laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Battle City

Battle City (ביפנית: バトルシティー) הוא משחק וידאו יריות משנת 1985 שפותח והופץ על ידי חברת נאמקו עבור קונסולת ה-NES של נינטנדו. זוהי למעשה גרסה מחודשת למשחק הארקייד Tank Battalion משנת 1980. במשחק השחקן שולט בטנק אשר נלחם בשדה לחימה דמוי מבוך. הטנקים של האויב נכנסים אל שדה הלחימה מהחלק העליון של המסך ומסנים להרוג את הטנק בו שולט השחקן ולכבוש את הבסיס שלו. המטרה במשחק היא להשמיד את הטנקים של האויב תוך כדי שכל צד מגן על הבסיס שלו (המסומן בסמל של עוף החול) מפני התקפות האויב. המשחק מכיל 35 שלבים שונים, כאשר כל שלב מכיל מפות שונות עם תוואי שטח מגוון (כולל שיחים מאחוריהם ניתן להסתתר, קירות לבנים שניתן להרוס, וקירות פלדה שלא ניתן להרוס). ובשלבים המתקדמים יותר ישנו מספר הולך וגדל של טנקי אויב. ניתן לעבור לשלב הבא כאשר השחקן מצליח להשמיד 20 טנקי אויב. אף על פי כן, כאשר הטנק של השחקן מושמד או שהבסיס של השחקן נכבש על ידי טנקי אויב, המשחק מסתיים. טנקי האויב מגיעים בארבעה גדלים שונים, כאשר על מנת להשמיד את הטנק הגדול ביותר חייבים לירות עליו ארבע יריות. המשחק מכיל גם אפשרות לקחת חלק במשחק קואופרטיבי בו שני שחקנים מסוגלים לשחקן בשני טנקים בו זמנית על אותו המסך. במשחק הקואופריבי השחקנים חייבים לעבוד בשיתוף פעולה על מנת להשמיד את האויב ולהגן על הבסיס של הקבוצה. המשחק הכיל גם פיצ'ר עורך שלבים והיה אחד ממשחקי הווידאו הראשונים שהכילו את האפשרות הזו. המשחק פותח על ידי חברת Namco עבור קונסולת ה-NES של נינטנדו ויצא לשווקים במהלך שנת 1985. המשחק היה אחד ממשחקי היריות הקואופרטיביים הראשונים לקונסולות המשחקים הביתיות. Tank Battalion / Battle City – Hardcore Gaming 101 (באנגלית אמריקאית) Murphy, Ed (2 בספטמבר 2021). "Tank Battalion / Battle City". Hardcore Gaming 101. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite journal}}: (עזרה)
יורגן מלמן

יורגן וילהלם מלמן (באנגלית: Jürgen Wilhelm Möllemann;‏ 15 ביולי 1945 – 5 ביוני 2003) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כשר החוץ (1982–1987), שר החינוך (1987–1991), שר הכלכלה (1991–1993) וכסגן הקנצלר של גרמניה (1992–1993) מטעם המפלגה הדמוקרטית החופשית שבראשה עמד. מלמן הביע פעמים רבות התנגדות לתמיכת גרמניה המערבית בישראל, ואף קרא לחרם כלכלי על ישראל במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בעת שהיה סגן שר החוץ, ודרש כי "העולם המערבי יחדל מיד מכל סיוע כספי וצבאי לישראל עד שהיא תעשה הגיונית יותר". בעת תפקידו כשר הכלכלה, ולאחר התפרקות ברית המועצות, תמך מלמן בסיוע כלכלי לרוסיה ולמדינות חבר העמים האחרות, על מנת לעזור להן להתאושש כלכלית. מלמן נקשר בשערוריות עת כיהן כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית החופשית כיוון שהביע עמדות אנטישמיות ותקף את אריאל שרון ואת סגן יו"ר המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, מישל פרידמן. בעקבות הסערה הציבורית שהתעוררה, הופעל לחץ על מלמן והוא התפטר מהמפלגה ונשאר פוליטיקאי עצמאי. כמו כן, נקשרו פרשיות העלמות מס לשמו הקשורות למימון מסע הבחירות שלו וחסינותו הוסרה. מלמן היה נשוי לקרולה מלמן-אפלהוף ולזוג היו שתי בנות. מלמן מת ב-5 ביוני 2003 וככל הנראה הוא התאבד בקפיצה ממטוס. מלמן, שהיה צנחן מנוסה, לא פתח את מצנחו והתרסק אל האדמה. סופר סט"א בבון, הסכם הסיוע הגרמני לישראל נחתם בצינעה, מעריב, 1982, עמ' 7 רונית יואלי, משהו הוחלט: רוסיה תקבל סיוע מהמערב, חדשות, 1992, עמ' 17 מדיה וקבצים בנושא יורגן מלמן בוויקישיתוף יורגן מלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דיסקוגרפיה של קורין אלאל

