laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוחמד תקי מסבאח יזדי

מוחמד תקי מסבאח יזדי (בפרסית: محمدتقی مصباح یزدی گیوه‌چی; 31 בינואר 1935 – 1 בינואר 2021) היה אייתוללה איראני, חוקר, תאורטיקן פוליטי ופילוסוף שיעי ששימש כמנהיגה הרוחני של חזית המהפכה האסלאמית ליציבות. הוא היה חבר במועצת המומחים האיראנית ובשלב מסוים שמו הועלה כמועמד אפשרי לרשת את המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי. יזדי נולד בעיר יזד באיראן. שם משפחתו האמיתי של יזדי היה ג'וואצ'י (בפרסית: گیوه‌چی), שם משפחה תעסוקתי המצביע כי אבותיו עסקו בייצור סוג של הנעלה מסורתית הנקראת ג'ווה. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים בעיירה יזד בגיל 13, הוא נכנס לבית הספר חאן, סמינר בעיר הולדתו. הוא גם למד בבית הספר שאפיה, סמינר נוסף בעיר לפני שעבר לבית הספר ההינדי של נג'ף בעיראק בשנת 1950. לימודיו של יזדי בעיראק נמשכו 7 חודשים. לאחר מכן עבר לקום כדי ללמוד בסמינר קום, שם המשיך את לימודיו בפיקה (תורת משפט האסלאמית). מסבאח יזדי הפך פעיל פוליטית ב-1963, בעקבות תנועת ה-15 של חרדאד (הפגנות נגד מעצרו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני). הוא היה מעורב בארגון קהילתי של עצומות המופצות נגד הרפורמות של המהפכה הלבנה של השאה. לאחר שח'ומייני שוחרר ממעצר, היה מסבאח יזדי בין אנשי הדת שחגגו בבית הספר פייזיה. הוא נטש את הפעילות הפוליטית לפני גלותו של האייתוללה ח'ומייני ב-1964 וחזר לעבודה תאולוגית. הוא חיבר יצירות המכחישות בתוקף את הקונצנזוס ההיסטורי לפיו רעיונותיו של עלי שריעתי תרמו במשהו למהפכה האיראנית של 1979. נטען כי מסבאח יזדי היה "מבודד פוליטית" עד 1989, אז מת רוחאללה ח'ומייני. ב-1997, לאחר בחירתו של הנשיא מוחמד ח'אתמי, עודד מסבאח יזדי את משמרות המהפכה ואת תנועת תנועת חזבאללה האיראנית להפסיק את ההתחזקות של המחנה הרפורמי בכל אמצעי, כולל אלימות. הוא הוגדר על ידי העיתונאי והפעיל הפוליטי אכבר גנג'י כ"מי שעודד או הוציא פתוואות, או צווים דתיים" עבור התנקשויות בשרשרת הרצח של חמישה מתנגדי משטר איראנים ב-1998. לאחר שקיעתה של התנועה הרפורמית ב-2003, תומכיו השיגו הישגים בבחירות המקומיות והפרלמנטריות. בשנת 2005 תמך מסבאח יזדי בהתמודדות הנשיאותית של מחמוד אחמדינז'אד ולאחר מכן השיג "השפעה ישירה" בממשלת איראן באמצעות מינוי תומכים נאמנים "למשרות גבוהות" לאחר ניצחונו של אחמדינז'אד. הוא נבחר לכינוס השני, שלישי ורביעי של מועצת המומחים האיראנית וכך היה חבר בגוף זה החל מ-21 בפברואר 1991 עד 22 בפברואר 1999 כנציג פרובינציית ח'וזסתאן והחל מתאריך זה עד 23 במאי 2016 כנציג פרובינציית טהראן. אתר האינטרנט הרשמי של מוחמד תקי מסבאח יזדי (בפרסית, בערבית ובאנגלית) מדיה וקבצים בנושא מוחמד תקי מסבאח יזדי בוויקישיתוף Battle for Iran shifts from the streets to the heart of power. Peter Beaumont. 28 June 2009 Reyrieved 15 July 2009 Nikpour, Abbas (במרץ 2002) [Esfand 1380–Farvardin 1381], "Ayatollah Mesbah, From Margins to the Middle of the Text", Gozaresh (בפרסית), no. 132–133, pp. 47–52, ISSN 1021-450X {{citation}}: (עזרה) Nasr, Vali (2006). The Shia Revival. Norton. p. 216. "Ganji Identified Fallahian As The "Master Key" In Chain Murders". Iran Press. אורכב מ-המקור ב-2013-04-28. "Iranian Clerics' Angling Stirs Worry on Absolute Rule". The New York Times. 25 בספטמבר 2006. {{cite web}}: (עזרה) "نتایج چهارمین دوره انتخابات خبرگان رهبری". Ministry of Interior of Iran. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2016. נבדק ב-10 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה)
