laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדלתא של הנילוס

הדלתא של הנילוס (בערבית: دلتا النيل; בתעתיק דלתא אלניל) היא האזור בצפון מצרים שבו נמצא שפך הנהר נילוס לים התיכון, הדומה לאות היוונית דלתא (Δ). זוהי אחת מדלתאות הנהר הגדולות בעולם, המשתרעת לאורך 240 ק"מ של חוף הים התיכון, מאלכסנדריה במערב עד פורט סעיד במזרח. בקצה הדרומי מתחילה הדלתא מצפון לקהיר, ואורכה מצפון לדרום הוא כ-160 ק"מ. שטחה של הדלתא כ-22,000 קמ"ר (בדומה לשטחה של כל ישראל שבגבולות הקו הירוק). על פי תיעוד היסטורי מן המאה הראשונה, שבעה ענפים של נהר הנילוס חצו את הדלתא. במאה ה-12 נמנו רק שש התפצלויות של הנהר בדלתא. מאז, הודות לשינויים טבעיים של זרימת הנהר בגלל סתימת סחף ועבודות הטיה, נותרו רק שתי התפצלויות של הנהר הזורמות לים: דמיאט הוא הפיצול המזרחי ואורכו כ-240 ק"מ, ורוזטה אורכו כ-235 ק"מ. שני ערוצים אלה קרויים על שם ערי נמל (דמיאט ורוזטה) הנמצאות בשפכיהם לים. לאורכה ולרוחבה של הדלתא פרושה רשת של תעלות ניקוז והשקיה. בקצה הצפוני של הדלתא נמצאים בה ביצות מלוחות ואגמים. עם מי הנילוס זרם גם סחף אדמה שמצטבר בדלתא בגלל היחלשות עוצמת זרם הנהר. הסחף יוצר בדלתה שטח של אדמה יציבה, פורייה וטובה מבחינה חקלאית בניגוד לחולות המדבר הנודדים שסביבה, מי הנילוס מתחפרים באדמה זו בניסיון לחפש דרכים נוספות להגיע לשפכו בגלל כוח המשיכה ונוצרים עשרות זרמי מים קטנים, כל אלו יוצרים אדמה פורייה ואידיאלית לגידולים חקלאים. הקמת סכר אסואן הביאה לחסימה של רוב זרימת הסחף בנילוס, והוא שוקע באגם נאצר. הירידה החדה במשקעי הסחף גרמה לעליה בטבלת מי התהום בדלתא והגבירה את מליחות האדמה ואת שחיקת מניפת הסחף לחופי הים התיכון. תעלת סואץ עוברת ממזרח לדלתא, ופוגשת את הקצה המזרחי של הדלתא באגם מנזלה שלחוף הים התיכון. בקצה המערבי של הדלתא נמצא אגם מריוט. כחצי מאוכלוסיית מצרים מתגורר באזור הדלתא. הגדולה בערי הדלתא היא אלכסנדריה, שבה כארבעה מיליון תושבים. ערים גדולות נוספות הן שוברא אלח'ימה, אל-מנצורה, טנטא, זקאזיק, בילביס, דמנהור ודמיאט. בדלתא, בדומה ליתר שטחי מצרים, שורר אקלים מדברי חם, אך בחלקה הצפוני של הדלתא, בדומה לכל חלקה הצפוני של מצרים, שוררות טמפרטורות נוחות יותר, שבדרך כלל אינן עולות על 31 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הגבוהה ביותר נמדדת בחודשים יולי ואוגוסט, ומגיעה לשיא ממוצע של 34 מעלות צלזיוס. בחורף הטמפרטורה נעה בין 9 מעלות בלילה ל-19 מעלות ביום. רק 200-100 מ"מ גשם יורדים בדלתא בשנה ממוצעת, בעיקר בחודשי החורף. ההתחממות העולמית, הגורמת לעלייה בגובה פני הים התיכון, והמחסור בסחף עקב הקמת סכר אסואן גורמים להשתלטות הדרגתית של הים על קו החוף של הדלתא, במקומות מסוימים בקצב של קרוב למאה מטר בשנה. מדיה וקבצים בנושא הדלתא של הנילוס בוויקישיתוף Global Warming Threatens Egypts Coastlines and the Nile Delta, EcoWorld, 25 September 2009
קונצרט מוסבר

