laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גבעת ספירי

גבעת ספירי (ברומנית: Dealul Spirii) היא גבעה בבוקרשט, רומניה, הידועה גם בשם "גבעת הארסנל". בעת החדשה המקום מפורסם בכך שעליו שוכן המבנה הענק של ארמון הפרלמנט הרומני. במקור המקום נקרא על שמו של דוקטור Spiridon Kristofi (ספירידון קריסטופי), שייסד כנסייה מבוצרת על גבעה זו לפני 1765. במקום נבנה ב-1765 מבנה החצר החדשה, משכן שליטי ולאכיה עד 1812. ב-1812 המבנה נשרף ומאז היה ידוע בשם "החצר השרופה". ב-13 בספטמבר 1848 נערך על הגבעה הקרב בין מכבי אש של בוקרשט ובין צבא האימפריה העות'מאנית, שבא לדכא את מהפכת 1848. ב-1984 פורקה הכנסייה, כדי לפנות מקום לבניית ארמון הפרלמנט. בקרבת מקום שוכנת תחנת גבעת ספירי, תחנת רכבת ישנה. מדיה וקבצים בנושא גבעת ספירי בוויקישיתוף
טד מרדית'

ג'יימס אדווין "טד" מרדית' (באנגלית: James Edwin "Ted" Meredith; ‏14 בנובמבר 1891 – 2 בנובמבר 1957) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (סטוקהולם 1912) בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר ושיאן עולם בריצת 400 מטר. מרדית' נולד בצ'סטר הייטס, פנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת פנסילבניה. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה מרדית' בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:51.9 דקות, לפני חבריו לנבחרת מל שפרד (1:52.0 דקות) ואירה דוונפורט (1:52.0 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אדוארד לינדברג, צ'ארלס ריידפאת' ומל שפרד בשיא עולם חדש של 3:16.6 דקות, לפני צרפת (3:20.7 דקות) ובריטניה (3:23.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות. שיאו בריצת 800 מטר החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי אוטו פלצר מגרמניה (1:51.6 דקות). בשנים 1914 ו-1915 זכה מרדית' פעמיים ברציפות באליפות ארצות הברית בריצת 400 מטר. בשנת 1916 קבע מרדית' בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 47.4 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של בן ארצו צ'ארלס ריידפאת' (48.2 שניות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי אריק לידל מבריטניה (47.6 שניות) באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים מרדית' במקום רביעי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.6 דקות. נוסף לכך הוא סיים רביעי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 50.4 שניות ולא עלה לשלב הגמר, רק שלושה עלו. לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד מרדית' כסוכן נדל"ן. ריצת 400 מטר: 47.4 שניות (1916), שיא עולם ריצת 800 מטר: 1:51.9 דקות (1912), שיא עולם התפתחות שיא העולם בריצת 400 מטר (ויקיפדיה באנגלית) התפתחות שיא העולם בריצת 800 מטר (ויקיפדיה באנגלית) מדיה וקבצים בנושא טד מרדית' בוויקישיתוף טד מרדית', באתר olympedia.org טד מרדית', באתר Track and Field (גברים) טד מרדית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סובקוב

סובקוב (בפולנית: Sobków) הוא כפר במחוז ינדז'יוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדר נהר נידה (Nida), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. סובקוב נוסד כעיר בשנת 1563, ונקרא על שם האציל הפולני סטניסלב סובק. בשנים אלה נבנתה ביישוב טירה מבוצרת, אשר עומדת על תלה עד ימינו. במאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר מפעלי תעשייה, ובשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את זכויותיו העירוניות. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 565 יהודים, רוב תושביו, ופעל בו בית ספר יהודי. בפברואר 1939 פתחו פולנים מקומיים במהומות נגד עסקי היהודים ביישוב. בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בשוד רכוש היהודים בו, בשיתוף פולנים מקומיים. לאחר מכן, רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ממנו נלקחו לעבודות כפייה, ואשר בשטחו פרצה מגפת טיפוס הבהרות. בספטמבר 1940 הובאו לגטו שבכפר יהודים נוספים מיישובי הסביבה. ב-28 באוגוסט 1942 גורשו כל יושבי גטו סובקוב לגטו ינדז'יוב, ומשם שולחו כעבור פחות מחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא סובקוב בוויקישיתוף סובקוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין סובקוב (Sobków), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סובקוב", באתר השטעטל הווירטואלי "סובקוב", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, סובקוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 315), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אדוארד לינדברג

