laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרובוט שנעלם

הרובוט שנעלם (באנגלית: Little Lost Robot) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה במרץ 1947 ב-Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1970 בספר "אני, רובוט". אלמנטים מהסיפור הרובוט שנעלם הופיעו בסרט "אני, רובוט", אשר עלילתו מבוססת על סיפורי הרובוטים של אסימוב. בבסיס היפר-אטומי, תחנת מחקר צבאית על אסטרואיד, מדענים עובדים על פיתוח מסע בין כוכבי- נושא שנחקר והתפתח בכמה מסיפוריו של אסימוב ומוזכר בספרי האימפריה והמוסד. אחד החוקרים, ג'רלד בלק, מאבד את עשתונותיו, ומקלל את הרובוט הפוזיטרוני נסטור (NS-2), ופוקד עליו "תיעלם מפה". הרובוט מציית לפקודה ומסתיר את עצמו על ידי כניסה לחדר עם עוד 62 רובוטי נסטור. לאחר מכן התחנה הצבאית מזמינה מומחים מיו אס רובוטים ואנשים מכניים, סוזן קלווין הרובופסיכולוגית הראשית, והמנהל המתמטיקאי פיטר בוגרט, כדי למצוא אותו. הסיבה לדחיפות מציאת הרובוט היא שהחוק הראשון של הרובוטיקה שוּנה אצל נסטור. אצל כל הרובוטים החוק הוא "לא יפגע רובוט באדם, ולא יניח, על ידי חוסר מעשה, שאדם ייפגע". עם זאת, רובוטי הנסטור עובדים בסביבה מלאת קרינה, בה עובדים גם בני אנוש. הקרינה אינה פוגעת בטווח הקצר, אך הרובוטים חוששים שבני האנוש ישכחו לצאת מהחדר, וייפגעו על ידי הקרינה. לכן, הם "מצילים" אותם ומוציאים אותם מהחדר. כדי למנוע זאת, החוק הראשון אצל רובוטי הנסטור שונה ל"לא יפגע רובוט באדם" בלבד, מה שמונע מהם את הצורך להציל בני אדם מפגיעה שנגרמת להם מהסביבה. אם בני אנוש יגלו שמייצרים רובוטים עם שינוי של החוק הראשון, תקום מחאה כנגד הרובוטיקה, כתוצאה מתסביך פרנקנשטיין. ד"ר קלווין מוסיפה דחיפות למשימה, בתארה שהשינוי מאפשר לרובוט לפגוע בבני אדם בכוונה תחילה, למשל אם ישחרר משקולת מעל האדם, בידיעה שהוא יכול לתפוס אותה לפני שתפגע באדם, ואז להימנע מתפיסתה (מאחר שהחוק הראשון שלו מאפשר לו לפגוע בבני אדם בחוסר מעשה). לאחר כמה ראיונות עם כל רובוט בנפרד ומספר ניסויים שהסתיימו במבוי סתום, ד"ר קלווין מתחילה לפחד שהרובוט פיתח תסביך עליונות שעשוי לאפשר לו לפגוע בבני אדם באופן ישיר. ד"ר קלווין מוצאת דרך להערים על הרובוט כך שיגלה את עצמו: היא מעמידה את עצמה בסכנה, ומזהירה את הרובוטים שיש קרינת גמא שהורסת רובוטים בינה לביניהם, כך שהם לא יוכלו להציל אותה גם אם ינסו. ברגע שהמבחן מתחיל, רק הרובוט ששונה עושה צעד קדימה בניסיון להציל אותה, משום שהוא זיהה, בזכות הכשרתו כפיזיקאי, שהקרינה בינו לבינה היא קרינת אינפרא אדום שאינה מזיקה לרובוטים, ולא קרינת גמא המזיקה לרובוטים, כך ששאר הרובוטים אמורים לנסות להציל אותה והוא אמור לחקות אותם. אך שאר הרובוטים אינם מבחינים בין סוגי הקרינות ואינם יודעים שהקרינה היא קרינה לא מזיקה, כך שהם לא מנסים להציל אותה והרובוט ששונה נבדל מהם בניסיונו להצילה. הרובוט שזוהה מסביר לד"ר קלווין שהדרך היחידה להוכיח שהוא טוב יותר מבני האדם היא להצליח להיעלם, והוא מנסה לתקוף את ד"ר קלווין, כך שהיא לא תחשוף שהוא התגלה. בלק ובוגרט מפעילים את קרינת הגמא והורסים את הרובוט לפני שהוא פוגע בד"ר קלווין.
