laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי ניגריה–שווייץ

יחסי ניגריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, ניגריה היא אחת המדינות המרכזיות איתן משתפת שווייץ פעולה באפריקה שמדרום לסהרה ולפיכך היחסים שבין שתי המדינות הם עמוקים, חמים וקרובים בין אם ברמה הכלכלית ובין אם ברמה הפוליטית. שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה ב-1 באוקטובר 1960, היום בו הוכרזה העצמאות מן הממלכה המאוחדת. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים מעט לאחר מכן ושווייץ פתחה שגרירות בלאגוס כשנה לאחר מכן. שווייץ העבירה את שגרירותה מלאגוס לבירה החדשה של המדינה, אבוג'ה, ושנמכה את הדרג של המבנה בלאגוס לקונסוליית כבוד. ב-2011 ניגריה ושווייץ חתמו על הסכם בנושא הגירה, אשר מהווה את מרכז היחסים ביניהן. שתי המדינות לקחו על עצמן לקדם את הנדבכים הטובים שבהגירה ולהילחם בנדבכם השליליים שבה. ניגריה הסכימה לפעול למען החזרת בני ארצה שנכנסו לשווייץ באופן לא חוקי. ישנו שיתוף פעולה טכנולוגי בין שני הצדדים על מנת לזרז ולפשט את התהליך. שווייץ יצאה בקמפיין לניגרים בו עודדה אותם להישאר בארצם ולא להגר באופן לא חוקי. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בניגריה מאתיים שמונים ושניים אזרחים שווייצרים, רובם התרכזו בעיר לאגוס. שווייץ מיוצגת בניגריה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באבוג'ה, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת בניגריה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בלאגוס. ניגריה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ניגריה–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Nigeria EMBASSY OF SWITZERLAND IN ABUJA, NIGERIA CONSULATE GENERAL OF SWITZERLAND IN LAGOS, NIGERIA EMBASSY OF NIGERIA IN BERN, SWITZERLAND
יחסי סנגל–שווייץ

יחסי סנגל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סנגל לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין רפובליקת סנגל לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים שבין סנגל לשווייץ הם יחסים דיפלומטיים עשירים והם מעוצבים על ידי אינטרסים משותפים בתחומי עניין שונים. שווייץ פתחה קונסוליה בדקר כבר בשנת 1928. באותה התקופה התגוררו בסנגל כמאה אזרחים שווייצרים. שווייץ הכירה בעצמאותה של סנגל מצרפת באופן מידי לאחר שהוכרזה בשנת 1960. לאחר שנה, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים. מ-1962 עד 2010 סיפקה שווייץ סיוע בהתפתחות לסנגל. ב-2015 נחתם בין שתי המדינות הסכם בנושא זכויות אדם. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, ב-2017 התגוררו בסנגל שלוש מאות שישים ותשעה אזרחים שווייצרים. באותה השנה נספרו אלף שלוש מאות שמונים ואחת אזרחים סנגלים בשווייץ. סנגל אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. סנגל מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בלוזאן, לוגאנו, וציריך. שווייץ מיוצגת בסנגל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדקר, בירת המדינה. Bilateral relations Switzerland–Senegal CONSULATE OF SENEGAL IN LAUSANNE, SWITZERLAND CONSULATE OF SENEGAL IN LUGANO, SWITZERLAND CONSULATE OF SENEGAL IN ZURICH, SWITZERLAND EMBASSY OF SWITZERLAND IN DAKAR, SENEGAL
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – שווייץ

יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבין הקונפדרציה השווייצרית. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (שהייתה ידועה בשם זאיר בין 1971 ל-1997) הייתה תחת שליטה קולוניאלית בלגית ("קונגו הבלגית") עד שנת 1960. אף על פי שהקולוניזציה שנעשתה בידי לאופולד השני, מלך הבלגים, נעשתה בתמיכה שווייצרית, חוגים דתיים ואינטלקטואליים בעיקר באזור דובר הצרפתית של שווייץ מחו נגד העבדות שהייתה נהוגה בה תוך שהם מקימים את “Société suisse de secours aux esclaves africains” בשנת 1908. שתי מלחמות העולם גררו יחסים כלכליים ופיננסיים בין שתי המדינות. שווייץ פתחה קונסוליה בלאופולדוויל (קינשאסה) בשנת 1928. הקונסוליה שודרגה למעמד קונסוליה כללית ב-1958 והפכה לשגרירות בשנת 1962. שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-1960. סיוע שווייצרי לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו החל בשנת 1972 עם שני הסכמים בנושאים: מסחר והגנה על השקעות. מיזמים של שיתוף פעולה בזאיר לא היו אפשריים בעקבות המצב הפוליטי הרגיש מאוד במדינה. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקינשאסה, בירת המדינה. בנוסף, שווייץ מחזיקה משרד ייצוגי בעיר בוקבו. Bilateral relations Switzerland–The Democratic Republic of the Congo, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF THE DEMOCRATIC REPUBLIC OF THE CONGO IN BERN, SWITZERLAND EMBASSY OF SWITZERLAND IN KINSHASA, THE DEMOCRATIC REPUBLIC OF THE CONGO REPRESENTATIVE OFFICE OF SWITZERLAND IN BUKAVU, THE DEMOCRATIC REPUBLIC OF THE CONGO
התנועה של קדושי אחרית הימים

תנועת קדושי אחרית הימים (נקראת גם תנועת Latter Day Saint, התנועה המתחדשת ל-LDS‏ restorationist movement, או תנועת סמית'-ריגדון -Smith– Rigdon movement) היא אוסף קבוצות כנסיות עצמאיות מורמוניות שטוענות כי התפתחו מתנועה נוצרית רסטורציונית שנוסדה על ידי ג'וזף סמית' בסוף שנות העשרים של המאה ה-19. כלל הכנסיות מונות למעלה מ-16 מיליון חברים, אם כי הרוב המכריע (98%) משתייכים לכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים (כנסיית LDS). הזרם השולט בכנסיות החברות בתנועה הוא הזרם המורמוני, שרואה עצמו כמחדש דרכי הכנסייה הנוצרית המקורית. מיעוט בקרב חברי התנועה, כמו חברי קהילת המשיח, מאמינים בתאולוגיה פרוטסטנטית מסורתית, ובידלו עצמם מדוקטרינות התנועה. התנועה התפתחה במערב ניו יורק במהלך ההתעוררות הגדולה השנייה, כשסמית טען שהוא קיבל חזיונות שחשפו בפניו כתבים חדשים, אותם הוא חיבר לספר מורמון ב-1830. לאחר פרסום ספר זה הקים סמית' את "כנסית ישו". ב-1831, סמית' העביר את מטה הכנסייה לאוהיו, וב-1838 הוא שינה את שמה של הכנסייה ל"כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים". הכנסייה התפרקה בעקבות משבר כלכלי, וב-1838 העביר סמית' את פעילות הכנסייה למיזורי, שם נדרפו חברי הכנסייה, וסמית' נאלץ להעביר את הכנסייה לאילינוי. לאחר שסמית' נרצח ב-1844, ראשי הכנסייה לא הצליחו להחליט על יורש, והכנסייה התפרקה למספר קבוצות, הגדולה שבהן, "כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים" שפעלה ביוטה, התפרסמה במאה ה-19 בשל תמיכתה בפוליגמיה. הכנסייה נטשה את הפוליגמיה ב-1890, וכתוצאה מכך יוטה צורפה לארצות הברית. כיום מספר קבוצות אחרות עדיין תומכות בפוליגמיה ונקראות "קבוצות מורמוניות פונדמנטליסטיות." מורמונים בלאף פורט המסע אל סן חואן (אנ') אוניברסיטת בריגהאם יאנג (הקמפוס המורמוני בירושלים) מדיה וקבצים בנושא התנועה של קדושי אחרית הימים בוויקישיתוף מורמונים, דף שער בספרייה הלאומית Shields, Steven L. (2012). "Proposing an Academic Name for the Movement". Restoration Studies. 13: 47–60. ISBN 9781934901830. "15 Million Member Milestone Announced at LDS Church Conference". www.mormonnewsroom.org. Manuscript History of the Church, LDS Church Archives, book A-1, p. 37; reproduced in Dean C. Jessee (comp.) (1989). The Papers of Joseph Smith: Autobiographical and Historical Writings(Salt Lake City, Utah: Deseret Book) 1:302–303. H. Michael Marquardt and Wesley P. Walters (1994). Inventing Mormonism: Tradition and the Historical Record (Salt Lake City, Utah: Signature Books) p. 160. Hales, Brian C. (2007). Modern Polygamy and Mormon Fundamentalism: The Generations After the Manifesto. John Whitmer Historical Association. ISBN 1-58958-035-4.
