laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דולוגל הסוואנה

דולוגל הסוואנה (שם מדעי: Dologale dybowskii) היא מין של טורף ממשפחת הנמייתיים, החיה בערבות מרכז אפריקה ומהווה מין יחידי בסוגו. תפוצתה בטבע היא במדינות: צפון קונגו, מערב אוגנדה, דרום סודאן והרפובליקה המרכז-אפריקאית בסוואנות. אורכה של הנמייה 25–33 ס"מ ומשקלה 300–400 גרם. היא חיה במאורות וחיה ביחידות נשמרת מטורפים גדולים יותר כמו עופות דורסים, נמרים ונחשים. היא טורפת שניזונה מיצורים קטנים כמו עכברים וחרקים שונים וגם מפירות. מצב השימור של הנמייה בעייתי ולא ברור מה מצב השימור שלה. בשנת 2015 נמצאה מחדש הנמייה לאחר 20 שנה שלא נראתה, בפארקים ברפובליקה המרכז אפריקאית. מדיה וקבצים בנושא דולוגל הסוואנה בוויקישיתוף דולוגל הסוואנה, באתר ITIS (באנגלית) דולוגל הסוואנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דולוגל הסוואנה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דולוגל הסוואנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דולוגל הסוואנה, באתר GBIF (באנגלית) Pousargues’s mongoose rediscovered after 20 years מאמר באתר Africa Geographic (באנגלית) דולוגל הסוואנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ועידת האימפריה

ועידת האימפריה (באנגלית: Imperial Conference, לפני 1907 הוועידה הקולוניאלית – Colonial Conference) הייתה התכנסות תקופתית של ראשי הממשלות של המושבות בעלות הממשל העצמי והדומיניונים של האימפריה הבריטית בין השנים 1887 – 1937, לפני תחילת ההתכנסויות הסדירות של ראשי הממשלות של מדינות חבר העמים הבריטי החל מ-1944. כל הוועידות התקיימו בלונדון, הממלכה המאוחדת, להוציא את הוועידות שהתכנסו ב-1894 וב-1932 שהתקיימו באוטווה, בירת קנדה. הוועידה שהתקיימה ב-1907 שינתה את שמותיהן של הוועידות ל"ועידת האימפריה" ובה הוסכם שהמפגשים ייערכו מכאן והלאה על בסיס קבוע ולא בהזדמנויות בהן ראשי הממשלות של המדינות יבקרו בלונדון לאירועים מלכותיים, כמו חגיגות יובל או הכתרות. בתחילה נועדו הוועידות להדגיש את אחדות האימפריה, אך עם חלוף הזמן, הפכו הוועידות להתכנסויות שבהן שטחו הדומיניונים את בקשותיהם להסיר את שרידי מעמדם הקולוניאלי. הוועידה של 1926 הסכימה על הצהרת בלפור שהכירה בכך שמעתה והלאה מעמדם של הדומיניונים יהיה שווה ערך לזה של הממלכה המאוחדת כחברים בחבר העמים הבריטי. הוועידה של 1930 קיבלה החלטה לבטל את העליונות החקיקתית של הפרלמנט הבריטי, כפי שהתבטא הדבר ב"חוק תקפות החוקים הקולוניאליים" (Colonial Laws Validity Act 1865) ובחוקים אימפריאליים אחרים. המדינאים שהשתתפו בוועידה המליצו שהפרלמנט הבריטי יחוקק חוק הצהרתי, שהיה לחוק וסטמינסטר, שיועבר בהסכמתם של הדומיניונים, אך כמה דומיניונים לא אשררו את החוק אלא רק כמה שנים לאחר מכן. הוועידה של 1930 הייתה ראויה לציון גם בשל נוכחותם של נציגי רודזיה הדרומית, למרות היותה מושבה בעלת ממשלת עצמי ולא דומיניון. הוועידה הכלכלית האימפריאלית שהתכנסה ב-1932 באוטווה, דנה בשפל הגדול והממשלות הסכימו למסד את "העדיפות האימפריאלית" (Imperial Preference), מערכת פרוטקציוניסטית של תעריפים על סחורות ייבוא מארצות שמחוץ לארצות האימפריה. לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, הוחלפו ועידות האימפריה ב"ועידות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Prime Ministers' Conference). 17 כינוסים כאלה התקיימו החל מ-1944 ועד 1969. כולם להוציא אחד התקיימו בלונדון. ב-1971 שונה שמם של הכינוסים ל"פגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Heads of Government Meeting) ומכאן והלאה הם התקיימו אחת לשנתיים, בכל פעם במדינה אחרת. מדיה וקבצים בנושא ועידת האימפריה בוויקישיתוף ועידת האימפריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נמייה קצרת-זנב

