laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנביא חסר הזקן (דונטלו)

הנביא חסר הזקן (באיטלקית: Profeta imberbe) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1416–1418 ומתאר נביא מטיף. הוא נחצב בגודל טבעי (190x63x64 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה. פסל זה הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא המהורהר ועקדת יצחק, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו. פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים. זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית ולכן הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא חסר הזקן או הנביא עם הקלף. הפסל נוצר בהשראת דגם המטיף הקלאסי והוא מאופיין בריאליזם רב. הפסל משמר תחושת אנרגטיות כמו מיטב היצירות של דונטלו, אשר ככל הנראה השתמש בידידו פיליפו ברונלסקי כדוגמן. תווי הפנים של הנביא מכווצים וחסרי הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק אשר קפלי הבגדים שלו יוצרים. ההצבעה לעבר הקלף שהוא אוחז בידו מדגישה את חשיבות נבואתו, אולם האותיות שככל הנראה נכתבו על הקלף, אינן נראות עוד. המבט מופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב. Rolf C. Wirtz, Donatello, Könemann, Colonia 1998. ISBN 3-8290-4546-8 מדיה וקבצים בנושא הנביא חסר הזקן בוויקישיתוף "Donatello - Beardless Prophet". אוניברסיטת פנסילבניה. (באנגלית) "Donatello's Prophets On View at Florence's Baptistery". Italy Magazine. (באנגלית) "DONATELLO. IL PROFETA IMBERBE, IL PROFETA BARBUTO O PENSIEROSO E IL PROFETA GEREMIA". arte.it. (באיטלקית)
הנביא המהורהר (דונטלו)

הנביא המהורהר (באיטלקית: Profeta pensieroso) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בשנת בין השנים 1418–1420 ומתאר נביא. הוא נחצב בגודל טבעי (193x64x44 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה. פסל זה הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא חסר הזקן ועקדת יצחק, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו. פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים. זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית. הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא המהורהר או הנביא המזוקן בגלל הרושם המודגש בידי היד, אשר אוחזת בסנטר כשאצבע אחת מושטת לעבר הלחי. הפסל מאופיין בריאליזם רב ואנרגטי כמו מיטב היצירות של דונטלו. הראש מזכיר במאפייניו את סן מרקו, אשר פוסל על ידי דונטלו מספר שנים קודם לכן. תווי הפנים של הנביא מכווצים וחסרי הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק אשר קפלי הבגדים שלו יוצרים. המבט מופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב. Rolf C. Wirtz, Donatello, Könemann, Colonia 1998. ISBN 3-8290-4546-8 מדיה וקבצים בנושא הנביא המהורהר בוויקישיתוף "Donatello - Bearded Prophet". אוניברסיטת פנסילבניה. (באנגלית) "Donatello's Prophets On View at Florence's Baptistery". Italy Magazine. (באנגלית) "DONATELLO. IL PROFETA IMBERBE, IL PROFETA BARBUTO O PENSIEROSO E IL PROFETA GEREMIA". arte.it. (באיטלקית)
עקדת יצחק (דונטלו)