אדוארד "אד" פרדיננד ג'ייקוב לינדברג (באנגלית: Edward "Ed" Ferdinand Jacob Lindberg; ‏9 בנובמבר 1886 – 21 באוקטובר 1975) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (סטוקהולם 1912) בריצת שליחים 4x400 מטר ובעל מדליית ארד אולימפית ופעמיים אלוף ארצות הברית (1909 ו-1911) בריצת 400 מטר. לינדברג נולד בצ'ירוקי, איווה. באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל, וושינגטון בשנת 1909 זכה לינדברג במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.4 שניות. באליפות שנערכה בניו אורלינס, לואיזיאנה בשנת 1910 הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר אחרי ויליאם הייז שקבע תוצאה של 52.0 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בפיטסבורג, פנסילבניה בשנת 1911 הוא זכה בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.0 שניות. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת סטוקהולם (1912) סיים לינדברג במקום ראשון בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.6 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם טד מרדית', צ'ארלס ריידפאת' ומל שפרד בשיא עולם חדש של 3:16.6 דקות, לפני צרפת (3:20.7 דקות) ובריטניה (3:23.2 דקות). מדליית ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.4 שניות, אחרי בן ארצו צ'ארלס ריידפאת' שקבע שיא עולם חדש של 48.2 שניות והאנס בראון מגרמניה (48.3 שניות). ריצת 400 מטר: 48.4 שניות (1912) אדוארד לינדברג, באתר olympedia.org אדוארד לינדברג באתר Track and Field Statistics (באנגלית)
סולי (בלארוס)

סולי (בבלארוסית: Солы; בפולנית: Soły) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר מהמאה ה-16 ככפר בבעלות אצולה. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובעקבות הסכם ריגה בשנת 1921 נכלל בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-130 משפחות יהודיות, כמחצית מתושבי המקום, ופעל בה בית ספר עברי מרשת תרבות. בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הצבא האדום. בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה, בתיווך היודנרט המקומי, בראשו הועמד מיכאל מגיד. כעבור זמן קצר רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומגודר שהוקם בה, ממנו שולחו בקיץ 1942 כמה עשרות צעירים למחנה עבודה. בזמן קיום הגטו פשתה בו מגפת טיפוס הבהרות. ב-4 באפריל 1943 שולחו בין 900 ל-1,000 היהודים שנותרו בגטו סולי לאתר הרצח בפונאר. מדיה וקבצים בנושא סולי בוויקישיתוף סולי (Soły), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סולי", באתר השטעטל הווירטואלי "סולי (בלארוס)", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), סולי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1124–1125), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
דברה

האם התכוונתם ל... ז'ראר דברה – כלכלן ומתמטיקאי צרפתי מישל דברה – פוליטיקאי צרפתי רביד דברה – מחזאית ובמאית ישראלית דבורה אישים ששמם הפרטי הוא דברה
סולץ שעל הוויסלה

סולץ שעל הוויסלה (בפולנית: Solec nad Wisłą, נהגה: סולץ נאד ויסלון) הוא כפר במחוז ליפסקו, שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר הוויסלה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1128, ובשנת 1347 הוענקו לו זכויות עיר, ונבנו בו כנסייה ומצודה. במהלך המאות ה-15 וה-16 הפך היישוב למרכז סחר במלח. במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבו היישוב והמצודה שבו. בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום שליטת אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים את מעמדו העירוני של היישוב, בעקבות מרד ינואר. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-850 יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית. ב-9 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הוציאו בו להורג מספר יהודים. בדצמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, וביוני 1942 הוקם בסמוך ליישוב מחנה עבודה, אליו הובאו כ-150 איש. ב-20 באוקטובר הועברו כ-800 היהודים שנותרו בגטו שביישוב לגטו טרלוב, וממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא סולץ שעל הוויסלה בוויקישיתוף סולץ (שעל הנהר ויסלה) (Solec nad Wisłą), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סולץ שעל הוויסלה", באתר השטעטל הווירטואלי אוולין צגנהאגן, סולץ שעל הוויסלה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 315–316), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
סומפולנו

