laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוסטפא מוראר

מוסטפא מוראר (مصطفى مرار) (28 בפברואר 1929[דרוש מקור] - 14 בדצמבר 2021) היה סופר פלסטיני, ערבי-ישראלי. לאורך יותר מ-70 שנה הוא חיבר יצירות שמתארות את חיי הכפר הפלסטיני הטיפוסי בכלל ואת כפרו שלו במיוחד. נולד בכפר ג'לג'וליה למשפחה שעובדת באדמה והתחיל את לימודיו היסודיים ב"חדר" שבכפר והשלים אותם ב"כפר ג'מאל". את לימודיו העל יסודיים סיים בהצטיינות בכפר קלקיליה. לאחר מכן, הוא הוכרח לחזור לכפר כדי לעזור להוריו באדמה, ועבד במחנות המנדט הבריטי. ב-1948, נפגע מפיצוץ ואיבד את רגלו, וטופל בעיר שכם עד 1949. בחזרתו לכפר מצא שרוב המורים בבתי הספר של הכפר עזבו את עבודתם וזה פתח בפניו דרך לעולם הכתיבה שבו הוא השלים את דרכו עד למותו. שייח הכפר בזמנו ביקש ממנו ללמד בבית הספר וזה נתן לו את האופציה להשלים את לימודיו האקדמיים. ב-1952 הוא התחיל את לימודיו בבית ספר להכשרת מורים ביפו ואת הלימודים האקדמיים הגבוהים עשה באוניברסיטת בר-אילן. ב 1975 סיים תואר ראשון בלשון וספרות ערבית ובמדעי המדינה. לאחר לימודיו נתמנה מנהל בית-הספר היסודי ע"ש אר-ראזי בג'לג'וליה. במשך עבודתו כמורה ומנהל בכפר התחיל לגלות את אהבתו לעולם הילד והתחיל להביע אהבה זו בסיפורים שהוא כתב. בין השנים 1958-1956 ערך והגיש את תוכניות פינת-הנוער בקול ישראל בערבית והשתתף בהכנת המשדרים לבתי-הספר. הוא יצא לפנסיה בשנת 1982. סיפורי מוסטפא מוראר התמקדו בחיי הכפר הערבי ופער הדורות והמעמדות והשינויים שחלו בחברה הערבית. סיפורו הראשון נדפס ב-1952 בשבועון "חקיקת אלאמר". נפטר ב-14 בדצמבר 2021. אלכיימה אלמת'קובה, (1970) - 14 סיפורים דרך הייסורים , (1970) קלאדת אלאפעא, (1972) אבני פי אלג'אמעה, (1972) ג'נאזת אלשייטאן, (1972) חימארונא ובריטניה, (1972) דמע ורמאד, (1972) אלשארע אלטויל, (1972) התאנים והשטנים, (1974, 3 מהדורות) - סיפורי ילדים בשבח הצדק, האמת ואהבת הזולת למרות הערפל, (1976. פרס הוועד הבינדתי) - סיפור קצר בשבח אחוות העמים והעדות ריחאנה, נסיכת הבוסתנים ,(1978, פרס המועצה לתרבות ואמנות) - מחזה לילדים שהוצג 100 פעמים איאם בלאדנא, (1983) כיתאב אלת'ורה, (1987) אלמשרוע, (1987) אלקונבולה אלשרקיה, (1988) סלסלת אוראק מטרוד אל-חלואני, (1997) ועוד קובצי סיפורים למבוגרים. מסיפוריו תורגמו לעברית על ידי חנה עמית- כוכבי, טוביה שמוש (בתוך "סיפורים ערביים", 1972), מרדכי טביב, מחמוד עבאסי (בתוך "מפגש", 1965 - 1966) ואליהו אגסי. סיפורו "אבו עודה" נכלל באנתולוגיה העברית לנוער "כולם בסנדלים" (1973). מדיה וקבצים בנושא מוסטפא מוראר בוויקישיתוף מוסטפא מוראר באתר "ים הספר"
מסינג

האם התכוונתם ל... אוקו מסינג – אתנולוג ובלשן אסטוני גיל מסינג – יועץ תקשורת ישראלי דברה מסינג – שחקנית יהודייה אמריקאית דני מסנג – מוזיקאי ישראלי וולף מסינג – מדיום פולני סובייטי
שירלי בות'

שירלי בות' (באנגלית: Shirley Booth;‏ 30 באוגוסט 1898 – 16 באוקטובר 1992) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1952 על הופעתה בסרט "שובי שבא הקטנה". היא זכתה בנוסף בשני פרסי אמי, ובשלושה פרסי טוני. בות' נולדה בשם מריג'ו פורד בברוקלין, ניו יורק לוורג'יניה ולאלברט ג'יימס. החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בשם תלמה בות' פורד בברודוויי והתגלתה לראשונה בשנת 1949 במחזה "Goodbye, My Fancy" בתפקיד עליו זכתה בפרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בות' זכתה להצלחה מסחררת בשנת 1950 כאשר הופיעה במחזה של ויליאם אינג' "שובי שבא הקטנה" בתפקיד