laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נורנה שאמס

נורנה שאמס (באורדו: نورینا شمس; נולדה ב-18 ביוני 1997) היא שחקנית סקווש פקיסטנית מקצוענית ופעילה אקטיביסטית. שאמס נולדה ב-18 ביוני 1997 בטימרגארה, שבצפון-מערב פקיסטן. היא גייסה את הכסף כדי לקנות את מחבט הסקווש הראשון שלה ונעליים על ידי מכירת קריקטורות פרי עטה לעיתון מקומי. בזמן המלחמה בצפון-מערב פקיסטן, נפגע ביתה פעמיים. בגיל 15 התחפשה לבן כדי לשחק קריקט, ושיחקה במשך שנה שלמה בנבחרת הנוער הלאומית, ולאחר שזהותה נחשפה, בנבחרת הבנות. כעבר זמן קצר בנבחרת הקריקט, היא החליפה כיוון לסקווש. שאמס מדורגת במקום 125 בעולם ורביעית בפקיסטן בסקווש (נכון ל-2018), על ידי פדרציית הסקווש העולמית. היא מאומנת על ידי מונוואר זמאן, שהזאד מוהיבאללה חאן, אדיל חאן, וטאריק חאן. בענפי הספורט השונים בהם שיחקה, זכתה שאמס במדליות רבות. שאמס נמנתה ברשימת 100 נשים מעוררות השראה של Paparazzi Magazine ב-2016. היא הייתה ברשימת 50 הנשים המשפיעות של פקיסטן ב-2016 ונרשמה בין 24 הדמויות מעוררות ההשראה של פקיסטן ב-2016 על ידי ה-UNDP. היא השתתפה בקליפ הווידאו "BEAT ME" של UNWOMEN, אשר יצא כחלק מקמפיין 16 ימי אקטיביזם נגד אלימות מבוססת-מגדר ב-2016, והוענק לה אחרי זה "תליון הכרה" מטעם ממשלת פקיסטן. שאמס פועלת נגד הטרדות מיניות בספורט, ובאופן ספציפי נגד הטרדה של נשים מוסלמיות בספורט ברחבי העולם. היא העביר TEDxTalk ב-2016 בנושא. שאמס זכתה בפרס גול ג'י ארט מספר פעמים. היא אלופת הדיבייט של פקיסטן שלוש פעמים. שאמס הוזמנה על ידי קרן מלאלה לנאום בפני ועידת האו"ם לסטטוס נשים ב-2017, תוך התמקדות בהעצמה כלכלית של נשים. "8 Pakistani women you and the world should know about, Peace, Achievement". PEACE (באנגלית אמריקאית). 2015-10-06. אורכב מ-המקור ב-2020-06-11. Gubuan, Mara. "Shirzanan.org - Noorena Shams: Team Player and Patriot". shirzanan.org (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-04-02. "2015 Ramble Page 1: Women's Cricket on the Web". www.womenscricket.net. Gubuan, Mara. "Shirzanan.org - Noorena Shams: Team Player and Patriot". shirzanan.org (באנגלית בריטית). "Noorena Shams - Professional Squash Association". psaworldtour.com (באנגלית). "Noorena Shams - Professional Squash Association". psaworldtour.com (באנגלית). "I just voted for Noorena shams in The News Women Power 50, cast your vote and make your voices heard!". women.thenews.com.pk. "NoreenaShams | NHDR 2015". National Human Development Report 2015 Pakistan (באנגלית אמריקאית). 2016-02-04. אורכב מ-המקור ב-2018-08-05. Last Minute Studio (2017-01-23), Noorena Shams #BeatMe At Squash | UN Women Pakistan "Athlete Ally and Shirzanan Publish Open Letter Demanding FIBA Overturn its Hijab Ban - Athlete Ally". Athlete Ally (באנגלית אמריקאית). 2017-01-25. "8 Pakistani women you and the world should know about, Peace, Achievement". PEACE (באנגלית אמריקאית). 2015-10-06. אורכב מ-המקור ב-2020-06-11. TEDx Talks (2016-06-21), Are you ready to live for Pakistan? | Noorena Shams | TEDxPIEAS, נבדק ב-2017-04-02 TEDx Talks (2016-06-21), Are you ready to live for Pakistan? | Noorena Shams | TEDxPIEAS "This 19-year-old Pakistani sportswoman's staggering experiences captivate UN - The Express Tribune". The Express Tribune (באנגלית אמריקאית). 2017-03-31. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נורנה שאמס".
