laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואלטר יונגהאנס

ואלטר יונגהאנס (בגרמנית: Walter Junghans, נולד ב-26 באוקטובר 1958 בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער. יונגהאנס החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1977 בבאיירן מינכן, שם שיחק חמש עונות, תחילה כמחליפו של ספ מאייר. עם פרישתו של מאייר בשנת 1979 בגין תאונת דרכים, שיחק יונגהאנס ביחד עם השוער הוותיק מנפרד מילר, כאשר שניהם מתחרים על המקום בהרכב. עם באיירן מינכן זכה יונגהאנס בשתי אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד. הרוטציה בין יונגהאנס למילר נמשכה גם בזירה האירופית, כאשר בעונת 1982 הגיעה באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה לאסטון וילה, ויונגהאנס ישב על הספסל, אך במהלך העונה האירופית, שני השוערים שיחקו לסירוגין. סך הכול ערך יונגהאנס 67 הופעות בבאיירן מינכן, ועזב את המועדון בשנת 1982. בשנת 1982 עבר יונגהאנס לשאלקה 04, ובניגוד לתקופתו בבאיירן מינכן, זכה תחילה לבלעדיות בהרכב הפותח, ובחמש עונות צבר 148 הופעות, עם זאת, חל פיחות במעמדו בעונה האחרונה שלו בקבוצה, והוא בחר לעבור להרטה ברלין בשנת 1987. יונגהאנס שיחק שבע עונות בהרטה ברלין, תחילה בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1990 עלה עם הרטה לבונדסליגה, אך נשר בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת, ונשאר באותה ליגה עד לעזיבתו את הקבוצה בשנת 1994, לאחר 171 הופעות. בשנת 1994 שב יונגהאנס לבונדסליגה וחתם בבאייר לברקוזן, אך לא שיחק בקבוצה ולו משחק אחד, ובאותה שנה כבר עבר לפורטונה קלן מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות, עד לפרישתו בשנת 1996. ליונגהאנס אין הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 1980, בו זכתה הנבחרת הגרמנית, כשוער השלישי בהייררכיה, אחרי הראלד שומאכר ואייקה אימל. בנוסף, יונגהאנס נסע לאולימפיאדת לוס אנג'לס, והיה חלק מהסגל האולימפי לטורניר הכדורגל של האולימפיאדה בשנת 1984. יונגהאנס עבד כמאמן השוערים של פורטונה קלן עם פרישתו מהמשחק, ואחר כך גם בפ.צ. קלן, בנפיקה ליסבון ואתלטיק בילבאו. בעונת 2006/07 היה עוזר המאמן בבורוסיה מנשנגלדבך. לאחר מכן, החליף שוב את ספ מאייר, והפעם בתפקיד מאמן שוערים בבאיירן מינכן, תפקיד אותו ביצע במספר קבוצות שונות של המועדון. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (2): 1979/80, 1980/81 הגביע הגרמני: 1981/82 עם הרטה ברלין: אליפות הבונדסליגה השנייה: 1989/90 עם נבחרת גרמניה המערבית: יורו 1980 מדיה וקבצים בנושא ואלטר יונגהאנס בוויקישיתוף ואלטר יונגהאנס, באתר Transfermarkt ואלטר יונגהאנס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ואלטר יונגהאנס, באתר WorldFootball.net ואלטר יונגהאנס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מנפרד מילר

מנפרד מילר (בגרמנית: Manfred Müller, נולד ב-28 ביולי 1947 באסן שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער. מילר החל את קריירת הבוגרים שלו בשוורץ-וייס אסן בשנת 1966, שם שיחק חמש עונות. בשנת 1971 עבר לוופרטאלר מליגת הבונדסליגה השנייה, עמה העפיל אל הבונדסליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובעונתו השנייה סיים עם הקבוצה במקום הרביעי. ההישג של הקבוצה לא שוחזר, ובעונה העוקבת ניצלה מירידה לאחר מאבקי תחתית, ובשנת 1975 נשרה בחזרה לליגת המשנה. בשנת 1976 עזב מילר לנירנברג, ששיחקה גם היא בליגת המשנה. בשנת 1978 עלה מילר עם נירנברג אל הבונדסליגה, נשר שוב לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת, ועזב את הקבוצה לטובת