laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קפלר-11

Kepler-11 הוא כוכב דמוי שמש שסביבו מערכת כוכבי לכת בת שישה כוכבי לכת חוץ-שמשיים. הכוכב ממוקם בקבוצת הכוכבים הברבור במרחק של כ-2,000 שנות אור ממערכת השמש. הוא דומה מאוד לשמש מבחינת סיווגו ומסתו, אך גילו מוערך בכ-8 מיליארד שנים. מערכת כוכבי הלכת נתגלתה על ידי טלסקופ החלל קפלר על ידי מדידת ירידה בבהירות נראית הכוכב כאשר כוכבי הלכת חולפים על פניו (שיטת הליקוי). זו מערכת השמש החיצונית הראשונה שאותה גילה טלסקופ החלל קפלר לאחר מספר גילויים של מערכת בהן נתגלה עד כה כוכב לכת חוצני יחיד. ייחודה של מערכת זו בצפיפותם הרבה של כוכבי הלכת שנתגלו ובכך שנתבצעה מדידה ישירה של ההשפעה של כל ששת כוכבי הלכת על עוצמת האור של הכוכב (ליקוי) ולא על ידי השפעות עקיפות של כוכבי הלכת. כוכבי הלכת במערכת מכונים באותיות b,c,d,e,f ו-g. מסותיהם של חמשת הראשונים נמצאות בתחום של 2 עד 14 פעמים מסת כדור הארץ, ואילו על האחרון ידוע כי מסתו קטנה מ-300 פעמים מסת כדור הארץ. כל ששת כוכבי הלכת שנתגלו סובבים במרחק של פחות מחצי יחידה אסטרונומית. כוכב לכת חוץ-שמשי אזור ישיב קפלר-20 מדיה וקבצים בנושא קפלר-11 בוויקישיתוף פרסום באתר טלסקופ החלל קפלר על גילוי Kepler-11 סרטון על גילוי Kepler-11 [ נתוני כוכבי הלכת של Kepler-11] באתר Exoplanets Data Explorer נתוני כוכבי הלכת של Kepler-11 באתר Extrasolar Planets Encyclopaedia קפלר-11, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Astronomers Find 6-Pack of Planets in Alien Solar System Nasa Report קפלר-11b באתר נאס"א קפלר-11c באתר נאס"א קפלר-11d באתר נאס"א קפלר-11e באתר נאס"א קפלר-11f באתר נאס"א קפלר-11g באתר נאס"א
מיתר (כלי מיתר)

מיתר הוא חוט מתוח, העשוי בדרך-כלל ממתכת, פלסטיק (כגון פרלון), משי, מעי, או גיד, ומשמש בעזרת רטט הנוצר על ידי פריטה, הקשתה או הקשה, להפקת הצליל של כלי המיתר. ככל שהמיתר רוטט בתדירות גבוהה יותר כך הצליל הנוצר הוא מה שאנו מכנים כצליל גבוה יותר. בנוסף לחומר ממנו עשוי המיתר, כך גם עוביו של המיתר, מתיחות המיתר, ואורכו קובעים את גובה הצליל המתקבל, כך שככל שהמיתר קצר יותר, דק או מתוח יותר הוא יפיק צליל גבוה יותר. בכלים מודרניים רבים המיתרים עשויים ממתכת וניילון, שהם חומרים עמידים יחסית, וצלילם חד, בוהק, יציב, חזק וברור יחסית, אך ברחבי העולם יש שימוש נרחב בחומרים מן החי להפקת מיתרים, כולל בכלים של התרבות המערבית כגון כינור, בהם המיתרים היו עשויים בעבר כנורמה בעיקר מגידים או ממעי. מיתרים אלו נקרעו במהירות, שמרו פחות על כיוון ואופי הצליל שלהם היה שונה, ומסיבות אלו ואחרות פחת השימוש בהם. בכל כלי המיתר ישנם התקני כיוון, שהמיתר מלופף סביבם, ובעזרתם הנגן יכול לכוון את המיתר. לכלי הנגינה יש מספר שונה של מיתרים. בפסנתר למשל יש כ-88 קלידים המקישים באמצעות מערכת מנופים על בין מיתר אחד לשלושה עבור כל קליד. בגיטרה קלאסית, חשמלית ואקוסטית יש לרוב 6 מיתרים (קיימים דגמים של 7 או 8 מיתרים נפרדים, ושל 12 מיתרים, שבהם כל זוג מיתרים מכוון לאותו תו, או לשני תווים זהים בהפרש של אוקטבה זה מזה), ולעומתם לכינור ולרוב כלי הקשת המוכרים יש 4 מיתרים, ולגיטרה בס יש 4, 5 או 6 מיתרים. הואיל וקיים מגוון עשיר מאוד של כלי מיתר ברחבי העולם ולאורך ההיסטוריה, יש כלים רבים יוצא דופן מבחינת מספר המיתרים, גם בין הכלים המוכרים יותר. מיתרים מדורגים לפי הקוטר שלהם (המכונה באנגלית Gauge). בגיטרה חשמלית, למשל, קוטרם של המיתרים בסטים המקובלים נע 0.056 אינצ'ים לעבה ביותר, ו-0.008 אינצ'ים לדק ביותר. מיתרים