לולה דילייני בעבורו זכתה בפרס טוני שני, הפעם לתפקיד הראשי. בשנת 1952 נסעה בות' להוליווד כדי לשחק בגרסה הקולנועית של דניאל מאן למחזה. בסרט שהיה לראשון שלה כשחקנית קולנוע היא חזרה על תפקיד לולה דילייני וקטפה את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ואת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן. בות' הייתה לשחקנית הראשונה שזוכה בפרס האוסקר ובפרס טוני על אותו תפקיד. בשנה שלאחר מכן זכתה בות' בפרס טוני שלישי בקריירה על הופעתה במחזה של ארתור לורנטס "The Time of the Cuckoo". בות' לא מינפה את זכייתה באוסקר לכדי קריירה קולנועית ענפה, והופיעה לאחר מכן בשלושה סרטים בלבד: "אודות גברת לסלי" בתפקיד גברת ויויאן לסלי עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר, "השדכנית" בתפקיד השדכנית דולי גלאגר לוי ו-"Hot Spell" לצידם של אנתוני קווין ושירלי מקליין. בשנות ה-60 שיחקה בות' בסיטקום "Hazel" בתפקיד עוזרת הבית הייזל בורק עליו זכתה בשני פרסי אמי. בכך נכנסה בות' לרשימה אקסקלוסיבית של שחקניות שזכו בפרסי האוסקר, גלובוס הזהב, האמי והטוני. בות' נישאה בשנת 1929 לשחקן הקומי אד גרנדנר איתו היא הופיעה בתוכנית הרדיו הפופולרית "Duffy's Tavern". הם התגרשו בשנת 1942. בעלה השני היה ויליאם בייקר, והיא הייתה נשואה לו עד למותו בשנת 1951. בות' לא נישאה מאז ולא נולדו לה ילדים. בשנותיה האחרונות סבלה מעיוורון, היא נפטרה מבעיות רפואיות, בביתה שבעיירה צ'אתהאם, מסצ'וסטס, כשהיא בת 94. היא נקברה ב"בית הקברות הר חברון" שבניו ג'רזי. על שמה של בות' ישנו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. מדיה וקבצים בנושא שירלי בות' בוויקישיתוף שירלי בות', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שירלי בות', באתר AllMovie (באנגלית) שירלי בות', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שירלי בות', באתר Discogs (באנגלית) שירלי בות', באתר "Find a Grave" (באנגלית) שירלי בות', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גאנג סטאר

גאנג סטאר (באנגלית: Gang Starr) היה הרכב היפ הופ מהחוף המזרחי, שכלל את גורו ודי ג'יי פרמייר. ההרכב הוקם בבוסטון בשנת 1985 על ידי קית' אלאם (שאחר כך היה ידוע כ-MC Keithy E ולאחר מכן כגורו) ועל ידי DJ 1, 2 B-Down (ידוע גם כמייק די) יחד עם מספר מפיקים, כמו: דונלד די (Donald D), ג'יי.וי. ג'ונסון (J.V. Johnso) או DJ Mark the 45 King. ב-1987 וב-1988 גאנג סטאר הוציאה לאור שלושה סינגלים בחברת תקליטים Wild Pitch Records. ב-1989 ההרכב התפצל ורק גורו רצה להמשיך להיקרא תחת השם גאנג סטאר. גורו היה בקשר עם די ג'יי פרמייר ששלח לגורו קלטת עם ביטים. גורו אהב את הקלטת ששלח לו די ג'יי פרמייר והוא צירף אותו להרכב. באותה השנה הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם יחד, "No More Mr. Nice Guy", שכלל את הסינגל הראשון שלהם "Words I Manifest". ב-1990 ההרכב חתם בלייבל Chrysalis record. בין השנים 1990 ל-1998 ההרכב הוציא לאור ארבעה אלבומים, שקיבלו ביקורות טובות מצד המבקרים וקהל המעריצים. ב-2003 ההרכב הוציא לאור את האלבום השישי והאחרון שלהם כהרכב, "The Ownerz", שכלל מספר רחב של אומנים ידועים, כמו:סנופ דוג, פאט ג'ו, פרדי פוקס ו-.M.O.P. ב-2002 השיר "Battle" של ההרכב נכלל בפסקול של הסרט 8 מייל. השיר "Jazz Thing" של ההרכב נכלל בסרט Mo' Better Blues של ספייק לי. ב-2003 וב-2004 גורו יצא למסע הופעות יחד עם די ג'יי פרמייר. ב-2006 גורו אמר במספר ראיונות שההרכב התפרק. ב-28 בפברואר 2010, גורו קיבל