laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יבגני סאדוביי

יבגני ויקטורוביץ' סאדוביי (ברוסית: Евгений Викторович Садовый; נולד ב-19 בינואר 1973) הוא שחיין עבר רוסי, אלוף אולימפי בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. סאדוביי נולד בוולשסקי. הוא החל לשחות בגיל שש. בשנת 1981, עברה משפחתו לוולגוגרד, ושנתיים לאחר מכן, החל להתאמן לקראת תחרויות בינלאומיות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה שביוון בשנת 1991 זכה סאדוביי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.02 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.96 דקות. במשחה ל-200 מטר חופשי הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 1:48.83 דקות, המנצח היה ארתור וודג'אט מפולין (1:48.10 דקות). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה סאדוביי בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:46.70 דקות, במאית השנייה לאט משיא העולם של ג'ורג'ו למברטי מאיטליה, לפני אנדרס הולמרץ משוודיה (1:46.86 דקות) שזכה פעם נוספת במדליית כסף במקצוע זה, ואנטי קאסביו מפינלנד (1:47.63 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:45.00 דקות, שיפור משמעותי לשיאו של קירן פרקינס מאוסטרליה ובמשחה שליחים 4X200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 7:11.95 דקות, שיפור לשיאם של האמריקאים מהאולימפיאדה הקודמת (7:12.51 דקות) ולפני שוודיה (7:15.51 דקות) וארצות הברית (7:16.23 דקות). באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד שבאנגליה בשנת 1993, זכה סאדוביי ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב במשחי השליחים ומדליית כסף אישית. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.25 דקות, אחרי אנטי קאסביו (1:47.11 דקות). מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:18.80 דקות לפני שוודיה (3:19.33 דקות) וגרמניה (3:20.13 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.84 דקות, לפני גרמניה (7:18.53 דקות) וצרפת (7:19.86 דקות). סאדוביי פרש משחייה תחרותית בשנת 1996. בשנת 1992 זכה סאדוביי בתואר שחיין השנה בעולם בשנת 1999 זכה סאדוביי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה 200 מטר חופשי: 1:46.70 דקות 400 מטר חופשי: 3:45.00 דקות, שיא עולם מדיה וקבצים בנושא יבגני סאדוביי בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי יבגני סאדוביי, באתר olympedia.org EVGENI SADOVYI (EUN) - 1999 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame (באנגלית)
פילים לא מתקבלים

פילים לא מתקבלים הוא ספר העוסק בילד המחזיק בביתו פיל כחיית מחמד, ונחשב לילד המחזיק חיה מוזרה. הוא מגיע למועדון החיות המקומי, אך מגורש משם, ומחליט לבנות מועדון אליו כל החיות מוזמנות. זהו ספרה של ליזה מנטצ׳ב (אנ') אשר נכתב באנגלית, תורגם על ידי ראובת ניצן ויצא לאור בעברית ב-2019. הספר אויר על ידי טאי-יון, והוא מיועד בעיקר לילדים קטנים, אך בכל זאת מהווה גם חומר מחשבה למבוגרים. הספר מדבר על קבלת השונה, האחר, ומביע את ערכי הסובלנות. גיבור סיפורנו הוא ילד, המגדל פילון קטן כחיית מחמד. אין עוד הרבה ילדים כמוהו, המחזיקים חיות משונות. רוב הילדים מחזיקים חיות כמו כלבים וחתולים. הוא מרגיש אחר ושונה מכולם. הוא מאוד אוהב את הפילון שלו. יום אחד מכריזים במועדון החיות השכונתי על מפגש ילדים וחיות המחמד שלהם, והילד הולך עם פילון המחמד שלו לשם. כאשר הוא מגיע לפתח המועדון, הוא