laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר ברודסקי

אלכסנדר ברודסקי (ברוסית: Александр Ильич Бродский‏; 19 ביוני 1895 - 21 באוגוסט 1969) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא פעל באוקראינה הסובייטית. ברודסקי התמחה בחקר תמיסות ואיזוטופים. אלכסנדר ברודסקי נולד בשנת 1895 ביקטרינוסלב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה למשפחה יהודית. אביו היה מהנדס כימיה. בשנת 1913 ברודסקי סיים לימודי בית ספר והחל ללמוד במכון למהנדסי הרים בעיר. במקביל הוא העמיק התעניינות בכימיה ושמע הרצעות באוניברסיטה. בשנת הלימודים החמישית ברודסקי עבר להמשך לימודים באוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1922 (בגלל אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה הלימודים התארכו מעבר לתכנון) תוך התמחות בכימיה פיזיקלית. ברודסיק חזר לעיר דנייפרופטרובסק (כיום דניפרו) והחל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1926 הוא התמנה לפרופסור. בשנת 1927 הוא התחיל לעבוד במכון לכימיה פיזיקלית שהוקם בעיר. בשנת 1934 ברודסקי קיבל לראשונה בברית המועצות מים כבדים. חומר זה היה חשוב למחקר גרעיני וייצור פצצה גרעינית. בשנת 1939 ברודסקי מונה למנהל מכון מחקר בו עבד. בשנת 1941, לאחר פלישת נאצים לברית המועצות מכון בו עבד ברודסקי הועבר לאופה. ברודסקי המשיך במחקריו ובשנת 1943 נבחר כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1943 ברודסקי עבד למוסקבה והתמנה לפרופסור במכון לטכנולוגיה פלדה וסגסוגות. בשנת 1949 הוא עבר לקייב אליו חזר גם מכון בו הוא עבד לפני תחילת המלחמה. ברודסקי פעל בקייב עד לפטירתו בשנת 1969. הוא נטמן בבית העלמין באיקובה. למשפחה היה אוסף גדול של יצירות אומנות. אוסף זה נטרם למוזיאונים של קייב. בנוסף למחקרים ברודסקי כתב מספר ספרים בנושא התמחותו. ספר לימוד לאוניברסיטאות "כימיה פיזיקלית" עבר 13 מהדורות. על תרומתו לקידום המדע לברודסקי הוענק תואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1969), עיטור לנין (1953 ו-1969), עיטור הדגל האדום של העמל (1945) ופרס ברית המועצות (1946). הוא קיבל פרסים ועיטורים נוספים. ביוגרפיה (ברוסית)
איסאק ברוק

איסאק ברוק (ברוסית: Исаак Семёнович Брук‏; 8 בנובמבר 1902 - 6 באוקטובר 1974) היה מהנדס סובייטי ממוצא יהודי. בראשותו נבנו מחשבים שהחלו לפעול בשנת 1951. איסאק ברוק נולד בשנת 1902 במינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס למשפחה יהודית. אביו עבד בבית החרושת לייצור סיגריות. לאחר סיום בית ספר ברוק החל ללמוד הנדסת חשמל בהאוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. הוא סיים את הלימודים בשנת 1926 והחל לעבוד בתחום החשמל במוסקבה. בספטמבר 1930 הוא עבר לחרקיב ועבד במפעל ייצור מכונות חשמל. הוא היה אחראי על ביצוע חישובים הנדרשים לתכנון מכונות חשמל חדשות. בשנת 1934 ברוק חזר למוסקבה ובשת 1935 התחיל לעבוד במכון לאנרגיה בראשות גלב קרז'יז'אנובסקי. בעבודה במכון הוא עשה חישובי יציבות של מערכות חשמל. הוא עשה עבודת תואר שלישי ופוסט-דוקטורט (1937) בנושא. לצורך ביצוע חישובים נדרשים ברוק בנה מחשבים אנלוגיים. על הישגיו בתחום בשנת 1939 ברוק נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בתקופת מלחמת העולם השנייה ברוק פיתח מערכת בקרת ירי למטוסי קרב. בשנת 1948 לברית המועצות הגיעו ידיעות על בניית מחשב בארצות הברית. ברוק הקים צוות שהחל לפעול בתחום ובשנת 1951 המחשב הראשון החל לפעול. בהמשך הצוות בנה מחשבים נוספים. ברוק הועמד בראש המעבדה שהייתה אחראית לתחום והחל משנת 1958 היה מנהל מכון למחשבים שפיתח מחשבים שפעלו בזמן אמת. ברוק כתב מספר ספרים בנושא התמחותו ובבעלותו היו 30 פטנטים. לברוק הוענקו מספר עיטורים של ברית המועצות. ביוגרפיה (ברוסית)
דיוויזיית המילואים ה-48 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית המילואים ה-48 (בגרמנית: 48. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, והגיעה לקו באוקטובר. היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס המילואים ה-24. דיוויזיית המילואים ה-48 הייתה מעורבת יחסית, אך הגיעה בעיקר מהמחוזות הצבאיים ה-11 וה-18. רגימנטים המילואים ה-221 וה-222 הוקמו בדוכסות הגדולה של הסן. רגימנט המילואים ה-223 גויס במחוז הפרוסי הסן-נסאו, עם גדוד אחד בשניהם משטחי נסיכות הבוחר מהסן לשעבר, דוכסות נסאו והעיר פרנקפורט אם מיין. רגיינט המילואים ה-224 היה ממדינות תורינגיה ומהמחוז הפרוסי סקסוניה. לאחר שרגימנט המילואים ה-224 הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-215, דיוויזיית המילואים ה-48 הפכה ליחידה הסיאנית אפילו יותר. דיוויזיית המילואים ה-48 לחמה תחילה בחזית המערבית, ונכנסה לקו באוקטובר בין המז למוזל. לאחר מכן היא עברה לאזור פלנדריה וארטואה בהתקדמות צפונה הידועה בשם המרוץ אל הים. היא נלחמה בליל בסוף אוקטובר ובאיפר עד נובמבר. בסוף נובמבר הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית. היא נלחמה במספר קרבות, כולל קרב לודז' בחורף 1914, ולאחר מכן השתתפה במרדף אחר הרוסים מקרפטיה ומגליציה האוסטרית, לאחר מתקפת גורליצה-טרנוב. הדיוויזיה נותרה בלוחמת חפירות ובקרבות שונים בחזית המזרחית לאחר מכן, והתמודדה עם חלק ממתקפת ברוסילוב ב-1916. מאוקטובר 1916 עד אפריל 1917 צורפה הדיוויזיה לארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית, ולאחר מכן צורפה לארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה. במאי 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, והחזיקה את הקו ליד ורדן, מול המתקפה הצרפתית שם באוגוסט וספטמבר. הדיוויזיה הייתה בתעלות בלורן מסוף ספטמבר עד תחילת דצמבר 1917, ולאחר מכן באלזס עילית עד אמצע פברואר 1918. לאחר מכן היא נכנסה לעתודת הצבא עד אפריל, אז נכנסה לקו באזורי פלנדריה וארטואה. היא נשארה בלחימה בחלק הצפוני של החזית המערבית עד תום המלחמה. הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 דירג המודיעין של בעלות הברית את הדיוויזיה כדיוויזיה בינונית. בשנת 1918 היא דורגה כדיוויזיה מדרג שני. גנרל-לויטננט פרדיננד פון האן (25 באוגוסט 1914 עד 7 ביוני 1915) גנרל-לויטננט הרמן פון אופלן-ברוניקובסקי (8 ביוני 1915 עד 25 במאי 1917) גנרל-מיור קונרד פון היפל (26 במאי 1917 עד 9 בפברואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. 48. Reserve-Division (Chronik 1914-1918) Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 479-482.
