laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית לוקסמבורג

בית לוקסמבורג (בגרמנית: Haus Luxembourg) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה כארבע מאות ושבעים שנה, במהלך ימי הביניים, ובניה שלטו בבוהמיה, הונגריה, ואף הוכתרו כקיסרי האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 963 בנה זיגפריד, רוזן הארדנים את מבצר לוקסמבורג, ונטל לעצמו את התואר "רוזן לוקסמבורג". בשנת 1065 מונה ואלראן מארלון לרוזן לימבורג, ובשנת 1119 הועלה נכדו ואלראן השני למעמד דוכס. בשנת 1247 ירש היינריך בנו של ואלראן השלישי, דוכס לימבורג את רוזנות לוקסמבורג מאמו ארמסינדה, רוזנת לוקסמבורג, בתו של היינריך הרביעי, רוזן לוקסמבורג, שהיה צאצא של הענף המבוגר של בית לוקסמבורג. בשנת 1281 מת היינריך החמישי, רוזן לוקסמבורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השישי, רוזן לוקסמבורג, אולם הוא נהרג בקרב וורינגטון, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השביעי, רוזן לוקסמבורג. בשנת 1308 הוכתר היינריך השביעי כמלך הרומאים, ובשנת 1312 אף הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1313. בשנת 1310 התחתן בנו של היינריך - יוהאן, מלך בוהמיה עם אליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, והוכתר כמלך בוהמיה. בשנת 1314 ניסה יוהאן להיבחר במקום אביו כמלך הרומאים, אולם נכשל בכך, ולודוויג הרביעי, דוכס בוואריה הוכתר בתואר. בשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה לאנטי-מלך ללודוויג, על ידי חלק מהנסיכים שהסתכסכו עם לודוויג, ואף נתמכו על ידי האפיפיור קלמנס השישי. בשנת 1347 מת לודוויג הרביעי, ועד מהרה הפך קרל לשליט היחיד באימפריה. בשנת 1354 העניק קרל לאחיו ונצל הראשון, רוזן לוקסמבורג את התואר דוכס, ולאחר מותו בשנת 1383 ירש אותו בנו של קרל - וצלאב. בשנת 1378 מת קרל, ובנו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה ירש את נחלותיו. וצלאב אף הוכתר בתור וצלאב הרביעי, מלך הרומאים, אולם בשנת 1400 הודח מתפקידו על ידי רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1410 מת רופרכט, ובמקומו נבחר זיגמונד, מלך הונגריה, אשר נבחר גם למלך בוהמיה לאחר מותו של וצלאב בשנת 1419. זיגיסמונד סיים את הקרע המערבי בשנת 1417, ואף גבר על ההוסיטים בשנת 1434. בשנת 1437 מת זיגיסמונד, ועם מותו נכחד בית לוקסמבורג. מדיה וקבצים בנושא בית לוקסמבורג בוויקישיתוף
היינריך החמישי, דוכס בוואריה

היינריך החמישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich V. von Bayern; ‏960–1026), היה דוכס בוואריה בין השנים 1004–1009 ובין השנים 1017–1026, ובנוסף היה גם רוזן לוקסמבורג בין השנים 998–1026. היינריך נולד בשנת 960, לזיגפריד, רוזן הארדנים ולהדוויג מנורדגאו, בתו של אברהארד הרביעי, רוזן נורדגאו. בשנת 998 מת אביו זיגפריד מלוקסמבורג, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1004 נתן לו גיסו היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה, אולם לאחר שמרד בו בשנת 1008 חזר ונטל אותה ממנו. בשנת 1017 לאחר השתדלותם של הריברט מקלן, ארכיבישוף קלן ופופו פון באבנברג, ארכיבישוף טריר, החזיר היינריך השני את בוואריה להיינריך. בשנת 1026 מת היינריך ללא ילדים, ומשום כך ירשו אותו אחייניו היינריך מלוקסמבורג בלוקסמבורג, והיינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוואריה. מדיה וקבצים בנושא היינריך החמישי, דוכס בוואריה בוויקישיתוף היינריך החמישי, דוכס בוואריה (בגרמנית)
רכש ביטחוני במלחמת העצמאות

