laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יצחק ברטלר

הרב יצחק אייזיק ברטלר (כ"ח בתמוז ה'תרצ"ח, 27 ביולי 1938 – ד' באדר א' ה'תשפ"ב, 5 בפברואר 2022) היה מראשי ישיבת איתרי ומחבר סדרת הספרים "בית יצחק". נולד בכ"ח בתמוז ה'תרצ"ח לרב מנחם אשר ברטלר, במשפחה שהשתייכה לחסידות ויז'ניץ. למד בצעירותו בישיבת סלבודקה. לאחר נישואיו שימש ראש כולל אברכים בתל אביב. בשנת תשל"ב התמנה לתפקיד ראש ישיבת איתרי על ידי ראש הישיבה הרב מרדכי אליפנט והחל לשמש בתפקיד לצד הרב שלמה פישר ששימש גם הוא כראש הישיבה. שימש בישיבה חמישים שנה כראש ישיבה עד לפטירתו. מסר שיעור כללי מדי יום רביעי למשך כשעה. כיהן כחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי מאז הקמתו בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לפטירתו. נפטר בשבת בתאריך ד' אדר א' ה'תשפ"ב, ונקבר בבית הקברות ויז'ניץ בבני ברק. חיבר סדרת ספרים בת 13 כרכים על מסכתות הש"ס, בספר נמצאים שיעוריו שמסר בישיבה עם חידושים נוספים. יצאו עד כה על מסכתות: שבת, פסחים, סוכה, יבמות, כתובות, נדרים, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, מכות. בשנת תשפ"ב חדשיים לפני פטירתו הוציא לאור עוד שני כרכי מילואים על כל המסכתות הנ"ל. הרב ברטלר היה נשוי לרבקה לבית פריינד, ולהם נולדו ששה ילדים. בניו וחתניו מכהנים במשרות תורניות שונות: בנו הרב רפאל ברטלר הוא ר"מ בישיבת מאור יצחק במושב חמד. בנו הרב אהרן עמנואל ברטלר הוא ר"מ בישיבת תורת זאב. בנו הרב ישראל מאיר ברטלר הוא ראש 'חבורת העמוד' בישיבת מיר בירושלים. חתנו הרב ישראל עמיהוד הכהן קליין, ר"מ בישיבת איתרי ומחבר סדרת הספרים "עמודי הוד" (על מסכת סוכה ועל בעל הטורים על התורה). חתנו הרב מרדכי זק"ש, בנו של הרב יהושע זק"ש, היה ר"מ בישיבת דרך חכמה ומחבר ספרי "שמעתתא דשגגות" ו"שמעתתא דבן פקועה". חתנו הרב מנחם מנדל וולפא, בנו של הרב יהודה דוד וולפא רבו של ראשון לציון, ראש כולל ומחבר הספר 'טעם כעיקר'. אחותו עדינה נשואה לחוקר החסידות יצחק אלפסי. אחות נוספת נשואה לרב כתריאל קולודצקי, ראש ישיבת היישוב החדש. HebrewBooks.org Sefer Detail: בית יצחק - בבא קמא -- ברטלר, יצחק איזק, באתר hebrewbooks.org HebrewBooks.org Sefer Detail: בית יצחק - בבא מציעא -- ברטלר, יצחק איזק, באתר hebrewbooks.org משה ויסברג, אבל כבד: הגאון רבי יצחק ברטלר זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 5 בפברואר 2022 מידע על יצחק ברטלר בקטלוג הספרייה הלאומית שימי שפר, ‏מראשי ישיבת איתרי: המונים בהלווית הגר"י ברטלר זצ"ל, באתר כיכר השבת, 6 בפברואר 2022. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Roll It Gal

Roll It Gal (המוכר גם כ-Roll It) הוא שיר של הזמרת אליסון הינדס (אנ'), כחלק מאלבום האולפן הראשון שלה, Soca Queen. השיר יצא בברבדוס ב-2005, ויצא בבריטניה ב-3 בספטמבר 2007. השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-135 במצעד הסינגלים הבריטי. הלהקה ג'יי סטטוס הוציאה גרסת כיסוי לשיר ב-18 במרץ 2007. שונטל ושלדון בנג'מין, מלחיני "Roll It Gal" הפיקו והלחינו מחדש את השיר עבור הלהקה. השיר הוא שיתוף הפעולה הראשון של ריהאנה עם הלהקה ועם הזמרת שונטל. במכירות ובמצעדים השיר כלל לא זכה להצלחה, והוא הפך לאחד השירים הכושלים ביותר של ריהאנה ושונטל. השיר הוא השיר היחידי שהלהקה הוציאה עד היום. את השיר כתבו ליינה, ובנג'מין והשיר הופק על ידי אוון רוג'רס, וקארל סטרקן. את השיר כתבו שלטון בנימין ושונטל ליין, והוא הופק על ידי אוון רוג'רס וקארל סטרקן. גם את הגרסה המקורית של אליסון הינדס כתבו השניים, והוא הופק על ידי שאלשוק. הקליפ של השיר בוים על ידי במאית הווידאו קליפים ושתי קולה. במצעדים, השיר כלל לא זכה להצלחה כאשר הצליח להיכנס רק לשלושה מצעדים. בגרמניה השיר הצליח בשיאו להגיע למקום ה-8. מידע על הסינגל "Roll It Gal" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Roll It Gal" באתר יוטיוב Roll It - Rihanna | Song Info | AllMusic, AllMusic Roll It Gal - Alison Hinds | Songs, Reviews, Credits | AllMusic, AllMusic