דום לב ולאחר ניתוח נפל לקומה. היו שמועות שגורו התעורר מהקומה שבה הוא נמצא, אך ב-19 באפריל 2010 בגיל 48 הוא מת מסרטן. גורו הותיר לאחר מותו, את שני הוריו, שלושת אחיו ואת בנו קית' קסים. המפיק של גורו, labelmate Solar, טען שגורו התעורר מהקומה וכתב מכתב לציבור, אך די ג'יי פרמייר וחברים נוספים של גורו מז'אנר ההיפ הופ טענו שהוא מעולם לא חזר להכרה. משפחתו של גורו טענו שsolar מנע מהם להיות בקשר עם בנם בזמן שהוא היה חולה, קצת לפני שהוא עמד למות. משפחתו של גורו גם פקפקו באמיתותו של המכתב שגורו כתב לפני מותו. בריאיון לרדיו Solar, Conspiracy Worldwide טען שהוא מגן על גורו וכל מה שאמר זה נכון. הריאיון הזה עורר תגובות קיצוניות מצד קהילת ההיפ הופ וקצת הוריד את הערפל בקשר למחלוקת סביב הטענות שאמר. מדיה וקבצים בנושא גאנג סטאר בוויקישיתוף גאנג סטאר, ברשת החברתית פייסבוק גאנג סטאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גאנג סטאר, ברשת החברתית אינסטגרם גאנג סטאר, סרטונים בערוץ היוטיוב גאנג סטאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאנג סטאר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) גאנג סטאר, באתר ספוטיפיי גאנג סטאר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) גאנג סטאר, באתר Last.fm (באנגלית) גאנג סטאר, באתר AllMusic (באנגלית) גאנג סטאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) גאנג סטאר, באתר דיזר גאנג סטאר, באתר Discogs (באנגלית) גאנג סטאר, באתר Songkick (באנגלית) גאנג סטאר, באתר Genius גאנג סטאר, באתר SecondHandSongs גאנג סטאר, באתר בנדקמפ גאנג סטאר, באתר בילבורד (באנגלית) גאנג סטאר, באתר טיידל (באנגלית)
קרמן דה פטגונס

קרמן דה פטגונס (בספרדית: Carmen de Patagones) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה. העיר ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר ריו נגרו, מול העיר ויידמה, בירת פרובינציית ריו נגרו, במרחק של 937 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. העיר, ביחד עם העיר ויידמה, היא ההתיישבות העתיקה ביותר בפטגוניה, והיא הוקמה ב-22 באפריל 1779 על ידי פרנסיסקו דה ויידמה, מגלה ארצות שהוביל משלחת ספרדית ליישוב חופי פטגוניה, תחת השם נואסטרה סניורה דל קרמן (מילולית: גבירתנו של קרמן). תחילה היו הערים עיר אחת, ונקראו יחדיו קרמן דה פטגונס. תחילה נבנה מבצר בצדו הדרומי של הנהר (בוויידמה של ימינו), אך הוא נהרס תוך מספר שנים. לאחר מכן נבנה מבצר חדש בצדו הצפוני של הנהר (בקרמן דה פטגונס של ימינו), אשר החזיק מעמד זמן רב בהרבה והוא עדיין עומד כיום. העיירה גדלה, ולבסוף אנשים החלו לחזור ולהתיישב בצדו הדרומי של נהר. בשלב מסוים העיר החליטה להתפצל כשנהר ריו נגרו מהווה את הגבול ביניהן. לאחר מהפכת מאי ב-1810 (שהתחילה את מלחמת העצמאות של ארגנטינה), שימש המבצר ככלא למלוכנים שהתנגדו לתנועה לקבלת עצמאות. במהלך מלחמת ארגנטינה–ברזיל (1825–1828), העיר הפכה לבסיס הצי הארגנטינאי, לאחר שהנמל המרכזי של ארגנטינה, בשפך נהר ריו דה לה פלטה, נחסם על ידי ספינות ברזילאיות. הכוחות הברזילאים ניסו לכבוש את העיר ב-7 במרץ 1827, אך נתקלו בהתנגדות חמושה ונאלצו לסגת. בעיר מתקיים פסטיבל המנציח את התאריך הזה. בסוף שנות ה-80, תחת שלטון הנשיא ראול אלפונסין, הייתה תוכנית להעברת בירת ארגנטינה למחוז פדרלי חדש שיוקם בשטח הערים ויידמה וקרמן דה פטגונס. התוכנית אושרה בקונגרס, אך נגנזה בסופו של דבר. מדיה וקבצים בנושא קרמן דה פטגונס בוויקישיתוף
טירת אגסקוב

