laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיבון צהוב-לחיים

גיבון צהוב-לחיים (שם מדעי: Nomascus gabriellae) הוא מין בסוג גיבון מצויץ, השייך למשפחת הגיבונים. לזכרים לחיים צהובות פלומתיות, שהן מקור השם וציצית ראש כשל שאר חברי הסוג. אורכם מהראש עד קצה הזנב 60–80 ס"מ, ומשקלם 7-7.4 ק"ג. הנקבות קטנות מהזכרים, והן קטנות גם מנקבות הגיבון לבן-לחיים צפוני, ולהן ציצית שחורה בקצוות האוזניים. בעת הלידה, הפרווה צהובה-בהירה. במחצית השנה הראשונה הפרווה נעשית שחורה, למעט הלחיים שנותרות בצבען. הזכרים שומרים על צבע הפרווה, בעוד שהנקבות נהיות שוב צהובות, עם מעט שיעור שחור על החזה וקצות הגפיים. שיער הערווה חום במקצת, בטבעת הפנים קיים פס לבן דק. במיון הקודם (1972) נחשב המין כתת-מין של גיבון שחור מצויץ תחת סוג יחיד Hylobates. אולם, כבר ב-1995 וב-2000, לאחר מחקרים גנטיים וווקאליים[דרושה הבהרה] שונים, החליטו להחשיב אותו כמין נפרד בסוג Nomascus- גיבון מצויץ. כיום לא ידועים תת-מינים, אולם טרם נעשה מחקר בגיבונים בכל שטחי התפוצה שלהם. גיבון צהוב-לחיים נפוץ בדרום לאוס, דרום וייטנאם ומזרח קמבודיה. המין שוכן ביערות העד הטרופיים בגבהים 1500–2000 מטרים. מעט ידוע על המין שטרם נחקר ביסודיות, הוא פעיל ביום בסביבת היערות ותזונתו מתבססת בעיקר על פירות. לגיבונים אורח חיים מונוגמי, והם שומרים על משפחה גרעינית - זוג ופעוט על פי רוב. צאצא יחיד נולד במרווחים של 3 שנים לערך, הוא גדל עם הוריו עד להגיעו לבגרות מינית בגיל 8 שנים לערך, אז הוא מסוגל לחפש בת זוג ולהקים טריטוריה משלו. תוחלת חייו בשבי היא כ-50 שנה. בעונת החיזור משמיעים בני הזוג "דואטים", שבהם משפטים מוזיקליים חוזרים שמטרתם היא לחזק את הקשר הזוגי למטרות חיזור והתרבות. במין זה, מובחן ששירי סולו מבוצעים רק על ידי פרטים שאינם פוריים. המין נמצא בסטטוס: פגיע לסכנת הכחדה. הסיבות העיקריות לכך הם ניצול שטחי המחיה לטובת תיעוש וביעור עצים. בנוסף ציד המין, מסחר בגורים ומלחמה ששררה באזור. כיום אין תוכנית בינלאומית לשימור המין, נעשים מחקרים כדי לגלות את גבולות תפוצתו ומספר הפרטים במין. מדיה וקבצים בנושא גיבון צהוב-לחיים בוויקישיתוף גיבון צהוב-לחיים, באתר ITIS (באנגלית) גיבון צהוב-לחיים, באתר NCBI (באנגלית) גיבון צהוב-לחיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבון צהוב-לחיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבון צהוב-לחיים, באתר GBIF (באנגלית) גיבון צהוב-לחיים באתר הרשימה האדומה של IUCN גיבון צהוב-לחיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
רוברט מוסבכר

רוברט אדם מוסבכר (באנגלית: Robert Adam Mosbacher; ‏11 במרץ 1927 - 24 בינואר 2010) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, מזכיר המסחר בקבינט של ג'ורג' הרברט ווקר בוש ושייט תחרותי. מוסבכר נולד במאונט ורנון שבניו יורק למשפחה יהודית. הוריו היו אמיל וגרטרוד מוסבכר. בסיום לימודיו בקולג' פרטי בקונטיקט, בשנת 1947 החל בלימודי מנהל עסקים באוניברסיטת וושינגטון ולי. לאחר מכן עבר לטקסס ונכנס לעסקי אביו בתחום הנפט, ובין עמיתיו לעבודה ג'ורג' בוש. בשנת 1954 איתר מוסבכר שדה נפט בשווי מיליון דולר בדרום טקסס. החל מגיל צעיר עסק מוסבכר בשיט יאכטות ובשנת 1940 עמד בראש המועדון בעת שזכה תחרויות יוקרתיות בשיט יאכטות[דרוש מקור: בגיל 13 עמד בראש המועדון??]