הרכש הביטחוני במלחמת העצמאות, הוא שם כולל לכלל המאמצים שנעשו על ידי היישוב ומאוחר יותר מדינת ישראל לצייד את כוח המגן העברי וצה"ל במלחמת העצמאות. היחס להיבטים רבים במלחמת העצמאות, ובעיקר לסוגיית הרכש, כפוף לשני שלביה העיקריים וכן לשתי ההפוגות שלה. הרכש הצבאי בתקופת מלחמת העצמאות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית מפעל הרכש וצי אוניותיו באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש עמי סלנט, אמברגו הנשק במלחמת העצמאות, ההשלכות והתושיה, מתוך אתר רגעים היסטוריים פנחס וזה, המשימה: רכש, עמ' 198–199; יהודה בן-צור, צבי בן-צור טבלת ההפלגות של אוניות הנשק במלחמת העצמאות באתר הפל"ים. דוד בן-גוריון, יומן המלחמה תש"ח תש"ט, עמ' 50, 685. אניית הנשק הזקן, באתר הפל"ים. פנחס וזה, המשימה -רכש, עמ' 200–233. עמיצור אילן, עמ' 208. יהודה בן-צור, אניית הרכש הזקן באתר הפלי"ם. יהודה בן-צור, סיפורה של הדרומית באתר הפלי"ם.
אסעד ע'נמא

אסעד ע'נמא (בערבית: أسعد غنما, 14 בפברואר 1930 – 18 ביולי 2006) היה מצביא ירדני. שימש כמייג'ור ומפקד גדוד 48 של צבא ירדן במהלך מלחמת ששת הימים ופעולת כראמה. אחרי מלחמת ששת הימים, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, ונשאר בכוחות המזוינים של ירדן עד לפרישה. הוא ידוע בזכות תפקידו בפעולת סמוע. אסעד ע'נמא היה מפקד גדוד 48 של צבא ירדן, הכוח הירדני הראשון שהגיע לשדה הקרב במהלך פעולת סמוע. היחידה של ע'נמא נמצאה בקרבת הגבול, וחתרה למגע עם כוח צה״ל שכלל כ-11 טנקי "צנטוריון", חמישים משאיות משוריינות, וכ-500 צנחנים., הכוח נתמך על ידי מפציץ אוראגן ושמונה תותחי שדה מהצד הישראלי של הגבול שמטרתם הייתה למנוע מעבר כלי רכב משוריינים או ארטילריה פוטנציאלית. עם כניסת הצבא הישראלי לסמוע ולכפרים הסובבים, כוחותיו של ע'נמא חולקו לשלושה ראשים. הם פנו ישירות לעמדות החסימה של ישראל שהיו פזורים מצפון מערב לסמוע. שני ראשים ירדנים נוספים נתפסו מצפון-מזרח, אך מחלקה ירדנית אחת הצליחה להיכנס לעיירה ועסקה בלחימה קרובה עם ישראל עד שהאחרון נהרג. 15 חיילים ירדניים ושלושה אזרחים נהרגו, 54 נפצעו ורוב המבנים והתשתיות של סמוע ניזוקו או נהרסו. בנוסף, מפקד ישראלי נהרג ועשרה חיילים נפצעו. לאחר הקרב, אסעד ע'נמא קיבל את עיטור האומץ מהמלך חוסיין, על חלקו בקרב. Bowen, Jeremy (2003). Six Days: How the 1967 War Shaped the Middle East. Simon & Schuster. ISBN 9781471114755. Bowen, p. 24. Bowen, pp. 24–25. Bowen, p. 25. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איפוספאמיד

איפוספאמיד (בלועזית: Ifosfamide, נמכר תחת שם המותג Ifex) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול במספר סוגי סרטן. תרופה זו שייכת לקבוצת סוכני אלקילציה ומשפחת חנקן חרדלי. פעולתה נעשית על ידי הפרעת שכפול ה-DNA וייצור ה-RNA. התרופה אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית ב-1987. היא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. התרופה משמשת לטיפול במגוון רחב של סוגי סרטן, ביניהם: סרטן האשכים סרטן השד לימפומה (הודג'קין וששאינה הודג'קין) סרקומה של רקמות רכות. אוסטאוסרקומה או סרטן העצמות. סרטן ריאות. סרטן צוואר הרחם. סרטן השחלות. פרוטוקול ICE התרופה מגיעה כאבקה לבנה, ולאחר מהילה היא הופכת לנוזל חסר צבע. התרופה ניתנת דרך עירוי ורידי, ולעיתים קרובות בשילוב עם מסנה, על מנת למנוע דימום פנימי אצל המטופל, בפרט בשלפוחית השתן. תופעות הלוואי הנפוצות כוללות נשירת שיער המתרחשת תוך 3-4 שבועות מנטילת המנה הראשונה. הקאות המתחילות שעות ספורות לאחר נטילת התרופה ועשויות להתמשך עד שבועיים לאחר מכן. דם בשתן, כתוצאה מפגיעה בשלפוחית השתן. כדי למנוע זאת יומלץ למטופל להרבות בשתיית מים, ובנוסף הוא יקבל נוזלים רבים דרך הוריד. כתוצאה מדיכוי מח העצם תהיה ירידה בספירה שעלולה לגרום לאנמיה, שטפי דם, דימומים וזיהום. כמו כן, נטילת התרופה עשויה להשפיע על הפוריות של גברים ונשים כאחד. תופעות לוואי נדירות כוללות שינויים בתפקוד הכבד, פריחה, פיגמנטציה של העור, בלבול, עייפות ואובדן שיווי משקל. תופעות אלו מופיעות בעיקר במקרים של מינון גבוה. מדיה וקבצים בנושא איפוספאמיד בוויקישיתוף התרופה באתר האגודה למלחמה בסרטן. "Ifosfamide". The American Society of Health-System Pharmacists. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "WHO Model List of Essential Medicines (19th List)" (PDF). World Health Organization. באפריל 2015. נבדק ב-8 בדצמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
גאורג, דוכס בוואריה

