laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוסכמות קידוד

מוסכמות קידוד הן אוסף של הנחיות לשפת תכנות ספציפית הממליצות על סגנון תכנות ושיטות עבודה עבור כל היבט של תוכנית הנכתבה בשפה זו. מוסכמות אלו בדרך כלל כוללות הנחיות בנוגע לארגון קבצים, הזחה, הערות, הצהרות, מוסכמות על שמות, שיטות תכנות, וכדומה. למפתחי תוכנה מומלץ מאוד לעקוב אחר ההנחיות הללו כדי לעזור לשפר את קריאות קוד המקור שלהם ולהקל על תחזוקת התוכנה. המוסכמות עשויות להיות רשמיות ברשימה מתועדת של כללים שצוות או חברה עוקבים אחריהם, או עשויות להיות לא פורמליות כמו שיטות הקידוד הרגילות של אדם. מוסכמות קידוד אינן נאכפות על ידי מהדרים. הפחתת עלות תחזוקת התוכנה היא אחת הטענות המרכזיות למעקב אחר מוסכמות קידוד. בהקדמה שלהם למוסכמות הקוד עבור ג'אווה, סאן מיקרוסיסטמס סיפקה את הרציונל הבא: מוסכמות קוד חשובות למתכנתים ממספר סיבות: 40%–80% מעלות תוכנה בטווח הארוך הולכת לתחזוקה. כמעט אף תוכנה מתוחזקת במשך כל קיומה על ידי המחבר המקורי. מוסכמות קוד משפרות את קריאות התוכנה, ומאפשרות למפתחים להבין קוד חדש בצורה מהירה ויסודית יותר. אם אתה שולח את קוד המקור שלך כמוצר, עליך לוודא שהוא ארוז ונקי כמו כל מוצר אחר שאתה יוצר. סקירת עמיתים של תוכנה כוללת לעיתים קרובות קריאת קוד מקור. סוג זה של ביקורת עמיתים הוא בעיקר זיהוי באגים. יהיה קל יותר לבודקים אחרים להבין, לתקן ולשפר קוד שנכתב תוך שימוש במוסכמות באופן עקבי, מה שמשפר את היעילות של תהליך זיהוי הבאגים. אפילו עבור המחבר המקורי, תוכנה המקודדת באופן עקבי מקלה על התחזוקה. אדם לא בהכרח יזכור את הרציונל המדויק מדוע קטע קוד מסוים נכתב בצורה מסוימת הרבה זמן לאחר שהקוד נכתב במקור. מוסכמות קידוד יכולות לעזור. שימוש עקבי ברווח לבן משפר את קריאות הקוד ומפחית את הזמן שלוקח להבנת התוכנה. Refactoring מתייחס לפעילות תחזוקת תוכנה שבה קוד המקור עובר שינויים על מנת לשפר את הקריאות או את המבנה שלו. תוכנה עוברת לעיתים קרובות ארגון מחדש כדי להתאים אותה למוסכמות הקידוד המוצהרות של צוות לאחר השחרור הראשוני שלה. כל שינוי שלא משנה את התנהגותה של תוכנה יכול להיחשב לארגון מחדש. שינויים נפוצים מסוג זה הם שינוי שמות משתנים, שינוי שמות של שיטות, העברת שיטות או מחלקות שלמות ופירוק שיטות גדולות לקטנות יותר. מתודולוגיות פיתוח תוכנה זריזות מתכננות ארגון מחדש קבוע (או אפילו מתמשך) מה שהופך אותה לחלק בלתי נפרד מתהליך פיתוח התוכנה של הצוות. "EditorConfig helps developers define and maintain consistent coding styles between different editors and IDEs". EditorConfig. "Code Conventions for the Java Programming Language : Why Have Code Conventions". Sun Microsystems, Inc. 1999-04-20. Robert L. Glass: Facts and Fallacies of Software Engineering; Addison Wesley, 2003. Jeffries, Ron (2001-11-08). "What is Extreme Programming? : Design Improvement". XP Magazine. אורכב מ-המקור ב-2006-12-15. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוסכמות קידוד".