נמייה קצרת-זנב (שם מדעי: Herpestes brachyurus) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים הנפוצה ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה והודו. צבע פרוותה הוא חום-אדמדם עד שחור, כשהרגליים שחורות. אורכה 60–65 ס"מ ומשקלה 1.4 ק"ג. כפי שהשם מרמז היא ייחודית לסוגה בכך שזנבה קצר ומגיע לאורך 25 ס"מ בלבד. נמייה זו חיה בטבע בחצי האי המלאי, בורנאו, סומטרה ואיי פלאוואן וBusuanga שבפיליפינים. היא חיה באזורי נהרות ומקווי מים מתוקים דומים שם היא צדה טרף קטן כולל דגים, צפרדעים, חלזונות, סרטנים ומכרסמים קטנים וגם פירות או נבלות. נמייה נמייה מצויה מדיה וקבצים בנושא נמייה קצרת-זנב בוויקישיתוף נמייה קצרת-זנב, באתר ITIS (באנגלית) נמייה קצרת-זנב, באתר NCBI (באנגלית) נמייה קצרת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה קצרת-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה קצרת-זנב, באתר GBIF (באנגלית) נמייה קצרת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
תרכובת

תרכובת היא חומר הבנוי משני סוגי יסודות או יותר, הקשורים ביניהם בקשר כימי כלשהו וביחס קבוע של כמויותיהם. לתרכובת תכונות כימיות משל עצמה, השונות מתכונות מרכיביה. למשל, מלח בישול בעל הנוסחה האמפירית NaCl, הוא תרכובת של המתכת נתרן והאל מתכת כלור. לתרכובת הרכב קבוע ומוגדר של אטומים; הרכב זה ניתן על ידי הנוסחה האמפירית של החומר. מספר התרכובות הידועות למדע הוא עצום. נכון ל-2006 ידועות למדע מעל ל-30 מיליון תרכובות שונות. יש להבדיל בין תרכובת לבין תערובת, המכילה מספר אטומים או תרכובות יחדיו, אך ללא קשר כימי ביניהם, כך שכל חומר שומר על תכונותיו הכימיות והיחס בין מרכיביה אינו בהכרח קבוע. תמיסה, למשל, היא תערובת. דגים, לדוגמה, אינם נושמים את החמצן המהווה חלק מן התרכובת מים – הם נושמים את החמצן המומס במים. כמו כן, יש להבחין בין סגסוגת לבין תרכובת. סגסוגת היא תערובת של מתכות ולא תרכובת. בסגסוגת מתיכים מתכות שונות באופן כזה שהמבנה היסודי של המתכת, גביש המשתרע לכל גודלו של גרעין מתכת, נשאר ללא פגיעה. תהליך היצירה של תרכובת נקרא בעברית התרכבות. ניתן להבחין בין מספר טיפוסי תרכובות, על פי סוג הקשרים הכימיים המתקיימים בהן. למשל: תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר יוני בין מתכת ואל מתכת. תרכובת המורכבת מאוסף של מולקולות זהות. ישנם שני טיפוסים אפשריים של תרכובות מולקולריות: תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר קוולנטי בין מספר אל מתכות היוצרות יחדיו מולקולה. התרכובות הקוולנטיות הנפוצות ביותר בטבע הן תרכובות אורגניות. תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר קואורדינטיבי בין ליגנדים ליון מתכתי. הליגנדים עצמם עשויים להיות תרכובות אורגניות, כפי שקורה במולקולות הם הקושרות יוני ברזל בכדוריות דם אדומות, או תרכובות אי-אורגניות, כפי שקורה בסיליקטים רבים. ניתן לתאר כל תרכובת על ידי כתיב כימי סטנדרטי המפרט את האטומים המרכיבים אותה, מטענם החשמלי, אופן הקישור ביניהם והמבנה המרחבי של התרכובת כולה. כמו כן, לכל תרכובת ידועה קיים מספר זיהוי יחיד במינו הניתן על ידי שירות התקצירים בכימיה (CAS) של האגודה האמריקנית לכימיה, הנקרא מספר CAS. מטרת המספור להקל על חיפושים במסדי נתונים, שכן אותו חומר מופיע לעיתים קרובות בשמות שונים. מרבית מסדי הנתונים של מולקולות בעולם תומכים היום בחיפוש לפי מספר CAS. תרכובת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) CAS Registry Number and Substance Counts, web.archive.org, ‏2000-12-05
גרוייץ