סומפולנו (בפולנית: Sompolno; ביידיש: סאמפאלנע) היא עיירה במחוז קונין שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1242, ובשנת 1477 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית. בשנת 1870 נטלו הרוסים את מעמדו העירוני של היישוב, וזה הושב לו בשנת 1973. יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-18. בין השנים 1823 ו-1862 הגבילו הרוסים את התיישבות היהודים בעיירה. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,200 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, החרמת רכוש, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. בשנת 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, ממנו נשלחו גברים יהודים למחנות עבודה באזור פוזנן. ב-2 בפברואר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה ההשמדה חלמנו. מדיה וקבצים בנושא סומפולנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סומפולנו ספר יזכור לקהילת סומפולנו, בספריית העיר ניו יורק סומפולנו באתר מרכז מורשת יהדות פולין סומפולנו (Sompolno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סומפולנו", באתר השטעטל הווירטואלי "סומפולנו", באתר JewishGen (באנגלית) סמואל פישמן, סומפולנו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 104–106), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
רבי יוסטא בר שונם

רבי יוסטא בר שונם היה אמורא בדור החמישי לאמוראי ארץ ישראל, הנזכר בתלמוד הירושלמי ובמדרשים. מקום מוצאו של רבי יוסטא לפי שמו הוא העיר שונם שלמרגלות גבעת המורה (מאז המאה ה-18 - הכפר סולם). רבי יוסטא מסר הלכות בשם רבי יהושע דסכנין, והיה תלמידו של רבי מנא, אשר מספר פעמים שאלו בהלכה ומסר הלכות גם בשמו. בהקשר לדיון חכמים בעניין מצוות התלויות בארץ, בשאלה האם גבול הארץ עובר באכזיב או שמא הרבה מצפון לה, בהרי אמנה, תמך רבי יוסטא בר שונם בגישה השנייה: ”אמר רבי יוסטא בר שונם לכשיגיעו הגליות לטורי אמנה הן עתידות לומר שירה מה טעם תשורי מראש אמנה”. אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תל אביב, כרך שני, עמ' 521. הרב אהרן הימן, "רבי יוסטא בר שונם", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 704, באתר היברובוקס תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה, פרק ט', הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת מועד קטן, פרק א', הלכה ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת מעשר שני, פרק ה', הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים, פרק א', הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות, פרק י"א, הלכה ד'; תלמוד ירושלמי, מסכת ביצה, פרק ג', הלכה ו'. תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית, פרק ו', הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת חלה, פרק ד', הלכה ד'. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפרשת נתרן יחסית

