laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרגמון

פֶרגָמון (ביוונית עתיקה: τὸ Πέργαμον; כיום ברגמה (Bergama) שבטורקיה) הייתה עיר-מדינה יוונית עתיקה בצפון-מערב אנטוליה, במרחק של כעשרים וחמישה קילומטרים מהים האגאי. פרגמון הפכה לממלכה חשובה בתקופה ההלניסטית (ממלכת פרגמון (אנ')), תחת שלטונה של השושלת האטלידית בין השנים 282 ו-129 לפנה"ס. אף ששטחה של המדינה לא היה גדול במיוחד, נודעה לה חשיבות רבה בעולם ההלניסטי בזכות תרבותה המפותחת. מייסד השושלת, אטלוס הראשון (אנ') ויורשיו היו תומכים נאמנים של הרפובליקה הרומית. הם נלחמו לצידה נגד מלך מוקדון פיליפוס החמישי במלחמות המוקדוניות הראשונה והשנייה ולאחר מכן בשלישית, נגד פרסאוס מלך מוקדון. עבור השתתפותם במלחמה נגד בית סלאוקוס, ניתנו לבני פרגמון כחלק משלום אפאמיאה בשנת 188 לפנה"ס שטחים שנכבשו מהאימפריה הסלאוקית באסיה הקטנה, ובהם לידיה, פריגיה ועוד. לאחר שלום אפאמיאה, נעשתה ממלכת פרגמון הממלכה הגדולה ביותר באסיה הקטנה. לפי אחד האומדנים היה שטחה 173,000 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 5.5 מיליון תושבים. האטלידים שלטו בתבונה ובנדיבות. תעודות ששרדו מעידות שהם היו שולחים בעלי מלאכה מיומנים לעריהם ומקלים עליהן את נטל המס, על מנת שהערים תצמחנה ותשגשגנה. הם אף הותירו לערים היווניות בשליטתם מראית עין של עצמאות ושלחו מתנות לערי יוון החשובות, כגון דלפי, דלוס ואתונה. את האקרופוליס של פרגמון עיצבו מחדש בדמותו של האקרופוליס שבאתונה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1878 בחסות מוזיאון ברלין, נתגלו אוצרות אמנות רבים ובהם המזבח של זאוס - אחד מן השרידים היפים ביותר של התקופה ההלניסטית את המזבח הגדול ניתן לראות כיום במוזיאון פרגמון באי המוזיאונים שבברלין. ספריית פרגמון, הספרייה השנייה בחשיבותה בעולם העתיק (אחרי הספרייה הגדולה של אלכסנדריה), שכנה בעיר. כאשר פסקה אספקת הפפירוס ממצרים התלמאית, השתמשו אנשי פרגמון בקלף לצורכי כתיבה ומכאן שמו הלועזי (באיטלקית: pergamena, באנגלית parchment). עם מותו בלא יורש של אטלוס השלישי ב-133 לפנה"ס, עברה הממלכה לשלטונה של רומא. בצוואתו כן ביקש המלך למנוע מלחמת אזרחים על הירושה. אולם הירושה העשירה גרמה לסכסוך ברומא, כאשר טיבריוס גרקכוס בהסכמת העם, ביקש להשתמש בעושר שנפל בחלקה של רומא לביצוע הרפורמות שיזם, ואילו רוב חברי הסנאט התנגדו. רומא שלטה ישירות בפרגמון שנקראה כעת פרובינקיית אסיה ורוקנה אותה מכל נכסיה. בקרבת העיר שכן מקדש לאסקלפיוס, אל הרפואה. חולים רבים נהרו לרחוץ במעיין הקדוש שבמקום והותירו אחריהם מתנות רבות, שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות, לאות תודה לאל שריפאם. במאה הראשונה לספירה הייתה בפרגמון כנסייה נוצרית, אחת משבע הכנסיות שאליהן ממוען חזון יוחנן, הספר האחרון בברית החדשה. מדיה וקבצים בנושא פרגמון בוויקישיתוף פרגמון העתיקה, באנציקלופדיה של טורקיה (באנגלית) היסטוריה קצרה של פרגמון מאת רוסה ולדרמה (באנגלית) אמנות פרגמון (באנגלית) סיור מצולם בפרגמון העתיקה והמודרנית (באנגלית) האמנות של פרגמון (באנגלית) פרגמון כממצא ייחודי באיכות השימור (באנגלית) פרגמון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרגמון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, יחידה 8, עמ' 158.
טיסדייל

האם התכוונתם ל... אשלי טיסדייל – שחקנית וזמרת אמריקאית-יהודייה, אחותה של ג'ניפר טיסדייל ג'ניפר טיסדייל – שחקנית וזמרת אמריקנית-יהודייה ויימן טיסדייל – כדורסלן אמריקאי פול טיסדייל – מאמן כדורגל וכדורגלן עבר אנגלי
קורדון בלו (מאכל)

