laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רודיסטים

רודיסטים (שם מדעי: Hippuritoida) הם קבוצה מגוונת גדולה של צדפות (מחלקה של רכיכות) ימיות הטרודנטיות בצורה קופסה, שפופרת או טבעת שהופיעו בשלהי תור היורה ושגשגו כל כך במהלך הקרטיקון שהם היו האורגניזמים העיקריים שבנו שוניות בים תטיס הקדום. הצורות בשלהי היורה היו מוארכות, כששתי הקשוות מעוצבות באופן זהה, לעיתים קרובות בצורת צינור או מקל, בעוד שלצורות בונות השונית של הקרטיקון הייתה קשווה אחת שהפכה למכסה שטוח, והקשווה השנייה הפכה לחרוט הפוך דמוי דורבן. טווח גודלם של צורות חרוטיות אלו היה רחב ונע מאורך של כמה סנטימטרים ועד מטר, כשהגדול מביניהם באורך של 2 מטרים היה הסוג Titanosarcolites. המורפולוגיה ה"קלאסית" שלהם הכילה קשווה תחתית חרוטית פחות או יותר שהייתה צמודה לקרקעית הים או לרודיסטים שכנים, וקשווה עליונה קטנה יותר ששימשה כסוג של מכסה לאורגניזם. לאורך הציר המשותף בין הקשוות היו סידור של שיניים ושקעים תואמים כך שבעת סגירת הקשוות הן ננעלות תוך מניעת אפשרות להסטה צדית של הקשוות. כמו לצדפות מודרניות שימשו רצועות לפתיחת הקשוות ושרירים שימשו לסגירתם. הקשווה העליונה הקטנה קיבלה מגוון של צורות מעניינות, כולל: מכסה שטוח פשוט, חרוט נמוך, ספירלה, ואפילו צורה דמוית כוכב. הרודיסטים נכחדו בסוף הקרטיקון, ככל הנראה כתוצאה מאירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן. השערה אחת היא שקבוצה זו החלה להתנוון כ-2.5 מיליון שנים קודם לכן ונכחדה לחלוטין כחצי מיליון שנים לפני תום הקרטיקון. עם זאת, השערה אחת המבוססת על עדויות עכשוויות היא שהרודיסטים שרדו עד אירוע ההכחדה ההמוני ונספו יחד איתו. בשל התפוצה הנרחבת של הרודיסטים נהגו חקלאים באירופה להשתמש ברודיסטים כחומרי בנייה ושבצו אותם בקירות. כבר אז ידעו שמדובר בקונכיות של אורגניזמים ימיים נכחדים. כשחוקר הטבע הצרפתי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בחן מאובנים אלו ב-1819 הוא טבע את המונח Rudistae, כלומר רודיסטים, ככל הנראה מלטינית rudis (שפירושה גולמי) או מ-rudus (שפירושה שברי אבנים). רודיסטים משויכים לסדרה Hippuritoida או Rudistes (לעיתים Rudista). הסיווג של הרודיסטים כבוני שונית שנוי במחלוקת משום שהם לכדו משקעים רבים בין הקשוות החרוטיות התחתונות שלהם, משום כך הרודיסטים לא היו מורכבים אך ורק מקרבונטים ביוגניים כמו האלמוגים. עם זאת, הרודיסטים היו אחד המרכיבים החשובים ביותר של שוניות בתקופת הקרטיקון. בתקופת הקרטיקון שגשגו שוניות הרודיסטים עד כדי כך שהם דחקו את אלמוגי האבן (Scleractinia) מסביבות טרופיות רבות, כולל מדפי יבשת באזור הקריביים ואזור הים התיכון של ימינו. ייתכן שהצלחתם כבוני שוניות נבעה בחלקה מהסביבה הקיצונית של הקרטיקון. במהלך תקופה זו היו המים בימים הטרופיים חמים יותר, בין 6°C ל-14°C מעלות יותר מאשר בימינו, והיו גם יותר מלוחים. ובעוד שזו הייתה סביבה שהתאימה לרודיסטים היא לא הייתה נוחה לאלמוגים ולבוני שונית אחרים בני זמננו. שוניות רודיסטים אלו היו לעיתים בגובה של כמה מאות מטרים ולעיתים קרובות היה אורכן כמה מאות קילומטרים לאורך מדפי היבשות. למעשה בנקודת זמן מסוימת הם עטפו את חוף אמריקה הצפונית, ממפרץ מקסיקו ועד הפרובינציות הימיות של דרום-מזרח קנדה. בשל הנקבוביות הגבוהה שלהם מהווים שוניות הרודיסטים לעיתים מלכודות נפט מועדפות. מדיה וקבצים בנושא רודיסטים בוויקישיתוף רודיסטים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) (Rudists (Hippurites באתר מגדיר המאובנים של ישראל The Rudists באתר University of California Museum of Paleontology A palaeontological database of RUDIST BIVALVES Johnson, C., 2002, The rise and fall of Rudist reefs: American Scientist,
יהושע גורדון

