laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט

המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט הוא מרכז המנוהל על ידי מנהל תרבות חברה ופנאי, אגף תרבות ואמנויות בעיריית ירושלים ונתמך על ידי הקרן לירושלים. במקום מתקיימת פעילות מוזיקלית עשירה ומגוונת, המקיפה את כל מגזרי האוכלוסייה בבירה - יהודים וערבים כאחד, ומהווה דוגמה לעשייה אמנותית באווירת הרמוניה ואחווה. המרכז נמצא בגיא בן הינום, למרגלות סינמטק ירושלים. מבנה המרכז שימש כבית הכנסת של שכונת שמאעה בשנות ה-50 וה-60. המרכז נוסד ב-1979 בתמיכת הקרן לירושלים והודות לתרומתם של המוזיקאי הרב אלפרט, אחיו דייב אלפרט ואחותם מימי פלדמן מארצות הברית. למרכז הם קראו על שם הוריהם - לואיס וטילי אלפרט. ייסודו הייתה התגשמות תוכניתו של ראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, להקים מרכז מוזיקה שישרת במשותף את האוכלוסייה היהודית והערבית בעיר. בהמשך השנים, הוקמה במרכז תזמורת הנוער העירונית לכלי הנשיפה, אליה מגיעים נגני כלי נשיפה והקשה מרחבי ירושלים. תלמידי המרכז בני כל הגילאים, רוכשים לעצמם הרגלים מוזיקליים הן כמבצעים והן כמאזינים. רבים מבוגרי המרכז הפכו למוזיקאים מקצועיים. במקביל לפעילות המוזיקלית הענפה, מתקיימת גם פעילות חברתית וחינוכית נרחבת. במהלך כל שנת הפעילות מתקיימות סדנאות, קונצרטים מוסברים לתלמידי בתי ספר וקונצרטים ברחבי הארץ והעולם. שעורים פרטיים בכלי נגינה מערביים ומזרחיים תזמורות ילדים ונוער לכלי נשיפה - "גור", "כפיר" ו"לביא" הרכב ה"ביג בנד" תזמורת "הראל" לבוגרי תזמורות הנוער ונוספים (18 ומעלה) נושפי הגיא - תזמורת כלי נשיפה למבוגרים חובבים הרכב יהודי-ערבי הרכב צועני הרכבים קאמריים מקהלת ילדים יהודית-ערבית הרכב קלרינטים הרכב מוזיקת עולם ומוזיקה חסידית הרכב מתופפים פרויקט לימודי מוזיקה לגיל השלישי שיעורי סולפג' למתחילים שיעורים פרטיים בפיתוח קול חדר מחשבים - לימוד תאוריה והלחנה בהדרכת מורה, תוך שימוש בתוכנות מוזיקה "הריטון" - אולפן הקלטות מקצועי ומאובזר קונצרטים בין כותלי המוסד ומחוצה לו כתות אומן ספריית תווים ע"ש סגן אריאל עובדיה במרכז קיימת ספריית פרטיטורות ממוחשבת, המספקת תווים למנצחים ולנגנים ניתן למצוא בה מבחר רחב של יצירות במגוון סגנונות שונים היצירות כולן מעובדות לתזמורות כלי נשיפה אתר המרכז
רוז (סרט)

