laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
החרב בעלת שלושת הלהבים

החרב בעלת שלושת הלהבים הוא הכינוי של חוליית ההתקפה האמריקאית שכיכבה בגביע העולם לכדורגל נשים שנערך ב-1991 בסין. חוליית ההתקפה, שהייתה חלק ממערך 4-3-3 שקבע המאמן אנסון דוראנס, כללה שלוש שחקניות: מישל אקרס כחלוצה מרכזית (Centre-forward) ואת אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס כקיצוניות (Winger). המשחק הבינלאומי הראשון של השלישייה נערך במינסוטה ב-7 ביולי 1987, במפגש ידידות נגד נבחרת קנדה. בשנים הראשונות שלהן יחדיו לא הצליחו השחקניות ליצור רושם מיוחד, כשהסיבה העיקרית לכך הייתה היעדרותה הממושכת של אקרס בעקבות זעזוע מוח שספגה בטורניר ההכנה של פיפ"א ב-1988. שנתיים לאחר מכן, חזרה אקרס לכושר משחק והשילוב בין השלוש צבר תאוצה. ב-25 ביולי 1990, בניצחון 0-4 על נורווגיה, כבשו שלושתן לראשונה באותו משחק. באותה שנה, הן אף היו אחראיות ל-18 שערים מתוך ה-26 שכבשה ארצות הברית בשישה משחקים. במשחקי גביע הזהב שנערכו באפריל 1991 ושימשו כטורניר המוקדמות לגביע העולם, כבשה הנבחרת האמריקאית 49 שערים בחמישה משחקים בלבד, כאשר לרוב השערים הייתה אחראית השלישייה ההתקפית. במשחק הגמר גברו האמריקאיות 0-5 על קנדה, וארצות הברית העפילה כנציגה היחידה של CONCACAF לטורניר הגמר של גביע העולם. בשלב הבתים הוגרלה ארצות הברית ביחד עם שוודיה, ברזיל ויפן. במשחק הראשון ניצחו האמריקאיות 2-3 את השוודיות, במשחק בו קארין ג'נינגס כבשה צמד. במשחק השני הן כבר הביסו 0-5 את ברזיל (צמד להיינריקס ושער אחד לאקרס וג'נינגס) ובמשחק השלישי גברו 0-3 על יפן, כאשר אקרס כובשת את שני השערים הראשונים. משחק רבע הגמר נגד טאיוואן היה תצוגה אישית של אקרס, בו היא כבשה חמישה שערים (שיא לשחקנית במשחק גביע העולם). בחצי הגמר גברה ארצות הברית 2-5 על גרמניה, במשחק בו ג'נינגס כבשה שלושער והיינריקס צמד. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1-2 את נורווגיה וזכתה בטורניר. אקרס כבשה את שני השערים בגמר וסיימה כמלכת השערים של הטורניר, כשלזכותה עשרה כיבושים. בנוסף, היא קטפה את פרס "כדור הכסף", המוענק לשחקנית השנייה בטיבה במונדיאל. היינריקס, ששימשה כקפטנית הנבחרת, זכתה להיות הכדורגלנית הראשונה שמניפה את גביע העולם לנשים. ג'נינגס, שסיימה עם שישה שערים בטורניר, נבחרה לשחקנית המצטיינת. השלישייה הייתה אחראית ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר, ובמהלכו הן זכו לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים" מצד התקשורת הסינית. אחרי השיא בגביע העולם, לא חזרה השלישייה לשתף פעולה. אפריל היינריקס נאלצה לפרוש ממשחק פעיל עקב פציעה בברך, כשלזכותה 37 שערים ב-47 משחקי נבחרת. בשנת 2000 היא חזרה לנבחרת ארצות הברית, אך הפעם כמאמנת ראשית, ושימשה בתפקיד זה עד 2005. עם פרישתה של היינריקס, החליט המאמן דוראנס, להעביר את מיה האם לחוד ההתקפה וליצור שלישייה התקפית חדשה. מהר מאוד הפכה האם לכוכבת החדשה של הכדורגל האמריקאי, ובהמשך הפכה לכדורגלנית עם הכי הרבה שערים בינלאומיים - 158. ג'נינגס המשיכה לשחק עד אחרי אולימפיאדת אטלנטה ב-1996, בה כבר שימשה בעיקר כשחקנית מחליפה, ולאחר מכן הודיעה על פרישה. בתשע שנים בנבחרת ארצות הברית היא כבשה 56 שערים ב-119 הופעות. השריד האחרון של "החרב בעלת שלושת הלהבים" - מישל אקרס, המשיכה לשחק עד שנת 2000. בזמן הזה, הספיקה אקרס לזכות בפעם השנייה בגביע העולם (1999), בשתי מדליות אולימפיות והתבססה כאחת הכדורגלניות הטובות ביותר אי פעם. היא סיימה את הקריירה שלה עם 107 שערים ו-37 בישולים ב-155 משחקי נבחרת. אמיר ענבר, השבוע לפני 20 שנה: כשארה"ב זכתה במונדיאל, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2011 The Triple-Edged Sword: Class of 1991 vs. Class of 2002, באתר פדרציית הכדורגל של ארצות הברית
הפועל גבת/יגור

