laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טנא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טנא – סל העשוי מענפים והמשמש לנשיאת תבואה טנא עומרים – ידוע גם כטנא או עומרים - התנחלות ויישוב קהילתי בהר חברון טנא (אסתר קנובל) – יצירת אמנות מאת אסתר קנובל אישים ששם משפחתם טנא: אהרון טנא – חלל צה"ל וקצין בחיל ההנדסה הקרבית, בעל עיטור המופת בנימין טנא – סופר עברי, משורר מתרגם עורך וסופר ילדים זאב טנא – תמלילן וזמר רוק ישראלי נמרוד טנא – מלחין ומוזיקאי ישראלי שלמה טנא – רב העיר באר שבע בתקופה שלאחר קום המדינה, אב בית דין בתל אביב
פריקה וטעינה (מצווה)

מצוות פריקה וטעינה הן מצוות עשה לעזור איש לרעהו בפירוק המשא מעל הבהמה שיגעה ממשאה בדרך, ובטעינת הבהמה במשא. מצווה זו נדחית בזקן ואינה לפי כבודו. בראשונים כתבו כי מצווה פריקה קיימת גם בנוגע לאדם הנושא משא. מקור מצוות פריקה נזכר בתורה בפרשת משפטים: ”כִּי תִרְאֶה חֲמוֹר שֹׂנַאֲךָ רֹבֵץ תַּחַת מַשָּׂאוֹ וְחָדַלְתָּ מֵעֲזֹב לוֹ עָזֹב תַּעֲזֹב עִמּוֹ” (שמות, כ"ג, ה') מצוות טעינה נזכרת בפרשת כי תצא: ”לֹא תִרְאֶה אֶת חֲמוֹר אָחִיךָ אוֹ שׁוֹרוֹ נֹפְלִים בַּדֶּרֶךְ וְהִתְעַלַּמְתָּ מֵהֶם הָקֵם תָּקִים עִמּוֹ” (דברים, כ"ב, ד'). מצווה על האדם הרואה את בהמת כל אדם (החל ממרחק של ריס - כ-60 מטר) שהתעייפה מנשיאת המשא באמצע הדרך, לעזור לבעל הבהמה לפרוק את המשא מעל הבהמה. מצווה על האדם הרואה (החל ממרחק ריס) בהמה שמשאה נפל, לעזור לבעל הבהמה ולהטעין את המשא שוב על הבהמה. מהציווי "הָקֵם תָּקִים עִמּוֹ" למדו חז"ל, שהאדם מצווה לעזור רק כאשר בעל הבהמה משתתף עמו בטעינה, אך כאשר בעל הבהמה אינו נוטל חלק בטעינת הבהמה, או אז פטור האדם מלעזור לבעלים. לפי התלמוד (מסכת בבא מציעא לב,ב) מצוות פריקה היא המקור לכלל "צער בעלי חיים דאורייתא", שכן החובה לפרוק את המשא מעל הבהמה נובעת גם מכך שיש למנוע ממנה סבל. לפיכך האדם המצווה לפרוק את המשא מעל גבי הבהמה אינו רשאי לתבוע תשלום בעד עזרתו, בעוד שהמצווה לטעון, שאין כרוך בכך צער לבעל החיים - זכאי לדרוש תשלום תמורת השתתפותו בטעינה. מטעם זה נפסק גם שאם אדם נתקל בשתי בהמות, אחת רובצת תחת משאה וטעונה פריקה, והאחרת משאה מפורק ממנה והיא זקוקה לטעינה - יש להקדים את מצוות הפריקה למצוות הטעינה, משום צער בעלי חיים. על-פי ספר החינוך, מטרת המצוות הללו היא להחדיר באדם את מידת החמלה, ולא רק שיש לחמול על אדם המצטער צער גוף, אלא יש לחמול אפילו על המצטער צער על ממון ורכוש. כאמור, מצוות הפריקה נובעת גם מהחובה למנוע צער לבעל החיים. הרב ברוך ספיר, "סוגיות פריקה וטעינה", כתב העת 'מקדמי ארץ', כרך ט', חלק א', הוצאת ישיבת קדומים, ה'תשפ"א, 2021, עמ' 431–452. הערך "פריקה וטעינה", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מאמרים בנושא פריקה וטעינה, באתר ספריית אסיף שו"ת הרשב"א חלק א, סימן רנב. שו"ת הרדב"ז חלק ב, סימן תשכ"ח. החלק הראשון של הפסוק הוא מצוות לא תעשה האוסר על התעלמות מבהמת חברו שנפלה תחת משאה. החלק השני- "הקם תקים עמו" - הוא מצוות עשה לטעון את הבהמה אף על פי שהציווי בפסוק הוא רק על חמור, המצווה היא על כל הבהמות, שכן "דיבר הכתוב בהווה", שהחמורים משמשים לרוב למשא (משנה, מסכת בבא קמא, פרק ה', משנה ז'). כלומר: האיסור לצער בעלי חיים הוא מן התורה ולא מדברי חכמים זו דעת תנא קמא בברייתא במסכת בבא מציעא לב,א, בעוד שרבי שמעון שם חולק וסובר שגם טעינה יש לעשות בחינם; להלכה נפסק כתנא קמא (רמב"ם, הלכות רוצח יג,ז; שולחן ערוך חושן משפט רעב,ו). רמב"ם הלכות רוצח יג,יג, על פי בבלי בבא מציעא לב,ב.
