laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליאם בל סקוט

ויליאם בל סקוט (באנגלית: William Bell Scott;‏ 1811 – 1890) היה אמן סקוטי בצבעי שמן וצבעי מים ולעיתים גם בהדפסה. הוא גם היה משורר ומורה לאמנות, והזיכרונות שלו שפורסמו לאחר מותו נותנים תמונה חיה של החיים במעגל האומנים הפרה-רפאליטים. הוא היה קרוב במיוחד לדנטה גבריאל רוזטי. הוא היה בין האמנים הבריטים הראשונים שתיארו בהרחבה את תהליכי המהפכה התעשייתית. הוא חזר ללונדון, עבד במחלקת המדע והאמנות עד 1885. הוא צייר מחזור של נושאים היסטוריים מעורבים בסצנות מהתעשייה המודרנית עבור וולינגטון הול בנורת'מברלנד. הוא לא צייר דיוקנאות רבים, אך דיוקנו של חברו אלגרנון צ'ארלס סווינבורן הוא דמותו האיקונית של הסופר. התחריטים שלו נועדו ברובם להמחשת ספריו. הוא נולד באדינבורו - בנו של החרט רוברט סקוט (1777–1841),ואחיו היה הצייר ההיסטורי דייוויד סקוט (צייר). כשהיה צעיר למד אמנות וסייע לאביו, ופרסם איורים במגזינים הסקוטיים. בשנת 1837 נסע סקוט ללונדון. שם הוא התפרסם כאמן והתמנה בשנת 1844 לאמן בית הספר הממשלתי לעיצוב בניוקאסל און טיין. הוא מילא את התפקיד במשך עשרים שנה, ועבד בארגון הוראת אמנות במסגרת מחלקת המדע והאמנות. בניוקאסל ביקר סקוט את משפחת רוזטי. ג'ון פיני היה בין תלמידיו. אחרי 1870 סקוט שהה הרבה בלונדון, שם קנה בית בצ'לסי, והוא היה ידיד אינטימי של דנטה גבריאל רוזטי ובאותה העת היה בסכסוך מתמשך עם ג'ון ראסקין. הוא התפטר מהמינוי במחלקת המדע והאמנות בשנת 1885, ומאז ועד מותו עסק בעיקר בכתיבת זכרונותיו, "הערות אוטוביוגרפיות", שפורסמו לאחר מותו בשנת 1892. בנוסף לציורי שמן, בל סקוט עשה עבודות דקורטיביות רבות, בעיקר באולם וולינגטון. שם ליידי טרבליאן הזמינה אותו, לאחר שנתקלה בזיכרונותיו של אחיו דייוויד סקוט משנת 1850. הוא הפיק שמונה תמונות גדולות הממחישות את ההיסטוריה של נורת'ומבריה, עם דמויות בגודל טבעי, ונוספו להן שמונה עשר תמונות של "בלדת צ'יבי צ'ייס" בראשי הקשתות באולם. עבור טירת פנקיל הוא עיצב סדרה דומה, הממחישה את קורותיו של ג'יימס הראשון באוטביוגרפיה מהמאה ה-15 . שירתו של סקוט, שפרסם במרווחי זמן (בעיקר שירים, 1875, שאוירו על ידי תחריטים שלו ושל אלמה-טדמה), מזכירה את ויליאם בלייק והושפעה במידה ניכרת מרוזטי. הוא גם כתב ביקורת אמנותית וספרותית. בשנת 1839 נישא סקוט לטיטיה מרג'י נורקוי. הנישואים היו ללא ילדים. בשנת 1860, בל סקוט ביקר בטירת פנקיל והחל שם בקשר עם תלמידתו הציירת אליס בויד, קשר שנמשך עד מותו בפנקיל בשנת 1890. אף שהיו לו נשואים אומללים, בל סקוט סירב לגרום לשערורייה על ידי עזיבת אשתו, ולכן חילק את חייו עם שתי הנשים, בין לונדון ובין טירת פנקיל. מדיה וקבצים בנושא ויליאם בל סקוט בוויקישיתוף כתבי ויליאם בל סקוט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ויליאם בל סקוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם בל סקוט, באתר Discogs (באנגלית) Andrew Wilton & Anne Lyles, The Great Age of British Watercolours, 1750–1880, p. 321, 1993, Prestel, Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Scott, William Bell" . Encyclopædia Britannica (11th ed.). Tim Hilton, John Ruskin (2002) p. 644. 'The publication of Our Sketching Club gave an opportunity to ... Ruskin's old enemy, to write a hostile review in which he repeated many of his earlier criticisms of The Art of Drawing.' Batchelor, John. "Scott, William Bell". Oxford Dictionary of National Biography Hermes, Pre Raphaelite Art: WILLIAM BELL SCOTT, ALICE BOYD AND PENKILL, Pre Raphaelite Art, ‏2010-08-16
