laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס יצחק שדה לספרות צבאית

פרס יצחק שדה לספרות צבאית הוא פרס המוענק ליצירה מקורית-ישראלית בשפה העברית בתחום הספרות הצבאית. הפרס מוענק מדי שנה על ידי העמותה להענקת פרס לספרות צבאית ע"ש יצחק שדה ליצירה שראתה אור לראשונה במהלך השנה הקודמת למתן הפרס ועוסק באחד מהתחומים הנ"ל: מורשת משנתו הביטחונית של יצחק שדה תאוריה, מחקר והגות צבאית היסטוריה צבאית-יהודית תולדות ההתגוננות היהודית בארץ או בגולה זיכרונות מן השירות בכוחות המגן או בצה"ל יצירה על אישיות צבאית יהודית, או אישיות הקשורה לעימות הישראלי-ערבי פרס יצחק שדה באתר הפלמ"ח
דוד ניב

האם התכוונתם ל... דוד ניב (גאולוג) – גאולוג ישראלי דוד ניב (היסטוריון) – לוחם והיסטוריון של האצ"ל דוד ניב (רופא) – מנהל היחידה לטיפול בכאב בבית החולים איכילוב (נרצח ב-2007) דוד ניב (חבקין) – אלוף-משנה בצה"ל, מנהל ראשי של ועדת העשור לעצמאות ישראל
פלזמה (דם)

פלזמה היא נוזל שקוף בגון צהבהב הזורם בכלי הדם של בעלי חוליות. הפלזמה מהווה כ-55% מנפח הדם ומכילה בעיקר מים המהווים כתשעים אחוז מהרכבה, וכן חלבונים שונים כגון: גלובולין, אלבומין, ופיברינוגן, מלחים כגון: סידן, זרחן, נתרן, אשלגן וחומרים רבים אחרים שנמצאים בשיווי משקל עם תכולתם ברקמות השונות. הפלזמה מכילה את תאי הדם ומאפשרת את תנועתם בכלי הדם. כיוון שדם שבא במגע עם האוויר נקרש, הנוזל שמתקבל בדגימת דם (ללא תוספת חמרים מונעי קרישה) יהיה שונה מהפלזמה, הוא לא יכיל גורמי קרישה שנוצלו ליצירת הקריש. נוזל זה נקרא נסיוב או סרום. הרכב הפלזמה מאפשר מעבר טסיות דם המהוות חלק ממנגנון קרישת הדם, תאי דם אדומים המובילים חמצן, תאי דם לבנים של מערכת החיסון, הורמונים, אנזימים, ליפופרוטאינים, חומצות אמינו וסוכרים הדרושים לתפקוד יעיל של הגוף וכן רכיבים נוספים כמו חומרי מזון החיוניים לתחזוקת תאי הגוף. כמו כן מאפשר נוזל הפלזמה הוצאה וסילוק פסולת אל מחוץ לגוף. כאשר מסרכזים דם במבחנה, ניתן לראות שנוצרו שלוש שכבות. החומר העליון הוא נוזל הפלזמה, השכבה הדקה שמתחתיו אלו הן כדוריות דם לבנות ולמטה נמצא נוזל אדום אלו הן כדוריות הדם האדומות. למטרות של בדיקות דם, הפלזמה מבודדת משאר הדם. על מנת למנוע קרישה, חומר נוגד קרישה כגון ציטרט או הפרין מוסף לדם מיד אחרי הנטילה. לאחר מכן מתבצעת הפרדה של הדם מתאי הדם על ידי צנטריפוגה והפלזמה יכולה להיות מוקפאת לצורכי שימוש. הפלזמה יכולה להישמר בהקפאה לתקופת זמן כמעט בלתי מוגבלת. לצורכי רוב הבדיקות ניתן להשתמש הן בפלזמה והן בנסיוב. ניתן לבודד נסיוב על ידי הקרשת הדם טרם השימוש בצנטריפוגה. הנסיוב מועדף בדרך כלל כאשר גורמי הקרישה יכולים להטות את תוצאות הבדיקה. בבדיקות המשתמשות באלקטרופורזה, למשל, שימוש בפלזמה יכול להוביל להופעת "פס" נוסף בג'ל, אשר ניתן לזהות אותו בטעות כפאראפרוטאין. בדיקות קרישה כגון (INR או APTT), לעומת זאת, דורשות שימור של כל גורמי הקרישה בדם, ולכן אינן יכולות להתבצע על נסיוב. התפקיד העיקרי של הפלזמה הוא להעביר מזון לכל תאי הגוף (להעביר חמצן). פלזמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פלזמת דם, דף שער בספרייה הלאומית Package Leaflet and Summary of Product Characteristics (SPC) – LyoPlas N - w, DRK-Blutspendedienst West
סקילקס איש קריאנדה

