laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזס רובינסון

מוזס רובינסון (באנגלית: Moses Robinson;‏ 22 במרץ 1741 – 26 במאי 1813) היה דמות פוליטית בוורמונט. כאשר ורמונט הייתה רפובליקה עצמאית, הוא היה השופט הראשי הראשון שלה ושימש כהונה של שנה כמושל. כמושל, הוא ניהל את המשא ומתן שהוביל לקבלתה של ורמונט לאיחוד כמדינה הארבע עשרה בארצות הברית. לאחר מכן שימש כאחד משני הסנאטורים הראשונים של ארצות הברית מוורמונט. רובינסון נולד בהארדוויק, מסצ'וסטס, והיה בנם של סמואל רובינסון (1707–1767) ומרסי (לאונרד) רובינסון (1714–1793). הוא גדל בהארדוויק, ובשנת 1761 עבר עם משפחתו לבנינגטון, במה שלימים יהפוך לוורמונט, אך אז נשלט כחלק מניו המפשייר - מענקי ניו המפשייר. אביו היה מנהיג חשוב במענקי ניו המפשייר, ומת בזמן שהותו באנגליה בניסיון לפתור מחלוקת בשאלה האם לניו המפשייר או לניו יורק יש את הזכות להעניק קרקעות ועיריות שם. עד מהרה הפך מוזס רובינסון לאזרח חשוב של בנינגטון בזכות עצמו, ושימש כפקיד העירייה בין השנים 1762–1781. הוא היה חקלאי וערך ספקולציות בקרקעות, הפך לפעיל בתנועת העצמאות האמריקאית, ושימש כקולונל במיליציה של ורמונט במהלך המהפכה האמריקאית. בשנת 1778, כאשר הוקמה ממשלת ורמונט לאחר שוורמונט הכריזה על עצמאות בשנת 1777, רובינסון הפך לחבר במועצת המושל ולזקן השופטים של בית המשפט העליון של ורמונט. בשנת 1782 הוא נשלח לקונגרס הקונטיננטלי כסוכן מדינה כדי לנסות לפתור את מחלוקת הממשל המתמשכת עם ניו יורק. הוא כיהן במועצת המושל עד 1785 וכשופט עליון עד 1789, אז הפך למושל ורמונט, והחליף את תומאס צ'יטנדן. רובינסון כיהן כמושל עד אוקטובר 1790, כמעט חמישה חודשים לפני שוורמונט התקבלה כמדינה לארצות הברית, והוחלף על ידי צ'יטנדן. בשנת 1789 קיבל רובינסון את תואר הכבוד של מאסטר לאמנויות מאוניברסיטת ייל, וב-1790 קיבל את אותו כבוד ממכללת דארטמות'. לאחר קבלתה של ורמונט לאיחוד ב-1791, רובינסון נבחר על ידי העצרת הכללית של ורמונט לאחד משני המושבים בסנאט מטעם ורמונט. הוא כיהן בסנאט במשך חמש שנים משש שנות כהונתו, מ-17 באוקטובר 1791 ועד 15 באוקטובר 1796, אז התפטר. הוא נקשר עם הפלג האנטי-ממשלתי, ובהמשך כהונתו, עם ראשיתה של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית של תומאס ג'פרסון. לאחר פרישתו מהסנאט, חזר רובינסון לבנינגטון וחידש את החקלאות והספקולציה בקרקעות. הוא שירת בבית הנבחרים של ורמונט ב-1802. רובינסון מת ב-26 במאי 1813 בבנינגטון ונקבר בבית הקברות הישן בנינגטון. רובינסון התחתן עם מרי פיי, בתו של סטיבן פיי, מנהיג של גרין מאונטיין בויז, ואחותם של ג'וזף פיי ודייוויד פיי נולדו להם שישה בנים. אשתו השנייה, לאחר מותה של מרי, הייתה סוזנה האו. רובינסון היה אחיהם הבכור של ג'ונתן רובינסון וסמואל רובינסון, שגם בלטו בהיסטוריה הפוליטית של ורמונט. המושל ג'ון ס. רובינסון היה בנו של נתן רובינסון ונכדו של מוזס רובינסון. מדיה וקבצים בנושא מוזס רובינסון בוויקישיתוף מוזס רובינסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) מוזס רובינסון, באתר National Governors Association מוזס רובינסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Moses Robinson". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-24 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Robinson, Moses (1741–1813)". The Political Graveyard. נבדק ב-18 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Sen. Moses Robinson". Govtrack.us. נבדק ב-26 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Robinson, Jonathan (1756–1819)". The Political Graveyard. נבדק ב-18 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