גרוייץ (בפולנית: Grójec; ביידיש: גריצע או גריצא) היא עיר קטנה במחוז גרוייץ שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. מהמאה ה-11 הייתה גרוייץ יישוב מבוצר, ובשנת 1419 קיבלה זכויות עיר, והתקיימו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי הגייסות השוודיים. משנת 1867 משמשת העיר כעיר מחוז, ובשלהי המאה ה-19 הוקמו בה בתי חרושת שונים. גרוייץ נודעת בתפוחים המגודלים בסביבתה, אשר משווקים ברחבי פולין. יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. באמצע המאה ה-19 הוקם בעיר בית כנסת מפואר מעץ, וזמן מה ישב בה המגיד מקוז'ניץ. כמו כן, ישבו בעיר חסידי אלכסנדר, ובין רבני העיר היו רבי שרגא פייבל מגריצא ובנו רבי יחיאל דנציגר. לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול, ומצבם הכלכלי של יהודי המקום הורע. כתוצאה מכך היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית. בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, והתקיימו בה תנועות נוער ציוניות שונות, לצד פעילות של אגודת ישראל, שאנשיה היו ברובם מחסידות גור. בשנים אלה הוקמו בעיר בית ספר וגן ילדים עבריים, וכן בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת ציש"א. בסוף שנות השלושים סבלו יהודי העיר מגל האנטישמיות הפולני, שבא לידי ביטוי בהצבת משמרות חרם ליד חנויות היהודים, בארגון הפגנות נגד היהודים, תוך תקיפת יהודים, וביידוי אבנים על בתי היהודים ועל בית הכנסת בעיר. בתקופה זו נמנו בעיר כ-5,000 יהודים, רוב תושביה. בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצצה גרוייץ בידי מטוסים גרמניים, ומספר מתושביה היהודים נהרגו. ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, וב-12 בחודש ריכזו אנשי ס"ס כמה אלפי גברים מהעיר, ובהם יהודים רבים, והצעידו אותם לרווה מזובייצקה, כאשר התשושים נורו למוות. שם שוחררו היהודים רק לאחר שמשפחותיהם שילמו עבורם סכומי כופר. באוקטובר 1939 הפכה גרוייץ למרכז השלטון הגרמני במחוז. עד מהרה הועלו באש בית הכנסת ובית המדרש שבעיר, רכוש יהודי בה נבזז, וכ-400 יהודים חרדים נורו בה למוות. בהמשך, מונה בעיר יודנרט, בראשות נוח ביטר, אשר נצטווה לספק לגרמנים כ-1,000 עד 1,200 עובדים יהודים מדי יום, ולהעביר לגרמנים רכוש וכספים, לעיתים תחת איום בהוצאה להורג של בני ערובה. ביולי 1940 הוקם בעיר גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ובו שוכנו בצפיפות רבה כ-5,850 יהודים. בשל שמועות על השמדה צפויה של יהודי הגטו, נמלטו ממנו יהודים רבים לביאלובז'גי, שם נרצחו רבים מהם בעת הגעתם, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-28 בפברואר 1941 חוסל גטו גרוייץ, ויהודיו הועברו לגטו ורשה. קבוצת עובדים יהודים בת כ-250 איש שהושארה בגרוייץ חוסלה בידי הגרמנים ב-4 ביוני 1943 ביער ליד חינוב. קבוצת עובדים יהודים נוספת בת 83 איש, ששולחה למחנה עבודה בסמולנסק, נרצחה שם. שני בתי העלמין היהודיים בעיר נהרסו בידי הגרמנים והפולנים המקומיים, ומצבותיהם שימשו לסלילת כביש בעיר. לאחר השואה שבו לעיר יהודים בודדים, וחלקם נרצחו בידי פולנים מקומיים. מדיה וקבצים בנושא גרוייץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרוייץ (בפולנית) ספר יזכור לקהילת גרוייץ, בספריית העיר ניו יורק גרוייץ ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין גרוייץ (Grójec), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "גרוייץ", באתר השטעטל הווירטואלי ויטולד מדיקובסקי ומרטין דין, גרוייץ, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 376–378), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הבזק אור חולף