מוחמד מיאן סומרו

מוחמד מיאן סומרו (בסינדית: محمد میاں سومرو; ‏ נולד ב-19 באוגוסט 1950) הוא פוליטיקאי ובנקאי פקיסטני שכיהן כיושב ראש הסנאט של פקיסטן בין השנים 2003 – 2008. סומרו הוא בן למשפחה רבת השפעה ממחוז סינד שהייתה פעילה בפוליטיקה הלאומית החל משנת 1923. אביו, אחמד מיאן סומרו, היה סגן יושב הראש של האספה המחוזית של מערב פקיסטן וחבר הסנאט והיה פעיל בהקמת מערכת הוועדות של הסנאט. סומרו הוא גם נכדו של פוליטיקאי, ח'אן בהדור חג'י מולה בוקס סומרו. הוא שימש כממלא מקום ראש ממשלת פקיסטן מנובמבר 2007 ועד לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו בפברואר 2008 וכן כממלא מקום נשיא פקיסטן לאחר התפטרותו של פרבז מושארף באוגוסט 2008, בשני המקרים בתוקף תפקידו כיושב ראש הסנאט. סומרו הוא בנקאי בעל הכרה בינלאומית ובתוקף זה שימש במגוון משרות בכירות הן בארצו והן מחוצה לה בארגונים לאומיים ובינלאומיים. בין שאר המוסדות בהם עבד נמנים: בנק אוף אמריקה, הבנק הבינלאומי של תימן, בנק פייסל האסלאמי של בחריין, בנק MCB הפקיסטני, בנק זראי טרקיאטי (לשעבר, הבנק לפיתוח חקלאי של פקיסטן), הבנק הלאומי של פקיסטן ועוד. סומרו זכה להכרה רבה על הישגיו במהלך עבודתו בארגונים אלו. הוא גם היה פעיל מאוד בהקמת מערכת המיקרו אשראי בפקיסטן. הוא גם חבר במועצת המנהלים של חברת בת של רויאל דאטש של הפקיסטנית. תפקידו הציבורי הראשון של סומרו היה מושל מחוז סינד, תפקיד בו הוא כיהן החל ממאי 2000. בדצמבר 2002 הוא התפטר מתפקידו והתמודד בבחירות לסנאט. בפברואר 2003 הוא נבחר לסנאט ובמרץ אותה שנה הוא נבחר כיושב ראש הסנאט. בנובמבר 2007, לאחר התפטרותו של ראש ממשלת פקיסטן, שווכת עזיז, שימש סומרו כממלא מקומו עד לעריכת הבחירות הכלליות בפברואר 2008 והשבעתו במרץ של ראש הממשלה החדש, יוסוף רזא גילאני. באוגוסט 2008, עם התפטרותו של נשיא פקיסטן פרבז מושארף, הפך סומרו באופן אוטומטי, כמתחייב בחוקת פקיסטן, לממלא מקומו. החוקה מחייבת לקיים בחירות לנשיא לא יאוחר מחודש לאחר התפטרותו של הנשיא הקודם. לפיכך, ב-9 בספטמבר אותה שנה הושבע הנשיא הנבחר אסיף עלי זרדארי במקומו של סומרו. מאז פרישתו מהחיים הפוליטיים משמש סומרו כחבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה למנהל ולטכנולוגיה בלאהור. מדיה וקבצים בנושא מוחמד מיאן סומרו בוויקישיתוף DAWN.com "Soomro heads interim govt: Inamul Haq, Ishrat Hussain, Salman Taseer, Nisar Memon, Pir of Taunsa Sharif among ministers" "Soomro takes oath as Pakistan's caretaker PM", Xinhua (chinadaily.com.cn), 16 November 2007.