הפרשת נתרן יחסית (באנגלית: Fractional excretion of sodium או FENa) היא נוסחה ברפואה המשמשת לחישוב אחוז הנתרן, שהופרש בשתן, ביחס לכמות הנתרן שסוננה על ידי הכליה. הנוסחה משמשת לבירור הגורמים לאי ספיקת כליות חריפה. שיווי המשקל (הומאוסטזיס) של הנוזלים בגוף תלוי ביכולת של הכליה לקבוע איזה מומס יופרש בכליה. כמות המומס המופרש היא תלוי שלשה משתנים. קצב הסינון, המתרחש בפקעית, כפי שהיא הנגזרת של קצב הסינון הכלייתי - GFR והריכוז של אותו מומס בפלזמה. קצב הספיגה של אותו מומס באבובית הכליה. קצב ההפרשה של אותו מומס באבובית הכליה במקרה זה המומס הוא נתרן אך החישוב רלוונטי לכל אלקטרוליט ומומס אחר הקיים בגוף האדם. החישוב הבסיסי של כמות המומס הוא (כמות המומס שסונן בפקעית + כמות המומס שהופרש באבובית) - כמות המומס שנספג באבובית = לכמות החומר שהופרש. בפועל החישוב הזה ישתנה בין כל מומס שכן לכל מומס יש את הדינמיקה שלו בתוך הכליה. על כן כאשר מחשבים את הדרך בה הכליה מתנהלת עם מומס מסוים יש להתחשב ביחס בין כמות המומס שעברה סינון לכמות המומס שהופיע בפועל בשתן. FeNa = (כמות הנתרן בשתן X כמות הקריאטינין בדם) / (כמות הנתרן בדם X כמות הקראטנין בשתן) את כל הערכים יש לחשב במ"ג/ד"ל ולהכפיל ב 100 על מנת לקבל אחוז. הסיבה שהקראטנין נכנס למשוואה היא שהיחס בין כמות הקראטנין בדם לכמות הקראטנין בשתן מביאה אותנו לחישוב קצב הסינון הכלייתי או ה GFR ניתן לחלק את הסיבות לאי ספיקת כליות חריפה לשלוש 1. סיבות פרה-רנאליות. קרי המחלה הבסיסית איננה בכליה, אך ירידה בנפח התוך כלי ופגיעה באספקת הדם לכליה גורמת לפגיעה בתפקוד הכלייתי בשל[דרושה הבהרה]. 2. סיבות רנאליות - מחלה שמקורה בכליה עצמה שכעת באה לידי ביטוי באי ספיקת כליות חריפה. 3. סיבה פוסט-רנאלית - לרוב חסימה מכנית של דרכי השתן. במקרים בהם רוצים להבדיל בין סיבה פרה-רנאלית לרנאלית נוכל להשתמש בנוסחה[דרושה הבהרה]. ערך קטן מ 1% מדגים שני דברים, ראשית שהיכולת של הכליה לספוג מחדש את הנתרן שמורה, ושנית שלגוף יש חוסר בנוזלים ולכן ישנה ספיגה מוגברת של נתרן חזרה לגוף על מנת להגדיל את כמות הנוזלים. ועל כן במקרה כזה מדובר באי ספיקת כליות ממקור פרה-רנאלי או PRE RENAL AZOTEMIA דוגמת אי ספיקת לב, התייבשות, והלם תת-נפחי. ערך גדול מ 1% מדגים את שני הצדדים ההפוכים של אותו המטבע. ייתכן ויכולת הספיגה של נתרן נפגעה - כמו בעת מתן סוגים מסוימים של תרופות משתנות ושלא קיים חוסר בכמות הנוזל התוך כלית, ועל כן המקור לאי ספיקת הכליות הוא כליית או RENAL AZOTEMIA.[דרושה הבהרה]
רבי יקים איש חדיד

רבי יקים איש חדיד היה תנא בדור השני, אשר נזכר פעם אחת במשנה. מוצאו של רבי יקים, על פי שמו, הוא העיר חדיד שבשפלה. רבי יקים העיד על ההלכה הבאה ביבנה, ביחד עם רבי יהושע בן חנניה: העיד רבי יהושוע ורבי יקים איש חדיד על קלל של חטאת שנתנו על גבי השרץ, שהוא טמא, שרבי אליעזר מטהר — משנה, מסכת עדיות, פרק ז', משנה ה' אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יהושע צ'צ'יק תל אביב, כרך שני, עמ' 593.
אבא יוסי חליקופרי איש טבעון