שמואל כהן (משורר)

שמואל כהן (נולד ב-18 בנובמבר 1946) הוא משורר, סופר ילדים ועורך דין ישראלי. שמואל כהן נולד בירושלים. בצעירותו עסק בהדרכת נוער, שהגיע מחוץ לישראל. למד בבית ספר תיכון על שם הימלפרב בירושלים. את שירותו הצבאי בחיל השריון סיים בהצטיינות. בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים בשנת 1971) ומוסמך בעריכת דין. למד כתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שיריו התפרסמו בעיתונים יומיים ובכתב העת "מאזניים". מרצה בתחומי הספרות, השירה, מחשבת ישראל וחוכמת הקבלה ועורך ומגיש מופעי תרבות, "באומר ובצליל", המשלבים סיפור, הרצאה וזמר. חבר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל בעבר יו"ר הנהלת בית הסופר על שם חיים הזז בירושלים בעבר חבר ועדת ההוראה של האוניברסיטה העממית בירושלים בעבר חבר הנהלת בית עגנון בעבר חבר הנהלת האגודה למען החייל. "שירים אחרי הצהרים", הוצאת "כתר" (1996) "לשמור את הזיעה קרוב לגוף", הוצאת "כרמל" (2003) "הנשים של עשר בבוקר", הוצאת כרמל (2006) "גשם על המלך ג'ורג'" הוצאת "קורות", קיבוץ ברעם (2014) "כמה סימני דיו", הוצאת "עמדה" (2016) "שני משוררים בעירנו", הוצאת "עמדה" (2018) (בשיתוף ד"ר צדוק עלון). "סבא מנוף", הוצאת אבן חושן (2010) "אגוז תמר ורוח בר", הוצאת צבעונים (2012) "דמבי-דב ולהקת הבלט עלים", הוצאת אבן חושן (2014) "בלטיקה וטואלטו", הוצאת צבעונים (2020) כהן נשוי ואב לשלוש בנות ומתגורר ברמת גן אתר האינטרנט הרשמי של ניצה ושמואל כהן שמואל כהן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שמואל כהן, דף שער בספרייה הלאומית שמואל כהן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ישראלים ובנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
T1 (תקן)

T1 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 1.544 Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה. הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית וביפן. התקן המקביל באירופה נקרא תקן E1 ומהירותו 2.048 Mbps.‏ T1 הוא הקצב הנמוך ביותר שבו מטפל ציוד תמסורת SONET‏ (SDH, במקרה של E1). הגדרתו המדויקת של T1 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא הסיגנל הדיגיטלי, ששמו DS1‏ (Digital Signal 1) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים. T1 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה. הוא מסוגל להעביר עד 24 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 1.536 מגה-ביט בשנייה. כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור צרכני קצה לרשת האינטרנט. בשונה מטכנולוגיות כמו ADSL או כבלים שבהן המהירות מושפעת מגורמים רבים, ב-T1 מובטחת מהירות קבועה של 1.536 Mbps להעברת נתונים דו-כיוונית, אך הקצב הגבוה המובטח כרוך גם בעלות גבוהה בהרבה משל ADSL מכיוון שיש צורך לסלול גידים נפרדים בין התקני התקשורת ואין יכולת להשתמש בכבלים או גידים אשר כבר סלולים על מנת לספק טכנולוגיות אחרות כגון טלפון קווי או טלוויזיה בכבלים. T3 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בניין המשרדים של בית הנבחרים לונגוורת'