The Breaker

The Breaker (בעברית: השובר) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הקאנטרי האמריקאית ליטל ביג טאון. האלבום יצא לאור ב-24 בפברואר 2017, על ידי חברת התקליטים קפיטול נאשוויל. מתוך האלבום, יצאו שלושה סינגלים: "Better Man",‏ "Happy People" ו-"When Someone Stops Loving You". האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, והראשון במצעד אלבומי הקאנטרי. האלבום The Breaker באתר ספוטיפיי The Breaker, 2017-02-24, נבדק ב-2021-10-16 Little Big Town, Billboard Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
פירושקה אנדאי

פירושקה אנדאי (במקור פרישקה אנדאואר הייתה מוכרת מחוץ להונגריה בשם רוזטה אנדאי, בהונגרית: Anday Piroska;‏ 22 בדצמבר 1903, בודפשט – 18 בספטמבר 1977, פרסבאום, אוסטריה) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה (אלט, מצו-סופרן). היא הייתה מתלמידיו של גזה לאסלו. פרישקה אנדאואר נולדה במשפחה יהודית בבודפשט. היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בשיעורים אצל יוז'ף בלוך, ינה הובאי (כינור) וגיאורג אנתס (שירה). בינתיים למדה גם בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). אנדאי זכתה להצלחתה הגדולה הראשונה בשנת 1920 ב"תיאטרון העירוני" (שמו היום תיאטרון ארקל) בבודפשט בתפקיד הראשי של כרמן. בשנים 1920–1922 הייתה בעלת מלגה של בית האופרה של בודפשט. ב-23 בספטמבר 1921 חתמה על חוזהו באופרה של וינה (Wiener Staatsoper), שם הופיעה כנער השלישי (מוצרט: חליל הקסם), אך עד מהרה קיבלה את כרמן גם שם. היא הודחה מהאופרה במרץ 1938 בגלל האנשלוס והחוקים האנטי יהודים. שרדה את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה חזרה לראשונה לקריירה שלה בתיאטר אן דר וין (Theater an der Wien) ורק מאוחר יותר חזרה לאופרה של וינה. אחרי ארבעה עשורים, בשנת 1961, נפרדה מהקהל הווינאי בתפקיד קליטאימנסטרה (שטראוס: אלקטרה). היא שרה כמעט כל תפקיד ברפרטואר המצו-סופרן הדרמטי במשך זמן רב. היא נהנתה לשחק ביצירות שמספקות אפשרות נגינת כינור על הבמה ולעיתים אף נתן קונצרטים ככנרית סולו. אנדאי הופיעה בבתי אופרה רבים ברחבי העולם, כולל פריז, ברלין, מילאנו ולונדון, אך שרה גם בארגנטינה ובארצות הברית. לעיתים קרובות הופיעה כאורחת גם בהונגריה. היא גם צברה מוניטין כזמרת אורטוריה וכזמרת שירים. אמנותה הונצחה במספר הקלטות רדיו ותקליטים; בין האחרונים הונצחה בחברות התקליטים הגדולות בעולם, כולל His Master's Voice, דקה (Decca) וקולומביה (Columbia). רובם זמינים גם בתקליטורים. בבית מגוריה האחרון, בפרסבאום שליד וינה, רחוב רוזטה אנדאי (Rosette Anday-Straße) שומר על זכרה וברובע פנצינג בווינה, ה"אנדאיווג" (Andayweg). 