שקרן!

שקרן! (באנגלית: !Liar) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב שפורסם בשנת 1941 ותורגם לעברית בשנת 1970 בקובץ אני, רובוט ושוב ב-2004 בתרגום המחודש של הספר. זהו הסיפור השלישי של אסימוב בו מופיעים רובוטים בעלי מוח פוזיטרוני. האירועים של הסיפור הקצר מוזכרים בספר רובוטים של שחר מאת אסימוב. למרות שהמילה רובוט הופיע לראשונה אצל הסופר קארל צ'אפק, המילה רובוטיקה הופיעה לראשונה בסיפור 'שקרן!' של אסימוב. בגלל תקלה בייצור, רובוט מדגם RB-34 (הרבי), קיבל יכולות טלפתיות. בזמן שרובוטיקאים מחברת "יו אס רובוטים ואנשים מכניים" חוקרים כיצד קרה הדבר, הרובוט אומר להם מה אנשים אחרים חושבים. אבל מכיוון שהחוק הראשון של הרובוטיקה חל על הרבי, הוא משקר להם בכוונה, כדי למנוע פגיעה ברגשותיהם ולשמח אותם, במיוחד כשהדבר נוגע לרומנטיקה. עם זאת, על ידי השקר, הוא פוגע בהם בכל מקרה. כאשר סוזן קלווין מגלה שהוא משקר לה ולעמיתיה, היא מתעצבנת עליו (באחת מהפגנות הרגש הנדירות שלה) ומסבירה לו כי כאשר הוא משקר לאנשים, הוא פוגע בהם. הרבי נקלע לקונפליקט, מאחר שאם יאמר את האמת אנשים ייפגעו, ואם ישקר להם הם ייפגעו מהשקר; המוח שלו נהרס מהבעיה, והוא מושמד. בספר "רובוטים של שחר" מוזכר כי רובוטים מודרניים יותר יודעים להשוות בין פגיעות, כדי לבחור את הפגיעה המינימלית ולא להיהרס כמו כשקרה להרבי. סדרת הרובוטים
למען מטרה טובה-

למען מטרה טובה- (באנגלית: —In a Good Cause) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזיק אסימוב בשנת 1951, ותורגם לעברית ב-1980 בקובץ 'שקיעה' ושוב ב-2010 בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 2'. הסיפור מתחיל בשנת 2755 של "העידן האטומי" ופותח בתיאור פסל בחצר מבנה ארגון עולמות מאוחדים שנבנה לכבודו של ריצ'רד "דיק" אלטמאייר. על הפסל רשום הציטוט "למען מטרה טובה, אין כישלונות." ושלושה תאריכים, המייצגים את שלוש הפעמים בהם נעצר אלטמאייר בשל דעותיו. לאלטמאייר וחברו ג'פרי סטוק עמדות מנוגדות כאשר הם מגויסים לשירות צבאי למלחמה בחלל. סטוק הולך ברצון לצבא, ואילו אלטמאייר מוחה כנגד המלחמה וטוען כי כל עמי האנושות צריכים להתאחד כנגד הדיאבולים, גזע חייזרי השולט בחלק מהגלקסיה. במשך כארבעים וחמש השנים לאחר מכן סטוק מקבל דרגה צבאית גדולה ומשרה פוליטית רמה, בעוד אלטמאייר נעצר מספר פעמים בשל האידיאליזם הרדיקלי שלו. בסופו של דבר, האנושות מתאחדת במלחמה כנגד הדיאבולים. עם זאת, זה קרה בגלל המניפולציות הפוליטיות של סטוק ולא בגלל הפעולות האידיאלוגיות של אלטמאייר. עם זאת, כפי שאומר סטוק לאלטמאייר, האנושות תייחס את האחדות לאלטמאייר, ותזכור את סטוק כפוליטיקאי מחרחר מלחמה שגרם לסכסוך עם הדיאבולים. סטוק מסיים באמרו, "כשיקימו את פסליהם, הם לא יבנו פסל בדמותי." ואכן, כפי שהוצג בתחילת הסיפור, בני האדם זוכרים רק את אלטמאייר ופועלו.