בניין המשרדים של בית הנבחרים לונגוורת' (באנגלית: Longworth House Office Building; בראשי תיבות: LHOB) הוא אחד משלושה בנייני משרדים המשמשים את בית הנבחרים של ארצות הברית. הבניין ממוקם מדרום לקפיטול, מוקף בשדרת העצמאות, שדרת ניו ג'רזי, רחוב C דרום מזרח (C S E), ורחוב סאות' קפיטול, שבאזור דרום מזרח של וושינגטון. שטחו של הבניין עצמו 55,711.6 מטרים רבועים, ובו 251 משרדים, חמישה חדרי ישיבות גודלים, שבעה חברי ישיבות קטנים, וחדר כנסים גדול המשמש את ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים. שמו של הבניין ניתן לו בשנת 1962. הבניין נקרא על שמו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, ניקולאס לונגוורת' ממדינת אוהיו. לונגוורת' כיהן כיושב ראש בית הנבחרים משנת 1925 עד שהמפלגה הרפובליקנית איבדה את הרוב שלה בשנת 1931, באותה שנה שהוא נפטר, ובאותה השנה אושרה הקמת הבניין. בשנת 1925 החלו לתכנן את בניית בית משרדים שני עבור בית הנבחרים, וזאת בשל הצפיפות הקשה בבניין המשרדים של בית הנבחרים קנון (שבנייתו הושלמה בשנת 1908). צפיפות זו הביאה לשיפוץ בניין קנון ולהחלטה לבנות את בניין לונגוורת'. בניין לונגוורת' הוא הקטן שבין בנייני המשרדים של בית הנבחרים. התוכנית הוכנה בפיקוחו של אדריכל הקפיטול דייוויד לין. התוכניות הראשונות לבניין הוכנו על ידי משרד אדריכלים מקומי המכונה "ברית האדריכלים של וושינגטון בע"מ" (The Allied Architects of Washington Inc). האדריכלים העיקריים היו פרנק אפמן (Frank Upman), גילברט לקוסט רודייה (Gilbert LaCoste Rodier), נתן קורווית' ויאט, ולואי ג'וסטמנטה (Louis Justemente). הם הכינו שתי תוכניות ל"בניין פשוט ומכובד, בהרמוניה עם שאר מתחם הקפיטול". בינואר 1929 אישר הקונגרס 8.4 מיליון דולר לרכישת ופינוי האתר ולבניית הבניין החדש. היסודות הושלמו בדצמבר 1930 ואכלוס הבניין החל באפריל 1933. הבניין נבנה תוך שימוש רב בפלדה שיובאה מחוץ לארצות הברית - דבר שעורר מחאה ציבורית. חדר הכנסים הגדול של בניין לונגוורת', שמסוגל להכיל 450 איש, שימש בית הנבחרים כחדר הישיבות העיקרי של בית הנבחרים בין השנים 1949 ו-1950, בעוד שחדרו בקפיטול ארצות הברית עבר שיפוץ. חדר זה נבחר לכך, שכן לא היה חדר גדול דיו בקפיטל להכיל 450 איש. בשל מיקומו של הבניין באתר משופע, גובהו של בסיס הגרניט של הבניין משתנה בין שתיים לארבע קומות. מעל בסיס הגרניט שלוש קומות הבניין העיקריות המצופות בשיש לבן. עמודים יוניים תומכים באנטבלטורהות מעל אכסדרות הבניין. בראש האכסדרא הראשית מצוי גמלון. שתי קומות נוספות מוסוות מאחר מעקה שיש. בניין לונגוורת', לצד הגלריה הלאומית לאמנות (שנבנתה ב-1941) ואנדרטת ג'פרסון (שנבנתה ב-1943) נחשבות לדוגמאות הטובות ביותר בוושינגטון לסגנון הבנייה הנאו-קלאסי. אתר רשמי - באתר אדריכל הקפיטול טריוויה הקשורה לבניין לונגוורת' תולדות גבעת הקפיטול, כולל סרטון אנימציה של בניית מבני קומפלקס הקפיטול מפה אינטראקטיבית של קומפלקס הקפיטול ההיסטוריה של המבנה ותיאור המבנה גודלו של שטח המתחם שבו נמצא הבניין הוא 65,274.4 מטרים רבועים. מחאה ציבורית במהלך בניית בניין לונגוורת'