מלחמות מיתרידטס

מלחמות מיתרידטס היו שלוש מלחמות שנערכו בין מיתרידטס השישי, מלך פונטוס לבין הרפובליקה הרומית במהלך המאה ה-1 לפנה"ס. הסיבה לפרוץ המלחמות האלה היא הרצון המשותף הן של רומא והן של פונטוס להרחיב את גבולותיהם ולהגדיל את השפעתם באזור. בסופן של המלחמות האלה איבדה פונטוס את עצמאותה והפכה לממלכת חסות ובהמשך לפרובינקיה רומית מאוחדת ביחד עם ביתיניה. מלחמת מיתרידטס הראשונה - פלישת מיתרידטס לביתיניה ולאחר מכן לחלקים נרחבים ביוון ב־88 לפנה"ס מלחמת מיתרידטס השנייה (אנ') - פלישת הצבא הרומי לפונטוס בראשות לוקיוס ליקיניוס מורנה בשנת 82 לפנה"ס מלחמת מיתרידטס השלישית (אנ') - מיתרידטס פותח במלחמה כנגד רומא בעקבות סיפוח ביתיניה ב־74 לפנה"ס. אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית אסיה הקטנה בתקופה הרומית מדיה וקבצים בנושא מלחמות מיתרידטס בוויקישיתוף רומי, היסטוריה, מלחמות מיתרידטס, 88-63 לפני הספירה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סֵפֶר ספר – קובץ של חומר כתוב ספר אלקטרוני – ספר שניתן לקרוא בו באמצעות מיכשור אלקטרוני ספר מוקלט – ספר שניתן לשמוע אותו ממכשיר אלקטרוני לשמיעת קולות ספר מצולם – ספר המכיל בעיקר תמונות בית ספר – מוסד חינוכי בבעלות פרטית או ממשלתית, האחראי על פרק הלימוד הטרום־אקדמי סַפָּר ספר (מקצוע) (גם "מעצב שיער") – בעל מקצוע העוסק בטיפול בשיער ובעיצוב תסרוקות סְפָר ספר (פוליטיקה) – שטח הסמוך לגבול או מעבר לו, שאינו בשליטה אפקטיבית של שלטון או ישות מדינית כלשהי ספר (גאוגרפיה) – מילה עברית למונח "פריפריה", כלומר, השוליים המקיפים מרכז כלשהו (מרכז מדיני, מרכז כלכלי, מרכז תרבותי) יישוב ספר – יישוב ששר האוצר הכריז עליו, באישור ועדת הכספים של הכנסת, כיישוב שתושביו ובעלי העסקים שבו זכאים לפיצוי מהמדינה גם בשל נזקי מלחמה עקיפים שנגרמו להם אחר יואב ספר (יליד 1975) – כדורסלן–עבר ישראלי סַפַר (חודש בלוח המוסלמי) – ראו צפר (חודש) צפר שפר
דוד אוהנסיאן

דוד אוהנסיאן (בארמנית: Davit Ohannessian; ‏1884 – 1952) היה אמן אריחי קרמיקה ארמני, יליד האימפריה העות'מאנית, הנחשב לאבי אמנות הקרמיקה הארמנית בירושלים. אוהנסיאן נולד בשנת 1884 בכפר הארמני מורדקאי שבמזרח אנטוליה, וגדל בעיר אסקישהיר. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא עזב את לימודיו כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בנעוריו הצטרף לסדנת קרמיקה בבעלות ארמנית בקוטהיה. בגיל 23 ייסד סדנת קרמיקה בשותפות עם אמנים נוספים, שם התמחה ביצירות מונומנטליות ובשחזור אריחים בסגנון המסורתי של איזניק. לצד עבודות פרטיות רבות ביצע אוהנסיאן גם עבודות ציבוריות גדולות כגון אריחים לקבר הסולטאן ראשיד הרביעי ולבית הדואר המרכזי באיסטנבול, עבודות שימור ב"מסגד הירוק" בעיר בורסה וכן עבודות שימור במתחם המקודש במכה. בזמן רצח העם הארמני במלחמת העולם הראשונה גלו בני המשפחה לעיר חַלַבּ שבסוריה, שם פגש אוהנסיאן את מארק סייקס, דיפלומט בריטי שהעסיק את אוהנסיאן בעבר. סייקס השיג עבור אוהנסיאן הזמנה לשיקום אריחי הקרמיקה שעיטרו את כיפת הסלע שנוצרו במהלך המאה ה-16. אוהנסיאן הביא מקוטהיה קבוצת אמנים ובהם נשאן בליאן ומגרדיץ' קרקשיאן, בעזרתם ייסד את הסדנה שנקראה "אריחי כיפת הסלע". בשנת 1920, לאחר שהופסקו עבודות השחזור בהר הבית בשל מחסור בכספים, העביר אוהנסיאן את הסדנה למבנים ב"ויה דולורוזה". בשנת 1922 עזבו בליאן וקרקשיאן את הסדנה והקימו סדנה עצמאית שנקראה "Palestine Pottery" בדרך שכם. במשך השנים עבדו בסדנה של אוהנסיאן אמנים ארמנים רבים. בין האמנים גם קבוצה של יתומים ארמנים