לגיטרה מגיעים בדרך כלל בסטים של 6 מיתרים, הנקרא לרוב לפי שם המיתר הדק ביותר (לדוגמה: 9 עבור סט מיתרי גיטרה חשמלית בהם עוביו של הדק ביותר הוא 0.009 אינצ'ים) או לפי שמם של הדק והעבה ביותר עם מקף ביניהם (לדוגמה: 9-42 עבור סט מיתרי גיטרה חשמלית בהם עוביו של הדק ביותר 0.009 אינצ'ים והעבה ביותר 0.042 אינצ'ים). ככל שהמיתרים עבים יותר, עליהם להימתח יותר כדי להגיע לגובה הצליל הרצוי. כאשר מחליפים בכלי כגון גיטרה מיתרים לסט בעל עובי שונה, יש לשנות בהתאם את גובה המיתרים יחסית לצוואר, לכוון את מוט המתיחה של הצוואר (אם יש) למתח המיתרים החדש, ובכלי מיתר בעלי סריגים גם לכוון מחדש את אוכף הגשר כך שבסריג ה-12 הצליל יהיה בדיוק אוקטבה מעל צליל המיתר הפתוח (דוגמה זו נכונה בגיטרות הנפוצות, אולם יש כלי מיתר בעלי סריגים שיש להם פחות סריגים ו/או שאינם מכוונים במרווחים של חצאי טון, מושווים או לא). נגינה על המיתר שוחקת אותו ועם חלוף הזמן איכות הצליל יורדת והמיתר נשאר מכוון לפחות זמן, לכן יש להחליף את המיתרים מדי פעם, בהתאם לסוג המיתרים ותדירות הנגינה. בנוסף, במיתרי מתכת קיימת בעיה של חימצון וקורוזיה, תופעות המופיעות עקב חשיפה של מתכות כמו פליז וברונזה ללחות ומלחים המגיעים מאצבעות הנגן (בכלים בהם הנגן נוגע באצבעותיו במיתרים). כתוצאה מכך, המיתרים מאבדים מבהירות הצליל שלהם לאורך זמן. על מנת לנסות ולפתור את הבעיה, חלק מיצרני המיתרים מצפים את מיתריהם בציפוי מתכת או פולימר המגנים על המיתר ומאריכים את חייו. עם זאת, מיתרים מצופים בדרך כלל יקרים יותר ועשויים להשמע פחות בהירים. מקור נוסף ומעניין עם מידע שימושי, היסטוריה של כלי המיתר בקובץ כאן(הקישור אינו פעיל) כלי מיתר ולימוד גיטרה מדיה וקבצים בנושא מיתרים בוויקישיתוף
טונאליות

במוזיקה, המונח טונאליות (באנגלית: tonality) מציין מספר דברים: במובן הרחב, טונאליות היא מאפיין של מוזיקה המעיד על קיומו של מִדְרָג (היררכיה) כלשהו בין צלילים סביב מרכז טונאלי (בניגוד לא-טונאליות). אפיון זה כולל גם טונאליות מורחבת; דהיינו, טונאליות שאינה קשורה לסולמות המז'ור והמינור ו/או מאפשרת מהלכים הרמוניים שאינם פונקציונליים. טונאליות מורחבת ניתן למצוא ברבות מהיצירות שנכתבו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בשימוש נפוץ וספציפי יותר, טונאליות היא רשת מורכבת של יחסים בין צלילים ודרגות הרמוניות במערכת הסולמות המז'ור והמינור (הרמוניה טונאלית פונקציונלית). לעיתים משתמשים במונח על-מנת להבדיל בין מערכת זו לבין המערכת המודלית שהייתה מקובלת באירופה עד לתקופת הבארוק, במהלכה חל המעבר ממודליות לטונאליות ופונקציונליות הרמונית. ההרמוניה הטונאלית פונקציונלית משמשת בסיס לרוב המוזיקה שנכתבה באירופה החל באמצע המאה ה-17 ועד לסוף המאה ה-19, וכן לרוב המוזיקה המערבית הפופולרית במאה ה-20 ובימינו. טונאליות (או טוניקה) היא גם כינוי למרכז הטונאלי של יצירה מוזיקלית או חלקים ממנה. לדוגמה, הקונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת מס' 23 מאת מוצרט הוא בסולם לה מז'ור, לכן הטונאליות של הקונצ'רטו בכללותו היא הצליל לה. הפרק השני בקונצ'רטו הוא בפה דיאז מינור, ולכן הטונאליות של פרק זה היא פה דיאז. בתנאים מסוימים מעבר בין טונאליות אחת לאחרת נקרא מודולציה. מודולציות מתרחשות לא פעם בגוף הפרק, כאשר חטיבות יציבות יותר מאופיינות במודולציות מעטות, בעוד חטיבות "מתוחות" מבחינה הרמונית מאופיינות במודולציות רבות ותכופות. בחלקים משמעותיים מן התקופות הבארוק והרומנטית, ובאופן מובהק בתקופה הקלאסית, נהוג היה לחשוב על הטונאליות כעל "בית"; דהיינו, היא נקודת ההתחלה ביצירה