גאורג, דוכס בוואריה (בגרמנית: George. von Bayern; ‏15 באוגוסט 1455 – 1 בדצמבר 1503), היה דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1479–1503, ועם מותו פרצה בבוואריה מלחמת לנדסהוט. גאורג נולד ב-15 באוגוסט 1455, ללודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ולאמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה. בשנת 1479 מת אביו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, וגאורג עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה גאורג יחד עם בן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה להרחיב את השפעתו באוסטריה, אולם לאחר מכן זנח את תוכניותיו והשלים עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר הפך גאורג לבעל בריתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במסעותיו בשוואביה, שווייץ, גלדרן והונגריה. ב-1 בדצמבר 1503 מת גאורג ללא בנים, ובן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט. ב-14 בנובמבר 1475 התחתן גאורג עם ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים: לודוויג מבוואריה (1476–1496) רופרכט מבוואריה (1477) אליזבת מבוואריה (1478–1504), התחתנה עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג מרגרטה מבוואריה (1480–1531) וולפגנג מבוואריה (1482) מדיה וקבצים בנושא גאורג, דוכס בוואריה בוויקישיתוף גאורג, דוכס בוואריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ישראל זולברג

ישראל זולברג (2 ביוני 1946 - 5 ביוני 1967) היה חובש קרבי שעוטר בעיטור העוז על פעילותו בגבעת עלי מונטר במבואות עזה במהלך מלחמת ששת הימים. זולברג נולד בירושלים. בן לאברהם זולברג ולשושנה לבית שניידוביץ. הוריו נישאו בשנת 1940, ונולדו להם שלושה בנים, אורי הבכור, ישראל ונפתלי. לאחר שחרור באר שבע עברה המשפחה להתגורר בה כדי לארגן את פתיחת חדר הניתוח בבית החולים הדסה. זולברג למד בבית הספר היסודי "בארי" ומשם המשיך לבית הספר התיכון העירוני א', שם שימש כקריין בערבי קריאה, והיה חבר בתנועת הצופים ובתזמורת הנוער העירונית. זולברג התגייס לצה"ל באוגוסט 1964 והתנדב לצנחנים. עבר קורס צניחה וסיים בהצטיינות קורס חובשים קרביים בכירים. בהמשך היה אחראי למרפאה בגדודו, והתקבל לפקולטה לרפואה אליה עמד להיכנס בשנת תשכ"ח. עם תום שירותו הסדיר, חתם קבע, וביום הראשון ללחימה במלחמת ששת הימים השתתף בקרב שנערך בגבעת עלי מונטר במבואות עזה. כחובש קרבי, הגיש עזרה רפואית לפצועים בזחל"מים הבוערים, כשמסביבם אש תופת מטנקים ומרגמות. הוא ארגן את חילוץ הפצועים, והצליח לחלץ תחת האש 9 פצועים ובהם סגן מפקד הגדוד. כאשר טיפס על זחל"ם שנפגע ובתוכו הרס"פ צעקו לו החיילים שיתפוס מחסה בתעלות הסמוכות, אך הוא השיב ”תיכף אבוא, עוד לא גמרתי את תפקידי” ובעודו מטפל ברס"פ הפצוע, התפוצץ פגז בסמוך אליהם, והוא נפגע ממנו והועבר לאזור הפצועים שעזר לחלץ, ולבסוף נפטר מפצעיו. להלן תיאור המעשה ב"אתר הגבורה": ביום ה-5 ביוני 1967 על יד עזה, כאשר דרגי המינהלה של הגדוד נפגעו באש נגד טנקים ואש מרגמות חזקה, רץ סמ"ר ישראל זולברג ז"ל בין כלי הרכב הפגועים והבוערים וחילץ פצועים. הוא המשיך בכך עד אשר נפגע ישירות מפגז ונהרג עם הפצוע שאותו חילץ — ישראל זולברג, באתר הגבורה זולברג הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי לשעת חירום בבארי, לאחר מכן הועבר לבית הקברות הצבאי בבאר שבע. ב-1971 נפל, בעת שירותו הצבאי, אחיו נפתלי, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. לאחר זמן מה, הועברו עצמותיו של ישראל זולברג לקבר הסמוך לזה של אחיו. לאחר מותו הוענק לו ציון לשבח על ידי הרמטכ"ל על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה. לאחר נפילתו בני כיתתו של נפתלי נטעו חורשה לזכרו ביער הקרן הקיימת "נווה אברהם" הנמצא ליד בית הספר החקלאי אשל הנשיא, ועם פטירתו של נפתלי, נטעו חורשה נוספת. הוריו של זולברג הקימו קרן מלגות שנתיות, למי שידו אינה משגת, ללמוד בתזמורת הנוער העירונית, ספר תורה לזכרו הוכנס לבית הכנסת "אהבת אחים" בשיכון בבלי בתל אביב, וגביע נודד על שמו הוענק לקבוצת נוער המצטיינת בצעדת הנגב. לאחר מות הוריו, אברהם בשנת 1998 ושושנה בשנת 2008, הם נקברו בסמוך לבניהם הנופלים. על קברם נכתב: ”למרגלות בנינו היקרים הצנחן רס"ל ישראל זולברג הי"ד צל"ש מלחמת ששת הימים ובעל עיטור העוז כ"ו אייר תשכ"ז 5.6.1967 ואחיו החייל נפתלי זולברג ז"ל י"ח כסלו תשל"ב 6.12.1971”. ישראל זולברג, באתר הגבורה קורות החיים של ישראל זולברג, באתר "יזכור" של משרד הביטחון ישראל זולברג (אורכב 09.05.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר חיל הרפואה נפתלי זולברג (אורכב 06.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר חיל הרפואה קברו של ישראל זולברג באתר Billiongraves ידיעה בעיתון דבר באתר הספרייה הלאומית שנא מלחמה, ידע להלחם, מעריב, 30 באוקטובר 1967 שושנה זולברג, באתר Geni סופר דבר בנגב, צעירי חברון הוזמנו להשתתף בצעדת הנגב, דבר, 28 בפברואר 1968 קברו של אברהם זולברג באתר Billiongraves
יחסי סנט קיטס ונוויס – שוודיה

יחסי סנט קיטס ונוויס–שוודיה הם יחסי החוץ בין סנט קיטס ונוויס לבין שוודיה. לסנט קיטס ונוויס אין נציבות דיפלומטית בשוודיה, אך לשוודיה יש קונסוליה בבאסטר, ושגרירה שאינה תושבת אשר מייצגת את שוודיה בכלל האזור הקריבי, ובכללו סנט קיטס ונוויס. מקום מושבה של השגרירה הוא בסטוקהולם, אך היא מגיעה לקריביים באופן תדיר. מתוקף אמנת שנגן ובהתאם להסכם בין המדינות, אזרחי סנט קיטס ונוויס רשאים להיכנס לשוודיה ללא ויזה, בעוד שאזרחים שוודים רשאים לשהות בסנט קיטס ונוויס עד לשלושה חודשים ללא ויזה. היקף הסחר בין השתיים בשנת 2015 עמד על 988 אלף דולר אמריקאי. שוודיה ייצאה לסנט קיטס ונוויס סחורה בשווי 978 אלף דולר שכללה בעיקר טלפונים ולתת. שוודיה ייבאה מסנט קיטס ונוויס סחורה בסך 10,000 דולר שכללה בעיקר מכשירי מדידה וטלפונים. הסחר בין השתיים נמצא במגמה לא ברורה של עליות וירידות ולא ברור מה יהיה עתידו. Embassy & Consulates | SwedenAbroad, www.swedenabroad.com (באנגלית) (ארכיון) St Kitts & Nevis | SwedenAbroad, www.swedenabroad.com (באנגלית) (ארכיון) Swedish Ambassador Presents Credentials to the Governor General of St. Kitts and Nevis | Ministry of Foreign Affairs, www.foreign.govt.kn (באנגלית) (ארכיון) אמנת שנגן בהקשר הסנט קיטאי (ארכיון) הדרישות מאזרחי שוודיה (ארכיון) What does Sweden export to Saint Kitts and Nevis? (2015) What does Sweden import from Saint Kitts and Nevis? (2015)
גיא גרימלנד