הפועל גבת/יגור הייתה קבוצת כדורסל ישראלית. זכתה בשנת 1976 בגביע המדינה בכדורסל. קבוצת הפועל יגור הוקמה בשנות ה-50 ושיחקה בליגה הבכירה לראשונה בעונת 1962/1963 אך ירדה בעונתה הראשונה חזרה לליגת המשנה. גם ההעפלה השנייה שלה לליגה הראשונה, בעונת 1967/1968, הסתיימה בירידה חזרה לליגת המשנה אחרי עונה אחת בלבד. קבוצת הפועל גבת הוקמה ב-1953 ועלתה לליגה הבכירה לראשונה בעונת 1965/1966. הקבוצה סיימה את עונתה הראשונה בליגה העליונה במקום הרביעי. גבת הצליחה לשרוד בליגה עוד 2 עונות כשסיימה במקומות ה-8 וה-11, כאשר בעונת 1967/1968 משחקת הקבוצה במקביל לקבוצת הפועל יגור באותה ליגה והצליחה להישאר בליגה בניגוד ליגור שירדה לליגת המשנה. בעונתה הרביעית בליגה הלאומית, 1968/1969, סיימה במקום ה-12 וירדה לליגת המשנה בסיומה. בשנת 1969, החליטו שני הקיבוצים גבת ויגור לאחד את קבוצותיהם לקבוצה אחת שתייצג אותם בליגה הבכירה, שנקראה הפועל גבת/יגור. הקבוצה המאוחדת החלה את דרכה בליגה הארצית בעונת 1970/1971, והצליחה לסיים במקום המוביל לליגה הבכירה. עונת 1971/1972 הייתה עונתה הראשונה של הקבוצה המאוחדת בליגה הבכירה והיא סיימה במקום השני בליגה כסגנית האלופה של מכבי תל אביב. בהמשך שנות השבעים ביססה הקבוצה את מעמדה כקבוצת צמרת כשסיימה פעמיים במקום השלישי, כאשר בתווך הגיעה הקבוצה למעמד גמר גביע המדינה בעונת 1974/1975, אך נוצחה בידי מכבי תל אביב, 74-89 ונותרה הסגנית. בעונת 1975/1976 סיימה פעם נוספת במקום השני בליגה. במסגרת גביע המדינה באותה העונה, 1975/1976, הדהימה הפועל גבת/יגור, והדיחה את מכבי תל אביב ברבע גמר גביע המדינה בכדורסל ולאחר מכן גם העפילה לגמר הגביע בפעם השנייה ברציפות ואף זכתה אחרי ניצחון על הפועל תל אביב 76-90 ביד אליהו. גבת הייתה הקבוצה הראשונה מחוץ לעיר תל אביב שזוכה בתואר כלשהו (אליפות או גביע). עונת 1977/1978 הייתה השנה הראשונה בה החלו להשתמש בשיטת הכרעה לאחר הליגה הסדירה, והוחלט לקיים פלייאוף של שש הקבוצות שיסיימו ראשונות בתום הליגה הסדירה. את העונה הסדירה סיימה גבת/יגור במקום החמישי בלבד, אך לפלייאוף הגיעה הקבוצה בכושר משחק טוב והצליחה לסיים כסגנית האלופה למכבי תל אביב, בפעם השלישית בהיסטוריה שלה. כוכביה הבולטים של הקבוצה בשנות השבעים היו: בועז ינאי, איתמר מרזל, אור גורן, שמריהו זסלבסקי, עירא הררי, גבי טייכנר, והקפטן בארי שיפמן. קבוצה זאת התבססה על שחקנים ישראלים בלבד, והמאמן היה רני כהנא הצעיר. בסיום עונת 1978/1979 סיימה במקום הרביעי בליגה אחרי שהפסידה במשחק על המקום השלישי בפלייאוף של הליגה הלאומית. בסיום עונה זו פרש קיבוץ גבת מהאיחוד עם יגור והקבוצה התפצלה לשתי הקבוצות המקוריות: הפועל יגור העמק והפועל גבת. הפועל גבת המשיכה לשחק בליגה הראשונה בשנות השמונים תחת שמות שונים כמו: הפועל גבת/עמק יזרעאל והפועל איתן גבת ולא זכתה להישגים משמעותיים. לקראת סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים התנדנדה הקבוצה בין הליגה הבכירה לליגת המשנה ולא הצליחה לתקוע יתד בליגה הראשונה. בשנת 1996 ירדה הקבוצה מן הליגה הראשונה ולאחר מכן התפרקה סופית. ליגת העל: סגנות (3): 1971/1972, 1975/1976, 1977/1978 גביע המדינה: זכייה (1): 1975/1976 סגנות: 1974/1975 גביע האיגוד זכייה (2): 1976, 1977 שחר בן הלוי, היום שבו מת הכדורסל, באתר ynet, 8 באוקטובר 2000 גילי דנון‏, גביע המדינה לגבת/יגור - סיפור אמיתי, באתר וואלה, 7 במרץ 2002 צליל אברהם ודנה פרנק, פרק 73: לאן נעלמה הפועל גבת-יגור, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי אריה ליבנת, "הוא סוכן CIA!": קבוצת הקיבוצניקים שהפתיעה את אירופה, וזר אחד שהפתיע אותה, באתר הארץ, 9 בינואר 2021
יאיר קארו

