laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדממה

אֵדָמָמֶה (ביפנית: 枝豆, הגייה: [edamame]) הוא מאכל מפולי סויה לא בשלים בתוך התרמיל כשהם מבושלים או מאודים בשיטת בישול ירוק - מבושלים או מאודים קלות ומומלחים. המאכל נפוץ כחטיף ביפן, סין וקוריאה ובשנים האחרונות גם בארצות המערב. נהוג לאכול את האדממה עם מלח גס, לאחר שמקלפים את הקליפה. פירוש השם אדה-ממה ביפנית הוא פולי-גבעול. המאכל נקרא כך ביפן ובהונג קונג מכיוון שהיה נהוג לרכוש את הפולים בתרמילים כשהם עדיין מחוברים לגבעול. בסין המאכל ידוע כ"מאודו" (maodou), שפירושו "שעועיות שעירות". בקוריאה המאכל ידוע בשם קונג. מדיה וקבצים בנושא אדממה בוויקישיתוף יעל גרטי, אדממה - ביקור בשדה סויה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2005 ד"ר ענת רזיאל, פולי סויה - אדממה: הטרנד החם של הצעירים USDA Nutrient Database edmame אדממה - פרופיל תזונתי ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון

הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון הוא בית ספר למשחק המיועד להכשרת שחקנים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, ושוכן בתיאטרון חולון. נוסד ב-1996, ובשנת 2003 קיבל את הכרת משרד התרבות והספורט. מנוהל כיום על ידי דרור טפליצקי. על צוות המורים נמנים משה איבגי, אסתי זקהיים, רמה מסינגר, ירדן בר-כוכבא ואורי אגוז. מסלול תלת שנתי - לימודי משחק המיועדים להכשרת שחקנים מקצועיים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. במסגרת הלימודים מתקיימים שיעורים בתחומי משחק, תנועה, אימפרוביזציה, הגשת שיר, פנטומימה ומסכות, פיתוח קול, משחק מול מצלמה, סיף ואקרובטיקה, קראטה, ליצנות, שפה ודיבור (דיקציה), תולדות התיאטרון הקלאסי והמודרני ועוד. בסוף שנת לימודים מגישים התלמידים פרויקט אישי אשר במסגרתו הם כותבים, מביימים ומציגים מונולוג או סצינות על במה לפני קהל. בשנת הלימודים השלישית מתנסים התלמידים בהפקות תיאטרון, ובמהלך שנת הלימודים מעלים התלמידים ארבע הפקות תיאטרון שונות, משתתפים ומציגים בפסטיבלים ובאירועים של תיאטרון חולון ועיריית חולון ("פסטיבל אישה", "צלילי ילדות" ועוד). תהליך הקבלה ללימודים כולל אודישן ופגישה עם מנהל הסטודיו. סדנאות במה - סדנה המתקיימת במפגשים שבועיים לאורך שנה, ובה נלמדים יסודות המשחק, דרמה, קומדיה, אימפרוביזציה, משחק מול מצלמה, סטנד-אפ, משחקי תיאטרון, הכנה לאודישנים לבתי ספר למשחק ועוד. הסדנה כללה גם סדנת אמן עם רמה מסינגר. "חיידק במה" - קבוצת תיאטרון חובבים למבוגרים, שפועלת החל משנת 2006. הקבוצה מורכבת ברובה מתושבי חולון ומעלה הפקות תיאטרון מדי שנה על בימת תיאטרון חולון. הקבוצה משתתפת מדי שנה בפסטיבל קבוצות תיאטרון חובבים ארצי שמתקיים בתיאטרון "צוותא" בתל אביב. פרויקט נערות במצוקה - החל משנת 2008 מתקיים פרויקט משותף בין הסטודיו לבין אגף הרווחה בעיריית חולון (היחידה לטיפול בנערה במצוקה), בהנחיית יבגני קושניר, במאי ומורה למשחק בסטודיו. הקבוצה כוללת נערות המאותרות באמצעות אגף הרווחה, ואליהן חוברות שחקניות מקצועיות, בוגרות הסטודיו. ההרכב פועל במשך שנה ובסיומה מועלית הצגה, שנכתבת במיוחד עבור הקבוצה על בסיס חומרים אישיים שהביאו המשתתפות. באחת ההצגות השתתפה גם זוכת תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", דיאנה גולבי. פרויקט ג'סי כהן – מתנ"ס