סקילקס איש קריאנדה (ביוונית: Σκύλαξ ο Καρυανδεύς) היה מגלה ארצות וסופר יווני שחי מסוף המאה ה-6 עד לתחילת המאה ה-5 לפני הספירה. כתביו אבדו עם הזמן, אך צוטטו על ידי סופרים יוונים ורומאים בזמן מאוחר יותר. למרות שכתביו אבדו, הוא תועד על ידי הרודוטוס. וסיפור מסעותיו נכתב בשנת 330 לפני הספירה על ידי אדם לא ידוע. בסביבות שנת 515 לפני הספירה, דריווש הראשון שלח את סקילקס לחקור את נתיב נהר האינדוס ולגלות היכן הנהר נשפך לאוקיינוס ההודי, על מנת שיוכל להשתמש במידע זה בכיבושיו העתידיים בעמק האינדוס. סקילקס ומשלחתו יצאו לדרכם מהעיר קספטירוס שבממלכת גנדהארה, והפליגו במורד נהר האינדוס עד שהגיעו לאוקיינוס ההודי. משם הפליג לים האדום וסיים את מסעו בסואץ. מסעו ארך כשנתיים וחצי. כתב יד מימי הביניים של פריפלוס (מדריך ניווט לשייטים) עתיק, מציין את שמו של המחבר כ"סקילקס", אולם חוקרים הוכיחו שיש להתייחס לייחוס זה כאל מה שמכונה "פנייה פסאודפיגראפית לסמכות": פרטים רבים ביצירה זו משקפים את הידע של המאה ה-4 לפנה"ס, ולכן בדרך כלל מכונה מחבר היצירה "פסאודו-סקילקס". סקילקס איש קריאנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרודוטוס, היסטוריות, ספר רביעי, 44 ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרמיוני גינגולד

הרמיוני פרדיננדה גינגולד (באנגלית: Hermione Ferdinanda Gingold; ‏9 בדצמבר 1897 – 24 במאי 1987) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודיה-בריטית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "ז'יז'י". גינגולד נולדה בקרלטון היל שבפדינגטון, מערב לונדון. בתם של קייט וג'יימס גינגולד, סוחר יהודי בבורסה. על אף שלא הייתה דתייה, גינגולד חונכה וגדלה על פי המסורת היהודית. גינגולד החלה לשחק במופיעים בגיל בצעיר מאוד והיא נחשבה לילדת פלא עם יכולות משחק מגוונות. היא הופיעה על במות התיאטרון הגדולות אולד ויק וסט אנד תחת הרברט בירבוהם טרי וויליאם פואל וישתפה פעולה עם שחקניות כדוגמת אדית אוונס ואלן טרי . גינגולד הופיעה לראשונה על מסך הקולנוע בקומדיות הבריטיות "מסמכי פיקוויק" בתפקיד מיס תומפקינס ו"מסביב לעולם בשמונים יום". בשנת 1958 זכתה גינגולד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הראשונה בסרט אמריקאי, הקומדיה המוזיקלית של וינסנט מינלי "ז'יז'י". בסרט גינגולד שרה ושיחקה בתפקיד מאדאם אלווארז סבתה של ז'יז'י (לסלי קארון). בשנה זו השתתפה גם בקומדיה "כישופי אהבה" בתור המכשפה ביאנקה דה פס. גינגולד הופיעה בשנת 1962 בקומדיה המוזיקלית "איש המוזיקה" בתפקיד יוליילי אשתו של ראש העיר ג'ורג' שהין (פול פורד), הייתה זו הופעה מוזיקלית מוצלחת נוספת עליה הועמדה גינגולד לפרס גלובוס זהב שני לתפקיד המשנה הטוב ביותר. ב-1964 שיחקה בקומדיה הרומנטית "הכלה העשירה ביותר בעולם" לצידו של מוריס שבלייה. בשנת 1973 הועמדה גינגולד לפרס טוני על הופעתה במחזמר של סטיבן סונדהיים "מוזיקת לילה זעירה" בתור מאדאם ארמפלדט. בשנת 1977 הופיעה בגרסה הקולנועית למחזמר באותו התפקיד לצידה של אליזבת טיילור. על אף גילה המופלג ובעיות בריאותיות מהן סבלה התנסתה גינגולד באופרה במופע שנערך בבניין האופרה של סן פרנסיסקו. גינגולד שהייתה גם זמרת מחוננת זכתה בשנת 1977 בפרס גראמי לאלבום הילדים הטוב ביותר, פרס אותו חלקה עם המנצח האוסטרי קרל בהם. לגינגולד היו שני ילדים – לסלי ג'וזף ובמאי התיאטרון סטיבן ג'וזף – מבעלה הראשון, הסופר האנגלי מייקל ג'וזף, ממנו התגרשה לאחר 8 שנות נישואים. בעלה השני היה התסריטאי והמפיק האנגלי אריק מוסקוביץ', לו הייתה נשואה במשך כ-20 שנה עד לגירושיהם. גינגולד נפטרה ב-24 במאי 1987 בניו יורק מבעיית לב כשהיא בת 89. מסמכי פיקוויק (1952) קוש בוי (1952) מסביב לעולם בשמונים יום (1956) ז'יז'י (1958) כישופי אהבה (Bell, Book, Candle, בתרגום מילולי "פעמון, ספר ונר") (1958) הלהב העירום (1961) איש המוזיקה (1962) פריז העליזה (Gay Purr-ee) ‏(1962) הכלה העשירה ביותר בעולם (1964) הבטח לה כל דבר (1965) מונסטר, לך הביתה! (1966) הטיל של ז'ול ורן לירח (1967) מוזיקת לילה זעירה (1977) גרבו מדברת (1984) מדיה וקבצים בנושא הרמיוני גינגולד בוויקישיתוף הרמיוני גינגולד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרמיוני גינגולד, באתר AllMovie (באנגלית) הרמיוני גינגולד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרמיוני גינגולד, באתר MusicBrainz (באנגלית) הרמיוני גינגולד, באתר Discogs (באנגלית) הרמיוני גינגולד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סיודד ויקטוריה

