laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרצ'לו גנדיני

מַרְצֵ'לוֹ גַנדִינִי (באיטלקית: Marcello Gandini;‏ 26 באוגוסט 1938 – 13 במרץ 2024) היה מעצב רכב איטלקי, שנודע בעבודתו עם בית עיצוב הרכב מקבוצת ברטונה, בו בין היתר עיצב את הלמבורגיני קונטאש הנודעת. גנדיני היה שייך לשלישייה, יחד עם ג'ורג'טו ג'וג'ארו ולאונרדו פיורוונטי, של מעצבי רכב איטלקים ידועים, אשר נולדו בשנת 1938, בהפרש של חודשים ספורים זה מזה. בראיון שהעניק בשנת 2009 יחד עם רוברט קאמברפורד, עורך במגזין רכב, גנדיני ציין כי "האינטרסים בעיצוב שלו התמקדו בארכיטקטורת הרכב, הבנייה, ההרכבה והמכניזם – לא ההופעה". גנדיני היה אחד מעשרים וחמישה המעצבים אשר היו מועמדים לתואר מעצב הרכב של המאה בתחרות מכונית המאה. בשנת 1963, הוא פנה לנוצ'יו ברטונה, ראש קבוצת ברטונה, במטרה להצטרף אליה, אולם ג'ורג'טו ג'וג'ארו, אז המעצב הראשי של ברטונה, סירב לעבוד איתו. כאשר ג'וג'ארו עזב את ברטונה שנתיים מאוחר יותר, גנדיני נשכר לעבודה, ועבד עבור החברה במשך 14 שנה. כמייסד זרוע העיצוב הנודעת של החברה, Stile Bertone, בקפרי וכמנהל כללי של בית העיצוב, עיצב מכוניות תצוגה. בנוסף, עסק בניהול הבנייה ואבות הטיפוס של כלי רכב. גנדיני עיצב את הלמבורגיני מיורה, למבורגיני אורראקו, למבורגיני אספאדה, Cizeta-Moroder V16T וקונטאש וכן מכוניות עממיות רבות, כולל סיטרואן BX, הדור הראשון של ב.מ.וו סדרה 5, אינוצ'נטי מיני ורנו 5 סופרסניק. גנדיני הציג את הרעיון של דלתות המספריים באב טיפוס אלפא רומיאו 33 קאראבו, בזמן שמכונית העל לנצ'יה סטרטוס הייתה עיצוב נוסף שלו. בשנת 1967 עיצב את מכונית הקונספט של יגואר, ברטונה פיראנה. גנדיני עזב את ברטונה בשנת 1980 במרדף אחר עצמאות עיצובית. גנדיני עבד גם בתחומים אחרים, כולל אדריכלות בית, עיצוב פנים של מועדוני לילה, ועיצוב הגוף של המסוק Heli-Sport CH-7. נפטר ב-13 במרץ 2024. מדיה וקבצים בנושא מרצ'לו גנדיני בוויקישיתוף Gautam Sen, Marcello Gandini: Maestro of Design, ‏2016 "יגואר פיראנה" באמצעות "ברטונה" היחיד שיוצר silodrome.com/jaguar-pirana-bertone
הדיוויזיה ההררית החמישית (ורמאכט)

