laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלברט אבא סקולמן

אלברט אבא סקולמן (באנגלית: Albert P. Schoolman;‏ 6 בספטמבר 1894 - 7 באפריל 1980) היה מחנך, מנהל והוגה דעות בתחום החינוך היהודי. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום החינוך היהודי בארצות הברית, בו היה מעורב לכל אורך חייו. עיקר פרסומו בא לו בזכות הקמתו וניהולו של מחנה הקיץ CEJWIN בשנת 1919. אלברט אבא סקולמן נולד ללאון ופרידה ליבסון בסובאלק, פולין ב-6 בספטמבר 1894. הוא היגר עם משפחתו בגיל 13 לניו יורק. סקולמן למד הנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק ולאחר מכן החליט לפנות לתחום החינוך- הוא נרשם למכוני המורים של הסמינר התאולוגי היהודי ושל אוניברסיטת קולומביה, שם סיים תואר שני בחינוך ב-1922. בין 1916–1918 שימש סקולמן כמנהל המכינה לבית הספר לבנות של הלשכה לחינוך יהודי בניו-יורק (New York Bureau of Jewish Education). הוא היה מעורב בהקמת המרכז הקהילתי החינוכי היהודי Central Jewish Institute וניהל אותו בין השנים 1918–1945. המכון הוקם במנהטן ב-1916 על ידי שמואל היימן והציע פעילויות חינוך ותרבות שונות. בשיאה של פעילות המכון, היו בו כ-3,500 חברים רשומים. בשנת 1919 הקים אלברט סקולמן את מחנה הקיץ CEJWIN. שמו של המחנה נוצר מקיצור של שם המכון שבראשו עמד סקולמן– CEntral JeWish INstitute. במחנות CEJWIN שהתקיימו בפורט ג'רוויס, ניו יורק, השתתפו בשיאם אלפי ילדים ובני נוער כאשר המחנה האחרון התקיים בשנת 1992. בשנת 1922 נשא אלברט סקולמן לאשה את ברכה ברטה סינגר, אשת חינוך בעצמה. אלברט סקולמן היה בין מייסדי הוועד הלאומי לחינוך יהודי (National Council for Jewish Education) בשנת 1926. ב-1939 הוא הקים יחד עם בן רוזן וישראל צ'יפקין את ה-American Association for Jewish Education, ששם לו למטרה לנטר ולפקח ברמה ארצית על איכות החינוך היהודי בארצות הברית. סקולמן שימש כסגן הנשיא בארגון זה. לבקשתו של ד"ר יהודה מגנס נשיא האוניברסיטה העברית, סייע סקולמן בשנת 1934 להקים את מחלקת החינוך והכשרת המורים באוניברסיטה. הוא אף סייע להקמת התיכון ליד האוניברסיטה, שהוקם במטרה לאפשר לתלמידי מחלקת החינוך באוניברסיטה להתנסות בחינוך ובהוראה. סקולמן היה חבר בקרן הרקונסטרוקטיבית ובחברה לקידום היהדות שנוסדה על ידי מרדכי קפלן- מורו וחברו. הוא היה רקונסטרוקטיבי בהשקפתו. כמו כן היה חבר בארגון ציוני אמריקה ונהג לבקר תכופות בארץ ישראל. יהדות רקונסטרוקטיבית מדריך לארכיון משפחת סקולמן, 1889-1994, הכולל ביוגרפיה של ברטה סקולמן ובעלה אלברט סקולמן (באנגלית) Albert Schoolman, Noted U.S. Jewish Educator, Honored on 70th Birthday. May 4, 1965
תחנת הכוח הגרעינית מצאמור

מצאמור (למפת ארמניה מוגדלת)   ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן אלאוורדי ימת סוואן גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן) איראן טורקיה מצאמור (למפת ארמניה רגילה)   ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן אלאוורדי ימת סוואן גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן) איראן טורקיה מצאמור תחנת הכוח הגרעינית מצאמור (בארמנית: Մեծամորի ատոմային էլեկտրակայան) היא תחנת כוח גרעינית היחידה שנבנתה בשטח ארמניה הסובייטית, 35 ק"מ מירוואן. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, מצאמור. תחנת הכוח הייתה מורכבת מזוג כורים גרעיניים בהספק של 400 מגאווט כ"א אך נכון לשנת 2014 פועל רק כור גרעיני בודד. החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה באוגוסט 1967. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של המשרד לתכנון תחנות כוח גרעיניות שבגורקי. כבסיס לתכנון נלקח תכנון כור מס' 3 של תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז'. אחד הבעיות התכנוניות המרכזיות היה בהתאמת התכנון לאזור בעל רגישות סייסמית גבוהה. בסופו של דבר הוחלט שתכנון התחנה תבטיח את עמידתה ברעידת האדמה בעוצמה של 8 לפי סולם ריכטר. הבנייה באתר התחילה בשנת 1970. הכור הראשון הופעל בדצמבר 1976 והשני בינואר 1980. ב-15 באוקטובר 1982 התרחשה שרפה גדולה שכובתה רק לאחר 7 שעות. בשנת 1983 החלו עבודות בהקמת השלב השני של תחנת הכוח שהיה צריך לכלול כור מס' 3 וכור