שהובאו מטורקיה. בין העבודות העיקריות שיצר היו אריחים למלון "אמריקן קולוני", למרפאות החוץ של בית החולים סנט ג'ון, אריחים לבית הארחה של כנסיית סנט אנדרוז, "בית המזרקה" ב"מוזיאון רוקפלר", שלטי רחובות בעיר העתיקה ירושלים, שלטים על מצודות טגארט ביניהם שלט חזית תחנת המשטרה המנדטורית תרשיחא ושלט על תחנת המשטרה המנדטורית ברחובות ועוד. הסדנה פעלה עד שנת 1948. אוהנסיאן נפטר בביירות בשנת 1952. בית המזרקה במוזיאון רוקפלר, שנות השלושים של המאה ה-20 שלט בחזית תחנת משטרת מעלות-תרשיחא עם חתימת האמן בשוליים מימין למטה Sato Moughalian, Feast of Ashes: The Life and Art of David Ohannessian כנען-קדר, נורית, הקרמיקה הארמנית של ירושלים, שלושה דורות, 1919–2000, יד יצחק בן-צבי, 2002 שלו-כליפא, נירית, "דוד אוהנסיאן וסדנת 'אריחי כיפת הסלע' 1919–1920", בתוך: כנען-קדר, נורית; עובדיה, אשר (עורכים), אמנות ואומנות, זיקות וגבולות, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2003, עמ' 145–162 מדיה וקבצים בנושא דוד אוהנסיאן בוויקישיתוף
הסתכלי אלי

הסתכלי אלי הוא אלבומו החמישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-8 באוגוסט 1999. באלבום נכללו להיטים כ"הסתכלי אלי", "בעירי", "ים של טעויות", "תודה לאל", "לב חולה" ו"מלך המגרש". היה זה האלבום השלישי והאחרון, אשר נכתב והולחן כולו על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי להקת אתניקס, שהפיקו והוציאו אותו לאור בחברת התקליטים שלהם שולטן. כשנה אחר כך נפרדו חברי אתניקס מאייל באלבום "אתניקס ואייל גולן - המופע המשותף", שסיכם 4 שנות עבודה משותפות. בדומה לשני אלבומיו הקודמים, גם אלבום זה נחל הצלחה רבה והיה לאחד האלבומים הנמכרים בישראל אי פעם. מילות השירים נכתבו על ידי זאב נחמה, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי. מילים, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית: זאב נחמה ותמיר קליסקי. תופים: אשר פדי. גיטרות: אבי סינגולדה, חיים רומנו, יהודה קיסר. גיטרה בס: אבי יפרח. קלידים: תמיר קליסקי, יוסי יוסף. דרבוקה: רוני דדון. אקורדיון: בוריס אלייב. חצוצרה: אברהם פלדר. קולות רקע: מיכל מלאכי, אופירה יוספי, זאב נחמה. מידע על האלבום הסתכלי אלי באתר MusicBrainz האלבום הסתכלי אלי באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריאדה

טריאדה היא מושג המתאר קבוצה של שלוש. בהקשרים שונים מושג זה לובש משמעויות שונות. האם התכוונתם ל... טריאדה (סוציולוגיה) – קבוצה של שלושה אנשים בעלי קשר מסוים טריאדה (פשע מאורגן) – קבוצות ארגוני פשע במספר ארצות דוברות סינית טריאד – אקורד משולש במוזיקה הטריאדה על שם קושינג המופיעה ברפלקס קושינג כתגובה לעליה בלחץ תוך-גולגולתי הטריאדה הקוגניטיבית של הדיכאון – תאוריה פסיכולוגית של אהרון בק שלשה קטליטית (באנגלית: catalytic triad) - מונח בביוכימיה המתייחס לשלוש חומצות אמינו שלוש (פירושונים) שילוש (פירושונים)
תופעת פי

תופעת פי (באנגלית: Phi Phenomenon) היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שקיימת תנועה, כאשר אובייקט דומם מוקרן במיקומים שונים, זה אחר זה, בשדה הראייה. האובייקט המוקרן לא נע, אך הצופה מדמיין שהוא נע. תופעת פי בצבע היא מעניינת יותר: כאשר מוקרן ראשית האובייקט (למשל, עיגול) בצבע אחד, ובמיקום אחר מוקרן אותו אובייקט בצבע אחר, עדיין תישאר אשליית התנועה ואף תיווסף אשליית שינוי צבע של האובייקט ה"נע". תופעה זו, שתוארה על ידי מקס ורטהיימר, היא נושא הנחקר בפסיכולוגיה, וכן מהווה חלק מהבסיס התאורטי של הקולנוע. מדיה וקבצים בנושא תופעת פי בוויקישיתוף