סיודד ויקטוריה (בספרדית: Ciudad Victoria ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא בירת מדינת טמאוליפס במקסיקו. סיודד ויקטוריה נוסדה ב-6 באוקטובר 1750 על ידי חוסה דה אסקנדון בשם "וייה דה סנטה מריה דה אגואיו", אשר קוצר לעיתים לאגואיו. ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טמאוליפס ואגואיו נבחרה להיות בירתה. כעבור שנה אגואיו קיבלה מעמד רשמי של עיר ושמה שונה ל"סיודד ויקטוריה" (מילולית "עירו של ויקטוריה") כהוקרה לנשיא מקסיקו גואדלופה ויקטוריה. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס. את סיודד ויקטוריה משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל פדרו חוסה מנדס, הנמצא במרחק של 18 קילומטרים ממרכז העיר. מדיה וקבצים בנושא סיודד ויקטוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיודד ויקטוריה(הקישור אינו פעיל, 25 ביוני 2020) סיודד ויקטוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייצ'ט

מייצ'ט (לעיתים מייצ'יט, בבלארוסית: Мо́ўчадзь, בפולנית: Mołczadź, ביידיש: מייטשעט), היא עיירה במחוז משנה ברנוביץ', במחוז ברסט, בבלארוס. העיירה שוכנת באזור בעל נוף הררי, ובעבר שימשה כעיירת קיט. בשנת 1998 התגוררו ביישוב 882 אנשים. שמה של העיירה הוא כשמו של הנהר העובר בסמוך לה, שהוא יובל של נהר הניימן. יובל של המייצ'ט הזורם סמוך לעיירה נקרא מולצ'אדקה. לאור ריבוי מקומות יישוב באזור בעלי שורש דומה, קיימת סברה ששמות אלו נובעים משמו של שבט סלאבי קדום בשם מולצ'אן או מילצ'אן שישב באזור זה. בשנת 1654 פרצה שרפה גדולה בעיירה והיא נהרסה, כדי לסייע למאמצי השיקום נפטרה העיירה מתשלום מיסים למשך ארבע שנים. בשנת 1847 היה מספר תושבי העיירה הכללי 1,733 איש, מתוכם היו 1,188 יהודים. בשרפה שפרצה בשנת 1879, נשרפו שני שלישים של העיירה; לפי תיאור משנת 1889 היו בעיירה 1128 תושבים (524 גברים ו־604 נשים), ומתוכם רק 702 יהודים. במייצ'ט התקיימה קהילה יהודית עד לימי מלחמת העולם השנייה. הקהילה מוזכרת ב"פנקס ועד מדינת ליטא", בפרוטוקול משנת שפ"ג (1623) ככפופה, יחד עם עיירות קטנות נוספות, לקהילת סלונים. מספר משלמי המס מבני הקהילה היהודית המקומית בשנת 1765, היה 369 נפש. בין רבני מייצ'ט: רבי מאיר מארים שאפיט שהתמנה כרבה של העיירה בהיותו בן 15 שנים בלבד. לפני מלחמת העולם השנייה כיהן ברבנות העיר הרב יעקב סנדר גרינברג, אחיו של הרב חיים חייקל גרינברג. מבין יוצאי העיירה, אף שלא נולד בה, נודע "העילוי ממייצ'ט", הרב שלמה פוליצ'ק שכיהן בסוף ימיו כראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק. ערך מורחב – גטו מייצ'ט ביולי 1941, הוקם גטו בעיר. במאי 1942, היהודים נאלצו לחפור בורות, בהם, ב-15 ביולי 1942, בקבוצות של 100 עד 120 איש, נורו היהודים בגטו. סך הכל, בגטו זה נרצחו 3,665 יהודים, בנוסף ל-50 בלארוסים ו-5 או 15 שבויי מלחמה. עם המלחמה והשואה חדלה הקהילה מלהתקיים. בן ציון חיים אַיָלון-ברניק (עורך), ספר זיכרון לקהילת מייטשעט, תל אביב: ארגון יוצאי מייטשעט בישראל ובחוץ לארץ, תשל"ג Martin Small and Vic Shayne, Remember us: my journey from the shtetl through the Holocaust. מדיה וקבצים בנושא מייצ'ט בוויקישיתוף בן ציון ח' אילון, ‏ספר יזכור לקהילת מייצ'ט, בספריית העיר ניו יורק "מייצ'ט", באתר JewishGen (באנגלית) "מייצ'ט", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל פישמן ומרטין דין, מיורי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1241–1243), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מואוצ'דז (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית השם נכתב גם מייצ'ד, מייצ'עד, וכן מוציד. במקורות בני המאה ה-17: מוצעט. תצוגה מקדימה של הספר באתר גוגל ספרים.