להלהלופסי

האם התכוונתם ל... להלהלופסי (בובה) – סדרת בובות סמרטוטים מבית MGA Entertainments להלהלופסי (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים
ג'וליאן דה לה סל

ג'וליאן דה לה סל (באנגלית: Julian de la Celle; נולד ב-10 ביוני 1996) הוא שחקן אמריקאי. ג'וליאן דה לה סל נולד ב-10 ביוני 1996 בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד בתיכון Ramon Cortines VAPA בלוס אנג'לס. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו במשחק ב-2008 בסרט הקצר "היתום". באותה שנה לוהק לשחק בתפקיד דניאל מיד ג'וניור בסדרת הטלוויזיה "בטי המכוערת". מאוחר יותר הוא שיחק בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "גיבורים", "משפחת פוסטר", "המדריך לרוצח" ו"קולוני". בשנת 2019 שיחק בסרט "Ice Cream in the Cupboard". בשנת 2020 שיחק בסרט "M.O.M. Mothers of Monsters". ג'וליאן דה לה סל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וליאן דה לה סל, באתר AllMovie (באנגלית) 'Ugly Betty' vs. 'Desperate Housewives': Which show has the best new kid?, EW.com (באנגלית) Denise Petski, Talent Agent Matt Jackson Joins MSA Agency As VP West Coast Theatrical, Deadline, ‏2022-07-05 (באנגלית אמריקאית) M.O.M. Mothers Of Monsters (2020) Movie Review from Eye for Film, www.eyeforfilm.co.uk
הפיתוי (סרט, 2017)

הפיתוי (באנגלית: The Beguiled) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2017 בכתיבה, הפקה ובימויו של סופיה קופולה, עם קולין פארל, ניקול קידמן וקירסטן דנסט בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן The Beguiled של תומאס קאלינן (אנ') משנת 1966. גרסה קודמת לספר הופקה ב-1971 בבימויו של דון סיגל בכיכובם של קלינט איסטווד וג'רלדין פייג'. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בו זכתה קופולה בפרס הבמאית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס דקל הזהב. העלילה מתרחשת במלחמת האזרחים של ארצות הברית והיא אודות חייל פצוע מצבא האיחוד מקבל טיפול בבית ספר מבודד לנשים אך יצר הפיתוי ותשוקות המין מביא לסיום טרגי. וירג'יניה 1864, מרתה פרנסוורת' (ניקול קידמן) מנהלת בית ספר מבודד לבנות. העבדים ורוב התלמידות עזבו והיא נשארה עם המורה אדווינה מורו (קירסטן דנסט) וחמש תלמידות בגילאים שונים. יום אחד מגלה התלמידה איימי (אונה לורנס) חייל פצוע ברגלו שמבקש ממנה עזרה. הוא מגלה לה שהוא קורפורל בצבא האיחוד בשם ג'ון מק'ברני (קולין פארל) וכי ערק מיחידתו לאחר שנפצע. איימי מחליטה לעזור לו ותומכת בו עד הגיעם לבית הספר שם מחליטה מרתה לטפל בו ולאחר שיבריא, להסגיר אותו לצבא הקונפדרציה. מרתה ואדווינה מטפלות בג'ון והוא מתאושש, מתחיל ללכת ועוזר לנשים בגינה הירקות. אדווינה מתקרבת ארליו והם מתנשקים בסתר. גם התלמידה הבוגרת אלישיה (אל פנינג) מתאהבת בו. אדווינה מתכוננת להגיע לחדרו בלילה אך מוצאת אותו במיטה עם אלישיה. הוא קם ומנסה להסביר אך היא הודפת אותו והוא נופל במדרגות ורגלו הפצועה נשברת. מרתה מחליטה כי יש צורך לקטוע את רגלו בגלל נמק. לאחר הקטיעה הוא נעשה אלים. מרתה מחליטה להסגירו ושולחת את איימי לתלות בד כחול על השער, סימן לחיילי הדרום שיש שבוי צפוני במקום. ג'ון תופס את איימי ומאיים