רוז (באנגלית: The Rose, הוורד) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של מרק ריידל, אודות זמרת רוק שמתמודדת עם קשיי קריירה, מנהלה האישי וחייה הפרטיים. בסרט משחקים בט מידלר, אלן בייטס, פרדריק פורסט, הארי דין סטנטון, ברי פרימוס ודייוויד קית'. הסרט מבוסס בחלקית על סיפור חייה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. במקור הוא היה אמור להיקרא "Pearl" על שם אלבומה האחרון, אך משפחתה של ג'ופלין סירבה שהסרט ידבר עליה. הסרט זכה לביקורות מהללות והוא היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. הסרט מגולל את סיפורה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) המכונה "הוורד". רוז היא זמרת רוק מצליחה השקועה בסיבוב הופעות שיסתיים בביתה שבפילדלפיה. רוז סחוטה רגשית, הן בשל עבודה רבה והן בשל אורח חיים תוסס. לאחר הופעה מוצלחת היא מבקשת ממנהלה האישי ראדג' קאמפל (אלן בייטס) לצאת לשנה הפוגה בקריירה שלה, אך הוא מסרב לבקשתה. לאחר הופעה אחת היא נפגשת עם ביילי ריי (הארי דין סטנטון), זמר שהיא מעריכה, והוא מבקש ממנה להפסיק לשיר את שיריו. רוז נעלבת מהאיש ובורחת ביחד עם יוסטון דייר (פרדריק פורסט) לבלות. בסוף הסרט, היא עולה על הבמה בפילדלפיה ומתמוטטת בפני הקהל. בט מידלר - מרי רוז פוסטר אלן בייטס - ראדג' קאמפל פרדריק פורסט - יוסטון דייר הארי דין סטנטון - ביילי ריי ברי פרימוס - דניס דייוויד קית' - מאל מלכתחילה קן ראסל היה אמור להפיק את הסרט, אך הוא בחר לביים את הסרט "ולנטינו". מאוחר יותר, הודה ראסל שזה הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלו. פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (בט מידלר) פרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר ("The Rose", אמנדה מק'ברום) פרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה הטובה ביותר (בט מידלר) פרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקן המשנה הטוב ביותר (פרדריק פורסט) פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בט מידלר) פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (פרדריק פורסט) פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (רוברט וולף, קרול טימות'י אומירה) פרס אוסקר לקול הטוב ביותר (תיאודור סודרברג, דאגלס ויליאמס, פול וולס וג'ים ווב) פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (פרדריק פורסט) פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (בט מידלר) פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (תיאדור סודברג, דאלאס וויליאמס, פול ווילס וג'ים וובס) פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר ב-16 ביוני 2021 נמסר על פיתוח רימייק, שבו תגולם הדמות הראשית על ידי סינתיה אריבו, אשר גם תפיק ביחד עם סולום ויליאמס. הסרט החדש יהיה מחווה למקור, תוך הצגת מחירו הגבוה של הפרסום במבט עכשווי מדיה וקבצים בנושא רוז בוויקישיתוף "רוז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוז", באתר נטפליקס "רוז", באתר AllMovie (באנגלית) "רוז", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוז", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רוז", באתר Metacritic (באנגלית) "רוז", באתר אידיבי "רוז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר פרסי גלובוס הזהב אתר פרסי האוסקר Kroll, Justin (June 16, 2021). Cynthia Erivo To Star in Remake Of ‘The Rose’ At Searchlight. Deadline Hollywood. Retrieved June 17, 2021.
דודה פרידה: המוזיאון