נפעם לראות על הדלת שלט ועליו כתוב "פילים לא מתקבלים". הוא עצוב ומדוכדך, ומתיישב על ספסל ליד ילדה לא רחוק משם. לפתע הוא רואה שהילדה יושבת ביחד עם חיית המחמד המיוחדת שלה. היא מגדלת בואש! "למרות שלא היה כתוב 'בואש' על השלט", היא אומרת, "והוא בכלל לא מסריח", שניהם גורשו ממועדון החיות. הילד והילדה מחליטים לפתוח מועדון חיות משלהם, ועליו הם תולים שלט: ״כולם מוזמנים״. ליזה מנטצ'ב (אנ') נולדה במדינת קליפורניה שבארצות הברית ב-30 בדצמבר 1975. מנטצ'ב היא סופרת של רומני פנטזיה וסיפורים קצרים. היא ידועה בעיקר בזכות סדרת התיאטרון שלה, שהיא טרילוגיה של רומני פנטזיה לנערים. אחד מספריה, "עיניים כמו כוכבים" (באנגלית - "Eyes Like Stars") הראשון בסדרת "אילומינטה" (Illuminata), היה מועמד לפרס אנדרה נורטון לשנת 2009 למדע בדיוני ופנטזיה לצעירים. הספר היה מועמד גם לפרס מיתופואי לספרות ילדים בשנת 2010. הספר השלישי בסדרה "So Silver Bright" נבחר כאחד מחמשת הרומנים המובילים ב-YA בשנת 2011. הרומן הבדיוני שלה הופיע במגזינים "Weird Tales",‏ "Strange Horizons",‏ "Faerie Magazine" ו-"Clarkesworld Magazine". הספר עורר התלהבות וזכה להצלחה ולמכירות רבות מיד עם הוצאתו לאור בעברית. אמרו עליו שהוא ספר מתר, מרגש ומחמם את הלב, עם מסר חשוב. ב-2019, הספר נבחר על ידי ספריית פיג'מה וכך הופץ בין ילדי הגן. ליזה מנטצ'ב, תרגום: ראובן ניצן, פילים לא מתקבלים, אגם הוצאה לאור, 2019 פילים לא מתקבלים, באתר אגם הוצאה לאור נועה הולצר, פילים לא מתקבלים - סקירה, באתר פרלמנט הספרים פילים לא מתקבלים, באתר ספריית פיג'מה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פילים לא מתקבלים".
מריכוכרוס

מריכוכרוס (שם מדעי: Merycochoerus; מילולית: "חזיר מלכותי") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה, שהשתייך לעל-המשפחה מריקואידודונטידה. הוא חי באמריקה הצפונית בתחילת האוליגוקן, לפני 34 עד 31 מיליון שנה מזמננו. מאובניו התגלו בעיקר במערב ארצות הברית ודרום קנדה ביותר מ-50 אתרי מאובנים, והוא הוגדר בידי החוקר ג'וזף ליידי (אנ') ב-1858. המריכוכרוס היה בעל חיים אוכל צמחים בעל ניבים גדולים, והוא היה בעל חוטם דמוי-חדק כשל טפיר, רגליים קצרות בעלות פרסות דמויות כרית, זנב קצר וגוף עגלגל. היונק הקדום הגיע לאורך של 2.5 עד 3 מטרים ומשקל של מעל 400 קילוגרם, והוא היה מעלה גירה אמיתי בעל ארבע קיבות להעלאת גירה. עקב מבנה גופו הוא כנראה היה יצור אמפיבי, בדומה להיפופוטם, שנח רוב זמנו במים וככל הנראה לחם שם ביריביו. המריכוכרוס דמה מאוד חיצונית לפרומריכוכרוס שהתפתח ממנו, והיה מותאם יותר לחיים בהמשך המיוקן, היבש יותר. עם זאת, הקשר הגנטי ביניהם אינו ברור. מדיה וקבצים בנושא מריכוכרוס בוויקישיתוף מריכוכרוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מריכוכרוס, באתר GBIF (באנגלית)
הדיוויזיה ה-20 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-20 (בגרמנית: 20. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-10 בפיקוד אוטו פון אמיך, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הדיוויזיה בקרב לייז' ובקרב סן-קנטן, ולאחר מכן בקרב המארן ובקרב על האן. באפריל 1915 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-11 במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. בספטמבר אותה שנה הוחזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה כחלק מארמייה השלישית בקרב שמפאן השני. לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אך בנובמבר אותה שנה חזרה לחזית המערבית. באביב 1917 היא לחמה בקרב השני על האן, ובקיץ חזרה למזרח ולחמה בקרב ריגה. בספטמבר חזרה לחזית המערבית, והשתתפה בקרב פשנדל ובקרב קמברה. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובמהלך 1919 פורקה הדיוויזיה. יוליוס פון בוסה (30 באוקטובר 1866 – 17 ביולי 1870) אלכסנדר פון קראץ-קושלאו (18 ביולי 1870 – 22 במאי 1871) אלברכט, נסיך פרוסיה (23 במאי 1871 – 30 במאי 1871) אמיל פון וינה (30 במאי 1871 – 30 ביוני 1871) אלברכט, נסיך פרוסיה (1 ביולי 1871 – 7 באפריל 1873) קרל פרידריך אלכסנדר פון דירינגסהופן (8 באפריל 1873 – 6 באוגוסט 1873) אלברכט, נסיך פרוסיה (7 באוגוסט 1873 – 11 בדצמבר 1873) ויליאם פון וויץ-רץ (12 בדצמבר 1873 – 11 במרץ 1881) רודולף פון תילה (12 במרץ 1881 – 6 ביולי 1883) היינריך פון אולשבסקי (7 ביולי 1883 – 3 בדצמבר 1886) גוטליב פון היזלר (4 בדצמבר 1886 – 14 בינואר 1887) אוטו פון פרנקנברג-ליטוויץ (15 בינואר 1887 – 21 במרץ 1890) הוגו פון וינטרפלד (22 במרץ 1890 – 19 ביולי 1891) גבהרד פון קרוזיק (20 ביולי 1891 – 16 ביוני 1893) מקס פון בוק אונד פולאך (17 ביוני 1893 – 13 בדצמבר 1897) הנס פון גוטברג (14 בדצמבר 1897 – 14 ביוני 1898) אגון פון גייל (15 ביוני 1898 – 15 ביוני 1901) וילהלם פון מולטקה (16 ביוני 1901 – 26 בינואר 1905) וילהלם פון קאניץ (27 בינואר 1905 – 14 בפברואר 1907) וילהלם פון אגלופשטיין (15 בפברואר 1907 – 26 בינואר 1910) אריך פון גינדל (27 באוקטובר 1910 – 31 במרץ 1913) אלווין שמונדט (1 באפריל 1913 – 23 בספטמבר 1914) הורסט פון אוטינגר (24 בספטמבר 1914 – 30 באוגוסט 1915) ארתור פון ליטוויץ (31 באוגוסט 1915 – 26 באפריל 1916) רודריך פון שלר (27 באפריל 1916 – 30 בספטמבר 1916) ריכרד וולמן (1 באוקטובר 1916 – 2 בדצמבר 1917) אוטו פון טראוטמן (3 בדצמבר 1917 – 25 במרץ 1918) וילהלם צוונגר (26 במרץ 1918 – 31 בינואר 1919) ארנסט פון אוכטריץ אונד שטיינקירך (1 בפברואר 1919 – 8 בפברואר 1919) וילהלם פון וינה (9 בפברואר 1919 – עד פירוקה Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-20 בוויקישיתוף
אצטדיון גיירמו פלסס אלסיד

אצטדיון גיירמו פלסס אלסיד (בספרדית: Estadio Guillermo Plazas Alcid) הוא אצטדיון כדורגל בעיר נייבה שבקולומביה, אשר מכיל כ-25,000 מקומות. האצטדיון משמש בתור מגרשה הביתי של הקבוצה אתלטיקו וילה. האצטדיון הוקם ב-28 בנובמבר 1980 לכבוד המשחקים הלאומיים ששוחקו באותה שנה בעיר. עם השנים האצטדיון עבר הרחבה וכאשר היה ללא מקומות ישיבה מסומנים, הכיל לעיתים 50,000 ואף 60,000 צופים בשיאו, כגון בגמר הקופה אמריקה 1975. ב-2011 עבר שינוי נוסף לקראת המונדיאליטו שנערך בקולומביה ולפי הרישומים של פיפ"א, התכולה הסופית של האצטדיון היא 36,343 מקומות. השדרוג עלה כ-15 מיליון דולר. בתחילת 2015 הוחלט שהאצטדיון יעבור שיפוץ נוסף, אך במהלך השיפוץ התרחשו 3 תאונות: ב-14 באפריל 2015 קרס אחד הקירות ששופצו באצטדיון ופצע שישה עובדים, ב-12 בספטמבר 2015 קרס היציע העליון אך באירוע זה לא היו נפגעים וב-19 באוגוסט 2016 היציע העליון שהיה בבנייה קרס והשאיר אחריו ארבעה הרוגים ו-10 פצועים. מאותו יום העבודות הופסקו ורק כעבור שנה וחצי חזרה הקבוצה לשחק באצטדיון ששופץ. גמר הליגה (2007, 2009) קופה קונמבול (1999) קופה סודאמריקנה (2010) משחק ראווה אתלטיקו וילה מול אתלטיקו מדריד (2012) מדיה וקבצים בנושא אצטדיון גיירמו פלסס אלסיד בוויקישיתוף
פרומריכוכרוס

