laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרוקטוקינאז

פרוקטוקינאז (Fructokinase) הוא אנזים הפועל בכבד, במעי ובכליה. הפרוקטוקינאז מזרז את התגובה: ATP + ‏D-פרוקטוז = ADP + ‏D-פרוקטוז 1-פוספט האנזים מזרז תגובה זו באמצעות העברה של קבוצת פוספט מ-ATP לפרוקטוז - הוא מוסיף פוספט ל-C1 (פחמן 1), וזהו השלב הראשוני לניצולו כמקור אנרגיה בתהליך הגליקוליזה. פרוקטוקינאז שייך למשפחת האנזימים המזרזים תגובות העברה של קבוצות פונקציונליות בין מולקולות, קבוצה הנקראת טרנספרזות. בנוסף נחשב הפרוקטוקינאז גם כפוספוטראנספראז, כלומר כאנזים המזרז תגובת זירחון. אנזים זה חשוב ברקמות שבהן ריכוז הגלוקוז גבוה, שם האנזים הקסוקינאז כמעט ואינו פעיל על הסובסטרט פרוקטוז בשל הזיקה הגבוהה יותר לגלוקוז. בכבד האדם פרקטוקינאז טהור, כאשר מצומד עם אלדולאז תורם למנגנון אלטרנטיבי ליצירת אוקסלאט ניקסילטול. ברצף מצומד פרוקוטוקינאז ואלדולאז מייצרים גליקואלידיהיד שהוא חומר מוצא לאוקסלאט מדיקסילוז דרך דיקסילולוז 1 פוספט. בתאי כבד חולדה, GTP גם משמש כסובסטרט של פרוקטוקינאז, בתאים אלו באורגניזם החי, כאשר ריכוז האדנוזין תלת-זרחתי יורד לכ-1 מילימול בזמן קצר GTP נהפך להיות סובסטרט חשוב. מחלות בהן יש חוסר באנזים, מצטבר פרוקטוז בגוף האדם וכן גם סוכרוז וסורביטול, במחלה זו מתגלה ריכוז גבוה של פרוקטוז בשתן דבר שעלול להוביל לדיאגנוזה מוטעית של סוכרת. Principles of Biochemestry- 5th edition, Lehninger, p. 536
קרתגו (פירושונים)

קרתגו (בלטינית: Carthago) הוא הגרסה הלטינית לשם הפיניקי "קרתחדשת", הידוע בעיקר מהעיר בצפון אפריקה שנשאה שמות אלה. האם התכוונתם ל... קרתגו – במקור "קרתחדשת", העיר המרכזית של הכנענים במערב הים התיכון, ממנה יצאה אימפריית קרתגו אימפריית קרתגו – המעצמה הימית והיבשתית העתיקה שיצאה מהעיר קרתגו וחלשה על מערב הים התיכון קרטחנה (ספרד) – עיר נמל בספרד, כונתה על ידי הרומאים קרתגו נוֹבָה (קרתגו החדשה) נמל התעופה הבין-לאומי תוניס-קרתגו – נמל התעופה הבין-לאומי הראשי של תוניסיה מבצע קרתגו – מבצע אווירי בריטי במלחמת העולם השנייה מחנה המעצר קרתגו – מחנה מעצר מבודד בסודאן לגולי אצ"ל ולח"י מתקופת המנדט הבריטי קרתגו (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה ישראלית שמתרחשת על מחנה המעצר קרתחדשת (פירושונים) קרטגו – עיר בקוסטה ריקה.
