laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אייל כפכפי

אייל כַּפְכָּפִי (7 במאי 1941 – 25 בפברואר 2002) הייתה חוקרת וביוגרפית, היסטוריונית, מרצה ומורה ישראלית. אייל כפכפי נולדה באביב 1941 בקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן. הוריה היו יצחק כפכפי, מורה, עורך ומתרגם ידוע, ופנינה. כפכפי למדה בקיבוץ וסיימה את לימודיה בתיכון המקומי. לאחר שירותה הצבאי יצאה ללמוד הוראה ב'סמינר אורנים' (כיום מכללת אורנים). כפכפי נישאה בגיל צעיר לאברהם דגן, ילדה בת (כיום חוקרת השקנאים ד"ר מרווה שמואלי) והתגרשה תוך כשנה. באורנים הסתפחה לחבורת חוג אורנים, שמוריו הכריזמטיים ובעלי ההשקפות הרדיקליות, יגאל וגנר ומיכאל שטראוס, החלו לרכז סביבם. החוג מנה כמה עשרות תלמידים שיצרו מעגל שיח ופעולה. כפכפי נשארה נאמנה לחוג, לתורתו ולמוריו עד יומה האחרון. מחקריה הראשונים נסבו על משנתו החינוכית של מרדכי סגל, שהיה מהמורים המשפיעים בתנועה הקיבוצית ובין מייסדי סמינר אורנים. לימים הוציאה ספר העוסק באיש ובתורתו החינוכית. לאחר שסיימה את לימודיה שילבה בחייה מחקר והוראה, באורנים ובאוניברסיטת חיפה. היא המשיכה את חברותה בקיבוצה חרף השינויים וההפרטה שעברה התנועה הקיבוצית. בשנותיה האחרונות השתדלה להשיג גם משרת מרצה במכללת כנרת. ספרה החשוב הוא הביוגרפיה של פנחס לבון, "לבון – אנטי-משיח", שיצא לאור בהוצאת עם עובד וזכה להתעניינות רבה. כפכפי מיקמה את לבון לא מעט בעזרת עקרונות ההשקפה של חוג אורנים, המכונות 'תורת המחנות'. הביוגרפיה זכתה לשבחים בשל עומק המחקר האקדמי שהשקיעה בו. בין מחקריה שנדפסו מצוי ספרה על מרדכי סגל, על דמותו של יצחק טבנקין כמחנך, מחקר מקורי על מבצע קדש ועוד. אייל כפכפי נהרגה בתאונת דרכים בדרכה לביקור משפחתי בחורף 2002 ונקברה בקיבוצה. מכללת אורנים מקיימת מושבי זיכרון עיוניים שנתיים לזכרה. בן דודה הוא הבמאי והמלחין ירון כפכפי. "שורש המחלוקת - הריב ההיסטורי בין תנועת העבודה והרוויזיוניזם" - עם יגאל וגנר. תל אביב, תשמ"ב-1982 לבון – אנטי-משיח, עם עובד תל אביב, ספרית זגגי לביוגרפיות, תשנ"ט 1998. אמת או אמונה: (יצחק) טבנקין מחנך חלוצים, המרכז לחקר ארץ-ישראל וישובה של יד יצחק בן-צבי ואוניברסיטת תל אביב, תשנ"ב-1992. מלחמת ברירה, הדרך לסיני וחזרה, 1956–1957, המאבק בין שתי אסכולות מדיניות בישראל בשנות החמישים, רמת אפעל, יד טבנקין - מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ, עם העמותה למורשת משה שרת, תשנ"'ד-1994. תמורות באידאולוגיה של הקיבוץ המאוחד בתקופת המלחמה הקרה 1944-1954, תל אביב, תשמ"ח-1988. מדינה מחפשת עם: ביטול זרם העובדים בחינוך, הוצאת הקיבוץ המאוחד תל אביב, תשנ"א-1991. כשתילי זיתים – שיטת התהליכים: משנתו החינוכית של מרדכי סגל ויישומה בבתי-הספר של הקיבוץ המאוחד, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ח-1998. שלושים וחמישה מאמרים של אייל כפכפי, בשם איל כפכפי, רשומים בקטלוג של בית הספרים. אך רובם ככולם הובאו בששת ספריה. יחיעם ויץ, חידה ושמה לבון, עיונים בתקומת ישראל 9, 1999, על הספר "לבון - אנטי-משיח" מדיה וקבצים בנושא אייל כפכפי בוויקישיתוף הספרים של אייל כפכפי, באתר "סימניה" דליה קרפל, מוות בצל אורנים, באתר הארץ, 19 במרץ 2002 - מאמר ביוגרפי שנכתב לאחר מותה של אייל כפכפי בשנת 2002 מאמר הספד לזכרה של כפכפי, מאת יאיר רביב, באתר כתב העת "חברה" איל כפכפי, עיונים בתקומת ישראל, ב, קתדרה 72, יוני 1994 איל כפכפי (1941-2002), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves"
התנועה להשבת עשרת הדיברות של אלוהים