הבזק אור חולף הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר שאנן סטריט, סולנה של להקת "הדג נחש", כיוצר עצמאי. האלבום יצא במרץ 2007 בלייבל "עננה", השייך לחברת "הד ארצי" בהפקתו המוזיקלית של אבי ליבוביץ'. האלבום שונה מאוד מאלבומיה של להקת "הדג נחש" והוגדר על ידי סטריט כאלבום שנעשה על מנת "להתמודד עם דברים שלא התאים להתמודד איתם במסגרת הלהקה". סטריט, שכתב את מילות השירים, תכנן ששליבוביץ' ילחין אותם עבור זמרים אחרים, אך ליבוביץ' שכנע אותו כי הוא אמור לבצע אותם בעצמו. באלבום מתארחים מספר רב של אמנים: חוה אלברשטיין בשיר "נפשי" שמילותיו נכתבו במאה ה-14 על ידי עמנואל הרומי, תמר אייזנמן בשיר "חורק", דנה עדיני בשיר "Share" וגליה ירון וזוהר עזרא ששרים בשיר "בכוח הדמיון". עזרא שר גם בשיר "הסערה" החותם את האלבום, שיר שנכתב והולחן על ידי אהובה עוזרי. תוכני האלבום עוסקים במגוון רחב של נושאים - השירים "סדרה אמריקנית" ו"Share" עוסקים במחאה אקטואלית - פוליטית, בשיר "אשה אחת" משולב טקסט בערבית שנכתב בסיועו של סייד קשוע ויש בכך ניסיון לחבר בין תחושת היחיד למציאות הפוליטית. השיר "כאב הראש הזה" עוסק במותה של טובה, אחותו של שאנן סטריט שנפטרה ממחלת הסרטן שאנן סטריט - מילים שירה אבי ליבוביץ' - לחן, עיבוד, קלידים, טרומבון חוה אלברשטיין - שירה תמר אייזנמן - שירה, קולות רקע דנה עדיני- שירה, קולות רקע גליה ירון - שירה, קולות רקע זוהר עזרא - שירה, קולות רקע רון אלמוג - תופים גיא אדריאן - גיטרה בס יניב טייכמן - עוד, גיטרה אקוסטית, סאז גליה חי- ויולה איילת בק - כינור הדר כהן - כינור מיה בלזיצמן - צ'לו דודוש קלמס - ווקודר, סינתיסייזר יאלי סטריט - בסון הבזק אור חולף - כל שירי האלבום בערוץ היוטיוב הרשמי של שאנן סטריט מידע על האלבום הבזק אור חולף באתר MusicBrainz רונית מזרחי ומושיק לין בגובה העיניים עם שאנן סטריט, זמן ירושלים, 26 בפברואר 2010 אור ברנע, זה לא בִמקום, זה ליד, באתר ynet, 5 ביולי 2007 יוסי חרסונסקי, ביקורת על הדיסק "הבזק אור חולף, באתר חרסונסקי מיוסיק
ברברה מארי