חוסה ארנסטו דיאס

חוסה ארנסטו דיאס (בספרדית: José Ernesto Díaz) היה כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת החלוץ והיה אחד הבולטים בשנות ה-70' וה80'. שיחק במהלך הקריירה בקבוצות מיונאריוס, אינדפנדיינטה מדיין, אינדפנדיינטה סנטה פה, ג'וניור ברנקייה וכן בסטנדרד לייז' הבלגית. כמו כן, לבש במשך כ-10 שנים את המדים הלאומיים של נבחרת קולומביה ואף סיים כמלך שערי הקופה אמריקה 1975, טורניר בו סיימה קולומביה כסגנית מחזיקת הגביע. נחשב לאחד מהשחקנים הגדולים בהיסטוריה של סנטה פה ושני בניו, אנדרס ארנסטו דיאס ופרנסיסקו חבייר דיאס גם כן שיחקו במועדון. ארנסטו דיאס נולד בבוגוטה ב-13 בספטמבר 1952. אביו רצה שיהיה רוכב אופניים, אבל ארנסטו התאהב מיד בכדורגל ושיחק בקבוצת חובבנים באחת השכונות של בוגוטה ביחד עם חוסה מיגל קניון שלימים יהפוך לחברו הטוב ושותפו בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה. ארנסטו גדל כאוהד של סנטה פה וצורף למחלקת הנוער ב-1966 לאחר שכישרונו בלט בקבוצת החובבנים. לאחר שבלט גם במחלקת הנוער, הוא הוקפץ לסגל של הקבוצה הבוגרת ב-1971. כבר בעונתו הראשונה זכה באליפות עם הקבוצה, אם כי לא הרבה לשחק. במשחקים שכן שותף, הראה במעט את כישרונו. משנה לשנה התקדם ארנסטו ושיפר מעמדו בקבוצה ובליגה, כאשר ב-1974 כבר היה הכובש המצטיין של סנטה פה ואף היה חלק מהנבחרת הבוגרת. 1975 הייתה כנראה השנה הטובה בקריירה שלו, שכן היה גורם משמעותי וחשוב בזכייה של סנטה פה באליפות השישית בתולדותיה. בתום העונה עזב את סנטה פה והפך לשחקן הקולומביאני הראשון שעובר לשחק באירופה כאשר הצטרף למועדון הבלגי, סטנדרד לייז', שם שיחק במשך שנתיים גם במסגרת גביע אופ"א והראה את כישרונו, אך לבסוף חזר למולדתו. דיאס שוב חזר לסנטה פה והפך לשחקן המוביל שלה. בעונת החזרה שלו הוא חזר גם לכבוש שערים והוליך את סנטה פה למקום הרביעי. אחרי שנתיים הוא נדד ברחבי המדינה, תחילה לג'וניור ואחר כך לאינדפנדיינטה מדיין, עימה זכה בגביע בשנת 1981. בשנת 1983 חזר לבוגוטה אבל הצטרף ליריבה העירונית מיונאריוס. אומנם לא זכה עימה בדבר, אבל המשיך להיות אחד השחקנים הבולטים במדינה. חזר לקבוצת נעוריו, סנטה פה, לעונת הפרישה, שם תרם בעיקר מניסיונו. ב-1971 בהיותו בן 19, הרשים בבכורה שלו בסנטה פה וקיבל זימון לנבחרת הצעירה. שיחק בסודאמריקנו ובמשחקים הפאן-אמריקאיים, שם הוליך את קולומביה למדליית הכסף. כמו כן שיחק עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת מינכן 1972. בנבחרת הבוגרת ערך את הבכורה ב-1973 ושיחק במוקדמות מונדיאל 1974. שנה מאוחר יותר הוליך את קולומביה ביחד עם וילינגטון אורטיס לגמר הקופה אמריקה 1975, שם הפסידו לפרו. דיאס הצטיין ונבחרת למלך כיבושי הטורניר. כמו כן, שיחק גם בטורנירי הקופה אמריקה של 1979 ו-1983. דיאס המשיך להתגורר בבוגוטה, שם עבד בבית ספר לכדורגל ובנוסף היה בעל עסק של מכוניות. מאוחר יותר עבר להתגורר באורלנדו שבארצות הברית ושם התפרנס ממשחקי כדורגל בסופי שבוע וכן בחניית מכוניות. ב-4 במאי 2002, תוך כדי שהוא משחק כדורגל, התמוטט