laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה

נמל התעופה סטוקהולם אָרלַנְדַה (בשוודית: Stockholm Arlanda flygplats) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בשוודיה. הנמל מדורג כשלישי בגודלו במדינות סקנדינביה, והשני בגודל תנועת הנוסעים. בשנת 2010 עברו בנמל כ-16,100,000 נוסעים, מתוכם כ-12,100,000 בטיסות בינלאומיות, ו-3,900,000 בטיסות מקומיות. הנמל שוכן סמוך בעיר סיגטונה, כ-37 ק"מ צפונית לסטוקהולם וכ-40 ק"מ דרומית מזרחית לאופסלה. הנמל הוא הראשי מבין שני שדות התעופה המשמשים את סטוקהולם. שדה התעופה נפתח בשנת 1959, כשדה לטיסות אימונים. בשנת 1960 נפתח הנמל לטיסות בינלאומיות, והטיסות שבוצעו במטוסים הסילוניים הופנו לארלנדה, כיוון שמסלול ההמראה בשדה התעופה ברומה היה קצר עבור מטוסים אלו. בשנת 1962 התקיים טקס הפתיחה הרשמי, והנמל נקרא על שם המושבה השוודית "Ärlinghundra" (כיום מארסטה). בשנת 1983 הופנו גם הטיסות הפנימיות מבורמה לטרמינל Inrikes 1 (כיום טרמינל 4). בשנת 1990 נבנו שני טרמינלים חדשים 2 ו-3. המסלול השלישי נבנה בין השנים 1998–2002, ונפתח בשנת 2003. בנמל התעופה ארבעה בתי נתיבות, טרמינלים 2 ו-5 המשמשים לטיסות בינלאומיות, וטרמינלים 3 ו-4 המשמשים בעיקר לטיסות פנימיות. טרמינל 2 - נבנה בשנת 1990 כטרמינל מקומי. הטרמינל ננטש בשנת 1992 עקב ירידה בתנועה, ונפתח מחדש בשנת 1993. כיום הוא משמש בעיקר את חברות התעופה הזולות. טרמינל 3 - נבנה בשנת 1990, ומשמש מטוסים אזוריים לטיסות מקומיות. טרמינל 4 - הטרמינל הראשון בנמל. נפתח לתנועה ב-1983, ומשמש את חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס והחברות בברית סטאר אלייאנס. בטרמינל תחנת רכבת המקשרת את הנמל לתחנה המרכזית בסטוקהולם. בשנת 2006 עבר הטרמינל שיפוץ רחב. טרמינל 5 - משמש בעיקר את חברות השכר. נמל התעופה משמש כבסיסן של החברות: סקנדינביאן איירליינס, אייר סווידן, נורוויג'ן אייר שאטל, סקאיוואיס אקספרס, ונקסטג'ט. בנמל התעופה פועלות 81 חברות תעופה המפעילות טיסות ל-176 יעדים במרבית מדינות אירופה, ארצות הברית, סין, תאילנד, אתיופיה, תוניס, איראן, איחוד האמירויות הערביות, ירדן, וסוריה. נורוויג'ן אייר שאטל מפעילה 2 טיסות שבועיות זולות בין נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות באמצעות מטוסי בואינג 737-800. חברת הרכבות "Arlanda Express" מפעילה לתחנה המרכזית בסטוקולם, בין 4–6 רכבות מהירות בשעה. מספר חברות אוטובוסים מפעילות קווים סדירים לערים במחוז סטוקהולם. שרותי מוניות נפוצים גם הם. אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה מצלמות בנמל התעופה אודות נמל התעופה באתר "Worldaerodata" תמונות מנמל התעופה באתר airliners.net תמונות מנמל התעופה באתר "JetPhotos" ראו סטטיסטיקת הנמל באתר הרשמי ראו בתי הנתיבות באתר הרשמי ראו חברות התעופה הפועלות בנמל התעופה
תוכנית ג'ונסון

תוכנית ג'ונסון הוצעה על ידי ג'וזף ג'ונסון, שבראשית 1961 התמנה ביוזמתו של הנשיא קנדי לנציג ארצות הברית בוועדת הפיוס של האו"ם לטיפול בנושא הפליטים (שהוקמה עוד ב-1949 וכללה את ארצות הברית, צרפת וטורקיה). תוכנית ג'ונסון כללה את שובם של 100,000 פליטים פלסטינים לשטח ישראל, פיצוי לכל הפליטים בגין רכושם שאבד, ושיקום רוב הפליטים. בתמורה התחייבה ארצות הברית למכור לישראל את טילי ההוק שהיו חשובים להגנת ישראל. דוד בן-גוריון התנגד למהלך זה, ובסופו של דבר קנדי השתכנע לסגת מעמדתו הראשונה והסכים לנוסחה מרוככת ובלתי מחייבת של זיקה בין מכירת ההוקים לישראל לבין נכונות של בן-גוריון