Runnin' Blue

"Runnin' Blue" הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות שנכתב על ידי הגיטריסט רובי קריגר. חברת התקליטים אלקטרה רקורדס הוציאה את השיר באוגוסט 1969 כסינגל הרביעי מתוך אלבומה הרביעי של הלהקה, The Soft Parade, עם השיר "Do It". הסינגל הגיע למקום ה-64 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה-40 במצעד קאש בוקס טופ 100. רובי קריגר חולק קולות עם ג'ים מוריסון בפזמון של השיר, השיר היחיד של הדלתות שבו קריגר היה סולן בזמן שמוריסון היה בחיים. "Runnin' Blue" קיבל השראה ממותו לאחרונה של אוטיס רדינג. מוריסון שר את ההקדמה לשיר, שהתייחס למותו של רדינג והתבסס על שיר של לדבלי, "Poor Howard", אליו מוריסון הכניס את שמו של רדינג: Poor Otis, dead and gone Left me here to sing his song Pretty little girl with the red dress on Poor Otis, dead and gone המילים מתייחסות גם לשירו של רדינג "(Sittin' On) The Dock of the Bay". מבקר המוזיקה בארט טסטה מצא את זה אירוני שהשיר הזה של הדלתות מהלל את "The Dock of the Bay", שעבור רדינג היה מקום של תבוסה ו"שבו הוא בזבז זמן לאחר שמצא את המאבק לחיים חסר תועלת", כאשר שירים מוקדמים יותר של הדלתות כמו "The End" ו-"When the Music's Over" קראו בתוקף למהפכה. טסטה מציין גם כי השורה מתוך "Runnin' Blue" המציינת "Don't fight/Too much to lose" סותרת את השירים הקודמים. מבקר הרולינג סטון, אלק דוברו, מתח ביקורת על שירת הפתיח על היותה "מוגזמת". הדלתות ג'ים מוריסון - שירה ריי מנזרק - עוגב גיבסון קלמזו רובי קריגר - גיטרה, סולן המקהלה ג'ון דנסמור - תופים מוזיקאים נוספים הרווי ברוקס - גיטרה בס פול האריס - עיבודים תזמורתיים ג'ימי ביוקנן - כינור ג'סי מקריינולדס - מנדולינה מידע על היצירה "Runnin' Blue" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Runnin' Blue" באתר מיוזיק בריינז Nick DeRisoNick DeRiso, 55 Years Ago: Doors Stumble Through Experimental 'Soft Parade', Ultimate Classic Rock, ‏2019-07-18 (באנגלית) The Soft Parade - The Doors | Album | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-08-22 Weidman, Rich, The Doors FAQ: All That's Left to Know About the Kings of Acid Rock, 2011, עמ' 167, ISBN 978-1617131141 Gaar, Gillian G., The Doors: The Illustrated History, 2015, עמ' 93, ISBN 978-1627887052 The Doors | Biography, Music & News, Billboard (באנגלית אמריקאית) Cash Box, "CashBox Top 100", 1969, עמ' 4 "call 23oct69 p37". The Morning Call. 1969-10-23. p. 37. נבדק ב-2024-08-22. Alec Dubro, The Soft Parade, Rolling Stone, ‏1969-08-23 (באנגלית אמריקאית) Heinz Gerstenmeyer, The Doors - Sounds for your Soul - Die Musik der Doors, BoD – Books on Demand, 2001-09, עמ' 97, ISBN 978-3-8311-2057-4. (בגרמנית) Botnick, Bruce; Fricke, David (2007). The Soft Parade (40th Anniversary edition CD booklet). The Doors. Rhino Records.