פרומריכוכרוס (שם מדעי: Promerycochoerus; מילולית: "קרוב למריכוכרוס", שפירושו: "חזיר מלכותי".) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה, מהקבוצה מריקואידודונטידה שהיה קרובו של המריכוכרוס בן תקופת האוליגוקן. הוא נקרא באותה שנה לצידו (1858) בידי חוקר המאובנים ג'וזף ליידי (אנ'), ובמקור השתייך לסוג מריכוכרוס. בניגוד לקרובו הוא התקיים בתחילת המיוקן לאורך אמריקה הצפונית, לפני בערך 20 מיליון שנה מזמננו. הפרומריכוכרוס בדומה לקרובו היה יצור מגושם באורך של 1 מטר ובמשקל של מעל 400 קילוגרם, בעל כלוב צלעות עגלגל ובעל רגליים קצרות בעלות כריות כשל גמל. ראשו היה גדול עם לסת בעלת ניבים מאיימים, אך שיניים טוחנות גדולות שהתאימו לאכילת צמחים. הוא היה מעלה גירה בעל זנב קצר והחוטם שלו דמה לחדק טפיר. גודלו והמבנה המגושם שלו התאים לחיים אמפיביים בדומה להיפופוטם מודרני כשכמה מהמינים דמו יותר לחזיר בר, ועדיין היו בעלי רגליים עדינות וקטנות. הוא כנראה חי בסמוך למקווי מים גדולים וניזון עשב, שורשי צמחי מים למיניהם, אותם טחן במלתעותיו. עקב ניביו המאיימים היו לו מעט טורפים. מינים אלה נכחדו עם ההתייבשות שאירעה במהלך המיוקן והכחידה שטחים גדולים ופאונה ייחודית של מינים הקרובים לגמליים המודרניים כמו המריכוידון והברכיכרוס. מדיה וקבצים בנושא פרומריכוכרוס בוויקישיתוף פרומריכוכרוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרומריכוכרוס, באתר GBIF (באנגלית)
נקודת יאנג (אנטארקטיקה)

נקודת יאנג (באנגלית: Young Point) היא לשון יבשה סלעית, בחוף המערבי של חצי האי טריניטי, שבאנטארקטיקה. הנקודה ממוקמת 4.8 קילומטרים דרומית לכף רוקמורל. לשון היבשה נסקר בספטמבר 1946 ושוב ביולי 1948 ומופתה בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. הנקודה נסקרה מחדש בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמה של הנקודת ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הנקודה נקראת על שמו של דוקטור אדם יאנג (Adam Young), שהיה מנתח על הבריג "ויליאמס" (Williams), אשר חקרה את איי שטלנד הדרומיים ומצר ברנספילד בשנת 1820. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 141 נקודת יאנג באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נקודת יאנג באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה נקודת יאנג באתר marineregions גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי
טופי והגורילה

טופי והגורילה היא תוכנית שנוצרה על ידי ארז הימן ושאול בצר ושודרה בערוץ ביפ בשנת 2008 ומנתה כ-12 פרקים. הסדרה החלה כגרסה אינטרנטית באתר פליקס ועברה לטלוויזיה בראשית 2008. התכנית הורכבה מקטעים שבהם טופי (שחר רוזנצוויג) אישה הלבושה בלבוש מינימלי, ובובת גורילה, "מלמדים" כביכול את ילדי ישראל היסטוריה ואזרחות. התכנית הובילה לתלונות רבות מצד צופים אל חברת HOT, בין היתר בשל לבושה המינימלי של טופי. הביקורות הובילו את ביפ לשדר את התכנית בשעות מאוחרות. התכנית היא בעצם פרודיה על תוכניות הילדים כאשר כל פרק עוסק בנושא אחר ממוות, דרך ארצות הברית, ועד רייטינג, ויש שראו בפרובוקטיביות שבה ביקורת על החברה והתקשורת הישראלית. במאי 2011 דייוויד דיוק, אחד הדמויות המובילות והרדיקליות בארצות הברית בעד הימין הלבן-הנוצרי בארצות הברית, החל לשדר באתר שלו וכן ביוטיוב נאומים ובהם הוא מציג קטעים פוגעניים בעיני נוצרים מתוך תוכניות של ערוץ הצחוק, המציגים שנאה לנצרות ולישו, ובראשם סצנה של צליבת שוקי הגורילה בידי טופי. הקטעים הוצגו כמביעים את הדעה הרווחת בישראל. אתרים אנטי ישראלים