לזרוס - החל מיוני 2010 מקיים הסטודיו פרויקט קהילתי בשיתוף מתנ"ס לזרוס, הממוקם בשכונת ג'סי כהן בחולון, ובו פועלת קבוצת תיאטרון של תושבי השכונה, העוסקת בעבודתה המשותפת בחיי השכונה ותושביה, בצבעוניותה ובבעיות איתם מתמודדים התושבים. את הקבוצה מנחה השחקן והבמאי ערן לאור. בסיום הפרויקט מעלה הקבוצה הפקת תיאטרון במתנ"ס לזרוס ובתיאטרון חולון. פרויקטים עם בתי הספר התיכוניים בעיר - הסטודיו פועל בשלושה בתי ספר בעיר ("אורט מיטרני", "תיכון נעמת" ו"תיכון טומשין"), בהם מתגבשות קבוצות תלמידים שלומדות טכניקות שונות של משחק בתיאטרון, ובסוף השנה הן מעלות הפקה העוסקת בעולמם האישי והבית-ספרי. פרויקט "ממחזה להצגה" - בית ספר "כצנלסון" - במסגרת הפרויקט נחשפים תלמידי בית הספר "כצנלסון" לשלבים השונים ביצירת הצגה ועד להפקת הצגה מלאה. התלמידים משתתפים בחלק מהשיעורים בסטודיו (שיעורי סיף, אקרובטיקה, פיתוח קול ועוד), והתלמידים מקבלים גם ידע בסיסי בתפעול תאורה וסאונד. הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון, ברשת החברתית פייסבוק תיאטרון חולון
אצטדיון סטוז'יצה

אצטדיון סטוז'יצה (בסלובנית: Stadion Stožice) הוא אצטדיון רב-תכליתי הממוקם בליובליאנה, בירת סלובניה. האצטדיון מכיל 16,038 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון הגדול בסלובניה. עבור מופעי תרבות מסוגל האצטדיון לקלוט כ-23,000 צופים. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של מועדון הכדורגל אולימפיה ליובליאנה ומשמש לעיתים גם את נבחרת סלובניה בכדורגל. האצטדיון אשר תוכנן על ידי חברת האדריכלים Sadar Vuga d.o.o הוא חלק מ"פארק הספורט סטוז'יצה", אשר כולל בין היתר גם את סטוז'יצה ארנה, אולם כדורסל בעל תכולה של כ-12,000 מושבים. אבן הפינה של האצטדיון הונחה בשנת 2009, ובנייתו הושלמה כעבור שנה וחודשיים, והוא נחנך ב-11 באוגוסט 2010 במסגרת במשחק ידידות בין נבחרות סלובניה ואוסטרליה שהסתיים בתוצאה 2–0 לטובת הנבחרת המקומית. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון סטוז'יצה בוויקישיתוף מידע נוסף באתר Archdaily ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא סלובניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... R – אות באלפבית הלטיני Р (כתב קירילי) – אות באלפבית הקירילי r. – קיצור המשמש בהיסטוריוגרפיה לציון שנות מלוכה ושלטון בניגוד לשנות חיים אר (מחוז) (Eure) – מחוז בצפון צרפת אר – יחידת שטח השווה למאה מטר רבוע אייר (להקה) – צמד מוזיקה אלקטרונית צרפתי R (שפת תכנות) – סביבת עבודה לניתוחים סטטיסטיים אר (כפר) (Őr) - כפר בהונגריה אייר (פירושונים) Ar
ג'וזפין ווהל

ג'וזפין וול (באנגלית: Josephine Wall;‏ נולדה במאי 1947 באנגליה) היא ציירת ופסלת בתחום אמנות הפנטזיה. ג'וזפין למדה אמנות יפה בקולג' בורנמות' שבאנגליה, ועבדה כמאיירת בקדרות וכציירת. בעבודותיה היא הושפעה מהאמן ארתור רקהאם, עם השפעה מועטה יותר מהסוריאליזם של אמנים כגון רנה מגריט וסלבדור דאלי. עבודותיה הוצגו בטהראן וטוקיו במהלך 1974, אך תצוגת הסולו שלה החלה בעיר סווינדון שבאנגליה. ג'וזפין ועבודותיה זכו לסיקור רחב בשנת 1990 במדיה האנגלית, ובשנת 1993 במהלך יריד בבירמינגהם חתמה על חוזה עבודות עם חברות שונות בבריטניה ובשווייץ. במהלך הזמן המשיכה ג'וזפין לעבוד עם סוכני האמנות האימפרסיוניסטית בקליפורניה, ומשם מסביב לעולם החל משנת 1996. בשנת 1998 הוצגו חמש מעבודותיה בגלריית מול שבלונדון תחת השם "אמנות הדמיון", כאן ג'וזפין הצטרפה למעגל האמנים העובדים תחת אותו שם האמנות. אתר האינטרנט הרשמי של ג'וזפין ווהל אגודת אמנות הדמיון אתר הבית
