laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זבולון זליג בלבן

זבולון זֶליג בַּלַבַּן (באלאבאן; 17 במאי 1880, רוסיה – 1949, ניו יורק) היה סופר ומשורר ילדים, עיתונאי ומספר יידי. ז"ז בלבן זכה לחינוך דתי מסורתי ב"חדר", ובישיבה. בנעוריו נפתח לספרות השכלה וספרות כללית, והחל לפרסם מיצירותיו לילדים ביידיש, עם צעדיו הראשונים כמורה ומחנך ברוח יהודית חדשה. בשנת 1913 היגר בלבן לארצות הברית, והשתקע בפילדלפיה. התפרנס כסוחר זעיר, והשתתף דרך קבע בעיתוני היידיש באמריקה. בלבן כתב ופרסם שירת ילדים ביידיש, סיפורת, אגדות ומעשיות, והשתתף באופן קבוע בעיתונות שעסקה בענייני חינוך ולימוד יהודיים בארצות הברית. סיפוריו כונסו בספר עברי, עם מבוא מאת דניאל פרסקי. בתו ד"ר מרים בלבן היא כימאית, מומחית להתפלת מים ועורכת מדעית. בין היתר ייסדה בית דפוס אקדמי בישראל להפקת ספרים וכתבי עת מדעיים, היא עמיתת מחקר במרכז לפילוסופיה והיסטוריה של המדע באוניברסיטת בוסטון, העורכת-המייסדת של כתב העת Desalination: The International Journal on Science and Technology of Desalting and Water Purification (מאז 1966), מייסדת ומנהלת בית הספר הראשון לעריכה מדעית (באיטליה) ונשיאת הפדרציה הבינלאומית של עורכים מדעיים (IFSE). זבֻלון ז' בלבן, מני קדם: אגדות ומעשיות לבנים ולאבות; עם הקדמה מאת דניאל פרסקי, פילדלפיה: ההסתדרות העברית, תש"ח. מהדורה ב: אירה: אסתר שקין, רחובות: בלבן, תשס"ב 2001. קורות חיים כתבי זבולון זליג בלבן בפרויקט בן-יהודה זבולון זליג בלבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) זבולון זליג בלבן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יעקב צוזמר, מכתב אל המערכת, חרות, 3 באפריל 1959; אורה ארדון, אנו מייצאים... עבודות־דפוס, מעריב, 23 במרץ 1960; Academic Activities of Center Members: Miriam Balaban, The Center for Philosophy and History of Science, Boston University; Lecturers: Miriam Balaban, IFSE-Rio Conference; Barbara Meyers Ford, Interview with Dr. Miriam Balaban, a Sister Society Founder and President, Society for Scholarly Publishing, 3 November 2008. ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארבע (דמות מקראית)

ארבע הוא שם של ענק המוזכר בספר יהושע כ"האדם הגדול בענקים" וכ"אבי הענק". ויש הסבורים שעל שמו קרוי השם הקדום של העיר חברון - קריית ארבע. צאצאיו הם הענקים המוזכרים בתנ"ך מספר פעמים בקשר להתנחלות בארץ: ”וְשֵׁם חֶבְרוֹן לְפָנִים קִרְיַת אַרְבַּע, הָאָדָם הַגָּדוֹל בָּעֲנָקִים הוּא” (ספר יהושע, פרק י"ד, פסוק ט"ו) ”וּלְכָלֵב בֶּן יְפֻנֶּה, נָתַן חֵלֶק בְּתוֹךְ בְּנֵי יְהוּדָה, אֶל פִּי ה' לִיהוֹשֻׁעַ, אֶת קִרְיַת אַרְבַּע אֲבִי הָעֲנָק, הִיא חֶבְרוֹן. וַיֹּרֶשׁ מִשָּׁם כָּלֵב, אֶת-שְׁלוֹשָׁה בְּנֵי הָעֲנָק אֶת שֵׁשַׁי וְאֶת אֲחִימַן וְאֶת תַּלְמַי, יְלִידֵי הָעֲנָק.” (ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים י"ג–י"ד) ניתן לפרש, שכינוי זה בא לומר שבנו נקרא ענק והוא היה אביהם של "שלושת בני הענק" - אחימן, ששי ותלמי - ענקים שישבו בחברון בתקופת ההתנחלות ונהרגו בכיבוש חברון על ידי כלב בן יפונה. אפשרות אחרת לפרש, היא שזהו כינוי ספרותי הבא לומר שהוא היה ראש משפחת הענקים - בדומה לשימוש בביטוי "אבי המשפחה" בימינו - או החזק שבהם (מצודת דוד). ניתן לומר שישנו קשר בין הענקים לבין הנפילים המתוארים בספר בראשית כאחד הגורמים למבול. קשר זה מופיע כבר בספר הזוהר. חז"ל בילקוט שמעוני מפרשים את הפסוק בפרק י"ד, המופיע לעיל, אחרת: האדם הגדול בענקים. אדם זה אדם הראשון. הגדול אלו אברהם יצחק ויעקב שנקראו גדולים. — ילקוט שמעוני, יהושע, פרק י"ד, רמז כ"ג לפי פירושם, "קריית ארבע" איננה "עירו של אדם בשם ארבע", אלא עירם של ארבעה אנשים חשובים שעליהם נאמר שהם גדולים בענקים, והם, אדם הראשון, אברהם, יצחק, ויעקב. חברון, היא קריית ארבע, נקראה דווקא על שם אישים אלו כיוון שהם אלו שנקברו במערת המכפלה. (קבורת אברהם יצחק ויעקב במערת המכפלה מופיעה במפורש בתורה, וקבורת אדם הראשון במערה היא על פי חז"ל). בהמשך המדרש מופיעות דעות נוספות על משמעות הכינויים "קריית ארבע" ו"האדם הגדול בענקים". כך משתמע מספר יהושע, אמנם בספר בראשית נקרא המקום "קִרְיַת הָאַרְבַּע" וייתכן שהיידוע מלמד שאין מדובר בשם אדם. וראו להלן גישת המדרש. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חטואל

