laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'וש קרטר

ג'ושוע "ג'וש" נוויל קרטר (אנגלית: Joshua "Josh" Neville Carter, נולד ב-20 בנובמבר 1986 בדאלאס שבטקסס) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת אגו רת'ימנו. קרטר שיחק באוניברסיטת טקסס A&M עד שנת 2009, והוביל את ה-NCAA באחוזים מעבר לקשת השלוש בשנת 2007 עם 50 אחוזים. החל את הקריירה האירופאית שלו בעונת 2009/2010 בקבוצת אולדנבורג מהבונדסליגה, שהשתתפה באותה עונה ביורוליג. שם שיחק לצד ריקי פולדינג וג'ייסון גארדנר. בחודש אוגוסט 2010 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, בה הגיע לממוצעים של 17.1 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק בעונתו הראשונה בקבוצה. בעונת 2011/2012 העמיד קרטר ממוצעים של 17.1 נקודות כמו בעונתו הראשונה ו-4 ריבאונדים למשחק בעונה הסדירה. בסך הכל קלע קרטר 872 נקודות בשנתיים באשדוד. לקראת עונת 2012/2013 חתם קרטר בספרטק סנקט פטרסבורג מהליגה המקצוענית הרוסית. לאחר עונה אחת, חתם במונטפסקי סיינה מהסרייה A. לקראת עונת 2014/2015 חתם בקבוצה הטורקית טורק טלקום מליגת העל הטורקית. ב-20 ביוני 2016 חתם בדינמו סאסארי מהסרייה A. ב-2 בינואר 2019 (עונת 2018–2019) חתם במכבי אשדוד עד סוף העונה, ובכך החל את עונתו השלישית במועדון. ב-12 בפברואר רשם את הבכורה המחודשת במועדון, וקלע 16 נקודות בניצחון הביתי על עירוני נס ציונה. מתחילת עונת 2019–2020 משחק קרטר בקבוצת אגו רת'ימנו מליגה איי 1 אתניקי ביוון. מדיה וקבצים בנושא ג'וש קרטר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג מכבי אשדוד החתימה את ג'וש קרטר, nrg 24 באוגוסט 2010 מאור לוי, חזר לאשדוד: ג'וש קרטר חתם, באתר ynet, 2 בינואר 2019
מרכז חבר

מרכז חבר הוא יישוב קהילתי בחבל תענך, השייך למועצה אזורית הגלבוע. היישוב הוקם בשנת 1958, ונמצא במרחב מישורי המצוי בין מורדות הרי אום אלפחם ותל תענך לבין מורדות הר הגלבוע. היישוב נקרא על שם חבר הקיני. לפי הסיפור המקראי, יעל, אשתו של חבר (שעל שמה קרוי ישוב נוסף בתענך), הרגה באזור זה את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך כנען (שופטים ד-ה). היישוב הוקם בשנת 1958 כחלק מיישובי התענך כיישוב חקלאי על ידי עולים מצפון אפריקה. תחילה הוקם היישוב כמרכז כפרי לשלושת היישובים הקרובים זה לזה: ברק, אדירים ודבורה. עד שנת 1967 היישוב נמצא על קו שביתת הנשק מול ירדן, ומילא מרכז חבר תפקיד ביטחוני. בשנת 1982 המרכז הוסב ליישוב קהילתי והורחב. במרכז חבר מצויים מוסדות חינוך ושירותים שונים המשמשים את תושבי חבר ואת תושבי היישובים הסמוכים: בית-הספר היסודי האזורי "יד לחמישה", גנים לגיל הרך, מרפאה, סופרמרקט, בית כנסת וגן משחקים. תושבי מרכז חבר עובדים בתעשייה, בחינוך, בחקלאות ובמקצועות חופשיים שונים. היישוב נמצא קרוב יחסית ל-3 ערים מרכזיות שמספקות פתרונות תעסוקה לתושבי האזור: עפולה (נמצאת במרחק 10 דקות נסיעה), בית שאן (נמצאת במרחק 30 דקות נסיעה) וחיפה (נמצאת במרחק 45 דקות נסיעה). מדיה וקבצים בנושא מרכז חבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט של מועצה אזורית הגלבוע אתר הבית – אתר המגורים בכפר אתר אינטרנט – "לחיות את הגליל" מרכז חבר, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ספי בן יוסף, מדריך ישראל החדש, כתר הוצאה לאור, 2001 מנחם מרקוס, יובל אלעזרי, אנציקלופדיה מפה, הוצאת אנציקלופדיות, 2001 מרכז חבר יישוב קהילתי מרכז חבר
בני שוילי