לקבל את התוכנית. ב-1962 במסגרת המאמצים לקדם את היוזמה נפגשו ג'וזף ג'ונסון ומו שרינגטון עם שגריר ישראל באו"ם קומיי ומירון, ובנפרד עם ריפאעי (ירדן), טראזי (סוריה), חכים (לבנון) ומוחמד ריאד (הרפובליקה הערבית המאוחדת). בהתאם לנוסחה זאת נותקה ההחלטה על העסקה מכל קשר מחייב עם סוגיית הפליטים. הטילים עצמם סופקו לישראל רק ב-1965, כשקנדי כבר לא היה בחיים. אברהם בן-צבי, מטרומן ועד אובמה: עליתם וראשית שקיעתם של יחסי ארצות הברית-ישראל, תל אביב: משכל, 2011. Foreign Relations of the United States, 1961–1963, Volume XVIII, Near East, 1962–1963 - Office of the Historian, history.state.gov ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1968 בארצות הברית

1968 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 192 שנה מיום היווסדה. הנשיא: לינדון ג'ונסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: יוברט האמפרי (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 16 במרץ – מלחמת וייטנאם: טבח מי ליי – חיילים אמריקנים רוצחים מאות אזרחים וייטנאמים לא חמושים בעיצומה של מלחמת וייטנאם. כאשר האירוע התפרסם לבסוף בנובמבר 1969, הוא עורר זעם רב ברחבי העולם והוביל לכך שרבים בארצות הברית החלו להתנגד למעורבות האמריקנית במלחמת וייטנאם. 4 באפריל – מרתין לותר קינג נרצח על ידי ג'יימס ארל ריי בעת ששהה במוטל בממפיס, טנסי. 5 ביוני – מהגר נוצרי-פלסטיני בן 24 בשם סירחאן סירחאן יורה ופוצע באופן אנוש את המועמד לנשיאות רוברט קנדי במלון אמבסדור בלוס אנג'לס שבקליפורניה. רוברט קנדי מת למחרת. 22–30 באוגוסט – עימות אלים בקנה מידה גדול נערך בשיקגו בין כוחות משטרה למפגינים אשר הפגינו נגד מלחמת וייטנאם מחוץ לכינוס של הוועידה הדמוקרטית הארצית. העימות והמשפט שנערך לשבעה ממנהיגי המפגינים לאחר מכן זכו לסיקור תקשורתי נרחב באותה העת. 11 באוקטובר – ממריאה מעבורת החלל אפולו 7 5 בנובמבר – ריצ'רד ניקסון מנצח במערכת הבחירות הנשיאותיות ה-46 של ארצות הברית 21 בדצמבר – החללית אפולו 8 משוגרת לירח 27 בדצמבר – אפולו 8, החללית הראשונה בתוכנית אפולו, שבה לכדור הארץ 5 בנובמבר: ריצ'רד ניקסון מנצח במערכת הבחירות הנשיאותיות ה-46 של ארצות הברית צוות אפולו 8 מצלם לראשונה בהיסטוריה את כדור הארץ כולו 14 בינואר – אל אל קול ג'יי, ראפר ושחקן אמריקאי 1 בפברואר – ליסה מארי פרסלי, זמרת אמריקאית 12 בפברואר – ג'וש ברולין, שחקן אמריקאי 18 בפברואר – מולי רינגוולד, שחקנית אמריקאית 14 אפריל – אנתוני מייקל הול, שחקן 19 באפריל – אשלי ג'אד, שחקנית אמריקאית 12 במאי – טוני הוק, ספורטאי סקייטבורדינג אמריקאי 10 ביוני – ביל בר, סטנדאפיסט ושחקן אמריקאי 24 ביולי – קריסטין צ'נוות', שחקנית, מדבבת וזמרת אמריקאית 30 ביולי – טרי קרוז, שחקן אמריקאי 9 באוגוסט – ג'יליאן אנדרסון, שחקנית אמריקאית-בריטית 16 בספטמבר – מארק אנתוני, שחקן אמריקאי 25 בספטמבר – ויל סמית', שחקן וראפר אמריקאי 11 באוקטובר – ג'יין קרקובסקי, שחקנית אמריקאית 10 בנובמבר – טרייסי מורגן, סטנדאפיסט אמריקאי ושחקן 18 בנובמבר – אוון וילסון, שחקן אמריקאי 2 בדצמבר – לוסי ליו, שחקנית אמריקאית 3 בדצמבר – ברנדן פרייזר, שחקן אמריקאי 4 באפריל – מרטין לותר קינג, פעיל למען זכויות שוות לאפרו-אמריקאים בארצות הברית, נרצח על ידי מתנקש, ג'יימס ארל ריי (נולד ב-1929) 1 ביוני – הלן קלר, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1880) 6 ביוני – רוברט קנדי, התובע הכללי של ארצות הברית, סנטור, ומועמד לנשיאות (נולד ב-1925) 25 בנובמבר – אפטון סינקלר, סופר אמריקאי (נולד ב-1878) 20 בדצמבר – ג'ון סטיינבק, סופר אמריקאי (נולד ב-1902) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסלאן ולודמילה