התנועה להשבת עשרת הדיברות של אלוהים (באנגלית: Movement for the Restoration of the Ten Commandments of God) הייתה כת נוצרית-קתולית שפעלה באוגנדה בשנות ה-90. התנועה הוקמה בשנת 1994 על ידי ג'וזף קיבְּוֶוטֶרֶה ופילגשו, זונה לשעבר בשם קְלֶדוֹניה מְוֶורִינְדֶה שתקשרה, לטענתה, עם מריה הבתולה. חבריה האמינו כי יום הדין צפוי להגיע עם סיום האלף השני, ב-31 בדצמבר 1999, וכי יינצלו אם ישמרו בקפידה על הוראות עשרת הדיברות, לפי ההנחיות שנכתבו בספר בשם "מסר מגן עדן: סוף זמן ההווה", ושאותו נצטוו לקרוא 6 פעמים לפחות. בדומה לכתות רבות אחרות, נדרשו חברי התנועה לוותר על רכושם החומרי. התנועה פעלה באופן חשאי, ודבר קיומה נודע בציבור הרחב רק ב-1998, כאשר הממשלה סגרה בית ספר שהפעילה, לאחר שהתברר כי במקום הועבדו ילדים בניגוד לחוק, ולאחר שנתגלו בו ליקויי תברואה. כאשר הנבואות בדבר יום הדין לא התגשמו, החלו רבים מחברי התנועה להטיל ספק באמונתם, ודרשו את השבת רכושם, בתגובה לכך, טען קיבווטרה כי ב-17 במרץ מריה הבתולה תחזור לחיים ואחרית הימים תתחיל. ב-17 במרץ 2000 התכנסו מאמיני התנועה בכנסייה בכפר קָנוּנְגָה שבדרום מערב המדינה, קיבווטה התיז על המאמינים "מים קדושים" שהיו למעשה בנזין, שפך את השאר על רצפת הכנסייה, יצא ממנה והושלכה פנימה מגבת בוערת. הכנסייה הוצתה על יושביה, במה שנראה בתחילה כהתאבדות ההמונית הגדולה ביותר מאז ג'ונסטאון. המשטרה מצאה במקום כ-340 גולגולות, אך ההערכה היא שבמקום נספו כ-530 בני אדם, מהם לפחות 78 ילדים. חקירת המשטרה העלתה כי אין מדובר בהתאבדות, אלא ברצח שתוכנן על ידי מוורינדה וקיבווטרה. עקבותיה של מוורינדה נעלמו לאחר השריפה, ולא ידוע אם הייתה בין הנספים או שהצליחה לברוח מהמדינה. גם גורלו של קיבווטרה לא ידוע. יש הטוענים שראו אותו חי לאחר השריפה, ואילו על פי סברות אחרות רצחה אותו מוורינדה. בחודשים הבאים, נתגלו בכמה מאתרי תפילה של התנועה בדרום מערב אוגנדה קברי אחים, ובשנת 2002 פרסמה הוועדה האוגנדית לזכויות אדם דו"ח ובו הוערך אומדן המתים בכ-800. חברה סגורה Cauvin, Henri E. (2000-03-27). "Fateful Meeting Led to Founding of Cult in Uganda". הניו יורק טיימס. Borzello, Anna (2000-03-25). "Mass graves found in sect house". The Guardian.
ארושה

