laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איסאק לודו

איסאק יעקוביץ לודו (Isac Iacovitz Ludo), נודע כ- I.Ludo (י. לודו) ‏ (4 בנובמבר 1894 - 23 במאי 1973) היה סופר, עיתונאי, פובליציסט, עורך ומוציא לאור יהודי רומני. איסאק לודו נולד ביאשי, רומניה, במשפחה יהודית של סוחרים זעירים. בגלל קשיים כלכליים נאלץ להפסיק את לימודיו בגיל 14 ולהתחיל לעבוד כפקיד. בשנת 1913 פתח את הקריירה העיתונאית בהוציאו לאור כתב עת משל עצמו בשם "אבסולוציו" (Absolutio). הוא עבד בעיתונים נוספים כדוגמת "אופיניה" (Opinia) ו"יאשול" (Iaşul) ובשנת 1915 כבר החזיק בתפקידי עורך. הוא ניהל את כתב העת "אדם" (Adam) בשנים 1929-1940, כתב עת יוקרתי שבו השתתפו גם ברבו פונדויאנו, גאלא גאלאקטיון, טודור ארגזי, פליקס אדרקה, אילריה וורונקה, יון קלוגרו, מרסל ינקו ועוד סופרים רבים אחרים. בעבר אוהד של העניין הציוני, בימי השלטון הקומוניסטי אימץ את הגישה הרשמית העוינת לציונים ב"איגרת לבן-גוריון" ובהזדמנויות אחרות. בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו. 1917 - Gorki în faţa revoluţiei "גורקי מול המהפכה". 1918 - Coada lui To "הזנב של טו". 1928 - Haim dija "חיים דיז'ה". 1928 - Hodje-Podje "חודז'ה פודז'ה", אסופה הומוריסטית. 1934 - Doi mari poeţi: Heinrich Heine şi A.C. Cuza "שני משוררים גדולים: הינריך הינה וא. ק. קוזה". 1934 - Iuda trebuie să sufere pentru că e suferind "יהודה צריך לסבול כי הוא סובל". 1934 - Mesia poate să aştepte "המשיח יכול לחכות". Pogrom sau revoluţie "פוגרום או מהפכה". 1935 - Domnişoara Africa "העלמה אפריקה". 1935 - Canalia de D. (cu prilejul morţii lui Dreyfuss) "המנוול ד. (לרגל מותו של דריפוס)". 1936 - În jurul unei obsesii "מסביב לטירדון מסוים". 1939 Ghetouri "גטאות". 1949 - Ca şi poruncile Coranului "כמו ציוויי הקוראן". 1950 - Scrisoare lui Ben Gurion " איגרת לבן-גוריון". 1951 - Soldatul căţelului Toby "החייל של הכלבלב טובי". 1951 - Fraţii din vile şi fraţii din corturi "האחים מהווילות והאחים מהאוהלים". 1952 - Alegerile lor, parlamentele lor "הבחירות שלהם, הפרלמנטים שלהם". 1952 - A doua scrisoare către Ben Gurion "האיגרת השנייה לבן-גוריון". 1953 - Domnul general guvernează "האדום הגנרל מושל". 1954 - Gura de lup "לוע של זאב". 1955 - Starea de asediu "משטר של מצור". 1955 - Corsetul "המחוך". 1956 - Soluţia a patra "הפתרון הרביעי". 1957 - Regele Palaelibus "המלך פאלאליבוס". 1958 - Ilustrul N.N: din N.N. "הנודע נ. נ. מנ. נ.". 1958 - Războiul lui Tănase Cireş "מלחמתו של טנאסה צ'ירש". 1958 - Salvatorul "המציל". 1960 - Ultimul batalion "הגדוד האחרון". איסאק יעקוביץ לודו (1894-1973), דף שער בספרייה הלאומית
אנגליף 3D

אנגליף היא טכנולוגיית צילום שיוצרת אשליה אופטית של מראה תלת-ממדי. הצילום מורכב משתי תמונות של אותו אובייקט, שמצולמות כל אחת בפילטר צבעים אחר, בדרך כלל פילטר אדום ופילטר ציאן. שני הצילומים מורכבים בתמונה בהפרש קטן ביניהם. האפקט התלת-ממדי מתקבל בצפייה בצילום דרך משקפיים עם עדשה ירוקה-תכולה ועדשה אדומה, כך שכל עין מקבלת צילום אחר, עם הפרש קטן במיקום של התמונות. הראייה התלת-ממדית הנוצרת במוח האנושי, מתקבלת באמצעות המרחק שבין שתי העיניים, המאפשר למוח "לעבד" את המרחק שבין שתי התמונות המתקבלות בהתאם להפרשי המרחקים (ההפרש במרחק משפיע על הפער בין התמונות שיתקבלו), ובאמצעותו להסיק את המרחק והעומק הניתן למראה. צילום תלת-ממדי נעשה באמצעות חיקוי של המראה שהעין רואה, המושג באמצעות צילום של שתי תמונות במרחק של כעשרה סנטימטרים בין עדשה לעדשה, כמו המרחק