דודה פרידה: המוזיאון היא יצירה בימתית שמעמידה במרכזה את ההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, קרובת משפחה רחוקה של נעמי יואלי. פרידה אורנדר בן-לוי היגרה מווינה לפלשתינה בשנות העשרים של המאה העשרים וביטאה את הציונות שלה דרך הבאת אופנת וינה לפלסתינה, בזמן שהסוציאליזם היה במרכז תפיסת ההגשמה הציונית בארץ. מצד אחד זוהי היסטוריה פרטית של אישה בלתי חשובה בעליל ומצד שני מאוד נועזת בהגשמת הציונות דרך ההוט קוטור, כשהקימה סלון תפירה עילית בירושלים בסוף שנות העשרים. היצירה הבימתית מתנהלת כאירוע פתיחה של מוזיאון. שלוש דיילות ומארחת מזמינות את הקהל לנוע בין חללי המוזיאון תוך הצגת פרטי לבוש ואפנה, "רליקים", תצלומים וסיפורים מההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, כשכל אלה משולבים בקונטקסט התרבותי בו נטוע מוזיאון הזיכרון של דודה פרידה. הפרפורמריות מגישות עוגות לינצר טורטה, מזמינות את המבקרים לואלס ומסיימות בתצוגת אפנה של ניירות גזרה מרשרשים ושרידי שמלות מסלון התפירה. בנימוקי השופטים למתן פרס ההצגה הטובה בפסטיבל עכו נאמר: "באמצעות המצאות עיצוביות, תיאטרון סיפור, חומרים תיעודיים מקוריים, פסקול מדויק, מדיה מגוונת ונוכחות בימתית אותנטית וקסומה, בוראת יואלי ומבצעת מוזיאון חי ונושם של אישה ותקופה. המוזיאון החי כפעולת היזכרות הוא דימוי למעשה היצירה הנע בין ממשות לבדיה, מציאות להמצאה, בין השימוש בחמרים מצויים לאובייקטים תיאטרליים מעוצבים. יואלי נעה בוירטואוזיות מהפנטת, ומניעה את הקהל, בין דמות המספרת לדמותה של הדודה פרידה, בין כאן ועכשיו לווינה וירושלים של שנות העשרים, בין אפנה זוהרת למציאות אפורה, בין הרצאה להצגה לתצוגת אפנה. "דודה פרידה" היא דודה פרידה, אנטי-גיבור דרמטי, הערת שוליים בין דפי ההיסטוריה ועם זאת נקודת מבט ישירה ואותנטית על חלום והגשמה, על תרבות וחברה ורוח הזמן. מעל הכל "דודה פרידה" היא יצירה המשמיעה קול מקורי וצלול, רב דמיון ומצאה, תיאטרון שהוא אירוע רב-תחומי ייחודי". ההצגה היא יצירה משותפת בראשות יואלי ושיחקו בה נעמי יואלי, גליה יואלי, הדס קלדרון וננה אריאל. מעצב החלל: הדס עפרת, המוזיקאי: יוסי מר-חיים, מעצב התאורה: אורי רובינשטיין, מעצב התלבושות: עמית אפשטיין, מעצבת האביזרים : תמר לקס, יוצרת הווידאו – שירי גופר, מעצב הסאונד דודו שביט, מנהל האירוע: אורי יואלי. ההצגה עלתה לראשונה בפסטיבל עכו 2006 וזכתה בו בפרס ההצגה הטובה. והציגה בתיאטרון תמונע בין אוקטובר 2006 למרץ 2009. ב-2007 זכתה בפרס קיפוד הזהב - על שפת במה. היא הופיעה באקדמיה לאומנויות, ברלין (2008) ובפסטיבל דורדרכט, הולנד (2010). סרטון וידאו מתוך המופע, בערוץ תיאטרון הקרון ביו טיוב דודה פרידה, באתר תיאטרון תמונע מהיסטוריה פרטית לאירוע תיאטרוני דודה פרידה, באתר הבמה מרב יודילוביץ', מוזיאון השרידים המקודשים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2006 ציפי שוחט, ברוכים הבאים למוזיאון החפצים הנידחים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2006 אורן עמית, ‏ערב בתיאטרון, תבואו רעבים, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2006 מיכל בעדני, תצוגת אופנה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2006 מיכל בעדני, חגיגות השנה לדודה פרידה, באתר הבמה, 8 באוקטובר 2007 "דודה פרידה" היא ההצגה הטובה ביותר לשנת 2006 בפסטיבל עכו, באתר נענע10, ‏12 באוקטובר 2006 צבי גורן מפסטיבל עכו – חלק ג', באתר הבמה, 12 באוקטובר 2006
רוברט ארנשו