יאיר קארו (נולד ב-10 במאי 1953) הוא מתמטיקאי ואיש חינוך ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה ונשיאה לשעבר של מכללת אורנים. יאיר קארו נולד וגדל בקבוצת גבע, למד מתמטיקה לתואר ראשון, שני ושלישי, אותם סיים בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. כמתמטיקאי עוסק קארו בקומבינטוריקה ותורת הגרפים. בצעירותו עבד בקיבוץ גבע בתחום המחשבים עד שהחל ללמד באוניברסיטת חיפה, בה מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1996. בשנים 1991–1995 היה חבר בוועדת הוראה של חטיבת האוניברסיטה במכללת אורנים ובשנים 1992–1994 שימש כראש המחלקה למתמטיקה ולפיזיקה. בשנת 1997, בעקבות פניה של רחל יעקב, אחותו של יצחק רבין וחברת הנהלת מכללת אורנים, החל לכהן כנשיא מכללת אורנים ושימש בתפקיד זה עד שנת 2013. קארו נמנה עם צאצאיו של יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, הוא נשוי ואב לארבעה, מתגורר בקיבוץ גבע. יאיר קארו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יאיר קארו, באתר dblp יאיר קארו, באתר ResearchGate רוח אורנים, מגזין מכללת אורנים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בולוסן

בּוּלוּסַן (באנגלית: Bulusan Volcano) הוא שמו של הר געש באי לוזון שבפיליפינים. הוא ממוקם בסורסוגון(אנ') שבאזור ביקול(אנ'), כ-70 ק"מ דרומית-מזרחית להר הגעש מאיון וכ-250 ק"מ דרום-מזרחית למנילה. הוא אחד מהרי הגעש הפעילים בפיליפינים(אנ'). מדיה וקבצים בנושא בולוסן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא הפיליפינים ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורם לקס

יורם (לונגו) לקס (נולד ב- 1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שימש כראש מספן המודיעין בחיל הים. יורם לקס נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה. בוגר תיכון עיוני עירוני ג' בנווה שאנן חיפה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1981 התנדב לקורס חובלים בחיל הים, אותו סיים בשנת 1983. בקורס זכה לכינוי "לונגו הקטן" (להבדילו מ"לונגו הגדול" זאב ינובסקי). שירת כקצין בשייטת ספינות הטילים ומילא מספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד אח"י רומח, מפקד פלגה 914, מפקד בסיס אשדוד ונספח חיל הים בארצות הברית. בנובמבר 2011 הוחלט על מינויו לראש מספן המודיעין, ובמהלך שנת 2012 נכנס לתפקידו. לקס שימש בתפקיד זה בין היתר במבצע חשיפה מלאה. בספטמבר 2015 סיים את תפקידו. בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה (1993), בוגר מכללת המלחמה של הצי (2005), ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סלבה ר'גינה ברוד איילנד (2011). מדיה וקבצים בנושא יורם לקס בוויקישיתוף אמיר בוחבוט, המשימה הבלתי אפשרית של "לונגו", באתר nrg‏, 9 ביוני 2006. ניר דבורי, ‏ספינת הנשק האירנית: כך תוכננה ההשתלטות, באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2015. עתי"ם, צה"ל ומצרים סיכלו ניסיון הברחת נשק לרצועה, באתר הארץ, 22 ביוני 2006 אמיר בוחבוט‏, איש הצללים שפועל בקרקעית: התפקיד הקריטי בחיל הים, באתר וואלה, 17 באפריל 2014 יואב זיתון, "מפקדים בצה"ל לא מפנימים - לחמאס יש קומנדו ימי", באתר ynet, 18 בספטמבר 2015. אמיר בוחבוט, המשימה הבלתי אפשרית של "לונגו", באתר nrg‏, 9 ביוני 2006. קובי פינקלר, צה"ל ממליץ: תא"ל נוסף בחיל הים, באתר ערוץ 7, 7 בנובמבר 2011. ניר דבורי, ‏ספינת הנשק האירנית: כך תוכננה ההשתלטות, באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2015.
מרי בורדן