. מספר שנים הוא זכה בגביע מאלורי. בשנת 1959 הופיעה תמונתו על שער המגזין "ספורטס אילוסטרייטד". בשנת 1967 זכה במקום השני באליפות העולם בשיט דרגון, בשנת 1969 זכה באליפות העולם בשיט דרגון, בשנת 1971 זכה באליפות העולם בשיט סולינג, ובשנת 1972 התחרה על ייצוג ארצות הברית באולימפיאדת מינכן והפסיד לבאדי מלגס. מוסבכר המשיך להתחרות, בשנת 1985 הגיע למקום השלישי באליפות העולם בשיט 5.5 מטר ובשנת 1988 זכה בגביע הזהב של סקוטלנד. מוסבכר היה פעיל המפלגה הרפובליקנית ובשנת 1970 הוביל את מערך גיוס הכספים של ג'ורג' בוש בהתמודדותו לסנאט. בשנים 1976 ו-1988 היה היועץ הכלכלי במערכת הבחירות של המועמדים לנשיאות ג'רלד פורד וג'ורג' בוש. בשנים 1980 ו-1988 הוא סייע לבוש גם בגיוס כספים, ובמערכת הבחירות של 1988 היה מנהל קמפיין הבחירות. בשנים 1981–1983 היה מוסבכר חבר בצוות הנשיא רונלד רייגן לעניין יזמות במגזר הפרטי. לאחר היבחרו של ג'ורג' בוש לנשיאות הוא מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית. בתפקיד זה (1989–1993) היה האישיות האמריקנית הבכירה בהנחת היסודות להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה. מוסבכר עמד בראש "All American Wildcatters", היה נשיא האיגוד האמריקני של Petroleum Landmen וישב בדירקטוריונים רבים. בשנת 2008 חזר לעיסוק פעיל בפוליטיקה וניהל את קמפיין הבחירות של ג'ון מקיין לנשיאות ארצות הברית. מוסבכר היה נשוי ארבע פעמים. לקראת נישואיו הראשונים הוא התנצר לזרם האפסיקופלי. מנישואים אלו היה אב לארבעה, בהם רוברט מוסבכר הבן. מדיה וקבצים בנושא רוברט מוסבכר בוויקישיתוף רוברט מוסבכר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רוחב חצי מקסימום

בעיבוד אותות, רוחב חצי מקסימום (FWHM קיצור של Full width at half maximum) של פונקציה (או של בליטה מקומית שלה) הוא ההפרש בין ערכי המקור (ציר x) של שתי הנקודות שבהן ערך הפונקציה הוא חצי מערך המקסימום שלה. רוחב חצי מקסימום משמש בתורת הגלים, באופטיקה, בתקשורת אופטית ובאלקטרומגנטיות להגדרת רוחב הסרט של חבילת גלים, כלומר תחום התדרים הכלולים בה או כפרמטר אופייני לשם השוואות רוחב. פונקציה בעלת התפלגות נורמלית, עם סטיית תקן   σ {\displaystyle \ \sigma } סביב הנקודה   x 0 {\displaystyle \ x_{0}} : f ( x ) = 1 σ 2 π exp ⁡ [ − ( x − x 0 ) 2 2 σ 2 ] {\displaystyle f(x)={\frac {1}{\sigma {\sqrt {2\pi }}}}\exp \left[-{\frac {(x-x_{0})^{2}}{2\sigma ^{2}}}\right]} בפונקציה כזו רוחב חצי המקסימום כתלות בסטיית התקן הוא F W H M = 2 2 ln ⁡ 2 σ ≈ 2.35482 σ . {\displaystyle \mathrm {FWHM} =2{\sqrt {2\ln 2}}\;\sigma \approx 2.35482\;\sigma .} עבור גלים סוליטוניים עם התפלגות סקאנט היפרבולי עם קבוע   c {\displaystyle \ c} f ( x ) = 1 cosh ⁡ ( x − x 0 ) c . {\displaystyle f(x)={\frac {1}{\cosh {\frac {(x-x_{0})}{c}}}}.} F W H M = 2 arsech ⁡ ( 1 2 ) c = 2 ln ⁡ ( 2 + 3 ) c ≈ 2.634 c {\displaystyle \mathrm {FWHM} =2\;\operatorname {arsech} \left({\frac {1}{2}}\right)c=2\ln(2+{\sqrt {3}})\;c\approx 2.634\;c} כאשר הפונקציה arcsech היא ההופכית לפונקציה סקאנט היפרבולי. ועבור לורנציאן סביב x 0 {\displaystyle x_{0}} המוגדר ע"י f ( x ) ∝ 1 ( x − x 0 ) 2 + ( 1 2 Γ ) 2 {\displaystyle f(x)\propto {\frac {1}{(x-x_{0})^{2}+({\frac {1}{2}}\Gamma )^{2}}}} הרוחב בחצי גובה הוא Γ {\displaystyle \Gamma } . ערך זה הוא ההופכי של קבוע הזמן האופייני עבור דעיכה אקספוננציאלית במישור הזמן במידה והלורנציין הוא הצגתה במישור התדר. רוחב חצי מקסימום, באתר MathWorld (באנגלית) Gaussian Function - from Wolfram MathWorld