רוברט ארנשו (באנגלית: Robert Earnshaw; נולד ב-6 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת החלוץ, ורשם קרוב לשישים הופעות במדי נבחרת ויילס. ארנשו נולד במולופריה, זמביה ב-1981, בן לדייוויד, כורה פחם, וריטה. כשהיה בן חמש עברה המשפחה למלאווי, ועוד לפני שהיה בן 9, משפחתו היגרה לוויילס לאחר מות האב דייוויד. אמו ריטה, מתאגרפת זמבית, חשבה שהדרך הטובה ביותר לעזור לבנה להשתלב בסביבה החדשה הייתה דרך רישומו לקבוצות הראגבי והאתלטיקה של בית ספרו. כשהיה בן 12 הגיע המפנה, אז עזב את הראגבי לטובת הכדורגל. בשנת 1997 גווין טייט שהיה אז מאמן קבוצת הנוער של קארדיף סיטי זימן את רוברט לאימון של הקבוצה שלאחריו חתם על חוזה נוער לעונה אחת. לאחר עונה מוצלחת בקבוצת הנוער זומן ארנשו לסגל הנבחרת הצעירה של ויילס. אחרי שעבר לשנה התחשלות בגרינוק מורטון הסקוטית הוא קיבל לבסוף את ההזדמנות בקבוצה הבוגרת של קארדיף. 4 עונות מוצלחות היו לרוברט בקארדיף שגם זכה במאי 2002 לזימון בכורה לנבחרת הבוגרת של וויילס. במשחקו הראשון בה, ואחרי שכבש רק שער אחד במדי נבחרת הנוער, הוא גם הצליח לנצח את נבחרת גרמניה באצטדיון המילניום כשהכניע את אוליבר קאן ונבחר למצטיין‏. באותה שנה נבחר ארנשו לשחקן הוולשי הצעיר המצטיין. בשנת 2004 נרכש ארנשו על ידי וסט ברומיץ' אלביון בסכום המוערך ב-3 מיליון ליש"ט. ארנשו לא מצא את מקומו בקבוצה ורק במחזור השביעי הבקיע את שערו הראשון. למרות שמאמן הקבוצה דאז בריאן רובסון ראה בארנשו כשחקן ספסל ארשנואו סיים כמלך השערים של הקבוצה עם 14 כיבושים. לאחר שנתיים במועדון עבר ארנשו לדרבי קאונטי, ומשם לנוריץ' סיטי. בשנת 2008 עבר לנוטינגהאם פורסט, ובמדיה שיחק שלוש שנים וכבש 35 שערים. בשנת 2011 חזר ארנשו לקבוצת נעוריו, קארדיף סיטי, ובספטמבר 2012 הגיע לישראל והושאל למכבי תל אביב לעונה אחת, אך כבר בתחילת ינואר חזר לקארדיף. כעבור חודש חתם בקבוצת טורונטו הקנדית, המשחקת ב-MLS. ב-21 במרץ 2014 חתם ארנשו בבלקפול מליגת המשנה באנגליה על חוזה קצר טווח עד סיום עונת 2013/2014. ארנשו ערך הופעה אחת בלבד בקבוצה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ב-15 באוגוסט 2014 חתם ארנשו בשיקגו פייר מליגת ה-MLS, ובמדיה שיחק שלושה חודשים וכבש שלושה שערים בחמישה משחקים. במרץ 2015 חתם בקבוצת ונקובר וייטקאפס. ב-28 בינואר 2016 הודיע ארנשו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 34. ארנשו הוא השחקן היחיד שהבקיע שלושער בארבע הליגות העליונות באנגליה, בגביע ה-FA ובגביע הליגה האנגלי. מדיה וקבצים בנושא רוברט ארנשו בוויקישיתוף רוברט ארנשו, ברשת החברתית Goodreads רוברט ארנשו, באתר Transfermarkt רוברט ארנשו, באתר Soccerway רוברט ארנשו, באתר BDFutbol רוברט ארנשו, באתר WorldFootball.net רוברט ארנשו, באתר National Football Teams רוברט ארנשו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ארנשו חותם ניצחון היסטורי, באתר BBC,‏ 14 במאי 2002 שירלי בר דיין, ‏ארנשו סגר במכבי ת"א: "אתן למועדון את כל מה שיש לי", באתר ערוץ הספורט, 20 בספטמבר 2012 רענן ברנובסקי‏, מכבי תל אביב: רוברט ארנשו שוחרר מהקבוצה, באתר וואלה, 3 בינואר 2013 רוברט ארנשו פרש: הכדורגל היה כמו אבא בשבילי, באתר ONE‏, 28 בינואר 2016
שביל החירות

שביל החירות (באנגלית: Freedom Trail) הוא מסלול סיור בן ארבעה קילומטרים בעיר בוסטון שבארצות הברית, המוביל בין 16 אתרים היסטוריים חשובים השוכנים בה. השביל מסומן באופן בולט על פני הקרקע בנתיב של לבנים אדומות. רעיון השביל נהגה בשנת 1951 בבוסטון על ידי העיתונאי המקומי ביל סקופילד (Bill Schofield), אשר פרסם את הרעיון בעיתונו. הרעיון אומץ על ידי עיריית בוסטון והוצא לפועל בהמשך אותה שנה. ב-1958 סומן נתיב השביל בלבנים אדומות ביזמת איש העסקים דיק ברנסון (Dick Berenson). לאורך השביל הוקמו שלטים מציגים את תולדות האתרים שביניהם הוא חולף. בשנה הראשונה לקיומו של השביל הלכו לאורכו 40 אלף איש. כיום מבקרים בשביל 3.2 מיליון איש מדי שנה. השביל מנוהל על ידי הפארק הלאומי ההיסטורי של בוסטון (Boston National Historical Park), קרן שביל החירות (Freedom Trail Foundation) ועיריית בוסטון. בוסטון קומון בית מדינת מסצ'וסטס - משכן מושל המדינה ובית הנבחרים שלה כנסיית רחוב פארק בית הקברות גראנרי (Granary Burial Ground) - מקום קבורת רבים מחלוצי מלחמת העצמאות של ארצות הברית בית התפילה של המלך (King's Chapel) ובית הקברות שלידו (הראשון בבוסטון) פסל בנג'מין פרנקלין ואתר בית הספר הלטיני של בוסטון - בית הספר הציבורי הראשון בעיר חנות הספרים אולד קורנר (Old Corner Bookstore) בית הישיבות אולד סאות' (Old South Meeting House) בית המדינה הישן (Old State House) - מקום המושב הראשון של הממשל הקולוניאלי במסצ'וסטס אתר טבח בוסטון בניין פאניי (Faneuil Hall) בית פול רוויר כנסיית אולד נורת' (Old North Church) - הכנסייה העתיקה בבוסטון שעדיין פועלת בית הקברות גבעת קופ (Copp's Hill Burying Ground) אנדרטת גבעת בנקר הספינה קונסטיטושן מדיה וקבצים בנושא שביל החירות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שביל החירות (באנגלית) מפת שביל החירות באתר השביל שביל החירות באתר עיריית בוסטון שביל החירות באתר צופי אמריקה בבוסטון http://www.thefreedomtrail.org/about-foundation/establishment.shtml. http://www.thefreedomtrail.org/freedom-trail/.
שומרי היקום