עליה אך מרתה מרגיעה אותו ומחליטה לחסלו על ידי פטריות רעל. אדווינה מקיימת אתו יחסים אינטימיים והוא מוזמן לסעודה עם כולם, שם מגישים לו את פטריות הרעל והוא צונח ומת. הן עוטפות אותו, מביאות את הגופה לשער, תולות בד כחול ומצפות לחיילים שייקחו את הגופה. אתר האינטרנט הרשמי של הפיתוי מדיה וקבצים בנושא הפיתוי בוויקישיתוף הפיתוי, ברשת החברתית פייסבוק הפיתוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הפיתוי, ברשת החברתית אינסטגרם "הפיתוי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפיתוי", באתר AllMovie (באנגלית) "הפיתוי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפיתוי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הפיתוי", באתר Metacritic (באנגלית) "הפיתוי", באתר אידיבי "הפיתוי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לפיתויו 2017, באתר יוטיוב קטע הקבלה של מק'ברי על ידי הנשים, באתר יוטיוב הסבר מקוצר על הסרט, באתר יוטיוב מאחורי הקלעים של הפיתוי 2017, באתר יוטיוב
וניאמין וייץ

וניאמין וייץ (ברוסית: Вениамин Исаакович Вейц‏; 4 בינואר 1905 - 27 בינואר 1961) היה מדען סובייטי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בסטטיסטיקה ומשק החשמל. וניאמין וייץ נולד בשנת 1905 בצ'צ'רסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר וייץ החל ללמוד סטטיסטיקה באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1924 במקביל הוא למד הנדסת חשמל בהאוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן וקיבל תואר בשנת 1925. לאחר סיום הלימודים וייץ החל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1930 הוא התמנה לפרופסור במכון האנרגטי של מוסקבה. בשנת 1932 הוא התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. וייץ היה בין המייסדים של מכון לאנרגיה בראשות גלב קרז'יז'אנובסקי. בשנת 1927 הוא היה נציג של ברית המועצות בוועידה לסטטיסטיקה כלכלית בז'נבה. בתקופת מלחמת העולם השנייה כאשר מפעלים רבים הועברו מחלק המזרחי של ברית המועצות לאזור הרי אורל וייץ פעל להתאמת מערכת החשמל לצרכים שגדלו באופן משמעותי תוך זמן קצר. על הצלחת הפרויקט הוא קיבל פרס ברית המועצות בשנת 1942 ועיטור הדגל האדום של העמל בשנת 1945. בשנים 1944-1959 וייץ היה ראש קתדרה במכון הנדסי-כלכלי במוסקבה. בשנת 1947 וייץ היה נציג ברית המעוצות בוועידה בנושא אנרגיה. בשנת 1956 וייץ ביחד עם קרז'יז'אנובסקי פרסם ספר על עקרונות בניית מערכת החשמל הארצית בברית המועצות. וייץ נפטר בשנת 1961 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י. ביוגרפיה (ברוסית)
דיוויזיית המילואים ה-49 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית המילואים ה-49 (בגרמנית: 49. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, והגיעה לקו באמצע אוקטובר. היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק מקורפוס המילואים ה-25. הדיוויזיה גויסה בתחילה באזור הצבאי החמישי, שכלל את פרובינציית פוזן וחלק גדול משלזיה התחתונה בפרובינציית שלזיה, ולאחר מכן קיבלה תגבורות מהמחוז הצבאי הרביעי, שכלל את פרובינציית סקסוניה, דוכסות אנהלט וכמה ממדינות תורינגיה. דיוויזיית המילואים ה-49 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונכנסה לקו באמצע אוקטובר. היא נלחמה בקרב לודז' בנובמבר-דצמבר 1914 ולאחר מכן בילתה את רוב התקופה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך נהרות ראוקה ובזורה. ביולי ובאוגוסט 1915 היא נלחמה בקרב על ורשה ולאחר מכן השתתפה בקרבות ההמשך כאשר הכוחות הגרמניים הדפו את הרוסים בחזרה לקו לאורך הנהרות שחרה וסרבץ'. הדיוויזיה נשארה על קו שחרה/סרבץ' עד אוגוסט 1916. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזורים שונים של הקו, כולל בקרפטים, עד ינואר 1917, אז הועברה לחזית המערבית. בשנת 1917, היא נלחמה בקרב אראס, קרב פשנדל, וקרב קמברה. היא נשארה בקו באזור פלנדריה עד סוף המלחמה. הדיוויזיה פורקה בשנת 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1917, המודיעין של בעלות הברית העריך את הדיוויזיה כדיוויזיה טובה. בשנת 1918 היא דורגה כדיוויזיה מדרג שני. גנרל חיל הרגלים אלפרד פון בריזן (25 בספטמבר 1914 – 11 בנובמבר 1914) גנרל-לויטננט אנטון פון תיזנהאוזן (12 בנובמבר 1914 – 21 בנובמבר 1914) גנרל-לויטננט פרדיננד וינקר פון דאנקנשווייל (22 בנובמבר 1914 – 23 בנובמבר 1914) גנרל-לויטננט אנטון פון תיזנהאוזן (23 בנובמבר 1914 – 24 בנובמבר 1914) גנרל-מיור ויקטור האנדורף (25 בנובמבר 1914 – 3 בספטמבר 1915) גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי (4 בספטמבר 1915 – 30 בספטמבר 1916) גנרל-מיור אויגן ריטר פון צלנר (1 באוקטובר 1916 – 17 בינואר 1917) גנרל-מיור פריץ פון אונגר (1 בינואר 1917 – 14 בינואר 1918) גנרל-מיור אוסקר צאנקה (15 בינואר 1918 – 8 במרץ 1918) גנרל-מיור ארנסט פון אוכטריץ אונד שטיינקירך (9 במרץ 1918 – 19 בדצמבר 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. 49. Reserve-Division (Chronik 1914-1918) Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 485-488.
לאו פאול אופנהיים

לֵאוֹ פָּאוּל אוֹפֶּנְהַיְם (בגרמנית: Leo Paul Oppenheim‏; 28 במאי 1863–19 בינואר 1934) היה פלאונטולוג וגאולוג גרמני–יהודי, אשר חקר את עולם החי של השלישון. נולד בברלין וסיים את חוק לימודיו בשנת 1882 בגימנסיה הצרפתית המלכותית בעיר. למד מדעי הטבע באוניברסיטת היידלברג, והמשיך ללמוד זואולוגיה וגאולוגיה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. משם גם קיבל את הדוקטורט שלו על חיבורו בנושא האבות הקדומים של הפרפרים בתקופת השניון והשלישון. לאחר השלמת הדוקטורט המשיך אופנהיים בחקר החרקים ופגיות סרטנאים בלווחה של בוואריה. בהמשך התמקד במאובנים מתור השלישון. הוא חקר את הגאולוגיה של איטליה, ובפרט באזור קאפרי, סורנטו וונציה, וכן את עולם החי של אוסטריה, הונגריה, דרום צרפת, חבל הבלקן וגרמניה. עם המאובנים שחקר נמנו מאובנים של חוריריות, אלמוגים, קווצי עור ורכיכות. אופנהיים היה הראשון לתאר מספר סוגים ומינים של ציקדות ושעירי-כנף שנכחדו. בשנת 1902 קיבל לרשותו אוספים עשירים של מאובנים שהובאו מהמדבר המצרי והלובי. אוספיו העשירים והחשובים הם ברשות האוניברסיטה העברית בירושלים. "אופנהים, פאול", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 79), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א. איזידור זינגר, ‏"לאו פאול אופנהיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאו פאול אופנהיים".