קורדון בלו (בצרפתית: Cordon bleu) הוא מאכל שווייצרי העשוי מבשר (לרוב חזה עגל/חזיר או חזה עוף), ממולא בגבינה (לרוב אמנטל, גרוייר או פרמזן) ופרוסת שינקן, מצופה בפירורי לחם ומטוגן בשמן או חמאה. מקור השם קורדון בלו מצרפתית, ומשמעותו "סרט כחול". מדיה וקבצים בנושא קורדון בלו בוויקישיתוף Chicken Cordon Bleu, באתר The Food Timeline (באנגלית). פרוספר מונטאן, לארוס גסטרונומיק, שנייה, ניו יורק, ניו יורק: Crown, 2001, עמ' 340, מסת"ב 0-609-60971-8. (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברכט, דוכס בוואריה

אלברכט, דוכס בוואריה (שמו ותאריו המלאים בגרמנית: Erbprinz Albrecht Luitpold Ferdinand Michael, Herzog von Bayern, Franken und Schwaben, Pfalzgraf bei Rhein, ‏3 במאי 1905 - 8 ביולי 1996), היה ראש בית ויטלסבאך בין השנים 1955–1996. אלברכט נולד ב-3 במאי 1905 במינכן לרופרכט, נסיך הכתר של בוואריה ולמריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה, בתם של קרל תאודור, דוכס בבוואריה ומריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל. בשנת 1913 הוכתר סבו כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם עם תום מלחמת העולם הראשונה הוא הודח במהלך המהפכה הגרמנית, והמשפחה עברה להתגורר בטירול באוסטריה. ב-3 בספטמבר 1930 התחתן אלברכט עם מריה דרסקוביץ', רוזנת טראסקוטיאן, בתם של דיוניס מריה דרסקוביץ', רוזן טראסקוטיאן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו, אולם למרות שאביו רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה אישר את הנישואים, לא תאמו הנישואים את חוקי השושלת, ומשום כך ילדיו לא יכלו לקבל את תאריו. לאחר עליית היטלר לשלטון, סירב אלברכט להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1940 עבר לאחוזתו בסרוואר, מחוז ואש בהונגריה. לאחר כיבוש הונגריה באוקטובר 1944, נעצרו בני המשפחה בזקסנהאוזן, ובאפריל 1945 הועברו למחנה הריכוז דכאו, משם שוחררו על ידי צבא ארצות הברית. בשנת 1948 התקבלה החלטה משפטית, כי לראש הבית יש את היכולת לקבוע אילו נישואים קבילים בשושלת, ובעקבות כך הכיר אביו בנישואיו ב-18 במאי 1949 כנישואים שושלתיים, ובעקבות כך קיבלו ילדיו את התארים המשפחתיים. בשנת 1955 מת אביו רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ואלברכט הפך לראש בית ויטלסבאך. כמו כן הפך אלברכט לטוען לכתר הבריטי, אך כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו. בשנת 1959 החזיר אלברכט ליוון בטקס רשמי לפאולוס, מלך היוונים, את תכשיטי הכתר היווני שהיו בחזקת בית ויטלסבאך מתקופת אותון, מלך יוון. בשנת 1980 ערך אלברכט טקסים מפוארים בבוואריה, לרגל יום השנה ה-800 לשלטון בית ויטלסבאך בבוואריה. אלברכט היה צייד מעולה וחוקר איילים, והחזיק ברשותו 3,425 סטים של קרניים, שחלקם מוצגים כיום בתערוכת קבע בטירה המלכותית לשעבר בברכטסגאדן. בנוסף הוא גם חיבר שני ספרים על חיי הצבאים, והוא ואשתו השנייה קיבלו דוקטורט של כבוד מהפקולטה הביולוגית של אוניברסיטת מינכן. בעת ביקורו בברזיל בשנת 1953 פגש אלברכט את זן הכלבים Fila Brasileiro, ואף הביא לגרמניה כמה כלבים כאלה. ב-8 ביולי 1996 מת אלברכט בטירת ברג על יד שטרנברג בבוואריה, ובנו פרנץ, דוכס בוואריה ירש את תאריו. ב-3 בספטמבר 1930 התחתן אלברכט עם מריה דרסקוביץ', רוזנת טראסקוטיאן, בתם של דיוניס מריה דרסקוביץ', רוזן טראסקוטיאן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו, ממנה נולדו לו 4 ילדים: מריה גבריאלה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1931), התחתנה עם גאורג, נסיך ואלדבורג-צייל מריה שרלוטה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1931), התחתנה עם פאול, נסיך קוואדט צו ויקראדט ואיזני פרנץ, דוכס בוואריה (נולד ב-1933) הנסיך מקס, דוכס בבוואריה (נולד ב-1937) בשנת 1971 התחתן אלברכט עם מריה-ינקה קגלביץ', רוזנת בוז'ין, בתם של סטפן קגלביץ', רוזן בוז'ין וקלרה זיקי, רוזנת זיק וואשונקאו, אך לא היו לו ילדים ממנה. מדיה וקבצים בנושא אלברכט, דוכס בוואריה בוויקישיתוף אלברכט, דוכס בוואריה אלברכט, דוכס בוואריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה

כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה (באנגלית: Combined Joint Task Force – Operation Inherent Resolve) הידוע בקיצור CJTF-OIR, הוא כוח משימה משותף שהוקם על ידי פיקוד מרכז של ארצות הברית עבור מבצע נחישות טבועה של הקואליציה הבינלאומית בראשות ארצות הברית נגד המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה, והוא מורכב בעיקר מכוחות של צבא ארצות הברית וכוח אדם מ-30 מדינות נוספות. מטרתו המוצהרת של הכוח היא "להשמיד ולהרוס את המדינה האסלאמית". פיקוד מרכז של ארצות הברית הכריז על הקמת הכוח החדש בדצמבר 2014, אשר יועד להחליף את הסדר הקודם של תקיפות אוויריות אקראיות על ידי המדינות השונות, וכן לתאם את הפעולות בין המדינות בקואוליציה בעקבות ההתקדמות המהירה שעשתה המדינה האסלאמית בעיראק בחודש יוני 2014. הכוח הוקם רשמית באוקטובר 2014, והכנס האינטגרצי הראשון של הקואוליציה התקיים בשבוע הראשון של דצמבר 2014. מאז 2014, CJTF-OIR מספק גיבוי אווירי בעיראק לכוחות הפשמרגה וצבא עיראק, ובסוריה לכוחות ה-YPG. היה תפקיד רב בבלימת לוחמי המדינה האסלאמית במהלך המצור על קובאני הכורדית הסמוכה לטורקיה, במהלך המצור על היזידים בסינג'אר, וכן בדחיקת לוחמי דאעש מצפון סוריה. הוא גם היה אחראי לחיסולם של בכירים במדינה האסלאמית. החל מ-2017, הכוח מעניק גיבוי אווירי גם ליחידות מתונות של צבא סוריה החופשי במדבר סוריה הנלחמות נגד המדינה האסלאמית, והוא תקף אף מספר פעמים כוחות של צבא סוריה שסיכנו את המורדים הסורים סמוך לגבול עם עיראק. מפקדו הראשון היה סטיבן טאונסנד, אשר הביע את כוונתו לשלול תקיפות אוויריות על הארגון במחנה הפליטים ירמוכ בדמשק עד לסוף כהונתו בתפקיד. הכוח הכולל מונה 6,350 אנשים, והמטה של CJTF-OIR שוכן במחנה אריפיאן בכווית בו נמצאים כ-500 אנשים מ-15 מדינות המעורבות בתיאום הפעולות בעיראק. ארצות הברית ובריטניה הן המובילות העיקריות של הכוח. בין המדינות שביצעו תקיפות אוויריות במסגרת הכוח בעיראק מלבד ארצות הברית ובריטניה, נמנות: אוסטרליה, קנדה, דנמרק, צרפת, ירדן והולנד. מדינות שביצעו תקיפות אוויריות במסגרת הכוח בסוריה מלבד ארצות הברית ובריטניה, הן: אוסטרליה, קנדה, צרפת, ירדן, טורקיה, בחריין, סעודיה ואיחוד האמירויות הערביות. תוניסיה הביעה עניין להצטרף לכוח. מלבד התקיפות האוויריות, הכוח גם משתתף במשימה לבניית יכולת עיראקית להתמודדות עם הטרור ( "BPC"). מלבד ארצות הברית ובריטניה, אלה שהודיעו על השתתפותם בתוכנית להכשרת לוחמים עיראקיים כוללים את אוסטרליה, קנדה, דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, סלובניה, ספרד. כתוצאה מתוכנית, מחזור ראשון של כ-6,500 כוחות עיראקיים סיים את האימון, ומחזור שני של כ-4,500 עדיין באימונים. עד חודש אוגוסט 2015, דווח כי מטוסי הקואליציה יצאו לכ-45,259 גיחות ב-12 החודשים שמתחילת המבצע, כאשר כ-67% מהן בוצעו על ידי חיל האוויר האמריקני שהטיל יותר מ-5,600 פצצות. למרות שהקואוליציה בראשות ארצות הברית מכירה רק בשני מקרי מוות של אזרחים כתוצאה ממהפצצות, צוות של עיתונאים עצמאיים פרסם בהגרדיאן פרטים על כ-52 תקיפות אוויריות, אשר בהן נהרגו סך הכול למעלה מ-450 אזרחים. המדינה האסלאמית פרסמה פעמים רבות את תוצאות התקיפה שבהן נהרגו אזרחים, והשתמשה בהם כהצדקה לפעולות הטרור שלה בסוריה, עיראק, ובגל הטרור האסלאמי באירופה. מדיה וקבצים בנושא כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה (באנגלית) כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה, ברשת החברתית פייסבוק כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
רדיפת הומוסקסואלים בצ'צ'ניה

