צ'וקיקמטה

צ'וקיקמטה (בספרדית: Chuquicamata) ובקיצור צ'וקי, הוא מכרה הנחושת הפתוח הגדול בעולם (במונחי נפח חפירה). הוא ממוקם בצפון צ'ילה, מחוץ לקלמה, בגובה 2,850 מטרים מעל פני הים. הוא ממוקם כ-215 ק"מ צפון-מזרחית לאנטופגסטה ו 1,240 ק"מ מצפון לסנטיאגו, בירת צ'ילה. מתקני ציפה והתכה הותקנו ב-1952, והרחבת מתקני הזיקוק ב-1968 אפשרה ייצור נחושת שנתי של 500,000 טון בסוף שנות ה-70. המכרה, שהיה חלק בעבר מ-"Anaconda Copper", נמצא כעת בבעלות ומופעל על ידי קודלקו, מפעל צ'יליאני בבעלות המדינה, מאז ההלאמה הצ'יליאנית של הנחושת בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. עומקו, העומד על 85- מטר, הופך אותו למכרה הפתוח השני בעומקו בעולם, אחרי מכרה קניון בינגהאם ביוטה, ארצות הברית. העידן המודרני התחיל כאשר מהנדס אמריקאי בשם בראדלי פיתח שיטה לעיבוד עפרות נחושת מחומצנות בדרגה נמוכה. ב-1910 הוא פנה לעורך הדין והתעשיין אלברט ס. בוראג', ששלח מהנדסים לבחון את צ'וקיקמטה. זו הייתה תחילתה של כריית נחושת על ידי חברת חיפושי צ'ילה מקבוצת גוגנהיים. הדיווחים שלהם ציינו שהמכרה נראה מבטיח, ובאפריל 1911, הוא החל לקנות מכרות, בעיקר מחברות הכרייה הגדולות יותר, בשיתוף עם דנקן פוקס, יזם אנגלי. מכיוון שלבוראז' לא היה הון לפתח מכרה, הוא פנה לאחים גוגנהיים. הם בחנו את טענותיו והעריכו את הרזרבות ב-690 מיליון טון של 2.58% נחושת. בני הזוג גוגנהיים גם גילו תהליך לטיפול בעפרות הנמוכות שפותח על ידי אליאס אנטון קפלן סמית והתעניינו מיד. הם ארגנו את חברת Exploration Chile או Chilex בינואר 1912 ובסופו של דבר קנו את Burrage תמורת 25 מיליון דולר (שווי של 758 מיליון דולר כיום) בבורסה של צ'ילה. EA Cappelen Smith, מטלורג יועץ עבור M. Guggenheim's Sons, עבד את התהליך הראשון לטיפול בעפרת תחמוצת נחושת בסביבות 1913 והוביל צוות מהנדסים שהפעיל מפעל פיילוט בפרת' אמבוי, ניו ג'רזי במשך שנה. לאחר מכן, צ'ילה המשיכה בפיתוח ובניית מכרה בחלק המזרחי של שדה צ'וקיקמטה, והרחיבה אותו בהדרגה כך שתכלול את שאר השדה במהלך 15 השנים הבאות. תוכנן מפעל שטיפה עם יכולת לייצר 50,000 טון נחושת אלקטרוליטית מדי שנה. בין הציוד שנרכש היו אתי קיטור מתעלת פנמה. ב־Tocopilla, 140, נבנו נמל ותחנת כוח מונעת בנפט למערב ונבנתה אמת מים להכנסת מים מהאנדים. הייצור החל ב-18 במאי 1915. הייצור עלה מ-4,345 טון בשנה הראשונה ל-50,400 טון ב-1920. בני הזוג גוגנהיים מכרו את המכרה לאנקונדה נחושת ב-1923, והייצור גדל ל-135,890 טון עד 1929 לפני שאירע השפל הגדול והביקוש ירד. במשך שנים רבות, הייצור הגיע מכיפוף מחומצן של גוף העפר, שדרש רק שטיפה ולאחר מכן עיבוד חשמלי של הנחושת, אבל עד 1951, הרזרבות המחומצנות ברובן אזלו. לאחר מכן, החברה בנתה טחנה, מפעל ציפה ומתקן התכה כדי לטפל ברזרבות העצומות של סולפידים סופר-גנים. סולפידים משניים אלו נובעים משטיפה של העפרה שמעליה ומהשקעתה מחדש והחלפתה של הסולפידים הראשוניים (היפוגנים) העמוקים יותר. בשנת 1957 התגלה מרבץ אקזוטיקה (מכרה דרום) מתחת לשאריות, והתברר כמרבץ הידוע הגדול ביותר של נחושת אקזוטית. זה הוביל את אנקונדה לבנות ליד המכרה מפעל תחמוצות, רכז, מתכת, בית זיקוק ועיר, כמו גם תחנת כוח