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה

בתקופה שבין 1968 ועד המהפכה הרומנית (1989), נרקמו עסקאות רבות בהוראתו של ניקולאה צ'אושסקו בהן שילמה מערב גרמניה סכומי כסף גדולים לרומניה תמורת מתן היתרי הגירה לבני המיעוט הגרמני מרומניה, בהם סקסונים טרנסילבנים, ציפסרים, שוואבים ואחרים. העסקאות בוצעו על פי דגם "עיסקות חליפין" קודמות לפדיון יהודי רומניה ונוהלו בדרכים דומות. במהלך מלחמת העולם השנייה בסביבות 50,000 מבני המיעוט הגרמני ברומניה התגייסו ושרתו בצבא גרמניה הנאצית. לאחר כניסת הצבא האדום לרומניה באוגוסט 1944, רבים מהם ניסו להימלט עם משפחותיהם, מהם כמאה אלף נלכדו והושבו לרומניה. על פי צו אישי של סטלין הוגלו בדצמבר 1945 כ-75,000 גברים ונשים מבני המיעוט הגרמני ברומניה למחנות עבודת כפייה בברית המועצות, כעשרה אחוזים מהם מתו שם בתקופה זו. שלטונות רומניה הקומוניסטית הלאימו את רכוש המגורשים. בהוראתו של ניקולאה צ'אושסקו יצר הגנרל הרומני גאורגה מרקו מגע עם "אדוארד" (שם הקוד של המשפטן הגרמני Ewald Garlepp), שפעל כנציגו האישי של שר הפנים המערב גרמני באותה עת הנס-דיטריך גנשר. המגעים התנהלו בין 1967–1962 ובסופם נחתם הסכם בין רומניה למערב גרמניה, בו נקבע שזו תפצה את רומניה על "השקעתם" באזרחי רומניה ממוצא גרמני. לפי המחירון שנקבע באמצע שנות השבעים של המאה העשרים מחירו של ילד או אישה עקרת בית עמד על 1,800 מרק גרמני לגולגולת, מחירו של סטודנט 5,500 מרק גרמני ומחירו של פרופסור אוניברסיטאי 11,000 מרק גרמני. בנוסף, לרבבת מהגרים ניתן "בונוס גלובלי" של מיליון מרק גרמני. בפברואר 1968 הוחלף "אדוארד" בעורך הדין המערב גרמני Heinz-Gunter Husch, כנציגם במגעים. במהלך השנים 1967–1989 שולמו לרומניה עבור ויזות לגרמנים כ-1.4 מיליארד מרק גרמני. עלויות ההגירה הכוללות למערב גרמניה התקרבו לשלושה מיליארד מרק גרמני, בהן נכללו גם הוצאות הנסיעה, תשלומי מכסים ועוד. מספר הגרמנים האתניים שביקשו להגר מרומניה עלה על מספר האישורים שהנפיקו הרומנים, לכן התפתח שוק שחור להשגת אישורים; מבקשי אשרת הגירה שילמו סכומים גבוהים לפקידים רומנים במטרה לקדם את תורם לקבלת האישור, על חשבון מבקשי הגירה אחרים. ב"מסלול" זה שולם שוחד של כ-18,000 מרק גרמני בממוצע למשפחה, על פי מפתח של 12,000 מרק לגבר, ו-6,000 מרק לאישה ולילד. אחרי המהפכה הרומנית נפתחו שערי רומניה להגירה חופשית. לשם השוואה, ב-1948 חיו ברומניה כ-350,000 גרמנים אתניים; מספרם פחת עד המהפכה הרומנית לכדי 250,000, ולאחר המהפכה גברה ההגירה עד שב-2002 נותרו ברומניה כ-60,000 גרמנים אתניים בלבד. ב-1 במאי 1997, במהלך ביקורו של שר החוץ הגרמני קלאוס קינקל בבוקרשט, התנצל שר החוץ הרומני דאז, אדריאן סוורין, בפני עמיתו, ובאמצעותו בפני המהגרים הגרמנים מרומניה - על "מכירת" המהגרים הגרמנים. פדיון יהודי רומניה Ion Mihai Pacepa, Orizonturi roșii, Editura Venus, București, 1992 (ברומנית) Laura Mitran, CNSAS: Listele celor cumpăraţi din România, liste ale lui Schindler şi de cumpărături ale dictatorilor (ברומנית) Heinz-Gunter Husch, avocatul german care a negociat cu statul roman "vanzarea" sasilor: Platile cash se faceau in bancnote de catre 1.000 de marci, puse in plicuri sigilate (ברומנית) 4.000 de mărci, tariful lui Ceauşescu pe „cap“ de emigrant german (ברומנית) Le Temps readuce in discutie "vanzarea" germanilor din Romania in perioada comunismului (ברומנית) „Paşaport pentru Germania“, cum a vândut Ceauşescu ca la piaţă un sfert de milion de cetăţeni ai României (ברומנית) המיעוט הגרמני 1997 באתר של המכון ללימוד בעיות המיעוטים הלאומיים (ברומנית)