1955: Golden medal for services to the Republic of Austria In 1980, the Andayweg was named after her in Vienna Penzing (14th district). Andauer, Piroska Studenten der Franz Liszt-Musikakademie, Budapest 1875–1920 Anday Piroska Datenbank der Ungarischen Staatsoper David Cummings: Anday, Rosette. In: Grove Music Online (englisch; Abonnement erforderlich). Anday Pirsoka bei der Liszt Akademie Kammersängerin Rosette Anday† Arbeiter Zeitung 20 September 1977. S. 12 Aufstellung aller durch den Bundespräsidenten verliehenen Ehrenzeichen für Verdienste um die Republik Österreich ab 1952 (PDF; 6,9 MB) הלקסיקון המקוון של מוזיקאים יהודים נרדפים ביוגרפיה של פירושקה אנדאי באתר האקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט נקודת שם Wiener Staatsoper מדיה וקבצים בנושא פירושקה אנדאי בוויקישיתוף פירושקה אנדאי, באתר AllMusic (באנגלית) פירושקה אנדאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פירושקה אנדאי, באתר Yandex.Music (ברוסית) פירושקה אנדאי, באתר Discogs (באנגלית) פירושקה אנדאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סאם מרטין

סמואל דניסון מרטין (באנגלית: Samuel Denison Martin; נולד ב-7 בפברואר 1983) הוא מוזיקאי, זמר, פזמונאי ומפיק תקליטים זוכה פרס גראמי. מרטין נולד בעיר ניו יורק וגדל באגם אוסווגו שבמדינת אורגון. הוא למד במכללת ברקלי למוזיקה במשך כשנתיים. הפריצה המקצועית של מרטין הגיעה עם כתיבתו והוצאתו של השיר "Daylight" של להקת מארון 5. בשנת 2014 מרטין שר וכתב את השירים "Lovers on the Sun" ו-"Dangerous" של דייוויד גטה מרטין שיתף פעולה גם עם זיגי מארלי בשיר "Lighthouse" מתוך אלבומו Fly Rasta. בשנת 2015 זכה האלבום בפרס הגראמי לאלבום הרגאיי הטוב ביותר. 2019: Alpha Omega 2018: Blue Tuesday 2021: THE FALL 2014: "Lovers on the Sun" (דייוויד גטה בהשתתפות סאם מרטין) 2014: "Dangerous" (דייוויד גטה בהשתתפות סאם מרטין) 2015: "Song for My Unborn Son" 2017: "Bring Me Home" 2017: "It's Gonna Get Better" 2018: "I Want a Miracle" (פרד ריסטר בהשתתפות סאם מרטין וקריס ויליס) 2018: "Nothing Scares Me Anymore" (עם סטיב אנג'לו) 2018: "Long Live The Billionaire" 2018: "Billionaire" (Kryder בהשתתפות סאם מרטין) 2018: "Wild Wild Son" (עם ארמין ואן ביורן) 2019: "Sugar Is Sweet" 2019: "Love You Forever" (עם ניקי רומרו ו-Stadiumx) 2019: "Rather Be Alone" (עם רובין שולץ וניק מרטין) 2020: "Miles Away" (עם ארמין ואן ביורן) 2020: "Be Mine" (עם Stadiumx) 2020: "Born With It" (עם אנזו אינגרסו) 2020: "Mask" (עם ארמין ואן ביורן ו-AVIRA) 2020: "We Are" (עם ניק מרטין) 2021: "Higher" (עם ניקולס גאן ויורק) מדיה וקבצים בנושא סאם מרטין בוויקישיתוף סאם מרטין, באתר ספוטיפיי סאם מרטין, באתר AllMusic (באנגלית) סאם מרטין, באתר MusicBrainz (באנגלית) סאם מרטין, באתר Yandex.Music (ברוסית) סאם מרטין, באתר Discogs (באנגלית) סאם מרטין, באתר בילבורד (באנגלית) "David Guetta delivers on promise for 'different' with new single 'Dangerous' - Dancing Astronaut". Dancing Astronaut. "Ziggy Marley - Official Website". ziggymarley.com. אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)
ג'וליאנו סארטי