עקדת יצחק (באיטלקית: Sacrificio di Isacco) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בשנת 1421 ומתאר את עקדת יצחק. הוא נחצב בגודל טבעי (188x56 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה. החוזה להזמנת הפסל עבור מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה נחתם ב-1421 עם דונטלו ועוזרו נני די ברטולו, אולם מרבית ההיסטוריונים מייחסים את עיקר העבודה, אם לא את כולה, לדונטלו. הפסל הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא חסר הזקן והנביא המהורהר, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו. פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים. הפסל מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, כפי שמסתמן ממבטו כלפי מעלה, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"א). שתי הדמויות צמודות זו לזו בהתאמה לממדי הגומחה ובעלות קומפוזיציה דינמית מלאת חיים, המושגת על ידי הפיתול והאנטומיה של גופן, ולא באמצעות הלבוש כמו בפסלי הנביאים האחרים. כאמור, אברהם מביט מעלה, רגלו הימנית מונחת על עצי העולה, ידו הימנית אוחזת בסכין שחיטה הקרובה לצווארו של יצחק וידו השמאלית אוחזת בשערו. יצחק מוצג עירום, ראשו נוטה בשלווה שמאלה, כף רגלו חורגת מבסיס הפסל כדי להגביר את האינטראקציה עם הצופים, וגופו שרירי. אחת הבעיות המרכזיות של אמני הפיסול בתחילת המאה ה-15 הייתה טכנית, חוסר הביטחון בתכונות הפיזיות של השיש וחוסר הרצון לגרום נזק בלתי הפיך לשיש היקר, גרם לאותם אמנים ליצור פסלים שטוחים ככל האפשר, עם חציבות מינימליות לצורך תיאור הגפיים וקפלי הבגדים. כתוצאה מכך הפסלים באותה תקופה נראו קפואים ומוגבלים. פסל זה הוא דוגמה למציאות אחרת לגמרי, כאן הדגש הוא על הבעה ועל תנועה. לצורך כך נעשה שימוש בטכניקה חדשה: במקום איורים נעשה שימוש במודלים תלת־ממדים העשויים שעווה או חרס. קרוב לוודאי שהיה זה לורנצו גיברטי שהמציא את הטכניקה הזאת, ודונטלו היה אחד הראשונים להשתמש בה. טכניקה זו אפשרה לאמנים יותר חופש פעולה, הם יכלו עתה ליצור פסלים המבטאים תנועה רבה יותר של הגפיים ומשטחים יותר מורכבים. עקדת יצחק, הפסל המונומנטלי רב הדמויות הראשון של תקופת הרנסאנס, הוא דוגמה לכך. אשליית התנועה החזקה של הפסל נוצרה על ידי חציבה עמוקה בשיש, כך שידיו המסיביות של אברהם יראו נעות באופן נפרד מתנועת פלג הגוף העליון Rolf C. Wirtz, Donatello, Könemann, Colonia 1998. ISBN 3-8290-4546-8 מדיה וקבצים בנושא עקדת יצחק בוויקישיתוף "Donatello, "Sacrificio di Isacco", 1421". viv-it.org. (באיטלקית) "The Magic Of Donatello, Andrew Butterfield" (PDF). harvard.edu. (באנגלית)
השראה (סרט)

השראה (באנגלית: Inspiration) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1931 בבימויו של קלרנס בראון, עם גרטה גרבו וג'ורג' מונטגומרי בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "סאפפו" מאת אלפונס דודה משנת 1884. איבון ולברה (גרטה גרבו) היא מודל והשראה לציירים, פסלים וסופרים. כולם נפגשים במסיבה של הבוהמה עם הקורטיזות שלהם. למקום נקלע סטודנט ביישן לדיפלומטיה בשם אנדרה מונטל (רוברט מונטגומרי). דווקא מפני שאינו שייך לבוהמה, היא נמשכת אליו ומפעילה עליו את קסמיה כמו פאם פאטאל. הוריו של אנדרה לוחצים עליו להתחתן עם חברתו מילדות, מדלין (ג'ואן מארש) אך הוא שבוי בקסמיה של איבון עד שמתגלה לו שהיא נשואה וחברתה אודט (ג'ודית ווסיל) מגלה לו על חייה המופקרים עם גברים רבים. אנדרה מופתע ומנתק את קשריו עם איבון. דרכיהם נפרדות עד שיום אחד הוא פוגש אותה בבית קפה כשהיא מרוששת ואין לה כסף לשלם למלצר. הוא מרחם עליה, לוקח אותה תחת חסותו ושוכר עבורה בית בכפר. אנדרה מתקדם בלימודיו, מתארס למדלין ועומד להישלח לאלג'יר. ריימונד דלבל (לואיס סטון) אחד מחבורת הבוהמים העשירים, נוטש את הקורטיזנה שלו ליאן (קארו מורלי) והיא מתאבדת בקפיצה מהדירה. זה