יהושע גורדון (נובמבר 1885, תרמ"ו – ‏7 בנובמבר 1943, ט' בחשוון ה'תש"ד) היה איש מנהל בתקופת היישוב. מנכ"ל החברה לתערוכות וירידים, מייסד הקואופרטיב פלאו"ג - מגדלי פרי הדר ארץ ישראל. היה פעיל בתחום הלשון העברית. נולד במוסקבה, בנו של איש חובבי ציון אברהם זאב גורדון ונכדו של הנדיב שרגא פייבל יעקבזון. בשנת 1891, בהיותו בן שש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התיישבה המשפחה במושבה רחובות, ובשנת 1893 עברה לראשון לציון. בעשור הראשון של המאה ה-20 נסע לאנגליה ללימודי כימיה וכלכלה. בתקופת שהותו שם עסק בפעילות ציונית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה במצרים וסייע בהעברת הפליטים היהודים למצרים. ייסד בפורט סעיד בית ספר עברי בשם "הרצליה" ולימד בו עברית. לאחר המלחמה שב לארץ ישראל והתמנה לקצין קישור (אנ') בין היישוב העברי לממשל הצבאי הבריטי ופעל לשילוב עובדים עבריים בפקידות של הממשל המנדטורי. תרם להחדרת השפה העברית למסמכים רשמיים של הממשל. בשנת 1920 ייסד חברה לניווט יפו–לונדון וצירף אליה אישי ציבור ובהם מאיר דיזנגוף. בשנים 1920–1922 כיהן כמפקח לצד מושל המחוז, ובהמשך כסגן מנהל משרד המסחר והתעשייה בירושלים. ערך את ירחון המשרד בשפה העברית. ארגן את התערוכה הראשונה של תוצרת הארץ בתל אביב בשנת 1924. כיהן כמנהל הכללי של החברה לתערוכות וירידים של המזרח הקרוב. הוא קבע את דגלה וסמלה: דגל בצבע תפוז, וסמל המורכב מעוגן שבמרכזו צבי, המציין את השאיפה לעם שחי על חופי הים התיכון וסוחר עם ארצות העולם. בשנים 1932 – 1936 ערך סיורים באירופה ובארצות סקנדינביה וקשר קשרי מסחר לשיווק פרי הדר. התמסר להפצת תוצרת הארץ למדינות העולם. ייסד את הקואופרטיב פלאו"ג – מגדלי פרי הדר ארץ ישראל. בסוף ימיו הכין מילון אנגלי–עברי למונחי מסחר. בין תחדישיו: קמעונאי ומוצג. 'גורדון, יהושע', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 129. (הספר בקטלוג ULI) דוד תדהר (עורך), "יהושע גורדון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 708 אלבום משפחות ראשון לציון אורי קיסרי, יהושע גורדון, חוזה הירידים הראשון, מעריב, 17 ביולי 1962 אילון גלעד, העסקן הציוני הנשכח שהעניק לנו את הקִמְעוֹנָאוּת, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2017 (שני אנשים בשם יהושע גורדון מתוארים במאמר, בטעות, כאדם אחד) תל אביב בתש"ד, חשון (תאריכים), ידיעות עיריית תל אביב, 15 בספטמבר 1944 בענף תפוחי הזהב, דואר היום, 10 באוגוסט 1931 ציוני זכרון - יהושע גורדון, ידיעות עיריית תל אביב, 16 באפריל 1944 בשדה הכלכלה/אחרי התערוכה, דבר, 19 במאי 1929
רכס קייפ (קנדה)

רכס קייפ (באנגלית: Cape Range) הוא רכס הרים קטן, ששטחו 82 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט. הרכס ממוקם בקצהו הדרומי של האי קאלוורט, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. שיאו של הרכס, בגובה 510 מטרים מעל פני הים. שמו של הרכס אומץ רשמית ב-3 ביוני 1947. רכס קייפ באתר ממשלת קולומביה הבריטית תצלום לוויין של רכס קייפ מזג אוויר עדכני עבור רכס קייפ, לרבות לוויין עננים תחזית מזג אוויר עבר רכס קייפ סטטיסטיקות מזג אוויר עבור רכס קייפ מידע גאוגרפי באתר אנציקלופדיית ההרים הקנדית מידע גאוגרפי ההיסטוריה של שם הרכס
רכס קייפ

האם התכוונתם ל... רכס קייפ (קנדה) – רכס הרים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה הפארק הלאומי רכס קייפ – פארק לאומי באוסטרליה המערבית רכס קייפ (דרום אפריקה) – רכס הרים בדרום אפריקה
טנייקו

האם התכוונתם ל... רכס טנייקו – רכס הרים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה נחל טנייקו – נחל בסמוך לרכס טנייקו
כרוב כרתי