דיאס כתוצאה מהתקף לב ומת זמן קצר מאוחר יותר. אינדפנדיינטה סנטה פה אליפות קולומביה (2) – 1975, 1975 אינדפנדיינטה מדיין קופה קולומביה (1) – 1981 הכובש המצטיין של טורניר הקופה אמריקה 1975 חוסה ארנסטו דיאס, באתר Transfermarkt חוסה ארנסטו דיאס, באתר National Football Teams UN FUTBOLISTA LLAMADO ERNESTO 12.5.2002, El Tiempo Los dias felices de Ernesto 6.10.1996, El Tiempo MURIÓ ERNESTO DÍAZ 5.5.2002, El Tiempo Wordpress Ernesto Díaz, goleador de la Copa América el Tiempo, 5.5.02 Murio Ernesto Diaz
תצורת נוף

תצורת נוף היא הצורה של קרום כדור הארץ או של כוכבי לכת אחרים, כולל צורות אדמה וקרקע למיניהם כמו רכסי הרים, גבעות, צוקים, רמות, קניונים, עמקים וגדות של מקווי מים כמו חופי ימים, גדות נהר, איים, חצאי איים ומפרצים, אזורי קרקע השקועים מתחת למים (למשל הרי געש תת-ימיים), שקעים או רכס מרכז-אוקייני, וכל מרכיבי השטח באזור מסוים לרבות הבורות, עמקים, גבהים, גאיות, שיפועים ורכסים של שטח אדמה וכן את סופו והתחלתו של מקווה מים כמו ים או אגם. תצורות הקרקע משתנות בהתאם לגובהם, שיקועם, שיפועם, כיוונם, כמות השכבות בהם והחומרים מהם הם מורכבים. המונח אינו מתייחס לתצורות מעשה ידי אדם כמו תעלות או נמלים וגם לא לתכונות גאוגרפיות, כמו יערות או מדבריות. המונח מתאר רק את פני השטח והוא יכול לתאר באופן דומה כוכבי לכת אחרים. המדע העוסק בחקר תצורות הנוף נקרא טופוגרפיה. מדיה וקבצים בנושא תצורת נוף בוויקישיתוף
פורטוגלטה

פורטוגלטה (בספרדית ובבסקית: Portugalete) היא עיר השוכנת מערבית לבילבאו, במחוז ביסקאיה שבחבל הבסקים שבספרד, ומהווה חלק ממטרופולין גראן בילבאו. בפורטוגלטה מתגוררים כ-46 אלף תושבים, נכון לשנת 2016. העיר נמצאת לגדותיו של אסטואר בילבאו. בפורטוגלטה מתגוררים יותר מ-14 אלף איש לקילומטר מטר מרובע, נתון הממקם אותה בין הערים הצפופות ביותר בספרד. בסביבות 1300 הוקם בפורטוגלטה נמל המתחרה בנמל בילבאו, שהצליח להעמיד תחרות ראויה. במהלך המאה ה-16 איבד נמל פורטוגלטה את היכולת להתחרות בנמל בילבאו, שקיבל מספר הטבות מיסוי ומסחר שניתנו בעבר לנמל פורטוגלטה. על אף הדמיון בשם, אין קשר בין השם של העיר פורטוגלטה לשמה של מדינת פורטוגל. השם פורטוגלטה הוא קיצור בשפה הבסקית לשם המקורי, Portu-Ugaldeta. האתר המפורסם ביותר בפורטוגלטה הוא גשר ביסקאיה, העובר מעל נהר נרביון, ומקשר את פורטוגלטה עם העיר גצ'ו. הגשר מכונה גם "פואנטה קולגנטה" (Puente Colgante; גשר תלוי בספרדית) ונחנך בשנת 1893. גובה הגשר 45 מטרים, ואורכו 160 מטרים. על הגשר ניתן להעמיס מכוניות, שמועברות על ידי קבינה בין גדות הנהר. בגשר ישנו גם מעבר להולכי רגל. הגשר הוכר בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. בעיר נערכות מדי שנה חגיגות סן רוקה, בין התאריכים 14 ו-17 באוגוסט, כאשר נחגג יום רוכוס הקדוש. בעיר ישנה קתדרלת סנטה מריה, שנבנתה במהלך המאה ה-15. אטרקציות תיירותיות נוספות הן מגדל סלסאר ובית העירייה, נוסף על קשתות עתיקות המהוות בסיס למבנים רבים שנבנו בימי הביניים, בעיקר ברובע העתיק של העיר. מדיה וקבצים בנושא פורטוגלטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורטוגלטה פורטוגלטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פיטר ברונט