ארושה (Arusha) היא עיר בצפון טנזניה. היא שוכנת למרגלות הר מרו, בגובה של כ-1,300 מ' מעל פני הים. העיר משמשת כבירתו של מחוז ארושה, ובשנת 2002 התגוררו בה כ-270 אלף תושבים. ארושה הוכרזה כעיר רק בשנת 1948, אך מאז הפכה למרכז עירוני חשוב, ואף לזירה של פעילות בינלאומית. ב-5 בפברואר 1967 הכריז בה נשיא טנזניה דאז, ג'וליוס נייררה, במה שכונה "הצהרת ארושה", על כוונתו לכונן רפורמה סוציאליסטית מרחיקת לכת - האוג'מאה. באותה שנה הקימו טנזניה, קניה ואוגנדה את הקהילייה המזרח-אפריקנית, ומשרדיה שכנו בעיר עד לפירוקה ב-1977. ב-1993 נפגשו בעיר נשיאי שלוש המדינות והחליטו על הגברת שיתוף הפעולה ביניהן, ומאז כינונה מחדש של הקהילייה ב-2001, שוב שוכנים משרדיה הראשיים בארושה. בארושה התנהל המשא ומתן להפסקת אש במלחמת האזרחים ברואנדה, שהחל ב-1992 והסתיים בכינונם של הסכמי ארושה באוגוסט 1993. ב-13 בפברואר 1995 החליטה מועצת הביטחון של האו"ם כי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה יוקם בארושה. בית דין זה פעל בעיר עד סגירתו ב-31 בדצמבר 2015. מאז 2006 שוכן בה בית הדין האפריקאי לזכויות אדם ואזרח. בעבר התבססה כלכלת העיר על חקלאות, ובסביבתה של העיר עדיין קיימים מטעי קפה רבים. בשנת 1967 התגלה בסביבתה של ארושה טנזניט. זהו המקום היחיד בעולם בו ניתן לכרות אבן חן זו, וחברות כרייה רבות פועלות באזור. ארושה מהווה גם את שער הכניסה לכמה מהגנים הלאומיים החשובים של טנזניה, כגון קילימנג'רו, סרנגטי ומכתש נגורונגורו, וענף התיירות הופך לחלק משמעותי בכלכלתה. גם להקמתם של המוסדות הבינלאומיים השונים בעיר הייתה השפעה חיובית על כלכלת העיר. פארק ארושה נמצא צפונית-מזרחית לעיר, במרחק של 40 דקות מהעיר. הפארק משתרע על 552 קמ"ר. שני נמלי תעופה משרתים את ארושה. שדה התעופה ארושה משמש בעיקר לטיסות פנים, ואילו מנמל התעופה קילימנג'רו, השוכן כ-50 ק"מ מזרחית לעיר, יוצאות טיסות סדירות למדינות אפריקאיות נוספות ואף לאירופה. קווי אוטובוס מקשרים את העיר עם הערים הגדולות במדינה - דאר א-סלאם, דודומה, מוואנזה ואחרות, וכן עם ניירובי ומומבסה שבקניה וקמפלה שבאוגנדה. ארצות הברית קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית ארצות הברית דרהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית אוסטריה מירצצושלאג, אוסטריה סהרה המערבית טיפאריטי, סהרה המערבית העיתון The Arusha times "פארק ארושה - טנזניה - זנזיבר - המדריך המלא". זנזיבר - המדריך המלא. 2016-05-27. אורכב מ-המקור ב-2017-01-04. נבדק ב-2017-01-03.
IGF-2

פקטור גדילה דמוי אינסולין 2 (באנגלית: Insulin-like growth factor 2, ובקיצור: IGF-2) הוא הורמון חלבוני טבעי המופרש בכבד. יש לו תפקיד בעיקר בתקופת ההיריון – כהורמון הקשור לגדילת העובר. דומה במבנה שלו לאינסולין וכן ל-פקטור גדילה דמוי אינסולין 1 (IGF-1). נקשר לקולטן מיוחד עבור הורמון זה, אבל גם נקשר לקולטן של IGF-1. בשנות ה-80 כונה הורמון זה בשם סומטומדין A‏ (‎Somatomedin A‏). IGF-2 עלול לשמש בעתיד ספורטאים כחומר אנאבולי (מפתח גוף), ועל כן מופיע ברשימת הסמים האסורים בספורט לפי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), למרות שטרם פותח תכשיר רפואי מהורמון זה. פקטורי גדילה דמויי אינסולין הורמון גדילה IGF-1 MGF אינסולין סמים בספורט GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000167244 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000048583 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:". ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כנס האספרנטו העולמי