לה סד

לה סד (באיטלקית: La Sad) היא להקת פופ-פאנק איטלקייה, שהוקמה בשנת 2020 בעיר מילאנו. את הקריירה המוזיקלית שלה החלה הקבוצה עם הוצאת הסינגל "Summersad". אלבום הבכורה שלה, Sto nella Sad, פורסם ב-14 בינואר 2022. הקלטתו המחודשת, Sto nella Sad Deluxe, יצאה בסוף אותה השנה. בשנת 2023 הגיע שירה "Toxic" למקום החמישי במצעד הסינגלים האיטלקי. מאוחר יותר התעיד איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי את היצירה בתואר זהב לאחר שנמכר בכ-50,000 עותקים ברחבי המדינה. בשנת 2023 נמנתה בין האמנים המשתתפים בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. שירה לתחרות היה "Autodistruttivo", והוא דורג בערב הגמר במקום ה-27. מדיה וקבצים בנושא לה סד בוויקישיתוף לה סד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לה סד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לה סד, באתר ספוטיפיי לה סד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) לה סד, באתר Last.fm (באנגלית) לה סד, באתר AllMusic (באנגלית) לה סד, באתר MusicBrainz (באנגלית) לה סד, באתר דיזר לה סד, באתר Discogs (באנגלית) לה סד, באתר Genius לה סד, באתר טיידל (באנגלית) "Dai Blink 182 e il lockdown nasce La Sad, la nuova band emo italiana: 'È la wave 2000'". DeeJay (באיטלקית). 17 בדצמבר 2021. נבדק ב-8 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Terraneo, Davide (5 בדצמבר 2023). "La Sad a Catteland: 'Non sapevamo di Sanremo, è stato un mix di emozioni e pianti'. L'intervista". DeeJay (באיטלקית). נבדק ב-10 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "In attesa dei live La Sad pubblica il debut album... 'Sto nella sad'". All Music Italia (באיטלקית). 12 בינואר 2022. נבדק ב-8 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "LA SAD torna con 'Sto nella sad Deluxe' con Villabanks, Youv Dee e Steven Moses". All Music Italia (באיטלקית). 15 בדצמבר 2022. נבדק ב-8 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "THEØ, PLANT & FIKS - TOXIC (SONG)". Italian charts. נבדק ב-8 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Italian Charts – La Sad". Italiancharts.com. נבדק ב-8 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Album – Classifica settimanale WK 15 (dal 05.04.2024 al 11.04.2024)" (באיטלקית). Federazione Industria Musicale Italiana. נבדק ב-13 באפריל 2024. {{cite web}}: (עזרה)
לילה בכרך

"לילה בכרך" הוא שיר מאת המשוררת והפזמונאית רחל שפירא ובהלחנתו של ירוסלב יעקובוביץ'. את השיר ביצעה להקת הכל עובר חביבי. שירה של שפירא הולחן על ידי יעקובוביץ' בשנת 1983. השיר עוסק במערכת יחסים מסוכנת גלויה ומוסתרת כאחד, ובני הזוג מחזיקים בה בכוח למרות הקשיים. בני הזוג בשיר לא רוצים לאבד תקווה. יש הטוענים שהשיר מתאר מערכת יחסים הומוסקסואלית בגלל רעיון ההסתרה שמתוארת במערכת היחסים בין בני הזוג בשיר. בתקופה בה נכתב השיר, יחסים הומוסקסואלים היו עברה על החוק, עד לחקיקה על ידי חברת הכנסת שולמית אלוני ממפלגת מרצ, שהביאה לביטולו של חוק זה בשנת 1988. השיר הוא חלק מפסקול הסרט "שירת הסירנה" משנת 1994, המבוסס על ספרה של עירית לינור. את הסרט ביים איתן פוקס. השיר צעד במצעד הפזמונים של רשת ג' 14 שבועות, עד 11 במאי 1983 ובשיאו הגיע למקום השני. הכל עובר חביבי - לילה בכרך, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 05:03) לילה בכרך – מילים וביצועים | יעקובוביץ, ירוסלב, 1947- מלחין מעבד מוזיקלי | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il לילה בכרך – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