פיטר אסטבורי ברונט (באנגלית: Peter Astbury Brunt‏; 23 ביוני 1917 - 5 בנובמבר 2005) היה היסטוריון בריטי אשר התמחה בעת העתיקה. היה פרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת אוקספורד. ברונט נולד ב-23 ביוני 1917 בעיר קולסדון שבמחוז סארי. אביו סמואל ברונט היה כומר מתודיסטי, ואמו הייתה גלדיס איילין לבית בלויט. הוא התחנך בבית הספר באיפסוויץ' (Ipswich School), וב-1935 זכה במלגה ללימודי היסטוריה באוריאל קולג' (Oriel College) השייך לאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא רצה להתנדב לצבא בריטניה, אולם נדחה כיוון שלקה בפלטפוס. במקום זאת הוא שרת בתפקידי מנהל ומטה. ב-1946 חזר ללימודים באוקספורד, ולאחר מכן בבית הספר הבריטי ברומא (British School at Rome). ב-1947 הוצע לו תפקיד של מרצה באוניברסיטת סנט אנדרוז, אולם ב-1951 הוא פרש מהתפקיד כיוון שמצא אותו קשה מדי. הוא הפך למרצה באוריאל קולג' שבאוקספורד. בין 1959-1964 הוא שימש כדקאן הקולג'. ב-1968 עזב את אוקספורד, ועד 1970 לימד בגונוויל וקאיוס קולג' (Gonville and Caius College) השייך לאוניברסיטת קיימברידג'. בתקופה זו פרסם שני ספרים העוסקים ברומא העתיקה. ב-1970 חזר לאוקספורד והחל ללמד כפרופסור בברייזנוז קולג' (Brasenose College). מ-1971 עד 1979 הוא שימש גם כנציג אוקספורד בעיתונות. בין 1972-1987 הוא היה חבר במועצת בית הספר הבריטי ברומא, ובין 1980-1983 הוא היה נשיא האגודה לקידום לימודי רומא (Society for the Promotion of Roman Studies). הוא פרש מההוראה ב-1982 בגלל מצב בריאותי מעורער. לאחר פרישתו פרסם שלושה ספרים נוספים. בסתיו 2005 התגלה אצלו גידול סרטני בוושט, אולם הוא סירב לקבל טיפול. הוא נפטר ב-5 בנובמבר של אותה שנה. במהלך התקופה בה לימד באוניברסיטת סנט אנדרוז, התאהב ברונט באחת מתלמידותיו, אך היא דחתה את הצעת הנישואין שלו. מאוחר יותר היא עברה לארצות הברית ונישאה שם. ברונט מעולם לא שקל להינשא לאחר מכן, אך תצלומה של אותה תלמידה נותר תמיד על הכוננית שלו. הוא חי עם אמו עד מותה. Italian manpower 225 B.C.–A.D. 14. Clarendon Press, Oxford 1971. Social conflicts in the Roman republic. Chatto & Windus, London 1971. The fall of the Roman Republic and related essays. Clarendon Press, Oxford 1988. Roman imperial themes. Clarendon Press, Oxford 1990. Studies in Greek history and thought. Clarendon Press, Oxford 1993. Peter Brunt (Obituary), The Telegraph, 16 November 2005 Obituary – The Independent Obituary – The Guardian
אריה וילנר

אריה וילנר (יוּרֶק) (1917 – 8 במאי 1943) היה ממייסדי הארגון היהודי הלוחם (ZOB) אשר נלחם בנאצים במסגרת מרד גטו ורשה. הוא עמד בראש הקריאה ללוחמיו להתאבד על מנת להימנע משבי בידי הגרמנים בזמן המרד. וילנר נולד בוורשה ב-1917, למשפחה מן המעמד הבינוני. אביו היה בעל בית חרושת לעיבוד עורות. בגיל 14 הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", ועסק בחינוך ציוני של חברי התנועה, כחבר בהנהגת הקן של וורשה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יצא וילנר להכשרה בעיר סלונים במטרה לעלות לארץ ואף קיבל רישיון עלייה, אולם זו נדחתה בגלל תפקידי הדרכה שנטל על עצמו. עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, נמלט וילנר מוורשה לוילנה, שהייתה אז בשליטת ברית המועצות. אלא שב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה, והוא הוכנס יחד עם שאר יהודי וילנה לגטו. וילנר לא הפסיק את פעילותו בתנועת "השומר הצעיר" גם בתוך הגטו, ויחד עם חבריו לתנועה החליטו להתנגד באופן פעיל להשמדה הנאצית. בתחילת 1942 חזר לוורשה והתמנה לאיש קשר של "הארגון היהודי הלוחם" עם המחתרת הפולנית. כמו בגטו וילנה, גם בהגיעו לגטו ורשה המשיך וילנר את פעילותו בתנועת "השומר הצעיר" ולקח חלק בפעילויות חינוכיות שונות, אולם עיקר