laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה זלמן גרוסמן

הרב שלמה זלמן גרוסמן (נולד ב-1950, סיוון ה'תש"י) הוא רבה האשכנזי של אלעד. נולד בשכונת מאה שערים בירושלים. בנם של הרב נתן אליעזר ומנוחה גרוסמן ונכדו של הרב שלמה זלמן ברינשטיין. אמו נפטרה כאשר היה בן-3, למד בישיבת "אהל יעקב" בבני ברק. שם היה תלמידו של הרב חיים ברים. בשנות ה-70 היה רב בבקעת הירדן ולאחר מכן בעמנואל. בשנות ה-90 התגורר בבני ברק והתמנה לדיין בבית הדין של הרב נסים קרליץ. הרב גרוסמן שימש כמתווך המרכזי בין חסידות בעלז לרשימת "דגל התורה" של הרב שך בבחירות לכנסת השתים עשרה ב־1988, מעורבותו במשא ומתן הקריטי הזה הייתה חשובה בעיני הרב שך, שראה בו דמות חיונית להמשך ההתבססות וההובלה של "דגל התורה".[1] בשנת 1991 ביקש להתמנות לרב העיר פתח תקווה, אף על פי שבאותה עת כיהן הרב ברוך שמעון סלומון כרב ראשי. כאשר ניסה הרב סלומון להיפגש עם הרב שך כדי לדון בעניין, נמנעה ממנו הכניסה לבית הרב. בעקבות זאת, פנה לרב יוסף שלום אלישיב, שזעם על המהלך של הרב גרוסמן וראה בו עבירה הלכתית. הרב אלישיב שלח מסר לרב שך כי מעשיו של הרב גרוסמן אינם תואמים להלכה. בעקבות כך, הרב אלישיב פרש ממועצת גדולי התורה. בשנת 1994 נערכו בחירות לרב העיר מודיעין עילית, עיר חרדית ליטאית חדשה שהוקמה באותה תקופה. הרב יוסף שלום אלישיב הביע את תמיכתו ברב שמחה קסלר, בעוד שמבית הרב שך הגיעה תמיכה במועמדותו של הרב שלמה זלמן גרוסמן. בסופו של דבר, נבחר הרב קסלר לתפקיד. בשנת 1989 כיהן כמזכיר ועדת הרבנים של דגל התורה. לאחר מכן היה ממייסדי ארגון תודעה. הקים את עמותת "בית ומנוחה" שיזמה את אכלוסה של אלעד. באפריל 1999 התמנה על ידי וועדה כרבה הראשי האשכנזי של אלעד לצדו של הרב הספרדי מרדכי מלכא. הרב גרוסמן מכהן גם כדיין בקהילה היהודית בניס שבצרפת, לשם הוא נוסע לפרקי זמן קצרים. החל משנת תשע"ג הוא עומד בראש גוף הכשרות "בד"ץ איחוד הרבנים", יחד עם הרב משה מרדכי קארפ. בסיוון תש"ף הגישה מזכירות הרבנות הראשית לישראל בקשה להאריך את כהונתם של רבני העיר אלעד, הרב זלמן גרוסמן והרב מרדכי מלכא, עקב הגעתם לגיל 70. גיסו היה הרב ברוך אידלשטיין. חתנו הרב יהודה שוורץ מכהן כרב בית הכנסת "מאור שרגא" באלעד.[דרוש מקור] שו"ת שערי שלמה – חושן משפט והלכות פסח סדור פסח כהלכתו סדר ערב פסח שחל בשבת קיצור הלכות פסח הלכות המועדים – יום טוב דעת שלמה – בראשית יאיר אטינגר, הקרב על השבת (המוקדמת), באתר הארץ, 3 בדצמבר 2011 צביקה גרוניך, ‏מתיחות באלעד: רב העיר נעדר מהמימונה של פרוש, באתר כיכר השבת, 22 באפריל 2014 שלמה זלמן בן נתן אליעזר גרוסמן, דף שער בספרייה הלאומית ודע מה שתשיב, הרב שך: דברי הרב אלישיב הבל אין לו דעת תורה, באתר ודע מה שתשיב, ‏יום חמישי, 15 בדצמבר 2011 מנחם רהט, סכנת פילוג מרחפת על מועצת גדולי התורה, מעריב, 30 במאי 1991 בנימין בראון, לקראת דמוקרטיזציה במנהיגות החרדית? דוקטרינת דעת תורה במפנה המאות העשרים והעשרים ואחת, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה אבי רבינא, ‏למרות גילם: בקשה להארכת כהונת רבני אלעד, באתר כיכר השבת, 22 ביוני 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
M48 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... M48 פטון – טנק מערכה עיקרי ששימש את צבא ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה ושירת גם בצה"ל בתור מגח M48 – צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נחש מים כביש M48 – כביש מהיר בבריטניה היוצא מכביש M4 באזור מעברו על נהר הסוורן
שלמה גרוסמן