כְּרוּב כְּרֵתִי (שם מדעי: Brassica cretica) הוא בן-שיח בסוג כרוב במשפחת המצליבים. הפרח בעל 4 עלי כותרת בצבעי צהוב-חיוור חרדלי ויוצרים דוגמת צלב. עלי הכותרת הם בגודל 1.5–2 סנטימטרים. העלים גדולים, מכחילים, בעלי שפה משוננת ומסורגים (עלה אחד בכל פרק). העלים מכוסים בשעווה, ובסיס הצמח מעוצה. מין זה מצוי בסכנת הכחדה ובארץ ישראל הוא פורח רק בהר הכרמל באזור נחל מערות בקרקעות סלעיות ולא מלוחות. הצמח התגלה בנחל המערות ב-1979 על ידי חוה להב, במצוק הצפוני של הנחל. בעולם הוא פורח גם באזור יוון ואייה, בהם כרתים, שהעניק לו את שם המין. מדיה וקבצים בנושא כרוב כרתי בוויקישיתוף כרוב כרתי, באתר ITIS (באנגלית) כרוב כרתי, באתר NCBI (באנגלית) כרוב כרתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כרוב כרתי, באתר צמח השדה כרוב כרתי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה כרוב כרתי, באתר Tropicos (באנגלית) כרוב כרתי, באתר GBIF (באנגלית) כרוב כרתי, באתר The Plant List (באנגלית) כרוב כרתי, באתר IPNI (באנגלית) כרוב כרתי באתר הרשימה האדומה של IUCN תיק למדריך, שמורת נחל מערות, פרק כרוב כרתי ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים זלמנוביץ

הרב אפרים זלמנוביץ (נולד ב-1949) הוא רבה של מזכרת בתיה, ראש מכון העם והמדינה, מחבר ספרים והוגה דעות. בן לניצולי שואה. ההורים, מצאצאי בעל הטורי זהב. מייד עם עלייתם אחרי השואה, שם איבדו הורים ורוב אחיהם ואחיותיהם ובני משפחתם, אביו ישעיהו זלמנוביץ היה ממקימי מערכת החינוך הממלכתי דתי באשדוד. דודו הוא הרב ישראל אריה זלמנוביץ. בוגר בית הספר ממ"ד תחכמוני בעיר רחובות. בוגר מדרשית נועם בפרדס חנה. בגיל 15 הלך ללמוד בישיבת חברון בירושלים. שם למד חמש שנים. באותן שנים, הקים את סניף בני עקיבא, וכן ייסד ושימש כרב בית כנסת לצעירים באשדוד. כן שירת כרב בסיס חיל הים השוכן בנמל אשדוד. הוסמך בגיל 17 על ידי ראשי ישיבת חברון בירושלים על ידי הרבנים יחזקאל סרנא והרב משה חברוני וגדולי דור נוספים ובהם הרב עובדיה יוסף. קיבל כושר לכהן כרב עיר מהרבנים הראשיים לישראל איסר יהודה אונטרמן ויצחק נסים. בגיל 20 ובעודו רווק, התמנה לרבה של מזכרת בתיה, והיה לרב המועצה הצעיר ביותר במדינה. זלמנוביץ כיהן 35 שנים גם בתפקיד יו"ר המועצה הדתית במזכרת בתיה במשך כשבע קדנציות. וכן שימש ומשמש גם יו"ר עמותת החברה קדישא מזכרת בתיה והפוסק ההלכתי שלה. בשנת 1986–1987 כיהן כרב הראשי ואב בית הדין בפרנקפורט. בשנת תשנ"ב יזם זלמנוביץ את העלאת עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר רבה של ביאליסטוק והטמנתם במזכרת בתיה. שם הקימו אוהל על קברו כאוהל שהיה על קברו בבית העלמין בביאליסטוק ונותץ במלחמת העולם השנייה. ייסד בשנת 1982 את מכון העם והמדינה שמטרתו "הכשרת והכוונת בני תורה ליצירה בעריכת מחקרים תורניים מהכתובים וממציאות החיים, למען יהוו גורמים משפיעים בבנין הארץ ע"פ תורה". כמו כן פרסם באמצעות המכון ספרים בנושאי עם ומדינה. זלמנוביץ סבור כי אין כל מניעה להעלות הומוסקסואל מתפלל לקריאת התורה או לכבד אותו בכל שאר הכיבודים שנוהגים לכבד בהם את המתפללים. זלמנוביץ כותב טור במספר אתרי אינטרנט ובהם אתר ערוץ 7, סרוגים, רדיו קול חי ו"ערים רחובות" ומחזיק חשבון פייסבוק. זלמנוביץ נשוי לפסיה שרה לבית בארי בתו של הרב שמואל בארי (שטיין) ששימש כשליח הסוכנות לאתיופיה ולאחר מכן כרבה הראשי של הלסינקי פינלנד והאג הולנד. אב לשני בנים ובת. בנו עו"ד בנימין (בני) זלמנוביץ התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטים יעקב טירקל ואילה פרוקצ'יה, מכהן כיו"ר ועדת ערר לתכנון ובניה. סדרת "חברה והלכה: בירור בעיות חברה לאור ההלכה": אלכוהוליזם וסמים כיבוש מהו ספר פקוח נפש חינוך ובריאות יהודים וערבים חדשות שמונים ושמונה עשרות מאמרים וטורי דעות, אתר ערוץ 7 מאמרים וטורי דעות, אתר סרוגים. מאמרים וטורי דעות, רדיו קול חי. פסק הלכה: "אין לעשות דיאטה בחגים", אתר וואלה. שומרי מצוות? אל תזרקו סוכריות בבית כנסת, טור דעה ב ynet חשבון הפייסבוק של הרב זלמנוביץ אתר ערים רחובות אפרים בן ישעיהו זלמנוביץ, דף שער בספרייה הלאומית עמותה מחוקה | מכון העם והמדינה | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il רב מזכרת בתיה: אין כל מניעה להעלות הומו לקריאת התורה או לכבד אותו
וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן

וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן (בגרמנית: Wilhelm Heinrich von Nassau-Usingen‏, 2 במאי 1684 - 14 בפברואר 1718), היה נסיך נסאו-אוזינגן בין השנים 1702–1718. וילהלם היינריך נולד בס-הרטוחנבוס ב-2 במאי 1684, לולארד, נסיך נסאו-אוזינגן ולקתרין פרנסיסקה, רוזנת קרואי-רל, בתם של אוסטאך השני, רוזן קרואי-רל והברונית תאודורה מריה גרטרוד פון קטר צו לאגה. בצעירותו התגייס וילהלם היינריך לצבא ההולנדי, ובשנת 1691 הועלה לדרגת קפטן. בין השנים 1701–1707 היה וילהלם היינריך מפקד הרגימנט הוולוני בדרגת קולונל, ובשנת 1703 אף נפצע במהלך קרב אקרן במלחמת הירושה הספרדית. בשנת 1702 מת אביו ולארד, נסיך נסאו-אוזינגן, ווילהלם היינריך עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין שלטה אמו כעוצרת במקומו. בשנת 1707 הקים וילהלם היינריך את הכפר וילהמסדורף, אשר סופח בשנת 1972 לעיר השכנה אוזינגן. ב-14 בפברואר 1718 מת וילהלם היינריך באוזינגן, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל, נסיך נסאו-אוזינגן, אולם בעקבות היותו קטין שלטה אשתו כעוצרת עד לבגרותו של קרל. ב-26 בדצמבר 1734 התחתן וילהלם היינריך עם שרלוטה אמליה, רוזנת נסאו-דילנבורג, בתם של היינריך, נסיך נסאו-דילנבורג ולדורותיאה אליזבת, נסיכת שלזיה-לגניצה, ממנה נולדו לו 9 ילדים: פרנסואז, נסיכת נסאו-אוזינגן (1707–1750) היינריך מנסאו-אוזינגן (1708) אמליה, נסיכת נסאו-אוזינגן (1709) וילהלם מנסאו-אוזינגן (1710) קרל, נסיך נסאו-אוזינגן (1712–1775) הדוויג, נסיכת נסאו-אוזינגן (1714–1786) לודוויג מנסאו-אוזינגן (1714) יוהנה, נסיכת נסאו-אוזינגן (1715–1716) וילהלם היינריך, נסיך נסאו-זארבריקן (1718–1768) מדיה וקבצים בנושא וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן בוויקישיתוף וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Cariño