קונצרט מוסבר (קרוי גם קונצרט הרצאה או קונצרט שיחה) - מתכונת מיוחדת של מופע המשלבת נגינה קונצרטנטית והרצאה הקשורה ביצירות המושמעות. מתכונת זו מתקיימת בעיקר בתחום המוזיקה הקלאסית, והיא מבוססת על מתכונת ההרצאות בכיתת אמן. ליאונרד ברנשטיין נחשב לחלוץ שהביאה אל הציבור הרחב בשנות ה-50, בסדרת תוכניות "קונצרט לצעירים" בשיתוף התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. במסגרת הקונצרט ניגנה התזמורת יצירה קלאסית בניצוחו של ברנשטיין, ולאחר סיומה הסב פניו אל הצופים באולם ופתח בהסברים מקיפים על היצירה, תולדותיה, הכלים המנגנים בה, הרקע לכתיבתה ופרטים פיקנטיים עליה. עוד הוסיף ברנשטיין וארח אמנים צעירים במסגרת הסדרה שהתקיימה במשך 53 מופעים ונמשכה 15 שנים. הסדרה זכתה לפופולריות עצומה ושודרה בתחנות טלוויזיה רבות בכל העולם. הייתה זו גישה חדשנית למגע ישיר ובלתי אמצעי בין התזמורת לבין הקהל. התוכנית יועדה לצעירים ובני נוער וקירבה רבים מהם לעולם המוזיקה הקלאסית אך שימשה גם מבוגרים שגילו בה עניין. מתכונת זו התרחבה וממשיכה להתקיים כחלק בלתי נפרד מסדרות קונצרטנטיות של תזמורות גדולות. בישראל נחשבים מובילי הז'אנר הפסנתרנים אסתרית בלצן, רוני פורת ואריה ורדי, ותוכניות מוקלטות שלהם הפכו לסדרות טלוויזיה פופולריות. בשנים האחרונות ובמקביל למופעי קונצרט הרצאה, מתקיימים גם מופעי קונצרט שיחה, הנחשבים כמופעים אינטימיים יותר בפני קהל מצומצם יותר ומספר קטן של נגנים, לעיתים יכול גם פסנתרן אחד להעביר ערב מוזיקלי שלם בנגינת יצירות ושילוב של הרצאה או קריינות נלווית. מתכונת דומה אף התפתחה לאחרונה בשילוב של ביצוע קטעי משחק לצד היצירה המוזיקלית. אמיר מנדל, בעולם המוזיקה הקלאסית מורידים את הכפפות: פריחת הקונצרטים-הרצאות מחוללת מלחמה, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2017
שביט בורלי

השביט בורלי (כינוי רשמי: 19P/Borrelly) הוא שביט מחזורי, בגודל בינוני, שמקיף את השמש בערך כל 6 שנים ושמונה חודשים. בשנת 2001 חלפה לידו הגשושית Deep Space 1 וסיפקה מידע רב על השביט, וכן תמונות ברזולוציה גבוהה. השביט הגיע בפעם האחרונה לפריהליון (הנקודה במסלולו הקרובה ביותר לשמש) ב-1 בפברואר 2022. בפעם הבאה יגיע השביט לפריהליון ב-11 בדצמבר 2028. השביט התגלה על ידי אלפונס בורלי במהלך חיפוש שגרתי אחר שביטים במרסיי, צרפת ב-28 בדצמבר 1904. ב-21 בספטמבר 2001 הגשושית Deep Space 1, ששוגרה כדי לבדוק ציוד חדש בחלל, ביצעה יעף בסמוך לגרעין השביט בורלי. למרות הכישלון של מערכת לקביעת האוריינטציה של הגשושית, Deep Space 1 התקרבה למרחק של כ-3400 ק"מ מהשביט, שאורך גרעינו כ-8 ק"מ ורוחבו כ-4 ק"מ. התמונות שהחזירה הגשושית היו ברזולוציה של כ-45 מטר לפיקסל, הגבוהה ביותר עד אז של תמונות של שביט. התמונות הראו פני שטח עם הרים, מישורים וקוי שבר עמוקים, מה שמרמז על כך שהשביט הוא אוסף של גושי קרח וגושים סיליקטיים, ולא עצם מוצק אחיד. מניתוח עצמת האור המוחזר, רק כ-2%, פני השטח של הגרעין מכוסים בחומר כהה במיוחד, ככל הנראה חומר פחמן ותרכובות אורגניות. כמו כן צולמו בבירור מספר סילוני גז ואבק הנפלטים מגרעין השביט. השביט בורלי מקיף את השמש אחת ל-2502 יממות בערך (6.84 שנה). האפהליון שלו במרחק 5.91 יחידות אסטרונומיות מהשמש והפריהליון שלו הוא במרחק 1.31 יחידות אסטרונומיות ממנה, כלומר מסלולו אינו חוצה את מסלול כדור הארץ. מדיה וקבצים בנושא שביט בורלי בוויקישיתוף http://jcometobs.web.fc2.com/pcmtn/0019p.htm 19P – הקומטוגרפיה של גארי וו. קרונק אלמנטים ואפמריס עבור 19P/Borrelly – Minor Planet Center "19P/Borrelly: Facts & Figures". אורכב מ-המקור ב-2014-08-09. נבדק ב-2014-08-08. Beatty, Kelly (25 ביוני 2004). "Meet Comet Borrelly". Sky & Telescope. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Deep Space 1 | NASA mission, Comet Borrelly, Solar System | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) Comet 19P/Borrelly | Space Reference, www.spacereference.org Roger V Yelle, Laurence A Soderblom, J. Randy Jokipii, Formation of jets in Comet 19P/Borrelly by subsurface geysers, Icarus, Special Issue on DS1/Comet Borrelly 167, 2004-01-01, עמ' 30–36 doi: 10.1016/j.icarus.2003.08.020
מימינו