שלמה גרוסמן (1938 – 14 בפברואר 2021) היה פרופסור לביוכימיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ות"ת, נשיא המכללה האקדמית אשקלון ויו"ר ועד ראשי המכללות. שלמה גרוסמן נולד ב-1938 במשמר הירדן, נכד לשלמה לוי גרוסמן ממייסדי וראש ועד המושבה. לאחר שאביו, שמואל, נהרג במלחמת העצמאות והמושבה נהרסה על ידי הסורים, עקרה המשפחה לחיפה. גרוסמן סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה ואת שירותו הצבאי עשה בגרעין נח"ל שם פגש את אשתו יהודית. קיבל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן ותואר דוקטור לביוכימיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בעבודתו המחקרית עסק בנוגדי חמצון. הוא פיתח שיטה להכנת ג'לטין כשר, מעור של דגים, שעליו רשמה אוניברסיטת בר-אילן פטנט עולמי. הצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן, עסק בחקר שומנים ונוגדי חמצון וכיהן גם כסגן נשיא למחקר באוניברסיטה. שימש שנים רבות חבר המועצה להשכלה גבוהה, ובשנים 2003–2009 כיהן כיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת). היה חבר בקרן הלאומית למדע וחבר האקדמיה האירופית למדע ואמנות. היה נשוי ליהודית גרוסמן (נפטרה ב-2018). שלמה גרוסמן היה אחיו של פרופ' אברהם גרוסמן, היסטוריון באוניברסיטה העברית, וחתן פרס ישראל. נפטר ב-14 בפברואר 2021. מדיה וקבצים בנושא שלמה גרוסמן בוויקישיתוף פרופ' שלמה גרוסמן, באתר של אוניברסיטת בר-אילן פרופ' שלמה גרוסמן, באתר של ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות יו"ר החדש של הוועדה לתכנון ותקצוב- פרופ' שלמה גרוסמן עידן הראל, פרופ' שלמה גרוסמן - נבחר לנשיא המכללה באשקלון, באתר "דתילי", 14 במאי 2012 עמיר קורץ ונעמה סיקולר, "משרד האוצר מתנכל לאוניברסיטת בר־אילן", באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2009 דבר יושב-ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב, באתר המועצה להשכלה גבוהה עדי גרסיאל, יוצר כימיה עם ההלכה, באתר ערוץ 7, 3 במרץ 2016 יוסי פרטוק, הלך לעולמו נשיא מכללת אשקלון, אתר אשקלונט, 14 בפברואר 2021 עופר אדרת, המדען הדתי שפיתח ג'לטין כשר למהדרין, באתר הארץ, 7 במרץ 2021 אלישיב רייכנר, ‏ממציא הג'לטין הכשר: פרופ' שלמה גרוסמן, בעיתון מקור ראשון, 2 במאי 2021 http://www.tog.org.il/m/Article.aspx?id=167 https://www.youtube.com/watch?v=FXNyb6BaYvk https://life-sciences.biu.ac.il/en/node/718 חננאל מאק, חז"ל מעולם לא דרשו מהאדם להתאבד מרצונו, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2017 אורלי הררי, פרופ' שלמה גרוסמן, נשיא המכללה האקדמית אשקלון, הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, ‏14 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלחמה תוקפנית

מלחמה תוקפנית הוא מושג במשפט בינלאומי פומבי שמשמעותו כל מלחמה שמטרתה אינה הגנה עצמית או שמתנהלת כתגובה על התקפה נגדית. ההגדרה באה מתאוריית המלחמה הצודקת וממגילת האומות המאוחדות. רבים מנאשמי משפטי נירנברג הואשמו בעריכתה, תכנונה או ייזומה של מלחמה תוקפנית. עם זאת, עצם יציאה למתקפה יזומה איננה נחשבת בהכרח ל"תוקפנות" כאשר מתקיים 'מצב לוחמה' בין הצדדים, למשל כתוצאה מאי-הכרה של מדינה אחת החברה באו"ם בשכנתה. דוגמה לכך היא ישראל שלמרות שהתקבלה לאו"ם במאי 1949 וביולי 1949 סיימה לחתום על הסכמי שביתת נשק עם שכנותיה שהכריזו עליה מלחמה ביום הקמתה,אך שבהסכמי שביתת הנשק לא הודיעו על הכרה בישראל כמו גם על סיום מצב הלוחמה. במצב זה המשפט הבינלאומי איננו רואה במתקפה יזומה משום מלחמה תוקפנית. סעיף 39 של מגילת האומות המאוחדות קובע כי מועצת הביטחון של האו"ם תקבע את קיומה של כל מעשה תוקפנות ו"תמליץ, או תחליט אילו אמצעים יינקטו בהתאם לסעיפים 41 ו-42, כדי לשמור או להחזיר את השלום הבינלאומי. בִּטָחוֹן". כתבי