בני שוילי (נולד בשנת 1960) הוא במאי, מפיק, צלם קולנוע, מפיץ סרטי קולנוע ומנכ"ל חברת סרטי שובל. נולד בירושלים למיכאל שוילי, מפיץ ומפיק סרטים, ממקימי תעשיית הקולנוע הישראלית, זוכה פרס מפעל חיים של פסטיבל הקולנוע ירושלים על תרומתו לענף הקולנוע (2007); ולחנה שוילי, ציירת ומורה לציור. בשנת 1972, בהיותו בן 12, זכה בפרס קולנוע לנוער על סרטו הקצר "ההרפתקנים", אותו צילם, ביים וערך. בין השנים 1978–1981 בעת שירותו הצבאי בחיל האוויר הפיק, ביים וערך, למעלה מ-100 סרטי הדרכה וסרטים תיעודיים של חיל האוויר. לאחר שחרורו מצה"ל החל בקריירה קולנועית. בשנת 1979 היה שותף בהפקת סרט הקולנוע "נערת הפרברים" בכיכובה של עפרה חזה. בשנת 1982 הפיק וביים בשיתוף עם אבי שמש סרט קצר בשם "נקודת מבט" שהוקרן בסינמטק תל אביב במשך כחודש לפני הקרנת הסרטים באורך מלא של התוכניה. בשנת 1984 יצא לאקרנים סרטו של שוילי "מבצע שטריימל" שאותו ביים וצילם, הסרט זכה להצלחה רבה בישראל ומחוצה לה, ונמכר ליותר מ-35 מדינות ברחבי העולם. בשנות ה-90 היה שותף בהפקת והפצה הבינלאומית של ספריית תוכניות שהופקו באנגליה ונמכרו במדינות רבות. כיום משמש שוילי כמנכ"ל חברת "סרטי שובל", מהחברות הראשונות בישראל להפקה והפצה של סרטי קולנוע, וידאו וטלוויזיה. בבעלות סרטי שובל ספריה של כ-2,500 סרטי קולנוע זרים. החברה מפיצה סרטים מסחריים לבתי הקולנוע בישראל, לשידור בטלוויזיה ולשידורי VOD בכבלים, בלוויין, באינטרנט ובסלולר. מדיה וקבצים בנושא בני שוילי בוויקישיתוף בני שוילי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בני שוילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בני שוילי, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
מרכז יעל

יָעֵל (גם מרכז יעל) הוא יישוב קהילתי באזור הצפון בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע. היישוב הוקם בשנת 1960 כחלק ממבצע יישוב חבל תענך כמרכז כפרי ליישובים: פרזון, אביטל ומיטב. שמו של היישוב, כשמו של היישוב הסמוך מרכז חבר, הוא על שמה של יעל אשת חבר הקיני שהרגה את סיסרא באזור זה. נכון ל-2022, מתגוררות ביישוב 16 משפחות ויש בו בתי מגורים בודדים והוא אחד הקטנים בישראל. מרכז יעל באתר הרשות לפיתוח הגליל מרכז יעל, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. ספר שופטים, פרק ד', פסוקים ט"ז–כ"א
שלום מנדלברויט