פעילותו הייתה אספקת נשק לגטו. בזמן המרד הראשון בגטו ורשה, בינואר 1943, עמד בראש אחת הפלוגות שלחמו בגרמנים מתוך הבתים. לאחר המרד, נמלט וילנר מן הגטו בזהות בדויה והמשיך לעסוק ברכישת נשק עבור חברי המחתרת בגטו. בעקבות הלשנה של סוחרת נשק פולנייה, וילנר נתפס, נאסר ועונה במשך שבוע על ידי אנשי הגסטפו. משם, הועבר לבית הסוהר 'פאביאק', ומשם נשלח למחנה עבודה ליד וורשה. לאחר שיידע את חבריו למחתרת על מקום הימצאו, וילנר חולץ מהמחנה. מעצרו הביא להקפאת הקשרים בין הארגון היהודי הלוחם למחתרת הפולנית, מחשש שוילנר יסגיר מידע אודותיהם. רק לאחר חילוצו וידאו הפולנים כי לא מסר מידע, וחידשו את הקשרים. העינויים הקשים שספג וילנר החלישו אותו במידה ניכרת, אך הוא התעקש לשוב אל הגטו ולהמשיך בפעילותו בארגון היהודי הלוחם. במרד גטו ורשה הגדול באפריל-מאי 1943, שהה וילנר בבונקר המפקדה ברחוב מילא 18 יחד עם מרדכי אנילביץ' ומירה פוכרר. לאחר שהבונקר נתפס על ידי הגרמנים, האיץ וילנר במורדים להתאבד ולא ליפול בידי הגרמנים. הוא התאבד בבונקר ב-8 במאי 1943, יחד עם כ-80 לוחמים. כשנתיים מאוחר יותר, זכו וילנר וחברים נוספים למחתרת בצלב "וירטוטי מיליטארי", עיטור הכבוד של הצבא הפולני, על חלקם במרד. מדיה וקבצים בנושא אריה וילנר בוויקישיתוף מורשת - דמות של הלוחם: אריה וילנר "יוּרֶק" מוזיאון יד מרדכי - אריה (יורק) וילנר (1917-1942) אריה וילנר, באתר יד ושם איה שחם, אריה וילנר - "האביר היהודי", גוף שלישי יחיד: ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, מורשת, 1994, עמ' 178-185 איה שחם, אריה וילנר - "האביר היהודי", גוף שלישי יחיד: ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, מורשת, 1994, עמ' 218-226 איה שחם, אריה וילנר - "האביר היהודי", גוף שלישי יחיד - ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, מורשת, 1994, עמ' 232 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטוביאנקי ויסקונטאו

אוטוביאנקי ויסקונטאו (באיטלקית: Autobianchi Visconteo) היא משאית מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1952-1959. הדגמים הראשונים נבנו לפי ידע חברת "Cabi Cattaneo" ממילאנו. בשנת 1955 חברת אוטוביאנקי חזרה לייצר מכוניות, והמשיכה בייצור הדגם לפי רישיון מחברת "Cabi Cattaneo". הדגם הראשון נקרא P.T.T. 5.300. הסדרה הראשונה יוצרה בין השנים 1952-1954 מנוע 4 צילינדרים 3,770 סמ"ק המפיק 54 כ"ס (מנוע פיאט) משקל המשאית - 5,300 ק"ג (1952) הסדרה השנייה יוצרה בין השנים 1954–1959 מנוע 4 צילינדרים 4,156 סמ"ק המפיק 60 כ"ס (1955), מנוע 4,156 סמ"ק המפיק 60 כ"ס ו-61 כ"ס (1956) משקל המשאית - 5,300 ק"ג (1954) משקל המשאית - 6,000 ק"ג (1955) משקל המשאית - 5,500 ק"ג (1958) STORIA DELL'AUTOBIANCHI VISCONTEO, מאתר !Passione: CAMION, ‏20 בפברואר 2014 (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא אוטוביאנקי ויסקונטאו בוויקישיתוף משאית אוטוביאנקי Visconteo יו-טיוב (3:41 דקות) אוטוביאנקי Visconteo - תמונות
ריפל רוק

ריפל רוק הוא הר מצולה בפרובינציית קולומביה הבריטית שבמערב קנדה. שתי פסגותיו, שהפריעו לתנועת אוניות, פוצצו בפיצוץ מתוכנן ב-5 באפריל 1958. היה זה אחד הפיצוצים הלא-גרעיניים הגדולים ביותר מעשה ידי אדם בהיסטוריה. ריפל רוק הוא הר מצולה במצר סימור שבמעבר דיסקברי, מזרחית לאי ונקובר. במקום זה עובר נתיב שיט חשוב מהעיר ונקובר צפונה. שתי פסגות ההר נמצאו בעת השפל בעומק מינימלי של 2.7 מטרים ו-6.3 מטרים מתחת לפני המים, וככאלו היוו מפגע חמור לתנועת כלי שיט. הסכנה משתי הפסגות נבעה