T3 (תקן)

T3 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 44.736Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה. הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית ובקנדה. התקן המקביל באירופה נקרא E3 ומהירותו 34.368Mbps.‏ T3 הוא קצב נפוץ מאוד בציוד תמסורת SONET‏ (SDH, במקרה של E3). הגדרתו המדויקת של T3 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא האות הדיגיטלי, ששמו DS3‏ (Digital Signal 3) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים. T3 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה. הוא מסוגל להעביר עד 672 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 43.008 מגה-ביט בשנייה. כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור עסקים גדולים לרשת האינטרנט. T1 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרה דניוס

שרה מריה דניוס (בשוודית: Sara Maria Danius; ‏5 באפריל 1962 – 12 באוקטובר 2019) הייתה מבקרת ספרות והוגת דעות שוודית. חברת האקדמיה השוודית והאישה הראשונה בתפקיד מזכירת הוועדה. דניוס שימשה פרופסור לאסתטיקה באוניברסיטת סודרטורן, דוצנט לספרות באוניברסיטת אופסלה ופרופסור למדעי הספרות באוניברסיטת סטוקהולם. בתפקידה כמזכירת האקדמיה השוודית עמדה בראש ועדת פרס נובל לספרות (2015–2018) והייתה דמות מרכזית במחלוקת על הפרס שהביאה לביטול הענקת הפרס ב-2018 ולארגון מחדש של המערכת, פרשיית הטרדות מיניות ואי-סדרים, שהביאה בסופה להתפטרותה של דניוס. היא מתה ממחלת הסרטן ב-12 באוקטובר 2019. מדיה וקבצים בנושא שרה דניוס בוויקישיתוף בשולי הנובל: הלכה לעולמה שרה דניוס, ישראל היום, 27 באוקטובר 2019 שרה דניוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיצובישי פאג'רו iO

מיצובישי פאג'רו iO (ביפנית: パジェロイオ, באנגלית: Mitsubishi Pajero iO) הוא SUV בגודל בינוני, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1998 – 2007 ביפן, בין השנים 2002 – 2015 בברזיל, ובין השנים 1999 – 2004 באיטליה. שם הדגם "iO" - פירושו באיטלקית: "אני". מנוע קדמי. הנעה כפולה 4x4. בברזיל, משנת 2007 מנועי הדגם פעלו על בנזין, או אתנול, או שילוב של שניהם. הדגם יוצר בברזיל ברישיון, והיה קרוי "Pajero TR4". השם שונה לאחר שכונו גרסאות מיובאות בכינוי "1.0" במקום "iO", מה שעלול היה להוביל לבלבול לגבי גודלי המנוע. באיטליה - חברת פינינפארינה בנתה את גרסאות השוק המקומיות של המכונית במפעל שלה ליד טורינו, איטליה. באירופה דגמי "מיצובישי פאג'רו iO" היו קרויים על שם פינינפארינה: "Pajero Pinin ", "Shogun Pinin", "Pinin". תאוצה בין 0–100 קמ"ש 10.2–10.8 שניות. 3 דלתות (גוף קצר, 3,675 מ"מ, שווק ביפן מ-15 ביוני 1998). 