אַבָּא יוֹסֵי חֲלֵי קוּפְרִי אִישׁ טִבְעוֹן היה תנא שחי כנראה בדור החורבן. מקום מוצאו, על פי שמו, הוא היישוב הקדום טבעון שבגליל התחתון. אבא יוסי חליקופרי נזכר במשנה פעם אחת בלבד, בקשר להלכה בעניין טומאה שרבי יהושע מסר בשמו: המרעיד את האילן ונפל על חברו או סוכה ונפלה על חברתה ותחתיהן זרעים וירקות מחוברין לקרקע, בית שמאי אומרין בכי יותן, בית הלל אומרין אינן בכי יותן. אמר רבי יהושע משום אבא יוסי חלי קופרי איש טבעון, תמה עצמך אם יש משקה טמא בתורה, עד שיתכוון וייתן, שנאמר וכי יותן מים על זרע — משנה, מסכת מכשירין, פרק א', משנה ג' . מרדכי מרגליות (עורך), "אבא יוסי חליקופרי איש טבעון", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורת אייזנברג תשס"ז, כרך א', עמ' 8
סופוצ'קיניה

סופוצ'קיניה (בבלארוסית: Сапоцкін, ספוצקין; בפולנית: Sopoćkinie; ברוסית: Сопоцкин, סופוצקין) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לסופוצ'קיניה הוענקו זכויות עיר בשנת 1560. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה. עם כיבוש האזור בידי הצבא האדום בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו, ובתים של יהודים ביישוב הוחרמו, תוך גירוש יהודים אמידים לסיביר. בתקופה הסובייטית הסבו השלטונות את בית המדרש בעיירה למקום בילוי. ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים לאחר הפצצות כבדות, בהן נהרגו יהודים רבים. בימים הראשונים לכיבוש רצחו הגרמנים את רב הקהילה, מרדכי אליהו רבינוביץ', ובכירים נוספים בקהילה, וגייסו את יהודי היישוב לעבודות כפייה. בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו בן בניין אחד שהוקם בה, בו הצפיפות הייתה רבה. ב-1 בנובמבר 1942 הועברו כל יהודי העיירה למחנה קלבסין הסמוך לגרודנו, אשר ב-19 בדצמבר 1942 נרצחו אחרוני יושביו. כמה חודשים לאחר האקציה בעיירה נתגלה בה ילד יהודי כבן שבע, אשר הסתתר בין הריסות הגטו. ילד זה נכפת בידי הגרמנים בחוטי תיל, והושלך למדורה בעודו חי לעיני קהל מקומי. מדיה וקבצים בנושא סופוצ'קיניה בוויקישיתוף סופוצ'קיניה באתר מרכז מורשת יהדות פולין סופוצ'קיניה (Sopoćkinie), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סופוצ'קיניה", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, סופוצ'קיניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 959–961), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
רית'ם אנד בלוז