עושה רושם עז על אנדרה שרוצה למנוע דבר כזה מאיבון. הוא מגיע לכפר ומודיע לאיבון שהחליט להפסיק את לימודו, לבטל את אירוסיו ולהתחתן איתה. כעת יש לאיבון מאהב חדש שמוכן לקחתה לפריז ולתמוך בה. היא שוקלת בין האפשרויות ומחליטה לעזוב את אנדרה כדי לא להרוס את חייו. כשהוא ישן היא כותבת לו מכתב פרידה מנומק ועוזבת עם המאהב החדש שלה. מדיה וקבצים בנושא השראה בוויקישיתוף "השראה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השראה", באתר AllMovie (באנגלית) "השראה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) השראה (סרט), באתר TCM הפגישה בין איבון לאנדרה בסרט "השראה", בערוץ יוטיוב הסרט "השראה" באתר Garbo Forever
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש

הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש כיהן במשך תקופת כהונה נשיאותית אחת, ממועד השבעת הנשיא בוש ב-20 בינואר 1989 ועד לסיום כהונתו ב-20 בינואר 1992. לקבינט של בוש הצטרף המזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית, אשר מחלקתו החלה לפעול במרץ 1989, אך הוקמה בחקיקה שנתקבלה בקונגרס בימי הנשיא רייגן, קודמו של בוש. הנשיא בוש הוציא מהקבינט את מנהל סוכנות הביון המרכזית. הוא החזיר לקבינט את היועץ לביטחון לאומי, שהוצא ממנו על ידי קודמו רייגן. כמו כן צירף בוש לקבינט את מנהל משרד המדיניות הלאומית לפיקוח על סמים. בסך הכל כלל הקבינט 23 בעלי תפקידים (22 עד מרץ 1989) וכיהנו בו 29 גברים וארבע נשים. 11 מהם כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של בוש. עם הקמת הקבינט הותיר בוש בתפקידיהם את המזכירים בריידי (אוצר), ת'ורנבורו (התובע הכללי) וקוואזוס (חינוך), שהיו חברים בקבינט של הנשיא רייגן. בריידי אף כיהן בתפקידו עד תום כהונת הקבינט של בוש. מזכיר המדינה: ג'יימס בייקר (1989–1992), לורנס איגלברגר (1992–1993) מזכיר האוצר: ניקולס בריידי (1989–1993) מזכיר ההגנה: דיק צ'ייני (1989–1993) התובע הכללי: ריצ'רד ת'ורנבורו (1989–1991), ויליאם בר (1991–1993) מזכיר הפנים: מנואל לוחאן (1989–1993) מזכיר החקלאות: קלייטון יוטר (1989–1991), אדוארד מדיגן (1991–1993) מזכיר המסחר: רוברט מוסבכר (1989–1992), ברברה פרנקלין (1992–1993) מזכיר העבודה: אליזבת דול (1989–1991), לין מורלי מרטין (1992–1993) מזכיר הבריאות ושירותי האנוש: לואיס סאליבן (1989–1993) מזכיר השיכון והפיתוח העירוני: ג'ק קמפ (1989–1993) מזכיר התחבורה: סמואל סקינר (1989–1991), אנדרו קארד (1992–1993) מזכיר האנרגיה: ג'יימס ווטקינס (1989–1993) מזכיר החינוך: לאורו קוואזוס (1989–1990), למאר אלכסנדר (1991–1993) המזכיר לענייני חיילים משוחררים: אד דרווינסקי (1989–1992), אנתוני פרינסיפי (ממלא מקום) (1992–1993) סגן הנשיא: דן קווייל (1989–1993) ראש מטה הבית הלבן: ג'ון סונונו (1989–1991), סמואל סקינר (1991–1992), ג'יימס בייקר (1992–1993) מנהל משרד הניהול והתקציב: ריצ'רד דארמן (1989–1993) מנהל הסוכנות להגנת הסביבה: ויליאם ריילי (1989–1992), לא מאויש, 1992–1993 שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות: תומאס פיקרינג (1989–1992), אדוארד פרקינס (1992–1993) נציבת הסחר: קרלה הילס (1989–1993) היועץ לביטחון לאומי: ברנט סקוקרופט (1989–1993) מנהל משרד המדיניות הלאומית לפיקוח על סמים: ויליאם בנט (1989–1990), בוב מרטינז (1991–1993) יושב ראש מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית: מייקל בוסקין (1989–1993) בייקר עבר ב-1992 לכהן כראש מטה הבית הלבן. סקינר עבר ב-1991 לכהן בתפקיד ראש מטה הבית הלבן.