שומרי היקום (באנגלית: Guardians of the Universe) הם גזע חייזרי בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.2 #1 מיולי 1960, ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין. מקורם של שומרי היקום הוא בכוכב הלכת מאלטוס, והם נחשבים לראשוני החיים התבונתיים ביקום DC. בהיותם מדענים והוגי דעות, תושבי מאלטוס החלו לערוך ניסויים בעולמות שמסביבם. ברגע מכונן אחד מלפני מיליארדי שנים, מאלטוסי בשם קרונה השתמש בטכנולוגיה מכופפת זמן כדי להתבונן בתחילתו של היקום. אולם, ניסוי זה וניסיונות לעצור אותו הביאו לאסון על הקיום. במקור, הניסוי גרם להתפצלותו של היקום למולטי-יקומים וליצירתו של יקום האנטי חומר המרושע קווארד, מקום מוצאם של סינסטרו וחיל הפקחים הצהובים. תושבי מאלטוס ששרדו החליטו להתמקם בכוכב הלכת אואה במרכזו של היקום ולהפוך לשומרי היקום. מטרתם פשוטה - להילחם בכוחות הרוע ולשמור על סדר ביקום. בתחילה, שומרי היקום יצרו את ציידי האדם כדי שיתפקדו ככוח משטרתי הפועל בשמם. אולם, לאחר שציידי האדם הרובוטים מרדו באדוניהם והובילו לטבח סקטור 666, שומרי היקום יצרו את חיל הפקחים הירוקים, כוח שיטור בין-גלקטי שחבריו מסקטור הארץ כוללים את האל ג'ורדן, גאי גרדנר, ג'ון סטוארט וקייל ריינר. שומרי היקום נכחדו כמעט לגמרי כתוצאה מאירועי גרין לנטרן: דמדומי הברקת, שבהם דעתו של האל ג'ורדן נטרפה עליו בעקבות השמדת עיר הולדתו והוא גרם להשמדה שיטתית של חיל הפקחים הירוקים ושל שומרי היקום. שומרי היקום ריכזו את שארית כוחותיהם כדי ליצור טבעת כוח אחרונה אותה הפקידו בידיו של גאנטת, שגייס לחיל את קייל ריינר. חזותם החיצונית של שומרי היקום הזכרים ממודלת לפי דמותו של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל לשעבר. שומרי הגלקסיה - קבוצה בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה דף הקבוצה בפרויקט ויקיה של DC קומיקס Comic Books Urban Legends Revealed #148, Brian Cronin, March 27th 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המועצה הבין-לאומית לארכיונאות

המועצה הבין-לאומית לארכיונאות (בצרפתית: ICA - Conseil international des archives) היא ארגון בינלאומי לא ממשלתי, שמטרתו קידום שיתוף פעולה בינלאומי בשימוש, פיתוח ושימור בארכיונים ברחבי העולם. הארגון הוקם בשנת 1948 בעזרתו של שרל סאמאראן שהיה מנהל בארכיון הלאומי של צרפת. בשנת 2009 היו חברים בו למעלה מ-1,400 חברים מוסדיים מ-190 מדינות. המועצה מאגדת תחתיה ארגונים בינלאומיים שונים לשימור ותיעוד היסטורי. האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע הוא חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות. מדיה וקבצים בנושא המועצה הבין-לאומית לארכיונאות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המועצה הבין-לאומית לארכיונאות המועצה הבין-לאומית לארכיונאות, ברשת החברתית פייסבוק המועצה הבין-לאומית לארכיונאות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המועצה הבין-לאומית לארכיונאות, ברשת החברתית LinkedIn המועצה הבין-לאומית לארכיונאות, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התרבות החריפאית