הדיסקוגרפיה של הזמרת הישראלית קורין אלאל מורכבת מ-12 אלבומי אולפן, שני אלבומים משותפים, שני אלבומי אוסף, שני אלבומי הופעה, שני מארזי תקליטורים, אלבום מחווה אחד ו-68 סינגלים. אהוד בנאי, אפרים שמיר, דורי בן זאב, דני בסן, דפנה ארמוני, יגאל בשן, יהודה פוליקר, מאיר אריאל, מאיר בנאי, מזי כהן, מני בגר, מרגלית צנעני, סי היימן, עובד, קורין אלאל, רבקה זוהר, ריטה, רמי קליינשטיין, אמל מורקוס, מיקי שביב ומכרם חורי.
מוזיאון הורנימן

מוזיאון הורנימן (באנגלית: Horniman Museum) הוא מוזיאון בשכונת פורסט היל שבדרום לונדון. הקמת המוזיאון החלה בשנת 1898. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי צ'ארלס הריסון טאונסנד והוא נפתח לציבור בשנת 1901. המוזיאון נוסד ביוזמת סוחר התה פרדריק ג'ון הורנימן על מנת להכיל את אוספיו שכללו כלים מוזיקליים, אוסף אתנוגרפי ואוספים של מאובנים, צמחים ובעלי חיים. בשנת 1911 נבנה אגף נוסף בתרומת בנו של הורנימן - אמסלי הורנימן. בשנת 1999 נסגר המוזיאון לשם שיפוץ, ונפתח מחדש ב-14 ביוני 2002. מוזיאון הורנימן כולל כיום את מבנה המרכז להבנת הסביבה (Centre for Understanding the Environment) ובקיצור CUE, שנפתח לציבור בשנת 1996. מבנה זה, הכולל גג מעשב, מאפשר אוורור טבעי של הבניין. המוזיאון מציג אוסף שבו יותר מ-350,000 מוצגים בתחום האנתרופולוגיה, המוזיקה וההיסטוריה של הטבע, כולל פוחלצים רבים. המוזיאון מנוהל על ידי מחלקת התרבות, התקשורת והספורט של בריטניה. גני המוזיאון משתרעים על שטח של 65,000 מטר רבוע ונמצאים בהם חממה שהיא מבנה היסטורי לשימור, בניין תזמורת שנבנה בשנת 1912, גן חיות קטן ומסלולי הליכה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הורנימן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הורנימן (באנגלית) מוזיאון הורנימן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון הורנימן, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון הורנימן, סרטונים בערוץ היוטיוב תמונות המוזיאון באתר פליקר גלריית תמונות של המוזיאון וגניו
סמבה אבן גבירול

"סמבה אבן גבירול" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראלים קורין אלאל ומיקי גבריאלוב. את השיר הוציאה באוגוסט 1978 לאור חברת התקליטים CBS ישראל, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. "סמבה אבן גבירול" נכתב על ידי אלאל, יענקל'ה רוטבליט, עטרה אופק וגבריאלוב, שגם הלחין את השיר. הוא מתאר אווירה אורבנית, פסטורלית וקלילה, כאשר הדובר מזמין את אהובתו לצאת אתו אל הרחוב "המתעורר לאורו של יום חדש". השיר מתחיל בתיאור הירח ששוקע ומפנה את מקומו לאור הבוקר העולה. לאחר מכן מתקדם לתיאור שגרת הבוקר: כוס קפה בכיכר מלכי ישראל. במקביל נרמז שהזמן לא בוער, שהחיים הם כמו פזמון חוזר, ושהאהבה והמשחקים בין בני הזוג מעניקים תחושת נחת ושלווה בתוך העולם התוסס והעיר הסואנת סביבם. הפזמון חוזר ומדגיש את משחקי האהבה בין הדובר לאהובתו, כשהוא מתאר אותם משחקים משחקי דמיון מתחת לשמיכה. העיר מתעוררת לחיים: מול מרפסת בית עיריית תל אביב-יפו מתעורר גן החיות לחיים, והאנשים, כמו האב והילד, מחפשים אהבה בתוך חייהם. מילות השיר, באתר שירונט
בני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בני – נהר בבוליביה אישים: בוב בני – זמר ומחזאי בלגי גיל בני – כדורסלן ישראלי ג'ק בני – קומיקאי יהודי-אמריקאי קלאודיה בני – זמרת קרואטית רוני בני – איש צבא ישראלי בן באני
ארתור ליבהנשל