מלח הרחה

מלח הרחה הוא תרכובת כימית המשלבת אמוניום פחמתי ובושם, ומשמש ממריץ כדי להחזיר את ההכרה לאחר התעלפות. בדרך כלל מורכב מלח ההרחה מאמוניום פחמתי (אנ') - מוצק גבישי חסר צבע עד לבן, המעורב במים, ובתוספת חומר נוסף לצורך בישום, כמו שמן לבנדר או שמן אקליפטוס. בעבר מלח ההרחה שימש את אנשי רפואה לאושש אנשים מחולשתם, ולהעיר אנשים מהתעלפות או חוסר הכרה על ידי גירוי במלח זה. מלחי ריח משמשים לעיתים קרובות עבור ספורטאים שאיבדו את הכרתם כדי להחזיר את ההכרה ואת הערנות המנטלית. מלחי ריח אסורים כיום לשימוש בטיפול בפציעות ברוב תחרויות האגרוף בשל החשש שהשפעתם עלולה להסתיר פציעה חמורה יותר. הם משמשים גם כסוג של ממריץ בתחרויות אתלטיות (כגון הרמת כוח, היאבקות, רוגבי והוקי קרח) כדי לעורר את המתחרים ולסייע להם להגיע לביצועים טובים יותר. בשנת 2005, מייקל סטרהן העריך כי 70-80% משחקני ליגת הפוטבול הלאומית משתמשים במלחי ריח כממריצים. רבים משתמשים להריח מלח הרחב כדי להקל בשעת צום, כמו ביום כיפור, וזה מקל על תחושת הרעב וכאבי הראש. מלחי ריח היו בשימוש מאז התקופה הרומית ומוזכרים בכתביו של פליניוס הזקן בשם מלח אמוניה (Hammoniacus sal). קיימות עדויות לשימוש במאה ה-13 על ידי אלכימאים בשם מלח אמוניה. במאה ה-17, היו מזקקים תמיסת אמוניה נוזלית (שנקראה Aquila Coelestis) משבבי קרניים ופרסות של איילים. הם היו בשימוש נרחב בבריטניה הוויקטוריאנית כדי להחיות נשים מתעלפות, ובאזורים מסוימים, שוטרים היו נושאים עימם מיכל מלח הרחה למטרה זו. במהלך תקופה זו, מלחי ריח היו מומסים בדרך כלל עם בושם, בתערובת חומץ או אלכוהול, והושרו על ספוג, אשר לאחר מכן נישא במיכל דקורטיבי שנקרא "קופסת ויניגרט" (Vinaigrette box). השימוש במלחי ריח הומלץ באופן נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי הצלב האדום הבריטי להחזיק בו בערכת עזרה ראשונה. מלחי הריח המעורבים במים משחררים במהירות גז אמוניה (NH3), המפעיל רפלקס שאיפה הגורם לשרירי הנשימה לעבוד מהר יותר, על ידי גירוי ריריות האף והריאות. התעלפות יכולה להיגרם על ידי פעילות פאראסימפתטית וואגאלית מוגזמת שמאטה את קצב הלב ומפחיתה את אספקת הדם למוח. האפקט המגרה של מלח ההרחה משמש כדי לנטרל את ההשפעות הפאראסימפתטיות הווגאליות הללו ובכך למנוע התעלפות. גז האמוניה רעיל, ובריכוז גדול לתקופה ממושכת עלול להיות קטלני. אם ריכוז גבוה של אמוניה נשאף קרוב מדי לנחיר, הוא עלול לשרוף את רירית האף או הפה. המרחק המוצע הוא 10–15 סנטימטרים. אידי התערובת חריפים ביותר וכן נדיפים במהירות וצריך להיזהר בשימוש בחומר. השימוש במלחי אמוניה להחייאת אנשים שנפגעו במהלך פעילות ספורטיבית אינו מומלץ בשל החשש שהשפעתם עלולה להסתיר פציעה חמורה יותר. התעלפות רפואה דחופה מדיה וקבצים בנושא מלח הרחה בוויקישיתוף מלח הרחה במילון אוקספורד מאמר בכתב עת בריטי לרפואת ספורט באתר הספרייה הלאומית במרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגיה בארצות הברית מאמר בטיימס יוניון 3 בפברואר 2005 המלצות בחיל האוויר הבריטי לתיק עזרה ראשונה במלחמת העולם השנייה מדוע מלחי הרחה מעירים אתכם?