התרבות החריפאית היא תרבות ארכאולוגית פרהיסטורית של ציידים-לקטים נוודים, שהתקיימה באזור הר הנגב, הנגב המערבי וצפון סיני בסוף התקופה האפיפלאוליתית, בערך בשנים 12,800 - 11,700 לפני זמננו, לפי גילי פחמן-14 מכוילים. התרבות הוגדרה לראשונה באתר הארכאולוגי אבו סאלם שבהר חריף, ומכאן שמה. התרבות החריפאית מקבילה מבחינת זמנה ומאפייניה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית. היא נחשבת כהתאמה של ציידים-לקטים לתנאי המדבר של השלב המאוחר ביותר בתור הפליסטוקן. התרבות החריפאית התגלתה והוגדרה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסקר ארכאולוגי שערך הארכאולוג אנטוני מרקס בהר הנגב. כתרבויות פרהיסטוריות אחרות, היא מוגדרת לפי סוגי כלי אבן מסותתים הייחודיים לה. המאפיין הבולט של תרבות זאת הוא ראש חץ בצורת מעוין הנקרא "חוד חריף", המהווה שיכלול בעיצוב ראש החץ, יחסית למיקרוליתים הנאטופיים. האחרונים עדיין נפוצים מאוד באתרים החריפאיים. אתרי התרבות החריפאית, כעשרים במספר, ממוקמים בהר חריף ובסביבתו, וגם באזור חולות שונרא בנגב המערבי, באזור מכתש רמון ובג'בל מע'רה בצפון סיני. האתרים הגדולים ביותר נמצאים בהר חריף: אבו סאלם ורמת חריף. באתרים אלה השתמרו שרידי מבנים חפורים-למחצה באדמה במתאר מעוגל או סגלגל, מכתשים, שרידי מדורות, כלים מאבן ועצם, וכן קונכיות ימיות שיובאו מים סוף ומהים התיכון. נמצאו עדויות רבות לציד, לפי עצמות בעלי חיים, בעיקר צבאים ויעלים. באזורים אחרים בדרך כלל אין מבנים ושרידי התרבות החומרית דלים בהרבה. בשל כך הוצע כי המחנות הגדולים באזור הגבוה (כאתרי הר חריף) מייצגים התכנסות של קבוצה גדולה יותר במהלך חודשי הקיץ, והמחנות הקטנים והארעיים יותר באזורים הנמוכים מייצגים התפזרות של קבוצות קטנות בעונת החורף. עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 124 תמונות מהאתרים אבו סאלם ורמת חריף, באתר המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית ממצאי כלים האופייניים לתרבות החריפאית, באתר רשות העתיקות Maher, L. A., Banning, E. B., & Chazan, M. (2011). Oasis or mirage? Assessing the role of abrupt climate change in the prehistory of the southern Levant. Cambridge Archaeological Journal, 21(1), 1-29 Marks, A. E., & Scott, T. R. (1976). Abu Salem: Type Site of the Harifian Industry of the Southern Levant. Journal of field archaeology, 3(1), 43-60 Goring-Morris, A. N. (1991). The Harifian of the southern Levant. In Bar-Yosef O., Valla F. R. (eds.). The Natufian culture in the Levant. International Monographs in Prehistory, Ann Arbor, pp. 173-216
הקונגרס הבין-לאומי של הברברים

הקונגרס הבין-לאומי של הברברים הוא ארגון בין-לאומי לא ממשלתי העוסק בהגנה ובקידום של הברברים בצפון אפריקה ובפזורתם ברחבי העולם. הארגון עוסק בהגנה ובקידום האינטרסים הכלכלים, התרבותיים, הלשוניים של הברברים. הארגון הוקם בספטמבר 1995 בצרפת. במהלך הקונגרס נפגשו נציגים ברברים מאירופה ובמיוחד צרפת, מצפון אפריקה ומאמריקה. קונגרסים נוספים התקיימו ב-1999 בליון, ב-2002 ברוביאה, ובשנת 2005 בנאדור שבמרוקו. בדצמבר 2011 התקיים הקונגרס השישי בבריסל שבבלגיה. בשנת 2009 הגיש הקונגרס מחאה כנגד "מדיניות האפרטהייד" שממנה סובלים הברברים במרוקו. אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס הבין-לאומי של הברברים (בצרפתית) אתר הקונגרס ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרסטן הלר