מישל פורטל

מיכאל (מישל) פורטל (11 באוקטובר 1936 – 11 באוגוסט 2021) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער, במספר קבוצות ובנבחרת ישראל, ומאמן כדורגל. פורטל עלה עם אימו מצרפת בתחילת שנות ה-50, ובתחילה התגורר עמה בצריף בקריית חיים. החל לשחק בהפועל קריית חיים המקומית כקיצוני ימני ולאחר מספר משחקים הועבר לעמדת השוער בעקבות פציעתו של השוער הקבוע, והציג יכולת טובה. את פורטל גילה המאמן היוגוסלבי זלאטקו צ'ייקובסקי שצרף אותו לקבוצה. בין השנים 1957–1960 עמד בשערה של הפועל חיפה ואף הוזמן לשחק בנבחרת ישראל על ידי גיולה מאנדי במסעה להודו למשחקי קדם של גביע אסיה בדצמבר 1959, בעקבות פציעתו של השוער הקבוע. במדי הנבחרת פורטל רשם שבע הופעות. ב-1960 ניסה את מזלו בארץ הולדתו, צרפת, אך בעקבות הופעותיו בנבחרת ישראל ההתאחדות הצרפתית דרשה ממנו להיכנס ל"שנת הסגר" בה לא ישחק עבור הנבחרת או עבור מועדון ישראלי. תקופת ההסגר הסתיימה באוגוסט 1961 ובמהלכה התאמן עם הקבוצה המיועדת סטאד פראנסה פריז, כאשר לאחר מכן חתם בשורותיה לשלוש שנים. לאחר מכן שיחק עבור מועדון פריזאי אחר, מועדון כדורגל רד סטאר. ב-1964 קיבל מכתב שחרור מההתאחדות הצרפתית וחתם בשורות מכבי חיפה אך לא התאקלם בקבוצה, ובעונה העוקבת חתם בהפועל ירושלים שם שיחק עד 1967. ב-1967, לאחר שחרורו מהפועל, החל להתאמן עם בית"ר ירושלים עד שהוחתם לבסוף ואייש את עמדת השוער המחליף בבית"ר. בבית"ר פורטל שיחק כשלוש עונות בהן רשם שמונה הופעות בלבד, ולאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 35. פורטל אימן את הנוער של בית"ר ירושלים החל מ-1970 במשך שלוש עונות. בשנים אלו קלט לשורות הנוער, בין היתר, את יוסי מזרחי ואורי מלמיליאן. ב-1974 הועלה לקבוצה הבוגרת ואימן אותה כעונה, בה הגיעה בית"ר למעמד גמר גביע המדינה הראשון בתולדותיה, ובו הפסידה 3-1 להפועל כפר סבא. לאחר עונה זו הוחלף פורטל על ידי ישראל חליבנר, אשר שימש אז בתור יועצו. פורטל השתתף בקורס מאמנים של המאמן עמנואל שפר בשנת 1974, ולאחר מכן אימן את הפועל בית שמש. בחלוף השנים פרש פורטל מתחום הכדורגל, והיה למדריך במרכז הטניס בשכונת קטמון ומעסה של נבחרת הטניס של ישראל. מישל פורטל נפטר ב-11 באוגוסט 2021 בגיל 84. מישל פורטל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מישל פורטל, באתר Transfermarkt מישל פורטל, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של מיכאל פורטל באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מישל פורטל, באתר הרשמי של מכבי חיפה מישל (מיכאל) פורטל הלך לעולמו, האתר הרשמי של ההתאחדות לכדורגל בישראל, 12 באוגוסט 2021 שמשון לוונקרון, מה "הריץ" את פורטל, דבר, 5 בפברואר 1961 רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק רביעי, מישל פורטל- שוער שהפך למאמן בבית"ר, עמוד 71, הוצאת Media41LTD מרדכי בסוק, הזמר־נגן זנח את הגיטרה ונטל לידיו שרביט המאמן, דבר, 6 באוקטובר 1974 מרדכי בסוק, פורטל יאמן את בית שמש, דבר, 16 ביוני 1975 ברוריה ביגמן, "ביום כיפור אבקש סליחה מעם ישראל!", מעריב, 5 באוקטובר 1984 שוער העבר, מישל פורטל, הלך לעולמו בגיל 84, באתר ONE‏, 12 באוגוסט 2021
זמפירה