האם התכוונתם ל... זכויות להט"ב בצ'צ'ניה רדיפת להט"בים בידי הרשויות בצ'צ'ניה
מריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה

מריה גבריאלה מבוואריה (בגרמנית" Marie Gabriele Herzogin in Bayern‏; 9 באוקטובר 1878 – 24 באוקטובר 1912) הייתה נכדתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואשתו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה. מריה גבריאלה נולדה ב-9 באוקטובר 1878 בטגרנזי, לקרל תאודור, דוכס בבוואריה ולמריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. מריה גבריאלה גדלה בטירת פוסנהופן, והיה לה ילדות מאושרת, אותה חלקה עם אחותה אליזבת, והיא גילתה נטייה לציור. ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה גבריאלה במינכן עם דודנה רופרכט, נסיך בוואריה, והשתתף בה יואכים, נסיך פרוסיה בשם אביו וילהלם השני, קיסר גרמניה. לאחר חתונתם התגוררו בני הזוג בבמברג, שם שכנה יחידתו של רופרכט. בני הזוג טיילו הרבה, ובשנת 1903 ערכו טיול ביפן, ושבו לגרמניה דרך ארצות הברית. הנסיעה הייתה לצורך מדעי, וליווה אותם פרופסור מאוניברסיטת מינכן. מריה שהייתה חובבת מדע וטבע, כמו גם שירה ומוזיקה, כתבה בהתלהבות על המסע. בעת שהותם ביפן חלתה מריה גבריאלה, ובעת שובם לבוואריה היא נותחה עקב דלקת התוספתן, אולם החלימה מכך במהירות. ב-24 באוקטובר 1912 מתה מריה גבריאלה בסורנטו באיטליה, כתוצאה מאי-ספיקת כליות. בשנת 1913 הוכתר חמיה כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם בעלה לא עלה אחריו לשלטון, עקב ביטול המונרכיה בתום מלחמת העולם הראשונה בעקבות המהפכה הגרמנית. בשנת 1918 התחתן בעלה שנית, עם בת דודתה אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג. ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה גבריאלה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים: לואיטפולד, נסיך בוואריה (1901–1914) אירמינגארד, נסיכת בוואריה (1902–1903) אלברכט, דוכס בוואריה (1905–1996) בת מתה (1906) רודולף, נסיך בוואריה (1909–1912) מדיה וקבצים בנושא מריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה בוויקישיתוף מריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Prince Ruprecht Married, The New York Times, ‏11 ביולי 1900 Bavarian Royalties Coming to America, The New York Times, ‏9 במאי 1903
יוסף יצחק בלינוב