מס' 4 מאותו דגם כמו הכורים הקיימים. אומנם בעקבות אסון צ'רנוביל העבודות הוקפאו ולא חודשו. ב-7 בדצמבר 1988 בארמניה התרחשה רעידת אדמה חזקה בחוזק של מעל 7 בסולם ריכטר. מתקני התחנה עמדו ברעידה, אך לאור החשש לרעידות משנה פעילות תחנת הכוח הופסקה באופן הדרגתי והיא עברה לעתודה. לאחר הפסקת פעילות תחנת הכוח במתקני הכור מס' 1 בוצעו קידוחים בקוטר של כמטר לבדיקת המצב הפנימי. בעקבות הקידוחים לא ניתן לחדש פעילות הכור ללא הכנסת ציוד להחלפת הציוד שנקדח. ב-7 באפריל 1993 הממשל הארמני החליט על חידוש פעילות כור מס' 2. זאת לאור חוסר ביכולת ייצור אנרגיה חשמלית במדינה בעקבות המצב הגאו-פוליטי באזור. ב-5 בנובמבר 1995 פעילות כור מס' 2 חודשה. נכון לשנת 2014 התחנה מייצרת כ-20% מהאנרגיה חשמלית הנצרכת בארמניה. החל משנת 2003 אחריות על פעילות תחנת הכוח הועברה לחברה רוסית המתמחה בתחום. בהתאם לחוות דעת מומחים תחנת הכוח יכולה לפעול עד לשנת 2016. הקהילה האירופית מעוניינת בסגירת התחנה ואף הייתה מוכנה להקצות לכך סכום משמועתי. במקביל לסגירת המתקן נדרש להקים תחנת כוח בהספק דומה לייצור החשמל לצורכי המשק הארמני. בשנת 2010 נחתם חוזה עם חברה רוסית להקמת תחנת הכוח הגרעינית החדשה. בשנת 2013, בעקבות תקלה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1, הפעולות להקמת תחנת הכוח החדשה הופסקו. ביוני 2011 מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בדקו את מתקני תחנת הכוח והגיעו מסקנה שהיא עונה לדרישות בטיחות של הארגון וניתן להמשיך ולתפעל אותה עד לשנת 2017. מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח הגרעינית מצאמור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הכוח הגרעינית מצאמור
מנחם נחום עפשטיין

רבי מנחם נחום עפשטיין הידוע בכינויו ר' נחום מקוברין (תר"ו, 1846 – א' באב תרע"ח, 1918) היה המייסד והאדמו"ר של חסידות קוברין-ביאליסטוק. האדמו"ר רבי מנחם נחום עפשטיין נולד בשנת תר"ו לרב יהודה לייב עפשטיין. אביו היה בנו של רבי מרדכי ישראל עפשטיין ששם משפחתו המקורי היה קצנלבוגן והוא עצמו אימץ את שם המשפחה של חמיו רבי אברהם הלוי אפשטיין נכדו של הגאון רבי אריה לייב הלוי אפשטיין בעל הפרדס. הרב מרדכי ישראל היה בן אחר בן לרב יחזקאל קצינאלפוגין בעל שו"ת כנסת יחזקאל. מצד חותנו של רבי יהודה לייב אבי האדמו"ר היה לאדמו"ר גם ייחוס חסידי. החותן היה רבי ישראל מבהפלי שהיה נכדו של רבי מנחם נחום טברסקי מצ'רנוביל ודודו של רבי אהרן מצ'רנוביל. האדמו"ר ואביו היו חסידי קוצק, והאדמו"ר עצמו היה קרוי על שם בעל המאור עיניים, רבי מנחם נחום טברסקי. לאחר נישואיו לאשתו מרת ביילא רחל בתו של חמיו ר' משה אפלבוים ומרת חנה אסתר שהייתה נינתו של רבי נחמן מברסלב התגורר האדמו"ר בקוברין שם נהיה תלמידו של רבי אברהם מסלונים בעל ה'יסוד העבודה'. אחר פטירתו של ה'יסוד העבודה' בשנת תרמ"ד, היו חילוקי דעות בחסידות לגבי הממשיך, היו שצידדו בנכדו רבי שמואל מסלונים והיו שצידדו בחתנו ואחיינו רבי משה מרדכי מקוברין, בן אחיו רבי הלל. זמן רב לא הייתה החלטה ובינתיים תלמידו רבי מנחם נחום עפשטיין החל לנהל עדה בקוברין. בשנת תרנ"ו עבר לביאליסטוק (שם גם ניהל מאוחר יותר רבי אברהם השני מסלונים ה'בית אברהם' את חצרו). בנו היה רבי מרדכי יהודה עפשטיין חתן רבי יעקב ליינער מאיזביצא. חתניו היו: הרב שמחה מנדלבאום (שהגיע מארץ ישראל להשתדך איתו), רבי מאיר שלום שצדרוביצקי ממשיכו באדמו"רות, ורבי יצחק אהרן וינגרטן מיאנוב-קוברין. נפטר בא' באב תרע"ח. חתנו רבי מאיר שלום שצדרוביצקי כיהן אחריו באדמו"רות. רבי מאיר שלום שימש כסגן הרב בביאליסטוק 30 שנה. לאחר פטירת חמיו החל לנהל את חצירו. נפטר בכ"ב באב ת"ש. בנו של רבי מאיר שלום, רבי שמואל אהרן מילא את מקומו. היה חתנו של רבי פנחס יששכר מסוסנוביץ מגזע ראדושיץ. רבי שמואל אהרן היה מגדול עסקני אגודת ישראל באירופה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. חתניו היו רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק. בניו האחרים של רבי מאיר שלום היו הרב משה זאב חתן רבי יהושע עוזיאל וינטרוב ממרקישוב בוורשה והרב יצחק צבי חתן רבי ישראל יצחק קאליש מסקרנביץ. עליו ראו: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, ח"ד, ניו יורק תשכ"ד, עמ' 242-245.