ג'ון רובינסון (מושל ורמונט)

ג'ון סטניפורד רובינסון (באנגלית: John Staniford Robinson;‏ 10 בנובמבר 1804 – 25 באפריל 1860) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. הוא בולט ביותר בשירותו כמושל ה-22 של ורמונט, בשנים 1853–1854. רובינסון נולד בבנינגטון, ורמונט, והיה בנם של נתן רובינסון וג'רושה סטניפורד. המושל והסנאטור של ארצות הברית מוזס רובינסון היה סבו, והסנאטור ג'ונתן רובינסון ויו"ר בית הנבחרים של ורמונט סמואל רובינסון היו דודיו הגדולים. הוא סיים את לימודיו ב-1824 בוויליאמס קולג', למד משפטים ועבר את הלשכה ב-1827. באוקטובר 1847 נישא לגברת ג'ולייט סטניפורד רובינסון, אלמנתו של ויליאם רובינסון. לא היו להם ילדים. רובינסון פתח משרד עורכי דין משלו בבנינגטון והמשיך לעסוק בכך עד מותו. הוא כיהן בתפקידים מקומיים כולל שופט השלום, והיה חבר בבית הנבחרים של ורמונט בין השנים 1832–1833 ובסנאט של ורמונט בין השנים 1838–1840. השאיפות הפוליטיות של רובינסון סוכלו על ידי התפצלות המפלגה הדמוקרטית על רקע עבדות. לאחר 1848, המפלגה הדמוקרטית של ורמונט התפצלה בין הדמוקרטים הרגילים והדמוקרטים נגד העבדות, שהצטרפו לאנשי ויגים וחירות נגד העבדות כדי להקים את מפלגת האדמה החופשית. רובינסון היה המועמד הקבוע של הדמוקרטים למושל ב-1851, כאשר סיים במקום השלישי אחרי המועמדים הוויגים ומפלגת האדמה החופשית. ב-1852 הוא מונה שוב על ידי הדמוקרטים וסיים שני; אף מועמד לא קיבל רוב מהקולות, והבחירות עברו לאספה הכללית של ורמונט, שבחרה בארסטוס פיירבנקס. הוא הגיע למקום השני בבחירות של 1853, אך שוב אף מועמד לא קיבל רוב. לאחר מספר הצבעות לא מוצלחות במהלך חודש אוקטובר, בית המחוקקים בחר ברובינסון על פני פיירבנקס, לאחר שמספר מחוקקים של מפלגת האדמה החופשית שתמכו בלורנס בריינרד העבירו את תמיכתם לרובינסון. הוא כיהן בין השנים 1853–1854, ובכך היה המושל הדמוקרטי הראשון של ורמונט ונשאר הדמוקרט היחיד שנבחר לתפקיד המושל במשך 110 השנים הבאות. רצף הניצחונות הרפובליקני הסתיים כאשר הדמוקרט פיליפ ה. הוף זכה בתפקיד המושל ב-1962. ב-25 באפריל 1860, בזמן שרובינסון כיהן כיו"ר משלחת ורמונט לוועידה הלאומית הדמוקרטית בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, הוא מת מאפופלקס (שבץ). הוא נקבר בבית הקברות אולד בנינגטון בבנינגטון, ורמונט. ג'ון רובינסון, באתר National Governors Association ג'ון רובינסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "John S. Robinson". National Governors Association. נבדק ב-9 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Person Record, John S. Robinson". bennington.pastperfectonline.com/. Bennington, VT: Bennington Museum. נבדק ב-31 ביולי 2017. {{cite web}}: (עזרה) Robinson, Jane Bancroft (1903). A Historical Sketch of the Robinson Family of the Line of Ebenezer Robinson. Detroit, MI: Speaker Printing Company. pp. 28–30. "General Election Results - Governor - 1852". Office of the Vermont Secretary of State. נבדק ב-31 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "John S. Robinson". List of Governors, Vermont History & Genealogy. 23 בדצמבר 2006. נבדק ב-9 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "John S. Robinson". The Political Graveyard. נבדק ב-9 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
תחל'ס