הרב יוסף יצחק בלינוב (נולד בי' באלול תשכ"א, 22 באוגוסט 1961) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בכפר חב"ד ורב מרכז בני ברק מטעם חמיו הרב משה יהודה ליב לנדא. עומד בראשות בית הדין ובית ההוראה "מורשת משה" והכולל להוראה "פעמי יעקב" שייסד חמיו. נולד בפריז לשיינא רבקה ולרב מרדכי בלינוב, אב בית דין ועד רבני ליובאוויטש בצרפת. למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770. בשנת תשמ"ג נסע בשליחות הרבי מלובביץ' לשמש כר"מ ראשי בישיבה גדולה של חב"ד בקזבלנקה, מרוקו. בסיון תשמ"ה נישא לנחמה דינה בת הרב משה יהודא ליב לנדא, ולאחר מכן למד בכולל צמח צדק בירושלים. במסגרת הכולל, היה מעורכי קובץ "יגדיל תורה" וקובצי "הערות וביאורים בשולחן ערוך הרב". בקיץ תשמ"ו התחיל לשמש כראש כולל להוראה פעמי יעקב שנפתח לזכרו של הרב יעקב לנדא. בראשותו יוצא ירחון תורני-הלכתי "פעמי יעקב". בב' בסיוון תשס"א הכתירו חמיו לשמש כרב מרכז העיר בני ברק, במעמד הרב שמואל הלוי ואזנר, האדמו"ר מקאליב, ראש העירייה מרדכי קרליץ ועוד. הרב בלינוב משמש כאב בית דין וראש "לשכת הלכה למעשה" בבית ההוראה שהקים חמיו ונקרא לאחר פטירתו על שמו "מורשת משה", כן אחראי על מחלקת העירוב בבני ברק. הוא ניהל גם חלקים במערכת הכשר הרב לנדא, ועזב בקיץ תשע"ג בשל חילוקי דעות עם גורמים במערכת. בנוסף משמש הרב בלינוב כרב קהילת חב"ד בבני ברק המונה כשלוש מאות משפחות. כמו כן משמש כחבר ההנהלה הרוחנית של תלמוד תורה 'בני מנחם' חב"ד בבני ברק. בכ"ו תמוז ה'תשע"ט התמנה לראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בכפר חב"ד. נשוי לנחמה דינה, אב לשמונה ומתגורר בבני ברק. מבניו: הרב דובער, ר"מ בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד הרב יעקב, ר"מ בישיבה גדולה תומכי תמימים חב"ד בקריית גת הרב מנחם מענדל, שליח חב"ד בחולון הרב חנן, נו"נ בישיבת ישיבת תומכי תמימים המרכזית כפר חב"ד חתניו: הרב שלמה קעניג, ר"מ בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד הרב נטע גרליצקי, משפיע בישיבה תומכי תמימים בלוד הרב מנחם מענדל זילברשטרום, משפיע בישיבה גדולה תומכי תמימים חב"ד בקריית גת אחיו: הרב אברהם אשר, ראש ישיבה קטנה, תומכי תמימים באלעד הרב ירחמיאל בלינוב מנהל תלמוד תורה 'בני מנחם' חב"ד בבני ברק. כינוס תורה הגדול, דברים שנאמרו בכינוס תורה במרוקו לכבודו של הרבי מליובאוויטש, תשמ"ג מכירת חמץ בערב קבלן, ביאור שיטת אדמו"ר הזקן על אופן מכירת החמץ ותשובות לטענות נגד שיטה זו, תשמ"ה ערב פסח שחל בשבת, המנהגים הקשורים לקביעות המיוחדת של חג הפסח בערב שבת, תשס"א שערי מישור, שאלות ותשובות ובירורי הלכה למעשה, ארבע כרכים, תשנ"ד - תשע"ב נוסח התנאים, ביאור מדויק לנוסח התנאים המקובל אצל חסידי חב"ד שנכתב על ידי הצמח צדק, תש"ע בנוסף לזה ערך והוציא לאור כמה ספרים של אביו. איך מכשירים מטבח לפסח? שיעור של הרב בלינוב, באתר col יוסף יצחק בן מרדכי בעלינאוו, דף שער בספרייה הלאומית משה ויסברג, מראשוני שלוחי הרבי במרוקו: הרב בלינוב זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 12 בינואר 2017 גדולי הרבנים הליטאיים מבקשים לתמוך בכולל החב"די, באתר col נכון לשבט תשע"ז יצאו 89 קבצים. קישור ל-52 הקבצים הראשונים עיר התורה לבשה חג, עיתון כפר חב"ד, גיליון 953, ח' בסיוון תשס"א; קידוש שם ליובאוויטש בעיתון בית משיח. משה ויסברג, החתן שמונה לראש הישיבה מחליף את השם, באתר בחדרי חרדים, 1.8.2019 ישראל כהן, ‏הרב בלינוב התפטר מההכשר של הרב לנדא, למורת רוחו של חמיו הרב. ופס ייצור הבשר נסגר, באתר כיכר השבת, 2 במאי 2013 מדוע התפטר חתנו של הרב לנדא מכל תפקידיו?, באתר בחדרי חרדים, 23 באפריל 2013 מקור 1, מקור 2 משה ויסברג, ממרכז בני ברק לראש הישיבה המרכזית בכפר, באתר בחדרי חרדים, 30 ביולי 2019
מגדל הדרום

מגדל הדרום הוא בניין רב-קומות אשר משמש למגורים וממוקם בסטוקהולם בירת שוודיה. תחילה, תוכנן הבניין לכלול כ-40 קומות אך כאשר בנייתו הסתיימה בשנת 1997 הוא כלל רק 24 והגיע לגובה של 86 מטרים. מגדל הדרום חולק ביחד עם מגדל סקטסקראפן את התואר בניין המגורים הגבוה ביותר בסטוקהולם. הבניין עוצב על ידי האדריכל הדני הנינג לארסן אך הוא עזב את הפרויקט במחאה על הפשרות שנעשו במהלך הבנייה. מדיה וקבצים בנושא מגדל הדרום בוויקישיתוף
ציפי שוחט