לא רק מהסיכון להיתקל בהן אלא גם ממערבולות גדולות שיצרו זרמי גאות סביב הפסגות. כלי שיט העדיפו להמתין ולעבור במצר כאשר פני המים בו היו שקטים. ידוע על לפחות 20 כלי שיט גדולים ו-100 קטנים יותר שאבדו או ניזוקו במקום זה משנת 1875 ועד 1958. לפחות 110 אנשים קיפחו את חייהם באירועים אלו. ב-1860 החל ניסוח תוכנית להקמת גשר על פני מצר סימור, תוך שימוש בפסגותיו של ריפל רוק כבסיס לגשר. התוכנית נתקלה בהתנגדות ובהדרגה הוחלפה ברעיון להרוס את שתי הפסגות על מנת לשפר את בטיחות השיט במקום. רק בשנת 1942 אישרה הממשלה לנסות להרוס את הפסגות. ניסיון ראשון לפוצץ את הפסגות נעשה ב-1943 באמצעות אסדות שעליהן חומר נפץ, אשר הוצבו ליד הפסגות ונקשרו בכבלי פלדה אל עוגנים במשקל כולל של 998 טון. הניסיון נכשל משום שכבלי הפלדה שייצבו את האסדות למקומן נקרעו בזה אחר זה. ב-1945 נעשה ניסיון נוסף להרוס את הפסגות באמצעות מטעני חבלה שנקשרו אל כבלי פלדה שנמתחו מעל פני המים, אך גם הוא נכשל. ב-1953 נערכה בדיקת היתכנות לאפשרות פיצוץ שתי הפסגות באמצעות קידוח מנהרות מהיבשה אל תוך שתיהן ומילוין בחומר נפץ. בעקבותיה נמסרה העבודה בידי שלוש חברות אזרחיות. מנובמבר 1955 ועד אפריל 1958 נקדחו מספר מנהרות: פיר אנכי בעומק של 150 מטרים באי מוד (Maud), מנהרה אופקית שנמשכה ממנו באורך של 720 מטרים אל בסיסו של ריפל רוק, וממנה נמשכו שני פירים עיקריים שנקדחו לתוך שתי הפסגות, ושמהם התפצלו מנהרות קטנות יותר. אלו מולאו ב-1,270 טון של חומרי נפץ. בכל עת עבדו באתר כ-75 פועלים בו זמנית. פרויקט הפיצוץ התת-קרקעי עורר עניין בקרב אנשי תוכנית הגרעין של בריטניה, אשר שלחו לקנדה משלחת שהציבה מכשירי מדידה לקליטת נתונים על ההתפוצצות המתוכננת. הפיצוץ המתוכנן עורר עניין בקנדה כולה ותאגיד השידור הקנדי (CBC) נערך לשדרו בשידור חי בטלוויזיה לכל רחבי המדינה, באחד השידורים הארציים החיים הראשונים בקנדה. המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה פינתה אנשים בשטח של כחמישה קילומטרים ממקום הפיצוץ. המהנדסים שפיקחו על המבצע והעיתונאים שהגיעו לסקרו חסו בתוך בונקר. חומרי הנפץ הופעלו ב-5 באפריל 1958 בשעה 09:31. ההתפוצצות העיפה לאוויר 635 אלף טון של סלעים ומי ים. אלו הועפו לגובה של 300 מטרים בטרם נחתו במימי המצר ועל שתי גדותיו. בעקבות הפיצוץ הונמכו שתי הפסגות המסוכנות של ההר לעומק מינימלי של 13.7 מטרים ו-15.2 מטרים מתחת לפני הים. פיצוץ פסגותיו של ריפל רוק הוכרז בהמשך כאירוע היסטורי לאומי של קנדה. פיצוץ הלגולנד מדיה וקבצים בנושא ריפל רוק בוויקישיתוף ריפל רוק, באתר British Columbia Geographical Names ידיעה על ההכנות לפיצוץ ותרשים מנהרות בכתב העת Popular Mechanics, באתר Google Books סרטון על ההתפוצצות, באתר CBC Digital Archives סרטון על ההתפוצצות, באתר Live Leak Taming Ripple Rock
פרעות צפת

האם התכוונתם ל... פרעות צפת (1834) – סדרת פרעות שערכו כפריים ערבים ומוסלמים מקומיים בקהילה היהודית בצפת במהלך מרד הפלאחים בשנת 1834 טבח צפת (מאורעות תרפ"ט) – טבח שבוצע על ידי ערבים מוסלמים תושבי העיר צפת ביהודי העיר, כחלק ממאורעות תרפ"ט הקרב על צפת
פורדלנדיה