זמפירה טלגטובנה רמזנובה (ברוסית: Земфира Талгатовна Рамазанова; נולדה ב-26 באוגוסט 1976), הידועה בשם הבמה זמפירה, היא זמרת רוק רוסייה, מוזיקאית, פזמונאית, מלחינה ומפיקה. נולדה באופה, בשקורטוסטן, ברית המועצות, למשפחה טטרית. בילדותה ניגנה בפסנתר ושרה במקהלת בית הספר. במקביל לעיסוקה במוזיקה, שיחקה כדורסל וב-1990 נבחרה להיות קפטן נבחרת הנוער של רוסיה בכדורסל נשים. ב-1998 עברה למוסקבה, שם הקליטה את אלבום הבכורה שלה אשר ראה אור ב-10 במאי 1999. לפי שעה הקליטה הזמרת שישה אלבומי סטודיו. היא מציינת כי תום יורק וויקטור צוי השפיעו רבות על יצירותיה, אם כי גם להקות רוק דוגמת נירוונה, קווין ואקווריום. ב-2004 ביצעה את השיר We Are the Champions בליווי להקת קווין בטקס פרסי המוזיקה של MTV רוסיה. באותה שנה התקבלה ללימודים בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה, אולם בעקבות הקלטתו של אלבומה הרביעי נאלצה לזנוח את לימודיה. זמפירה מגדירה את עצמה כאתאיסטית. ב-10 בפברואר 2023 פורסם שמשרד המשפטים של רוסיה הכניס את זמפירה לרשימה של "סוכנים זרים" בתקשורת ההמונים. מדיה וקבצים בנושא זמפירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זמפירה (ברוסית ובאנגלית) זמפירה, ברשת החברתית פייסבוק זמפירה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זמפירה, ביישום טלגרם זמפירה, ברשת החברתית אינסטגרם זמפירה, ברשת החברתית VK זמפירה, סרטונים בערוץ היוטיוב זמפירה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זמפירה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) זמפירה, באתר ספוטיפיי זמפירה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) זמפירה, באתר Last.fm (באנגלית) זמפירה, באתר AllMusic (באנגלית) זמפירה, באתר MusicBrainz (באנגלית) זמפירה, באתר דיזר זמפירה, באתר Yandex.Music (ברוסית) זמפירה, באתר Discogs (באנגלית) זמפירה, באתר Songkick (באנגלית) זמפירה, באתר Genius זמפירה מבצעת את השיר We Are the Champions בליווי להקת קווין, באתר YouTube, ‏2004 https://www.bbc.com/russian/news-64514366 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאודה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חאודה (נקראת בעברית גם "גאודה") - גבינה קשה הולנדית הקרויה על שם העיר חאודה. גאודה – מלך נומידיה במאה ה-2 לפנה"ס גאודה – תרכיז גאולוגי המתהווה בסלעי משקע ובסוגים מסוימים של סלעי יסוד חאודה (אנ') – עיר בהולנד, על שמה קרויה הגבינה.
תוספתן פדרי

תוספתן פִּדרי (באנגלית: epiploic appendix) הן שׂקיות קטנות של הצפק מלאות שומן, הממוקמות לאורך המעי הגס, אך לא בחלק הרקטאלי. תוספתנים פדריים מצורפים בעיקר למעי הגס הרוחבי ולמעי הגס הסיגמואידי. תפקיד התוספתן הפדרי אינו ידוע. התוספתן הפדרי עשוי להיות מודלק, באופן שפיר, אבל כואב, דלקת כזו מכונה epiploic appendagitis והיא יכולה לחקות סימפטומים של דלקת התוספתן כמו כאבים בבטן הימנית התחתונה. דלקת בתוספתן הפדרי נדירה יחסית, ואינה מסוכנת כמו דלקת התוספתן. הטיפול בדרך כלל על ידי משככי כאבים בלבד. הכאבים עשויים להיות חזקים אך בניגוד לדלקת התוספתן מתפתחים בדרך כלל לאט לאורך כמה ימים. מדיה וקבצים בנושא תוספתן פדרי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אלכסנדרה רוזנפלד