הטבעי בין העיניים. על מנת שתתקבל אצל הצופה תמונה תלת-ממדית, עליו לצפות בכל עין בתמונה אחרת, וכך נוצרת תחושת ה'עומק'. טכנולוגיה של צילום תלת-ממדי קיימת שנים רבות, ומכונה סטריאוסקופיה. עם זאת כיום כשאומרים 'תלת-ממד' הכוונה בעיקר לטכנולוגיה חדשנית הנקראת אנגליף. להבדיל מצילום סטריאוסקופי הנעשה באמצעות הצגת שתי תמונות במקביל, דבר הדורש מהצופים לפזול על שתי התמונות; בצילום אנגליף שתי התמונות מאוחדות לתמונה אחת כשכל תמונה נותנת צבע אחד לתמונה הסופית. משקפי תלת-ממד הן האמצעי הייעודי שבאמצעותו התמונה התלת-ממדית מתקבלת אצל הצופה. המשקפיים מאפשרים ראייה של שידור טלוויזיה, סרט, תמונה או מצגת כלשהי שהוכנו מראש לצפייה כזו. המשקפיים מאפשרים לכל עין לראות תמונה שונה במעט מהעין השנייה, דבר הגורם למוח לאחד את שתי התמונות לתמונה אחת עם הרגשת עומק טבעית. ראייה תלת-ממדית מלאה דורשת חדות ראייה תקינה בשתי העיניים, ותפקוד דו-עיני, ללא פזילה. ישנם סוגי משקפיים: משקפיים שעדשותיהם בצבעים שונים, כך שעין אחת רואה חלק מן הצבעים ועין שנייה רואה חלק אחר, מה שגורם לאשליה של עומק. המשקפיים הפופולריים ביותר אלו משקפי אדום ציאן, שבהם עדשה אחת בצבע אדום והשנייה בצבע כחול-ציאן. בעלות עדשות פולרואיד (מקטבות) הנמצאות ב-90 מעלות אחת ביחס לשנייה. השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד נפוץ בעיקר בעולם הבידור, תמונות וסרטים בתלת-ממד יוצרים חוויה קרובה יותר למציאות מכל דבר אחר. גם בעולם הפרסום תלת-ממד הוא דבר נפוץ שכן המוצר נראה הרבה יותר טבעי ומושך כשהוא מוצג בתלת-ממד, מה עוד שניתן יותר להדגיש את המראה של המוצר וישנם מוצרים שחשוב מאוד להעביר ללקוח את המראה המדויק שלהם. בחקר החלל נעשה שימוש רב בתלת-ממד ונאס"א שלחה רכב חלל שצילם את מאדים בתלת-ממד. גם בעולם הרפואה התלת-ממד נפוץ יותר ויותר בהדמיות ועוד. ערך מורחב – סרט תלת-ממד סרטי תלת-ממד הם המוצר הנפוץ ביותר המשתמש בטכנולוגיית תלת-ממד. סרטים רבים מאוד הופקו עד היום ורובם מתאימים למשקפי אדום ציאן. הסרט אווטאר, שיצא בדצמבר 2009, נחשב לפריצת דרך בתחום השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד בקולנוע, במרץ 2010 הודיע נשיא אולפני וורנר, כי מעתה והלאה כל הסרטים עתירי התקציב שיופצו על ידם יוקרנו בגרסה תלת-ממדית. סטריאוסקופיה גרפיקת תלת-ממד מרחב תלת-ממדי אוטוסטראוגרמה מדיה וקבצים בנושא אנגליף 3D בוויקישיתוף מילון מונחים | ACD_CAMPUS_CoolComponents | IL קמפוס - חפשו - יריבות בין עינית, באתר webcache.googleusercontent.com אבנר שביט‏, אולפני וורנר: סרטים גדולים ייצאו רק בפורמט תלת-מימד, באתר וואלה, 19 במרץ 2010
רוז קוורץ

רוז קוורץ הוא מינרל מסוג קוורץ בעל גוון הנע בין ורוד חיוור לאדום-ורד. המקור לצבע הוא בכמויות זעירות יחסית של טיטניום, ברזל, או מנגן. בכמה מקרים מכיל רוז קוורץ מחטי רוטיל זעירות המייצרות את תופעת האסטריזם (בוהק דמוי כוכב), כאשר מאירים את האבן מאחוריה (וזאת בניגוד לתופעת האסטריזם באודם או בספיר המתקבלת כשמאירים על האבן). מחקרים אחרונים בעקיפה של קרני רנטגן מלמדים שהסיבה לצבע הם סיבים מיקרוסקופים דקיקים של המינרל דיומורטיט בתוך מסת הקוורץ. את הרוז קוורץ מוצאים לעיתים רחוקות בצורה הגבישית. במצב זה מניחים כי מקור הצבע בכמויות זעירות של פוספט או אלומיניום. הצבע בגבישים כנראה רגיש לאור ונוטה לדהות בסופו של דבר. הגבישים הראשונים של רוז קוורץ נמצאו בפגמטיט בסמוך לרמפורד (Rumford) במיין שבארצות הברית. כיום מוצאים רוז קוורץ גם במדגסקר, בהודו, בגרמניה ובכמה מקומות בארצות הברית, אבל רוב הגבישים הנמכרים בשוק כיום מקורם במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל. האבן אינה פופולרית לחיתוך