laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תומאס שלינג

תומאס שלינג (Thomas Schelling;‏ 14 באפריל 1921 - 13 בדצמבר 2016) היה כלכלן אמריקאי ופרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית, פרופסור שלינג לימד במשך 20 שנה באוניברסיטת הרווארד. פרופסור שלינג זכה בפרס נובל לכלכלה ב-2005 ביחד עם ישראל אומן על "הגברת ההבנה בנושאי עימות ושיתוף פעולה במסגרת תורת המשחקים". הוא גם היה הראשון שהזכיר אפקט הקורבן המזוהה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הפרק הכתוב לא מובן והשאר חסר. ב־1971 פרסם בכתב העת (143–186) Journal of Mathematical Sociology מאמר בשם "Dynamical Models of Segregation" ("מודלים דינמיים של סגרגציה") הדן בדינמיות הקיימת בחלוקת המרחב בין ה"גזעים", מאמר שצוטט רבות. בעקבות עבודותיו של מורטון גרודזינס (אנ'), ממציא הביטוי "tipping point" בתחילת שנות ה-60, הוא מוכיח באלו תנאים אזור שבו ה"גזעים" מעורבים, יכול להפוך לאזור של הפרדה אפילו אם תושביו לא חפצו בכך. במאמר הוא מראה שהעדפה של יחיד לשכנים יותר דומים לו, או שיחיד שואף לשכנים שונים ממנו, אבל לא "יותר מדי", יכול להביא אותו לשינוי מיקום מגוריו, ולהוביל בהדרגה לסגרגציה טוטלית. שלינג הראה, בשימוש תורת המשחקים, שבהינתן סובלנות מוגבלת, התוצאה הסופית תלויה בשיעור העזיבות, וכמה יישארו: כלומר או סגרגציה, או שאינטגרציית האוכלוסייה תישאר על כנה. שלינג השתמש במטבעות ניקל ונחושת מונחים על "לוח" (ניר גרפי), המייצגים את האפיונים השונים, וברגע מסוים שינה את מיקומם זה אחרי זה אם היו במצב של "חסר שמחה". המחזוריות של משוב חיובי לסיבתיות הסגרגציה שהגבירה פגיעה בזכויות, ובהמשך הגברת פגיעה בזכויות שגרמה להעדפה למחיה בנפרד, יכולה להימצא במרבית הקהילות האנושיות. חוקרים הרחיבו תאוריה זו של אבולוציה ספונטנית של קבוצות מעורבות בהינתן "העדפות קלות" לגבי מאפיינים אישיים נוספים כגון: גיל, מין, שפה, נטייה מינית, דת וכו'. מספיק שהתנאים יהיו מתאימים, וברגע שהחל המעגל של הפרדה-פגיעה בזכויות-הפליה-הפרדה, יש לתהליך תנופה עצמאית, ויתארגנו הקבוצות בצורה שלא כוונה תחילה. בספר שפרסם ב-1978, "Micromotives & Macrobehaviors", כתב את ההשערה שהעדפה לסגרגציה של שתי קבוצות אוכלוסייה שונות והעדפה לאינטגרציה עם אחרים דומים, אינן נבדלות כגורמים המסוגלים לתת הסבר לתופעה של הפרדה מרצון בין שתי הקבוצות: "איך החלטות קטנות והנראות חסרות משמעות של יחידים מובילות לעיתים קרובות לתוצאה רבת השלכות לאוכלוסייה הרחבה". היום סימולציות מחשבים מדמות מודלים של מערכות אינטראקטיביות: מודלים אלה נבדלים מהמודלים הנחשבים ב"איזון" בכך שהם מפעילים סוגים של אוטומט תאי: מכניסים לתוך המודל דפוסי התנהגות של יחידים, ומדגימים את המצבים השונים של המערכת תחת הפעלת דפוסים אלה, לאחר מספר אינטראקציות. מדיה וקבצים בנושא תומאס שלינג בוויקישיתוף תומאס שלינג, ברשת החברתית Goodreads תומאס שלינג, באתר פרס נובל (באנגלית) תומאס שלינג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה תומאס שלינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תומאס שלינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) http://oz.berkeley.edu/users/aldous/157/Papers/Schelling_Seg_Models.pdf ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Revista mea