טירת אגסקוב (בדנית: Egeskov Slot, נהגה:אייסקואו) היא טירה הנמצאת בדרום האי פין, דנמרק. זוהי טירת המים שנשתמרה בצורה הטובה ביותר באירופה מתקופת הרנסאנס. טירת אגסקוב נבנתה על ידי פרנדס ברוקנהוס (Frands Brockenhuus) בשנת 1554, קודם לכן הייתה במקום חוה חקלאית המתוארכת למאה ה-15. בעקבות תקופת אי השקט של "מאבק הרוזנים" (בדנית Grevens fejde) ומלחמת האזרחים של המעבר לרפורמציה הפרוטסטנטית, מרבית אנשי האצולה הדנית בנו את בתיהם כמבצרים. הטירה ממוקמת בתוך אגם קטן שעומקו המרבי מגיע ל-5 מטרים. במקור, הכניסה היחידה אליו הייתה בעזרת גשר מתרומם. לפי האגדה, נדרש יער שלם של אלונים כדי לבנות את היסודות, ומכאן שמה של הטירה, אגסקוב, שפירושה "יער אלונים". הטירה בנויה משני בניינים המחוברים בעזרת חומה כפולה ועבה, המאפשרת למגנים עליה לנטוש בית אחד ולהמשיך להילחם מהבית השני. החומה הכפולה בעובי מטר ומכילה באר וגרמי מדרגות נסתרים. המגנים יכלו להתקיף את שורות האויב משני מגדלים פינתיים עגולים. הגנות אחרות מימי הביניים כוללים חרכי ירי, משיקולי ותחנות עגינה לארטילריה. הטירה בנויה על גזעי אלון התקועים בקרקע ומשמשים יסודות. הלבנים מהם בנויה הטירה הם לבנים גדולות מהרגיל שנקראו לעיתים "לבני נזירים". המגדלים החרוטיים בנויים מסדרת פנלים נפרדים. המבנה מכיל דגם של מערכת ביוב ראשונית, מהראשונות שנעשה בהם שימוש באירופה, בעלת פירים אנכיים לפסולת. החומה העבה כוללת בתוכה באר, שניתן להגיע אליו ממטבח המשרתים בחלק המזרחי של הבניין. הטירה מכילה תיבת ברזל מסיבית מתחילת המאה ה-16, שהגיעה מטירת הבדהולם, שהייתה שייכת בעבר לאחוזת אגסקוב, שנמצאת כ-10 ק"מ מערבית לטירה. בתוך הטירה נמצאים ציורי שמן רבים כולל ציור גדול באולם הראשי שבקומה הראשונה של האדמירל הדני נילס ג'ואל, שהביס את הכוחות השוודים בקרב על מפרץ קוגה בשנת 1677. מבט חיצוני על הטירה מבט צידי על הטירה מבט חיצוני על הטירה מבט חיצוני על הטירה מדיה וקבצים בנושא טירת אגסקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת אגסקוב האתר הרשמי בדנית
אייסטיין אור

אייסטיין אור (בנורווגית: Øystein Ore;‏ 7 באוקטובר 1899, אוסלו (אז כריסטיאניה) - 13 באוגוסט 1968, אוסלו) היה מתמטיקאי נורווגי-אמריקאי, על שמו נקרא מספר אור. אור למד באוניברסיטת אוסלו בין השנים 1918–1922, וקיבל תואר דוקטור בשנת 1924, על עבודת דוקטורט בשם "Zur Theorie der algebraischen Körper" ("התאוריה של השדות האלגבריים"). לאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטת גטינגן, שם למד והושפע עמוקות מגישתה של אמי נתר שלימדה שם אלגברה מופשטת. ב-1925 הפך לעוזר מחקר באוניברסיטת אוסלו. המתמטיקאי האמריקני ג'יימס פִּירְפּוֹנְט (באנגלית: Pierpont) מאוניברסיטת ייל נסע בשנת 1926 לאירופה במטרה להרחיב את שורות סגל האוניברסיטה במתמטיקאים. אור התקבל לתפקיד, והחל לעבוד באוניברסיטה בשנת 1927 כעוזר פרופסור, ובמהרה הפך לפרופסור חבר, ושנה לאחר מכן לפרופסור מן המניין. ב-1931 מונה לפרופסור שטרלינג (Sterling, דרגת הפרופסורה הגבוהה ביותר באוניברסיטת ייל), תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-1968. אור היה חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וממייסדי החברה האקונומטרית (Econometric Society) העוסקת בהקשרים של כלכלה, מתמטיקה וסטטיסטיקה. נודע בעיקר בזכות עבודותיו בתורת הגרפים, כמו גם בתחומים רבים נוספים. בין תלמידיו המפורסמים ניתן למנות את גרייס הופר שפועלה בתחום המחשוב זכה להכרה בינלאומית, ומרשל הול (Hall), מחשובי המתמטיקאים בתחום תורת הגרפים והקומבינטוריקה. עסק יחד עם גארט בירקהוף בסריג והפך לאחד מהמומחים הבולטים בנושא זה. בנוסף להיותו מתמטיקאי מוכשר, עסק אור גם בהיסטוריה של המתמטיקה, וכתב ביוגרפיות של מתמטיקאים כמו ג'ירולמו קרדאנו ונילס הנריק אבל. מדיה וקבצים בנושא אייסטיין אור בוויקישיתוף אייסטיין אור, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אייסטיין אור, באתר MacTutor (באנגלית) אייסטיין אור, באתר Semantic Scholar אייסטיין אור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Theme Hospital