מרי בורדן (באנגלית: Mary Borden;‏ 15 במאי 1886, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית – 2 בדצמבר 1968, וורפילד, בארקשייר, הממלכה המאוחדת) הייתה סופרת אמריקאית-בריטית במחצית הראשונה של המאה ה-20. מרי בורדן נולדה למשפחה אמידה בשיקגו. היא למדה במכללת ואסר, והשלימה תואר ראשון בשנת 1907. שנה לאחר מכן, נישאה בורדן לג'ורג' דאגלס טרנר. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ויס (1909), קאמפרט (1910), ומרי (1914). בורדן התגוררה באנגליה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, והקימה וציידה מכספה שלה בית חולים שדה קרוב לחזית, ושימשה בו אחות רחמניה בעצמה, משנת 1915 עד תום המלחמה. שם פגשה בבריגדיר גנרל אדוארד לואיס ספירס, ונישאה לו בינואר 1918, זמן קצר לאחר תום נישואיה הראשונים. על אף מחויבויותיה החברתיות כאשתו של דיפלומט בכיר, המשיכה בורדן בקריירת כתיבה מצליחה. בזמן המלחמה חיברה שירה כגון "The Song of the Mud" ("שיר הבוץ"). יצירתה מאותה תקופה כוללת רשימות וסיפורים קצרים שקובצו תחת השם The Forbidden Zone ופורסמו בשנת 1929, שבה פורסמו שני ספרים נוספים על מלחמת העולם הראשונה שהטביעו חותם: שלום ולא להתראות (Goodbye to All That) מאת רוברט גרייבס, ובמערב אין כל חדש מאת אריך מריה רמרק. אפילו בהקשר של התקופה ושל היצירות הללו, לא מעט קוראים בני הזמן הזדעזעו מן העובדה שטקסטים בעלי אופי כה מפורש ולעיתים מסויט נכתבו בידי אישה. בשנת 1937 פרסמה רומן בשם Action for Slander, שעובד לסרט קולנוע באותה שנה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נמשכה בורדן לצרפת, שם קיוותה להקים מרכז סיוע דומה לזה שהפעילה במלחמת העולם הראשונה. בעזרת כסף שתרם סר רוברט האדפילד באמצעות אשתו, הקימה בורדן את יחידת האמבולנסים האדפילד-ספירס, ששכנה בחבל לורן עד שהבליצקריג הגרמני אילץ אותם לסגת לאורך צרפת עד שפונו מארקשון ביוני 1940. היחידה התארגנה מחדש באנגליה וזכתה למימון נוסף מאגודה בניו יורק בשם British War Relief Society. במאי 1941 סופחה יחידת האמבולנסים לצבא צרפת החופשית במזרח התיכון, וליוותה אותו לאורך צפון אפריקה, איטליה, וצרפת. לאחר שובה של בורדן לפריז, בשנת 1946, חיברה ספר בשם Journey Down a Blind Alley ("מסע בסמטה ללא מוצא"), על תולדות יחידת האמבולנסים ועל אכזבתה מכך שהצרפתים לא הצליחו להתנגד לפלישה ולכיבוש הגרמני. מאוחר יותר, ביקרה בארצות הברית וסייעה לקרוב משפחתה עדלי סטיבנסון במרוץ לנשיאות ארצות הברית, ואף חיברה כמה מנאומיו. היא הלכה לעולמה בדצמבר 1968, באנגליה. בכרך יד' של כתב העת דחק (2022) הוקדש מדור התוודעות נרחב ליצירתה של בורדן ובו נכללו הכתבים הבאים: "הקול הנשכח של המלחמה" – שיחה עם פול או'פרי (מראיין: יהודה ויזן) מרי בורדן – שיר הבוץ (מאנגלית: יותם בנשלום) מרי בורדן – איה יה? (נוסח עברי: צור ארליך) מרי בורדן – בלתי־מזוהה (מאנגלית: עודד וולקשטיין) מרי בורדן – הבתולה של אלברט (מאנגלית: יהודה ויזן) מרי בורדן – מתוך 'האזור האסור' (מאנגלית: אלינוער ברגר) מרי בורדן – מתוך 'האזור האסור' (מאנגלית: יהודה ויזן) Jane Conway, A Woman of Two Wars: The Life of Mary Borden (Munday Books, 2010) מדיה וקבצים בנושא מרי בורדן בוויקישיתוף מרי בורדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי מרי בורדן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) מרי בורדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) על פי הכתוב על מצבתה, לפי אתר findagrave.com. נוסח השיר (אנגלית) באתר Poetry Foundation
אוריון (הוצאת ספרים)