ואליה יש לחזור בסופה. ניתן לומר כי טונאליות במובן הרחב היא מאפיין של כל מוזיקה ברמות שונות, הנעות בין מובהקות לבין עמימות. במקרים של עמימות קיצונית מדובר במוזיקה שאינה טונאלית, או א-טונאלית. נהוג לחשוב כי טונאליות היא מאפיין טבעי במוח האדם, וכי בני אדם מחפשים, גם אם אינם חפצים בכך, אחר מרכזים טונאליים בהאזנתם למוזיקה כלשהי. עד סוף המאה ה-19 לערך, כל מוזיקה – כתובה, עממית או מאולתרת - הייתה טונאלית במובן הרחב, ולכן לא היה צורך במילה שתגדיר זאת. החל בסוף המאה ה-19 קמו מלחינים שאחת ממטרותיהם הייתה לכתוב מוזיקה הנמנעת מקשרים היררכיים ברורים בין הצלילים, וכך נוצר הצורך בהגדרה שתפריד את המוזיקה הטונאלית מהבלתי טונאלית. דביסי, ראוול וסטרווינסקי התרחקו מטונאליות במידת מה, ושנברג משלב מסוים נמנע ממנה לחלוטין, כאשר השתמש בשיטה המשליטה סדר ב-12 הצלילים הכרומאטיים באוקטבה, בעוד חשיבותו של כל צליל זהה. שיטה זו נקראת שיטת שנים-עשר הטונים. הרמוניה טונאלית הרמוניה טונאלית פונקציונלית מדיה וקבצים בנושא טונאליות בוויקישיתוף טונאליות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טונאליות, דף שער בספרייה הלאומית
רפלקס הקאה

רפלקס ההקאה הוא רפלקס כיווץ של חלקו האחורי של הגרון הגורם להקאה, אשר נגרם לאחר מגע בחך הרך. הוא מיועד למנוע כניסת עצמים לגרון שלא כתוצאה מבליעה, ומונע מצבי חנק. רגישות הרפלקס שונה לכל אדם. בליעה של עצם גדול, או הנחת חפץ בחלקו האחורי של הגרון, עלולים לגרום להפעלת הרפלקס. אנשים מסוימים (למשל בולעי חרבות), למדו כיצד לדכא רפלקס זה. אנשים הלוקים בהפרעות אכילה, כגון בולימיה, גורמים לעיתים להפעלת הרפלקס במכוון, כדי לגרום להקאה. גם שתיית משקאות אלכוהוליים מופרזת עלולה לגרום להפעלת הרפלקס ולהקאה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמעיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שמעיה – נשיא הסנהדרין האחרון בתקופה הזוגות וחבר של אבטליון שמעיה (נביא) – נביא בתקופה שאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת רב שמעיה בר זעירא – אמורא רבי שמעיה – תלמידו של רש"י אישים ששמם הפרטי הוא שמעיה
שיטפון הבירה של לונדון

שיטפון הבירה התרחש ב-17 באוקטובר 1814, בלונדון, בריטניה. מקור השיטפון היה מבשלת הבירה "מו ושות'" (Meux and Company) ברחוב טוטנהם-קורט (Tottenham Court Road). מכל בירה ענק, שהכיל 610 אלף ליטרים, התפוצץ, וכתוצאה מכך נהרסו שאר המכלים שהיו באותו הבניין. כתוצאה מכך, 1,470,000 ליטרים של בירה געשו אל רחובות העיר. גל הבירה הרס שני בתים וקיר בפאב טביסטוק ארמס, וכתוצאה מכך אחת העובדות הצעירות שם נלכדה מתחת להריסות. המבשלה פעלה באזור עני של לונדון, אזור שבו משפחות רבות התגוררו בקומות מרתף, שהתמלאו במהירות בבירה, ו-8 אנשים טבעו כתוצאה מהשיטפון. כמו כן, אנשים רבים שתו את הבירה. קיימות טענות אודות אדם אחד אשר מת כתוצאה מהרעלת אלכוהול[דרוש מקור], אך הדבר לא הוכח. המקרה הובא לבית המשפט, אך המושבעים פסקו כי האסון הוא תוצאה של "כוח עליון", כך שאיש אינו אחראי לאירוע. המבשלה נקלעה לקשיים כלכליים בעקבות אובדן הבירה, בעיקר משום שהמס עליה כבר שולם. בעלי המפעל פנו לפרלמנט וקיבלו החזר של המס, מה שאפשר למבשלה להמשיך ולפעול, על אף ההפסדים הכבדים. המבשלה נסגרה ונהרסה בשנת 1922. במקומה עומד כיום תיאטרון דומיניון. השיטפון בתמזה (1928) אסון הדבשה של בוסטון עידן קפון, ‏השיטפונות המדהימים ביותר בעולם, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2011 "A Brew to a Kill" מאת Barbara Mikkelson ב-Snopes.com "Beer Flood Claims Nine Souls" מאת Alan Bellows ב-Damninteresting.com ״דומינו בירה״ - פרק על תולדות הבירה והשיטפון הקטלני בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי "A real beer tsunami". Remembering the big British beer flood of October, 1814 with brewing historian Martyn Cornell, Canadian Broadcasting Corporation, ‏2014 October 17