רית'ם אנד בלוז (באנגלית: Rhythm and blues, ובראשי תיבות R&B; משמעות: קצב ובלוז, נקרא לפעמים גם "קצב ועצב") הוא סוגה מוזיקלית אשר פותחה על ידי מוזיקאים אפרו-אמריקאים ששילבו בין ג'אז לבלוז. את הרית'ם אנד בלוז מאפיין קצב החוזר על עצמו ומלודיות פשוטות. הריתם אנד בלוז העמיד במרכז את הגיטרה החשמלית, הסקסופון והפסנתר לצד הרכב ג'אז מצומצם מסורתי. ג'רי וקסלר ממגזין בילבורד טבע את המונח "רית'ם אנד בלוז" לראשונה בשנת 1948 בארצות הברית. המונח החליף את המונח "מוזיקת גזעית" (Race Music), שבא במקור מתוך הקהילה השחורה, אך נחשב פוגעני בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה. דוגמאות לאומני רית'ם אנד בלוז מפורסמים הם ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, אוטיס רדינג ועוד. ההגירה הגדולה של השחורים מדרום ארצות הברית לאזורים עירוניים ותעשייתיים בשיקגו, דטרויט, ניו יורק ולוס אנג'לס בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 יצרה מעמד פועלים עירוני חדש ושינתה את הדינמיקה החברתית. ההתפתחות הטכנולוגית באותן שנים שברה את האוליגופול בתעשיית המוזיקה ואפשרה לכל אחד לפתוח אולפן הקלטות. מבשרי הרית'ם אנד בלוז הגיעו מעולמות הג'אז והבלוז שהתקרבו אחד לשני בשנות ה-30. האר אנד בי התפתח כסגנון קצבי לריקודים בשעה שהג'אז התקדם לעבר סגנון אמנותי ו"מתקדם" יותר, הבי בופ. מוזיקאים שחורים בשנות הארבעים תרמו למעבר מסגנון הביג בנד לסגנון חדש, קרוב יותר לרית'ם אנד בלוז, "ג'אמפ בלוז" (Jump blues). הם שילבו בין הבלוז לג'אז, שילבו כלים חדשים בהרכב ויצרו מוזיקה בסגנון אורבני. בין הבולטים שבהם ניתן למנות את לרוי קאר, ביג ג'ו טרנר, אילינוי ג'אקט ולואיס ג'ורדן. אמנם חלוצי האר אנד בי הגיעו מחברות התקליטים העצמאיות, שנפתחו בשנות מלחמת העולם השנייה. רבות מהחברות היו ממוקמות במרכזי הבידור - ניו יורק ולוס אנג'לס, אך אחרות פעלו באופן מקומי. בין החברות הבולטות ניתן למנות את "Savoy", "קינג", "אימפריאל", "Specialty", "צ'ס" ו"אטלנטיק". הפריצה הגדולה של הרית'ם אנד בלוז הגיעה לאחר המלחמה. הרית'ם אנד בלוז תרם להתפתחות של הרוק אנד רול. החל מאמצע שנות ה-50 המונח "אר אנד בי" מתייחס בעיקר למוזיקת נשמה, גוספל וסגנונות שהתפתחו מהבלוז החשמלי (אלקטריק בלוז). החל משנות ה-70 המונח מתייחס בעיקר למוזיקת נשמה ולפאנק. ערך מורחב – רית'ם אנד בלוז עכשווי החל משנות ה-80, לאחר דעיכת הדיסקו, התפתח סגנון מוזיקלי חדש - "רית'ם אנד בלוז עכשווי". המונח מתייחס בעיקר לסגנון מוזיקלי חדש, מוזיקת פופ שמושפעת ממוזיקת נשמה ופאנק. שירי R&B George, Nelson, The Death of Rhythm and Blues, New York: Pantheon, 1988. Otis, Johnny, Upside Your Head! Rhythm and Blues on Central Avenue, Hanover, New Hampshire: Wesleyan University Press, 1993. Richards, Tod, "Rhythm and blues", St. James Encyclopedia of Popular Culture, Vol 4 (pp. 206-209), St. James Press, 2000. Shaw, Arnold, Honkers and Shouters: The Golden Years of Rhythm and Blues, New York: Collier Books, 1978. Ward, Brian, Just My Soul Responding: Rhythm and Blues, Black Consciousness, and Race Relations, Berkeley: University of California Press, 1998. רית'ם אנד בלוז, באתר AllMusic (באנגלית) רית'ם אנד בלוז, באתר New Georgia Encyclopedia (באנגלית) רית'ם אנד בלוז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Leo Sacks, ‏The Soul of Jerry Wexler, באתר הניו יורק טיימס, 29 באוגוסט 1993
מגדל אל-חמרא

מגדל אל-חמרא (בערבית: برج الحمراء, תעתיק מדויק: בֻּרְג' אלחַמְרַאא') הוא גורד שחקים ברחוב ג'אבר אל-מובארכ 13085 בכווית סיטי, כווית. גובהו 412 מטרים והוא בעל 80 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים "סקידמור, אווינגס ומריל" (SOM) ונכון לשנת 2022 הוא גורד השחקים הגבוה ביותר בכווית וה-31 בגובהו בעולם. בנייתו החלה בשנת 2005 והסתיימה בשנת 2011. המגדל נבחר על ידי ה"טיים מגזין" לאחת מבין 25 ההמצאות הטובות ביותר לשנת 2011. מגדל השחרור מדיה וקבצים בנושא מגדל אל-חמרא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל אל-חמרא http://www.emporis.com/buildings/239181/al-hamra-tower-kuwait-city-kuwait http://www.skyscrapercenter.com/kuwait-city/al-hamra-tower/208/ http://www.som.com/projects/al_hamra_tower
Mycoplasma genitalium