ג'וליאנו סארטי (באיטלקית: Giuliano Sarti‏; 2 באוקטובר 1933 – 5 ביוני 2017) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת השוער. לאורך הקריירה המצליחה שלו שיחק בכמה קבוצות, על אף שזכור בעיקר בהצלחתו עם פיורנטינה, וכשוער של קבוצת "לה גרנדה אינטר" של שנות ה-60 שהגיעו להישגים ברחבי איטליה ואירופה. פיורנטינה אליפות איטליה: 1955/1956 הגביע האיטלקי: 1960/1961 גביע המחזיקות: 1960/1961 אינטר מילאנו אליפות איטליה (2): 1964/1965, 1965/1966 גביע אירופה לאלופות (2): 1963/1964, 1964/1965 הגביע הביניבשתי (2): 1964, 1965 אישיים היכל התהילה של פיורנטינה: 2013 מדיה וקבצים בנושא ג'וליאנו סארטי בוויקישיתוף ג'וליאנו סארטי, באתר Transfermarkt ג'וליאנו סארטי, באתר WorldFootball.net ג'וליאנו סארטי, באתר National Football Teams ג'וליאנו סארטי, באתר FootballDatabase.eu
רומניט

רומניט (ברומנית: Rumenit) הוא סוג של ענבר שכיח במחוז בוזאו, בדרום מזרח רומניה ובאי סחלין. הרומניט נוטה לצבעים כהים, בין אדום לשחור. גוש רומניט בן יותר משלושה קילוגרם נשמר באוניברסיטת בוקרשט. כרייה שיטתית של ענבר רומני התרחשה כבר במאות ה-1 וה-2 לפני הספירה, כאשר דאקיה הייתה פרובינציה רומית. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שענבר מהקרפטים של רומניה כבר היה ידוע בשלהי התקופה הנאוליתית ועובד לתכשיטים. בשנת 1875 ניתן לענבר שנחצב ברומניה, בבוקובינה, השם "שראופיט" על שמו של הגאולוג האוסטרי Albrecht Schrauf. הדיווחים הראשונים על הענבר באזור בוזאו הגיעו מהרוזן הרוסי דמידוב, שעבר במקום בשנת 1837. את השם רומניט העניק לענבר זה הגאולוג אוסקר הלם (Oscar Helm). ב-1920 התחיל הניצול השיטתי של הענבר על ידי המהנדס דומיטרו גריגורסקו (Dumitru Grigorescu). ההפקה החלה ב-39 אתרים באזור בוזאו. ב-1923 הופקו 67 קילוגרמים של רומניט, ב-1924 130 קילוגרמים וב-1925 120 קילוגרמים. בשלב זה גריגורסקו החליט לבקש וקיבל את חכירת השטחים ורישיון הפקה ל-50 שנים, עד 1973. הפקת הענבר נמשכה עד מותו של גריגורסקו, בתאונה, ב-1935. הפקת הענבר נמשכה לסירוגין עד פברואר 1948, כשמשרד המכרות החליט על סגירת הפרויקט. ב-1980 נפתח ביישוב קולצי, באזור בוזאו, מוזיאון עם שתי מחלקות, מחלקה אתנוגרפית ומחלקת ענבר עם 270 דוגמאות מקומיות. בשנים 1981 עד 1986 התחדש חיפוש והפקת הענבר ברומניה. ב-1986, ראשי המפלגה הקומוניסטית באזור בוזאו העניקו לאלנה צ'אושסקו, לרגל יום הולדתה, מתנת תכשיטי ענבר במסגרות כסף, סט שכלל תליון, זוג עגילים וטבעת. אחרי המהפכה הושבו התכשיטים והוצבו במוזיאון הענבר בקולצי. Cel mai valoros chihlimbar de tip Rumanit din lume se va întoarce, curând, la Colți (ברומנית) Cel mai valoros chihlimbar de tip Rumanit din lume se va întoarce, curând, la Colți (ברומנית)
אליס בויד

אליס בויד ( באנגלית:Alice Boyd‏; 1825 – 1897) הייתה ציירת באחווה הפרה-רפאליסטית הסקוטית, שהייתה משושלת פנקיל באיירשייר שבסקוטלנד. אליס בויד נולדה בדרום איירשייר, סקוטלנד, בשנת 1825, בתם של מרגרט לוש וספנסר בויד, משושלת האצולה פנקיל, שמשפחתם התגוררה בטירת פנקיל ( Penkill Castle ) מאז תחילת המאה ה-16. אביה נפטר כשהייתה בת שנה ואמה נישאה בשנית, להנרי קורטני. בשנת 1858 מתה אמה והיא נסעה לניוקאסל און טיין להתגורר זמן מה עם סבה, ויליאם לוש, סוחר אמיד. בעת שהותה אצל סבה, אליס הכירה את הצייר והמשורר ויליאם בל סקוט, שהיה אז אמן בית הספר הממשלתי לעיצוב. היא הפכה לתלמידו בשנת 1859. בערך בתקופה זו, אליס חזרה לטירת פנקיל כדי לגור עם אחיה הבכור ספנסר, האציל ה-13 מפנקיל, שאיתו נשארה