ליאון רקנאטי (הסב)

ליאון יהודה רקנאטי (ביוונית: Λεόν Ρεκανάτι; ‏ 18 בדצמבר 1890 – 14 באוקטובר 1945) היה בנקאי, מייסד בנק דיסקונט, ומנהלו הראשון, מייסדה של משפחת רקנאטי. נולד בסלוניקי שביוון, לשמואל, סוחר. למד בבית ספר למסחר, השתלב בעסקי המשפחה וניהל בית חרושת לטבק. בסלוניקי היה נשיא הקהילה היהודית, ציר מטעמה בסוכנות היהודית וחבר הקונגרס הציוני העולמי, וכן נשיא לשכת בני ברית. ב-1934 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו מטילדה וילדיו, ועם אחיו אברהם שמואל רקנאטי, שהיה אז סגן ראש עיריית סלוניקי, ולימים חבר הכנסת מטעם חרות. בניו הארי, דניאל, רפאל ויעקב ניהלו את הבנק אחרי פטירתו. ב-1935 ייסד עם שותפיו משה קרסו, אברהם חסידוף ויוסף אלבו, את בנק דיסקונט, שעסק בעיקר בהלוואות ליוצאי קהילת סלוניקי בארץ. מהשותפות המקורית בבנק נותרו רק משפחות רקנאטי וקרסו אשר באו ביניהם בקשרי חיתון. משפחת רקנאטי בראשות ליאון עסקה בניהול השוטף ומשפחת קרסו נותרה כבעלת מניות. הבנק הקטן התרחב במהירות בניהולו של רקנאטי השותף הבכיר, ותוך שנים אחדות היה לאחד הבנקים הגדולים של ארץ ישראל ב-שנות ה-40. בנוסף לפעילותו העסקית היה פעיל במערכת ענפה של פעילות ציבורית ולאומית כחבר ההנהלה של קרן היסוד, חבר הנהלת אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים, יו"ר מועצת העדה הספרדית בתל אביב, מייסד ויו"ר החברה בנים לגבולם שפעלה למען התיישבות יהודים ספרדים על הקרקע, חבר פעיל במסדר "בני ברית", יו"ר הנהלת הקרן למתלמדים שיסד לשם תמיכה בתלמידים כישרוניים מחוסרי אמצעים. על שמו נקראים: בית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה בית אבות ודיור מוגן, ליאון רקנאטי, בקריית מטלון בית הכנסת היכל יהודה בצפון תל אביב מוזאון תל אביב לאמנות, אודיטוריום - אולם רקנאטי, ומבואה. ב-5 בנובמבר 1985, הנפיק דאר ישראל בול דאר להנצחת זכרו של הבנקאי רקנאטי שעליו מופיע דיוקנו . האמן אליעזר ויסהוף עיצב את הבול. דאר ישראל מכר 1,411,000 מהבול הזה במשך כשנה אחת עד להפסקת המכירה. על הקמת בנק דיסקונט – באתר הקטר. שלומית לן, השושלות - דנקנר ורקנאטי, גלובס, 2 באוקטובר 2005. הפקולטה לניהול - בית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי ל. יהודה רקנאטי ז"ל, הצופה, 14 באוקטובר 1945 בית אבות ודיור מוגן ליאון רקנאטי לאוכלוסיה המבוגרת, באתר קבוצת מוריה, ‏2018-02-13 אולמות למופעים | מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר tamuseum.indexm.co.il יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 254
מצר סיציליה

מצר סיציליה (איטלקית: Canale di Sicilia; סיציליאנית: Canali di Sicilia, ערבית: مضيق صقلية) הוא מצר ים ברוחב של כ-160 ק"מ בין חופי סיציליה מצפון-מזרח לחופי תוניסיה מדרום-מערב. מצר סיציליה מחבר את אגנו המזרחי של הים התיכון עם אגנו המערבי, ובמרכזו שוכן האי האיטלקי פנטלריה. בדומה למצר גיברלטר, גם במצר סיציליה זורמים זרמי הים העמוקים ממזרח למערב, בעוד שקרוב לפני המים כיוונם הפוך, היינו, ממערב למזרח. מדיה וקבצים בנושא מצר סיציליה בוויקישיתוף מצר סיציליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל תעש עצמך כעורכי הדיינים