ציפי (ציפורה) שוחט היא עיתונאית ישראלית. נולדה בשטייר, שבאוסטריה לרבקה והילל טננבאום. גדלה תחילה בשכונת כפר שלם, שבתל אביב, ואחר כך ברמת גן, בה התגוררה חלק עיקרי מחייה. למדה בתיכון בליך. בוגרת אוניברסיטת תל אביב במגמות תיאטרון וקולנוע וטלוויזיה. עבדה כעיתונאית בידיעות אחרונות במשך ארבע שנים. החל מ-1990, עבדה בעיתון הארץ ככתבת התרבות בעיתון וסיקרה את שלל תחומי התרבות: מחול, אמנות פלסטית, מוזיקה, אופרה ובמיוחד תיאטרון. הייתה מבקרת תיאטרון וכתבה תחקירים. בשנים 1992–1993 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "בין הכיסאות", מגזין בנושא משפחה וחברה, בערוץ הראשון. בשנת 1997 תבע אותה ואת העיתון פסנתרן בשם גילארד לרנר בגין הוצאת לשון הרע, על סך של 1.2 מיליון שקל. בשלהי שנת 1995 ניהל לרנר מסע פרסום לקידום סדרת קונצרטים ופסטיבל, אותו כינה "פסטיבל הפסנתר" ואת עצמו הציג כ"נסיך הפסנתרנים". כשבוע לפני הקונצרט הראשון נכווה בכף ידו, ונאלץ לבטל את הפסטיבל ולהשיב לרוכשי הכרטיסים את כספם. הביטול גרר מספר כתבות לא מחמיאות בעיתונות, במסגרתן נשאלה השאלה מיהו אותו "נסיך" ולאן הוא נעלם, ביניהם כתבה של ציפי שוחט. התביעה נדחתה וכן תביעה דומה שהגיש נגד דוד ויצטום ורשות השידור. היא פרשה מעיתון הארץ בתום 22 שנות כתיבה בשנת 2012. הייתה נשואה ליהודה שוחט, שהיה מורה למתמטיקה ומנהל מכללת מקס פיין, ונפטר בשנת 2010. אם לשני בנים. בנה הצעיר הוא המלחין, המנצח והפסנתרן, גיל שוחט. מתגוררת בתל אביב. ציפי שוחט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאמרי ציפי שוחט, באתר "הארץ" מאמרי ציפי שוחט, באתר עכבר העיר הבלוג של ציפי שוחט, באתר סלונה גיל וציפי שוחט, ראיון באתר יוטיוב בתוכנית שיחת נפש, בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית, 13 בינואר 2014 מידע על ציפי שוחט"OR"שוחט ציפי בקטלוג הספרייה הלאומית ציפי שוחט, דף שער בספרייה הלאומית הגר רם, "ההנהלה הפעילה לחץ לצרף את עדנה פאר להנחיית "בין הכיסאות ", חדשות, 4 באוקטובר 1991 יצחק דנון, ‏הפסנתרן גילארד לרנר תובע מעיתון "הארץ" 1.2 מיליון שקל בטענה להוצאת לשון הרע, באתר גלובס, 15 ביוני 1997 שמואל דקלו, ‏הפסנתרן, גילארד לרנר, מערער בעליון על דחיית תביעתו בסך 1.2 מיליון ש' מערוץ 1, באתר גלובס, 23 במרץ 2002 רועי גולדנברג, ‏אחרי 22 שנה: ציפי שוחט, כתבת התרבות של "הארץ", עוזבת, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2012 דורון חלוץ, המנצח, המלחין והפסנתרן גיל שוחט מדבר בפעם הראשונה על בן הזוג שלו, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2009
בשם בתי

בְּשֵׁם בִּתִּי (בצרפתית: Au Nom de Ma Fille) הוא סרט דרמה בהפקה צרפתית-גרמנית משנת 2016. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי – פרשת קלינקה במברסקי, שתחילתה בשנת 1982. בשנת 1982, מקבל אנדרה במברסקי הודעה טלפונית מאת גרושתו על דבר מות בתם בת הארבע-עשרה קלינקה, בזמן ששהתה ביחד עם אחיה בגרמניה אצל אמה, הנשואה בשנית לרופא בשם דיטריך קרומבך. נאמר לו כי הילדה מתה כתוצאה מתאונה, אך האב חושד ומבקש לחקור את סיבת המוות. כאשר במברסקי מבקש להגיש כתב אישום ברצח נגד האב החורג מסתבר שאין אפשרות לתבוע אותו בגרמניה. במשך שלושה עשורים הוא מקדיש את חייו לתביעה זו. "בשם בתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בשם בתי", באתר AllMovie (באנגלית) "בשם בתי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בשם בתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קים, ילשר, צרפת: 30 שנה לאחר רצח בתו, חטף אב את החשוד ועומד למשפט, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2009 עופרה עופר אורן, "בשם בתי": האם מערכת הצדק בצרפת, וגם בישראל, כושלת?, בבלוג "סופרת ספרים", 8 בנובמבר 2017 ארז דבורה, ביקורת סרט: "בשם בתי" - מרוב איפוק אין מתח, באתר ynet, 9 בנובמבר 2017
יצחק יוליוס פרויס