גרטי קורי

גרטי תרזה קורי (באנגלית: Gerty Theresa Cori;‏ 15 באוגוסט 1896 – 26 באוקטובר 1957) הייתה ביוכימאית אמריקאית ממוצא צ'כי יהודי (שהמירה את דתה לנצרות קתולית). יחד עם בעלה פענחה את מעגל קורי ולכן זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947. קורי הייתה האישה השלישית שזכתה בפרס נובל בתחומי המדעים והאישה הראשונה שזכתה בפרס לפיזיולוגיה או לרפואה. גרטי רדניץ נולדה בפראג, שהייתה אז חלק מהקיסרות האוסטרו הונגרית, למשפחה יהודית משכילה. אביה אוטו היה כימאי, אמה מרתה הייתה ידידה של פרנץ קפקא ודודה היה פרופסור לרפואה. היא למדה רפואה באוניברסיטה הגרמנית של פראג, וקיבלה תואר ד"ר לרפואה בשנת 1920. במהלך לימודיה הכירה את קרל קורי, והם נישאו עם גמר הלימודים לאחר שגרטי הוטבלה לנצרות קתולית. לזוג קורי היה בן יחיד. הזוג עבר לווינה, שם עבדה קורי כרופאה בבית חולים לילדים, ובשנת 1922 הם היגרו לארצות הברית, במטרה לעסוק שם במחקר. עד שנת 1931 חיו בבאפלו ואז עברו לסנט לואיס. במשך כ-20 שנה עבדה קורי כעוזרת מחקר ורק ב-1943 קיבלה משרת מרצה בכיר. קודמה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1947, חודשים ספורים לפני זכייתה בפרס נובל. גרטי קורי נפטרה בסנט לואיס ב-1957. כבר בווינה, במהלך עבודתה כרופאה בבית החולים, עסקה גם במחקר ופרסמה מאמרים בהמטולוגיה. לאחר המעבר לארצות הברית הייתה מרבית פעילותה המחקרית בשיתוף עם בעלה קרל. מחקריהם עסקו בעיקר בתהליכי המטבוליזם של פחמימות בבעלי חיים. מחקרם הראשון פורסם ב-1923. בין השאר למדו את השפעתם של הורמונים שונים על התהליך. בהמשך התמקדו בחקר מחזור הסוכרים בגוף האדם. הם בודדו את האנזימים הפועלים בסינתזה של הגליקוגן ובפירוקו. ב-1929 פרסמו את המאמר על מעגל קורי, שלימים זיכה אותם בפרס נובל אותו חלקו עם הפיזיולוג הארגנטינאי ברנרדו אלברטו הוסיי. בהמשך חקרו את מנגנון הפעולה של האינסולין. הנשיא טרומן מינה אותה לחברת המועצה של הקרן הלאומית למדע, תפקיד אותו מלאה עד למותה. קורי נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים, האישה הרביעית שזכתה בכבוד זה. פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947. בשנת 1948 זכתה במדליית גרוון-אולין, מדליה הניתנת לנשים המצטינות בכימיה. מכתשים בירח ונוגה נקראים על שמה. בשנת 2008 הוציא הדואר האמריקאי בול לכבודה. אפקט מטילדה גרטי קורי, באתר פרס נובל (באנגלית) גרטי קורי, אנשי סגולה – יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. קורות חייה (באנגלית) דברי זיכרון של ברנרדו אלברטו הוסיי שותפה לפרס נובל (באנגלית) ד"ר יוחאי וולף, היום לפני: המדענית שגילתה את מעגל האנרגיה, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 15 באוגוסט 2016 גרטי קורי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) http://www.csupomona.edu/~nova/scientists/articles/cori.html Gertrude ‘Gerty’ Cori Gerty Theresa Radnitz Cori | Jewish Virtual Library
חוג עין ורד