אלכסנדר מינץ

אלכסנדר מינץ (ברוסית: Александр Львович Минц‏; (8 בינואר 1895, רוסטוב על דון - 29 בדצמבר 1974, מוסקבה) היה מהנדס סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום רדיו. מינץ נולד בשנת 1904 ברוסטוב על דון למשפחה יהודית. אביו היה איש עסקים. בשנת 1913 הוא סיים לימודי בית ספר עם מדליית זהב והתחיל לימודים באוניברסיטה בעיר. מינץ סיים את הלימודים בשנת 1918. בשנת 1920 לעיר נכנסו כוחות של ארמיית הפרשים הראשונה. המשפחה עזבה את העיר, אך מינץ התעקש להישאר ולשמור על עסק משפחתי. הוא התנגד להפקעה של נכסי המשפחה ונעצר. בהיותו במעצר הוא הצליח לעניין את מפקדי הצבא בחשיבות רדיו לניהול מערכה צבאית. הוא נקלט בשורות הצבא האדום והקים יחידה שכללה 13 מתקני שידור. לאחr פירוק ארמית הפרשים מינץ נשלח למוסקבה בה עבד בבית ספר הגבוה לתקשורת צבאית והיה מנהל מעבדה. הוא קידם מעבר מתקני רדיו לשימוש בשפופרת ריק. בשנת 1922 הוא בנה לראשונה בברית המועצות מתקן שידור שמבוסס על טכנולוגיה חדשה זו. בשנת 1928 כאשר סרגו אורדז'וניקידזה החליט לקדם בניית מתקני שידור בעלי עוצמה גבוהה מינץ הועבר ללנינגרד והועמד בראש הפרויקט. בשנת 1929 הוא סיים בניית מתקן שידור בהספק של 100 קילו-ואט שהיה הספק חסר תקדים לאותה תקופה. בשנת 1930 הוא הקים יחידה לפיתוח טלוויזיה. בפברואר 1931 מינץ נעצר והואשם בגרימת חבלה לפיתוח מתקני תקשורת צבאיים. ביוני הוא נשפט ל-5 שנות מעצר. כבר ב-18 ביולי הוא שוחרר והועמד בראש פרויקט לבניית תחנת שידור בהספק 500 קוו"ט. תחנת שידור זו החלה לפעול ב-1 במאי 1933. בשנת 1934 למינץ הוענקה דרגה דוקטור למדעים ללא ביצוע עבודה ספציפית לתואר. בשנת 1938 לאחר חזרה מנסיעה לארצות הברית מינץ נעצר שנית. הוא נאשם בפעילות נגד השלטון וריגול לטובת מדינה זרה. מינץ נשפט ל-10 שנות מעצר בשנת 1940. ב-10 ביולי 1941 הוא שוחרר בהוראה ישירה של יוסיף סטלין והועמד בראש פרויקט לבניית תחנת שידור בהספק 1200 קוו"ט. התחנה החלה לעבוד בשנת 1942. עם התקדמות פרויקט בניית פצצה גרעינית סובייטית ופרויקטים נלווים מינץ הועמד בראש מעבדה שתמכה בפרויקט. במעבדה נבנו גנרטורים בתחום גלים קצרים במיוחד לטובת פעילות מאיץ חלקיקים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 מינץ עבר לתחום פיתוח כלים לקבלת התרעה של שיגור טילים, והגנה מפני טילים. לצרכים אלו הוקם מכון מיוחד במסגרת אקדמיה למדעים של ברית המועצות ומינץ הוועד בראש המכון. המכון כיום נושא את שמו של מינץ. בשנים 1956 ו-1958 הוא שוחרר מכל אשמה בתיקים בהם נשפט בשנות ה-30. על פעילות בקידום תחום רדיו בברית המועצות למינץ הוענקו עיטורים (כולל עיטור לנין 4 פעימים), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, פרס ברית המועצות ופרס לנין. בשנת 1958 הוא התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1950 הוענקה לו מדליית זהב על שם פופוב. מינץ נפטר בשנת 1974 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י ביוגרפיה (ברוסית)
בט

האם התכוונתם ל... בן בט – שחקן אנגלי ניקולאס בט – אתלט קנייתי באט – מטבע תאי בת (פירושונים) בטי
איסאק מינץ