תקופה קצרה בESV אינגולשטאדט, לאחר 86 משחקים במדי נירנברג. בשנת 1979, כאשר היה בן 32, חתם מילר בבאיירן מינכן, כמחליפו של ספ מאייר שפרש בגין תאונת דרכים, והחל להתחרות על המקום בהרכב עם השוער ואלטר יונגהאנס, הצעיר ממנו ב-11 שנים. עם באיירן מינכן זכה מילר בשתי אליפויות הבונדסליגה ובשני גביעים מקומיים, כאשר הוא ויונגהאנס משחקים לסירוגין בהרכב הקבוצה, הן בזירה המקומית והן בזירה האירופית. בעונת 1982 הגיעה באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה לאסטון וילה, במשחק בו מילר פתח בהרכב. בשנת 1984 פרש מילר ממשחק פעיל עם 48 הופעות במדי באיירן מינכן, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב לשוער הבלגי ז'אן-מרי פפאף, שהגיע במקום יונגהאנס שעבר לשאלקה 04 בשנת 1982. עם פרישתו, החל מילר לעבוד כמנהל כללי בנירנברג, ואף חזר להופעה אחת בשער הקבוצה במשחק בונדסליגה בשנת 1986, בעקבות פציעתו של השוער הראשון אנדראס קפקה. כיום מילר מנהל חברת הפקות טלוויזיוניות. אליפות הבונדסליגה (2): 1979/1980, 1980/1981 הגביע הגרמני (2): 1981/1982, 1983/1984 אליפות הבונדסליגה השנייה (1): 1971/1972 מנפרד מילר, באתר Transfermarkt מנפרד מילר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מנפרד מילר, באתר WorldFootball.net מנפרד מילר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קלייב סוויפט

קלייב וולטר סוויפט (באנגלית: Clive Walter Swift;‏ 9 בפברואר 1936 – 1 בפברואר 2019) היה שחקן ופזמונאי יהודי-בריטי. נודע בעיקר בתפקידו כריצ'רד באקט בסדרה הקומית הבריטית "מה יגידו השכנים?". בנוסף שיחק סוויפט בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה בין השאר הופיע בתפקיד רוי בסיטקום "החבר'ה הזקנים" לצדו של רוג'ר לויד-פק. סוויפט נולד למשפחה יהודית בליברפול שבמחוז לנקשייר. הוא בנם של לילי רבקה (שם נעורים גרינמן) ואברהם סמפסון סוויפט. גם אחיו הבכור, דייוויד סוויפט, הוא שחקן. שני האחים למדו ב"קליפטון קולג'" וב"גונביל וקאיוס קולג'" שבקיימברידג'. קלייב למד ספרות אנגלית. הוא לימד בבתי הספר למשחק "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" (LAMDA) ו"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה". בשנות השבעים של המאה העשרים הופיע סוויפט בתפקיד דוקטור בלק בעיבוד של ה-BBC לשניים מסיפורי האימה של מ. ר. ג'יימס (אנ') "The Stalls of Barchester" ו-"A Warning to the Curious". בשנים 1970 ו-1971 גילם את מפקח הבילוש וו (Waugh) בסדרת הטלוויזיה "Waugh on Crime". תפקידו המוכר ביותר הוא בדמות ריצ'רד באקט, בעלה האומלל של הייסינת', בסדרה הקומית "מה יגידו השכנים?". סוויפט כיכב בעיבוד של ה-BBC לרומנים "דברי ימי מחוז ברצ'סטר" מאת אנתוני טרולופ, והופיע בפרק "Revelation of the Dale" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". הוא הופיע שוב בסדרה ב-25 בדצמבר 2007 בספיישל חג המולד "מסע הארורים" בתפקיד מר קופר. ב-1981 השתתף בסרטו של ג'ון בורמן "אקסקליבר" וגילם את דמות אביו המאמץ של המלך ארתור, סר אקטור. בנוסף לפעילותו כשחקן סוויפט היה פזמונאי. רבים משיריו כלולים במופע שלו "Richard Bucket Overflows: An Audience with Clive Swift" שאיתו יצא לסיור הופעות בבריטניה בשנת 2007, וכן במופע "Clive Swift Entertains" משנת 2009. בשנים 2002 עד 2005 שיחק בתפקיד הכומר יוסטשוס ברוייר בסדרה "Born and Bred" ששודרה ב-BBC 1. סוויפט היה נשוי לסופרת מרגרט דראבל (אנ') מ-1960 עד 1975. נפטר ב-1 בפברואר 2019. הותיר אחריו בת, רבקה, ושני בנים, אדם וג'ו סוויפט. אובלומוב בתפקיד הדוקטור The Right Time From Fact to Fiction – The Orchard