laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר

פרס האוסקר לעריכה הטובה ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Film Editing) הוא אחד מהפרסים השנתיים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע, אשר מוענק החל משנת 1934 על עריכה קולנועית. קיימת התאמה מסוימת בין הפרס לבין פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר: מאז שנת 1981, כל סרט שנבחר כסרט הטוב ביותר היה מועמד גם לפרס על העריכה. בנוסף, כשני שלישים מזוכי פרס הסרט הטוב ביותר זכו גם בפרס על העריכה. הזוכים בפרס הם רק העורכים הראשיים שמוזכרים בכתוביות הסיום, ועורכים נוספים כגון עורכי פיקוח לרוב לא זכאים לפרס. המועמדויות לפרס נקבעות על ידי הצבעה של חברי סניף העריכה של האקדמיה (שכלל 233 חברים ב-2008), בה כל חבר יכול להצביע עד לחמישה סרטים לפי העדפתו. כאמור, חמשת הסרטים המובילים בהצבעה נקבעים כמועמדים לפרס. הסרט הזוכה נבחר בהצבעה נוספת, בה משתתפים כל החברים הפעילים באקדמיה (תהליך הפוך למעשה מזה של האקדמיה הבריטית - באפט"א, עבור פרס באפט"א לקולנוע). הכי הרבה זכיות - 3 פרסים - תלמה סקונמייקר (מתוך 7 מועמדויות), מייקל קאהן (מתוך 8 מועמדויות), דניאל מנדל (מתוך 5 מועמדויות), וראלף דוסון (מתוך 3 מועמדויות) הכי הרבה מועמדויות - מייקל קאהן - 8 מועמדויות. הכי הרבה מועמדויות ללא ניצחון - גארי האמבלינג ופרדריק קנודטסון - 6 מועמדויות. אתר האינטרנט הרשמי של פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (באנגלית)
אלן (סדרת טלוויזיה)

אלן (באנגלית: Ellen, במקור: These Friends of Mine במהלך העונה הראשונה) היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית של רשת ABC בת 109 פרקים ששודרה מ-29 במרץ 1994 ועד ל-22 ביולי 1998. הדמות הראשית בסדרה, בגילומה של הסטנדאפיסטית אלן דג'נרס, היא אלן מורגן, נוירוטית בשנות השלושים לחייה, בעלת חנות ספרים בלוס אנג'לס. הסדרה מתמקדת ביחסיה של אלן מורגן עם חבריה המוזרים, המשפחה שלה ובעיות של חיי היומיום. מורגן יצאה מהארון בפרק "The Puppy Episode" משנת 1997. אירוע זה קיבל חשיפה תקשורתית רבה והצית מחלוקת ציבורית בארצות הברית. שיר הנושא של הסדרה (החל מעונה 3 ואילך) "So Called Friend" מבוצע על ידי להקה סקוטית בשם Texas. בדיחה חוזרת שהופיעה בעונות 3–4 היא שכתוביות הפתיחה משתנות מפרק לפרק (לעיתים קרובות, עם שירה וריקודים), כתוצאה מהחיפוש המתמשך של אלן לפתיח המושלם. "אלן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלן", באתר Metacritic (באנגלית) "אלן", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "אלן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אהרון לפידות, רק הפתעות טובות, באתר ישראל היום, 1 בדצמבר 2015
אלישע בן שמואל

אלישע בן שמואל (מכונה "ראגב") היה משורר יהודי-פרסי בן המאה ה-17, יצירתו הגדולה ביותר היא "שאהזאדה וצופי" (בן המלך והצופי), עיבוד ליצירה "בן המלך והנזיר" של אברהם אבן חסדאי בן המאה ה-13. אלישע בן שמואל חי ופעל בסמרקנד במאה ה-17. מלבד זאת לא ידועים כמעט פרטים אודות קורות חייו. הוא עסק בשירה וקיבל השראה הן מהמשוררים היהודים-פרסים שקדמו לו, ובראשם מולאנא שאהין ועמראני, והן מגדולי שירת ימי הביניים של יהדות ספרד. כמו כן בדומה לשאהין ועמראני, הוא הושפע מהתבניות ומסורות הכתיבה הספרותית הפרסית. את שירתו הוא כתב בפרסית יהודית ובעברית. יצירתו הגדולה ביותר היא "שאהזאדה וצופי" (בן המלך והצופי) (כ-1,600 בתי שיר) בפרסית יהודית שהושלמה בשנת 1684. היצירה היא מעין עיבוד יהודי-פרסי ליצירה "בן המלך והנזיר" של אברהם אבן חסדאי הספרדי בן המאה ה-13, שהיא בעצמה עיבוד לסיפור עממי עתיק