גרנד טורס

גרנד טורס הוא הכינוי למרוצי האופניים המקצועיים הגדולים באירופה, אשר אורך כל אחד מהם הוא כ-3 שבועות. ישנם שלושה גרנד טורים: בחודש מאי - איטליה"ג'ירו ד'איטליה" (הטור האיטלקי). בחודש יולי - צרפת"טור דה פראנס" (הטור הצרפתי). בחודש ספטמבר - ספרד"וואלטה אספניה" (הטור הספרדי). כל שלושת המרוצים הם מרוצים מפרכים, הכוללים קטעים הרריים קשים וקטעים מישוריים ארוכים. הם מושכים קהל רב מכל ארצות העולם, ובעיקר מאירופה. מרוצים אלה משודרים בטלוויזיה גם מחוץ למדינות בהם הם נערכים ומנצחי המרוצים זוכים לכבוד רב. הטור דה פרנס הוא הוותיק מכולם (נערך לראשונה ב־1903), אחריו הג׳ירו ד׳איטליה (1909) ולבסוף הוואלטה דאספניה (1935). המרוצים הם מרוצי גברים, כאשר רק לאחרונה נוספו מרוצים מקבילים לנשים, אף כי אלה קצרים יותר הן מבחינת זמן המרוץ והן מבחינת אורך המסלול היומי (הטור דה פרנס פמס ב־2022 והוואלטה פמנינה ב־2023). כללית, כל אחד משלושת המרוצים נמשך 3 שבועות ובכלל זה שני ימי מנוחה. נהוג לפתוח כל מרוץ במדינה שכנה, וזאת כדי לקרב מדינות שכנות לרוח המרוץ. המרוצים כוללים כמה סוגים של מסלולים או שלבים: נגד השעון (אישי או קבוצתי) שבו כל פרט (או קבוצה) רוכבים באופן עצמאי לאורך מסלול קבוע, במטרה להשיג את הזמן האישי (או הקבוצתי) הטוב ביותר. המנצחים במסלול זה הם אלה המשיגים את הזמן הקצר ביותר. אורכם של מסלולים אלה אינו עולה בדרך כלל על 50 ק״מ, ולרוב הם נעים בין 10 ל־30 ק״מ. שלבים המוגדרים כמישוריים, שבהם באופן מובהק בק״מ האחרונים המסלול מישורי, ובכך ניתנת הזדמנות לרוכבים המוגדרים כמאיצים הזדמנות לנצח שלב. בקטעי הסיום גוברת התאוצה ורוכבים מפתחים מהירויות העשויות לעלות על 70 קמ״ש. למאיץ הטוב ביותר נשמרת חולצת רכיבה מיוחדת (בצבע ירוק בטור דה פרנס). שלבים המוגדרים כהרריים, שבהם עשויות להופיע מספר פסגות לאורך המסלול, והשיא (אם כי זה לא תנאי) הוא בסיום השלב בעלייה מתישה. מסלולים אלה מתאימים לרוכבים המוגדרים כמטפסים, המגיעים להשגים מרשימים בטיפוס. למטפס הטוב ביותר, היינו הרוכב שמצליח לעלות ראשון לפסגות הגבוהות, נשמרת חולצת רכיבה מיוחדת (חולצה המנוקדת אדום בטור דה פרנס). מסלולי ״ביניים״ הכוללים תערובת של קטעי טיפוס וקטעים מישוריים. למעט הקטעים נגד השעון, אורך המסלולים נע בממוצע בין 150 ל־250 ק״מ. מנתון זה נובע שבמהלך גרנד טור, עובר כל רוכב מרחק המתקרב ל-5,000 ק״מ ב-3 שבועות! כל רוכבי הטורים רוכבים במסגרת קבוצות, כשכל קבוצה מורכבת מכ- 8 רוכבים. הרכיבה הקבוצתית מהווה יתרון גדול שכן היא מאפשרת שיתוף פעולה ותמיכה בעת הרכיבה. למשל, ישנם רוכבים ייעודיים שתפקידם להוביל מים ומזון מהרכב המלווה לחברי הקבוצה. לאחרונה, פחתה חשיבותם של אלה, כי לאורך המסלול מוצבים נציגי קבוצות המספקים מים ומזון לרוכבים תוך כדי רכיבה. דוגמה נוספת היא ליצור שורת רוכבים התומכת ומושכת את הרוכב הראשי בקבוצה, היינו אותו רוכב