אלכסנדרה רוזנפלד (נולדה ב-23 בנובמבר 1986) היא מלכת היופי של צרפת לשנת 2006, והיהודייה השנייה שזכתה בתואר זה. רוזנפלד אף זכתה בתואר מיס אירופה לשנת 2006. רוזנפלד נולדה בבזייה, ב-2006 זכתה בתחרות היופי של לנגדוק-רוסיון ולאחר מכן נבחרה למיס צרפת. לאחר שנבחרה עלו טענות אנטישמיות נגדה ואחת מהן הייתה, שהיא זכתה אך ורק מפני שמארגני התחרות הם יהודים. היא ייצגה את צרפת בתחרות מיס תבל ובסוף אותה שנה נבחרה למיס אירופה. היא לקחה חלק בפעילות ובהפגנות נגד אנטישמיות וגזענות בצרפת. היא השתתפה במספר הופעות טלוויזיוניות ובהן בגרסה הצרפתית של התוכנית "המבצר". מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרה רוזנפלד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדרה רוזנפלד אלכסנדרה רוזנפלד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלכסנדרה רוזנפלד, ברשת החברתית אינסטגרם
ציולקובסקי (עיר)

ציולקובסקי (רוסית: Циолковский) היא עיר סגורה המהווה מתקן צבאי הממוקם במחוז אמור במזרח רוסיה. בעבר נשאה העיר את השם אוגלגורסק וסבובודני-18. היישוב הוקם בשנת 1961 בשם "אוגלגורסק" וקיבל את השם הנוכחי בשנת 2015, כהוקרה למדען הרוסי-סובייטי קונסטנטין ציולקובסקי. בשנת 1969 נקראה העיר בשם "סבובודני-18" (על שם נמל החלל קוסמודרום סבובודני הנמצא בתחומו) ושמרה על מעמדה כעיר צבאית סגורה שנאסר על כניסת זרים ותיירים אליה. בשנת 2001 שינתה העיר את שמה לאוגלגורסק. ביולי 2010 ממשלת פוטין השנייה החליטה להקצות כספים ומשאבים לצורך בניית קוסמודרום ווסטוצ'ני שהעיר אמורה לשרת אותו. במסגרת התוכנית העיר צפויה לגדול ולהכיל 25,000 תושבים. במסגרת החלטת הממשלה הוקצו 24.7 מיליארד רובלים (כ-809 מיליון דולר). ב-30 בנובמבר 2015 נודע כי הוחלט לקרוא לאחד מרחובות העיר בשם רחוב הבנאים על שם אלדר ריאזנוב. ב-29 בדצמבר 2015 הוזמנו דירות מגורים עבור עובדי נמל החלל ווסטוצ'ני. במרץ 2017 הושלמה בנייתו של מבנה אדמיניסטרטיבי עבור עובדי הקוסמודרום והושלמה בנייתו של מרכז תברואה ומרכז רפואי. בעיר מתגוררים 7,193 תושבים (2021), כשמרבית האוכלוסייה מהווה את עובדי תאגיד החלל הפדרלי, מהנדסי חלל ובני משפחותיהם ועובדי קוסמודרום ווסטוצ'ני הסמוך. העיר מחולקת לשני רבעים מרכזיים: העיר הישנה "אוגלגורסק" והרובע החדש הנקרא "זביוזדני". מתוכננת תחילת בנייתו של נמל התעופה ווסטוצ'ני, שמיועד לשרת את העיר וסביבתה וחניכתו מתוכננת לשנת 2029. בינואר 2021 "רוסקוסמוס" החלה בבניית מתחם נמל תעופה אחרי שבדצמבר 2020 נחתם חוזה מקיף עם הקבלנית קרוקוס. החשיבות הקריטית של הקמת והפעלת המתקן מוצדקת בצורך להשתמש במטוסי תובלה כבדים כדי להעביר לנמל החלל הסמוך רכיבים גדולים בגודל של כלי תחבורה מאויש מדור חדש, חלליות למטרות שונות, מוצרי רקטות וטכנולוגיית חלל וציוד בדיקה שלא ניתן לספק ברכבת או בכביש. מתוכנן להקים נמל תעופה שיבטיח קליטה ושחרור של כל סוגי כלי התחבורה והמטוסים המיוחדים, כמו גם פתרון לקליטת אמצעי חילוץ, תוך הקפדה על תפקוד תקין של המתחם במקרה של נפילת חלקי טילים באמצעות כל סוגי רכיבי התעופה. בהתבסס על הניסיון בהפעלת נמל התעופה של קוסמודרום בייקונור ובהתחשב באפשרות להשתמש בקוסמודרום ווסטוצ'ני ליישום תוכניות חלל בינלאומיות ופרויקטים, נשקל הנושא של מתן מעמד בינלאומי לנמל התעופה. הקמת נמל התעופה היא אחד המרכיבים העיקריים לקראת התחלת מבחני טיסה משנת 2023 של רכב תובלה מאויש מדור חדש המשתמש בטילי "אנגרה". העיר קורוליוב עיר הכוכבים מדיה וקבצים בנושא ציולקובסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ציולקובסקי אתר האינטרנט הרשמי של משטרת העיר ציולקובסקי אתר האינטרנט הרשמי של משטרת התנועה העירונית ציולקובסקי, ברשת החברתית אינסטגרם ציולקובסקי, ברשת החברתית VK Андрей Горяйнов. (2008-01-30). "Космические планы". רוסיסקאיה גאזטה. נבדק ב-2011-01-18. Город Углегорск исчезнет с карты Амурской области, а вместо него будет город Циолковский "Россия выделит 800 млн долларов на новый космодром". BBC Russian. 2010-07-19. ארכיון מ-2012-03-04. נבדק ב-2011-01-18. В городе Циолковский появится «3-я улица Строителей» Сотрудники космодрома Восточный получили первые ордера на жилье в городе Циолковский "На космодроме Восточный начала работу уникальная поликлиника ФМБА". ТАСС (ברוסית). נבדק ב-2017-03-20. https://youtu.be/qiecrTBJFvw
קטעים

"קטעים" (עד 2019 נקרא "קטעים בהיסטוריה") הוא פודקאסט העוסק במגוון רחב של אירועים, דמויות וסיפורים היסטוריים שהוציא למעלה מ-531 פרקים (נכון ל-2023). את הפודקאסט עורך ומגיש יובל מלחי, מרצה להיסטוריה ובעל תואר שני ביחסים בין לאומיים. קטעים בהיסטוריה, שעלה לאוויר בשנת 2008, היה אחד הפודקאסטים הראשונים שיצאו לאור בעברית, והוא אחד מעשרת המואזנים באתר iCast. פרקי קטעים בהיסטוריה עוסקים במגוון רחב של נושאים היסטוריים. בשנים 16–2015 יצאה סדרת פרקים שעסקה בגיבורים היסטוריים נשכחים והופקה בשיתוף עמותת בית אבי חי. במסגרת סדרה זאת, התראיין בפברואר 2016 נשיא המדינה ראובן ריבלין לפרק העוסק במשה רוסנק. הפרקים מופצים אחת לשבועיים, וזמינים להאזנה במגוון רחב של אתרים ואפליקציות ובהם אתר קטעים בהיסטוריה, Apple Podcasts, icast ואפליקציה ייעודית למכשירים ניידים. היקף ההאזנות לפרקי הפודקאסט באתר icast בלבד עומד על כמיליון האזנות. בשנת 2020 יצאה סדרה בשם "יציאת אתיופיה" העוסק במבצעי המוסד באתיופיה ובסודאן במהלך העלת יהודות אתיופיה, הפרקים מוגשים על ידי מלחי יחד עם דני לימור. אתר האינטרנט הרשמי של קטעים אתר הבית של התוכנית "קטעים", באתר אפל פודקאסטים "קטעים", באתר pod.link (באנגלית) "קטעים", באתר Spotify "קטעים", באתר Pocket Casts "קטעים", פיד RSS פרקי קטעים בהיסטוריה, באתר icast סדרת הגיבורים הנשכחים, באתר בית אבי חי iCast אתר הפודקאסט הישראלי, באתר www.icast.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרח הקקטוס

פרח הקקטוס (באנגלית: Cactus Flower) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1969 בהשתתפות אינגריד ברגמן, גולדי הון ווולטר מתאו בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על מחזה בשם זה שהועלה בהצלחה בברודוויי ב-1968 בהשתתפות לורן באקאל וברנדה ואקרו. מחזה זה מבוסס על מחזה צרפתי בשם Fleur de cactus. ב-2011 הופק הסרט לזרום עם זה המבוסס על אותו מחזה, עם אדם סנדלר וג'ניפר אניסטון בתפקידים הראשיים. המחזה "פרח הקקטוס" הועלה בישראל בתיאטרון זווית ב-1968 בבימויו של פיטר פריי עם עדנה פלידל ושמואל עצמון בתפקידים הראשיים. זה היה תפקידה הגדול הראשון של גולדי הון ועליו הוענק לה פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969. היא זכתה על תפקידה בסרט גם ב-פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. אינגריד ברגמן הייתה מועמדת על משחקה בסרט לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי לשנת 1969. ד"ר ג'וליאן וינסטון (וולטר מתאו) הוא רופא שיניים מצליח בניו יורק. חלק מהצלחתו נזקף לזכותה של מזכירתו סטפאני דיקינסון (אינגריד ברגמן), רווקה מבוגרת המנהלת את המרפאה וסדר יומו של הרופא. ג'וליאן הוא רווק מבוגר מבוקש ונשים רבות, צעירות ומבוגרות נמשכות אליו אבל הוא רוצה להישאר חופשי ולא להתחייב לנישואין. סטפאני מאוהבת בחשאי בדוקטור אבל אינה מסוגלת לבטא זאת. הוא מצדו אינו רואה אותה כאובייקט מיני אלא כמזכירה יעילה אבל מבחינת אישה היא יבשה לדעתו כמו הקקטוס היבש והקוצני הנמצא על שולחנה במרפאה והיא מקפידה להשקותו מדי יום. הם אינם פונים אחד לשנייה בשמותיהם הפרטיים. בת זוגו הנוכחית של הדוקטור היא צעירה חיננית בת עשרים ואחת בשם טוני סימונס (גולדי הון). היא רוצה למסד את הקשר ביניהם על ידי נישואין אבל הוא אומר לה שהוא נשוי ויש לו שלושה ילדים. טוני מחליטה להתאבד בשאיפת גז אך שכן צעיר בשם איגור סאליבן (ריק לנץ) מציל אותה. ג'וליאן מרגיש אשמה ומבטיח לטוני שייתגרש מאשתו ויישא אותה. טוני מבקשת ממנו לפגוש את אשתו כדי לשוחח אתה ולהבהיר שאינה כזאת שמפרקת משפחות. ג'וליאן מחליט לבקש ממזכירתו שתתחזה לאשתו. הוא מזמין אותה למסעדה והיא נענית לו ברצון ומתחילה לספר לו שם על עצמה וכי שמה הפרטי הוא סטפאני. כשג'וליאן מבקש ממנה שתתחזה לאשתו היא נעלבת ובורחת מהמסעדה. לאחר זמן מה היא מחליטה בכל זאת לשתף פעולה. ג'וליאן "משדך" לה אחד מחוליו ושני הזוגות נפגשים "במקרה" במועדון לילה. סטפאני מחליטה לזרז את ההתחזות הזו. בפעם השנייה היא מגיעה עם שמלה מהודרת ולאחר שתיית מספר כוסות היא נלהבת ורוקדת ביחד עם טוני כשג'וליאן מביט בהם וספק מתחיל לכרסם בו. במקום המזכירה הקקטוסית היבשה הוא רואה אישה יפה ומושכת. העניינים מסתבכים וסטפאני מחליטה להתפטר. ג'וליאן מגיע לחדרה של טוני ומוצא שם את איגור. רק אז הוא מבין כמה מגוחך הקשר אתה וכי האישה המתאימה לו היא סטפאני. כשסטפאני חוזרת למרפאה לקחת את חפציה הוא ממתין לה ומגלה את רגשותיו. הם מתחבקים ואז שמים לב שהקקטוס היבש הפריח פרח יפהפה בדיוק כמו שסטפאני "הקקטוס" פורחת, זה שם הסרט. מדיה וקבצים בנושא פרח הקקטוס בוויקישיתוף "פרח הקקטוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פרח הקקטוס", באתר נטפליקס "פרח הקקטוס", באתר AllMovie (באנגלית) "פרח הקקטוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פרח הקקטוס", באתר Metacritic (באנגלית) "פרח הקקטוס", באתר אידיבי "פרח הקקטוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט "פרח הקקטוס", באתר יוטיוב
בית הילדים בשאמוני

בית הילדים בשאמוני שבצרפת שימש כבית מקלט לילדים יהודים בתקופת השואה. משנת 1942 ועד 1944 שהו בו עשרות ילדים, שנותרו בחיים בסיום המלחמה. הבית פעל בעיירה שאמוני במחוז סבואה עילית במזרח צרפת. בית הילדים הוקם על ידי מרינט גי (Marinette Guy) וז'ולייט וידאל (Juliette Vidal) מהעיר סנט אטיין. בימי המלחמה ניהלו השתיים בעיר מרפאת סיוע לאמהות וילדים. הן הפכו את המרפאה למרכז סיוע לארגון אוז"ה ולארגון הצלה של הצופים היהודים בצרפת - "השישית" (La Sixieme), כדי ליטול חלק בהצלת יהודים. ממחצית 1942 הפעילו השתיים בשאמוני קייטנה לילדים, נוצרים ויהודים כאחד. הוא הוסב לבית ילדים לאחר שנודע לגי ולוידאל שילדים רבים איבדו את