laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
When Nothing Remains

When Nothing Remains (בתרגום חופשי לעברית: "כשלא נשאר דבר") היא להקת מטאל משוודיה המנגנת דת'-דום גותי. שיריה עוסקים בעצב, טרגדיה, אובדן, מוות ואבל. הלהקה הוקמה בשוודיה ב-2010 ופעלה עד 2019, אז התפרקה. ב-2021 התאחדה מחדש. רבים מחבריה, בעיקר המתופפים, התחלפו לאורך השנים. הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן מלאים. As All Torn Asunder - אלבום מלא, 2012 Thy Dark Serenity - אלבום מלא, 2013 In Memoriam - אלבום מלא, 2016 פִּייֶטר לאוסטסן (Peter Laustsen) – גיטרה, גרואלינג, שירה (2010–2019, 2021–היום), גיטרת קצב (2021) יאן סלנדר (Jan Sallander) – גיטרת קצב (2010–2015, 2021), שירה (2010–2019, 2021–היום), גיטרת בס (2016–2019), תזמור (2021–היום) מתיאס יסליוס (Matthias Jaselius) – גיטרות (2021–היום) ירט לונד (Gert Lund) – גיטרות (2021–היום) מיקל ביילינסקי (Mikael Bielinski) – גיטרת בס (2022–היום) מרקוס יוהאנסון (Markus Johansson) – תופים (2022–היום) יונאס טוקסן (Jonas Toxen) – תופים (2011–2012) טוביאס לפלר (Tobias Leffler) – גיטרת בס (2012–2013), גיטרת קצב (2015–2016) פרדריק האנינן (Fredrik Hänninen) – תופים (2012–2013) פרדריק סארן (Fredrik Zaren) – גיטרת בס (2013–2016) פִּייֶטר דריניוס (Peter Derenius) – תופים (2013–2015) דימאן (Dimman) – תופים (2015–2019) אוסקר האמר (Oscar Hammar) – תופים (2015) קים לילייאנדול (Kim Liljendahl) – גיטרת בס (2021–2022) פרדריק אנדשון (Fredrik Andersson) – תופים (2021–2022) ירי טושטנסון (Jerry Torstensson) – תופים (2013–?) שון מקגוואן (Shaun Macgowan) – כינור (2017) אנה קרולינה (Ana Carolina) – זמרת, שירה נשית (2017) ‏ When_Nothing_Remains ב-Encyclopedia Metallum ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה אלמוזלינו

משה אלמוזלינו (1920, סופיה, ממלכת בולגריה – 6 בפברואר 1974, תל אביב, ישראל) היה כדורגלן, המזוהה עם קבוצת מכבי יפו ונמנה עם מייסדיה. משה אלמוזלינו נולד בסופיה לאברהם ובתיה. בהיותו נער הצטרף לתנועת מכבי בעיר הולדתו. הוא היה אתלט מחונן, והחזיק בשיא בולגריה לנוער בריצת 400 מטר משוכות. במקביל, שיחק כדורגל בקבוצת מכבי סופיה, שם הכיר את חברו פרסיאדו אביגדור. בפברואר 1949 במסגרת העלייה ההמונית עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ביפו. בעיר התקבצו כ-12,000 מעולי בולגריה. זמן קצר לאחר עלייתם חברו אלמוזלינו ואביגדור למשה מירנדה ונפגשו עם אלברט קיוסו שכיהן טרום עלייתו כנשיא "מכבי בולגריה". לאחר הפגישה הקימה החבורה את "האגודה הציונית להתעמלות וספורט, מכבי יפו". אביגדור, אלמוזלינו ומירנדה הצטרפו למרכז מכבי ישראל וקיבלו במתנה שני שקים של נעלי כדורגל שהשאירו אחריהם חיילי הצבא הבריטי עם סיום המנדט. בסיוע שכנים ומכרים הכשירו השלושה את "מגרש הפחים" אשר שכן בקצהו של פרדס דג'אני ביפו, והוא הפך למגרשה הביתי של מכבי יפו עד 1971. משה אלמוזלינו אשר גם עבד כגנן בעיריית תל אביב הביא את הדשא למגרש החדש. ב-1 בנובמבר 1949 החלה הפעילות המסודרת באגודה. אלמוזלינו שיחק עם הקבוצה מראשית פעולתה והוצב בתפקידי המגן והבלם. יפו שיחקה במחוז תל אביב של ליגה ב' שהייתה הליגה השנייה בישראל, ועמה שיחקו הפועל יפו, בית"ר יפו, הכח תל אביב, דגל ציון תל אביב, הפועל חולון, מכבי צפון תל אביב, מכבי בת ים ובני יהודה. בסיום עונת 1954/1955 בליגה ב' עלה עם קבוצתו לליגה הראשונה. משחקו הראשון בליגה העליונה נערך ב-3 בדצמבר 1955 מול הפועל