נתן פיינברג בפרויקט בן-יהודה Dinstein, Yoram. Aggression, Max Planck Encyclopedia of Public International Law Amendments to the Rome Statute of the International Criminal Court on the crime of aggression Stefano Pietropaoli, Defining evil. The war of aggression and international law From Nuremberg to Kampala – Reflections on the Crime of Aggression, Address by Judge Dr. jur. h. c. Hans-Peter Kaul of the ICC at the 4th International Humanitarian Law Dialogs, 2010(הקישור אינו פעיל) Historical Review of Developments relating to Aggression, 2003 (UN publication) מלחמה תוקפנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתן פיינברג, הציונות ומדינת ישראל בהארתו של משפטן ערבי, ירושלים, ראובן מס, 1972; וראו: יגאל אלון, מסך של חול, תל אביב, הקבוץ המאוחד-ספריית פועלים, 1959. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרור רשף

דרור רשף (נולד ב-1971) הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי. נולד ברמת השרון וגדל ברעננה מגיל חמש. דרור רשף הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה (1999-1994). סרט הגמר שלו – רוזורה (1999, 18 דקות, פילם 16 מ"מ), מלודרמה מופשטת בכיכובו של אלכס אנסקי. מספר על בחורה שמגלה יום אחד כי האדם שאיתו היא חולקת את חיה הוא אביה, פסיכיאטר שמחק את זכרונה על מנת למלא את החלל שנותר לאחר מות אשתו הסרט מושפע בשפתו הקולנועית מדייוויד לינץ'. בתום לימודיו הכיר דרך חבר את חורחה אינס, מבמאי התיאטרון ומדריכי השחקנים המשפיעים בספרד ובארגנטינה. במשך שנתיים שהה דרור רשף במחיצתו של אינס במדריד, ספרד ושימש כעוזרו האישי (2002-2000). אחר-כך עבד במשך ארבע שנים כעורך בכיר בחברת החדשות של ערוץ 10. שם החל עבודה משותפת עם שלומי אלדר, עיתונאי ופרשן לענייני ערבים, על כתבות יומיות ומגזיניות. ב-2009 שימש דרור כעורכו של "חיים יקרים", סרטו התיעודי של אלדר, אודות אישה פלסטינית מעזה שבנה מאושפז בבית חולים בישראל לצורך השתלת מח עצם. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2010 מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ועוטר בשבחים מעיתונים רבים כדוגמת הניו יורק טיימס, הוול סטריט ז'ורנל, סקרין אינטרנשיונל וההוליווד רפורטר. הוא נכנס לרשימת 15 סרטי התעודה המועמדים לפרס האוסקר האמריקאי, נקנה ושודר ברשת HBO העולמית. ב-2011 חזר דרור לערוץ 10 ושימש כעורך בכיר במגזין שישי (בעריכתם של רותי יובל וניר בכר) עד לסגירת התוכנית ב-2012. בשנים 2010-2009 כתב רשף את התסריט, ביים והפיק עצמאית את סרט הקולנוע "מי אתה בשבילי", שהשתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי תבל והוקרן בסינמטקים ברחבי ישראל. כעת עובד על "נדר", סרטו השני באורך מלא לקולנוע. דרור רשף נשוי לבמאית סרטי התעודה יעל חרסונסקי. מדיה וקבצים בנושא דרור רשף בוויקישיתוף דרור רשף, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דרור רשף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נירית אנדרמן, דרור רשף עשה בדרכו שלו את הסרט "מי אתה בשבילי", באתר הארץ, 4 בפברואר 2011
תומא

תומא הוא שם משפחה. בצרפתית: Thomas; בגרמנית: Thoma; בערבית: توما האם התכוונתם ל... אישים תומאס הקדוש – אחד משנים-עשר השליחים של ישו בברית החדשה אלכסנדרו תומא – סופר, משורר ועיתונאי רומני ממוצא יהודי אמברואז תומא – מלחין צרפתי אמיל תומא – היסטוריון ערבי-ישראלי, חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית הנס תומה – צייר וגרפיקאי גרמני חביב תומא – מלחין וחוקר אתנו-מוזיקלי ערבי-ישראלי טראזייה תומא – כדורגלן איווארי חיה תומא – אמנית קרמיקה ישראלית, אשתו של אמיל תומא לודוויג תומא (1867–1921) - סופר גרמני מבוואריה עאידה תומא-סלימאן – חברת הכנסת מטעם חד"ש והרשימה המשותפת שארל קסביה תומא דה קולמר – ממציא ויזם צרפתי, ממציא האריתמומטר תומא למאר – כדורגלן צרפתי תומאס טומה