אוריון היא הוצאה לאור ישראלית עצמאית. "אוריון" הוקמה על ידי אורלי לוי, עורכת ספרים במקצועה, שבצעירותה שימשה במשך שנים מורה להוראת שפה העברית. בראשית דרכה בתחום הספרים שימשה לוי עורכת בהוצאות לאור כמו "לדורי" ו"כנרת", וכן כעורכת בעיתון הכלכלי "טלגרף" שהפסיק פעילותו בשנת 1996. ההוצאה החלה את פעילותה בחולון בשנת 1999 כהוצאה לאור לספרי ביכורים וספרי משפחה. במרוצת הזמן הרחיבה את פעילותה וכיום מוציאה לאור כ-100 ספרים בשנה, בתוכם ספרי עיון, ספרות מקור ישראלית, ספרי שירה, ספרי ילדים, ספרי בישול, ספרי תיעוד, ספרי הדרכה וספרות מתורגמת. עד שנת 2005 ההוצאה פעלה תחת השם "אורלי לוי הוצאה לאור". הוצאת אוריון שמה לה למטרה להיות במה ספרותית ראויה לכותבים בראשית דרכם, כמו גם לסופרים מנוסים. בשנת 2011 נוכח המצב בשוק הספרים, לקחה על עצמה ההוצאה לנסות להקים איגוד או קואופרטיב של סופרים למציאת פתרונות חדשים למצוקתם.[דרושה הבהרה] בנוסף על פעילות ההוצאה בתחום הספרות היא גם הפיקה עיתונים לחברות שונות. קטלוג ההוצאה כולל, נכון לתחילת 2021, 800 כותרים. בין ספריה המתורגמים של ההוצאה, שניים מספריו של הפילוסוף מישל דה מונטן, "מבחר מסות" ו"סנגוריה על רמון סבונד" – שניהם בתרגומו של דרור דורי. כמו כן, פרסמה ההוצאה בשנת 2011 תרגום ראשון בעברית למקבץ שיריו של המשורר הפרסי־סופי חאפז (חפיז). מהסדרות הבולטות בהוצאה: סדרת ספרי הילדים "טנתא", העוסקת ברגשות, אשר נכתבה בידי תיקי וידס ונדפסה בכמה מהדורות, וסדרת הספרים "הארגמן, ספרים לנשמה", שכתבה מיכל בוקר. ספרי הסדרה הודפסו בכמה מהדורות, חלקם אף עוררו עניין בקרב מו"לים בחו"ל ויצאו לאור באנגלית בהוצאת "Adams" שבארצות הברית ובספרדית בהוצאת Edef ממדריד. בשנת 2014 יצא לאור בהוצאת אוריון "אליס בארץ הפלאות לקטנטנים" בתרגומו של אלון טרייטמן. זהו התרגום הראשון לעברית של גרסת הפעוטות של ספר הילדים המוכר והאהוב "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול. הספר מלווה באיורים המקוריים של סר ג'ון טניאל, שצבע במיוחד לגרסה זו איורים נבחרים מאלו שאייר ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות". בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת אוריון הספר "ענוג הוא הלילה" מאת הסופר האמריקאי פרנסיס סקוט פיצג'רלד, בתרגום חדש של חוה כפרי. תרגום זה מוער וכולל מבוא על התקופה, על "הדור האבוד" ועל הקשר בין סקוט וזלדה פיצג'רלד לדמויות גיבורי הספר, דיק וניקול דייבר. כמו כן, התפרסמו ב-2016 שני כותרים מאת סופרת הילדים דליה בר-אל: "איך אתם מרגישים" ו"גיבורים על מפלצות". בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת אוריון הספר "תחת עץ היער" מאת הסופר והמשורר האנגלי תומאס הרדי בתרגום לעברית של רון אגמון. בשנת 2021 נכנס למצעד הספרים של משרד החינוך הספר "שמלת החג של טרויה" מאת טוביה מדהני גבייאו בהוצאת "אוריון". מידע על אוריון (הוצאת ספרים) בקטלוג הספרייה הלאומית Orion-Books.co.il - אתר האינטרנט של ההוצאה לאור האור של אוריון, באתר דפוס גרף הספרייה הלאומית מאגר המו"לים הספר "חפיז - שמעתי את אלוהים צוחק"
אמיר בוחבוט