חיפה. אלמוזלינו שיחק בשורות מכבי יפו עד עונת 1956/1957. משחקו האחרון היה ב-26 בינואר 1957 מול בית"ר תל אביב. בסך הכל הופיע ב-19 משחקי ליגה בליגה העליונה. ב-1 בנובמבר 1958 נערך משחק ידידות ובו צוינה פרישתם של משה אלמוזלינו ומשה מירנדה ממשחק פעיל. במשחק גברה מכבי יפו על הפועל פתח תקווה 4–3. במחצית המשחק קיבלו מירנדה ואלמוזלינו גביע הוקרה מיוחד מהאגודה וזרי פרחים. לאחר פרישתו המשיך אלמוזלינו לעבוד בעיריית תל אביב. הוא היה נשוי לוויולטה ואב לבן ובת. בנו אברהם אלמוזלינו שיחק בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בקבוצת הנוער של מכבי יפו, ולתקופה קצרה גם בקבוצת הבוגרים. משה אלמוזלינו הלך לעולמו ב-1974 בגיל 54, והובא לקבורה בבית עלמין הדרום. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020. מדיה וקבצים בנושא משה אלמוזלינו בוויקישיתוף משה אלמוזלינו באתר GRAVEZ ישעיהו פורת, היידה מכבי יפו מדבר!, מעריב, 20 בדצמבר 1963 אברהם בכר, עורי עורי יפו, מעריב, 22 במרץ 1987 הבעיטה האחרונה, גיליון 1101, העולם הזה, 5 בנובמבר 1958. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמודים 48–49. נתונים היסטוריים: ירון משעל. דיוקנאות - משחק פרידה, הארץ, 2 בנובמבר 1958.
חמאית

חמאית (שם מדעי: Pinguicula), צמח טורף ממשפחת הנאדידיים שמונה כ-80 מינים. המינים נפוצים ברובם בחצי הכדור הצפוני ומרביתם מצויים במקסיקו ובאירופה. החמאית, בדומה לטללית, משתמשת במלכודת דבק כדי ללכוד את טרפה, המורכב בעיקר מיתושים, זבובים וחרקים קטנים נוספים. פני העלה של החמאית מכוסים בבלוטות המפרישות דבק לכידה ובכאלה המפרישות אנזמי עיכול המעכלים את הטרף הנדבק לעלים. המין חמאית האלפים גדל באזורים שונים על פני כדור הארץ; מהרי האלפים והפירנאים שבאירופה ועד להרי ההימאלאיה שבמזרח אסיה (צפון הודו, נפאל והרי טיבט). בתקופת הקרח האחרונה לפני כ-10000 שנה, חמאית האלפים (pinguicula alpina), הייתה נפוצה לאורך כל יבשות אירופה ואסיה מהפירנאים ועד להרי ההימאליה ונפאל. אולם עקב התחממות האקלים נכחד הצמח מכל אזור הביניים שבין מערב אירופה לצפון הודו ונפאל. מדיה וקבצים בנושא חמאית בוויקישיתוף חמאית, באתר ITIS (באנגלית) חמאית, באתר NCBI (באנגלית) חמאית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חמאית, באתר Tropicos (באנגלית) חמאית, באתר GBIF (באנגלית) חמאית, באתר IPNI (באנגלית)
מחבר חשמלי

מחבר חשמלי הוא רכיב אלקטרומכני המאפשר חיבור חשמלי בין מעגלים ברכיבים נפרדים. לדוגמה – חיבור בין קומקום חשמלי לרשת החשמל הביתית או חיבור מיקרופון למגבר וכדומה. בהרבה מקרים מחברים חשמליים מחוברים ביניהם בשיטה של זכר ונקבה – כאשר צד אחד מתוכנן לקבלה והחזקה של הצד השני לדוגמה, תקע חשמלי (זכר) ושקע חשמלי (נקבה). מחבר חשמלי המיועד לנעילה מכנית על ידי הברגה וכדומה מכונה פלאג (באנגלית: Plug). בעוד מחברים המיועדים להחזקה רק על ידי חיכוך או קפיץ פשוט שלא דורש יותר ממשיכה בשביל לנתק או לשלוף מכונה ג'ק (Jack). מחברים חשמליים מחברים בין מעגלים חשמליים ומאפשרים להם לתפקד יחדיו. חלק מהמחברים מיועדים לחיבור חוט בודד למעגל, הארקה או פס צבירה; בעוד מחברים אחרים מחברים בין רתמות או כבלים המאגדים מספר חוטים לאותו מכשיר או לוח או קיר או נקודת מעבר. מחברים יכולים לשמש לאספקת כוח חשמלי, לתקשורת ספרתית, או העברת אותות בתדרי רדיו; כל אלה לעיתים בסטנדרטים שונים של כבלים. חיווט תעופתי חשמל מדיה וקבצים בנושא מחבר חשמלי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת גולד בונד