חיים גינזבורג

חיים גינזבורג (Haim Ginsburg; ‏ 13 במאי 1933 – 20 בינואר 2013) היה פרופסור לביולוגיה מולקולרית, ממובילי המחקר בתחום תורת החיסון התאית בישראל. גינזבורג נולד בירושלים וגדל בראשון לציון. ב-1959 סיים תואר ראשון בזואולוגיה וביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 קיבל תואר דוקטור במחלקה לווירולוגיה וגנטיקה במכון ויצמן, בהנחית פרופ' ליאו זקס. כיהן במכון ויצמן כחוקר במחלקה לביולוגיה של התא. מ-1972 ייסד וכיהן כפרופסור וראש המחלקה לאימונולוגיה תאית בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה. היה פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר בארצות הברית, אנגליה, שווייץ וגרמניה. גינזבורג היה מומחה בגידול תרביות של תאי דם לבנים וחקר את התמיינותם ומנגנון פעולתם. ב-1968 היה הראשון שגילה את מנגנון מערכת החיסון שאחראי לדחיית שתלים בגוף. מנגנון זה מורכב מתאי דם לבנים – לימפוציטים מסוג T, שתפקידם להשמיד תאי גוף מותמרים (תאים שהשתנו בעקבות חדירה של וירוסים או שינוי גנטי סרטני). גינזבורג גילה שמנגנון זה הוא האחראי לדחיית השתלים, שמזוהים למעשה על ידי מערכת תאי ה-T כתאים מותמרים. גינזבורג ופרופ' ליאו זקס, גידלו לראשונה תרביות תאים שהפכו לסרטניים בעקבות חדירה של וירוסים. גינזבורג גם גילה שתאי LAK‏ (lymphokine-activated killer) מתפקדים כמפרישי חומרים בעלי תפקיד במערכת החיסון. לגינזבורג יש עשרות פרסומים מדעיים ומחקריו תרמו להבנת מערכת החיסון התאית. מדיה וקבצים בנושא חיים גינזבורג בוויקישיתוף חיים גינזבורג, באתר הטכניון (באנגלית) רשימת פרסומיו באנגלית באתר NCBI (בין השנים 1966–2000) גינצבורג (גינזבורג) חיים, באתר מוזיאון ראשון-לציון א' פלג, הלימפוציטים - השוטרים של גופנו, מעריב, 10 בפברואר 1969
We Are Young

We Are Young (בעברית: 'אנחנו צעירים') הוא שיר של הלהקה פאן. השיר יצא לאור ב-20 בספטמבר 2011 כסינגל הראשון מאלבום האולפן השני של הלהקה, "Some Nights". הקליפ לשיר צולם באולם הקונצרטים "David Sukonick" שבלוס אנג'לס. בקליפ מופיעה הלהקה בבר בו פורצות מהומות רבות. חלק גדול מהסצנות בקליפ משודרות בהילוך איטי. בקליפ מופיעה רייצ'ל אנטונוף, אחותו של גיטריסט הלהקה, ג'ק אנטונוף. השיר הגיע לפסגות מצעדים רבים, בהם אוסטרליה, קנדה, אירופה, ישראל, ארצות הברית ואנגליה, וזכה בשנת 2013 בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר של השנה בטקס פרסי גראמי ה-55. לאחר שפורסמה גרסת כיסוי לשיר על ידי Glee, הייתה עלייה של 1,650 אחוזים במכירות של השיר, מ-3,000 ל-49,000 עותקים. בבריטניה מכר השיר יותר ממיליון עותקים. בפברואר 2011 נפגש סולן הלהקה, נייט רוס, עם המפיק ג'ף באסקר בניו יורק. באסקר הגיע לפגישה לאחר יום ארוך בו עבד עם ביונסה, והחליט להקציב לרוס 10 דקות. השניים קבעו שתי פגישות לפני כן, אך שתיהן בוטלו. רצונו של רוס למזג קצבי היפ הופ ואפקטים אלקטרוניים עם פופ רוק הרשימו את באסקר, שהחליט להזמין את רוס לחדרו במלון ולהשמיע לו כמה מהשירים עליהם עבד עם ביונסה. באותו זמן שר רוס לבאסקר את פזמון השיר "We Are Young". באסקר התלהב מהשיר וזימן את הלהקה לעבוד על השיר באולפן. יום לאחר מכן נפגשו רוס ובאסקר באולפן הקלטות בניו יורק והקליטו גרסה הקרובה לגרסה הסופית של השיר. הלהקה הזמינה את ג'אנל מונה, דרך באסקר, להשתתף בשיר כזמרת אורחת. לאחר ששמעה מונה את השיר היא התלהבה ממנו והקליטה את חלקה