laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פילושמיות

פִילוֹשמיות (באנגלית: Philosemitism, נקרא גם: יודופיליה - Judeophilia) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי יהודים או כלפי מדינת ישראל, התרבות וההיסטוריה היהודית והאמונה בהשפעות החיוביות של היהדות ובני העם היהודי בקרב העמים. הפילושמיות מילאה תפקיד מכריע באפשרות התפתחותה של הציונות (כגון הצהרת בלפור) וכן בתמיכה המתמשכת רבת השנים של ארצות הברית במדינת ישראל. רעיונות פילושמיים קיבלו חיזוק משמעותי בעולם המערבי לאחר השואה. הרעיון בדבר פילושמיות (שהיא היפוכה של ה"אנטישמיות") ליווה את ההיסטוריה היהודית לאורך שנות גלותם ושנות מאבקם לאמנציפציה ולתחייה לאומית, והוא מוצהר על ידי הוגי דעות כגון הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה במאה ה-19, שנודע כמתנגד נחרץ ומובהק של האנטישמיות. החיבה אל היהדות והיהודים יכולה להשתקף בגילוי עניין ואהדה כלפי תנועות פוליטיות יהודיות, כמו הציונות, כלפי מדינת ישראל וברצון להכיר את השפות, התרבות וההיסטוריה היהודית. היא באה לידי ביטוי בעתות מצוקה כמו פרעות, עלילות דם, שואה, מלחמות מגן, על ידי התגייסות לטובת היהודים הנרדפים או הנאבקים על קיומם, בהגנת ערכי היהדות וספריה וכו'. בעתות שלום היא מיתרגמת גם בהתנדבות זרים במפעל הקיבוצי או במפעלי רווחה ואחרים בישראל, הזדהות עם תנועות אידאולוגיות יהודיות משמאל ומימין, התגייסות לניסיונות של תחיית התרבות היהודית במקומות בהן היא חוסלה (כמו בחצי האי האיברי או במדינות אירופאיות אחרות, לאחר השואה) או בהירשמות לקורסים בנושאים יהודיים כמו: יהדות, קבלה, עברית ושפות יהודיות. גישה פילושמית יכולה לנבוע מרקע אידאולוגי מגוון: דתי, מוסרי, הומניסטי, סוציאליסטי, רציונליסטי, גזעני, או רקע פסיכולוגי - של יחסים בינאישיים של היכרות עמוקה, חברות או אהבה עם יהודים. מבין הפילושמים הבולטים ניתן למנות את סר וינסטון צ'רצ'יל שכתב: יש אנשים שאוהבים את היהודים, ויש כאלו שלא. אך אף אדם חושב לא יכול להכחיש את העובדה שהם, ללא שאלה בכלל, הגזע האדיר והמדהים ביותר שהופיע בעולם. המקור באנגלית Some people like the Jews, and some do not. But no thoughtful man can deny the fact that they are, beyond any question, the most formidable and most remarkable race which has appeared in the world. — סר וינסטון צ'רצ'יל. מבקר הספרות היהודי ארתור סנדאואר הציע כי הן בבסיס האנטישמיות והן בבסיסה של הפילושמיות ישנה עמדה יסודית (שאותה כינה "אַלוֹשמיות") הרואה ביהודים זרים ואחרים. גם בנוגע לעמים ותרבויות אחרות, במידה כזאת או אחרת, קיימים מושגים המתייחסים לגישות עוינות או אוהדות של הזרים כלפיהם. דוגמה מובהקת קיימת אצל היוונים המדברים על זרים "פילוהלנים" ו"אנטיהלנים", חלוקה שבאה לידי ביטוי, בין השאר, בעת מאבק העם היווני בעד עצמאות במאה ה-19. ציונות נוצרית מאמר על פילושמיות באתר הקונסוליה האמריקאית ליהדות ציטוטים של פילושמיים פילושמיות, דף שער בספרייה הלאומית "פילו" או "פיליה" היא מילה ביוונית עתיקה שפירושה "אהבה". יש לציין גם יוצאים מן הכלל: לא כל מי שהחליט ללמוד על יהדות, קבלה, עברית או תרבות יהודית הוא בהכרח אוהד ישראל.יש לפעמים העושים זאת לצורך אפולוגטיקה של דתות או אידאולוגיות אחרות. https://www.jewishfairlawn.org/about-the-jews.html ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסה רודריגס