מועצת המדינה של רוסיה

מועצת המדינה של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Государственный Совет РФ) היא גוף ייעוץ ממלכתי הצמוד לראש המדינה. המועצה הוקמה על פי צו נשיאותי של ולדימיר פוטין ב-1 בספטמבר 2000. יושב ראש המועצה הוא נשיא הפדרציה הרוסית. ערך מורחב – המועצה המדינית אף שמועצת המדינה הוקמה בשנת 2000, המועצה נחשבת ליורשת של גוף קודם, שהיה קיים עוד בתקופת הצאר והיה גוף מייעץ לקיסר רוסיה. מועצת המדינה, ששמה מתורגם כ"המועצה המדינית", הייתה מוסד ממשל עליון באימפריה הרוסית שהוקם ב-1806. עד שנת 1906 היא תפקדה כמועצה מייעצת לקיסר, ובשנים 1906-1917 הייתה הבית העליון של הפרלמנט הרוסי. בשנת 2000 הוקמה מועצת המדינה והורכבה ממושלי המחוזות ברוסיה ושבעת מחוזות-העל. המועצה הוקמה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין כדי להבטיח תפקוד מתואם ואינטראקציה של גופי ממשל, כדי לקבוע את הכיוונים העיקריים של מדיניות הפנים והחוץ של המדינה ותחומי העדיפות של ההתפתחות החברתית-כלכלית של המדינה. המועצה דנה בנושאי הרפורמות בכלכלה, בעניינים חברתיים, ובנושאים רבי חשיבות מבחינה ביטחונית, כגון הרפורמה הצבאית בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. המועצה מקיימת לעיתים ישיבות משותפות עם מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית בנושאי צבא. כך, למשל, התקיימה ישיבה משותפת עם המועצה לביטחון לאומי של רוסיה ב-6 בספטמבר 2008, בעקבות פרוץ המלחמה בדרום אוסטיה. בינואר 2020 הציע הנשיא פוטין לערוך שינויי חקיקה שיעניקו למועצה סמכויות נרחבות יותר ויהפכו אותה לגוף על שלטוני. מומחים טענו כי החקיקה תהפוך את המועצה לבית שלישי של האספה הפדרלית, הפרלמנט הרוסי. בפועל, בהתאם לתיקונים לחוקת רוסיה, ב-21 בדצמבר 2020 פורסם אוקאז לפיו עוגן מעמדה של המועצה כגוף ייעוץ נשיאותי ובו חברים ראש הממשלה מיכאיל מישוסטין, סגן ראש סגל הקרמלין סרגיי קיריינקו, יושבי ראש מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית, ראשי סיעות הדומה, מושלים, נציגי הנשיא במחוזות הפדרליים, יו"ר הפדרציה של האיגודים המקצועיים העצמאיים של רוסיה מיכאיל שמקוב, נשיא איחוד התעשיינים והיזמים הרוסי אלכסנדר שוכין, וראשי סוכנויות פדרליות. מדיה וקבצים בנושא מועצת המדינה של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועצת המדינה של רוסיה Госсовет может стать третьей палатой парламента, предположил эксперт ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המטוס הנשיאותי של רוסיה

המטוס הנשיאותי של רוסיה (ברוסית: Самолёт президента России), מבחינה רשמית, נקודת הפיקוד האווירית של נשיא רוסיה, הוא מטוסו של נשיא רוסיה. כלי הטיס העיקרי הוא מטוס איליושין IL-96 דגם 300. המטוס מתוחזק, מופעל ומנוהל על ידי יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה", שהיא הגוף הממשלתי לתפעול המסוקים והמטוסים הנשיאותיים ברוסיה. המטוס מאפשר לנשיא רוסיה לנהל את הכוחות המזוינים של רוסיה במהלך טיסות. המטוס הראשון נבנה ב-1995 עבור הנשיא בוריס ילצין. המטוס השני הוכנס לשירות בתקופת הנשיא ולדימיר פוטין והמריא לראשונה ב-21 באפריל 2003 (מטוס מספר 96016). את המטוס הטיס הטייס ויקטור גלקין. במטוס שלושה ברים, חדר מנוחה עם מיטה זוגית עבור הזוג הנשיאותי, חדר עבודה, ומשרד הנשיא בגודל 10 מטרים רבועים וטרקלין מצופה זהב טהור. עד 2010, מנהיגי ברית המועצות ורוסיה טסו רק בכלי טיס רוסיים. באוקטובר 2010 הנשיא דמיטרי מדבדב טס במטוס דגם Dassault Falcon 7X צרפתי בביקורו במחוז סחלין במזרח המדינה. מטוס נוסף