ליקוק

ליקוק היא פעולה במסגרתה מעביר אדם או בעל חיים את לשונו על פני משטח כלשהו, לרוב תוך שהוא משאיר רוק על אותו משטח. לליקוק מטרות שונות בהם - טעימת המשטח. בעלי חיים מלקקים את עצמם למטרות רחצה וטיפוח ואף שותים בדרך זו. בעלי חיים מלקקים את עצמם לצורכי ניקיון וטיפוח. ביונקים בעלי פרווה, המרקם של לשון היונק מאפשרת ליונק לנקות את הפרווה שלו, לשחרר קשרים בשער הפרווה. כמו כן, יונקים נוהגים ללקק את ולדותיהם מיד לאחר הלידה, במטרה לנקות את מי השפיר. בנוסף ליקוק הולדות מביא להפעלת מערכת הנשימה והעיכול של הולד. חתולים מלקקים את עצמם על מנת לקרר את גופם - הרוק המצטבר על הפרווה מתאדה ובכך מקרר את הגוף (בדומה לתפקיד הזעה אצל בני אדם). השממית מנקה את עינייה באמצעות ליקוקן. בעלי חיים רבים מלקקים משטחים רטובים לצורכי שתיה. באמצעות הליקוק מכניסים בעלי החיים מים לתוך פיהם. בעלי חיים רבים (ובהם בקר וסוסים) מלקקים אבנים על מנת לקבל מינרלים נחוצים החסרים במזונם. הלמורים משתמשים בליקוק לצורכי תקשורת חברתית, וכך גם אצל השימפנזות. ביחס לבעלי חיים אחרים, התועלת של בני אדם בליקוק מועטה ביותר. הלשון של בני האדם קצרה באופן יחסי ואינה גמישה, ולכן לא ניתן להשתמש בליקוק לצורכי שתייה או לניקיון (אף שבעת העתיקה היו שניקו את כלי האוכל שלהם באמצעות ליקוק בלבד, בעת החדשה דבר זה נחשב לא היגייני). בלוטות הזיעה של בני האדם מייתרות את הצורך בליקוק לצורכי קירור. בני אדם משתמשים בליקוק לצורך טעימת מזון, ומספר סוגי מזון עוצבו כדי להיאכל באופן זה, כגון שלגונים וסוגי סוכריות קשות (בעיקר סוכריות על מקל) בני אדם משתמשים בליקוק להרטבת משטחים כמו בולי דואר ומעטפות להפעלת הדבק המשמש להדבקתם או לסגירתן. כמו כן קיים נוהג ללקק את האצבע ובאמצעותה להעביר דפים בספרים, וכן ללקק קצהו של חוט על מנת להקל על הכנסתו לקוף המחט. בנוסף, לליקוק תפקיד משמעותי במין אוראלי. ליקוק של הפות נקרא קונילינגוס בעוד ליקוק של פי הטבעת נקרא אנאלינגוס. מדיה וקבצים בנושא ליקוק בוויקישיתוף התנהגות למורים התנהגות שימפנזות
מי שתייה

מי שתייה הם מים שאיכותם ודרגת ניקיונם מאפשרים את שתייתם על ידי בני אדם ללא סיכון. במרבית המדינות המפותחות מי השתייה מסופקים ישירות לבתים, לעסקים ולמפעלים באמצעות צנרת. במדינות בלתי מפותחות לחלקים גדולים מהאוכלוסייה אין גישה למי שתייה, והמים הזמינים מזוהמים על ידי פתוגנים או רעלנים. רק באמצע המאה ה-19 התברר הקשר בין שתיית מים מזוהמים לבין מחלות ומגפות, כאשר זיהום מי השתייה נבע בעיקרו מזיהום מקורות המים בביוב. גם כיום, מרבית זיהום מי השתייה בעולם מקורו בחדירת שפכי ביוב למים, דבר המעלה את ריכוז הפתוגנים. בשנת 2006 נרשמו כ-1.8 מיליון מקרי מוות עולמיים בשל מי שתייה מזוהמים. נכון לשנת 2006, ל-1.1 מיליארד מתושבי כדור הארץ אין גישה למי שתייה נקיים. מרבית מקורות המים דורשים טיפול מסוים של המים (ניקויָם) על מנת להביא אותם לאיכות מתאימה לשתייה. היקף הטיפול תלוי באיכות המים הטבעיים ומקורם. השיטה הבסיסית ביותר לניקוי מים היא באמצעות הרתחתם; הרתחה המתבצעת במשך מספר דקות מביאה להרג מרבית הפתוגנים במים. מאידך, פעולה זו צורכת דלק ומזהמת, וכמו כן מעלה את ריכוז המתכות, בכללם מתכות מזיקות, כגון עופרת. שיטות