הוריהם, אשר גורשו למחנות ההשמדה. בית הילדים עבר מצריף בשאמוני אל מלון "השלום" המקומי (כיום סופרמרקט ברחוב Joseph Vallot [אנ']). סיפור הכיסוי שלו היה ששימש כבית חופש לילדים מאזורים מסוכנים. באוקטובר 1943 נמצאו בבית הילדים 42 ילדים, מהם 37 יהודים. הילדים היו בגילאי שלוש עד 14. מרביתם הגיעו מהעיר סנט אטיין. כדי להגן עליהם הם קיבלו שמות צרפתיים והוכנו עבורם מסמכים מזויפים. חלקם למדו בבית הספר המקומי תחת שמות בדויים. בבית הילדים הוכנו גם מסמכים מזויפים שונים עבור אנשי המחתרת הצרפתית. אנשי הצוות של בית המקלט, מרביתם יהודים, טיפלו בילדים במסירות. בין השאר למדו הילדים להחליק על השלג במקום. בין אנשי צוות הבית הייתה הגרמנייה הנוצרייה קלר ברוויצקי, אשר פעילותה סייעה רבות לקיום ביטחונו של המעון ולאי חשיפתו. גי ווידאל דאגו לכך שהילדים ישמרו על זהותם היהודית ואת ליל שבת ציינו כיהודים, בנפרד מחבריהם הנוצרים. הם גם חגגו את החגים היהודים במידת האפשר ובחנוכה הדליקו נרות בחנוכייה מאולתרת. הילדים לא ביקרו בכנסייה ולא עסקו בפעילות הנוצרית בבית הספר, כשלמקומיים נמסר שהוריהם הם אתאיסטים. ב-27 באוגוסט 1944 שוחררה שאמוני על ידי ארגון המאקי. כבר באביב של אותה שנה הועברו עשרה ילדים מבית הילדים לספרד ומשם עלו לארץ ישראל. לאחר השחרור הוסעו הילדים בחזרה לסנט אטיין כדי להתאחד עם הוריהם, אך רק מעטים מאלו שרדו. בית הילדים בשאמוני פעל עד אוקטובר 1947. חמישים ילדים חיו בו. רבים מהם עלו לארץ ישראל והיתר נותרו לחיות בצרפת. מרינט גי וז'ולייט וידאל וכן קלר ברוויצקי הוכרו - ב-1969 וב-1991 בהתאמה - כחסידות אומות העולם. בית הילדים בשאמוני, באתר יד ושם (תאריך כניסה: 5 במאי 2016) דליה מזורי, היינו לבד': הילדים שניצלו בזכות הוריהם, שנרצחו, באתר Nrg, ‏4 במאי 2016 על מרינט גי וז'ולייט וידאל ועל קלר ברוויצקי, באתר יד ושם
אסתר המלכה העברייה

אסתר המלכה העברייה הייתה תחרות יופי שנערכה ביישוב בתקופת המנדט. בשנת 1926, בעקבות ההצלחה של נשפי הקרנבל הפרטיים והנשפים העממיים (של ברוך אגדתי) בתל אביב, הוחלט לערוך במסגרת חגיגות פורים תחרות יופי בשם "אסתר המלכה העברייה", המייצגת את היופי העברי הטיפוסי, והזוכה הייתה מובילה את עדלאידע, תחרות זו עוררה התנגדות מצד גורמים דתיים. 1926 - לילה צ'רטקוב 1927 - ריקטה שלוש 1928 - ציפורה צברי 1929 - חנה מיוחס-פולני 1931 - מרים בלומנפלד תחרויות יופי בישראל אורי קיסרי, היה היתה עדלאידע !, מעריב, 4 במרץ 1955 שלמה שבא, יפות, יפות, כל כך יפות, דבר, 20 במרץ 1970 אלה אילברג, נתגלה כתר הכסף של " מלכת אסתר", מעריב, 28 בנובמבר 1974 בת־שבע מרגלית שטרן, נדרה הנאוה וצדודיתה המרהיבה: טקסי מלכת היופי בארץ ישראל כאמצעי לגיבוש תודעה ציונית, באתר אוניברסיטת תל אביב. בואו נעשה לנו קרנבל פורים: כך נולדה העדלאידע, באתר ynet, 22 בפברואר 2013 שרון גבע, מה קרה לאסתר המלכה העברייה? בעקבות ציפורה צברי בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה. ביפו ובתל אביב - "נשף בחירות", דואר היום, 28 בינואר 1926 אלה אילברג, נתגלה כתר הכסף של "מלכת אסתר", מעריב, 28 בנובמבר 1974 מירב קריסטל, מלכת אסתר התימנייה, באתר ynet, 6 במרץ 2007 אילן שחורי, הסינדרלה מכרם התימנים, באתר "תל אביב שלי" תל אביב - לקט, דבר, 27 בינואר 1929 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.