חוג עין ורד הייתה קבוצה של נאמני ארץ ישראל השלמה של תנועת העבודה, שנקראה על שם מושב עין ורד בו התקיים כינוס היסוד של הקבוצה. באפריל 1976 התקיים בעין ורד כינוס של אנשי ההתיישבות העובדת, בעיקר חברי מפלגת העבודה ואוהדיה, שקראה להתיישבות רחבה ביהודה ושומרון, על רקע דיבורים על פינוי קדומים. בין הדוברים בכינוס היו אריאל שרון, מאיר זורע, דן לנר ואריה נחמקין. בכינוס השתתפו גם חברי קיבוצים, הגם שראשי התנועות הקיבוציות הסתייגו מקיום הכינוס. משתתפים בכינוס המשיכו לאחריו בפעילות למען ההתנחלות, וזכו לכינוי "אנשי כנס עין ורד". בפברואר 1977 התקיים כנס שני בעין ורד ובאפריל, על רקע הבחירות המתקרבות, התקיים כנס של החוג בבאר טוביה בו נאם משה דיין. דני צדקוני כינה את החוג "תרגיל מוצלח של הימין הישראלי לחדור לתנועת העבודה הישראלית ולקעקע אותה בתוך בסיסה". אנשי עין ורד המשיכו להתכנס גם לאחר המהפך, ולקרוא להתנחלות ביהודה ושומרון. אנשי החוג פעלו במשותף עם התנועה למען ארץ ישראל השלמה וגוש אמונים, ובין השאר השתתפו בהוצאת ביטאון "זאת הארץ" של התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בסוף 1978 יצאו אנשי החוג בקריאה נגד פינוי יישובי חבל ימית והשתתפו בברית נאמני ארץ ישראל. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים השתתפו אנשי עין ורד עם יובל נאמן בהקמת התחייה. עם אנשי החוג נמנו: יוסף טבנקין, משה טבנקין, אהוביה טבנקין, מאיר הר-ציון ואפרים בן חיים. במאי 1979 הקימו אנשי "שלום עכשיו" את "חוג פלמחים" כמשקל נגד לחוג עין ורד. התארגנויות קודמות, דבר, 11 בינואר 1982 קריאה להתיישבות רחבה ביו"ש בכינוס מתיישבים מכל הזרמים, דבר, 25 באפריל 1976 א. סדומי, נציגי התנועות הקיבוציות ייעדרו מכינוס עין ורד, דבר, 23 באפריל 1976 הקיבוץ המאוחד יקים 5 ישובים בשנתיים הקרובות, דבר, 12 במאי 1976 הממשלה לא תחליט, דבר, 9 במאי 1976 א. כינרתי, חוג ב.ג. ואנשי כנס עין ורד קוראים לליכוד האקטיביסטים בעבודה, דבר, 22 ביולי 1976 כנס שני של אנשי ההתיישבות העובדת, דבר, 18 בפברואר 1977 דיין התפלמס עם הליכוד בכנס עין ורד, דבר, 27 באפריל 1977 א. כנרתי, דיין יופיע הערב בכנס עין ורד, דבר, 26 באפריל 1977 דני צדקוני, מפלגת המימסד שהצליחה לשוות לעצמה תדמית אנטי ממסדית, דבר, 7 ביוני 1977 תכנית להעלות 12 ישובים ליו"ש, דבר, 5 ביולי 1977 מטה משותף לא"י השלמה, גוש אמונים וחוג עין ורד, דבר, 18 ביולי 1977 משמרת - גוף משותף לא"י השלמה, דבר, 5 בינואר 1978 קראו בזאת הארץ, מעריב, 2 בנובמבר 1978 חוג עין ורד קורא לפעול נגד הורדת ישובי חבל ימית, דבר, 24 בספטמבר 1978 ויתור על הנפט, מעריב, 11 בדצמבר 1978 יהודית נסיהו, להעמיד דברים על דיוקם, דבר, 10 בפברואר 1981 מאיר בראלי, החיזור אחרי ר"ץ, דבר, 9 ביולי 1981 דיון בביתו של יובל נאמן, דבר, 27 במאי 1979 חוג פלמחים תומך בשלום עכשיו, מעריב, 20 במאי 1979
דוגמה נגדית

בלוגיקה ובמתמטיקה, דוגמה נגדית היא שיטה להפרכה של טענות על ידי שימוש במבנה לוגי זהה של טענות ומסקנות עם תוכן אחר שמציג בכך את אי-התקפות של אותו מבנה משותף. שיטה זו מטפלת בטענות כלליות; כלומר, טענות העוסקות באיבריה של קבוצה כלשהי, ומראה כי קיים לפחות מקרה פרטי אחד שבו הטענה אינה נכונה. די במקרה פרטי אחד זה, הקרוי "דוגמה נגדית", כדי להפריך את הטענה. להמחשה, בעבר חשבו שכל מספר שבנוי רק מהספרה 3, אך ספרת האחדות שלו היא 1, הוא מספר ראשוני. טענה זו אכן הייתה נכונה עבור מקרים פרטיים רבים: 31, 331, 3,331 וכו', אולם עם כניסת המחשב לבדיקת ראשוניות של המספרים, התברר כי המספר 333,333,331 הוא מכפלה של 17 ו-19,607,843, ולכן אינו ראשוני. המספר 333,333,331 מהווה דוגמה נגדית לַכלל שצוין, ובכך מפריך אותו. דוגמה ידועה לשימוש בדוגמה נגדית זו ההפרכה של השערת אוילר. מבחינה לוגית, אין העדפה