laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרדריק פורסט

פרדריק פנימור פורסט, ג'וניור (באנגלית: Frederic Fenimore Forrest, Jr.;‏ 23 בדצמבר 1936 – 23 ביוני 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי שהופיע במספר סרטים חשובים בסוף שנות ה-70 והיה מועמד לפרס אוסקר. פורסט נולד בווקסהאצ'י (Waxahachie) שבטקסס, ומגיל צעיר שאף להיות לשחקן. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, ושירות צבאי, עבר לניו יורק, ושם החל את דרכו המקצועית. פורסט הופיע באוף ברודוויי ובסרטי שוליים. הוא החל להופיע בסרטים ממסדיים. בשנת 1972 הופיע בסרט "When the legends Die" ("כשהאגדות מתות"), סרטו של הבמאי סטיוארט מילר, המבוסס על ספרו של האל בורלנד באותו שם מ-1963 המספר על אינדיאני צעיר בן שבט היוט העובר מסלול חניכה אצל בוקר מזדקן (ריצ'רד ויידמארק) המפעיל קרקס רודיאו נודד. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב. בשנים שלאחר מכן הופיע פורסט במספר סרטים חשובים, בתפקידי משנה. בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "השיחה" (1974) שיחק צעיר המעורב במזימת רצח, שאת שיחותיו מקליט אמן האזנות (ג'ין הקמן). תפקידים נוספים בהם שיחק בשנים אלו היו תפקיד משנה בסרטו של ארתור פן "דו-קרב במיזורי" (1976) ותפקידו של לי הארווי אוסוואלד בסרט הטלוויזיה "רובי ואוסוואלד" בשנת 1978. שנת 1979 הייתה שנת השיא בקריירה של פורסט. בשנה זו יצא לאקרנים סרטו של קופולה, "אפוקליפסה עכשיו", שצולם כשנתיים קודם בפיליפינים. בסרט זה שיחק פורסט את ה"שף", קייג'ון מניו אורלינס המצטרף לקפטיין וילארד (מרטין שין) במסעו במעלה נהר הנאנג. תפקיד נוסף אותו שיחק באותה שנה היה תפקידו של יוסטון דאייר, מאהבה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) בסרט "רוז" שעוצב על פי חייה של ג'ניס ג'ופלין. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב. בשנת 1982 היה פורסט מעורב בשני פרויקטים כושלים של קופולה, שהביאו, למעשה, לדעיכת כוכבו כשחקן הוליוודי מוביל. "האמט" היה ניסיון של קופולה לשתף פעולה כמפיק עם הבמאי הגרמני וים ונדרס. בסרט שיחק פורסט את התפקיד הראשי, סופר המתח דשיל האמט. חילוקי דעות אומנותיים, ומריבה מתוקשרת בין קופולה לוונדרס, הביאו ליצירת מוצר שהיה לכישלון ביקורתי וקופתי. אך חמור מכך היה כישלון "אחד מהלב", ניסיונו של קופולה ליצור סרט מוזיקלי, בו הופיע פורסט בתפקיד הראשי לצד טרי גאר. הסרט חרג מגבולות התקציב והתסריט, ולאחר שקופולה השקיע בו את כל הונו, כשל בקופות, והביא את קופולה אל סף פשיטת רגל. הסרט היווה נקודת מפנה שלילית בקריירה של המעורבים בו. לאחר כישלונות אלו המשיך פורסט במשחק בקולנוע, והופיע בתפקידי משנה בסרטים כ"טאקר: האיש והחלום" של קופולה משנת 1988, "תיבת הנגינה" של קוסטה גברס (1989), "שני הג'ייקים" (סרט ההמשך לצ'יינהטאון) (1990) כמו גם בסרטו של אמן המתח האיטלקי דאריו ארג'נטו "טראומה" (1993). במקביל פיתח פורסט קריירה טלוויזיונית, והופיע בעיקר במיני סדרות כ"יונה בודדה" (1989) ו"האזרח קוהן" (1992). הוא הופיע באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "רחוב ג'אמפ 21", בעונתה הראשונה (1987), בה התגלה השחקן ג'וני דפ. פורסט היה נשוי לשחקנית מרילו הנר בין השנים 1980–1982. נפטר ב-23 ביוני 2023. מדיה וקבצים בנושא פרדריק פורסט בוויקישיתוף פרדריק פורסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדריק פורסט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי פרדריק פורסט, באתר AllMovie (באנגלית) פרדריק פורסט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרדריק פורסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) השחקן פרדריק פורסט ("אפוקליפסה עכשיו") הלך לעולמו בגיל 86, באתר ynet, 24 ביוני 2023
