laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'אנגג'נג 3C

צ'אנגג'נג 3C (בסינית: 长征三号甲火箭‏, Long March 3C,Chang Zheng 3C (CZ-3C) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים דונגפנג 5 תוך שדרוג דגם קודם של סדרת משגרים "צ'אנגג'נג". הפיתוח בוצע במטרה להתאים את המשגר לסוג נוסף של משימות. השיגור הראשון ב-25 באפריל 2008. המשגר מבוסס על משגר צ'אנגג'נג 3B תוך הקטנת מספר מאיצים ל-2. בשנת 2014 החלו שיגורים של גרסת 3C/E עם ביצועים משופרים. החל משנת 2015 ניתן לשגר עם תוספת של השלב הרביעי. המשגר מצותל לשיגורים של לוויינים סינים שונים למסלול סביב כדור הארץ וגשושיות לכיוון הירח. השיגורים בוצוע ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג, כן שיגור LA-2,LA-3. מדיה וקבצים בנושא צ'אנגג'נג 3C בוויקישיתוף רשימת שיגורים תיאור מפורט של המשגר תיאור המשגר מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
צ'אנגג'נג 4B

צ'אנגג'נג 4B (בסינית: 长征四号乙火箭‏, Long March 4B,Chang Zheng 4B (CZ-4B) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי אקדמיית החלל בשנחאי הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים דונגפנג 5 תוך שדרוג דגם קודם של סדרת משגרים "צ'אנגג'נג". כאשר לפי החלטת הממשל הוחלט לפתח סדרת משגרים צ'אנגג'נג 2, לאחר סיום השלב הראשון הוחלט להמשיך עם הצעה שפותחה בתאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. לאחר מספר שנים הוחלט לחדש את התכנון שהסתיים בשיגור בעזרת משגר "צ'אנגג'נג 4A" בשנת 1988 ושיגור נוסף בשנת 1990. לאחר השיגור הראשון, השלב השלישי של המשגר התפוצץ בחלל וגרם לכ-100 חלקי פסולת חלל. כתוצא המכך הוחלט לעצר את השיגורים ולבצע שינויים תכנוניים. השיגור הראשון בוצע בשנת 1999 והשתיים בהצלחה. השיגורים מבוצעים ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג כן שיגור LA-3, מרכז שיגור הלוויינים טאיואן כן שיגור LA-7, LA-9., מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן כן שיגור LA-4 . עד לספטמבר 2024 בוצעו 51 שיגורים מהם 50 היו מוצלחים. מדיה וקבצים בנושא צ'אנגג'נג 4B בוויקישיתוף רשימת שיגורים תיאור המשגר מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
נוריה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נוריה – גלגל כפות המונע על ידי אנרגיית מים מחנה נוריה – בסיס צה"לי לשעבר אישים ששמם הפרטי הוא נוריה נורי
תמיר חודורוב

תמיר חודורוב (1957 – 8 בספטמבר 2024) היה שחקן כדוריד וסוכן תיירות ישראלי. הוא שיחק במשך 13 שנים במכבי ראשון לציון, עימה זכה בגביע המדינה בכדוריד הראשון בתולדותיה ב-1983, והופיע פעמים רבות במדי נבחרת ישראל בכדוריד. חודורוב נולד בראשון לציון לדליה ויעקב חודורוב, שוער הפועל תל אביב ונבחרת ישראל בכדורגל. יש לו שני אחים: עופר, האח הבכור, ואמיר, אחיו התאום. ב-1972, בגיל 15 בלבד, הצטרף חודורוב לקבוצת הכדוריד של מכבי ראשון לציון, ובנוסף זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל למשחקי המכביה השמונה-עשרה ב-1973. הוא רשם עם הקבוצה הישגים רבים, בהם שתי אליפויות (1985 ו-1986) ושני גביעים (1983 ו-1986). הזכייה בגביע ב-1983, אותה השיג עם אחיו עופר ואמיר, הייתה הראשונה בהיסטוריה של המועדון. בעונת 1983/84 שיחק עם ראשון לציון בגביע המחזיקות והעפיל עימה לחצי הגמר, בו הפסידה לאלופה בסופו של דבר ברצלונה. בנוסף הופיע פעמים רבות במדי נבחרת ישראל בכדוריד. ב-1986, לאחר הזכייה בגביע המדינה השני עם ניצחון על הפועל רמת גן, פרש חודורוב מכדוריד. לאחר שפרש מכדוריד הקים חודורוב סוכנות נסיעות, ונחשב לדמות מפתח בענף התיירות בישראל. נפטר ב-8 בספטמבר 2024 ונטמן בבית עלמין גני אסתר שבעיר הולדתו ראשון לציון. שי שגב, איש התיירות והספורט תמיר חודורוב מראשון לציון הלך לעולמו: "אלוף עולם במגרש ובחיים", באתר mynet‏ ראשון, 9 בספטמבר 2024 בניו של יעקב חודורוב הוזמנו לסגל ה...