Revista Mea (רביסטה מיה, מרומנית: "כתב העת שלי") הוא שבועון ישראלי בשפה הרומנית, אשר יוצא לאור החל משנת 1953. בשנת 1991 נרכש המגזין, כחלק מקבוצה של עיתונים ישראלים בשפות אירופאיות בעלות קהילת דוברים ישראלית קטנה, על ידי ג'ורג' אדרי, ומאז הוא בבעלותו. בתגובה לרכישה זו חלק מהעורכים ייסדו שני כתבי עת חדשים ומתחרים, "Ultima oră" (השעה האחרונה) ו-"Orient Expres". באפריל 2011 יצא גיליון מספר 2,500 של המגזין. בין עורכי המגזין היה סבסטיאן קוסטין. ברומניה, בשנים 1935 - 1936, הופיע כתב עת שנשא את אותו שם, שהיה בעל נטייה אנטישמית, מחוגי התנועה הלגיונרית. G. Bar-Haim, "Revista Mea: Keeping Alive theRomanian Community in Israel," in S. H. Riggins, ed., EthnicMinority Media: An International Perspective (Newbury Park,CA: Sage Publications, 1992).
מאפיות לוטוס

מאפיות לוטוס (באנגלית: Lotus Bakeries) היא חברה בלגית העוסקת בייצור של עוגיות, ממרחים ומאפים. החברה הוקמה 1932 על ידי האחים בון (Boone) והתמחתה בייצור ביסקוויט מתובל (ספקולוס). בשנת 1974 התמזגה עם מאפיית קורונה. נכון לשנת 2009 החברה הרוויחה כ-256 מיליון אירו, מתוכם כ-16 מיליון רווח נקי. היא מעסיקה כ-1,850 עובדים. בישראל היא מוכרת בעיקר בזכות עוגיות הספקולוס או הביסקוף אותן היא מייצרת, העשויות מבצק קינמון ותבלינים ואחר כך מקורמלות, אשר בישראל מוכרות בשם "עוגיות לוטוס". מדיה וקבצים בנושא מאפיות לוטוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאפיות לוטוס ההיסטוריה של החברה
לואיג'י ורדרמה

לואיג'י ורדרמה (באנגלית: Luigi Verderame, מוכר בכינויו לואיג'י; נולד ב-9 ביולי 1950) הוא זמר בלגי, אשר זכה להצלחה בישראל בשנות השישים והשבעים. לואיג'י נולד בעיירה קטנה שליד לייז' שבבלגיה, להורים ממוצא סיציליאני. יש לו כשלושה אחים ושלוש אחיות בוגרות. הוא החל לשיר בגיל צעיר, והשתתף בלהקה יחד עם אחיו ואחיותיו הבוגרים. בדצמבר 1968 הגיע לואיג'י לראשונה לישראל וזכה להצלחה גדולה בהופעותיו. הוא שב לישראל עוד מספר פעמים, ואף הקליט תקליט בעברית בשם "לואיג'י בישראל", על אף שבאותה עת לא דיבר את השפה. כעבור מספר שנים למד את השפה העברית. הוא הקליט שיר בשם "12 שעות", אותו כתבו אהוד מנור ונורית הירש, אשר הפך ללהיט בתקופתו. כמו כן הוא התפרסם בביצוע השיר "מפרשי זהב" של לאה גולדברג, (בלחן של עקיבא נוף) בפסטיבל שירי הילדים השלישי ב-1972. שיר נוסף שהיה להיט שלו הוא השיר "המנהיג" (ידוע גם כ"נלך בעקבותיו") ב-1971 שגם נכתב על ידי אהוד מנור, אך הולחן על ידי צביקה פיק. לואיג'י סירב להחרים את ישראל, ולכן הוחרם על ידי מדינות ערב. בשנת 2005 יצא ללואיג'י אוסף כפול בהוצאת הד ארצי בעריכת אילן בן-שחר. מדיה וקבצים בנושא לואיג'י ורדרמה בוויקישיתוף לואיג'י ורדרמה, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואיג'י ורדרמה, באתר Discogs (באנגלית) שרגא הר-גיל, אליל הטיפש-עשרה החדש: לואיג'י, מעריב, 9 בינואר 1969 י. העליון, לואיג'י יצורף ל"רשימה השחורה", מעריב, 16 באוקטובר 1969
גוויג'ואו