ישיבת תורה בתפארתה

ישיבת תורה בתפארתה (מכונה "תפארתה" בהגיה עברית- "תפארתו" במלעיל) היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית באלעד. הישיבה נוסדה בשנת תשע"ד על ידי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן עבור הבחורים ואנשי הצוות שפרשו מישיבת כנסת יצחק בחדרה. בישיבה לומדים כ-1000 בחורים רובם מהעיר בני ברק ומודיעין עילית. הישיבה הוקמה על רקע המחלוקת בציבור הליטאי בין נאמני הרב שטיינמן לנאמני הרב שמואל אוירבך ובעקבות הזדהותם של ראש ישיבת חדרה, הרב ארנברג, והמשגיח, הרב טוביה נוביק, עם מפלגת בני תורה. לאחר שניסיונות פשרה לא הצליחו, הורה הרב שטיינמן להקים ישיבה חדשה והטיל על יעקב וירז'בינסקי, מנהל ישיבת אורחות תורה, את הניהול הלוגיסטי והגשמי של הישיבה החדשה. בעקבות כך עברו בהוראת הרב שטיינמן לישיבה החדשה כ-130 בחורים, ומצוות הישיבה עברו הרב אלעזר דוד אפשטיין (חתנו של הרב חיים קניבסקי), הרב רפאל גפן, הרב אפרים רוטשילד והרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי. הישיבה דוגלת בסגירות ובצמצום מהעולם שבחוץ שבא לידי ביטוי בתקנון האוסר על הבאת נגני mp3 כשרים לישיבה, וכן על הבאת פלאפון המשמש לשיחות בלבד, והאוסר נסיעה בטרמפים (על ידי אנשים שאינם בני תורה). הישיבה הוקמה בה' בטבת תשע"ד בקמפוס קריית חינוך לבנים של הרב שאול דולינגר באשדוד. בזמן קיץ מונה הרב יעקב סטפנסקי, שכיהן בעבר כראש ישיבת אמרי צבי במודיעין עילית לראש הישיבה. באלול תשע"ה נוסף לצוות הר"מים הרב חיים יעקב כגן. הרב רפאל גפן והרב דוד אפשטיין מכהנים כרמי"ם בשיעור א'. הרב אפרים רוטשילד והרב חיים יעקב כגן מכהנים כרמי"ם בשיעור ב'. ראש הישיבה הרב יעקב סטפנסקי מוסר שיעורים לבני שיעור ג' בימים ראשון, שני וחמישי - ובנוסף מוסר שיעור כללי לכלל התלמידים ביום שלישי בהיכל הישיבה. ר"מ בקיאות הוא הרב מתתיהו זאב שציגל, וראש ה"קיבוץ" הוא הרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי. המשגיח הרוחני בישיבה הוא הרב נח פלאי, שכיהן קודם לכן כמשגיח בישיבת רבנו חיים עוזר. גם הרב זאב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, מוסר שיחות מוסריות בישיבה. כמשגיחים קטנים (מקקי"ם) מכהנים - הרב מרדכי הרשקוביץ בשיעור ב', הרב אורי דיקמן בשיעור א' והרב שמחה אקרמן. במשך תקופה שימש הרב יחיאל מאיר צוקר כמשגיח נוסף בישיבה. באלול תשע"ד עברה הישיבה לאלעד וממוקמת בקרוואנים בקמפוס רחב ידיים בכניסה לעיר. במרץ 2023 הונחה אבן הפינה למבנה קבע לישיבה. מדיה וקבצים בנושא ישיבת תורה בתפארתה בוויקישיתוף תורה בתפארתה - תגית באתר כיכר השבת שיעורים בישיבה באתר קול הלשון ישיבת תורה בתפארתה, דף שער בספרייה הלאומית ישי יעקב, הנשיא הרצוג ביקר בישיבת תורה בתפארתה, באתר המחדש, ‏31 באוגוסט 2022 אבי רבינא, ‏רישום בצל המשבר: כך יראו הישיבות הגדולות ב"זמן אלול", באתר כיכר השבת, 21 ביולי 2020 הקונטרס המלא: "חדרה הישנה וחדרה החדשה", באתר בחדרי חרדים המשא ומתן בחדרה נכשל - תפתח ישיבה חדשה באתר בחדרי חרדים הגאון רבי יעקב סטפנסקי הוכתר לראש ישיבת תורה בתפארתה באתר חרדים 10 אלי כהן, אלעד נרגשת: הגראי"ל והגר"ח צפויים להגיע - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 24 באוגוסט 2014 ציוץ של ישראל כהן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 22 במרץ 2023 במעמד היסטורי ומרגש הונחה אבן הפינה לבניין פנימיית "תורה בתפארתה", באתר קוראים אלעד, ‏26 במרץ 2023