קרובה לאורך כל חייה. בשנת 1860 ביקר בל סקוט בטירת פנקיל, ובויד והוא התחילו בקשר רומנטי שנמשך עד מותו בשנת 1890. אף על פי שהיה נשוי וסבל מהנישואים, בל סקוט סירב לגרום לשערורייה בכך שיעזוב את אשתו. הפתרון שנמצא: אליס בויד בילתה את החורפים עם ויליאם ואשתו בלונדון, בזמן הקיץ היא וסקוט הגיעו לטירת פנקיל. אמנים פרה-רפאליטים אחרים וחבריהם הגיעו גם הם ליצור בטירה פנקיל, ביניהם דנטה גבריאל רוזטי, כריסטינה רוזטי ולורנס אלמה-טדמה. בשנת 1862 צייר דנטה גבריאל רוסטי את דיוקנה של בויד בפרופיל. אליס בויד, שהוכשרה על ידי בל סקוט, עבדה בז'אנרים דומים: נושאים היסטוריים ומיתיים, נופים ודיוקנאות. היא גם איירה כמה משיריו של בל סקוט. לאחר מותו בשנת 1890, התפוקה שלה ירדה במהירות. היא לא הציגה הרבה, אם בכלל, במהלך חייה, ורוב עבודותיה עדיין באוספים פרטיים. בשנת 1865 מת ספנסר אחיה של בויד ולא הותיר ילדים והיא הפכה לאצילה ה-14 וירשה את טירת פנקיל. היא זכתה להרחבת שטח הטירה המקורית לקראת סוף המאה. מסמכי המשפחה של בויד מוחזקים על ידי אוניברסיטת פרינסטון וכוללים פרטים שטרם פורסמה מחייה בטירת פנקיל. מדיה וקבצים בנושא אליס בויד בוויקישיתוף "Alice Boyd (British painter) 1825 - 1897", www.facebook.com Don Skemer, William Bell Scott and the Pre-Raphaelites, PUL Manuscripts News, ‏2014-05-01 (באנגלית אמריקאית) Hermes, Pre Raphaelite Art: WILLIAM BELL SCOTT, ALICE BOYD AND PENKILL, Pre Raphaelite Art, ‏2010-08-16 Series 2: Alice Boyd Family Papers, 1843-1897 - Finding Aids, findingaids.princeton.edu
דוד חכם (מזרחן)

דוד חכם (נולד ב-22 ביוני 1951) הוא חוקר, יועץ פוליטי ומומחה לענייני ערבים. כיהן כיועץ לעניינים ערביים לשרי הביטחון יצחק מרדכי, משה ארנס, אהוד ברק, בנימין בן אליעזר, שאול מופז ועמיר פרץ. חכם נולד ברמת השרון לדליה (פרחה) ונאזם, שעלו מבגדד בשנת 1951. בוגר בית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן. במסגרת תפקידיו בצה"ל, שירת באגף המבצעים, באגף התכנון, באגף המודיעין ובתיאום פעולות הממשלה בשטחים. חכם עמד בראש המחלקה לעניינים ערביים בממשל הישראלי ברצועת עזה לאורך כל שנות האינתיפאדה הראשונה (1987-1993). במשך ארבע שנים שירת במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים כמושאל מצה"ל. בתום שירותו ברצועת עזה, שימש מטעם מתאם פעולות הממשלה בשטחים כיועץ מדיני, שם היה אחראי למשא ומתן בין ישראל לבין אש"ף במסגרת תהליך אוסלו. במסגרת תפקידו, היה חבר במשלחות הישראליות בכל קבוצות העבודה במסלול המשא ומתן הרב צדדי, והשתתף בערוצים השונים של המשא ומתן הדו-צדדי בין ישראל לבין אש"ף על הסכם הביניים. כמו כן לקח חלק בפגישות הדרג המדיני הבכיר בישראל עם יו"ר אש"ף, יאסר ערפאת, וכן עם מחמוד עבאס. בשנת 1999 חכם השתחרר משירות קבע בצה"ל והוא בדרגת אלוף-משנה. בתום שירותו הצבאי המשיך לעבוד במשרד הביטחון. החל משנת 1997 ועד שנת 2005, שימש כיועץ לשרי הביטחון לעניינים ערביים. במסגרת זאת, השתתף בפגישות שוטפות של שרי הביטחון ושרים אחרים עם מנהיגים ערביים. לאחר מכן, כיהן כמרכז הנושאים הערביים באגף הביטחוני-מדיני של משרד הביטחון. מאז שנת 2018 משמש כעמית מחקר בכיר ב"מכון מרים" בארצות הברית, כאנליסט, כמרצה וכפרשן לעניינים ערביים ופלסטיניים. חכם סיים לימודי תואר ראשון בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון ולמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (1969–1972) במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל, ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב, ובלימודי ביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי של צה"ל. חכם נשוי לחיה לבית אלטר. הזוג מתגוררים ברעות ולהם שתי בנות ובן. ותימלא הארץ חמאס – שיח' אחמד יאסין ומלחמתו בישראל, אוניברסיטת חיפה, 2006 עזה בגובה העיניים: מבט לאינתיפאדה מבפנים, הוצאת מודן, 2016 מאמרים "תנועת מורדי ט'פאר – "1975-1965 ", מערכות 253 ,1976 ,ע"ע 41–45. "איום ערבי מחודש על השיט בים סוף", סקירה חודשית, מרץ 1979. "דרום תימן –מוקד תסיסה בחצי האי ערב", סקירה חודשית, ינואר 1979. "עשר שנים לקיום האמירויות הערביות המאוחדות – איחוד בתוך פיצול", סקירה חודשית, 1984 ,ע"ע 27–36. "משבר באש"ף – מיציאת ביירות ועד הכינוס ברבת עמון", סקירה חודשית, 1990 ,ע"ע 31–37. "פסגת קזבלנקה", סקירה חודשית, 1985 ,ע"ע 22–33. "שלבי האינתיפאדה – מהתפרצות ספונטנית לפעילות מאורגנת", סקירה חודשית, 1990 ,ע"ע 31–37. "תנועת ההתנגדות האסלאמית חמאס – אסלאם רדיקלי במבחן המעשה", מערכות, 1996 ,ע"ע 13-2.6 Cautious Optimism in Ramallah Regarding Biden, BESA BAR ILAN UNIVERSTY, January 7, 2021 Col. (ret.) David Hacham, Palestinian elections are still far from certain, March 5, 2021 David Hacham, Gaza Will Remain a Powder Keg, Qatari Cash or Not, Jewish & Israel News Algemeiner.com, ‏August 25 ,2021 David Hacham, Palestinian and regional players prepare for life after Abbas, September 23, 2021 David Hacham, Palestinian Authority sobers up on expectations from the Biden administration, Jewish Journal, November 18, 2021 דוד חכם, חמאס מנהל מלחמת התשה בעזה, באתר הארץ, 11 במרץ 2019
אסתר בנבסה

אסתר בנבסה (בצרפתית: Esther Benbassa; נולדה ב-27 במרץ 1950) היא היסטוריונית ופוליטיקאית צרפתייה-טורקית-ישראלית. היא מחברת ספרים רבים בנושא מדעי היהדות, והיא חברה בסנאט הצרפתי, שם היא מייצגת את פריז. לאחר מספר דיווחים בעיתונות הצרפתית אשר האשימו אותה בבריונות בכמה מעוזריה וחניכיה הפרלמנטרים, היא הודחה מקבוצתה "הירוקים", שם הייתה סגנית הנשיא. אסתר בנבסה נולדה ב-27 במרץ 1950 באיסטנבול שבטורקיה. היא עלתה לישראל בגיל 15 וסיימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1972. היא עברה לצרפת באותה השנה והפכה לאזרחית צרפתייה בשנת 1974. היא קיבלה שני דוקטורטים, דוקטורט מאוניברסיטת פריז השמינית ודוקטורט נוסף מאוניברסיטת פריז השלישית, ובנוסף מחזיקה פוסט-דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא בעלת אזרחות טורקית, ישראלית וצרפתית. בנבסה נשואה לז'אן-כריסטוף אטיאס. בנבאסה מחברת ספרים רבים בנושא ההיסטוריה היהודית. היא הייתה פרופסור במרכז הלאומי למחקר מדעי בשנים 1989 עד 2000, ופרופסור להיסטוריה של יהדות מודרנית באוניברסיטת אקול פראטיק דה אוטז אטיד בשנים 2000 עד 2018. בשנת 2002 ייסדה את מרכז אלברטו-בנבניסטה ללימודים ספרדיים וללימודי ההיסטוריה החברתית-תרבותית של היהודים, והייתה מנהלתו עד 2018. כאינטלקטואלית, בנבסה לוקחת חלק פעיל בדיונים ציבוריים ומפרסמת באופן קבוע מאמרים בעיתונים בצרפת ובאינטרנט. היא