Cariño (באנגלית: Dear, ובעברית: יקירי) הוא שיר של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז מתוך אלבומה השני J.Lo. השיר יצא כסינגל שיווקי מתוך האלבום במהלך שנת 2001. את השיר כתבו: מני בניטו, קורי רוני, גיירמו אדג'יל ג'יי. אר, ג'וזף סנשז, פרנק רודריג, זמונגו סנטמריה, ניל קריק, ולופז עצמה והפיקו אותו קורי רוני, גיירמו אדג'יל ג'יי. אר, ג'וזף סנשז ופרנק רודריגז. ההשראה לשיר הגיעה מגיירמו אדג'יל ג'יי. אשר יצר אינטרפרטציה לשיר "Sofrito" של הזמר מונגו סנטה מריה משנת 1976, ולאחר מכן הציג את גרסתו הסופית של השיר לטומי מוטולה (אשר היה הנשיא של חברת התקליטים בה הייתה חתומה לופז) וללופז עצמה. השניים התלהבו מהשיר והחליטו לכתוב שיר בהשראת גרסה זו. אך לטענתה של לופז זה לקח "נצח" לפתח את השיר: "לא יכלתי לכתוב את זה, קורי (רוני) לא היה יכול לכתוב את זה, אנשים אחרים ניסו לכתוב את זה אך אף אחד לא הצליח לכתוב את השיר הארור הזה." בסופו של דבר מני בניטו הביא את התרומה העיקרית למילים של השיר". לאחר שהם סיימו לכתוב את השיר קורני רוני התקשר ללופז ובישר לה על כך וכינה את השיר כ-"סקסי" מה שגרם ללופז להתלהב מהשיר אף על פי ששינתה מעט את המילים של הפזמון. השיר הוא שיר פופ לטיני שמשלב בתוכו אנגלית וספרדית יחדיו אשר נמשך 4:15 דקות. לופז אמרה כי ההשראה לשיר נלקחה מהצ'ה צ'ה צ'ה. היא הסבירה כי המונח "Cariño" משמעו אהבה וחיבה. מבחינה לירית השיר מדבר על כך שלופז רוצה עוד מהאהבה של בן זוגה אך היא מרגישה שהוא לא נותן לה מספיק. בהבוסטון גלוב נכתב על השיר כי "יש בשיר סקס אפיל אמיתי", תוך שהביקורת שהופנתה כלפיו הייתה חיובית מאוד. בשיקגו סאן-טיימס נכתבה ביקורת על השיר גם כן. בהמשך, גם ב-Houston Press כתבו על השיר ביקורת. ב-The Daily Nebraskan כתבו על השיר ביקורת גם כן, תוך שהוא הושווה לשיר "Si Ya Se Acabó". מידע על היצירה "Cariño" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Cariño" באתר יוטיוב Guillermo Edgehill, Discogs (באנגלית) Anderman, Joan (January 26, 2001). "Latin Numbers Shine On Middling J.Lo". The Boston Globe. The New York Times Company: 5. Retrieved June 7, 2013. "Lopez's New Album Will Likely Be a Hit". Contra Costa Times. MediaNews Group: 24. January 26, 2001. Craig D. Lindsey, Jennifer Lopez/Vitamin C, Houston Press, ‏2001-04-05 Element not valid, archive.is, ‏2013-07-05
מועדון תרבות (תוכנית טלוויזיה)

מועדון תרבות הייתה מגזין תרבות יומי ששודר בערוץ כאן 11 שעלתה לשידור ב-15 במאי 2017. בהגשתן של שפרה קורנפלד, אסתר רדא, לוסי איוב ודפנה לוסטיג, ברוטציה של 2 מגישות מתחלפות בכל ערב. התוכנית סיקרה את כל האירועים העכשוויים בתרבות הישראלית, ומדי תוכנית התארחו בה אומנים שונים שסיפרו על פרויקטים בהם הם משתתפים. ב-18 בדצמבר 2017 השיקה התוכנית פרויקט שנקרא "מועדון קריאה" במסגרתו מוכרז מדי חודש על "ספר החודש" אותו קוראים הצופים במהלך החודש. בינואר 2018 פורסם כי התוכנית עתידה לרדת בשל נתוני צפייה נמוכים ועלות גבוהה. בפברואר 2018 פורסם כי תעלה במקומה תוכנית תרבות דו-שבועית בשם "סוכן תרבות" בהגשת קובי מידן שהצליחה הרבה יותר ממועדון תרבות. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 (ששודר ב-2018 לאחר ביטולה), בקטגוריית "תוכנית התרבות הטובה ביותר". ב-28 בפברואר 2018 התוכנית בוטלה. את התכנית החליפה סוכן תרבות שמנחה קובי מידן. היהודים באים מדינת הגמדים המרדף ניב הדס, למה אסור להוריד את "מועדון תרבות" ו"היום בלילה" עם גורי אלפי, באתר הארץ, 24 בינואר 2018 מערכת כאן, מועדון תרבות גאה להשיק: "מועדון קריאה", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בדצמבר 2017 אלכסנדר כץ, במקום 'מועדון תרבות': קובי מידן יגיש תכנית תרבות בכאן 11, באתר אייס, ‏14 בינואר 2018 שגיא בן נון‏, "פאודה" היא הזוכה הגדולה בטקס פרסי הטלוויזיה 2018, באתר וואלה, 9 במרץ 2018 דוד ורטהיים‏, אחרי 9 חודשים: "מועדון תרבות" של "כאן" תרד מהאוויר, באתר וואלה, 14 בינואר 2018
מלון מטרופול מוסקבה