ברברה אן מארי (באנגלית: Barbara Ann Murray;‏ 27 בספטמבר 1929 - 20 במאי 2014) הייתה שחקנית אנגלייה. מארי נולדה ב-1929 בלונדון. בשנות הארבעים והחמישים של המאה העשרים הייתה שחקנית בתפקידים ראשיים בסרטים בריטיים רבים כמו "דרכון לפימליקו" (1949) ו-"Meet Mr. Lucifer" מ-1953. היא המשיכה להופיע בסרטי קולנוע בשנות השישים בין השאר בסרטו של טוני הנקוק "The Punch and Judy Man", ובנוסף החלה להופיע בטלוויזיה. תפקידה הידוע ביותר הוא כליידי פמלה ויילדר בסדרת הדרמה "The Plane Makers" ובסדרת ההמשך "The Power Game". תפקידים נוספים בטלוויזיה היו בסדרות "The Escape of R.D.7," ב-"Danger Man", בסדרה "המלאך" ב-"Department S, Strange Report" ובסדרת הדרמה "משפחת פאליסר" עיבוד טלוויזיוני לרומנים הפוליטיים של אנתוני טרולופ. ב"משפחת פאליסר" שיחקה מארי בתפקיד מאדאם מקס גסלר, אלמנה אוסטרית עשירה. עוד השתתפה בסדרה "The Mackinnons", בתת-סדרה "Black Orchid" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בסיטקום "אלברט וויקטוריה" ובסדרה "The Bretts". למארי נולדו שלוש בנות מנישואיה לשחקן ג'ון ג'סטין. בני הזוג התגרשו ב-1964 אחרי 12 שנות נישואים. בעלה השני היה ביל הולמס, מורה לאנגלית ושחקן לשעבר שהופיע בשם הבמה פיטר הולמס. גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים. אנה קארנינה (1948) Anna Karenina דרכון לפימליקו (1949) Passport to Pimlico (1949) Badger's Green (1949) Boys in Brown (1949) A Boy, a Girl and a Bike (1951) Mystery Junction (1951) Another Man's Poison (1952) The Frightened Man (1953) Street Corner (1953) Meet Mr. Lucifer (1954) The Teckman Mystery (1957) Doctor at Large (1957) Campbell's Kingdom (1958) A Cry from the Streets (1959) Operation Bullshine (1963) The Punch and Judy Man (1963) רופא במצוקה Doctor in Distress (1968) A Dandy in Aspic (1970) Some Will, Some Won't (1971) Up Pompeii (1972) Tales From the Crypt (1980) The Curse of King Tut's Tomb (1999) The Harpist מדיה וקבצים בנושא ברברה מארי בוויקישיתוף ברברה מארי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברברה מארי, באתר AllMovie (באנגלית) ברברה מארי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברברה מארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Eric Shorter. "Obituary: John Justin". The Guardian. נבדק ב-2014-05-30. "Obituary: Barbara Murray". The Stage. נבדק ב-2014-05-30.
העיר הזאת

האם התכוונתם ל... העיר הזאת (מחזמר) העיר הזאת (סרט)
גריבוב

גריבוב (בפולנית: Grybów; ביידיש: גריבאוו) היא עיירה במחוז נובי סונץ' שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. לגריבוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1340 בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במאה ה-19 הוקמה בעיירה תחנת רכבת, אשר תרמה להתפתחותה הכלכלית. באמצע המאה ה-18 נמנו בגריבוב 41 משפחות יהודיות. מסוף המאה ה-19 ישבו בעיירה אדמו"רים מענף של שושלת אדמו"רי צאנז, שהיוו את חסידות גריבוב, ובעיירה פעל תלמוד תורה. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה גם פעילות ציונית ערה, כשהמפלגה הבולטת הייתה הציונים הכלליים, וכן פעלו במקום תנועות נוער ציוניות. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה וטרם מלחמת העולם השנייה נערכו ביהודי העיירה פרעות בידי פולנים מקומיים. בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי העיירה מזרחה. עם כניסת הגרמנים למקום בספטמבר 1939, החלו בחטיפת יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, והטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט על הזרוע, הגבלות תנועה, וחובת תשלום סכומי כופר גבוהים. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם יהודי לעבודות כפייה. בסתיו 1940 נמנו בגריבוב 1,320 יהודים, שיעור גבוה מאוכלוסייתה. במאי 1941 הובאו לעיירה כ-400 יהודים שגורשו בחוסר כל מיישובי הסביבה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. כמו כן, פעל בעיירה סניף של יס"ס. בתחילת 1942 פונו היהודים ממרכז העיירה, ורוכזו במספר סמטאות בפאתיה, שם סבלו מרעב, תוך שהמשטרה הפולנית אוסרת על העברת מזון ליהודים במקום. בפברואר 1942 נלקחו מהעיירה 30 יהודים שהשתייכו למפלגות ציוניות, והוצאו להורג בנובי סונץ', ו-10 יהודים נוספים הוצאו להורג בגריבוב עצמה באופן פומבי. באותה עת התגברו חטיפות יהודים מהעיירה למחנות עבודה, וקשישים וחולים יהודים שנתפסו ברחובותיה הועברו להסגר בראבקה. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה סכומי כופר נוספים. באמצע אוגוסט 1942 ציוו הגרמנים על כל יהודי העיירה לעבור לנובי סונץ'. בעת הגירוש הופרדו הזקנים והחולים, ונרצחו בסביבות העיירה. כ-1,500 היהודים הנותרים הועברו לגטו בנובי סונץ', וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כמה עשרות צעירים יהודים הושארו באופן זמני בגריבוב עבור איסוף וסידור הרכוש היהודי בה. באוגוסט 1944 הוקם בגריבוב מחנה עבודה בו הועסקו כ-200 אסירים, ובהם יהודים. מחנה זה חוסל בינואר 1945. בית הכנסת של גריבוב שער בית הקברות היהודי של גריבוב מדיה וקבצים בנושא גריבוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גריבוב גריבוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "גריבוב", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין, גריבוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 510–512), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) גריבוב (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
עמרי טלמור