Theme Hospital (נקרא גם בעברית: בית חולים) הוא משחק סימולציה למחשב מבית Bullfrog וחברת EA Games אשר שווק לראשונה בשנת 1997 ובו השחקן בונה ומתפעל בית חולים. המשחק זכה להצלחה רבה ונמכר ב-4 מיליון עותקים ברחבי העולם. המשחק נחשב למוצלח יותר מ-Theme Park שקדם לו, ועדיין ניתן למצוא אותו באתרים של משחקי נוסטלגיה. מטרת המשחק היא לנהל את בית החולים בפן הפיננסי, כוח האדם והציוד. על בית החולים לאבחן את המחלה מבין מגוון מחלות אפשריות כמו "hyperlangue" (בעלי לשון גדולה), "בלתי נראים", "סינדרום המלך" (אנשים שחושבים שהם אלביס פרסלי) וכדומה. במשחק 12 שלבים, ובכל שלב נדרש לבנות מהתחלה את בית החולים, ככל שמתקדמים בשלבים ישנן יותר מחלות אפשריות, יותר ציוד נדרש, ושטח בית החולים שתחת ניהול המשתמש גדול יותר. כדי לעבור שלב, על השחקן למלא מספר תנאים כמו העלאת המוניטין של בית החולים, הגדלת הריווחיות שלו, העלאת רמת המוסד או אחוז האנשים שנרפאו בו. בנוסף, במספר שלבים יש תנאים מיוחדים כגון, שכל הרופאים יעבדו ביעילות של מעל 80%. השחקן אינו מנהל פיזית רופא או מטופל מסוים אלא מנהל את כל בית החולים, על ידי בניית החדרים הנדרשים (אבחון, טיפול, מנוחה, שירותים, מחקר, הוראה), שכירת אנשי הצוות שיאיישו אותם וריהוט בית החולים באופן כללי. למרות זאת, ניתן להתערב בטיפול במטופל מסוים תוך כדי משחק, למשל על ידי שינוי את התור של החולים וקידום החולים הקרובים יותר למוות; ניתן לחייב פציינט לעבור טיפול מסוים גם אם האיבחון לא הסתיים; ניתן לפטר עובדים על מנת להחליפם בעובדים יעילים יותר או בעובדים זולים יותר, ועוד. כוח האדם האפשרי להעסקה מחולק לארבעה סוגים: פקידות קבלה ומיון אחיות לביצוע בדיקות כלליות וטיפולים פשוטים ונפוצים רופאים לטיפולים ואבחונים מסובכים, העוסקים גם בניהול מחקר והכשרת עמיתיהם אנשי תחזוקה האחראים לניקיון בית החולים, השקיית העציצים ותיקון המכונות הרופאים יכולים להיות מומחים באחד משלושה תחומים (פסיכולוג, מנתח או חוקר רפואי) בהם יש לו רמת ניסיון מסוימת (מרופא מתחיל ועד ליועץ), כאשר רק יועצים יכולים להכשיר רופאים אחרים. לכל אנשי הצוות קיים הפרמטר של רמת ניסיון שגורם לעבודה מהירה או יעילה יותר. בדרך כלל, ככל שרמת הניסיון גבוהה יותר כך המשכורת גבוהה יותר. המשחק יצא במקור לPC ב-1997 ושנה לאחר מכן יצאה גרסה לפלייסטיישן. בנוסף לגרסאות הרשמיות, מספר קהילות קוד פתוח פיתחו את המשחק בקוד פתוח, אולם ללא הצלחה. בשנת 2008 פרויקט קוד פתוח בשם OpenTH פיתח גרסה טובה למשחק בעיקר בשפת C++ ומעט ב-Lua תחת רישיון GNU GPL; פרויקט זה הסתיים והיום האתר מפנה לפרויקט CorsixTH. ב-2009 יצא פרויקט דומה בשם CorsixTH שאנשיו פיתחו את המשחק בעיקר ב-Lua תחת רישיון ציבורי של MIT. כדי להפעיל את המשחק נדרש דיסק התקנה מקורי או אימג' להתקנה. פרויקט זה מתוחזק באופן שוטף והגרסה האחרונה יצאה במאי 2013. פרויקט CorsixTH שימש גם לפיתוח גרסה לאנדרואיד שניתן למצוא ב-Google Play Store. ב-30 באוגוסט 2018 יצאה גרסה מחודשת למשחק שמיועדת למחשבים האישיים בשם Two Point Hospital (אנ'). גרסה זו היא למעשה חידוש של הגרסה הראשונה של המשחק שפותחהת בשיתוף פעולה עם המפיק והמעצב המקורי של המשחק הראשון. מדיה וקבצים בנושא Theme Hospital בוויקישיתוף Tow Point Hospital האתר הרשמי של משחק ההמשך בית חולים, באתר מסע אל העבר Theme Hospital, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Theme Hospital, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתר פרויקט CorsixTH