Mycoplasma genitalium (בתעתיק לעברית: מיקופלזמה גניטליום) הוא חיידק קטן שחי על תאי האפיתל הריסי של דרכי השתן והמין בבני האדם. חיידק זה התגלה לראשונה ב-1981. מיקופלזמה ממין זה עלולה לגרום לדלקת בדרכי השתן אצל נשים וגברים, אם כי לרוב להימצאות החיידק אין כל תסמונת קלינית. ישנם חילוקי דעות בקרב הקהילה הרפואית אם חיידקים אלו שייכים למחוללים שעוברים בהדבקה מינית, שכן חיידקים אלה הם חלק מ"אוכלוסיית החיידקים הטבעית" של נשים רבות. חיידקי המיקופלזמה הם היצורים החיים הקטנים ביותר הקיימים ובשל כך קשה לאבחנם. הם חסרי דופן תא ובשל כך אנטיביוטיקות נפוצות כגון פניצילין אינן משפיעות עליהם. הם נפוצים למדי, ואם הם גורמים לדלקות ניתן לטפל בהם באמצעות אנטיביוטיקות כגון אזיתרומייצין. בשנת 1995 מופה הגנום של המיקופלזה בשלמותו. לרוב, חיידק המיקופלזמה לא גורם לתסמינים. במידה ומתפתחים תסמינים (למשל בתקופות של היחלשות המערכת החיסונית, או אם החיידק מתרבה יתר על המידה), הם כוללים דלקת בדרכי השתן בנשים וגברים. בנשים, עלולה להתפתח דלקת צוואר הרחם ומחלה דלקתית של האגן. בשונה ממיקופלזמות אחרות, החיידק לא מתבטא בוגינוזיס חיידקי. במידה ומתפתחים תסמינים הטיפול המומלץ הוא באזיתרומייצין כטיפול ראשוני ובדוקסיציקלין כטיפול שניוני. מחקרים הראו שלטיפול בן 5 ימים באזיתרומייצין יש אחוזי ריפוי גבוהים יותר ממנה חד פעמית (יותר מ-95% לעומת 80%). בנוסף, מנה חד פעמית עלולה להוביל לפיתוח עמידות של החיידק לאנטיביוטיקה. בהתחשב בממצאים הללו, רופאים עוברים לטיפול בן 5 ימים באזיתרומייצין. דוקסיציקלין עדיין בשימוש אבל מוקסיפלוקסצין מסתמן כטיפול עדיף, במידה והטיפול באזיתרומייצין לא צלח. דוקסיציקלין היא יחסית לא אפקטיבית עם שיעורי ריפוי של 48% לנשים ו-38% לגברים. מדיה וקבצים בנושא Mycoplasma genitalium בוויקישיתוף Mycoplasma genitalium, באתר ITIS (באנגלית) Mycoplasma genitalium, באתר NCBI (באנגלית) Mycoplasma genitalium, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Mycoplasma genitalium, באתר GBIF (באנגלית)
דוד טפרסון