אירו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אירו – ההילך החוקי בעשרים מתוך עשרים ושבע המדינות החברות באיחוד האירופי גוש האירו – איגוד כלכלי ומוניטרי של 20 חברות האיחוד האירופי בהן האירו הוא ההילך החוקי מקומות אירו (אי) – אי בים הבלטי הדני, שבאזור דרום דנמרק אירופה – משמה נגזרה התחילית "אירו" אירו-אסיה – יבשת-על הכוללת את יבשות אירופה ואסיה אישים שזהו שם משפחתם אנדל אירו (אנ') - פוליטקאי אסטוני, חבר פרלמנט בשתי כהונות אירופה אישים ששמם הפרטי הוא אירו
מיקרוקוסמוס

האם התכוונתם ל... מיקרוקוסמוס (פילוסופיה) – תפיסה הרווחת בתרבויות שונות, ולפיה האדם מקבילה מדויקת של העולם בכללותו מיקרוקוסמוס (CERN) – תערוכה המציגה את העבודה של המרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN ואת מאיץ החלקיקים LHC. קוסמוס (פירושונים)
קלאודיו אראו

קלאודיו אראו לאון (בספרדית: Claudio Arrau León;‏ 6 בפברואר 1903 – 9 ביוני 1991) היה פסנתרן צ'יליאני, שזכה לפרסום עולמי הודות לפרשנויות שנתן לרפרטואר אדיר ממדים, החל בבארוק וכלה במלחינים בני המאה ה-20. הוא נחשב לאחד מגדולי הפסנתרנים של המאה ה-20. אראו נולד בצ'ייאן, בן לרופא העיניים קרלוס אראו ולוקרציה לאון. הוא היה ילד פלא, שנתן את הקונצרט הראשון שלו בגיל 5. בגיל 7 נשלח, במלגת לימודים מממשלת צ'ילה, ללמוד בגרמניה אצל מרטין קראוזה, שהיה תלמידו של פרנץ ליסט. בגיל 11 היה מסוגל לנגן את "האטיודים הטרנסצנדנטאליים" של ליסט, מן היצירות הקשות ביותר שנכתבו אי פעם לפסנתר, ואת "וריאציות פגניני" של ברהמס. אראו העמיד במשך השנים תלמידים רבים, שעשו להם שם בעולם הפסנתר, ביניהם אינה ברונשטיין, פאול קיס, דניאל בארנבוים ואחרים. בתמיכתו החלה הקריירה הבינלאומית של הפסנתרנית הברזילאית יארה ברנט. קלאודיו אראו הקליט את מכלול המוזיקה לפסנתר של רוברט שומאן וערך את יצירותיו להוצאה לאור, כמו גם את כל הסונאטות של בטהובן. הוא נודע גם בהקלטות בטהובן, מוצרט, ברהמס, ליסט, שופן, שוברט ודביסי, בין השאר. נגינתו הייתה מסוגננת, נלהבת ורבת הבעה, והצטיינה בטכניקה יוצאת דופן באיכותה. הוא תואר כאדם חם מטבעו, והדבר אכן בא לביטוי בנגינתו. צלילו העשיר והכבד, שיש המדמים אותו ליין בורגונדי עתיק ומשובח, משווה לפרשנויותיו קול יחיד ומיוחד. צליל ייחודי זה שנוי במחלוקת. יש הטוענים שהוא נשמע סמיך ובוצני, בעוד אחרים מהללים את אופיו המעוגל, הנשמע, לדבריהם, כמעט כנגינת עוגב, או כאילו נענים המנענעים לכפותיו כחומר ביד היוצר. מאז הגיעו לגיל העמידה הייתה אומנם נגינתו של אראו איטית ומתונה יותר, אבל בשלב מוקדם יותר בקריירה שלו יצא לו שם וירטואוז מבריק. מבקרי מוזיקה רבים סבורים, שגישתו, באופן כללי, נעשתה פחות ספונטנית, מסויגת ומופנמת יותר, לאחר מות אמו, שאליה היה קרוב ביותר. בעת מותו במירצושלאג, אוסטריה, עבד אראו על הקלטת תקליטור של מכלול יצירות הפסנתר של באך. בשנת 1937 נשא אראו לאישה את זמרת המצו סופרן הגרמנייה-יהודייה רות שניידר ונולדו להם שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא קלאודיו אראו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלאודיו אראו קלאודיו אראו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלאודיו אראו, באתר AllMovie (באנגלית) קלאודיו אראו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלאודיו אראו, באתר ספוטיפיי קלאודיו אראו, באתר AllMusic (באנגלית) קלאודיו אראו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קלאודיו אראו, באתר Discogs (באנגלית) קלאודיו אראו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קלאודיו אראו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי

המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי (בספרדית: El Centro Histórico de la Ciudad de México) היא השכונה המרכזית בעיר מקסיקו סיטי אשר במקסיקו. כיכר סוקאלו, אשר נמצאת במרכז השכונה, היא הכיכר הגדולה ביותר באמריקה הלטינית והיא יכולה להכיל עד קרוב ל-100 אלף אנשים. השכונה ממוקמת ברובע קוואווטמוק והיא משתרעת על פני מעט יותר מתשעה קמ"ר. השכונה מכילה בסביבות 9,000 מבנים, מתוכם 1,550 הוכרזו כבעלי חשיבות היסטורית. רוב המבנים ההיסטוריים הללו נבנו בין המאה ה-16 למאה ה-20. החלק הזה של העיר היה החלק המקורי של העיר בו במאה ה-16 הספרדים החלו לבנות את העיר שתהפוך לבסוף למקסיקו סיטי המודרנית, על חורבותיה של טנוצ'טיטלאן הכבושה, בירת האימפריה האצטקית. משום כך השכונה מכילה חלק גדול מהאתרים ההיסטוריים החשובים ביותר של העיר, כמו גם מספר רב של מוזיאונים. המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ביחד עם רובע סוצ'ימילקו. פלאסה סוקאלו (כיכר החוקה) הקתדרלה המטרופוליטנית של מקסיקו סיטי חורבות המקדש האצטקי טמפלו מאיור. ניתן לראות ברקע מוזיאון חזית כנסיית סנטו דומינגו טורה לטינואמריקנה מבט על פארק אלמדה סנטרל הכניסה הראשית לשכונת הצ'יינה טאון של מקסיקו סיטי אשר מכונה "באריו צ'ינו" אתר האינטרנט הרשמי של המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פודור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פודור – עיר בסנגל אישים: אוסקר פודור (רופא) – רופא יהודי-הונגרי אוסקר פודור (במאי) – איש תיאטרון יהודי-הונגרי ארמין פודור – מומחה למשפט יהודי-הונגרי ארנקה פודור – זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה אנדור פודור – כימאי ישראלי יליד הונגריה ג'רי פודור – פילוסוף ומדען קוגניציה אמריקאי פדר
פרנץ טילה

פרנץ טילה (בצ'כית ובגרמנית: Franz Thiele;‏ 9 במרץ 1868 – 23 במאי 1945) היה צייר צ'כי ופרופסור באוניברסיטה. אביו היה אורג. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים ב-1883, הוא קיבל מלגה, בחסות משפחת פטרונים ונסע לווינה. לאחר שנה של קורסי מבוא בבית הספר לאמנויות שימושיות, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות אצל אוגוסט אייזנמנגר, פרנץ רומפלר וכריסטיאן גריפנקרל. בשנת 1892 הוענק לו מענק ללימודים באיטליה. ב-1894 התבסס בווינה. הוא ערך מסעות רבים ברחבי מערב אירופה וביקר גם בתוניסיה. הוא הפך לחבר באגודת אמנים בשנת 1896 והיה אחד מהחברים המייסדים של "האגנבונד" האוסטרית בשנת 1900. שנתיים לאחר מכן, הוא מונה לפרופסור חבר באקדמיה לאמנויות יפות, פראג, והפך לפרופסור מן המניין ב־1905; תפקיד שיחזיק עד 1938. הוא התנדב לשירות ב-1916 ועבד כאמן מלחמה במספר חזיתות במשך שנה. בתקופה זו קיבל מספר פרסים, ביניהם צלב האביר של מסדר פרנץ יוזף, מסדר כתר הברזל, ומסדר אנה הקדושה. הוא היה נשוי פעמיים: ב-1909 למריה סטארו ואז, ב-1927, לציירת, אינגה פשקה (1903–1993), איתה נולד לו בן. הוא פרש ב-1938, בעקבות הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה. העבודה הבאה שלו הייתה כרזת תעמולה, שהציגה את היטלר מול קהל מריעים. חלק מציוריו נרכשו על ידי היטלר ויוזף גבלס. לקראת סוף המלחמה, הוא ואינגה נשלחו לבית מעצר שהופעל על ידי פטריוטים צ'כים. הוא לא שרד, ייתכן שנעשה בו לינץ'. הוא נקבר בקבר אחים ליד פראג. יום קיץ אשה וילד משפחה מדרום איטליה מפל מים מדיה וקבצים בנושא פרנץ טילה בוויקישיתוף "Thiele Franz". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 14, Austrian Academy of Sciences, Vienna 2015, ISBN 978-3-7001-7794-4, p. 296 f. Thiele, Franz". In: Hans Vollmer (Ed.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart, Vol.33: Theodotos–Urlaub. E. A. Seemann, Leipzig 1939, pg.24 Inge Thiele / Persönlichkeiten / Inhaltsverzeichnis / vivoWiki / vivomondo, www.vivomondo.com Honzisa, honzisa: F. Thiele-Oslava záboru Sudet 1938, honzisa, ‏neděle 7. června 2015
סלידובו

סלידובו (אוקראינית: Сели́дове, רוסית: Селидово, בעבר נקראה בשם סלידיבקה) היא עיר במחוז דונצק שבאוקראינה. העיר ממוקמת בחלקו המערבי של המחוז, למרגלות נהר סולונה (המקושר לאגן הדנייפר). נכון לשנת 2022, אוכלוסיית העיר מנתה 21,521 תושבים, מתוכם כ-60% ממוצא אוקראיני וכ-35% ממוצא רוסי. אתר האינטרנט הרשמי של סלידובו מדיה וקבצים בנושא סלידובו בוויקישיתוף https://ukrstat.gov.ua/druk/publicat/kat_u/2022/zb/05/zb_Сhuselnist.pdf https://web.archive.org/web/20120207045443/http://donetskstat.gov.ua/census/census.php?ncp=11&ncp1=6 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סלידובו".