האם התכוונתם ל... דלילה חטואל – סייפת ישראלית ילידת 1980, אחייניתם של יצחק ולידיה חטואל ואחותו של מאור חטואל יצחק חטואל – סייף ישראלי יליד 1962, אחיה של לידיה חטואל לידיה חטואל-צוקרמן – סייפת ישראלית ילידת 1963, אחותו של יצחק חטואל מאור חטואל – סייף ישראלי יליד 1985, אחיינם של יצחק ולידיה חטואל ואחיה של דלילה חטואל רותם חטואל – כדורגלן ישראלי רצח טלי חטואל ובנותיה – פיגוע ירי בציר כיסופים שבו נרצחו טלי חטואל וארבע בנותיה
תאודור פרלינגהויסן

תאודור פרלינגהויסן (באנגלית: Theodore Frelinghuysen; ‏ 28 במרץ 1787 – 12 באפריל 1862) היה פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כתובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי וכסנטור והיה מועמד המפלגה הוויגית לסגן נשיא ארצות הברית לצד המועמד הנרי קליי במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844. כן כיהן כנשיא אוניברסיטת ניו יורק (1839-1850) ונשיא אוניברסיטת ראטגרס (1850-1862). פרלינגהויסן נולד בפרנקלין, ניו ג'רזי למשפחת פרלינגהויסן, משפחה בעלת שורשים עמוקים בקהילה הפרוטסטנטית יוצאת הולנד בארצות הברית, אבותיו היו ממנהיגי קהילה זו. אבי-סבו, תאודור יעקובוס פרלינגהויסן ייסד את קווינס קולג' (שהיווה את הבסיס לאוניברסיטת ראטגרס). ב-1804 סיים את לימודי המשפטים בקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון), ב-1808 קיבל רישיון לעריכת דין ופתח משרד בניוארק. במלחמת 1812 שירת בדרגת קפטן. בשנים 1817–1829 כיהן כתובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי, משרה אותה עזב עם בחירתו כסנטור בסנאט של ארצות הברית, משרה בה כיהן עד 1835. פרלינגהויסן נודע כסנאטור דתי הנאמן לצו המוסרי האוונגליסטי. נאמנות זו הובילה להתנגדותו לגירוש האינדיאנים מדרום ארצות הברית לשמורות ממערב למיסיסיפי. בשנים 1837–1838 כיהן כראש עיריית ניוארק ולאחר מכן עבר לניו יורק לכהן כנשיא אוניברסיטת ניו יורק. ב-1842 נבחר לנשיא לכל ימי חייו של אגודת התנ"ך האמריקאית (American Bible Society), ארגון אוונגליסטי שהתנגד לעבדות בארצות הברית אך גם הטיף נגד הנצרות הקתולית. ב-1844 נבחר על ידי וועידת המפלגה הוויגית לכהן כסגנו המיועד של המועמד לנשיאות הנרי קליי, אולם השניים נכשלו במפתיע בהתמודדות צמודה מול מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס נוקס פולק, שנבחר לנשיא. מ-1850 ועד מותו כיהן כנשיא אוניברסיטת ראטגרס, שהוקמה על ידי אבי-סבו. פרלינגהויסן נפטר בביתו בניו ברנזוויק. העיירה Frelinghuysen Township בניו ג'רזי קרויה על שמו. ב-1809 נשא לאשה את שרלוט מרסר. ב-1820, עם מות אחיו, פרדריק פרלינגהויסן, אימצו פרלינגהויסן ורעייתו, שהיו חשוכי ילדים, את בנו בן ה-3, פרדריק תאודור פרלינגהויסן, שכיהן לימים כמזכיר המדינה של ארצות הברית. ב-1854 נפטרה שרלוט וב-1857 נשא פרלינגהויסן לאשה את הארייט פמפלי. מדיה וקבצים בנושא תאודור פרלינגהויסן בוויקישיתוף דף נשיא אגודת התנ"ך האמריקאית דף נשיא אוניברסיטת ראטגרס (אורכב 15.05.2015 בארכיון Wayback Machine) ביוגרפיה קצרה באתר הקונגרס תאודור פרלינגהויסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארכיון משפחת פרלינגהויסן תאודור פרלינגהויסן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) דף באתר אוניברסיטת ניו יורק
מיכאיל בורודין