כאבן חן בעלת פאות משום שהאבנים תמיד מעורפלות, צבען הוורוד בדרך כלל חיוור מדי, ובמרבית אבני החן מרוז קוורץ יש פגמים גדולים. ליטוש רוז קוורץ כקבושון (צורת טיפה), ככדורים עבור חרוזים למחרוזת או גילוף ברוז קורץ יעילים הרבה יותר. בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד רוז קוורץ היא אבן ההולדת התחליפית של חודש ינואר. ערך זה הוא בעיקר תרגום של הערך Rose Quartz מוויקיפדיה באנגלית שהסתמכה על המקורות הבאים: Dana's Manual of Mineralogy ISBN 0-471-03288-3 אתרMineral galleries אתר Mindat רוז קוורץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פיליפ פון פרארי

פיליפ לה רנוטייר פון פרארי (בצרפתית: Philipp la Renotière von Ferrary;‏ 11 במאי 1850 - 20 במאי 1917) היה אספן צרפתי, שנחשב לבעל אוסף הבולים הגדול ביותר בהיסטוריה. הוא אסף גם מטבעות וגלויות, אך נודע בעיקר בשל אוסף הבולים. פון פרארי היה בן למשפחת אצולה. אביו, איש עסקים אמיד, היה שותף בחברת השקעות שהשקיעה בפרויקטים גדולים כמו תעלת סואץ ותוכנית אוסמן להתחדשות פריז, ונחשבה למתחרה בעסקיה של משפחת רוטשילד. אמו הייתה נצר למשפחת המלוכה של מונקו. הוא נולד והתגורר כל חייו בהוטל מאטיניו (Hôtel Matignon) שבפריז, בניין שהוקם על ידי לואי ה-18 ומשמש כיום כמעונו הרשמי של ראש ממשלת צרפת. לאחר מותו של אביו, בשנת 1871, ועם התחזקות האווירה עוינת האצולה בפריז, עזבה אימו לאוסטרו-הונגריה. ביתם הפך לשגרירות האימפריה, ופון פרארי אומץ בידי הרוזן האוסטרי מרנוטייר והפך לאזרח אוסטרי. פון פרארי החל לאסוף בולים בגיל צעיר, והחליט להקדיש חלק ניכר מהירושה הגדולה שקיבל מאביו לרכישת בולים ומטבעות נדירים. בחלק מהמקרים רכש אוספים בשלמותם. אוסף הבולים הוחזק בחדר מיוחד, והוא העסיק אוצר ושתי מזכירות לשם סידורו והטיפול בו. הוא הרבה במסעות לחו"ל לשם איתור בולים נוספים, ולעיתים שילם בזהב. הוא נחשב ללקוח אימפולסיבי במיוחד, שלא ייחס משמעות לכספו. רבים מהסוחרים ניצלו זאת ומכרו לו בולים במחירים מופקעים. עם הבולים שהיו ברשותו של פון פרארי נמנים: בול 3 הסקילינג הצהוב - בול שוודי מ-1855 שהודפס בטעות בצהוב במקום בכחול. בול מג'נטה 1 סנט מגיאנה הבריטית - בול שהודפס ב-1856 על נייר מג'נטה בשל מחסור בלתי צפוי בנייר. בול המיסיון של הוואי בערך של 2 סנט - הבול היחיד מסדרת הבולים הראשונה שהונפקה בממלכת הוואי ב-1851 שבו לא נעשה שימוש. בעליו הקודמים של בול זה, גסטון לרו, נרצח בידי אספן בולים אחר שחשק בבול. פון פרארי לא חש בטוח כאזרח אוסטרי בצרפת בזמן מלחמת העולם הראשונה, ולכן, ב-1917 הותיר את מאות אלבומיו בבניין השגרירות, ועזב לשווייץ. הוא מת זמן קצר לאחר מכן. עם סיום המלחמה, ממשלת צרפת החרימה את אוסף הבולים, בטענה שמדובר בפיצוי על נזקי המלחמה. צוואתו של פון פרארי, ובה הוריש את האוסף למוזיאון הדואר בברלין, על מנת שיוצג לציבור הרחב, לא הוגשמה. תחת זאת, נמכר האוסף בסדרה של מכירות פומביות בין 1921 ל-1926, שהניבו סכום של כ-30 מיליון פרנקים. אספנים רבים המחזיקים בהם כיום מתגאים בהצגתם כ"אקס-פרארי". מדיה וקבצים בנושא פיליפ פון פרארי בוויקישיתוף הטריסקילינג הצהוב של פיליפ פון פרארי באתר קולקט
כניעה

כניעה היא מצב בו חיילים, אומות, או כל קבוצת לוחמים אחרת מפסיקה להילחם ולרוב חבריה הופכים לשבויים, בין אם כיחידים ובין אם כקבוצה לאחר הוראת מפַקדהּ. דגל לבן משמש לעיתים קרובות לסימון כניעה, כמו גם הרמת ידיים ריקות ופתוחות מעל הראש. כניעה יכולה להיות מותנית, כשהקבוצה הנכנעת מציבה תנאים לקבלת סמכות המכניעים, הנוגעת לזכויות הנכנעים. אמנת ז'נבה השלישית קובעת ששבויי מלחמה זכאים ליחס אנושי וחף מניצול והתעללויות. בעת המודרנית ובעקבות אמנות האג, כחלק מהכניעה נחתמים בין צבאות הסכמי כניעה (אנ'). ייתכן שהסכם כניעה יהיה מקומי בעוד לחימה נמשכת במקומות אחרים. לחימה יכולה להיפסק באופן זמני או ממושך גם בשל חתימה על הסכם שביתת נשק. כניעה ללא תנאי (unconditional surrender) היא כניעה בה הצד המנצח לא מבטיח דבר מלבד המוטל עליו לפי המשפט הבינלאומי. יהושפט הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1990. ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ'

הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ' (קרואטית Eufrazijeva bazilika u Poreču; איטלקית Basilica Eufrasiana di Parenzo) היא בזיליקה בעיר פורץ' באיסטריה שבקרואטיה, ויחד עם המתחם הבישופי שבו היא ממוקמת, היא הוכרזה ב-1997 כאתר מורשת עולמית. המתחם כולל את הבזיליקה, חדר תשמישי הקדושה, בפטיסטריום, מגדל פעמונים ואת ארמון הארכיבישוף הסמוך. הבזיליקה המוקדשת למריה, אם ישו נחשבת לדוגמה לאדריכלות ביזנטית מוקדמת באזור וידועה בעיקר בשל הפסיפסים העשירים שבה. הבזיליקה הוקמה באמצע המאה ה-6 בתקופתם של הבישוף אופרזיוס שעל שמו היא קרויה והקיסר יוסטיניאנוס הראשון, באתר בו ניצבו שלוש בזיליקות קודמות החל במאה ה-4. הכנסייה הראשונה במקום הייתה בית תפילה פשוט בתוך בית מגורים רומי, שהוקם בשנת 313, ועצמותיו של המרטיר מאורוס הקדוש, הבישוף הראשון של העיר, הונחו בה. כנסייה זו הורחבה ושופצה ונוסף לה אולם שני בהמשך המאה ה-4. במאה ה-5 נבנתה כנסייה חדשה באתר ובה שלושה מעברים. הכנסייה הנוכחית הוקמה באמצע המאה ה-6 על ידי אופרזיוס ובכתובת שקבע באפסיס ציין כי הכנסייה הקודמת שניצבה במקום הייתה במצב מדורדר ונעדרת עיטורים. מחקרים שנערכו במקום קבעו כי הצהרתו של הבישוף הייתה מוגזמת במידת מה, והכנסייה שהקים התבססה על שלושה מהקירות ההיקפיים של קודמתה, וכן התגלו עקבות פסיפסים שהיו קבועים בה. לצד הבזיליקה החדשה הקים אופרזיוס מספר מבנים נוספים שכללו אטריום בכניסה למבנה, בפטיסטריום, ארמון בישופות גדול בין הבזיליקה לחוף הים שמצפון לה, וקפלה קטנה צפונית-מזרחית לה. כל המבנים עוטרו בעושר בפסיפסים, אלבסטר, שיש, דר וסטוקו. תוספות מאוחרות למבנה כללו את מבנה ה"קנוניקה" מ-1257 ואת מגדל הפעמונים מהמאה ה-16, וכן מספר מבנים משניים כמו חדר המלבושים מהמאה ה-15 ושתי קפלות מהמאות ה-16 וה-19. הבזיליקה מחולקת לשלושה מעברים שבצידם המזרחי שלושה אפסיסים שהמרכזי שבהם גדול וגבוה משני האחרים, וקבועים בו ארבעה חלונות. הקיר המערבי, הצפוני והדרומי של הבזיליקה השתייכו לכנסייה הקודמת שניצבה במקום קודם לכן, וכך גם בסיסיהם של שתי שורות בנות תשעה עמודים כל אחת, המחלקות את החלל הפנימי של המבנה. העמודים פשוטים אך נושאים כותרות מעוטרות בסגנונות שונים. כותרות העמודים בכל זוג בשתי השורות זהות. העמודים נושאים שתי ארקדות של קשתות המצופות בסטוקו. המזבח שהוקם בשנת 1277 תופס את רוב שטחו של האפסיס המרכזי, ומעליו חופה גדולה הנישאת על ידי ארבעה עמודי שיש. המוטיב העיקרי באפסיס שצורתו כשל חצי כיפה, הוא פסיפס הבתולה האוחזת בישו ומעליהם יד המחזיקה בזר והמייצגת את האל-האב. מצדדיהם ניצבים מלאכים, מרטירים מקומיים ודמותו של הבישוף אופרזיוס האוחז בדגם של הבזיליקה. מעל לחצי הכיפה פסיפס נוסף ובו נראים ישו האוחז בספר פתוח הנושא את הכיתוב "Ego sum Lux vera" ("אני האור האמיתי") ומשני צדדיו 12 השליחים. הקשת שמתחת לפסיפס זה מעוטרת בפסיפסים עגולים שבהם נראה "שה האלוהים" ושתים-עשרה קדושות מעונות. שני הפסיפסים העיקריים בין חלונות האפסיס מתארים את הביקור ואת הבשורה. האפסיסים המשניים מעוטרים גם הם בפסיפסים. רק חלקים מארמון הבישוף המקורי שנבנה במאה ה-6 שרדו, והמבנה הנוכחי הוא תוצר של שינויים ותוספות במשך מאות שנים, והוא פונקציונלי במראהו. לפי דיווחים מהמאה ה-16 הבפטיסטריום והאטריום היו אותה עת במצב של הרס, אך הם שופצו באופן מקיף בשנים האחרונות באופן ששימר את מראם המקורי. מדיה וקבצים בנושא הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ' בוויקישיתוף עמוד הקתדרלה באתר העיר פורץ' הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ'