טיפול אחרות הן סינון המים, טיהור כימי של המים, וטיהור באמצעות קרינה אולטרה סגולה. הפרמטרים לניקיון המים מתחלקים לשתי קטגוריות: פרמטרים כימיים/פיזיקליים ופרמטרים ביולוגיים: הפרמטרים הכימיים/פיזיקליים מתייחסים למזהמים כגון מתכות כבדות, תרכובות אורגניות כגון תרכובות ארסן וזרחות, ומשקעים במים, שהצטברותם בגוף יכולה לגרום למחלות ואף למוות. סך מוצקים מומסים הוא מדד לאיכות המים. הפרמטרים הביולוגיים מתייחסים לסוגי חיידקים במים (למשל קוליפורמים, קולי צואתי, וכולרה) וכן לנגיפים וטפילים החיים במים (למשל בילהרציה). המים מכסים 70% מפני כדור הארץ, אך רובם מלוחים ואינם ראויים לשתייה. מקורות מי השתייה הם: אגמים ונהרות מי תהום מקורם של מים לא-מלוחים אלה במי גשם ומשקעים אחרים (שלג, ברד), וכן בקרחונים. מקור נוסף למי שתייה הוא באמצעות התפלה של מים מליחים והפיכתם למי שתייה. מי השתייה מסופקים לריכוזי האוכלוסייה באמצעות מערכות צנרת, שמטרתן הבאת מי השתייה ליעדם, תוך שמירה על איכותם ומניעת זיהומם. בפועל, שיעור אובדן המים הממוצע כתוצאה מדליפות הוא 50%. מי שתייה באפריקה הרתחה הפלרת מי שתייה מזיקים במי שתיה מי שתייה - המרכז לחקר המגפות בארצות הברית מי שתייה - באתר ארגון הבריאות העולמי איגוד המים הבינלאומי מי שתיה, דף שער בספרייה הלאומית אתר המרכז לחקר המגפות של ארצות הברית (באנגלית) מים בעולם משתנה, אתר אונסקו (באנגלית) יוניצ"ף "מי שתייה בטוחים", מתוך דו"ח סטטיסטי ספטמבר 2001 (באנגלית) .
כלכלה עירונית

כלכלה עירונית היא תחום מחקר כלכלי, המהווה גם תת-תחום של תכנון ערים, החוקר את ההתפתחות הכלכלית של ערים. הכלכלה העירונית מתמקדת במציאת קשרים שיטתיים בין התפתחות המרחב העירוני לבין גורמים הפועלים בתחומו, כגון חברות מסחריות ואמצעי תחבורה. הכלכלה העירונית גורסת כי ניתן לחזות התפתחות של ערים באמצעות בחינה של ייעודי קרקע קיימים ולימוד יחסי הגומלין בין אזורים עירוניים, בעלי אפיונים שונים כמו אזורים מסחריים, אזורי מגורים ועורקי תחבורה ראשיים. תחום הכלכלה העירונית מתבסס על מודל שנקרא עיר חד צירית (או חד מוקדית) שנוסח ב-1964 על ידי ויליאם אלונסו ומתאר מציאות בה עיר אמורה להתפתח באופן שבסיסה הוא מרכז עסקים ראשי- מע"ר (באנגלית Central Business District או CBD), שמסביבו אזורי מגורים. המודל מנסה לחקות מציאות קיימת במספר מטרופולינים בעולם. מודל זה מתעלם מהשפעה של הקשרים גאוגרפיים או היסטוריים, שגורמים לעיתים להיווצרות מרכזי עסקים בשולי העיר או בקרבת נהרות, איים או חופים. המודל מתעלם גם מהמגמה המקובלת של הוצאה מושכלת של פעילות עסקית מתוך מרכזי הערים, כדי לאפשר התפתחות כלכלית של מפעלים וחברות, תוך הפרעות מינימליות. בעידן האינטרנט, בו ניתן לספק מידע ושירותים שונים במהירות וללא הפרעה, יכול להחשב מודל זה כמיושן ולכן נוסחו מודלים נוספים כמו מודל העיר הרב-מוקדית של מקמילן ומקדונלד. הכלכלה העירונית גם חוקרת תחומים נוספים המשפיעים על הכלכלה העירונית כגון מדיניות ממשלתית ומיסוי, דיור ציבורי ועוד. תכנון ערים ואזורים עירוניות חדשה מדעי האזור הרצאתו של נחמן שלף על כלכלה עירונית במסגרת המכללה החברתית כלכלית כלכלה עירונית, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סער 3