5 דלתות (גוף ארוך, 3,975 מ"מ, שווק ביפן מ-24 באוגוסט 1998). "1.8 GL". "1.8 GLS". "1.8 GLX". "2.0 GDI GL". "2.0 GDI GLS". "2.0 GDI GLX". "מיצובישי פאג'רו iO", בתצורת 3 דלתות "מיצובישי פאג'רו iO", שנת 1998, בתצורת 3 דלתות "מיצובישי פאג'רו iO", שנת 1998, בתצורת 3 דלתות "מיצובישי פאג'רו iO" "מיצובישי פאג'רו iO", שנת 1999 "מיצובישי פאג'רו iO" "מיצובישי פאג'רו iO" "מיצובישי פאג'רו iO" "מיצובישי פאג'רו iO" - מבט ללוח מחוונים מיצובישי מוטורס מיצובישי פאג'רו מיני מיצובישי פאג'רו ג'וניור מיצובישי פאג'רו אבולושן מדיה וקבצים בנושא מיצובישי פאג'רו iO בוויקישיתוף מיצובישי פאג'רו iO, סרטון באתר יוטיוב אתר האינטרנט הרשמי של מיצובישי פאג'רו - האתר הישראלי "מיצובישי פאג'רו iO" מאמר: מיצובישי "PAJERO PININ" הראשון מתגלגל מחוץ לקו בפתיחת המפעל החדש של Pininfarina Bairo Canavese mitsubishi-motors.com/en/corporate/pressrelease/corporate "מיצובישי פאג'רו iO" mitsubishi-motors.com/en/corporate/pressrelease/products "מיצובישי פאג'רו iO" - תמונות pinterest.com/marcoparramoron/montero-io-mitsubishi-pajero-jeep-pinin "מיצובישי פאג'רו iO" בתצורת 5 דלתות mitsubishi-motors.com/en/corporate/pressrelease/products "מיצובושי פאג'רו iO" - דגמים auto-types.com/mitsubishi/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-5-doors-suv דגם "1.8 GL", תמסורת ידנית - 5 מהירויות auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-gl-5-doors-suv-5-speed-manual דגם "1.8 GL", תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-gl-5-doors-suv-4-speed-automatic דגם "1.8 GLS" auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-gls-5-doors-suv-5-speed-manual דגם "1.8 GLX" auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-glx-5-doors-suv-5-speed-manual דגם "2.0 GDI GL" auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-gl-5-doors-suv-5-speed-manual דגם 2.0 GDI GLS auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-gls-5-doors-suv-5-speed-manual דגם "2.0 GDI GLX" תמסורת ידנית - 4 מהירויות auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-glx-5-doors-suv-5-speed-manual דגם "2.0 GDI GLX", תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-glx-5-doors-suv-4-speed-automatic
קוברה סינית

קוברה סינית המכונה גם קוברת טאיוואן (שם מדעי: Naja atra) היא מין של נחש קוברה ממשפחת הפתניים המצויה בסין ובמספר איים בקרבתה כמו בטאיוואן. לעיתים מבלבלים בין קוברה זו לקוברה המונוקלית החיה בדרום תפוצתה. קוברה זו מגיעה לאורך 1.2-1.5 מ' בממוצע אך יכולה להגיע לאורך 2 מ'. היא בעלת קשקשים עבים חומים או אפורים כהים עד שחורים עם בטן וחזה בהירים יותר והראש רחב וכהה ברובו אך השפתיים צהובות. לקוברה ישנו "קולר" בצבע צהוב על החזה והעורף, המזכיר את קולרה של קוברת המשקפיים מהודו, אך צורתו דומה מעט לפרסה במקום. הנחיריים גדולות והעיניים גדולות בצבע שחור עם טבעות צהובות מסביבם. הקוברה חיה בקרבת מישורים, ערבות, יערות פתוחים ואזורים לחים לרבות בביצות מנגרובים. תפוצתה היא בדרום ומזרח סין, טאיוואן, הונג קונג ובצפון וייטנאם ולאוס. היא נמצאת גם