תחל"ס (תוכנית חרדים לסדיר) היא תוכנית שפועלת לעידוד שילובם של בני הציבור החרדי המעוניינים בשירות צבאי, בתוך מערך השירות הצבאי הסדיר של צבא הגנה לישראל. ערכים מורחבים – גיוס בני ישיבות, חוק הגיוס מאז קום המדינה נקבע חוק גיוס חובה לפיו כל אדם שהגיע לגיל 18 צריך להתגייס לצבא. עם זאת, לומדי התורה הוחרגו בפטור שנקרא תורתו אומנותו, לפיו כל עוד אדם לומד בישיבה באופן מלא, הוא פטור משירות צבאי. עם השנים מספר מקבלי הפטור הלך וגדל, בפרט בציבור החרדי שאינו נכלל במסגרת ישיבות ההסדר. בנוסף עלתה טענה שגם מי שאינו לומד בישיבה מקבל דה-פקטו פטור זה, ובכך משתמט משירות צבאי, דבר הפוגע גם בשילוב הציבור החרדי בשוק התעסוקה. בעקבות הדיון הציבורי הער וארוך השנים סביב העניין, נעשה ניסיון לחוקק חוק גיוס הקובע את מסגרת הפטור של תלמידי ישיבות. במקביל לניסיון להסדיר את המצב באמצעות חוק, קמו יוזמות שונות לשילוב בני הציבור החרדי בשירות הצבאי, בדגש על אלו שאינם לומדים בישיבות. אחד המיזמים הבולטים בתחום הוא תוכנית תחל"ס. ארגון תחל"ס הוא ארגון אזרחי שמעודד את בני הציבור החרדי שאינם לומדים תורה להתגייס לשירות קרבי בצה"ל. הארגון אינו מופעל על ידי גורמים צבאיים או ממשלתיים. מטרתו המוצהרת היא "לסייע למתגייס החרדי ולמשפחתו, ולהבטיח כי כל צעיר חרדי יכול לשרת בתנאים הטובים ביותר", ובכלל זאת שמירה על אורח חיים דתי מלא. מנהל התוכנית הוא רס"ן במיל' מוטי קמינשטיין, שעד להקמתה שימש כמפקד פלוגת "חץ" (חרדים צנחנים) בגדוד 202 בצנחנים. יוזם נוסף של התוכנית הוא עו"ד משה תורג'מן, שעוסק רבות בשילוב חרדים בצה"ל. המסלול הראשון של התוכנית נפתח במרץ 2024. באוגוסט 2024 השתתפו במסלול כבר כ-150 בחורים שהתגייסו למחלקות חרדיות בחטיבת גבעתי ובצנחנים. אתר האינטרנט הרשמי של תחל'ס כיכר בשיתוף תחל'ס, ‏תַּחְלֶ'ס- המסלול המושלם לבן שלך, באתר כיכר השבת, 17 ביולי 2024 רון קופמן ואריה אלדד, "אנחנו פונים לאנשים שהם בצומת בחיים שלהם", באתר רדיו 103fm, ‏16 באוגוסט 2024 בפינת ב הנבחרים של כאן 11 דודי פטימר, ‏היוזמה החרדית לשירות: "אין שום הצדקה לכך שחרדי לא יתגייס לצבא", באתר מעריב אונליין, 4 במרץ 2024 יאיר אטינגר, 150 חרדים בדרך לגבעתי ולצנחנים: התוכנית שמצליחה במקום שבו צה"ל נכשל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 באוגוסט 2024
דיוויד דורפמן

דייוויד דורפמן (באנגלית: David Dorfman, נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא עורך דין אמריקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה לשעבר. דורפמן גילם את דמותו של איידן קלר בסרט "הצלצול" משנת 2002 והמשכו, "הצלצול 2" משנת 2005. בין תפקידיו הנוספים ניתן למנות את סמי מהסרט "Panic (אנ')", ג'ואי מהסרט "Bounce (אנ')" ואת ג'דדייה האוויט מהסרט "המנסרים מטקסס משנת 2003 (אנ')". בנוסף, דורפמן גילם את דמותו של צ'ארלס וואלס מורי בסרט "A Wrinkle in Time (אנ')". בשנת 2008, דורפמן השתתף בסרט "שומר ראש במבצע", הופיע לצדו של תומאס היידן צ'רץ' בסדרת הטלוויזיה "Zombie Roadkill" וגילם דמות של חייל בבית לאניסטר בפרק "Dragonstone (אנ')" בעונתה השביעית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". נכון לשנת 2022, דורפמן, כעורך דין עובד בבית הנבחרים האמריקאי ומשמש כמנהל חקיקה / יועץ כללי לוועדת האנרגיה והמסחר ושימש כמחליף בוועדת המשנה לאבטחת סייבר במשרד לביטחון פנים. בשנת 2006, דורפמן החל את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בגיל 13. בשנת 2011, נרשם לאוניברסיטת הארוורד בגיל 18. דיוויד דורפמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) David Dorfman, NATIONAL ENDOWMENT FOR DEMOCRACY, ‏2019-09-11 Max Rosenberg, Rebecca Baird-Remba, 20 Incredibly Impressive Students At Harvard Law School Right Now, Business Insider