רוסלאן ולודמילה (ברוסית: Руслан и Людмила) היא פואמה שנכתבה בשנים 1817–1820 בידי אלכסנדר פושקין, גדול משוררי רוסיה, ומאוחר יותר עובדה לאופרה השונה במידת מה בעלילתה ובדמויותיה. לז'אנר הפואמות הרומנטיות מהווה יצירה זו את מה שדון קישוט מהווה לז'אנר סיפורי האבירים. מספר דמויות ביצירה הפכו לאבות-טיפוס של ספרות מאוחרת יותר, וזו אחת היצירות החשובות ביותר שנכתבו בשפה הרוסית. החידוש בה הוא שילוב של הומור סרקאסטי וציני ביצירה רומנטית שירית, דבר שלא היה קיים בספרות הרוסית המוקדמת יותר. טכניקת החריזה הווירטואוזית מהווה עד היום מודל לחיקוי למשוררי רוסיה. פתיחתה הקסומה של הפואמה נועדה להכניס את הקורא אל עולם האגדה הרוסי, ולאחר מכן באים שישה פרקי שירה, המכילים 2822 שורות, המספרים את סיפור העלילה: לודמילה היא נסיכה יפהפייה בת י"ז שנים, בתו של הנסיך הגדול והנערץ מקייב ולדימיר-שמש, ארוסתו של רוסלאן, האביר עז הרוח. בליל הכלולות הנסיכה בהירת השיער נחטפת בידי המכשף הרשע צ'רנומור. ולדימיר מבטיח לזה שיציל את הנסיכה את ידה וחצי מממלכתו. הפואמה עוקבת אחר מסעו הנועז של האביר האמיץ אל מעבר להררי השחור למעונו של הכשפן ובחזרה אל הקרת קייב המעטירה. בדרכו פוגש רוסלאן יצורים מסקרנים, מכשפים, קוסמים, ואת שלושת מחזריה הנכזבים של לודמילה שקיבלו לפתע תקווה חדשה: פרלאף הזללן והפחדן, רטמיר התמים והלוהב, ורוגדאי האכזר והמרושע. רוסלאן ולודמילה היא אופרה בחמש מערכות. המוזיקה לאופרה נכתבה בידי מיכאיל גלינקה, לליברית שכתב ולריאן פיודורוביץ' שירקוב על פי הפואמה של פושקין. היא הועלתה לראשונה על ידי תיאטרון בולשוי בסנקט-פטרבורג ב-9 בדצמבר 1842. אוניית העולים רוסלאן אופרה רוסית אלכסנדר סרגייביץ' פושקין, רוסלן ולודמילה, מרוסית: אלכס בנדרסקי. הוצאה עצמית, תשס"ב 2002. א"ס פושקין, רוסלן ולודמילה, מרוסית: יואל נץ. הוצאת "גוונים", תשע"ג 2013. מדיה וקבצים בנושא רוסלאן ולודמילה בוויקישיתוף הפואמה במלואה בעברית, תרגם: אלכס בנדרסקי. רוסלאן ולודמילה(הקישור אינו פעיל) באתר האופרה הישראלי. אלכסנדר סרגייביץ' פושקין, הפתיחה ל"רוסלן ולודמילה", באתר הארץ, 20 בפברואר 2002
הורמון אנטימילריאני

Anti-Müllerian hormone או AMH הוא הורמון המופרש מבלוטת המין ואחראי לתפקוד תקין של האשכים והשחלות. שמות נוספים להורמון הם: Müllerian-inhibiting substance - MIS Müllerian inhibiting factor - MIF Müllerian-inhibiting hormone - MIH AMH מופרש על ידי תאי סרטולי שבאשכים במהלך ההתפתחות העוברית. תפקידו העיקרי הוא ניוון של צינורות מילר שללא הפרשת ההורמון היו מתפתחים לצינורות מובילי ביצית (חצוצרה) ורחם. בנוסף, הוא קשור לירידת האשכים לכיס האשכים. בהיעדר AMH, יתפתחו שתי מערכות הובלה בתינוק - נקבית וזכרית. הדבר קורה למשל בהפרעה מסוג Persistent Mullerian duct syndrome (בראשי תיבות PMDS). האבחנה בכך קלה, מפני שבהיעדר AMH האשכים לא יורדים לכיס האשכים. AMH הוא גם תוצר של תאי גרנולוזה של זקיקים טרום-אנטראליים וקטנים בנשים. ככזה, AMH קיים רק בשחלה עד גיל המעבר. ייצור AMH מווסת את הפוליקולוגנזה על ידי עיכוב גיוס זקיקים אחרים על מנת ליצור זקיק הדומיננטי יחיד, ולאחר מכן ייצור AMH פוחת. כתוצר של תאי הגרנולוזה, העוטפים כל ביצית ומספקים לה אנרגיה, AMH יכול לשמש גם כסמן ביולוגי מולקולרי לגודל היחסי של הרזרבה השחלתית.[18] בבני אדם, זה מועיל מכיוון שניתן להשתמש בכמות הAMH כסמן לכמות התאים ברזרבה הזקיקית וכך לחזות את מועד גיל המעבר (באישה אחרי גיל המעבר כמות הAMH אפסית). AMH יכול לשמש גם כסמן לתפקוד לקוי של השחלות, כגון בנשים עם תסמונת שחלות פוליציסטיות (PCOS). הורמון טסטוסטרון אשך אינטרסקס אלפרד ז'וסט – מגלה ההורמון