קבוצת גולד בונד בע"מ, המוכרת גם במותג קונטרם, היא חברה ציבורית ישראלית שבשליטת עתליה שמלצר (בעלת השליטה בקבוצת שלמה), שלומי פוגל וחברת מסופי ספנות. עיקר פעילותה באזור נמל אשדוד. ישירות ובאמצעות חברת הבת סי.די.אל קונטרם קווי הפצה בע"מ עוסקת החברה בתחומים הבאים: הפעלת מסוף מכולות מלאות (FCL - full container load): מתן שירותי מסוף ואחסנת מכולות מלאות (מכולות שכל אחת מהן מכילה סחורה של יבואן אחד), לרבות מכולות קירור ומכולות ריקות. הפעלת מסוף מטענים (LCL - less than a container load): מתן שירותי מסוף ואחסנת מכולות שכל אחת מהן מכילה סחורות של יבואנים אחדים. הפעילות כוללת פריקת וריקון המכולות ופיצול המטענים לפי הלקוחות. פעילות חופשית: כוללת שירותי אחסנה למכולות ומטענים לאחר שחרורם מהמכס, טיפול במטענים, פריקת מכולות ומתן שירותים לוגיסטיים (לרבות הובלת מטענים). הפעלת מחסן רובוטי לפעילות מסחר מקוון. הובלה ושינוע של מטענים ומכולות, באמצעות צי משאיות שבבעלות החברה ובאמצעות קבלני משנה, בהם רכבת ישראל. בבעלות החברה תחנת רכבת המאפשרת שינוע מטענים וסחורות מאשדוד לשאר חלקי ישראל. מרכז לאחסנה פתוחה בעורף נמל המפרץ ונמל חיפה, הכולל טיפול במכולות ובמטענים, ייבוא וייצוא. מסוף מטענים בבית שאן, סמוך למעבר נהר הירדן. החברה מחזיקה ב-20% ממניות תעשיות מספנות ישראל בע"מ. החברה התאגדה בחודש ינואר 1963 כחברה פרטית בשם ח.מ.ן חרושת מוצרי נייר בע"מ, שעסקה בייצור מחברות. באפריל 1983 הפכה החברה לחברה ציבורית. בתחילת שנות ה-90 רכש שלמה שמלצר את חברת קונטרם, שנוסדה בשנת 1973 והפעילה מסוף מטענים עורפי בנמל אשדוד. אחר כך רכש את חברת ח.מ.ן הבורסאית ומכר לה את חברת קונטרם. בפברואר 1994 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי - קבוצת גולד בונד בע"מ. בפברואר 1997 מכרה החברה לשמלצר את פעילות הנייר שלה. בשנת 1996 רכשה חברת "משאב" 24% ממניותיה של קבוצת גולד בונד. בשנת 1998 מכרה "משאב" את החזקתה ב"גולד בונד". בשנת 2007 רכשה החברה כ-20% ממספנות ישראל תמורת כ-13 מיליון דולר. בשנת 2019 רכשה החברה פעילות בתחום הפעלת מסוף מטענים בבית שאן, בסמוך למעבר הגבול נהר הירדן, תמורת כ-3.2 מיליון ש"ח. בינואר 2022 סבלה החברה ממתקפת סייבר של קבוצת Hackers of Saviors, שגרמה להשבתה בת ימים אחדים של פעילות החברה. אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת גולד בונד קבוצת גולד בונד בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב קבוצת גולד בונד בע"מ, באתר "מאיה" קבוצת גולד בונד בע"מ, באתר ביזפורטל קבוצת גולד בונד בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. קבוצת גולד בונד בע"מ - דוח תקופתי לשנת 2021, באתר "מאיה" שמלצר קנה מגולד בונד את פעילות הנייר תמורת 1.3 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 בפברואר 1997 שי שלו , ‏שנה לאחר השקעתה של משאב: גולד בונד עברה לגירעון בהון העצמי, באתר גלובס, 5 באפריל 1997 שי פאוזנר, גולד בונד רוכשת 20.25% ממספנות ישראל ב-13 מ' ד', באתר ביזפורטל, 21 בינואר 2007 גולד בונד רכשה מסוף מטענים במעבר נהר הירדן, באתר port2port,‏ 15 ביולי 2019 רפאל קאהאן, מתקפת סייבר על קבוצת גולד בונד השביתה את פעילותה, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2022; רפאל קאהאן, בניגוד להנחיית הרשות לניירות ערך: גולד בונד לא שיקפה למשקיעים את סיכוני הסייבר, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2022
סרגיי קורובין