בקרבה למגורי האדם. הקוברה צדה בשעות היום בעיקר ומזונה כולל הכל, מדגים עד ליונקים קטנים. הצעירים מתבססים על צפרדעים ושאר דו-חיים כשהבוגרים אוכלים בעיקר מכרסמים וזוחלים אחרים אך בעת שהצפרדעים נפוצות ביותר (בעיקר מינים שונים של קרפדות) הם הטרף העיקרי. הקוברה תימנע מעימות אנושי והיא תנפח את צווארה אם תרגיש מאוימת אך אם התוקף יתקרב אליה היא תכיש אותו במהירות גבוהה, לעיתים ממרחק של 2 מטר מהקורבן. הארס של קוברה זו חזק מאוד ומדד ה-LD50 שלה הוא 0.29 מ"ג/ק"ג והיא יכולה להרוג אדם בקלות. למעשה קוברה זו היא הנחש הקטלני ביותר בסין ובטאיוואן ושכיחות ההרוגים היא עד 15% מהמוכשים, אחוז גבוה יותר מזה של מוכשי הקוברה ההודית. מדיה וקבצים בנושא קוברה סינית בוויקישיתוף קוברה סינית, באתר ITIS (באנגלית) קוברה סינית, באתר NCBI (באנגלית) קוברה סינית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוברה סינית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוברה סינית, באתר GBIF (באנגלית) קוברה סינית באתר הרשימה האדומה של IUCN
משה גבעוני

משה "מומו" גבעוני (1970 – 22 בנובמבר 2019) היה פרופסור לגאוגרפיה, התמחה בתחבורה וניידות, עם דגש על מדיניות וכלכלת תחבורה וההיבטים הסביבתיים של התחבורה. הוא מושתל לב-ריאה הישראלי הראשון. שחיין, אלוף העולם (1997), אלוף אירופה ושיאן עולם בשחייה למושתלי לב-ריאה. גבעוני נולד וגדל בכפר מונש. הוא נולד עם מחלת סיסטיק פיברוזיס ובגיל שנתיים החל לסבול מדלקות ריאה חוזרות ומגיל חמש החל להתאשפז בבתי חולים. בשנת 1979 נסעה לראשונה המשפחה למרפאת ריאות בדאבוס שבשווייץ לחופשת הקיץ ולפעמים אף בחורף ובכך מצבו הבריאותי התייצב. בשנת 1988, לאחר סיום מבחני הבגרות, מצבו התדרדר מאוד. המשפחה עברה ללונדון ושם חיכתה להשתלת לב וריאות. ב-25 באוקטובר 1989 עבר בהצלחה ניתוח השתלה בבית החולים "הרפילד", על ידי ד"ר דן ערבות. הוא היה מושתל לב ריאות הישראלי הראשון. לאחר מספר חודשים בהם התחזק והתאושש, חזרה המשפחה לישראל. במסגרת תהליך השיקום החל לעסוק בספורט בכלל ובשחייה בפרט. הוא החל להתאמן באופן מסודר בשחייה בהדרכתו של לאוניד קאופמן במכון וינגייט. התנדב לצה"ל ושירת בבה"ד 8. לאחר שירות של שנה החל ללמוד באוניברסיטה. לאחר כשנה מההשתלה השתתף גבעוני באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בפריז בספטמבר 1990 וזכה ב-4 מדליות, מהן אחת זהב, אחת כסף ושתיים ארד. באליפות העולם למושתלים שנערכה במנצ'סטר ב-1995 זכה גבעוני בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חפשי. מדליות ארד במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חזה. באליפות העולם בשחייה למושתלים שנערכה בסידני באוקטובר 1997 זכה גבעוני בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר. במשחקים האולימפיים האירופיים למושתלים שנערכו בנאפולי איטליה ביולי 2006 זכה גבעוני בארבע מדליות זהב: במשחה ל-50 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר חזה. גבעוני סיים תואר ראשון (1996) בכלכלה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני (1999) במנהל עסקים (התמחות במימון וחשבונאות) באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט החל בשנת 2000 וסיים בשנת 2005 בבית הספר לתכנון "ברטלט", ביוניברסיטי קולג' לונדון. בשנים 2005–2007 עבד כעמית מרי קירי במחלקה לכלכלה מרחבית באוניברסיטה החופשית של אמסטרדם. בשנים 2007–2011 עבד כחוקר בכיר ביחידה ללימודי תחבורה באוניברסיטת אוקספורד וחוקר עמית בוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (2008–2011). משנת 2011 שימש מרצה בכיר בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם באוניברסיטת תל אביב ומשנת 2017 פרופסור חבר בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם, אוניברסיטת תל אביב. גבעוני נישא להלנה, מתנדבת שהכיר באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בהלסינקי בשנת 1994. השניים נישארו בקשר אותו חידשו באליפות אירופה למושתלי לב שנערכה בגרמניה בשנת 1998. ב-24 באוגוסט 2002 השניים התחתנו. לזוג שלושה ילדים והם התגוררו בבית שבו נולד גבעוני בכפר מונש. גבעוני נפטר ב-22 בנובמבר 2019. פרופ' משה גבעוני, באתר אוניברסיטת תל אביב ההשתלה של מומו גבעוני, באתר הקשר הרב דורי Swimming - World Transplant Games 1999 (באנגלית) דליה מזורי, אני רץ, שוחה, יכול לעשות הכל ולא נגמר לי האוויר, מעריב, 9 באפריל 1990 אהוד רבינוביץ, מומו גבעוני חזר עם מדליות מאליפות אירופה למושתלי לב, מעריב, 19 בספטמבר 1990 A golden heart, ג'רוזלם פוסט, 1995 (באנגלית) Swimming - World Transplant Games 1997 Coverage (באנגלית) שטרן אריאלי, 20 מדליות זהב לישראלים במשחקים האולימפיים למושתלים, באתר news1,‏ 10 ביולי 2006
עין-חתול חצי-טבעתי

עין חתול חצי-טבעתי (שם מדעי: Telescopus semiannulatus) הוא נחש קטן שוכן עצים ממשפחת הזעמניים השייך לסוג עין חתול. הנחש מצוי באפריקה שמדרום לסהרה החל מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב ועד לטנזניה במזרח ולדרום אפריקה בדרום. אורכו 60 עד 90 ס"מ והוא בעל קשקשים כתומים בהירים עד ורדרד והרצועות שלאורך הגב והצוואר שחורות. החלק התחתון בהיר יותר עד לבן. זנבו ארוך והראש רחב עם עיניים כתומות גדולות, המזכירות מעט עיני חתול. הנחש משתמש בחוש הריח הרגיש שלו כדי לחפש מזון . הוא טורף של לטאות קטנות כמו שממיות אך גם עכברים, עטלפים ולעיתים גם עופות. את הטרף הוא מחפש על הקרקע ובין הענפים, תלוי באזור בו נמצא אך בדרך כלל הוא שוכן עצים. הנחש יכול לשרוד הן באזורי יערות גשם והן באזורים יבשים כמו במדבריות ובסוואנה. הוא יוצא לצוד בלילה. נחש זה איננו מסוכן לאדם אף שהוא תת-ארסי והוא יכול לגרום לעיתים לנפיחות במקום ההכשה. הארס מיועד להרוג את טרפו ובעיקר לטאות קטנות. בנוסף הנחש חונק את הטרף עד שהארס יהרוג אותם. T. s. polystictus T. s. semiannulatus מדיה וקבצים בנושא עין-חתול חצי-טבעתי בוויקישיתוף עין-חתול חצי-טבעתי, באתר ITIS (באנגלית) עין-חתול חצי-טבעתי, באתר NCBI (באנגלית) עין-חתול חצי-טבעתי, באתר GBIF (באנגלית) עין-חתול חצי-טבעתי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.