מיכאיל מרקוביץ' בורודין (ברוסית: Михаи́л Mápкoвич Бороди́н; ‏ 9 ביולי 1884 - 29 במאי 1951) היה מהפכן יהודי רוסי ונציגה הרשמי של ברית המועצות בסין. בורודין נולד כמיכאל גרוזנברג בעיירה ינוביצ'י (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס). בשנת 1903 הצטרף בורודין למפלגה הבולשביקית של רוסיה, לאחר שנה נסע לשווייץ ושם חבר ללנין בפעילות מהפכנית. לאחר מהפכת אוקטובר שב לרוסיה ועבד בוועדה העממית לענייני חוץ, גם בארצות הברית, מקסיקו ובריטניה. בשנת 1919 השתתף בישיבה הכללית הראשונה של הקומינטרן. שימש כנציג הקומינטרן בסין וכן כנציג ברית המועצות בעיר גואנגג'ואו בין השנים 1923-1927. כמו כן בתקופת שהותו בסין היה בורודין ליועצו הפוליטי של סון יאט-סן. בנוסף, בין השנים 1923-1927 סייע בורודין למפלגה הקומוניסטית והלאומית ליצור חזית מאבק משותפת להתמודדות מול המנהיגים המקומיים שהשתלטו על חלקים מסין. בורודין תרם רבות לחיזוק הקשרים בין ברית המועצות למפלגה הלאומית של סין; בסיועו העניקה ממשלת ברית המועצות לסין תמיכה כספית ואף סיפקה לה נשק. כמו כן, נשלחה לסין משלחת יועצים סובייטים וסייעה בהקמתם של מרכזי אימון והדרכה שונים, בהם אקדמיה צבאית. טבח צ'יאנג קאי שק בכוחות הקומוניסטים באפריל 1927 סימל את סיום שיתוף הפעולה בין המפלגה הלאומית לקומוניסטית בסין, לפיכך שב בורודין חזרה לברית המועצות ביולי 1947. לאחר החזרה לברית המועצות עבד בורודין כעורך במהדורה האנגלית של "חדשות מוסקבה". בשנת 1949 נעצר באשמת התנגדות למשטר כחלק מהמאבק נגד קוסמופוליטיות. בורודין נפטר מהמכות שהוא ספג במהלך החקרה ו בכלא לפורטובו ב-1951. לבורודין ולאשתו פאני היו שני בנים: פיודור בורודין (1908 - 1941) (קצין בדרגת קולונל בצבא האדום, נפל בקרבות עם הנאצים), נורמן בורודין (1911 - 1974) (קצין ק.ג.ב., ריגל לטובת ברית המועצות בנורווגיה, גרמניה, צרפת וארצות הברית). מדיה וקבצים בנושא מיכאיל בורודין בוויקישיתוף מיכאיל בורודין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) CRI ‏בורודין – היועץ היהודי של סין, תרגום: פאן סיאו ועמית אלעזר
האל לינדן