על חייו של בודהה, מייסד הבודהיזם. הגרסה הפרסית-יהודית של היצירה מעודדת עוד יותר מאחרות חיי פרישות, ושאיפה להתרחק מהגוף הארצי ולהתקרב מחדש למקור האלוהי. על פי מספרם הרב של העתקים בכתבי יד שהשתמרו מהחיבור, עולה שהיצירה זכתה לפרסום ולתפוצה רבה ברחבי הקהילות היהודיות דוברות הפרסית לאורך הדורות. בשנת תרס"ז (1907) החיבור נדפס לראשונה בירושלים על ידי הרב שמעון חכם, שכתב שבחר להדפיס אותו בזכות הפופולריות הרבה שהחיבור זכה לה בקרב הקהילות היהודיות דוברות הפרסית. חיבור פואטי נוסף של אלישע בן שמואל הוא "חנוכה-נאמה", חיבור של שירה אפית על מאבק המכבים כנגד היוונים. החיבור מהווה המשך למסורת שבה התחילו מולאנא שאהין ועמראני (שחיבר גם הוא אפוס שעוסק במרד המכבים), לכתוב שירה אפית כמיטב המסורת הפואטית הפרסית על סיפורים מהמסורת היהודית. בנוסף על שני חיבוריו בפרסית יהודית, הוא גם חיבר שירה עברית על פי מסורות שירת ימי הביניים של יהדות ספרד. בנוסף הוא כתב חיבור פרוזה קצר שעוסק בפרשנות של השיר "שטר עלי בעדים וקניין" של ר' שלמה אבן גבירול. Dalia Yasharpour. Elīša’ ben Šemūel’s Šahzādeh va Ṣūfī: The Judeo-Persian Adaptation of the Buddha Biographies, Ph.D. diss., University of California, 2005. הספר שהזאדה וצופי בספרייה הלאומית אמנון נצר, ‏’שהזאדה וצופי’ מאת אלישע בן שמואל, פעמים 35 (תשמ"ח - 1988), עמ' 24-45. אמנון נצר, ‏הספרות של יהודי פרס, פעמים 13, תשמ"ב 1982, עמ' 19-5. מאיר בניהו, משוררים ומפזמנים בפרס ובבוכארה במאה ה"ז, סיני 87 (1980), עמ' 135–149. אלישע בן שמואל, דף שער בספרייה הלאומית Dalia Yasharpour. "Elisha ben Samuel (Rāghib)." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013. Dalia Yasharpour. "Elisha ben Samuel (Rāghib)." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013. Dalia Yasharpour. "Shāhzada va Ṣūfī." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013. אמנון נצר, ‏הספרות של יהודי פרס, פעמים 13, תשמ"ב 1982, עמ' 13-14. מאיר בניהו, משוררים ומפזמנים בפרס ובבוכארה במאה ה"ז, סיני 87 (1980), עמ' 135.
מטען רסס

מטען רסס הוא מטען חבלה בשילוב רסיסים המיועד לפגיעה במטרות לא משוריינות, בעיקר מטרות אדם. מטען רסס מורכב לרוב מחומר נפץ ומעטפת רסיסים כגון כדוריות מתכת, מסמרים, ברגים, אומים וכיוצא באלו. הרסס הוא קטלני מאחר שמדובר בקליע קטן וחד - בעל אנרגיה קינטית גבוהה המוקנית לו עקב הפיצוץ - שיכול לחדור רקמות אדם על נקלה. עוצמת הפגיעה תלויה בכמות חומר נפץ ובסוגו. ארגוני טרור נוטים להשתמש רבות במטעני רסס בפיגועים בשטחים פתוחים (כגון שוק או רחוב), וזאת עקב הרסיסים הרבים אשר מגדילים את רדיוס הפגיעה. בפיגועים במקומות סגורים (כגון אוטובוס או מסעדה) נוטים להשתמש יותר במטעני הדף אשר יעילותם בשטח פתוח קטנה. יתרונם של מטעני הרסס היא הגדלת הקטלניות של פיצוץ המטען בלב אוכלוסייה צפופה, חסרונם הגדול הוא שניתן לגלות את המטען באמצעות גלאי מתכות. מטעני רסס קיימים גם בתחמושת צבאית, בין השאר ברימוני יד, מוקשי נ"א, פצצות מצרר ופגזי פלאשט. רובה ה-shotgun יורה תחמושת המורכבת מתרמיל המכיל הרבה כדוריות עופרת קטנות שמתפזרות בעת הירי, ובמובן מסוים זו תחמושת רסס. קלע קופסה ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרגיי ביריוזוב