המשרת את הנשיא הוא מטוס טופולב Tu-214SR, מטוס שידור להצפנת שיחות המבוצעות מהמטוס הנשיאותי ליעד אחר בשיחת טלפון. מטוס שירות שני הוא מטוס Tu-214SUS, מטוס לאחזקת תקשורת הנשיא ואבטחתה. המטוס הוא רכוש המינהל הנשיאותי הרוסי, הגוף האחראי גם להגדרת סדר יומו של הנשיא. המטוס הנשיאותי הרוסי מאובטח על ידי יחידת האוויר 235 של חיל האוויר הרוסי והיא זו שמלווה את הנשיא הרוסי בטיסותיו לחו"ל, במשך שנים היחידה ליוותה גם את מנהיגי המדינה הסובייטית. בסיסם של חיילי היחידה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, שם גם חונה המטוס הנשיאותי. במרץ 2010, הנשיא המכהן דמיטרי מדבדב הזמין שני מטוסים נוספים ממפעל המטוסים של וורונז' מדגם איליושין IL-96-300PU. באותה שנה המינהל הנשיאותי רכש מטוס אנטונוב An-148, לליווי המטוס הנשיאותי. נכון לדצמבר 2016 צי המטוסים הנשיאותי כלל את המטוסים הבאים: אייר פורס 1 - מטוסו של נשיא ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של המטוס הנשיאותי של רוסיה תצלומים שונים מפנים המטוס אודות המטוס מספר אחת של רוסיה (אורכב 09.07.2009 בארכיון Wayback Machine) Президентский самолет разложили в интернете Russian President’s Jet Goes Online גם פוטין אוהב זהב: הצצה למטוס הנשיאותי הרוסי "Сайт госзакупок". נבדק ב-2019-01-09.
מוסר עבודה

מוסר עבודה הוא אמונה של עובד בערך של עבודה במקום עבודה כלשהו, ובסיפוק ופיתוח אישי שהיא יכולה להקנות לו; אמונה זו עשויה להתבטא בהתנהגויות של מאמץ בעבודה, השתדלות של העובד להיענות לציפיות ההנהלה, התמדה, אחריות, יוזמה, נאמנות לעבודה ועוד, כל זאת גם בהיעדר פיקוח של ההנהלה על עבודתו. עובד בעל מוסר עבודה גבוה מזדהה עם מטרות הארגון ופועל כמיטב הבנתו ויכולתו להשגת מטרות אלה. מאחר ש"מטרות הארגון" כלליות מאוד, התרגום האופרטיבי שלהם מתבטא ב"ציפיות ההנהלה" הכלליות מחברי הארגון והמיוחדות מכל בעל תפקיד, שמתבטאות בין השאר בהסכמי עבודה, נהלים והוראות. עובד עשוי להתנהג בהתאם לציפיות ההנהלה כאשר המנהל שלו נוכח לידו, בשל חשש מעונש אם לא ינהג כך, או שינהג בהתאם לציפיות גם בנוכחות חבריו לעבודה, כי חשוב לו שיעריכו אותו כעובד מסור; אך אם הוא נוהג בהתאם לציפיות ההנהלה גם ללא נוכחות אחרים בשעת מעשה, ומתוך ערכים של העובד בלבד, ניתן לומר שיש לו מוסר עבודה גבוה. מוסר עבודה קשור בציפיות הנהלה שהן לגיטימיות; אם יש התנגשות בין עקרונות מוסר חברתי כללי לבין מוסר עבודה, שהוא רק היבט אחד מתוך המכלול של מוסר, הן אינן לגיטימיות. למשל, במפעל שפועל בניגוד לחוק וגורם נזק לסביבה, לעובדיו או לקהילה, ההנהלה עשויה לצפות מהעובדים שישתפו פעולה ולא ידווחו לנפגעים על נזק שנגרם להם, אך ציפיות כאלה סותרות את המוסר החברתי, ולכן אינן לגיטימיות. מוסר עבודה היא תכונה מוערכת בארגונים רבים בחברה המערבית, ולעיתים קרובות היא עשויה לתרום להגדלת תחומי אחריותו של העובד ולקידומו המקצועי בארגון. אברהם פנקס, השפעת דיונים בדילמות, על מוסר העבודה ורמת השיפוט המוסרי של תלמידים בבי"ס תעשייתי, עבודת תזה באוניברסיטת בר-אילן, 1994 ההסתדרות הכללית, (1981/1982). חוקת העבודה לעובדי החרושת ההסתדרותית, תל אביב: האגף לאיגוד מקצועי מוסר עבודה במשפט העברי, הרב ישועה רטבי Antony, P. (1977). The ideology of work, London: Tavistock Cherrington, D. (1980). The work ethic: working values and values that work, N.Y. AMACOM, a div. of American Management Association Mirels, H. and Garrett. J. (1971). The protestant ethics as a personality variable, Journal of Consulting and Clinical Psychology, 36 1, 40-44 Rose, M. (1985). Re-working the work ethics, N.Y.: Schocken Sengoku, T. (1985). Willing workers, Connecticut: Quorum Weber, M (1958). The protestant ethic and the spirit of capitalism, New York: Charles Scribner's Sons Kohlberg, L., Levine, D. & Hewer, A. (1983). Moral stages: a current formulation and a responce to critics, N.Y.: Karger מוסר עבודה, דף שער בספרייה הלאומית