מעורבת במיוחד במאבקים בגזענות ובאפליה, והיא ייסדה את "אנסמבל פארי דו ויורה", פסטיבל תרבות שנתי. בנבסה מכהנת כחברת הסנאט (צרפת) מאז 2011, שם ייצגה את עמק המארן בין השנים 2011 עד 2017 ואת פריז מ-2017 עד היום. בשנת 2011 היא תמכה בהצעת חוק המאפשרת לתושבי חוץ בצרפת להצביע בבחירות המקומיות. בנבסה היא אבירת מסדר ההצטיינות הלאומי של לגיון הכבוד. בשנת 2005 היא זכתה בפרס זליגמן נגד גזענות מטעם קרן זליגמן ובשנת 2008 היא זכתה בפרס גיזוט מטעם האקדמיה הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא אסתר בנבסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אסתר בנבסה אסתר בנבסה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אסתר בנבסה, ברשת החברתית Goodreads אתר רשמי אתר פוליטי אסתר בנבסה, דף שער בספרייה הלאומית Benbassa: "j'ai été une étrangère", LEFIGARO, ‏2011-12-08 (בצרפתית) Mme Esther Benbassa, sénatrice de Paris (Ile-de-France) - Sénat, www.senat.fr Esther Benbassa, www.centrealbertobenveniste.org English Summary (ב־) Esther BENBASSA | Académie française, www.academie-francaise.fr
הלשכה המרכזית למודיעין ומבצעים

הלשכה המרכזית למודיעין ומבצעים (בצרפתית: Bureau Central de Renseignements et d'Action), נודע בראשי התיבות BCRA, היה גוף הביון הצרפתי בימי מלחמת העולם השנייה – קודמו של SDECE, שירות המודיעין הצרפתי. BCRA נוצרה על ידי המפקד העליון של צרפת החופשית בשנת 1940, ופיקד עליו לראשונה, מייג'ור אנדרה דוואברין, שכונה "קולונל פאסי". דה גול הקים את מערכת המודיעין הצרפתית החופשית שלו לשילוב תפקידים צבאיים ופוליטיים כאחד, כולל פעולות סמויות. הוא בחר בעיתונאי פייר ברוסולט (1903–1944) לעמוד בראש הלשכה Central de Renseignements et d'Action (BCRA). המדיניות התהפכה בשנת 1943 עם מינויו של עמנואל ד'אסטרייה (1900–1969), שר הפנים, שהתעקש על שליטה אזרחית במודיעין הפוליטי. לארגון קדם המשרד השני של המטה הכללי הצרפתי, שהייתה סוכנות הביון הצבאית החיצונית הצרפתית מאז 1871. לאחר תבוסת צרפת בשנת 1940, אורגן שירות המודיעין של משטר צרפת של וישי כמרכז המידע הממשלתי (Centre d’information gouvernemental,‏ CIG), בניהולו של האדמירל פרנסואה דרלאן. לדברי הקולונל לואי ריבט, ראש המשרד השני מאז 1936, זמן קצר לאחר תבוסת צרפת ביוני 1940, הוא, קפטן פול פאיול, וחברים שונים בשירות הביון נפגשו בסמינר של בון-אנקונטרה שליד אגן. בסיועו של הגנרל מקסים ווייגאן, הם תכננו להחיות את המודיעין הצרפתי במסגרת המאבק בכיבוש הגרמני. עד אוגוסט 1942 הגוף נודע בראשי התיבות BMA ובתור Bureau des Menées Antinationales, הלכה לפעולולת נגד לאומיות. ב-1943 אורגנה בחשאי כשירות הביטחון הצבאי על ידי פייר לאוואל ואדמירל דארלן, שנזקקו לארגון כזה כדי לנסות לשמור על ריבונות צרפת של וישי. בינתיים, ב-1 ביולי 1940, הממשלה הגולה של צרפת החופשית בלונדון הקימה שירות מודיעין משלה. הגנרל שארל דה גול מינה את מייג'ור דוואברין לפקד על הארגון. הסוכנות, שהייתה ידועה בתחילה בשם Service de Renseignements (SR), תשנה את שמה ל-Bureau central de renseignements et d'action militaire (BCRAM) ב-15 באפריל 1941, ושוב תשנה שמה ל-BCRA ב-17 בינואר 1942. עם ההתפייסות בין הגנרל אנרי ז'ירו לבין שארל דה גול בשנת 1943, הורתה ועדת השחרור