מצו"ב

מרכז צופן, סייבר וביטחון לאומי, המוכר בראשי התיבות מצו"ב, הוא יחידה בחטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר שכפופה לאגף התקשוב בצה"ל. היחידה מוגדרת כיחידה הלאומית להצפנה ואבטחת מידע, והיא מספקת שירותים לכל מערכת הביטחון הישראלית, למשרד החוץ ולגופים אחרים שהוגדרו על ידי ממשלת ישראל. היחידה נקראת מצו"ב 510, "היחידה הלאומית להגנת המידע". עיקר פעילותה של היחידה הוא בתכנון ומימוש יכולות הצפנת מידע ואמצעי הגנה המוטמעות בקרב המערך הלוחם של צה"ל. בנוסף, ביחידה פועלים צוותי התקפה – המנסים לפרוץ לרשתות הצבא, וצוותי ניטור. בשל אופייה הייחודי של היחידה, מעט בלבד ידוע על תוצרי פעילותה. למרות זאת ידוע כי מערכות ההצפנה שלה משולבות במערכת צבא יבשה דיגיטלי ובמערכת כיפת ברזל. מאז 2015, במסגרת תוכנית "גדעון" וזיהוי איומי הסייבר העתידיים מול מדינת ישראל, הרחיבה היחידה את פעילותה, ועברה להיות כפופה לחטיבת הספקטרום וההגנה בסייבר. ב-2021 זכתה היחידה בפרס ביטחון ישראל על פרויקט "כיפת ברזל הקיברנטית" בשיתוף גופי ביטחון נוספים. נכון לשנת 2023, היחידה עוסקת בלימוד ובניית יכולות להתמודדות עם העידן העתידי של כניסת מחשבי קוונטים, היכולים לבצע חישובים שלמחשבי-על ייקח אלפי שנים לעשות זאת. היחידה קולטת לשורותיה מגוון רחב של חיילים למגוון תפקידים בעיקר בעלי אופי תכנותי בשפות שונות, ומונה כיום כמה מאות. דרכי ההגעה ליחידה כוללים את מסלול גאמ"א סייבר באמ"ן, מסלול האיתור של היחידה בחיל התקשוב, תלפיות, פסגות, וארזים. בנוסף, משרתים ביחידה מצטייני קורס "מגן בסייבר" וקורסים אחרים של בסמ"ח. החל משנת 2015, נשלחים ליחידה גם בוגרי קורסים שונים של חיל מודיעין. לאחר הקליטה ביחידה, עוברים החיילים תהליך הכשרה מקצועי ארוך שמטרתו להעניק להם ניסיון וידע רב בתכנות ובתחומי התקשורת, מערכות הפעלה, אבטחת מידע וקריפטוגרפיה. בוגריה ממשיכים לרוב בשירות קבע או יוצאים לתעשיית ההיי-טק ולחברות סטארט-אפ. מדיה וקבצים בנושא מצו"ב בוויקישיתוף עמי רוחקס דומבה, ‏"בעידן הקיברנטי, הצפנה היא מרכיב אסטרטגי", באתר "IsraelDefense‏", 10 בדצמבר 2013 הכירו את יחידת מצו"ב, באתר צה"ל, 22 בדצמבר 2016 עינב גרינברג כהן, קיבלנו את קוד הכניסה לבית הספר המסווג ביותר בצה"ל, באתר צה"ל, 21 בינואר 2021 ניר דבורי, ‏הגאונים שהופכים את הסודות הצבאיים לצופן שאף אויב לא יכול לקרוא, באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2022 הצצה נדירה: מי הם אנשי הצופן של צה"ל?, סרטון תדמית בערוץ "צה״ל - צבא ההגנה לישראל", באתר יוטיוב (אורך: 03:01) MATZOV, Report on the Security of LWE: Improved Dual Lattice Attack, Zenodo, April 4, 2022 ישראל וולמן, כיפת ברזל הקוונטית, ממון שישי, ישראל: ידיעות אחרונות, 3.6.2023, עמ' 9-8 חנן גרינברג, הדליפות ממחשבי צה"ל: יותר חיילים יפקחו, באתר ynet, 22 באוגוסט 2009 עמי רוחקס דומבה, ‏"בעידן הקיברנטי, הצפנה היא מרכיב אסטרטגי", באתר "IsraelDefense"‏, 10 בדצמבר 2013, פסקה אחרונה מאיר אורבך, "הרשת היא זירת קרב שכולם נמצאים בה", באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2013 