אל תעש עצמך כעורכי הדיינין הוא משפט הדרכה של התנא רבי יהודה בן טבאי, במשנה, מסכת אבות, פרק א', משנה ח'. הפסקה המלאה שם היא "אל תעש עצמך כעורכי הדינים, וכשיהיו בעלי דינים עומדים לפניך יהיו בעיניך כרשעים, וכשנפטרים מלפניך יהיו בעיניך כזכאין, כשקיבלו עליהם את הדין". רוב הפרשנים המסורתיים מזהים כי כוונת המשנה לתת יחס שלילי כלפי מקצוע עריכת הדין. פרשני המשנה המסורתיים כתבו להסביר את המושג 'עורכי הדיינים' באופנים שונים: הרמב"ם בפירוש המשניות הסביר כי הכוונה היא לבני אדם שאינם דיינים, המלמדים את העדים להתמודד עם החקירה הצפויה להם מאת הדיינים. פירוש דומה מופיע בפירוש המיוחס לרש"י למשנה. רבי עובדיה מברטנורא הסביר, בין יתר האפשרויות, כי כוונת המשנה היא לדיינים מהשורה, שלא יחשיבו את עצמם כחשובים שבדיינים וימהרו לפסוק דין, אלא יכירו את מקומם וישקלו היטב את דבריהם. רבינו יונה סבר גם הוא כי המשנה מכוונת אל הדיינים עצמם ולא אל הציבור. לדבריו, כוונת המשנה היא שלא ילך אדם לדיין יקבל ממנו חוות דעת מסוימת, וכשייפסק הדין נגדו ישלוף את חוות הדעת של ראש הדיינים שקיבל קודם לכן ויטען כנגד פסק הדין שקיבל כעת. באופן דומה התלמוד הירושלמי מסביר כי האיסור הוא לגלות לאדם העומד בפני דיון בבית דין את פסק הדין הצפוי לו. לעומתם פרופ' יחזקאל קוטשר מסביר את המשנה כמכוונת לדיינים עצמם ובמיוחד לבכירים שבהם. קוטשר טען שהאות ע החליפה את האות א, והמשנה כמכוונת לארכי (כלומר "ראש", ביוונית) הדיינים. חלק מכתבי היד מסייעים לפירוש זה. בתלמוד הירושלמי מסופר אודות רבי יוחנן שהסכים לגלות את דינה של אישה מסוימת בדין (עשה עצמו ארכי דיינים לגלות סופו של הדין) כשהיה בטוח שהיא 'כשרה', וככל הנראה הכוונה היא - שידע שהיא דוברת אמת. בתלמוד הבבלי הופגנה גישה השוללת כנגד כל ייעוץ משפטי על ידי תלמידי חכמים ואפילו לקרובי משפחתם (שלא יעשו עצמם כעורכי הדיינים). פרופ' יחזקאל קוטשר, מלים ותולדותיהן (עמ' 89-91) ירושלים, ה'תשל"ד ד"ר אביעד הכהן, עו"ד יישמע? על פרקליטים ועורכי דין, אתר "דעת"; תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות, פרק ד', הלכה י'; תלמוד ירושלמי, מסכת בבא בתרא, פרק ט', הלכה ד'. קוטשר, מלים ותולדותיהן. ראו את המשנה ב[13,14,15 מפעל המילון ההיסטורי] של האקדמיה ללשון העברית תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות, פרק ד', הלכה י"א, והירושלמי בהתאם לנוסח המשנה הארץ ישראלי: אל תעש עצמך ארכי דיינים (כן בכתב יד קאופמן לפני הגהה). תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף נ"ב, עמוד א', ותלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ה, עמוד ב' ותלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ו, עמוד א'. וכפי הנוסח הבבלי המוכר: אל תעש עצמך כעורכי הדיינים.
מבע משולב

מבע משולב הוא אחד מסוגי המבע בספרות. המבע המשולב הוא טכניקה ספרותית בה דיווחו החיצוני של המספר על דבריה של דמות ספרותית משלב פריטים מתודעתה. המבע המשולב יוצר עומק וריבוי רבדים בכך שהוא מאפשר לקורא לראות את המתואר מנקודת תצפית מורכבת, תוך ביקורת של המספר. המבע המשולב התפתח בזרם התודעה והוא מאפשר לקורא לצפות בדחפים, בפחדים ובצורת החשיבה של דמות. המבע המשולב נמצא בין המבע הישיר (או הציטוט) ובין המבע העקיף. במבע הישיר משתמשים במילותיה של הדמות עצמה (למשל: "אני רעב כל כך," הוא חשב), במבע העקיף משתמשים במילותיו המדווחות של המספר (הוא חשב שהוא רעב מאוד). במבע המשולב משתמשים בדרך ביניים, הנראית כך: "כמה שהוא רעב". המדווח (או הדובר) במבע המשולב הוא המספר, אך המבע מושפע מתודעתה של הדמות. במקום הדיווח החיצוני והאובייקטיבי יחסית, מוצגת עמדה פנימית למחצה. במבע המשולב משתמשים בגוף שלישי המתאר את הדמות, התואם את המבע העקיף. תיאורי הזמן תואמים את צורת המבע הישיר: אם הוא בהווה, כך יהיה גם המבע העקיף. פעמים רבות יוצג המבע המשולב עם "איתות אזהרה" המעיד על כניסה לתודעתה של הדמות (למשל, תיאור