איסאק מינץ (ברוסית: Исаак Израилевич Минц‏; 3 בפברואר 1896 - 5 באפריל 1991, מוסקבה) היה היסטוריון סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בהיסטוריה של ברית המועצות. מינץ נולד בשנת 1896 בכפר קריניצ'י (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. באפריל 1917 הוא התקבל לשורות מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה מינץ היה קומיסר ביחידות של הצבא האדום. לאחר שחרור מהצבא מינץ למד היסטוריה במכון להכנת סגל למוסדות להשכלה גבוהה בתחום מרקסיזם ונושאים סמוכים ("מכון לפרופסורים אדומים"). לאחר סיום הלימודים בשנת 1926 מינץ החל ללמד היסטוריה. בשנת 1931 מינץ היה מזכר המערכת להכנת ספר "היסטוריה של מלחמת האזרחים בברית המועצות". משנת 1932 ועד לשנת 1949 מינץ היה מלמד במוסדות להשכלה גבוהה במוסקבה לרבות באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1941 הוא הועמד בראש וועדה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות לכתיבת ספר על היסטוריה של המלחמה. בהזמנת יוסיף סטלין הוא הכין ספר "צבא ברית המועצות" הספר פורסם ותורגם למספר שפות. בהמשך הוחלט שהוא לא תואם את עמדת המפלגה בנושא. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 מינץ היה קורבן של המאבק נגד קוסמופוליטיות. הוא סולק מתפקידיו והואשם בגרימת נזק לחקר היסטוריה בברית המועצות. למרות זאת, בתקופת הכנת משפט הרופאים מינץ פעל באופן אקטיבי להחתמת יהודים בולטים על המכתב בגנות הרופאים העצורים. לאחר פטירת סטלין מינץ בהדרגה הוחזר לתפקידים בולטים במערכת. הוא היה יושב ראש ועדה להכנת "היסטוריה של מהפכת אוקטובר" ויועץ ליצירת סידרת טלוויזיה "ביוגרפיה שלנו" לקראת יובל 60 של ברית מועצות. לפי עדות של תלמידו גנריך יופה כל בקשה של פעיל במנגנון המפלגתי הייתה חוק לביצוע אצל מינץ. למרות התפקיד הגבוה הוא פחד מפעולת תגמול מצד המפלגה. בתקופת סטלין למינץ הוענק פרס ברית המועצות פעמים עבור ספריו ובשנת 1946 הוא התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנות ה-70 הוא קיבל פרס לנין ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי על סדרת ספרים "היסטוריה של מהפכת אוקטובר" ב-3 כרכים. בנוסף לכך הוא קיבל מספר עיטורים. ביוגרפיה (ברוסית) האשמות נגד מינץ בשנת 1947 זיכרונות של גנריך יופה
עודני ילד

"עוֹדֶנִּי יֶלֶד" הוא שיר שכתבה עדנה פלג והלחין נמרוד טנא. השיר בביצוע הכל עובר חביבי והילד ליאור אלבו זכה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים ה-11 בשנת 1980. להקת הכל עובר חביבי והילד ליאור אלבו כיום מוזיקאי ביצעו את השיר בבפסטיבל שירי הילדים ה-11. השיר זכה במקום הראשון. בריאיון ל"מעריב" אמרה סולנית להקת הכל עובר חביבי, שלומית אהרון, כי "הייתה התרגשות גדולה מההשתתפות בפסטיבל, כי היה לו אז מעמד מאוד חשוב", והוסיפה, "כששמענו את 'עודני ילד', הרגשנו שיש לו פוטנציאל. לימים סגרתי מעגל עם ליאור אלבו, כשכתב שירים לאלבום שהוצאתי. זה היה מרגש". השיר צעד במצעד הפזמונים של רשת ג'. הוא צעד 14 שבועות, עד אפריל 1981, ובשיאו הגיע למקום הראשון. במצעד השנתי הגיע השיר למקום ה-30. השיר זכה לעדנה מחודשת בתוכנית המציאות "כוכב נולד" בביצוע הראל סקעת. עודני ילד - הכל עובר חביבי, סרטון בערוץ "אורי קריב - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:27) "עודני ילד", באתר הספרייה הלאומית "עודני ילד" מילות השיר והאזנה לו, באתר שירונט "עודני ילד" בתרגום לאנגלית, באתר Hebrew Songs דודי פטימר, ‏הסיפורים שמאחורי השירים: כוכבי פסטיבל שירי הילדים חוזרים אחורה בזמן, באתר מעריב אונליין, 9 בינואר 2021 עודני ילד – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