שלום מנדלברוט (בצרפתית: Szolem Mandelbrojt;‏ 10 בינואר 1899 – 23 בספטמבר 1983) היה מתמטיקאי יהודי צרפתי יליד פולין. עסק בעיקר באנליזה מתמטית; תלמידו של ז'אק אדמר, ולאחר מכן החליף אותו בתפקידו כפרופסור בקולז' דה פראנס. נולד ב-1889 בוורשה, אז בפולין הקונגרסאית. הוריו היו סלומן מנדלברוט ומרים רבינוביץ', שניהם ממוצא ליטאי. הוא למד בוורשה ובקרקוב, והושפע מהמתמטיקאי סרגיי ברנשטיין. בפולין השלים לימודים לתואר ראשון, ולאחריהם עבר לצרפת שם החל בעבודה מחקרית. ב-1923 השלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת פריז. ב-1924 עד 1926 הוענקה לו מלגת רוקפלר, ועבר לארצות הברית, שם הרצה במכון רייס שביוסטון בשנים 1926–1927. לאחר מכן שב לצרפת. מנדלברוט היה מראשוני חבריה של קבוצת בורבאקי, שתחת שם עט בדוי פרסמה ספרים שעניינם הצגת גישה שיטתית ומדויקת לחקר המתמטיקה, בעזרת תורת הקבוצות. מנדלברוט נכח בפגישותיה הראשוניות של הקבוצה, אך למעשה הנושאים שחקר היו שונים למדי מאלו של שאר חברי הקבוצה, כפי שמלמדים פרסומיו – הוא חקר נושאים כמו: טור דיריכלה, פונקציות חסרות, פונקציות שלמות ונושאים מרכזיים אחרים באנליזה מרוכבת ובאנליזה הרמונית. ניתן להגדירו כממשיך דרכו של גודפרי הרולד הארדי; הוא ניצב בשורה אחת עם מתמטיקאים כמו נורברט ויינר וטורסטן קרלמן שהיו מהחוקרים המודרניים של אנליזת פורייה הקלאסית. עם תלמידיו נמנים: שמואל אגמון, ז'אן-פייר קהאן, יצחק קצנלסון ופול מאלייבו. במהלך מלחמת העולם השנייה שהה בארצות הברית; הוא עבד מאז שנת 1940 במכון, והיה אחד מהמדענים הצרפתים הרבים שנתמכו על ידי תוכנית התמיכה שיזם לואי רפקין (Louis Rapkine). ב-1983 נפטר בפריז, צרפת. המתמטיקאי ואבי תורת הפרקטלים בנואה מנדלברוט היה אחיינו. מדיה וקבצים בנושא שלום מנדלברויט בוויקישיתוף שלום מנדלברויט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה שלום מנדלברויט, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה של מנדלברוט, באתר MacTutor (באנגלית) שלום מנדלברוט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה (באנגלית) ביוגרפיה של מנדלברוט, באתר MacTutor (באנגלית)
הרפובליקה הסינית במשחקים הפאראלימפיים

הרפובליקה הסינית, הידועה גם בשם טאיוואן, השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה הרפובליקה הסינית חלק מעולם. אל המשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בברצלונה בשנת 1992 שלחה הרפובליקה הסינית משלחת של 11 ספורטאים (עשרה גברים ואישה אחת) ושבה עם מדליה אחת, כשהג'ודוקא דר צ'אנג לין זכה במדליית הארד (עד 86 ק"ג) במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה זכתה המשלחת במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) כשהג'ודוקא צ'ינג צ'אנג לי זכה בתחרות עד 60 ק"ג. ובמשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) זכה האתלט צ'י צ'ו צ'ה-אנג בתחרות הטלת כידון (קטגוריה F13) כשקבע שיא עולם של 57.28 מטרים. נציגיה הבולטים היו צ'אנג צ'יצ'ונג שזכה בשתי מדליות זהב ומרימת הכוח צו היי לין שזכתה בשתי מדליות זהב גם היא. הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הסינית במשחקים הפאראלימפיים בוויקישיתוף המשתתפים במשחקים בברצלונה 1992 Barcelona 1992 Paralympic Games Judo Men's Up To 86 kg Atlanta 1996 Paralympic Games Judo Men's Up To 60 kg Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's Javelin F13
סטנקה סטויצ'בה

סטנקה סטויצ'בה (בבולגרית: Станка Стойчева; נולדה בפנגיורישטה, ממלכת בולגריה – 1964, טרגובישטה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא חסידת אומות העולם בשל הצלתן של לאה ומדי פרחי בבולגריה שתחת הכיבוש הנאצי. סטנקה סטויצ'בה הייתה מיילדת תושבת העיר טרגובישטה אשר בבולגריה. ב-1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה, הגיעה לאה פרחי ההרה לטרגובישטה ומצאה בה מסתור. בהתאם לתקנות החוק להגנת האומה, אסור היה ליהודים לשנות את מקום מגוריהם ובכך עברה לאה פרחי על החוק. למרות זאת, סטנקה סטויצ'בה הסתירה אותה בביתה. במהלך ההריון חשה לאה ברע וסטויצ'בה נאלצה ליילד אותה בביתה באמצעים הפשוטים שברשותה. גם לאחר הולדת התינוקת, המשיכה סטויצ'בה להסתיר את לאה ומדי פרחי בביתה. ב-2005 הוכרה סטויצ'בה כחסידת אומות העולם. בטקס שנערך ביד ושם קיבלה את אות חסידי אומות העולם נכדתה, כאשר בקהל נכחה מדי הלל, התינוקת אותה הצילה סטויצ'בה. יפעת גדות, הענקת אותות "חסיד אומות העולם" - היום ב"יד ושם", באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 ביולי 2005 סיפורה של סטנקה סטויצ'בה, באתר יד ושם (באנגלית)
סת' תומאס