בורה קוסטיץ'

בוריבויה "בורה" קוסטיץ' (בסרבית: Бopивoje Kocтић ;‏ 14 ביוני 1930 – 10 בינואר 2011) היה כדורגלן יוגוסלבי ממוצא סרבי. קוסטיץ', שהיה מקשר שמאלי,אשר גולדברג, זיכרון צילומי, באתר הארץ, 21 ביולי 2002 עשה את עיקר הקריירה שלו במועדון הכוכב האדום בלגרד. הוא שיחק במדי המועדון בשנים 1951–1961 ואז עבר לשחק בלנרוסי ויצ'נזה שבליגה האיטלקית הראשונה. לאחר פציעה ארוכה ושנה לא מוצלחת בקבוצה האיטלקית (עונת 1961–1962), שב לכוכב האדום בלגרד ושיחק בה עד 1966. ב-1967 שיחק עונה אחת בליגה האמריקאית, NASL, בקבוצת סנט לואיס סטארס ואז פרש. יחד עם מועדונו, הכוכב האדום בלגרד, הוא זכה ב-7 אליפויות של ליגת העל היוגוסלבית וב-3 גביעי יוגוסלביה. הוא היה מלך השערים בשתי עונות: 1958–1959 (25 שערים) ו-1959–1960 (19 שערים). בסך הכל כבש 158 שערים במדי הכוכב האדום בלגרד, שיא מועדון. קוסטיץ' החל לשחק בנבחרת יוגוסלביה בכדורגל בספטמבר 1956, במשחק מול אינדונזיה (4:2 ליוגוסלביה). הופעותיה הבולטות של יוגוסלביה בתקופתו היו: גביא אירופה לאומות ב-1960, שם נוצחה במשחק הגמר 1:2 (לאחר הארכה) על ידי ברית המועצות. אולימפיאדת רומא ב-1960, שם זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה 3:1 על דנמרק. קוסטיץ' הבקיע בטורניר 6 שערים ב-5 משחקים, כולל השער השלישי במשחק הגמר. גביע העולמי ב-1962, בו נוצחה 0:1 במשחק על המקום השלישי על ידי הנבחרת המארחת צ'ילה. קוסטיץ' סיים לשחק בנבחרת הלאומית ב-1963. ב-33 משחקים בהם נטל חלק כבש 26 שערים. קוסטיץ' היה ידוע בבעיטותיו החזקות ובשנות השיא שלו היה הבועט הקבוע של בעיטות העונשין של הכוכב האדום בלגרד ושל נבחרת יוגוסלביה. במשחקים הקדם אולימפיים לקראת אולימפיאדת רומא (1960), שובצה נבחרת ישראל בבית שכלל גם את נבחרות יוון ויוגוסלביה. באוקטובר 1959, באצטדיון רמת גן, סיימו ישראל ויוגוסלביה בתיקו 2:2. כבשו סטלמך לישראל וקוסטיץ' ליוגוסלביה, כל אחד שני שערים. באפריל 1960 שיחקו שתי הנבחרות בבלגרד וישראל הפתיעה בניצחון 2:1 ועלתה לראשות הבית. אולם, יוגוסלביה ניצחה את יוון במשחק המכריע 5:0 (שער אחד לקוסטיץ') ועלתה לטורניר האולימפי. הניצחון הישראלי על יוגוסלביה, שנחשבה באותה עת כאחת הקבוצות הטובות באירופה ובעולם, הביא לגל של התרוממות רוח ספורטיבית ולאומית. אחד הביטויים לרוח זו היה ספר הילדים שכתב שרגא גפני, "בעט אלון בעט". הצלחת הספר הביאה לסדרת ספרים שלמה שנקראה "הספורטאים הצעירים" שזכתה לפופולריות רבה גם בשנים שלאחר מכן. גיבורי סדרת הספרים היו השוער והחלוץ המרכזי של נבחרת ישראל (בני דמותם של יעקב חודורוב ורפי לוי) ושתי חברותיהם. הדמות הבולטת בנבחרת יוגוסלביה בספרים הראשונים בסדרה הייתה של החלוץ המרכזי האימתני שנקרא "קוסטיץ'". דמותו צוירה ככדורגלן שאין לעצור את בעיטותיו האדירות (מלבד כמובן השוער הישראלי). דמותו הספרותית של קוסטיץ' חזרה והופיעה בקובץ סיפורים שנושאם כדורגל שערך אבי מלר, "ההולנדי של עכו". בסיפור הקצר "רננה", פרי עטו של אסף גברון, מתוארים גיבורי "הספורטאים הצעירים" הנפגשים לאחר שנים רבות ונאספים להלווייתו של השוער הישראלי. בין הדמויות בסיפור נמצאת גם דמותו של קוסטיץ'. מדיה וקבצים בנושא בורה קוסטיץ' בוויקישיתוף בורה קוסטיץ', באתר Transfermarkt בורה קוסטיץ', באתר WorldFootball.net בורה קוסטיץ', באתר National Football Teams בורה קוסטיץ', באתר FootballDatabase.eu A Legend Died(הקישור אינו פעיל), אתר הכוכב האדום בלגרד (באנגלית) נתונים סטטיסטיים אודות קוסטיץ' (אורכב 07.07.2011 בארכיון Wayback Machine) (באיטלקית) Bora Kostic יאיר שטרן, שימע'לה כהן קבע "היסטוריה" בארצות הברית: המורחק הראשון..., מעריב, 5 במאי 1967 אבי מלר, ההולנדי של עכו, הוצאת גלורי, 2004