בתפקיד המספר מידה כנגד מידה - אסקלוס Jorrocks's Jaunts and Jollities - נאש The Price of Fear בתפקיד פרד טרבור סימבלין (1962) בתפקיד קלוטן הסערה (1966) בתפקיד קאליבן (Prospect Theatre Company) קלייב סוויפט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלייב סוויפט, באתר AllMovie (באנגלית) קלייב סוויפט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קלייב סוויפט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Margaret Drabble (20 באפריל 2010). "Art Thou Contented, Jew?". נבדק ב-30 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Lancashire" is correct. Merseyside did not exist before 1 April 1974 Clive Swift Biography (1936–) Sadler, Lynn Veach (1986). Margaret Drabble. Twayne Publishers. ISBN 978-0-8057-6907-4. נבדק ב-27 ביולי 2013. {{cite book}}: (עזרה)
גבעת האהבה (סרט)

גבעת האהבה הוא סרט רומנטי אמריקאי שצולם בצבע בשנת 1955 בשיטת הסינמסקופ. השם המקורי של הסרט הוא Love Is a Many-Splendored Thing (בתרגום חפשי - האהבה היא דבר זוהר מאד). התסריט מבוסס על הרומן האוטוביוגרפי של האן סויאן: A Many-Splendoured Thing משנת 1952. עלילת הסרט מתרחשת בהונג קונג בשנת 1949, בשלהי מלחמת האזרחים הסינית. העיר מלאה בפליטים שברחו מסין מאימת הקומוניסטים בתוכם ד"ר האן סויאן. סויאן היא בת תערובת אנגלית-סינית (אירואסיאתית). היא אמנם למדה רפואה באנגליה אך קשורה למסורת הסינית ולמשפחתה הסינית הענפה בסין. הסרט מתאר את האווירה הגזענית בהונג קונג ובסין המתנגדת ליחסיה עם העיתונאי האמריקאי מארק אליוט. שם הסרט בעברית נובע מגבעה המתנשאת מעל הונג קונג שם נהגו סויאן ומארק להתבודד. השיר מהסרט הולחן על ידי סמי פיין והפך ללהיט. הביצוע המפורסם ביותר שלו הוא על ידי "ארבעת האסים". הוא בוצע גם על ידי פרנק סינטרה, נט קינג קול, אנדי וויליאמס, פטולה קלארק, קוני פרנסיס, אנגלברט המפרדינק, ניל סדקה, שירלי באסי ועוד וכן יש לו ביצועים תזמורתיים רבים. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1956. ד"ר האן סויאן (ג'ניפר ג'ונס) היא רופאה מוערכת בבית חולים גדול בהונג קונג. היא ממוצא מעורב - אם אנגליה ואב סיני. בבית החולים היא מטפלת בילדה סינית יתומה ומאמצת אותה. בעלה היה גנרל בצבא הלאומני ונהרג על ידי הקומוניסטים והיא ברחה כפליטה להונג קונג. היא גרה בבית החולים ומקדישה את כל זמנה לטיפול בחולים. במסיבת קוקטייל היא נפגשת במארק אליוט (ויליאם הולדן), עיתונאי הפרוד מאשתו. הוא מתאהב בה ממבט ראשון ומתחיל לחזר אחריה. בתחילה היא מתייחסת בקרירות לקשר ביניהם אך אליוט לא נרתע עד שהיא מתרצה. היא לוקחת אותו לגבעה המשקיפה על הונג קונג ובראשה עץ בודד, שם הם מביעים את אהבתם בחיבוקים ובנשיקות. הקשר ביניהם הוא אינו מוצא חן בעיני בני משפחתה המזכירים לה שהיא בנשמתה סינית והוא לבן. אשתו של מארק מסרבת להתגרש ממנו. גם הנהלת בית החולים רומזת לה שהקשר עם אדם נשוי אינו לרוחה ואם תמשיך בו לא יוארך חוזה העבודה שלה בבית החולים. בשלב מסוים היא נשברת ומודיעה למארק כי הקשר איתו חייב להיפסק, אך הוא לא נרתע ואומר לה שהוא אוהב אותה ולא משנה לו מוצאה. היא לא יכולה לעמוד בהפצרותיו ושניהם נוסעים לנופש במקאו. לאחר זמן קצר במקאו מקבל אליוט מברק מעיתונו ובה הודעה כי עליו לחזור להונג קונג ומשם יישלח לסקר את מלחמת קוריאה שזה עתה פרצה. הם חוזרים להונג קונג ועולים זמן קצר לגבעה, שם הם מביעים שוב את אהבתם ומארק נפרד ממנה בתקווה להיפגש שוב בקרוב. האן סויאן נאלצת לעזוב את בית החולים עם הילדה המאומצת ועוברת לגור אצל ידידים טובים שלה. מארק ממשיך לשלוח לה מכתבי אהבה מקוריאה. יום