אבנר שור

אבנר שור (נולד ב-1953) הוא סופר, מחבר ספרי עיון ישראלי. אבנר נולד בשנת 1953 בקיבוץ שובל ובו גדל. אביו היה חיים שור, בעבר רכז השומר הצעיר, מזכיר הקיבוץ הארצי ועורך העיתונים "על המשמר" ו"ניו אאוטלוק". שור התגייס בפברואר 1971, התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם חבריו לצוות נמנו אבי דיכטר, עמרי פדן ואורי טבנקין. שור שירת ביחידה כלוחם שלוש וחצי שנים, במהלכן נטל חלק בפעילות המבצעית החשאית של היחידה. במבצע אביב נעורים נהרג אחיו, אבידע שור, שהיה סגן מפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים, לחם בשורות הסיירת בחזיתות הצפון והדרום. בעת תקופתו בצוות איתמר היה יוני נתניהו מפקד הפלגה ואחריו שימש בתפקיד מוקי בצר. בתום שירותו הצבאי התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח בשגרירות ישראל בלונדון. במילואים שירת ביחידת שלדג עם חבריו לצוות והשתתף גם במלחמת לבנון הראשונה. לימים כתב על חוויותיו בצוות את ספרו הראשון - "צוות איתמר" שזכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. גם ספרו השני, "חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן", עוסק בסיירת מטכ"ל ומספר את סיפור הקמתה ואת סיפורו של מפקדה הראשון, תא"ל אברהם ארנן. אבנר שור, "צוות איתמר", הוצאת כתר: ירושלים, 2003, (פרק מתוך הספר) אבנר שור, חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן, הוצאת כנרת (פרק מתוך הספר), 2008 אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה, עורך: יואב קרן, הוצאת ידיעות ספרים, 2020 אבנר שור, אבירם הלוי, בשיתוף טל בשן, האש והדממה - סיפורו של יוחאי בן־נון, מייסד שייטת 13, הוצאת כתר, 2017 אבנר שור, אבירם הלוי, חקה, ידיעות ספרים, 2022. על יצירתו: יפתח רייכר-עתיר, היחיד והיחידה, באתר הארץ, 9 ביולי 2008 נעמי גבע, אחר-כך בא הרגש המר, באתר ynet, 12 בפברואר 2003 הספרים של אבנר שור, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של אבנר שור, בקטלוג הספרייה הלאומית אבנר שור, והכל מיותר, חסר טעם | דעה, באתר הארץ, 24 באפריל 2012 אהרון לפידות, הלילה שבו נולדו מיתוסים, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2013. איתי אילנאי, יוצאים מן הצללים, באתר "ידיעות אחרונות", 12 ביולי 2020 אבנר שור, דף שער בספרייה הלאומית גיל טבת, "סיירת מטכ"ל" מציג תמונה חלקית ולא מעודכנת של יחידת העלית, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2020. אבנר שור, "צוות איתמר", הוצאת כתר: ירושלים, 2003, (פרק מתוך הספר). אמיר בוחבוט, סיירת מטכ"ל בת 50, עמרי פדן מספר על חבריו לצוות, מעריב, ‏ 24 במרץ 2007. אבנר שור, "צוות איתמר", הוצאת כתר, 2003, עמוד 154. אבנר שור, "צוות איתמר", הוצאת כתר, 2003, עמודים 212-220. אבנר שור, "צוות איתמר", הוצאת כתר, 2003, עמוד 249. גל פרל פינקל, ‏אי של מצוינות: מבצעי סיירת מטכ"ל שנשכחו, בעיתון מקור ראשון, 11 בספטמבר 2020.