אגם תמסח

אגם תמסח (בערבית: بحيرة التمساح), המכונה גם אגם התנינים, הוא אגם בשולי דלתת הנילוס במצרים. המים זורמים לאגם דרך מפרץ סואץ וזורמים הלאה ממנו דרך תעלת סואץ אל הים התיכון. אגם תמסח נמצא בתוך שקע יחסי בין ים סוף והים התיכון, בשולי הדלתא של הנילוס. האגם נכלל כחלק מהאגמים המרים במצרים, שיושבים על נקודות עמוקות יותר בשקעים ויוצרות אגמים רדודים. שטח הפנים של אגם תמסח משתרע על פני 14 קילומטר מרובע, שטח זהה בערך לזה של העיר כפר סבא. רובו הגדול של האגם הוא ביצתי ורדוד, ועומקו המרבי לא עולה על מטר וחצי. יש הטוענים כי בתקופות מסוימות שינויים גאוגרפים הפכו את האגם לחלק הצפוני של מפרץ סואץ. החוקר הנרי מורטון סטנלי דיווח כי בשנת 1862 זרימה עזה של מים מים סוף יצרה נתיב חדש של מים שעבר דרך האגם, והפכה אותו לחלק ממפרץ סואץ. ב־4 במרץ 1863 קמה העיר אסמאעיליה, על שמו של המשנה למלך אסמאעיל פאשא, על גדתו הצפונית של אגם תמסח, מה שאפשר לעיר גישה לים סוף. במאה ה-19 שיטפון מילא את ואדי טאמילת (אנ'), מה שגרם לאגם לעלות על גדותיו ולמימיו לזרום הלאה אל האגמים המרים במרחק של כ-14 קילומטרים משם. מדיה וקבצים בנושא אגם תמסח בוויקישיתוף מידע על אגם תמסח בקטלוג הספרייה הלאומית Gmirkin, Russell E, erossus and Genesis, Manetho and Exodus, Continuum International Publishing Group, 2006, עמ' 231, ISBN 0-567-02592-6 Jerry R. Rogers, Glenn O. Brown, Jrgen D. Garbrecht, Water Resources and Environmental History, American Society of Civil Engineers, 2004-01-01, ISBN 978-0-7844-7550-8. (באנגלית) "Ismailia", ‏9 באפריל 2009 Martin Shaw Briggs, Through Egypt in War-time, T.F. Unwin, 1918. (באנגלית) The Sun Also Rises Essay | Bartleby, www.bartleby.com ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Nellie the Elephant

Nellie the Elephant (בתרגום מילולי לעברית: "נלי הפילה", בתעתיק לעברית: "נלי דה אלפנט") הוא שיר ילדים בריטי משנת 1956, שנכתב על ידי ראלף באלטר ופיטר הארט. השיר בוצע במקור על ידי השחקנית מנדי מילר, והוא מספר על פילה מואנשת בשם נלי שעוזבת את הקרקס בשביל לשוב חזרה לביתה במנדליי. השיר נכתב בשנת 1956 על ידי ראלף באלטר ופיטר הארט, כאשר הוא הוקלט בלונדון באותה שנה על ידי השחקנית מנדי מילר עם תזמורת בניצוח פיל קרדו. השיר עובד על ידי רון גודווין והופק על ידי ג'ורג' מרטין, ופורסם לראשונה באוקטובר 1956 על ידי חברת התקליטים פרלופון בתקליט. השיר הושמע אין ספור פעמים ב-BBC Radio בבריטניה בשנות החמישים ושנות השישים. השיר בוצע על ידי להקת הפאנק רוק Toy Dolls בשנת 1982, ומאוחר יותר יצא כחלק מאלבומם "Dig That Groove Baby" בשנת 1983. הביצוע הונפק כסינגל, והגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי בשנת 1984. כמו כן השיר בוצע על ידי להקת הפופ Black Lace. באוקטובר 2005, כחלק מתוכנית הרדיו "Desert Island Discs", השיר בביצועו המקורי נבחר על ידי ג'קלין וילסון כאחת ההקלטות שהייתה לוקחת איתה למדבר. בבריטניה הומלץ להאזין לשיר במהלך החייאה, מפני שהוא מחולק ל-105 פעימות (ביטים) בדקה. ערך מורחב – נלי הפילה בהשראת השיר הופקה סדרה מונפשת בריטית לילדים בשם "נלי הפילה", אשר