סת' תומאס (באנגלית: Seth Thomas; 19 באוגוסט 1785 – 29 בינואר 1859) היה שען ויצרן שעונים אמריקאי. חלוץ הייצור ההמוני של שעונים. תומאס נולד בוולקוט, קונטיקט ב-1785. בשנת 1807 החל לעבוד ביצור שעונים, אצל השען אלי טרי. ב-1810 קנה את עסק השעונים של טרי, וייצר שעונים עם מנגנון עץ. ב-1813 עבר לפלימות' הולואו, קונטיקט, שם הקים בית חרושת בשם "החברה לשעונים של סת' תומאס" (Seth Thomas Clock Company) והחל לייצר שעונים עם מנגנונים ממתכת. ב-1817 החל לייצר שעוני אח, ובשנות ה-40 של מאה ה-19 עבר כל היצור למנגנונים מפליז. תומאס מת ב-1859. בנו אהרון ירש את החברה, בניהולו נוספו סגנונות חדשים והוכנסו שיפורים בתהליך היצור. החברה הפסיקה לייצר שעונים בשנות ה-80 של המאה העשרים אבל המותג "סט' תומאס" מיוצר עד היום על ידי יצרנים אחרים. שעון ענק מתוצרת החברה מוצב בתחנת גרנד סנטרל בניו יורק. בשנת 1875 שונה שם העיר פלימות' הולואו לתומאסטון, לזכרו וכאות הוקרה על פועלו. מדיה וקבצים בנושא סת' תומאס בוויקישיתוף סת' תומאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סת' תומאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דף "היסטוריה", באתר העיר תומאסטון
טולסטוי (פירושונים)

טולסטוי (ברוסית: Толсто́й) הוא שם משפחה רוסי, משפחת אצילים מפורסמת. מקור השם בכינוי שמשמעותו "השמן". האם התכוונתם ל... איוואן איוואנוביץ' טולסטוי – מדינאי ופוליטיקאי ברוסיה הקיסרית אלכסיי קונסטנטינוביץ' טולסטוי – סופר ומשורר רוסי מהמאה ה-19 אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי – סופר סובייטי רוסי מהמאה ה-20 מחבר רומנים ונובלות בנושאים היסטוריים וכן של מדע בדיוני. ולדימיר טולסטוי – עיתונאי וסופר רוסי לב טולסטוי – סופר ריאליסטי רוסי מהמאה ה-19 סופיה טולסטוי – סופרת רוסית, רעייתו של לב פיודור טולסטוי – אמן רוסי פיוטר טולסטוי – אציל רוסי בן המאה ה-17, ממקורביו הבולטים של פיוטר הגדול; מאבותיהם של הסופרים לב טולסטוי ואלכסיי טולסטוי
הסכם רמלה

הסכם רמלה הוא הסכם שנחתם ברמלה ביוני 1192 בין צלאח א-דין וריצ'רד לב הארי לאחר קרב ארסוף. לפיו ירושלים תישאר בשליטה מוסלמית אך תהיה פתוחה לעולי רגל נוצריים. ממלכת ירושלים התקצרה לרצועת חוף מצור עד ליפו. אף אחד מן הצדדים לא היה מרוצה מן ההסכם שהיה אילוץ מתבקש. השליט המוסלמי היה מותש מן הקרב וריצ'רד היה צריך לטפל באיומים מבית. מסע הצלב השלישי ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק ירושלמי (משורר)