אחד מראים לה עיתון בו ידיעה שמארק נהרג בהפצצה בקוריאה. היא מתחילה לרוץ לכיוון גבעת האהבה. בהגיעה לשם היא רואה (בדמיון) את מארק מחכה לה ליד העץ בפסגת הגבעה. היא ממהרת לעלות לכיוון העץ אך בהגיעה לשם מתברר לה לצערה שאין שם איש. מדיה וקבצים בנושא גבעת האהבה בוויקישיתוף "גבעת האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גבעת האהבה", באתר נטפליקס "גבעת האהבה", באתר AllMovie (באנגלית) "גבעת האהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גבעת האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט גבעת האהבה, באתר יוטיוב השיר מהסרט גבעת האהבה בביצוע ארבעת האסים, באתר יוטיוב הגבעה בסרט צולמה בקליפורניה
שרה פרידלנדר

שרה פרידלנדר (9 באוגוסט 1914, בודפשט – 29 במאי 1948, ירושלים) הייתה ממייסדי ארכיון יד ושם והמנהלת הראשונה של הארכיון. פרידלנדר, ילידית בודפשט, למדה בגימנסיה, קיבלה השכלה כללית ושלטה בשש שפות. בשנת 1939 קיבלה תואר דוקטור בספרות גרמנית והונגרית, באוניברסיטת בודפשט. היא פעלה בשורותיהם של מספר ארגונים ציוניים, בהם ויצו. היא הייתה פעילה בקרן היסוד, בין היתר בכתיבה ובתרגום. היא כתבה על סופרים ואישים, בין היתר הנרייטה סולד, הרצל, ביאליק, בובר ועוד, ותרגמה מיצירותיהם. פרידלנדר הייתה פעילה בניסיונות להצלת יהודים בהונגריה ואף תרגמה להונגרית את הפרוטוקולים של אושוויץ. אנג'לו רוטה, שגריר האפיפיור, קיבל תרגום זה. בקיץ 1944 נשלחה פרידלנדר לברגן-בלזן אך גם שם המשיכה לפעול פעילות תרבותית ולעסוק בתיעוד. פרידלנדר פעלה בז'נבה וחידשה את מחקריה בתולדות יהדות הונגריה. היא עלתה לארץ ישראל באניית המעפילים "וויל ד'ואורן" שעגנה בנמל חיפה ב-2 בספטמבר 1945. הייתה מנהלת ארכיון יד ושם ותחום הכספים במוסד, חברה בהגנה ופעילה בתחומי הנצחת השואה השונים. לפרידלנדר הוענקה אזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית) ב-25 במארס 1948. במלחמת העצמאות הייתה פרידלנדר חובשת ובין היתר שירתה בשייח' ג'ראח. היא נפגעה ב-29 במאי מפגז ליד בית החולים האיטלקי ליד העיר העתיקה, בהיותה בעמדה, ונפטרה באותו היום. אודות שרה פרידלנדר, באתר יד ושם קורות החיים של שרה פרידלנדר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון בקשתה לאזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית) – SARAH FRIEDLANDER, באתר ארכיון המדינה ארכיון המדינה, תיק בקשתה לאזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית), באתר ארכיון המדינה ארכיון המדינה, רשימת עולים 1945 – עתלית וחיפה – עמ' 325 – מס' סדורי 515, באתר ארכיון המדינה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניוון ציסטי של הגלימה האמצעית

נִוּוּן צִיסְטִי שֶׁל הַגְּלִימָה הָאֶמְצָעִית (cystic medial degeneration, ובראשי תיבות CMD), הידוע גם כנֶמֶק צִיסְטִי שֶׁל הַגְּלִימָה הָאֶמְצָעִית (cystic medial necrosis, ובראשי תיבות CMN), הוא מצב ניווני של עורקים גדולים שבו חלה הצטברות של חומר יסוד בזופילי בגלימה האמצעית של דופן העורק תוך יצירת נגעים דמויי ציסטה. כתוצאה מניוון זה העורק מאבד מהאלסטיות שלו ודופנו מתקשחת. מצב זה מתרחש במחלות רקמת חיבור כגון תסמונת מרפן ותסמונת אהלרס-דנלוס ונמצא בהיסטופתולוגיה של מחלות אבי העורקים כגון בתירת אבי העורקים. ניוון ציסטי של הגלימה האמצעית דווח לראשונה בשנת 1910 באדם עם בתירת אבי העורקים. בשנת 1928 הוצע הקשר בין ניוון ציסטי זה לבין מפרצת באבי העורקים, בתירה שלו, קרע בו ותסמונת מרפן. בשנת 1977 נטען כי המונח "ציסטי" אינו מתאים לתיאור ניוון זה, מאחר שהנגעים אינם יוצרים ציסטות אמיתיות, אלא פגמים מבניים עם חומר יסוד נוזלי. גם המונח "נמק" נמצא לא מתאים, מאחר שבמרבית המקרים נמק אינו מעורב בתהליך הפתולוגי. Shi-Min Y, Hua J, Cystic medial necrosis: pathological findings and clinical implications, Rev Bras Cir Cardiovasc vol.26 no.1 São José do Rio Preto Jan./Mar. 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגנתה דוידסן