קרסטן הלר (גרמנית: Carsten Höller; נולד בדצמבר 1961) הוא אמן גרמני. נודע ביצירותיו ההיפר-ריאליסטיות. נולד וגדל בבריסל, שם עבדו הוריו במשרדי הקהילה הכלכלית האירופאית. הוא למד חקלאות וקיבל דוקטורט בנושא חרקים מאוניברסיטת קיל. הוא החל להתעניין באמנות בסוף שנות השמונים. בשנת 1993 הציג בביאנלה של ונציה. בשנת 2006 הציג במוזיאון טייט מודרן בלונדון את המיצג "Test Site". בשנים 2011–2012 הציג תערוכה במוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא קרסטן הלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרסטן הלר
בנו של האחר

בנו של האחר (צרפתית: Le Fils de l'autre) הוא סרט צרפתי משנת 2012, אשר בוים על ידי לוריין לוי. הסיפור עוסק בשתי משפחות, אחת פלסטינית והשנייה ישראלית ממוצא צרפתי. האחת מתגוררת בכפר בגדה המערבית והשנייה בתל אביב. עקב טעות מתחלפים התינוקות של שתי המשפחות בבית היולדות, כאשר הילד הפלסטיני גדל כז'וזף והישראלי כיאסין. ז'וזף, בן ה-18, הוא מועמד להתגייס לצה"ל. כאשר נערכת לו בדיקת דם לקראת הגיוס מתגלה שהוא אינו בנם הביולוגי של הוריו. את התסריט כתבה לוי יחד עם נטלי סוגון (Nathalie Saugeon) על בסיס ספרו של נועם פיטוסי. אורכו כ-110 דקות. "בנו של האחר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בנו של האחר", באתר נטפליקס "בנו של האחר", באתר AllMovie (באנגלית) "בנו של האחר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בנו של האחר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בנו של האחר", באתר Metacritic (באנגלית) "בנו של האחר", באתר אידיבי "בנו של האחר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון הסרט, קדימון הסרט באתר יוטיוב
מרים בת-יוסף

מרים בת-יוסף (31 בינואר 1931 - 8 באוקטובר 2023) הייתה ציירת ופסלת יהודיה אשר התגוררה בישראל, בצרפת ובאיסלנד. נולדה בברלין בשם מאריון הלרמן למשפחה יהודית ממוצא ליטאי. בשנת 1933 המשפחה ברחה לארץ ישראל והתגוררה ביפו. בשנת 1936 השתתף אביה בהגנה בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, נפצע וכעבור 9 חודשים נפטר בבית חולים. בשנת 1936 עברה עם אמה להתגורר בפריז. בשנת 1939, עם עליית הנאצים, המשפחה חזרה לישראל והתגוררה בתל אביב. היא החלה ללמוד אמנות בגיל צעיר ואימצה את השם מרים בת-יוסף כמחווה לאביה יוסף. בשנת 1952 החלה ללמוד אמנות בפריז ובשנת 1956 החלה ללמוד אמנות בפירנצה. הציגה במוזיאונים ברחבי העולם, ובישראל הציגה במוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ובמוזיאון רמת גן. בת-יוסף נפטרה ב-8 באקוטובר 2023. הותירה אחריה בעל, ארו, מבכירי האמנים באיסלנד, ובן. התגוררה בפריז. מרים בת-יוסף, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
ניטה ריה

ניטה ריה (בצרפתית: Nita Raya; ‏ 15 באוקטובר 1915, קישינב, מולדובה – 25 במרץ 2015, צרפת) הייתה רקדנית, זמרת ושחקנית צרפתית ממוצא יהודי. שמה האמיתי היה ראיסה בלוף-ירקוביץ (Raisa Beloff-Jerkovitch). בין השנים 1937 ל-1946 הייתה נשואה לשחקן המפורסם מוריס שבלייה. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא ומשפחתה מצאו מסתור אצלו. שיחקה במספר סרטים, בהם של הבמאי המפורסם אבל גאנס. ניטה ריה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניטה ריה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניטה ריה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניטה ריה, באתר Discogs (באנגלית) תמונה של ניטה הספד בעיתון מקומי בלוג המוקדש לניטה ריה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תכלית

האם התכוונתם ל... מטרה (תכלית) – יעד תכלית תעודות סל – חברה למסחר בתעודות סל אשר הוקמה בשנת 2004 תכלית - המכון למדיניות ישראלית – מכון מחקר חברתי ישראלי טלאולוגיה – החקר הפילוסופי של תכלית
אייר נמיביה