פרס קריל

פרס קריל (באנגלית: Krill Prize) הוא פרס להצטיינות במחקר מדעי המוענק בישראל מטעם קרן וולף. הפרס מוענק משנת 2005, ומיועד לחוקרים מובילים שהם חברי סגל אקדמי מצטיינים, בדרגת מרצה או מרצה בכיר שעדיין לא קיבלו קביעות, המועסקים באחת האוניברסיטאות בישראל. הפרס מקביל לפרס וולף אך לחוקרים צעירים. בכל שנה מעניקה קרן וולף עשרה פרסים בתחומים הבאים: מדעים מדויקים מדעי החיים רפואה חקלאות הנדסה את הפרס מעניקה "קרן וולף", שנוסדה בשנת 1975 על ידי ד"ר ריקרדו וולף, ממציא, דיפלומט ונדבן, ואשתו, פרנציסקה סובירנה-וולף. הפרס בכל תחום הוא בסך עשרת אלפים דולר, והזוכים נבחרים על ידי ועדת מומחים בינלאומית המתמנה מדי שנה. כללי הענקת הפרס קבועים בחוק קרן וולף, שאושר בכנסת בשנת 1975. לפי החוק, ישמש שר החינוך והתרבות בתפקיד יושב ראש מועצת הקרן, והקרן תהיה נתונה לביקורת מבקר המדינה. פרסי קריל להצטיינות במחקר מדעי ניתנים על שם בנימין וגיטלה קריל מנסבך שלנגר. בנימין נולד בגרמניה בשנת 1912 והיה נשוי לדבורה קרציג סלצר. ומשנת 1938 פעל רבות בדרום אמריקה למען הקהילה בהקמת קרן עזרה לנזקקים. הוא נפטר באוקטובר 2007. אתר האינטרנט הרשמי של פרס קריל אודות קרן וולף, באתר קרן וולף פרס קריל, באתר קרן וולף איילת שני, חוקרת מלריה פורצת דרך, באתר הארץ, 11 במאי 2022
ארנסט פון קרבר

ארנסט פון קרבר (בגרמנית: Ernest von Koerber‏; 6 בנובמבר 1850 - 5 במרץ 1919) היה ראש ממשלת ציסלייטניה, החלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו הונגרית. נולד בטרנטו, אז בתחומי האימפריה האוסטרית (וכיום באיטליה). הצטרף לשירות הציבורי ב-1875 והצטיין בתפקידים שמילא בצעירותו, בעיקר במינהל הרכבות. בסוף נובמבר 1897 מונה לשר המסחר, תפקיד בו שימש עד מרץ 1898 ושוב מאוקטובר עד דצמבר 1899. בסוף ינואר 1900 מונה לתפקיד ראש הממשלה בידי הקיסר פרנץ יוזף, תפקיד בו שימש עד שנת 1904. ממשלתו עסקה בעיקר במחלוקות בין הגרמנים לצ'כים שחיו בתחומי האימפריה. פרש מן החיים הפוליטיים ב-1904, אך נעתר לשמש בתפקיד ראש הממשלה גם מספר חודשים בימי מלחמת העולם הראשונה לאחר הירצחו של קודמו, קרל פון שטירגק. הוא מונה לתפקיד בסוף אוקטובר 1916 והתפטר בסוף דצמבר אותה שנה, לאחר מותו של הקיסר פרנץ יוזף ועקב חילוקי דעות עם יורשו, קרל. נפגש פעמים רבות עם בנימין זאב הרצל, בהם 11 פעמים בין פברואר ליולי 1900. הוא התייעץ עם הרצל בנושאים פוליטיים רבים והרצל אף סייע לו בניסוח חוק הבחירות האוסטרי. פון קרבר תמך בציונות. נפטר בעיירה באדן ב-1919. מדיה וקבצים בנושא ארנסט פון קרבר בוויקישיתוף ארנסט פון קרבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארנסט פון קרבר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטרודורוס מלמפסקוס (אפיקוראי)