שודרה במקור בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הסדרה עוקבת אחר נלי הפילה, שבכל פרק פוגשת דמויות חדשות בדרך חזרה לביתה במנדליי, כאשר שיר הפתיחה של הסדרה הוא השיר "Nellie the Elephant". גרסת המקור של הסדרה דובבה על ידי לולו וטוני רובינסון, כאשר לולו ביצעה את שיר הפתיחה והוציאה אותו כסינגל בשנת 1990. הסדרה דובבה לעברית ושודרה בערוץ הילדים בשנת 1995 ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ הופ!, כאשר דיבבו בה טל פרידמן וגיתית שובל, שגם ביצעה את שיר הפתיחה על פי תרגומה לעברית של נוגה אלגום. מידע על היצירה "Nellie the Elephant" באתר מיוזיק בריינז פתיח סדרת ההנפשה נלי הפילה, באתר יוטיוב אלה הר-נוי, החייאה מצליל לצליל, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2011
יקרונית אסייתית

יקרונית אסייתית (שם מדעי: Anoplophora glabripennis), היא מין חיפושית ממשפחת היקרוניתיים ממוצא מזרח-אסייתי, הנחשבת לאחד המינים הפולשים המזיקים ביותר בעולם. היקרונית האסייתית היא חיפושית שחורה מנוקדת בלבן, המגיעה לגודל של 35 מ"מ. מגיעה לבגרות תוך 1–2 שנים. נקבה מטילה בין 30 ל-80 ביצים בכל הטלה. את הביצים היא מטילה בתוך ענף של העץ והזחלים המתפתחים מהן, ניזונים מהעץ. מקורה של החיפושית הוא באזור רחב של סין, יפן וקוריאה, המכיל ארבעה תנאים אקלימיים שונים, שדומים לאזורים בצפון ארצות הברית ודרומית למקסיקו. עד 2005, עברה גם להתגורר באזורים עירוניים בארצות הברית, קנדה ואוסטריה, באמצעות משלוחים ימיים ומסחר בין משתלות. מאמינים שהגיעה לארצות הברית במשלוחי עץ מסין, ב-1996. בשנת 2006 כבר ניתן למצוא שריצה גדולה בניו יורק ובשיקגו. היא אותרה ב-14 מדינות שונות בארצות הברית. באוסטריה נמצאה שריצה גדולה ב-2001, 2-3 שנים לאחר שפלשה למדינה. חיפושית זו מסוגלת להופיע בכל מקום שבו גדלים עצים וקיימים התנאים המתאימים בשבילה. באזור הטבעי שלה, מופיעה במינים של עצים נשירים. באזורים הלא טבעיים שלה, מהווה איום לעצים באזור עירוני ובאזור הכפרי. בעיקר אוהבת עצי מייפל ושקמה החיפושית אוכלת עלים וענפים בעצים בריאים וחולים. חרק קטן זה מסוגל לחסל עץ בתקופה של 3–5 שנים. בסין 40% ממטעי הצפצפה כבר נפגעו. 240 ערים נפגעו ב-5 מחוזות בלבד ו-50 מיליון עצים היו צריכים להיכרת בתקופה של 5 שנים. בניו-יורק צריך היה להוריד כבר מעל 5,200 עצים ובשיקגו מעל 1,500. כיום מנסים שיטות שונות להתמודדות עם המין הפולש והתוקפני. כדי למנוע את הופעת החיפושיות מנסים למצוא הורמונים שיפגעו בהתנהגותם של החיפושיות וקיים חיפוש אחר עצים עמידים, עצים נגועים נכרתים. נוסו ריסוסים, אך לא הוכחה עדיין הצלחה. בארצות הברית מחפשים פטריות שירחיקו את החיפושית ובסין נמצאו שני אויבים טבעיים לחיפושית, והחל משנת 1999 נעשה שימוש מסוים ומבטיח בהם (הדברה ביולוגית). מדיה וקבצים בנושא יקרונית אסייתית בוויקישיתוף יקרונית אסייתית, באתר ITIS (באנגלית) יקרונית אסייתית, באתר NCBI (באנגלית) יקרונית אסייתית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יקרונית אסייתית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יקרונית אסייתית, באתר GBIF (באנגלית) יקרונית אסייתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גווניון (כדורגל)