מלון מטרופול מוסקבה (ברוסית: Гостиница Метрополь) הוא מלון יוקרה היסטורי במרכז מוסקבה. המלון נבנה בשנים 1898–1905. בשנת 1986 החל שיקום ושחזור של המלון, שנמשך חמש שנים. במהלך עבודות השיקום הוחזרו החזיתות למצבן המקורי ובחללים הפנימיים שוחזרו ציורי הקיר המקוריים ואלמנטים רבים של עיצוב דקורטיבי. בשנים שלאחר מכן ביקרו במלון ראשי מדינות וממשלות, כוכבי קולנוע, מוזיקה וספורט. בין האורחים הנכבדים של המטרופול נשיא צרפת ז'אק שיראק, נשיא פקיסטן פרבז מושארף, נשיא סין חו ג'ינטאו, מעצבי האופנה ג'ורג'ו ארמני ופייר קרדן, הזמרים אלטון ג'ון, מייקל ג'קסון, חוליו איגלסיאס ובנו אנריקה, כוכבי האופרה מונסראט קבאל ופלסידו דומינגו, הקולנוענים פרנסיס פורד קופולה ולוק בסון, השחקניות קתרין דנב, אנני ז'ירארדו, שרון סטון ועוד רבים. אירועי ספרו של אמור טאוולס, ג'נטלמן במוסקבה, מתרחשים במלון זה. מדיה וקבצים בנושא מלון מטרופול מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון מטרופול מוסקבה מלון מטרופול מוסקבה, ברשת החברתית פייסבוק מלון מטרופול מוסקבה, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהבה חסרה (סרט, 2017)

אהבה חסרה (ברוסית: Нелюбо́вь) הוא סרט דרמה רוסי עטור שבחים, בבימויו של אנדריי זוויאגינצב. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בתחרות הראשית של פסטיבל קאן ה-70, שבמסגרתו הסרט קיבל את פרס חבר השופטים. צוות ההפקה, שכולל את הבמאי אנדריי זוויאגינצב, המפיקים אלכסנדר רודניאנסקי וסרגיי מלקומוב, התסריטאי אולג נגין והצלם מייקל קריצ'מן, עבדו בעבר יחד על הסרטים "ילנה" (2011) ו "לויתן" (2014), שזכו אף הם להצלחה בפסטיבל קאן. ברוסיה הקרנת הבכורה התקיימה ב-1 ביוני 2017. הסרט זכה בפרס סזאר לסרט הטוב ביותר והיה מועמד מטעם רוסיה לפרס אוסקר (2018) בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. הסרט מספר על משפחה מודרנית במוסקבה שבה בני הזוג מתגרשים, אבל לא מצליחים להחליט עם מי להשאיר את בנם אליושה. בסדרה של סכסוכים אינסופיים ותביעות הדדיות הם מזניחים את בנם אליושה, שמרגיש שאינו רצוי וכי שני ההורים לא רוצים אותו ומחליט לאחר אחד הריבים שלהם להיעלם לפתע. מריאנה ספיבאק - ז'ניה, אשתו של בוריס אלכסיי רוזין - בוריס, בעלה של ז'ניה מאטוויי נוביקוב - אליושה, בנם של ז'ניה ובוריס מרינה וסילייבה - מאשה, פלגשו של בוריס אנדריס קייש - אנטון, מאהבה של ז'ניה אלכסיי פאטייב - איוואן, ראש חוליית החיפוש אתר האינטרנט הרשמי של אהבה חסרה (באנגלית) "אהבה חסרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אהבה חסרה", באתר AllMovie (באנגלית) "אהבה חסרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אהבה חסרה", באתר Metacritic (באנגלית) "אהבה חסרה", באתר אידיבי "אהבה חסרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אהבה חסרה" באתר עין הדג "אהבה חסרה" (אורכב 29.01.2018 בארכיון Wayback Machine) באתר Sony Pictures Entertainment קדימון מתורגם באתר יוטיוב אבנר שביט‏, מרתיח את ממשל פוטין, דוהר לאוסקר: ריאיון עם אנדריי זוויאגינצב, באתר וואלה, 1 בינואר 2018 ביקורות אורי קליין, הסרט הרוסי שסוחף אותנו באיכותו, עוצמתו - ובאכזריות שלו, באתר הארץ, 30 בינואר 2018 תומר קמרלינג, ‏אומרים אהבה אין בעולם, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2018 שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "אהבה חסרה": מרגיז את פוטין בדרך לאוסקר, באתר ynet, 4 בפברואר 2018 עופרה עופר אורן, אנדריי זוויאגינצב, "אהבה חסרה": מה קורה אחרי שהאגדות מסתיימות?, בבלוג "סופרת ספרים", 2 במרץ 2018 יעל שוב, "אהבה חסרה": סרט קודר שלא מחויב לקתרזיס ההוליוודי(הקישור אינו פעיל), באתר Time Out ישראל, 1 בפברואר 2018 אהבה חסרה במדור מציגים קולנוע של עיתון הארץ ידיעות אחרונות, אהבה קשה // "אהבה חסרה", המועמד הרוסי לאוסקר, הוא סרט חזק ומטלטל, ביקורת מאת בנימין טוביאס "Фильм Звягинцева «Нелюбовь» вошел в основной конкурс Каннского фестиваля". РИА Новости. 2017-04-13. "«Нелюбовь» Звягинцева получила приз жюри Каннского кинофестиваля". Meduza. 2017-05-28. "Film Review: 'Loveless'. Alexey Zvyagintsev's stark tale of a divorcing couple is a missing-child procedural that meditates on the corruption of Russia".
רכס צ'יזמור