אוגוסט פאלם

אוגוסט תיאודור פאלם (August Teodor Palm‏; 5 בפברואר 1849 – 14 במרץ 1922) היה סוציאליסט שוודי, פעיל חברתי ודמות מפתח בהפצת הרעיונות הסוציאליסטיים ובבניית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה, והובלתה לכיוון רפורמיסטי. פאלם היה בנו של מורה ליד מאלמו, ממנו התייתם בגיל 10, ולאחר מכן עבר הכשרה כחייט. כשהיה בן 18 ערך מסע לימודי בדנמרק ובגרמניה שלאחריו, ב-1874 התיישב כחייט בהדרסלב בצפון שלזוויג. באותה שנה גם נישא לג'והאנה לרסון. במהלך מסעותיו בגרמניה למד וקלט את רעיונות הסוציאליזם (בעיקר כתוצאה מאיחודן של שתי המפלגות הסוציאליסטיות בגרמניה לכדי מפלגה אחת, ה-SPD ב-1875). ב-1877 גורש מגרמניה לאחר הפצת תעמולה סוציאליסטית. עד 1881 שהה בדנמרק, וב-1881 חזר לשוודיה. ב-6 בנובמבר באותה השנה, במאלמו, נאם פאלם את הנאום הסוציאליסטי הראשון בשוודיה והתחיל את מסעו הפוליטי בגטבורג ובסטוקהולם. שוודיה בסוף המאה ה-19 הייתה מדינה בעלת אחוז אוריינות גבוה כיוון שהדת הנהוגה בה היא לותרניזם (שעל-פיה על כל מאמין להיות מסוגל לקרוא את כתבי הקודש ללא תיווך) - מה שמאפשר הפצת תעמולה ורעיונות באמצעים כתובים בצורה רחבה. עם הידיעה הזאת, במרץ 1882, הקים פאלם את העיתון Folkviljan ("רצון העם"), ושימש כעורכו עד 1885, אז העיתון נסגר. ב-25 בספטמבר 1885 עבר פאלם לסטוקהולם, החל בהפצת העיתון הSocial-Demokraten ("הסוציאל-דמוקרט"), ושימש כעורכו בשנה הראשונה להפצתו. החל מסתיו 1886 היה ילמאר ברנטין העורך הראשי של עיתון זה. הממשלה השוודית שלחה אותו לכלא לשלושה חודשים בעוון הצהרות שפרסם בעיתון זה. תרומתו הגדולה ביותר של פאלם הייתה בכך שהביא לאיגוד עובדי תעשיית העץ השוודיים ואיגוד עובדי תעשיית המתכת השוודיים תחת אידאולוגיה סוציאליסטית. ב-1889, ביוזמתו של פאלם, קמה בשוודיה ה-SAP ("מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה") שמהווה איחוד בין שלושה מועדונים סוציאליסטיים גדולים בשוודיה שהוקמו בעזרת פאלם. במבנה הפוליטי של שוודיה באותה התקופה, לא התאפשר למי שאינו בעל רכוש רב להיבחר ולבחור בפרלמנט, ועל כן עיקר עשייתה של ה-SAP היה בהפצת תעמולה ואיגוד עובדים. ב-1900 הוזמן פאלם לבקר בארצות הברית על ידי המועדון הסקנדינבי של מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה בפרובידנס, רוד איילנד, בשיתוף עם מועדונים דומים בניו יורק וברוקלין, במטרה למשוך חברים נוספים למועדונים אלו. מסעו התחיל ב-1 בספטמבר 1900, והוא מתועד בספר "תמונות מטיול לארצות הברית" (Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika) שפורסם ב-1901. Några drag ur mitt lif ("כמה מובאות מחיי"), 1899 Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika ("תמונות מטיול לארצות הברית"), 1901 Ur en agitators lif ("מחייו של תועמלן") 1904 מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה מדיה וקבצים בנושא אוגוסט פאלם בוויקישיתוף
השליח (סרט)

