה להשוואות לסרט "חיי פיי" (2012) שגם כלל סט צילום מצומצם והתרחש ברובו בלב ים. השחקן רוברט רדפורד והמלחין אלכס איברט זכו לביקורות מהללות על חלקם בסרט. כאשר הסרט הוקרן בפסטיבל קאן רדפורד זכה ל"קימת כבוד". הכל אבוד, ברשת החברתית פייסבוק "הכל אבוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הכל אבוד", באתר נטפליקס "הכל אבוד", באתר AllMovie (באנגלית) "הכל אבוד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הכל אבוד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הכל אבוד", באתר Metacritic (באנגלית) "הכל אבוד", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "הכל אבוד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יעל שוב, ‏ספינה בתוך בקבוק, באתר "Time Out ישראל", 19 בדצמבר 2013 אורון שמיר, עכבר העיר, "הכל אבוד": הפאדיחה של רוברט רדפורד, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2013