כדוריד, מעריב, 16 באוקטובר 1972 כוכב הכדוריד משנות ה-70 וה-80 תמיר חודורוב נפטר בגיל 67, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2024 אלון סגל, "תמיר היה אלוף העולם. במגרש. בחיים", באתר איגוד הכדוריד בישראל, ‏8 בספטמבר 2024 ברוריה ביגמן, החולצה מספר 17 – לתמיר חודורוב, מעריב, 29 באפריל 1986 אבל בעולם התיירות בישראל: אחת הדמויות החשובות בענף הלך לעולמו, באתר אייס, 8 בספטמבר 2024 שחקן הכדוריד תמיר חודורוב הלך לעולמו בגיל 67, באתר ONE‏, 8 בספטמבר 2024
תומאס אוונס הבן

תומאס בוורלי אוונס הבן (באנגלית: Thomas Beverley Evans Jr.; נולד ב-5 בנובמבר 1931) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור. הוא חבר במפלגה הרפובליקנית, וכיהן שלוש קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. אוונס נולד ב-5 בנובמבר 1931 בנאשוויל, טנסי, למד בבתי הספר הציבוריים של אולד היקורי, טנסי וסיפורד, דלאוור, וסיים את לימודיו בבית הספר Woodberry Forest באורנג', וירג'יניה, ב-1947. לאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה ב-1953, שם היה חבר בסנט אלמו הול ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה ב-1956. אוונס התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה בשנת 1956, ולאחר מכן עסק בעסקי ביטוח ותיווך משכנתאות בווילמינגטון, דלאוור, מ-1957 עד 1968. הוא שירת במשמר הלאומי של דלאוור מ-1956 עד 1960, כפקיד הראשי של בית המשפט העליון של דלאוור ב-1955, כמנהל מחלקת הפיתוח של מדינת דלאוור מ-1969 עד 1970, ויו"ר משותף ומנהל התפעול של הוועדה הרפובליקנית הלאומית משנת 1971 עד 1973. הוא היה חבר במשרד עורכי הדין Manatt, Phelps & Phillips בוושינגטון די. סי. הוא גם שימש כיו"ר הקואליציה של פלורידה לשימור, ארגון ללא מטרות רווח שהוקם באפריל 2007 כדי לקדם צמיחה אחראית ולהגן על איי מחסום החוף באמצעות חינוך הציבור וקבוצות מודאגות אחרות. נכון לעכשיו, אוונס הוא חבר ב-ReFormers Caucus של גיליון ראשון. אוונס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1976, כשהביס את הדמוקרטי סמואל ל. שיפלי. הוא זכה בבחירות שלוש פעמים בסך הכול, וגם ניצח את הדמוקרטים גארי אי הינדס ב-1978 ואת רוברט ל. מקסוול ב-1980. במהלך שלוש הקדנציות הללו כיהן במיעוט הרפובליקני בקונגרסים ה-95, ה-96 וה-97. הוא הגיע לקונגרס האמריקאי כידידו של הסנאטור האמריקני בוב דול, ומאוחר יותר הפך לידידו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. הוא כיהן בוועדת בית הנבחרים לענייני בנקאות, פיננסים וסחר עירוני ובוועדת בית הנבחרים לענייני מסחר ימי ודיג. אוונס, נלהב לאיכות הסביבה, היה שותף לכתיבת חוק משאבי מחסום החוף ואת חוק שימור הטבע של אלסקה. הוא גם היה שותף לכתיבת חוק אוונס-טסונגס. בשנת 2016, הפדרציה הלאומית לחיות בר העניקה לאוונס פרס מנהיגות שימור עבור הישגים אלו. אוונס היה מעורב בשערורייה שכללה לוביסטית והדוגמנית העירומה לשעבר פאולה פרקינסון, שבה הועלו האשמות כי היא החליפה סקס תמורת השפעה פוליטית. משרד המשפטים האמריקני חקר את ההאשמות ולא מצא ראיות לפשעים כלשהם. אוונס הובס בניסיונו להיבחר לקדנציה רביעית ב-1982. בסך הכול, אוונס כיהן מ-3 בינואר 1977 עד 3 בינואר 1983, בתקופת הממשל של נשיאי ארצות הברית ג'ימי קרטר ורונלד רייגן. תומאס אוונס הבן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Issue One – ReFormers Caucus". "Magazines".