ארתור ליבֶּהֶנְשֶל (בגרמנית: ‏Arthur Liebehenschel‏Ⓘ‏; 25 בנובמבר 1901 – 24 בינואר 1948) היה מפקד מחנות ההשמדה אושוויץ ומיידנק. ליבהנשל נולד ב-25 בנובמבר 1901 בעיר פוזן שבפרוסיה המזרחית (כיום פוזנן, בפולין). למד שלוש שנים בבית ספר למסחר ועבד במנהלת הרכבת של אזור פוזן. בתחילת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזב את פוזן והצטרף לפרייקור "משמר הגבול המזרחי שאבטח את הגבול בין גרמניה לפולין. בסתיו אותה שנה הצטרף לשירות הקבע ברייכסווהר בחוזה ל-12 שנים. סיים את שירותו בדרגת רב-סמל. בפברואר 1932 הצטרף ליבהנשל למפלגה הנאצית ולאס אס. תחילה שימש כעוזרו של ולטר גרלך. מאוגוסט 1934 שירת בקולומביה האוס ומאוחר יותר במחנה הריכוז לליכטנבורג (Lichtenburg). ביולי 1937 קודם לתפקיד ראש מחלקה במטה יחידות גולגולת המת (SS Totenkopfverbände) בברלין תחת פיקודו של תאודור אייקה. עד מאי 1940 שימש כמנהל המחלקה הפוליטית. בהמשך קודם לתפקיד פיקודי במטה ובינואר 1941 עלה לדרגת אוברשטורבאנפיהרר. בתקופה זו אסר את השימוש במונח "הוצאות להורג" עבור חברי אס אס שהשתתפו ברציחות ונועדו לקבל עיטורים על פעילותם והורה להשתמש במונח המכובס "ביצוע פעולות חיוניות במלחמה". ממרץ 1943 ניהל את מחלקה ד' במטה הראשי של "המשרד הראשי למשק ומנהל", תחת פיקודו של אוסוולד פוהל. כמו כן, שימש גם כנציגו של ריכרד גליקס במנהלת הפיקוח על מחנות הריכוז. ב-10 בנובמבר 1943 מונה למפקד מחנה הריכוז אושוויץ I, לאחר שמפקד אושוויץ, רודולף פרנץ הס, קיבל קידום במשרד הראשי למשק ומנהל ועבר לברלין. פוהל הציב בראש כל מחנה באושוויץ מפקד נפרד. לפי עדוית אסירים, בתקופת פיקודו של ליבהנשל באושוויץ ניכר שיפור מסוים בתנאים האיומים במחנה. אסירים "פוליטיים" שימשו כבעלי תפקידים מטעם האס אס ונפסק השימוש ברשת ההלשנות שפעלה לפני כן. הסלקציות בבלוק 11 נפסקו וכך גם ההוצאות להורג בירי מול "החומה השחורה" (מוכרת גם כ"קיר המוות"; מאוחר יותר הורה על הריסתה). ליבהנשל הורה על הריסת תאי העמידה (שבהם לא יכלו האסירים לשבת או לשכב). האסירים בצינוק זכו לחנינה וכן בוטלה הפקודה על הוצאת בורחים להורג במידה ונתפסו. לליבהנשל הייתה מאהבת בשם אנליזה היטמן, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, אותה הכיר כאשר שימשה כמזכירתו של ריכרד גליקס. היטמן נשלחה לשרת באס דה בקלגנפורט, שם התגלה שבשנת 1935 הייתה בקשר רומנטי עם יהודי ונאלצה בשל כך לשהות במעצר במך שלושה שבועות. בשל עברה פוטרה ממשרתה ועברה להתגורר עם ליבהנשל, שבדצמבר 1943 התגרש מאשתו (לה היה נשוי במשך 16 שנים ונולדו להם שלוש בנות ובן) ועזב את הבית. ליבהנשל והיטמן הגישו למטה האס אס בקשה להנשא. באפריל 1944 שלח פוהל, מפקדו של ליבהנשל, מכתב אליו וניסה לגרום לו להפרד מהיטמן. כיוון שהיטמן הייתה הרה, נאלץ הימלר לבסוף לאשר את נישואי הזוג. ב-19 במאי 1944 החזיר פוהל את רודולף הס כמפקד הבכיר של כל מתחם אושוויץ. ריכרד בר מונה לתפקיד מפקד אושוויץ I וליבהנשל נשלח לפקד על מחנה ההשמדה מיידנק. לאחר חיסול מחנה מיידנק בסביבות יולי 1944 נשלח לטריאסט, שם שימש כמפקד צוות האס אס באזור המבצעי החוף האדריאטי תחת פיקודו של אודילו גלובוצניק. לקראת תום המלחמה נמלט ליבהנשל לאוסטריה, שם נפל לידי הצבא האמריקני ונעצר. מאוחר יותר הוסגר לממשלת פולין. הוא הועמד לדין במשפט אושוויץ הראשון בקרקוב, נידון למוות ונתלה ב-24 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך. מדיה וקבצים בנושא ארתור ליבהנשל בוויקישיתוף ארתור ליבהנשל באתר יד ושם תום שגב: חיילי הרשע. דומינו, 1987, עמ' 64 - 65.
אקווריום: הופעות במפעל הפיס (מיני-אלבום של כנסיית השכל)