האל לינדן (באנגלית: Hal Linden; נולד ב-20 במרץ 1931) הוא שחקן, מוזיקאי ובמאי טלוויזיה יהודי-אמריקאי זוכה פרס טוני. לינדן היה מועמד ל-4 פרסי גלובוס הזהב ול-7 פרסי אמי על משחקו בתפקיד הבלש קפטן ברני מילר בקומדיית המצבים "ברני מילר". לינדן נולד בשם הרלוד ליפשיץ בניו יורק סיטי. בנם של פרנסס וצ'ארלס ליפשיץ, מהגרים יהודים ליטאים שהיו בעלי חנות מדפסות. גדל ברובע ברונקס ולמד מוזיקה ב"מכללת קווינס". הוא בעל תואר אקדמאי בעסקים מ"הסיטי קולג' של ניו יורק". החליף את שמו ל"לינדן" על שם העיר לינדן שבניו ג'רזי. בצעירותו ניגן על סקסופון, קלרינט ואף שר לצידו של המוזיקאי המפורסם סמי קאיי. הוא התגייס לצבא ארצות הברית, שם שירת ב"להקת צבא ארצות הברית" והחליט לפנות לתחום המשחק. לינדן החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה ובברודוויי בשנות ה-60. הוא זכה להכרה הראשונה שלו בשנת 1971 לאחר שזכה בפרס טוני על משחקו בתור מאיר אנשל רוטשילד במחזמר "הרוטשילדים". לינדן זכה להצלחה רבה בתחום הטלוויזיה בזכות משחקו בקומדיית המצבים המשטרתית של רשת ABC "ברני מילר". לינדן מילא במשך 8 עונות הסדרה את תפקיד קפטן ברני מילר ממשטרת ניו יורק, הוא הועמד ארבע פעמים על משחקו לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית ושבע פעמים לפרס אמי. לאחר ירידת הסדרה השתתף לינדן בקומדיות הקולנועיות "קומדיה בלב ים" של מרתה קולידג' ו"חיים חדשים" של אלן אלדה. בין שנת 1976 לשנת 1981 הנחה את התוכנית כאן חיות. בשנת 2023 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומדיה הרומנטית "איזה אנשים" שהוקרן באולמות קולנוע נבחרים ולאחר שבוע ב-27 בינואר שוחרר בנטפליקס. במסגרת פעילותיו בקרב ארגונים יהודיים מכהן לינדן כדובר "קרן קיימת לישראל" משנת 1997. ללינדן ארבעה ילדים מאשתו המנוחה פרן מרטין. מדיה וקבצים בנושא האל לינדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האל לינדן האל לינדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) האל לינדן, באתר AllMovie (באנגלית) האל לינדן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האל לינדן, באתר MusicBrainz (באנגלית) האל לינדן, באתר Discogs (באנגלית) האל לינדן, באתר Songkick (באנגלית)
הנק סנבליט

הנק סנבליט (בהולנדית: Henk Sneevliet; ‏13 במאי 1883 - 13 באפריל 1942), נודע גם בשם העט, מארינג (Maring). היה קומוניסט הולנדי, ממייסדיה של המפלגה הקומוניסטית הסינית והאינדונזית. כעסקן מטעם הקומינטרן עזר להנחות ולייסד את המפלגה הקומוניסטית של סין בשנת 1921. הוא השתתף בהתנגדות הקומוניסטית נגד הכיבוש הנאצי של הולנד במלחמת העולם השנייה, ועל זאת הוצא להורג על ידי הגרמנים באפריל 1942. סנבליט נולד בשנת 1883 ברוטרדם שבהולנד, בגיל 17 החל לעבוד כפועל רכבת, בתקופה זו הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההולנדית ולאיגוד פועלי הרכבת. בשנת 1913 הגיע לאינדונזיה, שהייתה תחת שלטונה הקולוניאלי של הולנד והחל לפעול נגד השלטון הקולוניאלי. סנבליט היה מבין מייסדי "הברית הסוציאל-דמוקרטית", שלימים תהפוך למפלגה הקומוניסטית האינדונזית. בשנת 1920 השתתף בישיבה הכללית השנייה של הקומינטרן, כנציג המפלגה הקומוניסטית האינדונזית, שם נבחר לנציג הקומינטרן באינדונזיה. בשנת 1921 נשלח סנבליט על ידי לנין לשאנגחאי, כנציג הרשמי הראשון של הקומינטרן בסין וכדי לסייע לקומוניסטים במדינה להקים מפלגה משלהם. סנבליט השתתף בקונגרס הראשון של המפלגה הקומוניסטית הסינית וסייע בהדרכתה. סנבליט גם פעל לקידום שיתוף פעולה בין המפלגה הקומוניסטית למפלגה הלאומית הסינית ויצר קשר אישי עם סון יאט-סן בשם הקומינטרן. לאחר שגרמניה הנאצית פלשה להולנד, ארגן והנהיג סנבליט את "חזית מרקס-לנין-לוקסמורג", קבוצת גרילה שלחמה נגד הנאצים. בשנת 1942 נעצר סנבליט והוצאו להורג, יחד עם מספר מחברי הקבוצה. מדיה וקבצים בנושא הנק סנבליט בוויקישיתוף הנק סנבליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאן סיאו, עריכה ותרגום: עמית אלעזר. היהודי ההולנדי שסייע בהקמת המפלגה הקומוניסטית. 2015-05-11.
אל תעקוב