הדיוויזיה ההררית החמישית (בגרמנית: 5. Gebirgs-Division) הייתה דיוויזיית לוחמה הררית של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה בטירול האוסטרית באוקטובר 1940, על בסיס רגימנטים שנלקחו מהדיוויזיה ההררית הראשונה והדיוויזיה העשירית. כמפקדה הראשון מונה יוליוס רינגל, וכבסיס שלה שימשה העיר זלצבורג. הפעולה הראשונה שלה הייתה במהלך המערכה בבלקנים בשנת 1941, בתחילה היא הוצבה בבולגריה, ובהמשך נעה אל מקדוניה במסגרת מבצע מריטה נגד ממלכת יוון. במהלך המבצע נעה הדיוויזיה דרך קו מטאקסס וחדרה דרך סלוניקי ותרמופילאי, ולאחר כניעת יוון הוצבה באתונה ככוח כיבוש. הייתה חלק מהכוחות שהונעו דרך הים במהלך הקרב על כרתים באותה שנה. הדיוויזיה הונעה לכרתים במסגרת שני משטים, הראשון של 2,331 איש והשני של 4,000. המשט הראשון יצא לכרתים ב-20 במאי, והותקף על ידי כוח המשימה ימי בריטי בפיקוד אדמירל ברנרד רולינגס. 12 כלי שיט אבדו, ו-300 מאנשי הדיוויזיה נהרגו. המשט השני יצא יומיים לאחר מכן, והותקף על ידי כוח משימה בריטי נוסף בפיקוד אדמירל אדוארד סטיוארט ליי. למזלם של אנשי המשט הלופטוואפה פתח בהתקפות נמרצות ואילץ את הבריטים לסגת. המשט חזר לנמל. בהמשך הונעו לוחמי חיל הרים לכרתים באמצעות כלי טיס בלבד. בחודש נובמבר של אותה שנה, היא הוחזרה לזלצבורג לשיקום, ובאפריל 1942 נפרשה בחזית המזרחית נגד הצבא האדום, שבה סופחה לקבוצת ארמיות צפון. באפריל 1943 הדיוויזיה נשלחה ללחום נגד כוחות בעלות הברית באיטליה. הדיוויזיה סופחה לארמיית ליגוריה הגרמנית-איטלקית, ולחמה בין היתר בקרב מונטה קאסינו. בהדרגה הדיוויזיה נסוגה יחד עם כל הכוחות הגרמניים אל הקווים בצפון איטליה. היא לחמה בקרבות הגנה וסיוע באזור הרי האלפים, ושרידיה נכנעו לכוחות צבא ארצות הברית בעיר איבראה מצפון לטורינו ב-8 במאי 1945. גנרל-לוטננט יוליוס רינגל (1 בנובמבר 1940 - 10 בפברואר 1944) גנרל-לוטננט מקס-גונטר שאראנק (10 בפברואר 1944 - 18 בינואר 1945) גנרל-מיור הנס סטאטס (18 בינואר 1945 - 8 במאי 1945) מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ההררית החמישית בוויקישיתוף הדיוויזיה ההררית החמישית באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הדיוויזיה ההררית החמישית באתר Axis History (באנגלית) הדיוויזיה ההררית החמישית באתר flamesofwar.com (בגרמנית) הדיוויזיה ההררית החמישית באתר feldgrau.com (באנגלית) הדיוויזיה ההררית החמישית באתר gebirgsjaeger (באנגלית) הדיוויזיה ההררית החמישית באתר לקסיקון הוורמאכט הדיוויזיה ההררית החמישית באתר אקסיס היסטורי
שפולה

שפולה (באוקראינית: Шпола; ביידיש: שפאלע) היא עיר מחוז במחוז צ'רקאסי שבאוקראינה, לדי נהר חובקיבקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. שפולה נזכרת לראשונה בשנת 1594, ובמחצית השנייה של המאה ה-17 נהרסה בידי הטטרים. בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1866 הפכה העיר לבירת מחוז, ובשנת 1874 חוברה לקו מסילת הברזל. העיר התפרסמה בעולם היהודי כמקום מגוריו של רבי אריה לייב משפולי מתלמידי המגיד ממזריטש. בתחילת המאה ה-20 התגוררו בעיר כ-5,400 יהודים, כמחצית מתושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו ביהודי העיר מספר פוגרומים, בהם נרצחו כ-40 יהודים, ובמהלכם הועלו באש רבים מבתי היהודים ביישוב. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ממלכתית ובתי ספר יהודיים. בד בבד, הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיר, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-2,400 איש. ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, וב-22 באוגוסט 1941 הוציאו בה אלו קבוצה של יהודים להורג. בתחילת ספטמבר שלאחר מכן רצחה יחידת איינזצגרופן 160 יהודים משכילים מהעיר, ולאחר מכן, רוכזו יתר היהודים שלא הספיקו להימלט מהעיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו מתו רבים מהם מרעב. כמו כן, נצטוו יושבי הגטו לענוד סרט זרוע. במרץ 1942 גורשו כ-800 היהודים שנותרו בגטו שבעיר למחנה ריכוז סמוך, בו נרצחו כולם בידי שוטרים אוקראינים ב-15 במאי 1942. 13 יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיר נרצחו בשנת 1943. בשנת 2014 הוקם בעיר מחנה פליטים יהודי עבור פליטים מאזור הקרבות במזרח אוקראינה. מדיה וקבצים בנושא שפולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שפולה ספר יזכור לקהילת שפולה, בספריית העיר ניו יורק שפולה (Shpola), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דוד כהן, שפולה : מסכת חיי יהודים בעיירה, חיפה: ארגון יוצאי שפולה אוקראינה בישראל, תשכ"ה אלכסנדר קרוגלוב (רו'), שפולה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1601–1602), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) שפולה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
שפיקיב