עמרי טלמור (נולד ב-1 בפברואר 1980) הוא צלם ישראלי המתמחה בצילום אדריכלות ונוף בנוי. טלמור נולד בבת ים לזוג הורים אנשי צבא וגדל ביישוב רעות. לאחר שירות צבאי כאיש קבע, למד צילום בחוג לתקשורת צילומית במכללת הדסה בירושלים. מאז סיום לימודיו הציג עבודות במגזיני אמנות וצילום בישראל ובחו"ל. הציג תערוכות יחיד וקבוצתיות בגלריות בירושלים, בחיפה, בלוס אנג'לס, בסן דייגו ובפורטלנד. ב-2015 הוצגה במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן תערוכת יחיד שלו, במסגרתה הוצגה סדרה של 78 תצלומים, המתארים מבנים שונים שתכנן האדריכל מנחם באר ברחבי הארץ. סדרת הצילומים הופיעה גם בספר "אבני דרך, אבני בניין - דרכו האדריכלית של מנחם באר" בעריכת מוקי צור ויובל דניאלי ולאחר מכן גם בקטלוג התערוכה "באר בקיבוץ - האדריכלות של מנחם באר" שהוצגה בגלריה בבית האדריכל בתל אביב. טלמור מצלם לאדריכלים שונים וכן לערוץ האדריכלות באתר xnet מבית ידיעות אחרונות. מוקי צור ויובל דניאלי: אבני דרך - אבני בניין, על דרכו האדריכלית של מנחם באר, הוצאת יד יערי, 2015 מיכאל יעקובסון: באר בקיבוץ - האדריכלות של מנחם באר, עמותת האדריכלים, 2016 אתר האינטרנט הרשמי של עמרי טלמור עמרי טלמור באתר מכללת הדסה עבודות של עמרי טלמור במגזין doc יובל דניאלי: צילום אדריכלי – בעקבות תערוכתו של עמרי טלמור: "האדריכלות של מנחם באר", באתר יד יערי, 25 בספטמבר 2015
שרפת בתי היהודים בבורשה

שרפת בתי היהודים בבורשה התרחשה ב-4 ביולי 1930 בעיצומו של מסע אנטישמי שערכה במקום התנועה הלגיונרית. בשרפה נהרס מרכז העיר בורשה ברומניה ונשרפו 128 בתי יהודים, 4 בתי כנסת, בית מרקחת ובית הדואר. השרפה פרצה בו זמנית מחמישה מוקדים שונים וארכה שלוש שעות. היהודים טענו שהשרפה הוצתה על ידי האנטישמיים והאנטישמיים טענו שהיהודים הציתו את בתיהם באמצעות פצצות ורימונים כדי להאשים אותם. בעקבות השרפה עצרו הז'נדרמים הרומנים 11 לגיונרים ובהם הכומר האורתודוקסי יואן דומיטרסקו, מי שהיה לאחר מכן המזכיר הכללי של התנועה הלגיונרית. העצורים זכו לביקור תמיכה של הנהגת התנועה הלגיונרית ובראשה קורנליו זליה קודריאנו. השרפה והמשפט זכו לסיקור עיתונאי נרחב ברומניה ומחוץ לה, והיהודים טענו שהשלטון מנסה לטשטש את האירוע. למשפט הובאו 250 עדים נוצרים ומאה עדים יהודים. המשפט נערך בסיגט, אך לאחר שהגיעו למקום סטודנטים רבים מתומכי קורנליו זליה קודריאנו, החליט ראש העירייה להעביר את ניהול המשפט לסאטו מארה. הרופא היהודי של העיר הודה בעדותו שהשרפה פרצה מביתו בגלל רשלנות וכל הנאשמים זוכו פרט לאחד שנקנס ב-5,000 לאי. יהודי בורשה בלי גג לראשם, דואר היום, 20 באוגוסט 1930 מזועות רומניה, דואר היום, 24 באוגוסט 1930 Incendiul din 4 iulie 1930, a cutremurat Borșa (ברומנית) Mişcarea Legionară din Maramureş. Cum au incendiat legionarii casele evreilor din Borşa (ברומנית)
נמייה דקה סומאלית