גְװֵיג'וֹאוּ (בסינית: ‏贵州‏Ⓘ‏, פין-יין: Guìzhōu) הוא מחוז בדרום-מערב סין. שטחו 176,167 קמ"ר, אוכלוסייתו נאמדת ב-38.5 מיליון נפש, ובירתו גְווֵייָאנְג (贵阳/Guìyáng). 87% אחוז משטח המחוז הרריים וגובהו הממוצע של המחוז הוא 1000 מטרים מעל פני הים. אקלימו סובטרופי, עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של 10°C-20°C ותנודות עונתיות מתונות. כשני שלישים מתושבי המחוז הם בני האן, והיתר שייכים ליותר משמונים קבוצות אתניות שונות, כשהבולטות שבהן הן מְיָאו (ידועים כהְמוֹנְג בדרום-מזרח אסיה), בּוֹיֵי (布依族/Bùyìzú), דונְג (侗族/Dòngzú), יִי (彝族/Yìzú), שְווֵי (水族/Shuĭzú) טוּגְ'יָה (土家族/Tŭjiāzú) ועוד. 55.5% משטח המחוז מהווים נפות אוטונומיות של מיעוטים שונים. זהו אחד המחוזות העניים בסין, עם אחוז נמוך של יודעי קרוא וכתוב, ותמ"ג לנפש הנמוך בסין. בעת העתיקה היה מחוז זה שייך למדינת ילנג. בתקופת המדינות הלוחמות שלטה באזור מדינת צ׳ו, והשליטה עברה אחר-כך לממלכת דיין. בתקופה הקיסרית הגיעו לשטח מחוז גוויג׳ואו בני המיאו וקבוצות אחרות אשר נשלטו באופן לא ישיר באמצעות שליטים פאודליים סינים. במהלך תקופת השלטון של שושלת צ׳ינג נקבע אזור זה כמחוז. במהלך המצעד הארוך התכנסה המפלגה הקומוניסטית של סין בצונאי (אנ'), העיר השנייה בגודלה בגוויג׳ואו, בוועידת צונאי. בוועידה זו הפך מאו דזה-דונג לבולט שבמנהיגי המפלגה וקיבל את השליטה על צבא המפלגה. מדיה וקבצים בנושא גוויג'ואו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גוויג'ואו (בסינית) קובי לוי, ‏מחוז גווּיג'וֹאוּ: הנופים הירוקים של העיר ג'ניואן, באתר GoTravel גוויג'ואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אספרטה

אספרטה (בטורקית: Isparta) היא עיר בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים התיכון. העיר שוכנת במרחק 312 ק"מ דרום-מערבית לבירה אנקרה ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה נאמדה מנתה 268,595 תושבים. העיר ידועה בתעשיית מי הוורדים שלה וידועה גם בכינוי "עיר הוורדים". בתקופה הביזנטית הייתה ידועה העיר בשמות בָּאריס או סְבָּאריטָה. במאה ה-14 שונה שמה לחאמיד, על שם הנסיכות הבייליקית ששלטה באזור. ב-1381 נמכרה העיר לסולטאן מוראט הראשון. ב-16 בינואר 1869 פקדה את העיר רעידת אדמה שגרמה לה נזקים כבדים. במהלך המאה ה-19 התיישבו בעיר פליטים מוסלמים מהבלקן, והם שייסדו בה את תעשיית מי הוורדים. במהלך רפורמות אטאטורק ב-1922, הוחזר שמה המקורי של העיר, אך בהגייה טורקית - אספרטה. כלכלת העיר מבוססת כיום על תעשיית מי ורדים ושטיחים, וגם התיירות מתחילה להתפתח בה. ב-1992 נפתחה בעיר אוניברסיטת סוליימאן דמירל, הקרויה על שם נשיא טורקיה התשיעי, סוליימאן דמירל, יליד העיר. הגעתם של סטודנטים מאזורים שונים בטורקיה שינתה מעט את אופייה של העיר, שאוכלוסייתה נחשבת שמרנית. אף שרוב המבנים בעיר מודרניים, נותרו בה כמה מבנים מהתקופה העות'מאנית, ואף מתקופות מוקדמות יותר. עם מבנים אלה נמנים מסגד חיזיר ביי (נבנה בסביבות 1325), המסגד הגדול (נבנה ב-1429 ושופץ במאה ה-19), מסגד האצ'י אבדי (1569), מסגד פירדווס פאשה (בתכנונו של סינאן, המאה ה-16). את העיר משרת שדה תעופה, ממנו מתקיימות טיסות סדירות לאיסטנבול. ב-30 בנובמבר 2007 התרסק בו מטוס של חברת אטלס ג'ט, וכל 57 נוסעיו נהרגו. אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן טורקיה ביטליס (אנ'), טורקיה בלגיה גנק (אנ'), בלגיה איראן המדאן, המדאן, איראן ארצות הברית מאנסי (אנ'), אינדיאנה, ארצות הברית מולדובה קומראט (אנ'), מולדובה איראן תבריז, מזרח אזרבייג'ן, איראן מדיה וקבצים בנושא אספרטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אספרטה (בטורקית) אספרטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אספרטה, ברשת החברתית פייסבוק אספרטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אספרטה, סרטונים בערוץ היוטיוב Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
ג'יאנגסו