סביבון מתהפך

סביבון מתהפך הוא סביבון שמעוצב כך שבעת סיבוב מהיר, ציר הסיבוב שלו מתהפך כך שידית הסביבון פונה כלפי מטה וגוף הסביבון פונה מעלה. לרוב הסביבון מעוצב ככדור, שחלקו העליון חסר, וממנו בולטת ידית הסביבון. צורת הסביבון מעוצבת כך שידית הסביבון גורמת לתנודות סביב ציר הסיבוב ההתחלתי של הסביבון. בגלל צורתו הכדורית של גוף הסביבון, נקודת המגע עם המשטח עליו הסביבון נע משתנה. שינוי נקודת המגע של הסביבון במשטח גורמת לכך שהסביבון מתגלגל על צידו ובשלב זה בליטת ידית הסביבון גורמת להטייתו של חלקו העליון כלפי מטה, עד להיפוכו השלם, כתוצאה מפעולת מומנטי כוח החיכוך. עם זאת, תיאור מתמטי מדויק של תנועת הסביבון אינו פשוט כלל. בהיפוך מרכז המסה של הסביבון עולה, ולכן הוא מרוויח אנרגיה פוטנציאלית, זאת על חשבון אנרגיה קינטית האובדת מהחיכוך עם המשטח. פטנט על סביבון מתהפך משנת 1892 סרטון בהילוך איטי של סביבון מתהפך, סרטון באתר יוטיוב תיאור הכוחות הפועלים על סביבון מתהפך
סייברס

האם התכוונתם ל... תל אביב-יפו סייברס – קבוצת פוטבול ישראלית באפלו סייברס – קבוצת הוקי קרח המשחקת בליגת ה-NHL פרדריק סייבר (Frederick William Sievers) פסל אמריקני
קופת חולים אסף

קופת חולים אסף הייתה קופת חולים "בלתי מפלגתית" שהוקמה בשנת 1962 על בסיס איחוד מספר ארגוני ביטוח רפואי שהתקיימו במדינת ישראל וביישוב משנות ה-40: קופת חולים יישובית, איחוד קופ"ח אוצר הרופאים וקופ"ח שילוח (מייסודה של ההסתדרות הרפואית בחיפה). ב-1975 התאחדה "אסף" אל קופת חולים מכבי. עדין טיילהבר־טלבר המייסדים הייקים של קופת חולים מכבי נחתם הסכם לאיחוד קופות חולים, הארץ, 13 בנובמבר 1962
1967 בארצות הברית

1967 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 191 שנה מיום היווסדה. הנשיא: לינדון ג'ונסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: יוברט האמפרי (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 15 בינואר – גרין ביי פאקרס מנצחת את קנזס סיטי צ'יפס במשחק הסופרבול הראשון 27 בינואר – בשרפה שפורצת בעת בדיקה לפני טיסה של אפולו 1, טיסת החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית נהרגים 3 אסטרונאוטים 10 בפברואר – מאושרר התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, המסדיר את העברת סמכויות הנשיא לסגנו 12 במאי – אתר הנופש דיסניוורלד בפלורידה הופך למחוז אדמיניסטרטיבי עצמאי תחת שליטתה של חברת וולט דיסני 12 ביוני – בית המשפט העליון של ארצות הברית קובע כי חוקי המדינות שאוסרים על נישואים בין-גזעיים אינם חוקתיים 17 באוקטובר – מועלית הצגת הבכורה של המחזמר שיער 9 בנובמבר – תוכנית אפולו: נאס"א משגרת את החללית הנסיונית (לא-מאוישת) אפולו 4 מקייפ קנדי 29 בנובמבר – מלחמת וייטנאם: שר ההגנה של ארצות הברית, רוברט מקנמארה, מודיע על התפטרותו 20 בפברואר – קורט קוביין, סולן להקת נירוונה (התאבד ב-1994) 20 ביוני – ניקול קידמן, שחקנית אוסטרלית-אמריקאית 1 ביולי – פמלה אנדרסון, שחקנית 18 ביולי – וין דיזל, שחקן קולנוע אמריקאי 23 ביולי – פיליפ סימור הופמן, שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס האוסקר (נפטר ב-2014) 25 ביולי – מט לבלנק, שחקן 21 באוגוסט – קארי-אן מוס, שחקנית קולנוע 28 באוקטובר – ג'וליה רוברטס, שחקנית 31 באוקטובר – ונילה אייס, ראפר 22 בנובמבר – מארק ראפלו, שחקן אמריקאי 28 בנובמבר – אנה ניקול סמית', דוגמנית ושחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2007) 13 בדצמבר – ג'יימי פוקס, שחקן וקומיקאי אמריקאי 3 בינואר – ג'ק רובי, האיש שרצח את לי הארווי אוסוואלד (נולד ב-1911) 27 בינואר – וירג'יל גריסום (נולד ב-1926), אדוארד היגינס וייט (נולד ב-1930), ורוג'ר צ'אפי (נולד ב-1935), אסטרונאוטים אמריקאים בשריפת אפולו 1 6 בפברואר – הנרי מורגנטאו (הבן), שר האוצר של ארצות הברית בתקופת הניו דיל ומלחמת העולם השנייה (נולד ב-1891) 18 בפברואר – רוברט אופנהיימר, פיזיקאי אמריקני, ראש תוכנית מנהטן (נולד ב-1904) 7 ביוני – דורותי פארקר, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1893) 10 ביוני – ספנסר טרייסי, שחקן אמריקאי (נולד ב-1900) 29 ביוני – ג'יין מנספילד, שחקנית (נולדה ב-1933) 8 ביולי – ויוויאן לי, שחקנית קולנוע ותיאטרון, שכיכבה בסרט "חלף עם הרוח" (נולדה ב-1913) 17 ביולי – ג'ון קולטריין, סקסופוניסט ג'אז (נולד ב-1928) 19 באוגוסט – הוגו גרנסבק, סופר ומוציא לאור בתחום מדע הבדיוני (נולד ב-1884) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1966 בארצות הברית

1966 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 190 שנה מיום היווסדה. הנשיא: לינדון ג'ונסון (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: יוברט האמפרי (המפלגה הדמוקרטית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 28 בפברואר – האסטרונאוטים האמריקנים צ'ארלס באסט ואליוט סי נהרגים בתאונת מטוס בסנט לואיס, מיזורי. 8 ביוני – טורנדו עובר בעיירה טופיקה שבקנזס וגורם למותם של 16 אנשים, למאות פצועים, לאלפי בתים שניזוקו או נהרסו ובסך הכל לנזקים בעלות של 100 מיליון דולרים. 18 ביולי – ג'מיני 10 שוגרה לחלל 29 באוגוסט – המופע האחרון של הביטלס נערך בסן פרנסיסקו שבקליפורניה 8 בספטמבר – הפרק הראשון של סדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים" משודר 11 בנובמבר – ג'מיני 12, האחרונה במשימות תוכנית ג'מיני, משוגרת לחלל 15 בנובמבר – אדם בחלל: החללית ג'מיני 12 נוחתת באוקיינוס האטלנטי, עם האסטרונאוטים: באז אולדרין וג'יימס לוול 13 בינואר – פטריק דמפסי, שחקן אמריקאי 14 בינואר – דן שניידר, תסריטאי אמריקאי 20 בינואר – ריין וילסון, שחקן אמריקאי 20 בפברואר – סינדי קרופורד, דוגמנית על אמריקאית 24 בפברואר – בילי זיין, שחקן אמריקאי 8 באפריל – רובין רייט, שחקנית אמריקאית 22 באפריל – ג'פרי דין מורגן, שחקן אמריקאי 16 במאי – ג'נט ג'קסון, זמרת אמריקאית 8 ביוני – ג'וליאנה מרגוליס, שחקנית אמריקאית 28 ביוני – ג'ון קיוזאק, שחקן אמריקאי 30 ביוני – מייק טייסון, מתאגרף אמריקאי 14 ביולי – מת'יו פוקס, שחקן אמריקאי 14 באוגוסט – האלי ברי, שחקנית קולנוע אמריקאית 9 בספטמבר – אדם סנדלר, שחקן וקומיקאי אמריקאי 11 באוקטובר – לוק פרי, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2019) 19 באוקטובר – ג'ון פאברו, שחקן אמריקאי-יהודי 2 בנובמבר – דייוויד שווימר, שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי 17 בנובמבר – ג'ף באקלי, מוזיקאי אמריקאי (מת ב-1997) 4 בדצמבר – פרד ארמיסן, שחקן אמריקאי 1 בפברואר – באסטר קיטון, שחקן ובמאי ראינוע אמריקאי (נולד ב-1895) 