פורדלנדיה (פורטוגזית: Fordlândia) היא יישוב במדינת פארה בברזיל. העיר הוקמה בשנת 1928 על ידי הנרי פורד על מנת לשמש כמקור לגומי עבור חברת פורד. הפרויקט נכשל והעיר ננטשה ב-1934, אולם קבוצה קטנה של תושבים המשיכו להתגורר בה. במהלך שנות ה-2000 חלה עלייה במספר התושבים ונכון ל-2017 מתגוררים בה כ-3,000 תושבים. העיר שוכנת על הגדה המזרחית של נהר הטפז'וס, כ-300 ק"מ מדרום לעיר סנטרם. בראשית המאה ה-20, טרם גילוי הגומי הסינתטי, היה הגומי הטבעי המקור היחיד לייצור מוצרי גומי, ביניהם צמיגים עבור תעשיית הרכב המתפתחת. הנרי פורד רצה ליצור עבור חברת פורד שהקים מקור אספקה שוטף של גומי שלא יהיה תלוי במונופול הבריטי על אספקת הגומי. לשם כך תכנן להקים מטעים בהם יוכל לייצר גומי. פורד ניהל משא ומתן עם מושל מדינת פארה בברזיל וקיבל לידיו שטח של 2.5 מיליון אקר, בתמורה ל-9 אחוזים מן הרווחים שייווצרו. העבודות להקמת העיר החלו ב-1926. באזור לא היו דרכים ונהר הטפז'וס היה הדרך היחידה להגיע לאזור. העיר נבנתה כך שהיה אזור לפועלים הברזילאים ואזור מגורים למנהלים האמריקאים. בעיר נבנו בית חולים, בית ספר, ספריה ומגרש גולף. שאר הציוד לעיר נשלח בשתי אוניות ובשנת 1928 הסתיימו העבודות להקמת העיר. לצורך גיוס עובדים נפתחו משרדים במנאוס ובבלם תוך הבטחת שכר טוב לפועלים. חברת פורד לא התייעצה עם מומחים לגידול עצי גומי. בנוסף, למנהלים האמריקאים בעיר לא היה כל ניסיון בחקלאות טרופית. החברה נטעה מטעים נרחבים וצפופים של עצי גומי. העצים נדבקו בשידפון העלים הדרום אמריקאי, סוג של פטריה הפוגעת בעצי גומי. צפיפות המטעים איפשרה לפטריה לדלג מעץ לעץ בקלות, ובמהרה נדבקו כל העצים בפטריה. עד שנת 1934 נטשה פורד את העיר. במהלך מלחמת העולם השנייה התגלתה הדרך ליצור המוני של גומי סינתטי והביקוש לגומי טבעי ירד, דבר שהקטין עוד את כדאיות הפרויקט. ב-1945 מכר הנרי פורד השני, נכדו של הנרי פורד, את האדמה עליה הוקמה העיר בחזרה לממשלת ברזיל. עד שנות ה-70 נעשו במקום ניסיונות בחקלאות טרופית על ידי משרד החקלאות הברזילאי, אולם בסופו של דבר ננטשה העיר כמעט לגמרי. כ-90 תושבים המשיכו להתגורר בעיר הנטושה. במחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-21 חלה עליה במספר התושבים כשרבים הגיעו לעיר והתיישבו בבתים הנטושים. נכון ל-2017 מתגוררים בעיר כ-3,000 תושבים. יום העבודה במטעי הגומי החל בשעה 5 בבוקר ונמשך עד הצהריים כיוון שבשעות החום הלטקס מתפזר בעץ ומקשה על תהליך מיצויו. פורד שאף להנחיל לבריזלאים "ערכים אמריקאים", דבר שהתאפיין בסגנון בניה אמריקאי ובסדרת חוקים נוקשים: אלכוהול, טבק, נשים וכדורגל היו אסורים. מפקחים היו עוברים בין בתי הפועלים ומוודאים שהכללים נשמרים. לפועלים במטעים ניתן מזון אמריקאי שהיה בלתי מוכר עבורם כמו המבורגרים ומזון משומר. הברזילאים התנגדו לכללים אלו ומוצרים שונים הוברחו לעיר בניגוד לנהלים. כמו כן הוקמה עיירה קטנה במרחק של 8 קילומטרים מהעיר בה היו ברים ובתי בושת. בשנת 1930 פתחו הפועלים הבריזלאים במרד במחאה על המזון המסופק להם. המורדים הבריחו את המנהלים האמריקאים אל הג'ונגל וניתקו קווי טלפון. לאחר מספר ימים הגיע למקום הצבא הברזילאי והמרד הסתיים תוך הבטחה לשיפור המזון. המחסן הראשי בפורדלנדיה אחד הבתים בעיר חורבות בית החולים מדיה וקבצים בנושא פורדלנדיה בוויקישיתוף סיימון רומרו, מסע בעקבות הפנטזיה האמזונית של הנרי פורד ושברה, באתר הארץ, 5 במרץ 2017 אביטל ישראל, נשכחו מאחור: 9 עיירות רפאים מרתקות בעולם, אתר למטייל, 22 בדצמבר 2016 Lost cities #10: Fordlandia, באתר הגרדיאן,‏ 19 באוגוסט 2016
גרנד

האם התכוונתם ל... אגם גרנד (קולורדו) – אגם בקולורדו תעלת גרנד – מיזם הטיית מים בקולורדו גרנד פורקס – עיר בדקוטה הצפונית גרנד ארמה – הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון. סטיב גרנד – מוזיקאי אמריקאי גרנד הוטל – סרט דרמה אמריקאי משנת 1932. גרנדה
אדוארדו ביאנקי