גיא גרימלנד (נולד ב-9 ביוני 1973) הוא עיתונאי ובלוגר ישראלי, המשמש דובר חברת "אינטל ישראל". בעבר היה הכתב הטכנולוגי של TheMarker. למד בתיכון חדש בהרצליה. הוא בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בפסיכולוגיה. בין השנים 2002–2004 היה עורך ב-MSN ישראל ובשנים 2004–2006 היה עורך ב"אנשים ומחשבים". בין השנים 2006–2012 היה כתב ב-TheMarker בנושאי טכנולוגיה, היי-טק, סטארט-אפים, והון סיכון וכלכלה. החל משנת 2012 משמש כדובר חברת אינטל ישראל. תושב ראש העין. נשוי לשרי קסל גרימלנד, מרפאה בעיסוק. גיא גרימלנד, ברשת החברתית LinkedIn גיא גרימלנד, סרטונים בערוץ היוטיוב אודות גיא גרימלנד, באתר about.me (באנגלית) כתבות של גיא גרימלנד, באתר דה-מרקר כתבות של גיא גרימלנד, בבלוג הטכנולוגיה, גיקטיים גיא גרימלנד, כרטיס לכיוון אחד, באתר העין השביעית, 15 בפברואר 2010 יוסי הטוני, ‏העיתונאי גיא גרימלנד מונה לדובר אינטל ישראל , באתר "אנשים ומחשבים", 22 במרץ 2012
היינריך הראשון, דוכס בוואריה

היינריך הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich I. von Bayern; ‏919–1 בנובמבר 955), היה בנו של היינריך הראשון, מלך גרמניה, ודוכס בוואריה בין השנים 948–955. היינריך נולד בשנת 919, להיינריך הראשון, מלך גרמניה ולמתילדה מרינגלהיים, בתו של דיטריך מווסטפליה. בשנת 936 מת אביו היינריך הראשון, מלך גרמניה, ואחיו אוטו הראשון עלה לשלטון במקומו. בשנת 938 סירב אברהרד, דוכס בוואריה, להישבע אמונים לאוטו, ובתגובה אוטו הדיח אותו לטובת דודו ברטולד. לאחר מכן פרץ מרד של אברהרד, דוכס פרנקוניה ביחד עם חלק מאצילי סקסוניה, בדרישה להדיח את אוטו עצמו לטובת אחיו למחצה, טאנקמר. אוטו הצליח לתפוס ולהרוג את טאנקמר, אולם היינריך נפל בשבי המורדים, ובהיותו בשבי חבר אל המורדים, וטען לזכותו לכתר. המרד נמשך עוד שנה, כאשר גם גילברט, דוכס לורן הפר את שבועת האמונים שלו לאוטו והעביר את נאמנותו ללואי הרביעי, מלך צרפת, ואילו היינריך קשר להדיחו בעזרת הארכיבישוף של מיינץ. בשנת 939, ניצח אוטו בקרב אנדרנך, את דוכסי פרנקוניה ולורן. שני הדוכסים נהרגו, היינריך נמלט לצרפת, והמרד דוכא באופן סופי. לאחר מכן השלים היינריך עם אוטו, ואוטו מינה אותו כדוכס לורן. היינריך לא הצליח להתבסס בלורן ובשנת 940 חזר לסקסוניה. בשנה הזו ולאחריה, היינריך יחד עם אצילי סקסוניה המזרחית תכננו התנקשות באוטו במהלך חגיגות חג הפסחא בקוודלינבורג, אולם הקשר נחשף והיינריך נעצר. עם השנים השתפרו היחסים בין האחים, ולאחר מותו של ברטולד, דוכס בוואריה בשנת 948, נתן אוטו בהנחיית אמו מתילדה מרינגלהיים את דוכסות בוואריה להיינריך. על אף קשיים והתנגדויות שהיו לו מצד אצילים מקומיים, הרחיב היינריך את שטחי הדוכסות במלחמות עם ההונגרים. בשנת 951 התלווה היינריך לאוטו במסעו לאיטליה נגד ברנגר השני, מלך איטליה, ואף שידך לו את אדלייד מבורגונדי, כאשר הביא לו אותה לפאביה. בתמורה לסיועו העניק לו אוטו בדיאט הקיסרי באאוגסבורג בשנת 952, את מרקיזות ורונה יחד עם הערים פריולי, אקוויליה ואיסטריה. בשנים 953–954 סייע היינריך לאוטו, בדיכוי המרד של בנו ליאודולף, דוכס שוואביה וחתנו קונרד, דוכס לורן. בשנת 955 זכה אחיו אוטו בניצחון מוחץ על המדיארים בקרב לכפלד, ואילו היינריך חלה ומת ב-1 בנובמבר אותה שנה, ובנו היינריך השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 938 התחתן היינריך עם יודית, דוכסית בוואריה, בתם של ארנולף, דוכס בוואריה ויודית מפריולי, ממנה נולדו לו 3 ילדים: הדוויג מבוואריה, דוכסית שוואביה (939–994), התחתנה עם בורכארד השלישי, דוכס שוואביה גרברגה השנייה, מנהלת מנזר גאנדרסהיים (940–1001) היינריך השני, דוכס בוואריה (951–995) מדיה וקבצים בנושא היינריך הראשון, דוכס בוואריה בוויקישיתוף
אהרן שמואל אסאד