סרגיי קורובין (ברוסית: Серге́й Коро́вин;‏ 19 באוגוסט 1858 – 26 באוקטובר 1908) היה צייר ריאליסטי רוסי; אחיו של קונסטנטין קורובין. הוא נולד למשפחת סוחרים אמידה. אמו הייתה מהאצולה, למרות שהם נרשמו רשמית כ"איכרים" ממחוז ולדימיר. מ-1876 עד 1886 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה אצל וסילי פרוב, אלכסיי סאווראסוב ואילריון פריאנישניקוב, קרוב משפחה רחוק. מ-1888 עד 1894, ושוב מ-1898 עד 1907, לימד בבית הספר והיה חבר ב"איגוד האמנים הרוסים". הוא גם היה חסיד של הנודדים. החל במחצית השנייה של שנות ה-90, הוא התרחק מגישתו הריאליסטית ואימץ סגנון סקיצה שהיה קרוב יותר לאימפרסיוניזם. הוא גם נטה להעדיף נופים. בשנת 1900 הוא יצר איורים עבור הספר "האדרת" של גוגול. כמו כן יצר כמה ציורים יחד עם אחיו קונסטנטין, כולל אחד של קרב קוליקובו, במוזיאון ההיסטורי הממלכתי (1908). הוא מת לפתע מאוחר יותר באותה שנה, מאי-ספיקת לב. מדיה וקבצים בנושא סרגיי קורובין בוויקישיתוף Kenneth, Sergei Korovin, www.rusartnet.com (באנגלית) Sergey Korovin Russian genre painter:: people:: Russia-InfoCentre, russia-ic.com Pyotr Suzdalev, Сергей Алексеевич Коровин, Художник РСФСР (Artists of the RSFSR), 1967
אנטולי ארצברסקי

אנטולי ארצברסקי (ברוסית:Анатолий Павлович Арцебарский‏ נולד ב-6 בספטמבר 1956 במחוז דניפרופטרובסק, ברית המועצות) הוא קוסמונאוט סובייטי. אנטולי ארצברסקי סיים את לימודיו בתיכון ב-1973 באזור כפר במחוז דניפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית בה נולד. לאחר הלימודים הוא התגייס לצבא ברית המועצות והחל לימודים בבית ספר לטייסי קרב של חיל האוויר הסובייטי בחרקיב. בשנת 1977 הוא החל לשרת ביחידה של חיל האוויר והיה מדריך מיג 21. בשנת 1982 הוא סיים קורס טייסי ניסוי. ארצברסקי החל לעבוד כטייס ניסוי במטוסי קרב סובייטיים. במקביל הוא סיים לימודי הנדסת אווירונאוטיקה בשנת 1987. בשנת 1985 נבחר על ידי סוכנות החלל הסובייטית ליחידת קוסמונאוטים. באותו הזמן ברית המועצות התחילה את עבודתה על פרויקט מעבורת החלל בוראן. בשנת 1988 הוא עבר להכנה לטיסות לתחנת החלל מיר. בשנים 1989–1991 ארצברסקי היה בצוות גיבוי של מספר טיסות לחלל. באוקטובר 1991 ארצברסקי טס לחלל כמפקד צוות של סויוז TM-12. הם התחברו לתחנת החלל מיר והחלו בביצוע תוכנית מחקרים. במהלך הטיסה ארצברסקי ביצע 6 פעילויות חוץ רכביות באורך כולל 32 שעות. לאחר שהייה בחלל במשך 144 ימים הוא חזר בהצלחה לכדור הארץ. בשנים 1992–1993 ארצברסקי כיהן במספר תפקידים ביחידת האסטרונאוטים. הוא עזב את היחידה בשנת 1993 ועבר לעבודה במסגרת האקדמיה למדעים של רוסיה. הוא עזב אותה בשנת 1994 והחל ללמוד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי אותה סיים בשנת 1996. עד לשנת 1998 הוא שירת במסגרת המטה הכללי הרוסי. לאחר שחרור מהצבא ארצברסקי כיהן במספר תפקידים במשק הרוסי. הוא מתגורר במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא אנטולי ארצברסקי בוויקישיתוף ביוגרפיה ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי
כוס היין

כוס היין הוא ציור מעשה ידי יאן ורמיר, משנת 1660, ומוצג בגמלדה-גאלרי, ברלין. הוא מציג אישה יושבת וגבר עומד שותים בחדר, ליד שולחן. היצירה בוצעה לפי המוסכמות של אסכולת דלפט שפותחה על ידי פיטר דה הוך בסוף שנות ה-50. הוא מכיל דמויות הממוקמות בחדרים מוארים ומרווחים, עם החלל האדריכלי מוגדר מאוד. הדמויות ממוקמות באמצע התמונה, ולא בחזית. ורמיר היה כבן 27 כשצייר את היצירה "כוס היין". הקונספט של דמויות ששותות סביב שולחן, והצגתה של אישה השותה מכוס לקוחים ישירות מתמונת "חצר הולנדית" של דה הוך. עם זאת, עבודתו של ורמיר מתנתקת מאבות הטיפוס של דה הוך בכך שהפנים