מיקרו הבעה

מיקרו הבעה היא הבעת פנים שנמשכת רק לרגע קצר. זוהי תוצאה של תגובה רגשית רצונית ובלתי רצונית שקורות בו-זמנית ומתנגשות זו עם זו, המתרחשת כאשר האמיגדלה מגיבה כראוי לגירויים שאדם חווה, בעוד שהאדם רוצה להסתיר את הרגש הספציפי הזה. כתוצאה מכך האדם מציג לזמן קצר מאוד את רגשותיו האמיתיים ומיד לאחר מכן תגובה רגשית שקרית. רגשות אנושיים הם תגובה ביו-פסיכו-סוציאלית לא מודעת הנובעת מהאמיגדלה והם נמשכים בדרך כלל 0.5–4.0 שניות, אם כי מיקרו-הבעה תמשך בדרך כלל פחות מ-½ שנייה. בניגוד להבעות פנים רגילות, קשה מאוד או כמעט בלתי אפשרי להסתיר תגובות מיקרו-הבעה. אי אפשר לשלוט במיקרו-הבעות, משום שהן קורות בשבריר שנייה, אבל אפשר ללכוד הבעות כאלו עם מצלמה במהירות גבוהה ולהציג אותן מחדש במהירויות איטיות בהרבה. מיקרו-הבעות מבטאות את שבעת הרגשות האוניברסליים: גועל, כעס, פחד, עצב, אושר, בוז והפתעה. אולם, בשנות התשעים, הרחיב פול אקמן את רשימת הרגשות וכלל בה מגוון של רגשות חיוביים ושליליים שלא כולם מתבטאים בשרירי הפנים. הרגשות שהוא הוסיף הם: שעשוע, מבוכה, חרדה, אשמה, גאווה, הקלה, שביעות רצון, עונג ובושה. Elena Svetieva; Mark G. Frank (באפריל 2016). "Empathy, emotion dysregulation, and enhanced microexpression recognition ability". Motivation and Emotion (באנגלית). 40 (2): 309–320. doi:10.1007/s11031-015-9528-4. {{cite journal}}: (עזרה) Hurley, Carolyn M; Anker, Ashley E; Frank, Mark G; Matsumoto, David; Hwang, Hyisung C. (אוק' 2014). "Background factors predicting accuracy and improvement in micro expression recognition". Motivation and Emotion. 38 (5): 700–714. doi:10.1007/s11031-014-9410-9. {{cite journal}}: (עזרה) Polikovsky, S.; Kameda, Y.; Ohta, Y. (2009). "Facial micro-expressions recognition using high speed camera and 3D-gradient descriptor". 3rd International Conference on Imaging for Crime Detection and Prevention (ICDP 2009). pp. P16. doi:10.1049/ic.2009.0244. ISBN 978-1-84919-207-1. נבדק ב-2022-03-02. Ekman, Paul (1999). "Basic Emotions". In T. Dalgleish; M. Power (eds.). Handbook of Cognition and Emotion. Sussex, UK: John Wiley & Sons, Ltd. Ekman, Paul (1992). "Facial Expressions of Emotion: An Old Controversy and New Findings". Philosophical Transactions of the Royal Society. London. B335 (1273): 63–69. doi:10.1098/rstb.1992.0008. PMID 1348139. ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יותם טולוב

יותם טולוב (נולד ב-1978) הוא סופר, עורך דין, מנחה קבוצות ופעיל חברתי ישראלי. טולוב נולד בצרפת וגדל ברמת השרון. בשנת 1986, כשהיה בבית הספר היסודי, עברה משפחתו לבוסטון, תקופה שלימים היוותה השראה לספרו הראשון של טולוב, "זה שמחכה". לאחר ארבע שנים חזרה משפחת טולוב לישראל והשתקעה ברעננה. יותם טולוב למד בישיבת בני עקיבא ברעננה, למד שנה וחצי במכינה הקדם צבאית בעלי, ושירת בשלישות בחיל התותחנים וכמפקד בקורס קצינים. לאחר הצבא למד תואר ראשון במשפטים ובתוכנית המצטיינים 'אמירים' של האוניברסיטה העברית, ותואר שני בגרונטולוגיה באוניברסיטת חיפה. בנוסף, למד שנה אחת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל. כיום הוא דוקטורנט בחוג למשפטים באוניברסיטת חיפה. טולוב נשוי ליעל. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים במבוא ביתר. זה שמחכה (כתר, 2005) – סיפורו של ילד ישראלי בן שמונה שמגיע עם משפחתו לבוסטון. מתבסס במידה רבה על חוויית הילדות של טולוב עצמו. אחד הזוכים בפרס שרת התרבות לשנת תשע"א. חמש נפשות (כתר, 2014) – רומן שבמרכזו חמש דמויות: יוחאי, רב צעיר; יקירה, שאיבדה את בתה טרם נולדה; ליזה, שמחליטה להתגייר כדי לבנות לעצמה זהות עצמאית; דרור, נער שנתקל בבעיה בריאותית; וסטלמך, נהג מונית פטפטן. ביום שייגמר הכסף (כתר, 2022) – סיפורו של נער שהתייתם ואמו מתחתנת מחדש, העוסק גם ביחסה של החברה לאנשים עם מוגבלות. בנוסף, פרסם טולוב מאמרים רבים העוסקים בתנ"ך במסגרת פרויקט 929 - תנ"ך ביחד וכותב את 'נמס אל אבותיי', פרשנות שבועית על פרשת השבוע. בין השנים 2009–2019 היה עורך דין ולאחר מכן המנכ"ל של עמותת בזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות. הוביל מספר עתירות העוסקות בקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות וכן היה ממובילי קידום תמיכה בקבלת החלטות כחלופה לאפוטרופסות בחקיקה. עוסק במחקר תחום בעלי המוגבלויות ופרסם מספר מאמרים בנושא. מלווה ארגונים ברחבי העולם המקדמים שינוי מדיניות בתחום של אנשים עם מוגבלות. מייסד שותף של עמותת 'התנועה לעצמאות', שמקדמת חיים עצמאיים לכל אדם עם מוגבלות. טולוב שימש כמנחה קבוצות במסגרות רבות לאורך השנים בהן - גשר, מסע ישראלי, הסוכנות היהודית, פדרציית ניו יורק (קו. לאב) וכן סדנאות הבית כמנחה סדנאות כתיבה. מדיה וקבצים בנושא יותם טולוב בוויקישיתוף יותם טולוב, ברשת החברתית פייסבוק האתר של יותם טולוב מאמריו של יותם טולוב באתר 929 - תנ"ך ביחד אריאל שנבל, "יש לי נטייה לברוח מבשורה, הסיפור של אנשים עם מוגבלות כמעט נכפה עליי" – מקור ראשון, ט״ו באייר ה׳תשפ״ב, 16 במאי 2022. יותם טולוב, הסיפור שלי פורסמו הזוכים בפרס שרת התרבות לספרות, באתר ynet, 28 בפברואר 2011 בג"ץ 5989/07 אלו"ט - האגודה הלאומית לילדים אוטיסטים נ' שרת החינוך, ניתן ב־1 במרץ 2011 בג"ץ 2815/11 בזכות, המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלות נ' משרד הבריאות, ניתן ב־20 ביוני 2011 בג"ץ 1989/11 פלוני, בזכות המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלות נ' משרד הרווחה והשירותים החברתיים, ניתן ב־17 באוגוסט 2011 בג"ץ 8536/11 בזכות המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלות נ' משרד החינוך, ניתן ב־19 בדצמבר 2013
נחל אילן

נחל אילן הוא נחל אכזב בפרוזדור ירושלים. ראשיתו של הנחל בסביבת אנדרטת פורצי הדרך לירושלים. הנחל זורם אל נחל נחשון בעמק איילון בקרבת שער הגיא. הוא מתחתר במדרון המערבי של הרי ירושלים. סביבת הנחל עשירה בצומח טבעי. בעקבות השרפה בשער הגיא בשנת 1995 באזור העליון של הנחל נשרף יער האורנים בסביבה. מעל אפיקו של הנחל בגדתו הצפונית עברה דרך הלניסטית-רומית. מאבני המיל שנמצאו בסביבה ועד חורבת מצד עוברת הדרך הקדומה. ערך מורחב – חורבת מצד מצד מהתקופה הרומית ששמר על הדרך העתיקה בין ירושלים לאמאוס ניקופוליס. המצד בנוי על יסודות הלניסטיים, וכנראה שבמקור נבנה על ידי החשמונאים אחרי ששמעון התרסי כבש את גזר ועלה על ירושלים. החורבה נמצאת כ-5 מיל מאמאוס, על