הדמות המביטה דרך החלון - ומעבר לתיאור מחשבתה: "הוא ישב על המעקה והביט מטה. כמה שהוא רעב.") לעיתים, תדמה השפה של המבע המשולב לשפת הדמות, אך לפעמים תהיה קרובה דווקא לשפת המספר. מתוך "סיפור פשוט" מאת ש"י עגנון: "ישבה בלומה בבית קרוביה... יושבת לה בלומה בתוך כותלי ביתה והספר פותח לפניה פתחי עולם... מה נאה נר השבת בחדרה של בתולה צנועה בשעה שהיא נינוחית מיגיעתה וקוראת בספר. חייכם שאין לבלומה נאכט להתדיין עם מזלה." בראשית הפרק מתוארת בלומה בקוראה את הספר, ולאחר מכן עובר המספר לתאר את מחשבותיה. הסימן הראשון לכך הוא המעבר לזמן הווה במשפט השני שבציטוט (במקור מופיע בראש הפסקה הבאה). ניתן לראות שבלומה מתוארת בגוף שלישי, למרות שהדברים הנאמרים הם לכאורה מפיה. כמובן שהמספר הוא המנסח בלשונו את החולף בתודעתה של בלומה. בדוגמה זו, משתמש עגנון במבע המשולב כאמצעי לאירוניה, כאשר הוא נצמד לתודעתה המושפלת של בלומה. ה' גולומב, "הדיבור המשולב – טכניקה מרכזית בפרוזה של עגנון", הספרות א' 2 (1968), עמ' 251 - 262 מַבָּע מְשֻׁלָּב במילון ספרות: סיפורת (תשס"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית
הלקסוס ועץ הזית

הלקסוס ועץ הזית, הגלובליזציה - מבט אל עולם משתנה (The Lexus and the Olive Tree) הוא ספרו של תומאס פרידמן בנושא הגלובליזציה. הספר נכתב באנגלית בשנת 1999. הספר תורגם לעברית על ידי עמוס כרמל ויצא לאור בעברית בהוצאת הד ארצי בשנת 2000. הלקסוס, מכונית יוקרה תוצרת טויוטה היפנית מסמלת את העולם החדש המהיר, הטכנולוגי, הדינמי והפתוח, לעומת עץ הזית המסמל את העולם הישן, האיטי, הסגור והמסורתי. הגלובליזציה מוצגת כתהליך מהפכני הבא לעולם עם מאפיינים שונים בתכלית מהעולם הישן לאחר תום עידן המלחמה הקרה. הגלובליזציה מתוארת בספר כתופעה עולמית שהתפתחה לאחר נפילת חומת ברלין. הגלובליזציה מתוארת כתופעה בלתי נמנעת, גורפת ובלתי צפויה. רוב הספר עוסק בתופעת הלקסוס ובאפשרויות הגלומות בה ורק מיעוט מדפי הספר עוסקים בעץ הזית. לפי פרידמן, בתקופת המלחמה הקרה השאלה שנשאלה יותר מכל הייתה "מהו גודל הטיל שלך" בעידן הגלובליזציה השאלה הנשאלת יותר מכל היא "מהי מהירות המודם שלך". הפחד במלחמה הקרה היה מפני השמדה בידי אויב מוכר במאבק עולמי קבוע. הפחד בעידן הגלובליזציה הוא מפני שינוי מהיר על ידי אויב שלא ניתן לראותו. פרידמן כותב אודות מאפייני הגלובליזציה באומרו שאין מלחמה בין שתי מדינות בהן פועלים סניפים של מקדונלד'ס. חברת מקדונלד'ס הפועלת במדינות רבות היא אחת מסמלי הגלובליזציה. טענה זו איננה נכונה בסכסוך הישראלי ערבי, למשל. המלחמה בעידן הגלובליזציה היא עסק יקר הצופן בחובו הפסד כלכלי אדיר והמדינות המאופיינות על ידי הלקסוס יימנעו ממלחמות. פרידמן מציג שלוש "דמוקרטיזציות" השולטות בעידן הגלובליזציה והן: כספים, טכנולוגיה ומידע. האינטרנט מאפשר יצירת קשר גלובלי בין בני אדם, ידע ומידע. בשנת 1995 נמדדה העוצמה של מדינה או של חברה במספר המחשבים האישיים. בשנת 1998 נמדדה העוצמה על ידי הקישוריות ורוחב הפס ברשתות הפנימיות ובאינטרנט. המפתח לעושר הוא הדרך שהחברה או הארץ צוברים ידע, משיגים שיתוף בידע וקוצרים ידע. ההון האינטלקטואלי הוא בעל חשיבות עצומה. הספר כולל פרק פתיחה, ארבעה חלקים, פרק תודות קצר ומפתח העניינים. ארבעת חלקי הספר הם: איך להתייחס אל המערכת מתחברים למערכת מכת הנגד כלפי המערכת אמריקה והמערכת גלובליזציה תרבותית גלובליזציה כלכלית אנטי גלובליזציה Thomas L. Friedman, The Lexus and the Olive Tree, Farrar, Straus and Giroux. 1999. ISBN ISBN 0-374-19203-0. 