גווניון (בצרפתית: Football Club de Gueugnon) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר גווניון, המשחק באליפות הלאומית 3, שהיא הליגה הצרפתית החמישית בחשיבותה. המועדון הוקם בשנת 1940. בשנת 1974 הגיע המועדון, בראשותו של קז'ימייז' נובוטארסקי, לפלייאוף ליגה 1 אך הפסיד לרואן. בעונת 1978/79 המועדון זכה בליגה 2 אך לא קיבל מקום בליגה 1 בשל מעמדם הלא מקצועני. בשנת 2000 הגיע המועדון לרבע גמר הגביע הצרפתי, אך הפסיד לנאנט בפנדלים והיה הראשון בין מועדוני ליגה 2 שזכה בגביע הליגה הצרפתית זאת אחרי שגבר בגמר על פ.ס.ז' בסטאד דה פראנס והשתתפה לראשונה במוקדמות גביע אופ"א בעונת 2000/2001. באפריל 2011 איבד המועדון את מעמדו כמועדון מקצועני והחל לשחק באליפות החובבים של בורגונדי. אצטדיון הקבוצה נקרא ז'אן לאוויל. נקרא על שם גיבור מלחמת העולם הראשונה, מדינאי צרפתי. נפתח ב-1919. שיא הצופים למשחק נרשם ב-9 במאי 1979, כאשר 16,876 צופים הגיעו למשחק מול שטרסבורג ברבע גמר גביע צרפת. האצטדיון שופץ לאחרונה בשנת 2007 וכיום יש לו קיבולת של 13,800 מושבים. אצטדיון ז'אן לאוויל גביע הליגה הצרפתית זכייה: 2000 ליגה 2 זכייה: 1978/79 אליפות צרפת לחובבים זכייה: 1947, 1952 מדיה וקבצים בנושא גווניון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גווניון (בצרפתית) גווניון, ברשת החברתית פייסבוק גווניון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גווניון, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu National. Le FC Gueugnon placé en liquidation judiciaire (בצרפתית) "Стадион в Геньоне - Стадионы Франции - Каталог статей - Стадионные новости - Арены и стадионы мира". stadiums.at.ua. נבדק ב-2017-02-26.
גראן הוטל (סדרת טלוויזיה ספרדית)

גראן הוטל (בספרדית: Grand Hotel) היא סדרת טלוויזיה ספרדית שהקרנתה החלה בשנת 2011, נמשכה במשך 3 עונות וכללה 39 פרקים. השידור המקורי היה בערוץ Antena 3. אירועי הסדרה מתרחשים בספרד של תחילת המאה ה-20. הארמון המלכותי בסנטנדר צולם כבית מלון יוקרתי. חוליו הגיע לבית מלון בו עובדת אחותו. עובדי המלון סיפרו לו שאחותו פוטרה מהעבודה בשל גניבה. חוליו לא מאמין לסיפור ומתחיל לעבוד בבית מלון במטרה לחקור את הפרשה. הוא מתאהב בבת של בעל בית מלון. ביחד הם מנסים לגלות את הסודות של המקום. הסדרה שודרה בצרפת, רוסיה ובריטניה כבר בשנת 2012. בהמשך היא שודרה בארצות נוספות. בארצות הברית הסדרה שודרה בגרסה המקורית בספרדית ובנטפליקס עם כיתוב באנגלית. בשנת 2015 על בסיס הסדרה צולמה סדרה חדשה באיטליה ובשנת 2016 במקסיקו. בשנת 2016 צולמה סדרה במצרים תוך התאמתה לבית מלון מקומי. זו הייתה הסדרה המצרית הראשונה ששודרה בנטפליקס. בשנת 2019 רשת ABC צילמה סדרה חדשה תוך התאמת העלילה למיאמי של ימינו. אתר האינטרנט הרשמי של גראן הוטל (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של גראן הוטל (באיטלקית) "גראן הוטל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גראן הוטל", באתר נטפליקס "גראן הוטל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי יפן – סאו טומה ופרינסיפה