חֶסֶה רודריגס רואיס (בספרדית: Jesé Rodríguez Ruiz; נולד ב-26 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני. ידוע בשמו הפרטי, חסה. חסה נולד בלאס פאלמאס שבאיים הקנרים. הוא הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד בגיל 14, ושיחק בכל מחלקות הנוער של הקבוצה עד שהגיע לריאל מדריד קסטיליה. ב-12 בדצמבר 2012 ערך חסה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת במסגרת גביע המלך במשחק מול פונפורודינה לאחר שהחליף את כריסטיאנו רונאלדו 15 דקות לסיום המשחק. שבועיים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במשחק מול ריאל סוסיאדד לאחר שעלה כמחליף. בעונת 2012/2013 הבקיע 22 שערי ליגה בליגה הספרדית השנייה ובכך שבר את שיאו של אמיליו בוטראגניו, שהיה עד אז שיא הכיבושים של הליגה השנייה. ב-24 ביולי 2013 הודיעה ריאל מדריד באופן רשמי על הארכת חוזהו של השחקן עד לעונת 2017, כאשר בכל עונה ירוויח מיליון אירו, עם סעיף שחרור של מעל ל-250 מיליון אירו. בנוסף, חסה הועלה לקבוצה הבוגרת בעונה זאת. את שער הבכורה שלו במדי הבוגרים הוא כבש במשחק מול ברצלונה בתאריך 26 באוקטובר 2013 בהפסד 1–2. הפריצה שלו הגיעה כשכבש נגד ולנסיה שער ניצחון, ושבוע וחצי לאחר מכן כבש את השער היחיד במשחק נגד פריס סן-ז'רמן. ארבעה ימים לאחר מכן בישל נגד סלטה ויגו שער ראשון במשחק בניצחון קבוצתו 0–3. במשחק שמינית גמר ליגת האלופות חסה נפצע קשות עקב תיקול גס של סיאד קולסינאץ, פציעה שגרמה לו להיעדר לזמן רב. בהמשך העונה ריאל מדריד זכתה בגביע הספרדי ובליגת האלופות בלעדיו. חסה חזר מהפציעה ב-2 בדצמבר 2014 במשחק במסגרת גביע המלך נגד קבוצת קורניה מהליגה השלישית, ואף כבש את אחד מהשערים במשחק בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 0–5. ב-8 באוגוסט 2016 חתם לחמש שנים בפריז סן-ז'רמן. ב-31 בינואר 2017 הושאל חסה ללאס פאלמס עד תום העונה. ב-16 באוגוסט 2017 הושאל חסה לסטוק סיטי לעונה אחת. ב-19 באוגוסט כבש חסה את שער הבכורה שלו בסטוק בניצחון 0–1 על ארסנל. ב-29 בינואר 2019 הושאל לריאל בטיס עד לסוף העונה. בספטמבר של אותה שנה הושאל לספורטינג ליסבון עד לסוף עונת 2019/2020. בתחילת עונת 2020/2021 שב לפריז סן-ז'רמן. ב-10 בספטמבר 2020 שיחק את משחקו הראשון לעונה, כמחליף במשחק ההפסד 0–1 מול מץ, אך ב-6 בדצמבר 2020 הודיעה הקבוצה על שחרורו. ב-1 בפברואר 2021 חזר ללאס פאלמס וחתם עד לסוף העונה. ביוני 2022 חתם באנקרגוג'ו. בינואר 2023 שוחרר מהקבוצה. ב-10 בפברואר 2023 חתם חסה בסמפדוריה עד לסוף העונה. ב-7 בספטמבר 2023 חתם בקוריטיבה עד לסוף העונה. חסה רודריגס היה חלק מנבחרות הנוער של ספרד בשנים 2009–2014. באליפות אירופה לנוער לשנת 2012 כבש את שער הניצחון לטובת נבחרתו במשחק הגמר מול יוון. כמו כן, זכה בתואר כמלך השערים של הטורניר. ריאל מדריד אליפות ספרד: 2011/2012 הגביע הספרדי: 2013/2014 ליגת האלופות: 2013/2014, 2015/2016 הסופר קאפ האירופי: 2014 אליפות העולם לקבוצות: 2014 פריז סן-ז'רמן הסופר קאפ הצרפתי: 2017 מדיה וקבצים בנושא חסה רודריגס בוויקישיתוף חסה רודריגס, ברשת החברתית פייסבוק חסה רודריגס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חסה רודריגס, ברשת החברתית אינסטגרם חסה רודריגס, באתר Transfermarkt חסה רודריגס, באתר Soccerway חסה רודריגס, באתר BDFutbol חסה רודריגס, באתר WorldFootball.net חסה רודריגס, באתר FootballDatabase.eu חסה רודריגס, באתר ESPN עושה צרות: חסה שוחרר מפ.ס.ז' בעקבות סקנדל, באתר ONE‏, 6 בדצמבר 2020
קולות מן ההרים