394 עמודים. תומאס פרידמן, הלקסוס ועץ הזית, הגלובליזציה - מבט אל עולם משתנה. תרגום: מאנגלית עמוס כרמל. 374 עמודים. הד ארצי הוצאה לאור, 2000. תומאס ל. פרידמן, העולם הוא שטוח, העולם הגלובאלי - החיים במציאות חדשה, תרגום: אינגה מיכאלי, אריה ניר הוצאה לאור. 2006. אמוץ עשהאל, ‏שוב במגדל בבל, ארץ אחרת הלקסוס ועץ הזית, באתר OCLC (באנגלית) אתר הספר, באנגלית סקירה באנגלית של הספר באתר ביזנס סאמריז הבנת הגלובליזציה, באנגלית אלעד הן, עולם חדש גלובלי, חברה - כתב עת סוציאליסטי הלקסוס ועץ הזית באתר בוק מי הלקסוס ועץ הזית באתר שוונג הספר "הלקסוס ועץ הזית", באתר "סימניה"
אוסקר חאייס

אוסקר חַאיֶיס בגרמנית: Oscar Chajes; 14 בדצמבר 1873, ברודי – 28 בפברואר 1928, ניו יורק) היה שחמטאי יהודי-אוסטרי-אמריקאי. חאייס היה יהודי שנולד בברודי שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). בשנת 1909 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה באקסלסיור. בשנת 1910 הגיע למקום השני בשיקגו. בתחילת 1911 חלק מקום 3–4 בניו יורק ובקיץ אותה שנה חלק מקום 23–26 עם 8.5/25 בתחרות קרלסבד, תחרות בה השתתפו 26 שחקנים והייתה מהחזקות שבתחרויות השחמט אי פעם. 17 מתוך 25 השחמטאים המובילים בעולם נטלו חלק בתחרות זו שאותה ניצח ריצ'רד טייכמן. למרות מיקומו הנמוך זכה בתואר אמן כמו גם בשניים מפרסי היופי שחולקו בתחרות, על ניצחונותיו נגד סבלי גריגורייביץ' טרטקובר [1] ויוליוס פרליס. בשנת 1913 חלק מקום 5–6 בתחרות בניו-יורק, מקום 4–5 בתחרות אחרת בניו-יורק ומקום 3 בתחרות נוספת בניו-יורק. כמו כן חלק מקום 4–5 בתחרות שהתקיימה בהוואנה, תחרות בה ניצח פרנק מרשל. בתחרות זו השתתפו שניים מעשרת החזקים בעולם, וחמישה מתוך 48 המובילים בעולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, חלק חאייס מקום 2–3 בתחרות ניו-יורק (ניצח: אדוארד לסקר). בשנת 1915 חלק חאייס מקום 3–4 בתחרות ניו-יורק. בתחרות לזכרו של רייס, שהתקיימה בניו-יורק בחודשים ינואר-פברואר 1916 הגיע חאייס למקום השלישי (חוסה ראול קפבלנקה ניצח). בשנת 1917 ניצח חאייס בתחרות רוצ'סטר (אליפות ניו-יורק). ביולי 1918 הגיע שני אחרי אברהם קופצ'יק בתחרות ריי-ביץ'. בחודשים אוקטובר-נובמבר 1918 הגיע למקום הרביעי בתחרות ניו-יורק (מועדון השחמט במנהטן). לאחר המלחמה, באוגוסט 1919 הגיע חאייס למקום השלישי בתחרות טרוי. בשנת 1920 ניצח בתחרות ניו-יורק. בשנת 1923 חלק מקום 17–18 בתחרות קרלובי וארי ומקום 7–8 בתחרות הקונגרס האמריקני התשיעי שהתקיימה בניו ג'רזי. בשנת 1924 ניצח בתחרות ניו-יורק ובשנת 1926 הגיע למקום ה-11 בתחרות שיקגו, תחרות בה ניצח מרשל. חאייס קיים שני דו-קרבות מול דוד ינובסקי: בשנת 1913 בהוואנה שם הפסיד +0 -2 =1 ובשנת 1918 בניו-יורק שם ניצח +7 -5 =10 (שבעה ניצחונות, חמישה הפסדים ועשר תוצאות תיקו). להלן אחד המשחקים: [2] חאייס היה האדם האחרון שניצח את קפבלנקה, בתחרות ניו-יורק בשנת 1916, לפני פרק הזמן של שמונה שנים בו איש לא הצליח לנצח את קפבלנקה במשחק תחרותי. [3] ניצחון של חאייס מול אהרון נימצוביץ': [4] חאייס מת בניו-יורק בשנת 1928. אוסקר חאייס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אוסקר חאייס מול חוסה ראול קפבלנקה, 7.2.1916, Legendary Streak Begins! Chajes vs Capablanca Rice Memorial (1916) חוסה ראול קפבלנקה מול אוסקר חאייס, 26.10.1918, Not Today! Capablanca vs Chajes New York (1918) אוסקר חאייס מול חוסה ראול קפבלנקה, 5.11.1918, Now My Grind Begins Chajes vs Capablanca New York (1918) זהו הכתיב הלועזי של השם העברי "חַיוּת", בהגייה אשכנזית. Chess and Jews.