אמיר בוחבוט (נולד בשנת 1974) הוא כתב, עיתונאי ופרשן ישראלי. משמש ככתב ופרשן לענייני צבא וביטחון של "וואלה". בעל דוקטורט במדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן. החל משנת 1996 שימש בוחבוט ככתב "מעריב" בנגב לענייני פלילים ומשפט. בהמשך שימש כעורך המקומון "זמן הנגב". במקביל ושימש ככתב תחקירים למוסף "סופשבוע" של "מעריב". בשנת 2003 החל לשמש ככתב הצבאי של "nrg" ובשנת 2006 ככתב הצבאי של "מעריב". במקביל הגיש תוכניות אקטואליה ברדיו דרום. בשנת 2011 מונה לכתב הצבאי של אתר "וואלה". אמיר סיקר בהרחבה את תחקירי מבצע חומת מגן, מבצע ימי תשובה עליו פרסם תחקיר עצמאי בשני פרקים, מבצע קשת בענן, ומבצע פרשי הפלדה. עוד סיקר בהרחבה את ביצוע תוכנית ההתנתקות והיה בג'יפ האחרון שיצא מרצועת עזה עם מפקד החטיבה המרכזית אל"ם מוטי כידור שסגר את השער בקצה ציר כיסופים. מאוחר יותר סיקר את מבצע גשמי קיץ, מלחמת לבנון השנייה, ומבצע עופרת יצוקה במהלכו הצטרף לכוחות הלוחמים בפיקודו של מח"ט חטיבת הצנחנים הרצי הלוי. בשנת 2012 סיקר בהרחבה את מבצע עמוד ענן, מבצע שובו אחים לאיתור שלושת הנערים החטופים וליווה את כוחות היחידה המיוחדת מגלן. בראשית מבצע צוק איתן הצטרף למפקד חטיבת הנח"ל אורי גורדין בבית חנון שבצפון רצועת עזה וחשף את הפעילות הצבאית של החמאס בחסות מתקנים רגישים. אמיר ידוע ככתב ופרשן שמרבה לסייר בשטחים ולאורך גבולות המדינה אך גם מתעמק בסיקור האימונים של צה"ל, תיאוריות צבאיות, המטה הכללי של צה"ל, יחידות עלית, מודיעין ומבצעים חשאיים. אמיר מתמחה בקהילת המודיעין הישראלית (שב"כ, המוסד ואמ"ן), מבצעים מיוחדים, יחידות עלית, היסטוריה צבאית, חדשנות צבאית, פיקוד העורף ותקשורת במצבי חירום (crisis communication), תעשיות ביטחוניות ומערכות נשק. לבוחבוט תואר ראשון בתקשורת ממכללת ספיר ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן במסלול תזה אותו סיים בהצטיינות. המחקר בתזה ערך השוואה בין המודיעין של מלחמת לבנון ה-2 למבצע עופרת יצוקה. בוחבוט קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן על מחקרו בנושא: ”קבלת החלטות ביחסי דרג מדיני-צבאי: מדיניות הסיכול הממוקד של מדינת ישראל במאבק בטרור הפלסטיני”. בין השנים 2017–2021 היה חלק ממאבק ציבורי להעברת בסיסי מודיעין מהמרכז לנגב והקמת קריית המודיעין של אגף המודיעין בצה"ל בצומת ליקית בנגב חרף התנגדות בכירים בצמרת צה"ל ופוליטיקאים. אמיר הוא נכדו של מאיר בוחבוט ממנהיגי העדה המרוקאית בבאר-שבע בשנות החמישים והשישים, מקים בית הכנסת מגן דוד, ומייסד, בהתנדבות מלאה, מרכז טהרה וקבורה לפי קו ההלכה הספרדי. יעקב כץ ואמיר בוחבוט, "קוסמי הנשק", כנרת זמורה ביתן, 2017 אמיר בוחבוט‏, לא חמאס ולא פתח - הכוח שמניע את דור המחבלים החדש, באתר וואלה, 17 במרץ 2016 אמיר בוחבוט‏, הפיוט ברבאט מתח חוט בין זיכרון משפחתי ממרוקו והסכם ביטחוני היסטורי, באתר וואלה, 26 בנובמבר 2021 אמיר בוחבוט, אמל"ח העתיד? גלנט הנחה לפתח נשק מסוג שאף אחד לא מכיר ושאין כמוהו בעולם, באתר וואלה, 12 במאי 2024 אמיר בוחבוט מצטרף לוואלה!, באתר וואלה, 12 ביולי 2011
קרל ארנשטיין