אגנתה דוידסן (29 באוגוסט 1947, נוק - 25 בנובמבר 2007, נוק) הייתה שרה בממשלת גרינלנד. היא שימשה במשך 14 שנים כראש העיר של נוק, בירת גרינלנד, עד מותה הפתאומי בגיל 60. בשנת 1983, דוידסן החליפה את האנס פביה רוסינג בפרלמנט של גרינלנד כנציגה של מפלגת סיומוט. מאוחר יותר באותה שנה, היא מונתה לחברת הפרלמנט לעניינים חברתיים (עמדה דומה לשר ממשלתי), ובכך הפכה לחברת הפרלמנט האישה הגרינלנדית הראשונה. בשנת 1989, היא נבחרה למועצת העיר של נוק, שוב כנציגה של מפלגת סיומוט, ובין השנים 1989–1991 היא החזיקה בתפקיד סגנית ראש העיר השנייה. לאחר הבחירות של 1991, מונתה לסגנית ראש העיר הראשונה ובשנת 1993, היא הפכה לראשת העיר ויושבת הראש של מועצת העיר. בשנת 1997, דוידסן גויסה על ידי מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק למסדר דנברוג (אנ'). אגנתה דוידסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רות גופר

רות גופר (נולדה ב-1958) היא עובדת סוציאלית ופעילה חברתית ישראלית, מייסדת ומנכ"לית של שלוש עמותות לקידום רווחתם ואיכות חייהם של אנשים עם צרכים מיוחדים בחברה: "מרכז כוכב", "כוכב הצפון" ו"קפה מארג". היא מכהנת כמנכ"לית שלהן משנת 1997. גופר גם יצרה מודלים טיפוליים בתחום הצרכים המיוחדים. היא זכתה בפרסים ואותות הוקרה על פעילותה, כגון פרס קרן שלם ופרס אות החסד. נולדה בכפר אחים להורים ניצולי שואה ממייסדי המושב. בוגרת תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב (M.S.W), ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת חיפה (M.B.A). עד 1995 עסקה בעבודה סוציאלית טיפולית וקהילתית במקומות שונים ברחבי הארץ. בשנת 1997, עם שובה לארץ לאחר שהות בת שנתיים בחו"ל, נחשפה לעולמם של אנשים בעלי צרכים מיוחדים וקיבלה על עצמה את ניהול "מרכז כוכב" לטיפול ותמיכה באנשים עם לקות שכלית במעלות. במהלך שנות פעילותה פיתחה רצפים של שירותים, מסגרות, ותוכניות לאנשים בעלי צרכים מיוחדים בגליל. בין הפרויקטים שהקימה נכללים חמישה מיזמים המשלבים חשיבה יצירתית שיקומית קהילתית ועסקית: "מארג כפר ורדים" המשלב בין אמנים עם צרכים מיוחדים לאמנים מן הקהילה, "מארג מבואות החרמון" (בהקמה), "מארג מעלה יוסף" (בהקמה), מערך דיור ותמיכה לאנשים עם צרכים מיוחדים "בית בחורש" המשולב בקהילה של כפר ורדים, וכן קפה/גלריה "מאר"ג", המהווה מודל של מיזם המגזר הרביעי. הרעיון העיקרי במיזמים אלו הוא לתת לאנשים בעלי מוגבלויות ערך ומשמעות לחיים; המרכזים מהווים עבורם מקום עבודה, מקום ליצירת קשרים חברתיים, מקום לביטוי אומנותי ויצירתי ומקום להבעת דעה ויכולת להשפיע. גופר חברה בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית גליל מערבי, חברה בצוות היגוי לפרס האיכות ומצוינות ע"ש דני רוזוליו, מרצה אורחת במכללות ואוניברסיטאות בנושאי יזמות וחדשנות במגזר השלישי והרביעי, וחברת ועד מנהל בעמותת יעדים לצפון. גופר נשואה ואם לשלושה ילדים. גופר זכתה בפרסים ואותות הוקרה על פעילותה למען קידום רווחתם ואיכות חייהם של אנשים בעלי צרכים מיוחדים בחברה: 2000 - פרס קרן שלם על מצוינות בניהול 2004 - פרס אות החסד ע"ש טראמפ (קרן טראמפ) מבית איזי שפירא 2005 - אחת מ-3 הפיינליסטים של תחרות היזם השנתי של קרן "שוואב" ועיתון גלובס 2011, 2012 ,2013 - 5 כוכבי איכות ומצוינות (לארגון) מטעם האיגוד הישראלי לאיכות 2015 - פרס פול האריס מטעם ארגון רוטרי העולמי הזווית השלישית - פרס "אות החסד" ע"ש טראמפ(הקישור אינו פעיל) עמותות מרכז כוכב וכוכב הצפון - דבר המנכ"לית מארג מרכז כוכב מארג כפר ורדים בית בחורש פרס אות החסד בית איזי שפירא קרן שלם מברכת את מנכ"לית עמותת מרכז כוכב מעלות-תרשיחא ועמותת כוכב הצפון, רותי גופר, זוכת אות פול האריס של ארגון רוטרי, באתר קרן שלם, ‏2020-11-19 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רות גופר".