קפיטול וירג'יניה (ויליאמסבורג)

בניין הקפיטול בויליאמסבורג שבמדינת וירג'יניה הוא מבנה הקפיטול (מבנה הממשל הנבחר) הראשון שנבנה באמריקה. בניית המבנה הושלמה ב-1705 והוא נמצא בלב אתר השחזור של ויליאמסבורג הקולוניאלית. המבנה הושלם בשנת 1705 והחל לפעול כמשכנו של בית שועי וירג'יניה. המבנה ניזוק בשריפה בשנת 1747 אולם שוקם. מבנה הקפיטול, ומבנה בית המושל היוו המרכז הפוליטי והחברתי של וירג'יניה במשך מרבית המאה ה-18, ועד מעבר הבירה לריצ'מונד. במהלך המהפכה האמריקנית נכבשה העיר על ידי הכוחות הבריטים, אשר מיקמו במבנה את מפקדתם. לאחר כניעתו של לורד קורנווליס ונסיגת הבריטיים נותר המבנה ריק, ומצבו הידרדר. בראשית המאה ה-20 החל פרויקט שיקום ויליאמסבורג ביוזמתו של הכומר ד"ר גודווין, ובמימון ג'ון ד. רוקפלר. במסגרת פרויקט זה שוקם המבנה, וכן בית המושל הסמוך ומבנים נוספים, והפך להיות מרכז אתר השחזור של ויליאמסבורג הקולוניאלית. קפיטול מדינת וירג'יניה מדיה וקבצים בנושא קפיטול וירג'יניה בוויקישיתוף אתר המבנה באתר ויליאמסבורג הקולוניאלית
רוסינים

הרוסינים (ברוסינית: Русины; נקראים גם קרפטו-רותנים) הם קבוצה אתנית סלאבית מזרחית שתחום מוצאה ברותניה הקרפטית, חבל החופף למחוזות זקרפטיה באוקראינה, פרשוב בסלובקיה, למקובשצ'ינה בפולין ומרמורש בטרנסילבניה שברומניה. הרוסינים הם באופן כללי נוצרים מזרחיים הדוברים רוסינית, המסווגת לחלופין כקבוצת תת-ניבים של אוקראינית או שפה עצמאית. ארגונים רוסיניים טוענים שכיום חיים בעולם כשני מיליון, אך רק כמה רבבות מזהים עצמם כמשתייכים ללאום הרוסיני. הכינוי רותנים (או רוסינים בשפות הסלאביות) התייחס בימי הביניים לכלל העמים הסלאביים במזרח וכלל את הרוסים, האוקראינים והבלארוסים. עם התפתחות הזהות הנפרדת של הרוסים, האוקראינים והביילורוסים, נותר הכינוי "רותנים" לציין רק את הסלאבים המזרחיים באימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך המאה ה-19 התחרו מספר תנועות לאומיות על הזדהותם של הרותנים באימפריה האוסטרו-הונגרית, כולל הפולנים, הרוסים והאוקראינים. קבוצה של אינטלקטואלים רותנים אף טענה לזהות אתנית נפרדת. עד שנת 1860 התבררה האופציה הפולנית כלא-ריאלית. לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ניכר בבירור ניצחון של האוקראינים באזור רותניה הקרפטית, ורוב המקומיים הזדהו כאוקראינים. אולם חלק, במיוחד אלו שיהגרו לארצות מערביות דוגמת ארצות הברית וקנדה, דבקו בזהות רוסינית נפרדת. לאחר מלחמת העולם השנייה, ראו ממשלות ברית המועצות, צ'כוסלובקיה ופולין הקומוניסטיות איום בתודעה רוסינית נפרדת ודיכאו גילויי לאומיות כאלו בטענה שהם תת-קבוצה אוקראינית. חלק מהחוקרים במערב הסכימו עם טענתם שאכן אין הבדל מהותי בין האוקראינים לרוסינים המצדיק הכרה. עם קריסת המשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה הייתה התעוררות מסוימת בלאומיות הרוסינית. מחוץ לרוס הקרפטית מתגוררים רוסינים בהונגריה, בסרביה, בקרואטיה ובבוסניה והרצגובינה. ישנה קהילה רותנית גדולה בארצות הברית (כ-600,000 איש בשנת 1980) וקהילה בקנדה. בסקרים שנעשו באוקראינה נמצא שפחות מ-10% מהתושבים בחבלי רוס הקרפטית מזדהים כרוסינים, והשאר מזדהים כאוקראינים. בסלובקיה, לעומת זאת, במפקד אוכלוסין בשנת 2001 הזדהו 24,000 כרוסינים ורק 11,000 כאוקראינים. דתם היא קתולית-יוונית או נצרות-אורתודוקסית-מזרחית. מדיה וקבצים בנושא רוסינים בוויקישיתוף Paul Robert Magocsi, Ivan Pop, Encyclopedia of Rusyn History and Culture, University of Toronto Press, 2002, page vii Stephan Thernstrom, Harvard Encyclopedia of American Ethnic Groups, Harvard University Press, 1980, pages 200-203 דו-שבועון של רוסינים בסלובקיה (רותנית וסלובקית). רוסינים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Alexei Miller, The Ukrainian Question, Central European University Press, 2003, pages 211-212