קיירין

קיירין (ביפנית: 競輪 מילולית "מרוץ אופניים") הוא סוג של מרוץ אופניים מואץ שבו רוכבי אופניים במסלול ספרינט מתחרים על הניצחון לאחר התחלה מבוקרת מהירות מאחורי מוביל ממונע או לא ממונע. הוא פותח ביפן סביב שנת 1948 למטרות הימורים והפך לאירוע רשמי באולימפיאדת 2000 בסידני, אוסטרליה. הרוכבים משתמשים באופניים עם הילוך קבוע וללא בלמים. המרוצים הם בדרך כלל באורך של 1.5 קילומטרים, 6 הקפות במסלול של 250 מטר, 4 הקפות במסלול של 333 מטר או 4 הקפות במסלול של 400 מטר. נקבעות עמדות התחלה לרוכבי הספרינט מאחורי המוביל, שהוא בדרך כלל אופנוע, אך יכול להיות גם דרני, אופניים חשמליים או אופני טנדם. הרוכבים חייבים להישאר מאחורי המוביל במשך 3 הקפות על מסלול של 250 מטר. המוביל מתחיל במהירות של 30 קמ"ש, ומעלה אותה בהדרגה ל-50 קמ"ש עד ההקפה האחרונה שלו. המוביל עוזב את המסלול 750 מטר לפני סיום המרוץ (3 הקפות על מסלול של 250 מטר). מהירות הסיום של המנצח יכולה לעלות על 70 קמ"ש. מרוצי קיירין תחרותיים נערכים במספר סיבובים עם גמר אחד. חלק מהרוכבים המודחים יכולים לנסות שוב במקצי ניחומים. קיירין הוא תחרות באליפות העולם לגברים של איגוד הבין-לאומי לאופניים מאז 1980 וחלק מאליפות העולם לנשים מאז 2002. דני קלארק מאוסטרליה ולי נא מסין היו אלופי העולם הראשונים. אלופי העולם לגברים ולנשים בשנת 2019 הם מתייס בוכליי מהולנד ולי וי סזה מהונג קונג. קיירין החל להיות חלק מתחרויות האולימפיאדה באולימפיאדת הקיץ של שנת 2000 לאחר שהתקבל לאולימפיאדה בדצמבר 1996. האירוע לנשים נוסף באולימפיאדת של שנת 2012 בלונדון. ביולי 2008 חקירה של BBC News מצאה ראיות לכך שלאחר קבלת הקיירין לאולימפיאדה, דרשה התאחדות האופניים הבינלאומית (UCI) בכתב מאיגוד הקיירין היפני לתמוך בפרויקטים של ה-UCI "במונחים חומריים"; במהלך תקופה מסוימת האיגוד העניק ל-UCI סכום של 3 מיליון דולר ארצות הברית בהתחשבות ב"יחסים המצוינים שיש ל-UCI עם נציגי התנועה האולימפית". ה-UCI ונשיאו דאז, היין ורברוגן, הכחישו כל עוולה. באולימפיאדת טוקיו 2020, מרוץ הקיירין לגברים התקיים ב-7 וב-8 באוגוסט 2021, עם 30 רוכבים מ-18 מדינות, והמדליה הזהב הוענקה לג'ייסון קני מבריטניה. מרוץ הקיירין לנשים התקיים ב-4 וב-5 באוגוסט 2021, עם 29 רוכבות מ-18 מדינות, והמדליה הזהב הוענקה לשאנה בראספנינקס מהולנד. מדיה וקבצים בנושא קיירין בוויקישיתוף In Japan, kanji 競輪 generally means the original Japanese Keirin, while katakana ケイリン is often used for the modified international version of the sport. "Cycling Track Equipment and History". נבדק ב-7 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Cycling cash linked to Olympics". BBC News. 27 ביולי 2008. {{cite news}}: (עזרה) "Cycling cash linked to Olympics". BBC News. 27 ביולי 2008. {{cite news}}: (עזרה)
דיוויזיית המילואים ה-50 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית המילואים ה-50 (בגרמנית: 50. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, והגיעה לקו באוקטובר. היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק קורפוס המילואים ה-25. הדיוויזיה כללה את רגימנט המילואים ה-229 שהוקם בשלזיה התחתונה, רגימנט המילואים ה-230 שהוקם ברחבי שלזיה, רגימנט המילואים ה-231 שהוקם בתורינגיה, בעיקר בדוכסות סקסוניה-אלטנבורג ובפרובינציית סקסוניה ורגימנט המילואים ה-232 שהוקם בסקסוניה הפרוסית ובדוכסות אנהלט. רגימנט המילואים ה-232 הועבר לדיוויזיית הרגלים ה-107 ביוני 1915, ומחליפים חדשים לרגימנטים האחרים הגיעו בעיקר מפרובינציית הנובר הפרוסית ודוכסות בראונשווייג, כאשר רגימנט המילואים ה-229 מתואר במסמכי המודיעין של בעלות הברית כהופך לרגימנט בראונשווייגי. דיוויזיית המילואים ה-50 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, ונכנסה לקו באמצע אוקטובר. היא נלחמה בקרב לודז' בנובמבר-דצמבר 1914 ולאחר מכן שירתה את רוב התקופה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך הנהרות ראוקה ובזורה. ביולי ובאוגוסט 1915 היא נלחמה במתקפת גורליצה-טרנוב ולאחר מכן השתתפה בקרבות ההמשך עד שהגיעה לנהר ברזינה בסוף ספטמבר. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית. היא נלחמה בקרב שמפאן השני באוקטובר ובנובמבר 1915 ונשארה בקו בשמפאן עד סוף דצמבר, אז המשיכה לפלנדריה ולארטואה, שם נשארה ב-1916. היא נלחמה בקרב על הסום מאוחר יותר באותה שנה, ונשארה בסום עד אפריל 1917. ב-1917, היא נלחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל, וכן השתתפה בקרב קמברה. בשנת 1918, היא נלחמה במתקפת האביב הגרמנית ובקרב השני על המארן. היא התנגדה להתקפות-הנגד השונות של מדינות ההסכמה, כולל מתקפת מאה הימים, ונלחמה בשמפאן ובמז כשהסתיימה מלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1918, המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני, וציין את הלחימה הקשה שלה בקרבות רבים. גנרל-לויטננט אויגן פון פצל (ספטמבר 1914 – 13 בינואר 1915) הנס פון דר גולץ (14 בינואר 1915 – 30 ביוני 1916) אקסל פון פטרסדורף (1 ביולי 1916 – 4 בנובמבר 1916) גנרל-לויטננט זיגפריד פון אנדה (5 בנובמבר 1916 – 27 במאי 1918) גנרל-לויטננט וילהלם מקל (29 במאי 1918 – 19 בינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. 50. Reserve-Division (Chronik 1914-1918) Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914–1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 493–496.
היכל התהילה הבין-לאומי של הטניס

היכל התהילה הבין-לאומי של הטניס (באנגלית: International Tennis Hall of Fame) הוא מוסד שנוסד ב-1954 וממוקם בניופורט, רוד איילנד, ארצות הברית. ההיכל מוקדש להנצחתם של השחקנים הגדולים ביותר בהיסטוריה של הטניס, כמו גם לאנשים אחרים שתרמו תרומה משמעותית לענף. היכל התהילה מהווה אתר עלייה לרגל לחובבי טניס מכל העולם ומציע הצצה להיסטוריה ולמורשת העשירה של הטניס. ההיכל הוקם במטרה להכיר באלו שהשפיעו על הטניס והותירו חותם על הענף. המקום נבחר עקב ההיסטוריה הארוכה של ניופורט בטניס, שהחלה עוד בסוף המאה ה-19. ההיכל כולל מוזיאון המציג פריטים היסטוריים ותרבותיים הקשורים לטניס, כולל תלבושות, גביעים, מסמכים ותמונות. בנוסף, המתחם כולל מגרשי טניס היסטוריים בהם נערכים טורנירים ותחרויות. בכל שנה נבחרים מועמדים להיכל התהילה על ידי ועדת מומחים ולאחר מכן מאושרים על ידי חברי ההיכל הקיימים. הטקס השנתי להענקת המעמד מתקיים בדרך כלל במהלך טורניר הטניס של ניופורט. אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה הבין-לאומי של הטניס (באנגלית) היכל התהילה הבין-לאומי של הטניס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמוד היכל התהילה באתר ה-ATP עמוד היכל התהילה באתר ה-WTA
נבחרת ניואה בכדורגל

נבחרת הכדורגל הלאומית של ניואה (באנגלית: Niue national soccer team) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ניואה, מדינה הקשורה לממלכת ניו זילנד. הקבוצה שיחקה את משחקיה הבינלאומיים היחידים במשחקי דרום האוקיינוס השקט ב-1983, עם הפסד 0–14 לטהיטי ואחריו הפסד 0–19 לפפואה גינאה החדשה. התאחדות הכדורגל של ניואה הייתה חברה בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה עד שהחברות בה בוטלה ב-2021 עקב חוסר פעילות. מכיוון שהיא לא הייתה חברת פיפ"א, הקבוצה כבר לא הייתה כשירה להיכנס למונדיאל למרות