צ'זרה פראנדלי

צ'זרה קלאודיו פראנדלי (באיטלקית: Cesare Claudio Prandelli; נולד ב-19 באוגוסט 1957 באורזינובי, איטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן. כיהן בעבר כמאמנה של נבחרת איטליה. כשחקן פעיל, שיחק במועדוני הכדורגל קרמונזה (בשנים 1974–1978), אטאלנטה (בשנים 1978–1979 ולאחר מכן שוב בשנים 1985–1990) ויובנטוס (בשנים 1979–1985). פראנדלי שיחק בעמדת הקשר. את קריירת האימון שלו החל פראנדלי בקבוצת הנוער של אטלנטה ב-1990 ואימן אותה במשך שבע שנים. לאחר מכן אימן במועדונים כמו לצ'ה, ורונה, ונציה ופארמה. ב-2004 מונה למאמנה של רומא, אך עזב את הקבוצה באותה שנה עקב החמרת מצבה הבריאותי של אשתו. ב-2005 מונה למאמנה של פיורנטינה ואימן אותה במשך חמש שנים. בתחילת 2009, קיבל את פרס 'אוסקר דל-קאלצ'ו' על בחירתו למאמן השנה בליגה בעונת 2007/2008. ב-30 במאי 2010, התאחדות הכדורגל האיטלקית הודיעה כי פראנדלי יהיה מאמנה של ה'אזורי', נבחרת איטליה בכדורגל, אחרי מונדיאל 2010. תחת הדרכתו הגיעה איטליה לגמר יורו 2012 ולמונדיאל 2014, שם הודחה בשלב הבתים. פראנדלי התפטר מאימון הנבחרת מספר שעות לאחר ההדחה. ב-5 ביולי מונה למאמן גלאטסראיי הטורקית. ב-27 בנובמבר 2014 פוטר בשל חוסר הצלחתו בקבוצה. ב-28 בספטמבר 2016 מונה למאמן ולנסיה. ב-30 בדצמבר התפטר מתפקידו לאחר עשרה משחקים. ב-25 במאי 2017 מונה למאמן א-נסר. ב-21 בינואר 2018 פוטר מתפקידו. ב-9 בנובמבר 2020 חזר פרנדאלי לאימון פיורנטינה. ב-23 במרץ 2021 התפטר מאימון הקבוצה. מדיה וקבצים בנושא צ'זרה פראנדלי בוויקישיתוף צ'זרה פראנדלי, באתר Transfermarkt צ'זרה פראנדלי, באתר Soccerway צ'זרה פראנדלי, באתר WorldFootball.net צ'זרה פראנדלי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקה על תקופתו כשחקן ביובנטוס, באתר myjuve אייל לוי, שעת מחנך: החיים ע"פ צ'זרה פראנדלי, באתר nrg‏, 30 באפריל 2013 צ'זארה פראנדלי פוטר מאימון גלאטסראיי, באתר ערוץ הספורט, 27 ביולי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים איטלקים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ל'אסקולניה

ל'אסקולניה (בקטלאנית: L'Escolania) היא מקהלת נערים של קולות סופרן ואלט הפועלת במנזר הבנדיקטיני סנטה מריה דה מונטסראט, סמוך לברצלונה שבחבל קטאלוניה בספרד. כאשר הרפרטואר דורש זאת, המקהלה מלווה במקהלת הקאפלה של מונטסראט, המורכבת מנערי מקהלה בוגרים והנזירים של מקהלת קאפלת הכומריה. ל'אסקולניה מזמרת מדי יום בבזיליקה של מונטסראט, לעיתים קרובות לפני קהל גדול של צליינים ומבקרים מכל רחבי העולם. ה"סלבה רג'ינה" של צהרי היום הייתה, במהלך העשורים האחרונים, לפרק המקובל ביותר בעבודת הקודש היום-יומית. מאז שלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, המקהלה יוצאת מתחומי הבזיליקה ומופיעה בקונצרטים בקטאלוניה ובעולם. הקונצרט החשוב ביותר בסיבוב האחרון היה עם "תזמורת הלאומים" (l'Orquesta de les Nations) בניצוח ג'ורדי סאבאל, וההשתתפות באופרה "חלום ליל קיץ" של בנג'מין בריטן בתיאטרון של ברצלונה. מדיה וקבצים בנושא ל'אסקולניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ל'אסקולניה ל'אסקולניה, סרטונים בערוץ היוטיוב ל'אסקולניה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ל'אסקולניה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ל'אסקולניה, באתר Discogs (באנגלית) דיסקוגרפיה