אדוארדו ביאנקי (Edoardo Bianchi;‏ 1985–1946), ממציא ויזם איטלקי, בתחום תעשיית הרכב. בשנת 1885 ייסד את חברת "F.I.V. Edoardo Bianchi", מפעל לייצור אופניים העתיק בעולם, אשר ייצר בנוסף: אופנועים, קטנועים, מכוניות ומשאיות. החברה כונתה "Bianchi". ב-1955 הפכה חברת "F.I.V. Edoardo Bianchi" לחברת אוטוביאנקי לייצור מכוניות קטנות ומשאיות. כיום, החברה (לייצור אופנעיים) היא חלק מהחברה השוודית "Cycleurope AB". ביאנקי נהרג בתאונת דרכים, ב-3 ביולי 1946. חברת המכונית האיטלקית אוטוביאנקי נקראה על שמו של ביאנקי. בגיל 8 התקבל ביאנקי לבית הספר "Martinitt" ושם למד והתעניין במכניקה. בשנת 1885 פתח אדוארדו ביאנקי במרכז ההיסטורי של מילאנו בית מלאכה לייצור אופניים. ביאנקי יזם שינויים מרחיקי לכת בייצור האופניים. בין השינויים שביצע: הקטנת הקוטר של הגלגל הקדמי הורדת גובה הדוושות אימוץ "שרשרת" העברה של התנועה (הומצא בצרפת) יצירת גלגלים פנאומטיים (1888) בניית מעצורים עליונים (קדמיים) (1913) חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה שישה דגמים תחת הסדרה S. (בהספק של בין 4.5 כ"ס ל-12 כ"ס). בשנת 1903 ייצרה החברה את דגם ביאנקי 8HP. ב- 1914 יצרה חברת ביאנקי 45,000 זוגות אופניים, 1,500 אופנועים ו- 1,000 מכוניות. בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים. ב- מלחמת העולם השנייה החברה הגבירה את פעילותה בייצור משאיות וכלי רכב לשימוש צבאי. ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם קונצרן הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי. ביאנקי 8HP ביאנקי s9 - אמבולנס ביאנקי s9 - אמבולנס (מבט לתא הנהג) "ביאנקי Tipo C" שנת 1909 אופנוע ביאנקי ES 250 שנת 1937 "ביאנקי Miles" אוטובוס משאית ביאנקי אופניים תוצרת "ביאנקי" אוטוביאנקי ביאנקי 8HP מדיה וקבצים בנושא אדוארדו ביאנקי בוויקישיתוף
יום המלריה הבין-לאומי

יום המלריה הבין-לאומי הוא מועד בין-לאומי המצוין כל שנה ב-25 באפריל, על ידי המדינות החברות בארגון הבריאות העולמי, להעלאת המודעות למלחמה במחלת המלריה. במהלך היום נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולמודעות בנושא, כולל דרכי טיפול ומניעה. המלריה היא מחלה זיהומית טרופית, המופצת על ידי יתוש האנופלס והפוגעת בכבד ופורצת ממנו לכל הגוף. המלריה היא אחד מגורמי המוות העיקריים בעולם כיום: ב-2009 חלו במלריה 225 מיליון אנשים, וב-2010 מתו ממנה 655,000 חולים. רוב רובם של מקרי המוות ממלריה הם באפריקה שמדרום לסהרה. ארגונים שונים ותוכניות בין-לאומיות משלבים יחד עם פעולות למניעת ההדבקות במחלה תוכניות של חינוך והסברה לקהילות המקומיות. הרעיון המרכזי שבבסיס גישה זו הוא כי הכתבת מדיניות התמודדות עם המחלה ומניעתה איננו יעיל ללא שיתוף הקהילות והקניית ידע וכלים לאוכלוסייה. שכן, באמצעות חינוך ניתן ליצור דור חדש של תושבים שיכירו בחשיבות האמצעים למניעת המחלה על מנת ליצור מצב שבו שיעורי התמותה ממלריה באפריקה יקטנו בצורה משמעותית. יום המלריה הבין-לאומי נקבע על ידי ארגון הבריאות העולמי, בדומה ליום האיידס העולמי, במאי 2007 מדיה וקבצים בנושא יום המלריה הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום המלריה הבין-לאומי (בגרמנית) יום המלריה הבין-לאומי 2015, באתר malaria.com (באנגלית) אריאנה מלמד, תלוי איפה מתים, באתר ynet, 28 באפריל 2003 מערכת וואלה! NEWS‏, טכנולוגיית גרעין תופעל נגד היתושים באפריקה, באתר וואלה, 26 באפריל 2004 יום המלריה הבין-לאומי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יום המלריה 2017 בירושלים, באתר eventsoja http://www.who.int/malaria/world_malaria_report_2010/malaria2010_summary_keypoints_en.pdf