חטיף

חטיף הוא מאכל הנאכל שלא במסגרת ארוחה, בגודל ובמרקם המתאימים לאכילתו בחטף (מכאן נגזר השם "חטיף", מלשון 'חטוף ואכול'), ולרוב גם אינו מצריך שימוש בכלי אוכל או סכו"ם. חטיפים נצרכים לשם הנאה ופינוק, לשם השגת שובע זמני או כדי להעניק לגוף מנת אנרגיה זמינה. את המילה המציאה חברת גבעול, השייכת לחברת אוסם ב-1965. ב-1975 הוציאה אוסם לשוק "סדרה חדשה של חטיפים - ביסלי" ונראה שהפופולריות של המוצר עזרה להפצת המילה. יש בהם מתוקים ומלוחים. המתוקים עשויים להכיל שוקולד, מיני אגוזים, סוכריות, ביסקוויטים, ופלים, גרנולה ועוד. את המלוחים מכינים מקמח תירס, בוטנים, תפוחי אדמה, חיטה. חטיפים רבים ניתנים לאכילה ישירות מתוך אריזתם, בהם חטיפים בתפזורת כגון במבה אפרופו וביסלי או פרינגלס וכן חטיפים שצורתם כתיבה מאורכת כמו חטיפי אנרגיה, חטיפי ופל וחטיפי שוקולד (למשל פסק זמן, טורטית וכדומה) וממתקים נוספים. בישראל פופולריים מאוד גם פיצוחים - חטיפים מלוחים של זרעים ואגוזים קלויים. יש מוצרים שנועדו לצריכה כארוחה, כגון דגני בוקר וגרנולה, אשר נהוג להוסיף להם חלב או יוגורט, אך ניתן לאוכלם יבשים כחטיף. "מזון אצבעות", מנות של מאכלים בגודל נגיסה או שתיים, כמו מתאבנים במסיבת קוקטייל נחשבים למאכלי חטיף. גם פירות עשויים לשמש כחטיפים. חטיפים תעשייתיים מיוצרים כך שיהיו בעלי חיי מדף ארוכים, נארזים באופן שובה עין, ומכילים לרוב חומרים משמרים, חומרי טעם וריח ורכיבים מושכים כגון שוקולד, אגוזים, פירות. רבים מהחטיפים התעשייתיים הם בעלי ערך תזונתי נמוך ומסווגים כמזון מהיר. כיום, עם הגברת המודעות ליתרונותיו של סגנון חיים בריא, משרד הבריאות הישראלי, כמו מקביליו בעולם המערבי, ממליץ להקטין צריכת חטיפים תעשייתיים, בייחוד אלו מביניהם המטוגנים ועתירי הנתרן או הסוכר. חטיפי אנרגיה ממותגים כחטיפים בריאים, ולחלקם אכן ערך תזונתי רב משל מקביליהם שאינם מסווגים בקטגוריה זו. תעשיית החטיפים מגלגלת רווחים של מיליארדי דולרים בשנה. שוק החטיפים עצום בגודלו והתחרות בין היצרניות על נתחי שוק עזה. בשל כך קיים קידום מכירות ופרסום נרחב ונמרץ בתחום זה. כמות הפרסומות לחטיפים עולה בהרבה על כמות הפרסומות למזון בעל ערך תזונתי גבוהה יותר. ארוחת ביניים שון פורטל, מי באמת צריך חטיף, מאתר מכון וינגייט שאלה חברתית - טכנולוגיית "החטיפים" - ידידים או אויבים?, פורסם ב"ידיעון כימיה, טכנולוגיה וחברה" מספר 50, 1992, מתוך אתר "סנונית" מיכל גילאון, חטיפים אווריריים, מאתר שירותי בריאות כללית דנה איידלר, רעבים? הנשנושים שלא ישברו לכם את הדיאטה, באתר ynet, 11 בינואר 2005 כל הסודות מאחורי מפעל חייו: יו"ר אסם הפורש בריאיון פרידה, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב, 2 בפברואר 2023 הזירה הלשונית - רוביק רוזנטל דורית וורמן-פרוכט, חוה אלטמן ודורית ניצן-קלוסקי, תזונה נבונה, באתר משרד הבריאות
מונית נהר