שפיקיב (באוקראינית: Шпиків; בפולנית: Szpików; ביידיש: שפּיקעוו) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. שפיקיב נזכרת לראשונה במאה ה-16. בשנת 1760 נבנה בעיירה ארמון, ובחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 היה בעיירה בית חרושת לסוכר. בשנים 1871-1895 כיהן כרב העיירה, הרב שאול נטע פרנקל. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,875 יהודים, כ-40% מתושביה. היהודים התפרנסו בעיקר מחנויות שמכרו לתושבי הכפרים בסביבה וממסחר בתבואה ולא עבדו בבית החרושת לסוכר. במהלך מלחמת העולם הראשונה התארגנה בעיירה הגנה יהודית, אולם אלו לא עמדו לה בפרעות פטליורה בהם נהרגו כ-20 יהודים ורבים נמלטו. בין מלחמות העולם נותרו בעיירה כ-900 יהודים, ובתקופה הסובייטית פעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. בעיר פעלה חסידות שפיקוב. ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר 1941 סופחה לחבל טרנסניסטריה הרומני. בשלב זה רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה, ממנו נלקחו לעבודות כפייה. ב-6 בדצמבר 1941 גורשו כ-850 יושבי הגטו שבעיירה למחנה בכפר רוגוזנה, שם סבלו מהתעללות קשה מצד השוטרים האוקראינים ששמרו עליהם, ורבים מהם מתו ברעב וממגפות. ממחנה זה הועברו יהודי העיירה למחנה פצ'ורה, בו נספו רובם. אובידיו קראנגה, ספיקוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 769–770), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא שפיקיב בוויקישיתוף שפיקוב (Shpikov), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "שפיקיב", באתר JewishGen (באנגלית) ש. גאלינסקי, שפיקוב, הזמן, 4 ביולי 1909 שפיקוב, המליץ, 11 בנובמבר 1895 יהושע א. גלבוע, השר עקיבא גוברין: מה כל כך מתעסקים אתי?, מעריב, 6 בדצמבר 1963 וראו גם על בריחת משפחתו של יוחנן טברסקי: נפטר הסופר יוחנן טברסקי, מעריב, 29 בנובמבר 1967 בעולמנו, הצפירה, 22 באפריל 1914 שפיקוב (Shpikov), האנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
טיתונוס

במיתולוגיה היוונית, טיתונוס (ביוונית: Τιθωνός), היה בן תמותה שזכה לחיי נצח אך לא לנעורי נצח. אלת השחר (אאוס במיתולוגיה היוונית ואורורה במיתולוגיה הרומית) פגשה בן תמותה בשם טיתונוס והתאהבה בו. טיטונוס היה אמור, כמו כל בן-תמותה, להזדקן ולבסוף למות. ברצותה לחיות עם אהובה לנצח נצחים, אאוס/אורורה ביקשה מזאוס/יופיטר להעניק לטיתונוס חיי נצח. זאוס נענה למשאלתה, אבל המשאלה לא כללה את מניעת הזדקנותו של טיתונוס ולכן הוא הזדקן. טיתונוס היה נסיך טרויאני מלידה, בנו של המלך לאומדון מנימפת מים (Ναϊάδες)(אנ') בשם סטרימו (Στρυμώ). הסיפור מתואר באגון על התחרות בין הומרוס והסיודוס (Ἀγὼν Ὁμήρου καὶ Ἡσιόδου), בהמנון ההומרי לאפולו(אנ'), בשני ההמנונים לאפרודיטה (למשל בהמנון הראשון לאפרודיטה, שורות 218–238) וכן אצל כותבים מאוחרים יותר. על פי ההמנון ההומרי לאפרודיטה, סופו של טיתונוס היה מר. כאשר ראתה אאוס שטיתונוס מזדקן, היא נעלה אותו בחדר בעל דלתות נוצצות, שם הוא, חסר כוח, זעק לעזרה שלא הגיעה, או, כפי שנכתב בגרסאות מאוחרות יותר - זאוס ריחם עליו והפך אותו לצרצר. לאאוס וטיתונוס נולדו שני ילדים: המלך ממנון שלבוש בשריון שנעשה על ידי הפייסטוס סייע לטרויה ואכילס הרג אותו. המלך האתיופי אמתיון (Ἠμαθίων) שהרקולס הרג. מדיה וקבצים בנושא טיתונוס בוויקישיתוף טיתונוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) השם "אמתיון"(אנ') מתייחס במיתולגיה לארבע דמויות שונות.
יזהר הר-לב