בבריסטול שבאנגליה. גיטריסט הלהקה, ג'ק אנטונוף, תיאר את השיר כצליל המדויק אליו שאפו חברי הלהקה להגיע במהלך הפקת האלבום Some Nights. הקליפ לשיר צולם באולם הקונצרטים "David Sukonick" שבלוס אנג'לס. חלק גדול מהסצנות בקליפ משודרות בהילוך איטי. אורך הקליפ הוא כ-4 דקות ובמהלכו מופיעה הלהקה בבר בו פורצות מהומות רבות. בתחילת הקליפ מופיעה בחורה (רייצ'ל אנטונוף, אחותו של גיטריסט הלהקה, ג'ק אנטונוף) מתכתבת במכשיר הפלאפון שלה. על המסך הפלאפון מופיע הכיתוב "NOW!" ("עכשיו!"). מרגע זה מתחילות מהומות רבות בקליפ. תחילה זורקת אנטונוף את המכשיר הסלולרי, לאחר מכן אדם שעמד לידה שובר בקבוק יין על ראשה. בהמשך מופיעים אנשים רבים המכים אחד את השני וזורקים מזון, בנוסף מתנפצות זכוכיות רבות. אחר כך מופיעה ג'אנל מונה, העומדת במרכז הבר ולצידה ממשיכות המהומות. חלק מהסצנות בהן שרה מונה משודרות בהילוך איטי. בסיום הקליפ נראית אנטונוף יוצאת מהבר ובמקביל מסתיימת ההופעה של הלהקה. מידע על היצירה "We Are Young" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "We Are Young" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "We Are Young" באתר יוטיוב Fun.: The Billboard Cover Story באתר המצעד "בילבורד". Fun.’s We Are Young becomes the UK’s latest million seller באתר "Official Charts". The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) מידע על We Are Young, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על We Are Young, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על We Are Young, באתר המצעד הגרמני מידע על We Are Young, באתר מצעד דנמרק מידע על We Are Young, באתר המצעד הנורווגי מידע על We Are Young, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על We Are Young, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על We Are Young, באתר המצעד השוודי
Window Maker

Window Maker הוא מנהל חלונות חופשי ומבוסס קוד פתוח למערכת החלונות X, המאפשר ליישומים גרפיים לרוץ על מערכות הפעלה דמויות יוניקס. הוא מיועד לחקות את ממשק המשתמש הגרפי של NeXT, כסביבה תואמת. OpenStep ‏ Window Maker הוא חלק ממיזם גנו. ל-Window Maker יש שם של מערכת מהירה יעילה ובעלת יציבות גבוהה. המערכת מאופיינת "במראה אלגנטי, ובחזות הדומה לממשקNeXTstep", והושם בה דגש על קלות שינוי ההגדרות והשימוש. הממשק נוטה למינימליזציה. כלי גרפי בשם Wprefs הנכלל במערכת, מאפשר לשנות את רוב ההיבטים של הממשק הגרפי. סביבת העבודה בעלת ביצועים גבוהים ותומכת ישירות בסמלילים בפורמטים, XPM‏, PNG, ‏JPEG‏, TIFF,‏GIF, ו-PPM ‏(portable pixmap). הסמלילים יכולים להיות גם בעיבוד ערוץ אלפא, ומאפשר פתיחת תפריט נגלל, וכן סמליל מזעור חלון ואנימציות אחרות על שולחנות עבודה מרובים. ניתן להחיל הדגרות גם ללא אתחול המערכת. המערכת תומכת בערכות נושא וקיימות רבות הזמינות לשימוש. בשל קרבתו מבחינת העיצוב לeXTstepish, קיים מגש סמלים ב-Window Maker, אך המראה דומה יותר למערכת NeXT. מדיה וקבצים בנושא Window Maker בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Window Maker (באנגלית) wmaker-crm פיצול פעיל של המערכת Window Maker "GNU" "Window Maker" Window Maker Live is a throwback to the exciting days of early Linux, ZDNET (באנגלית) Window Maker ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואיזה בונפיליולי