גְ'יָאנְגְסוּ (בסינית: 江苏; בפין-יין: Jiāngsū) הוא מחוז במזרח סין. שטחו של המחוז 102,600 קמ"ר, ואוכלוסייתו המונה 84.7 מיליון נפש מורכבת רובה ככולה מבני האן. בירתו - נָאנגִ'ינג (南京/Nánjīng), שימשה אף כבירה של סין כולה בתחילת שושלת מינג ושוב בתחילת המאה העשרים תחת הרפובליקה הסינית. ג'יאנגסו היה מחוז מפגר יחסית עד שושלת סונג (960–1279), אז התגלה כמרכז מסחרי חשוב בגלל מסלולי מסחר שנפתחו על ידי התעלה הגדולה. הפרובינציה פרחה במיוחד בדרום, שם שיחקו העיירות סש'וזו וינג'ז'ו תפקיד חשוב בייצור המשי והחלו לפתח מעמד מסחרי משמעותי. בעוד שג'יאנגסו הדרומי הפך לשם נרדף לעושר ומותרות, החלקים הצפוניים שלו נותרו לא מפותחים וחסרי כל. השגשוג נמשך דרך שושלות מינג וצ'ינג ועם פלישת המערב לסין בשנות הארבעים של המאה העשרים, ג'יאנגסו הדרומי נפתח להשפעה מערבית. במהלך מרד טאיפינג הקימו הטייפינגים את נאנג'ינג כבירתם, וכינו אותה Tiānjīng או 'בירה שמימית'. מחוז זה נהנה מהאדמה הפורייה בסין, והוא רווי בתעלות השקיה השואבות את מימיהן הן מנהר היאנגצה והן מהתעלה הגדולה של סין העוברים דרכו. ג'יאנגסו היא גם מרכז תעשייתי חשוב, והעיר סוּג'וֹאוּ (苏州/Sūzhōu) ידועה במיוחד בייצור המשי שלה. קרבתו לשאנגחאי הפכה את דרום המחוז למרכז כלכלי משגשג. מדיה וקבצים בנושא ג'יאנגסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יאנגסו ג'יאנגסו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) lonelyplanet, jiangsu history ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל גואטמלה

סמל גואטמלה זהה לציור שבמרכז דיגלה. הוא מורכב מהציפור הלאומית, קורוקו הדור (קצאל), שהיא סמל לחופש, והתאריך 15 בספטמבר 1821, התאריך בו זכתה מרכז אמריקה לעצמאות מספרד. כמו כן, מופיעים בסמל רובים מוצלבים וחרבות מוצלבות, המסמלים את מוכנותה של גואטמלה להגן על עצמה במידת הצורך במלחמה, ועלי זית, כסמל לשלום הנכסף. דגל גואטמלה המנון גואטמלה מדיה וקבצים בנושא סמל גואטמלה בוויקישיתוף
בן-סירה

האם התכוונתם ל... בן-סירה או בן סירא יעקב בן-סירה – מהנדס, מתכנן ערים ומהנדס העיר תל אביב יעקב בן-סירא – שחקן תיאטרון, קולנוע ובדרן ישראלי פנחס שיפמן (בן-סירה) – מחנך עברי והוגה דעות ציוני ברוסיה ובארץ ישראל, אביו של יעקב בן-סירה משה בן-סירה – פיזיקאי ישראלי, מרצה בכיר בטכניון, בנו של יעקב בן-סירה אחר בן סירא – אחד מהספרים החיצוניים אלפא ביתא דבן סירא – מדרש אגדה ייחודי, אשר נכתב בערך במאה ה-10
אסכולת שיקגו

האם התכוונתם ל... אסכולת שיקגו (כלכלה) – אסכולה בכלכלה נאו-קלאסית אסכולת שיקגו (סוציולוגיה) – אסכולה בסוציולוגיה שהתפתחה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בשיקגו ועוסקת בסוציולוגיה אורבנית אסכולת שיקגו (ספרות) – אסכולה בתורת הספרות שהתפתחה בשיקגו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 אסכולת שיקגו (אדריכלות) – אסכולה וסגנון אדריכלי שהתפתחו בשיקגו בראשית המאה ה-20
הקוטב הצפוני 1