סאלח תעמרי

סאלח תעמרי (27 באוקטובר 1942 – 23 באפריל 2022) היה מראשי הפת"ח ובהמשך מבכירי הרשות הפלסטינית. הפלסטיני הבכיר ביותר שנפל בשבי הישראלי במהלך מלחמת לבנון הראשונה. תעמרי נולד בבית לחם בשם אסד סולימאן עבד אל-קאד. בשנת 1965 החל ללמוד באוניברסיטת עין שמס בקהיר והיה ממקימי הארגון לשחרור פלסטין וממנהיגיו. בין יתר תפקידיו היה אחראי על אימוני בני ובנות נוער והכשרתם למאבק הפלסטיני. במהלך מלחמת ששת הימים ברח עם משפחתו לירדן ושנה לאחר מכן פיקד על הכוחות בפלסטינים בפעולת כראמה. בשנת 1970 היה ממובילי המאבק הפלסטיני נגד המלך חוסיין באירועי ספטמבר השחור שבעקבתיהם הוגלה עם שאר ההנהגה הפלסטינית ללבנון, שם היה למפקד הפת"ח בדרום לבנון. ביוני 1982 נתפס תעמרי על ידי כוחות צה"ל שפעלו באזור צידון ונלקח למעצר בישראל. במהלך מעצרו ראיין אותו בכלא כתב קול ישראל לענייני ערבים אהרן ברנע ובין השניים נוצר קשר קרוב ומיוחד שעתיד להשפיע בהמשך בכמה כיוונים. במהלך הראיון סיפר תעמרי לברנע כי אשתו היא המלכה דינא, אשתו לשעבר של המלך חוסיין וביקש ממנו להתקשר אליה ולמסור לה דרישת שלום. מכאן נוצר קשר קרוב ומיוחד בין ברנע ורעייתו דאז עמליה ארגמן ברנע ובין תעמרי ודינא. בתיווכו של ברנע קיבלה דינא אישור מיוחד לבקר את בעלה בכלא הישראלי ובתמורה למחווה זאת יצאה לבקר את שמונת חיילי צה"ל שהיו שבויים באותה עת בידי ארגונים פלסטינים בלבנון. דינא, לטענת גורמים שהיו מעורבים בפרשה, עשתה הכל כדי לקדם עסקת חילופי שבויים, והרבה בזכותה העסקה יצאה לפועל במהלך 1983. בשנת 1986 פרסמו ברנע ורעייתו את ספרם "ללכת שבי", שבו תיעדו את פגישותיו של ברנע עם תעמרי ואת פגישות בני הזוג ברנע עם תעמרי ורעייתו. בספר נטען שתעמרי מעולם לא השתתף בלחימה עצמה, או בפעולות חבלה, אף שהיה מפקדה של יחידת הלוחמים בפעולת כראמה. לאחר תקופת מאסרו בכלא בישראל, הועבר תעאמרי למחנה אנצאר ובמהרה היה למנהיגם הבלתי מעורער של אלפי העצירים במחנה. הוא שוחרר ממחנה אנסאר יחד עם עוד 8,000 אסירים נוספים בשנת 1983 במסגרת עסקה להחלפת שבויים שבה הייתה כאמור מעורבת אשתו. עם שחרורו מהשבי הישראלי גורש תעמרי, יחד כל ההנהגה הפלסטינית לתוניס ובשנת 1987 עבר להתגורר בוושינגטון די. סי. והיה למתווך הבלתי רשמי בין ארצות הברית להנהגה הפלסטינית בתוניס. לאחר הסכמי אוסלו שב לשטחים ובשנת 1996 נבחר לחבר המועצה המחוקקת הפלסטינית ובהמשך מונה לשר לענייני התנחלויות. במסגרת תפקידו זה עמד תעמרי בחודשים אפריל-מאי 2002 בראש צוות המשא ומתן הפלסטיני למשבר שפרץ בכנסיית המולד עם התבצרותם של כ-50 חמושים פלסטינים מקום. בשנים אלו נקלע לא אחת למחלוקות עם יאסר ערפאת על רקע היחסים בין הרשות הפלסטינית לישראל. בין השנים 2003 ל-2005 כיהן כשר לענייני צעירים וספורט, ומ-2006 עד 2009 היה מושל נפת בית לחם. בשנת 1970 נשא לאישה את המלכה דינא, אשתו לשעבר של המלך חוסיין. בשנותיו האחרונות סבל ממחלה קשה ומיעט לצאת מביתו או להתראיין. תעמרי נפטר בשנת 2022. עם מותו פרסם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס הודעה מיוחדת בה כתב כי "כל חייו של תעמרי עסק בהגנה על בני עמו ומולדתו והמאבק הלאומי״. אהרן ברנע ועמליה ארגמן ברנע, ללכת שבי, הוצאת עידנים, 1986 גיין פרידמן, ראיון עם תעמרי בזמן שהותו בוושינגטון, The Christian Science Monitor,‏ 16 בספטמבר 1993