יחסי יפן–סאו טומה ופרינסיפה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה. יפן והרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לסאו טומה ופרינסיפה כוננו ב-22 ביולי 1975, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של סאו טומה ופרינסיפה. ז'ורז'ה בום ז'זוש, ראש ממשלת סאו טומה ופרינסיפה (2019) יפן איננה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. יפן האמינה את שגרירות שבליברוויל, בירת גבון הסמוכה, על סאו טומה ופרינסיפה. סאו טומה ופרינסיפה איננה מיוצגת ביפן הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. יחסי יפן–סאו טומה ופרינסיפה, באתר משרד החוץ היפני Embassy of Japan in Gabon, אתר שגרירות יפן בגבון
טום ג'קסון

תומאס ("טום") דייל ג'קסון (באנגלית: Thomas Dale Jackson; נולד ב-27 באוקטובר 1948) הוא שחקן וזמר קנדי. ג'קסון נולד בשמורת אינדיאנים בססקצ'ואן. בהמשך המשפחה עברה לאלברטה ולויניפג. בגיל 14 עזב את בית הספר. בשנת 1985 החל להשתתף בסדרות טלוויזיה. בין הסדרות המרכזיות בקריירה שלו ניתן לציין את "North of 60" ו-"Shining Time Station". פעילותו כשחקן נמשכה ברובה עד לשנת 2007. במקביל החל בקריירה של זמר. במשך 18 שנים השתתף בהופעות חג המולד של חברת Huron Carole. על הישגיו בתחום השירה וקולנוע בשנת 2000 התקבל למסדר קנדה. בנוסף לכך זכה בפרסים רבים. בשנת 2009 מונה לנשיא אוניברסיטה של אוניברסיטת טרנט וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2013, כאשר הוחלף על ידי דון טפסקוט. ב-2023 החל להופיע בסדרה "הלב של סאליבן", בתפקיד פרנק קריינבר. מדיה וקבצים בנושא טום ג'קסון בוויקישיתוף טום ג'קסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום ג'קסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) טום ג'קסון, באתר Songkick (באנגלית) קורות חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהירות שגא-קולית

מהירות שגא-קולית או שַׂגִּיא-קולית (בלועזית: מהירות היפר-סונית) היא מהירות של עצם הנע הרבה מעל מהירות הקול, ואשר מתרחשות בה תופעות אווירודינאמיות ייחודיות. מהירות שגא-קולית גדולה ממהירות על-קולית וניתן לאפיין מהירות זו כמעל 5 מאך. עם זאת, המהירות הנמוכה ביותר המאופיינת כשגא-קולי היא בפועל טווח של ערכים בסביבות 5 מאך (גבוה או נמוך במקצת) ומשתנה כתלות בתנאים הפיזיקליים שבהם שרויה הזרימה. עבור מספרי מאך גבוהים מ-20, לצורך אנליזה ראשונית של גלי הלם משופעים נהוג להניח כי מאך שואף לאינסוף לצורך פישוט נוסחאות, שכן ההבדלים ביניהם צפויים להיות זניחים. כלי תעופה הנעים במהירות שגא-קולית הם מנועי על-מגח סילוני ומעבורות חלל בזמן תהליך החדירה לכדור הארץ. ישנם גם טילים היפר-סונים הנעים במהירות זו. מכיוון שקיימת רציפות בין מהירות על-קולית למהירות שגא-קולית נהוג להגדיר אותה באמצעות מספר תופעות שמאפיינות אותה: שכבת גל הלם דקה – גל הלם קשתי נצמד לגוף כך שהמרחק בין הגל לגוף קטנה ונוצרת מעין שכבה דקה של זרימה. במספרי ריינולדס קטנים שכבה זו יכולה להתמזג עם שכבת הגבול ולגרור שכבת גל הלם צמיגה. שכבת אנטרופיה – שינוי (גרדיאנט) גדול של האנטרופיה בתוך שכבת הגבול. במפגש של זרימה על-קולית בפינה קהה נוצר גל הלם מנותק ובעל עקמומיות. השינוי באנטרופיה של קו זרימה לאחר גל ההלם גדל