השליח (באנגלית: The Messenger) הוא סרט דרמה בכיכובם בן פוסטר, וודי הרלסון, סטיב בושמי, ג'נה מאלון וסמנתה מורטון. זהו סרטו הראשון של אורן מוברמן כבמאי, אשר יחד עם אלסנדרו קמון גם כתב את התסריט. ויל מונטגומרי (בן פוסטר) הוא סמל ראשון בצבא ארצות הברית שחוזר אחרי פציעה קשה שקיבל בעיראק. הוא נחשב לגיבור אך לא מרגיש שום סיפוק. נשארו לו שלושה חודשים לשרת עד השחרור והוא מקבל פקודה להצטרף לצוות מודיעי נפגעים כדי להודיע למשפחות החיילים שנהרגו. בצוות איתו נמצא קפטן טוני סטון (וודי הרלסון) - אלכוהוליסט בגמילה. כל הודעה למשפחה שונה מהקודמת ומתגלה כמשימה קשה ביותר. סמל ראשון ויל מונטגומרי (בן פוסטר) קפטן טוני סטון (וודי הרלסון) דייל מרטין (סטיב בושמי) קלי (ג'נה מאלון) מוניקה וושינגטון (יאיא דה קוסטה) אוליביה פיטרסון (סמנתה מורטון) בראון (גאיוס צ'ארלס) בראון (גאיוס צ'ארלס) 2009 - שני פרסים בפסטיבל ברלין: פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר (אורן מוברמן, אלסנדרו קמון) ו-Peace Film Award (אורן מוברמן) 2009 - שני פרסים של National Board of Review of Motion Pictures : שחקן המשנה הטוב ביותר (וודי הרלסון), Spotlight Award (אורן מוברמן) 2010 - פרס אינדפנדנט ספיריט לוודי הרלסון בקטגוריית שחקן משנה הטוב ביותר. 2010 - מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. אתר האינטרנט הרשמי של השליח "השליח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השליח", באתר נטפליקס "השליח", באתר AllMovie (באנגלית) "השליח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השליח", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השליח", באתר Metacritic (באנגלית) "השליח", באתר אידיבי "השליח", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "השליח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חן חדד, עכבר העיר אונליין, השליח: סרט מלחמה לא שגרתי ונוגע, באתר הארץ, 14 במרץ 2010 אורי קליין, עכבר העיר אונליין, השליח: באיפוק רב וללא קיטש, באתר הארץ, 21 במרץ 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Airfix Dogfighter

Airfix Dogfighter הוא משחק וידאו למחשבים אישיים המדמה טיסה. פותח על ידי החברות Unique Development Studios ו-Paradox Interactive, והופץ על ידי חברת EON Digital Entertainment. המשחק מבוסס על המותג הפופולרי Airfix של מודלי מטוסים מפלסטיק. יצא לאור לראשונה ב-14 בינואר שנת 2000, בצפון אמריקה ואירופה. המשחק משוחק מזווית המציגה את מטוס השחקן מאחוריו, או מלמעלה לו. חמישה עשר סוגי מטוסים ממלחמת העולם השנייה עומדים לרשות השחקן, וניתן לעצב את ההדפס שעל גבי המטוסים באופן אישי. המשחק מתבצע בסביבת בית תלת־ממדי, בסגנון שנות ה-50, כשכל הכלים המשתתפים במשחק הם מיניאטורות של כלים צבאיים. במשחק פזורים חפצים שבירים, המאפשרים לשחקן לקבל כתוצאה משבירתם הטבות שונות. קיימות 20 משימות, וכל עשר מהן מיועדות כנגד הצבא שב-10 האחרות, בחלקים השונים של הבית. לרוב החדרים נדרש מפתח כדי להיכנס, והוא מתגלה במהלך המשחק ובהתאם למשימה. כשהשחקן שייך לכוחות שבקומה העליונה. הוא אינו יכול לרדת במדרגות ליותר ממספר שניות, משם שטיל אקראי יפגע בו והוא יושמד. הדבר תקף גם למתחיל בקומה התחתונה שאינו יכול לעלות. בשלב האחרון של מסע המלחמה של אחד מהצדדים, ניתן לסייר בכל הבית באופן חופשי. מנוע המשחק תומך ב-9 סוגי נשק. מכונת הירייה, הרקטה, הפצצה, והתותח, זמינים לשני הצדדים, ויכולים להשתדרג ב-4 רמות, בשל אכילת אלמנטים המיועדים לכך. לכל צד יש שני כלי נשק ייחודיים לו, במשחק מול המחשב. צד אחד יכול להשתמש בטילים מונחים, ובלייזר של קרן חלקיקים, כשלעומתו הצד השני משתמש בפצצות מוצנחות, ובסלילי