לואיזה בונפיליולי (באיטלקית: Luisa Bonfiglioli;‏ 2 ביוני 1903 – 21 באפריל 1986) הייתה פרופסור למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון והתמחתה בחקר הגאומטריה התיאורית. העמידה דורות של מהנדסים וטכנאים בשירות חיל האוויר הישראלי. נולדה בשנת 1903 בפרדה שבאיטליה. ב-1925 קיבלה את תואר הדוקטור למתמטיקה באוניברסיטת פרארה, ובמשך שבע שנים לאחר מכן שימשה שם כאסיסטנטית. בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל וב-1934 הצטרפה לטכניון כאסיסטנטית בגאומטריה תיאורית והמשיכה ללמד בו ברציפות עד ימיה האחרונים. זמן קצר לאחר קליטתה בטכניון כבר הרצתה בונפיליולי בפני סטודנטים בתחום וכן לימדה נומוגרפיה ועסקה בפרספקטיבה גאומטרית ופוטוגרמטריה. בשנת 1951 מונתה למרצה בכירה, והחל משנת 1953 עמדה בראש המחלקה לגאומטריה תיאורית ורישום טכני. בשנת 1954 מונתה לפרופסור חבר. בונפיליולי השתקעה עם משפחתה בקריית ביאליק. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הצטרפה לשורות "ההגנה" וסייעה רבות בהגשת עזרה ראשונה ובתחום המשרדי ניהולי. בין השנים 1948–1960 לימדה בהתנדבות בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. במשך שנים ארוכות הייתה בונפיליולי בין הבודדים שעסקו בחקר הגאומטריה בארבעה ממדים. היא כתבה 11 ספרים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת איטלקים, אמריקנים וישראלים. בנוסף כתבה מספר ערכים בתחום ההנדסה באנציקלופדיה העברית. עבור חלק מפרסומיה, אשר נכתבו בעת היותה בשבתון באוניברסיטת פרינסטון, קיבלה בשנת 1966 את פרס אופנהיימר לגאומטריה תיאורית. מלבד עיסוקה באקדמיה, עמלה בונפיליולי גם על בניית מכשירים מיוחדים, והמציאה מספר כלים שימושיים בתחומי הגננות, שרטוט ועיבוד חומרים, אם כי לא רשמה עליהם פטנט. בשנת 1968 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1971 פרשה לגמלאות והמשיכה לעבוד בהוראה ובעבודות מחקר עד הרגע האחרון, כשעיקרן של העבודות בגרפיקה ומחשב. בשנת 1984 זכתה באות יקירת קריית ביאליק על היותה מראשוני המתיישבים בקריה ועל פעילותה שם במסגרת "ההגנה" בשנים הראשונות והקשות. "יד לזכרה של פרופסור לואיזה בונפיליולי, 21.4.1986 - 2.6.1903", הפקולטה למתמטיקה, הטכניון, חיפה, 1987. נילי פרידלנדר, שם בינלאומי לאישה קטנה וצנועה, מעריב, 18 בנובמבר 1966
כלב נגד טנקים

כלב נגד טנקים הוא כלב שנרתם לחומרי נפץ ואומן לרוץ תחת טנקי אויב. כאשר הכלב הגיע ליעדו, חומרי הנפץ התפוצצו. הסובייטים אימנו כלבים אלו באמצעות הנחת מזון מתחת לטנקים. הכלבים הופעלו על ידי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה כנגד טנקים גרמניים, אך היות שבאימונים נעשה שימוש בטנקים סובייטים, אשר בשונה מהטנקים הגרמניים פעלו על דיזל ולא על בנזין, הכלבים העדיפו לרוץ דווקא אל מתחת לטנקים הסובייטיים, אשר נדפו ריח דיזל ולא אל טנקי האויב. למעשה, הכלבים אף לא גילו התלהבות לרוץ לכיוון טנקים פעילים כלל. כך הפכו הכלבים הללו לקטלניים עבור שני הצדדים שבשדה הקרב. הצבא הגרמני למד את השימוש בכלבים נגד טנקים (Hundeminen) ובחזית המזרחית כלבים נורו מיד, בטענה שהם נגועים בכלבת. כתוצאה מכך התמעטו הכלבים, מה ששיבש את השימוש בכלבים כנשק מפתיע. השימוש בכלבים נגד טנקים הופסק סופית בשנת 1942, לאחר שהכלבים אילצו דיוויזיית טנקים סובייטית שלמות לסגת. לפי הנתונים הסובייטים, הושמדו במהלך המלחמה כ-300 טנקי אויב באמצעות כלבים נגד טנקים. לפי אותם נתונים, בקרב קורסק לבדו הושמדו בדרך זו 12 טנקים גרמניים. בעלי חיים בשירות כוחות הביטחון דולפין לוחם
הר שגיא