יזהר הר-לב (נולד ב-14 ביוני 1969) הוא סופר ותסריטאי ישראלי. נולד בתל אביב וגדל בחיפה. בן שני למשפחה בת 4 ילדים. בשירותו הצבאי שירת בחיל הים. כשחזר מטיול במזרח, השתקע לתל אביב, שם החל לעבד בענף הפרסום כקופירייטר ועיתונאי .משנת 2001 החל לעבוד ככותב ותסריטאי עצמאי. לאחר שטייל בדרום אמריקה ובניו יורק, חזר לישראל, פגש את מירית ונישא לה. ספרו הראשון פובידיליה ראה אור בשנת 2003, זכה לעיבוד קולנועי שהוצג בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול ואף השתתף במסלול פנורמה בפסטיבל ברלין. ספרו השני מיקסי גריל ראה אור בשנת 2005. ספרו השלישי קצב התמוססות הקרחונים ראה אור בשנת 2013 והיה בין המועמדים לפרס ספיר. לדבריו, המשותף בין שלושת ספריו הוא "תחושה בסיסית של חרדה ודאגה מול הקיום". בשנת 2020 יצא לאור ספרו הרביעי שיעורים בהתפרקות. בין עבודותיו הרבות בתחום התסריטאות: "מסכים", סדרת דרמה עבור yes, "תא גורדין", סדרת מתח וריגול עבור yes ושידורי קשת שנמכרה לרשת NBC ו"המדרשה" סדרת מתח עבור רשת. כמו כן יצר את הסדרה ״ילדות רעות״. פובידיליה, תל אביב, ידיעות ספרים, 2003 מיקסי גריל, תל אביב, ידיעות ספרים, 2005 קצב התמוססות הקרחונים, ירושלים, כתר, 2013 שיעורים בהתפרקות, כנרת זמורה - ביתן דביר, 2020 יזהר הר-לב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של יזהר הר-לב, בקטלוג הספרייה הלאומית על "קצב התמוססות הקרחונים", אריק גלסנר, פורסם במדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות" קרן דותן, כשהגבר הבורגני הולך לאיבוד, באתר הארץ, 6 ביוני 2013 ריקי כהן, לא רואֶה ממטר, באתר ynet, 3 בדצמבר 2002 יזהר הר-לב, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל קרן דותן, הולוגרמה של משפחה, באתר ישראל היום יש לי הרבה חברים רוחניים שצוהלים מהמשבר, באתר הארץ, 25 במרץ 2020 יזהר הר-לב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יזהר הר-לב, דף שער בספרייה הלאומית יזהר הר-לב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יזהר הר-לב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יזהר הר-לב, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל פוריה גל גץ, "שיעורים בהתפרקות", באתר הארץ, 19 בינואר 2021
עונת 1988/1989 בליגה הלאומית

עונת 1988/1989 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-33 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. לפני תחילת העונה החליטה ההתאחדות לכדורגל לצמצם את מספר הקבוצות בליגה הלאומית לעונת 1989-90 ל-12 קבוצות וזאת על ידי הורדת 3 קבוצות לליגה הארצית והעלאת קבוצה אחת בלבד לליגה הלאומית. שלוש נקודות הוענקו עבור ניצחון ונקודה בודדת הוענקה עבור תוצאת תיקו. לעונת 1988/1989 העפילו מהליגה הארצית הפועל ירושלים והפועל טבריה. העונה החלה ב-16 בספטמבר 1988 והסתיימה ב-3 ביוני 1989. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון (בית האליפות) ולבית התחתון (בית המעבר). בתום העונה סיימה מכבי חיפה במקום הראשון וזכתה באליפות לאחר שהבטיחה את התואר במחזור הלפני האחרון אחרי 1-1 נגד הפועל פתח תקווה באצטדיון קריית אליעזר. מלך השערים של העונה היה בני טבק ממכבי תל אביב שכבש 25 שערים. בסיום העונה נשרו לליגה הארצית הפועל טבריה, צפרירים חולון והפועל תל אביב (אלופת העונה הקודמת), אשר הותירה את מכבי תל אביב כקבוצה היחידה שמאז היווסדה שיחקה אך ורק בליגה הבכירה. הופחתו שתי נקודות בשל הפרת התקנון התקציבי הופחתה נקודה בשל הפרת התקנון התקציבי הופחתו ארבע נקודות בשל הפרת התקנון התקציבי עונת 1988/1989 בליגה הלאומית באתר rsssf.com
עונת 1989/1990 בליגה הלאומית