מוצגים בסביבה הרבה יותר אלגנטית וברמה גבוהה יותר מיצירותיו של המאסטר שלו. הבגדים של הדמויות, המפה המעוצבת, מסגרת התמונה המוזהבת התלויה על הקיר האחורי, וסמל הנשק בזכוכית הצבעונית, כולם מרמזים על תפאורה עשירה יותר. הסצנה כנראה מייצגת סוג של חיזור, אבל התפקידים שממלאים שתי הדמויות אינם ברורים. האישה רק רוקנה את כוס היין והגבר נראה חסר סבלנות למזוג לה עוד, כמעט כאילו הוא מנסה להשקות אותה. כלי נגינה, הציתרן, מונח על הכיסא עם מחברות נגינה. אבל דמותו של טמפרנס מתוארת בחלון הויטראז', מה שמוסיף למתח בסצנה. בהשוואה לציוריו הקודמים, עבודת המכחול של ורמיר ביצירה "כוס היין" מאופקת, בעוד שהפנים והבגדים של הדמויות מתוארים בקווי מתאר רחבים וחלקים. רק בשטיח של המפה וזכוכית החלון, האמן הפעיל משיכות מכחול ליניאריות עדינות. באותה תקופה ורמיר לא היה האמן ההולנדי היחיד שניסה לפתח את רעיונותיו של דה הוך; ציורים עכשוויים מאת יאן סטיין, חרארד טר בורש ופרנס ואן מיריס האב מציגים גם טכניקה מעודנת. הציור חולק אלמנטים עם עבודות אחרות של ורמיר. "הנערה עם כוס היין" (1659–1660) מציגה שני גברים, אך במשותף "לכוס היין" יש אישה יושבת ליד שולחן עם כוס יין, ורצפות האריחים וחלונות הוויטראז' בשניהם דומים מאוד. אותו קנקן יין מופיע בסרט מוקדם יותר של ורמיר, "ילדה ישנה" משנת 1657. "כוס היין" היא עבודת מעבר, וככזו, לא נחשבת בדרך כלל לאחת היפות של ורמיר. לפי מבקר האמנות לורנס גווינג, בהשוואה בין העבודה ליצירה דואט של חבריאל מטסו, היא "חסרה את השטף החברותי, כושר ההמצאה המפנק". Gowing, Lawrence. Vermeer. University of California Press; 1 edition 5 December 1997. ISBN 0-520-21276-2ISBN 0-520-21276-2. Liedtke, Walter. "Vermeer and the Delft School". New York: Metropolitan Museum of Art, 2001. ISBN 0-300-08848-5ISBN 0-300-08848-5. Wheelock, Arthur. Vermeer. Yale University Press; 1st edition, 25 October 1995. ISBN 0-300-06558-2ISBN 0-300-06558-2. מדיה וקבצים בנושא כוס היין בוויקישיתוף Wheelock, 68 Liedtke, 376-378 "The Glass of Wine". essential vermeer.com. נבדק ב-31 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Vermeer's The Glass of Wine". Smarthistory at Khan Academy. נבדק ב-30 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Konowitz, Ellen; Hertel, Christiane (Autumn 1998). "Vermeer: Reception and Interpretation. (Book Review)". Sixteenth Century Journal. 29 (3): 817–819. doi:10.2307/2543706. JSTOR 2543706. Quoted in "The Glass of Wine". essentialvermeer.com. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2007. נבדק ב-12 באוקטובר 2007. {{cite web}}: (עזרה)
אלכסנדר קיסליוב

אלכסנדר קיסליוב (ברוסית: Александр Киселёв;‏ 6 ביוני 1838 – 20 בינואר 1911) היה צייר נוף רוסי. אביו של קיסליוב היה קצין בצבא האימפריה הרוסית ופיקד על חיל המצב בסוויבורג. כנכד של אנשי צבא, למד קיסליוב בבית הספר לשוחרים של נובגורוד ובשנת 1852 עבר לבית הספר השני לשוחרים בסנקט פטרבורג. הוא לא סיים את ההכשרה והחל ללמוד באוניברסיטה האימפריאלית של סנט פטרסבורג בשנת 1858 בפקולטה ההיסטורית והפילולוגית. לאחר סגירתה הזמנית של האוניברסיטה, עקב אי שקט של סטודנטים בסתיו 1861, הוא הפך לסטודנט אורח באקדמיה הקיסרית לאמנויות (IACh), ולאחר מכן התקבל כסטודנט שם ב-1862. משנת 1863 למד אצל סוקראט וורוביוב. על ציור נוף בנפת נובגורוד קיבל את מדליית הכסף הגדולה מהאקדמיה. בשנת 1864 הוא הפך לחבר בקולקטיב (ארטל) הציירים בראשות