אברהם סדיקריו

אברהם יוסף סדיקריו (במקדונית: Аврам Юсеф Садикарио, בלאדינו: Avram Jusef Sadikario‏; 14 במאי 1919, ביטולה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים–1 באוגוסט 2007, סקופיה, מקדוניה הצפונית) היה פרטיזן יהודי-יוגוסלבי בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נודע כמשורר, סופר ופרופסור לרפואת ילדים. סדיקריו אשר כתב במקדונית ובלאדינו, נודע בספרו בלאדינו "No Olvidar" (בעברית: "בל נשכח") על קהילת ביטולה שחרבה בשואה. אברהם סדיקריו נולד בביטולה, רכש השכלה יסודית ותיכונית בעיר הולדתו. ב-1938, יצא ללימודי רפואה באוניברסיטת בלגרד אך לא סיימם בשל הפלישה ליוגוסלביה. סדיקריו שב לביטולה אשר הועברה לחזקת בולגריה, ושם הצטרף לכוחות הפרטיזנים של טיטו. בהמשך נלכד על ידי הבולגרים והועבר למחנה מעצר ליד פלבן. לאחר מלחמת העולם השנייה השלים את לימודי הרפואה באוניברסיטת סופיה, התמחה ברפואת ילדים ועבד כרופא ילדים בקומאנובו. בהמשך, ועד לפרישתו לגמלאות ב-1984, עמד בראש המרכז לרפואת ילדים בסקופיה. כמו כן כיהן כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סקופיה. במקביל לעבודתו כרופא עסק סדיקריו בכתיבת שירה במקדונית ובלאדינו, וכן בהנצחת זכרה של הקהילה היהודית בביטולה אשר חרבה בשואה. הוא כתב מספר ספרים אשר תורגמו למספר שפות ובכללם עברית. היה חבר התאחדות הסופרים של מקדוניה מ-1973 ועד למותו. אברהם סדיקריו נישא לז'מילה קולונומוס ולזוג נולד בן אחד – פרופסור שמואל סדיקריו, רופא, אנדוקרינולוג וקרדיולוג. אברהם סדיקריו הלך לעולמו בסקופיה ב-2007 והוא בן 88. Ни крик ни самина (שירה, 1973) Очи и корења (שירה, 1974) Запалено лето (שירה, 1975) Погледи и ѕвона (שירה, 1977) Ханилеа (שירה, 1985) Замолкната правдина (שירה, 1987) Оносветски призиви (שירה, 1995) Датуми на поколот (שירה, 1996) Avram Jusef Sadikario, No Olvidar, CIP-katalogiaccija vo publikacija Nacionalna I univerzitetska biblioteka "sv.Kliment Ohridski", Skopje, 2007,‏ תרגום: ד"ר אבנר פרץ מדיה וקבצים בנושא אברהם סדיקריו בוויקישיתוף אברהם יוסף סדיקריו-עדות, באתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, (במקדונית) . פרופסור אברהם סדיקריו-תקציר ביוגרפי, באתר אוניברסיטת סקופיה, עמוד 126 (באנגלית).
מארק מיטין

מארק מיטין (ברוסית: Марк Борисович Митин‏; 5 ביולי 1901, ז'יטומיר - 15 בינואר 1987, מוסקבה) היה פילוסופיה סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה במרקסיזם וביקורת על פילוסופיה מערבית. מארק מיטין נולד בשנת 1901 בזיטומיר (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. שמו מקורי היה מורדקו הרשקוביץ'. אביו עבד במפעל מקומי. בשנת 1919 הרשקוביץ' (מיטין) התמנה למזכיר וועד הקומסומול העירוני ובהמשך היה מזכיר אזורי. התגייס לצבא ועד לשנת 1920 הוא שירת ביחידות שונות של הצבא האדום. בשנים 1921–1922 מיטין למד בקורס של 8 חודשים ובסיומו החל ללמד מדעי החברה. בשנים 1923–1925 הוא חזר לצבא. בשנת 1925 מיטין למד במכון להכנת סגל למוסדות להשכלה גבוהה בתחום מרקסיזם ונושאים סמוכים ("מכון לפרופסורים אדומים"). לאחר סיום הלימודים בשנת 1929 מיטין החל לעבוד במכון לפילוסופיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1931–1933 התנהל ויכוח בין הפילוסופים סובייטיים וקבוצת פילוסופים בהובלת מיטין ניצחה. בשנת 1936 רוב יריביו בוויכוח זה