הקוטב הצפוני 1 (ברוסית: Северный полюс-1) היא תחנת מחקר סובייטית שפעלה על הקרח של האוקיינוס הארקטי במשך 9 חודשים בשנים 1937–1938. במהלך קיומה התחנה נדדה לאורך כ-2000 ק"מ. סגל התחנה כלל את איוואן פאפאנין (ראש המשלחת), ארנסט קרנקל (קשר), יבגני פיודורוב (מטאורולוג וגאופיזיקאי) ופיוטר שירשוב (ביולוג ואוקיינוגרף). ב-13 בפברואר 1936 אוטו שמידט הציע להקים תחנת מחקר באזור הקוטב הצפוני. יוסיף סטלין וקלימנט וורושילוב אישרו את התוכנית וקבעו שנת 1937 כיעד להקמת התחנה. לצורך הכנת בסיס ביניים על ארץ פרנץ יוזף באביב 1936 החלו סריקות אוויריות ובאוגוסט 1936 לאזור נשלח שובר קרח עם ציוד. לאחר הקמת הבסיס ושדה תעופה לתקופת החורף הושארו 24 אנשים. ב-13 בפברואר 1937 ליוסיף סטלין דווח על מהלך ההכנות. במהלך הדיון אושר הרכב המשלחת וניתן אישור לשליחתה. לצורך תמיכה אווירית לפרויקט הוקצו ארבעה מטוסים בפיקוד של מיכאיל וודופיאנוב שהיה טייס מנוסה בטיסות באזור ואחד ממשתתפי מבצע הצלה של האונייה "צ'ליוסקין". המטוסים נוצלו להעברת המשלחת וסחורות למיקום תחנת המחקר. זה היו מטוסי מפציץ מתוצרת אנדריי טופולב. ב-22 במרץ 1937 המטוסים עזבו את מוסקבה וב-19 באפריל הגיעו לבסיס ביניים בארץ פרנץ יוזף. במהלך חודש מאי נערכו טיסות לכיוון הקוטב ובחירת מקום להקמת תחנת המחקר. ב-21 במאי בוצע נחיתה והחלה הקמת בסיס על הקרח. לאתר התחנה הובאו כ-10 טון ציוד ומזון מהם ציוד רדיו שונה במשקל כולל של חצי טון. ב-6 ביוני כל המטוסים עזבו את אזור התחנה והיא הוכרזה פועלת באופן רשמי. המטוסים חזרו למוסקבה ב-25 ביוני ונערכה קבלת פנים חגיגית בארמון הקרמלין הגדול. התחנה הוקמה על יחידת קרח בשטח של 15 קמ"ר ועובי של 3 מ'. כל חודש למוסקבה נשלחו דו"חות על פעילות שנעשתה. במהלך הנדידה חברי המשלחת מדדו את מהירות הנדידה, טמפרטורת האוויר, גודל השדה המגנטי ומדידות נוספות. החל מינואר 1938 שטח הקרח החל לקטון ובסופו של דבר יחידת קרח נשברה לחלקים במהלך הסערה. חלק מהציוד הלך לאיבוד, היתר הועבר ליחידה בגודל של 200 על 300 מ'. להצלת חברי המשלחת נשלחו שלוש שוברות קרח. האוניות אספו את המשלחת באזור ים גרינלנד כמה עשרות קילומטרים מהחוף. על סיפון האונייה חברי המשלחת חזרו ללנינגרד ב-15 במרץ 1938. תוצאות המחקרים דווחו לאספת מדענים וקיבלו הערכה גבוהה. לכל חברי המשלחת והטייסים שהשתתפו בפרויקט הוענק תואר גיבור ברית המועצות. ארנסט קרנקל ויבגני פיודורוב פרסמו ספרים על החיים בתחנת המחקר. מדיה וקבצים בנושא הקוטב הצפוני 1 בוויקישיתוף
רוברט שיהאן

רוברט מייקל שיהאן (באנגלית: Robert Michael Sheehan; נולד ב-7 בינואר 1988) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אירי, הנודע בעיקר בשל תפקידיו בסרט משנת 2011 "עונת המכשפה" בו שיחק לצד ניקולס קייג'.בגילום דמותו של נתן יאנג בסדרה "עברייני על". בשנת 2013 שיחק בסרט "בני הנפילים: עיר של עצמות" בדמותו של סיימון לואיס. ובשנת 2019 החל לגלם את קלאוס/מספר 4 בסדרת גיבורי-העל "אקדמיית המטרייה". שיהאן נולד בפורט ליש שבמחוז ליש, אירלנד, וגדל במשפחה כצעיר מבין שלושה אחים. הוריו הם מריה וג'ו שיהאן, שהיה שוטר בגארדה שיכנה האירית. בצעירותו ניגן בבנג'ו ובבוראן. כשהיה בבית ספר יסודי, החל לגלות עניין בעולם הבמה, כאשר גילם את דמותו של אוליבר ב"אוליבר טוויסט". הוא החל לשקול משחק כמקצוע כשאמו לקחה אותו לאודישנים לסרט "Song for a Raggy Boy" בגיל 14. הוא לוהק לשחק בסרט, שצולם במשך כשלושה חודשים בחלקו המערבי של מחוז קורק שבאירלנד. בשנת 2009 לוהק לתפקיד של ניית'ן יאנג בסדרה הבריטית "עברייני על", עליו אף קיבל מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה. אולם לאחר שתי עונות פרש מן הסדרה. בשנת 2018 שיחק בסרט הפוסט-אפוקליפסי "ערי טרף" לצד סטיבן לאנג והוגו ויבינג. בשנת 2019 החל לגלם דמותו של קלאוס הארגריבס /מספר 4 בסדרת גיבורי-העל "אקדמיית המטרייה", מבית נטפליקס. שיהאן מתגורר כיום בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת. הוא התגורר בעבר גם בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. בתחילת 2014 החל במערכת יחסים עם השחקנית האלג'יראית-צרפתייה, סופיה בוטלה. אולם, באוקטובר 2018 פורסם כי השניים נפרדו. מדיה וקבצים בנושא רוברט שיהאן בוויקישיתוף רוברט שיהאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוברט שיהאן, ברשת החברתית אינסטגרם רוברט שיהאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברט שיהאן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רוברט שיהאן, באתר AllMovie (באנגלית) רוברט שיהאן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוברט שיהאן, באתר Metacritic (באנגלית) רוברט שיהאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוברט שיהאן, באתר Discogs (באנגלית) "Season of the Witch (2011)". Relativity Media(Columbia Pictures). נבדק ב-7 בינואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Robert Sheehan not returning to 'Misfits'". Digital Spy. 10 באפריל 2011. נבדק ב-10 באפריל 2010. {{cite news}}: (עזרה) "MTV Set Exclusive: Meet Robert Sheehan as Simon Lewis in Mortal Instruments". tmisource. נבדק ב-29 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה)
מד סיזן