אל תעקוב או DNT (ראשי תיבות של: Do Not Track) הוא שדה כותרת מוצע עבור הפרוטוקול HTTP אשר מבקש מיישום או אתר אינטרנט לא לבצע עקיבה עבור משתמש מסוים. השדה הנוסף הוצע לראשונה בשנת 2009 על ידי כריסטופר סוגויאן, סיד סתם ודן קמינסקי. מאמצים נעשו להפכו לסטנדרט המוכל ב W3C. בדצמבר 2010 הודיעה מיקרוסופט כי היא תתמוך במנגנון DNT בדפדפן שלה, אינטרנט אקספלורר מגרסה 9. מוזילה הייתה הראשונה לממש את התמיכה בדפדפן פיירפוקס ואחריו הוספה תמיכה בכל הדפדפנים הראשיים, כולל כרום, ספארי ואופרה. שם השדה הנוסף הוא DNT והערכים האפשריים הם: 1 - בקשה של משתמש לא לבצע מעקב עליו 0 - אישור לביצוע מעקב Null - ללא העדפה לדפדפן אין כל אפשרות לאלץ את השרת לכבד את הבקשה. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמיר נוסבאום

עמיר נוסבאום (נולד ב-9 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום עוזר מאמן מכבי חיפה. נוסבאום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון. בעונת 1998/1999 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל צפרירים חולון. בקיץ 2006 חתם בעירוני קריית שמונה, ובתום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2010 עזב את המועדון וחתם בהפועל רמת השרון, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2013 חתם בהפועל חיפה מליגת העל, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן חתם בהפועל כפר סבא, לאחר שהעפילה בחזרה לליגה הלאומית. נוסבאום היה שותף בכל משחקי הליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובסופה רשם עלייה נוספת לליגת העל. ב-4 ביוני 2016 הודיע נוסבאום על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן, לצידו של ברק בכר בהפועל באר שבע. ב-26 במאי 2019 התפטר ממשרת עוזר המאמן בהפועל באר שבע והחל לאמן כמאמן ראשי את קבוצת הפועל פתח תקווה. ב-2 בפברואר 2020 פוטר מאימון הקבוצה. ב-15 ביולי 2020 מונה נוסבאום למאמן בית"ר תל אביב בת ים. לאחר הצלחתו בבית"ר תל אביב בת ים, הודיע נוסבאום לראשי הקבוצה כי הוא עוזב למועדון עירוני קריית שמונה. ב-31 במאי 2021 מונה למאמנה של עירוני קריית שמונה מליגת העל, שהפכה לקבוצה הראשונה אותה הוא מאמן בליגת העל. ב-8 בנובמבר 2021, לאחר רצף תוצאות שליליות, פוטר מתפקידו. בדצמבר 2021 מונה למאמנה של מ.ס כפר קאסם מהליגה הלאומית. ב-4 באפריל פוטר מתפקידו. ב-3 ביולי 2022 מונה למאמן הפועל ראשון לציון. ב-25 בינואר 2023 הוליך את הקבוצה לזכייה שנייה בהיסטוריה בגביע הטוטו לליגה הלאומית אחרי ניצחון בגמר 0:1 על הפועל רמת השרון. ב-7 באפריל 2023 ביקש לעזוב את התפקיד. ב-4 ביוני 2023 מונה למאמן הנוער של מכבי חיפה. ב-11 ביוני 2024 מונה לעוזרו של ברק בכר. עמיר נוסבאום, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עמיר נוסבאום, באתר Transfermarkt עמיר נוסבאום, באתר Soccerway עמיר נוסבאום, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ‏עמיר נוסבאום מונה למאמנה החדש של הפועל פתח תקווה, באתר ספורט1, 26 במאי 2019 ‏עמיר נוסבאום פוטר מהפועל פתח תקווה, מסאי דגו מועמד להחליפו, באתר ספורט1, 2 בפברואר 2020 לאומית: עמיר נוסבאום מונה למאמן בית"ר תל אביב בת ים, באתר וואלה, 15 ביולי 2020 שלום אלבז, רשמית: עמיר נוסבאום מונה למאמן קריית שמונה, באתר ONE, ‏31 במאי 2021 שלמה וייס‏, קרית שמונה פיטרה את עמיר נוסבאום. רפואה קיבל פנייה ועשוי לחזור, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2021 תומר חבז, ‏רשמי: עמיר נוסבאום התפטר מהפועל ראשון לציון, באתר ONE‏, 7 באפריל 2023 מערכת ONE, ‏רשמי: נוסבאום מונה למאמן הנוער של מכבי חיפה, באתר ONE‏, 4 ביוני 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשתות במשחקים האולימפיים