מא כ'בר

מא כ'בר (כ' רפויה) (תרגום: מה עניין, כלומר מה שונה) הוא קטע בהגדה של פסח הנאמר בקרב יהודי תימן על ידי ילד צעיר. תוכנו הוא קיצור ההגדה בשפה תימנית-יהודית, על מנת שמשתתפי הסדר שאינם דוברי עברית יוכלו להבין ולקיים את מצוות ההגדה. ישנו נוסח מא כ'בר נוסף, ארוך יותר, בשם "מא כ'בר אלכבירה", שלא נאמר לרוב ורק יחידים אמרו אותו. נוסח זה נאמר על ידי אחד הבנים הגדולים יותר. ההגדה של פסח היא יישומה של מצוות סיפור יציאת מצרים. לשם קיום המצווה, יש להבין את הנאמר, אולם לא תמיד הבינו כלל המסובים (ובפרט הנשים) את לשון הקודש שבה כתובה ההגדה. ברבות מההגדות הקדומות בתימן פתרו את הבעיה על ידי הוספת פירוש נרחב בערבית להגדה. יתרונו של פתרון זה הוא הצמידות לנוסח ההגדה. חסרונו לעומת זאת, הוא בכך שמי שאינם מסוגלים לעקוב אחר אמירת ההגדה, כמו למשל ילדים, התקשו בהפקת תועלת מפירושה. ההגדה הראשונה שבה הופיע נוסח הבסיס של מא כ'בר נכתבה בשנת ה'תנ"ד. תוכנו של הנוסח הוא פשוט: יצאו אבותינו ממצרים, ששם היו משועבדים, וה' הציל אותם. הנוסח נערך על פי הפירושים בהגדות המוקדמות יותר. כך פתר הסופר את בעיית הקשב, מכיוון שהילדים מקבלים את הסבר ההגדה במרוכז במקום טיפין טיפין. תוספות מאוחרות יותר כללו גם את עשר המכות ועוד. הנוסח הקצר מכיל את סיפור יציאת מצרים, בסדר הבא: השעבוד לפרעה תיאור פרעה כמפלצת עשר המכות סיפור הזקנה יציאת מצרים וקריעת ים סוף. בנוסחים הארוכים השונים מובאות הרחבות כגון: תיאורים מפלצתיים נוספים של איברי פרעה הרחבה על כל מכה הוספת קריעת ים סוף ומתן תורה כהרחבה למכת בכורות, נוסף במא כ'בר סיפור על זקנה, שבליל המכה נכנס כלב לביתה ואכל את האליל שלה שהיה עשוי מבצק. עקב כך צעקה הזקנה בלילה. מקור הסיפור במדרש הגדול, שם נאמר: אמרו בשעה שאמר משה והיתה צעקה גדולה בכל ארץ מצרים יצתה זקינה אחת לקראתו אמרה לו נביא של שקר אתה, זקינה שאין לה לא אב ולא אם ולא אח ולא אחות ולא בן ולא בת על מי תצעק, אמר לה העבודה תקדום צעקתך לצעקתם, אמרו בן אחד היה לה ומת ועשתה דיוקני דליש בדמות בנה ובכל יום ויום אחר שאוכלת ושותה היתה עומדת ומרקדת לפניו. באותה הלילה באו הכלבים ושמטוהו, והיתה בוכה וצועקת ומייללת עליו לקיים מה שנ׳ והיתה צעקה גדולה בכל ארץ מצרים — (מדרש הגדול שמות, פרק יא פסוק ו) נוסח מא כ'בר ופירושו באתר נוסח תימן ילד תימני אומר מא כ'בר, באתר יוטיוב מאמר על התפתחות הנוסח(הקישור אינו פעיל) מאת ד"ר משה גברא נוסח מא כ'בר הארוך, בכתב יד מידע על מא כ'בר בקטלוג הספרייה הלאומית יוסף קאפח, הליכות תימן, ירושלים: הוצאת מכון בן צבי, תשס"ב (הוצאה חמישית), עמוד 44. ראו גם נוסח זה: נוסח 'מא כ'בר' הארוך ותרגומו
אלמה פיראטה

אלמה פיראטה (גם: אלמה פירטה; בספרדית: Alma Pirata) היא טלנובלה ארגנטינאית משנת 2006 שנוצרה והופקה על ידי כריס מורנה, שאחראית להצלחות רבות, בהן המורדים, קטנטנות, פלוריסיינטה וכמעט מלאכים. בתפקידים הראשיים שיחקו מריאנו מרטינס, לואיסנה לופילטו, פביאן מאסאי בנחמין רוחאס, ניקולס ואסקס, איסבל מסדו, אלסה פיניז'ה וחוליה קאלבו. לסדרה יצא פסקול שרוב השירים בו בוצעו בעיקר על ידי בנחמין רוחאס. הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר לצעירים של שנת 2006 בטקס המרטין פיירו. הסדרה שודרה בארגנטינה במרץ של 2006 ועד דצמבר של אותה שנה. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בשנת 2007 ב-VOD של חברת הכבלים הוט, בעלות של 2 ש"ח לפרק ולאחר מכן בחינם עד שנת 2012. במקביל בשנת 2007 לאחר כמה זמן שהסדרה הייתה נמצאת ב־VOD של הוט, ערוץ 10 התחיל לשדר את הסדרה בדצמבר 2007. בדצמבר 2012 הסדרה עלתה לשירות ה-VOD של יס תחת קטגוריה של NextVOD.בשנת 2018 חברת הוט החזירה ל-VOD את הסדרה ללא עלות. קרוס, בניסיו ואיוון הם שלושה בחורים מפוקפקים, המתאחדים בעזרת צ'רלי – חברה ותיקה של אבותיהם. זאת על מנת שיוכלו להמשיך את מסורת אבותיהם, ולהקים מחדש את "ליגת החרבות". הליגה היא איגוד שמטרתו להשליט צדק במקרים של אי-הגינות מוחלטת, אך מטרתם העיקרית של שלושת החברים היא לגלות היכן נמצא שלל חשוב – אבן הברקת "אלמה", אותה הורישו להם אבותיהם. מטרותיהם הנוספות הן לטהר את זכר אבותיהם, להמשיך עם הליגה, ואחרי שייוודע להם שהוריהם נרצחו להביא את הרוצח אל דינו. מרטין פיירו - קומדיית הנוער הטובה ביותר - 2006 - זכתה אתר האינטרנט הרשמי של אלמה פיראטה "אלמה פיראטה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלמה פיראטה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האתר בערוץ 10 מירב קריסטל, לואיסנה ובנחמין עולים לארץ, באתר ynet, 22 בפברואר 2007
גמלדה-גאלרי

גמלדה-גאלרי (גרמנית: Gemäldegalerie) הוא אחד המוזיאונים הלאומיים של ברלין הממוקם בקומפלקס המוזיאונים קולטורפורום, והוא משכנו של אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של הציור האירופי בין המאה ה-13 למאה ה-18. אוסף יצירותיו של רמברנדט האצור בגלריה, הוא השני בגודלו בעולם. האוסף במתכונתו הנוכחית הוא תוצאה של מדיניות איסוף שאפתנית. הוא נאסף החל מהמאה ה-19 בידי מומחים, והוא משקף את בסיס השורש ואת המאורעות הפוליטיים של אירופה במאתיים השנים האחרונות. בעת מלחמת העולם השנייה נפגע האוסף ורבות מהיצירות עלו באש או אבדו. משכנו הנוכחי של האוסף בקולטורפורום, נחנך ב־1998, לאחר ריכוז האוסף מחדש שהחל עם איחוד ברלין. באוסף כלולות יצירות של גדולי אמני אירופה כמו: רוחיר ון דר ויידן, יאן ואן אייק, טיציאן, רפאל, אלברכט דירר, לוקאס קראנאך האב, פטר פאול רובנס, הנס הולביין, קאראווג'יו, פטר פאול רובנס, פרנס הלס ויוהנס ורמיר. רשימת יצירות נבחרות מהאוסף של הגמלדה גאלרי ברלין: מבט מבחוץ מבט מבפנים הכניסה למוזיאון האולם הגדול מדיה וקבצים בנושא גמלדה-גאלרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גמלדה-גאלרי גמלדה-גאלרי, ברשת החברתית פייסבוק גמלדה-גאלרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gemäldegalerie, National Museums in Berlin - Google Cultural Institute, www.google.com ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם לס

מנחם לֶס (נולד בחיפה ב-17 באוגוסט 1937) הוא פרופסור לביומכניקה, עיתונאי ופרשן ספורט אמריקני ממוצא ישראלי המתגורר בארצות הברית. לס הוא הבעלים של אתר הספורט הופס. הוא מתמחה בספורט אמריקני ובפרט בכדורסל. מהראשונים שסיקרו כדורסל וספורט אמריקני בעיתונים בישראל, ובין האחראים לפופולריות ולפרסום ההולך וגדל של ליגת ה-NBA בישראל. לס נולד בחיפה בשנת 1937, בשם מנחם רוזנברג, וגדל בשכונת בת גלים. בגיל 16 השתתף ב"חידון הספורט" ששודר בקול ישראל בחסות העיתון חדשות הספורט ומשרד החינוך, את החידון הנחה ד"ר אורי זמרי ולס הגיע בו למקום השני. ב-1960 