עגור לבן-עורף

עגור לבן-העורף (שם מדעי: Grus vipio) הוא מין עוף מהסוג עגור ממשפחת העגוריים. זהו עוף גדול, אורכו נע בין 112–125 סנטימטרים, גובהו כ-130 סנטימטרים ומשקלו 5.6 קילוגרם. הוא בעל רגליים ורדרדות, צוואר מפוספס באפור ולבן, ונקודת עור אדומה בפנים. אזורי ההזדווגות של העגור לבן-העורף הם בצפון-מזרח מונגוליה, צפון-מזרח סין, ואזורים סמוכים בדרום-מזרח רוסיה, היכן שמתנהלת תוכנית בשמורת הטבע קינגאנסקי לגידול ביצים של העוף הזה מגני חיות מארצות הברית במטרה להביא לגידול האוכלוסייה. קבוצות שונות של הציפור נודדות בחורף לנהר יאנגצה, האזור המפורז הקוריאני, וקיושו ביפן. הם גם מגיעים לקזחסטן וטאיוואן. רק 4,900–5,400 פרטים נותרו בטבע. תזונתו של העגור לבן-העורף מורכבת בעיקר מחרקים, זרעים, שורשים, צמחים, וחיות קטנות. בשל הרס בתי גידול מתמשך וציד לא מבוקר בכמה אזורים, העגור לבן-העורף מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי. הוא רשום בנספח הראשון ובשני ב-CITES. מדיה וקבצים בנושא עגור לבן-עורף בוויקישיתוף עגור לבן-עורף, באתר NCBI (באנגלית) עגור לבן-עורף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עגור לבן-עורף, באתר GBIF (באנגלית)
בית קברות שייח' מוראד

בית הקברות המוסלמי שייח' מוראד, המוכר גם כבית קברות אל-מוראד, הוא בית קברות מוסלמי בתל א-ריש. כיום בדרך קיבוץ גלויות, בדרומה של שכונת שפירא בתל אביב. בית הקברות התפתח סביב מבנה קבר מהתקופה הממלוכית בשם זה, אך זהותו של אותו שייח' איננה ידועה. הוא שוכן על גבעת כורכר חשוף וניצבים בו מספר עצים עתיקים כגון שיזף מצוי. במקום נמצאה כתובת ערבית מהמאה ה-14, המעידה כי כבר אז שימש כאתר קבורה. מבנה הקבר בנוי משני חדרים מחוברים שמעליהם קבועות כיפות. עוד נמצא במקום מבנה קבר רבוע ומקורה, הניצב על ארבעה עמודים, שבכיפתו נפער חור. המקום הופיע במפה בריטית משנת 1878, אך הפך לאתר קבורה פעיל רק בתחילת המאה ה-20, כאשר בתי קברות המוסלמים מצפון ליפו חוסלו (בית הקברות עבד א־נבי, למשל). בפרעות תרפ"א נתלתה גופתו של יוסף חיים ברנר על חומת בית הקברות, יחד עם עוד שבעה איש שנרצחו. ליד בית הקברות שכנו בתים של ערבים עניים, וכ-350 מהם נהרסו על ידי הצבא הבריטי במאורעות. עד לסיפוח הכפר אבו כביר ליפו ב-1934, היה בית הקברות בתחומיו של הכפר, וב-1948 היה לחלק מתל אביב. לאחר שתושבי הסביבה גורשו ברובם במהלך מלחמת העצמאות, חדל בית הקברות לפעול. עם זאת, בסוף המאה ה-20 החל שוב לשמש כמקום לקבורת משתפי פעולה, שהקהילה המוסלמית ביפו מסרבת לאפשר את קבורתם בבית קברות טאסו. המקום סובל מהזנחה. בשנת 2013 יצר הקולנוען רואי מעוז את הסרט התיעודי "שייח מוראד" המספר את סיפורו של בית הקברות, ועליו זכה מעוז בפרס מקרן פרלוב. מראה בבית הקברות בקע בכיפת הקבר מצבה שבורה בבית הקברות ברקע, קברו של השייח' מוראד מצבה עם כיתוב בערבית ומאחוריה בית מגורים פינתו הדרומית-מערבית של קבר שייח' מוראד פינתו הצפונית-מזרחית של קבר שייח' מוראד צדו הצפוני של קבר שייח' מוראד מבט אל תוך המבנה של קבר שייח' מוראד רצח יוסף חיים ברנר וחבריו מדיה וקבצים בנושא בית קברות שייח' מוראד בוויקישיתוף קובת שייח' מוראד רואי מעוז: שייח' מוראד, סרט תיעודי על בית הקברות לא ביפו ולא בתל אביב: סיפורים, עדויות ותעודות משכונת שפירא, מוקי צור ושרון רוטברד (עורכים), בינ"ה והוצאת בבל, 2009. מפת האזור מאת תאודור זנדל, 1880, (באנגלית) עם ציון השם 'שיח' מוראד', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