הרב אהרן שמואל אסאד (ה'תק"ץ 1830 – ו' בניסן ה'תרס"ה 1905) היה רבה של דונא-סרדהאלי שבסלובקיה במשך שלושים ושש שנה. נולד בשנת תק"ץ 1830 בדונה-סרדהלי שבהונגריה, להרב יהודה אסאד רב העיר, ולאסתר לבית רגנר. למד אצל אביו ואצל הכתב סופר. הוסמך להוראה על ידי הרב שלמה קלוגר, הרב שלמה זלמן אולמן "היריעות שלמה" והרב אברהם שאג-צוובנר. נישא ליהודית, בתו של הרב ליפמן גלזר מניקלשבורג, מגזע בעל עבודת הגרשוני. בשנת 1859 התמנה לאב"ד קאלטה כממלא מקום לגיסו רבי יונה רייכהרט. בשנת 1866 נפטר אביו, וכעבור שלוש שנים, בשנת 1869, התמנה תחתיו כרבה של דונה-סרדהלי וכיהן בתפקיד עד לפטירתו בשנת 1905. נפטר בו' בניסן ה'תרס"ה (1905), ונקבר בבית הקברות דונה-סרדהלי. התכתב בדברי תורה עם גדולי דורו, בראשם הכתב סופר והמהר"ם שיק. הוציא לאור את ספר השו"ת של אביו, בתוספת הערותיו והגהותיו. חידושי תורתו בשם "חידושי ראשבי"ד אש דת" חידושים בסוגיות הש"ס ועל המסכתות וקונטרס בדברי אגדה, נדפסו בברוקלין בשנת תשמ"ה. תשובותיו נלקטו לספר שו"ת "שאילת שמואל" ונדפסו בבני ברק תשס"ה. ספרו "פרקי מחשבה - אש דת" הכולל פרקי מחשבה ומאמרי השקפה, נערך ויצא לאור על ידי הרב שלמה וייס בבני ברק תשע"ג. חידושי מהרא"ש אסאד: (בני ברק, תש"ע) על מסכת כתובות. פירושיו לספר תהלים נדפסו מכתבי ידו ביחד עם פירושי אביו בשם תהלות מהרי"א (בני ברק, תשע"ו). מכתב בדברי תורה מאת רבי אהרן שמואל אסאד, בידספיריט אהרן שמואל אסאד, דף שער בספרייה הלאומית
דברי הרב ודברי התלמיד דברי מי שומעין

דברי הרב ודברי התלמיד דברי מי שומעין הוא ביטוי שמקורו בתלמוד, ומשמעותו היא שכאשר ישנה התנגשות בין דעת רב לדעת תלמיד יש להישמע לדעת הרב. הביטוי מופיע בתלמוד כאחד הטעמים לכלל ההלכתי אין שליח לדבר עבירה. כיוון שהשליח צריך היה להישמע לדברי הרב (הקב"ה) ולא לדברי התלמיד (המשלח), בטלה השליחות, והאחריות על העבירה שנעשתה מוטלת על השליח. שלש פעמים נוספות מופיע הביטוי בתלמוד הבבלי. בשני מקומות הוא מופיע כטענה שאין לטעון: לגבי השוכר עדי שקר נאמר שהוא פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים, ושהוא אינו יכול לטעון שעל עדי השקר היה שלא להעיד משום דברי הרב. וכן מסית אינו יכול לטעון שעל הניסת היה שלא לשמוע לו, דבר הנלמד מסיפורו של נחש הקדמוני, שנמנע ממנו להגן על עצמו, כדי שלא יטען טענה זו. לגבי מסית ומדיח - כאמור, בתלמוד נאמר שהמסית אינו יכול לפטור עצמו בטענה שהמוסת היה צריך לשמוע בקול הקב"ה ולא בקולו משום "דברי הרב ודברי התלמיד דברי מי שומעים". לפי התוספות הטעם הוא שאיסור ההסתה הוא איסור העומד בפני עצמו, ואינו תלוי בכך שהמוסת ישמע ויפעל לפי ההסתה. הכלל אין שליח לדבר עבירה - לפי הטעם הזה יש חילוק בין שליח שמצווה על אותו איסור לבין שליח ש"אינו בר חיובא", כלומר אינו מצווה על איסור זה. דוגמה לדבר היא אשה שנשלחת על ידי איש לבצע הקפת הראש. כיוון שאשה אינה מצווה על איסור הקפת הראש, לדעת רבינא תהיה במקרה זה שליחות לדבר עברה. אין הלכה כתלמיד במקום הרב - אחד מכללי הפסיקה במחלוקות האמוראים שהשתמשו בו הראשונים. כלל זה דומה לעיקרון לפיו יש להישמע לדברי הרב ולא לדברי התלמיד. אמנם הוא אינו כלל מוחלט תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"ב, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף נ"ו, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ט, עמוד א'. סנהדרין כט א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org תוספות לתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ט, עמוד א' דיבור המתחיל דברי. רש"י לתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד ב' דיבור המתחיל בר חיובא. ראו למשל רא"ש הלכות בכורות פרק ז הלכה ב, בויקיטקסט.
היינריך השני, דוכס בוואריה