קרל ארנשטיין (בגרמנית: Carl Ehrenstein;‏ 9 בספטמבר 1892 – 10 בינואר 1971), היה סופר, משורר ומתרגם יהודי-אוסטרי. קרל נולד בווינה ב-1892. הוא אחיו הצעיר של אלברט ארנשטיין. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד כלכלה במכללה בעיר הולדתו. הוא עבד במספר חברות ביטוח ובנקים. במקביל, בהשראת אחיו אלברט כתב טקסטים ספרותיים. בתיווכו של אחיו פרסם ארנשטיין את הפרסום הראשון שלו "Klagen eines Knaben" ("תלונותיו של נער") אצל המו"ל קורט וולף בלייפציג. בימי מלחמת העולם הראשונה ארנשטיין העמיד פנים שאיבד את שפיותו, וכך שוחרר משירות בצבא האוסטרו-הונגרי. במהלך שנות העשרים גר ארנשטיין בברלין ועבד כמבקר תרבות בעיתון מקומי בשם "Die Welt am Abend" ("העולם בערב"). באותו הזמן החל ארנשטיין לתרגם טקסטים מאנגלית לגרמנית, וחיפש אחר מו"לים גרמנים שיפרסמו תרגומים של ספרות אנגלית לגרמנית. בינואר 1928 נסע ארנשטיין ללונדון כדי למצוא ספרים אנגליים שיוכל לתרגם לגרמנית. הביקור התארך וארנשטיין נשאר בלונדון. בזמן שהותו בלונדון עבד ארנשטיין עם מו"לים אנגליים, קרא ספרים רבים וכתב עליהם ביקורות, וכך סייע להחלטה האם לתרגם את הספרים. הוא אף החל לחבר שירים באנגלית, אך לא הוציאם לאור. בשנת 1933 נפל לידיו ספרו של המחבר הגרמני הנס פאלאדה, ממנו התלהב ארנשטיין. בשנים שלאחר מכן כתב ביקורות חיוביות על ספריו של פאלאדה ואף התכתב איתו באופן שוטף, כך למעשה הכניס ארנשטיין את כתביו של פאלאדה לקהל הבריטי. ארנשטיין נפטר בלונדון בשנת 1970. 1913. Klagen eines Knaben. 1921. Bitte um Liebe. מדיה וקבצים בנושא קרל ארנשטיין בוויקישיתוף מידע על קרל ארנשטיין בקטלוג הספרייה הלאומית ארכיון קרל ארנשטיין, בספרייה הלאומית סטפן ליט, קרל ארנשטיין: סופר אקספרסיוניסטי, מבקר תרבות וסוכן ספרות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 31.12.2019 מגוון פריטים על קרל ארנשטיין באתר הספרייה הלאומית עופר אדרת, מכתבים של הנס פאלאדה נמצאו בירושלים, באתר הארץ, 28 בפברואר 2011 כתבי קרל ארנשטיין בפרויקט גוטנברג (באנגלית) קרל ארנשטיין (1892-1971), דף שער בספרייה הלאומית
ארמדיל שעיר האנדים

ארמדיל שעיר האנדים (שם מדעי: Chaetophractus nationi) הוא סוג של ארמדיל דרום אמריקאי מהסוג ארמדיל שעיר, שחי בהרי האנדים בבוליביה, צ'ילה, פרו וצפון ארגנטינה. הוא חיית יום מתבודדת. ניזון מפרוקי-רגליים, בעיקר נמלים וטרמיטים. מדיה וקבצים בנושא ארמדיל שעיר האנדים בוויקישיתוף ארמדיל שעיר האנדים, באתר ITIS (באנגלית) ארמדיל שעיר האנדים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארמדיל שעיר האנדים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארמדיל שעיר האנדים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין

קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא מין בסוג קפה שגדל בהרים הכחולים של ג'מייקה. הקפה ידוע בטעמו העדין ובחוסר המרירות שלו. בעשורים האחרונים, צבר המוניטין של הקפה תאוצה והביקוש לו גדל ובכך הפך לאחד מהיקרים והנחשקים ביותר בעולם. למעלה מ-80% מכלל הקפה מיוצא ליפן שם יש קהילה של צרכני קפה שמוכנה להשקיע בהשגת סוגי קפה משובחים ואקזוטיים. פולי הקפה משמשים גם להכנת ליקר הקפה "טיה מריה". קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא כינוי מקור ורק קפה שמוכר על ידי מועצת תעשיית הקפה של ג'מייקה יכול לקבל את תו הקפה ולסמן את מוצריו כקפה ג'מייקה בלו מאונטיין. ההרים הכחולים ממוקמים בין הבירה קינגסטון בדרום המדינה ולבין פורט אנטוניו אשר בצפונה. ההרים מתנשאים לגובה 2,300 מטרים (7,500 רגל), והם בין רכסי ההרים הגבוהים ביותר בקריביים. האקלים באזור קר, ערפילי ועתיר גשמים. האדמה באזור עשירה ובעלת ניקוז מצוין, שילוב שנחשב לאידיאלי לגידול קפה. בשל הביקוש הרב לקפה, הסדירה ממשלת ג'מייקה את תעשיית הקפה המקומית בכל האמור באילו סוגי קפה יכולים לשאת כינוי מקור של קפה ג'מייקה בלו מאונטן. בהגדרה רחבה, רק קפה שנקטף במחוזות סיינט אנדרו, סיינט תומאס, פורטלנד, סיינט מארי יכול להחשב לקפה בלו מאונטן. באופן מסורתי, רק קפה שגדל באזור פסגות ההרים, בגובה של בין 3,000 ל-5,000 רגל (1,700 מטרים) נקרא קפה ג'מייקה בלו מאונטן. קפה שגדל בגבהים בין 1,500 ל-3,000 רגל (910 מטרים) נקראים ג'מייקה היי מאונטיין וקפה שגדל בגבהים הנמוכים מ-1,500 רגל (460 מטרים) נקראים ג'מייקה סוּפּרים או ג'מייקה לואו מאונטיין. ההרים הגבוהים מ-5,500 רגל הם יערות שמורים ועל כן לא מגדלים בהם קפה. אתר האינטרנט הרשמי של קפה ג'מייקה בלו מאונטיין
פירסון