נמייה דקה סומאלית (שם מדעי: Galerella ochracea) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים האנדמית למדינת סומליה באפריקה. היא קרובת משפחה של הנמייה הדקה האנגולית. זוהי נמייה קטנה יחסית. אורכה הממוצע 25–29 ס"מ ומשקלה 0.6 ק"ג. נמייה זו בעלת פרווה חומה-כתומה ולפעמים כהה יותר. הזנב ארוך, הגפיים קטנות, האוזניים קטנות והראש מוארך מעט עם אף מחודד ושינים חדות. נמייה זו חיה בערבות והסוואנות של סומליה שבמזרח אפריקה והיא חיה בחבורות קטנות. כמו רוב הנמיות היא אוכלת כל היוצאת לציד בעיקר ביום. היא אוכלת חרקים, זוחלים קטנים כמו לטאות ונחשים, יונקים קטנים ועופות וביצים וגם פירות. מדיה וקבצים בנושא נמייה דקה סומאלית בוויקישיתוף נמייה דקה סומאלית, באתר ITIS (באנגלית) נמייה דקה סומאלית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה דקה סומאלית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה דקה סומאלית, באתר GBIF (באנגלית)
נמייה דקה אפורה

נמייה דקה אפורה (שם מדעי: Galerella pulverulenta) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע באפריקה הדרומית. זו נמייה קטנה שאורכה 55–69 ס"מ ומשקלה עד 1 קילוגרם. היא אפורה כהה עם זנב שקצהו שחור. גם הרגליים הקטנות כהות משאר הגוף. הנמייה חיה בערבות עשב בדרום אפריקה בעיקר באזור הכף המערבי וגם מעט באנגולה. לא ברור באיזה אזורים הם נפוצים אבל כנראה שזה באזורים של הכף המערבי בעיקר וגם קצת בשאר דרום אפריקה. נמייה זו שוכנת שיחים באזורי הכף הדרומיים של אפריקה, שם חיים מגוון של יצורים קטנים היכולים לשמש לה מזון. היא צדה מכרסמים קטנים (העיקריים הם בני הסוגים האפריקנים Otomys וRhabdomys) וחרקים, אך גם עופות, נחשים, דוחיים, עכבישים, רבי רגליים וחסרי חוליות אחרים וכן פירות שונים. לפעמים הם יתקפו חיה גדולה יותר מהטרף הרגיל כמו ארנבת או אפילו דוקרן הכף. את טרפם הם הורגים בנשיכה קטלנית בצווארו. הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתולים גדולים, תנים, צבועים, פיתונים ועופות דורסים. אחד מבני החבורה שומר עליה מטורפים וכשמשמיע אזעקה כל הנמיות בורחים למאורה או למחסה. מדיה וקבצים בנושא נמייה דקה אפורה בוויקישיתוף נמייה דקה אפורה, באתר ITIS (באנגלית) נמייה דקה אפורה, באתר NCBI (באנגלית) נמייה דקה אפורה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה דקה אפורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה דקה אפורה, באתר GBIF (באנגלית) נמייה דקה אפורה, באתר ultimatefieldguide
נמייה דקה שחורת-זנב