טיסה ישירה

בענף התעופה, טיסה ישירה היא כל טיסה בין שתי נקודות של חברת תעופה, ללא שינוי במספר הטיסה, שעשויה לכלול עצירה אחת או יותר בנקודת ביניים. עצירת ביניים יכולה להיות לשם העלאת נוסעים חדשים (או לאפשר לחלקם לרדת) או עצירה טכנית (לצורך תדלוק). לעיתים יש בלבול בין "טיסה ישירה" ל"טיסה ללא עצירה", שהיא מקרה מיוחד של טיסה ישירה ללא כל עצירות ביניים. כאשר חל שינוי במספר הטיסה, הטיסה שלאחר מכן מכונה "טיסת המשך" (מכונה גם "טיסת קונקשן"). המונח "טיסה ישירה" אינו מוגדר כחוק בארצות הברית, אך מאז שנות ה-70 מגדירים מדריכי חברות התעופה הרשמיים את המונח כטיסה עם מספר טיסה בודד (קודם לכן הוגדרה טיסה ישירה ב-OAG כטיסה "ללא החלפת מטוס"). אף שטיסה ישירה עשויה לכלול שינויים במטוסים ("שינוי מד" (אנ')), או אפילו בחברת התעופה בנקודת הביניים, בדרך כלל היא מובדלת מ"טיסת המשך" בכך שחברת התעופה תאכוף תלות בין מספר מסלולים של הטיסה, כך שה"רגל" השנייה של הטיסה לא תוכל לצאת משדה התעופה לפני שה"רגל" הראשונה הצליחה להגיע אליו. טיסות ישירות הכוללות החלפת מטוסים משתנות בדרך כלל למטוסים בשערים גובלים או סמוכים. חברות תעופה, שדות תעופה ורשויות אבטחה במדינה מסוימת אוכפות מדיניות שונה ביחס להישארות הנוסעים במטוס בקווים שאינם כרוכים בהחלפת מטוס. לדוגמה, טיסות הדורשות עצירת ביניים לצורך תדלוק בלבד, בדרך כלל אינן מאפשרות לנוסעים לרדת מהמטוס. מצד שני, טיסות שבהן יש החלפת מטוס (שינוי מד) עשויות לחייב את הנוסעים לרדת ולהישאר באזור החזקה מסיבות ביטחוניות ומספר עובדים ראוי. ביחס לכך, טיסה ישירה עם עצירות ביניים עשויה להיות כרוכה בשינוי בצוות הטיסה או לא. חברות תעופה עשויות גם לשווק קישורים לנמל תעופה "קונסולידציה", בדרך כלל מרכז תעופה, שבו המשך הטיסה ממספר מטוסים עובר למטוס בודד הרשום תחת מספר מספרי טיסות. בניגוד לטיסות ישירות מסורתיות, ריבוי רגליים של טיסה "ישירה" כזו פועלות למעשה כרגליים אינדיבידואליות/עצמאיות, כך שהרגל השנייה יכולה לפעול ללא כל תלות או התחשבות ברגל הקודמת. במילים אחרות, הטיסה שמרכיבה את הרגל האחרונה יכולה לצאת גם אם הטיסה שכללה את הרגל הקודמת לא הצליחה להגיע. Jessica Labrencis, What's the Difference Between Nonstop and Direct Flights?, SmarterTravel, ‏8 בספטמבר 2015 Roger Collis, Q & A: 'Direct' or 'nonstop' flight? Beware the difference, The New York Times, ‏31 בינואר 2008 Betsy Wade, PRACTICAL TRAVELER; Understanding Travelspeak, The New York Times, ‏20 בספטמבר 1992
גן החיות של סן דייגו

גן החיות של סן דייגו, אשר הוקם בשנת 1915, הוא גן החיות הגדול בעולם. גן החיות של סן דייגו שוכן, לצד גנים ומוזיאונים שונים, בפארק בלבואה שבסן דייגו, קליפורניה. הגן מכיל קרוב ל-4,000 בעלי חיים מכ-800 מינים שונים. גן החיות מופעל באופן פרטי על ידי "החברה הזואולוגית של סן דייגו" שהיא מוסד ללא כוונת רווח. גן החיות מכיל בין השאר אזור מיוער גדול, נהר ארוך, לונה פארק קטן ומוזיאון להיסטוריה של חיות. הגן מציע למבקרים אפשרות לסיור ממונע המגיע לכ-75% משטחי הגן. בנוסף, בביתנים שונים בגן נערכים מופעים שונים, גם כאלה שאינם קשורים לחיות. באפריל 2005, צולם במקום אני בגן החיות, הסרטון הראשון שהועלה לאתר יוטיוב. גלריית חיות בגן החיות: דוב לבן פילים אפריקנים קרנף הודי מטפלים