עונת 1989/1990 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-34 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. עונה זו הייתה העונה הראשונה בה שיחקה הפועל תל אביב בליגת המשנה. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1989/1990 לליגה הלאומית עלתה קבוצת הפועל רמת-גן. הליגה צומצמה ל-12 קבוצות בלבד. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון (בית האליפות) ולבית התחתון (בית המעבר). בתום העונה סיימה בני יהודה תל אביב במקום הראשון, וזכתה באליפות לראשונה בתולדותיה. זכייתה של בני יהודה באליפות נקבעה במחזור הלפני האחרון לאחר ניצחון חוץ של הכתומים על בית"ר תל אביב 0–3 באצטדיון רמת גן. המבקיע המצטיין של העונה היה אורי מלמיליאן ממכבי תל אביב שכבש 16 שערים. בסיום העונה הפועל רמת גן ושמשון תל אביב ירדו ליגה, כאשר ירידתן נקבעה במחזור הסיום. הפועל רמת גן פגשה במחזור הסיום את הפועל באר שבע באצטדיון המכתש, כאשר היא הייתה זקוקה לניצחון כדי לשרוד ואילו הפועל באר שבע הייתה זקוקה לתיקו. תוצאת הסיום הייתה 0–0 מה שהשאיר את הפועל באר שבע בליגה הבכירה והוריד את הפועל רמת גן לליגה השנייה. שמשון תל אביב התארחה באצטדיון ימק"א אצל הפועל ירושלים, כשהיא חייבת ניצחון ובנוסף שהפועל רמת גן לא תנצח את הפועל באר שבע, או שבית"ר ירושלים לא תנצח את מכבי נתניה, אלא שהפועל ירושלים ניצחה 0–1 והורידה את שמשון תל אביב לליגה הארצית. מאז לא חזרה שמשון תל אביב לליגה הבכירה. בית"ר ירושלים שגם היא הייתה בסכנת הירידה ערב המחזור האחרון ניצחה באצטדיון הקופסה את מכבי נתניה 2–3 ושרדה עונה נוספת בליגה הלאומית. בנוסף,למרות מיקומה בסיום העונה,רק שתי קבוצות ספגו פחות שערים מבית"ר ירושלים. האלופה,בני יהודה ת"א וסגניתה,הפועל פתח תקווה. בית"ר ירושלים הייתה גם הקבוצה היחידה באותה העונה,שניצחה בכל המשחקים בהן כבשה ראשונה לעונת 1990/1991 בליגה הלאומית, עלו הפועל צפרירים חולון והפועל תל אביב. בעונה זו הותר לראשונה שיתוף שחקנים זרים. התוצאות המפורטות של העונה יוני לב ארי, היסטוריוני: זר לא הבין זאת, באתר ynet, 3 בספטמבר 2009
טיבי

האם התכוונתם ל... אחמד טיבי – חבר כנסת ישראלי ערבי ורופא במקצועו אחמד טיבי (רופא ילדים) – רופא ילדים במקצועו וגנטיקאי קנדי איתן טיבי – כדורגלן ישראלי שחר טיבי – שייטת ישראלית טאבי טובי טבי טייב טוביה טייבה טיביה
Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret, רי"ב 31

Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret (בעברית: ישמחו השמיים! תגל הארץ) רי"ב 31, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-21 באפריל 1715, לכבוד היום הראשון של חג הפסחא. באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה שהלחין באותה שנה, אם כי ייתכן שאת רי"ב 80א הלחין ואולי אף ביצע לפני כן באותה שנה. הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק במהות החג, תחיית ישו וברצון המאמין הנוצרי להתאחד עם ישו לאחר מותו. הקטע האחרון לקוח ממזמור של המשורר הגרמני בן המאה ה-16 ניקולאוס הרמן (Nikolaus Herman). הקנטטה היא חגיגית ובהתאם לכך גם בעלת תזמורת גדולה והרכב מבצע עשיר. לפיכך משער ג'ון אליוט גרדינר שביצוע הבכורה של הקנטטה לא היה בכנסייה הפרטית הקטנה של הדוכס, אלא בכנסיית העיר - כנסיית פטר ופאולוס. כמו קנטטות אחרות שלו מתקופת ויימאר, הוא ביצע את הקנטטה פעמים נוספות בעת עבודתו בלייפציג, באותו מועד בשנים 1724, 1731 וכנראה גם 1735. הקנטטה נכתבה לשלושה סולנים, סופרן, טנור ובס, למקהלה בת חמישה קולות (SSATB) ולתזמורת הכוללת שלוש חצוצרות, טימפני, שלושה אבובים, אבוב טנור, בסון, שני כינורות, שתי ויולות, שני צ'לו ובאסו קונטינואו. לקנטטה תשעה חלקים: סינפוניה מקהלה: Der Himmel lacht! die Erde jubilieret (ישמחו השמיים! תגל הארץ) רצ'יטטיב לבס: !Erwünschter Tag! sei, Seele, wieder froh (או יום מיוחל! או נפש מתרוננת שוב!) אריה לבס: Fürst des Lebens, starker Streiter (נסיך החיים, לוחם כל יכול) רצ'יטטיב לטנור: So stehe dann, du gottergebne Seele (עלה, אם כך, נפש מסורה לאלוהים) אריה לטנור: Adam muss in uns verwesen (אדם חייב בנו להרקיב) רצ'יטטיב לסופרן: Weil dann das Haupt sein Glied (מאחר שלפי הטבע הראש) אריה וכורל לסופרן: Letzte Stunde, brich herein (שעת הסוף, פקדיני נא) כורל למקהלה: So fahr ich hin zu Jesu Christ (וכך אלכה אל ישו כריסטוס) היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-16 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1973), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000). מדיה וקבצים בנושא Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret, רי"ב 31 בוויקישיתוף פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14 The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 255 ג'ון אליוט גרדינר, עמודים 8-9 באתר IMSLP רשימת הקלטות באתר קנטטות באך
עונת 1990/1991 בליגה הלאומית

עונת 1990/1991 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-35 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1990/1991 לליגה הלאומית עלו צפרירים חולון והפועל תל אביב. הליגה כללה 12 קבוצות בלבד. המשחקים החלו ב-6 באוקטובר 1990 והסתיימו ב-22 ביוני 1991. הליגה הייתה אמורה להסתיים בחודש מאי 1991 אך סיום הליגה התעכב בחודש עקב מלחמת המפרץ שפרצה בחודש ינואר 1991, מה שגרם להשבתת הליגה למשך חודש וחצי. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון (בית האליפות) ולבית התחתון (בית המעבר). בתום העונה סיימה מכבי חיפה במקום הראשון וזכתה באליפות, לאחר שהבטיחה את התואר במחזור האחרון אחרי 0–0 נגד מכבי נתניה באצטדיון קריית אליעזר. היה זה תואר האליפות הרביעי בתולדותיה של מכבי חיפה. המבקיע המצטיין של העונה היה ניר לוין מהפועל פתח תקווה שכבש 20 שערים, ונבחר לשחקן העונה ביחד עם טל בנין ממכבי חיפה. בנין, ששיחק כקשר אחורי, כבש 8 שערים ובישל 7. בסיום העונה בית"ר ירושלים והפועל כפר סבא ירדו ליגה. לעונת 1991/1992 לליגה הלאומית עלו מכבי פתח תקווה ומכבי יבנה. סטטיסטיקות של מכבי חיפה בעונת 1990/1991 באתר הרשמי של מכבי חיפה (כדורגל) סטטיסטיקות של הפועל פתח תקווה בעונת 1990/1991 במוזיאון הפועל פתח תקווה התוצאות המפורטות של העונה
מוראינזל

מוראינזל (גרמנית Murinsel - "אי המורה") הוא משטח צף השוכן בנהר מורה בעיר גראץ שבאוסטריה. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ויטו אקונצ'י ב-1999 והוקם בשנת 2002 לרגל בחירת העיר כבירת התרבות של אירופה בשנת 2003. אורכו של המבנה הוא 47 מטרים ורוחבו 20 מטרים והוא מחובר אל שתי גדות הנהר בגשרים להולכי רגל. המבנה מעוצב בצורת כיפה וקונכייה, ושוכנים בו מסעדה, תיאטרון פתוח ל-350 צופים ורחבת משחקים. מבט מבפנים המוראינזל גן המשחקים באי המוראינזל בלילה מוראינזל מבט מבפנים מדיה וקבצים בנושא מוראינזל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוראינזל ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראובן הרטנשטיין