אקווריום: הופעות חיות במפעל הפיס הוא המיני-אלבום הראשון של להקת הרוק הישראלית כנסיית השכל, והחמישי שיצא לאור במסגרת הפרויקט המוזיקלי אקווריום. המיני-אלבום הוקלט במהלך הופעה של הלהקה באקווריום, וזה יצא לאור ב-20 באפריל 2022. יורם חזן – זמרה, גיטרה אקוסטית, סקסופון דוד רז – גיטרה חשמלית רן אלמליח – בס דניאל זייבלט – תופים עמי רייס – קלידים, מלודיקה אקווריום – הופעות במפעל הפיס, באתר מפעל הפיס
מיקלוש קושה

מיקלוש קושה (במקור מיקשה קסוביץ', בהונגרית: Kósa Miklós;‏ בודפשט, 25 במאי 1888 – בודפשט, 1945/1944) היה משפטן, סופר בתחום הכלכלי, עורך עיתון ועיתונאי יהודי-הונגרי. סבא רבא שלו מצד אמו היה מור פישר פרקשהאזי (תואר אצולה) היה יצרן הפורצלן המפורסם באיכות עולמית, הידוע ביותר בהונגריה. מיקשה קסוביץ' נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור קושה (קסוביץ'), פקיד רכבת ממלכתי, ושל לואיזה פישר (1858–1945) פרקשהאזי (קדומת תואר אצולה). הוא המשיך את לימודי המשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולאחר שסיים את הדוקטורט הפך לעיתונאי בעיתונים ובמגזינים גדולים. הוא היה העורך של "ידיעות כלכלה" (Gazdasági Hírlap), מגזין כלכלי חשוב. קושה תרגם את "בעיית העניים", ספרו של סידני וב. במלחמת העולם השנייה בריוני מפלגת צלב החץ הוציאו אותו להורג ביחד עם אשתו. אשתו הייתה אולגה קליין (1895–?), בתם של יוז'ף קליין ושל שרולטה גרינבאום, איתה התחתן ב-20 בדצמבר 1916 בטרזווארוש, בודפשט. ראשים מלחמתיים (1917) מלחמת הכסף (1917) בואו נייצר יותר (1917) אוגוסט שנת 1918 (1918) אדוני הכסף (1922) הכסף של בודפשט (1924) אנשי הזהב – תמונות אור וצל מהעולם הפיננסי ההונגרי (1927) לקסיקון בעלי ההון (1929) ספר תמונות כלכלי (1940) אֵיפֹה? עם מה? אֵיך? רכוש יהודי ויישוב יהודי בהונגריה. פרסום פרטי. (בודפשט, 1942) לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. בודפשט, 1929. גישה מקוונת הלקסיקון הגדול של רוואי, 20. כרך תוספת: 1927, גישה מקוונת (דרוש מנוי/הרשמה) אחדים מספריו, באתר bookline ספרו אוגוסט שנת 1918 ספרו מלחמת הכסף מיקלוש קושה, באתר "מרחב שם לאומי" מיקלוש קושה–אנדור קון: חוק העיתונות החדש וההסבר שלו, 1914 באתר Arcanum "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1046/1888. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-17. „Kósa Miklós dr. író tart előadást a fennállásának századik évét jubiláló herendi porcelángyárról, amelynek alapítója Fischer Mór, az előadónak dédapja volt" (1939. december 10.) Ujság, 15. évfolyam, 280. szám, 16. o. Online elérés "Kósa Sándor halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 469/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-17. Ezer halott a Nádor utcában (1947. február 8.) Képes Figyelő, 3. évfolyam, 6. szám "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1149/1916. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-17.
אקווריום: הופעות במפעל הפיס (מיני-אלבום של עמיר בניון)

אקווריום: הופעות חיות במפעל הפיס הוא המיני-אלבום החמישי של הזמר הישראלי עמיר בניון, והעשירי שיצא לאור במסגרת הפרויקט המוזיקלי אקווריום. המיני-אלבום הוקלט במהלך הופעה שקיים בניון באקווריום, וזה יצא לאור ב-2 ביוני 2022. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי עמיר בניון.  עמיר בניון – זמרה, בנג'ו אלעד לוי – כינור יניב דדון – גיטרה עדי גיגי – בס הלל אמסלם – כלי הקשה מתן כספי – כלי הקשה יהושוע לוי – קלידים סהר דוד – נאי אקווריום - הופעות במפעל הפיס, באתר מפעל הפיס
שמואל אדמון

האם התכוונתם ל... שמואל אדמון (קצין) (1914 – 1972) – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממקימי חיל התותחנים שמואל אדמון (כדורגלן) (יליד 1944) – כדורגלן עבר ישראלי
אגודת הקשתים המלכותית