בטוקופילה. ב-1971 הולאם המכרה, ולאחר מכן קיבלה קודלקו את זיכיון הפעילות. במשך שנים רבות זה היה המכרה עם הייצור השנתי הגדול ביותר בעולם. למרות למעלה מ-90 שנות ניצול אינטנסיבי, הוא נותר אחד ממשאבי הנחושת הידועים הגדולים ביותר. הבור הפתוח שלו הוא הגדול בעולם עם 4.3 ק"מ אורך, 3 ק"מ רחב ומעל 900 מטר עומק ובית הזיקוק שלו ובית הזיקוק האלקטרוליטי (855,000 טון בשנה) הם מהגדולים בעולם. צ'וקיקמטה הוא גם יצרן משמעותי של מוליבדן. צ'וקוויקמטה מאוחדת כעת עם מכרה ראדומירו טומיץ' הפועל כעת מצפון (באותה מערכת מינרלית), מכרה אלחנדרו האלס שעדיין בפיתוח מדרום (לשעבר Mansa Mina) ו"מקבץ טוקי" של פורפירי נחושת שהתגלה לאחרונה. חטיבת "'Codelco Norte'" של קודלקו. Camus, Francisco; John H. Dilles (2001). "A special issue devoted to porphyry copper deposits of Northern Chile". Economic Geology. 96 (2): 233–237. doi:10.2113/96.2.233. נבדק ב-2007-11-11. Ossandon, C. Guillermo; Roberto Freraut C.; Lewis B. Gustafson; Darryl D. Lindsay; Marcos Zentilli (2001). "Geology of the Chuquicamata mine: A progress report". Economic Geology. 96 (2): 249–270. doi:10.2113/96.2.249. נבדק ב-2007-11-11. מדיה וקבצים בנושא צ'וקיקמטה בוויקישיתוף Imágenes 3D en Google Codelco Chile - Chuquicamata info (אורכב 26.07.2011 בארכיון Wayback Machine) Chuqui: The Life and Death of a Mining Town - Documentary video about the last days of the town of Chuquicamata "Chuquicamata | mining centre, Chile | Britannica". "Chuquicamata Copper Mine". אורכב מ-המקור ב-2014-12-01. נבדק ב-2015-02-26. La Lucha de los Mineros Contra las leyes: Chuquicamata (1900-1915) Luis Orellana Retamales Cierre Campamento (אורכב 22.10.2007 בארכיון Wayback Machine) Closure of Chuquicamata Camp (אורכב 22.10.2007 בארכיון Wayback Machine) Przeworski, Joanne Fox (בינואר 1980). The Decline of the Copper Industry in Chile and the Entrance of North American Capital, 1870-1916. Arno Press. ISBN 9780405133794. {{cite book}}: (עזרה) "The Oxide Plant ("Mining Engineering" Volume IV. 1952)". אורכב מ-המקור ב-2011-07-23. נבדק ב-2010-02-20. History of Corporacion Nacional del Cobre de Chile New York Times article on Chuquicamata History of Codelco Charles Caldwell Hawley (2014). A Kennecott Story. The University of Utah Press. p. 3,108. Ossandon, Guillermo; Freraut, Roberto; Gustafson, Lewis; Lindsay, Darryl; Zentilli, Marcos (2001). "Geology of the Chuquicamata Mine: A Progress Report". Economic Geology. 96 (2): 249–270. Bibcode:2001EcGeo..96..249O. doi:10.2113/gsecongeo.96.2.249. Yacimientos Metaliferos De Chile, Carlos Ruiz Fuller & Federico Peebles, page 54. Cochilco Yearbook 1986-2005 (אורכב 06.02.2008 בארכיון Wayback Machine) "Codelco 2004 Annual Report". אורכב מ-המקור ב-2011-07-26. נבדק ב-2008-05-23. USGS Copper Smelters "Codelco 2006 Annual Report" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2009-02-26. נבדק ב-2008-05-23.