גבעה שמתנשאת לגובה 530 מ' מעל פני הים. במקום נמצא מטבע עם טביעת רכב של הלגיון העשירי פרטנסיס. המקום ננטש בסוף המאה הראשונה. בסמוך למצד בריכה לאגירת מים וכן מקבץ של אבני מיל רומיות. על גדתו הדרומית של הנחל במדרון נמצאו שרידיה של חורבת עלקת, בית אבן שבסביבתו בורות מים והמעיין "עין עלקת". ייתכן ושרידיו הם מהתקופה הביזנטית. עד קום המדינה התקיים יישוב בסביבה שתושביו ברחו עם פרוץ מלחמת העצמאות. ספי בן יוסף (ע), מדריך ישראל החדש: הרי יהודה, כרך 11, ירושלים: כתר, 2001, עמ' 178
נבחרת גיאנה הצרפתית בכדורגל

נבחרת גיאנה הצרפתית בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של המושבה גיאנה הצרפתית שבשליטת צרפת הנמצאת בדרום אמריקה. הנבחרת נשלטת על ידי התאחדות הכדורגל של גיאנה הצרפתית הנמצאת בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. הנבחרת אינה חברה בפיפ"א ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל. למרות זאת, היא חברה ב-CONCACAF ומשחקת בגביע הזהב של CONCACAF. הנבחרת העפילה לראשונה לגביע הזהב של CONCACAF ב-2017. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה 2008 - מקום רביעי 2010 - שלב הבתים 2012 - מקום חמישי
קבוצת האגנבונד

קבוצת האגנבונד (באנגלית: The Hagenbund) הייתה קבוצה של אמנים אוסטרים שנוצרה בשנת 1899. שמה של הקבוצה נגזר מהשם הר האגן, הבעלים של פונדק בווינה שבו הם התאספו. חברי הקבוצה הבולטים בתחילת הדרך היו היינריך לפלר ויוזף אורבן, אשר עבדו והציגו במקור במסגרת הקונסטלרהאוס השמרני של וינה, אך כעת, כמו הזצסיון הווינאי מרדו בממסד והקימו ארגון משלהם. ה"האגנבונד" פעל כמעט עשור בצל הזיצסיון כקבוצה המונית ומצליחה, ורק בשנים שלאחר פרישתה המזיקה של קבוצת קלימט מהזיצסיון הצליחו חבריה לפתח קו מתון ועצמאי יותר, שבו אווירה מילאה תפקיד מרכזי. לאחר 1918, הסגנון הפורמלי של האגנבונד החל לשלוט בפעילות האמנותית בווינה, ובשנות ה-20 היא סיפקה את המוקד החשוב ביותר לזרמים אמנותיים חדשים. בין חבריה בתקופה זו היו תיאודור פריד, אוסקר לסקה, אנטון האנק, קארי האוזר, גאורג מאייר-מרטון, ג'ורג' מרקל, סרגיוס פאוזר, פריץ שוורץ-ולדג, אוטו רודולף שץ, אלבין איגר-לינץ ואוסקר קוקושקה. הם התנתקו הן מהזיצסיון והן מהאקספרסיוניזם בשאלות מהותיות של אסתטיקה. הם אולי אישרו את החיפוש של האקספרסיוניסטים אחר ריאליזם, אבל הפתרונות הצורניים האקספרסיביים שהם מצאו התנגשו עם המטרות האמנותיות של האגנבונד בעצמם. במרץ 1938, ימים ספורים לאחר כניסת אוסטריה לרייך הגרמני, שמעו מנהלי הקבוצות של האגנבונד וגם של הזיצסיון את החשיבה של המפלגה הנאצית על ידי חברי הארגון עצמם. במקרה של האגנבונד הדמות המובילה הייתה ליאופולד בלאונשטיינר ואמנות האגנבונד תוארה כאמנות מנוונת. רבים מחברי ההגנבונד היהודים היו אמורים לברוח מאוסטריה בשלב זה ונכסי ההגנבונד הוקצו מחדש לאגודת האמנים החזותיים. הארגון כמו שהיה חוסל ב-29 בספטמבר 1938. חברים וחברים אורחים בהגנבונד - כ-250 אמנים, אדריכלים ומעצבי פנים וגרפיקאים מופיעים ברשימה של הארגון בשיאו, אך מכיוון שהנאצים הרסו את ארכיון האגנבונד בספטמבר 1939, היה צורך לשחזר את הרישום וייתכן שהוא לא שלם. בנוסף, קצת פחות מ-1,300 אמנים אורחים הציגו בתערוכות של האגנבונד. אלה כללו את אדגר דגה, יוזף דוברובסקי, ראול