סער 3 היא סדרה של שש ספינות טילים שנבנו בצרפת במספנת קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור. הסדרה מבוססת על ספינות התקיפה "יגואר" של הצי הגרמני. הספינה הראשונה מדגם זה היא אח"י סער, יצאה לדרכה מצרפת לישראל לפני שהטילה צרפת אמברגו על ישראל. בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967 הטיל נשיא צרפת, שארל דה גול, באישור ממשלת צרפת, אמברגו כללי על יצוא נשק לישראל. האמברגו כלל את אספקת חמש הספינות שנותרו במספנות בצרפת. חמש הספינות חולצו מצרפת, ב-25 בדצמבר 1969 במה שכונה ספינות שרבורג. הספינות נמלטו לישראל בהפלגה מנמל שרבור לנמל חיפה, בניגוד להחלטות ממשלת צרפת. המבצע קיבל את השם מבצע נועה. דגם סער 3 נוצר כאשר הובן הצורך בתותח אוטומטי בקליבר גדול יותר מתותח 40 מ"מ שהותקן בדגמים הקודמים (סער 1 וסער 2). התותח נועד לשימוש בקרב השטח נגד מטרות קטנות לטילים וכן להנחתת אש מהים אל החוף. בספינות מדגם סער 3 הותקן תותח 76 מ"מ מתוצרת אוטו מלרה (Oto Melarra) איטליה. טבילת האש של ספינה מדגם סער 3 הייתה בהשמדת סירת מחבלים, בליל 7 בספטמבר 1972. הסירה ועליה 5 מחבלים ביצעה מארב או הייתה בדרכה לפיגוע בישראל. השמדת הסירה בוצעה על ידי אח"י חנית בפיקודו של אלי רהב, סמוך לבסיס היציאה מדרום לצור בלבנון. הייתה זו הפעם הראשונה בה הופעל תותח אוטו מלרה 76 מ"מ בקרב בכלל, ופעם ראשונה בה הופעלה מערכת נשק זו על סמך המכ"ם בלבד. במחצית הראשונה של 1973 בוצעה פעילות נרחבת כנגד מחבלים וספינות טילים מדגם סער 3 השתתפו בה באופן פעיל. בחלק מהפעילות הוחלפו משגרי הטילים בתותח 20 מ"מ מדגם "אורליקון". במבצע אביב נעורים השתתפו סטי"לים מדגם סער 3 עם סטי"לים נוספים בהובלת כוחות פשיטה וציוד. כל ספינות הטילים מדגם סער 3 לקחו חלק באוקטובר 1973, מלחמת יום הכיפורים. במלחמה זו התרחשו הקרבות הימיים הראשונים בהם נורו טילי ים-ים משני הצדדים. הקרב הראשון היה בסוריה, קרב לטקיה, בו תקפו חמש ספינות טילים ישראליות (ביניהן שתיים מדגם סער 3) חמש ספינות של חיל הים הסורי, ביניהן שלוש ספינות טילים. כל הספינות הסוריות טובעו, כשבצד הישראלי לא היו נפגעים. הקרב הימי הבא בין ספינות טילים היה במצרים, קרב דמייט, בו תקפו שש ספינות טילים ישראליות (מהן שתיים מדגם סער 3) ארבע ספינות טילים מצריות. שלוש מהספינות המצריות הוטבעו ואחת נמלטה. גם בקרב זה לא היו נפגעים בצד הישראלי. גם במלחמת שלום הגליל ובין המלחמות עסקו ספינות טילים מדגם סער 3 בפעילות רבה בהגנת החוף. ספינות סער 3 הוחלפו בהדרגה על ידי ספינות טילים גדולות יותר. בשנים 1985–1991 הוצאו מהשירות ספינות הטילים מדגם סער 3. חלקן טובעו באימון מטווח טילים, חלקן שוקעו בים התיכון ובים סוף כדי לשמש אתרי צלילה. שתי ספינות – אח"י חנית ואח"י חץ - נמכרו לחיל הים של צ'ילה. אח"י סער, הספינה ששמה אומץ כשם הדגם, טובעה באימון ירי של חיל הים בשנת 1991. בסדרת סער 3 נבנו שש ספינות. לפי סדר הבניה הן: אח"י סער, אח"י סופה אח"י געש, אח"י חרב, אח"י חנית, ואח"י חץ. ספינות שרבורג מדיה וקבצים בנושא סער 3 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת קל אוטו

קבוצת קל אוטו הייתה קונצרן ישראלי העוסק בהשכרת רכב (לתקופות קצרות או ארוכות), מכירת רכב חדש ויד ראשונה, טרייד אין, ליסינג תפעולי, ליסינג מימוני ועוד. הקבוצה פנתה ללקוחות פרטיים ולמגזר העסקי. הקבוצה נוסדה בשנת 1992 על ידי אלה ושמוליק קליין, כחברה למכירת רכב. בהמשך התפתחה החברה ואף הקימה מספר חברות בת: קל סוכנות לביטוח בע"מ: עוסקת בשירותי ביטוח. הוקמה בשנת 2007. קל מדיה: חברה לשילוט חוצות, העוסקת בפרסום על גבי שלטי ענק ועל גבי מוביליות. הוקמה בשנת 2007. Highway - מכללה וחברת השמה (לשעבר קל אוטו College): מציעה קורסים והכשרות במגוון תחומים עסקיים ומקצועיים, בנוסף להשמה בחברות רבות במשק. הוקמה בשנת 2008. קל אוטו הובלה ולוגיסטיקה: עוסקת בשינוע כלי רכב וצמ"ה. הוקמה בשנת 2009. במרץ 2013 נכנסה לתחום התיירות על ידי פתיחת מתחם נופש באילת. בסוף