מונית נהר היא כלי שיט המשמש להסעת נוסעים בערים בהן נתיבי מים רבים, וזאת כאמצעי תחבורה ציבורית הפועל לפי לוח זמנים לאורך מסלול שירות קבוע; או בדומה למונית יבשתית ששירותיה נשכרים לשם נסיעה ייעודית על ידי נוסע אחד או יותר. מוניות נהר מהסוג הראשון פועלות בערים רבות בצפון אמריקה, שם הן מכונות "Water taxi". אמצעי זה של תחבורה ציבורית מופעל בערים ניו יורק, פריז,בוסטון, ונקובר ("SeaBus"), לונדון ("Thames Clipper"), דובאי, טוקיו, איסטנבול ("Deniz Otobüsleri") ועוד. בוונציה מכונה כלי תחבורה ציבורית ימי המתפקד כאוטובוס בשם "ואפורטו" (Vaporetto, מלשון Vappore - "קיטור"), והגונדולות המקשרות את שתי גדותיה של התעלה הגדולה מכונות "טראגטי" (Traghetti, יחיד Traghetto). מוניות נהר מהסוג השני (בדומה למונית רגילה) מופעלות בערים הנ"ל ובערים אחרות לרוב באמצעות סירות מנוע מהירות, או בכלי שיט מסורתיים שנועדו בעיקר למטרות תיירותיות, כמו הגונדולה בוונציה. מוניות נהר פועלות גם באזורים כפריים לאורך נתיבי מים טבעיים או תעלות, על מנת לקשר בין בתים או יישובים שאין להם קשר יבשתי. הנשים החותרות מסטוקהולם צפו: המונית שמרחפת על נהר הסיין, באתר ‏מאקו‏
זמן אחזור

זמן אחזור (אנגלית: Memory latency) בזיכרון מחשב (או באופן כללי באמצעי לאחסון מידע) הוא הזמן שעובר מרגע שניתנה פקודה להבאת נתון מהזיכרון ועד לקבלת נתון זה. ניתן להבדיל בין מספר סוגי זמן אחזור (למשל זמן אחזור CAS, המתואר להלן). זמן אחזור יכול להימדד בשניות (בדרך כלל בננו-שניות) או במחזורי שעון, וככל שזמן האחזור נמוך יותר כך הרכיב מהיר יותר. זמן האחזור הוא שיקול מרכזי בתכנון מחשבים ומערכות אלקטרוניות אחרות. זמן אחזור CAS (ראשי תיבות של Column Address Strobe) בזיכרון מחשב מסוג DRAM, הוא הזמן במחזורי שעון שלמים שעובר עד שמידע מאוחזר מעמודה בהתקן הזיכרון. בעת גישה לזיכרון ,DRAM ראשית יש לבחור בנק זיכרון, לאחר מכן שורה (Row Address) ולאחר מכן עמודה (Column Address). רק אז נקרא תוכן התא שנבחר. זמן אחזור CAS הוא מספר מחזורי השעון שחולפים מרגע שנשלחה בקשת CAS, כלומר בחירת העמודה, ועד שהמידע נשלח על ידי הזיכרון אל המעבד. אם המידע מגיע באמצע מחזור שעון, אז המספר מעוגל כלפי מעלה. כך למשל, אם המידע הגיע תוך שניים וחצי מחזורי שעון אז זמן אחזור CAS הוא 3. בעת בחירת רכיבי זיכרון למחשב, רכיבים בעלי ערך CAS Latency נמוך יותר נחשבים לרכיבים מהירים יותר. ערכים מקובלים הם בין 3 ל-5 מחזורי שעון, כאשר רכיבים בעלי זמן אחזור של 2 מחזורים נחשבים למהירים במיוחד. זמן השהיה צוואר בקבוק פון-נוימן מה זה זמן אחזור CAS? (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונה (מונית)

מונה הוא מכשיר אלקטרוני המותקן במונית המחשב את מחיר הנסיעה בהתאם למרחק הנסיעה בשילוב עם זמן נסיעה וזמן המתנה. המונה העניק למונית את שמה בעברית באנגלית ובשפות נוספות. מונים היו בשימוש כבר ברומא העתיקה ופעלו על בסיס מכשיר מכני אשר שחרר כדורים קטנים. בסוף הנסיעה שילם הנוסע את עלותה בהתאם למספר הכדורים ששוחררו. המונה המודרני הומצא על ידי הגרמני וילהלם ברון ב-1891, והמונית הראשונה המצוידת במונה - "דיימלר ויקטוריה" - הורכבה על ידי גוטליב דיימלר ב-1897. גם מונה זה היה מכני והורכב מחוץ למונית בסמוך לגלגל הקדמי שבצד הנהג. רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 הופיעו המונים האלקטרוניים הראשונים, ועמם עבר מן העולם רעש התקתוק האופייני של המונים המכניים. ברוב המקומות ניתן להפעיל את המונה לפי מספר תעריפים בהתאם לשעות היום או ימי השבוע, וכן ניתן להוסיף למחיר עליו הוא מצביע תוספות שונות בגין עודף מטען, יעד או מוצא הנסיעה וכדומה. במקומות מסוימים מחובר המונה לשלט חיצוני מואר המראה אם המונית פנויה או תפוסה. הפעלת המונה תכבה את תאורת השלט או שתחליף את הכיתוב בו כך שיראה כי המונית אינה פנויה. בין החידושים שנכנסו לשימוש במשך השנים נמנים חיבור המונה אל מדפסת ו/או אל מכשיר לחיוב באמצעות כרטיס אשראי, משדרים שונים המשדרים נתונים מהמונה אודות פעילותה של המונית - הן למטרות בטיחות והן למטרות חלוקת עבודה על ידי הסדרן, חיישן המזהה נוכחות נוסעים במונית במטרה למנוע הסעה בלא הפעלת מונה ועוד.