מחלף יקנעם

מחלף יקנעם הוא מחלף הממוקם בכניסה ליקנעם עילית. הוא מפגיש בין הכבישים 6 ו-722. המחלף נפתח לתנועה ב-14 בנובמבר 2018. המחלף נבנה במסגרת מיזם הארכת כביש 6 לצפון במקטע מחלף אליקים–מחלף סומך. עם פתיחתו, כביש 6 התארך צפונה עד מחלף העמקים, ומאוחר יותר נפתח קטע נוסף שממשיך עד מחלף סומך. המחלף צמוד להר הכרמל ולאזור התעשייה של יקנעם עילית. המחלף מורכב משני חלקים: חלקו המרכזי הוא מיזוגו של כביש 722 לתוך כביש 6 וחלקו השני הוא החיבור של כביש 722 בצומת מרומזר עם רחוב כרמל ביקנעם. המגיעים מדרום (בכביש 6) יכולים להמשיך לכביש 722 לכיוון יקנעם או להמשיך בכביש 6 על רמפת עליה לגשר מעל רחוב הכרמל, דרך מנהרות יקנעם אל מחלף תל קשיש. המגיעים מכביש 722 עוברים במעבר תת-קרקעי מתחת לכביש 6 ומשתלבים בו במסלול האצה. קטעים 3+7 – מחזון למציאות – סקירה תמציתית, באתר (כביש חוצה ישראל) ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי בנין–דנמרק

יחסי בנין–דנמרק הם יחסי החוץ בין רפובליקת בנין לבין ממלכת דנמרק. בנין מחזיקה שגרירות בקופנהגן (מאז 2005), בעוד שדנמרק אינה מיוצגת בבנין כלל, השגרירות של דנמרק בבורקינה פאסו אמונה על בנין. בשנת 2017, סיוע הפיתוח הדני בבנין הסתכם בסך מעל 236 מיליון כתר דני (36 מיליון דולר אמריקאי). דנמרק היא אחת מתורמות הסיוע הגדולות ביותר בבנין. בשנת 2011, סך ההשקעות הדניות בבנין הסתכמו ב-60 מיליון דולר. המטרה העיקרית בסיוע הדני היא הפחתת העוני בבנין. סיוע הפיתוח הדני בבנין החל ב-1969. בין השנים 1969 ל-1992, סיוע הדני התמקד בפיתוח הפרויקטים שעוסקים במים ובחשמל. בשנת 1978, בהכוונת האו"ם, דנמרק ובנין הביעו רצון לחזק את שיתוף הפעולה ואת היחסים הלבביים בין המדינות. במסגרת הגברת היחסים הכלכליים בין המדינות, דנמרק הסכימה להלוות לבנין 50 מיליון כתר דני. בפברואר 1992, דנמרק העניקה לבנין סיוע כספי בשווי 100 מיליון כתר דני. דנמרק העניקה מספר רב של סיועים שמסתכמים במעל 171 מיליון כתר דני במגזר החקלאות ו-198.5 מיליון כנר דני במגזר החינוך בבנין. סוכנות הפיתוח הדנית הבינלאומית והבנק העולמי סייעו לפיתוח מגזר המנגנון בבנין. ביולי 2011, דנמרק העניקה לבנין סיוע הומניטרי בשווי 300,000 כתר דני עבור אנשים שנפגעו מהשיטפונות במדינה. אתר השגרירות של בנין בדנמרק EMBASSY OF BENIN IN COPENHAGEN, DENMARK Welcome to Benin Embassy in Copenhagen, ‏2011-07-19 Udviklingspolitik - Den danske ambassade Benin, ‏2008-05-30 יחסי השותפות בין בנין לבין דנמרק Ministère de l'Economie et des Finances, ‏2012-04-25 דנמרק ובנין Uddannelse - Den danske ambassade Benin, ‏2007-07-19
רוסיה הקרימינלית

רוסיה הקרימינלית או רוסיה הפלילית (ברוסית: Криминальная Россия) הוא שמה של תוכנית טלוויזיה רוסית, המהווה סדרת סרטי תעודה על העולם הפשע של ברית המועצות ורוסיה וכוללת תחקירים על הנושא. התוכנית שודרה תחילה ברשת NTV לפני שעברה לערוצי טלוויזיה רוסיים אחרים ושודרה מ-24 ביוני 1995 עד 25 בנובמבר 2014. הסדרה עובדה לגרסה לטבית ברשת TV5 Riga שהפיקה את התוכנית "לטביה הקרימינלית". הרעיון של התוכנית שייך למפיק האמריקאי דוד גמבורג, שהיה לו ניסיון עם כוכבים הוליוודיים כגון ארנולד שוורצנגר, דולף לונדגרן ורובין ויליאמס. לאחר שעבר לרוסיה, הוא הזמין את ההנהלה של ערוץ NTV לנהל ניסוי וליצור שבעה פרקים של "רוסיה הקרימינלית", במשך חצי שעה כל אחד. על פי זיכרונותיו של גמבורג, הוא "לא ציפה שזה יהיה כל כך מוצלח ושהעבודה תימשך כל כך הרבה שנים". בין הפרקים של רוסיה הקרימינלית היו על רוצחים