המיועד לניצחון בשלב או בטור כולו. הקבוצות המשתתפות נבחרות על ידי וועדה מארגנת. לרוב נבחרות קבוצות הצוברות נקודות זיכוי רבות במהלך השנה, ונותרים מספר מקומות לקבוצות מקומיות ולמה שמכונה wild card. הניצחון האישי בטור הוא בעל משמעות גבוהה גם לקבוצה. לדוגמה, הקבוצה ימבו-ויסמה (החל מ־2024, ויסמה ליס-א-בייק; שם הקבוצה נגזר ישירות משם התומכים/מאמצים) זכתה למוניטין גבוה ב־2023 לאחר ששלושה רוכבים שלה נצחו, כל אחד בנפרד, את שלוש הטורים: פרימוש רוגליץ׳ את הוואלטה, יונאס וינגגור את הטור, וספ קוס את הוואלטה, ובכך הפכה לקבוצה היחידה לנצח את כל שלושת הגרנד טורים באותה שנה. מנצח התחרות הראשית נקבע על פי ה״דרוג האישי הכללי״ (individual general classification), הנקבע על פי סך הזמן הכללי של רוכב, כולל זמני בונוס על ניצחונות בקטעים בודדים. כאמור לעיל, ישנם גם דירוגים נוספים: המאיץ הטוב ביותר, המטפס הטוב ביותר, הרוכב הצעיר הטוב ביותר והמנצח בקטע שנערך באותו יום. ישנם מספר רוכבים שנצחו מספר דירוגים באותו טור, לדוגמה טאדיי פוגצ'אר שניצח בטור דה פראנס ב־2020 וב- 2021 וזכה גם בחולצת הרוכב הצעיר (חולצה לבנה) ובחולצת המטפס (חולצה מנוקדת) בשנתיים אלה. נדיר למצוא רוכבים שרכבו בכל 3 הטורים במהלך אותה שנה. יותר מצוי למצוא מאיצים שהחלו לרכב בשלוש הטורים כדי לנצח מספר קטעי מאוץ ולפרוש בטרם מגיע הטור לקטעיו הקשים ביותר. למשל, מארק קוונדיש, רוכב אנגלי, שניצח את מספר הקטעים הגדול ביותר בטור דה פראנס (35 קטעים, שיא שהשלים ב־2024), לרוב לא נהג לרכב טור עד סופו. במשך השנים, רק כ־34 רוכבים סיימו את כל שלוש הגרנד טורים באותה שנה. אף רוכב אופניים לא ניצח בכל שלושת הגרנד טורס בשנה קלנדרית אחת. רק שבעה רוכבים ניצחו בכל שלושת הגרנד טורס במהלך הקריירה שלהם: צרפת ז'אק אנקטיל: 5 בטור דה פראנס (1957, 1961, 1962, 1963, 1964), 2 בג'ירו (1960, 1964), 1 בוואלטה (1963) ספרד אלברטו קונטדור: 2 בטור דה פראנס (2007, 2009), 1 בג'ירו (2008), 1 בוואלטה (2008), ניצח גם בטור דה פראנס 2010 אבל הניצחון נפסל איטליה פליצ'ה ג'ימונדי: 1 בטור דה פראנס (1965), 3 בג'ירו (1967, 1969, 1976), 1 בוואלטה (1968) צרפת ברנאר אינו: 5 בטור דה פראנס (1978, 1979, 1981, 1982, 1985), 3 בג'ירו (1980, 1982, 1985), 2 בוואלטה (1978, 1983) בלגיה אדי מרקס: 5 בטור דה פראנס (1969, 1970, 1971, 1972, 1974), 5 בג'ירו (1968, 1970, 1972, 1973, 1974), 1 בוואלטה (1973) איטליה וינצ'נצו ניבאלי: 1 בטור דה פראנס (2014), 2 בג'ירו (2013, 2016), 1 בוואלטה (2010) בריטניה כריסטופר פרום: 4 בטור דה פראנס (2013, 2015, 2016, 2017), 1 בג'ירו (2018), 2 בוואלטה (2017, 2012). שלושה רוכבים בלבד ניצחו שלבים בכל אחד משלושת הגרנד טורס בשנה קלנדרית אחת: ספרד מיגל פובלט: 1956 איטליה פיירינו באפי: 1958 איטליה אלסנדרו פטאקי: 2003 תשעה רוכבים השיגו "דאבל" של ניצחון בשני גרנד