כנס האספרנטו העולמי (באספרנטו: Universala Kongreso, ובקיצור: "אוּ־קוֹ" – UK) הוא הכנס השנתי של אגודת האספרנטו העולמית, UEA. הכנס מתקיים בכל קיץ במקום אחר בעולם, ונמשך כשמונה ימים. הכנס מיועד לאספרנטיסטים בכלל (לא רק לחברי ארגונים מקצועיים שונים), ומשמש הן כמפגש חברתי, תרבותי ותיירותי, והן כשבוע של עבודה מרוכזת לארגוני אספרנטו בינלאומיים שונים. במהלך הכנס מתקיימות גם כל מליאות המועצה של אגודת האספרנטו העולמית. בעת המודרנית נושא הוועידה הוא בדרך כלל נושא השנה של אונסק"ו. זאת מאחר ש-UEA המארגנת היא ביחסי עבודה עם האו"ם ומוסדותיו. ישראל נבחרה לארח את הכנס פעמיים. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1967, אך במאי 1967, כחודשיים לפני הכנס ה־52, הועתק מקומו מתל אביב לרוטרדם בשל החשש שתפרוץ מלחמה. בשנת 2000, ב־25 ביולי עד 1 באוגוסט, נערך הכנס העולמי ה־85 בתל אביב. הנושא המרכזי היה "שלום של לשון ושל תרבות", ונשיא הכבוד היה שמעון פרס. במקביל לכנס האספרנטו העולמי, ובמסגרתו, נערך הכנס הבינלאומי הקטן לילדים (באספרנטו: Internacia Infana Kongreseto, ובקיצור "אִי־אִי־קוֹ" – IIK) לגילי 6–14. בין השנים 1951 ו־2007 התקיימו 38 כנסים לילדים. בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, הכנס שהיא אמור להיערך במונטריאול קנדה נדחה ל 2022. במקומו נערך לראשונה בהיסטורית התנועה קונגרס וירטואלי. מדיה וקבצים בנושא כנס האספרנטו העולמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנס האספרנטו העולמי (באספרנטו)
ואט-שעה

ואט־שעה היא יחידת מידה לאנרגיה ולעבודה, שסימנה Wh (ואט כפול שעה). היחידה מציינת את כמות האנרגיה הנצרכת (או מסופקת) בהפעלת הספק של ואט אחד (כמו נורה חשמלית זעירה) במשך שעה אחת. שגיאה נפוצה היא לומר "ואט לשעה" (ואט/שעה), על משקל קילומטר לשעה, אך דרך ביטוי זו שגויה. קילוואט־שעה (קוט"ש) (kWh), השווה ל־1,000 ואט־שעה, הוא גודל שימושי למדידה של צריכת האנרגיה של בתים ועסקים קטנים. בית ממוצע צורך כמה מאות קילוואט-שעה בחודש. מגהוואט־שעה (MWh), השווה למיליון ואט־שעה, משמש למדידת כמויות אנרגיה גדולות יותר, כגון צריכה תקופתית של יישובים, או האנרגיה המיוצרת על ידי תחנות כוח בתקופה כלשהי. ג'יגהואט־שעה (GWh), השווה למיליארד ואט־שעה. משמש למדידת כמויות אנרגיה הנצרכת על ידי מדינה או ריכוזי אוכלוסין מסדר גודל של כמה מיליוני בני אדם ומעלה. ואט-שעה אחד שווה ל-3,600 ג'ול (יחידת המידה לאנרגיה במערכת היחידות SI), כלומר, קוט"ש אחד שווה ל-106×3.6 ג'ול או פשוט 3.6 מגה-ג'ול. אנרגיה חשמלית יחידות מידה לאנרגיה יחידות מידה על שם אישים אנרגיה חלופית משק החשמל בישראל מה ההבדל בין הספק לאנרגיה? באתר של מכון וויצמן
E1

האם התכוונתם ל... E1 (תקן) – תקן לריבוב מידע סינכרוני שטח E1 – שטח שמיועד לבניית שכונת מבשרת אדומים. E 1 – סוג של תגובת אלימנציה בכימיה פירובט דהידרוגנאז – אנזים הנמצא בתהליך הגליקוליזה ובמעגל קרבס
אורומיה (מחוז)

אורומיה הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה. שם המחוז מגיע מיושביו המשתייכים לאורומו. גובל מצפון וממערבה במחוז דרום וולו, בדרום במחוז שוואה הצפונית ובמזרחה במדינת עפר. המחוז ממוקם במזרח אמהרה על הקצה של הרמה האתיופית. עד שנת 1991 נכלל במחוז שוואה אחד מהמחוזות והממלכות ההיסטוריים המשפיעות באתיופיה. בימי הביניים ועד 1991 היה חלק לחלק מהמחוז היסטורי, שוואה, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. המחוז נכלל במדינת אמהרה ולא במדינת אורומיה משום שהוא מוקף באמהרים. במחוז חמש נפות וכן הבירה קמיסיה שהיא עיר במעמד נפה. צ'פה גולה באטי ג'ילה תימוגה ארתומה פורסי דוה הרוה מדיה וקבצים בנושא אורומיה בוויקישיתוף
מזרח גוג'ם