היינריך השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich II. von Bayern; ‏951 – 28 באוגוסט 995), היה דוכס בוואריה בין השנים 955–976 ובין השנים 985–995. היינריך נולד בשנת 951, להיינריך הראשון, דוכס בוואריה וליודית, דוכסית בוואריה, בתם של ארנולף, דוכס בוואריה ויודית מפריולי. בשנת 955 מת אביו היינריך הראשון, דוכס בוואריה, והיינריך עלה במקומו לשלטון, תוך שאמו יודית, דוכסית בוואריה מכהנת כעוצרת בשמו עד לבגרותו. בשנת 973 מת אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. בשל קשריו של היינריך עם בורכארד השלישי, דוכס שוואביה וקונרד הראשון, מלך בורגונדי לא חשש היינריך מאוטו, ומינה את בן דודו היינריך לבישוף אאוגסבורג, ואף ערער על זכויותיו של אוטו השני. לאחר מותו של בורכארד השלישי, דוכס שוואביה טען היינריך לזכותו על דוכסות שוואביה, אולם אוטו השני מינה את אחיינו אוטו לדוכס. בשנת 974 מרד היינריך באוטו, וכרת בריתות לצורך כך עם אצילים סקסונים, עם בולסלב השני, דוכס בוהמיה ומיישקו הראשון, דוכס פולין. אוטו השני דיכא בהצלחה חלקית את המרד, ולקח את היינריך בשבי באינגלהיים. באותה שנה התמודדו כוחותיו של אוטו עם ניסיונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק להניס את הכוחות הגרמנים משטחו. בשנת 976 ברח היינריך בכלאו ופתח שוב במרד, אולם הובס עד מהרה ברגנסבורג על ידי אוטו השני וברח לבוהמיה. בתגובה על המרד פיצל אוטו חלק מאדמות הדוכסות, ומסר להיינריך לואיטפולדינג את דוכסות קרינתיה, וללאופולד מבאבנברג את מרקיזות אוסטריה, ואת דוכסות בוואריה עצמה מסר לאוטו הראשון, דוכס שוואביה. בשנת 977 בעוד אוטו השני ערך מסע לבוהמיה להכניע את בולסלב השני, חבר היינריך להיינריך, בישוף אאוגסבורג ולהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה, וביחד פתחו במלחמה נגד אוטו השני. עד מהרה הביס אוטו השני בסיוע אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה את השלושה לאחר מצור על העיר פזאו, כלא את היינריך אצל פולקמאר, בישוף אוטרכט, שלל מהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה את דוכסות קרינתיה לטובת אוטו מוורמס, ואילו היינריך, בישוף אאוגסבורג נכלא אך שוחרר כעבור זמן קצר. בשנת 983 מת אוטו השני, ובנו אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה בן 3 עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה היינריך ששוחרר משביו לטעון לזכותו על הכתר, אך הוא איבד את תמיכת האצילים הגרמנים, ואף לא הצליח לגרש את היינריך השלישי, דוכס בוואריה מנחלותיו. בשנת 985 נפגש היינריך עם הקיסרית תאופאנו, והיא השיבה להיינריך את דוכסות בוואריה, ומסרה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה בחזרה את דוכסות קרינתיה. בשנת 989 מת היינריך הראשון, דוכס קרינתיה, והיינריך ירש את נחלותיו. ב-28 באוגוסט 995 מת היינריך בבאד גאנדרסהיים, ובנו היינריך הרביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, ובשנת 1014 הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 971 התחתן היינריך עם גיזלה מבורגונדי, בתם של קונרד הראשון, מלך בורגונדי ואדלייד מבלה, ממנה נולדו לו 3 ילדים: היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (972–1024) גיזלה מהונגריה (985–1065), התחתנה עם אישטוון הראשון, מלך הונגריה ברונו מאוגסבורג (992–1029) מדיה וקבצים בנושא היינריך השני, דוכס בוואריה בוויקישיתוף
היינריך השני, דוכס אוסטריה