רכס צ'יזמור (באנגלית: Chismore Range) הוא רכס הרים קטן, ששטחו 22 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט. גובהו של הרכס 432 מטרים מעל פני הים. הרכס ממוקם בקצהו המערבי של האי פורצ'ר, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. שמו של הרכס ניתן לו רשמית ב-2 באוקטובר 1946. רכז צ'יזמור באתר ממשלת קנדה רכס צ'יזמור באתר ממשלת קולומביה הבריטית מיקום רכז צ'יזמור תצלום לוויין של רכס צ'יזמור תחזית מזג אוויר עבור רכס צ'יזמור מפת מזג אוויר עדכנית עבור רכס צ'יזמור מידע גאוגרפי באתר אנציקלופדיית ההרים הקנדית מידע גאוגרפי על הרכס ההיסטוריה של שם הרכס
אבייטגראסו

אבייטגראסו (במילאנזית: Biegrass, באיטלקית: Abbiategrasso בעבר נקראה אבייטה גראסו) היא קומונה ועיירה במטרופולין של מילאנו במחוז לומברדיה. היא ממוקמת בעמק הפו, כ-22 קילומטרים מערבית למילאנו. שטח העיר נכלל כולו בפארק הטבע של עמק הטיצ'ינו בלומברדיה. העיר מתרוממת על גבי שלוחה בעמק טיצ'ינו המחלקת את עמק הפו לעמק הפו העליון ועמק הפו התחתון. שטח העיר גובל בנהר הטיצ'ינו העובר ממערב לעיר, ונחצה על ידי שני יובליו: נוויליו גרנדה ונוויליו די ברקוארדו. למרות שאיננה מיושבת בצפיפות, זהו היישוב העירוני הגדול ביותר במטרופולין של מילאנו אחרי מילאנו עצמה. נראה שהיישוב היה קיים כבר מהתקופה הרומית. שמו מעיד על כך שהוא היה חלק משטח המכונה "עמק פורה". מסמך משנת 1304 מתייחס למקום בביטוי "Habiate qui dicitur Grasso", שהפך בהדרגה לשם Abbiategrasso. המקום קיבל מעמד של עיר בצו מלכותי ב-31 במרץ 1932. מצודת ויסקונטי (Castello Visconteo) - מצודה שנבנתה ב-1382 על ידי דוכס מילאנו הראשון, ג'אן גלאצו ויסקונטי, על בסיס מבצר שהיה קיים מהמאה ה-13. המצודה הורחבה על ידי בנו ויורשו, פיליפו מריה ויסקונטי אחרי שנת 1438. המצודה היא בצורת ריבוע ויש בה מגדל מבוצר בפינה הדרום-מזרחית. בחללים הפנימיים מצויים פרסקאות וציורי קיר בסגנון רנסאנסי. בחצר הפנימית יש פורטיקות. כנסיית הבזיליקה החדשה של סנטה מריה (Basilica di Santa Maria Nuova) - נבנתה בשנת 1388 כדי לחגוג את הולדתו של בנו של ג'אן גלאצו ויסקונטי, ג'ובאני מריה. קדמה למבנה אכסדרה מרובעת מתקופת הרנסאנס. למבנה חזית בלתי גמורה משנת 1497, ויש המייחסים את אכסדרת הכניסה אליה לאדריכל ולצייר דונאטו ברמנטה. לאחר ועידת טרנטו ובמסגרת הקונטרה-רפורמציה, קידש ב-1578 הקרדינל קארלו בורומאו את המבנה כ"כנסייה חדשה". כנסיית סן ברנרדינו (Chiesa di San Bernardino) - במקורה - כנסייה שנבנתה במאה ה-15 לכבוד סן ברנרדינו. הורחבה ושופצה באופן ניכר במהלך המאה ה-17, ועוצבה בסגנון הבארוק על ידי האדריכל פרנצ'סקו מריה ריקיני (Francesco Maria Richini). פיאצה מרקוני ובנין העירייה נהר נוויליו די ברקוארדו העובר בעיר חזית כנסיית הבזיליקה החדשה של סנטה מריה. פיאצה קמילו גולג'י, על שם חתן פרס נובל לרפואה שגילה את תגליותיו החשובות במעבדת בית החולים המקומי. מדיה וקבצים בנושא אבייטגראסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבייטגראסו ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האי טאוור