מד סיזן (באנגלית: Mad Season) הייתה סופרגרופ אמריקאי שנוצרה ב-1995 משלוש להקות שונות מתוך סצנת הגראנג'. מקור השם הוא המונח באנגלית המתאר את התקופה בשנה שבה פטריות הגורמות להזיות נמצאות בשיא פריחתן. שמה המקורי של הלהקה היה "Gacy Bunch", על שמו של הרוצח הסדרתי ג'ון ויין גייסי וכן על שמה של סדרת טלוויזיה משנות ה-70 בעלת אותו השם. הלהקה הורכבה מליין סטאלי, סולן להקת אליס אין צ'יינס, מייק מקריידי גיטריסט להקת פרל ג'אם, בארט מרטין מתופף להקת סקרימינג טריז וג'ון בייקר סאונדרס (חבר קרוב של מק'ריידי) שבעבר ניגן עם אמני בלוז ידועים. מארק לאנגן סולן להקת סקרימינג טריז מתארח באלבום בשני שירים. סטאלי הוא האחרון שהצטרף להרכב כסולן וככותב העיקרי של הטקסטים. מד סיזן הוציאה אלבום אחד בלבד בשם Above. הסגנון באלבום הוא שילוב בין גראנג' ובלוז, והוא הוקלט במהלך תקופה נדירה של פיכחות מצידו של סטאלי, שנאבק בהתמכרותו להרואין במשך יותר מעשור. מד סיזן מופיעה גם באלבום ההוקרה לג'ון לנון, "Working Class Hero", שם היא מבצעת גרסת כיסוי לשיר "I Don't Wanna Be a Soldier". בשנים 1997–1999 נקראה הלהקה "Disinformation". ג'ון בייקר סאונדרס וליין סטאלי מתו שניהם בנסיבות דומות. בייקר נפטר ממנת יתר של הרואין במהלך 1999, וסטאלי (מנת-יתר היא סיבת המוות המשוערת) במהלך 2002. בשנים 2012 ו-2014–2015 התבצעו איחודים חלקיים של הלהקה עם מקריידי. ליין סטאלי (שירה, גיטרה) (ראו גם אליס אין צ'יינס) - 1994 - 1999 מייק מק'ריידי (גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית) (ראו גם פרל ג'אם) - 1994 - 1999, 2012, 2014-2015 ג'ון בייקר סאונדרס (בס) - 1994 - 1999 (מת ב-1999) בארט מרטין (תופים, כלי הקשה, בס, צ'לו, מרימבה, ויברפון) (ראו גם סקרימינג טריז) - 1994 - 1999, 2012, 2014-2015 מארק לאנגאן (שירה) (ראו גם סקרימינג טריז ולאחר מכן קווינס אוף דה סטון אייג') - 1994 - 1995, 1997 - 1999 סקריק (סקסופון, כלי הקשה) - 1994 - 1995 כריס קורנל (שירה) - 2015 דאף מק'אגן (בס) - 2015 Above 1995 River of Deceit 1995 I Don't Know Anything 1995 Long Gone Day Promo 1995 Live at the Moore 1995 אתר האינטרנט הרשמי של מד סיזן מד סיזן, ברשת החברתית פייסבוק מד סיזן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מד סיזן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מד סיזן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מד סיזן, באתר ספוטיפיי מד סיזן, באתר Last.fm (באנגלית) מד סיזן, באתר AllMusic (באנגלית) מד סיזן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מד סיזן, באתר Discogs (באנגלית) מד סיזן, באתר Songkick (באנגלית) מד סיזן, באתר Genius מד סיזן, באתר בילבורד (באנגלית) אור ברנע, אגדת רוק שמתחילה בגמילה ומתה ממנת יתר, באתר ynet, 20 באפריל 2013
הוריקן סטן