קולות מן ההרים (באנגלית: And the Mountains Echoed) הוא רומן מאת הסופר האמריקני ממוצא אפגני ח'אלד חוסייני. זהו ספרו השלישי של חוסייני, אשר יצא בעקבות שני רבי המכר הקודמים שלו, "רודף העפיפונים" ו"אלף שמשות זוהרות". הספר יצא לאור ב-21 במאי 2013 בארצות הברית. בבסיסו של הסיפור נמצא סיפורם של שני אחים, עבדאללה, האח הבכור, ופארי, האחות הצעירה. שני האחים גדלים, יחד עם אביהם סאבור ואמם החורגת פרוואנה, בכפר קטן ונידח באפגניסטן, ונסיבות חייהם מתאפיינות בעוני מרוד, אשר מעלה ספקות באשר ליכולתם של ההורים לטפל בילדיהם. בו בזמן, אחיו של אבי המשפחה ודודם של שני האחים, נאבי, אשר מועסק כמשרתו של סולימאן, אדון בעל נכסים בעיר קאבול, מגלה כי אדונו גמר בדעתו להתחתן עם נילה, בת למשפחה מכובדת מאצולת העיר, אך מי שמוכרת כאישה פרועה בעלת גינונים מפוקפקים. זמן קצר לאחר החתונה, מתגלה כי אין באפשרות בני הזוג להעמיד צאצאים, למגינת ליבה של נילה. בעקבות זאת הוגה נאבי רעיון, לפיו בני הזוג יאמצו את פארי, בתו הצעירה של גיסו העני סאבור, ובכך מחד יחלצוה מחיי העוני הצפויים לה, ומאידך יאפשרו לבני הזוג להתברך בחוויית ההורות. חרף רתיעתו הראשונית של אבי המשפחה, סאבור, מהרעיון המוצע, בסופו של דבר התוכנית מתבצעת, כאשר בעוד פארי מאומצת על ידי הוריה החדשים ושוכחת לאיטה את בני משפחתה הישנים, אחיה עבדאללה, אשר קשור בכל מאודו לאחותו הקטנה, ממאן לשכוח את אחותו, חרף חלוף הזמן. במסגרת עלילת הספר, מתאר חוסייני, נוסף על סיפורם של שני האחים, סיפורים נוספים, אשר מתארים אספקטים רבים בחייהם של ילידי אפגניסטן במהלך התקופה שבין הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ותקופת הכיבוש האמריקאי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בין היתר מסופר סיפורו של נאבי, המשרת הנאמן, אשר במהלך השנים מגלה כי תשוקתו הגדולה של אדונו אינה דווקא לאשתו, אלא אליו, תחושה אשר מביאה את אשתו נילה, יחד עם בתה המאומצת פארי, לעזוב את אפגניסטן לצמיתות. כמו כן מתואר סיפורם של שני האחים, אידריס וטימור, אשר עזבו את אפגניסטן בילדותם וכעת מבקשים לשוב אליה, אך נאלצים להתמודד עם תחושת הזרות אשר הארץ משרה עליהם. בנוסף מסופר סיפורו של מרקוס, רופא ממוצא יווני, אשר בחר להקדיש את חייו לסיוע לנזקקים כתוצאה ממאבקה של ידידתו בחולייה, ולבסוף מוצא עצמו באפגניסטן. חרף חלוף השנים, מצליחה פארי, כעת גברת זקנה בעלת משפחה משלה המתגוררת בצרפת, לגלות את האמת אודות מוצאה, ובעקבות זאת פועלת לשם מציאתו של עבדאללה, אחיה האובד, אשר מתגורר בארצות הברית. אחיה, על אף שהקים משפחה משלו, מעולם לא שכח אותה, ואף ביטא את כמיהתו לאיחוד מחדש של שני האחים בדרך בלתי צפויה. הסיפור עצמו מסתיים באיחוד מחדש של שתי המשפחות, ומתבטא ביחסיה של פארי, האחות הצעירה שהתאחדה לבסוף עם אחיה הבכור, עם פארי, בתו של עבדאללה, אשר קיומה הערטילאי של דודתה היה בעל משקל ממשי לכל אורך חייה, וכעת ציפייתה לבסוף מתגשמת. הספר "קולות מן ההרים", באתר "סימניה" דף הספר באתר הוצאת מטר דף הספר באתר "ספרים" עלית קרפ, הסנטימנטליות הדביקה של ח'אלד חוסייני, באתר הארץ, 20 ביוני 2013 עמיחי שלו, "קולות מן ההרים": טלנובלה מהוקצעת, באתר ynet, 3 ביולי 2013 יואב שי‏, ח'אלד חוסייני לא מצליח לשחזר את ההצלחה ב"קולות מן ההרים", באתר וואלה, 14 ביולי 2013 שישבת, בלעדי: הסופר המצליח ח'אלד חוסייני מדבר, באתר ישראל היום, 8 בנובמבר 2013 קולות מן ההרים, באתר OCLC (באנגלית)
ורדיגר

ורדיגר הוא שם משפחה אשכנזי. האם התכוונתם ל... אברהם ורדיגר – איש ציבור דתי ישראלי דוד ורדיגר – חזן וזמר חסידי. מחלוצי תעשיית המוזיקה החסידית. יידל ורדיגר – זמר חסידי אמריקאי, בנו של מרדכי ישראל ורדיגר – זמר חסידי אמריקאי, בנו של מנדי מנדי ורדיגר – זמר חסידי אמריקאי, בנו של דוד מרדכי ורדיגר ("מרדכי בן דוד") - זמר חסידי אמריקאי, מגדולי הזמר החסידי, בנו של דוד רחביה ורדיגר – איש מערכת הביטחון הישראלית