קשתות היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מינכן (1972), לאחר שכבר הייתה ענף אולימפי בין 1900 ל-1920 (למעט אולימפיאדת סטוקהולם ב-1912). תחרויות הקשתות באולימפיאדת פריז שנערכה ב-1900 כללו שבעה מקצים, לגברים בלבד, בסוגי קשתות שונים ובירי למרחקים שונים. 153 קשתים נטלו חלק במשחקים, מהם 129 צרפתים והיתר בלגים והולנדים. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו לראשונה תחרויות קשתות לנשים. התחרויות לכל מגדר כללו שתי תחרויות ליחידים, וכן תחרות אחת קבוצתית. מאחר שכל הקשתים שהשתתפו היו אמריקאים, התחרויות הקבוצתיות לא היו לנבחרות לאומיות: בתחרות הקבוצתית לגברים התחרו ארבעה מועדוני קשתות אמריקאיים, בכל אחד מהם ארבעה קשתים, ובתחרות הקבוצתית לנשים התחרו רק שתי קבוצות, שבאחת מהן היו רק שתי נשים. באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו שתי תחרויות לגברים ותחרות אחת לנשים, ולא נערכו תחרויות קבוצתיות. גם במשחקים אלו ניכרה הדומיננטיות של המדינה המארחת: מתוך 57 המשתתפים, 41 היו בריטים, 15 צרפתים ואמריקאי אחד. לאחר שהקשתות לא נכללה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), היא הושבה למשחקים באולימפיאדת אנטוורפן (1920). 5 תחרויות יחידים ו-5 תחרויות קבוצתיות נערכו באנטוורפן, כולם לגברים. 30 המשתתפים הגיעו מ-3 מדינות בלבד, בלגיה, צרפת והולנד. ב-3 מתוך 5 תחרויות היחידים, התחרו רק שני קשתים, המנצח זכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף. בתחרויות הקבוצתיות המצב לא היה טוב יותר - רק באחת התחרויות התייצבו כל שלוש הנבחרות, בשלוש מהן התייצבו רק נבחרות צרפת ובלגיה, ובאחת מהן השתתפה רק נבחרת בלגיה, שזכתה, כצפוי, במקום הראשון. לאחר 52 שנות היעדרות, הוחזר הענף לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972). התחרות כללה מקצים לגברים ולנשים, ליחידים בלבד. באולימפיאדת סיאול (1988) נוספה תחרות קבוצתית. מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרויות מתקיימות בשיטת נוקאאוט בת שישה שלבים. המנצח בגמר זוכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף. המפסידים בשלב חצי הגמר מתחרים על מדליית הארד. גם התחרות הקבוצתית נערכת בשיטת נוקאאוט. 12 נבחרות משתתפות בתחרות, ובכל אחת מהן שלושה קשתים. ארבע הנבחרות עם הדירוג המוקדם הגבוה ביותר מעפילות אוטומטית לרבע הגמר, והיתר מתחילות בשמינית הגמר. לאורך השנים, זכו קשתים מ-22 מדינות שונות במדליות אולימפיות. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נהנות הקשתות הדרום קוריאניות משליטה כמעט מוחלטת, והן זכו ב-16 מתוך 17 מדליות הזהב שחולקו בענף מאז. בתחרויות הגברים החלוקה בין המדינות השונות מאוזנת יותר. מדיה וקבצים בנושא קשתות במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קשתות במשחקים האולימפיים מתוכן 18 (6 זהב, 6 כסף ו-6 ארד) באולימפיאדות עד 1920, שבהן השתתפו מדינות מעטות. כולן באולימפיאדות עד 1920, שבהן השתתפו מדינות מעטות. מתוכן 21 (כולן פרט למדליית זהב אחת ומדליית ארד אחת) באולימפיאדות עד 1920, שבהן השתתפו מדינות מעטות. מתוכן 5 (2 זהב, 2 כסף וארד אחת) באולימפיאדות עד 1920, שבהן השתתפו מדינות מעטות.
יצוא