שנת 2014 מונה דני שביט למנכ"ל החברה. עד 2017 והחליפו אבי צור. בדצמבר 2015 פסק בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב שעל חברת "קל אוטו" לשלם פיצוי בסך חצי מיליון ש"ח להסתדרות העובדים הלאומית, משום שהחברה ניסתה לסכל את התארגנות העובדים בשלביה הראשוניים. בשנת 2019 היו בבעלות החברה כ-17,500 כלי רכב והועסקו בה כ-500 עובדים. בעקבות קשיים כספיים, בדצמבר 2019 הגיעו בעלי החברה להסכם על מכירתה ללא תמורה במזומן לחברת קרסו מוטורס ובכפוף לתנאים אחדים. העסקה הושלמה במאי 2020. בינואר 2023 מיזגה קרסו את פעילות קל אוטו לתוך פעילות Freesbe והמותג קל אוטו חדל להתקיים. אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת קל אוטו קל אוטו הופכת לחברת השכרת הרכב השלישית בגודלה בישראל באתר מגפון הדס מגן, ‏"מתי שילמתם 100 אלף שקל באינטרנט על מוצר?", באתר גלובס, 3 בפברואר 2018 רינה רוזנברג, קבוצת הרכב קל אוטו נכנסת לתחום התיירות - משיקה מתחם וילות באילת, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2013 חזר לשוק הרכב המקומי. דני שביט מונה למנכ"ל "קל אוטו", באתר ynet, 15 בדצמבר 2014 לילך דניאל, "קל אוטו" תשלם קנס של חצי מיליון שקל בגין ניסיון סיכול התארגנות עובדים, באתר "תקדין", 22 בדצמבר 2015 עומרי כהן, ‏קרסו מחלצת את קל אוטו: רוכשת ללא תמורה את חברת הליסינג, בעלת חוב של כ-1.5 מיליארד שקל, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2019 אודי עציון‏, קרסו מאחדת את הפעילות תחת מותג חדש: Freesbe, באתר וואלה, 18 בינואר 2023
מכון התקנים האמריקני

מכון התקנים האמריקני (באנגלית: American National Standards Institute; בראשי תיבות: ANSI, קרי "אַנְסִי") הוא מכון תקנים פרטי ללא כוונת רווח הקובע תקנים תעשייתיים בארצות הברית. המכון חבר בארגון התקינה הבינלאומי (ISO) ובנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (IEC). המכון הוקם ב־19 באוקטובר 1918, בשם "ועדת התקנים ההנדסיים האמריקאית" (American Engineering Standards Committee). ב-1928 עבר ארגון מחדש ושמו שונה ל־"איגוד התקנים האמריקאי" (American Standards Association). ב־1966 הארגון עבר ארגון מחדש נוסף ושמו שונה ל־"מכון התקנים האמריקאי" (American Standards Institute). ב־1969 שונה שמו של המכון לשמו הנוכחי. מכון התקנים האמריקני עוסק במספר תחומים. במדעי המחשב, המכון תקנן את מערך התווים ASCII ב־X3.4, קודי בקרה ב־X3.41 ורצף בקרות (לדוגמה, עבור הזזת סמן סביב המסך במחשב חסר בינה) ב־X3.64. מערכת חשיפת צילום של ASA היווה בסיס למהירות ההסרטה של ISO, המונהג כיום בכל העולם. במערכת ההפעלה חלונות של חברת מיקרוסופט, ה־"ANSI" מתייחס לדפי קוד. כמה מהם דומים במיוחד לסדרת התקנים ISO-8859, ולכן רבים חושבים בטעות כי מדובר בתקנים זהים. אמנות ה־ASCII אשר מאוירת על ידי ציור קודי מסוף בקרה של המכון (רצף X3.64), נקראת לעיתים אמנות ANSI. המכון אימץ את תקן ANSI/ASME Y14.1 עבור גודלי נייר. מדיה וקבצים בנושא מכון התקנים האמריקני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכון התקנים האמריקני (באנגלית) מכון התקנים האמריקני, ברשת החברתית פייסבוק מכון התקנים האמריקני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מכון התקנים האמריקני, ברשת החברתית אינסטגרם מכון התקנים האמריקני, ברשת החברתית LinkedIn מכון התקנים האמריקני, סרטונים בערוץ היוטיוב מכון התקנים האמריקני, הבלוג הרשמי מכון התקנים האמריקני, באתר פינטרסט האתר הרשמי של ANSI
SDS