סדרתיים כמו אנדריי צ'יקטילו, סרגיי גולובקין, סרגיי ריאחובסקי, אלכסנדר ספסיבצב, ולדימיר מוחנקין, סרגיי שיפילוב, מקסים פטרוב, אך גם על אירועים כמו המלחמה הקרימינלית בטוליאטי, המלחמה הקרימינלית בקסימוב, חטיפות ילדים, על ארגון הפשע סלונובסקאיה ארגון הפשע וליקולוקסקאיה, ארגון הפשע נובוקוזנצקאיה וארגון הפשע נחודקינסקאיה, אודות לב סבנקוב, ולדימיר לוין והרוצח השכיר אלכסנדר סולוניק. החל מעונת 2009 יצא התוכנית בשם "כרוניקות קרימינליות" בערוץ הראשון. בין הפרקים החדשים שיצאו היו על ארגון הפשע סלונובסקאיה, אודות סרגיי טקאץ'. החל מעונת 2014 יצא התוכנית בשם "רוסיה הקרימינלית. התרה" בערוץ TV Center. בין הפרקים החדשים שיצאו היו על המלחמה הקרימינלית בקסימוב, אודות ויאצ'סלב איוואנקוב, אלכסנדר סולוניק, ולדימיר מוחנקין ומקסים פטרוב. "רוסיה הקרימינלית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוסיה הקרימינלית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עמוד בערוץ TV Center (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוויזיית השדה השביעית של הלופטוואפה

דיוויזיית השדה של הלופטוואפה השביעית (בגרמנית: 7. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-9 באוקטובר 1942, והועמדה תחת פיקוד וולף פון בידרמן. ב-12 בדצמבר 1942 הוכנסה הדיוויזיה לפעולה בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות דון, ולחמה עימה במבצע סערת חורף. הדיוויזיה ספגה אבדות קשות, ובמרץ 1943 הושמדה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-15. וולף פון בידרמן (9 באוקטובר 1942 - 28 בנובמבר 1942) אוגוסט קלסנר (28 בנובמבר 1942 - 3 בינואר 1943) ויליבאלד ספאנג (3 בינואר 1943 - פברואר 1943) דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-7 באתר www.ww2
חופת מיין

חופת מיין (על שם האזור הגאוגרפי שסביבות נהר המיין בגרמניה, נקראת גם חופה דמיין) היא טקס חופה שהיה נהוג ביהדות אשכנז, בנוסף לטקס החופה הרגיל. בעוד שבטקס הנישואים המוכר כיום מברכים ברכת חתנים פעם אחת לפני הסעודה (במהלך טקס החופה), במסכת סופרים מובא מנהג לברך ברכת חתנים בבוקר ובערב, קודם הסעודה. מנהג זה הגיע ככל הנראה כדי לצאת ידי השיטות שסוברות שאין לברך ברכת חתנים קודם החופה, ושתי החופות היו שתי צורות של חופות לצאת ידי כל השיטות. המנהג לקיים שתי חופות נמשך בתקופת הגאונים והראשונים. בתשובות הגאונים מרב שר שלום גאון, נאמר שגם ברכת החתנים נאמרת בבוקר, ואף שבע ברכות, וכן הובא בספר תניא רבתי. במחזור ויטרי ובספר האורה מחו על המנהג. בשו"ת גינת ורדים ניתן למצוא סימוכין למנהג. במקומות בהם היה נהוג טקס זה, היה הוא עיקר מעשה הנישואין, וטקס החופה השני היה לקידושין. לקיחת הכלה בידה, הוא הקנין של החופה, על פי דברי התלמוד "מסירתה זו היא כניסת לחופה". לפני תפילת שחרית של יום החתונה, הולכים המשתתפים בטקס לבית אבי החתן ומלווים את החתן לחצר בית הכנסת או לפתח אולם החתונה. הרב מוליך את החתן למקום החופה, כשהמשתתפים מלווים את החתן בלפידי אש תוך כדי שירה. הרב מושיב את החתן על ספסל, כשבינתיים הולכים לבית הכלה להביאה למקום החופה. הכלה הולכת עם חברותיה ומלוותיה, כשפניה מכוסות בבד, ושתי השושבינות מוליכות אותה. בבוא הכלה, מעמיד הרב את החתן ומוליכו לקבל את פני הכלה, כשלצידם הולכים כמה מחשובי הקהל. החתן הושיט את ידו לכלה, בעוד הרב אוחז בידו, והזוג מתיישב על הספסל. הציבור משליך חיטים על הזוג וקורא לעברם: "פרו ורבו". הזוג יושב יחד על הספסל. לאחר זמן קצר השושבינות מחזירות את הכלה לביתה, והחתן הולך