יוסי הטוני, פועלים גם מעבר ל'קווי' האויב הקיברנטיים, ‏8 ביולי 2021 מערכת אתר צה"ל, פיצחנו את הצופן של יחידת מצו"ב - וזה כל מה שמותר לנו לספר, באתר www.idf.il, ‏25.10.2020 מאיר אורבך, אקזיט 700 המיליון של טראסטיר יצא ממצו"ב, באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2013 גולן חזני, טאבולה הישראלית יוצאת לגיוס לפי שווי של 1.5 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2014 ענבל אורפז, גוגל רוכשת את SlickLogin הישראלית, באתר TheMarker‏, 16 בפברואר 2014
חיים דב קנטור

הרב חיים דב קנטור (כונה השו"ב משפיה, וכן חיים דב בלי ציון שם משפחתו; תרכ"ו, 1866- כ"ב בסיוון תש"ד, יוני 1944) היה ממייסדי שפיה, כיהן כשו"ב ומוהל של המושבה והאזור, וכן כמשגיח הראשי ביקב בזכרון יעקב. נולד בקרלין, בנו של שלמה,מצאצאי רבי חיים מוולוז'ין, ששימש כחזן (ומכאן שמו: קנטור). בהיותו בן שבע התייתם מאביו. בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 עלה עם אמו האלמנה ושלוש אחיותיו לארץ ישראל, ולאחר כששה חדשים, ביום י"ג בטבת תרל"ג, הגיעו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. למד בתלמוד תורה שבחצר חורבת רבי יהודה החסיד ובישיבת עץ חיים. נישא לחיה אסתר, בת יעקב דוד ספקטור, אחיו של הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. לאחר נישואיו התגורר בעקרון. בשנת תרמ"ז (1887) היה בין מייסדי המושבה שפיה ועבר להתגורר בה. כבן היישוב הישן בירושלים, דמותו ומראהו היו יוצאי דופן בין מתיישבי האזור. במשך עשרות שנים שימש כשוחט המקומי וכונה "השו"ב משפיה", או בשמו הפרטי "חיים דוב" בלי ציון שם משפחתו. כמו כן שימש כמוהל בכל יישובי האזור. לפרנסתו היה המשגיח הראשי של היקב בזכרון יעקב. התכתב עם הרב קוק בנושאי כשרות והלכה. סייע לישראל בלקינד בפעילותו במוסד החינוכי "קריית ספר" שייסד וניהל בשפיה ובטיפול ביתומי פרעות קישינב שנקלטו במוסד זה. במלחמת העולם הראשונה פעל לקליטתם של מגורשי יפו במושבות האזור. נסע מספר פעמים לאירופה למסע תעמולה למען העלייה לארץ ישראל. בשנותיו האחרונות עבר להתגורר במושב זקנים בירושלים, ושם נפטר בשנת תש"ד. נקבר בבית הקברות הר הזיתים. הרב חיים דב קנטור מופיע כדמות בסיפורו של ש"י עגנון "הגלילה" (הנמצא בכרך "פתחי דברים"), המתאר את ביקורו של עגנון בזכרון יעקב ב-1911. שתי בנותיו של ר' חיים דב נישאו לבני היישוב הישן שעברו להתגורר בשפיה ובלטו במראם ולבושם הירושלמי. בתו פייגע-רחל נישאה לנחום וייספיש, שנרצח ב-1938 על ידי ערבי מפוריידיס. בתו הינדה שרה נישאה לפרלין, שאף הוא שימש כשו"ב בשפיה. אחותו, אסתר, הייתה אשת אברהם אהרן רוסטובסקי, מחניכי ר' שלמה ברדקי, החזן הראשי של בית-הכנסת 'החורבה' בירושלים. היה חזן שנים אחדות בשכונת 'מזכרת משה' וכעשרים שנה בשכונת 'ימין משה' בירושלים. בנם, יוסף מרדכי אהרוני, היה חבר מועצת המושבה פתח תקווה. דוד תדהר (עורך), "חיים דב (קנטור)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 588 לא ברור איך בדיוק התייחס לרבי חיים מוולוז'ין. חיים דוב כותב כי הוא היה "ממשפחת רבי חיים מוולוז'ין". http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_42138_155.pdf
מייקל באקול