מטרודורוס מלמפסקוס (ביוונית: Μητροδωρος Λαμψακηνος; ‏ 330 לפנה"ס - 277 לפנה"ס בקירוב) היה פילוסוף יווני, מתלמידיו של אפיקורוס. מטרודורוס נמנה עם האסכולה האפיקוראית. מרבית כתביו לא שרדו. מטרודורוס נולד בלמפסקוס (כיום העיר לפסקי שבקצהו הצפוני של מצר הדרדנלים בטורקיה). בצעירותו פגש בעירו את אפיקורוס, ומאז נעשה תלמידו וכמעט ולא נפרד ממנו. מטרודורוס נעשה תועמלן של שיטתו של אפיקורוס והקדיש את חייו להפצת תורתו. בהמשך עבר מטרודורוס לגור באתונה יחד עם מורהו. מטרודורוס מת בשנת 277 לפנה"ס – 7 שנים לפני מות אפיקורוס. הוא השאיר אחריו בן בשם אפיקורוס ובת שאותם אפיקורוס השאיר בצוואתו תחת השגחתם של תלמידיו אמינומאכוס, טימוקרטס והרמארכוס. במכתבו האחרון של אפיקורוס שנכתב לפני מותו לתלמידו אידומנאוס, שהיה נשוי לבאטיס, אחותו של מטרודורוס, הוא ביקש גם ממנו לדאוג לילדיו של מטרודורוס: "עתה אבקשך, כפי שדורשת החיבה שהייתה לך אליי ואל הפילוסופיה מאז ימי ילדותך, שמור נא על ילדיו של מטרודורוס." אומרים כי לאונטיון, תלמידתו של אפיקורס, הייתה אשתו או מאהבתו של מטרודורוס. מטרודורוס לא היה הוגה דעות עצמאי, אלא פרשן של דעות אפיקורוס. בהתאם לסנקה אפיקורוס חשב כי מטרודורוס נמנה עם אלה המסתייעים בדעותיהם של אחרים כדי להגיע לחקר האמת. אולם, נראה כי הפילוסופיה של מטרודורוס הייתה מבוססת על בריאות הגוף יותר מזו של אפיקורוס. על פי קיקרו, מטרודורוס גרס שכדי להגיע אל האושר דרושים לא רק גוף בריא אלא גם ההרגשה שהוא יישאר כזה. מטרודוס גער באחיו על כי לא הסכים עם הדעה שקיבה בריאה מונחת ביסודם של חיים מאושרים. למרות שמטרודורוס כתב בנושאים שונים, כדוגמת, "על ההון", "נגד דמוקריטוס", "נגד הסופיסטים" ו"נגד הדיאלקטיקנים", כתביו לא שרדו. שרידים מיצירתו "על ההון" נמצאו בין חורבות העיר הרומית הרקולנאום, ופורסמו לראשונה ב-1890 יחד עם עוד קטעים שונים שצוטטו ממחברים מאוחרים יותר. דיוגנס לארטיוס ערך את הרשימה הבאה של כתבי מטרודורוס: נגד הפיזיקאים (בשלושה כרכים) על התחושה נגד טימוקראטס על אצילות הנפש על בריאותו הרופפת של אפיקורוס נגד הדיאלקטיקנים נגד הסופיסטים (בתשעה כרכים) על הדרך לחוכמה על ההשתנות על ההון נגד דמוקריטוס על אצילות מלידה Tiziano Dorandi, Chapter 2: Chronology, in: Algra et al. (1999) The Cambridge History of Hellenistic Philosophy, page 51.. מדיה וקבצים בנושא מטרודורוס מלמפסקוס בוויקישיתוף
רשות התעופה הפדרלית

רשות התעופה הפדרלית (באנגלית: Federal Aviation Administration; בראשי תיבות: FAA) היא סוכנות של משרד התחבורה האמריקאי, אשר בסמכותה לתקן תקנות ולנהל את כל ההיבטים של התעופה האזרחית בארצות הברית. ב-1958 הועבר חוק שהקים סוכנות זו בשם סוכנות התעופה הפדרלית (Federal Aviation Agency), אשר בשנת 1967, כאשר הועברה למחלקת התחבורה של ארצות הברית, שונה שמה לשם הנוכחי. תפקידיה העיקריים של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הם: לנהל את התעופה המסחרית לנהל את הניווט התעופתי ואת בקרת התעבורה לעודד תעופה אזרחית, כולל טכנולוגיה תעופתית חדשה אחריות על רישיונות טיס לדאוג לבטיחות של התעופה האזרחית לטפל ברעש ממטוסים ובהיבטים סביבתיים אחרים של מטוסים רשות תעופה אזרחית מדיה וקבצים בנושא רשות התעופה הפדרלית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רשות התעופה הפדרלית (באנגלית) רשות התעופה הפדרלית, ברשת החברתית פייסבוק רשות התעופה הפדרלית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רשות התעופה הפדרלית, ברשת החברתית אינסטגרם רשות התעופה הפדרלית, ברשת החברתית LinkedIn רשות התעופה הפדרלית, סרטונים בערוץ היוטיוב רשות התעופה הפדרלית, ברשת החברתית Goodreads ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרעות ארמלדר