אייר נמיביה (באנגלית: Air Namibia) הייתה חברת התעופה הלאומית של נמיביה, בסיסה היה בנמל התעופה הוסיאה קוטקו שבוינדהוק, והיא הפעילה טיסות פנימיות ובינלאומיות. חברת התעופה הייתה בבעלות ממשלתית מלאה, והייתה חברה באיגוד חברות התעופה האפריקאיות (AFRAA). חברת התעופה נוסדה בשנת 1978, בשנת 1998 הולאמה אייר נמיביה עקב חובותיה הרבים. אייר נמיביה ביקשה מממשלת המדינה לספק 1.6 מיליארד NAD (Namibian Dollar) (שווה ערך ל 109 מיליון דולר אמריקני) כסכום חירום כספי בסוף ספטמבר 2019, אחרת היא עשויה להיסגר. עם זאת, משרד העבודות והתחבורה דחה את בקשת דירקטוריון חברת התעופה. הפרטים נחשפים במכתב התפטרות שנקבע בסוף אוגוסט על ידי דיירה סאולס-דקקנברוק, יו"ר מועצת המנהלים לשעבר של חברת התעופה. הסכום נועד לתיקון לתקופה קצרה תוך סיום התקציב הלאומי לטווח הבינוני. החברה דרשה "היוון דחוף של בעלי מניות" בסך של 1.6 מיליארד NAD שישולם בשני תשלומים של NAD800 מיליון כל אחד עד 31 באוגוסט וב -30 בספטמבר, כך דחק המכתב לשר התחבורה והאוצר, שבלעדיו "הפסקת הפעולה הממשמשת ובאה היא ההשפעה הסבירה ביותר". ב-11 בפברואר 2021 הודיעה ממשלת נמיביה על השבתה מיידית של החברה עקב חוב מצטבר. בזמן הפסקת פעילותה היה לחברה 9 מטוסים ו-600 עובדים. צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2019: מדיה וקבצים בנושא אייר נמיביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר נמיביה אייר נמיביה, ברשת החברתית פייסבוק אייר נמיביה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייר נמיביה, ברשת החברתית אינסטגרם אייר נמיביה, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא אייר נמיביה באתר Airliners.net ch-aviation, Air Namibia requests US$109mn from gov't or may shut down, ‏20-9-2019 פרטי צי המטוסים של אייר נמיביה, באתר airfleets.net (באנגלית) "''Air Namibia approves acquisition of six Embraer airliners.'' African Aerospace, 10. August 2017". Africanaerospace.aero. 2017-08-10. נבדק ב-2018-01-26. https://www.lelamobile.com/content/72775/Air-Namibia-postpones-Windhoek-Lagos-Accra-flights/
בנימין אונגר

בנימין אוּנגַר (24 בספטמבר 1907 – 11 בספטמבר 1983) היה חזן ישראלי. יו"ר ארגון החזנים בישראל. החזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב בשנות ה-40 וה-50. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אונגר נולד ב-1907 בעיר יאסלו שבגליציה, אוסטריה (לימים בפולין), בנם של רייזל לבית פָאיֶיר (פוֹיֶר) ומשה אונגר (ממשפחת האדמו"ר מזבנה). קיבל חינוך תורני מסורתי בחדר ובישיבה בווינה ובטרנבה וחינוך מוזיקלי בחזנות בקונסרבטוריונים בווינה ומגדבורג. בשנת 1933 נישא להניה הנדלר. עסק בפעילות ציונית בגרמניה הנאצית, וב-1937–1938 ניהל משק הכשרה של עליית הנוער ליד ברלין. ב-1938 עלה לארץ ישראל. הוא היה חזן בבתי כנסת גדולים בתל אביב ובתוכם בבית הכנסת הגדול. הופיע ברדיו (בשידורי קול ישראל, קול ציון לגולה וגלי צה"ל), טלוויזיה ובתקליטים רבים. היה יושב ראש ארגון החזנים בישראל. בשנת 1983 הוענק לו התואר יקיר תל אביב. נפטר ב-1983. היה אב לשתיים: מרים וורדה. ארכיונו, הכולל עיבודים מוזיקליים, שמור בספרייה הלאומית. בשנת 2007, במלאת מאה שנים להולדתו, הוסר הלוט מעל שלט הנצחה על ביתו בתל אביב בטקס בו השתתפו ראש העיר רון חולדאי וחזנים רבים. בנימין אונגר היה אח בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל. עקיבא צימרמן, 'החזן בנימין אונגר ז"ל', שנה בשנה (ספר השנה להלכה, למחשבת ישראל ולבעיות יהדות) תשמ"ט, 413–415. עקיבא צימרמן, 'בנימין אונגר – נעים הליכות ונעים זמירות', דוכן (מאסף למוזיקה יהודית) יג (תשנ"א), 139–141. בנימין אונגר, דף שער בספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "בנימין אונגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 3964