נעצרו ואף הוצאו להורג. בשנת 1931 מיטין מונה לעורך ראשי של ירחון "תחת הדגל של מרקסיזם" במקום אברם דבורין וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1944. בשנים 1939–1944 הוא היה מנהל מכון לחקר מרקסיזם. בשנת 1933 מיטין מונה לפרופסור ובשנת 1939 התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בסוף שנות ה-30 מיטין היה בין עורכים של ספר "היסטוריה של פילוסופיה" במספר כרכים. עבור הכרך הראשון והשני הם קיבלו פרס ברית המועצות. בשנת 1944 בעקבות פרסום הכרך השלישי מיטין הואשם בשגיאות פילוסופיות ופוטר מרוב תפקידיו. החל משנת 1944 מיטין היה מלמד בבית ספר של המפלגה. בהמשך הוא כיהן בתפקיד ניהולי בארגון "זנאניה" ("ידע") שעסק בפעילות חינוכית. בשנת 1960 מיטין מונה לעורך ראשי של כתב עת "שאילות פילוסופיות". בשנת 1968 הוא הואשם בגנבה ספרותית ואף הוצע להוציא אותו משורות המפלגה (עונש חמור באותה תקופה). בסופו של דבר הוא פוטר ממערכת כתב עת ומתפקיד פרופסור באוניברסיטת מוסקבה. הוא חזר לתפקיד זה בשנת 1978. מיטין המשיך לעבוד בתחום פילוסופיה במסגרת אקדמיה למדעים של ברית המועצות. למיטין הוענק עיטור לנין שלוש פעמים ועיטורים נוספים. מדיה וקבצים בנושא מארק מיטין בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית)
אלברט ואן דן ברג

מקס-אלברט ואן דן ברג, (Max-Albert Van den Berg ‏; 10 במאי 1890–אפריל 1945), היה דוקטור למשפטים, מורשה כנוטריון ועורך דין בבית המשפט לערעורים, ופעיל בתנועת התנגדות הבלגית במהלך מלחמת העולם השנייה .  מקס-אלברט ואן דן ברג ידוע בעיקר בזכות סיוע לכ-400 ילדים יהודים שנמלטו  מכוחות הכיבוש הנאצים, יחד עם גיסו ז'ורז' פונסני ואחותו ז'רמיין. במסגרת רשת התנגדות שהקימו ונקראה Berg-Fonsny. בפעילות זו, ברג ביקר וניחם גם את הילדים. ב-1995 הוא קיבל את מדליית חסיד אומות העולם ממכון יד ושם. הזוג פונסני קיבל את התואר בשנת 1996. ואן דן ברג נעצר על ידי הגסטפו בשנת 1943, ונשלח למחנה הריכוז נוינגמה ליד המבורג. הוא שרד עד סוף המלחמה, אך מת מתשישות על אדמת גרמניה לפני שהצליח להגיע לבלגיה. ואן דן ברג היה גם חבר ב-"Service Clarence", אחת מרשתות המודיעין של MI6 שפעלו בבלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. "Portrait of Belgian rescuer Albert van den Berg, who died in the Neungamme concentration camp in 1945. - Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum". collections.ushmm.org. נבדק ב-2023-02-24. Happe, Katja; Lambauer, Barbara; Maier-Wolthausen, Clemens (2022-08-01). Western and Northern Europe June 1942–1945 (באנגלית). Walter de Gruyter GmbH & Co KG. p. 1910. ISBN 978-3-11-068787-3. Hayes, Peter (2015). How Was It Possible?: A Holocaust Reader (באנגלית). U of Nebraska Press. p. 712. ISBN 978-0-8032-7491-4. Belgium (PDF). Yad Vashem. "Berg van den Albert". The Righteous Among The Nations. נבדק ב-2023-02-24. Steinberg, Maxime (1998). Un pays occupé et ses juifs: Belgique entre France et Pays-Bas (בצרפתית). Quorum. ISBN 978-2-87399-014-5. online ] Biographie d' Albert Van Den Berg (PDF) Gutman, Israel; Mikhman, Dan; Bender, Sara (2005). The Encyclopedia of the Righteous Among the Nations: Rescuers of Jews During the Holocaust. Belgium (באנגלית). Yad Vashem. p. 253. "Personnes mentionnées sur les monuments - Op de monumenten genoemde mensen". bel-memorial.org (בצרפתית). נבדק ב-2023-02-24.