פרעות אַרְמְלֶדֶר (Armleder) הוא כינוי לתקופה של רדיפת יהודים, רציחתם וחיסול קהילותיהם באזור אלזס, חבל הריין, שוואביה, פרנקוניה, בוואריה ואוסטריה בשנות ה-30 של המאה ה-14. בשנת ה'צ"ו (1336) טען אציל פרנקוני, ארנולד פון אויסיגהיים (אנ'), שקיבל הוראות ממלאך לפרוע ביהודים. הוא אסף כנופיה של נוצרים נואשים ויצא עמם למסע של שוד, רצח וביזת יהודים. חברי הכנופיה כינו את עצמם בשם "Judenschläger" (מכי יהודים). זמן מה לאחר מכן, בעיקר בשנים 1338–1339, פעל יוהאן צימברלין (Zimberlin), פונדקאי מאלזס עלית, בסגנון פעולתם של אנשי פרנקוניה. השם ארמלדר (Armleder = עור הזרוע), שבו כונו הפורעים, התבסס על מנהגם לתפור חתיכות עור קשות לשרוולי מעיליהם. מנהיג הכנופיה כונה "מלך הארמלדרים". הכנופיה, חמושה בנשק קר: חרבות ורמחים קרדומות (אנ') וקלשונים ערכה מסע שנמשך שנתיים דרך אלזס תוך רציחת יהודים רבים. בתקופה זו התפשטו הפרעות ביהודים גם מעבר לתחום פעילותו של צימברלין עצמו, אל אוסטריה, בוואריה, פרנקוניה ושוואביה. עשרות קהילות יהודיות נהרסו, בהן אנסיסהיים (אנ'), רופאך (אנ') וראפולטסוויילר (ריבוויל) (אנ'). ובסך הכל נפגעו בפרעות אלו 114 קהילות יהודיות. בפרעות נהרגו כ-5,000 יהודים. הניצולים נמלטו לעבר קולמר, שם קיבלו את הגנת התושבים. הכנופיה צרה על העיר והחריבה את הסביבה. בתגובה פנו תושבי העיר אל שליטם, לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביקשו את עזרתו. המלך נענה לקריאת תושבי העיר, אולם בהיוודע לראש הכנופיה שצבא המלך מתקרב, נס אל צרפת. לאחר שעזב צבא המלך את האזור, שבה הכנופיה. כשכוחה של הכנופיה כבר איים על האצולה המקומית, כרתו נגידי אלזס ביניהם ברית נגד הכנופיה, אך התקשו במאבק מולה. וכך, כעבור שנה, כרת בשמם אביר בשם רודולף מאנדלאו (Andlau) ברית עם "מלך הארמלדרים", שעל פיה אנשי כנופיית ארמלדר קיבלו חנינה, בתמורה להתחייבותם לא לרדוף יהודים במשך עשר השנים הבאות. כתוצאה מההסכם נפסקו לזמן מה ההתקפות. אבל הביטחון לא שב לחיי היהודים, ושנים ספורות לאחר מכן כבר פרצו פרעות המוות השחור. באחד המקרים, במהלך פרעות אלו הודה יהודי בעינויים, כי זמם להרעיל את הבארות בנקמה על פרעות ארמלדר. ש. דובנוב, דברי ימי עם עולם, ה, עמ' 174–176 שמעון ברנפלד, ספר הדמעות, ב, ברלין: אשכול, תרפ"ד, עמ' סג, עט-פו ב"צ דינבורג, ישראל בגולה, כרך שני ספר ששי, עמ' 478–479 ריצ'רד גוטהייל, גוטהארד דויטש, ‏"גזירת ארמלדר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) Ami Isseroff, Armleder Pogroms, Zionism & Israel ריצ'רד גוטהייל, גוטהארד דויטש, ‏"גזירת ארמלדר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) לפי ברנפלד, להלן 'לקריאה נוספת' כונו מנהיגי הפורעים ארמלדר ורק הם תפרו חתיכות עור לשרווליהם לצורך זיהוי, שאר הפורעים כינו את עצמם 'יודנשלאגר' (מכי היהודים) כבפרנקוניה. חיים ביינארט, אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים, עמ' 46. מיכאל הנדל, תמונות מן העבר, תל אביב: יהושע צ'צ'יק, תשט"ו. עמ' 66.