ואנטי יהודיים שונים החלו אף הם להציג ולצטט מתוך קטעים אלו, במסגרת מסע תעמולה המראה את השפעת היהודים על 'דרדור מוסריותה של ארצות הברית' לכיוונים אנטי נוצריים ואנטי לבנים כמו פתיחות בלתי מוגבלת להגירה, פורנוגרפיה, חופש ההפלה, ובעיקר שנאת הנצרות והנוצרים. עניין זה עלה באותה תקופה (2011) גם בשלטים בהפגנות נגד ישראל, בהם משתתפים לכאורה נוצרים המתנגדים לישראל. בנאומו של לארי קרון, כומר המלווה את מסע הבחירות של שרה פיילין, הוא התייחס ליחס הישראלי המזלזל בנצרות כפי שניתן לראות מהתוכן בערוץ, וטען שפיגועי החבלה הקטלניים בירושלים הם עונש על יחסם זה של הישראלים והיהודים בעולם, וסירובם לקבל את ישו. יעל ולצר, המודל העסקי: פרובוקציה, באתר הארץ, 17 במרץ 2008 לירון סיני, סוכריית טופי, באתר ynet, 29 ביולי 2008 רועי ארד, עיתון העיר ת"א, ביקיני וגורילה זו סאטירה?, באתר הארץ, 12 בינואר 2008 באתרו של דייוויד דיוק(הקישור אינו פעיל, 2.3.2020) וכך ובאתרים רבים נוספים (Israeli TV Mocks Christ Crucifixion באתר TheRightPerspective, באתר חדשות העיר סיילם: ישראל לנוצרים: ישו הוא קוף על צלב ועוד.)
נקודת יאנג

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה נקודת יאנג (אנטארקטיקה) – לשון יבשה בחצי האי טריניטי שבאנטארקטיקה ראש יאנג – לשון יבשה בחוף שקלטון שבאנטארקטיקה ארצות הברית נקודת יאנג (וירג'יניה) – לשון יבשה במדינת וירג'יניה שבארצות הברית נקודת יאנג (נקודת באזארד) – לשון יבשה בשטח וושינגטון די. סי. - מחוז הבירה של ארצות הברית קנדה נקודת יאנג (אלברטה) – לשון יבשה בפרובינציית אלברטה שבקנדה הפארק הפרובינציאלי נקודת יאנג – פארק פרובינציאלי באלברטה שבקנדה נקודת יאנג (קולומביה הבריטית) – לשון יבשה בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה נקודת יאנג (ניופנאונדלנד ולברדור) – לשון יבשה בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה נקודת יאנג (נובה סקוטיה) – לשון יבשה בפרובינציית נובה סקוטיה שבקנדה נקודת יאנג (נונאווט) – לשון יבשה בטריטוריית נונאווט שבקנדה
נשים קטנות (סרט, 2018)

נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2018 בבימויה של קלייר נידרפרום, ולפי תסריט מאת נידרפרום וקריסטי שימק. הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט שיצא לאור בשני כרכים בשנים 1868 ו-1869. זהו עיבוד מודרני של הסיפור המקורי, והוא מציין 150 שנה לפרסומו של הספר. בסרט מככבים שרה דאוונפורט, אלי ג'נינגס, לוקאס גראביל, איאן בוהן וליאה תומפסון. בארצות הברית הופץ הסרט על ידי חברת Pinnacle Peak החל מ-28 בספטמבר 2018. שרה דוונפורט – ג'ו מארץ' איימי לין ג'ונסון – ג'ו הילדה אלי ג'נינגס – בת' מארץ' ריס אוליביירה – בת' הילדה מלאני סטון – מג מארץ' טיילור מרפי – איימי מארץ' אלזי ג'ונס – איימי הילדה לוקאס גראביל – תיאודור "לורי" לורנס סטיוארט אדג' – ג'ון ברוק איאן בוהן – פרדריק "פרדי" בר ליאה תומפסון – מארמי מארץ' בארט ג'ונסון – פאפא מארץ' אדם ג'ונסון – דיוק סניור באפריל 2017 פורסם שליאה תומפסון ולוקאס גראביל הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט, בבימויה של קלייר נידרפרום לעיבוד קולנועי של קריסטי שימק לרומן "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט. מקליין נלסון וסטיבן שימק שימשו כמפיקי הסרט. כריס דונהיו ומריבת' ספרוס היו המפיקים בפועל מטעם חברות ההפקה "Main Dog Productions" ו-"Paulist Productions". ביוני 2017 צורפו לצוות השחקנים שרה דוונפורט ואיאן בוהן. שלב הצילומים החל