באבא גאמפ שרימפ

חברת באבא גאמפ שרימפ (באנגלית: Bubba Gump Shrimp Company) היא רשת מסעדות אמריקאית למאכלי ים. היא הוקמה בהשראת סרט הקולנוע פורסט גאמפ משנת 1994. נכון לשנת 2022 מנתה הרשת 35 מסעדות בכל רחבי העולם. 22 מהמסעדות נמצאו בארצות הברית, ארבע במקסיקו, שלוש ביפן, ושש היתר בסין, הונג קונג, בריטניה, קנדה, אינדונזיה וקטר. שם הרשת מורכב משמם של שניים מגיבורי הסרט - פורסט גאמפ וחברו לשירות הצבאי בנג'מין ביופורד "באבא" בלו (Benjamin Buford "Bubba" Blue), שהציע לגאמפ להיכנס לאחר השירות לעסקי החסילונים. בסרט פורסט גאמפ מימש את הרעיון בהמשך, לאחר מות חברו במלחמת וייטנאם. בשנת 1995 רכש היזם אנתוני זולזי (Anthony Zolezzi) מחברת סרטי פרמאונט את הזכויות על השם באבא גאמפ שרימפ קומפני בניסיון לשנות את מהלכה ההפסדי של חברת שיווק מאכלי ים שהייתה ברשותו. מוצרי החברה במיתוג החדש נמכרו בארצות הברית ומחוץ לה. בהמשך פנה אל זולזי חבר מתעשיית מסעדות מאכלי הים והציע לו להקים מסעדה תחת שם המותג. המסעדה הראשונה קמה במונטריי שבקליפורניה ב-1996. לאחר שעסקיה עלו יפה הוקמו מסעדות נוספות בשיטת הזכיינות בארצות שונות. בשנת 2010 נרכשה הרשת על ידי רשת המסעדות האמריקאית לאנדרי'ס (אנ') ואז הועבר מטה הרשת מקליפורניה ליוסטון שבטקסס. כפי שמרמז שם הרשת היא מגישה בעיקר מאכלי חסילונים, אך מגישה גם מאכלי ים ומאכלים ממטבח הקייג'ון (אנ') וממטבחי דרום ארצות הברית, שכן הדמויות של פורסט גאמפ וחברו באבא הגיעו מאלבמה. כמה מהמנות המוגשות במסעדות נקראות על שם דמויות מן הסרט. בסניפים מוצגות מזכרות מן הסרט והסועדים מוזמנים לשחק משחק טרויוויה המבוסס עליו. מדיה וקבצים בנושא באבא גאמפ שרימפ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באבא גאמפ שרימפ (באנגלית) באבא גאמפ שרימפ, ברשת החברתית פייסבוק באבא גאמפ שרימפ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) באבא גאמפ שרימפ, ברשת החברתית אינסטגרם
טופולב Tu-134

טופולב Tu-134 (קוד דיווח נאט"ו: Crusty) הוא מטוס נוסעים דו-מנועי מתוצרת ברית המועצות. זהו אחד ממטוסי הנוסעים שהיו נפוצים ביותר במדינות ברית ורשה, אולם השימוש בו דועך בשל הגבלות על עוצמת הרעש בשדות התעופה. לאחר שחברת "סוד אוויאסיון" הצרפתית חשפה את הקרוול, שבו השתמשו לראשונה בשני מנועים בתוך מכלים בחלק האחורי של גוף המטוס, הזדרזו יצרני מטוסים אחרים להשתמש בתכנון חדשני זה. יתרונו של עיצוב זה הוא בזרימת אוויר חלקה על הכנף מבלי שפתח הפליטה ומכל המנוע יפריעו. כמו כן, עיצוב זה מפחית את הרעש בתא הנוסעים. אולם עיצוב זה חייב מחשבה עמוקה על סוגיית מרכז הכובד ביחס למרכז המטוס (אשר נמצא באזור הכנף). מייצבי הגובה הועלו לראש מייצב הכיוון, כדי לפנות מקום למנועים, מה שחייב את חיזוק המייצב, והוסיף למשקל המטוס בחלקו האחורי. מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ביקר בשנת 1960 בצרפת, והתרשם עד מאוד מתא הנוסעים השקט של הקאראוול, וב-1 באוגוסט התקבלה במשרד התכנון טופולב הוראה רשמית לייצר מטוס טופולב Tu-124 בתצורת מנועים דומה (אשר סומל Tu-124A). בשנת 1961 עדכנה חברת התעופה הלאומית אארופלוט את המפרט הדרוש כך שהמטוס יוכל לשאת יותר נוסעים ומטען. האב טיפוס הראשון, שמספרו CCCP-45075, טס לראשונה ב-29 ביולי 1963. אולם מספר חודשים מאוחר יותר, ב-22 באוקטובר, התרסק מטוס BAC 1-11 בריטי, בעל עיצוב דומה, וכל אנשי צוותו נהרגו. המטוס הזדקר זמן קצר לאחר ההמראה והתרסק. מייצבי הגובה נלכדו במערבולת אשר נוצרה