רבי ראובן הרטנשטיין (בכתיב יידי: הארטענשטיין; נפטר בכ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835) היה רב חסידי, מגדולי רבני יהדות רוסיה, רבן של זיטומיר, אודסה וקונסטנטין-ישן. נולד לרבקה רחל ולרב יוסף הרטנשטיין, שהיה אב"ד קונסטנטין ישן, מצאצאי רבי יום טוב ליפמן הלר. היה חסידם של האדמו"רים: רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ורבי משה צבי מסאווראן. בצעירותו התמנה כרבה של זיטומיר ובראשית שנות ה-20 של המאה ה-19 בשנת 1821-1835. התמנה כרבה של אודסה, שהייתה אחת הקהילות היהודיות הגדולות באוקראינה, אף שמעמד הרבנות והיהדות הדתית בכלל, היו כבר בשפל בעיר. לאחר פטירת אביו ב-1834, נענה לקריאת אנשי הקהילה בקוסטנטין ישן הקטנה יותר לעבור לכהן כרב בעירם, מתוך תקווה כי בהיעדר טרדות הרבנות של העיר הגדולה, יוכל לסדר את כתביו לדפוס. הוא מינה כממלא מקום באודסה את חתנו רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין ששימש כרבה של אודסה בעשרות השנים הבאות. תוכניתו לסדר את כתביו לדפוס לא צלחה, לא חלפה שנה מאז הגיעו לקוסטנטין ישן והוא נפטר ביום שבת, כ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835. הוא נקבר באודסה למחרת היום. הרב א. פקשר, הגה"ק רבי ראובן הארטנשטיין זצוק"ל: רבה של זיטאמיר אודיסה וקאסטינין ישן, בתוך: תפארת ישראל (רוז'ין), גיליון יג, עמ' 24–26 יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור, ירושלים תשנ"ח. פריט 190, כרך א' עמ' 377. דוד אסף, דרך המלכות, עמ' 154, 156, 261. תשובה הלכתית שלו, מצוטטת בתוך: ספר בית אברהם, סדיליקוב תקצ"ז, מרבי אברהם אבלי מקייב וחרסון, סימן לא (סדר הדפים בעותק זה מבולבל), באתר היברובוקס דוד טבלי אפרתי, תולדות אנשי שם, ורשה תרל"ה, עמ' 27, עטרת זקנים פריט מ"ב, באתר היברובוקס.
שחף שנהב

שחף שנהב (שם מדעי: Pagophila eburnea) הוא מין יחיד בסוגו של עוף ים ממשפחת השחפיים החי באזורי הצפוניים של גרינלנד, אירופה, סיביר וצפון אמריקה, למעט אלסקה. שחף השנהב הוא קרוב רחוק של הריסה, שחף ממוזלג זנב ושחף רוס. הוא בעל גולגולת ואגן צרים יותר. אורכו הממוצע 43 ס"מ והוא מזכיר מאוד יונה לבנה במראהו. המקור צר ומעוקל וכתום מעט בקצה והרגליים בעלות קרום שחייה. הנוצות לבנות כמעט לחלוטין כמו רוב יצורי הקוטב והגב איננו כהה. הצעירים יותר כהים מהפרטים הבוגרים והגוף שלהם מנומר בנוצות שחורות. אין הבדלים גדולים בטווחים הגאוגרפים של המין. שחפים אלה מקננים על פני צוקים ארקטיים בלהקות גדולות. המושבה הגדולה ביותר היא באי סיימור שליד נונאווט שבקנדה. עוד מושבות גדולות נצפו באיים: אלסמיר, דבון והאי קורנווילס וכן בצפון האי באפין. כנראה שיש עוד כמה מושבות פחות נצפות. בחורפים הם נוטים לשהות בלגונות פתוחות או לעוף לים הפתוח. חלק מהאוכלוסיות נודדות דרומה עד לקליפורניה, בריטניה או גאורגיה וחוזרים בקיץ צפונה. עם זאת רובם נשארים במקומם. השחפים הם אוכלי כל הניזונים מדגים, סרטנים, נבלות, מכרסמים, ביצים ועופות ים צעירים. בין השאר, הם עוקבים אחרי דובי קוטב כדי לאכול את שרידי טרפם. מדיה וקבצים בנושא שחף שנהב בוויקישיתוף שחף שנהב, באתר ITIS (באנגלית) שחף שנהב, באתר NCBI (באנגלית) שחף שנהב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שחף שנהב, באתר GBIF (באנגלית) שחף שנהב באתר הרשימה האדומה של IUCN
עונת 1991/1992 בליגה הלאומית