הר שגיא (שם בערבית: ג'בל א-סָמָאוָוה) הוא הר דמוי טרפז בגובה של 996 מטר מעל לגובה פני הים במערב הר הנגב, והוא ההר השלישי בגובהו באזור זה לאחר הר רמון והר חריף. הר שגיא הוא הר משאר גדול הבנוי מסלע גיר מתקופת האאוקן. אורך במתו כ-4 ק"מ ורוחבה המרבי הוא קילומטר אחד. על במת ההר עובר כביש הגבול. ההר שוכן קרוב לגבול ישראל-מצרים ולכן מהווה יעד אסטרטגי. בהר שוכן מחנה צה"ל של חטיבת פארן, האחראי לביטחון שוטף ולהגנה על יישובי הסביבה ברמת נגב. ההר מהווה חלק מקו פרשת המים באזור הר הנגב המערבי. הנחלים המנקזים אותו ממזרח - נחל יפרוק בצפון מזרח ונחל שגיא בדרום מזרח - שייכים לאגן הניקוז של נחל פארן. הנחלים המנקזים את מורדותיו המערביים שייכים לאגן הניקוז של ואדי אל עריש. הדרך שנסללה אל אזור הר שגיא ואל פסגתו מבוססת על דרך הפטרולים שכונתה "דרך יאיר", על שם יאיר פלד שפיקד ב-1958 על סלילת הדרך מראש מעלה אילת ועד אזור כרם שלום. כיום כביש 10. ב-3 ביוני 2023 התרחש באזור ההר פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים בו נרצחו 3 חיילי צה"ל על ידי שוטר מצרי שהסתנן מהגבול ופצע לוחם נוסף באורח קל. מנחם מרקוס, מדריך ישראל החדש, כרך 15 - הר הנגב והערבה, הוצאת משרד הביטחון ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור, 2001, עמ' 105-104 מנחם מרקוס, טיולי ישראל - דרום, הוצאת כתר, ירושלים, 2003, עמ' 199 ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בכבלי השכחה

בכבלי השכחה (באנגלית: Spellbound) הוא סרט מותחן פסיכולוגי בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט נכתב על ידי אנגוס מקפייל (Angus MacPhail) ובן הכט ומבוסס על ספרם של הילרי סיינט ג'ורג' סונדרס (Hilary Saint George Saunders) וג'ון פאלמר (John Palmer) בשם "The House of Dr. Edwardes". בסרט משחקים אינגריד ברגמן, גרגורי פק, מייקל צ'כוב ולאו ג. קרול. הסרט מגולל את סיפורו של בית חולים פסיכיאטרי שמנהלו ד"ר מארצ'יסון פורש ומוחלף על ידי ד"ר אנתוני אדוארדס. אדוארדס מתגלה כאדם צעיר להפתעת חברי סגל בית החולים. ד"ר קונטנס פיטרסון מגלה שהאדם שהציג את עצמו כד"ר אדוארדס הוא למעשה אדם חולה נפש. אותו אדם שמתברר שקוראים לו ג'ון באלאנטני בורח מבית החולים וד"ר פיטרסון מתלווה עמו כדי לנסות לרפאו. לבסוף מתברר שמי שאחראי למצבו של באלאנטני הוא ד"ר מארצ'יסון. אינגריד ברגמן - ד"ר קונטנס פיטרסון גרגורי פק - ג'ון באלאנטני/ד"ר אנתוני אדוארדס מייקל צ'כוב - ד"ר אלכסנדר בורלוב ליאו ג. קרול - ד"ר מארצ'יסון רונדה פלמינג - מארי כרימיכל ג'ון אומר - ד"ר פלורוט סטיבן גאראי - ד"ר גראף פול הארווי - ד"ר אניש זהו שיתוף הפעולה השני מתוך שלושה של הבמאי אלפרד היצ'קוק והמפיק דייוויד או. סלזניק לאחר הסרט "רבקה" (1940). היצ'קוק ביקש מסלזניק להשתמש בידע הרחב שלו בתחום הפסיכואנליזה לטובת הסרט. סלזניק שכר פסיכולוגית על תקן יועצת טכנית. בנוסף, הצייר סלבדור דאלי צורף להפקת הסרט. המלחין ברנרד הרמן היה אמור להלחין את פסקול הסרט, אך הוא הוחלף ברגע האחרון במיקלוש רוז'ה, שזכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר על עבודתו בסרט. אף על פי שרוז'ה החשיב את עבודתו בסרט כיצירת מופת, הוא טען שהיצ'קוק לא אהב את עבודתו. מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר זכייה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר מדיה וקבצים בנושא בכבלי השכחה בוויקישיתוף "בכבלי השכחה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בכבלי השכחה", באתר נטפליקס "בכבלי השכחה", באתר AllMovie (באנגלית) "בכבלי השכחה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בכבלי השכחה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בכבלי השכחה", באתר Metacritic (באנגלית) "בכבלי השכחה", באתר אידיבי "בכבלי השכחה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
QED

האם התכוונתם ל... אלקטרודינמיקה קוונטית – ענף בפיזיקה מש"ל – "מה שהיה להוכיח" או quod erat demonstrandum .Q.E.D בלטינית. ביטוי המופיע בסוף הוכחה מתמטית או טיעון פילוסופי.