נמייה דקה שחורת-זנב (שם מדעי: Galerella sanguinea) הוא מין של טורף ממשפחת הנמייתיים, החי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה בעיקר בערבות עשב וסוואנות. הוא קיבל את שמו עקב הזנב הארוך בעל הקצה השחור שלו. לנמייה זו קרוב ל-50 תת-מינים הנפוצים ברחבי האזור האפרוטרופי. הנמיות חיות ברחבי מגוון בתי גידול מערבות ואזורים שחונים ועד לערבות שיחים וביצות. הם נדירים ביערות עבותים וצפופים ובמדבריות. כמו ששמה מרמז, לנמייה הדקה גוף צר ומוארך שאורכו 27–40 ס"מ, זנבם באורך 23–33 ס"מ ומשקלו 640–715 גרם אצל זכרים ו-460–575 גרם בנקבות. הם בעלי פרווה שמשתנה לפי כל תת-מין מהנמייה הדקה השחורה (Galerella sanguinea nigrata ;לעיתים נחשבת למין עצמאי) שפרוותה שחורה ועד לחום-אדמדם ולכתום-אדום וחלק אף אפורים בהירים או "בלונדינים". הם בעלי זנב ארוך עם קצה שחור והרגליים קצרות. הנמיות חיות לבד או בקבוצות קטנות והן פעילות בעיקר ביום. הן מתחבאות במאורות בין העצים, הסלעים או בתל טרמיטים. הטריטוריה של הזכרים, הגדולים מהנקבות, יכולה לכלול כמה נקבות בשטחה והם נפגשים למטרות הזדווגות. הזכרים לא עוזרים לטפל בגורים הנולדים (בדרך כלל שני גורים להמלטה) לאחר הריון של 60–70 יום. אלו טורפים קטנים הניזונים בעיקר מחרקים או עכבישים. בנוסף לחרקים הם אוכלים גם מכרסמים קטנים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, דו-חיים, ביצים ואף נבלות. הם אוכלים גם פירות יער. לעיתים מטפסים על עצים שם הם יכולים לצוד עופות קטנים או עטלפים. הנמייה עלולה לפגוע גם בלולי עופות, מה שגורם לציידים שונים לרדוף אותה באזורים רבים. כמה תת-מינים נחשבים מאוימים, אך המין עצמו לא נמצא בסכנה. קצה זנבה של הנמיה הוא שחור, דבר הנותן לה את שמה. מדיה וקבצים בנושא נמייה דקה שחורת-זנב בוויקישיתוף נמייה דקה שחורת-זנב, באתר ITIS (באנגלית) נמייה דקה שחורת-זנב, באתר NCBI (באנגלית) נמייה דקה שחורת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה דקה שחורת-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה דקה שחורת-זנב, באתר GBIF (באנגלית) נמייה דקה שחורת-זנב באתר biodiversityexplorer נמייה דקה שחורת-זנב ב-namibian
נמייה ננסית אתיופית

נמייה ננסית אתיופית או נמייה ננסית מדברית (שם מדעי: Helogale hirtula) היא מין של נמייה קטנה ביותר ממשפחת הנמייתיים והיא הנמייה השנייה בקוטנה במשפחה לאחר קרובת משפחתה נמייה ננסית מצויה. היא חיה בטבע באזורים תת-מדבריים במזרח אפריקה, בעיקר באזור אתיופיה, קניה וסומליה. נמייה זו מזכירה מאוד את קרובת משפחתה הקטנה יותר וכמוה היא בעלת ראש מחודד עם אף מוארך ואוזניים קטנות, זנב ארוך יחסית ורגליים קצרות עם טפרים חדים. היא בערך באותם ממדים כמו קרובתה: אורכה 20–27 סנטימטרים ומשקלה 200–350 גרם. היא אדמדמה עד חומה והיא חיה רוב זמנה במחילות קרקעיות או מתחת לגזעי עצים. כמו קרובתה היא חיה בלהקות קטנות השומרות מסכנות. הנמייה היא ציידת שאוכלת יצורים קטנים כמו זוחלים, צפרדעים, עכבישים וחרקים. היא אוכלת גם פירות. בשל מצב שימורה לא נשקפת לה סכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא נמייה ננסית אתיופית בוויקישיתוף נמייה ננסית אתיופית, באתר ITIS (באנגלית) נמייה ננסית אתיופית, באתר NCBI (באנגלית) נמייה ננסית אתיופית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נמייה ננסית אתיופית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נמייה ננסית אתיופית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נמייה ננסית אתיופית, באתר GBIF (באנגלית) נמייה ננסית אתיופית באתר הרשימה האדומה של IUCN