הוריקן סטן - סופת ההוריקן האחד עשר בעונת ההוריקנים של האוקיינוס האטלנטי בשנת 2005. הסופה דורגה בקטגוריה 1 (הקטגוריה החלשה ביותר), ופגעה במרכז אמריקה ב-4 באוקטובר 2005. מהירותה המרבית הייתה 130 קמ"ש, והיא גרמה לשיטפונות ולמפולות בוץ בגואטמלה, אל סלוודור, מקסיקו, ניקרגואה, הונדורס וקוסטה ריקה. בעקבות הסופה נמנו 1,668 הרוגים. את הפגיעה הקשה ביותר ספג הכפר פנבאח במערב גואטמלה, שנפגע ממפולת בוץ. הסופה נוצרה במערב הים הקריבי, מול החוף המזרחי של מקסיקו, בבוקר ה-2 באוקטובר. בבוקר ה-4 באוקטובר היא התחזקה והוגדרה כהוריקן, פגעה בדרום ובמזרח מקסיקו ובמרכז אמריקה, ונחלשה במהלך היום. בעקבות הסופה ומטר המשקעים (עד 500 מ"מ גשם), נגרמו שיטפונות ומפולות בוץ שהשמידו כפרים ושדות גידול רבים, לרבות שדות קפה. מדיה וקבצים בנושא הוריקן סטן בוויקישיתוף
מלווינס

מלווינס (באנגלית: Melvins) היא להקת רוק ותיקה שפועלת מזה שנים רבות מחוץ לגבולות הזרם המרכזי של הרוק האמריקאי. עבודתם המוקדמת השפיעה רבות על התפתחות הסלאדג' מטאל והגראנג', כשגם קורט קוביין מהלהקה נירוונה הצהיר על השפעתה הרבה של מלווינס על יצירותיו. הלהקה נחשבת לפורצת גבולות בתחום הרוק והמטאל בזכות סגנון ייחודי וססגוני של יצירת מוזיקה. הצמד הוקם בידי באז אוסבורן (שירה/גיטרה) ודייל קרובר (תופים) בוושינגטון, בתחילת שנות השמונים. מאז, הם מייצרים את התערובת של דום מטאל (בעיקר סלאדג'), פאנק רוק וגראנג' שמזוהה עם מלווינס, כששירים רבים מתנהלים ללא מבנה ברור של בית ופזמון, ושמותיהם המשונים של השירים תורמים גם הם לתדמית המשוחררת של מלווינס. מלווינס תמיד הייתה להקת שוליים לכל דבר, עם אלבומים רבים ובסיס מעריצים גדול. עמדת הבסיסט בלהקה מתחלפת מדי כמה שנים – מאט לוקין ממאדהאני מילא אותה במשך רוב שנות השמונים והבסיסט האחרון קווין רוטמניס (מלהקת הרוק/מטאל טומהוק) נפרד ממלווינס ב־2005. באז אוסבורן - סולן הלהקה, גיטרות (1983–כיום) (ראו גם פנטומאס) דייל קרובר - תופים, כלי הקשה, שירה (1984–כיום); גיטרה בס (2008–2015) סטיבן שיין מקדונלד - גיטרה בס, שירה (2015–כיום) מייק דילרד - תופים (1983–1984, 2008–2015, עם המלווינס 1983) מאט לוקין - גיטרה בס, קולות (1983–1987) (ראו גם מאדהאני) לורי "לוראקס" בלאק - גיטרה בס (1987–1991, 1992–1993) ג'ו פרסטון - גיטרה בס, קולות (1991–1992) מרק דיוטרום - גיטרה בס, קולות (1993–1998) קווין רוטמניס - גיטרה בס (1998–2005) טרבור דאן - גיטרה בס (2005, 2007, 2009 בסיבובי הופעות), קונטרבס, קולות (2011–2015, עם המלווינס לייט) ג'ארד וורן - גיטרה בס, קולות (2006–2015) קודי וויליס - תופים, קולות (2006–2015) ג'ף פינקוס - גיטרה בס, קולות (2013–2018) טום פלין - גיטרה בס (1990) דייב סהיג'דק - גיטרה בס (1993) בילי אנדרסון - גיטרה בס (1993) דייוויד סקוט סטון - גיטרות (2000–2001), גיטרה בס (2004–2006) מדיה וקבצים בנושא מלווינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלווינס מלווינס, ברשת החברתית פייסבוק מלווינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מלווינס, ברשת החברתית אינסטגרם מלווינס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מלווינס, באתר ספוטיפיי מלווינס, באתר Last.fm (באנגלית) מלווינס, באתר AllMusic (באנגלית) מלווינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) מלווינס, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) מלווינס, באתר דיזר מלווינס, באתר Discogs (באנגלית) מלווינס, באתר Songkick (באנגלית) מלווינס, באתר SecondHandSongs מלווינס, באתר בנדקמפ מלווינס, באתר טיידל (באנגלית) Melvins - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
אהוד נצר (מהנדס)