גרבילים

גֶּרְבִּיליים (שם מדעי: Gerbillinae) היא תת-משפחה של מכרסמים במשפחה עכבריים. הגרבילים הם חיות מדבר. ישנם כ-110 מינים של גרבילים, ואזורי המחיה שלהם מתפרשים על פני אסיה, אפריקה והמזרח התיכון. נקבת הגרביל יכולה להמליט עד 10 גורים בהמלטה אחת. מין מונגולי של הגרביל הובא לארצות הברית על ידי דוקטור ויקטור שוונטקר בשנת 1954. רוב הגרבילים הם חיות ליליות, תכונה אופיינית לחיות המאכלסות אזורים מדבריים; רובם צמחוניים, בעוד המינים הקטנים אוכלי זרעים בעיקר. במערב סין הגיעו הגרבילים למדרגת אסון טבע. החל מ־19 באוגוסט 2003, נוהגים לשחרר במערב סין עיטים כדי להילחם בגרבילים, המשמידים כ־46,000 קילומטר רבוע של ערבות עשב. אורכו הטיפוסי של הגרביל נע בין 15 ל-30 סנטימטרים, כשזנבו מהווה כמחצית מאורכו. מין יחיד, הגרביל הענק, שמקורו בטורקמניסטן, גדל עד לאורך של 40 ס"מ. למיני הגרבילים השונים פרווה בגוונים שונים – החל מלבן, דרך גוונים שונים של חום, צהוב ואפור, ועד שחור, ולעיתים גוונים מעורבים. בגפיים הקדמיות יש 4 אצבעות ובגפיים האחוריות 5. מזגם הנוח של הגרבילים תורם לחיבה הרבה של בני אדם אליהם. תכונות אלה חיבבו את הגרבילים גם על חוקרים באקדמיה. בשל מזגם העדין, חריצותם וסקרנותם הגדולה, גרבילים רבים משמשים כחיות מחקר פופולריות לניסויים ביולוגיים והתנהגותיים. תוחלת החיים בשבי כשש שנים. הגרביל משמש גם כחיית מחמד פופולרית. בעיקר המין גרביל מונגולי שהוא הגרביל היחיד שמותר ליבוא, סחר ואחזקה בישראל. בעולם נהוג לגדל גם "גרביל עב-זנב" (Pachyuromys duprasi) ואף יפה זנב שמצוי בסיני. למינים המבויתים של הגרביל המונגולי ובמידה מעטה יותר לגרביל עב-זנב מופעי צבע רבים כגון שחור, לבן, אפור, אדמוני ועוד, שהתקבלו בעזרת רבייה סלקטיבית של מגדלי חיות. סוג ומין יחיד Ammodillus imbellis סוג ומין יחיד Brachiones przewalskii סוג ומין יחיד Desmodilliscus braueri סוג ומין יחיד Desmodillus auricularis Dipodillus Gerbilliscus Gerbillurus גרביל (Gerbillus) מריון (Meriones) סוג ומין יחיד Microdillus peeli סוג ומין יחיד Pachyuromys duprasi Psammomys - בו הפסמון סוג ומין יחיד Rhombomys opimus סוג ומין יחיד יפה זנב (Sekeetamys calurus) סוג ומין יחיד Tatera indica Taterillus מדיה וקבצים בנושא גרביל בוויקישיתוף גרבילים, באתר ITIS (באנגלית) גרבילים, באתר NCBI (באנגלית) גרבילים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גרבילים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גרבילים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kam, M., I.S. Khokhlova and A.A. Degen, Granivory and plant selection by desert gerbils of different body size, Ecology 78:2218-2229, 1997 Deng Shasha, China's booming gerbil population put on the pill, Xinhua News Agency, 25/3/2009 Nick McMaster, China Uses 'the Pill' to Stop Gerbil Overpopulation, NEWSER, 25/3/2009 רשימה לבנה – יונקים המותרים ביבוא, סחר ואחזקה בישראל, באתר רשות הטבע והגנים
יוסף קולון