מנהיגים גמלים בגן דרקוני קומודו חסידן ורוד מדיה וקבצים בנושא גן החיות של סן דייגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גן החיות של סן דייגו גן החיות של סן דייגו, ברשת החברתית פייסבוק גן החיות של סן דייגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גן החיות של סן דייגו, ברשת החברתית אינסטגרם גן החיות של סן דייגו, ברשת החברתית טיקטוק גן החיות של סן דייגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האריס מקדואל

האריס בראון מקדואל הבן (באנגלית: Harris Brown McDowell Jr.‏; 10 בפברואר 1906 – 24 בנובמבר 1988) היה חוואי ופוליטיקאי אמריקאי ממידלטון, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית, שכיהן באספה הכללית של דלאוור וחמש קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. מקדואל נולד ב-10 בפברואר 1906 ליד מידלטון, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של מידלטון, וסיים את לימודיו ב-Beacom Business College בווילמינגטון. הוא התגורר במידלטאון, עסק בחקלאות, גם בעסקי הביטוח והנדל"ן, והיה חבר במועצת החקלאות המדינתית מ-1937 עד 1940. מקדואל שירת בבית המדינה במהלך המושב של 1941/1942 ולאחר מכן בסנאט של המדינה במושבים של 1943/1944 ו-1945/1946. בשנים 1941–1948 שימש כמנהל קואופרטיב בין-מדינתי ליצרני חלב וחבר בלשכת החוואים של דלאוור. במהלך כהונתו הראשונה של המושל אלברט נ. קארוול, בשנים 1949–1953, הוא כיהן כמזכיר המדינה של דלאוור, והיה חבר בוועדת הייעוד של מחוז ניו קאסל בשנים 1953–1954. מקדואל נבחר לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ב-1954, כשהביס את ליליאן א. מרטין הרפובליקנית. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הדמוקרטי בקונגרס ה-84. הוא הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה ב-1956 לרפובליקני הול האסקל. לאחר מכן, מקדואל נבחר שוב לחבר בית הנבחרים ב-1958, הפעם הביס את האסקל, וניצח בבחירות שלוש פעמים נוספות, תוך שהוא מנצח גם את הרפובליקנים ג'יימס ט. מקינסטרי ב-1960, וילמר פ. ויליאמס ב-1962, וג'יימס ה. סנודן ב-1964. במהלך הקדנציות הללו כיהן עם הרוב הדמוקרטי בקונגרסים ה-86, ה-87, ה-88 וה-89. לבסוף, הוא הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שישית ב-1966 לוויליאם רות', אז עורך דין בווילמינגטון. ייתכן שתמיכתו במדיניות המלחמה של הנשיא לינדון ב. ג'ונסון תרמה לתבוסתו. בסך הכול, הוא כיהן פעמיים, פעם אחת מ-3 בינואר 1955 עד 3 בינואר 1957, ושוב מ-3 בינואר 1959 עד 3 בינואר 1967, בתקופת הממשל של נשיאי ארצות הברית דווייט ד' אייזנהאואר, ג'ון פ. קנדי, ולינדון ב. ג'ונסון. מקדואל לא חתם על המניפסט הדרומי של 1956, והצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1960 ו-1964, וחוק זכויות ההצבעה של 1965. מקדואל מת במידלטאון, דלאוור, ב-24 בנובמבר 1988, חג ההודיה, לאחר שבץ מוחי שקיבל חודש לפני כן. הוא קבור בבית הקברות הפרסביטריאני של פורסט שם. בנו, האריס מקדואל השלישי, היה חבר בסנאט של דלאוור בשנים 1977–2021. האריס מקדואל, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) האריס מקדואל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "HR 8601. PASSAGE". "H.R. 7152. PASSAGE". "TO PASS H.R. 6400, THE 1965 VOTING RIGHTS ACT".