אגודת הקשתים המלכותית (באנגלית: Royal Company of Archers) המוכרת גם בתור האגודה המלכותית היא מועדון קשתות ויחידת משמר צבאית טקסית, המשמשת כמשימות ייצוגיות של הכתר הבריטי בסקוטלנד. לאגודת הקשתים היסטוריה ארוכה בסקוטלנד כגוף ומועדון קשתות המעודד ומפתח קשתים מקומיים. לאורך למעלה מ-340 שנות קיומה, זוהתה האגודה עם אישים רמי דרג ובעלי השפעה בסקוטלנד, כאשר החל מ-1822 הגוף נבחר גם באופן רשמי כמשמר הכבוד של המונרך הבריטי בעת ביקוריו בסקוטלנד או באירועים שונים הקשורים לכס הבריטי. במהלך המאות ה-17 וה-18 בסקוטלנד, נערכו תחרויות לחימה ספורטיביות לפחות פעמיים בשנה. גברים זומנו על ידי השלטונות להשתתף על פי המחוז שלהם לפחות 20 יום לפני התחרות. השופטים האזרחיים לצד נציבים שמונו על ידי המלך פיקחו על גופי מיליציה אלו שנוצרו, חילקו אותם לפלוגות ומינו מפקדים. הלורדים והברונים נדרשו לספק רשימה לשופטים האזרחיים ולנציבי המלך של חברי הפלוגות, כולל את כלי הנשק שהביאו איתם. על ידי שימוש בחוקי התחרויות, גיבשו היעקוביטים תוכנית למיסוד כוח צבאי מחתרתי, באמתלה של ספורט, שניתן היה לגיס לפי הצורך. אגודה לעידוד ספורט הקשתות הוקמה בשנת 1676 כמועדון פרטי לקשתות. האגודה כללה אצילים ואנשים מכובדים, המרקיז מאת'ול היה הקפטן-גנרל הראשון של האגודה ב-1670. עם עלייתה לשלטון של המלכה אן, ומותו של המרקיז מאת'ול, מונה סר ג'ורג' מקנזי, אז לורד טרבט ומזכיר המדינה, ולאחר מכן את הרוזן מקרומארטי בתור קפטן-גנרל של האגודה. החברה השיגה מהמלכה אן אמנה תחת החותם הגדול של סקוטלנד, והקימה אותה כתאגיד ב-31 בדצמבר 1713 בתור חברה מלכותית. מכתבי פטנט אלה: החיו ואישרו, בשמם, את החוקים והחוקים הישנים של הפרלמנט שהעדיפו קליעה בחץ וקשת; נתנו להם סמכות לקבל חברים, לבחור נשיא, למנות קצינים מפקדים, ולהיפגש ולפעול במסגרת פיקוח הקצינים שלהם בצורה צבאית להטלת נשק לעתים קרובות ככל שיראו לנכון; ואסרו על השופט האזרחי להפריע לפעילותם. זכויות ופריבילגיות אלו תוכננו על פי אופן הכהונה הפיאודלית, וכדי להחזיקם בתשלום של הוד מלכותה וממשיכי דרכה. האגודה קיבלה את הזכויות וההרשאות הללו באמנה שלה מהמלכה אן ב-1704, בתמורה לכך שניתנה ב"גישה תמידית לכל התחתים הציבוריים, המישורים ושטחי המרעה המוקצים כדין לירי חיצים", החברה המלכותית נדרשת להציג לריבון שלושה חיצים דוקרניים על פי בקשה. בשנת 1714 כשבראשה עמד המרקיז מאת'ול מנתה האגודה כ-50 קשתים, בשנה שלאחר מכן, האגודה כבר הכפילה את מספר חברייה תחת הנהגתו של דייוויד ומיס, הרוזן ומיס הרביעי. לאחר המרד היעקוביטי של 1715 לא נערכו פעילויות ותחרויות במשך תשע שנים, אך הם התחדשו תחת ג'יימס המילטון, הדוכס החמישי של המילטון ב-4 באוגוסט 1724 במוסלבורג, לאחר 1734 שוב דעכו התחרויות הציבוריות עד לסיום המלחמות הנפוליאוניות ב-1815. כיום תפקידי האגודה העיקריים הם טקסיים, ומאז 1822 היא משמשת "משמר המלוכה בסקוטלנד" לאחר שמונתה למעמד זה כחלק מביקורו של ג'ורג' הרביעי באדינבורו. תפקידי האגודה כוללים השתתפות באירועים שונים במהלך הביקור המלכותי השנתי בסקוטלנד, מרגע שהמלך מתקרב במרחק של חמישה קילומטרים מאדינבורו, כולל מסדר הגדילים בקתדרלת סנט ג'יילס, מסיבת הגן המלכותית וטקס המפתחות בארמון הולירודהאוס והצגת דגלי יחידות ('צבעים') חדשים ליחידות צבאיות סקוטיות. סר ארצ'יבלד גרנט במדי האגודה, 1715 ד"ר נת'ניאל ספנס במדי האגודה, 1796 ג'ורג' דאגלס, רוזן מורטון ה-16, סביב 1800 חברי האגודה באדינבורו, 2006 מדי הקפטן-ג'נרל של האגודה במהלך הלוויית המלכה אליזבת השנייה, 2022 האגודה הארטילרית המכובדת מדיה וקבצים בנושא אגודת הקשתים המלכותית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגודת הקשתים המלכותית
נאנסי