משה סלנט

הרב משה דוב בן-ציון סלנט (ה' בטבת ה'תרפ"ט, 18 בדצמבר 1928 - כ"ט בכסלו ה'תשע"ו, 11 בדצמבר 2015) היה ראש ישיבה וראש כולל אברכים ירושלמי, מרבני קהילת קהל פרושים. נשיא חברה קדישא-פרושים בירושלים. נולד בירושלים לרב יוסף צבי סלנט מחבר הספר "באר יוסף" ונשיא ה"חברה קדישא הראשית והכללית" של קהל הפרושים, ולפראדל בתו של המגיד הירושלמי רבי נטע צבי וייס. הוא נקרא על שם אבי סבו, רבי משה דוב וייס. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים והיה תלמידו של הרב מרדכי דוד לוין והרב איסר זלמן מלצר. בגיל 17 היה מקבוצת התלמידים הראשונה בישיבת מיר והתקרב אל ראש הישיבה רבי אליעזר יהודה פינקל וכן היה תלמידם של הרב אפרים בורודיאנסקי והרב יחזקאל לוינשטיין. נישא לשרה גיטל בתו של הרב שלמה ברוורמן שהיה מחנך בתלמוד תורה עץ חיים (בנו של הרב זליג ברוורמן ראש ישיבת מאה שערים). התגורר בשכונת בתי ברוידא. בשנת תשט"ו החל לכהן כר"מ בישיבת באר יעקב ובהמשך בישיבת כפר סבא, אך כעבור שנה, עקב מבצע קדש, חזר לירושלים. הוא כיהן במשך תקופה כר"מ בישיבת תפארת ישראל - רוז'ין של חסידות בויאן וכן כראש ישיבת שומרי אמונים (לצד הרב דוד אוירבך). בשנת תשכ"ח החל לכהן כראש ישיבת "קדושת ציון" בקריית באבוב בבת ים. בשנת תשכ"ט מינהו אביו על מקומו לכהן כראש כולל האברכים "רבנו חיים יוסף - בית הוראה" בשכונת בית ישראל ירושלים. בשנת תשל"ה נפתחה קהילת באבוב בירושלים ותלמידיו מהישיבה בבת ים לקחוהו לכהן כרב. בהמשך כיהן גם כראש כולל של החסידות בירושלים. מסר שיעורים בבית הכנסת מונקאטש בשכונתו. כמו כן כיהן (לאחר פטירת אביו) כנשיא ה"חברה קדישא הכללית". לאחר פטירת אביו בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 התפרסם כמי שברשותו לחש לביטול עין הרע, והדבר הקנה לו פרסום רב בקרב החוששים מעין הרע. הרב יעקב אדלשטיין נהג להפנות אליו את הפונים לעזרתו בנושא זה. הוא ערך והוציא לאור את ספרו של אביו "באר יוסף" ואת הספר "נטעי חמד" של סביו, רבי נטע צבי וייס. לספרו של סבו צירף חיבור משלו הכולל ביאורים ומקורות לדברי הסב, בשם "אמרי חמד". מלבד ספרים אלו כתב חידושי תורה רבים, חלקם התפרסמו במשך השנים בכתב העת התורני של קהל הפרושים בירושלים, "אוצרות ירושלים". במאי 2011 (כ"ז באייר ה'תשע"א) נפטרה אשתו. הוא נפטר ביום שישי כ"ט בכסלו ה'תשע"ו, 11 בדצמבר 2015, סמוך לכניסת השבת, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים במוצאי שבת, אור לא' בטבת. בנו הרב יעקב הוא מגיד מישרים. יעקב הייזלר, והאיש משה, המבשר, יום ו', ו' בטבת תשע"ו. מיקירי קרתא דשופריא: הגאון רבי משה סלנט זצ”ל באתר JDN ישראל כהן, ‏ברוך דיין האמת: הצדיק רבי משה דב בן ציון סלנט זצ"ל, באתר כיכר השבת, 12 בדצמבר 2015 ראש כולל 'רבינו חיים יוסף' זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 12 בדצמבר 2015 בין לומדי הכולל היו הרב צבי שרייבר (רב חסידות בויאן), הרב יעקב אליעזרוב (דיין בבית הדין הרבני בירושלים), הרב אשר פריימן מו"צ של העדה החרדית, הרב חיים יהודה כהן מו"צ ומרבני ועד הכשרות של העדה החרדית והרב בן ציון גוטפרב (מרבני קהילת המתמידים).