וסילי מקסימוב בעקבות הדוגמה של הקולקטיב של איוואן קראמסקוי. עם זאת, הארטל של מקסימוב לא היה קיים זמן רב. בשנת 1865 סיים קיסלב את לימודיו כאמן קלאסי מהדרגה השלישית. בשנת 1875 הפך לחבר באגודת הנודדים. שנתיים לאחר מכן עבר למוסקבה ולימד בבית ספר תיכון לבנות. במשך שנים רבות הוא נדד ברחבי רוסיה והקווקז, ויצר סקיצות לציורים אותם השלים בביתו במוסקבה. ב-1893 הוא מונה לחבר מלא באקדמיה והפך לפרופסור ב-1897. סטפן קולסניקוב וקונסטנטין גורבאטוב היו בין תלמידיו. בשנת 1906, בוולוגדה, הוא היה ממייסדי "המעגל הצפוני של אוהבי האמנות היפה", ארגון שבין השאר סייע לאמנים צעירים להביא את עבודותיהם לתערוכה באקדמיה. מאוחר יותר, כחלק מצוות אמנים, הוא עזר לעצב את הפנים של קתדרלת אלכסנדר נייבסקי בסופיה. ביתו בטואפסה (שהוא בנה ב-1902) הוא כיום מוזיאון. מצוק גדול על חוף הים השחור נקרא על שמו, בשל הופעתו באחד מציוריו. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר קיסליוב בוויקישיתוף Kenneth, Alexander Kiselyov, www.rusartnet.com (באנגלית) Памяти замечательного русского художника-передвижника, мастера пейзажного жанра, профессора Петербургской Академии художеств Александра Александровича Киселева « Воскресный день, vsdn.ru A. I. Somow: Киселев, Александр Александрович. In: Brockhaus-Efron. Band XV, 1895, S. 154 I. L. Buseva-Davidova; "The Alexander Nevsky Cathedral in Sofia", Great Russian Encyclopedia, edited by C. L. Kravets, Moscow 2005, Vol.1,
ודט לים

ודט לים (באנגלית: Vedette Lim; נולדה ב-14 בנובמבר 1979) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידיה כדבון ב"שיקגו Fire" והאנליסטית אליז טיילור בסדרה "FBI". לים נולדה באריזונה וגדלה בסיאטל, וושינגטון, משפחה ממוצא סיני ואירופאי. לאחר סיום התיכון היא עברה לעיר ניו יורק שם למדה בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק. לאחר סיום בית הספר טיש עבדה בעיקר בתיאטרון ובפרסומות. בשנת 2007 הייתה לה הופעה ראשונה בסדרה "שש מעלות" (אנ') של ABC ותפקיד קטן ב־2008 כאיימי בסדרה "כשהעולם מסתובב" של CBS. בשנת 2009 עברה ללוס אנג'לס על מנת לקדם את הקריירה שלה. לאחר שהגיעה להוליווד בשנת 2010, היא לוהקה לתפקידי טלוויזיה במספר סדרות ביניהן: "מדיום", "The Forgotten", "Victorious", "Parenthood". בהמשך הופיעה במספר סרטי אינדי ובסרטים קצרים, עד שלוהקה בתפקיד חוזר כנעמי, מושא האהבה של טארה ת'ורטון, בעונה הרביעית של "דם אמיתי" של HBO ב-2011. כמו כן ב-2011 היא הופיעה עם נטלי פורטמן ואשטון קוצ'ר בקומדיה הרומנטית של איבן רייטמן "קשר לא מחייב". מאז היא המשיכה לשחק בתפקידי אורח בכמה מהתוכניות הנצפות ביותר כמו ד"ר פולי פרסטון, מושא האהבה של אריזונה ב"האנטומיה של גריי", "סקורפיון"(אנ'), "קאסל", בונז, "הוואי חמש-אפס" ו"הרופא הטוב". ב-2013 היא הצטרפה ל"שיקגו Fire" בתפקיד חוזר בתור דבון, בת זוגה של הפרמדיקית לסלי שי (לורן גרמן). ב- 2016 שיחקה בסרט המתח "Psychophonia" בתור לילי. ב-2017 היה לה תפקיד קטן ב"ממלכת החיות" בתור הת'ר. החל מ-2019 היא משחקת בסדרת הטלוויזיה "FBI" בתור האנליסטית אליז טיילור. עוד באותה שנה הופיעה כשרון לים ב"מגנום, בלש פרטי". החל מ-2024 משחקת בסדרה "בעיית שלושת הגופים" של נטפליקס בתפקיד ורה יה. לים נוהגת לשחק דמויות לסביות בסדרות רבות כמו בדם אמיתי, שיקגו Fire והאנטומיה של גריי, ובסרט Psychophonia, אך היא שומרת על חיים פרטיים וטרם פרסמה פרטים על חייה הזוגיים. ודט לים, ברשת החברתית אינסטגרם ודט