יצחק ירושלמי (כתב בשם העט יעראָז; פברואר 1907 – 1985) היה משורר יידי ישראלי, חשמלאי במקצועו. ירושלמי נולד בפברואר 1907 בעיירה הקטנה קונסטנטין (בפולנית: Konstantyna) שליד העיר לודז', בפולין הרוסית, במשפחה יהודית אדוקה, התשיעי מארבעה-עשר ילדים. אביו היה תעשיין בענף הטקסטיל. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה, ואחר-כך למד בגימנסיה. הוא יצא בשאלה, וחרף מוצאו המשפחתי, החליט להתפרנס מעבודת כפיים, ולמד חשמלאות. הוא עבד בחשמלאות בתיאטרון "אררט" שבהנהלת משה ברודרזון בלודז'. אחר-כך יצא להכשרה חלוצית. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל עם אשתו שושנה, והצטרף לקיבוץ עין חרוד. כעבור שנה עבר לתל אביב, ועבד כחשמלאי במה בתיאטרון "האהל" במשך 15 שנה. היה חבר ארגון "ההגנה". בשואה נספו כל בני משפחתו. לאחר מכן עבד במשך כמה עשורים כחשמלאי בבית החולים קפלן (מהן שנים כחשמלאי הראשי של בית החולים). בשנת 1973 זכה בפרס העבודה למצטיינים של קופת חולים כללית. התגורר בשכונת חבצלת שברחובות. את דרכו הספרותית התחיל בפולין ב-1930–1931, כשפרסם שירים בעיתוני לודז' "ניַיער פאָלקסבלאַט" ו"לאָדזער טאַגעבלאַט". לאחר עלייתו פרסם משיריו בעיתוני היידיש בארץ ("לעצטע ניַיעס" ו"יִידישע ציַיטונג"), בארצות הברית ובקנדה ("קענעדער אדלער") ובאמריקה הדרומית ומקסיקו ("דער וועג"). כמה משיריו, שלהם חיבר ירושלמי לחן, הושרו, בהם "עקזאָדוס" ('אקסודוס'), "ישראל", "ירושלים" ועוד. בשנות ה-60 הופיע תקליט שהכיל שירים מקוריים שלו ושירים שתרגם מעברית ליידיש, בביצוע שרה יערי, והוא הושמע בקול ישראל. ירושלמי היה נשוי לשושנה (אחות בבית החולים קפלן) ואב לשני בנים. אשתו, שלמדה בבית ספר לאמנות והשתלמה באקדמיה לאמנות בפולין, שבה בסוף שנות ה-60 לאמנות ריקוע נחושת. מיַין רחובות, תל אביב 1969. 6 מיליאָן – 6 טעג: לידער זאַמלונג, תל אביב: ניַי-לעבן, 1970. (עם פיתוחי נחושת מאת אשתו שושנה ירושלמי) (כולל מאמרים על ירושלמי, בעברית וביידיש) ברל כהן, ירושלמי, יצחק, בתוך: לעקסיקאָן פֿון יידיש-שריַיבערס, ניו יורק: ר. אילמאן-כהן, 1986, עמ' 307, באתר היברובוקס (ביידיש) ע. גרא, הוא חשמלאי, היא אחות – אך בבית שולטות המוזות, מעריב, 5 באוגוסט 1965 יצחק יעקבי, החשמלאי והמשורר, דבר, 3 במרץ 1969 22,000 ל"י יחולקו כפרסים ע"י מרכז קופ"ח לצוותים וליחידים, דבר, 26 במרץ 1973; חולקו פרסי עבודה למצטיינים בקופ"ח, דבר, 28 במרץ 1973. כך ע"פ: ברל כהן, ירושלמי, יצחק, בתוך: לעקסיקאָן פֿון יידיש-שריַיבערס, ניו יורק: ר. אילמאן-כהן, 1986, עמ' 307, באתר היברובוקס.
טדאוש גבטנר

טדאוש גבטנר (Tadeusz Gebethner; ‏18 בנובמבר 1897 – 14 באוקטובר 1944) היה כדורגלן וסוחר ספרים פולני, אשר הציל את שלושת בני משפחת אברהמר בזמן הכיבוש הנאצי של פולין. הוא היה קצין מילואים בצבא הפולני בדרגת לוטננט. לאחר כיבוש פולין על ידי הנאצים היה חבר במחתרת הפולנית ולחם במרד ורשה. בשנת 1911 ייסד את מועדון הספורט פולוניה בוורשה, והיה הקפטן הראשון בקבוצת הכדורגל שלה. בשורות מועדון זה שיחקו בני מיעוטים, כולל יהודים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הפולני ושירת בחטיבה ה-102 של חיל הפרשים. גבטנר נפל בשבי ונכלא בליטא. לאחר שהצליח להימלט ממחנה השבויים חזר לוורשה. ב-1942 פנה אליו אדם שהועסק אצל אביו וביקש ממנו לסייע ללודביקה אברהמר ובתה אלינה שנמלטו לוורשה לאחר ששרדו טבח שנערך בסקווינה. גבטנר הסכים להגן עליהן בביתו וכעבור מספר שבועות אף צירף אליהן גם את בעלה של לודביקה, סולומן. גטבנר המשיך לסייע למשפחת אברהמר ואף ניסה להשיג עבורם תעודות זהות מזויפות. כאשר האב נזקק לטיפול רפואי הפעיל גבטנר את קשריו במחתרת הפולנית לטובת הבאת מנתח לביתו. בשנת 1943, כנראה בעקבות הלשנה, אסרו שוטרים פולנים את בני משפחת אברהמר בביתו של גבטנר. גבטנר שיחד את השוטרים בסכום כסף גדול, ובלבד שלא יסגירו את בני משפחת אברהמר לגסטפו. בפברואר 1944 הצליח גבטנר להוציא את משפחת אברהמר מפולין אל הונגריה, שנחשבה אז כמקום בטוח ליהודים. באוגוסט 1944, בעת מרד ורשה נפצע גבטנר קשה. הרופאים קטעו את רגלו וידו בניסיון להציל את חייו, אך לשווא. ב-14 באוקטובר 1944 מת גבטנר מפצעיו במחנה שבויים בגרמניה. לאחר מותו הועלה לדרגת קפטן. משפחת אברהמר הצליחה לשרוד את השואה, ובסיום המלחמה עלתה לישראל. ב-1981 הוענק לגבטנר תואר חסיד אומות העולם. תדיאוש גבטנר, באתר יד ושם (הקישור אינו פעיל, 20 באוגוסט 2021) סקווינה באנציקלופדיית הגיטאות
אזאד כוה