סרגיי ביריוזוב (ברוסית: Сергей Семёнович Бирюзόв‏; 21 באוגוסט 1904 – 19 באוקטובר 1964) היה קצין, מרשל ברית המועצות ומראשי הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. נהרג במהלך תאונה אווירית ליד בלגרד. סרגיי ביריוזוב נולד ב-21 באוגוסט 1904 למשפחת סוחרים בכפר במחוז ריאזאן. לאחר סיום בית הספר בשנת 1922 הוא התנדב לצבא האדום. במהלך שרותו הוא למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה (סיים בשנת 1937) והתקדם בסולם הדרגות. באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד דיוויזיה. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה ביריוזוב לחם עם יחידתו נגד הנאצים. הוא נפצע 5 פעמים ולאור הצלחותיו קודם לראש מטה של ארמייה. באפריל 1943 הוא קודם לראש מטה החזית תחת פיודור טולבוחין. בתפקיד זה הוא כיהן כשנה. באוקטובר 1944 ביריוזוב קודם למפקד ארמייה ומונה לפקד על הארמייה ה-37. הוא השתתף בשחרור סופיה ומונה ליועץ של צבא בולגריה. על תרומתו של שחרור בולגריה ויוגוסלביה מכיבוש גרמני הוענקו לביריוזוב עיטורים של מדינות אלו. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ביריוזוב כיהן במספר תפקידי פיקוד. בשנת 1954 הוא קודם לסגן מפקד כוחות הגנת אוויר. בשנת 1955 לביריוזוב הוענקה דרגת מרשל ברית המועצות במעמד של סגן שר הביטחון של ברית המועצות. בשנת 1962 קודם ביריוזוב לתפקיד מפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות. בשנת 1963 הוא מונה לראש המטה הכללי ולסגן ראשון של שר הביטחון. ב-19 באוקטובר 1964 עמד בראש משלחת צבאית לבלגרד. מטוסו התרסק במהלך ניסיון נחיתה. ביריוזוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין. מדיה וקבצים בנושא סרגיי ביריוזוב בוויקישיתוף סרגיי ביריוזוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
משקל

האם התכוונתם ל... משקל (בלשנות) – בשפות שמיות, מורפמה (צוּרָן) שבה משבצים את אותיות השורש ליצירת שמות עצם. משקל (פיזיקה) – כוח הפעולה הנגדי של גוף על גוף אחר המפעיל עליו כוח נורמלי או כוח מתיחות. משקל גוף האדם משקל - כינוי למאזניים - מכשיר למדידת משקל פיזיקלי. מסה – גודל פיזיקלי המבטא את כמות ההתמד של גוף (כלומר, את מידת התנגדותו לשינוי במהירותו ליחידת שינוי). לצרכים שימושיים, נוח לראות במסה מדד לכמות החומר שבגוף. משקל סגולי – גודל המבטא את משקלו של חומר ליחידת נפח. גודל זה שונה ממסה סגולית המבטאת את צפיפותו של חומר ללא תלות במקום. משקל (מוזיקה) – מדידת קו מוזיקלי באמצעות תיבות. משקל (שירה) – תבנית המקצב של שורות השיר. מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה. רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה. משקל - מושג המשמש בתחום המדידה והערכה, ומשמש כמאפיין של מידת הַחְשָבָתוֹ של גורם (מספרי (כמותי) או איכותי) בשקלול ציון סופי. שיווי משקל – פירושים אפשריים אחרים.
תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי

תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי (ברוסית: Белоярская АЭС ,БАЭС) היא תחנת כוח גרעינית במחוז סברדלובסק, 50 ק"מ מזרחית לסברדלובסק, רוסיה, בעיר זרצ'ני. תחנת הכוח מורכבת מארבעה כורים גרעיניים שהראשון שבהם פעל החל מ-1964 והרביעי נמצא בבנייה. זו הייתה תחנות הכוח הגרעינית הראשונה בברית המועצות שמטרתה העיקרית הייתה ייצור חשמל בהיקף משמעותי. החלטה על בניית תחנת כוח חדשה התקבלה ביוני 1954 ובאוגוסט 1955 החלו עבודות הבנייה. בשנת 1957 הוחלט שתחנת הכוח תהיה תחנת כוח גרעינית ונקבעה המתכונת הבסיסית של המתקן. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1963 והחל מ-26 באפריל 1964 הוא מייצר חשמל לרשת החשמל הארצית. ב-27 בדצמבר 1967 הופעל הכור השני וב-8 באפריל 1980 הופעל הכור השלישי. בשנת 1987 החלו עבודות של הקמת כור רביעי באתר, אך עבודות אלו לא הסתיימו עד היום ולפי התכנון המעודכן צפויות להסתיים בשנת 2014. לאור תקופת הבנייה הארוכה ביותר במהלך תקופה זו השתנה באופן מהותי תכנון הכור ועתה מתוכנן להתקין באתר כור מתכנון מתקדם. שלושה כורים גרעיניים פועלים בתחנה: כור מס' 1 בהספק של כ-110 מגוו"ט - נבנה בשנים 1958–1964, נסגר בשנת 1983 כור מס' 2 בהספק של כ-160 מגוו"ט - נבנה בשנים 1962–1967, נסגר בשנת 1990 כור מס' 3 בהספק של כ-600 מגוו"ט - נבנה בשנים 1969–1980, סגירה צפויה בשנת 2025 כור מס' 4 בהספק של כ-800 מגוו"ט - עבודות בנייה החלו בשנת 1987 וצפויות להסתיים בשנת 2014 30 בדצמבר 1978 - שרפה באולם המכונות. כיבוי השרפה הסתיים לאחר 10 שעות. 1977 - תקלה בכור מס' 2. תיקון התקלה נמשך כשנה. 30 בנובמבר 1975 - נפלטו חומרים רדיואקטיביים מסוכנים שהזכירו את מידת הסכנה האקולוגית בצ'רנוביל. 22 בדצמבר 1992 -דליפה חומר רדיואקטיבי לקרקע. 6 ביוני 1994 - שרפה במהלך שיפוץ כור מס' 2. חלק מהחומר הרדיואקטיבי נפלט לאוויר ונשקל פינוי אזרחים מסביבת התחנה. בסופו של דבר העובדים הצליחו למזער את הנזק ולמנוע צורך בפינוי אוכלוסיית האזור. מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי
חמי קלירוהי

חמי קלירוהי (בלטינית: Callirrhoe) הם מעיינות חמים הנמצאים ליד החוף המזרחי של ים המלח, כ-2.5 ק"מ מדרום לשפכו לים של ואדי זרקא-מעין ונקראים היום עין-א-זארה. המעיינות היו מפורסמים מאוד בימי קדם, והם נזכרים בספריהם של פליניוס הזקן ויוסף בן מתתיהו, וכן מופיעים במפת מידבא. הראשון שזיהה את המעיינות בעת המודרנית בעין-א-זארה והציע את השם קלירוהי היה הנוסע הגרמני אולריך יאספר זצן ששהה באזור בין 1806 ל-1807. יוסף בן מתתיהו כותב על המקום בהקשר עם מחלתו הקשה של הורדוס בערוב ימיו (שנת 4 לפנה"ס) יוסף מתאר כיצד הגיע הורדוס למקום בעצת רופאיו וכיצד יעצו לו הרופאים לטבול בתוך מיכל שמן כדי להקל על סיבלו. בעת הטבילה איבד הורדוס את הכרתו ועבדי המלך חשבו שהוא מת. המלך התעורר מצעקות הסובבים אותו וכאות הוקרה להצלתו חילק כספים לחייליו ומפקדיהם. הטבילה בקלירוהי לא סייעה למצבו והוא מת זמן קצר לאחר מכן. פליניוס הזקן מתאר את המקום בספרו תולדות הטבע. הוא מתאר מעיינות חמים המצוינים בתכונותיהם הרפואיות והידועים ברחבי העולם הקדמון. האתר נחפר בשנים 1985/6. בדו"חות החפירות מתואר האתר כאזור של גנים עם מרחצאות שנבנה בצורה נרחבת בתקופת הורדוס ביחד עם הארמונות ביריחו והמבצר במכוור. באתר התגלה מעגן קטן לסירות ומדרגות המובילות למרחצאות ומבני שהייה למתרחצים. במקום הייתה וילה מפוארת בסגנון הבנייה של ארמונות הורדוס ביריחו ומבני חוות וחלקות לעיבוד חקלאי. לפי הסימנים המקום נהרס ביחד עם הרס מבצר מכוור בשנת 72 לספירה. לאחר ההרס בתקופת המרד הגדול היה המקום שומם במשך 300 שנה. לפי השרידים הארכאולוגיים המקום היה מיושב בתקופה הביזנטית מאמצע המאה הרביעית לספירה עד המאה החמישית לספירה ושימש כמרחצאות ציבוריות. המקום נהרס סופית בתקופה הערבית. במפת מידבא מופיע האתר בין הנחלים ואדי זרקא מעין וואדי מוג'יב - נחל ארנון. השם שמופיע הוא חמי קלירואס (Therma Kalliroes), (ראה התמונה לעיל). באזור יש שלושה מבנים עם בריכות או מבנים מהם נובעים המעיינות. מצד שמאל יש מבנה עגול. המבנה השני מימין הוא מרובע עם קשת וממנו יוצא ערוץ מים לים המלח. המבנה השלישי נראה כאילו צמוד לצלע ההר והקשת צמודה לצד הקדמי של המבנה. לידו מימין מעבר לערוץ יש שני עצי תמר. מדיה וקבצים בנושא חמי קלירוהי בוויקישיתוף Christa Clamer, The Hot Springs of Kallirhoe and Baarou, 2000 (באנגלית) יעל קולטון‏, למשכשך המשכיל - וואלה חדשות, באתר וואלה, 2 באפריל 2006 מלחמות היהודים פרק 7, קטעים 180-189. תולדות הטבע, פרק 15 - יהודה. Metzer Ehud, Architecture of Herod, the Great Builder, Tubingen, 2006, pp. 234-237 (באנגלית)
בסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט

בסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט (RAF Mount Pleasent) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר הבריטי באיי פוקלנד שבדרום האוקיינוס האטלנטי. הוא הוקם לאחר מלחמת פוקלנד בין בריטניה לארגנטינה ב-1982 על מנת לשפר את ההגנה האווירית על האיים ולהרתיע את ארגנטינה מפני ניסיון נוסף לכבוש אותם. עד היום זהו שדה התעופה החדש ביותר של חיל האוויר המלכותי. הבסיס משמש גם כנמל התעופה הבינלאומי של האיים. לאחר תום מלחמת פוקלנד וכיבוש איי פוקלנד בחזרה מידי ארגנטינה באביב 1982 נדרשה בריטניה להמשיך לקיים הגנה אווירית על האיים מחשש להתקפות אוויר ארגנטיניות נוספות עליהם. קודם למלחמה החזיק חיל האוויר המלכותי בסיס בשדה התעופה הקטן של העיר סטנלי, בירת האיים. לאחר כיבוש האיים על ידי ארגנטינה שימש שדה התעופה את הארגנטינים ואף הופצץ על ידי מפציצים בריטיים. עד להכשרת שדה התעופה בסטנלי לשימושם של מטוסי קרב סילוניים נדרש הצי הבריטי להחזיק בקרבת איי פוקלנד נושאת מטוסים משלו ועליה מטוסי קרב מדגם הרייר. שלוש נושאות המטוסים של הצי מילאו את התפקיד בתורנות, אך הדבר יצר קשיים בתחזוקתן, מאחר שהן נדרשו להפליג דרך ארוכה מאוד אל בסיסיהן בבריטניה לשם תיקונים. בסופו של דבר שוחררו נושאות המטוסים ממשמרתן לאחר שהוארך מסלול הטיסה בשדה התעופה בסטנלי והוצבו בו ארבעה מטוסי קרב מדגם פנטום. עם זאת התברר לממשלת בריטניה שהשדה בסטנלי מוגבל מכדי להוות בסיס קבע להגנה אווירית משמעותית על האיים. לכן החליטה להקים בהם בסיס טיסה חדש לחיל האוויר המלכותי, אשר יאפשר גם תגבור צבאי מהיר של האיים בדרך האוויר במקרה הצורך. כאתר להקמת הבסיס החדש נבחר שטח בדרום האי המזרחי, כ-48 קילומטרים מדרום-מערב לסטנלי. הבסיס נבנה במהירות על ידי חברה קבלנית אזרחית, שהתמודדה עם קשיים גדולים בהבאת חומרי הבנייה הדרושים לאתר. הוא נפתח ב-12 במאי 1985 על ידי הנסיך אנדרו, בנה של המלכה אליזבת השנייה (שלחם במלחמת פוקלנד כטייס) והפך למבצעי באופן מלא בשנה שלאחר מכן. הבסיס משתרע על פני שטח של כחמישה קילומטרים מרובעים ויש בו שני מסלולי טיסה. הוא מהווה יחידה מרכזית של הכוחות הבריטיים באיי דרום האוקיינוס האטלנטי (BFSAI) – מסגרת צבאית של כוחות אוויר, ים ויבשה שהוקמה בעקבות מלחמת פוקלנד כדי לתגבר את הגנת איי פוקלנד ושכניהם ולהרתיע את ארגנטינה מפני ניסיון נוסף לכובשם. מספר המטוסים המוצבים בבסיס דרך קבע הוא קטן – כעשרים ומטה. מטוסי פנטום הוצבו בו עד 1992 ואז הוחלפו על ידי מטוסי טורנדו, ובשנת 2009 באו במקומם מטוסי טייפון. בנוסף למטוסי הקרב הוצבו בבסיס מטוסי תובלה ותדלוק אווירי וכן מסוקי סי קינג. שוכנות בו גם יחידת נ"מ המצוידת בטילים נגד מטוסים ומרכז תקשורת המספק שירותי פיקוד ושליטה ולוחמה אלקטרונית עבור כל יחידות הצבא, הצי וחיל האוויר של בריטניה המוצבות באיים. כיום מוצבים בבסיס 1,000 עד 2,000 חיילים, שלרשותם עומדים שירותי רווחה ובידור. אחד מן המוצבים בו היה הנסיך ויליאם, ששירת בבסיס כטייס מסוק למשך שישה שבועות בראשית שנת 2012. ארגנטינה גינתה את הצבתו באיים - שהייתה גם סמוכה ליום השנה השלושים לפרוץ המלחמה באיים - והגדירה אותה כהתגרות. בנוסף לתפקידו הצבאי משמש הבסיס גם כנמל התעופה הבינלאומי היחיד של איי פוקלנד (שדה התעופה של סטנלי משמש כיום לטיסות בין האיים בלבד). חברות תעופה קטנות שונות מקיימות ממנו ואליו טיסות אחדות מדי שבוע לבריטניה ולצ'ילה עם חניית ביניים בארגנטינה. מדיה וקבצים בנושא בסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט בסיס מאונט פלזנט באתר חיל האוויר המלכותי http://www.dukeandduchessofcambridge.org/the-duke-of-cambridge/biography/military-career.