הלאומית הצרפתית על מיזוג BCRA ושירותי המודיעין החשאיים של ריבט לגוף חדש: Direction générale des services spéciaux (Ge') (DGSS, Direction générale des services spéciaux, המינהל הכללי לשירותים מיוחדים). לואי ריבט התפטר מתוך התנגדות לארגון החדש. בשנת 1944 הפך DGSS ל-"Direction générale des études et recherches" (DGER, ה"מינהל הכללי למחקר ולימוד"), שהפך ל"שירות לתיעוד חיצוני וסיכול ריגול" ("SDECE",‏ Service de" documentation extérieure et de contre-espionnage") בשנת 1945 ושימש כסוכנות המודיעין הצרפתית במרבית שנות המלחמה הקרה. צרפת החופשית SDECE מנהלת המבצעים המיוחדים BCRA, באתר france-libre.net (בצרפתית) Simon Kitson, The hunt for Nazi spies: Fighting espionage in Vichy France (U of Chicago Press, 2008). Sébastien Laurent, "The free French secret services: Intelligence and the politics of republican legitimacy." Intelligence and National Security 15.4 (2000): 19-41.
מושל מחוז טולה

מושל מחוז טולה (ברוסית: Губерна́тор Ту́льской о́бласти) הוא הפקיד הבכיר ונושא המשרה הרמה ביותר במחוז טולה. המושל מנהל את המחוז ועומד בראש ממשלת המחוז. בשנים 1777–1796 התחלק השלטון בטולה בין המושלים הכלליים לבין הדוכסים. הכוח הפוליטי היה נתון בידי המושלים הכלליים. היו להם סמכויות בלתי מוגבלות והיו כפופים אך ורק לקיסר רוסיה. ככלל, כל מושל כללי ניהל כמה אזורים במקביל. הדוכסים ניהלו פעילויות כלכליות. בשנת 1797 הוקם פלך טולה, שבראשו עמד המושל שמונה על ידי הצאר. מחוז טולה בהרכבו הנוכחי הוקם ב-26 בספטמבר 1937, בתחילה עמד בראש המחוז יו"ר ועדת מחוז טולה מטעם המפלגה הבולשביקית, לאחר מכן המזכיר הראשון של ועדת מחוז טולה מטעם המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשנת 1991 הוקמה משרת ראש האדמיניסטרציה של מחוז טולה, שמונה על ידי נשיא רוסיה. ב-28 בספטמבר 1995 אומצה אמנה חדשה של מחוז טולה, שבה שונה שמו של ראש האדמיניסטרציה למושל, אשר נבחר על ידי תושבי מחוז טולה. לפי האמנה סמכויותיו של המושל הוענקו לראש האדמיניסטרציה של מחוז טולה דאז, ניקולאי סבריוגין, שמונה על ידי מי שכיהן כנשיא הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין. ב-2001 נערכו בחירות נוספות, אך בשנים 2005, 2010, 2011 לא נערכו בחירות ישירות ומושל מחוז טולה מונה על ידי נשיא רוסיה באישור הדומה המחוזית. בשנת 2016, מונה ממלא מקום המושל על ידי נשיא רוסיה לקראת עריכת בחירות ישירות למושל, לראשונה מאז 2001, ב-18 בספטמבר 2016. המושל, באתר ממשלת מחוז טולה "Устав (Основной закон) Тульской области (принят постановлением Тульской областной Думы от 28 сентября 1995 г. N 23/515) (с изменениями и дополнениями) (утратил силу)". אורכב מ-המקור ב-2018-01-04. נבדק ב-2018-01-04. Федеральный закон от 11 декабря 2004 г. № 159-ФЗ «О внесении изменений в Федеральный закон „Об общих принципах организации законодательных (представительных) и исполнительных органов государственной власти субъектов Российской Федерации“» и в Федеральный закон «Об основных гарантиях избирательных прав и права на участие в референдуме граждан Российской Федерации» Вячеслав Дудка вступил в должность губернатора Тульской области. ИА REGNUM. 29.04.2005