האם התכוונתם ל... מימינו (1977) – סרטו של הבמאי הגאורגי גיאורגי דאנליה, משנת 1977. מימינו (1965) – סרטו של הבמאי הגאורגי תמורי פלאבנדישווילי, משנת 1965. פירוש המילה מימינו בגאורגית - בז.
איבזיטו אוגבונה

איבזיטו (זיטו) אוגבונה (Ibezito Ogbonna; נולד ב-27 במרץ 1983), הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ. אוגבונה, שלא שיחק בקבוצות נוער, החל לשחק בצורה מקצוענית רק בגיל 18 במדי הקבוצה הניגרית אנוגו ריינג'רס, משם עבר לניגרדוק. אחרי שנתיים בקבוצות קטנות עבר לקבוצת שארקס, הנחשבת לקבוצה הגדולה בניגריה. לקראת עונת 2003/2004 הגיע אוגבונה לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. המאמן דרור קשטן הביאו לקבוצה לאחר עזיבתם של רבים מכוכבי הקבוצה באותו הקיץ. בעונתו הראשונה בהפועל תל אביב הבקיע אוגבונה 11 שערי ליגה. בעונה השנייה תחת המאמן החדש שייע פייגנבוים מיעט לשחק והבקיע רק 7 שערי ליגה. עונה לאחר מכן דרור קשטן חזר לקבוצה אך בהפועל היו באותה עת חמישה חלוצים נוספים ואוגבונה נדחק לספסל. בעונה זו שותף ב-31 משחקי ליגה אך 22 מהם התחיל על הספסל. למרות זאת, אוגבונה כבש באותה עונה 9 שערי ליגה. בעונת 2006/2007 החלוץ הראה יכולת טובה תחת המאמן החדש, יצחק שום, ותחת מחליפו ניר לוין. במשחק נגד מכבי הרצליה במחזור ה-29 של העונה נפצע זיטו כתוצאה מתיקול של חיים מלכה. הפציעה הסתברה כקשה כשזיטו קרע את הרצועה הצולבת. אוגבונה זכה פעמיים עם קבוצת הפועל תל אביב בגביע המדינה (2006 ו-2007). בקיץ 2007 עזב אוגבונה את הפועל תל אביב, לאחר ששיחק 4 שנים במדיה, רשם 116 הופעות וכבש 37 שערים. לאחר שעזב את ישראל שיחק אוגבונה בקלוז' מהליגה הראשונה ברומניה ואחרי עונה אחת עבר למועדון הפאר הדרום-אפריקני קייזר צ'יפס מיוהנסבורג. לאחר שנתיים חזר לאירופה ושיחק בקבוצות באלבניה וקזחסטן. בשנת 2012 שיחק בקבוצת וארדאר סקופיה המקדונית. ב-17 ביולי 2017 חתם אוגבונה בהפועל אשדוד מליגה ב' לאחר שלוש שנים ללא משחק, אך לא נרשם כשחקן בהתאחדות. לאוגבונה שני אחים ושלוש אחיות. משנת 2016 הוא נשוי לקטיה, ישראלית שהכיר בזמן ששיחק בהפועל תל אביב, לזוג שתי בנות והם מתגוררים באשדוד. איבזיטו אוגבונה, באתר Transfermarkt איבזיטו אוגבונה, באתר Soccerway איבזיטו אוגבונה, באתר WorldFootball.net העיר, העולם על פי זיטו אוגבונה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2010 משה גוזגל, הפועל ת"א: אוגבונה חתם לשלוש שנים, באתר ynet, 1 בספטמבר 2003 איבזיטו אוגבונה הצטרף להפועל אדומים אשדוד מליגה ב', באתר וואלה, 17 ביולי 2017
המפעל (מרכז אמנות)