לים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Vedette Lim, One Chicago & The FBIs Wiki (באנגלית) Vedette Lim, IMDb (באנגלית) True Blood's Naomi to be on Greys Anatomy, TrueBlood-Online.com, ‏20 באוקטובר 2011 (באנגלית) No Strings Attached (2011) recensie, Ivan Reitman - Cinemagazine, cinemagazine.nl Vedette Lim to star in 'Grey's Anatomy', Digital Spy, ‏20 באוקטובר 2011 (באנגלית) Vedette Lim as Agent Elise Taylor on FBI Season 5 Episode 10, Alexus Renée Celebrity Myxer (באנגלית) Jamie Lerner, Here's What Happened to Elise on 'FBI' — It May Lead to Her Downfall, Distractify, ‏18 במאי 2021 (באנגלית) Special to the Star-Advertiser By Wendie Burbridge, 2019 Oct. 6, Magnum Reloaded: Pickpocket gets scared straight in latest ‘Magnum P.I.’, Honolulu Star-Advertiser, ‏6 באוקטובר 2016 (באנגלית) Rose, Steve (2024-03-08). "Goodbye horses! Hello cosmos! How the Game of Thrones team went interstellar with 3 Body Problem". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-06-25.
לארי ג'יימס

ג'ורג' לארי ג'יימס (באנגלית: George Larry James;‏ 6 בנובמבר 1947 - 6 בנובמבר 2008) היה אתלט אמריקאי שזכה במדליית זהב אולימפית בריצת שליחים 4X400 מטר ובמדליית כסף בריצת 400 מטר (מקסיקו סיטי 1968). שבר ב-1968 את שיא העולם בריצת 400 מטר. לארי ג'יימס נולד ב-1947 בעיר מאונט פלזנט (אנ') שבמדינת ניו יורק. למד בתיכון "וייט פליינס" (אנ') שבעיר וייט פליינס במדינת ניו יורק. בתקופת לימודיו החל לעסוק באתלטיקה במספר תחומים שכללו ריצה וקפיצות ואף היה שותף לנבחרת השליחים של בית הספר שקבעה שיא לאומי לתיכונים. עם סיום לימודי התיכון החל ג'יימס ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת וילאנובה ובהמשך סיים תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת ראטגרס. במהלך לימודיו בוילנובה השתתף באליפות האוניברסיטאות של ארצות הברית וזכה 3 פעמים (1968, 1969, 1970) בריצת 440 יארד. לאחר פרישתו מקריירת הספורט מונה ג'יימס לדיקן לפיתוח תוכניות הספורט באוניברסיטת סטוקטון (אנ') בניו ג'רזי שם עבד 28 שנה עד פרישתו לגמלאות. ב-2003 מונה למנהל נבחרת ארצות הברית באתלטיקה שהשתתפה אליפות העולם באתלטיקה שנערכה אותה שנה בצרפת. נפטר ב-2008 כתוצאה מסרטן המעי הגס . במבחנים שנערכו בספטמבר בקליפורניה לקביעת נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מקסיקו סיטי קבע ג'יימס תוצאה של 44.1 שניות בריצת 400 מטר שהיוותה שיא עולמי חדש. אומנם חברו לקבוצה לי אוונס קבע תוצאה טובה יותר של 44.0 שניות אולם היא לא הוכרה מאחר שאוונס נעל נעלי ריצה לא חוקיות. שיאו של ג'יימס שיפר ב-4 עשיריות השנייה את שיאו של טומי סמית' מארצות הברית שנקבע במאי 1967. שיאו של ג'יימס נשבר על ידי לי אוונס באוקטובר אותה שנה במהלך האולימפיאדה. ג'יימס, יחד עם נבחרת ארצות הברית, זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4X400 מטר בשיא עולמי של 2:56.1 דקות לפני נבחרת קניה (2:59.6 דקות) ונבחרת מערב גרמניה (3:00.5 דקות). שיא זה נשבר על ידי נבחרת ארצות הברית רק ב-1988 במהלך אולימפיאדת סיאול. באותה אולימפיאדה זכה גם במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.9 שניות אחרי לי אוונס (בשיא עולמי של 43.8 שניות) ולפני רון פרימן (אנ') (44.4 שניות). כל שלושת הראשונים היו מארצות הברית כשגם ג'יימס וגם אוונס השיגו תוצאה טובה משיאו העולמי של אוונס. באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה זכה