המונח "ננסי" מפנה לכאן. לערך העוסק בנמוך במיוחד, ראו גמדות (פירושונים). נאנסי (בצרפתית: Nancy) היא עיר בחבל גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת. משמשת בירת מחוז מרת ומוזל. בעיר גרים כ-104,885 תושבים (נכון ל-2018). הסימנים המוקדמים ביותר להתיישבות בעיר הם משנת 800 לפנה"ס. המתיישבים הראשונים נמשכו לאזור ככל הנראה בשל ברזל שהיה קל יחסית לחציבה במקום, ונקודת מעבר רדודה בנהר מרת' שבה היה קל יחסית לצלוח אותו. ב-1050 בנה במקום ז'ראר, דוכס לורן, עיירה מבוצרת שנקראה אז נאנסיאקום. במאה ה-13 נבזזה העיר על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובהמשך נבנתה מחדש מאבן, ככל שגברה חשיבותה כבירת דוכסות לורן. שארל הראשון, דוכס בורגונדיה הובס ונהרג בקרב נאנסי ב-1477. אחרי מותו ב-1766 של סטניסלאב לשצ'ינסקי, שהיה דוכס לורן מ-1738 ולפני-כן מלך פולין, הפכה הדוכסות לפרובינציה צרפתית, שנאנסי נותרה בירתה. כשנוצר חבל לורן במחצית המאה ה-20, הוחלפה הבירה במץ. ב-1790, במהלך המהפכה הצרפתית, התרחש בנאנסי מרד, ולאחר שהוטל מצור על העיר, המורדים נורו או נעצרו. במלחמת העולם השנייה נכבשה נאנסי על ידי המשטר הנאצי. העיר שוחררה על ידי הארמייה השלישית של ארצות הברית בספטמבר 1944, בקרב נאנסי, במהלך המערכה בלורן. ערך מורחב – קהילת יהודי נאנסי בשנת 1286 רכשו יהודים בית קברות בכפר הסמוך לנאנסי, לקסו Laxou (החל מהמאה ה-20 הוא הפך לאחד הרבעים של העיר נאנסי). יישוב יהודי בעיר עצמה התקיים בנאנסי מאמצע המאה ה-14 ועד לגירוש היהודים מדוכסות לורן בשנת 1477. הקהילה התחדשה זמנית באמצע המאה ה-16, ולאחר מכן חדלה להתקיים עד ראשית המאה ה-18 תחת הדוכסות של לאופולד דוכס לוריין. בשנת 1790 נחנך בית הכנסת של קהילת יהודי נאנסי. בעקבות המהפכה הצרפתית, בשנת 1808 תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי צרפת, מנתה הקהילה היהודית בנאנסי כ־3,800 נפש. בזכות אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ואנשיהם חולצו יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת האקציה הראשונה שערכו הנאצים בעיר. על כך העניק יד ושם לכל אחד מהם את אות חסיד אומות העולם. החל מ-2020 רב העיר הוא החזן והזמר הרב שמואל שפירו. הכיכר המרכזית בעיר, כיכר סטניסלאס (על שם סטניסלאב לשצ'ינסקי), וכן הכיכרות הסמוכות לה, כיכר קרייר וכיכר אליאנס, הוכרו ב-1983 כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. הממלכה המאוחדת ניוקאסל על הטיין, הממלכה המאוחדת (מ־1954) בלגיה לייז', בלגיה (מ־1954) גרמניה קרלסרוהה, גרמניה (מ־1955) איטליה פדובה, איטליה (מ־1964) יפן קנאזוואה, יפן (מ־1973) ישראל קריית שמונה, ישראל (מ־1984) פולין לובלין, פולין (מ־1988) ארצות הברית סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית (מ־1991) ארצות הברית לה קרוס, ויסקונסין, ארצות הברית קהילת יהודי נאנסי אתר האינטרנט הרשמי של נאנסי נאנסי, ברשת החברתית פייסבוק נאנסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאנסי, ברשת החברתית אינסטגרם נאנסי, סרטונים בערוץ היוטיוב ננסי (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית נאנסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר התיירות הרשמי של העיר קהילת יהודי נאנסי, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" רשימת מקבלי אות חסידי אומות עולם ביד ושם, מצרפת. אדוארד ויגנרון בעמוד 70, פייר מארי בעמוד 67, צ'ארלס בוי בעמוד 11, פרנסואה פינו בעמוד 57 וצ'ארלס ת'ורון בעמוד 68 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרופ

במוזיקה, דרופ (Drop) או ביט דרופ (Beat Drop) היא נקודה ברצועת מוזיקה שבה מתרחש שינוי פתאומי של קצב או בייסליין, שקדם לו בילדאפ וברייק. הדרופ שצמח ממוזיקת הרוק של שנות ה-70 של המאה ה-20 ודיסקו, נמצא במגוון סוגות מוזיקליות, בין היתר מוזיקת דאנס אלקטרונית, מוזיקת טראפ EDM, מוזיקת היפ הופ, קיי-פופ ומוזיקת קאנטרי. הדרופים מבוצעים בדרך כלל ביישומים אלקטרוניים להפקה מוזיקלית, בין היתר סינתיסייזרים, דוגמי צלילים ומכונות תופים (כגון Roland TR-808 (אנ') שפופולרית בעיקר ביצירות מיאמי בס (אנ')). Young, Rob (2010). La guida alla musica moderna di Wire (באיטלקית). Isbn Edizioni. ISBN 978-88-7638-180-5. Harding, Charlie (19 בדצמבר 2016). "How the Pop-Drop Became the Sound of 2016". Billboard. {{cite journal}}: (עזרה) Owen, Frank (בפברואר 1990). "Pump the Bass". Spin. 5 (11): 22–24. {{cite journal}}: (עזרה)
אקווריום: הופעות במפעל הפיס (מיני-אלבום של אהוד בנאי)

אקווריום: הופעות חיות במפעל הפיס הוא המיני-אלבום השני של הזמר-יוצר הישראלי אהוד בנאי, והשלושים וחמישה שיצא לאור במסגרת הפרויקט המוזיקלי אקווריום מבית מפעל הפיס. המיני-אלבום הוקלט במהלך הופעה של בנאי באקווריום, וזה יצא לאור ב-26 בינואר 2023. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אהוד בנאי (למעט היכן שמצוין אחרת).  אהוד בנאי – זמרה, גיטרה מובילה, גיטרת קצב נושי פז – גיטרת קצב, גיטרה מובילה, קולות רקע עדי גיגי – קונטרבס, קולות רקע אקווריום – הופעות במפעל הפיס, באתר מפעל הפיס
בסיס חיל האוויר וייטמן

בסיס חיל האוויר ווייטמן (IATA:‏ SZL,‏ ICAO:‏ KSZL,‏ FAA LID:‏ SZL) הוא בסיס חיל האוויר של ארצות הברית הממוקם דרומית לקנוב נוסטר, מיזורי, ארצות הברית. הבסיס הוא ביתו הנוכחי של המפציץ B-2 Spirit. הבסיס נקרא על שם לוטננט שני ג'ורג' וייטמן, שנהרג במהלך המתקפה על פרל הארבור. המתקן משתרע על שטח של 22.525 קמ"ר ומתוחזק על ידי טייסת הנדסה אזרחית 509. אתר האינטרנט הרשמי של בסיס חיל האוויר וייטמן (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא בסיס חיל האוויר וייטמן בוויקישיתוף "About Whiteman AFB". www.whiteman.af.mil. נבדק ב-1 בספטמבר 2024. {{cite web}}: (עזרה)
פטקים ספור

פטקים ספור קולובו (בטורקית: Petkim Spor Kulübü) הוא מועדון כדורסל טורקי מהעיר איזמיר שבטורקיה המשתתף בליגת העל הטורקית בכדורסל ובליגת האלופות בכדורסל. המועדון הוקם ב-2013, והעפיל לראשונה ב-2020 לליגה הבכירה לאחר תפיסת מקומה של קבוצת אוניברסיטת טכניק איסטנבול שנקלעה לקשיים פיננסים. בעונת 2023/2024 סיימה הקבוצה במקום ה-7 והעפילה לשלב הפלייאוף בו הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד כפול לפנרבחצ'ה ועקב כך העפילה לשלב המוקדמות של ליגת האלופות בכדורסל, בשלב זה ניצחה הקבוצה את דן בוס ההולנדית ואת שולה באסקט הצרפתית והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של המפעל. מדיה וקבצים בנושא פטקים ספור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטקים ספור פטקים ספור, ברשת החברתית פייסבוק פטקים ספור, ברשת החברתית אינסטגרם
דארק ווייב