המפעל (HaMiffal, هميفعل) הוא מרכז רב-תחומי לתרבות, אמנות רב תחומית וגלריה לאמנות עכשווית בשכונת מחנה ישראל בירושלים, מאחורי מלון פאלאס ההיסטורי (כיום מלון וולדורף אסטוריה ירושלים) המפעל שוכן בבית שנבנה ב-1865 כבית מידות משפחתי כחלק ממחנה ישראל – השכונה היהודית השנייה מחוץ לחומות, במשך שנים נודע כבית סראפים ולאחר מכן בית לורנצו, אך ננטש במהלך שנות השישים. בשנת 2016 קבוצת אמנים ירושלמים בשם "בית ריק", נכנסה למבנה היסטורי ושיפצה אותו, במטרה לשמש כגלריה, בר-קפה, סדנה פעילה ומרכז לחללי עבודה משותפים לבוגרי בתי הספר הגבוהים לאמנויות בירושלים ורזידנסי מתחלף של אמנים מחו"ל. בנוסף ליצירות אמנות רבות המעטרות את קירותיו וחלליו, עולות במפעל הפקות תיאטרון, מופעי פרפורמנס, מחול ומוזיקה אלטרנטיביות. המפעל מופעל על-ידי עמותות רוח חדשה ועמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום, בתמיכת עיריית ירושלים ומשרד התרבות והספורט. פנים המפעל המפעל על רקע מלון וולדורף אסטוריה ירושלים הכניסה למפעל אתר האינטרנט הרשמי של המפעל המפעל באתר הקרן לירושלים נטע מייזלס, בית ריק – המפעל: אמנות כמחוללת ציבוריות, באתר מוזיאון ישראל בית סראפים-לורנצו (המפעל) באתר בתים מבפנים בית סראפים (המפעל) באתר בתים מבפנים טלי בקשי, המפעל: בית ריק מלא בלב ירושלים,מגזין פורטפוליו, 18 בספטמבר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לנדמרק

לנדמרק היא מילה באנגלית (Landmark) שפירושה "נקודת ציון". האם התכוונתם ל... לנדמרק אדיוקיישן – חברה רב-לאומית אמריקאית המציעה קורסים וסדנאות בתחום של אימון ופיתוח אישי ומקצועי Landmark 81 – גורד שחקים בעיר הו צ'י מין סיטי בווייטנאם יוקוהמה לנדמרק טאוור – גורד שחקים בעיר יוקוהמה שביפן מגדלי לנדמרק – זוג גורדי שחקים במתחם שרונה בתל אביב פסגת לנדמארק (אנטארקטיקה) – פסגה נישאת ברכס הריטג' שבאנטארקטיקה
ויקטור גולנט

ויקטור גולנט (ברוסית: Виктор Евгеньевич Голант ‏; (14 בינואר 1928- 18 באוקטובר 2008) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה של פלזמה. ויקטור גולנט נולד בשנת 1928 בלנינגרד למשפחה יהודית. אביו יבגני גולנט היה מחנך ופרופסור. לאחר סיום בית ספר גולנט החל ללמוד הנדסה במכון הפוליטכני של לנינגרד וסיים את הלימודים בשנת 1950. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד בתשלובת לתכנון ובניית רכיבים אלקטרוניים "סבטלנה". על בסיס עבודות שהוא עשה גולנט כתב עבודת תואר שלישי וקיבל את התואר בשנת 1955. בשנת 1956 גולנט הוזמן ללמד במכון הפוליטכני בו למד. במקביל הוא המשיך לעבוד בתשלובת "סבטלנה". בתקופה זו הוא החל להתעמק בחקר תופעות בשדה מגנטי חזק והשפעתם על פלזמה. בשנת 1958 גולנט הוזמן לעבודה במכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה בלנינגרד. המכון היה שייך לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. במכון זה פעלו ליצירת מתקנים ליצירת היתוך גרעיני נשלט. גולנט השתלב בעבודות אלו. בשנת 1964 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. בהמשך הוא קודם לראש מעבדה של המכון. במקביל לעבודה במכון של שם יופה גולנט המשיך ללמד במכון הפוליטכני. הוא קודם לדרגת פרופסור והחל משנת 1981 היה ראש קתדרה. בהדרכתו בוצעו מספר עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט. בשנת 1983 גולנט היה חלק של צוות מהנדסים ומדענים שקיבלו פרס ברית המועצות על עבודה בחקר היתוך גרעיני. בשנת 1984 גולנט התקבל כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1990 הוא קודם למעמד של חבר בפעול. גולנט היה חבר מערכת של מספר כתבי עת בנושא התמחותו. הוא פרסם מעל ל-200 מאמרים וכתב מספר ספרים בנושא חקר פלזמה והיתוך גרעיני נשלט. לוויקטור גולנט הוענקו מספר עיטורים סובייטים ורוסים. בשנת 1998 אסטרואיד 5156 נקרא על שמו. בשנת 1998 לגולנט הוענק פרס על שם ארצימוביץ' של האקדמיה הרוסית. ויקטור גולנט נפטר בשנת 2008 ונטמן בעיר בו נולד ופעל. ביוגרפיה (ברוסית)
אפולון דוידסון