רבי יוסף קולון טרבוטו (מהרי"ק) (ה'ק"ף, 1420 (לערך) – ה'ר"ם 1480) היה רב, פוסק ומחבר. מגדולי הפוסקים ביהדות איטליה במאה ה-15. נולד בשנת 1420 לערך בעיר שאמברי שבדוכסות סבויה (היום בצרפת), למד תורה מפי אביו הרב שלמה מצאצאי רש"י, ומפי הרב מרדכי נתן. בצעירותו גר בעיר מולדתו ולאחר מכן נדד מעיר לעיר באיטליה. בתקופה זו שימש כמלמד תינוקות. בתום תקופה זו החל לשמש כרב וראש ישיבה בפיימונטה אחר כך בבולוניה, ולבסוף בין השנים ה'ר"ל-ה'רל"א שימש כרב וראש ישיבה במנטובה. שם היה חברו של רבי יהודה מסר לאון הרופא שאף הוא עמד בראש ישיבה במנטובה. לאחר כמה שנים נתעוררה ביניהם מחלוקת עזה ששורשה אינו ידוע אך היא נוצרה על רקע רצונם של שני האישים להפוך לרב ראשי לכל יהודי איטליה ושליט העיר המרקיז לודוויקו (אנ') גירש את שניהם ממנה. בסוף ימיו התגורר בפאביה (Pavia) וכיהן בה כרב, שם נפטר בשנת ה'ר"ם (1480) ונקבר במקומו. ספרו "שאלות ותשובות מהרי"ק", נחשב אחד מספרי ההלכה היסודיים. בין תלמידיו הבולטים היו רבי עובדיה מברטנורא, רבי אליהו דלמדיגו ורבי עזריאל דאיינה. נכדו היה רבי אליעזר אשכנזי, מחבר הספר מעשי השם ועוד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לעיתים התחלפו מפסקיו עם הפסקים של הרב יוסף קארו, בלבול זה נבע מכך שראשי תיבות שניהם היו דומים בכך ש"מהרי"ק" מציין גם הרב יוסף קארו וגם הרב יוסף קולון. ויש מקרים בהם חלק הרב יוסף קארו על הרב יוסף קולון. לדוגמה, הרב יוסף קולון סבר, שאם כהן לא היה שותף לתעניות שנהגו הציבור לאחר החגים, עליו לצאת מבית הכנסת כאשר קוראים בתורה את פרשיית התענית, כדי שיוכל ישראל שהתענה לעלות במקומו ראשון לתורה. הרב יוסף קארו חלק וסבר, שאין צורך שייצא מבית כנסת, ויכול ישראל לעלות לתורה גם כאשר הוא נמצא בבית כנסת. דעתו בנושא שני המשיחים בעם ישראל לעתיד לבוא, מזרע יוסף ומזרע דוד, הייתה ייחודית. בפרשת בא, מפרש ששני המשיחים הם: משיח אליהו ומשיח בן דוד: ”ומה שכתבתי שתי צפורים חיות... או שיהיה שתי צפורים כנגד ב' משיחים: משיח אליהו שיבא ליתן בשורות טובות כדכתיב לפני בא יום ה' וגו', ואחר כך משיח בן דוד. והנה הב' הרי הם חיים בגן עדן, אליהו חי וקים דוד מלך ישראל חי וקים".” קובץ שאלות ותשובות שו"ת מהרי"ק, מחולק לשורשים וענפים, מספר השורשים (סימנים) קצ"ז. נדפס לראשונה בשנת ה'רע"ט בוונציה, נדפס לאחרונה בתוספת עוד 50 תשובות שנתגלו על ידי מכון ירושלים, בשנת תשמ"ד. חידושי ופירושי המהרי"ק – פירוש לתורה, למשנה תורה של הרמב"ם ועל הסמ"ג. בהוצאת מכון ירושלים תשל"א. יוסף בוקסבוים, שו"ת ופסקי מהרי"ק החדשים, מכון ירושלים, ירושלים תש"ל מנחם מנדל גרליץ, שאלות ותשובות מהרי"ק, אורייתא-אדרת, ירושלים תשמ"ח ג׳פרי וולף, חייו ותשובתיו של ר׳ יוסף קולון בן שלמה, חיבור לשם קבלת דוקטור לפילוסופיה, 1991. דוד הלחמי, רבי יוסף קולון (שו"ת מהרי"ק), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' כ"א, באתר אוצר החכמה שו"ת מהרי"ק, באתר היברובוקס כתב יד, חידושים על ספר מצוות גדול, פרמה, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית כתב יד, פרוש על חמשים וארבעה שמות, פריס, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית מידע על יוסף קולון בקטלוג הספרייה הלאומית יוסף בן שלמה קולון, דף שער בספרייה הלאומית אותו מכנה "אבא מרי מופת הדור" (שו"ת מהרי"ק שורש קט"ו). "רב ושר גדול בישראל" (שו"ת מהרי"ק שורש ק"ל). ופסקיו משוקעים לעשרות רבות בשולחן ערוך, ב"בית יוסף" ובדרכי משה". לדוגמה, בשו"ת מהר"י באסן תשובה ק"כ הובאו דברי רבי יוסף קולון כדברי רבי יוסף קארו. ראו גם אוצר הגדולים אלופי יעקב בערך "מהרי"ק". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרמשטאדט

דרמשטאדט (בגרמנית: ‏Darmstadt‏Ⓘ‏; גם דארמשטאדט, דרמשטט, דרמשטאט) היא עיר בגרמניה, במדינת הסן. העיר נמצאת בחלק הדרומי של אזור הריין העיקרי. אוכלוסייתה, נכון ל-2015, מונה 155,353 תושבים. העיר ידועה כמרכז המדע של גרמניה המודרנית הודות לאוניברסיטה המפורסמת שלה. שמה הראשוני היה דארמונדשטאדט (בגרמנית Darmundestat). בתרגום מגרמנית אפשר לתרגם את שמה הנוכחי של העיר כ"עיר המעיים". ככל הנראה שם זה הגיע לאחר השתבשות השם הראשון, ואין לו קשר היסטורי לעיר. יש המשערים שהעיר נקראת על שם הנחל דרמבאך, שבעבר עבר דרך העיר, אך כנראה השערה זו אינה נכונה, שכן, לפי המקורות, הנחל נקרא על שם העיר. המקום עליו יושבת דרמשטאדט היה מיושב החל מהמאה ה-11. העיר דרמשטאדט נוסדה על ידי הרוזנים לבית קצנלנבוגן (אנ') בשנת 1330. האדמה החולית של אזור דרמשטאדט לא הייתה נוחה לחקלאות, ולכן עד הפיכתה לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט במאה ה-16, האוכלוסייה במקום הייתה דלה. בתקופת רוזני קצנלבויגן, שימשה דרמשטאדט כמקום מושבם השני, ובמקום הייתה טירה קטנה, באותו המקום בו נבנתה בהמשך הטירה הגדולה של דרמשטאדט, הקיימת עד היום. ב-1479 היורש האחרון של משפחת קצנלבויגן מת בלי להשאיר בן זכר, והנחלות שלהם צורפו לרוזנות הסן, תחת שלטון בית הסן. לאחר פיצול הרוזנות ב-1567, הפכה דרמשטאדט לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט, והחל מ-1806 לבירת הדוכסות הגדולה של הסן עד 1918. לאחר התפטרות ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה, הפכה העיר לבירת המדינה העממית הסן שהוקמה על שטחי הדוכסות. לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדה המדינה העממית הסן לתוך הסן, ודרמשטאדט איבדה את מעמד הבירה שלה. במאה ה-19 העיר גדלה באוכלוסין בצורה משמשעותית מ-10,000 בתחילת המאה עד 72,000 בסופה. ב-1877 נוסד בעיר בי"ס למדעים שנהפך עם הזמן לאוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט. בתחילת המאה ה-20 הייתה העיר מרכז חשוב לגרסה הגרמנית של אר נובו, עם הקמת מושבת האומנים של דרמשטאדט. ב-2021 הכריז אונסק"ו על מושבת אומנים זו אתר מורשת עולמית. תחרויות אדריכליות שנתיות הובילו את לבניית מבנים רבים, שמייצגים אוצרות ארכיטקטוניות של תקופה זו. כמו כן, במהלך תקופה זו, בשנת 1912 הכימאי אנטון קוליש, שעבד עבור חברת התרופות Merck, היה הראשון, שקיבל את הסם MDMA (אקסטזי). בשנת 1937 השטח המוניציפלי של דרמשטאדט הורחב ונכללו בו הפרוורים של העיר ארהילגין, אברשטאדט. בשנת 1938 מחוז קרייס הופרד מדרמשטאדט מבחינה מינהלית. דרמשטאדט הייתה העיר הראשונה בגרמניה שהכריחה יהודים לסגור את חנויותיהם בתחילת 1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון. במהלך האירוע הראשון, החנויות נסגרו ליום אחד בלבד כדי לאפשר לזקנים ולחולים חיים תקינים לתקופה מסוימת. בשנת 1942 למעלה מ-3,000 יהודים נשלחו למחנה ליביגשולה (Liebigschule), ולאחר מכן גורשו למחנות ריכוז, שם נספו. שלושה מיהודי דרמשטאדט ניצלו על ידי אדולף אלטהוף, שהוכר כחסיד אומות העולם על כך שצירף לקרקס שניהל שלוש נשים והסתירן על אף שהיה נתון לפיקוח הרשויות הגרמניות. בית הספר המקצועי היהודי מסדה בדרמשטאדט מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים - מכון מחקר שיצר מספר יסודות מלאכותיים, בהם דרמשטטיום, שנקרא על שם העיר בית ספירלת היער בדרמשטאדט, שעיצב האמן האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר מדיה וקבצים בנושא דרמשטאדט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דרמשטאדט (בגרמנית) דרמשטאדט, ברשת החברתית פייסבוק דרמשטאדט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דרמשטאדט, ברשת החברתית אינסטגרם דרמשטאדט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדולף ומריה אלטהוף - חסידי אומות העולם - יד ושם, באתר www.yadvashem.org
צלוליט

צלוליט הוא הצטברות תאי שומן ברקמות שמתחת לעור, תופעה המשווה לו מראה גלי או נקבובי (בדרגות עוצמה שונות). הצלוליט שכיח אצל נשים החל מגיל ההתבגרות בעיקר באזור הירכיים, אך הוא יכול להופיע גם בחלקי גוף אחרים כמו הישבן, המותניים והבטן, וגם אצל גברים בוגרים. מעריכים שתופעה טבעית זו קיימת ב-90% מהנשים ויש לה מרכיב גנטי. במונח נעשה שימוש החל משנות ה-20 של המאה ה-20, והוא נכנס לשימוש בפרסומים בשפה האנגלית משנות ה-60. אין נוטים להגדיר את הצלוליט כבעיה רפואית אלא כמאפיין אסתטי פיזיולוגי. אלכס אברוטין, לצלול לתוך הצלוליט, מכון דוידסון: הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, 26 במאי 2022. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
RICE

RICE הוא עזר זיכרון לשיטת טיפול בפציעות חריפות. הטיפול כולל מנוחה, קירור האיבר הפגוע, חבישה לוחצת שלו והגבהתו למשך 48 השעות הראשונות לאחר הפציעה. טיפול ב-"RICE" מקל על כאב הפציעה ומאפשר את ההחלמה. אותיות "RICE" (נהגה כמילה האנגלית לאורז) הן ראשי תיבות באנגלית ל- Rest, Ice, Compression, Elevation (מנוחה, קרח, חבישה, הגבהה). השיטה החדשה גורסת דווקא להניע את הגפה הפגועה ובכך להאיץ התאוששות ושיקום נאות, וכאן האות הראשונה היא M מ-MOVEMENT, תנועה (שיטת "MICE"). פציעה חריפה מלווה בדלקת המעוררת כאב ונפיחות עקב עליה בחדירות כלי דם, בפגיעה בשלמות כלי הדם ובעליה בפגיעות ורגישות הרקמה המחלימה לפגיעות נוספות. עקרונות "RICE" מכוונים לצמצם את אפקט התגובה הדלקתית של הפציעה כלהלן: מנוחה - מנוחה כוללת הפחתה בפעילות ולעיתים התניידות ללא נשיאת משקל או בנשיאת משקל חלקי (בעזרת קביים). המנוחה מגינה על הפצע המחלים מפציעות נוספות, מקלה על הפניית משאבי הגוף לאזור הפציעה ועל תהליך החלמה תקין. יודגש שהמנוחה הכוללת מומלצת ל-24 עד 48 השעות הראשונות ולאחר מכן רצוי לנסות בזהירות רבה תנועות עדינות עם הגפה הפגועה ובתנאי שאין כאב חזק (שיטת MICE). קירור - שימוש בכרית קירור, קרח מרוסק בשקית ניילון או חבילת ירקות קפואים המונחים ישירות על אזור הפגיעה למשך 15-20 דקות לכל היותר, 4-8 פעמים ביום. הקירור מפחית את הפעילות העצבית ומכאן משכך כאב. הקור גורם גם להצרה של כלי דם המפחיתה את הנפיחות או את הדימום, שכן נפיחות ודימום מעכבים החלמה. קירור הנמשך יותר מ-20 דקות יכול לגרום דווקא להרחבת כלי דם ולאפקט הפוך מהרצוי, וכן לפגיעות קור מקומיות. חבישה לוחצת - חבישה לוחצת בעזרת תחבושת אלסטית או מקבעים עם אפקט של לחץ מגבילה את הנפיחות. הגבהה - הגבהת האיבר הפגוע מקלה על ספיגת הנפיחות. אפקט מקסימלי מושג כאשר האיבר גבוה יותר מהלב. מהי שיטת RICE לטיפול בפציעה חריפה?, באתר אורתוספורט עידו דנה, הטיפול הראשוני בפגיעות ספורט, באתר טאן 3 Elizabeth Quinn, RICE - Rest, Ice, Compression and Elevation Best Treatment for Acute Injuries, About.com Järvinen TA et al. Muscle injuries: optimising recovery. Best practice & research. Clinical rheumatology, 2007 Apr;21(2):317-31. PMID 17512485 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חתול חבשי