שסתום משנק

שסתום משנק, או צ'וק (באנגלית: Choke), הוא חלק ממנוע בעירה פנימית עם קרבורטור, המשנה את לחץ האוויר בסעפת היניקה, ובכך משנה את יחס האוויר-דלק הנכנס למנוע. שסתומי משנק משמשים בדרך כלל במנועים שאיבה טבעית כדי לספק תערובת דלק עשירה יותר בעת התנעת המנוע. רוב שסתומי המשנק במנועים הם שסתומי פרפר המורכבים במעלה זרם סילון הקרבורטור כדי לייצר ואקום חלקי גבוה יותר, המגביר את צריכת הדלק. בהקשרים של תעשייה כבדה או הנדסה נוזלית, כולל הפקת נפט וגז, שסתום משנק או צ'וק הוא עיצוב מסוים של שסתום עם צילינדר מוצק המונח בתוך גליל אחר מחורר. לעיתים מותקן שסתום משנק בקרבורטור של מנועי בעירה פנימית. מטרתו להגביל את זרימת האוויר, ובכך להעשיר את תערובת הדלק-אוויר בעת התנעת המנוע. בהתאם לתכנון וליישום המנוע, ניתן להפעיל את השסתום באופן ידני על ידי מפעיל המנוע (באמצעות מנוף או ידית משיכה) או אוטומטית על ידי מנגנון רגיש לטמפרטורה הנקרא משנק אוטומטי. שסתומי משנק חשובים למנועי בנזין בשאיבה טבעית מכיוון שטיפות בנזין קטנות אינן מתנדפות היטב בתוך מנוע קר. על ידי הגבלת זרימת האוויר לתוך הקרבורטור, שסתום המשנק מפחית את הלחץ בתוך הגרון, מה שגורם לכמות גדולה יותר של דלק להידחף מהסילון הראשי לתוך תא הבעירה במהלך פעולה קרה. לאחר שהמנוע חם (מהבעירה), פתיחת שסתום המשנק מחזירה את הקרבורטור לפעולה רגילה, ומספקת דלק ואוויר ביחס הסטוכיומטרי הנכון לבעירה נקייה ויעילה. המונח "צ'וק" מוחל על מכשיר ההעשרה של הקרבורטור גם כאשר הוא פועל בשיטה שונה לחלוטין. בדרך כלל, לקרבורטורים SU יש "צ'וקים" הפועלים על ידי הורדת סילון הדלק לחלק צר יותר של המחט. אחרים עובדים על ידי הכנסת נתיב דלק נוסף לתא השקע הקבוע. משנקים היו כמעט אוניברסליים במכונית עד שהזרקת דלק החלה להחליף את הקרבורטורים. שסתומי משנק עדיין נפוצים במנועי בעירה פנימית אחרים, כולל רוב המנועים הניידים הקטנים, אופנועים, מטוסים קטנים מונעי מדחף, מכסחות דשא ומנועים ימיים בשאיבה רגילה. בהפקת נפט (והקשרים אחרים של טיפול בנוזלים כבדים), שסתום משנק או צ'וק הוא מגביל זרימה מתכוונן שנועד לפעול במפל לחץ גדול, בקצב ספיקה גדול, לאורך זמן. עיצוב המשנק המוכר ביותר הוא צילינדר מוצק שמותאם היטב בתוך גליל אחר שיש בו מספר חורים קטנים ("הכלוב"). משיכה הדרגתית של הפקק מגלה עוד ועוד חורים, ומפחיתה בהדרגה את ההתנגדות לזרימה. אם החורים ממוקמים באופן קבוע, אז היחס בין מיקום השסתום לבין מקדם הזרימה (Cv קצב הזרימה ליחידת לחץ) הוא ליניארי בקירוב. עיצוב אחר מציב "שרוול" גלילי צמוד סביב החלק החיצוני של הכלוב ולא תקע בתוך הכלוב. משנק עשוי לכלול גם שסתום חרוטי ומושב שסתום, כדי להבטיח כיבוי מוחלט. נוזלים הזורמים לתוך הכלוב (דרך כל החורים שלא מכוסים) נכנסים מכל הצדדים, ומייצרים סילוני נוזלים. הסילונים מתנגשים במרכז גליל הכלוב, ומפזרים את רוב האנרגיה שלהם באמצעות נוזל הפוגע בנוזל, ומייצרים פחות חיכוך ושחיקת קוויטציה של גוף השסתום המתכתי. עבור נוזלים שוחקים, משנקים יכולים להיות עשויים טונגסטן קרביד או אינקונל. מדיה וקבצים בנושא שסתום משנק בוויקישיתוף Taylor, Charles Fayette (1985-03-19). Internal Combustion Engine in Theory and Practice, second edition, revised, Volume 2: Combustion, Fuels, Materials, Design (באנגלית). MIT Press. ISBN 978-0-262-70027-6. Mokveld Product animation: angle choke valve Mokveld Product animation: axial choke valve External Sleeve Choke Valve
מקראי קודש (מלבי"ם)