סמל ולנסיה

סמל ולנסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית ולנסיה שבספרד. הסמל יורש את עיצובו מסמלו של פדרו הרביעי, מלך אראגון והוא מורכב ממגן זהב שעליו ארבעה פסים אדומים - סמלה של ממלכת אראגון. המגן מוטה ב-45° שמאלה (לעין הצופה, בהרלדיקה זוהי נטייה ימינה) ומעליו מותקנת קסדה כסופה שהמצחה שלה סגורה. לקסדה מעטה כחול מצידו האחד ואדום מצידו השני, ועל הצד הכחול צלב איניגו אריסטה (Iñigo Arista; צלב פאטה שמזרועו התחתונה בולט משולש צר) כסף. מעל הקסדה, מופיע כתר אראגון העשוי זהב ולו שמונה פרחי חבצלת ושמונה פרחים מעוטרים בפנינים. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת. הציצה היא דרקון זהב שכנפיו פרושות, שיניו לבנות ולשונו אדומה. הסמל לא היה בשימוש במהלך שלטונו הרודני של פרנסיסקו פרנקו שניסה לאחד את כל חלקי ספרד ולא התיר גילויי ייחודיות ועצמאות. לאחר הקמת הקהילה האוטונומית, הוא נקבע בחוק ב-13 בדצמבר 1984. ההבדלים העיקריים בין הסמל הנוכחי לסמלו של פדרו הרביעי הם בקסדה ובעטרה שהיו אז בסגנון שנחשב מלכותי וכעת הם "פשוטים" יותר. דגל ולנסיה הסמל בחוק, סעיף 3, ויקיטקסט (בספרדית)
יהושע אבן שועיב

רבי יהושע אבן שועיב (1280 בקירוב - 1340 בקירוב), רב ספרדי המפורסם בספר הדרשות שלו. הוא מוכר כתלמידו של הרשב"א, וכרבים מתלמידי הרשב"א (ר' יעקב ב"ר חננאל סקילי, רבנו בחיי; כך גם רבו של הרשב"א - רבנו יונה גירונדי) גם הוא כתב ספר דרשות על התורה. דרשותיו נאמרו, כנראה, בפני הציבור בשבתות. כך יש להסיק מסיומו לדרשה בפרשת ואתחנן, בה הוא מציין ששבת זו חלה בחמישה עשר באב. גורם זה מסביר כמה מאפיינים של הדרשות, שנועדו ללמד את העם את המוסר ומעט הלכות הנלמדים מפרשת השבוע. לעיתים הוא מקשר, ביצירתיות רבה, חלקים שונים בפרשה לכלל מאמר מוסרי-השקפתי מקיף, או מעיר הערות – דומות במידת-מה לתועליות הרלב"ג, אלא שהן מורחבות ברוח הדרשנות – על הפרשה. ספר דרשותיו נדפס לראשונה בקושטא, בשנת ה'רפ"ג. ספר נוסף שלו הוא באור על פירוש הרמב"ן לתורה אשר נדפס על שם רבי מאיר אבו סהולה וכיום הוכח שהוא של אבן שועיב וכנראה נערך על ידי השני. תלמידו הוא רבי מנחם בן זרח, מחבר הספר "צידה לדרך". תלמיד נוסף היה רבי יוסף בן שלום אשכנזי המכונה רבי יוסף הארוך. רבי יהושע אבן שועיב באתר דעת מרדכי מרגליות (עורך כללי), "ר' יהושע אבן שועיב", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 714, באתר היברובוקס דרשות על התורה לר' יהושע אבן שועיב, ירושלים, תשכ"ט (צילום דפוס קראקא, שנת של"ג/1573), עם מבוא מאת שרגא אברמסון, באתר היברובוקס באור רבי יהושע אבן שועיב לפירוש הרמב"ן אשר נדפס על שם רבי מאיר בן שלה אביסהולה, באתר HebrewBooks ר' יהושע אבן שועיב ויחסו לסגפנות, דעת, כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה, יב, תשמ"ד אגדה ופרשנותה בדרשות על התורה לר' יהושע אבן שועיב, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, ה, תשמ"ח שתי דרשות חדשות לר' יהושע אבן שועיב, קבץ על יד ספר היובל ח"ב, ס"ח ספר יא, תשמ"ט דרשנים, דרשות וספרות הדרוש בספרד, בתוך: מורשת ספרד, בעריכת חיים ביינארט, ירושלים: מאגנס, תשנ"ב שבת כזו חלה בשנת ה'ס"ד, הס"ז, ה'ע"א, ה'צ"א, ה'צ"ה, ה'צ"ח (לפני כן ואחר כך - פער של 20 שנה) ראה דברי אברמסון בקישורים חיצוניים צדה לדרך, זכרון יעקב, תשל"ז (צילום דפוס ורשה, שנת ה'תר"ם/1880), באתר היברובוקס