לדוגמה נגדית אחת על פני אחרת, אולם מבחינה אסתטית (ובפרט, אסתטיקה מתמטית) ופדגוגית, יש העדפה לדוגמה נגדית פשוטה ככל הניתן. לדוגמה, יש אינסוף דוגמאות נגדיות לטענה "אם שלושה מספרים הם זרים (אין מספר גדול מ-1 שמחלק את שלושתם), אז הם זרים בזוגות (כלומר, לכל שניים אין מספר גדול מ-1 שמחלק את שניהם)". אולם מבין כל הדוגמאות הנגדיות עדיפה זו ה"מינימלית" (זו שמערבת את המספרים הכי קטנים). לבניית הדוגמה המינימלית, נחוצים שני המספרים הקטנים ביותר שאינם זרים, כלומר 2 ו-4, ומספר שלישי מינימלי שזר לשניהם, במקרה זה, 1, ליצירת השלשה (1,2,4).
אדית כהן-מינץ

אדית כהן-מינץ (29 בנובמבר 1913 – 16 ביולי 2003) הייתה טניסאית ישראלית, מחלוצות הטניס הישראלי לנשים בארץ. לפני עלייתה לישראל הייתה אלופת לטביה בטניס והשתתפה במכביה בשנות ה-30, ובארץ הייתה אלופת ישראל בטניס שלוש פעמים (1952, 1954 ו-1955) ושחקנית נבחרת ישראל בכדורת. מינץ נולדה וגדלה בריגה שבלטביה, בתם הצעירה של הרייט פייטלברג ופרופ' פאול (שמואל פייבל) מינץ (גר'). אביה, נצר לרבי יהודה בן אליעזר הלוי מינץ (מהר"י ממינץ), היה משפטן ואיש ציבור, שכיהן כפרופסור לתורת המשפט הפלילי וכמבקר המדינה בלטביה. אדית נישאה לאהרן (ארוסיה) כהן, ובשנת 1939 נולד לזוג בנם הבכור, תנחום. שנה לאחר מכן עלתה המשפחה הצעירה לארץ ישראל. בשנת 1942 נולד בנה השני, שאול, ובשנת 1946 נולדה בתה הצעירה, מרא. בשנת 1948 בגיל 35 ואם לשלושה ילדים צעירים, היא זכתה באליפות ישראל בטניס לזוגות מעורבים ובשנת 1952 היא זכתה לראשונה בקריירה שלה, בתואר אלופת ישראל בטניס לנשים, מתוך שלושה תארים. ברבות השנים זכה בנה תנחום באליפות ישראל לנוער בטניס ונודע כאחד מגדולי שחקני הכדורסל הישראליים בכל הזמנים ומרא קינסטון בתה, נודעה כשחקנית נבחרת הפדרציה של ישראל וכמאמנת טניס. נכדה, אורי כהן-מינץ (בנו של תנחום), היה אף הוא כדורסלן. בשנת 1993 זכתה כהן-מינץ בעיטור מכבי ישראל במכביה ה-14. בעלה היה דודנו של משה אָטֵר (אטינגר), עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט", אביה של הפסיכולוגית וסופרת הילדים חגית בנזימן (שהיא אשתו של העיתונאי עוזי בנזימן ואמם של מאיירת ספרי הילדים והסופרת נעמה בנזימן וחוקר הפילוסופיה יותם בנזימן). בנה היה הכדורסלן ואיש הצבא תנחום כהן-מינץ. משנת 2005 מעניקה משפחת כהן-מינץ מדי שנה מלגות לשתי שחקניות מתחת לגיל 16 על שם אדית ובתה מרא. ליפא לויתן, אם לשלושה ילדים ונער מכניעים שני אלופים, חרות, 12 בנובמבר 1948 ליפא לויתן, שוודים - אלופי ישראל בטניס, חרות, 16 באוקטובר 1949 ליפא לויתן, אלופת ישראל בטניס, חרות, 21 באוקטובר 1949 אדית כהן-מינץ באתר חברה קדישא ת"א–יפו וייס זכה באליפות הטניס, על המשמר, 29 במאי 1955 כל ספורטאי משלחת ישראל - בעשירית, מעריב, 12 ביולי 1977 תנועת מכבי ישראל דוד כהן, דבר, מודעת אבל, 11 בנובמבר 1959. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק האדון