שהיא עדיין הייתה חברת OFC. המשחק הרשמי הראשון מזה מספר שנים הוכרז נערך בנובמבר 2023. המשחק היה של נבחרת הדרום מול נבחרת הצפון של ניואה. עד 1979 - לא הייתה חברה ב-OFC 1983 - שלב הבתים 1987–2019 - לא נכנסה 2023 - לא הייתה חברה ב-OFC Niue removed as associate member of Oceania Football, RNZ, ‏6 במרץ 2021 (באנגלית) OFC Statutes English (באנגלית) [https://tvniue.com/2023/08/vaiea-champions-open-mens-womens-futsal-tournament-2023-third-year-in-a-row/ NEWSSPORTS Vaiea champions Open Mens & Womens Futsal Tournament 2023 third year in a row], ‏18 באוגוסט 2023 (באנגלית)
לואיזה, נסיכת פרוסיה

הנסיכה לואיזה מפרוסיה (בגרמנית: Luise von Preußen;‏ 3 בדצמבר 1838 – 23 באפריל 1923) הייתה בתו של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ואשתו של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן. לואיזה נולדה ב-3 בדצמבר 1838 בברלין, לוילהלם, נסיך פרוסיה ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. לואיזה הייתה ביחסים קרובים עם אביה, לעומת זאת היחסים עם אמה היו יותר נוקשים ומרוחקים. בשנת 1856 התחתנה לואיזה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן, ובתוך כמה שבועות כבר נכנסה להיריון. בשנת 1858 מת גיסה לודוויג השני, הדוכס הגדול מבאדן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן. לואיזה הייתה ידידה טובה של אחות גיסתה אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בעוד שיחסיה עם גיסתה ויקטוריה, הנסיכה המלכותית היו לא ידידותיים במיוחד. לאחר שאליזבת, נסיכת הסן דחתה את חיזוריו של בנה של לואיזה פרידריך, והתחתנה עם סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, התדרדרו עוד יותר היחסים בין השתיים. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות הגדולה של באדן לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, על אף קרבת המשפחה עם ממלכת פרוסיה. לאחר התבוסה האוסטרית, לא נאלצה באדן לשלם פיצויים גבוהים בעקבות קשרי המשפחה. לואיזה הייתה בקשר ידידותי עם פלורנס נייטינגייל ועם קלרה ברטון, שאותה הכירה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ואף המליצה עליה לקבלת עיטור צלב הברזל, על פעולותיה בטיפול בחיילים הפצועים. בשנת 1888 מתו תוך תקופה קצרה אביה, אחיה, בנה ואמה. בעקבות זאת גיסתה ויקטוריה, הנסיכה המלכותית התחברה עמה, ואף שכנעה את אמה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת לתת ללואיזה את עיטור המסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט. בשנת 1907 מת בעלה פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ובנה פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן עלה לשלטון במקומו. באותה שנה גם הוכתרה בתה ויקטוריה, נסיכת באדן למלכת שוודיה, עם עלותו של בעלה גוסטב החמישי, מלך שוודיה לשלטון. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה ובעקבות המהפכה הגרמנית התפטר בנה מהשלטון, ובני המשפחה נמלטו מהארמון. לאחר מכן התיישבו בני המשפחה בבאדן-באדן, וב-23 באפריל 1923 מתה לואיזה, כשבעת מותה היא הייתה הנכדה החוקית האחרונה של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ששרדה בחיים. בשנת 1856 התחתנה לואיזה עם פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים: פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן (1857–1928) ויקטוריה, נסיכת באדן (1862–1930), התחתנה עם גוסטב החמישי, מלך שוודיה. לודוויג, נסיך באדן (1865–1888) מדיה וקבצים בנושא לואיזה, נסיכת פרוסיה בוויקישיתוף לואיזה, נסיכת פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)