חתול חבשי (נקרא גם חתול אביסיני) הוא גזע של חתול. משקל החבשי נע בין 3.5 קילוגרם ל־5.5 קילוגרם. ואורך חייו נע בין 9 שנים ועד 15 שנים בטווח העליון. החתול החבשי נחשב לאחד הגזעים העתיקים ביותר. ישנה סברה כי גזע זה הוא צאצא ישיר של החתול המקודש ממצרים העתיקה. אך הסבירות הגבוהה ביותר (שנבדקה במחקרים גנטיים) היא שמוצאו של גזע זה מחוף האוקיינוס ההודי. גזע זה זכה להכרה רשמית בשנת 1882. סביר להניח כי חתולי האביסינים הראשונים יוצאו לצפון אמריקה בראשית המאה ה-20, וייתכן גם כי חתולים דומים אחרים הועברו לבריטניה מדרום-מזרח אסיה ומחוף האוקיינוס ההודי. האביסינים הראשונים עברו הכלאה עם חתולים בריטיים קצרי שיער ומאוחר יותר גם עם גזעים אוריינטליים. גורי חתולים אביסינים זמינים בשגרים במשך שנים רבות, ומאז שנות ה-70 הם פותחו כזן נפרד – הסומלי. מאז 1957, זכה גם הגוון האדמדם או החום-אדמדם להכרה כגזע, בעוד שחתול האביסיני הכחול הוכר ככזה בשנת 1975. מאז התפתחו צבעים נוספים, וגוונים חדשים של גזע חתולים זה ממשיכים לזכות בהכרה. לחתול החבשי פרווה קצרה וצבעה יכול להיות חום-אדמדם, אדום, כחול או חום-צהבהב. צבע עיניו יכול להיות: ענבר, אגוז או ירוק. גופו שרירי, חזק וגמיש, רגליו רזות ואוזניו גדולות, הזנב ארוך מאוד. למרות שמגדלים אחראיים עושים כמיטב יכולתם כדי לבדוק ולחסל בעיות בריאות גנטיות, חתולים עדיין עלולים לפתח מחלות או מצבים מסוימים. לחבשים עשוי להיות סיכון גבוה יותר לגורמים הבאים: מחלת חניכיים מוקדמת תסמונת היפרסתזיה לוקסציה של הפיקה ניוון רשתית פרוגרסיבי מחסור בפירובאט קינאז עמילואידוזיס כלייתי מדיה וקבצים בנושא חתול חבשי בוויקישיתוף חתול חבשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חתולים חבשיים של חמין באתר fashion.decorexpro.com חתול אביסיני - אלגנטי ובעל מראה מלכותי, באתר פורינה ישראל
השם של העולם

השם של העולם (באנגלית: The Name of the World) הוא ספר, שכתב דניס ג'ונסון בשנת 2000 באנגלית, בארצות הברית. הספר הוא ספרו הראשון של דניס שתורגם לעברית. הוא יצא לאור בישראל בשנת 2009 בהוצאת בבל. העלילה עוקבת אחר מייקל ריד, אשר איבד את אשתו ובתו לפני מספר שנים בתאונת דרכים. ריד עובד כמרצה באוניברסיטה ופוגש בסטודנטית צעירה בת כמחצית מגילו בשם פלאואר קנון. הפגישות המזדמנות שלהם משפיעות עליו ומשאירות עליו רושם ולראשונה אחרי שנים הוא מתחיל להתאהב באישה. ריד מתבשר כי הוא מפוטר בעקבות פליטיקה פנימית, ובסמוך לזאת משפט שאמרה פלאואר מזכיר לו את בתו המנוחה. הוא עוזב בפתאומיות את פלאואר, מתסבך בקטטה ולבסוף מחליט לעזוב את העיר בה חי ולחפש עבודה חדשה וחיים חדשים במקום אחר. השם של העולם, מכונת קריאה בבל יובל סער (מעצב העטיפה) על השם של העולם השם של העולם באתר ידיעות ספרים פותחים ספר: השם של העולם | דניס ג'ונסון, באתר הארץ, 10 ביוני 2009 השם של העולם, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברכה אופיר-תום