עונת 1991/1992 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-36 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1991/1992 לליגה הלאומית עלו מכבי פתח תקווה ומכבי יבנה. הליגה כללה 12 קבוצות בלבד. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון (בית האליפות) ולבית התחתון (בית המעבר). העונה הסתיימה בניצחונה של מכבי תל אביב לאחר 13 שנים ללא התואר. המבקיע המצטיין של העונה היה אלון מזרחי מבני יהודה תל אביב שכבש 20 שערים. בסיום העונה מכבי יבנה והפועל ירושלים ירדו ליגה. לעונת 1992/1993 לליגה הלאומית עלו בית"ר ירושלים והפועל חיפה. התוצאות המפורטות של העונה "עונת 1991/1992", באתר מכביפדיה
שחף גמדי

שחף גמדי (שם מדעי: Hydrocoloeus minutus) הוא מין השחף הקטן ביותר בעולם והיחידי מסוגו. חי בטבע בצפון אירופה ואסיה, כולל הרחק מהים וגם במושבות קנדיות מעטות. לשחף הגמדי ראש שחור כמו שחף האגמים, אך קטן יותר. בחורף חלק מהאוכלוסיות נודדות דרומה עד למרכז ארצות הברית ולמערב אירופה, אך לא כל השחפים נוהגים כך. זהו המין הקטן ביותר במשפחת השחפיים. אורכו 25-30 ס"מ ומשקלו 68-162 גרם. מוטת הכנפיים 61-78 ס"מ. הוא בעל ראש שחור ומקור צר ואדום וכן רגליים אדומות. הכנפיים אפורות אך שחורות בקצה. המין מקנן בחבורות גדולות על צוקים באזור הארקטי. עם זאת הוא מצוי גם הרחק מהים, בעיקר באזורי אגמים וביצות, שם הוא מקנן בתוך הצמחייה. מין זה ניזון מדגים וכן מחרקים קטנים אותם הוא תופס במעופו. מדיה וקבצים בנושא שחף גמדי בוויקישיתוף שחף גמדי, באתר ITIS (באנגלית) שחף גמדי, באתר NCBI (באנגלית) שחף גמדי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שחף גמדי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) שחף גמדי, באתר GBIF (באנגלית) שחף גמדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מיכל צבי היילפרין

רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין (~ה'תק"ן, 1790 - ליל י' בשבט ה'תרל"ז, 23 בינואר 1877) היה רב באוקראינה בתקופת האימפריה הרוסית. רבה של אודסה במשך למעלה מארבעים שנה. נולד לרבי חנניה יוסף הלפרין (השני) רבה של בערזאן. נישא לשרה טאבא מאוסטרהא ולהם בן אחד, ר' יעקב ליבש. לאחר פטירתה נישא בשנית ללאה בת הרב ראובן הרטנשטיין, רבן של זיטומיר ואודסה. ממנה נולדו לו שלושה ילדים. בשנת 1834 נפטר אבי חמיו, חמיו עבר לכהן במקום אביו ברבנות העיר קונסטנטין ישן, ומינה אותו כממלא מקומו באודסה. בכ"ו בניסן ה'תקצ"ה, 25 באפריל 1835, נפטר חמיו. הוא כיהן ברבנות אודסה עוד שנים רבות, עד פטירתו בליל י' בשבט ה'תרל"ז, 23 בינואר 1877. הוא נפטר ונקבר באודסה. מאיר וונדר, ר' יחיאל מיכל צבי הירש ב"ר חנניה יוסף הלפרין, בתוך: אנציקלופדיה לחכמי גליציה, ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשמ"ב, כרך ב', עמ' 604–605. (שם בטעות, תאריך הפטירה תר"ל). הכיתוב על מצבת קברו, בתוך: צִיֻּנִים מְצֻיָּנִים: בבתי הקברות הישן והחדש אשר לעדת ישראל בעיר אדעססא, ורשה 1888. פריט מס. צג עמ' 66–67, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.