ג'יימס בשתי מדליות זהב: בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.2 שניות לפני וורנר רייברט (Werner Reibert) ממערב גרמניה (50.4 שניות) ודימיטרי סטוקלב (אנ') מברית המועצות (50.7 שניות) ובריצת שליחים 4X400 מטר, יחד עם נבחרת ארצות הברית, בשיא משחקים של 3:03.3 דקות לפני נבחרת ברית המועצות (3:04.2 דקות) ונבחרת צרפת (3:04.4 דקות). אצטדיון הספורט באוניברסיטת סטוקטון (אנ') בניו ג'רזי נקרא על שמו. 2003: התקבל להיכל התהילה של ספורטאי ארצות הברית. לארי ג'יימס, באתר olympedia.org לארי ג'יימס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לארי ג'יימס, באתר sports-reference.com (אורכב) לארי ג'יימס, באתר usatf.org לארי ג'יימס, באתר ramscrosscountry.blogspot.com לארי ג'יימס, באתר אוניברסיטת סטוקטון לארי ג'יימס, סרטון באתר יוטיוב 2016 ראיון עם לארי ג'יימס, סרטון באתר יוטיוב גמר מרוץ השליחים 4X400 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968, סרטון באתר יוטיוב לארי ג'יימס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הודעת פטירה של לארי ג'יימס, באתר העיתון ניו יורק טיימס, 7 בנובמבר 2008 (למנויים בלבד) שותפיו של ג'יימס לזכייה היו וינסנט מתיוס, רון פרימן ולי אוונס
האקאינדה היצ'ילמה

האקאינדה היצ'ילמה (באנגלית: Hakainde Hichilema; נולד ב-4 ביוני 1962) הוא הנשיא השביעי והנוכחי של זמביה. נבחר לתפקיד ב-24 באוגוסט 2021, לאחר שניצח בבחירות הכלליות בזמביה 2021 (אנ') את הנשיא היוצא אדגר לונגו. הוא מנהיג המפלגה המאוחדת לפיתוח לאומי (אנ') מאז 2006, לאחר מותו של מייסד המפלגה אנדרסון מזוקה. היצ'ילמה היה אחד מיריביו של אדגר לונגו, נשיא זמביה משנת 2015 עד 2021. בשנת 2017 נעצר היצ'ילמה והואשם בבגידה, מהלך שנתפס בניסיון של לונגו להשתיקו. לאחר מספר חודשים שוחרר והאישום בבגידה בוטל. היצ'ילמה נולד בזמביה, בכפר במחוז מונזה. סיים ב-1986 תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת זמביה, ותואר שני במנהל עסקים, מימון ואסטרטגיה עסקית באוניברסיטת ברמינגהאם בבריטניה. כיהן כמנכ"ל של מספר חברות עסקיות, בהן שלוחת פרייס ווטרהאוס קופרס בזמביה. היה פעיל במפלגה המאוחדת לפיתוח לאומי, שהייתה עד 2021 מפלגת אופוזיציה. לאחר מותו של מהיג המפלגה אנדרסון מזוקה ב-2006 היצ'ילמה נבחר למנהיג המפלגה. המפלגה התמודדה במספר מערכות בחירות בזמביה. בבחירות לנשיאות בינואר 2015 מול הנשיא המכהן אדגר לונגו הוא הפסיד בפער זעום של 1.66% מהקולות, וטען שהתוצאות זויפו. בבחירות לנשיאות באוגוסט 2016 שוב הובס בדוחק. באפריל 2017 נעצר היצ'ילמה בחשד לבגידה והואשם בניסיון להפיל את הממשלה. הוא שהה ארבעה חודשים בכלא בתנאים קשים. נשיא זמביה לשעבר קנת קאונדה בא לבקרו, וסירבו לתת לו להיכנס. נשיא אחר, אולוסגון אובסנג'ו, הצליח לבקרו בכלא. המדינאי מוסי מיימנה הגיע לזמביה לצפות בהליכים המשפטיים שננקטו נגד היצ'ילמה, וסירבו לתת לו להיכנס למדינה. לבסוף, לאחר לחץ ציבורי, שוחרר היצ'ילמה והאישומים בוטלו. לאחר שחרורו הוענק לו אות החופש האפריקאי. היצ'ילמה התמודד על הנשיאות בפעם השישית בבחירות שנערכו ב-12 באוגוסט 2021, וזכה בתפקיד. היצ'ילמה נשוי ואב לשלושה ילדים. חבר הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. מדיה וקבצים בנושא האקאינדה היצ'ילמה בוויקישיתוף האקאינדה היצ'ילמה, ברשת החברתית פייסבוק האקאינדה היצ'ילמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) על רקע הכלכלה המדשדשת: האופוזיציה בזמביה זכתה בניצחון גורף, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2021