מזרח גוג'ם הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם מחוז גוג'ם ההיסטורי. המחוז גובל מצפון במחוז דרום גונדר, ממערב במחוז מערב גוג'ם, מדרום במדינת אורומיה וממערב במחוז דרום וולו. עד שנת 1991 נכלל במחוז גוג'ם אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז הוא הר צ'וקה (שידוע בשם הר ברהן). בימי הביניים ועד 1991 היה חלק מהמחוז ההיסטורי והממלכה לשעבר, גוג'ם, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 חולק המחוז לארבעה מחוזות: מערב גוג'ם, מזרח גוג'ם ואגאו אוי שסופחו למדינת אמהרה ולמחוז מתקל שסופח למדינת בנישנגול-גומאז. המחוז מתחלק לשש עשרה נפות ולדברה מרקוס שהיא עיר במעמד נפה. מדיה וקבצים בנושא מזרח גוג'ם בוויקישיתוף
AGM-84 SLAM

ה-Standoff Land Attack Missile או SLAM הוא טיל שיוט לתקיפה בטווח ארוך ובכל מזג אוויר אשר פותח מטיל ההרפון, טיל ים-ים נגד ספינות, של הצי האמריקאי. ה-SLAM פותח על בסיס AGM-84 הרפון ומעט ארוך יותר ממנו. נעשה שימוש רב בחלקים ובמערכות של ההרפון ב-SLAM, בכך נחסך כסף רב בפיתוח הטיל ואף איפשר פיתוח מהיר שלו שנעשה בכמה שבועות בלבד. הטיל פותח בזמן מלחמת המפרץ הראשונה כדי לענות על צורך מידי בטיל שיוט מתקדם וארוך טווח. על מנת לשגר את ה-SLAM יש צורך במטוס משגר ובמטוס אחר שישמש כתחנת קשר אל הטיל על מנת לכוון אותו אל המטרה. ה-SLAM-ER (ראשי תיבות של Standoff Land Attack Missile - Expanded Response) הוא גרסה מתקדמת וחדישה של ה-SLAM אשר פותחה על ידי בואינג. ה-SLAM-ER מסוגל לתקוף ולפגוע במטרות יבשתיות וימיות, עומדות ונעות, בצורה אוטומטית בטווח ארוך של מעל 240 קילומטרים בעזרת מערכת ניווט אינרציאלית משולבת GPS וחיישן תת-אדום הדמאתי להנחיה. בנוסף לכך, טייס המטוס המשגר יכול להנחות את הטיל ידנית באוויר. מחירו של SLAM-ER בודד הוא 500,000$. AGM-84E - מכונה SLAM AGM-84H - מכונה SLAM-ER AGM-84K - גרסה משופרת של SLAM-ER הכוללת יכולת רכישת מטרות אוטומטית קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית טורקיה טורקיה ארצות הברית ארצות הברית ה-SLAM וה-SLAM-ER באתר בואינג מידע על ה-SLAM באתר Time מידע על ה-SLAM וה-SLAM-ER באתר Designation Systems מידע על ה-SLAM וה-SLAM-ER באתר FAS
מסיניסה