טורס בשנה קלנדרית אחת. שמונה ניצחו בטור דה פראנס ובג'ירו ד'איטליה בשנה קלנדרית: איטליה פאוסטו קופי: 1949, 1952 צרפת ז'אק אנקטיל: 1964 בלגיה אדי מרקס: 1970, 1972, 1974 צרפת ברנאר אינו: 1982, 1985 אירלנד סטפן רוש: 1987 ספרד מיגל אינדוראין: 1992, 1993 איטליה מרקו פנטאני: 1998 סלובניה טאדיי פוגאצ׳אר: 2024 שניים משבעת רוכבים אלו, ורוכב נוסף הצליחו לנצח בדאבל של הטור דה פראנס והוואלטה אספניה בשנה קלנדרית: צרפת ז'אק אנקטיל: 1963 צרפת ברנאר אינו: 1978 בריטניה כריסטופר פרום: 2017 שלושה השיגו דאבל של הוואלטה והג'ירו בשנה קלנדרית: בלגיה אדי מרקס: 1973 איטליה ג'ובאני בטאלין: 1981 ספרד אלברטו קונטדור: 2008 22 רוכבים בלבד ניצחו בשניים או יותר גרנד טורס במהלך הקריירה שלהם. להלן רשימת כל הרוכבים שניצחו ביותר מגרנד טור אחד בקריירות שלהם. הרשימה לא כוללת רוכבים שניצחו יותר מפעם אחת באותו גרנד טור, לדוגמה, לואיזון בובה שניצח בטור דה פראנס שלוש פעמים אך לא ניצח גרנד טור אחר. ז'אק אנקטיל: הטור ב-1957, הג'ירו ב-1960, הטור ב-1961, הטור ב-1962, הטור והוואלטה ב-1963, הטור והג'ירו ב-1964 ג'ינו ברטלי: הג'ירו ב-1936, הג'ירו ב-1937, הטור ב-1938, בג'ירו ב-1946, הטור ב-1948 ג'ובאני בטאלין: הג'ירו והוואלטה ב-1981 אלברטו קונטדור: הטור ב-2007, הג'ירו והוואלטה ב-2008, הטור ב-2009 וב-2010 פאוסטו קופי: הג'ירו ב-1940, הג'ירו ב-1947, הטור והג'ירו ב-1949, הטור והג'ירו ב-1952, הג'ירו ב-1953 פדרו דלגאדו: הוואלטה ב-1985, הטור ב-1988, הוואלטה ב-1989 לורן פיניון: הטור ב-1983, הטור ב-1984, הג'ירו ב-1989 צ'ארלי גול: הג'ירו ב-1956, הטור ב-1958, הג'ירו ב-1959 פליצ'ה ג'ימונדי: הטור ב-1965, הג'ירו ב-1967, הוואלטה ב-1968, הג'ירו ב-1969, הג'ירו ב-1976 ברנאר אינו: הטור והוואלטה ב-1978, הטור ב-1979, הג'ירו ב-1980, הטור ב-1981, הטור והג'ירו ב-1982, הוואלטה ב-1983, הטור והג'ירו ב-1985 מיגל אינדוראין: הטור ב-1991, הטור והג'ירו ב-1992, הטור והג'ירו ב-1993, הטור ב-1994, הטור ב-1995 יאן ינסן: הוואלטה ב-1967, הטור ב-1968 הוגו קובלט: הג'ירו ב-1950, הטור ב-1951 אדי מרקס: הג'ירו ב-1968, הטור ב-1969, הטור והג'ירו ב-1970, הטור ב-1971, הטור והג'ירו ב-1972, הטור והוואלטה ב-1973, הטור והג'ירו ב-1974 גסטון מנצ'יני: הג'ירו ב-1957, הטור ב-1960 לואיס אוקניה: הוואלטה ב-1970, הטור ב-1973 מרקו פנטאני: הטור והג'ירו ב-1998 רוז'ה פיניון: הטור ב-1967, הוואלטה ב-1969 סטפן רוץ': הטור והג'ירו ב-1987 טוני רומינגר: הוואלטה ב-1992, הוואלטה ב-1993, הוואלטה ב-1994, הג'ירו ב-1995 יאן אולריך: הטור ב-1997, הוואלטה ב-1999 יופ זוטמלק: הוואלטה ב-1979, הטור ב-1980 דניס מנצ'וב: הוואלטה ב-2007, הג'ירו ב-2009 כתר משולש (אופניים) מדיה וקבצים בנושא גרנד טורס בוויקישיתוף במקור ניצח חואן קובו, אך ב-2019 הזכייה הועברה לפרום לאחר שהתגלה כי השתמש בסמי מרץ