מארק הַאדוֹן (באנגלית: Mark Haddon; נולד ב-28 באוקטובר 1962) הוא סופר, מאייר ותסריטאי בריטי; מחברו של הרומן המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה שתורגם לשפות רבות, זכה בפרסים ואף עובד למחזה בתיאטרון. האדון נולד בנורת'האמפטון ולמד בבית הספר אַפינגהָם ובמרטון קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי ספרות באוקספורד ובאדינבורו עבד האדון עם ילדים ומבוגרים מוגבלים. הוא זכה ב"פרס ספר השנה של וויטברד" בשנת 2003 על ספרו "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", ספר המציג באופן ריאליסטי איך זה להיות נער הלוקה בתסמונת אספרגר. על פי ריאיון עם הסופר ב-"Powells.com", זה היה הספר הראשון שהאדון כתב עבור הקהל הבוגר; הוא הופתע כאשר המו"ל שלו הציע לשווק אותו עבור קהל המבוגרים והילדים כאחד. האדון אייר לעיתונות האנגלית, כתב תסריטים, ובהם תסריט עבור גרסת הטלוויזיה של ה-BBC של סיפורו של ריימונד בריגס "פונגוס השד" ששודר בערוץ BBC1 בשנת 2004. הוא פרסם שמונה-עשר ספרי ילדים. מארק האדון הוא צמחוני ומתאר את עצמו כאתאיסט נוקשה. הוא נשוי לד"ר סוֹס אלטיס, בוגרת מכללת ברייסנוז שבאוקספורד. השניים מתגוררים עם שני ילדיהם באוקספורד. בפברואר 2015 חתם על מכתב המכריז על החרמה של ישראל מבחינה תרבותית ומקצועית ומשווה את ישראל למדינת האפרטהייד שהייתה בדרום אפריקה. המכתב פורסם בעיתון "הגרדיאן" הבריטי, ועל המכתב חתמו בין היתר מאות אמנים בריטים מכל תחומי האומנויות. ספרים שחיבר האדון וראו אור בעברית: המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה הופיע בהוצאת מחברות לספרות בתרגומו של אהוד תגרי בשנת 2004. בעיה קטנה הופיע בהוצאת מחברות לספרות בתרגומו של אמיר צוקרמן בשנת 2008. בום! הופיע בהוצאת כנרת בתרגומה של יפעת בן יעקב בשנת 2010. הבית האדום הופיע בהוצאת כנרת בשנת 2013. אתר האינטרנט הרשמי של מארק האדון מארק האדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארק האדון, ברשת החברתית Goodreads האדון על כתיבה, מתוך The Guardian יואב שי‏, "הבית האדום": מארק האדון ביצירת מופת מודרנית, באתר וואלה, 11 ביוני 2013 מרק הדון (1962-), דף שער בספרייה הלאומית מעל ל-100 אמנים בריטים הכריזו חרם על ישראל, באתר ynet, 14 בפברואר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
העבר (סרט)

העבר (בצרפתית: Le Passé) הוא סרט דרמה צרפתי שכתב וביים אסגאר פרהאדי משנת 2013. בסרט מככבים ברניס בז'ו, עלי מוסאפה וטהאר רחים. בישראל הסרט יצא לאקרנים במרץ 2014. הסרט עוסק באחמד, גבר איראני, שחוזר לצרפת לאחר 4 שנים על מנת להסדיר את גירושיו ולפגוש את בנותיה מנישואים קודמים של גרושתו לעתיד, מארי-אן. אחמד ביקש ממנה שתזמין לו חדר בבית מלון אך היא מתעקשת שישהה בביתה. שם הוא מגלה שהיא מנהלת מערכת יחסים עם סמיר, שיש לו בן ואשתו נמצאת בקומה. הקשר בין מארי-אן לבתה הבכורה לוסי מתערער בעקבות סלידתה של לוסי מהקשר של אמה עם סמיר. ברניס בז'ו – מארי-אן עלי מוסאפה – אחמד טהאר רחים – סמיר פולין בורלה – לוסי אלייס אגווי – פואד ז'אן ז'סטן – ליאה הסרט זכה לביקורות חיוביות בעולם, באתר Rotten Tomatoes זכה לממוצע של 96% ובאתר Metacritic לממוצע של 85%. בעיתונות הישראלית זכה הסרט גם כן לביקורות חיוביות, אך צוין שהסרט לא מצליח להתעלות על סרטו הקודם של פרהאדי, "פרידה". נטען גם שהסרט גדוש יתר על המידה בסמליות, לעיתים ברורה מדי. בז'ו זכתה לשבחים על משחקה בתור הדמות המורכבת מארי-אן. הסרט זכה לממוצע של 4 כוכבים ב"טבלת המבקרים" של הארץ. מדיה וקבצים בנושא העבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של העבר "העבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "העבר", באתר AllMovie (באנגלית) "העבר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "העבר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "העבר", באתר