מַסיניסה או מסנסן (בנומידית (אנ'): MSNSN, בפיניקית: 𐤌𐤎𐤍𐤎𐤍 – מסנסן; 238 לפנה"ס לערך – 140 לפנה"ס לערך) היה מלך נומידיה הראשון, ממלכה ברברית ששלטה בצפון אפריקה. הוא ידוע בעיקר בשל הבריתות שכרת עם הרומאים כבן בריתם בקרב זאמה אשר הכריע את המלחמה הפונית השנייה. מסיניסה נולד בכִרתַה (כיום קונסטנטין), עיר אשר הייתה חלק מנומידיה אבל הייתה נתונה לפלישות רומאיות. אביו היה גאלה, מלך שבט המאסילי במזרח נומידיה. הוא גדל בקרתגו, שם הוחזק כבן ערובה להבטחת נאמנות אביו, ולמד שם יוונית ולטינית. בתחילת המלחמה הפונית השנייה, לחם לצד קרתגו נגד סיפאקס, שליט נומידיה המערבית, שנתמך על ידי הרומאים. הוא היה רק בן 17 כשהוביל את צבאו לניצחון בזירה זו. המצביא הקרתגי עזרובעל בן גיסקו הבטיח לו לאשה את בתו סופוניסבה שנודעה כיפהפייה, אולם עזרובעל ביטל את השידוך ונתן את סופוניסבה לסיפאקס תמורת הסכם שלום. עלבון זה היה אחת הסיבות לכך שמסיניסה כרת ברית עם המצביא הרומאי סקיפיו אפריקנוס, כעבור מספר שנים. בשנת 212 לפנה"ס, לאחר תבוסת סיפאקס, הצטרף מסיניסה לצבאות הקרתגים בספרד עם כוח פרשים נומידי, ומילא תפקיד משמעותי בקרב באיטיס, בו הושמד הצבא הרומי בספרד והמצביאים הרומים פובליוס קורנליוס סקיפיו (אביו של סקיפיו אפריקנוס) ואחיו גנאיוס נהרגו. בשנת 206 לפנה"ס השתתף בקרב איליפה, בו הובסו הצבאות הקרתגים בספרד בידי סקיפיו אפריקנוס. אחרי שהשלים את כיבוש ספרד, תכנן סקיפיו לתקוף את קרתגו באפריקה, ולשם כך יצר קשרים עם הנומידים, והשיג את תמיכת מסיניסה. סיפאקס נותר הפעם נאמן לקרתגים. בשנת 204 לפנה"ס נחת סקיפיו באפריקה. מסיניסה חבר אליו, והשניים הכו את צבאות עזרובעל בן גיסקו וסיפאקס בקרב המישורים הגדולים. סיפאקס נמלט אל ממלכתו, אך הובס על ידי מסיניסה והמצביא הרומי גאיוס לאליוס בקרב קירטה, ונלקח בשבי. מסיניסה נישא לסופוניסבה, אולם סקיפיו רצה להציג אותה לראווה בתהלוכת הניצחון ברומא. מסיניסה הורה למשרתיו להגיש לה רעל ולתת לה לבחור, ללכת בשבי לרומא, או להתאבד. על פי האגדה סופוניסבה הפטירה: "לא ציפיתי למתנת חתונה כזו מבעלי", ושתתה את הרעל. מסיניסה ביסס את שלטונו בנומידיה, ולאחר מכן הצטרף עם אלפי פרשים נומידיים אל הצבא הרומאי ונטל חלק מרכזי בקרב זאמה, שסיים את המלחמה בניצחון רומא. לאחר המלחמה קיבל מסיניסה שטחים חדשים שהיו שייכים בעבר לקרתגו, על פי תנאי השלום הקשים שהושתו עליה. הוא המשיך לנהוג מדיניות תוקפנית ומתגרה כלפי קרתגו, ביודעו שבמסגרת האמנה עם רומא קרתגו אינה יכולה להתגונן. התגרויות אלו גרמו לבסוף למלחמת הפונית השלישית, שבסופה חרבה קרתגו ומסיניסה זכה בשטחים חדשים. למסיניסה היו שלושה בנים, גולוסה, אסטנבעל ומיקיפסה. בנו של גולוסה היה מאסיווא, לאסטנבעל היו שני בנים, יוגורתה וגאודה, גם למיקיפסה היו שני בנים, אדהרבעל והיימפסל הראשון. גולוסה ואסטנבעל מתו ממגפה ככל הנראה, ומיקיפסה ירש את הממלכה. נכדו יוגורתה התפרסם במלחמתו הארוכה נגד רומא. מדיה וקבצים בנושא מסיניסה בוויקישיתוף מסיניסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) KAI 101 KAI 101, 111, 161 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רון מיברג

רון מַיְבֶּרְג (נולד ב-16 ביוני 1954) הוא עיתונאי ישראלי המתגורר מאז 2005 בארצות הברית. מיברג נולד לאבנר, בעל מאפיה משכונת בורוכוב בגבעתיים. נכד לאספן היודאיקה יוסף שטיגליץ (1903–1990). הוא גדל בשכונת רמת חן ולמד בתיכון בליך. בנעוריו חבר לפעילות בחוגים שבקצות השמאל ולכן התגייס לגרעין נח"ל שיועד לקיבוץ הקומוניסטי יד חנה, אליו הגיע לאחר מלחמת יום הכיפורים. לאחר אותה תקופה ובמהלך שנות ה-70 למד קולנוע בארצות הברית. מיברג כתב בירחון "מוניטין" וערך אותו לאחר שהחליף את אדם ברוך. מסוף שנות ה-80 כתב בעיתון "חדשות" עד סגירתו. בשנות ה-90 ערך את מוסף "סופשבוע" בעיתון "מעריב" (בשיתוף עם ציפה קמפינסקי), בו כתב טור שבועי קבוע בתחילת שנות האלפיים. מיברג מתאפיין בכתיבה בסגנון הניו-ג'ורנליזם. כתיבתו חדה וקולחת ומלווה בעולם דימויים עשיר. היא עוסקת בעיקר בפוליטיקה, אוכל, ביקורת מסעדות ומוזיקה. בשנת 1999, לכבוד סוף האלף, כתב במעריב רשימה מקיפה ומנומקת של 99 אלבומי המוזיקה המשמעותיים של חייו. ברשימה זו הגדיר את טעמו המגובש במוזיקה: רוק משנות ה-60 וה-70 בכלל ואמריקאי בפרט. בתחילת שנות האלפיים יצר והגיש עם העיתונאי רונאל פישר את הפינה "המבקרים" במגזין התרבות "המוסף" בערוץ 8, בה קיימו השניים ראיונות עם אנשים שונים. בשנת 2001, במלאת 60 שנה להולדתו של בוב דילן, יצר מיברג סרט תיעודי ושמו "כל אחד והבוב שלו". הסרט מורכב מראיונות עם מוזיקאים, אנשי רוח ומעריצים ישראלים אשר מתארים את יחסם אל יצירתו של דילן. בשנת 2005 עבר לגור במיין שבארצות הברית. את המעבר תיאר בסרט תיעודי שיצר. שורשי מעברו למיין נעוצים במערכת יחסים רעועה עם עורכו הקודם של "מעריב", אמנון דנקנר. לאחר שהתחלפו העורכים ב"מעריב" מיברג שב לכתוב טורים ומאמרים בעיתון זה. באוגוסט 2009 עזב את "מעריב" בשנית. בשנת 2010 העלה מיברג אתר אינטרנט בתשלום בשם "אחר", מגזין לענייני תרבות ופנאי. ב-19 בדצמבר 2010 הודיע מיברג למנוייו כי האתר נסגר בשל קשיים כלכליים. ב-24 במרץ 2017 עלה האתר שוב במתכונת חדשה, ללא חומת תשלום. בשנת 2019 נסגר האתר שוב. בשנת 2013 הצטרף לעיתון סופהשבוע והמשיך לכתוב גם אחרי האיחוד עם עיתון מעריב לכדי הקמת מעריב השבוע ומהדורת סופה"ש שלו, מעריב סופהשבוע. חיבר את הביוגרפיה של יוסי גנוסר, איש השב"כ השנוי במחלוקת. במשך השנים היה שותף לכתיבת מספר ספרים, בהם "Taste of Israel" עם אבי גנור. דודו גבע יצר פארודיה המבוססת על דמותו הציבורית של מיברג בשם "רון קדמון" במסגרת טורו השבועי "שתיקת הברווז" שהופיע במקומונים "העיר" ו"כל העיר" (2002-2004). בשנת 1972 הכיר את נעמי ליס, ציירת ומאיירת אמריקאית ילידת ארצות הברית שעלתה לישראל. בני הזוג נישאו בשנת 1977. הם הורים לשלושה לילדים. בשנת 2017 התגרשו. רון מיברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר אחר, בעריכת רון מיברג הטורים של רון מיברג, אחר הטורים של רון מיברג, nrg הטורים של רון מיברג (אורכב 26.08.2014 בארכיון Wayback Machine), מעריב השבוע הספרים של רון מיברג, באתר "סימניה" ריאיון על עזיבת מעריב ופתיחת אתר בתשלום שודר בתוכנית “סדר יום” של קרן נויבך ברשת ב’, 15 באוקטובר 2009 נרי ליבנה, רון מיברג לא מתגעגע לישראל. אבל אל דאגה, הוא גם לא מאושר מדי. ביקור, באתר הארץ, 9 ביולי 2010 רון מיברג, ‏אוסף שטיגליץ, באתר מעריב אונליין, 6 באפריל 2015 דפנה ארד, ההיסטוריה של מבקרי המסעדות בישראל, באתר הארץ, 18 במאי 2012 רון מיברג הודיע על סוף דרכו של "אחר", באתר הארץ, 20 בדצמבר 2010 רון מיברג, "אחר" חוזר, 23 במרץ 2017 רון מיברג, ‏עם השפם בחומוס, באתר מעריב אונליין, 29 ביולי 2017.
מרו (הר געש)