בשל זרם הפליטה מהמנועים, מה שמנע את האפשרות להיחלץ מההזדקרות. מהנדסי טופולב שינו את העיצוב בהתאם והגדילו את שטח מייצבי הגובה ב-30% כדי לשפר את יכולת השליטה. כמו כן, דרישות כושר הנשיאה של איירופלוט הצריכו ייצורו של מנוע סולובייב D-30 - מנוע טורבו-מניפה משופר. ב-20 בנובמבר קיבל המטוס את הסימול Tu-134 באופן רשמי. המטוס בולט בכמה החלטות תכנון יוצאות דופן. כך למשל, הכנף משוכה לאחור בזווית של 35 מעלות, לעומת 25 - 28 מעלות במטוסים דומים שיוצרו במערב. במנועים של המטוסים הראשונים שיוצרו לא היו מהפכי דחף, ועל כן המטוס הוא אחד המטוסים הבודדים אשר משתמשים במצנחי עצירה בעת הנחיתה. רוב המיכשור האלקטרוני פעל על זרם ישר. במטוס, כמו גם במטוסי נוסעים סילוניים סובייטיים מוקדמים אחרים, ישנו חרטום שקוף, אשר מקורו בטופולב 16, וכני נסע שבהם הגלגלים מנופחים בלחץ נמוך כדי להיות מסוגל לנחות על מסלולים לא-סלולים. טיסתו המסחרית הראשונה של המטוס נערכה בספטמבר 1967, ממוסקבה לעיר הקיט סוצ'י אשר לחופי הים השחור. בשנת 1968 החלו לתכנן בחברת טופולב גרסה משופרת של המטוס. הגוף הוארך ב-2.1 מטר, כדי לשאת נוסעים נוספים, והוספה יחידת כוח עזר בזנב. למנועים נוספו מהפכי דחף במקום המצנח המסורבל. הדגם המשופר, שסומן Tu-134A טס לראשונה ב-22 באפריל 1969, ונכנס לשירות מסחרי ב-9 בנובמבר 1970. בסך הכול יוצרו 852 מטוסים, והם נמצאים עדיין בשימוש ברוסיה ובחבר המדינות, ובמדינות נוספות במזרח התיכון. כמה מטוסים הוסבו להיות מטוסי מנהלים מפוארים. חוקי הגבלת עוצמת הרעש בשדות התעופה גרמו להיעלמות המטוס משדות התעופה של אירופה, בשל מנועי ה-D-30 הרועשים שלו. בעקבות התאונה בטיסה 9605 של רוסאייר שהתרחשה ב-20 ביוני 2011, דרש נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ממשרד התחבורה הרוסי לזרז הליכי קרקוע כל מטוסי הטופולב Tu-134 וקרקוע מוחלט שלהם עד 2012. עם זאת, קרקועם הסופי בוצע רק בשנת 2019. מדיה וקבצים בנושא טופולב Tu-134 בוויקישיתוף ב-52- מעלות: נוסעים ירדו לדחוף מטוס שקפא, באתר ynet, 26 בנובמבר 2014
הלאה (שיר של נעמי שמר)

"הלאה" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי נעמי שמר. את השיר כתבה שמר במיוחד עבור שלישיית "הגשש החיוור" בשנת 1984. בספרה "ספר רביעי" הקדישה שמר את השיר לשלישייה. השיר בוצע לראשונה על ידי הגשש החיוור בשנת 1984 בערב שידור "השירותרום", אירוע השנתי עבור האגודה למען החייל. שמר הייתה ידועה בדעות פוליטיות ימניות. היא טענה, שדעותיה הובילו לכך שהופעותיה בוטלו ושיריה כמעט ולא הושמעו בתחנות הרדיו. שמר הפסיקה להביע את דעותיה הפוליטיות. לדברי חוקר המוזיקה, העיתונאי והשדרן דודי פטימר מערבולת רגשית זו הובילה אותה לכתוב את השיר. בשנת 1987 ביצעו את השיר משתתפי התכנית המיוחדת ליום העצמאות ירדנה ארזי, יהורם גאון, ריטה, חיים משה, הכל עובר חביבי ולהקות צבאיות. בשנת 2007 ביצעה שלישיית מה קשור עם אלי יצפאן את השיר בתוכניתו לזכרו של ישראל "פולי" פוליאקוב, חבר שלישיית הגשש החיוור שהלך לעולמו באותה שנה. הגשש החיוור - הלאה, סרטון בערוץ "שייקה לוי", באתר יוטיוב (אורך: 04:30) דודי פטימר, ‏במלאת 20 שנה לפטירתה של נעמי שמר: חזרנו אל הסיפורים הקטנים מאחורי להיטיה, באתר מעריב אונליין, 8 ביוני 2024 הלאה - עיבוד: אורי קריב 1987, סרטון בערוץ "אורי קריב - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:49) השיר הלאה - ביצוע :שלישית מה קשור ויצפאן, סרטון בערוץ "עוזי רוזנבלט", באתר יוטיוב (אורך: 05:02)