אהוד נצר (נולד ב-1954 בערך) הוא מנהל בכיר בתעשייה הביטחונית בישראל, בהכשרתו מהנדס מכונות. נולד בתל אביב להורים יוצאי האצ"ל. אביו היה אחיו של הכדורגלן ולוחם האצ״ל נתן פנץ. כשהיה בכיתה ה' עברה משפחתו לצפת. התגייס לחיל הים והיה בקורס חובלים. בעל תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ותואר שלישי מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. במשך 25 שנה, מילא שורת תפקידים בחברת "רפאל", והתקדם עד לתפקיד ראש חטיבת המערכות והתקשוב בה וסמנכ"ל. ב-2007 פרש מ"רפאל" ובמשך כשנה וחצי היה מנכ"ל חברת אורביט לתקשורת לוויינים. בשנת 2008 מונה לסמנכ"ל פיתוח בוועדה לאנרגיה אטומית. ב-11 ביולי 2013 החליף את אודי אדם בתפקיד מנכ"ל הקריה למחקר גרעיני - נגב. סיים את תפקידו בפברואר 2018, ובהמשך אותה שנה התמודד על תפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל. מכהן כיו"ר הסטארט-אפ סיגה, שעוסק במערכות לזיהוי מתקפת סייבר על תשתיות לאומיות. גילי כהן, ד"ר אהוד נצר מונה למנהל הקריה למחקר גרעיני בדימונה, באתר הארץ, 13 במאי 2013 שלומית לן, ‏הכור בדימונה בראיון נדיר על גרעין ישראלי ואיראני, באתר גלובס, 11 בינואר 2019 פטנט למציאת קצב הסיבוב של גוף שהמציא יחד עם יצחק פורת Board of Directors, באתר Siga (באנגלית)
מטמן

מַטְמֵן (באנגלית: Tea cosy) הוא כיסוי לקנקן תה שנועד לשמור על חום בתוך הקנקן למשך זמן רב. מטמנים עשויים בדרך-כלל מבד ולרוב סרוגים מצמר. התיעוד הראשון למטמן הוא מבריטניה, משנת 1867. תה מנחה הטמנה (שבת) A History of Hand Knitting, Richard Rutt (1987), London: Batsford. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרוץ עין גדי

מרוץ עין גדי הוא מרוץ שנתי המתרחש סמוך לים המלח. המירוץ נערך מדי שנה מאז שנת 1984, והוא אחד מאירועי הריצה הוותיקים במדינת ישראל. מסלול המרוץ הוא על כביש 90. המרוץ התחרותי הוא בשתי רמות: ריצת חצי מרתון וריצה למרחק של 10 ק"מ. בנוסף נערך מרוץ למרחק 2 ק"מ לילדים ונוער. בשנת 2010 השתתפו כ-3000 רצים. בעקבות עומס חום כבד (כ-40 מעלות) שלושה רצים נפגעו קשה. בשנת 2013 השתתפו במרוץ החצי מרתון כ-700 משתתפים ובמרוץ למרחק 10 ק"מ כ-500 משתתפים. אתר האינטרנט הרשמי של מרוץ עין גדי רמי שני‏, שלושה פגועים קשה ממכת חום במרוץ עין גדי, באתר וואלה, 20 בפברואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
PCA

האם התכוונתם ל... ניתוח גורמים ראשיים (Principal Components Analysis) - שיטה סטטיסטית לעיבוד מידע רב-ממדי פרסי בחירת הקהל (People's Choice Awards) - מוסד פרסים אמריקאי בתחום התרבות בית המשפט הקבוע לבוררות (Permanent Court of Arbitration) - ארגון בינלאומי שבסיסו בהאג ארגון השחמט המקצועי (Professional Chess Association) - ארגון שחמט שהקים גארי קספרוב ב-1993 המפלגה הקומוניסטית של אנגולה (Partido Comunista Angolano) - מפלגה באנגולה, שאוחדה לתוך מפלגת MPLA המפלגה הקומוניסטית של אלג'יריה (Parti Communiste Algérien) - מפלגת עבר באלג'יריה