דארק ווייב או דארקווייב (באנגלית: Dark wave או Darkwave; באופן מילולי: הגל האפל; לעיתים מוכר גם כדום או דום ווייב) הוא ז'אנר מוזיקלי שצמח ממוזיקת הגל החדש והפוסט-פאנק (Punk) של סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. יצירות אלו מבוססות במידה רבה על טונאליות במפתח מינור ומילים אינטרוספקטיביות, אפלות, רומנטיות וקודרות, עם נימה של צער. הז'אנר כולל אלמנטים מקולד ווייב (אנ')‏, את'ריל ווייב (אנ')‏, רוק גותי, דארק ווייב נאו-קלאסי ונאופולק (אנ').‏ בשנות ה-80 של המאה ה-20, התפתחה בעיקר באירופה תת-תרבות לצד מוזיקת דארק ווייב, שחסידיה כונו wavers‏ או dark wavers‏. במדינות מסוימות, כמו גרמניה, כללה התנועה גם חובבי רוק גותי. מדיה וקבצים בנושא דארק ווייב בוויקישיתוף Steinberg, Shirley R.; Parmar, Priya; Richard, Birgit (2005). Contemporary Youth Culture. An International Encyclopedia. Volume II. Greenwood Publishing Group. p. 431. ISBN 0-313-33729-2. Dumeier, Michael: Smalltalk & Concerts, The Mettmist music magazine, issue 1, 1984, p. 24 Janning, Frank: The Lawyers of Death, SPEX. Musik zur Zeit, issue 9/86, September 1986, p. 10 Schubert, Dieter: Was ist ein Perfect Beat?, My Way music magazine, issue 9, 1988, p. 20 Farin, Klaus; Neubauer, Hendrik (2001). Artificial Tribes: Jugendliche Stammeskulturen in Deutschland (Orig.-Ausg. ed.). Bad Tölz: Tilsner. p. 139. ISBN 3-933773-11-3. OCLC 493304020. Hecken, Thomas; Kleiner, Marcus S. (2017). Handbuch Popkultur. J. B. Metzler Verlag. p. 79. ISBN 978-3-476-02677-4. Schmidt, Axel; Neumann-Braun, Klaus: Die Welt der Gothics. Spielräume düster konnotierter Transzendenz., Wiesbaden: VS Verlag für Sozialwissenschaften 2004, ISBN 3-531-14353-0, p. 270 Schilz, Andrea: Flyer der Schwarzen Szene Deutschlands: Visualisierungen, Strukturen, Mentalitäten. Waxmann Verlag, 2010, ISBN 978-3-8309-2097-7, p. 84. Reesman, Bryan (באפריל 1999). "The Scene Is Now: Dark Wave". CMJ New Music Monthly (68): 48. Female vocals, both wispy and operatic, have become fashionable, particularly in the Ethereal subgenre {{cite journal}}: (עזרה). Uecker, Susann: Mit High-Heels im Stechschritt, Hirnkost Verlag, 2014, ISBN 3-943-77453-8 Carstens, Olaf; Thalhofer, Frank: Duden - Das Fremdwörterbuch, Bibliographisches Institut, Auflage 11, 2015, ISBN 3-411-04061-0, p. 726 Farin, Klaus; Wallraff, Kirsten; Archiv der Jugendkulturen e.V., Berlin (1999). Die Gothics : Interviews, Fotografien (Orig.-Ausg. ed.). Bad Tölz: Tilsner. ISBN 9783933773098. Matzke, Peter; Seeliger, Tobias (2002). Die schwarze Musik-Szene in Deutschland (2., erg. Aufl. ed.). Berlin: Schwarzkopf & Schwarzkopf. p. 217. ISBN 3-89602-332-2. OCLC 742385153. Haumann, Melanie: Fetisch Weiblichkeit. Der Mythos der schönen Frau?, Verlag für Wissenschaft und Forschung, 2001, ISBN 3-897-00326-0, p. 2 Farin, Klaus: "Jugend, Gesellschaft und Recht im neuen Jahrtausend", Forum Verlag Godesberg, 2003, ISBN 3-930-98284-6, p. 66 Hodkinson, Paul: Goth. Identity, Style and Subculture, Bloomsbury Academic, 2002, ISBN 185973605X, p. 50
פליסדו

פליסדו (באנגלית: Palisadoes) הוא טומבולו דק המשמש כהגנה טבעית לנמל קינגסטון, ג'מייקה. נמל התעופה הבין-לאומי נורמן מנלי והעיירה ההיסטורית פורט רויאל נמצאים בפליסדו. הימאי הנרי מורגן נקבר בבית הקברות שבפליסדו, עד שזה שקע בקרקעית הים לאחר רעידת אדמה באזור שהתרחשה ב-1692 (אנ'). ב-2023 נעשה מאמץ מצד ארגונים מסוימים על מנת לטהר את המקום כדי לטפל בזיהום אפשרי שעלול להיווצר על ידי פלסטיק ושריצות של מקקים ומכרסמים. מדיה וקבצים בנושא פליסדו בוויקישיתוף Pieces of the Past: Henry Morgan, the Pirate King, Jamaica Gleaner