כנסיית קלריגוש

כנסיית קלריגוש (בפורטוגזית: Igreja dos Clérigos - "כנסיית הכמורה", (ˈklɛɾiɡuʃ)) היא כנסייה בסגנון הבארוק בעיר פורטו שבפורטוגל. הכנסייה ידועה בזכות מגדל קלריגוש - מגדל פעמונים גבוה הנשקף מנקודות שונות בעיר, ומהווה את אחד מסמליה. הכנסייה נבנתה עבור אחוות הקלריגוש (כמורה) בידי ניקולאו נסוני (Nicolau Nasoni), אדריכל איטלקי וצייר, שעבד רבות בצפון פורטוגל במהלך המאה ה-18. לבקשתו, הוא נקבר בקריפטה של הכנסייה. הבנייה החלה בשנת 1732 והסתיימה בסביבות 1750, ובתקופה זו הושלם גרם מדרגות כפול מונומנטלי בחזית הכנסייה. החזית הראשית של הכנסייה מקושטת במוטיבים בארוקיים (כגון חרציות וצדפים) וגמלון גדול מקוטע ("שבור") בראש המבנה. תכנון זה היה מבוסס על סכמה אדריכלית מתחילת המאה ה-17. האפריז המרכזי מעל החלונות מציג סמלי פולחן וקערת קטורת. החזיתות הצידיות חושפות את תוכנית הקרקע הכמעט אליפטית של הספינה הראשית. כנסייה זו הייתה מבין כנסיות הבארוק הראשונות בפורטוגל שאימצה תוכנית קרקע אליפטית. התמונה שעל לוח המזבח (altarpiece) בקפלה הראשית, עשויה משיש במספר גוונים, ונוצרה על ידי מנואל דוש סנטוש פורטו. המגדל המונומנטלי של הכנסייה, הממוקם בצידה האחורי, נבנה מאוחר יותר מהכנסייה עצמה. בנייתו החלה ב-1754 והושלמה ב-1763. עיטורי הבארוק שלו מושפעים גם מהסגנון הבארוקי של רומא, בעוד שהמגדל עצמו הושפע יותר מקמפנילות (מגדלי פעמונים באיטליה שנבנו כמבנים עצמאיים) בטוסקנה. גובה המגדל הוא 75.6 מטר והוא שולט בשמי העיר. 225 מדרגות מובילות לקומתו השישית והאחרונה. המגדל הפך לאחד מסמלי העיר וניתן לצפות ממנו על כל העיר העתיקה של פורטו (אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית), על נהר הדואורו ועל העיר השכנה וילה נובה דה גאיה שבגדה הדרומית של הנהר. חזית הכנסייה מגדל קלריגוש בחזית האחורית של הכנסייה הכנסייה מוארת בלילה המזבח המרכזי מדיה וקבצים בנושא כנסיית קלריגוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית קלריגוש המכון הפורטוגזי למורשת אדריכלית
נתן שור

נתן שוּר (19 באוגוסט 1923 - 12 באפריל 2012) היה היסטוריון ישראלי, שחקר – בין היתר – את ספרות הנוסעים לארץ ישראל. שור נולד ב-19 באוגוסט 1923 בווינה שבאוסטריה, עלה ארצה בגיל 11 והתגורר בתל אביב. הוא סיים את חוק לימודיו בגימנסיה הרצליה והתגייס ב-1941 לשורות הצבא הבריטי. בהמשך שירת בצה"ל בחטיבת גולני, בחיל המודיעין ובמוסד. שור למד היסטוריה, גאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, והתמחה בחקר ספרות נוסעים לארץ ישראל בשפות רבות. בהמשך ליקט עדויות וסיפורים רבים מיושבי הארץ בעת החדשה, ופרס תמונה כוללת של אירועי הארץ מימי קדם ועד ימינו. את מקורותיו שאב מספריות ומארכיונים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם. תרומתו העיקרית של שור למחקר ארץ ישראל הייתה באיתורם ותרגומם של עדויות ומכתבים ממקור ראשון, המאששים או מפריכים סברות והנחות מקובלות על אירועים או מקומות. הוא השקיע מאמץ רב באיתור מסמכים ממקורות מרוחקים, כך למשל, נסע עד לספרייה המלכותית בסטוקהולם כדי למצוא את יומנה של הסופרת השוודית סלמה לגרלף, על ביקורה בירושלים בראשית המאה ה-20. שור היה אחיה של כלת פרס ישראל דינה פייטלסון, ואב לבן ובת. הוא נפטר בתל אביב בגיל 89. שור כתב למעלה ממאה מאמרים, רבים מהם בכתב העת "עת-מול", וכן חיבר יותר מעשרים ספרים, בהם: תולדות צפת, הוצאת עם עובד/דביר, 1983, ISBN 965-01-0097-00. מסע נפוליון לארץ ישראל, עם עובד, 1984, ISBN 965-13-0192-9. תור הזהב של ספרות הנוסעים לארץ ישראל, אריאל 47, 1986. תולדות ירושלים בספרות הנוסעים ועולי הרגל, דביר, 1987 (שלושה כרכים). ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר, 1988. תולדות השומרונים, 1989 (באנגלית). תולדות עכו, דביר, 1990. תולדות הקראים, 1992 (באנגלית). אנציקלופדיה קראית, 1995 (באנגלית). Nathan Schur, The Relevant History of Mankind. The Alpha Press, 1997, ISBN 1-898595-21-6(באנגלית). תולדות ארץ ישראל, מן התקופה הפריהיסטורית עד ימינו, הוצאת דביר, 1998. מסע אל העבר, מסה על העבר, לתולדות התקופות הממלוכית והעות'מאנית בארץ ישראל, ספר היובל לנתן שור לשנתו ה-75, הוצאת אריאל, ירושלים, 1998 (אוסף מאמרים שפורסמו בעבר במקומות שונים). תולדות הקראים, מוסד ביאליק, 1999. תולדות הגולן, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2002. תולדות תל אביב, הוצאת ספרים אריאל, 2015 (פורסם לאחר מותו) נתן שור (1923-2012), דף שער בספרייה הלאומית יענקל ויוזף מדובנו נפגשים בירושלים, באתר הארץ, 27 במאי 2004 אתר "נשמה" "תולדות עכו" כנרת זמורה-ביתן ד"ר מרדכי נאור, ביקור בירושלים של תחילת המאה, האגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים. לדוגמה: "המלכה לעתיד ברחה לעכו", עת־מול, אתר מט"ח. שי פוגלמן, מה קרה ל-130 אלף האזרחים הסורים שהתגוררו ברמת הגולן ביוני 1967?, באתר הארץ, 29 ביולי 2010
אדוארד פנק אדאמי

אדוארד (אדי) פנק אדאמי (באנגלית: Edward Fenech Adami; נולד ב-7 בפברואר 1934) היה ראש ממשלת מלטה ונשיאה השביעי. פנק אדאמי הצטרף למפלגה השמרנית במלטה לאחר שסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מלטה, והיה לאחד ממנהיגיה הבולטים. תקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלת מלטה (1987-1996) התאפיינה ביישום הפרטה מקיף במשק המלטזי בתחומי התקשורת, הפיננסים והתשתית. בשנת 1990 הגישה הממשלה בראשותו בקשה להצטרף לאיחוד האירופי, והחלה בביצוע הרפורמות המבניות כדי להתאימם לתקינה האירופית. בבחירות בשנת 1996 הפסידה המפלגה השמרנית ופנק אדאמי הפך למנהיג האופוזיציה בפרלמנט. מפלגת הלייבור שניצחה בבחירות באותה שנה החליטה להקפיא את תהליך הצטרפותה של מלטה לאיחוד האירופאי בטענה שצעד זה יביא לאובדן זהותה הייחודית של המדינה. בשנת 1998 ניצחה המפלגה השמרנית בבחירות ופנק אדאמי נבחר שוב לתפקיד ראש הממשלה. תקופת כהונתו השנייה של פנק אדאמי כראש ממשלת מלטה התאפיינה בהשלמת המהלך להצטרפות מלטה לאיחוד האירופאי. לאחר משא ומתן מואץ אושר ההסכם ההצטרפות ואושר ברוב גדול במשאל עם שנערך במלטה במרץ 2003. חודש לאחר מכן הכריז פנק אדאמי על קיום בחירות חדשות, בהן הוא ניצח ברוב גדול. בחודש מרץ 2004 החליט פנק אדאמי להתפטר מתפקידו כראש ממשלת מלטה ולהתמודד על תפקיד הנשיאות. את מקומו כראש ממשלת מלטה ירש לורנס גונצי. פנק אדאמי הוא ראש הממשלה שכיהן תקופת כהונה הארוכה ביותר, מאז מלטה קיבלה את עצמאותה בשנת 1964. באפריל 2004 נבחר פנק אדאמי לתפקיד הנשיא השביעי של מלטה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2009 כאשר הוחלף על ידי ג'ורג' אבלה. בשנת 2004 העניק העיתון "קול אירופה", שמקום מושבו בבריסל, את התואר "אירופאי השנה" לפנק אדאמי על נחישותו ותרומתו הרבה להצטרפות מלטה לאיחוד האירופי. מדיה וקבצים בנושא אדוארד פנק אדאמי בוויקישיתוף אדוארד פנק אדאמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)