ברכה אופיר-תום (נולדה ב-25 במרץ 1939) שימשה כשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 2009-1995. נולדה בשטחי המנדט הבריטי, סיימה לימודיה בבית ספר תיכון חורב בירושלים ב-1957. ב-1958 קיבלה הסמכה להוראה ממשרד החינוך, לימדה ספרות, אנגלית והיסטוריה. בשנת 1972 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחתה אצל שרה סירוטה בפרקליטות מחוז מרכז. בין השנים 1974 ל-1983 עבדה כיועצת משפטית בבית המכס וב-1983 הצטרפה לפרקליטות מחוז תל אביב, ועסקה בתיקי מס הכנסה וניירות ערך. באוגוסט 1989 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב. באוגוסט 1995 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וביוני שנת 2006 מונתה לסגנית נשיא בית משפט זה. כשופטת בבית המשפט המחוזי עסקה במשפטים בולטים רבים בתחום הפלילי, ובהם משפטו של מו"ל "מעריב", עופר נמרודי, משפטו החוזר של הפדופיל אדריאן שוורץ, משפטו של אסי אבוטבול, ומשפטו של השר לשעבר אברהם הירשזון. בגזר דינו של אברהם הירשזון ציינה: "המסר החייב לצאת מבית המשפט בנסיבות עבריינות של אנשי ציבור צריך שיהיה חד ובהיר, ויודיע לכולי עלמא, כי גם איש ציבור רם דרג, המנצל לרעה את מעמדו ואת האמון שניתן בו, צפוי לגינוי והוקעה, לצד עונש מהותי שאיננו שונה מעונשו של עבריין מן השורה". בשנת 2009, עם הגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות. בראיון שנתנה לאחר פרישתה אמרה: "החיים בבית המשפט כשופט הם לא קלים, הם קשים מאוד, הרבה הרבה מחשבות, ואתה מקווה תמיד שצדקת ושזה הנכון, אבל אלוהים יודע, את הביטחון המלא אין לי אף פעם. קשה לשקול, כשעומד אדם על הפרק...מלאכה קשה מאוד". ברכה אופיר-תום, באתר הרשות השופטת ורד לוביץ', אקורד הסיום של השופטת ברכה אופיר-תום, באתר ynet, 24 ביוני 2009 תומר זרחין, השופטת במשפט הירשזון ל"הארץ": איני יכולה לומר שהתקשורת לא השפיעה עלי, באתר הארץ, 10 ביולי 2009 יסמין גואטה, אסא ששון, מנהיגים מנותקים // "יש בארץ עיוות של החשיבה הכלכלית, המשפטית והמוסרית", באתר TheMarker‏, 9 במאי 2014 משה גורלי, "המדינה מבזה את הנכים. בג"ץ חייב להתערב", באתר כלכליסט, 1 בפברואר 2018 משה גורלי, "השחיתות השלטונית מאיימת לגרור אותנו להתפרקות מוסרית ולקריסה כלכלית", באתר כלכליסט, 21 במרץ 2018 עידו באום, ברכה אופיר תום מסכמת כהונה בת עשר שנים בראש האכיפה המינהלית של רשות ניירות ערך, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2021 תומר זרחין, השופטת במשפט הירשזון ל"הארץ": איני יכולה לומר שהתקשורת לא השפיעה עלי, באתר הארץ, 10 ביולי 2009
עצם הלשון

עצם הלשון (TA: Os hyoideum) היא עצם דמוית פרסה במרכז החלק הקדמי-עליון של הצוואר, בין הסנטר לבלוטת התריס. במצב מנוחה נמצאת העצם בגובה בסיס הלסת התחתונה מקדימה ובגובה החוליה הצוארית השלישית מאחורה. עצם הלשון ייחודית בכך שהיא אינה מופרקת עם עצמות אחרות אלא מוחזקת על ידי גידים בלבד. היא משמשת נקודת חיבור לשרירי רצפת הפה והלשון מעליה, לשרירי בית הקול מתחתיה ולשרירי מכסה הגרון והלוע מאחוריה. מדיה וקבצים בנושא עצם הלשון בוויקישיתוף עצם הלשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל אלברטה

דגל פרובינציית אלברטה שבקנדה אומץ ב-1 ביוני 1968 לאחר אישור הממשלה הפרובינציאלית. יחס אורכו של הדגל לגובהו הוא 1:2 והוא כולל את סמל אלברטה במרכז דגל בצבע כחול. גובהו של הסמל הוא 7/11 מגובהו של הדגל. מדיה וקבצים בנושא דגל אלברטה בוויקישיתוף דגל אלברטה, באתר דגלי העולם (באנגלית) סמלי אלברטה באתר למורשת קנדה (באנגלית) אליסטר ב. פרייזר, דגלי קנדה - פרק 11. אלברטה‏, 1997 (באנגלית) דגל אלברטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.