לבית הכנסת לתפילת שחרית, כשהקהל והילדים מובילים אותו. בשונה ממנהגי הראשונים, בחופת מיין לא ברכו ברכת חתנים וברכת נישואין במהלך חופת הבוקר, אלא רק בחופה ובקידושין בערב. סימוכין למנהג זה, נמצא בהגהות מרדכי, שניתן להקדים את החופה לקידושין, ולכן בברכת החתנים חותמים "על ידי חופה וקידושין", חופה לפני קידושין. מנהגים דומים ניתן למצוא בתוספות המביאים מנהג שמוליכים את הכלה לבית החתן בבוקר יום החופה. ובתקופות מאוחרות יותר, בפולין נהגו לבוא בבוקר יום החופה לכסות את פני הכלה. בעקבות חורבן קהילות גרמניה והגירת רוב יהודי גרמניה לארצות הברית וישראל, פסקו רוב יוצאי גרמניה מלערוך חופת מיין (כמו גם מנהגים נוספים). אולם, מעטים מיוצאי גרמניה ממשיכים גם כיום נוהגות לערוך את טקס חופת מיין, ואף מציבים את הדבר כתנאי לשידוך עם ילדיהם. בנימין שלמה המבורגר, "שתי חופות ביום הנישואין" ו"חופת מיין", בתוך שרשי מנהג אשכנז ד, מכון מורשת אשכנז, בני ברק תשס"ד, עמ' 463–583. בשפה הגרמנית ובספרות רבנית של יהדות אשכנז נפוץ השימוש בשם הנהר מיין לזיהוי האזור המטרופוליטני (ריין-מיין), כמו פרנקפורט דמיין, ובקיצור: פפדַ"ם, המנהג החל באזור גאוגרפי זה, ולכך נקרא על שמו פרק יט', הלכה י"א. תשובה קיז' סימן צ' מחזור ויטרי סימן תפח, האורה 171-180. או"ח כלל א, סימן כה. ראו גם בספר כיסא אליהו סימן ח אות ג, שחולק עליו. כתובות, סימן קלב כתובות יז, א בד"ה ת"ר דרישה יו"ד סימן שמב סעיף א, ואהע"ז סעיף סה א, ב"ח אהע"ז סימן סא, בית שמואל נה ה.
רכס ואפאק

רכס ואפאק (באנגלית: Wapack Range) המכונה גם רכס פאק מונאדנוק (באנגלית: Pack Monadnock Range) הוא רכס הרים שאורכו 32 קילומטרים המצוי בדרום מדינת ניו המפשייר, וסמוך לגבול המדינה עם מדינת מסצ'וסטס שבצפון-מזרח ארצות הברית.  הרכס ידוע בנופים הנשקפים ממנו, ופסגותיו החשופות (שגובהן נע בין 550 ל-700 מטרים מעל פני הים) מהן ניתן לראות את הנוף. שטח הרכס 1,056 קמ"ר, כאשר 95% משטחו של הרכס מצוי בניו המפשייר, ו-5% מצוי במסצ'וסטס. שביל ואפאק, אחד משבילי ההליכה הראשונים בארצות הברית, עובר על הרכס (אורכו של השביל 35 קילומטרים). רכס ואפאק הוא גם קצהו הצפונית של שביל מידסטייט שאורכו 140 קילומטרים.   הרכס, שכיוונו צפון-דרום, מורכב מסלעי צפחה וקוורציט מותמרים. הרכס ממוקם בין העיירות ניו איפסוויץ', טמפל, שרון, פטרבורו, וגרינפילד שבניו המפשייר, לעיירות אשברנהאם ואשבי שבמסצ'וסטס.  הפסגות העיקריות ברכס הן הר ואטאטיק, הר פראט, הר ניו איפסוויץ', הר בארט, הר קידר, הר טמפל, הר פאק מונאדנוק, והר פאק מונאדנוק הצפוני. חלקים ניכרים משטחו של הרכס הם פארקים מדינתיים, יערות מדינתיים, או שמורות טבע. הפארק המדינתי מילר - הפארק המדינתי הראשון של ניו המפשייר, ממוקם על הר פאק מונאדנוק.  אגודה לשימור הרכס - "אגודת חברי ואפאק" נוסדה בשנת 1980, במטרה לשמור על שביל ואפאק. אתר חברי ואפאק רכס ואפאק באתר peakbagger מפת שביל ואפאק תצלום לוויין של רכס ואפאק מידע גאוגרפי גובה ממוצע 531 מטרים ההיסטוריה של אגודת חברי ואפאק
אביעד דגן