הסעה (מטוס)

הסעה בהקשרו של מטוס (באנגלית: Taxiing מהפועל To taxi) מתייחסת לתנועתו של מטוס על הקרקע בכוח מנועיו. המושג מתייחס בדרך כלל לנסיעה על גלגלים אך כולל גם תנועת מטוס על מגלשי סקי או על מצופים במטוסים המותאמים לנחיתה והמראה מהמים. מטוס עושה שימוש במסלול הסעה (Taxiway) כדי לנוע ברחבי שדה התעופה, לדוגמה מבית הנתיבות אל מסלול ההמראה או לאורך מסלול ההמראה. בעשור השני של המאה ה-21, קיימת מערכת ובה המטוס מסיע למסלול בעזרת מנוע הפועל בגלגל הקדמי ומסיע ללא עזרה מכוח המנועים - שואב דלק ממכל APU. בעת ההסעה, מוגבל הכוח שמפעילים מנועי המטוס כדי למנוע פגיעה בבני אדם, בניינים, מטוסים או חפצים בסביבתו. השליטה בכיוון נסיעת המטוס מושגת בעזרת סיבוב הגלגל הקדמי או האחורי, ובמטוסים בהם הדבר אינו אפשרי, באמצעות הפעלת עוצמת בלימה שונה על גלגלי המטוס. עקב שדה הראייה המוגבל ומאחר שלמטוסים רבים אין הילוך נסיעה אחורי, נהוג לדחפם או לגוררם לאחור בעזרת מקור כוח חיצוני, כגון טרקטור או כלי ייעודי. מסוקים עם מגלשים מוסעים על פי רוב בעזרת גורר ייעודי, או מבצעים הסעה לעמדת ההמראה בריחוף נמוך. מסוקים בעלי גלגלים מוסעים בכח מנועיהם לעמדת ההמראה. הנחיית כלי טיס על הקרקע מסלול הסעה רכב עקוב אחרי דחיפה טקסיבוט מדיה וקבצים בנושא הסעה בוויקישיתוף הַסָּעָה במילון תחבורה אווירית (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
הסיוע המשפטי

הסיוע המשפטי הוא גוף במשרד המשפטים, הפועל מאז 1975 בהתאם לחוק הסיוע המשפטי, התשל"ב-1972, ומעניק סיוע משפטי בתחומי המשפט האזרחי ללקוחותיו. שירותי הסיוע המשפטי מיועדים בדרך כלל למעוטי יכולת שאינם יכולים לממן בעצמם את שכר טרחתו של עורך דין, אף שיש נושאים מסוימים הקבועים בחוק בהם ניתן סיוע ללא מבחן הכנסה (למשל בהליכים בבית הדין לעבודה שהמוסד לביטוח לאומי הוא צד בהם). יש להבחין בין גוף זה לבין הסניגוריה הציבורית, המעניקה סיוע משפטי בעניינים פליליים. הסיוע המשפטי כולל ייעוץ משפטי ואף ייצוג הלקוחות בערכאות על ידי עורכי דין הממונים על ידי הארגון. הסיוע ניתן ללא תשלום, למעט אגרה. הזכאות למתן סיוע משפטי מותנית בקיום שני תנאים מצטברים: זכאות כלכלית (על פי קריטריונים שנקבעו) וסיכוי משפטי. על החלטת הסיוע המשפטי שלא לאשר לאדם עורך דין שיסייע לו ניתן להגיש ערעור, המתברר בבית המשפט לעניינים מנהליים. מחוזות הסיוע המשפטי פועלים כיום בשש ערי מחוז: ירושלים, תל אביב, חיפה, באר שבע ונצרת. באפריל 2017 נפתח מחוז חדש בעיר לוד לתושבי המרכז. בראש הסיוע המשפטי עמד בין השנים 2007–2014 עורך הדין אייל גלובוס. החל משנת 2015 ועד 2018 עמד בראש הסיוע המשפטי עורך הדין גלעד סממה, שכיהן בעברו כמנכ"ל המשרד לאזרחים ותיקים. אתר הסיוע משפטי במשרד המשפטים ניתוח אקדמי של מערך הסיוע המשפטי: אסף טבקה "שירות משפטי אזרחי ציבורי עבור אנשים החיים בעוני: סוגיות רעיוניות, מבניות ומהותיות בישראל" ספר מרים נאור 745 (עורכים: אהרן ברק, דפנה ברק-ארז, מיכל גל, רונן פוליאק, אבישלום וסטרייך, סתיו כהן, 2023). חיים ביאור, הפה של השקופים: "שרי אריסון יכולה להתמודד בכוחות עצמה, עם סוללת עוה"ד הכי יקרה, מול כל צרה", באתר TheMarker‏, 9 ביולי 2015 הסיוע המשפטי במשרד המשפטי - 45 שנות ייצוג משפטי של אוכלוסיות חלשות, באתר לשכת עורכי הדין, ינואר 2017