דוד (דייוויד) טפרסון (אוקטובר 1926 – 27 באוקטובר 2015) היה אלוף-משנה בצה"ל. עד מותו, נחשב לוותיק חיילי המילואים בישראל. אחד משלושת החיילים היחידים שהשתתפו בכל מלחמות ישראל ואשר זכאים לענוד את כל שבעת אותות המערכה (הראשונים) של צה"ל. אביה של השחקנית עידית טפרסון. טפרסון נולד בשנת 1926 בקייפטאון, דרום אפריקה, כבן השלישי למשפחה של יוצאי ליטא שהיגרו לדרום אפריקה בעקבות הפוגרומים במדינה. הוריו, אייב ואדית, עסקו בניהול בתי מלון בדרום אפריקה. בשנת 1932, בהיותו בן 6, נשלח להתגורר בחווה של דודו בכפר גאריס (בקרבת הגבול עם נמיביה). בצעירותו סבל טפרסון מקשיים בלימודים בשל בעיית דיסלקסיה והוא עבר מספר בתי ספר, אך לא סיים את לימודיו התיכוניים. ב-15 במאי 1948, יום לאחר הכרזת העצמאות, עלה טפרסון לישראל על גבי האונייה 'טטי', שעל סיפונה היו כ-300 צעירים, בהם ניצולי שואה ומתנדבים מדרום אפריקה, מפינלנד ועוד, שהגיעו על מנת להתגייס לעזרת המדינה העוברית. טפרסון היה אחד מכ-3,500 מתנדבי חוץ לארץ שהגיעו לארץ בתקופת מלחמת העצמאות. באותו יום החל השלב השני של מלחמת העצמאות, עם פלישת צבאות ערב לישראל וטפרסון גויס למחרת הגעתו. תחילה שובץ כלוחם בגדוד 34 של חטיבת אלכסנדרוני והשתתף בקרבות סביב טנטורה, ראש העין וכפר סבא. בהמשך יצא לקורס המ"כים והסמלים הראשון בצה"ל. כשיצחק מודעי, מפקד הפלוגה שלו (ולימים ח"כ ושר בממשלות ישראל) סירב לבקשתו להתגייס לפלמ"ח, ערק טפרסון מהחטיבה ועבר לשרת בגדוד התשיעי הממונע של חטיבת הנגב בפלמ"ח, במסגרתו נטל חלק במבצע יואב לכיבוש באר שבע ובמבצע עובדה לכיבוש אילת. בשנת 1949 פגש טפרסון את אשתו לעתיד שושנה, צברית מתל אביב. יחד היו ממקימי מושב הבונים במועצה אזורית חוף הכרמל. בהמשך עברו להתגורר ברמת גן, שם עבד טפרסון כפועל בניין ואף עסק בשיפוצים. לאחר מלחמת העצמאות, התנדב טפרסון לשירות מילואים ובשנת 1954 השלים את קורס קציני המילואים. בשנת 1961 עברו הזוג להתגורר בכפר שמריהו, שם הקים טפרסון את חברת הבנייה "דויד טפרסון". בהמשך, פעל להקמתה של יחידה 605 - יחידת המתנדבים של כפר שמריהו. לצד עבודתו, התמסר טפרסון להנצחת מורשת מח"ל. הוא הקים מוזיאון וארכיון בביתו, כתב ספרים, הקים אתר אינטרנט והיה ממקימי אנדרטת מח"ל בדרך בורמה והאנדרטה לחללי חטיבת המילואים של חיל השריון ("אגרוף ורומח") בסמוך לרנטיס. לאחר מותו, נתרם הארכיון על מח"ל שהקים בביתו למוזיאון לתולדות השריון בלטרון. בשנת 1997 העניק הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק לטפרסון דרגת אלוף-משנה. הוא המשיך לשרת כקצין במילואים עד יום פטירתו (למעלה מ-67 שנות שירות). עד למותו, נחשב לאיש המילואים הוותיק והמבוגר בצה"ל. טפרסון הותיר אחריו את שלושה ילדים, ביניהם שחקנית התיאטרון והקולנוע עידית טפרסון, וכן נכדים. אשתו שושנה נפטרה בשנת 2010. בשל מבנהו הפיזי וגובהו (1.96) זכה לכינוי "מגדל". דוד טפרסון, המתנדב. מאנגלית: ברוך קורות. הוצאה עצמית, 1999. אבנר אברהמי, רלי אברהמי, מצב משפחתי | משפחת טפרסון, באתר הארץ, 9 בינואר 2009 אייל לוי, נא להכיר: בן 83 – ועדיין עושה מילואים, באתר nrg‏, 20 בספטמבר 2009 אריק בנדר, ‏דוד טפרסון, קצין המילואים המבוגר ביותר בצה"ל, הלך לעולמו, באתר מעריב אונליין, 28 באוקטובר 2015. שאול נגר, איש מיוחד שהוא 'מגדל וחומה' ושמו דוד "מגדל" טפרסון ז"ל, באתר יד לשריון, 1 בנובמבר 2015 עופר אדרת, מאפריקה ל"חיות הנגב": חייו ומותו של זקן המילואימניקים בצה"ל, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2015