ביוני 2017 בסולט לייק סיטי שביוטה. ביוני 2018 הוכרז על החברות Pinnacle Peak ו-Pure Flix Entertainment כמפיצות הסרט. בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-28 בספטמבר 2018. בארצות הברית ובקנדה הסרט "נשים קטנות" יצא יחד עם הסרטים "מפלצות בשלג", "חכם בלילה", ו"מבוך האימה", וצפי ההכנסות היה כ-3 עד 5 מיליון דולר בסוף השבוע של הקרנת הבכורה. לבסוף הסתכמו ההכנסות ב-747,000 דולר בלבד. "נשים קטנות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נשים קטנות", באתר AllMovie (באנגלית) "נשים קטנות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נשים קטנות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נשים קטנות", באתר Metacritic (באנגלית) "נשים קטנות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Little Women (2018)". Box Office Mojo. נבדק ב-26 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Busch, Anita (27 באפריל 2017). "Lea Thompson To Star In New Feature Adaptation Of 'Little Women'". Deadline Hollywood. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) N'Duka, Amanda (8 ביוני 2017). "Ryan Hansen To Co-Star In 'Bum Deal'; Ian Bohen Joins 'Little Women'". Deadline Hollywood. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) P. Means, Sean (30 באפריל 2017). "Modern take on 'Little Women' to be filmed in Utah". The Salt Lake City Tribune. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Pinnacle Peak to Release Modern Retelling of Timeless Family Story "Little Women" In Theaters Sept. 28". PR Newswire. 14 ביוני 2018. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) Hamby, Dewayne (28 ביוני 2018). "TRAILER: First Look at Modern Retelling of 'Little Women' Starring Lea Thompson". Patheos. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) McNary, Dave (9 בספטמבר 2018). "Kevin Hart-Tiffany Haddish's 'Night School' to Score High Marks in Box Office Debut". Variety. נבדק ב-25 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) D'Alessandro, Anthony (30 בספטמבר 2018). "'Night School' Top Of The Weekend's Box Office Class With $28M; Best Opening For A Comedy So Far This Year". Deadline Hollywood. Penske Business Media. נבדק ב-30 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
נאור דנין

נאור דנין (נולד ב-30 בינואר 1987) הוא זמר-יוצר ושחקן ישראלי. גר וגדל במושב אלישיב שבעמק חפר. ב-2009 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "כאן בלעדייך", בהפקתו המוזיקלית של נדב ביטון, אשר זכה לביקורות חיוביות והשמעות רבות בכל תחנות הרדיו[דרוש מקור]. ב-2016 השתתף דנין בסרט הקולנוע "שיר". הסרט הועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר. ב-2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "תכליט", בהפקתו של יקיר בן טוב, תחת חסותה של חברת "נענע דיסק". את רוב שירי האלבום כתב והלחין דנין. לחלק מהשירים הצטרפו לכתיבה וההלחנה עדי לוי ויקיר בן טוב. כמו כן, האלבום כולל הופעת אורח של הזמרת נרקיס בשיר "שלכת". האלבום זכה לביקורות חיוביות[דרוש מקור]. בשנת 2022 לקח חלק בפרויקט "החדר הסודי" של המפיק המוזיקלי אודי תורג'מן, כשביצע את השיר "סתיו". ב-2023 הוציא את השיר "אור במוח", סינגל ראשון מתוך אלבומו השני, בו שיתף פעולה עם היוצרת צליל דנין. השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות[דרוש מקור]. כמו כן, יצאו מתוכו שני סינגלים נוספים, "שניצל ופסטה" ו"פצעים פתוחים", בהפקה מוזיקלית משותפת עם המוזיקאי עדי לוי. בדצמבר של אותה שנה הוציא את השיר "עוטף געגוע" בו אירח את הזמרת הללי ון לואן, אותו כתב בעצמו והלחין היוצר - אוריין שוקרון, אשר נכתב בימי מלחמת "חרבות ברזל" וזכה לביקורות חיוביות, גרסאות כיסוי שונות ושבחים רבים[דרוש מקור]. בנוסף, משתתף כשחקן בפרסומות. נשוי לרעות ואב לשלושה. 