מקראי קודש הוא שם פירושו של רבי מאיר לֵיבּוּשׁ בן יחיאל מִיכְל וֵייזֶר (המַלְבִּי"ם) על הנ"ך, הפירוש יצא לאור בין השנים ה'תקצ"ט (1839) – ה'תרל"ט (1879). במהלך השנים יצא הפירוש במהדורות רבות ונחשב לפירוש יסודי וחשוב בין מפרשי התנ"ך בכל הדורות. חלקים מכתב היד מצויים באוסף כתבי היד שבספרייה הלאומית בירושלים. בתקופה זו החלה להתפשט ברחבי אירופה תנועת ההשכלה, אשר כחלק ממנה החלו ללמוד את התנ"ך בצורה יותר ביקורתית ולנתח אותו בצורה ספרותית. המלבי"ם אשר נלחם בהשכלה וברפורמה שם לו למטרה להראות שהתנ"ך נכתב בצורה אלוקית וכל מילה ומילה נצרכת ולא מופיעה רק ל"קישוט". בהקדמתו לספר יהושע מדגיש המלבי"ם כי התנ"ך אינו ספר היסטוריה ואין ללמוד אותו ככזה. המלבי"ם כתב את פירושו על כמעט כל הנ"ך למעט איכה וקהלת (בשנת ה'תשס"ט הוציא מכון עוז והדר פירוש על קהלת וטען שהוא מיוחס למלבי"ם, אך לאחר זמן התברר שהוא למעשה פירוש של אחד המשכיילם בשם יונה ברד"ח). "מקראי קודש" הוא השם הכולל לפירוש הנ"ך אך למרבית הספרים נתן המלבי"ם שמות ייחודיים: נחלת יהושע – על ספר יהושע. שפוט השופטים – על ספר שופטים. דבר שמואל – על ספר שמואל. לב מלכים – על ספר מלכים. חזון ישעיה – על ספר ישעיהו.   תוכחת ירמיה – על ספר ירמיהו.   מראה יחזקאל – על ספר יחזקאל. גיא חזון – על ספרי תרי עשר. תפילות דוד – על ספר תהילים.   מוסר חכמה – על ספר משלי. קשת ומגן – על ספר איוב. שירי הנפש – על שיר השירים. פירוש על אסתר – ללא שם ייחודי. גזע ישי – על מגילת רות. יפח לקץ – על ספר דניאל. עלית עזרא – על ספר עזרא לחם הפחה – על ספר נחמיה. ימי קדם – על דברי הימים. בספרים בהם הלשון נחשבת לפחות מובנת לקריאה (נביאים אחרונים, תהילים, משלי, איוב ושיר השירים) חילק המלבי"ם את פירוש לשתי חלקים: ביאור המילות, שם מסביר את הפירוש המילולי של המילים וביאור העניין בו מסיבר את הרעיון הכללי של הקטע. המלבי"ם מתמקד מאד בהסבר פשט הפסוקים ובניסיון להראות כיצד לכל מילה יש משמעות. בפירוש הוא מתחיל כל קטע במספר שאלות הן בפשט הפסוקים והן מבחינה לשנית ולאחר מכן מסביר את הקטע באופן רציף. בהקדמתו לספר ישעיהו מסביר המלבי"ם את העקרונות עליהם עומד פירושו: עמודי התוך אשר הפירוש נשען עליהם, הם שלשה. א] לא נמצא במליצות הנביאים כפל עניין במלות שונות, לא כפל עניין, לא כפל מאמר, ולא כפל מליצה, לא שני משפטים שענינם אחד, לא שני משלים שהנמשל אחד, ואף לא שתי מלות כפולות. ב] לא נמצאו במליצות הנביאים ובמאמריהם, הפשוטים או הכפולים, מלות או פעלים הונחו במקרה מבלתי כונה מיוחדת, עד שכל המלות והשמות והפעלים שמהם הורכב כל מאמר, לא לבד שהם מוכרחים לבא במאמר ההוא, כי גם לא היה אפשר להמליץ האלהי להניח תחתיה מלה אחרת, כי כל מלות המליצה האלהית שקולה במאזני החכמה והדעת, ערוכים ושמורים מנוים וספורים במדת החכמה העליונה, אשר אך היא לבדה תשגיב בכחה לדבר כן. ג] לא נמצא במליצות הנביאים קליפה בלא תוך, גויה בלא נשמה, לבוש בלא מתלבש, מאמר ריק מרעיון נשגב, דבור לא תשכון תבונה בו, כי דברות אלהים חיים כולם אל חי בקרבם, רוח חיים באפם, רוח איום אביר אדיר ונורא. כלומר, 1) אף רעיון לא חוזר על עצמו ואין שתי מילים עם אותה המשמעות, בכל פעם שנראה שהנביא חוזר על עצמו הוא למעשה מתכוון להביע רעיון חדש. 2) כל מילה המופיעה בפסוק היא בעלת משמעות מיוחדת ויש להבין מה העיקרון העומד מאחוריה. 3) כל פסוק מביע רעיון נשגב ואינו סתמי. אוצר החכמה, באתר tablet.otzar.org מלבים על קהלת בהוצאת עוז והדר – פורום אוצר החכמה, באתר forum.otzar.org
נאמקו