ככל שהעקמומיות גדלה. במספרי מאך גבוהים, לפי משפט קרוקו (Croco's principle) השינוי הופך משמעותי וגורר שינוי אנטרופיה גדול שיוצרים מערבולות בזרימה (ערבוליות גבוהה). טמפרטורות גבוהות – מתרחשת דיסוציאציה ויינון של הגז בזורם כך שהגז הופך לפלזמה והטמפרטורות שלאחר גל ההלם מגיעות לאלפי מעלות צלזיוס. צמיגות רבה – הגדלה של שכבת גבול. תופעות של גז לא אידיאלי. בתחום הזרימה נהוג להשתמש בגדלים חסרי ממד. עבור מהירות נמוכות נהוג להשתמש במספר ריינולדס בשביל לאפיין את הזורם. עבור תחום השגא-קולי מספר זה פחות שימושי ונהוג לעשות שימוש במספר קנודסן. עבור תופעות חשמליות ומגנטיות בזרימה שגא-קולית נעשה שימוש במספר סטיוארט. Kh-47M2 קינז'אל X-43 ברהמוס-2 צירקון 3M22 R-37 Shaurya DF-ZF SR-72 רוקוול X-30 בום על-קולי Anderson, John (2006). Hypersonic and High-Temperature Gas Dynamics (Second ed.). AIAA Education Series. ISBN 1-56347-780-7. מדיה וקבצים בנושא מהירות שגא-קולית בוויקישיתוף אבן-שושן, אברהם, מילון אבן-שושן, 2003 שמשון הופמן, המילון למונחי צה"ל, תל אביב: אג"ם–תוה"ד, 1998, עמ' 597
אלפרד גוטשאלק (רב)

הרב אלפרד גוטשאלק (באנגלית Alfred Gottschalk; ‏7 במרץ 1930 אוברוזל (גר'), ריינלנד-פפאלץ, גרמניה - 12 בספטמבר 2009 סינסינטי ארצות הברית) היה רב אמריקאי, יליד גרמניה. ממנהיגי התנועה הרפורמית, נשיא ההיברו יוניון קולג' במשך 30 שנה. גוטשאלק נולד ב-7 במרץ 1930 בעיירה אוברוזל (גר'), כיום במדינת ריינלנד-פפאלץ, גרמניה. בנם של ארנה לבית טרום ומקס גוטשאלק. בילדותו חווה התנכלויות אישיות כיהודי ואת ליל הבדולח. ב-1939, בגיל 8, נמלט עם הוריו לארצות הברית. גוטשאלק סיפר כי כבר בגיל 15 החליט להיות רב, זאת בעקבות שמיעת דרשות של הרב סטיבן וויז. לגוטשאלק תואר ראשון מברוקלין קולג' - 1952. מסטר בספרות עברית מהיברו יוניון קולג' -1957. דוקטורט מאוניברסיטת דרום קליפורניה -1965. הוא הוסמך לרבנות ב־1957. גוטשאלק החל את פעילותו בהיברו יוניון קולג' כדיקן הקמפוס בלוס אנג'לס. ב-1971 התמנה לנשיא ההיברו יוניון קולג', תפקיד בו כיהן במשך 25 שנים, עד 1996. במהלך כהונתו כנשיא ההיברו יוניון קולג' הביא לפתיחת המוסד לכיוונים חדשים, ובכך השפיע על היהדות הרפורמית כולה. ב-1974 הסמיך את סאלי פריסנד לרבה הראשונה באמריקה. ב-1975 הוסמכה ברברה הרמן כחזנית לראשונה. ב-1992 הוסמכה נעמה קלמן כרבנית הראשונה בישראל. בסוף שנות השמונים פתח את שערי המוסד להומואים ולסביות ובהמשך יסד את המכון ליהדות ומיגדר (Judaism and Sexual Orientation) במטרה לשלבם במעגל החיים היהודי. גוטשאלק פרסם מעל 100 ספרים, מאמרים ופרסומים אחרים. ב-1978 מונה גוטשאלק על ידי הנשיא ג'ימי קרטר כחבר בוועדה בראשות אלי ויזל שבהתאם להמלצותיה הוקם מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון. גוטשאלק הוזמן לברך בטקס ההשבעה של הנשיא רונלד רייגן - 1981. נשיא מוזיאון המורשת היהודית בניו-יורק 2000–2003. היה נשוי לג'ינה שראג, נישואים שהסתיימו בגירושין. ב-1977 נישא לדיאן זף פרנק. לגוטשאלק 4 צאצאים, שניים מנישואיו הראשונים ושניים מנישואיו השניים. גוטשאלק באתר Echoes & Reflections. והשנייה בעולם, הראשונה הייתה רגינה יונאס שהוסמכה בגרמניה ב-.1935