Mystery Science Theater 3000

Mystery Science Theater 3000 היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מהסוגות קומדיה ומדע בדיוני אשר נוצרה על ידי ג'ואל הודג'סון. הסדרה עלתה לראשונה לשידור ב-24 בנובמבר 1988 בערוץ הטלוויזיה KTMA-TV המקומי במיניאפוליס. במהלך היא שודרה בערוץ הקומדיה (לימים ערוץ הטלוויזיה קומדי סנטרל) במשך עשר עונות עד 1999. נטפליקס הפיקה שתי עונות נוספות של הסדרה בשנים 2017 ו-2018. עלילת הסדרה מתמקדת במנקה ג'ואל רובינסון אשר מוחזק בשבי על ידי שני מדענים מטורפים על סיפון החללית "לוויין האהבה" אשר מקיף את כדור הארץ ואשר אותו הם מאלצים לצפות בסדרת סרטים גרועים דלי תקציב. על מנת לשמור על שפיותו ג'ואל בונה רובוטים אשר מארח לו חברה ומסייעים לו להגיב בהומור על כל סרט בעת שהסרט מוקרן. כל פרק בן שעתיים מתמקד בסרט אחד (אשר לעיתים קרובות נערך בגלל אילוצי זמן), ולעיתים מוקרנים לפני כן סרטים קצרים ישנים וסרטים חינוכיים שונים, כאשר ניתן להבחין בצלליות של ג'ואל, והרובוטים צופים בסרט ממושבים בתחתית המסך. באמצע העונה החמישית של התוכנית דמותו של ג'ואל הוחלפה בדמותו של מייק נלסון (אותו מגלם מייקל ג'יי נלסון) ובהמשך דמות זו הוחלפה בדמותו של ג'ונה הסטון (מגולם על ידי ג'ונה ריי). מדיה וקבצים בנושא Mystery Science Theater 3000 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Mystery Science Theater 3000 Mystery Science Theater 3000, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Mystery Science Theater 3000, ערוץ באתר Twitch.tv "Mystery Science Theater 3000", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Mystery Science Theater 3000", באתר נטפליקס "Mystery Science Theater 3000", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Mystery Science Theater 3000", באתר Metacritic (באנגלית) "Mystery Science Theater 3000", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Mystery Science Theater 3000".