סיפיווה טשאבאלאלה

לורנס סיפיווה טשאבאלאלה (באנגלית: Lawrence Siphiwe Tshabalala; נולד ב-25 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק כקשר בארזורומספור מליגת העל הטורקית. טשאבאלאלה שיחק באקדמיה של קייזר צ'יפס. בשנת 2003 עבר לאלכסנדרה יונייטד שבליגה השנייה של דרום אפריקה. לאחר שנה באלכסנדרה יונייטד חתם לשלוש שנים בפרי סטייס סטארס. הוא התקבל לקייזר צ'יפס כחלק מפרויקט שחקנים של הקבוצה. השחקן נראה היה כאחד מבעלי ההשפעה הגדולים המקומיים שיכול להוביל את הקבוצה לניצחונות ואליפויות. ב-28 באוגוסט 2018 טשאבאלאלה חתם בארזורומספור מליגת העל הטורקית. משחקו הראשון של טשאבאלאלה במדי נבחרת דרום אפריקה, היה במשחק ידידות נגד מצרים ב-14 בינואר 2006. הוא היווה חלק בגביע אפריקה לאומות 2006, גביע אפריקה לאומות 2008, ובגביע הקונפדרציות 2009. ב-11 ביוני 2010, הבקיע טשאבאלאלה את השער הראשון במונדיאל 2010 נגד מקסיקו בדקה ה-55, במשחק שנגמר בשוויון 1-1. מאוחר יותר, השער הוכרז כשער השנה על ידי פיפ"א. סיפיווה טשאבאלאלה, באתר Transfermarkt סיפיווה טשאבאלאלה, באתר Soccerway סיפיווה טשאבאלאלה, באתר BDFutbol סיפיווה טשאבאלאלה, באתר WorldFootball.net סיפיווה טשאבאלאלה, באתר National Football Teams סיפיווה טשאבאלאלה, באתר FootballDatabase.eu עמית גולדשטיין‏, הפועל ת"א: סיפיווה טשבלאלה לא יגיע למבחנים, באתר וואלה, 5 ביולי 2011
משפט הערך הממוצע של גאוס

במתמטיקה, משפט הערך הממוצע של גאוס הוא שמם של שני משפטים דומים: משפט הערך הממוצע של גאוס באנליזה מרוכבת: הערך שפונקציה הולומורפית מקבלת בנקודה הוא ממוצע הערכים שהיא מקבלת במעגל סביב הנקודה. משפט הערך הממוצע של גאוס לפונקציות הרמוניות: הערך שפונקציה הרמונית מקבלת בנקודה הוא ממוצע הערכים שהיא מקבלת בספירה סביב הנקודה. הדמיון בין המשפטים אינו מקרי. החלק הממשי והמרוכב של פונקציה הולומורפית הן פונקציות הרמוניות. משפט הערך הממוצע של גאוס באנליזה מרוכבת משמש ככלי מרכזי להוכחת תכונות חשובות של פונקציות הולומורפיות, כגון משפט היחידות ומשפט השאריות. בנוסף, משפט הערך הממוצע של גאוס לפונקציות הרמוניות משמש בהוכחת תכונות חשובות של פונקציות הרמוניות כמו עקרון המקסימום ההרמוני. השימוש במשפטים אלו רחב גם בתחומים אחרים של המתמטיקה והפיזיקה, במיוחד בבעיות פוטנציאל ובתורת השדות. תהי f {\displaystyle f} פונקציה הולומורפית, ויהי 0 ≤ r {\displaystyle 0\leq r} כך שהעיגול ברדיוס r {\displaystyle r} סביב נקודה z 0 {\displaystyle z_{0}} מוכל בתחום של f {\displaystyle f} . אזי: f ( z 0 ) = 1 2 π ∫ 0 2 π f ( z 0 + r e i θ ) d θ {\displaystyle f(z_{0})={1 \over 2\pi }\int _{0}^{2\pi }{f(z_{0}+re^{i\theta })}\,d\theta } יהי C = { z : | z − z 0 | = r } {\displaystyle C=\{z:|z-z_{0}|=r\}} . לפי נוסחת האינטגרל של קושי: f ( z 0 ) = 1 2 π i ∮ C f ( z ) z − z 0 d z {\displaystyle f(z_{0})={1 \over 2\pi i}\oint _{C}{f(z) \over z-z_{0}}\,dz} z 0 + r e i θ , θ ∈ [ 0 , 2 π ) {\displaystyle z_{0}+re^{i\theta },\theta \in [0,2\pi )} היא פרמטריזציה של המעגל C {\displaystyle C} . לכן: f ( z 0 ) = 1 2 π i ∫ 0 2 π f ( z 0 + r e i θ ) r e i θ i r e i θ d θ = 1 2 π ∫ 0 2 π f ( z 0 + r e i θ ) d θ {\displaystyle f(z_{0})={1 \over 2\pi i}\int _{0}^{2\pi }{{\frac {f(z_{0}+re^{i\theta })}{re^{i\theta }}}ire^{i\theta }}\,d\theta ={1 \over 2\pi }\int _{0}^{2\pi }{f(z_{0}+re^{i\theta })}\,d\theta } מהשוויון הנ"ל ניתן להסיק שוויון אנלוגי לפונקציות הרמוניות. נניח ש- u {\displaystyle u} פונקציה הרמונית בתחום פשוט קשר פתוח. לפי משפט מאנליזה מרוכבת, היא מהווה חלק ממשי של פונקציה אנליטית f {\displaystyle f} על התחום. עבור f {\displaystyle f} מתקיים השוויון לעיל, ולכן אם נוציא חלק ממשי נקבל (בגלל שאינטגרל על פונקציה מרוכבת בגבולות ממשיים מוגדר להיות האינטגרל על החלק הממשי שלה ואנטגרל על החלק המדומה שלה כפול i) : u ( z 0 ) = 1 2 π ∫ 0 2 π u ( z 0 + r e i θ ) d θ {\displaystyle u(z_{0})={1 \over 2\pi }\int _{0}^{2\pi }{u(z_{0}+re^{i\theta })}\,d\theta } תכונה זו נקראת תכונת הערך הממוצע לפונקציות הרמוניות. לפי משפט, פונקציה היא הרמונית אם ורק אם היא מקיימת את תכונת הערך הממוצע. (כאשר u ( z ) = u ( R e z , I m z ) {\displaystyle u(z)=u(Rez,Imz)} ). להכללה של העקרונות הללו ראו גרעין פואסון. עקרון המקסימום גרעין פואסון משפט הערך הממוצע של גאוס ב-Wolfram Mathworld
מינה בן-צבי

מינה בן צבי (רוגוז'יק) (29 בפברואר 1909 – 23 בדצמבר 2000) הייתה ממקימי חיל הנשים של צה"ל (ח"ן) והמפקדת הראשונה שלו, בדרגת סגן-אלוף. היא כיהנה בתפקיד זה משנת 1948 ועד 1949, ולאחריו מילאה שורת תפקידים ממלכתיים וציבוריים. מינה רוגוז'יק נולדה בשנת 1909 בעיירה מזריץ' שבפלך ווהלין (כיום ברובנו באוקראינה). בשנת 1921 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. היא למדה בבית הספר הריאלי בחיפה, בבית הספר הטכני "מונטיפיורי" בתל אביב (1928–1929) ובאוניברסיטת ניו יורק (1930–1933). בשנת 1933 שבה לארץ והצטרפה ל"הגנה". ב-1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, הייתה בין 66 המתגייסות הראשונות לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי (ATS). בצבא הבריטי עברה קורס קצינות ופיקדה על פלוגה מעורבת של חיילות בריטיות וארץ-ישראליות במצרים. בשנת 1946 פעלה בשליחות ההגנה בניו יורק. בשנת 1947 מונתה לניהול מחלקת קליטת העלייה של מועצת הפועלים בצפון הארץ. באותה שנה נישאה לאליהו בן צבי. עם הקמת צה"ל ב-1948 ביקש דוד בן-גוריון מאבא חושי לשחררה מתפקידה, וביקש ממנה להתגייס להקמת חיל הנשים של צה"ל. כמקובל בצה"ל אז, עִברתה את שמה על ידי אימוץ את שם בעלה, והייתה למינה רוגוז'יק-בן צבי. היא מונתה למפקדת הראשונה של החיל וכיהנה בתפקיד במשך שנה, בה עוצבה דמותו של החיל ונקבעו הקריטריונים לשיבוץ נשים במערך צה"ל. בהמשך הקריירה הייתה קונסול בפינלנד (1953–1955), נציגת ישראל בוועדה למעמד האישה של האו"ם (1956–1958) וראש המחלקה לכלכלת בית במשרד החקלאות. בשנים 1959–1969 נמנתה על מועצת העיר חיפה. בשנת 1961 ייסדה המרכז הבין-לאומי לעבודה קהילתית "כרמל" מטעם משרד החוץ ועמדה בראשו עד שנת 1987. בשנת 1978 קיבלה אזרחות כבוד של העיר חיפה. מינה בן צבי נפטרה בשנת 2000, בגיל 91, ונטמנה בבית העלמין בכפר יהושע לצד בעלה. על שמה כיכר בחיפה בקרבת המרכז שהקימה. 'Ben Zvi, Mina,' in: The World Who's Who of Women, vol. 3, 1975, p. 77. אסתר הרליץ, מינה בן-צבי, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) קורות חייה באתר יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים של אגף כוח האדם בצה"ל (דרך ארכיון האינטרנט) נאוה איזין, מינה בן-צבי, דבר, טור 2, 12 בדצמבר 1977 פעם מפקדת – תמיד מפקדת, מעריב, 25 בפברואר 1986 לקסיקון, באתר www.hahagana.org.il תארי כבוד ל-23 תושבי חיפה, דבר, 1 ביוני 1978.