נאמקו (ביפנית: 株式会社ナムコ) הייתה חברת משחקי וידאו יפנית. החברה הייתה אחראית לפיתוח של כמה ממשחקי הווידאו האיקוניים ביותר בתולדות משחקי הווידאו בהם Pac-Man, Galaga ו-Tekken. החברה נוסדה בשנת 1955 בטוקיו על ידי מאסאיה נאקאמורה בשם "Nakamura Seisakusho Co., Ltd". בתחילת הדרך החברה ייצרה משחקי ארקייד אלקטרו-מכניים שונים לילדים המופעלים על ידי מטבעות. בשנת 1974 החליטה החברה להתחיל לקחת חלק בתעשיית משחקי הווידאו כאשר רכשה חטיבת פיתוח משחקי הווידאו של חברת אטארי, אשר אפשרה לנאמקו להתחיל לייצר ולהפיץ משחקי וידאו ביפן. ביוני 1977 שינתה החברה את שמה לשם המקוצר "נאמקו". בשנת 1977 החברה הוציאה לשווקים את משחק הווידאו "Gee Bee"(אנ') אשר היה משחק הווידאו המקורי הראשון של החברה. ההצלחה הגדולה הראשונה של נאמקו בתעשיית משחקי וידאו התרחשה בשנת 1978 כאשר יצא לשווקים משחק הארקייד Gee Bee. בשנת 1980 הוציאה החברה לשווקים את המהדורה הראשונה של המשחק פק-מן. המשחק אשר עוצב על ידי טורו איוואטאני, זכה להצלחה עצומה ברחבי העולם ונותר עד היום אחד ממשחקי הווידאו הרווחיים והפופולריים ביותר בכל הזמנים. בעקבות ההצלחה של פק-מן החברה המשיכה לפתח משחקי ארקייד שזכו להצלחה רבה לאורך שנות ה-80, בהם המשחקים Galaga (שיצא ב-1981), Pole Position (שיצא ב-1982) ו-Dig Dug (שיצא ב-1982). בסוף שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90 החברה החלה לפתח גם משחקים לשוק קונסולות המשחקים הביתיות, וחלק ממשחקי הארקייד הפופולריים ביותר של החברה זכו באותה העת לגרסאות שהותאמו לקונסולות Nintendo Entertainment System ו-PlayStation. בשנת 1985 פותח משחק "Battle City". במהלך שנות ה-90 החברה החלה לייצר גם משחקי תלת מימד, כאשר משחקי התלת־ממד הפופולריים ביותר של החברה באותה העת היו סדרת משחקי Tekken, אשר הראשון מביניהם יצא לשווקים במהלך 1994. משחקים בולטים נוספים של החברה מאותה התקופה כוללים בין היתר את Ridge Racer (שיצא ב-1993) ו-Soul Edge (שיצא ב-1995). החברה סבלה מקשיים פיננסיים רבים בסוף שנות ה-90 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 כתוצאה מהכלכלה היפנית שהייתה לא יציבה באותה העת, ושוק משחקי הארקייד שהלך והמצטמצם באותה העת. בעקבות כך, בשנת 2005 התמזגה החברה עם חברת הצעצועים והבידור היפנית Bandai - והשניים הפכו לתאגיד Bandai Namco Holdings. המיזוג נועד לחזק את מעמדן של שתי החברות בשוק הבידור התחרותי. בעקבות המיזוג, המשיכו לצאת לשווקים משחקים תחת המותג "Bandai Namco Games" ובהמשך תחת המותג "Bandai Namco Entertainment" (אנ'). מדיה וקבצים בנושא נאמקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאמקו (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של נאמקו (בסינית מסורתית) נאמקו, ברשת החברתית פייסבוק האתר הרשמי (אורכב 20.03.2006 בארכיון Wayback Machine) Kikuchi, Daisuke (30 בינואר 2017). "'Father of Pac-Man,' Masaya Nakamura, dies at age 91". The Japan Times. אורכב מ-המקור ב-8 בנובמבר 2017. נבדק ב-16 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Corporate History". Bandai Namco Entertainment (ביפנית). אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2018. נבדק ב-24 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) Microcomputer BASIC Editorial Department (בדצמבר 1986). All About Namco (ביפנית). Tokyo: Dempa Shimbun. ISBN 978-4-8855-4107-0. {{cite book}}: (עזרה) Kohler, Chris (21 במאי 2010). "Q&A: Pac-Man Creator Reflects on 30 Years of Dot-Eating". Wired. אורכב מ-המקור ב-12 ביולי 2019. נבדק ב-1 בפברואר 2020. {{cite journal}}: (עזרה)
יהודה אריסטובולוס הראשון