דוד עדני

רבי דוד בן עמרם עדני, חי כנראה במחצית הראשונה של המאה ה-14, ישב בעיר עדן שבתימן ושימש כנגיד וראש הרבנים. סבורים שאבותיו שמשו כנגידים במאות ה-11 - 13. התפרסם בעיקר בזכות ספרו "מדרש הגדול", מדרש גדול ומקיף על כל התורה המכיל מדרשי הלכה ואגדה - חלקם מלוקטים וחלקם מחודשים משל עצמו. ספר זה מהווה מקור ראשון במעלה לשחזור מדרשים אבודים שהיו לפני המחבר ושהוא השתמש בהם, כמו מכילתא דרשב"י וספרי זוטא. חיבר מדרשים גם על מגילת אסתר ומגילת איכה. תיארוך זמנו של רבי דוד עולה, לדעת פרופ' יהודה רצהבי, מקשריו של רבי דוד עם רבי יהושע הנגיד מצאצאי הרמב"ם. בשנת 1346 שלח אליו רבי יהושע הנגיד למעלה ממאה תשובות לקושיות וספקות של רבי דוד בעניינים שונים בספר המצוות ובמשנה תורה להרמב"ם. רוב השאלות עוסקות בסתירות לכאורה בדברי הרמב"ם המצריכות עיון בנוסח המדויק של ספרי הרמב"ם שהיו מצויים בידי רבי יהושע הנגיד. פתיחת התשובה של רבי יהושע הנגיד עשירה בתוארי כבוד והערכה לרבי דוד אשר מכונה "החכם הנאמן נשיא ארץ תימן". מדרש הגדול - בראשית, קנטאבריגיא, תרס"ב מדרש הגדול - שמות א', ברלין, תרע"ד מדרש הגדול - שמות ב', ברלין, תרע"ד מדרש הגדול - במדבר, מנצ'סטר, ת"ש אהרן גימאני, דוד עדני המחבר והחיבור - ספקות ופתרונן, דעת כתב יד, מדרש הגדול, מאה 15, ברלין, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית דוד בן עמרם העדני, דף שער בספרייה הלאומית יהודה רצהבי, "'שאלות הנגיד' — חיבור ר' יהושע הנגיד", תרביץ נד, חוברת ד (תמוז-אלול תשמ"ה), עמ' 553–566 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Bo-Bo

Bo-Bo במושגי האיחוד הבינלאומי לתחבורת רכבת (UIC - Union Internationale des Chemins de fer) הוא תיאור לקטר בעל סידור גלגלים שבו שני חוגונים שבכל אחד מהם ארבעה גלגלים המסודרים בזוגות, ואשר כל זוג מונע באמצעות מנוע נפרד. סידור גלגלים Bo-Bo מתאים בדרך כלל לקטרים בינוניים ולקטרים ברכבות נוסעים מהירות, וכשלושה רבעים מהקטרים הנמצאים בשימוש כיום שייכים לקבוצה זו או לקבוצת 'B'-B. נכון לשנת 2009 נמצאים בשרות רכבת ישראל 46 קטרי Bo-Bo מדגם JT 42BW של חברת אלסטום המשמשים בעיקר לרכבות נוסעים, אך גם לרכבות משא. כמו כן נמצאים בשירות 13 קטרי Bo-Bo מדגם G12 של חברת אלקטרו-מוטיב דיזל. דגם זה נכנס לשימוש בישראל בשנת 1954 ושימש להפעלת רכבות נוסעים ומשא, כיום הוא משמש להפעלת רכבות משא ולעיתוק רכבות בלבד. גם קטרי העיתוק מהדגמים GA-DE 900 (שלושה קטרים) ו-T44 (קטר יחיד) הם קטרי Bo-Bo. סידור גלגלים Co-Co חטיבת קטרי הדיזל של ג'נרל מוטורס בוויקיפדיה האנגלית