ליליהאמר

ליליהאמר (באנגלית: Lilyhammer) היא סדרת טלוויזיה בסוגות קומדיה-פשע-דרמה אשר שודרה לראשונה בערוץ NRK1 בנורווגיה ב-25 בינואר 2012, והפכה זמינה בהמשך בנטפליקס ב-6 בפברואר 2012. הסדרה נוצרה על ידי אן ביורנסטאד ואייליף סקודווין. בתחילתה הסדרה איש המאפיה האיטלקי אמריקאי פרנק טגליאנו (מגולם על ידי סטיבן ואן זאנדט), מסכים להעיד נגד הבוס שלו בתמורה לכך שהוא יהיה בתוכנית ההגנה על עדים. כאשר הוא נשאל לאן הוא רוצה לעבור, פרנק בוחר בלילהאמר שבנורווגיה, עיירה נידחת ושלווה שזכורה לו לטובה מהפעם בה הוא צפה באולימפיאדת החורף של 1994 אשר התקיימה בלילהאמר. בעקבות כך פרנק מקבל את הזהות החדשה ג'ובאני "ג'וני" הנריקסן והוא עובר לגור בלילהאמר, בתקווה שיצליח לחיות שם חיים שקטים הרחק מעולם הפשע. עם זאת, הביורוקרטיה הנורווגית, הנורמות החברתיות הנוקשות ואי-היכרותו עם המנהגים המקומיים מובילים ללא מעט אתגרים בחייו של פרנק. פרנק, אשר מתקשה להסתגל, חוזר לדרכיו הישנות בארגון הפשע, כאשר הוא משתמש בשיטות של הפחדה, בשחיתות ובאלימות על מנת להשיג את מבוקשו. בהדרגה פרנק מקים ארגון פשע חדש בלילהאמר. הסדרה הופקה במשך שלוש עונות, בין השנים 2012 עד 2014, וכללה בסך הכול 24 פרקים. הסדרה הראשונה צולמה ברובה בלילהאמר שבנורווגיה. במהלך 2011. על אף שהסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור במקור בנורווגיה בערוץ NRK1 ב-1 בינואר 2012, תאריך זה נדחה בשל סכסוך בין NRK1 לבין מפיקי הסדרה אודות פרסום סמוי בפרקי הסדרה, אשר היה בלתי חוקיים באותה העת על פי החוק הנורווגי. הסדרה עלתה לבסוף לשידור בנורווגיה ב-25 בינואר 2012. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין NRK1, נטפליקס וחברת ההפצה הגרמנית Red Arrow International. אתר האינטרנט הרשמי של ליליהאמר ליליהאמר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "ליליהאמר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ליליהאמר", באתר נטפליקס "ליליהאמר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ליליהאמר", באתר Metacritic (באנגלית) "ליליהאמר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Norge får "Lilyhammer" først likevel". Dagbladet (בנורווגית). 16 בינואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Netflix 'Lilyhammer' to tv lineup". Deadline.com. 9 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2011. נבדק ב-25 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) סמדר שילוני, "ליליהאמר": רק בשביל הנוף הנורבגי, באתר ynet, 9 במאי 2012
הול האסקל

הארי גארנר האסקל הבן (באנגלית: Harry Garner Haskell Jr.‏; 27 במאי 1921 – 16 בינואר 2020) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור. הוא כיהן כראש עיריית וילמינגטון בין השנים 1969–1973 וייצג את דלאוור בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1957–1959. האסקל נולד ב-27 במאי 1921 בווילמינגטון, דלאוור, והיה בנם של אליזבת (דנהאם) והארי גארנר האסקל, מנהל בדופונט. הוא התחנך בבית הספר טאואר היל בווילמינגטון, ובבית הספר סנט מרקו בסאות'בורו, מסצ'וסטס. הוא למד באוניברסיטת פרינסטון מ-1940 עד 1942, כאשר התגייס למשמר החופים של ארצות הברית. הוא הפך לצוער ב-1943 והשתחרר כלוטננט (דרגה זוטרה) ב-1946. האסקל היה מנהל כוח האדם של Speakman Co. בשנים 1947 ו-1948, ונשיא Greenhill Dairies‏, Inc., מ-1948 עד 1953, ולאחר מכן הבעלים והמפעיל של Hill Girt Farm בצ'אדס פורד, פנסילבניה. הוא היה מזכיר המועצה המחלקתית של מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה של ארצות הברית בשנים 1953 ו-1954, יועץ לעוזרו המיוחד של נשיא ארצות הברית דווייט ד' אייזנהאואר ב-1955, ונשיא קרן אוניברסיטת דלאוור. האסקל היה ציר בוועידות הלאומיות הרפובליקניות מ-1952 עד 1984 ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1956, כשהביס את הנציג הדמוקרטי המכהן האריס מקדואל. האסקל הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1957. הוא