יהודה אריסטובולוס הראשון (ביוונית: Ἀριστόβουλος; נפטר בשנת 103 לפנה"ס) היה מלך יהודה והכהן הגדול בין השנים 104–103 לפני ספירת הנוצרים. היה בנו הבכור של יוחנן הורקנוס והראשון שהכתיר עצמו למלך מאז שיבת ציון. אריסטובולוס ואחיו אנטיגונוס הראשון שיתפו פעולה, עוד בתקופת חיי אביהם, במלחמה לכיבוש השומרון והנחילו תבוסה למלך הסלאוקי אנטיוכוס התשיעי שבא לעזרתה. במסגרת המלחמה הזו הם כבשו את בית שאן והגלו את תושביה, וגם כבשו את שומרון, הרסו אותה, והגלו אף את תושביה. על פי יוספוס את משרת הנשיאות ייעד יוחנן הורקנוס הראשון לאשתו, אך משעלה אריסטובולוס לשלטון הוא כלא את אמו עד שגוועה, וגם את אחיו, אלכסנדר ינאי ואבשלום. את אחיו, אנטיגונוס הראשון, שהיה קרוב אליו בשנים ואהוב עליו, העריך וחלק לו כבוד. הישגו הגדול של אריסטובולוס, על ידי, שלוחו, אחיו, היה כיבוש שטחי הגליל ובעיקר כיבושם וגיורם של היטורים, שבט ערבי צפוני. בתקופת שלטונו הקצרה, שארכה שנה בלבד, הספיק יהודה אריסטובולוס לכבוש את עמק יזרעאל ולגייר את תושבי הגליל העליון. יוספוס מספר שמששמע אריסטובלוס על ניצחונות אחיו אנטיגונוס, חשש שמא זה יתפוס את מקומו. הוא הורה שזה לא יבוא אליו מזוין בנשק, וציווה גם שכל מי שיבוא למלך חמוש ייהרג לאלתר. שלומציון המלכה, אשתו של אריסטובולוס, ששטמה את אנטיגונוס, הורתה לספר לו שאחיו רוצה לראות אותו עם כל כלי נשקו, כיאות לגיבור מנצח. כך הוא אכן עשה, וכצפוי הרגו אותו השומרים. האשמה שחש על מות אחיו הגבירה את מחלת המלך אריסטובולוס הראשון עד מותו בשנת 103 לפני הספירה. לאחר מותו, שחררה אלמנתו שלומציון את אחיו שנאסרו על ידו, נישאה למבוגר שבהם - אלכסנדר ינאי, ומינתה אותו למלך. יהודה אריסטובולוס נחשב למקורב ליוונים,[דרוש מקור] אשר כתבו[דרושה הבהרה] עליו שהיה איש ישר וטוב.[דרוש מקור] עם זאת, קלוזנר כותב שגיורם של היטורים מעיד שלמרות קרבתו ליוונים לא היה אריסטובולוס מתייוון ממש. החוקרים נחלקו לגבי אמיתות התיאורים של אריסטובלוס אצל יוסיפוס ולגבי אופיו של אריסטובלוס. צבי גרץ קיבל את עדות היונים שאריסטובלוס היה "איש ישר וטוב" וטען שההאשמות כלפי אריסטובלוס שהמית את אמו ברעב ושהרג את אחיו אנטיגונוס מקורם בחוגים של הפרושים אשר שנאו את המלך בגלל שהיונים אהבו אותו. לדעת יוסף קלוזנר[דרוש מקור], מקורם של ההאשמות כלפי יהודה אריסטובולוס, באויביו אשר התנגדו לו משום שהכריז על עצמו כמלך. יצחק אייזיק הלוי טוען מנגד שהסיפור על רצח אנטיגונוס מגיע ממקור צדוקי ובולט בו הניסיון לרכך את אשמתו של יהודה אריסטובולוס. לטענתו, האשמת שלומציון במות אנטיגונוס הוא שקר שהומצא על ידי הצדוקים ושעצם כך שהפר את צוואת אביו וכלא את אמו ואחיו מעיד על אופיו הרע. מדיה וקבצים בנושא יהודה אריסטובולוס הראשון בוויקישיתוף יהודה אריסטובולוס הראשון, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" יהודה אריסטובולוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק י, פסקה ג, סעיפים 240–241: "יהודה הקרוי גם אריסטובולוס [...] יהודה הוא הראשון שענד את כתר (המלוכה)". הגיית השם ביוונית: אריסטובולוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף). יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, פרק יא, פסקה א, סעיף 301. "הוא היה הראשון שענד כתר 471 שנה ושלשה חודשים אחרי ששב העם לארצו כשנשתחרר משעבוד בבל". יוספוס, מלחמות היהודים א' 63-66 יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, פרק יא, פסקה ג, סעיפים 319-318. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, פרק יב, פסקה א, סעיף 320. יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים, חלק שני, עמ' 454-456