טסלה המסוגלים להכות יחידות מרובות במקביל. בשתי המשימות האחרונות של סיום מסעי המלחמה, שני הצדדים מקבלים יכולת כשחקנים אנושיים להפעיל פצצה גרעינית. כלי הנשק הייחודיים אינם ניתנים לשדרוג. במהלך המלחמה הלוחמה מתבצעת מול טנקים שהיו פופולריים במלחמת העולם השנייה, כדוגמת הצ'רציל, הטיגר, וה-M4 שרמן. בנוסף לכלים שהוזכרו למעלה, ניתן לפגוש במשחק בצוללות, צפלינים, ג'יפים, ומתקני בליסטיקה שונים. במדור מיוחד במשחק, ניתן לערוך הן את ההדפסים והסמלים שעל גבי המטוסים, והן את תוך הבית על כל חפציו. בנוסף ניתן להגדיר התנהלות של חפצים בהתאם לשלב הנבנה, כגון גילוי מפתח לדלת בזמן פיצוץ חפץ מסוים. Flight Simulator X כוכב כחול Airfix Dogfighter, באתר PCGamingWiki (באנגלית) the last remaining fansite Airfix: Dogfighter for Windows (2000), MobyGames Airfix Dogfighter, GameSpot (באנגלית) Search | com.com, com.com Airfix Dogfighter for PC - GameRankings, www.gamerankings.com Airfix Dogfighter - PC - GameSpy, pc.gamespy.com בהתאם לבחירת השחקן משימה אחת לכל צד
James Pond 2

James Pond 2 ידוע גם כ-Super James Pond הוא משחק וידאו מסוגת משחקי הפלטפורמה. המשחק מהווה המשך למשחק James Pond ושניהם פותחו על ידי אותו מפתח. המוזיקה נוצרה על ידי ריצ'רד גוז'ף, בעזרת חברת RoboCop film theme. James Pond 2 הופצה במקור למחשבים אמיגה, אטארי ST וכן לקונסולת המשחקים סגה מגה דרייב, על ידי שלושה מפיצים שונים. בהמשך הופיע המשחק בגרסאות גם למחשבים אמיגה CD32, סגה גיים גיר, קומודור 64, סגה מאסטר סיסטם ו-SNES. גרסת SNES נקראה בצפון אמריקה Super James Pond 2, ובאזורים אחרים נקראה || Super James Pond. בהמשך יצא המשחק בגרסה לפלייסטיישן, ל-Game Boy Advance, ל-נינטנדו DS וכגרסת הורדה ל-פלייסטיישן 3. המשחק מתחיל מחוץ למפעל הצעצועים של סנטה קלאוס. קיימות דלתות רבות, וכל אחת מהן מובילה לשלב מרובה תתי שלבים, אשר מספרם בכל הדלתות הוא 50. כל תתי השלבים בכל דלת, מאופיינים בערכת נושא הקשורה לנושא מסוים. יצורים עוינים מסתתרים בדלתות אלו, והם באים במגוון צורות. אין נשק במשחק והדרך היחידה לנצחם היא לקפוץ עליהם. במהלך נפילה לאחר זינוק לאוויר ניתן להתקפל בעת הנפילה מטה, והדבר נחשב לשתי קפיצות רגילות. ברוב המקרים לאחר סיום שתי דלתות, קיימת דלת בה שוכנת מפלצת ייחודית הקשורה בערכת הנושא שלה לשתי הדלתות שסוימו. בעת סיום חלק מהדלתות, מופיעות במרחב הכניסה אליהם הטבות שונות. השריון של גופו של גיי'מס (השחקן) מאפשר לו להאריך את גופו אנכית לאורך בלתי מוגבל, וכך להיתפס בתקרה במידה וקיימת מעליו. דבר זה מאפשר ליפול על אויבים ב"הפתעה" מלמעלה, וכן לגשת לאזורים במשחק שאינם נגישים באופן רגיל. במהלך המשחק אוסף ג'יימס אובייקטים שונים, המקנים לו נקודות. אובייקטים ייחודיים יספקו לו תכונות מיוחדות כדוגמת כנפיים, וכוכבי הגנה. ניתן במהלך המשחק להשיג מטוס, מכונית ואמבטיה מעופפת. המגזין ACE נתן לגרסת אמיגה של המשחק דירוג של 934, מתוך 1000 נקודות אפשריות, והגדיר אותו "מלוטש, בעל משחקיות גבוהה (...) ומהנה" וכן "מצוין ומושלם". המגזין Mega הציב את המשחק במקום ה-20 מתוך משחקי סגה מגה דרייב הטובים בכל הזמנים. James Pond 2: Codename: RoboCod באתר MobyGames James Pond 2, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) James Pond 2: Codename: RoboCod Trivia, MobyGames (באנגלית) Upchurch, David (December 1991), "RoboCod", ACE (London: EMAP) (51): 62–67 Mega magazine issue 1, page 76, Future Publishing, Oct 1992