אפולון דוידסון (ברוסית: Аполлон Борисович Давидсон ‏; נולד ב-23 באוגוסט 1929, מחוז סברדלובסק) הוא היסטוריון סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בעיקר בהיסטוריה של אפריקה. אפולון דוידסון נולד בשנת 1929 בכפר במחוז סברדלובסק למשפחה יהודית מעורבת. אביו היה ממשפחת סוחרים יהודים. משנת 1928 ועד ל-1956 רוב הזמן הוא היה בגלות באזור הרי אוראל וסיביר או במחנות גולאג. אשתו ממוצא רוסי הייתה מצטרפת אליו כאשר הוא היה מחוץ למחנה מאסר. בתקופה זו נולד אפולון דוידסון. הוא קיבל את שמו לזכר חברו של אביו במעצר. זמן קצר לאחר לידתו אפולון ואמו עברו ללנינגרד בו הם שהו בתקופה קשה של תחילת מצור לנינגרד אך שרדו ופונו מהעיר באביב 1942. לאחר סיום בית ספר דוידסון החל לימודי היסטוריה באוניברסיטת לנינגרד אותה סיים בשנת 1953. בשנת 1956 דוידסון עבר למוסקבה והחל לעבוד במכוני היסטוריה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1958 הוא סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1971 פוסט דוקטורט. בשנים 1981–1991 דוידסון סייר במדינות אפריקה רבות שהיו בתחום מחקריו. בשנת 1994 הוא מונה למנהל מרכז לחקר רוסיה באוניברסיטת קייפטאון וניהל אותו עד לשנת 1998. דוידסון חזר לרוסיה בה לימד באוניברסיטת מוסקבה, מונה לפרופסור ומשנת 2003 לראש קתדרה. בנוסף לחקר היסטוריה של אפריקה דוידסון מתעניין בחקר ספרות רוסית של תחילת המאה ה-20 ופרסם מספר ספרים בנושא. דוידסון חבר מערכת של מספר כתב עת בתחום היסטוריה שיוצאים לאור ברוסיה. דוידסון פרסם כ-500 מאמרים מדעיים ו-8 ספרים בתחום התמחותו. בהדרכתו בוצעו כ-30 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט בשנת 2011 דודיסון התקבל כחבר בפועל לשורות האקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 2012 הוא קיבל עיטור של דרום אפריקה ובשנת 2015 פרס על שם תרלה של האקדמיה הרוסית. ביוגפריה (ברוסית) ריאיון עם דוידסון ספר של דוידסון על משפחתו וחייו
לימודי תקשורת

לימודי תקשורת, או חקר התקשורת המכונים גם לימודי מדיה הם דיסציפלינה ותחום לימודים העוסקים בתכנים, בהיסטוריה והשפעות של אמצעי תקשורת שונים; בפרט, תקשורת ההמונים ובשנים האחרונות גם רשתות חברתיות. לימודי תקשורת עשויים להסתמך על מסורות הן ממדעי החברה והן ממדעי הרוח, אך הם שואבים בעיקר מדיסציפלינות הליבה של תקשורת המונים, תקשורת, מדעי התקשורת (Communication studies). חוקרים עשויים גם לפתח ולהפעיל תיאוריות ושיטות מדיסציפלינות שונות כולל לימודי תרבות, רטוריקה (כולל רטוריקה דיגיטלית), פילוסופיה, תיאוריה ספרותית, פסיכולוגיה, מדעי המדינה, כלכלה פוליטית, כלכלה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, תיאוריה חברתית, תולדות האמנות וביקורת, תאוריות קולנוע, ותורת המידע. מדיה וקבצים בנושא לימודי תקשורת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלוק

האם התכוונתם ל... גלוק (חברה) – חברה אוסטרית לייצור נשק קל גלוק 17 – אקדח מתוצרת "גלוק" גלוק 18 – אקדח מתוצרת "גלוק" גלוק 19 – אקדח מתוצרת "גלוק" פסגת גלוק – פסגה באנטארקטיקה אישים ששמם גלוק: אלברט גלוק (Albert Glock) - ארכאולוג אמריקאי, חפר בתל תענך אלמה גלוק – זמרת סופרן יהודיה-רומניה גסטון גלוק ― איש עסקים אוסטרי מקים חברת גלוק גריפין גלוק – שחקן אמריקאי כריסטוף ויליבלד גלוק – מלחין בוהמי-גרמני רינה גלוק – רקדנית ישראלית ממוצא אמריקאי גליק
ממברנה מגבילה חיצונית

הממברנה המגבילה החיצונית (באנגלית: ((ELM) External Limiting Membrane) היא אחת מעשר שכבות הרשתית. השכבה מפרידה בין התאים קולטי האור ותאי מולר (אנ'). לממברנה מבנה דמוי רשת והיא ממוקמת בבסיסי תאי האור (פוטורצפטורים) מסוג תאי הקנים ותאי המדוכים. הממברנה תורמת לחוזק המכני של הרשתית בנוסף לתרומתה לחדות הראייה. לפי מחקר שנערך באוניברסיטת קובה שביפן, לממברנה המגבילה החיצונית (ELM) קשר לחדות הראייה כפי שבאה לידי ביטוי בניוון מקולרי תלוי גיל (AMD). במחקר בוצעה סקירה של תמונות טומוגרפיה אופטית קוהרנטית ספקטרלית של 158 חולים עם AMD שעברו טיפול פוטודינמי וסיווגם לפי מצב שכבת הממברנה החיצונית המגבילה. במחקר בוסס הקשר בין שלמות השכבה לחדות ראייה בחולי ניוון מקולרי וברטיניטיס פיגמנטוזה. פגיעה בשלמות הממברנה עקב מוטציות בגן CRB1 תורמת להתפתחות מחלות ניוון רשתית. ממברנה מגבילה פנימית S Omri, B Omri, M Savoldelli, L Jonet, B Thillaye-Goldenberg, G Thuret, P Gain, J C Jeanny, P Crisanti, Francine Behar-Cohen, The outer limiting membrane (OLM) revisited: clinical implications, Clinical Ophthalmology (Auckland, N.Z.) 4, 2010, עמ' 183–195 External limiting membrane - e-Anatomy - IMAIOS, www.imaios.com (באנגלית) S Omri, B Omri, M Savoldelli, The outer limiting membrane (OLM) revisited: clinical implications, Clinical Ophthalmology 4, 2010, עמ' 183–195 SPECTRALIS OCT - The modular Imaging Platform | Heidelberg Engineering, business-lounge.heidelbergengineering.com AKIO OISHI & Others, The Significance of External Limiting Membrane Status for Visual Acuity in Age-Related Macular Degeneration, The Department of Ophthalmology, Kobe City Medical Center, Japan, 2010, עמ' 28 CRB1 crumbs cell polarity complex component 1 [Homo sapiens (human) - Gene - NCBI], www.ncbi.nlm.nih.gov Adrienne K. Mehalow, Shuhei Kameya, Richard S. Smith, CRB1 is essential for external limiting membrane integrity and photoreceptor morphogenesis in the mammalian retina הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מוחה

האם התכוונתם ל... אודי בן-מוחה – איש צבא ישראלי אנה מוחה – שחקנית ועיתונאית פולנייה יאן מוחה – כדורגלן סלובקי שלומי בן מוחה – איש צבא ישראלי מחאה מוכה
סקאה אסונו