באר יעקב (שכם)

באר יעקב (בערבית: بئر يعقوب, תעתיק מדויק: בִּאְר יַעְקוּבּ) היא באר מים הנמצאת בשכם, ומיוחסת ליעקב אבינו. באר יעקב ממוקמת לא רחוק מתל בלטה, שנחשב כמיקומה של שכם התנ"כית. הבאר נמצאת כיום בתוך מנזר בעל שם זהה, בשכם שברשות הפלסטינית. הבאר היא באר רומית מהמאה השנייה לספירה. המסורות היהודיות, הנוצריות, השומרוניות והמוסלמיות מזכירות כולן באר זו אך הבאר איננה מוזכרת במפורש בתנ"ך. מוזכר רק כי יעקב חנה בשכם וקנה את חלקת הקרקע שבה הוא נטה את אהלו. ערך מורחב – האישה השומרונית בבאר הבאר מוזכרת בברית החדשה בבשורה על-פי יוחנן. בבשורה נאמר כי ישו עבר דרך "ארץ השומרון" ובא לעיר ששמה סוכר מול חלקת השדה שנתן יעקב לבנו, וישב על "באר יעקב". בעודו שם ביקש מאישה שומרונית, שבאה לשאוב מים מן הבאר, להשקותו, כשבין השניים התפתח דו-שיח הנחשב כמשמעותי בתאולוגיה הנוצרית. המסורת הנוצרית זיהתה את הבאר בסיפור עם באר בשכם, אך ייתכן שבמקור זוהתה הבאר בבאר שבעסכר. הכנסייה בבאר נבנתה ככל הנראה בסביבות 384, כשהיא בנויה בצורת צלב שהבאר במרכזה. הכנסייה חרבה ככל הנראה במרידות השומרונים אך שוקמה בידי יוסטיניאנוס והושבה לצורתה הקודמת, כשהיא מתקיימת עד חורבנה במאה התשיעית. הצלבנים בנו את הכנסייה מחדש סביב שנת 1175, אך היא נהרסה בידי סלאח א-דין בשנת 1187, ועולי רגל המשיכו לפקוד את הריסותיה. ב־1860 קנתה את המקום הכנסייה היוונית־אורתודוקסית, וסביב תחילת המאה העשרים החלה בעבודות שיקום שנפסקו בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה. הכנסייה הושלמה לבסוף. ב-1979 נרצח במנזר הנזיר פילומנוס ונזירה נפצעה. הרוצח היה אשר רבי, יהודי שפעל ממניע של "קנאות דתית" וכנראה היה מעורער בנפשו. בשנת 2009 הועלה הנזיר פילומנוס למעלת קדוש של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית ומקום פולחנו כמרטיר שנפל על מזבח ההתנגדות ללאומנות הציונית מתקיים במנזר באר יעקב. מדיה וקבצים בנושא באר יעקב (שכם) בוויקישיתוף מידע על אתר באר יעקב, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות דוד גורביץ' ויסכה הרני: Philoumenos of Jacob’s Well: A Birth of a Contemporary Ritual Murder Narrative. In Israel Studies, Vol. 22, No. 2, Indiana University Press 2017. עמיחי שוורץ, בין הגליל ליהודה: להתהוותה של הגיאוגרפיה הנוצרית הקדושה בשומרון, מחקרי יהודה ושומרון לא(1), 2022, עמ' 43-5 יחיאל היילפרין, סדר הדורות, ב' אלפים תקי"ד. כתב גא"י (="גלילות ארץ ישראל") נבלוס הוא שכם ובכפר אלבצנו רבא נקבר יוסף הצדיק וחומות יפים סביב קברו ועמוד אחד לצד ראשו ואחד לצד רגלו ונגד שכם הוא הר גריזים והר עיבל ובין הר עיבל הוא קבר יוסף ושם בארי מים חיים נקראים עין יעקב. הברית החדשה, הבשורה על-פי יוחנן, פרק ד', פסוק 6 יוסף ולטר ועמוס לבב, המשטרה חוקרת מחדש מעשי רצח בלתי־מפוענחים שבוצעו בגרזן, מעריב, 2 בדצמבר 1982 איה אורנשטיין, הנאשם ברצח הכומר - להסתכלות פסיכיאטרת, מעריב, 17 בדצמבר 1982 הודעת הקאנוניזציה "כשהיהודים טבחו את המרטיר פילומנוס" ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מומנשאנץ

מומנשאנץ (Mummenschanz) היא להקת פנטומימה שווייצרית העושה שימוש במסיכות ובתחפושות סוריאליסטיות. הלהקה נוסדה בשנת 1972 בידי ברני שירש (Schürch) ואנדרס בוסאר (Bossard;‏ 9 באוגוסט 1944 - 25 במרץ 1992) השווייצרים ופלוריאנה פראסטו (Frassetto) האמריקאית-איטלקייה. חברים נוספים בקבוצה לאורך השנים הם רפאלה מטיולי (Mattioli) האיטלקייה, יאקוב בנטסן (Bentsen) הדני והמנהל הטכני יאן מריה לוקאס (Jan Maria Lukas). הקבוצה החלה להתגבש עת למדו שלושת מייסדיה בפריז בהנחייתו של ז'אק לקוק (Jacques Lecoq) וברומא תחת רוי בוזייה (Roy Bosier). לאחר תקופת התנסות בת כשלוש שנים הוקמה הלהקה ב-1972 במטרה "ליצור שפה תיאטרלית לא-מילולית שתחצה גבולות מסורתיים של לאומיות