דופי, ליונל פיינינגר, גרהרט פרנקל, סבסטיאן איספ, אוסקר קוקושקה, ז'אק ליפשיץ, אדולף לוס, אנרי מאטיס, אדוארד מונק, אמיל נולד, מקס פצ'שטיין, פבלו פיקאסו, אוגוסט רנואר, אוגוסט רודן, ופרדיננד גאורג ולדמולר. מדיה וקבצים בנושא קבוצת האגנבונד בוויקישיתוף West, Shearer (1996). The Bullfinch Guide to Art. UK: Bloomsbury Publishing Plc. Chrastek P et al (2016), Expressionism, New Objectivity and Prohibition: Hagenbund and its artists, Vienna 1900-1938, Wien Museum Klamber E. (in "Boeckl", 2014), Art in the service of Power: The cultural policy of Austro-fascism 1934-8 and the dissolution of the Hagenbund. 349-356 Boeckl M. et al (2014), Hagenbund: A European Network of Modernism, 1900 to 1938, Hirmer on behalf of the Belvedere, Vienna.
היינריך לפלר

היינריך לפלר (בגרמנית: Heinrich Lefler;‏ 7 בנובמבר 1863 – 14 במרץ 1919) היה צייר, גרפיקאי ומעצב במה אוסטרי. אביו היה הצייר פרנץ לפלר. בין השנים 1880–1884 למד באקדמיה לאמנויות יפות וינה בהדרכת כריסטיאן גריפנקרל, ומ-1884 באקדמיה לאמנויות יפות במינכן בהדרכת ניקולאוס גיזיס ו-וילהלם פון דיז. ב-1891 הוא הפך לחבר באגודת האמנים האוסטריים ובשנת 1900 היה חבר מייסד של קבוצת האגנבונד. משנת 1900 עד 1903, הוא היה עוזרו של אנטון בריוסקי, המעצב הראשי באופרה הממלכתית של וינה, ולאחר מכן הפך לפרופסור באקדמיה עד 1910. בהיותו באופרה של וינה, עיצב תפאורה לאופרה המטרופוליטן ושלח את יצירותיו לניו יורק. מלבד הזמן שבילה בעיסוקיו הרשמיים, הוא בילה זמן רב בווייסנבך אן דר טריסטינג עם אביו וגיסו, יוזף אורבן, עמית מעצב נוף, שם ציירו ציורי קיר בוילות ובתי מלון, ועיצבו כרטיסי הזמנה לפסטיבלי קיץ ועם המחזאי קמילו וולזל שהעלה הפקות תיאטרון לילדים. הצוות של לפלר ואורבן יצר גם אירועים ציבוריים רבים, כולל מצעד פסטיבל שילר ב-1905 ותהלוכה לאורך הרינגשטראסה ב-1908, לרגל יובל ה-60 של הקיסר. לפלר עיצב גם שטרות כסף, וכרזות קידום מכירות עבור מספר חברות, ביניהן אורליכט וקרופ. רבים מהתלבושות ועיצובי הבמה של לפלר נשמרו באוסף מקס ריינהרדט בהרווארד. ב-1903 התחתן עם זמרת האופרה מינה ויסמולר, אשר מהווה את הדיוקן המופיע בעיצובו לשטר 1000 קרונות. בשנת 1932, רחוב בווינה, נקרא בשם "היינריך-לפלר-גאס" לכבודו. כרזה לגיוס מלחמת עולם הראשונה איור לאגדות אנדרסן כרזה לחגיגות יובל מדיה וקבצים בנושא היינריך לפלר בוויקישיתוף Hans Ries (1985), "Lefler, Heinrich", Neue Deutsche Biographie (in German), vol. 14, Berlin: Duncker & Humblot, p. 56; chöny: "Lefler Heinrich". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 5, Austrian Academy of Sciences, Vienna 1972, p. 90. Peter Pauker: Heinrich Lefler, sein Werk und seine Zeit. Wien 1962 (Wien, Universität, phil. Dissertation, 15 July 1963). We've moved, oasis.lib.harvard.edu
המלחמה השמלקלדית השנייה