Salting out

Salting out היא שיטה להפרדת חלבונים המבוססת על עקרון שחלבונים פחות מסיסים בריכוזים גבוהים של מלחים. ריכוזי המלח הדרושים על מנת להפריד חלבונים מן התמיסה תלויים בסוג החלבון. התהליך משמש גם לרכז תמיסות המכילות ריכוזים נמוכים של חלבונים. במידת הצורך נעשה שימוש בדיאליזה על מנת להוציא את המלח מן התמיסה. במולקולת החלבון ישנן חומצות אמינו הידרופוביות והידרופיליות. לאחר קיפול החלבון בתמיסה המימית, חומצות אמינו הידרופוביות יוצרות אזורים הידרופוביים פנימיים נטולי מים ואילו חומצות אמינו הידרופיליות עשויות ליצור אינטראקציות של קשרי מימן עם מולקולות המים, בדרך-כלל במעטפת החלבון. כאשר ריכוזי המלח גדולים, אחדות ממולקולות המים נמשכות על ידי יוני המלח אשר מפחיתות את מספרן של מולקולות המים הזמינות לאינטראקציות עם החלק הטעון של החלבון. כתוצאה מהביקוש הגדול למולקולות המסיסות, האינטראקציות בין חלבונים חזקות יותר מאשר אינטראקציות בין ממס למומס. מולקולות החלבון מתגבשות על ידי יצירת אינטראקציות הידרופוביות אחת עם השנייה, תהליך זה נקרא salting out. לחלבונים שונים יש הרכבים שונים של חומצות אמינו. מולקולות חלבונים שונות מסיסות בריכוזים שונים של תמיסת מלח. ניתן להסיר חלבונים לא רצויים מתערובת חלבונים על ידי שיטת salting out כל עוד המסיסות של החלבון בריכוזים שונים של מלח מסוים ידועה. לאחר הסרת המשקע על ידי פילטרציה או באמצעות צנטריפוגה, ניתן להשקיע את החלבון הרצוי על ידי שינוי ריכוז תמיסת המלח עד לרמה שבה החלבון הרצוי נהיה לא מסיס. יונים מסוימים יכולים להגדיל את המסיסות של חלבונים במקום להקטין אותה, כמו כן, יונים עלולים לגרום לדנטורציה של החלבון לכן אם נדרשת קביעה מדויקת של כמות החלבונים בתמיסה אז ניתן להשתמש בשיטות אחרות כגון: יונים אחרים או תהליך ניקוי אלטרנטיבי.
אתר קישור

בביוכימיה, אתר קשירה, או, אתר קישור (Binding site), הוא אזור בחלבון, RNA, או DNA שאליו נקשרים יונים או מולקולות ספציפיים אשר מכונים ליגנד. הליגנדים נקשרים לרוב בקישור לא קוולנטי, קישור חלש יחסית, אשר מאפשר להם היקשרות ושחרור (דיסוציאציה). מספר מודלים הוצעו לקישור בין אנזים וליגנד: מודל התאמה מושרית: לפי מודל זה, לאחר הקישור בין הסובסטרט לאנזים מתרחש שינוי קונפורמציה מקומי באתר הקישור באנזים אשר גורם להתאמה מבנית בין אתר הקישור לסובסטרט. מודל מנעול מפתח, אשר טוען כי האתר הקושר והסובסטרט התאימו אחד לשני עוד לפני התחברות הסובסטרט. מודל ההתאמה המושרית הוא המודל המקובל היום.[דרוש מקור] מספר האתרים הקשורים מתוך סך האתרים בזמן נתון נקראים רוויה או סטורציה. כאשר לאתר קישור ישנה זיקה ליותר מליגנד אחד (כמו במקרה של נוירוטרנסמיטר ואגוניסט שלו) עשויה להתרחש תחרות על מקום באתר הקשירה, יש ספציפיות כימית לליגנדים אשר יקשרו באתר הקשירה וישנה זיקה לכל ליגנד שמבטאת את החוזק של הקישור. קיים מצב של שיווי משקל בין מספר האתרים הקשורים והלא קשורים לליגנד. סוג נוסף של אתר קשירה ספציפי הוא גורם שעתוק שנמצא ב-DNA. גורם שעתוק הוא חלבון הנקשר לרצף DNA ספציפי, הנמצא לפני החלק המקודד של הגן, ובכך משפיע על שעתוק הגן ל-mRNA. ביחד עם פרומוטורים להליקאז, גורמי שעתוק הם הבסיס לרשת הוויסות והבקרה הגנטית. הפיזיולוגיה של ההתנהגות, מאת ניל. ר. קרלסון, מהדורה תשיעית, תרגום עברי בעריכת רביד דורון, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2011 David. G. Gardner & Dolores Shoback, "Greenspan's Basic & Clinical Endocrinology", Ninth Edition, Mcgraw Hill, 2011, Chapter 1: Hormones and Receptors. קשירה תחרותית (Competitive binding)
הקהילה המסורתית הקריות