20 בפברואר – צ'סטר נימיץ, מפקד הצי האמריקני באוקיינוס השקט בעת מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1885) 11 ביולי – דלמור שוורץ, משורר אמריקני (נולד ב-1913) 3 באוגוסט – לני ברוס, קומיקאי (נולד ב-1925) 6 באוגוסט – קורדוויינר סמית, דיפלומט, איש ביון אמריקאי ומחשובי כותבי המדע הבדיוני במאה ה־20 (נולד ב-1913) 8 בנובמבר – ברנרד צונדק, אנדוקרינולוג ומפתח הערכה לבדיקת היריון (נולד ב-1891) 15 בדצמבר – וולט דיסני, אנימטור ומפיק סרטי אנימציה (נולד ב-1901) 30 בדצמבר – כריסטיאן הרטר, מדינאי אמריקני (נולד ב-1895) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Live Shit: Binge & Purge

Live Shit: Binge & Purge הוא אלבום הופעה של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מטאליקה אשר יצא לאור כמארז תקליטורים ב-23 בנובמבר 1993. במקור הכיל המארז שלוש קלטות שמע ושתי קלטות וידאו ביתיות, כשבהמשך הופץ המארז בגרסתו החדשה כשקלטות השמע הוחלפו בתקליטורי CD וקלטות הווידאו הוחלפו בתקלטורי DVD. תקליטורי ה-CD מכילים לקט שירים מתוך הופעותיה של הלהקה במקסיקו סיטי בשנת 1993, במסגרת סיבוב ההופעות של הלהקה, Nowhere Else to Roam, אשר נערך על מנת לקדם את האלבום האלבום השחור. כמו כן, תקלטורי ה-DVD שבמארז מכילים תיעוד של שתיים מהופעות הלהקה. בתקליטור הראשון וידאו מתוך הופעת הלהקה שנערכה ב-13 וב-14 בינואר 1992 בסן דייגו במסגרת סיבוב ההופעות Wherever We May Roam Tour שקידם אף הוא את האלבום השחור. בתקליטור השני וידאו מתוך הופעת הלהקה שנערכה ב-29 וב-30 באוגוסט 1989 בסיאטל במסגרת סיבוב ההופעות Damaged Justice. הוקלט בפלאסיו דה דפורטס, מקסיקו סיטי, ב-25, 26, 27, וב-1 ו-2 במרץ 1993. "Enter Sandman" – 7:27 "Creeping Death" – 7:28 "Harvester of Sorrow" – 7:18 "Welcome Home (Sanitarium)" – 6:39 "Sad But True" – 6:07 "Of Wolf and Man" – 6:22 "The Unforgiven" – 6:48 Justice Medley – 9:38 "Eye of the Beholder" "Blackened" "The Frayed Ends of Sanity" "...And Justice for All" "Solos (Bass/Guitar)" – 18:48 "Through the Never" – 3:46 "For Whom the Bell Tolls" – 5:48 "Fade to Black" – 7:12 "Master of Puppets" – 4:35 "Seek & Destroy" – 7:46 "Whiplash" – 5:33 "Nothing Else Matters" – 6:21 "Wherever I May Roam" – 6:32 "Am I Evil?" – 5:41 "Last Caress" – 1:24 "One" – 10:27 "So What?"/"Battery" – 10:04 "The Four Horsemen" – 6:07 "Motorbreath" – 3:14 "Stone Cold Crazy" – 5:32 הוקלט בסן דייגו ספורטס ארנה, סן דייגו, ב-13 וב-14 בינואר 1992. "20min. Metallimovie" "The Ecstasy of Gold" "Enter Sandman" "Creeping Death" "Harvester of Sorrow" "Welcome Home (Sanitarium)" "Sad But True" "Wherever I May Roam" Bass Solo/Orion Jam "Through the Never" "The Unforgiven" Justice Medley "Eye of the Beholder" "Blackened" "The Frayed Ends of Sanity" "...And Justice for All" "Drum solo" "Guitar solo" "The Four Horsemen" "For Whom The Bell Tolls" "Fade to Black" "Whiplash" "Master Of Puppets" "Seek and Destroy" "One" "Last Caress" "Am I Evil?" "Battery" "Stone Cold Crazy" הוקלט בסיאטל קולוסיאום, סיאטל, ב-29 וב-30 באוגוסט 1989. "Blackened" "For Whom The Bell Tolls" "Welcome Home (Sanitarium)" "Harvester of Sorrow" "The Four Horsemen" "The Thing That Should Not Be" "Master Of Puppets" "Fade to Black" "Seek and Destroy" "...And Justice for All" "One" "Creeping