האם התכוונתם ל... סודיום דודציל סולפט – דטרגנט המשמש בתהליך הפרדת חלבונים אס.די.אס (סטאר מערכות ביטחוניות) – חברה ציבורית ישראלית סטודנטים למען חברה דמוקרטית – ארגון סטודנטים רדיקלי שפעל בארצות הברית בעיקר בשנות ה-60 גיליון בטיחות חומרים – Material Safety Data Sheet, הידוע בראשי התיבות SDS ו-MSDS SDS (מערכת לוויינים) – מערכת לווייני תקשורות אמריקאית לתמיכה בלווייני ריגול
אפרים פריי

אפרים פְרַיְי (גרמנית: Ephraim H. Frei;‏ 2 במרץ 1912 – 22 בדצמבר 2006) היה פרופסור ישראלי לאלקטרוניקה במכון ויצמן למדע. אפרים היינריך פריי נולד בווינה שבאוסטריה. בשנים 1935–1937 היה יועץ טכני בבית חרושת לסוללות חשמליות, ובשנת 1936 קיבל תואר דוקטור לפיזיקה באוניברסיטת וינה. לאחר שעלה לארץ ישראל עבד בשנים 1940–1945 באוניברסיטה העברית בירושלים. פריי היה חבר "ההגנה", וכמתנדב לצבא הבריטי היה אחראי על תחנות הרדיו בארץ ישראל, במצרים וביוון ועשה שימוש בשירותו באירופה לבניית משדרי רדיו עבור עלייה ב'. לאחר קום המדינה, עבד שנתיים כמנהל המחלקה לאלקטרוניקה באגף המחקר של משרד הביטחון. בשירותו בחיל המדע פיתח את ה"כלב" — עגלה עמוסה חומרי נפץ שנווטה באמצעות רדיו, ועסק בפתוח מכשירי ראייה בלילה. לאחר מכן יצא ללימודים בארצות הברית במכון למחקר מתקדם של אוניברסיטת פרינסטון. עם שובו בשנת 1952, הצטרף למכון ויצמן למדע והיה מעורב בפיתוח הוויצאק. מאוחר יותר התמנה לראש המחלקה לאלקטרוניקה ועמד בראשה עד 1977. תחום התמחותו היה בשדה המחקר החדש באותה עת של פריטיס (חומרים מגנטיים אל-מתכתיים). בין המצאותיו במכון ויצמן היו מכשיר האלקטרו אנצפלוגרף למדידת תגובות חשמליות של המוח, מגביר מגנטי, וכן פיתוח תכונה מגנטו-רזיסטיבית להטבת הולכת חשמל בקרבת שדה מגנטי. מאוחר יותר החל לחקור שימוש בשיטות אלקטרומגנטיות בשדה הרפואה ובעבודתו זו המציא את הפוד, מתקן המוחדר למערכת כלי הדם ומונחה לתוכה על ידי שליטה אלקטרומגנטית חיצונית, ופיתח מכשיר לגילוי סרטן שד באמצעות מדידות של תכונות דיאלקטריות. בשנת 1948 נישא ליעל רוזנפלד, ובאותה שנה עברו בני הזוג לרחובות. יעל, בעלת תואר שלישי, עבדה גם היא במכון ויצמן. קורות חייו(הקישור אינו פעיל) באתר משפחתי לזכרו אפרים פריי באתר מכון ויצמן חתני פרס ויצמן לשנת תשי"ז, דבר, 12 ביוני 1957 אברהם פלג, תרומה ישראלית חדשה לעולם הרפואה, מעריב, 19 בנובמבר 1968
פרס הספורטיביות של ה-NBA

פרס הספורטיביות של ה-NBA (באנגלית: NBA Sportsmanship Award) הוא פרס שנתי מטעם ליגת ה-NBA המחולק מאז עונת 1995/1996 לשחקן ש"הכי מפגין אידיאלים ספורטיביים הכוללים התנהגות אתית, משחק הוגן ויושרה". הזוכה בתואר זוכה בגביע ג'ו דיומרס, הנקרא על שמו של שחקן העבר של דטרויט פיסטונס, שהיה למקבל הפרס הראשון בשנת 1996. פרס מקביל מחולק בליגת הנשים, ה-WNBA, מאז הקמתה בשנת 1997. בכל עונה, כל אחת מ-30 הקבוצות בליגה בוחרת אחד משחקניה ומעמידה אותו לקבלת הפרס. מ-30 המועמדים האלו נבחרים שישה, אחד מכל בית בליגה, שזוכים בתואר בבית שלהם. לבסוף, כשהעונה הסדירה מגיעה לסיומה שחקני הליגה מצביעים עבור הזוכה בתואר. מאז החלה הליגה בחלוקת הפרס הוא ניתן ל-18 שחקנים שונים. גרנט היל, מייק קונלי (3 פעמים), ג'ייסון קיד וקמבה ווקר (פעמיים) הם היחידים שזכו בתואר יותר מפעם אחת. ל-2 קבוצות היו מספר שחקנים שזכו בפרס בעת ששיחקו עבורן: סן אנטוניו ספרס (3) וסיאטל סופרסוניקס (2). ג'ו דיומרס, ריי אלן, גרנט היל, ג'ייסון קיד ודייוויד רובינסון הם היחידים שזכו בפרס וזכו להיכנס להיכל התהילה של ה-NBA, לואל דנג ופאטי מילס הם היחידים שזכו בפרס שאינם אמריקאים. אתר האינטרנט הרשמי של פרס הספורטיביות של ה-NBA פרס הספורטיביות באתר NBA.com