אזאד כּוּה (בפרסית: آزاد کوه) הוא שמה של אחת הפסגות הגבוהות ברכס אלבורז. משמעות השם בפרסית היא "הר החופש"; כנראה, התושבים המקומיים העניקו לפסגה שם זה בשל צורתה החרוטית והעובדה שאינה מחוברת לפסגות המקיפות אותה. קיימים שני מסלולים לטיפוס אל הפסגה: הקל והקצר מתחיל מהכפר כַּלאכּ-י בֵּלֵא (کلاک بالا) ונמשך יום עד יומיים, והארוך מתחיל מהכפר וארַנְגה רוּד (وارنگه رود) ונמשך יומיים-שלושה. הטיפוס על ההר אינו דורש ציוד טיפוס מיוחד, אך בשל היעדר מקומות מוסדרים לעצירה, נדרשים המטפסים להביא עמם אוהל. בחורף קיימות במקום מפולות שלגים העלולות לסכן את המטפסים. מדיה וקבצים בנושא אזאד כוה בוויקישיתוף
ראס עלי

ראס עלי (בערבית: رأس علي) הוא כפר ערבי מוסלמי הנמצא על גבעה קטנה דרומית לשפרעם. הגבעה מוקפת כמעט מכל צדדיה על ידי אפיקו של נחל ציפורי. הכפר משתייך למועצה אזורית זבולון. הכפר נוסד בשנת 1927 ותושביו הם כנראה יוצאי כפרי האריסים אל-מג'דל וכופרתא (היום כפר אתא), שחזרו לאזור לאחר שאדמותיהם נקנו ממשפחת סורסוק הלבנונית בשנת 1925. על שרידי אל-מג'דל הוקמה מאוחר יותר חוות הצופים ליד קיבוץ רמת יוחנן. בכפר יש בית ספר משותף לראס עלי ואל-ח'וואלד, שבו לומדים ילדים מגן חובה ועד כיתה ח'. מדיה וקבצים בנושא ראס עלי בוויקישיתוף שלמה אברמוביץ', הברז בא, כותרת ראשית, 27 ביוני 1984 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, הוצאת יד יצחק בן־צבי ירושלים, 1994 עמ' 71 :"בגבעת עליל (ראס עלי) עצמה השתכנו האריסים שפונו מכופרתא." דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, הוצאת יד יצחק בן־צבי ירושלים, 1994 עמ' 67 ו-68. מג'דל, קרוי במפות מתקופת המנדט "ח'רבת מג'דל"" שהיה כפר של אריסים של משפחת סורסוק ובכן בהמשך כתוב שעם מכירת האדמות להתיישבות יהודית בשנים 1925 ו-1926 האריסים בני מג'דל וכופרתא (כפר אתא) הועברו לכפר א-דאמון (כ-3 ק"מ צפונית לטמרה) לאחר שקבלו פיצויים.
קרקוף

קרקוף היא פעולת הסרת הקרקפת או חלק ממנה מראשו של אדם חי או מת. מטרות המעשה הן שונות. לעיתים זה כדי לספק הוכחה לניצחון ותעוזת הלוחם. במקרים אחרים המניע הוא כלכלי: הלוחם מקבל תשלום עבור כל אדם שהוא הורג. הקרקפת היא הוכחה למותו של האדם. קרקוף מתקשר פעמים רבות לעימות האלים בצפון אמריקה. בחלק מהמקרים שילמו באזורים אלו עבור קרקפות אינדיאניות. בניגוד לאמונה הרווחת, קרקוף לא היה נהוג בקרב כלל האינדיאנים. קרקוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) World of the American Indian, by Jules B. Billard, National Geographic Society; First Printing edition (1974), Washington, D.C. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיטבג

קִיטְבֶּג (מהז'רגון הצבאי הבריטי: Kitbag; על פי האקדמיה ללשון העברית: שַׂק חֲפָצִים) הוא שק או תיק עשוי בד או אריג עבה, בצורת גליל, אשר נקשר מצידו האחד. בישראל משמש בעיקר לתיאור שק חפצים אישיים המשמש חיילים, אולם, באופן כללי, משמש גם לנשיאת ציוד ספורט ומחנאות. בעבר היו כלל החיילים מקבלים קיטבג ("א") עם גיוסם בבקו"ם ובמידת בצורך קיטבג נוסף ("ב") בבסיס בו הם משרתים. כיום החיילים מקבלים בבקו"ם תיק מסוג "צ'ימידן" א' והלוחמים מקבלים "צ'ימידן" ב' בבסיסם בנוסף (על פי האקדמיה ללשון העברית: צִיּוּדָן). ערך מורחב – שאלת קיטבג שאלת קיטבג היא ביטוי סלנג צה"לי המתאר שאלה שהתשובה עליה ברורה מראש (ראו שאלה רטורית), וכן שהשואל יינזק מעצם הצגת השאלה. הביטוי חדר לסלנג עברי גם מחוץ למסגרת הצבא. מקורו של הביטוי הוא מצב כאשר חיילים שקיבלו פקודה לנוע ממקום למקום שאלו את מפקדיהם אם עליהם לקחת עמם את שק הציוד האישי ("קיטבג"), והתשובה הייתה, כמובן, שיש לקחתו (למרות שלא היה צורך אמיתי לקחתו, דבר אשר הקשה על החייל). ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארדו מנג'רוטי

אדוארדו מנג'רוטי (באיטלקית: Edoardo Mangiarotti; ‏7 באפריל 1919 – 25 במאי 2012) היה סייף איטלקי שהתמחה בדקר וברומח. אלוף אולימפי בעל 13 מדליות, מהן 6 זהב. אלוף עולם בעל 26 מדליות, מהן 13 זהב. הוא מדורג במקום הרביעי מבין כל הספורטאים בכל הזמנים, במספר המדליות האולימפיות שצבר. הוא הסייף שצבר את מספר המדליות הרב ביותר בהיסטוריה, כולל את המשחקים האולימפיים ואת אליפויות העולם (39 מדליות בסך הכול). הוא זכה במדליה בכל התחרויות האולימפיות שבהן השתתף למעט תחרות אחת. מנג'רוטי נולד ברנאטה שבמחוז לומברדיה, למשפחת סייפים מפורסמת. אביו ג'וזפה, אלוף איטליה 17 פעמים וסייף אולימפי בדקר (לונדון 1908). אביו תכנן כך שגרם לו להשתמש בידו השמאלית, במקום ידו הימנית הטבעית. אחיו הבכור דריו, אף הוא אלוף עולם שזכה במדליית זהב באליפות שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 בתחרות דקר אישית, בעל 9 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב ואלוף אולימפי בעל 3 מדליות אולימפיות, מהן 1 זהב. מריו אחיו הצעיר זכה אף הוא במדליית כסף באליפות העולם בתחרות דקר קבוצתית. באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מנג'רוטי, בהיותו בן 17, במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מנג'רוטי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף בתחרות דקר קבוצתי ובתחרות רומח קבוצתי. מדליית ארד בתחרות דקר אישי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה מנג'רוטי ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב בתחרות דקר אישי ובתחרות דקר קבוצתי, מדליות כסף בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מנג'רוטי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות דקר קבוצתי ובתחרות רומח קבוצתי. מדליית ארד בתחרות דקר אישי. נוסף לכך סיים במקום 18 ברומח אישי. באולימפיאדת רומא (1960) זכה מנג'רוטי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי ובכך הפך באותה העת לספורטאי המעוטר ביותר בכל הזמנים במשחקים האולימפיים עם 13 מדליות, לאחר ששבר את שיאו של האתלט פאבו נורמי מפינלנד (12 מדליות) מאמסטרדם 1928. שיא זה החזיק מעמד עד לטוקיו 1964 שבה שברה את השיא המתעמלת לריסה לטינינה מברית המועצות עם 18 מדליות, שיא שנישבר רק בלונדון 2012 על ידי השחיין מייקל פלפס מארצות הברית (22 מדליות). בשנת 2012 נפטר מנג'רוטי בגיל 93 במילאנו. מדיה וקבצים בנושא אדוארדו מנג'רוטי בוויקישיתוף אדוארדו מנג'רוטי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אדוארדו מנג'רוטי, באתר olympedia.org אדוארדו מנג'רוטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדוארדו מנג'רוטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גלוב (אוניית לווייתנים)