אמנון דיק

אמנון דיק (נולד ב-20 בנובמבר 1952) הוא איש עסקים, מנהל ודירקטור ישראלי. דיק נולד בחיפה ב-1952. למד בבית הספר הריאלי העברי. התגייס לצבא ושירת כקצין תחזוקה במלחמת יום כיפור. עם תום שירותו הצבאי, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בכלכלה ובסיומו המשיך ורכש גם תואר שני בפקולטה למנהל עסקים באותו המוסד. מפגש מקרי עם מוזי ורטהיים מבעלי ומנהלי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים - קוקה-קולה, הביא אותו עם סיום לימודיו למגוון תפקידים בחברה. בגיל צעיר (29) ויוצא דופן באותה התקופה, מינה וורטהיים את דיק למנהל השיווק והמכירות של הקונצרן, תפקיד שמילא כחמש שנים. תפקידו הראשון כמנכ"ל היה בחברת מעדנות (חברה בבעלות אסם, עלית וכלל), אשר בתקופת דיק הציגה את "פיצה מקפיצה". בעליה החדשים של עלית, חברת מאן הבריטית ודייוויד פדרמן גייסה את דיק לצוות ההנהלה החדש של קבוצת המזון כמשנה למנכ"ל. בהמשך כיהן כמנכ"ל יפאורה (משקאות קלים) שם הוא חתום על השקת המוצר תפוזינה והקמת מעיינות עין גדי. לאחר מכן ניהל את רשת הקמעונאות שקם ואז חזר שוב לתעשייה כמנכ"ל עלית אינטרנשיונל. בשנת 2003 התמנה דיק למנכ״ל בזק והוביל אותה לפעול כקבוצת תקשורת ולהפרטה. סיים את תפקידו בבזק בשנת 2005. דיק הוא מבעלי קבוצת הרדיו האזורי הכוללת את רדיו FM99eco, "רדיו ללא הפסקה" 103FM, ורדיו צפון, הוא השותף הישראלי במירס (עם פטריק דרהי בעלי הוט) וכן בעל מניות ושותף בזכיינית בישראל של תאגיד הלוגיסטיקה הבינלאומי UPS. דיק שימש כדירקטור בבנק הפועלים בין השנים 2010 ל-2018. באפריל 2018, נבחר דיק לשמש כדירקטור חיצוני בבזק, ובכך חזר לקונצרן התקשורת 13 שנים לאחר שסיים את כהונתו כמנכ"ל החברה. דיק הוא המועמד היחיד מטעם המשקיעים המוסדיים של בזק שנבחר לכהן בדירקטוריון, לאחר תקופה שבה דרשו המשקיעים המוסדיים לערוך שינויים בדירקטוריון ולשפר את הממשל התאגידי בעקבות פרשת בזק \ תיק 4000. בשל דרישת חוק הריכוזיות לפיה דירקטור לא יוכל לכהן במקביל בחברה פיננסית ובחברה ריאלית, נאלץ דיק להתפטר מתפקידו כדירקטור בבנק הפועלים כשנבחר לכהן בדירקטוריון בזק. דיק מכהן כיו״ר אגודת הידידים של אוניברסיטת תל אביב וכן כחבר הנהלת עמותת שקיפות בינלאומית ישראל (שבי"ל). תושב תל אביב, נשוי, אב לשתי בנות. גד פרץ, ‏אמנון דיק, מנכ"ל בזק לשעבר, רוכש 5% ממירס ב-15 מ' ד', באתר גלובס, 26 בנובמבר 2010 אמנון דיק נבחר לנשיא אגודת הידידים, באתר אוניברסיטת תל אביב גולן חזני, בזק בחרה 13 דירקטורים חדשים - מפלה למוסדיים, באתר כלכליסט, 26 באפריל 2018