ותרבות". פריצתם הראשונה הייתה בפסטיבל אביניון ב-1972, ובשנה שלאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בינלאומי בארצות הברית, קנדה ואמריקה הדרומית. במשך שלוש שנים (1977-1979) הופיעה הלהקה בתיאטרון ביז'ו (Bijou) בברודוויי. בשנת 1980 הפיקה הלהקה את תוכנית הטלוויזיה La Pomme, שזכתה בפרס ורד הזהב במונטרה. הלהקה הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה שהגבירו את חשיפתה, כגון בפרק האחרון של העונה הראשונה של "החבובות" ב-1976, ב-"1-2-3 מגע" בשנות ה-80, וב"חשיפה לצפון" בשנות ה-90. בשנת 1992 נפטר בוסאר ממחלת האיידס בגיל 47, ובמהלך מסע ההופעות שלהם Parade, שהחל בשנת 1995, הצטרף לקבוצה השחקן האמריקאי ג'ון צ'ארלס מרפי (Murphy). בשנת 2000 הצטרפו ללהקה מטיולי ובנטסן וכן המנהל הטכני לוקאס. בשנת 2006 החלו חברי הלהקה להופיע עם המופע הנוכחי שלהם, 3X11, רטרוספקטיבה של 33 שנות פעילות. הלהקה הופיעה בכל רחבי העולם ובשש יבשות, השתתפה בפסטיבלים רבים, כולל מספר פעמים בפסטיבל ישראל וזכתה לביקורות נלהבות. הופעות מומנשאנץ מורכבות מסדרת מערכונים קצרים העוסקים בדרך כלל ביחסים בין יצורים אנושיים או לא-אנושיים. השחקנים לובשים לרוב בגד גוף שחור ומשתמשים באביזרי פלסטיק צבעוניים או בשלל אביזרים יום-יומיים בשימוש לא שגרתי. במערכון מפורסם ניצבות זו מול זו שתי דמויות, כאשר במקום פה משמש להם גליל נייר טואלט והן מקיימות שיחה רבת הבעה תוך שימוש בקריעת פיסות נייר בלבד וגלגול הגליל. בגרמנית פירוש שם הקבוצה, מומנשאנץ, הוא "פנטומימה" או "מופע מסיכות". מדיה וקבצים בנושא מומנשאנץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מומנשאנץ עמוד ה"היסטוריה" באתר הלהקה הרשמי
וייוורן

וייוורן או וייברן (באנגלית עתיקה: wyvern, בצרפתית עתיקה: wivre) הוא יצור מיתולוגי דמוי דרקון. הווייוורן מתואר כדרקון בעל שתי רגלים ושתי כנפיים. כמו כן נהוג לתאר את זנבו כזנב משונן, או כזנב דמוי זנב נחש. הווייוורן נחשב לסמלה של ממלכת וסקס שבדרום אנגליה, ומופיע כיום על סמלי אבירים הקשורים לאזור וסקס, כגון על שלט האצולה של סופי, דוכסית אדינבורו, אשר לרגל חתונתה קיבלה את התואר "רוזנת וסקס". דרקון קוקאטריס בסיליסק תיאור ואיורים תיאור ותרשימים ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל חדרה

נמל חדרה הוא נמל שירות ימי של תחנת הכוח "אורות רבין". הנמל מורכב משני חלקים. הראשון הוא מזח בים הפתוח, אליו נקשרות אוניות המשא, ופורקות את הפחם לטובת התחנה בעזרת עגורנים (במזח שלושה עגורנים). משם נשלח הפחם אל התחנה בעזרת גשר ימי בו מותקן מסוע. אורך מזח העגינה הוא כ-300 מטר ומאפשר קשירת אוניית תפזורת אחת מצדו הצפוני. אל מזח העגינה מוביל גשר באורך כ-2,100 מטר המאפשר תנועת רכב עליו. בצידו הדרומי מסוע המוביל את הפחם הנפרק מהאונייה אל מיכלי האחסון בחוף. עומק המים באזור הפריקה נע בין 22 ל-27 מטר, והוא מסוגל לטפל באוניות במעמס של עד 170,000 טון. החלק השני הוא מעגן המוגן בשובר הגלים המשמש לעגינת ספינות עזר וגוררות. הנמל מנוהל על ידי רשות הספנות והנמלים. המעגן משמש כבריכת השקטה וממנו נשאבים מי הקירור לתחנה. שפיכת מי הקירור נעשית מחוץ לשובר הגלים מדרום לנמל. בעקבות החרם הערבי הוחלט בשנת 1974 להסב את תחנת החשמל בחדרה לתחנה פחמית וב-1977 החל להיבנות שובר גלים לבריכת הקירור במקום. בתחילה תוכנן לפרוק את הפחם בנמל חיפה ולהסיע את המטען לחדרה בעזרת הרכבת, אלא שבסוף הוחלט לבנות מזח פריקה בחוף הים הצמוד לתחנה. המתכננים חברת 'ליבנסה' מהולנד תכננו מעגנים דומים במקומות רבים. לפי חישוב של ימי הסערה הצפויים בחורף לעומת כמות הפחם הנדרשת וימי העגינה לפריקתה הביא אותם למסקנה שניתן להציב את מזח העגינה בים פתוח, ללא שובר גלים. הבנייה החלה בשנת 1980 והמזח נחנך בשנת 1983. במהלך הבנייה ב-10 בדצמבר 1980 ארעה סערה כאשר דוברות העבודה ועליהן עשרות פועלים