גְּלוֹבּ (באנגלית: Globe) הייתה אוניית לווייתנים מננטקט, מסצ'וסטס, שפעלה בין 1815 ל-1828. היא מפורסמת בשל המרד שפרץ על סיפונה ליד האי טבואאראן באוקיינוס השקט ב-1822. "גלוב" הייתה אונייה לציד לווייתנים בבעלות ס. מיצ'ל (C. Mitchell & Co) מננטקט, שהושקה ב-1815.‏ ב-22 בדצמבר 1822 יצאה "גלוב" למסע ציד באוקיינוס השקט. צוותה מנה 21 איש בפיקודו של קפטן תומאס וורת'. לאחר שלל מוצלח בשדות ציד הלווייתנים ליד יפן, הגיעה "גלוב" אל הונולולו כדי להצטייד מחדש במזון ובמים. כאן נטשו את האונייה שישה מלחים ואחד פוטר. קפטן וורת' גייס שבעה אנשי צוות חדשים, שארבעה מהם (סיילס פיין, ג'ון אוליבר, ויליאם המפריז וג'וזף תומאס) מילאו תפקיד מרכזי במרד. ב-26 בינואר 1824, ליד האי פנינג, 900 מייל דרומית לאיי הוואי, פרץ מרד באונייה. את המרד הצית סמיואל ב. קומסטוק, הצלצלן, בן 22, ובמהלכו הרגו המורדים את קפטן וורת' ושלושה קצינים נוספים. זמן קצר אחר כך האשימו המורדים את ויליאם המפריז, אחד מחבריהם למרד, במזימה להשתלט על האונייה. הוא נשפט על ידי חבריו ונתלה. ב-14 בפברואר 1824 השיטו המורדים את האונייה אל אטול מילי. קומסטוק, מנהיג המרד, השתעשע ברעיון להקים לעצמו ממלכה במקום זה. פיין ואוליבר ושני מלחים נוספים, שחשדו כי קומסטוק מתכוון להשמיד את האונייה ולהיפטר מאנשי צוותה, ירו בקומסטוק והרגוהו. הם שלחו את ג'ילברט סמית, הצלצלן, כדי לשמור על האונייה, אך באווירה החשדנית ששררה שיקולם הוכח כמוטעה. סמית' וחמישה אנשי צוות נוספים ניתקו את חבל העוגן והפליגו כשהם מותירים מאחור את פיין ואוליבר ושאר המורדים. "גלוב" הגיעה אל ולפראיסו בצ'ילה, שם הושמו אנשי צוותה במעצר על ידי הקונסול האמריקני מייקל הוגן. האונייה שבה אל ננטקט בנובמבר 1824 תחת פיקודו של קפטן קינג וכשג'ילברט סמית ממלא בה תפקיד של רב חובלים. ילידי האי, שפיין ואוליבר ניסו להשתלט עליהם באיומים, רצחו את רוב המורדים. מבין תשעת המלחים שנשארו מבודדים באטול מילי שרדו רק שניים, ויליאם ליי וסיירוס מ' האסי. הם חולצו ב-21 בנובמבר 1825 על ידי "דולפין", סקונר של הצי האמריקני בפיקוד מאסטר-קומנדנט ג'ון פרסיבל. Hussey, Cyrus M, and Lay, William (1828). A Narrative of the Mutiny, on Board the Ship "Globe", of Nantucket, in the Pacific Ocean, Jan. 1824, And the journal of a residence of two years on the Mulgrave Islands; with observations on the manners and customs of the inhabitants. New-London: Wm. Lay and C.M. Hussey. Digitized copy in Hathi Trust. Paulding, Lieut. Hiram. (1831). Journal of the Cruise of the United States schooner "Dolphin" […] in pursuit of the Mutineers of the Whale Ship "Globe". New York. Digitized copy in Hathi Trust. Michener, James A. and Day, A. Grove (1957). Rascals in Paradise. London: Secker & Warburg. pp. 13–50: "Rascals in Paradise: The Globe Mutineers". Starbuck, Alexander (1964). History of the American Whale Fishery, From its Earliest Inception to the Year 1876. New York: Argosy-Antiquarian. Digitized copy in: mysite.du.edu. Whaling Museum of the Nuntucket Historical Association Fairburn, William Armstrong and Ritchie, Ethel M. (1945-1955). Merchant Sail. Center Lovell, Maine: Fairburn Marine Educational Foundation, Inc.. pp. 512, 993. Hussey Michener