יעקב נאומבורג

רבי יעקב (יאקב) נאומבורג (או: נוימבורג; נפטר בו' בשבט ה'תקע"א, 31 בינואר 1811) היה רב וראש ישיבה גרמני מפרשני ספרות חז"ל. התפרסם בשל ספרו נחלת יעקב על המסכתות הקטנות. נולד לרב ברוך נוימבורג מחבר הספר "עיטור בכורים" על פירושו של בעל הטורים למקרא (פיורדא תקי"ב). אבי אביו היה ר' אלקנה ש"ץ מפיורדא, צאצא של רבי יונה תאומים-פרנקל מחבר "קיקיון דיונה". בצעירותו למד אצל רבי אברהם אביש מפרנקפורט ואצל רבי טבלי שייאר ממיינץ, ולאחר נישואיו חי ופעל כרב וראש ישיבה באופנבך על המיין הסמוכה לפרנקפורט. בשנת תקנ"ג (1793) הדפיס בפיורדא את ספרו על המסכתות הקטנות, בשם "נחלת יעקב". פירושו זה הפך לביאור הבסיסי למסכתות אלו כשנדפס על גליונות ש"ס זיטומיר ושוב בש"ס וילנא במסכתות אלו בדומה לפירוש רש"י. מאז הוא נדפס בכל מהדורות הש"ס המבוססות על דפוס וילנא. בשנת תקס"ו, 1806, כתב את ספרו חלק יעקב, פירוש על הספרי. חיבורו זה לא נדפס וכתב היד נמצא בבית הספרים הלאומי בירושלים. בהקדמתו לכתביו, מְתנה המחבר את צערו על שלא זכה לילדים חיים וקיימים, וכותב שמצב זה הניע אותו לכתיבתם כדי להנציח את עצמו. מנחם מנדל זלוטקין מזכיר גם כתב יד בשם "חידושי ר"י נוימבורג" המכיל פירוש שלו על מדרש רבה. מלבד ספריו אלו נדפס ביאורו לסדר העבודה "אמיץ כח" המתאר את עבודת יום הכיפורים בבית המקדש, במחזור קרובות של הרוו"ה. הרוו"ה מצטט פירוש שלו על הפיוט "אל אמונה... אומץ אדירי כל חפץ" שבקדושתא לתפילת מוסף ביום הראשון של ראש השנה, בתוך "פירוש הרוו"ה" הנדפס במחזורים. ש"י פין, הר"ר יעקב (יאקב) ב"ר ברוך נוימבורג, בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 556, באתר היברובוקס רבי צבי הירש הורוביץ, תוכחה לז' אדר תקע"א, בספרו לחמי תודה, אופנבאך תקע"ו, דף עז עמוד ב ואילך, באתר היברובוקס א. ס. ולדסטיין וגוטהרד דויטש, ‏"נאומבורג, יעקב", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) הספר נחלת יעקב, פיורדא תקנ"ג, באתר היברובוקס זלוטקין, אוצר הספרים, ח"ב, ירושלים תשכ"ה. אות ח' פריט 343. עמ' 95.