האי טאוור (באנגלית: Tower Island) הוא אי אנטארקטי שאורכו 9 ק"מ, ושיאו בגובה 305 מטרים מעל פני הים. האי מצוי 37 קילומטרים צפונית מזרחי לאי טרינטי, בקצה הצפון מזרחי של ארכיפלג פאלמר, סמוך לחצי האי האנטארקטי. בסמוך לחופו המערבי של האי מצויים סלעי פרל. שמו של האי ניתן לו ב-30 בינואר 1820 על ידי אדוארד ברנספילד מהצי המלכותי, אשר תיאר אותו כ"אי עגול". השם אומץ רשמי ב-1 בינואר 1947. האי טאוור באתר The SCAR Composite Gazetteer of Antarctica ‏ (CGA) תצלום האי טאוור, ותיאור גילוי האי תצלום לוויין של האי טאוור תצלום לוויין של האי, ומידע היסטורי וגאוגרפי מידע גאוגרפי מידע היסטורי על האי טאוור
שון וייט

שון רוג'ר וייט (באנגלית: Shaun Roger White; נולד ב-3 בספטמבר 1986) הוא ספורטאי אמריקאי המתמחה בגלישת שלג ובסקייטבורדינג. וייט זכה בשלוש מדליות זהב בגלישת חצי צינור באולימפיאדת החורף (טורינו 2006, ונקובר 2010 ופיונגצ'אנג 2018), ב-13 מדליות זהב במשחקי האקסטרים חורף ובשתי מדליות זהב במשחקי האקסטרים. וייט נולד בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית. אביו עבד במחלקת המים של עיריית סן קלמנטה ואמו כמלצרית. כתינוק סבל מטטרלוגיה על שם פאלוט (מום בלב) ונאלץ לעבור שני ניתוחים עד גיל שנה. וייט החל להתאמן בגלישת שלג בהרי סן ברנרדינו. בגיל 13 הפך למקצוען בתחום ובגיל 16 זכה לראשונה באליפות ארצות הברית. ב-2002 זכה בשתי מדליות כסף במשחקי האקסטרים חורף, ב-2003 בשתי מדליות זהב, ומאז זכה בתוארים נוספים. סך הכל השיג שיא של 13 מדליות זהב, שלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד. באולימפיאדת טורינו (2006) זכה במדליית זהב בתחרות החצי צינור. באולימפיאדת ונקובר (2010) שמר על תוארו, הוא הבטיח את ניצחונו עוד לפני המקצה השני שלו, אף על פי כן החליט לנסות במקצה זה אלמנט קשה במיוחד "Double McTwist 1260", אותו ביצע בהצלחה. באולימפיאדת סוצ'י (2014) סיים במקום הרביעי. במהלך אימונים לקראת אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) נחבל בפניו, נזקק לניתוח ול-62 תפרים. אף על פי כן העפיל למשחקים האולימפיים. בפיונגצ'אנג זכה במדליית זהב בפעם השלישית, עם ציון של 97.75 נקודות שהשיג בניסיון האחרון שלו שחתם את התחרות. הוא הצליח לבצע בהצלחה שתי קפיצות רצופות של 1440 מעלות ואת ה-Double McTwist. באולימפיאדת בייג'ינג (2022) סיים במקום רביעי בתחרות חצי צינור. הוא הודיע שיפרוש לאחר האולימפיאדה. במקביל לגלישת השלג החל להתאמן גם בסקייטבורדינג. בגיל שבע טוני הוק זיהה את כישרונו והפך למנטור שלו. הוא נהיה למקצוען בתחום בגיל 17, ב-2005 זכה במדליית כסף במשחקי האקסטרים, ב-2007 במדליית זהב וחזר על הישג זה גם ב-2011. סך הכל זכה לאורך הקריירה בחמש מדליות במשחקי האקסטרים: שתי זהב, שתי כסף ואחת ארד. סימר ההיכר של וייט הוא שערו האדמוני, שיחד עם ביצועיו בספורט זיכו אותו בכינוי "Flying Tomato" ("העגבנייה המעופפת"). וייט הוא בן-זוגה של השחקנית נינה דוברב. מדיה וקבצים בנושא שון וייט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שון וייט (באנגלית) שון וייט, ברשת החברתית פייסבוק שון וייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון וייט, ברשת החברתית אינסטגרם שון וייט, ברשת החברתית טיקטוק שון וייט, סרטונים בערוץ היוטיוב שון וייט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי שון וייט, באתר olympedia.org שון וייט, באתר הפדרציה הבינלאומית לסקי אליסף דעואל, אגדת חורף: שון ווייט מחפש זהב שלישי, באתר ynet, 3 בפברואר 2018 שון וייט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Flying Tomato Would Rather You Not Call Him That Anymore, הניו יורק טיימס, 10 בינואר 2014 Video shows Shaun White's gruesome crash that resulted in 62 stitches, יו.אס. איי טודיי, 4 ביוני 2018 Katie Atkinson, Here Are the Winners of the 2023 Nickelodeon Kids’ Choice Awards: Complete List, Billboard, ‏2023-03-05 (באנגלית אמריקאית)