סקאה אסונו (באנגלית: Sakae Esuno; ביפנית: えすのサカエ; נולד ב-17 בנובמבר 1973) הוא אמן מאנגה יפני. ידוע בעיקר בזכות סדרות המנגה שלו יומן העתיד (Future Diary) ו-Big Order (אנ'). אסונו התחיל לצייר בגיל 15, באותה תקופה היה מעריץ של יצירותיה של רומיקו טקהאשי ובמיוחד מנגת האימה שלה, מרמייד סאגה. לאחר שעבד כעוזר מנגה במשך שנים רבות הוא הצליח להפוך לאמן מנגה מקצועי כאשר סיפורו Tetsudō Tenshi (מלאך הרכבת; 鉄道天使; Railroad Angel) זכה בפרס בתחרות שערך קדקואווה שוטן ב-2001. בגיליון מאי 2017 של המגזין Monthly Shōnen Ace, הוא השיק מנגה חדשה בשם Tantei Akechi wa Kyōran su, מחווה ליצירותיו של אדוגווה רנפו (Edogawa Ranpo). המנגה הסתיימה בגיליון שפורסם בדצמבר 2018. במאי 2019, הוא החל בהמשכה של עיבוד המנגה לסדרת הרומן הקליל של בוקוטו אונו, Reign of the Seven Spellblades ב־Monthly Shōnen Ace. מדיה וקבצים בנושא סקאה אסונו בוויקישיתוף סקאה אסונו, ברשת החברתית פייסבוק סקאה אסונו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) The Future Diary: Redial Is the Ending the Series Was Missing, Kotaku, ‏2013-08-27 (באנגלית) Big Order/Future Diary's Sakae Esuno Launches New Manga, Anime News Network, ‏2024-07-19 (באנגלית) Sakae Esuno im Interview, animepro (בגרמנית) Interview de l'auteur, manga-news, ‏2009 (בצרפתית) "Future Diary" Creator Pens Edogawa Ranpo Tribute, Crunchyroll, ‏31-3-2017 Big Order/Future Diary Creator Ends Tantei Akechi wa Kyōran su Manga, Anime News Network, ‏2024-07-19 (באנגלית) Big Order/Future Diary's Sakae Esuno Launches New Manga (Updated), Anime News Network, ‏2024-07-19 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנים ובנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחמד מהדי מירבאקרי

מוחמד מהדי מירבאקרי (בפרסית: محمدمهدی میرباقری; נולד ב-1961 בקום) הוא אייתוללה ופוליטיקאי איראני, המשמש כראש האקדמיה למדעי האסלאם. ונציג פרובינציית סמנאן במועצת המומחים האיראנית. הוא נחשב גם לאחד המומחים למשפט זר. הוא נולד בקום ב-1961 ולמד בחווזת קום. הוא אחד התאורטיקנים על הקשר בין מדע לדת. הוא מאמין באוריינטציה של המדעים במונחים של אפיסטמולוגיה, שעל בסיסה ניתן לחלק את המדעים לדתיים ולא-דתיים. מירבאקרי נבחר כנציג פרובינציית אלבורז בבחירות למועצת המומחים האיראנית שנערכו במרץ 2016. הוא נבחר כנציג של אספת מומחי המנהיגות ממחוז סמנאן בבחירות במרץ 2024. שמו הועלה כמועמד פוטנציאלי להיבחר לתפקיד המנהיג העליון הבא של איראן. בעבר נדון שמו ביחס לעמדתו של מנהיג תפילת יום שישי בטהרן. בבחירות לנשיאות איראן שנערכו בשנת 2024 הביע את תמיכתו בסעיד ג'לילי. אתר האינטרנט הרשמי של מוחמד מהדי מירבאקרי (בפרסית) מדיה וקבצים בנושא מוחמד מהדי מירבאקרי בוויקישיתוף "وبگاه فرهنگستان علوم اسلامی". אורכב מ-המקור ב-2011-11-28. Saeid Golkar. "Iran after Khamenei: Prospects for Political Change". Middle East Policy Council. אורכב מ-המקור ב-2020-12-06. "آگهی نتیجه انتخابات مجلس خبرگان رهبری در استان البرز". Alborz Province Government (בפרסית). 28 בפברואר 2016. נבדק ב-28 בפברואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Ayatollah Mirbagheri became the representative of the people of Semnan province in the leadership experts". Mehr News Agency (בפרסית). 2024-03-01. נבדק ב-2024-03-19. Ata Mahamad (2024-05-28). "Mohammad Mehdi Mirbagheri: Jalili Supporter or Future Supreme Leader?". Iran Wire. נבדק ב-2024-05-29. Rohollah Faghihi (2018-06-01). "Meet Iran's likely next hardliner-in-chief". al.monitor.com. נבדק ב-2024-05-29. "הנשיא ג'לילי? "השהיד החי" שעשוי לנצח בבחירות באיראן". ynet. 2024-07-03. נבדק ב-2024-07-04.
בני וינקלר