ניצנית משוננת

ניצנית משוננת (שם מדעי: Kalanchoe daigremontiana, כמו גם Bryophyllum daigremontianum, קרויה באנגלית Mother Of Thousands - אם האלפים) הוא מין של ניצנית הגדל בר בהרי מדגסקר, הייחודי בכך שהוא מתרבה ברבייה אל-מינית בלבד. כל מופעי הצמח הם ממין נקבה, ועל מנת להתרבות הצמח מגדל על עליו גרסאות מוקטנות שלו, מעין שיבוטים צעירים. כשהשיבוטים מתנתקים מעלה צמח האם, הם מסוגלים להשריש ולהפוך לצמח עצמאי. נפוץ אם כך לראות צמח אם גדול יחסית וסביבו צמחי בת רבים. הניצנית המשוננת גדלה לגובה של מטר אחד, ולה עלים בשרניים, נגדיים ובעלי שפה משוננת. העלים ירוקים מלמעלה ובעלי עורקים סגולים מלמטה. על השפה המשוננת של העלה יכולים לגדול שיבוטים קטנים של צמח האם, ואלו עשויים להתפתח ולפתח שורשים גם בעודם מחוברים לצמח האם. לצמח יש אפשרות לפתח תפרחת מרשימה בצורת סוכך, והפרחים בו פעמוניתיים ובגוון ורוד-כסוף או לעיתים כתום. הפריחה אינה אירוע שנתי וקורה מעת לעת. הצמח יכול לשרוד עם השקיה לא סדירה. מדיה וקבצים בנושא ניצנית משוננת בוויקישיתוף ניצנית משוננת, באתר ITIS (באנגלית) ניצנית משוננת, באתר NCBI (באנגלית) ניצנית משוננת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ניצנית משוננת, באתר Tropicos (באנגלית) ניצנית משוננת, באתר GBIF (באנגלית) ניצנית משוננת, באתר The Plant List (באנגלית) ניצנית משוננת, באתר IPNI (באנגלית) ניצנית משוננת באתר הרשימה האדומה של IUCN
רמי דומונסל

רמי דומונסל (בצרפתית: Rémy Dumoncel; ‏1888, צרפת‏ – 1945, מחנה הריכוז נוינגמה) היה ראש עירייה, מוציא לאור, פעיל המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם. דומונסל למד משפטים ולאחר מכן הצטרף להוצאה לאור "טלנדייה" (Tallandier) והיה מנהלה. משנת 1935 היה ראש עיריית אבון (Avon, Seine-et-Marne) שליד פונטנבלו שבצרפת. בתקופת מלחמת העולם השנייה וגם לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה המשיך דומונסל בתפקידו כראש עיריית אבון ובמקביל היה חבר המחתרת הצרפתית. הוא סייע ליהודים להימלט מצרפת הכבושה לתחומי משטר וישי. הוא הסכים לפרסם בהוצאתו רק את כתביהם של סופרים שלא שיתפו פעולה עם הכיבוש הגרמני. כמו כן סיפק מסמכי זהות מזויפים ליהודים, מסמכי קיצוב מזון ומסמכי מעבר מזויפים, כדי להקל עליהם לעבור לצרפת של וישי. הוא ארגן למשפחת פליטים יהודיים מגרמניה שעמדו בפני סכנת גירוש למחנות ההשמדה במזרח אירופה, מסתור בבית אמו האלמנה. רוב בני משפחה זו חיו בבית אמו עד השחרור, באוגוסט 1944. אחד מבני המשפחה שנתפס ואף נכלא במחנה ריכוז בצרפת עצמה, שוחרר בזכות מסמכים מזויפים שסיפק לו דומונסל. במאי 1944 נעצר דומונסל על ידי הגסטפו לאחר שניסה לשחרר את אחד מחברי מועצת העיר אבון, שנכלא על ידי הגרמנים. הוא נשלח למחנה הריכוז קומפיין מצפון לפריז, ומשם למחנה הריכוז נוינגמה בגרמניה, ושם נספה. על שמו של רמי דומונסל נקרא רחוב בפריז בו שוכנת הוצאת טלנדייה, "רחוב רמי דומונסל" (צר'). בשנת 1985 הוכר דומונסל על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא רמי דומונסל בוויקישיתוף על רמי דומונסל, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סעדה

סעדה - הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בעיקר בקרב קהילות תוניס, לוב ומספר מדינות ערב נוספות. האם התכוונתם ל... אריק סעדה – זמר פופ שוודי דודו סעדה – יו"ר קבוצת ערוץ 7 הילה סעדה – שחקנית וזמרת ישראלית רודי סעדה – קומיקאי ישראלי שלו סעדה – שחקן כדורעף ישראלי סעד צעדה סעדיה