אביעד דגן רייס (נולד בשנת 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף אשר שימש כראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית. קודם לכן כיהן כמפקד בסיס חצרים בחיל האוויר הישראלי. מיועד לתפקיד ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר. אביעד דגן נולד בשנת 1973. למד בתיכון אמי"ת בר-אילן שברמת גן. התגייס לצה"ל ב-1991 וביוני 1993 סיים קורס טיס מס' 128 במגמת נווטי קרב. שירת בטייסת 105 ("העקרב") והיה אחראי על קליטת טילי חנית זהב בטייסת. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1998. בשירות המילואים שירת בטייסת 105 ובצוות ההקמה של טייסת 119 ("העטלף") כטייסת מטוסי F-16I סופה. דגן היה שותף להקמת שלוש חברות הזנק בתחום הסלולר והמידע. ב-2001 מונה למנהל מוצר בחברת StoreAge. ב-2004 היה ממקימי החברה שפיתחה את יישומון החנייה פנגו. ב-2005 התגייס מחדש לשירות הקבע. הוא שימש סמ"ט א' בטייסת 253 ("הנגב"), השתתף בגיחת התקיפה הראשונה של מטוסי F-16I "סופה" ובתקיפת הכור הגרעיני בסוריה. שירת כראש מדור עומק במחלקת המבצעים של החיל. ב-2009 מונה לנציג חיל האוויר בפיקוד הצפון ושירת כראש צוות צפון ביחידה לשיתוף פעולה בחיל האוויר. בשנים 2010 – 2013 שימש מפקד טייסת 201, "האחת", טייסת מטוסי F-16I "סופה". כמפקד הטייסת הוביל אותה בתקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק שבסוריה, התקיפה הראשונה של חיל האוויר בסוריה במסגרת המערכה בין המלחמות. ב-2013 מונה למפקד היחידה לשיתוף פעולה וב-2014 מונה לראש מחלקת השתתפות במטה חיל האוויר. בדצמבר 2015 מונה למפקדו הראשון של המטה המבצעי למודיעין ואש בפיקוד הצפון. באוגוסט 2018 מונה למפקד בסיס חצרים. הוא פיקד על הבסיס במהלך מבצע שומר החומות ואף השתתף בגיחת הפצצה ברצועת עזה. באוגוסט 2021 סיים את תפקידו. בספטמבר 2021 מונה לראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב. תפקיד אותו סיים בספטמבר 2023. במלחמת חרבות ברזל לחם דגן כנווט קרב בטייסת 201 והשתתף בהתגוננות מפני המתקפה האיראנית על ישראל באפריל. ב-29 באוגוסט 2024 הוענקו לדגן דרגות אלוף לקראת כניסתו לתפקיד ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר. דגן בעל תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי. נשוי לרונית ואב לארבעה. מדיה וקבצים בנושא אביעד דגן בוויקישיתוף בילי פרנקל, עשיתי שינוי: הקמתי את פנגו וחזרתי לצה"ל, באתר ynet, 6 במאי 2014 אילי פארי, ‏מפקד בסיס חצרים: תא"ל אביעד דגן, באתר חיל האוויר הישראלי, 6 באוגוסט 2018 יוסי יהושוע, נכנס לחניית המפקד, באתר "ידיעות אחרונות", 8 באוגוסט 2017 אמיר בוחבוט‏, מפקד בסיס חצרים: "הריסת רבי קומות בעזה זו פעולה כירורגית, אין עוד צבא שיודע לעשות זאת", באתר וואלה, 29 במאי 2021 בקצב גבוה ותנועה מתמדת, באתר חיל האוויר הישראלי, 2021 בילי פרנקל, עשיתי שינוי: הקמתי את פנגו וחזרתי לצה"ל, באתר ynet, 6 במאי 2014 אמיר בוחבוט‏, כשחיזבאללה יהפוך ל"מרגרינה נמסה": הקצין ששולט על מכונת המלחמה הצפונית, באתר וואלה, 15 ביוני 2017 איה אינגל וגילי שגיא, ‏מיוחד: ראיון עם מפקד בסיס חצרים, באתר חיל האוויר הישראלי, 17 במאי 2021 תא"ל גיא דוידסון נכנס לתפקידו כמפקד בסיס חיל האוויר "חצרים", באתר צה"ל, 30 באוגוסט 2021 תת-אלוף אביעד דגן נכנס לתפקיד ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית, באתר צה"ל, 1 באוקטובר 2021 דובר צה"ל, דרגות אלוף הוענקו לתת-אלוף אביעד דגן רייס, באתר את"צ, ‏29 באוגוסט 2024
הדיוויזיה ה-91 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-91 (בגרמנית: 91. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-15 בינואר 1944, והועמדה תחת פיקוד ברונו אורטלר. במרץ 1944 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה מוטסת, וזמן קצר לאחר מכן היא הוצבה בנורמנדי. ב-6 ביוני 1944 צנחו בשטח הדיוויזיה לוחמי הדיוויזיה המוטסת ה-101, ובמהלך הקרבות נהרג מפקד הדיוויזיה וילהלם פאליי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בנורמנדי, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה. בנובמבר אותה שנה הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם עד מהרה שונה שמה לדיוויזיה ה-344. ברונו אורטנר (15 בינואר 1944 - 25 באפריל 1944) וילהלם פאליי (25 באפריל 1944 - 6 ביוני 1944) ברנהרד קלוסטרקמפר (6 ביוני 1944 - 10 ביוני 1944) אויגן קניג (10 ביוני 1944 - 10 באוגוסט 1944) הדיוויזיה ה-91 באתר lexikon-der-wehrmacht