של החברה האיטלקית TRINACRIA. הדוברות נסחפו אל החוף והפועלים חולצו בסיוע מסוק. אוניית הצובר NYUTA של חברת "שרותי טנקרים", הייתה הראשונה שהגיעה מאפריקה ופתחה את קו הפחם לישראל. במשך השנים קרה שלא ניתן היה לבצע תמרון קשירת אונייה עקב ים סוער. השיקולים לבניית המזח בחוף הים בצמוד לתחנה הוכיחו עצמם כטובים. כתוצאה מהניסיון שנצבר נבנה מזח דומה בתחנת רוטנברג באשקלון. עם השלמת המזח בשנת 2000 נפסקה פריקת הפחם שנעשתה בנמל אשדוד. בשנת 2009 ביקשה עיריית חדרה לספח לשטחה את שטח הנמל, שנמצא במעמד שטח גלילי.. אורות רבין דניאלה רן, בין ספינה לרציף תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 175, 220. יובל מלחי ונתן פוזניאק, האסון - חלק א', חלק ב', באתר "קטעים בהיסטוריה", 2019. כ-10 סערות בממוצע בחורף, באורך יומיים כל סערה. ערעור אזרחי מס' 757/82, חברת החשמל לישראל בע"מ נגד שפיר דוידוביץ הלל ירקוני, 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל הוצאת אפי מלצר בע"מ 2005, עמ' 383. מיכל מרגלית וליאור ברון, ‏סערה בנמל חדרה: תיירות וארנונה, או רק פחם וחשמל?, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2009
הד סמאשד אין

הד סמאשד אין (אנגלית: Head-Smashed-In - "ראש מנופץ") הוא אתר מורשת עולמית בדרום-מערב אלברטה, קנדה, המשמר את תרבותם של בני השבטים האינדיאנים באזור זה, בני אומת הבלאקפוט, שהייתה מעין איחוד של כמה שבטים שחיו בתחומי אלברטה ומונטנה, בארצות הברית, של היום. הד סמאשד אין היה אתר שבו צדו בני הבלאקפוט את הביזון האמריקאי. האתר הוא "מקפצת ביזונים" (Buffalo Jump), מצוק ברוחב של כ-300 מטרים, ובגובה מקסימלי של כעשרה מטרים. האינדיאנים היו מניסים את הביזונים משטחי המרעה שלהם בגבעות, כשלושה קילומטרים ממערב לשם. הביזונים הובהלו אל נתיבים שסומנו מראש, על ידי גלי אבנים, והורצו אל שפת הצוק. הבהמות המבוהלות היו נופלות מן הצוק תוך כדי שבירת גפיהן, ונותרות חסרות ישע וללא יכולת להימלט מבני הבלאקפוט. במחנה סמוך היו הבהמות מעובדות ונשחטות. האתר היה בשימוש לפחות במשך 6,000 שנה, ושרידי העצמות בתחתית הצוק הם בעומק כעשרה מטרים. בשפת בלאקפוט נקרא המקום "אסטיפה סקיקיקיני קוטס" (Estipah-skikikini-kots). על פי האגדה, לוחם בלאקפוט צעיר רצה לראות את הביזונים מזנקים מעבר לשפת הצוק, אך נקבר תחתיהם. הוא נמצא מת מתחת לערמת הגוויות, מקום שבו נופץ ראשו. במאה ה-19 ננטש האתר לאחר המפגש עם המתיישבים האירופיים. עדות אירופית ראשונה על המקום היא משנות ה-80 של המאה ה-19, וחפירות ארכאולוגיות ראשונות נערכו בו ב-1938 מטעם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק. ב-1968 הוגדר המקום כאתר מורשת לאומית קנדית, ב-1979 הוכרז כאתר מורשת של פרובינציית אלברטה, וב-1981 הוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. הכרזת האתר כאתר מורשת עולמית היא בשל היותו אתר המייצג באופן ייחודי תרבות פרה-היסטורית עשירה, המתארת את הישרדותו של האדם במשך אלפי שנים. האתר הוא פארק לאומי קנדי, ובמקום נבנה מרכז הסברה אודותיו. המבנה בנוי על הצוק, ומלווה את מדרג הסלע הטבעי בחמש מדרגות. בכל מדרגה תיאור של היבט אחר של המקום: אקולוגיה, מיתולוגיה, סגנון החיים והטכנולוגיה של הבלאקפוט. התיאור נסמך על עדויות ארכאולוגיות, המוצגות מנקודת המבט של התושבים האבוריג'יניים והמתיישבים האירופים. המרכז מציע גם מחנאות באוהלי טיפי, וסדנאות המציגות היבטים שונים של חיי האומה האינדיאנית, ובהן יצירת פרטי לבוש אינדיאניים. בכל שנה מתארחים באתר הד סמאשד אין אירועים מיוחדים ופסטיבלים המציגים את התרבות הילידית, הידועים באותנטיות, בצבע, ובאנרגיה הייחודיים שלהם. מדיה וקבצים בנושא הד סמאשד אין בוויקישיתוף אתר מרכז ההסבר הד סמאשד אין באתר אוניברסיטת מינסוטה הד סמאשד אין באתר רשות הפארקים הלאומיים של קנדה הנתונים במסמך ההערכה של אונסקו שונים מעט.