רובר דה פוון

רובּר דה פֵווָן (בצרפתית: Robert de Févin שלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16) היה מלחין צרפתי מתקופת הרנסאנס. רובר היה אחיו של אנטואן דה פוון, מלחין מפורסם פי כמה בחצר לואי ה-12 מלך צרפת. לא ידוע אם היה מבוגר או צעיר מאנטואן. מעט מאוד ידוע על חייו, פרט לכך שנולד או בקמברה או באראס, שם נולד אחיו, ושם כיהן אביו כחבר מועצת העירייה בשנת 1474. הוא כיהן כמנצח מקהלה בקמברה, אצל הדוכסים מסבויה, בערך בסביבות 1500; ייתכן אף שנולד שם. יש אזכורים של "האחים פוון" כמלחינים מאותו זמן. ייתכן שרובר מת סמוך לשנת 1518, כמסתבר מרשומת זיכרון שנכתבה בעותק של ה"מיסה לה סול מי פה רה", שהועתקה כנראה בסביבות שנה זו. רובר דה פוון כתב מיסות, מוטטים וקינות, אף כי רק מקצת יצירתו שרד. שלוש מיסות, קרדו בארבעה קולות מתוך מיסה (שיתרה הלך לאיבוד), שתי יצירות לטקסט של קינות ירמיהו, אנטיפון לכבוד הבתולה מריה בחמישה קולות (Alma Redemptoris mater) והמוזיקה למוטט בשישה קולות (ללא הטקסט) הם כל השרידים ליצירתו. מבחינה סגנונית, הדמיון בין כתיבתו לזו של אחיו אנטואן ניכר עד כדי כך, שאחדות מיצירותיו של רובר יוחסו בטעות לאנטואן. יש ראיות לכך שרובר חיקה את סגנון כתיבתו של ז'וסקן, כיוון שלא זאת בלבד שהעתיק את הפוליפוניה החלקה של המלחין המפורסם יותר אלא אף ביסס שתיים מן המיסות שלו ישירות על יצירות של ז'וסקן. חלק מן המוזיקה של פוון נמצא בקודקס מדיצ'י משנת 1518. "Robert de Févin", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 David Fallows: "Robert de Févin", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 2, 2006), (subscription acces רובר דה פוון, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד פלואוס, "רובר דה פוון" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב
גרי גובנר

גרי ג'יי גובנר (באנגלית: Gary Jay Gubner‏; נולד ב-1 בדצמבר 1942), הוא אתלט ומרים משקולות אמריקאי-יהודי בעבר, הוא שיאן עולם באולם בהדיפת כדור ברזל וסגן אלוף עולם בהרמת משקולות במשקל של מעל 105 ק"ג. בעל 3 מדליות זהב מהמכביה (השישית 1961). גובנר נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים, אביו יליד צ'כיה ואמו ילידת פולין. החל להתאמן לראשונה בהדיפת כדור ברזל בגיל 16. בגיל 18 החל ללמוד הנהלת חשבונות באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1961 השתתף גובנר בסבב תחרויות באירופה. באחת התחרויות הגיע למוסקבה באותה העת ברית המועצות ובערב שבת הלך להתפלל בבית הכנסת המקומי. אותה שנה הוא השתתף במכביה השישית וזכה ב-3 מדליות זהב, בהרמת משקולות, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.32 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.03 מטר. בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בתחילת פברואר 1962 קבע גובנר בהדיפת כדור ברזל, שיא עולם חדש באולם של 18.46 מטר, שיפור של 22 ס"מ לשיאו של בן ארצו פרי אובריאן. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק, הוא שיפר את שיאו העולמי פעמיים, בהדיפה השנייה קבע שיא עולם חדש של 19.76 מטר ובהדיפה האחרונה הוא קבע שיא עולם חדש של 19.80 מטר. אותה שנה הוא אף זכה באליפות ארצות הברית באתלטיקה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ביוני אותה שנה הוא הדף את כדור הברזל לשיא אישי חדש של 19.88 מטר. בתחרות גביע העולם בהרמת משקולות שנערכה בבודפשט שבהונגריה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקטגוריה של מעל 90 ק"ג בתוצאה של 497.5 ק"ג, אחרי יורי ולסוב מברית המועצות (540 ק"ג) ונורברט שמנסקי בן ארצו (537.5 ק"ג). במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (1964) ניסה גובנר להשתתף הן בהרמת משקולות והן בהדיפת כדור ברזל, אך לאחר שסיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל (18.54 מטר) הוא לא נכלל בנבחרת האתלטיקה, אך כן נכלל בנבחרת הרמת המשקולות לאחר שסיים שני בהרמת משקולות (502.5 ק"ג). במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בהרמת משקולות בקטגוריה של מעל 90 ק"ג, בתוצאה של 512.5 ק"ג (לחיצה: 175.0 ק"ג, הנפה: 150.0 ק"ג, ודחיקה: 187.5 ק"ג). בגביע העולם בהרמת משקולות שנערך בטהראן שבאיראן בשנת 1965 זכה גובנר במדליית כסף בקטגוריה של מעל 90 ק"ג בתוצאה של 545.0 ק"ג, אחרי לאוניד ז'בוטינסקי מברית המועצות (552.5 ק"ג) ולפני קרוי אשר מהונגריה (522.5 ק"ג). באליפות ארצות הברית בהרמת משקולות שנערכה בשנת 1966 זכה גובנר במדליית זהב בקטגוריה של מעל 90 ק"ג בתוצאה של 532.5 ק"ג, לפני בוב בדנרסקי (512.5 ק"ג) ונורברט שמנסקי (475 ק"ג). ב-2006 הונצח גובנר ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. בשנים 1962 ו-1963 דורג גובנר ראשון בעולם בהדיפת כדור ברזל באולם ובשנת 1962, שני בעולם בהדיפת כדור ברזל (19.78 מטר). גרי גובנר, באתר olympedia.org גרי גובנר, באתר Track and Field (גברים) גרי גובנר באתר International Jewish Sports Hall of Fame (באנגלית) דבר הספורט - "הענק" היהודי - גובנר בכושר מצויין, דבר, 30 ביוני 1961 גובנר מחזיק ב-4 שיאי עולם לנוער בהרמת משקולות, מעריב, 2 באוגוסט 1962 George Cohen, Gary Gubner: Teen-Age Super Athlete, Strength & Health, June, 1962 א. דורון, דמויות בולטות במכביה, מעריב, 27 באוגוסט 1961 שמואל טל (עיתונאי), המכביות שהיו מה-6 עד ה-9, דבר, 10 ביולי 1977 גובנר שבר שיא, מעריב, 4 בפברואר 1962 גובנר הדף כדור ברזל 19.80 מטר, דבר, 18 בפברואר 1962 גרי גובנר, מעריב, 21 ביוני 1962 הרמת משקולות - ולאסוב אלוף עולם ברביעית, מעריב, 24 בספטמבר 1962 גם האתלטים האמריקאים נאבקים ב"מינימום האולימפי", מעריב, 5 ביולי 1964
קריאה אחרונה

קריאה אחרונה (באנגלית: Last Call) הוא מונח מתחום הברים והמסעדנות, בו מודיעים ללקוחות העסק, על כוונת מנהל העסק לסגור אותו (או חלקים ממנו). כאשר מודיעים בעסק על קריאה אחרונה, זהו סימן שניתן להזמין משקה אלכוהולי אחרון (או כל מנה אחרת כגון: קפה, קינוחים וכו') בפרק זמן קצר ולא לאחר מכן. הסימן כולל בהכרזה בקול רם ולעיתים מלווה בצלצול פעמון או הבהוב האורות. קריאה אחרונה מאפשרת למנהל העסק לשלוט בשעת הסגירה של העסק. חישוב פשוט של הזמן שלוקח ללגום משקה מאפשר למנהל העסק לכוון את לקוחותיו לעזוב את העסק בשעה הרצויה. פעולה זו מאפשרת להאריך את זמן הפעילות העסקית ולקצר את זמן הסגירה של העסק על ידי סגירת עמדות לא פעילות או יעילות מוקדם יותר משעת הסגירה הרשמית של בית העסק ובכך למקסם רווחים. על פי רוב, השעות שלפני סגירת העסק הן דלות בהזמנת מנות. קריאה אחרונה מדרבנת לקוחות המתלבטים אם להזמין משקה או לאו להזמין כל עוד ניתן ובכך חלה בעסק עלייה רגעית בכמות ההזמנות. ישנן מדינות בהן אסור להגיש אלכוהול אחרי שעה מסוימת בלילה וקריאה אחרונה באה כדי להגביר את כמות ההכנסות לפני שמכירת אלכוהול הופכת להיות עבירה פלילית. בר (עסק) פאב יובל יועז, ועדת השרים אישרה הצעה לסגור פאבים ב-2 בלילה, באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פהאד