ד"ר יצחק (יוליוס) פרויס (בגרמנית: Julius Preuss;‏ 23 בספטמבר 1861–1913, א' בתשרי תרכ"ב - כ"א באלול תרע"ג) היה רופא יהודי-גרמני, ומחבר הספר "הרפואה במקרא ובתלמוד". נולד בעיירה הקטנה גרוס-שנבק (Gross-Schoenebeck) בברנדנבורג שבפרוסיה, בן למשפחה יהודית יחידה באזור. למד בגימנסיה בעיר פרנצלאו הסמוכה למקום מגוריו. בנערותו קיבל חינוך יהודי מינימלי, ובהשפעתו של רב העיר, אריה ריטר (לימים רבה של רוטרדם שבהולנד), החל ללמוד את מקורות היהדות. למד רפואה באוניברסיטת ברלין, בין היתר בהנחיית רודולף וירכו, והתקרב לקהילה האורתודוקסית בברלין, ולרב עזריאל הילדסהיימר. בבית המדרש לרבנים היה מבקר לעיתים תכופות, וקנה ידע רחב בהלכה ובספרות חז"ל. בד בבד למד באוניברסיטה היסטוריה רפואית. לאחר סיום לימודיו נחשב לרופא מצטיין וניהל מרפאה בעיירת הולדתו גרוס-שנבק. באותה תקופה החל לחבר מאמרים בכתבי עת רפואיים. לאחר פטירת אביו חזר פרויס לברלין ופתח שם מרפאה. בשנת 1912 מינה אותו הקיסר וילהלם השני ל"יועץ מלכותי לענייני רפואה" (Königlicher Sanitätsrat). נפטר בשנת 1913. בעלה של בתו שרלוטה, הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך, ספד לו והוציא חוברת לזכרו. תוך כדי עבודתו כרופא פרסם כשלושים מאמרים בענייני רפואה ויהדות. גולת הכותרת של מפעל חייו היה חיבור מקיף של כל הרפואות המוזכרות בתנ"ך ובספרות חז"ל, תוך הבאת מקבילות מכתבי הרפואה היווניים והלטיניים. הספר יצא לאור בגרמנית בשם "Biblisch-talmudische Medizin" (רפואה תנ"כית-תלמודית) בשנת תרע"א (1911); שנתיים לאחר מכן נפטר המחבר. למרות שפתו הגרמנית של הספר, זכה הספר לפרסום רב, וכל מי שעסק במחקר היסטורי-הלכתי היה זקוק לו. הספר מחולק ל-19 פרקים וכולל מעל 700 עמודים. פרויס כלל בו סקירה של עולם הרפואה הקדום (מקיז דם, מיילדת), תיאור של המערכות הביולוגיות, דרכי הטיפול במחלות ופצעים, מחלות נפש, לידה מיתה וקבורה, תזונה ועוד. המידע מבוסס על ספרות חז"ל, כתבי יוסף בן מתתיהו, הברית החדשה וספרות משפטית קדומה, תוך הקבלה לספרות מודרנית. ארכיונו האישי של יצחק פרויס שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים. הספר תורגם לאנגלית על ידי ד"ר פרד רוזנר בשנת 1978. תרגום לעברית יצא בשנת תשע"ב בתרגומו של אורי ורצבורגר, יחד עם אשתו מיכל, נכדתו של פרויס בהוצאת מאגנס. הרפואה במקרא ובתלמוד, ספר מקוון באתר הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס. הספר Biblisch-talmudische Medizin באתר ארכיון האינטרנט (בגרמנית) תמונות משפחתו. הרפואה במקרא ובתלמוד, לאה מזור, 15 בנובמבר 2016. Preuss, Julius באתר אנציקלופדיה יודאיקה Zur Erinnerungen an Sanitaetsrat Dr. Julius Preuss, 1913 ארכיון יוליוס פרויס בספרייה הלאומית יש מקיז דם בקהל? - על המהדורה העברית הראשונה של "הרפואה במקרא ובתלמוד", צור ארליך
איש ציבור