Death" "Battery" "Last Caress" "Am I Evil?" "Whiplash" "Breadfan" ג'יימס הטפילד - גיטרה חשמלית ושירה קירק האמט - גיטרה חשמלית, קולות רקע ג'ייסון ניוסטד - גיטרה בס, קולות רקע לארס אולריך - תופים, כלי הקשה אתר האינטרנט הרשמי של Live Shit: Binge & Purge (באנגלית) מידע על האלבום Live Shit: Binge & Purge באתר MusicBrainz מידע על האלבום Live Shit: Binge & Purge באתר AllMusic האלבום Live Shit: Binge & Purge באתר Discogs Live Shit: Binge and Purge באתר הרשמי של מטאליקה
מיסיסיפי פרד מקדואל

"מיסיסיפי" פרד מקדואל (באנגלית: Mississippi" Fred McDowell"; ‏ 12 בינואר 1904 - 3 ביולי 1972) היה זמר וגיטריסט בלוז. סגנונו הפשוט והבסיסי, שלא השתנה עם השנים, קנה לו הכרה כאחד מהמוזיקאים שניגנו את הבלוז הטהור ביותר. מקדואל נולד בסמוך לממפיס, טנסי. למרות שניגן מגיל 14, עבד עד 1959 בעיקר כחוואי בסביבות ממפיס וניגן באירועים שונים. בין היתר פיתח (או שימר) סגנון שונה במקצת מהדלתא בלוז, שהתבסס על קשר עמוק למוזיקה אפריקאית (בעיקר שירי קריאה ותגובה) ואלתורים מחזוריים על אקורד יחיד, סגנון זה נקרא לעיתים "סגנון צפון-מיסיסיפי". כן פיתח נגינה בגיטרת סלייד, כאשר הוא עושה שימוש בכלים שונים ל"סלייד" (עצם המושחל על אצבע יד שמאל ומוחלק על המיתרים) בהם אולר, עצם חלולה (מה שהקנה לנגינה את הכינוי Steakbone, "עצם סטייק") וכוס זכוכית. ב-1959 גילה אותו חוקר הפולקלור והמוזיקולוג אלן לומקס, שהקליט אותו יחד עם זמרת הפולק הבריטית שירלי קולינס. לומקס וקולינס הקליטו את מקדאול לתקליטים שהפכו פופולריים במקביל להתעניינות הגוברת בבלוז השורשי במועדוני ניו יורק ולונדון. מקדאול הופיע במועדונים ופסטיבלים כאשר הוא מנגן גיטרה ושר, ללא כל ליווי אחר. בשנות ה-60 החל לנגן גם בגיטרה חשמלית, אך באותו סגנון ישן ולא כרוק אנד רול. בשנת 1969 יצא לאור תקליטו "I Do Not Play No Rock 'N' Roll" ("אני לא מנגן שום רוקנ'רול"), ששמו מבוסס על שורה של מקדאול בריאיון עיתונאי. בשנת 1971 הקליטה להקת האבנים המתגלגלות את שירו "You Gotta Move", תוך שמירה על סגנונו, בתקליטם החשוב "Sticky Fingers". באותה שנה הוקלט אלבומו אחרון של מקדאול "Live in New York". שנה מאוחר יותר נפטר מסרטן. מדיה וקבצים בנושא מיסיסיפי פרד מקדואל בוויקישיתוף מיסיסיפי פרד מקדואל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר ספוטיפיי מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר Last.fm (באנגלית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר AllMusic (באנגלית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר Yandex.Music (ברוסית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר Discogs (באנגלית) מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר בנדקמפ דיסקוגרפיה מוערת פרק "חיים של אחרים" על מקדואל בהגשת ערן סבאג, גלי צה"ל, 1 בנובמבר 2009 ערן סבאג, "חיים של אחרים" על מיסיסיפי פרד מקדואל‏, 3 ביולי 2012 מיסיסיפי פרד מקדואל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מידע ביוגרפי מבוסס על הערות אלבום ל-Long Way From Home: The Blues of Fred McDowell משנת 1966 ועל ראיון עם Pete Welding
יו (כלי)

יו (בסינית: 卣) הוא כלי ברונזה דמוי קדרה, בעל מכסה. כלי זה שימש בסין בתקופת שושלת ג'ואו ושושלת שאנג בפולחן לצורך מתן מנחה נוזלית. לעיתים הכלים הם בעלי עיטורים זואומורפיים (בעלי דמויות חיות) - בעיקר דמויות ינשופים. חרסינת יו יו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)