2019: תכליט 2017: קרוב אלי 2017: מלאכים 2017: ואם תבואי 2018: בשדות של ילדותי 2018: תכליט 2019: שלכת 2019: אלפי קילומטרים למעלה 2019: טיפש 2019: להמשיך לנוע 2023: אור במוח 2023: שניצל ופסטה 2023: פצעים פתוחים 2023: עוטף געגוע נאור דנין, ברשת החברתית פייסבוק נאור דנין, סרטונים בערוץ היוטיוב נאור דנין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נאור דנין, באתר ספוטיפיי נאור דנין, באתר בנדקמפ ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלאוקסטור

פלאוקסטור (שם מדעי: Palaeocastor; מילולית: "בונה עתיק") הוא סוג נכחד של מכרסם ממשפחת הבוניים, שחי בין סוף האוליגוקן לתחילת המיוקן באמריקה הצפונית, בטווח של 30.8 עד 23.03 מיליון שנה מזמננו, והוא נחשב לאחד מהסוגים הראשונים במשפחה. הבונה ידוע בעיקר משרידים שנותרו לאורך בתרונות ברחבי אמריקה הצפונית ובייחוד בנברסקה. בנוסף מאובני עקבות שהשתמרו נכללים בסוג זה, לאחר שבעבר השתייכו לסוגים המבוטלים Daimonhelix‏, Daimonelix ו-Daemonelix. הבונה הוגדר ב-1869 בידי החוקר ג'וזף ליידי (אנ') ובסוגו נכללים שני מינים: Palaeocastor fossor ו-Palaeocastor peninsulatus. מכרסם זה ידוע ממספר מאובנים, בהם הוא אותר במחילות מסולסלות בצורתם שהגיעו לעומק שלושה מטרים לעיתים, בהם חי בקבוצות משפחתיות. דבר זה מראה שהוא חי במבנים מהונדסים, בדומה לסכרים מודרניים. אך הוא היה מתחפר באדמה ולא חי במים כיונק מימי. הדבר קשור לקרבה בין הבוניים לקרוביהם, הירבועניים וחולדי השק החיים באדמה. עם זאת, הוא התפתח ליצור בעל אסטרטגיית רבייה K בניגוד למרבית המכרסמים כמו העכברים, המתנהלים באסטרטגיית רבייה R. כמה חוקרים טוענים שמחילות דמויות סליל כאלה נבנו מתחת למים בדומה לסכרי בונים מודרניים. הבונה השתמש במחילות כדי להתגונן מטורפים, כגון הזודיולסטיס ממשפחת הסמוריים. בונה זה היה קטן יותר מהבונים החיים בימינו והוא הגיע לאורך 25 סנטימטרים בממוצע. את מחילותיו חפר באמצעות שיניו החותכות ללא סיוע של טפריו, מה שידוע מסימני נשיכה באבני המאורה. דבר זה יכול להצביע על התאמה התחלתית לחיים במים. מדיה וקבצים בנושא פלאוקסטור בוויקישיתוף פלאוקסטור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלאוקסטור, באתר GBIF (באנגלית)
כף רוקמורל

כף רוֹקמוֹרֶל (באנגלית: Cape Roquemaurel) היא לשון יבשה סלעית בולט, בצד הצפוני של חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה. הכף מהווה את הצד המזרחי של הכנסייה למפרץ בּוֹאוּן (Bone Bay). הכף התגלתה על ידי משלחת צרפתית ב-2 במרץ 1838, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1837 – 1840, בפיקודו של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל. הכף נסקרה על ידי סקר שטחי חסות איי פורלנד בנובמבר 1948. הכף נסקרה מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961. ד'אורוויל קרא לכף על שמו של לוטננט גסטון דה קורמורל (Gaston de Roquemaurel), שהיה סגן המפקד על הספינה אסטרולאב (בצרפתית: Astrolabe), אשר שימשה את המשלחת הצרפתית. • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 332 • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 141 כף רוקמורל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כף רוקמורל באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה כף רוקמורל באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי
Elend

Elend (תעתיק: אלנד) הוא הרכב מוזיקלי מצרפת המנגן מוזיקת אווירה גותית (Gothic Neoclassical) ודארק אמביינט (Dark Ambient). ההרכב הוקם בפריז ב-1993 על ידי המוזיקאים איסקנדר השנאווי מצרפת ורנו טשירנר מאוסטריה. פירוש שם ההרכב בגרמנית הוא "אומללות". האלבומים המוקדמים של הלהקה השתמשו בסינתיסייזרים וסימפול כדי ליצור סאונד תזמורתי דחוס ואפל. בשלושת האלבומים האחרונים בסדרת "Winds Cycle" ("מחזור הרוחות") אלנד השתמשה גם בתזמורת וכלי נגינה אקוסטיים, דבר שהעניק עומק ונפח למוזיקה שלהם. בחלק משיריהם הם כללו מוזיקה אלקטרונית ומוזיקת אינדסטריאל. בשונה מהרכבי Gothic Neoclassical אחרים, אלנד משלבים במוזיקה הקלאסית שלהם אלמנטים אגרסיביים וכבדים יותר כגון צרחות וגרואלינג המאפיינים מטאל גותי. בנוסף, הם משלבים דקלומים וקטעים המזכירים מוזיקת רוק ואלמנטים של רוק גותי. עם זאת, המוזיקה של אלנד איננה הבי מטאל וגם לא מטאל גותי, אלא מבוססת על מוזיקה קלאסית בת-זמננו ומוזיקת אווירה גותית. אלנד היו חתומים בחברות תקליטים/"לייבל" שמזוהים עם מטאל כגון הולי רקורדס (Holy Records) ושילוב האלמנטים הכבדים והאפלים במוזיקה שלהם הביא לכך שגם שוחרי מטאל מקשיבים להם. סדרת האלבומים שלהם, "Winds Cycle" ("מחזור הרוחות"), תוכננה לכלול 5 אלבומים אך בסופו של דבר יצאה כטרילוגיה. בריאיון עיתונאי ב-2007 הכריז איסקנדר השנאווי על הפסקת פעילות ההרכב עקב העלויות והקשיים של הקלטת מוזיקה תזמורתית. בינואר 2019 הודיעו אלנד בדף הפייסבוק שלהם שהם יחזרו ליצור מוזיקה בשנים 2019–2020. אלכסנדר איסקנדר השנאווי (Alexandre Iskandar Hasnaoui): מגוון כלים (1993–היום) רנו טשירנר (Renaud Tschirner): מגוון כלים (1993–היום) סבסטיאן רולנד (Sébastien Roland): קלידים, סינתיסייזר, תכנות ועריכת קול (1997–היום) דויד קמפף (David Kempf): כינור, (2000–היום) אסתרי רמונד (Esteri Rémond): שירה נשית, סופרנו (2000–היום) לורה אנגלמאייר (Laura Angelmayer): שירה נשית, סופרנו שינז'י שיארה (Shinji Chihara): כינור, ויולה קלאוס אמן (Klaus Amann): חצוצרה, קרן (כלי נגינה), טרומבון סימון אברל (Simon Eberl): קולות וצלילי רקע נטלי ברברי (Nathalie Barbary): שירה נשית, סופרנו (1995–2003) איב-גבריאל זיסקינד (Eve-Gabrielle Siskind): שירה נשית, סופרנו (1994–1995) Officium Tenebrarum Leçons de Ténèbres (Holy Records, 1994) Les Ténèbres du Dehors (Holy Records, 1996, reissued 2001 with a bonus track) The Umbersun (Music for Nations, 1998) Winds Cycle Winds Devouring Men (Holy Records/Prophecy Productions, 2003) Sunwar the Dead (Holy Records/Prophecy Productions, 2004) A World in Their Screams (April 23, 2007) Weeping Nights (Holy Records, 1997) אתר האינטרנט הרשמי של Elend Elend, ברשת החברתית פייסבוק Elend, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Elend, באתר MusicBrainz (באנגלית) Elend, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Elend, באתר Discogs (באנגלית) Elend, באתר בנדקמפ ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.