פהאד הוא נגמ"ש אופני מתוצרת מצרים בהנעת 4X4. הנגמ"ש מיוצר החל משנת 1986 וכ-1,400 ממנו נמצאים בשירות צבא מצרים. בראשית שנות השמונים הזמין צבא מצרים בחברת החימוש הגרמנית הנשל-והרטכניק (Henschel-Wehrtechnik) את תכנונו של רכב קרבי משוריין לתנאי שטח מגוונים. הייצור החל בשנת 1985 במצרים במפעל "קאדר", סמוך לקהיר. השלדה היא של חברת מרצדס-בנץ. הנגמ"ש נע על 4 גלגלים עטויים צמיגים בהנעת 4 על 4. הוא חמוש בדרך כלל ב-3 מקלעי 7.62 מ"מ, אך ניתן לחמשו גם בתותח אוטומטי 30 מ"מ רוסי מדגם 2A42 וכן בטילי נ"ט מדגמי 9M111 פאגוט ו-9M113 קונקורס. שריונו פשוט יחסית ומורכב מלוחות פלדה. בנוסף לצבא מצרים, נמצא "פהאד" בשירות צבאות נוספים - כווית, בנגלדש, אלג'יריה, עומאן, סודאן וקונגו. בעבר היה גם בשימוש הצבא העיראקי. נגמ"ש פהאד שחטפו מחבלים אסלאמיסטים היה מעורב במתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה ב-5 באוגוסט 2012 והושמד על ידי צה"ל. מדיה וקבצים בנושא פהאד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדסה רלב"ג

הדסה רלב"ג (נולדה באב תש"ו 1946) היא פעילה פוליטית חרדית. רלב"ג נולדה באב תש"ו בישראל לשלום ושרה אפשטיין. אביה שלום היה המנהל של ישיבת מאה שערים. נשואה לרב יצחק רלב"ג, חבר מועצת הרבנות הראשית ולשעבר יו"ר המועצה הדתית ירושלים. הקימה את המכון להנדסה רפואית ומכשור רפואי בבית החולים הדסה עין כרם. רלב"ג שימשה כחברת הנהלה בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה ומשתייכת לחבר הנאמנים של המכללה להנדסה בירושלים. היא שימשה שתי קדנציות כחברה במועצת הכבלים והלוויין, תפקיד שאליו מונתה על ידי אהוד אולמרט והוארך בקדנציה נוספת על ידי דליה איציק ובקדנציה זאת נלחמה נגד החזרת ערוץ פלייבוי למסך. בתשע"ג התפרסמה במגזין נשים מבית מקור ראשון ברשימת 20 הנשים החרדיות המשפיעות ביותר. בתה ציפורה נשואה לרב דוד לאו, הרב הראשי לישראל ולשעבר רב העיר מודיעין. בנה הרב מרדכי הוא דיין ובנה הרב אהרן הוא משיב בישיבת חברון. שוקי שדה, האלדד יניבים של היום - המאעכרים שמחברים בין ההון-שלטון-עיתון, באתר TheMarker‏, 18 בינואר 2013
סוזן דאוני

סוזן ניקול דאוני (לבית לוין; נולדה ב-6 בנובמבר 1973) היא מפיקת סרטים יהודייה-אמריקאית. עד לפברואר 2009 הייתה מנהלת מחלקת סרטי האימה ב-Dark Castle Entertainment (שלוחה של Silver Pictures). עברה לעבוד עם בעלה השחקן רוברט דאוני ג'וניור, ושניהם הקימו את חברת ההפקות המשותפת Team Downey. נולדה בשם סוזן ניקול לוין בפרבר שאומברג של שיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית, למשפחה יהודית. היא נשאה את נאום הפרידה בטקס סיום בית הספר התיכון שאומברג בשנת 1991. מתוך עניין בקידום קריירה של הפקת סרטים, סוזן עברה לקליפורניה שם סיימה בהצטיינות יתרה את בית הספר לאומנויות הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה. היא התחילה לעבוד בThreshold Entertainment (אנ'), שם פיקחה על ההתקדמות והפקה של פרויקטים. אלו כללו את הסרטים "מורטל קומבט", "מורטל קומבט 2" וכן את סדרת הטלוויזיה בת 22 הפרקים "מורטל קומבט: כיבוש". הפיקה לצד ג'ואל סילבר, את סרט האימה "גוטיקה" בו כיכבו האלי ברי, פנלופה קרוז, ורוברט דאוני ג'וניור. הפיקה סרטים רבים נוספים, ביניהם "שרלוק הולמס", "איירון מן 2", "אל תלחצי, אני בדרך", "בית השעווה" ו"זהות לא ידועה". מאז 2005 היא נשואה לשחקן רוברט דאוני ג'וניור, ולהם שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא סוזן דאוני בוויקישיתוף סוזן דאוני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוזן דאוני, באתר AllMovie (באנגלית) סוזן דאוני, באתר Box Office Mojo (באנגלית) סוזן דאוני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) susan downey's net worth ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות

חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות מסדיר את העיסוק במקצועות הרפואה המשלימה והפרא-רפואית בישראל. החוק נחקק בשנת 2008 ותוקן בשנים 2010, 2012. בשנת 1988 הקימה שרת הבריאות שושנה ארבלי-אלמוזלינו, את ועדת אלון על מנת להסדיר את העיסוק ברפואה משלימה בישראל. הוועדה המליצה להתיר ביצע טיפולים למי שמבקש זאת מרצונו החופשי; להגדיר את הפעולות המותרות לרופאים קונבנציונליים; ולבטל את האיסור לעסוק ברפואה למי שאינו בעל רישיון לכך. דו"ח מבקר המדינה משנת 1995 קבע כי הפעולות שנקט משרד הבריאות ליישום המלצות הוועדה אינן מספקות. מבקר המדינה הציע כי משרד הבריאות יפעל לשינוי החוק. הצעת החוק הועלתה בכנסת השבע עשרה ואושרה בקריאה ראשונה. את ההצעה יזמו חברי הכנסת אריה אלדד, אחמד טיבי, וחיים אמסלם. מטרתו, כפי שהוצהר בו, היא "להסדיר את העיסוק במקצועות הבריאות כדי להבטיח רמה מקצועית הולמת של העוסקים בהם ולהגן על בריאות הציבור." לשם כך הוא עוסק בתנאים לקבלת תעודה במקצוע בריאות, הכשרה מעשית, בחינות ומומחיות, חובות אמון ואתיקה מקצועית ופיקוח על בעלי תעודות במקצועות הבריאות. הצעת החוק מייחדת את התארים: מרפא בעיסוק, פיזיותרפיסט, קלינאי תקשורת ותזונאי/דיאטן רק למי שהוא בעל תעודה של אחד ממקצועות הבריאות האלה. מי שאינו בעל תעודה לא רשאי להציג עצמו כעוסק באותו מקצוע בריאות. הצעת החוק קובעת את הדרישות לקבלת תעודה בכל אחד מן המקצועות וקובעת כללי אתיקה, כללים מקצועיים והוראות משמעת לבעלי התעודות. עוד קובעת ההצעה כי טיפולים בתחומי מקצועות הבריאות יינתנו רק על ידי בעלי תעודות שינפיק משרד הבריאות. הוועדה קבעה הוראות מעבר לגבי מי שעסקו במקצועות ערב תחילתו של החוק. תיקון להצעת החוק הועלה בכנסת השמונה עשרה על ידי חברי הכנסת אברהים צרצור, טלב א-סאנע, עבאס זכור, אחמד טיבי. התיקון הסדיר מקצועות בריאות נוספים: קרימינולוגיה קלינית, פודיאטריה, פודיאטריה ניתוחית וכירופרקטיקה. החוק אוסר על בעל תעודה במקצוע בריאות לכנות עצמו בתואר "דוקטור" אלא אם ציין את המקצוע שבו ניתן לו התואר בהתאם להוראות שקבע השר, כדי למנוע מהציבור לטעות ולחשוב כי האדם המטפל בהם והמציג עצמו כדוקטור הוא רופא בעל תואר דוקטור ברפואה. תיקון נוסף הוגש מספר פעמים כהצעת חוק פרטית (מטעם חברי כנסת שונים) להסדרת מקצוע הטיפול באמצעות אומנויות שהיה אמור להיכלל בחוק המקורי. אולם, בעת חקיקת החוק העיקרי ב 2008, דרש משרד הבריאות שמקצוע הטיפול באמצעות אומנויות יעבור אקדמיזציה לדרגת תואר שני כתנאי להכללתו בחוק זה. בעקבות כך, ב-2010 המועצה להשכלה גבוהה גיבשה מתווה לתואר שני בתחום שהוביל להבשלת התנאים להכללת המקצוע בחוק. כתוצאה מכך, ב 29/12/2021 עברה הצעת החוק קריאה טרומית בתמיכת משרד הבריאות וחברות כנסת מהקואליציה והאופוזיציה ללא הסתייגויות. מקצועות הבריאות על פי החוק: ריפוי בעיסוק פיזיותרפיה טיפול בהפרעות בתקשורת תזונה-דיאטנות קרימינולוגיה קלינית פודיאטריה פודיאטריה ניתוחית כירופרקטיקה חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, תשס"ח-2008, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת מאגר החקיקה של הכנסת, באתר main.knesset.gov.il אושר בטרומית: טיפול באמצעות אמנויות יוסדר כמקצוע בריאות, באתר 0404, ‏2021-12-29