מייקל באקול (באנגלית: Michael Bacall; נולד ב-19 באפריל 1973) הוא שחקן קולנוע ותסריטאי אמריקאי, הוא מוכר בעיקר בכתיבת הסרטים "סקוט פילגרים נגד העולם", "רחוב ג'אמפ 21" "רחוב ג'אמפ 22" ו"פרויקט X". באקול נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא שיחק בסרטים ובטלוויזיה מגיל קטן. ופנה לכיוון הכתיבה בשנות האלפיים, הוא כתב וכיכב בסרט "Manic" משנת 2001. במהלך הקריירה שלו, באקול כתב ומכר מספר תסריטים לחברת "Major film studio". באקול כתב יחד עם אדגר רייט את העיבוד הקולנועי לסדרת ספרי הרומן הגרפי הקנדי סקוט פילגרים, לסרט סקוט פילגרים נגד העולם. באקול כתב את התסריט לסרט רחוב ג'אמפ 21 משנת 2012 וכתב במשותף עם עוד שני תסריטאים נוספים את התסריט לסרט ההמשך רחוב ג'אמפ 22 שיצא לאקרנים בשנת 2014. 1989: Columbo Goes to the Guillotine 1989: Wait Until Spring, Bandini 1993: לשחרר את וילי 1993: כך הייתי 1997: באפי ציידת הערפדים - פרק יחיד 2000: אגדה עירונית 2 2001: משוגע 2002: מתוקה 2004: אבודים 2007: חסין מוות 2009: ממזרים חסרי כבוד 2012: ג'אנגו ללא מעצורים 2018: ספיבק 2001: משוגע 2003: Bookies 2010: סקוט פילגרים נגד העולם 2012: פרויקט X 2012: רחוב ג'אמפ 21 2014: רחוב ג'אמפ 22 מייקל באקול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל באקול, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מייקל באקול, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל באקול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל באקול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל באקול, באתר Last.fm (באנגלית) מייקל באקול, באתר AllMusic (באנגלית) מייקל באקול, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל באקול, באתר Discogs (באנגלית) מייקל באקול, באתר Genius
מרסדן

האם התכוונתם ל... ארנסט מרסדן – פיזיקאי בריטי, על שמו ניסוי גייגר-מרסדן ג'ון מרסדן – ארכאולוג בריטי ג'יימס מרסדן – שחקן קולנוע אמריקאי רוי מרסדן – שחקן בריטי קייט מרסדן – אחות רחמניה, הרפתקנית וסופרת בריטית
גראמן גאלפסטרים 1

הגראמן גאלפסטרים I‏ (Grumman Gulfstream I) הוא מטוס בעל שני מנועי טורבו-פרופ, מתוצרת גראמן. המטוס טס לראשונה ב-14 באוגוסט 1958. בסך הכל יוצרו כ-200 יחידות של המטוס. יורשו של המטוס, הוא הגראמן גאלפסטרים 2 שהחל לטוס ב-1966. בתחילה רצתה החברה לייצור מטוס המבוסס על ה-C-1 טריידר שפותח על ידי חברת גראמן ב-1952, אולם לאחר מחקר הבינה החברה כי מטוס שכזה לא יימכר היטב, ועליהם לפתח מטוס חדש לחלוטין. ביוני 1957 תכנון המטוס הושלם, והחברה החלה במכירתו, תוך התאמה ללקוחות על-פי דרישתם. גרסה מותאמת של המטוס תחת השם VC-4A יוצרה עבור משמר החופים של ארצות הברית, ויועדה עבור הטסת מפקדים עד שנות ה-80, לאחר מכן הוסב המטוס להטסת מטען וכחמ"ל עד ל-2001. גרסה מוארכת של המטוס, G-159C, עם מקום ל-37 נוסעים שירתה מספר חברות תעופה, אולם רק 5 יחידות יוצרו מהמטוס. נכון לאוגוסט 2006, 44 מטוסים מדגם הגראמן גאלפסטרים 1 עדיין בשירות, כש-13 מתוכם בשירות חברת פיניקס אייר הפועלת בג'ורג'יה, ארצות הברית. חברת אירואל תעופה הישראלית חכרה 3 מטוסי גראמן גאלפסטרים 1, החל משנת 1993 ועד 1998, ששימשו עבור טיסות בקווים קצרים ופנים ארציים. אורך - 19.43 מטר מוטת כנפיים - 23.93 מטר שטח כנפיים - 56.7 מ"ר משקל ריק - 9,934 ק"ג משקל המראה מרבי - 15,921 ק"ג צוות - 2 נוסעים - 10-24 נוסעים מהירות שיוט - 560 קילומטר לשעה רום מקסימלי - 7,600 מטר טווח מרבי - 4,088 ק"מ דרור מרום, ‏מקלות בגלגלי המטוסים, באתר גלובס, 25 ביולי 1999