יצוא (Export) הוא שם כולל של הסחורות והשירותים המועברים בדרכי סחר ממדינה מסוימת למדינות אחרות. "יצוא" היא גם פעולת העברת הסחורות והשירותים למדינות אחרות. היצוא קיים משחר ההיסטוריה לשם העברת סחורות ממקום ייצורן למקום בו הן מבוקשות ומסלולים קבועים, ששימשו להעברת הסחורות מסוימות, כונו נתיבי סחר, למשל: דרך המשי ודרך הענבר. עם התפתחות המדינות התפתחה גם מערכת מיסוי המסדירה את יצוא הסחורות. בתקופה המודרנית יצוא מצריך חוזים מסוגים שונים, חוזה מכר, חוזה ביטוח, חוזה הובלה וחוזה התשלום. אפשר לפלח את היצוא לפי הסחורות והשירותים השונים ואפשר לפלח אותו לפי אמצעי ההובלה המשמשים לביצועו או לפי יעדיו. ענפי יצוא בולטים הם: יצוא תעשייתי. יצוא חקלאי. יצוא ביטחוני. יצוא תוכנות ונכסים רוחניים. יצוא שירותים. יצוא כוח אדם. יצוא חומרי גלם. היצוא בעל השפעה רבה על מאזני התשלומים של המדינות המייצאות והמדינות המייבאות ועל יתרות מטבע החוץ שלהן. ליצוא השפעה מתאימה גם על שוק העבודה. בגלל סיבות אלה המדינות המודרניות מסדירות בחוקים ובתקנות את התחום מתוך דאגה לאינטרסים שלהם וכדי למנוע היצף. היצוא והיבוא מושפעים מגורמים רבים ובהם יכולת הייצור, הסכמי סחר עם מדינות אחרות, חומות מכס, אמצעי תעבורה זמינים ועוד. בעבר מדינות תעשייתיות בנו לעצמן אימפריות כאמצעי להבטיח שוק יצוא לסחורות שלהן. בהווה מדינות רבות מאוחדות במסגרות בינלאומיות, לדוגמה השוק האירופי האחיד, המגוננות על החברות ובונות את חומות המכס כלפי מדינות שמחוץ למסגרת. לפי נתוני מינהל סחר חוץ של משרד הכלכלה והתעשייה, היצוא מישראל צמח מ-67.7 מיליארד דולר ב-2009 ל-114 מיליארד דולר ב-2019. מדיה וקבצים בנושא יצוא בוויקישיתוף צעדים ראשונים בייצוא - שלב המוכנות יצוא, דף שער בספרייה הלאומית יובל אזולאי, ‏בתוך עשור: היצוא הישראלי זינק בכ-70%, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2019
ימאמוטו

ימאמוטו הוא שם משפחה יפני. האם התכוונתם ל... איסורוקו יממוטו – מפקדו העליון של הצי היפני במלחמת העולם השנייה הירו ימאמוטו – נגן גיטרה בס אמריקאי ממוצא יפני יוז'י ימאמוטו – מעצב אופנה יפני ימאמוטו גונבאה – אדמירל בצי הקיסרי היפני
Vices & Virtues

Vices & Virtues הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו. האלבום יצא לאור ב-22 במרץ 2011 דרך חברות התקליטים Decaydance ו-Fueled by Ramen. האלבום הופק על ידי ג'ון פלדמן ובוץ' ווקר, ובעת הקלטתו כללה הלהקה את הסולן, ברנדון יורי, ואת המתופף, ספנסר סמית', עקב עזיבתם של ריאן רוס וג'ון ווקר ביולי 2009. בשבוע הראשון להוצאתו הגיע האלבום למקום השביעי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, כשמכר 56 אלף עותקים. The Ballad of Mona Lisa - יצא לאור ב-1 בפברואר 2011 כסינגל הראשון מהאלבום. השיר נכתב עוד לפני הקלטת האלבום השני של הלהקה, "Pretty. Odd.‎", אך לא נכלל בו. השיר זכה לביקורות חיוביות, והושווה לסגנון המוזיקלי של אלבום הבכורה של הלהקה, A Fever You Can't Sweat Out. Ready to Go (Get Me Out of My Mind)‎ - יצא לאור ב-6 ביוני 2011 כסינגל השני מהאלבום. השיר נכלל בסרט הדרדסים ובמספר פרסומות למוצרים שונים. Let's Kill Tonight - יצא לאור כסינגל השלישי והאחרון מהאלבום ב-12 בינואר 2012. מידע על האלבום Vices & Virtues באתר MusicBrainz מידע על האלבום Vices & Virtues באתר AllMusic האלבום Vices & Virtues באתר Discogs האלבום Vices & Virtues באתר ספוטיפיי האלבום Vices & Virtues באתר דיזר האלבום Vices & Virtues באתר אפל מיוזיק האלבום Vices & Virtues באתר טיידל מידע על Vices & Virtues, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Vices & Virtues, באתר המצעד של ניו זילנד
עיון (עיר מקראית)