האם התכוונתם ל... אגון פירסון – סטטיסטיקאי בריטי, בנו של קרל פירסון, על שמו הלמה של ניימן-פירסון אלארד פירסון – היסטוריון הולנדי, על שמו מוזיאון אלארד פירסון אמה פירסון – שחקנית אנגלייה אפריל פירסון – שחקנית אנגלייה ג'וליה פירסון – מראשי השירות החשאי של ארצות הברית ג'סי פירסון – שחקן אמריקאי לסטר פירסון – דיפלומט קנדי ניל פירסון – שחקן אנגלי סאלי פירסון – אתלטית אוסטרלית קייט פירסון – זמרת אמריקאית קרל פירסון – מתמטיקאי אנגלי, על שמו מתאם פירסון פירסון (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית משנת 2019
קסנוסייד

קסנוסייד הוא הספר השלישי בסאגת "המשחק של אנדר", שנכתבה על ידי אורסון סקוט קארד, המתרחשת בעולם בדיוני. המילה Xenocide באנגלית היא הלחם של xénos) ξένος) - זר (ביוונית) ו-cide - רוצח (מקורה במילה הלטינית cida). הספר מהווה המשך ישיר ל"קול למתים", ועלילתו מתמקדת בניסיונותיו של אנדרו וויגין ומשפחתו למנוע את השמדתו של כוכב הלכת לוזיטניה ותושביו, בני האדם, הבאגים והפקיניוס - תושביו התבוניים הנוספים של הכוכב. עלילת הספר מתמקדת לסירוגין בפלנטת "דרך", בה מתגוררת צעירה ושמה צ'ינג ג'או (מילולית - "מבריקה להפליא"), אשר מאמינה כי האלים בפלנטה מדריכים אותה, ובכוכב הלכת לוזיטניה, שבו וירוס הדסקולדה הקטלני מאיים להגיע לכוכבים אחרים ולהרוג את כל צורות החיים עליהם. הספר רווי דילמות מוסריות, והדמויות בו מייצגות פנים שונים בתודעה האנושית - צדדים שונים לדילמות. קסנוסייד, באתר OCLC (באנגלית) קסנוסייד, באתר אופוס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמדיל מצטנף דרומי

ארמדיל מצטנף דרומי (שם מדעי: Tolypeutes matacus), ידוע גם בשם ארמדיל שלוש-חגורות דרומי, הוא מין דרום אמריקאי של ארמדיל מהסוג ארמדיל מצטנף. הוא חי בארגנטינה, דרום-מערב ברזיל, פרגוואי ובוליביה בגבהים של עד 770 מטר מעל פני הים. הארמדיל המצטנף הדרומי והארמדיל המצטנף הצפוני, הם המינים היחידים של ארמדיל שיכולים להתקפל לכדור מושלם למטרות הגנה עצמית. שלוש החגורות שלו מאפשרות לו מספיק גמישות על מנת להצמיד את הראש והזנב שלו, מה שמאפשר לו להגן על הגפיים שלו, על העיניים האף והאזניים מטורפים. השריון שלו בנוי מקרטין, אותו חומר ממנו עשויות ציפורניים של בני אדם. הצבע שלהם הוא חום-צהבהב. הם בין הארמדילים הקטנים יותר, עם אורך של 22–27 סנטימטרים (8.7–10.6 אינץ') ומשקל של 1.0–1.6 קילוגרם (2.2–3.5 ליברות). בניגוד לרוב הארמדילים הם לא חופרים מחילות ולא מותאמים לחיים במחילות, אך לעיתים הם משתמשים במחילות נטושות של דוב נמלים ענק. לארמדיל המצטנף יש לשון ארוכה ודביקה דמוית קשית, שמאפשרת לו לאסוף ולאכול מגוון רחב של חרקים וחסרי חוליות אחרים, בעיקר נמלים וטרמיטים. הם אוכלים לעיתים גם שורשים, פירות וירקות. האיום העיקרי עליו הוא הרס סביבת המחיה שלו, מישורים יבשים, למטרות חקלאות, ולכידה ומכירה כחיית מחמד או כמזון. מדיה וקבצים בנושא ארמדיל מצטנף דרומי בוויקישיתוף ארמדיל מצטנף דרומי, באתר ITIS (באנגלית) ארמדיל מצטנף דרומי, באתר NCBI (באנגלית) ארמדיל מצטנף דרומי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארמדיל מצטנף דרומי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארמדיל מצטנף דרומי, באתר GBIF (באנגלית) ארמדיל מצטנף דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברואר

האם התכוונתם ל... דייוויד ברואר (Brower) - סביבתן, מייסד ארגוני איכות הסביבה רבים קורי ברואר (Brewer) - כדורסלן אמריקאי רוני ברואר (Brewer) - כדורסלן אמריקאי בראואר ברוור ברויאר