מֶרוּ (Meru) הוא הר געש פעיל בצפון טנזניה (התפרצותו האחרונה התרחשה ב-1910). ההר שוכן כ-70 ק"מ מערבית לקילימנג'רו, בסמוך לעיר ארושה. גובהו 4,562 מ' מעל פני הים, והוא ההר השני בגובהו במדינה, אחרי הקילימנג'רו, והחמישי בגובהו ביבשת אפריקה. פסגתו של ההר נקראה בעבר "פסגת הסוציאליסט", שם שהוענק לה בתקופת שלטונו הסוציאליסטי של ג'וליוס נייררה, אך כיום השם אינו בשימוש, והשלט המצוי בפסגת ההר אינו מציין את שמה הקודם. הפסגה נכבשה לראשונה בשנת 1904 על ידי מטפס ההרים הגרמני פריץ ייגר. הטיפוס עליו נחשב קשה יותר מאשר הטיפוס על הקילימנג'רו, כיוון שמחנה הבסיס האחרון רחוק מהפסגה. הטיפוס אורך בין שלושה לארבעה ימים. ההר כולו מהווה חלק מהפארק הלאומי ארושה. מדיה וקבצים בנושא מרו בוויקישיתוף מרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טנזניה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדיאל

פְּרֶדְיאָל (ברומנית: Predeal) היא עיירת סקי בעמק הפרחובה, במחוז בראשוב שברומניה. היא נמצאת בגובה 1,060 מ' מעל פני הים, והיא העיירה הגבוהה ביותר ברומניה. פּרדיאל מונה 5,615 תושבים (נכון לשנת 2002). השם פרדיאל מקורו בשפה הרומנית - "Pre Deal", שפירושו "לפני הגבעה", או במילה הסלבית "פּרֶדֶל", שפירושה "גבול", "תחום". מדיה וקבצים בנושא פרדיאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרדיאל ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנשה יצחקי

מנשה יצחקי (1940 – 7 בספטמבר 2022) היה ראש המועצה המקומית אור יהודה וחבר מרכז מפ"ם. יצחקי נולד בשנת 1940 בעיר מנדלי (אנ') שבעיראק לאפרים ונג'יה, בן בכור מבין שישה אחים. אביו היה ראש הקהילה היהודית והבריח יהודים לאיראן ומשם לארץ ישראל. בהמשך אביו נתפס על ידי השלטונות ואף הובא לבית משפט. השופט זיכה אותו, אך ציווה עליו לעזוב את מנדלי. המשפחה מכרה את ביתה והשתקעה בבגדאד. בשנת 1951 עלו לארץ ישראל ושוכנו במעברת סקייה א', שלימים הפכה לעיר אור יהודה. בגיל 24 נבחר למועצת הפועלים של אור יהודה והתחיל בפעילות ציבורית. יצחקי השתייך למפלגתו של ראש המועצה המקומית אור יהודה, יחזקאל קזז - המערך, אך פרש ממנה והקים רשימה עצמאית בשם "נאמני הציבור". בבחירות למועצה בשנת 1969 זכתה רשימתו למנדט אחד והוא הצטרף לקואליציה העירונית ומונה לסגן ראש המועצה. הבחירות למועצה המקומית ב-31 בדצמבר 1973 נפסלו על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב בעקבות תלונות על אי-סדרים, ובחירות חוזרות נערכו ב-2 ביולי 1974. בבחירות החוזרות ניצחה סיעתו את "המערך", שבגלגוליו השונים שלט שנים באור יהודה (מרדכי בן-פורת ויחזקאל קזז), ויצחקי הפך לראש מועצת אור יהודה. בכהונתו התמקד בשני נושאים עיקריים: חינוך ודיור, שהתבטא בין היתר מהעברת אנשים המתגוררים בצריפים לבתי קבע ומציאת פתרונות דיור לצעירים. שותפיו למפלגה החדשה היו העיתונאי שפי גבאי ויוסף סבח. בשנת 1978 הפסיד בבחירות על ראשות המועצה ליצחק בוכובזה אך המשיך לכהן במועצה. בשנת 1980 עתר לבג"ץ נגד מינוי נציגי המועצה במועצה הדתית. לקראת הבחירות בשנת 2003 מונה לממלא מקומו של יוסף סבח בוועדת הבחירות העירונית מטעם רשימת נאמני הציבור. נפטר ב-7 בספטמבר 2022. סיפור בבלי, באתר the-autographersCO הנהלה מצומצמת במועצת אור יהודה, דבר, 3 בנובמבר 1969 התחברות לפייסבוק | פייסבוק, באתר Facebook בג"ץ 515/80 פרוטוקול ישיבת מועצת העיר מס' 110, 24 באוגוסט 2003, עמוד 9 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.