דויד מתאוס

דויד מתאוס רמאחו (בספרדית: David Mateos Ramajo; נולד ב-22 באפריל 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם. מתאוס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ריאל מדריד, אליה הצטרף בגיל 12. בעונת 2007/2008 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, ובינואר 2010 נקרא לראשונה לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון. לאחר מינויו של ז'וזה מוריניו לאימון הקבוצה, חתם מתאוס על חוזה מקצועי במועדון. ב-23 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 4–0 על אייאקס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. ב-29 בינואר 2011 הושאל מתאוס לא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה. בקיץ 2011 הושאל לריאל סרגוסה, וב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית. בעונת 2012/2013 חזר מתאוס לקבוצת המילואים של ריאל מדריד, וב-2 בספטמבר 2013 עזב את המועדון וחתם בפרצווארוש מליגת העל ההונגרית. ב-29 ביולי 2015 חתם מתאוס באורלנדו סיטי מה-MLS, וב-3 במרץ 2017 שוחרר מהקבוצה. לקראת עונת 2017/2018 חזר מתאוס לספרד וחתם בריאל מורסיה. ב-30 ביולי 2018 הגיע מתאוס לישראל וחתם בהפועל חדרה מליגת העל. ב-27 ביוני 2019 חתם בהפועל רעננה. ב-21 ביולי 2020 חתם מתאוס בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית. ב-15 באפריל 2022 חתם בגואנגשי פינגואו האילאו מהליגה הסינית הראשונה. מדיה וקבצים בנושא דויד מתאוס בוויקישיתוף דויד מתאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דויד מתאוס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דויד מתאוס, באתר Transfermarkt דויד מתאוס, באתר Soccerway דויד מתאוס, באתר BDFutbol דויד מתאוס, באתר WorldFootball.net דויד מתאוס, באתר FootballDatabase.eu יגאל גולדשטיין, ‏הבלם דויד מתאוס חתם לעונה אחת בהפועל חדרה, באתר ערוץ הספורט, 15 באוגוסט 2018 גיל לוין, ‏רעננה מתחזקת: דיויין נאה ומתיאוס חתמו, באתר ערוץ הספורט, 27 ביוני 2019 מיכאל וייסרמן, דויד מתאוס חתם בהפועל אום אל פאחם באתר דאבל פס, 21 ביולי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קייטי הופקינס

קייטי הופקינס (באנגלית: Katie Olivia Hopkins;‏ נולדה ב-13 בפברואר 1975) היא אשת מדיה בריטית, מגישת תוכניות רדיו ומנחת טלוויזיה, זוכת פרס ארגון הנשים הבריטי בקולנוע ובטלוויזיה. בעלת טור בעיתון הבריטי סאן והחל מ-2015 גם באתר האינטרנט של הדיילי מייל. הואשמה בגזענות על ידי עיתונאים, קבוצת אינטרס ופוליטיקאים על דעותיה בנושא מהגרים. תפקידה כפרזנטורית של תחנת הרדיו LBC הופסק ב-2017 בשל "ציוצים" בטוויטר בנוגע לפיגועים שאירעו במנצ'סטר. ב-2018 הצטרפה לאתר המדיה הקנדי The Rebel Media. הופקינס התבטאה מספר פעמים על רצח עם של אנשים לבנים. ידועה כאוהדת ישראל, אף על פי שהיו גם מי שהאשימוה באנטישמיות. בינואר 2020 חברת טוויטר השעתה את פעילותה של הופקינס ברשת החברתית, לה היו מעל למיליון עוקבים, בטיעון שהיא מפיצה שנאה. הופקינס נולדה ב-13 בפברואר 1975 בברנסטייפל, דבון - מחוז בדרום-מערב אנגליה. אביה היה מהנדס חשמל ואמה