האם התכוונתם ל... נבחר ציבור – מי שנבחר לתפקיד ציבורי בבחירות דמוקרטיות, למשל חבר הכנסת או ראש עירייה עובד ציבור – מי שמועסק על ידי המדינה, למשל עובד באחד ממשרדי הממשלה או ברשויותיה או בשלטון המקומי פרנס – מנהיג בקהילה היהודית דמות ציבורית
מקאירה כחולה

מקאירה כחולה (שם מדעי: Makaira nigricans), הוא מין הדג הגדול ביותר בסדרת הדקראים ובמשפחת המפרשניים המצוי רק באוקיינוס האטלנטי. פירוש שמה המדעי הוא "חרב שחורה" על שם ה"חרב" או ה"רומח" שבקצה הלסת העליונה. המקאירה היא חלק מקבוצת דגי-המקור. אורכה של המקאירה יכול להגיע ל-5 מטרים (16 רגל) ומשקלה נע בין 540 ל–829 קילוגרם (1,828 ליברות). זהו אחד הדגים הגדולים והמרשימים ביותר בים ומהגדולים שבדגי הגרם. למקאירה מקור חד וארוך וסנפירים בעלי דם חם. הסנפירים והגוף בנויים למהירות מתפרצת והזנב העצום מקנה לה יכולת לעוט במהירות מרשימה ביותר על טרפה. היא בעלת סנפיר גב רעמתני בצבע כחול כהה וצידיים אפורים-כחולים ומפוספסים. העיניים שחורות והזימים גדולים. המקאירה שוחה ללא הפסקה ברחבי האוקיינוס הפתוח וכן בכמה ימים באוקיינוס האטלנטי הרחק מהיבשה ואינה נחה כלל. היא מעדיפה אזורים טרופיים וסובטרופיים אך נמצאת גם במים קרים יותר. היא טורפת על הניזונה כמעט מכל דג אחר, לרבות ממיני קולייסיים כמו מקרל ואפילו מדגי טונה, דיונונים שונים, דגי שונית ומדגים מהמשפחות: ברמיים, גמפיליים, חדקוציים ושחראשיים. מקאירות בוגרות יכולות לטרוף גם דגים גדולים מאוד כמו טונה זהובה ואפילו מיני מפרשניים אחרים. ואולם הצעירים ניזונים רק מזואופלנקטון. המקאירה נטרפת על ידי טורפים ספורים הכוללים בעיקר עמלץ כחול ועמלץ לבן, אך הציד נדיר. היא נידוגה על ידי אנשים למאכל באופן הרבה יותר נפוץ, מה שדילדל את מספרה. מדיה וקבצים בנושא מקאירה כחולה בוויקישיתוף מקאירה כחולה, באתר ITIS (באנגלית) מקאירה כחולה, באתר NCBI (באנגלית) מקאירה כחולה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מקאירה כחולה, באתר FishBase (באנגלית) מקאירה כחולה, באתר GBIF (באנגלית) מקאירה כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ניקולס רואו (שחקן)

ניקולס ג'יימס סבסטיאן רואו (באנגלית: Nicholas James Sebastian Rowe; נולד ב-22 בנובמבר 1966) הוא שחקן סקוטי. ב-1985 גילם את שרלוק הולמס הצעיר בהפקה של בארי לוינסון סרט ההרפתקאות "שרלוק הולמס הצעיר". רואו נולד באדינבורו שבסקוטלנד להורים אנגלים. אמו, אליסון, הייתה זמרת ואביו, אנדרו רואו היה חבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית בבריטניה. רואו למד באיטון קולג' ושיחק בהפקות של בית הספר. הוא קיבל תואר BA בלימודים היספניים באוניברסיטת בריסטול. רואו הופיע במגוון סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ומחזות. הוא גילם את שרלוק הולמס בסרט "שרלוק הולמס הצעיר" בבימויו של בארי לוינסון, לאחר שנבחן לתפקיד בהיותו תלמיד באיטון. רואו היה בן זוגה של השחקנית לו גיש במשך שש שנים, עד למותה ממחלת הסרטן בפברואר 2006. ניקולס רואו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולס רואו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Nicholas Rowe". The New York Times. "Nicholas Rowe Biography (1965-)". Filmreference.com. נבדק ב-2014-01-10. Laird, Fiona (February 25, 2006). "Lou Gish: Actress of intelligence and grit". The Independent.
ניקולס רואו

האם התכוונתם ל... ניקולס רואו (סופר) (אנ') – מחזאי ומשורר אנגלי (1674–1718) ג'יימס נ. רואו – "ניק רואו (אנ') – קצין צבא אמריקאי ושבוי בתקופת מלחמת וייטנאם (1938–1989) ניקולס רואו (שחקן) – שחקן סקוטי (נולד ב-1966) ניק רואו – גיטריסט להקת  Bloodsimple ניקולאס רואו (מפיק) (אנ') – מפיק מוזיקלי אמריקאי