עִיּוֹן הייתה עיר מקראית, באזור שיועד לשבט דן בצפון נחלת שבט נפתלי, ואשר בשל היותה על גבול הצורים והצידונים, ידעה כיבושים רבים. העיר נזכרת בתיאור כיבושי בן הדד הראשון הארמי בממלכת ישראל: ”וַיִּשְׁמַע בֶּן הֲדַד אֶל הַמֶּלֶךְ אָסָא וַיִּשְׁלַח אֶת שָׂרֵי הַחֲיָלִים אֲשֶׁר לוֹ עַל עָרֵי יִשְׂרָאֵל וַיַּךְ אֶת עִיּוֹן וְאֶת דָּן וְאֵת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֵת כָּל כִּנְרוֹת עַל כָּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי.” (מלכים א', ט"ו, כ') עיון מוזכרת גם בתיאור כיבושי תגלת-פלאסר השלישי מלך אשור: ”בִּימֵי פֶּקַח מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל בָּא תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר מֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיִּקַּח אֶת עִיּוֹן וְאֶת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֶת יָנוֹחַ וְאֶת קֶדֶשׁ וְאֶת חָצוֹר וְאֶת הַגִּלְעָד וְאֶת הַגָּלִילָה, כֹּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי, וַיַּגְלֵם אַשּׁוּרָה.” (מלכים ב', ט"ו, כ"ט) בתקופת המשנה והתלמוד נזכרת נוקבתא דעיון, כנקודה הצפון-מזרחית של ארץ ישראל בתחום שהחזיקו עולי בבל. יהוסף שוורץ הציע כי משמעות המילה "נוקבתא" שבמקורות חז"ל היא "עמק צר", כאשר הכוונה היא לאפיק נחל עיון העובר ליד מטולה. נראה כי העיר נזכרת כבר בכתבי המארות המצריים מראשית המאה ה-18 לפנה"ס, וכן ברשימת הערים של תחותמס השלישי מתחילת המאה ה-15 לפנה"ס. שמה של העיר הקדומה השתמר לפי הסברה בעמק עיון, המכונה בערבית "מרג' עיון", הסמוך מצפון לדן ולאבל בית מעכה. מקום העיר עצמה טרם זוהה בוודאות, ויש המציעים את "תל דבין" שבמרכז עמק עיון, בו נמצאו שרידי חומות וחרסים החל מתקופת הברונזה. הצרפתי ויקטור גרן ביקר בתל דבין בשנת 1870, וציין כי במדרון הגבעה הותקנו טרסות, אשר נבנו מאבנים שסיקלו וערמו בעלי הקרקע בתל, ומקורם בבניינים חרבים; על אלו גדלות גפנים ותאנים. הוא הבחין במקום בשני מעיינות הנובעים לרגלי הגבעה, ותיאר את הברכה הקדומה אליה נקוו מימי אחד המעיינות. גרן תמך בזיהוי המקום עם העיר המקראית עיון. הפסוק בנוסח דומה מופיע גם בספר דברי הימים ב', פרק ט"ז, פסוק ד' תוספתא, שביעית, פרק ד', הלכה ה'; וכן תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית, פרק ו', הלכה א' תבואות הארץ, א', ג' אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ו', עמ' 184–185 אנציקלופדיה מקראית, "עיון", כרך ו', טור 185. מראי מקום נוספים, שם. ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 155–156
חורבת סרגונה

חורבת סרגונה היא חורבה בבקעת יבנאל שבגליל התחתון, בסמוך למושב הזורעים. שמה המקורי הוא "ח'רבת סרג'ונה", והיא נזכרת בשם זה במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. החורבה קרויה על שם יישוב המוזכר בתלמוד בשם "סירגוניה", ובגרסאות אחרות "סרונגין" ו"סרונגיה", שהיה ביתו של רבי אבא סרונגיה.. בתלמוד הירושלמי מצוין כי "באר מרים" שבים כנרת מכוונת כנגד השער המרכזי של "כנישתא עתיקתא דסרונגין". לדעת צבי אילן, ייתכן כי הכוונה לבית כנסת של אנשי סרגונה שישבו בטבריה משום שלא ניתן לראות את הכנרת מחורבת סרגונה. בחורבה שרידי מבנים, בריכה חצובה ובנויה, וכן אבני גזית, אשר לפי ההשערה שימשו את בית הכנסת של היישוב. תלמוד ירושלמי, מסכת סוכה, פרק ד', הלכה ג'. תלמוד ירושלמי, מסכת כלאיים, פרק ט', הלכה ג'. אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, עמ' 83, ח' סרגונה. אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, עמ' 83, ח' סרגונה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.