כספרית בבנק. בילדותה גדלה בבידפורד ולמדה בבית ספר קתולי. הופקינס המשיכה ללמוד כלכלה באוניברסיטת אקסטר ואת סופי השבוע שלה בילתה באקדמיה לקצינים של חיל המודיעין של הצבא הבריטי. היא השלימה את הכשרתה הצבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, אך סבלה מאפילפסיה במהלך קורס הסיום, ולכן לא זכתה למינוי. במקום, היא הצטרפה לחברה לייעוץ עסקי במנהטן עד 2005, ובספטמבר 2006 הצטרפה למשרד המטאורולוגיה הבריטי בתור יועצת מיתוג עולמי. ערך מורחב – המתמחה בזמן שהייתה בתקופת הניסיון במשרד המטאורולוגיה, הופקינס השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "המתמחה" של דונלד טראמפ בגרסה הבריטית בשנת 2006. באותה העונה, הפרס היה משרה תחת איש העסקים אלאן שוגר בשכר של 100,000 פאונד. להופקינס הוצעה התמודדות בתוכנית הגמר, אך היא סרבה. הפרק זכה לרייטינג של 6.2 מיליון איש. הופקינס השתתפה בתוכניות מציאות נוספות כגון: אני סלבריטי, תוציאו אותי מכאן והאח הגדול - סלבריטי, שם סיימה במקום השני. הופקינס הופיעה בתוכניות פאנל וקומדיה רבות כגון "The Friday Night Project", "Loose Women", "Reality Bites". ב-2015 הנחתה תוכנית אירוח בטלוויזיה "If Katie Hopkins Ruled the World" ברשת TLC. במסגרת התוכנית צולמו שבעה פרקים ולאחריהם היא בוטלה עקב נתוני מדרג נמוכים. הופקינס נישאה לראשונה בספטמבר 2004 לדמיאן מק'קיני - נחת בריטי, להם נולדו שתי בנות. נישאה בשנית למארק קרוס ב-2010, חתונתם צולמה לתוכנית המציאות ארבע חתונות. הופקינס סבלה מאפילפסיה חריפה שהתפרצה בשנות העשרה המאוחרות שלה. ב-2016 עברה ניתוח בו הוסרו חלקים ממוחה כדי למנוע את התקפי האפילפסיה. מדיה וקבצים בנושא קייטי הופקינס בוויקישיתוף קייטי הופקינס, ברשת החברתית פייסבוק קייטי הופקינס, ברשת החברתית אינסטגרם קייטי הופקינס, סרטונים בערוץ היוטיוב חגית גינזבורג, ‏לא שוקלת מילים: קייטי הופקינס ממשיכה להטיח רפש בכולם, באתר מעריב אונליין, 6 בינואר 2015 מערכת וואלה! NEWS‏, השמינה 25 ק"ג כדי להוכיח ששמנים הם עצלנים, באתר וואלה, 21 בינואר 2015 מערכת ישראל היום, מנחת הרדיו הבריטית הוזהרה: "את יותר מדי פרו-ישראלית", באתר ישראל היום, 15 במרץ 2018 על הקו עם דליק ווליניץ, טור ב"סאן" הבריטי מעורר סערה: "המהגרים הם כמו ג'וקים" - לונדון אנדרגראונד, באתר הארץ, 25 באפריל 2015 "20 מיליון בריטים כמוני תומכים בישראל": העיתונאית שנלחמת בתקשורת הבריטית, ראיון לכאן 11, באתר יוטיוב. The-race-war-preppers-behind-south-africas-white-genocide-meme Katie Hopkins' Twitter account suspended, באתר האינדפנדנט, ‏30 בינואר 2020 (באנגלית).
פרס אוסקר להישגים מיוחדים

פרס אוסקר להישגים מיוחדים (באנגלית: Special Achievement Academy Award) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע להישגים התורמים באופן יוצא דופן לסרט קולנוע, אשר לא מוענק בגינם פרס באף אחת מקטגוריות הפרסים הקבועות של האקדמיה. בשנות ה-70 וה-80 הוענק הפרס כמעט מדי שנה, אך מאז 1990 הוא חולק פעמיים בלבד – בשנת 1995 לג'ון לאסיטר (צעצוע של סיפור) ובשנת 2017 לאלחנדרו גונסלס איניאריטו (Flesh and Sand). הפרס חולק לראשונה בטקס פרסי אוסקר ה-45 אשר נערך בשנת 1973 (בו הוענקו פרסים לסרטים שיצאו בשנת 1972). החל משנת 2009 מוענק הפרס במהלך טקס פרסי הנאמנים ("Governors Awards") בו מחולקים גם פרס אוסקר לשם כבוד, הפרס לזכר אירווינג תלברג ופרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית. האקדמיה האמריקאית לקולנוע, האתר הרשמי אתר טקס האוסקר פרס אוסקר במסד הנתונים IMDb