Metacritic (באנגלית) "העבר", באתר אידיבי "העבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נחום מוכיח, "העבר": עוד פרידה קורעת לב של אסגר פרהדי, באתר nrg‏, 16 במרץ 2014 שמוליק דובדבני, "העבר": איך להתגרש ולהתרגש, באתר ynet, 17 במרץ 2014 אורי קליין, "העבר": הבמאי של "פרידה" עושה זאת שוב, באתר הארץ, 14 במרץ 2014 The Past (2013), באתר Rotten Tomatoes The Past, באתר Metacritic "טבלת המבקרים", גלריה שישי הארץ, 18 באפריל 2014
משפחת ברטיאנו

משפחת ברטיאנו (ברומנית: Familia Brătianu) היא משפחת פוליטיקאים רומנים, ממייסדי ומנהיגי המפלגה הלאומית-ליברלית (ה-PNL) הרומנית קודם לתקופה הקומוניסטית. בין בני המשפחה: דומיטרו ברטיאנו (1818 - 8 ביוני 1892), ממנהיגי מהפכת 1848, כיהן כראש ממשלת רומניה למשך תקופה קצרה בשנת 1881. יון ברטיאנו (2 ביוני 1821 - 16 במאי 1891), ראש ממשלת רומניה במשך שלש קדנציות. וינטילה ברטיאנו (16 בספטמבר 1867 - 23 בדצמבר 1930), יועץ כלכלי, שר וראש ממשלת רומניה. יון (יונל) ברטיאנו (20 באוגוסט 1864 - 24 בנובמבר 1927), הנהיג את המפלגה בין השנים 1909-1927. יון ברטיאנו דומיטרו ברטיאנו יון (יונל) ברטיאנו וינטילה ברטיאנו מדיה וקבצים בנושא משפחת ברטיאנו בוויקישיתוף
גרטרוד קורנפלד

גרטרוד קורנפלד, (4 בדצמבר 1922–2014) הייתה טניסאית ישראלית, מחלוצות הטניס הישראלי לנשים בשנות ה-40. אלופת ישראל בטניס תשע פעמים (1943-1940, 1947-1945, 1949 ו-1951). בעלת שתי מדליות זהב מהמכביה השלישית (1950). גרטרוד קורנפלד בתה של מרי קורנפלד, אף היא הייתה אלופת ארץ-ישראל בטניס (1938 ו-1939) זכתה לראשונה באליפות ארץ ישראל בשנת 1940 לאחר שניצחה את אמה וירשה אותה כטניסאית הראשונה של ישראל. בשנת 1944 היא שרתה בחיל התעופה ולכן, לא השתתפה באליפות ארץ ישראל. אך באותה העת, היא השתתפה בתחרויות במצרים וזכתה באליפות באלכסנדריה ובתחרויות של צבא המזרח התיכון שנערכו בקהיר. בשנת 1947 השתתפה גרטרוד בתחרויות באירופה ובין היתר גם באליפות וימבלדון. בסיבוב הראשון היא ניצחה את דניס פריטצ'הרד מבריטניה בשתי מערכות (4-6, 2-6) ובסיבוב השני היא הפסידה לג'וי גאנון מבריטניה בשתי מערכות (6-3, 6-3). אותה שנה היא זכתה באליפות לוצרן שבשווייץ. בשנת 1949 היא נסעה שוב לתחרויות באירופה. היא השתתפה באליפות צרפת הפתוחה וזכתה בטורניר בבורדו שבצרפת. בשנת 1950 השתתפה גרטרוד באליפות וימבלדון. היא העפילה לסיבוב השני ללא משחק והפסידה בו בשלוש מערכות ללוצ'יה מנפרדי מאיטליה (6-2, 4-6, 6-3). ליפא לויתן, שוודים - אלופי ישראל בטניס, חרות, 16 באוקטובר 1949 ליפא לויתן, אלופת ישראל בטניס, חרות, 21 באוקטובר 1949 בספורט, חרות, 18 באוקטובר 1946 אלופת ישראל בטניס, חרות, 21 באוקטובר 1949 שלל שיאים ב"במכביה", על המשמר, 4 באוקטובר 1950 ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם יעקב פרידמן (הראשון)

רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (כ' בחשוון ה'תק"פ – י"א באלול ה'תרמ"ג; 8 בנובמבר 1819 - 1 בספטמבר 1883), היה בנו השני של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ומייסד חסידות סדיגורה. נקרא גם 'האדמו"ר הזקן מסדיגורה'. נולד בכ' בחשוון תק"פ. נישא לבתו של רבי אהרן מקרלין מחבר הספר "בית אהרן". ר' יעקב החל לכהן כאדמו"ר בסדיגורה לאחר פטירת אביו ואחיו הגדול, ר' שלום יוסף ששימש זמן קצר כאדמו"ר ונפטר בתוך שנת האבל לאביו בי"א באלול תרי"א. המשיך את דרכו המלכותית של אביו והיה נחשב כמייצג הראשי של חסידות רוז'ין בתקופתו. היה ידוע בחיבתו הגדולה לארץ ישראל ולתושביה. כמו אביו עמד גם הוא בראש "כולל וואהלין" שהיה אחראי על איסוף הכספים והעברתם לחסידים שהתגוררו בארץ ישראל. בהשתדלותו הסתיימה בניית בית הכנסת "תפארת ישראל" בירושלים שהתחילה בזמן אביו. קיימת מסורת בעל פה לפיה כאשר ביקש ממנו לורנס אוליפנט לתמוך בהקמת יישובים בארץ ישראל אמר לו: "אנו מקווים לגאולה נסית מן השמים ולא על ידי בשר ודם", אך עם זאת פרסם מכתב הקורא ליהודים לעלות ארצה ועודד את חסידיו לכך[דרוש מקור]. בעקבות הלשנה נעצר באשמת זיוף כספים וישב בכלא, מניסן תרט"ז עד כ"ג בתמוז תרי"ז. יום שחרורו הפך ליום חג בחסידות סדיגורה-בויאן. בגלל הנהגתו המלכותית בדרכו של אביו, עורר עליו את ההתנגדות המרכזית מצד רבי חיים מצאנז (בזמן "מחלוקת צאנז–סדיגורה"), שטען שדרך המלכות אינה ראויה לכל אחד. נפטר ביום י"א באלול תרמ"ג 32 שנה בדיוק לאחר שהתחיל לכהן כאדמו"ר ונטמן בסדיגורה לצד אביו. בין חסידיו המפורסמים היו הרב דוד אורטנברג, הרב יעקב מרגליות ראב"ד ברדיצ'ב והרב שעפטיל הורוויץ מברדיצ'ב. בנו הבכור רבי אשר נפטר בתור חתן. בנו השני, רבי שלמה פרידמן, נפטר בחיי אביו אך זקני החסידים נהגו בו כבוד כמו אדמו"ר. רבי יצחק פרידמן, ה"פחד יצחק", מייסד חסידות בויאן. רבי ישראל פרידמן, ה"אור ישראל", ממלא מקום אביו בסדיגורה. הדסה פייגא אשת רבי אבי עזרא זעליג שפירא בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלינצא (נינו של רבי ישראל מקוז'ניץ ואביו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ'), בנו של רבי אבי עזרא זעליג היה רבי יצחק מרדכי חתן דודו רבי ישראל פרידמן. פערל אשת בן דודה רבי מנחם נחום דב בער (נחום בער'ניו) מסדיגורה (בן רבי שלום יוסף מסדיגורה). שרה רבקה אשת רבי ישראל שלום יוסף השיל ממעז'יבוז' בנו של בן דודה רבי אברהם יהושע העשיל ממעז'יבוז' (חתן רבי שלום יוסף מסדיגורה). בת-שבע רוחמה פרידמן אשר הייתה נשואה לבן דודה רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, בעל הספר "גנזי ישראל". אדמו"ר רבי אברהם יעקב פרדימן מסדיגורה, באתר "MyTzadik" אברהם יעקב פרידמן (הראשון), ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" אברהם יעקב בן ישראל פרידמן (1819-1883), מסדיגורה, דף שער בספרייה הלאומית יצחק אלפסי הנימוקים בעד הפעילות הציונית דתית והנימוקים נגדם צאצאיו מפורטים בערך חסידות סדיגורה
OAuth

OAuth הוא תקן אינטרנט להאצלת הרשאות שרת. OAuth מאפשר לשירות המממש אותו גישה למשאבים המצויים בשרת אחר בשם הבעלים של אותו המשאב. בנוסף, השירות מאפשר למשתמש הקצה להעניק לצד שלישי הרשאות לביצוע פעולות בשמו וגישה למידע המאוחסן בשרת, מבלי למסור לאותו צד שלישי את אמצעי הזיהוי שלו מול השרת (בדרך כלל סיסמה ושם משתמש). OAuth הוא שירות משלים ל-OpenID אך נבדל ממנו בכך ש-OAuth עוסק ב-Authorization בעוד OpenID עוסק ב-Authentication. פרוטוקול OAuth 1.0 פורסם כ-RFC 5849 באפריל 2010. החל מאוגוסט 2010, כל תוכנת צד שלישי אשר ביקשה לגשת לטוויטר נדרשה לממש פרוטוקול זה. פרוטוקול OAuth 2.0 פורסם כ-RFC 6749. מדיה וקבצים בנושא OAuth בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של OAuth (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.