שוב השתתף בחידון והגיע לגמר. לאחר השירות הצבאי למד חינוך גופני במכון וינגייט ובשנת 1961 נסע עם רעייתו רינה לארצות הברית להמשך לימודים משם החל לשלוח דיווחי ספורט לעיתונים בישראל. הוא ואשתו השלימו את התארים האקדמיים שלהם, ונולדו להם שתי בנות. ב-1973 מתה אשתו רינה כתוצאה ממחלה, לאחר שנה נישא לגייל, נוצרייה אמריקאית שהתגיירה והם מגדלים את ילדיהם יחד. לאחר סיום לימודיו הצטרף לסגל אוניברסיטת אדלפי בניו יורק. הוא היה פרופסור לביומכניקה, ועמד בראש החוגים לביומכניקה (בשנים 1969–1976) ולמינהל ספורט (בשנות ה-90). כמו כן, אימן את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה בהצלחה מרובה, תוך שהוא משלב שחקני כדורגל שהגיעו מישראל וקיבלו מלגת לימודים. ב-1974 גברו על סיאטל פסיפיק וזכו באליפות המכללות של ארצות הברית במסגרת טורניר הדיוויזיה השנייה של ה-NCAA. בשנת 2001 הוצג בהיכל התהילה של האוניברסיטה. לס מספר כי הוא היה המאמן הראשון ששיבץ את הכדורגלן נמרוד דרייפוס לעמדת המגן הימני, בה זכה להצלחה גדולה. לס כתב לעיתונים "חדשות הספורט", "חדשות", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "גלובס" ו"הארץ". כמו כן, הוא כתב חמישה ספרים בנושא כדורסל, שחלקם הפכו לרבי מכר. לפני תקופת הטלוויזיה, נחשב לס חלוץ בתחומו, ושנים רבות היה הכתב הישראלי היחיד שכיסה בפירוט את ליגת ה-NBA. הוא נודע בסגנון כתיבה מיוחד, שהושפע רבות מדיימון ראניון, והחדיר ללשון העיתונות מונחי ספורט רבים שמקורם בשפה האנגלית. כדי להציג לקורא העברי את חוקי משחק הבייסבול, תרגם לס בתחילת דרכו את בלדת הבייסבול הקלאסית קייסי עם האלה, מאת ארנסט לורנס ת'אייר, שנכתבה ב-1880. בעשור השני של המאה ה-21 לס מתגורר בגרינוויל שבדרום קרוליינה. ב-2010 החל לכתוב עבר אתר "דה באזר". הוא הבעלים והעורך של אתר הספורט "Hoops", אתר עצמאי ופופולרי המסקר את ליגת ה-NBA, וענפי ספורט שונים, ומעניק במה לכותבים וגולשים אורחים. עונה חלומית, כנרת הוצאה לאור, 1993. הליגה של העולם, כנרת הוצאה לאור, 1994. הקסם שחזר 1996, על יובל ל-NBA וחזרתו של מייקל ג'ורדן למגרש, עם ציפי שמילוביץ, כנרת הוצאה לאור, 1996. חמישים הגדולים, כנרת הוצאה לאור, 1997. על חיצים ובונבונים, הוצאת גלורי היכל התהילה, 2006. ריאיון עם מנחם לס מאת ענר יעקובי, "במקום", 24.3.2011. האתר שבניהולו של מנחם לס, הופס "הטור של הדוק" - טוריו האישיים של מנחם. דותן מלאך, ‏האיש שלימד אותנו לאהוב את ה-NBA, בעיתון מקור ראשון, 11 במאי 2020 מנחם לס (1937-), דף שער בספרייה הלאומית כתבה אודות החידון באתר הופס מבחן ב"ידע הספורט" בחיפה, למרחב, 20 בפברואר 1960 ביום ד' ־ הגמר בידע-הספורט, על המשמר, 13 במרץ 1960 מנחם לס באתר היכל התהילה של האוניברסיטה גיא צדיק, פוט דה בול אין דה סל, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2010. לראשונה בהיסטוריה: בלאדה מוכנסת להיכל התהילה בבייסבול, אתר הופס. רועי גולדנברג, ‏בלוגי הספורט של "דה באזר" ישולבו באתר ערוץ הספורט, באתר גלובס, 29 במאי 2012
פודסטה

פודסטה (באיטלקית: Podestà) הוא כינוי שניתן בשלהי ימי הביניים לפקידים בעלי מעמד גבוה מסוים או המעמד הבכיר ביותר בערים שונות באיטליה. המושג תיאר בעיקר את תפקיד השופט הראשי ("Chief magistrate"). מקור המילה פודסטה במילה הלטינית פוטסטאס (Potestas) שמשמעה "כוח". פודסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנטאור

הקנטאורים הידועים בעברית גם בשם צנטאורים או הסילנים, היו במיתולוגיה היוונית גזע של יצורים בעלי פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של סוס. הקנטאורים תוארו לרוב כפראיים ואכזריים וסימלו הפקרות, תאווה חייתית והשתכרות. הקנטאורים היו בניהם או נכדיהם של איקסיון (אנ'), הרוצח הראשון, ושל נפלה (אנ'), האישה שהאלים בראו מענן. לפי גרסאות אחרות הקנטאורים היו צאצאים של הזדווגות איקסיון, או בנו קנטאורוס, עם סוסות. הקנטאורים היו קשתים מעולים, ולכן דמותם מסמלת את מזל קשת בגלגל המזלות. ברבות מאגדות המיתולוגיה הם נהגו לרדוף אחרי נערות חסרות מגן כדי לאנוס אותן. כחלק מ-12 משימותיו של הרקולס לכפר על רצח אשתו וילדיו, הוא נשלח להביא את חזיר הבר ששכן בהר ארימנתוס - חזיר אשר היה פושט על אזור פסופיס וזורע הרג והרס. בדרך התארח הרקולס אצל הקנטאור פולוס שהגיש לו בשר צלוי, אף שקנטאורים נוהגים לאכול רק בשר נא. פולוס שמר אצלו את כד היין המשותף לכל הקנטאורים, אך חשש למזוג ממנו לאורחו. הרקולס הרגיע אותו ופתח את הכד. לריח היין נזעקו הקנטאורים, חמושים בסלעים ועצי אשוח. כשפרצו למערה הניס אותם הרקולס בגזרי עצים בוערים ובמטחי חיצים. הרקולס רדף אחריהם ואחר כך חזר למערתו של פולוס. כאשר חזר למערתו של פולוס מצאו הרקולס מת. בהיעדרו בדק פולוס חץ מחיציו של הרקולס וניסה להבין מה מקור כוחו. החץ נשמט מידיו, שרט את רגלו, וסקרנותו עלתה לו בחייו. הרקולס עצמו נהרג מאוחר יותר בשל נקמתו של הקנטאור נסוס, שגרם לאשתו דיאנירה בעורמה למשוח את גלימתו ברעל. הקנטאור כירון היה שונה מחבריו. הוא היה חכם ונדיב וניהל מעין בית ספר, בו חונכו רבים מגיבורי המיתולגיה היוונית, בין השאר הרקולס, הרופא אסקלפיוס והגיבורים יאסון ואכילס. על כירון סיפרו שהוא גילה והורה את תורת הרפואה, בצד מדעים אחרים. כירון הוא בנו של קרונוס. הקנטאורים מופיעים בסיפורי פנטזיה רבים, כגון דברי ימי נרניה, ארטמיס פאול, הרקולס, פרסי ג'קסון והאולימפיים והארי פוטר, וכן במשחקי תפקידים רבים. הקנטאור מופיע בספרו של דויד גרוסמן, "נופל מחוץ לזמן" (הקיבוץ המאוחד, 2011), בו הקנטאור מגלם את בן דמותו של גרוסמן שחווה אובדן ילד. רומן הביכורים של תמיר מנדובסקי, "קנטאור" (ידיעות ספרים, 2022), מתאר את מציאות חייו של לוחם בשב"כ המנסה לחלק את חייו בין לחימה לבין חיי זוגיות ולימודים באוניברסיטה. פסל קנטאור בגלריה ברומא פסיפס המתאר קנטאור בציפורי מינרווה והקנטאור, ציורו של סנדרו בוטיצ'לי, 1482 הרקולס מכה את נסוס מאת ג'אמבולוניה בלוג'ה דיי לאנצי תסאוס מכה את הקנטאור מאת אנטוניו קנובה במוזיאון לתולדות האמנות בווינה הרקולס מכה את נסוס בפסל רומי עתיק בגלריית אופיצי פסל קנטאור רכוב על ידי ארוס במוזיאון הלובר פסל קנטאור עם ארוס על גבו מחזיק ציד בידו הימנית ואת קשתו בידו השמאלית במוזיאון פיו קלמנטינו קרב בין קנטאור ולפית חלק מהמטופות של הפרתנון מוצג בשיש אלגין במוזיאון הבריטי קנטאור ימי נושא את סילנוס במוזיאון הלובר נסוס ודיאנירה בתבליט מאת ברטל תורוואלסן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות סאטיר איכתיוקנטאורים מדיה וקבצים בנושא קנטאור בוויקישיתוף קנטאור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קנטאור, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)