כיהן במיעוט הרפובליקני בקונגרס ה-85, אך הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה ב-1958 למקדואל. האסקל כיהן מ-3 בינואר 1957 עד 3 בינואר 1959, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. הוא נבחר לראשות עיריית וילמינגטון, דלאוור, בשנת 1969, וכיהן בקדנציה אחת עד 1973, והיה נכון לשנת 2023 הרפובליקני האחרון שכיהן כראש עיריית וילמינגטון. בשנת 1970, הוא מונה לחבר במועצת הקריאה הלאומית של הנשיא והיה נשיא אברקרומבי אנד פיץ'. הוא עבד גם עם Computer International‏, Computer Time Sharing‏, Inertial Motors Corps ו-Interpoint Corp. הוא היה חבר מייסד של המוזיאון והשימור של נהר ברנדיווין בצ'אדס פורד וכיהן במועצת המנהלים במשך למעלה מחמישים שנה. הוא גם סייע ביצירת שתי קבוצות העצמה ומנטורים, בווסטר, מסצ'וסטס ובווילמינגטון דלאוור; דינאמי ו-Delaware Futures, בהתאמה. ב-16 בינואר 2020, האסקל מת בביתו בצ'אדס פורד, מסצ'וסטס. הוא היה בן 98. במותו היו לו שמונה ילדים, תשעה עשר נכדים ואחד עשר נינים. הול האסקל, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) House, United States. Congress (1958). "Hearings". "Harry G Haskell Jr Obituary". delawareonline.com (באנגלית). 23 בינואר 2020. נבדק ב-2022-03-30. {{cite web}}: (עזרה) "HR 6127. CIVIL RIGHTS ACT OF 1957". GovTrack.us. "Harry G. Haskell Jr. '44". Princeton Alumni Weekly (באנגלית). 9 בספטמבר 2020. נבדק ב-2022-03-30. {{cite web}}: (עזרה) Affo, Marina. "Former Wilmington mayor and congressmen Hal Haskell dies at 98" (באנגלית). נבדק ב-2024-03-11.
הרברט וורברטון

הרברט בירצ'בי וורברטון (באנגלית: Herbert Birchby Warburton‏; 21 בספטמבר 1916 – 30 ביולי 1983) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור, ופרנקפורד, דלאוור. הוא היה יוצא מלחמת העולם השנייה וחבר במפלגה הרפובליקנית ושימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. וורברטון נולד ב-21 בספטמבר 1916 בווילמינגטון, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של וילמינגטון ורידינג, פנסילבניה, וסיים את לימודיו באוניברסיטת דלאוור בניוארק ב-1938, וב-1941 בבית הספר למשפטים של דיקינסון בקרלייל, פנסילבניה. כבוגר ROTC מאוניברסיטת דלאוור, הוא הוסמך כלוטננט משנה והחל בשירות צבאי פעיל כלוטננט ראשון של גדוד הנ"מ ה-122 בספטמבר 1941. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לפיקוד ולמטה כללי בפורט לוונוורת', קנזס, בספטמבר 1945, הוא שירת כמפקד גדוד עד שהשתחרר מתפקיד פעיל כמייג'ור בדצמבר 1945. וורברטון התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור שלא בפניו ב-1942 והחל לעסוק בכך לאחר שובו מהצבא ב-1946. הוא שימש כעורך דין עירוני בווילמינגטון מ-1949 עד 1952. וורברטון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1952, כשהביס את הדמוקרט ג'וזף ג'יי סקנל. הוא כיהן ברוב הרפובליקני בקונגרס ה-83. ב-1954 הוא לא ביקש קדנציה נוספת בבית הנבחרים האמריקני, אך ניסה להיבחר ללא הצלחה למושב הסנאט של ארצות הברית של הדמוקרט המכהן ג'וזף אלן פריר הבן. בסך הכול, וורברטון כיהן מ-3 בינואר 1953 עד 3 בינואר 1955, כולם מלבד 17 הימים הראשונים נפלו בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט ד' אייזנהאואר. לאחר כהונתו בקונגרס, וורברטון מונה לעוזר מיוחד של מזכיר העבודה של ארצות הברית, ג'יימס פ. מיטשל, מ-1955 עד 1957, ליועץ המשפטי הכללי של מחלקת הדואר מ-1957 עד 1961, וליועץ זוטר לוועדת המשנה לפעולות ממשלתיות של בית ארצות הברית, מ-1961 עד 1964. לאחר מכן, הוא הפך לתושב פרנקפורד, דלאוור, והיה מנכ"ל האגודה האמריקאית לאורתוטיקה ותותבות והמועצה האמריקאית להסמכה לאורתוטיקה ותותבות. וורברטון מת ב-30 ביולי 1983 בלואיס, דלאוור. הרברט וורברטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הרברט וורברטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)