הקהילה המסורתית הקריות היא קהילה דתית- קונסרבטיבית וחברתית שבסיסה הוא בית כנסת בקריית ביאליק. הקהילה שייכת לתנועה המסורתית ומאוגדת כמלכ"ר. הקהילה המסורתית בקריות נוסדה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי גרעין של תושבי האזור יוצאי ארצות אנגלו- סקסיות, והתפתחה לקהילה משמעותית. הקהילה, שמרכזה בקריית ביאליק מונה חברים יוצאי 29 ארצות, וכוללת כ-250 משפחות, בהנהגת הרב מאוריסיו בלטר, אשר עמד בראשה מ-1995 עד 2010. הקהילה עורכת תפילות פתוחות לציבור בכל שבת וחג, בערבית ושחרית וכן בכל ראש חודש. מעמד התפילה, כפי שמקובל בקהילות המסורתיות הוא שוויוני בין שני המינים. בית הכנסת של הקהילה נמצא בבניין הקונסרבטוריון בקריית ביאליק. במהלך יום הכיפורים מתקיימות התפילות במבנה ציבורי סמוך בשל גודלו של בית הכנסת, שאינו יכול להכיל את כמות המתפללים הגדולה. ליבה של הקהילה המסורתית הקריות הוא פעילותה החברתית-חינוכית ברוח של "תיקון עולם" לרווחת חבריה ולמען תושבי הקריות בכלל: החל מסיוע למשפחות חד הוריות, וכלה באולפנים ללימוד השפה העברית, ליווי חיילים במהלך שירותם הצבאי ואימוץ כפר הילדים והנוער "אהבה". דיאלוג בין-דתי של נשות הקהילה עם נשים ערביות מוסלמיות ונוצריות, חוגים וקורסים קבועים לילדים ולמבוגרים – המשלבים יצירה ולימוד מהמקורות בעברית, ספרדית וברוסית, פעילות לנוער של נוע"ם, סיוע בהיערכות למשפחות לפני פתיחת שנת הלימודים, פעילות אקולוגית עם בתי ספר תל"י ועוד. הקהילה מפעילה מחסן בגדים וציוד יד שנייה למען תושבים נזקקים בתשלום סמלי. אחת מגולות הכותרת בעשייתה הציונית של הקהילה, היא פרויקט העלייה והקליטה, בראשות הרב מאוריסיו בלטר ובשיתוף עם הסוכנות היהודית ומשרד הקליטה. במסגרתו עלו ארצה ממדינות אמריקה הלטינית למעלה מ-1,500 יהודים. מרביתם נקלטו ונותרו עד היום תושבי קריית ביאליק והאזור. הקהילה פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם הרשויות המקומיות באזור וראשי הערים של קריית מוצקין, קריית ים וקריית ביאליק. כמו כן, לקהילה קשרים ענפים בחו"ל והיא קהילה תאומה של קהילות קונסרבטיביות רבות בצפון אמריקה ובדרומה. קשריה ופעילותה המיוחדת, הפכו אותה לאתר ביקור למשלחות מחוץ לארץ. התנועה המסורתית בישראל הקהילה המסורתית הקריות תנועת הנוער נוע"ם (נוער מסורתי)
אגוסטין אוריון

אגוסטין איגנסיו אוריון (בספרדית: Agustín Ignacio Orión; נולד ב-26 ביוני 1981 בראמוס מחייה שבפרובינציית בואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער. אוריון גדל במחלקת הנוער של סן לורנסו ומשתייך לסגל הקבוצה הבוגרת משנת 2002. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה בשנת 2003 במשחק במסגרות הגביעים היבשתיים אך את הבכורה בליגה ערך רק ב-27 בפברואר 2005 במקומו של סבסטיאן סאחה שעזב לגרמיו הברזילאית. אוריון היה משחקניה הבולטים של סן לורנסו בזכייתה באליפות הקלאוסורה לשנת 2007. בקיץ 2007 ניסתה ראסינג סנטאנדר לרכוש אותו אך אוריון נעתר לבקשת מאמנו רמון דיאס להישאר בקבוצה במהלך אפרטורה 2007. בינואר 2008 ניסתה נאפולי לרכוש אותו תמורת 4 מיליון אירו אך המועדון סירב ולבסוף רכשה נאפולי את ניקולאס נבארו מארחנטינוס ג'וניורס. ביולי 2011 חתם אוריון בבוקה ג'וניורס. אוריון נכלל בסגל ארגנטינה לקופה אמריקה שנערכה בוונצואלה במהלך קיץ 2007. אוריון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בספטמבר 2011. נכלל בסגל מונדיאל 2014. סן לורנסו קופה סוד אמריקנה (1): 2002 אליפות ארגנטינה (1): קלאוסורה 2007 בוקה ג'וניורס אליפות ארגנטינה (2): אפוארטה 2011, 2015 הגביע הארגנטינאי (1): 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא אגוסטין אוריון בוויקישיתוף אגוסטין אוריון, באתר Transfermarkt אגוסטין אוריון, באתר Soccerway אגוסטין אוריון, באתר National Football Teams אגוסטין אוריון, באתר FootballDatabase.eu