המלחמה השמלקלדית השנייה, הידועה גם בשם מרד הנסיכים (בגרמנית: Fürstenaufstand‏, Fürstenkrieg או Fürstenverschwörung), הייתה התקוממות של נסיכים גרמנים פרוטסטנטים בראשות מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה נגד הקיסר הקתולי קרל החמישי שפרץ בשנת 1552. היסטוריונים חלוקים בדעתם אם המלחמה הסתיימה באותה שנה עם שלום פסאו באוגוסט, או נמשכה עד לשלום אאוגסבורג בספטמבר 1555. הנסיכים הפרוטסטנטים נתמכו על ידי אנרי השני, מלך צרפת, שהיה קתולי, אך ביקש לנצל את ההזדמנות כדי להרחיב את שטחו בלורן של ימינו. ניתן להתייחס למלחמה כהמשך של המלחמה השמלקלדית הראשונה (1546–1547), שבה ניצחו קרל החמישי ומוריץ מסקסוניה יחד את הליגה השמלקלדית של כמעט אותם נסיכים גרמנים פרוטסטנטים. הסכסוך הקודם הזה יושב על ידי ארגון הביניים של אוגסבורג, שהותיר את שני המחנות לא מרוצים, במיוחד את הנסיכים שנאלצו להמיר את עצמם ואת אוכלוסייתם מחדש לקתוליות, למרות שזכו בכמה ויתורים. חוסר שביעות הרצון גברה באימפריה הרומית הקדושה על ההחלטות שהתקבלו בדיאטת אוגסבורג ב-1548, מה שנקרא רייכסטג Geharnischter ("דיאטת לבוש שריון"). בצפון, הנסיכים הפרוטסטנטים כוננו ברית בסתר על ידי הסכם טורגאו מ-22 במאי 1551. הם כללו בין היתר את יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג, אלברכט, דוכס פרוסיה, וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל ואלברכט אלקיביאדס מברנדנבורג-קולמבך. הם ביקשו להגן על הפרוטסטנטיות ועל "החירות הטבטונית" (teutsche Libertät), שמשמעותה הייתה חירותם של הנסיכים הקיסריים. הם גם תכננו לשחרר את פיליפ מהסן, שנכלא על ידי הקיסר ב-1547. לאחר יצירת המגעים הראשונים עם אנרי השני, הכריזה צרפת מלחמה על הקיסר בסתיו 1551, ופלשה לגרמניה עד הריין. יתרה מזאת, בהסכם שאמבור ב-15 בינואר 1552, הבטיחה צרפת סיוע כספי וצבאי לנסיכים, שבגינו הם היו מוכנים לוותר על שלוש הבישופויות של מץ, ורדן וטול, ליד הגבול, למלך הצרפתי. תפקיד מפתח מילא הבוחר הסקסוני, מוריץ. מגדבורג, שסירבה לציית להסכם הביניים של אאוגסבורג, הייתה אמורה להיענש. תוך שהוא פועל לפי פקודות הקיסר, מוריץ צעד בראש צבא נגד מגדבורג, אך חבר במקום זאת עם העיר ועם מתנגדיו של הקיסר. המלך הצרפתי כבר כבש את הגדה המערבית של מישור הריין העליון בסתיו 1551. חיילי נסיכי בעלות הברית כבשו במהירות את ערי דרום גרמניה שנשארו נאמנות לקיסר, והתקדמו לתוך טירול במרץ 1552. האצולה האימפריאלית הקתולית הדגישו שהן נייטרליות בסכסוך הזה, משום שזה לא היה האינטרס שלהן להגביר את כוחו של הקיסר. הקיסר בקושי נמלט מתפיסה באינסברוק וברח לפילאך כדי לגייס כוחות חדשים. בינתיים, אחיו פרדיננד ניהל משא ומתן עם מוריץ ושאר הנסיכים הפרוטסטנטים. בפסאו, שני הצדדים חתמו על הסכם השלום באוגוסט 1552. הנסיכים המורדים ויתרו על בריתם עם צרפת, והכוחות הקיסריים שחררו את השבויים שלהם. בשאלת הדת ניסו לגבש פשרה, שתהווה את הבסיס לשלום הדתי של אוגסבורג ב-1555. המלחמה השמלקלדית השנייה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) "The Wars of Religion". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc. נבדק ב-14 ביוני 2018. {{cite encyclopedia}}: (עזרה) Tallet, Frank; Trim, D. J. B. (2010). European Warfare, 1350–1750. Cambridge: Cambridge University Press. p. 287. ISBN 9781139485463. נבדק ב-15 ביוני 2018. {{cite book}}: (עזרה) Onnekink, David (2013). War and Religion after Westphalia, 1648–1713. Ashgate Publishing. p. 3. ISBN 9781409480211. נבדק ב-13 ביוני 2018. {{cite book}}: (עזרה)