בני וינקלר (27 באוגוסט 1924 – 4 במרץ 1990) היה פסל ומעצב ישראלי. וינקלר נולד בצ'כוסלובקיה. עלה לישראל ב-1945. החל ליצור פסלים בשנת 1955 בעיקר ממתכת. למד בהדרכתם של דוד פלומבו וחוה מחותן. בתחילת שנות ה-70 הציג בתערוכות בארצות הברית. בדצמבר 1976 הציג תערוכת יחיד בגלריית "לירז" בבאר שבע. ביחד עם האדריכל גרשון שבח בנה וינקלר את בית הכנסת של נבטים, שתוכנן כשיחזור של בית כנסת קוצ'יני אותנטי בהודו. במאי 1977 חנך את "המוזיאון הסביבתי" במצפה רמון בתערוכת יחיד של פסלים ותמונות שיצר וביולי אותה שנה חנך את גלריית "עמית" בתל אביב, בתערוכת יחיד נוספת. במאי 1978 הציג ב"גלריית בלטמן" ביפו ובספטמבר אותה שנה הציג ב"גלריית זקס" ברמת השרון. בשנת 1982 יצר תבליט קיר ממתכת מכסיפה, עשויה מאלומיניום, נחושת ופליז באורך 7 מטר ובגובה של 2.80 מטר. התבליט נחנך בדצמבר 1985 ב"בית האשלג" בבאר שבע, במשרדי חברת מפעלי ים המלח. הוא הציג בגלריות רבות ברחבי הארץ. וינקלר היה נשוי למרים (1931 – 2022). לזוג נולדו שלושה ילדים והם התגוררו בעומר. הוא נפטר ב-1990. 1976 – גלריית "לירז", באר שבע 1977 – "המוזיאון הסביבתי", מצפה רמון 1977 – "גלריית עמית" תל אביב 1978 – "גלריית בלטמן" ביפו 1978 – "גלריית זקס", רמת השרון 1979 – באולם מרכז לתיירות באפרידר, אשקלון 1984 – הקארדו, הרובע היהודי בירושלים אנדרטה "יד לנופלים" בעומר - האנדרטה היא פסל פלדה הנישא לגובה של כחמישה מטרים, בסיסו עגול ובנוי מפלדה שחורה. הפסל צבוע שחור בחלקו החיצוני ואלומיניום בחלקו הפנימי. הפסל מורכב מעמודים הניצבים זה לצד זה, אשר מסמלים את השבילים של שרשרות הטנקים ואת כלי הנשק ההרוסים. שלוש בליטות כדוריות נמצאות במרכז הפסל, המדמות קסדות של חיילים. סמל המועצה בכניסה לבניין המועצה של עומר תבליטים בבית הכנסת הקוצ'יני בנבטים תבליט ב"בית האשלג" בבאר שבע תבליטים בבית כנסת "שבטי ישראל" בעומר פסל אדום ברחוב תמר בעומר פסל אדום ברחוב תמר, עומר תבליט קיר בבית האשלג בבאר שבע אנדרטה לחללי צה"ל בעומר סמל המועצה בכניסה לבניין המועצה של עומר מדיה וקבצים בנושא בני וינקלר בוויקישיתוף בני וינקלר, באתר מוזיאון ישראל בירושלים מי מפחד מכורים גרעיניים - פסלי וינקלר בגלריית "לירז" בבאר שבע, על המשמר, 29 בדצמבר 1976 מפעל קולנוע ומוזיאון סביבתי נחנכו במצפה-רמון, דבר, 5 במאי 1977 פינה בתערוכת יצירותיו של בני וינקלר בחנוכת הגלריה החדשה "עמית" בתל-אביב, על המשמר, 27 ביולי 1977 משה בן שאול, תמונות בתערוכה - בני בעמית, מעריב, 7 ביולי 1977 תמונות בתערוכה - תל אביב, גלריה בלטמן, מעריב, 25 במאי 1978 תערוכות ברמת-השרון בגלריה זקס, מעריב, 28 בספטמבר 1978 קיר של וינקלר ב"בית האשלג", מעריב, 18 בדצמבר 1985 משה בן שאול, תמונות בתערוכה - תערוכות ברחבי הארץ, מעריב, 4 בינואר 1979