סימן טוב מלמד

רבי סימן טוב מלמד היה משורר ופילוסוף יהודי-פרסי-אפגני בן המאה ה-18. ידוע גם בשם העט "טוביה". סימן טוב מלמד נולד בעיר יזד שבמרכז איראן במחצית הראשונה של המאה ה-18. כנראה בצעירותו עבר להתגורר בעיר הראת שבאפגניסטן, שם שירת כרב ודיין. בהראת חיבר את חיבורו הפילוסופי "חיאת אל-רוח" ("חיי הנפש"). בסביבות שנת 1793 היגר שוב, מהראת למשהד, ושירת במשהד כראש הקהילה היהודית וכמנהיג הרוחני שלה. ידוע שבתקופה זאת הוא נכנס לוויכוחים עם יהודים מומרי דת ומוסלמים, כדי לסכל את נסיונותיהם לשכנע יהודים נוספים להתאסלם. בעודו במשהד פגש את ר' יוסף מאמאן, שד"ר מצפת, וסייע רבות להמשך מסעותיו של ר' מאמאן לכיוון בוכרה. ככל הנראה ר' מלמד נפטר במשהד ונקבר בבית הקברות היהודי המקומי. יש שוני רב בין ההערכות על שנת פטירתו, והן נעות בין השנים 1800-1828. ר' מלמד נזכר כאחד המשוררים והמלומדים הדתיים החשובים ביותר בקרב הקהילות היהודיות דוברות הפרסית. הוא כתב בעיקר בפרסית יהודית, אך לעיתים גם בעברית וארמית. חיבורו החשוב ביותר הוא החיבור הפילוסופי "חיאת אל-רוח" שנכתב בפרסית יהודית באלפבית עברי. החיבור כתוב ברובו כפרוזה, אך לעיתים מצוטטים פסוקי שירה של מלמד עצמו או של משוררים פרסים קלאסיים. החיבור מוקדש בעיקר לפרשנות על 13 עיקרי האמונה היהודית על פי הרמב"ם. כתיבתו של ר' מלמד הושפעה מהחיבור חובות הלבבות של אבן פקודה (1050–1156), מכתביו של ר' יוסף אלבו (1380-1444) ור' סעדיה גאון (882-942), ובאופן מוצהר גם מהשקפות עולם צופיות. הספר הוא גם חיבור דידקטי, המטיף לבני הקהילה לרכוש ידע ומעשים טובים לשם טיהור הנפש. הספר ראה לראשונה דפוס בירושלים בשנת 1898. חיבור נוסף של ר' מלמד הוא מאמר תפסיר (פרשנות) בפרסית יהודית על פרקי אבות, שנלמד באופן נפוץ בקרב הקהילות היהודיות דוברות הפרסית. הוא גם חיבר שירה בעברית ובפרסית-יהודית על מגוון נושאים. את חלק משיריו העברים מלמד תרגם בעצמו לפרסית-יהודית, וחלק אחר משיריו היו מורכבים מעברית ופרסית-יהודית משולבות יחדיו. אנתולוגיה אחת של שיריו כללה שירי אזהרות רבים שכתב בשתי השפות. סימן טוב מלמד, חייאת אל-רוח, ירושלים, תרנ"ח (1898). (בפרסית יהודית) סימן טוב מלמד, ספר אזהרות, ירושלים, תרנ"ו. ראובן קשאני, הרב סימן טוב מלמד, משורר והוגה דעות במשהד, באורח מדע (תשמ"ו), עמ' 365-371. גיורא פוזיילוב, חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן, ירושלים: הוצאת משרד החינוך, תשנ"ו, עמ' 37-49. Moreen, Vera Basch. In Queen Esther’s Garden: An Anthology of Judeo-Persian Literature, New Haven and London: Yale University Press, 2000, pp. 260–265. אמנון נצר, ‏סימן טוב מלמד - מלומד פרסי-אפגאני וספרו חיאת אלרוח, פעמים 79, אביב תשנ"ט 1999, עמ' 95-56 אמנון נצר, ‏הספרות של יהודי פרס, פעמים 13, תשמ"ב 1982, עמ' 19-5 David Yeroushalmi. "Melammed, Siman Ṭov." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013. David Yeroushalmi. "Melammed, Siman Ṭov." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013.