היינריך השני, דוכס אוסטריה, המכונה יאזומירגוט, שנודע קודם גם כ היינריך האחד עשר, דוכס בוואריה (בגרמנית:Heinrich der Zweite von Österreich ; Jasomirgot ‏1112–13 בינואר 1177), היה בן למשפחת באבנברג, דוכס בוואריה בין השנים 1141–1156 ושליט אוסטריה בין השנים 1141–1177. היינריך נולד בשנת 1112, ללאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה ולאגנס מווייבלינגן, בתם של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וברטה מסבויה. בשנת 1140 מונה היינריך כרוזן הפלטינט שעל הריין, אולם בשנת 1141 מת אחיו לאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה ללא יורשים, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בנוסף למרקיזות אוסטריה קיבל היינריך את דוכסות בוואריה, שאותה קיבל אחיו לאופולד מקונרד השלישי, מלך גרמניה, לאחר שהדיח את היינריך העשירי, דוכס בוואריה. בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה מרקיזות אוסטריה למעמד דוכסות, ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה. שלא כאביו ששהה ברוב הזמן בקלוסטרנובורג, היינריך קבע את בירתו בווינה, ומאז היא בירת אוסטריה. בשנת 1147 הושלמה בניית קתדרלת סטפנוס הקדוש, ובשנת 1155 בנה היינריך את מנזר המנזר הסקוטי בווינה. ב-13 בינואר 1177 מת היינריך בווינה, ובנו לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה עלה לשלטון במקומו. ב-1 במאי 1142 התחתן היינריך עם גרטרוד מזיפלינבורג, בתם של לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וריכנצה מנורטהיים, אך היא מתה כעבור פחות משנה ללא ילדים. בשנת 1148 התחתן היינריך עם תאודורה קומנה, דוכסית אוסטריה, אחייתנו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, ממנה נולדו לו 3 ילדים: אגנס מאוסטריה (1154–1182), התחתנה עם אישטוון השלישי, מלך הונגריה, ולאחריו התחתנה עם הרמן, דוכס קרינתיה לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה (1157–1194) היינריך הראשון, דוכס מדלינג (1158–1223) מדיה וקבצים בנושא היינריך השני, דוכס אוסטריה בוויקישיתוף היינריך השני, דוכס אוסטריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עונת 1926/1927 בליגה הלאומית האיטלקית

עונת 1926/1927 בליגה הלאומית האיטלקית הייתה העונה ה-27 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-3 באוקטובר 1926 והסתיימו ב-10 ביולי 1927. בליגה השתתפו 20 קבוצות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. טורינו זכתה באליפות הליגה. במהלך סתיו 1927 התואר נשלל על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. זאת כתוצאה מאשמות במכירת המשחקים. אף על פי שבתחילת העונה סוכם על כך ש-4 קבוצות יירדו לליגת משנה, בסופו של דבר אף קבוצה לא ירדה בעקבות הגדלת מספר הקבוצות בליגה. לאחר סיום עונה "אלבה רומא" ו"פורטיטודו רומא" התאחדו וכך הוקמה קבוצת רומא. בעקבות משחקי ליגת המשנה, לליגה הלאומית הועלו נוברה, פרו פטריה, רג'אנה ולאציו. לליגה לאומית החדשה הועלו 16 קבוצות מצפון ו-3 קבוצות מדרום. בנוסף לכך, 8 קבוצות נוספות מהצפון קבילו זכות להשתתף במשחקי העפלה על כרטיס נוסף בליגה לאומית. משחקים אלו נערכו בשיטת נוקאאוט במפגש בודד. לאחר סיום שלב זה, הקבוצות חולקו ל-2 בתים, 10 קבוצות בכל בית. מכל בית 3 קבוצות העפילו לשלב הסופי בו נקבעה המנצחת של התחרות. אנטון פובולני, (אוסטריה אוסטריה) מאינטר כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 1926/1927 בליגה הלאומית האיטלקית בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf