laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוק בקסבה

רוק בקסבה הוא סרט דרמה ישראלי של הבמאי יריב הורוביץ משנת 2013. זהו סרטו הראשון והבולט ביותר בקריירת הבימוי שלו. השנה היא 1989. בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה, על גג בניין מגורים בעזה מוצב תומר בן ה-18 יחד עם חבריו למחלקה. המטרה: לשלוט בשטח ולמצוא את נערי ה"שבאב" שרצחו את אחד מחבריו. החיילים מנסים להתנהל מול האוכלוסייה העוינת ומול המשפחה שעל גג ביתם הם מוצבים, ונספגים אט אט בתוך מערכת ערכית מטלטלת. תומר, שלוקח חלק בפעילות וצופה באירועים, מנסה לבדל עצמו מכל המתרחש, אך בסופו של דבר מוצא את עצמו בתפקיד השליח הנוקם את מותו של חברו. הסרט הוקרן בחלק ה"פנורמה" של פסטיבל ברלין 2013 וזכה בפרס של CICAE. יריב הורוביץ קיבל את פרס חבר השופטים לסרט הטוב ביותר עבור "רוק בקסבה" בפסטיבל אובין הצרפתי. עורך הסרט יצחק צחייק זכה בפרס אופיר על עריכת סרט זה בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר". זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל ברגמו באיטליה. מדיה וקבצים בנושא רוק בקסבה בוויקישיתוף "רוק בקסבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוק בקסבה", באתר AllMovie (באנגלית) "רוק בקסבה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "רוק בקסבה", באתר אידיבי "רוק בקסבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "רוק בקסבה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי קליין, "רוק בקסבה": איזון מעל הכל, באתר הארץ, 24 בפברואר 2013 שמוליק דובדבני, "רוק בקסבה": יורים, בוכים ומצחצחים את המצפון, באתר ynet, 22 בפברואר 2013 מרט פרחומובסקי‏, "רוק בקסבה" מתייחס בעדינות יתר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, באתר וואלה, 24 בפברואר 2013 אדוה לנציאנו, עכבר העיר, "רוק בקסבה": סרט מלחמה מרשים אך דידקטי, באתר הארץ, 27 בפברואר 2013 אמיר בוגן, לא הכל סבבה: יריב הורוביץ על "רוק בקסבה", באתר ynet, 14 במרץ 2013 חיים ביאור, "אני נראה מסודר כלכלית - אבל אני לא יכול לקנות בית", באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2014 יונת נחמני, פרס בברלין ל"רוק בקסבה", באתר קולנוען, 17 בפברואר 2013 יונת נחמני, "רוק בקסבה" - חביב הקהל בפסטיבל ברגמו, באתר קולנוען, 20 במרץ 2013
עיצור חיכי, מקורב צידי

עיצור חיכי, מקורב צידי הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʎ/ - מעין Y קטנה הפוכה (אין לבלבל עם צורתה הקטנה של האות היוונית למדא, אשר נכתבת בכיוון הנגדי), ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-L. הגייתו נשמעת כיו"ד עיצורית בשילוב למ"ד, כששרירי הלשון מתרחבים ביותר ונוגעים בחך קלות. ברורה אפשרית פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה

המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה על-שם דוד עמאר שוכן ברחוב המערביים 13 בשכונת מחנה ישראל בירושלים, ופונה בצידו האחר לרחוב דוד המלך 16. המרכז מוקדש להיבטים שונים של ההיסטוריה, התרבות והמורשת של יהדות צפון אפריקה, הכוללת את קהילות מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב ומצרים. הרחוב המוביל אל המרכז מעוצב כולו בצורת מדרחוב בסגנון גן אנדלוסי. המרכז שוכן בשכונת מחנה ישראל, השכונה היהודית השנייה שקמה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, לאחר משכנות שאננים. מחנה ישראל נבנתה בידי ועד העדה המערבית בירושלים בהנהגתו של הרב דוד בן שמעון ויושבה בידי יהודים יוצאי צפון אפריקה ("מערבים" או "מוגרבים"). הבניין שהוקם בשלבים החל בשנת 1865 והיה ראשון בתי השכונה או אחד הראשונים שהוקמו בה, נודע גם בשם "חצר רבי מאיר עובדיה". במקום שכנו כולל אברכים, בית מחסה, בית מדרש ובית כנסת. המבנה המקורי התנשא לגובה של שלוש קומות והוא נבנה סביב חצר פנימית שבמרכזה שכן בור מים. הקמת המרכז הייתה יוזמתו של דוד עמאר, איש עסקים ממרוקו וראש "ארגון קהילות יוצאי צפון אפריקה" בירושלים, מיסודו של ועד העדה המערבית. השלב הראשון בשיפוץ המבנה הסתיים בשנת 1988, ובין השנים 2008-2011 נערך שלב השיפוץ השני במימונו של דניאל עמאר, בנו של דוד. במסגרת שלב זה, נוספה למבנה קומה רביעית, הוכשר הגן האנדלוסי בחזיתו, והוא עוצב בסגנון אל-אנדלוס בידי אמנים שהוזמנו במיוחד לשם כך מקזבלנקה, מרקש ופאס. המרכז נחנך באופן רשמי ביום 5 ביוני 2011. בניין המרכז שבו ארבע קומות, שופץ ועוצב מחדש והודבקה לו חזית שבה נקבע שער כניסה בסגנון אנדלוסי. בחזיתו הוקם גן אנדלוסי שבו פסיפסי זליג' אופייניים, ולאורכו שלוש מזרקות מרוקאיות מקוריות המחוברות זו לזו בתעלת מים. בדרומו של הגן נקבעו ארקדות שעוטרו בעבודות פסיפס. בליבו של המבנה, מקום בו השתרעה החצר הפנימית, הוכשר פטיו מקורה המקשר בין ארבע קומותיו, ואשר עוצב בעבודת יד של סטוקו ועץ בסגנון אנדלוסי. ברחבי המבנה שולבו דלתות עץ אופייניות, פסיפסי זליג' ומוצגים שונים, דוגמת חפצי קודש וחול, תלבושות אופייניות וכתובות אבן. בקומתו הראשונה של המרכז הוקם בית כנסת קטן על שם הרב אלנקוואה -לקהילת יהודי אלג'יר, שהוא העתקו המדויק של בית הכנסת מהעיר תלמסאן באלג'יריה, ובו תיבה וארון קודש מגולפים בעץ בעבודת יד. באולם הכינוסים בקומתו הרביעית של המבנה נקבעה פינת ישיבה אופיינית. המרכז מארגן פעילויות שונות דוגמת כנסים, חוגים וסמינריונים, מפעיל מכון לחזנות ופייטנות, ומציג תערוכות קבועות ומתחלפות. עוד שוכנים במקום ספרייה ובה כתבים מקוריים, מחקרים וספרי עיון, מאגר אור-קולי וארכיון. הגן האנדלוסי בחזית המבנה תקריב של שער הכניסה אל המבנה דלת עץ בסגנון מסורתי פרט: סטוקו וגילוף בעץ פרט: סטוקו וזליג' מראה בתצוגה מדיה וקבצים בנושא המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה דובי זכאי, מרוקו זה כאן: מורשת יהדות צפון אפריקה, באתר nrg‏, 28 ביוני 2012 המרכז למורשת יהדות צפון אפריקה נחנך המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה בירושלים ע"ש דוד עמאר , המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה בירושלים על שם דוד עמר, מדריך לאתר המורשת, עמ' 171
ברוך שטיינברג

ברוך שטיינברג (Baruch Steinberg;‏ 17 בדצמבר 1897, פרמישלן – 21 באפריל 1940, קאטין) היה רב פולני, אשר שימש כרב צבאי ראשי של הצבא הפולני בשנים 1936–1939. ברוך שטיינברג נולד בעיירה פרמישלן שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית (מאז פירוק ברית המועצות חלק ממחוז לבוב של אוקראינה). אביו היה הרב שמעיה שטיינברג, רב העיירה. סבו היה הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג מברודי. גם שלושת אחיו של ברוך שטיינברג היו לרבנים. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי בעיירת הולדתו. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבה משפחת שטיינברג את פרמישלן ועברה לבירה וינה. במהלך שהותו שם עבר סמיכה לרבנות, ולאחריה חזר לפרמישלן. עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית וכינון פולין העצמאית בנובמבר 1918, הצטרף שטיינברג אל שורות הארגון הצבאי הפולני ושימש כרב של הלוחמים היהודים בארגון. בשנת 1919 הוא השתתף בקרבות להגנת לבוב מפני כוחות הצבא של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה במהלך מלחמת פולין-אוקראינה. בשנת 1922 התגייס באופן רשמי לשירות המילואים של הצבא הפולני. הצבא סירב לגייסו כקצין דת לשירות קבע בגלל שלא הייתה לו תעודת בגרות רשמית. הוא התקבל לצבא הקבע בשנת 1928, כאשר השלים את בחינות הבגרות והחל לימודי מזרחנות באוניברסיטת לבוב. תחילה שירת כרב ראשי של גיס מס' 3 בהורדנה ולאחר מכן של גיס מס' 5 בקרקוב וגיס מס' 1 בוורשה. בשנת 1933 הועלה לדרגת "רב בכיר מדרגה שנייה" (המקבילה לרב-סרן בצבא) ומונה לתפקיד ממלא מקום הרב הצבאי הראשי. בשנת 1936 מונה באופן רשמי לתפקיד הרב הראשי של הצבא הפולני. לאחר הפלישה הנאצית לפולין מונה לתפקיד קצין דת ראשי של חיילים בני דתות אחרות (לא קתולים) של ארמיית קרקוב, בנוסף לתפקידו כרב צבאי ראשי. ב-17 בספטמבר 1939 פלש הצבא האדום למזרח פולין והרב שטיינברג נפל בשבי הסובייטי יחד עם שאר קציני המטה של הארמייה. שטיינברג הוחזק תחילה במחנה מעצר סטרובלסק שליד לוהנסק. במהלך שהותו במחנה ארגן תפילות לעצירים היהודיים, בהן השתתפו גם עצירים לא-יהודיים. בליל חג המולד של 1939 נלקח מהמחנה ביחד עם שאר אנשי דת ונאסר בכלא בוטירקה במוסקבה. במרץ 1940 הועבר למחנה קוזלסק. ב-12 באפריל 1940 נרצח שטיינברג ביער קאטין יחד עם קצינים פולנים אחרים. לאחר מותו, בשנת 2007, הועלה לדרגת לוטננט קולונל על פי פקודתו של הרמטכ"ל צבא פולין. ביוגרפיה של ברוך שטיינברג באתר זיכרונות פולני
ערסלניים

ערסלניים (שם מדעי: Linyphiidae) הם משפחה של פרוקי-רגליים מסדרת העכבישאים השנייה בגודלה במספר המינים לאחר משפחת הקופצניים. הערסלניים, כוללים יותר מ 4,300 מינים מתוארים ב-578 סוגים. מינים חדשים עדיין מתגלים בכל העולם, והידע על המשפחה מוגבל בשל הקושי בזיהוי עכבישים זעירים כאלה. משפחה זו מתאפיינת ברשתות דמויי ערסל (ומכאן שמה העברי) הנבנות בעשביה נמוכה או בין שיחים נמוכים, כאשר העכביש תלוי במהופך בתחתית הערסל. בלועזית, עכבישים במשפחה זו מכונים אורגי יריעה (sheet weavers), או עכבישי הכסף (money spiders ; בשל אמונה טפלה הנפוצה בבריטניה, אירלנד, ניו זילנד, ובפורטוגל, לפיה אם עכביש כזה רץ לכיוון אדם, הוא מגיע במטרה לטוות עבורו בגדים חדשים, והדבר מסמל הצלחה כלכלית). מדיה וקבצים בנושא ערסלניים בוויקישיתוף ערסלניים, באתר ITIS (באנגלית) ערסלניים, באתר NCBI (באנגלית) ערסלניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ערסלניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ערסלניים, באתר GBIF (באנגלית) ערסלניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חיזור והזדווגות אצל ערסלנית הגינה - בלוג חרקים - עולם קטן בגדול איתי אופטובסקי, איריס מוסלי, פיליס ויינטראוב ויעל לובין, 'לאן הולכים האויבים הטבעיים של המזיקים כשהחיטה נקצרת? בתי גידול חלופיים–עונתיים לעכבישים בסביבה החקלאית של צפון הנגב', כתב העת 'אקולוגיה וסביבה', פברואר 2013.
מנחם שלמה ראב

הרב מנחם שלמה ראב (אב ה'תרל"ז - י"ב באייר ה'תרע"ו) היה אחד מראשי ישיבת מאה שערים. נולד בירושלים, ליהודה ראב ולאשתו הראשונה הדס (הודס), אלמנת ר' אהרון הרשלר, החלל הראשון למערכות ישראל. בילדותו התגרשו הוריו, ואביו הצטרף למקימי פתח תקווה. בגיל צעיר ראתה אמו שהוא אינו נשמע למלמדיו ועל כן שלחה אותו אל אביו בפתח תקווה. מששמעה אימו שבנה מסתובב יחף ללא כיסוי ראש ולא לומד תורה יצאה לפתח תקווה וחטפה אותו חזרה ללא ידיעת אביו. כשנפטר המהרי"ל דיסקין בשנת 1898 עמד הרב ראב בראש המתנגדים[דרוש מקור] לרפורמות שתוכננו בבית היתומים דיסקין, ובהן לימודים בעברית ולימוד מקצועות חול. הוא שלח בעניין מכתב לרב חיים סולובייצ'יק מבריסק וביקש את תמיכתו. בעקבות זאת עלה לארץ ישראל בנו של המהרי"ל, יצחק ירוחם דיסקין, כדי לעמוד בראש בית היתומים ולנהלו בדרך שבה נהג אביו. הרב ראב היה אחראי לחשיפת פרשת שחיתות של אחד מראשי הישיבה שהובילה לרפורמות בהנהלתה[דרוש מקור]. הרב ראב נפטר בצעירותו, בגיל 38 בלבד, ככל הנראה ממחלת הסרטן. עד יומו האחרון חי בעוני רב. הותיר אחריו חמישה בנים ובת, ששינו בהמשך את שם משפחתם (כמו נוספים מבני משפחת ראב) ל"בן עזר". יצחק ראב, עלה ברוח, ספרית פועלים / הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תשל"ח עודד ישראלי, ר' אהרן הרשלר – ירו עליו ומת, באתר סיפורי ארץ-ישראל – מצבות מדברות 1850–1950, ‏19 באפריל 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיצור שיני, סותם, אטום

עיצור שיני סותם אטום הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /t̪/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-t_d. אלופונית (מכתשי-שיני) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
LiveLeak

LiveLeak (תרגום מאנגלית "הדלפה בשידור חי") היה אתר שיתוף וידאו, שאיפשר לגולשיו לשתף ולפרסם קטעי וידאו. האתר שם דגש על וידאו מבוסס מציאות בנושאי אקטואליה ופוליטיקה, כדוגמת קטעים ממלחמות ברחבי העולם. האתר נוסד על ידי הקבוצה האחראית לאתר הפרובוקטיבי Ogrish.com, והחל לפעול ב-31 באוקטובר 2006. מטרת האתר הייתה לספק קטעי וידאו מציאותיים, מהפוליטיקה, ומאירועים בעולם, ולשלבם עם עיתונאות אזרחית. האתר היווה במה נפוצה לפרסום סרטוני זוועה. בין היתר, האתר בלט בשנת 2007 בשל הפצת קטע וידאו לא מורשה, בו נראית הוצאתו להורג של סדאם חוסיין, והוזכר בשל כך על ידי דובר הבית הלבן טוני סנוו, וראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. אירוע בולט נוסף הוא פרסום הסרט פתנה ב-27 במרץ 2008, אשר הוסר לבסוף ב-28 במרץ עקב איומים על חיי צוות האתר. ב-7 במאי 2021, לאחר 15 שנות פעילות, הוסר האתר מהרשת באופן מפתיע. מייסדו, היידן לואיט, ציין בבלוג שלו כי "הפעלת האתר הפכה במשך השנים למאבק מתמשך". מדיה וקבצים בנושא LiveLeak בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של LiveLeak (באנגלית) LiveLeak, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Cook, James (7 בנובמבר 2014). "Q&A: The Man Behind LiveLeak, The Islamic State's Favourite Site For Beheading Videos". Business Insider. ארכיון מ-10 בנובמבר 2014. נבדק ב-11 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Blair and Bush’s latest weapon of war: YouTube". באתר ה-Sunday Herald Damn, a year already? באתר liveleak. "Interview with Hayden Hewitt, Co-Founder of LiveLeak.com". ריאיון עם היידן יואיט ממיסדי האתר "White House Press Secretary, Tony Snow, plugs LiveLeak" באתר liveleak "Tony Blair Plugs LiveLeak" באתר liveleak. הדף באתר LiveLeak בו הוצג הסרט ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקין ארבורון

טקין ארבורון (בטורקית: Tekin Ariburun;‏ 1905 – 13 באוגוסט 1993) היה איש צבא, פוליטיקאי טורקי ונשיא טורקיה לתקופת ביניים. נולד בעיר שטיפ שבעבר הייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית וכיום חלק ממקדוניה. ארבורון היה בן לאיש צבא וגיבור לאומי טורקי, אביו מת בקרב על גליפולי כמפקד גדוד 57. בשנת 1925 סיים את לימודיו בבית הספר ללוחמת אוויר ומונה לקצין טייס ב-1927 ובשנת 1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של טורקיה. בשנת 1950 היה למפקד חיל האוויר הטורקי וב-1959 קיבל דרגת גנרל ועמד כמפקד העליון של כוחות האוויר של טורקיה, בשנת 1960 סיים את שירותו הצבאי. ארבורון החל את חייו הפוליטיים במפלגת הצדק לאחר פרישתו משירותו הצבאי, בשנת 1961 נבחר לסנטור באיסטנבול. הוא נבחר ליו"ר הסנאט ב-1970 ושימש בתפקיד זה עד 1977. בשנת 1973 בין 29 במרס עד 6 באפריל שימש ארבורון כנשיא לתקופת ביניים עד לבחירתו של הנשיא פהרי קורוטירק. רבורון ייצג את טורקיה בכנסים ובמפגשים בינלאומיים רבים. מדיה וקבצים בנושא טקין ארבורון בוויקישיתוף
בן-הדד השני

בֶּן-הֲדַד השני בתעודות ארמיות הוא מופיע בשם בר-הדד וגם הדד-אידרי. היה מלך ארם דמשק אשר שלט באמצע המאה ה-9 לפנה"ס בימי אחאב מלך ישראל. נלחם שלוש פעמים נגד ישראל והיה אחד ממנהיגי ברית הממלכות שנלחמו נגד אשור בקרב קרקר. הוא היה בנו או נכדו של בן-הדד הראשון. אחריו מלך חזאל. בן הדד הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות. במלחמתו הראשונה (ככל הנראה בשנת 855 לפסה"נ) נגד ישראל הצליח בן הדד יחד עם 32 מלכים שהיו וסלים של ארם להביס את צבא ישראל ולהטיל מצור על הבירה שומרון, המצור גרם ללהט פטריוטי בקרב תושבי ישראל ואחאב הצליח להביס את בן הדד. שנה לאחר מכן כינס בן הדד שנית את צבאו ונערך בעיר אפק (ככל הנראה פיק בגולן, או תל עין גב). גם בקרב זה הצליח אחאב להכות את הארמים, וניצחון זה הביא לשינוי ביחסים בין הצדדים: בן הדד התחייב להחזיר לאחאב את הערים שנלקחו מידי עמרי אביו, ולהעניק לסוחרי ישראל זכויות סחר ("חוצות") בדמשק. בן הדד היה אחד משלושת המנהיגים העיקריים של ברית שתים עשרה הממלכות (יחד עם אחאב ואירחולינה מלך חמת) שבשנת 853 לפנה"ס נלחמו באימפריה האשורית בקרב קרקר והצליחו לבלום את התפשטותה מערבה. לפי המונולית מכורח צבאו של בן הדד היה הגדול ביותר מצבאות הברית וכלל 1200 מרכבות, 1200 פרשים ו-20 אלף רגלים. לאחר בלימת הצבא האשורי שבו הממלכות האזוריות להילחם זו בזו. שלוש שנים לאחר המלחמה הקודמת של בן-הדד עם ממלכת ישראל, יצא אחאב בשנת 852 לפנה"ס יחד עם יהושפט מלך יהודה למלחמה כנגד בן הדד ברמות גלעד, אך הוא נהרג בקרב וצבאו נסוג. בשנת 842 לפנה"ס התרחשה הפיכה שלטונית בארם, ובן-הדד השני נרצח על ידי חזאל שמלך אחריו. במדרש תנחומא נכתב שבן הדד אמר את המילים "והיה כל מחמד עיניך ישימו בידם ולקחו" הוא התכוון לתורה. עורכים: משה גרינברג ושמואל אחיטוב, מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא - מקרא לישראל, הוצאת י"ל מגנס, 1994, עמ' 33 Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה בנימין מזר, "מלחמות ישראל וארם בימי בית עמרי", י. ליוור (עורך), "היסטוריה צבאית של ארץ-ישראל בימי המקרא, עמ' 210-212. ספר מלכים א', פרק כ' ספר מלכים א', פרק כ"ב אוצר אישי התנ"ך, האות ב', עמוד פא
אבון (עיר)

אבון (בהונגרית: Abony) היא עיר במחוז פשט שבהונגריה. הכפר אבון הוקם ככל הנראה במאה ה-13. תיעוד כתוב לקיומו של הכפר ולבעלות מקומית עליו קיים מהמאה ה-15. במאה ה-16, עם פלישת העות'מאנים, נפל הכפר תחת שטחי שליטתם ונהרס כמעט לחלוטין. בתחילת המאה ה-18 גדלה אוכלוסיית הכפר והוא הוכר כעיר. ליד העיר התחולל אחד הקרבות במלחמת העצמאות ההונגרית של 1848. בעיר נמצאים מוזיאון עממי, טירה, בית כנסת, כנסייה קתולית, כנסייה פרוטסטנטית ומאוזוליאום של נכבדים מקומיים. אזכור ראשון של יהודים באבון קיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-18. בית הכנסת הוקם ב-1756, וב-1788 נוסד בית הספר היהודי. ב-1840 נמנו ביישוב 912 יהודים אך מאז מספרים הלך והתמעט. בינואר 1941 היו בעיר 315 יהודים, רובם נאולוגים. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרץ 1944. במאי הוצאה פקודה להקים גטאות במחוז, ובגטו אבון רוכזו יהודי העיר ויהודי הנפה. ביוני גורשו יהודי הגטו בשני טרנספורטים שיצאו לאושוויץ. דוד הרץ ( 1844 - בודפשט, 7 ביולי 1931) היה צייר הונגרי-יהודי, מורה לציור, מנהל בית ספר. אביו של השופט והיסטוריון הספרות בודוג האלמי. אימרה ואלקו, מקודם ויינפלד (בהונגרית: Valkó Imre; אבון, 1 בספטמבר 1902 – בוסטון, ארצות הברית, 2 במרץ 1975) היה כימאי קולואידי (כימיה פיזיקלית), כימאי טקסטיל יהודי-הונגרי. הוא אחיהם הגדול של אישטוואן פאל ואלקו מהנדס מכונות ושל איבאן פטר ואלקו פיזיקאי ומהנדס חשמל. דיולה האי (שמו הבדוי: סטפן פאבר) (בהונגרית: Háy Gyula; אבון, 5 במאי 1900 – אסקונה, שווייץ, 7 במאי 1975) היה סופר, מחזאי, מתרגם, תסריטאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (1951). הוא אחיו של הצייר קארוי לאסלו האי (1907-1961). קארוי לאסלו האי (בהונגרית: Háy Károly László; אבון, 27 באפריל 1907 – בודפשט, 22 בינואר 1961) היה צייר, גרפיקאי, מעצב תפאורה, סופר אמנות יהודי-הונגרי פרופסור באוניברסיטה, זוכה פרס מיהאי מונקאצ'י (1960), אחיו הצעיר של הסופר דיולה האי (1900–1975). מדיה וקבצים בנושא אבון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבון (בהונגרית) מפת הרחובות (בהונגרית) תצלומי העיר אבון (Abony), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "אבון (עיר)", באתר JewishGen (באנגלית) אבון באתר הלמ"ס ההונגרי(באנגלית) קהילת אבון, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018 בית הכנסת באבון דף קהילת אבון מתוך מפקד קהילות הונגריה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 5826/1905. Forrás: MNL-OL 30808. mikrofilm 757. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1905. év 51. oldal 40. sor Halálesete bejegyezve a Bp. XII. ker. állami halotti akv. 139/1961. folyószám alatt.
בן-הדד השלישי

בֶּן הֲדַד בֶּן חֲזָאֵל (קרוי גם מרא) היה מלך ארם דמשק ובנו של המלך חזאל. הוא מלך בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס בתקופת יהואחז ויהואש מלכי יהודה וישראל. אחריו מלך רצין, אחרון מלכי ארם. בן הדד הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות. כשבן הדד ירש את חזאל אביו ועלה על כס המלוכה, ארם כבר נחלה מספר ניצחונות על ישראל, ובן הדד המשיך בהם. הוא הכה קשות את הצבא הישראלי, וצר על הבירה שומרון, אולם נסוג בעקבות שמועה על כוונת מלכי החתים ומצרים לסייע לישראל. בן הדד יצא למלחמה גם כנגד זַכֻּר מלך חמת על השליטה במחוז לעש שבצפון סוריה שזכר סיפח לממלכתו. בן הדד צר על חדרך בירתו של זכר אולם הובס בסופו של דבר על ידיו. הסיפור על המצור מופיע בכתובת זכור. ארם סבלה מעלייתה מחדש של אשור. אדד-ניררי השלישי מלך אשור פלש לממלכה תוך שהוא זורע הרס ופוגע פגיעה אנושה בכוחה. הוא הטיל בשנת 806 לפנה"ס מצור על דמשק, הביס את בן הדד והכריח אותו לשלם לו מס כבד. לאחר נסיגתו של אדר ניררי יצא בן הדד למלחמה חדשה כנגד ישראל ויהודה והצליח להטיל מצור על ירושלים. אולם, תוכניותיו השתבשו כשאדר ניררי חזר ופלש לארם. הפלישות של אשור החלישו את ארם ואיפשרו ליואש מלך ישראל יואש לפתוח בסדרת מלחמות שבהם הצליח להביס את בן-הדד להחזיר את כל השטח שארם כבשה מממלכת ישראל. מלכי בן הדד באתר דעת. אוניברסיטת חיפה, ‏חוקר באוניברסיטת חיפה: התגלו עדויות לקיומם של מלכים המוזכרים בתיאור המלחמות של דוד המלך בספר שמואל, באתר "הידען", 10 בדצמבר 2014 Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה "כִּי לֹא הִשְׁאִיר לִיהוֹאָחָז עָם כִּי אִם חֲמִשִּׁים פָּרָשִׁים וַעֲשָׂרָה רֶכֶב, וַעֲשֶׂרֶת אֲלָפִים רַגְלִי. כִּי אִבְּדָם מֶלֶךְ אֲרָם וַיְשִׂמֵם כֶּעָפָר לָדֻשׁ." (ספר מלכים ב', פרק ג', פסוק ז') ספר מלכים ב', פרק ו', פסוק כ"ד, עד סוף ספר מלכים ב', פרק ז'
אדמוב (עיירה)

אדַמוּב (בפולנית: Adamów) היא עיירה במחוז לוּקוּב (Łuków), פרובינציית לובלין (Lublin), פולין. בשנת 2009 היו בעיירה כ-2,200 תושבים. מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 היה לאדמוב מעמד של עיר, אותו העניק למקום המלך זיגמונד הראשון. העיר הייתה בבעלות פרטית. בעלי העיר הקימו בה כנסייה, ובמהלך המאה ה-16 גדלה אוכלוסיית המקום עד לכ- 700 איש. לאחר חלוקת פולין השתייכה אדמוב לקיסרות ההבסבורגית, ובמאה ה-19 – לפולין הקונגרסאית. לאחר מרד 1863-1864 נושלה אדמוב ממעמד עיר. בסוף המאה ה-19 היו בעיירה כ-1,000 תושבים ו-90 בתים. במהלך הפלישה הגרמנית לפולין, באוקטובר 1939, הייתה אדמוב זירת קרבות בין צבאות פולין וגרמניה. בשנת 1943 פרצה בעיירה שרפה, בה נשרפו רוב בתיה. ראשיתו של היישוב היהודי באדמוב הוא בתחילת המאה ה-19. היהודים בעיירה התפרנסו ממלאכה ומרוכלות בכפרי הסביבה. בין שתי מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה הרב יהודה גרינוולד. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, לרבות של תנועות נוער ציוניות, ואחד מבניה, יצחק גרינוולד (1961-1890), אשר עלה לארץ בשנת 1923, היה ממקימי היישוב מגדל עדר. טרם השואה חיו באדמוב 664 יהודים, למעלה משליש מסך תושבי העיירה. הגרמנים נכנסו לעיירה ביום 20 בספטמבר 1939, וריכזו את יהודיה ברחוב אחד, שהפך לגטו לא מגודר. בד בבד, החלו בחטיפת יהודים לעבודות כפייה. לגטו שבעיירה הגיעו פליטים יהודים רבים מכפרי הסביבה, וביולי 1942 חיו בו 1,724 יהודים. בשל תנאי התברואה הקשים והצפיפות בגטו, נפטרו רבים מיושביו ממחלות וממגפות. בספטמבר 1941 הגיעו לתושבי הגטו ידיעות על טבח המוני שנעשה ביהודי העיירה סרוקומלה, ובעקבות זאת התארגנה קבוצה בת כ- 50 יהודים, אשר הצליחה לצאת מהעיירה, להשיג נשק ומזון, ולהסתתר בבונקר ביערות. ב- 4 באוקטובר 1942 נכנסה לעיירה קבוצת אנשי גסטאפו, אשר ציוותה על היהודים להתכנס בכיכר העיירה, ושם נלקחו מהם חפציהם ובגדיהם. כעבור מספר ימים כותר הגטו על ידי כוחות המשטרה הפולנית והאוקראינית, ויהודיו הועברו לעיירה לוקוב, וממנה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב- 20 באוקטובר 1942 פשטה קבוצת פרטיזנים יהודים, חלקם פליטים מהגטו, על בית הכלא בעיירה, והצליחה לשחרר מספר עצורים יהודים, ולהבריח אותם ליערות. מחנה עבודה קטן בו הוחזקו עובדי כפייה יהודים מהעיירה חוסל ב- 13 באוגוסט 1943. בית הקברות היהודי באדמוב מדיה וקבצים בנושא אדמוב בוויקישיתוף אדַמוּב (Adamów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אדמוב במרכז מורשת יהדות פולין "אדמוב", באתר השטעטל הווירטואלי
אמא ואבאז

אמא ואבאז היא סדרת טלוויזיה דרמה קומית ישראלית שיצר אבנר ברנהיימר בכיכובם של יפתח קליין, יהודה לוי ומיה דגן, על זוג אבות הומואים שהביאו ילד לעולם עם אשה. הסדרה מביאה מבט חדש על מושג המשפחה ומגדירה אותו מחדש. הדגם שנבחר הוא של הורות משותפת. גיבורי הסדרה שואלים את עצמם שאלות נוקבות לגבי הורות ומשפחה. הסדרה עלתה לשידור בערוץ הוט 3 ובמקביל גם בשירות VOD של חברת הכבלים HOT בנובמבר 2012 והסתיימה בפברואר 2013. באוגוסט 2013, נרכשה הסדרה לשידור בצרפת, הסדרה שווקה בעולם על ידי סוכנות ADD שגם מכרה את הפורמט להפקת גרסה מקומית. לסדרה נכתבה עונה נוספת, אולם הפקתה בוטלה על ידי HOT כחודש וחצי לפני צילומיה המתוכננים בקיץ 2015. שלושה הורים: סמי וארז (יהודה לוי ויפתח קליין בהתאמה) – זוג הומואים, וטליה (מיה דגן) רווקה סטרייטית, שזה עתה נולד להם תינוק, מנסים לבנות תא משפחתי חדש. סמי, ססגוני, מתעסק בנדל"ן, אוהב לחגוג, אסרטיבי, עומד על שלו, היה מעדיף שארז והוא יהיו ההורים ללא הבחורה בתמונה. ארז, נוירוטי וחרדתי, שרוצה בכל לבו להיות אבא למופת, אבל עושה כל טעות אפשרית ומטיף לכולם. כשארז הציע לטליה לעשות איתו ילד, טליה הבינה שהיא רוצה משפחה. טליה רוצה להפריד את משפחה מאהבה וחיי מין. היא לא טובה במערכות יחסים ארוכות טווח. מערכת היחסים שלה עם ארז וסמי תפתח בחייה אפשרויות חדשות. ארז אהרוני (יפתח קליין): בן 38, בן זוג של סמי ואביו הביולוגי של הלל. ארז וסמי ביחד שש שנים, אבל ארז לא חי בשלום עם נטייתו המינית סמי ישראל (יהודה לוי): בן 32, גדל בלי אבא, אביו מת בהיותו ילד, בן זוג של ארז ואבא של הלל. טליה דמירל (מיה דגן): בת 36, סגן-אלוף במודיעין, מנהלת כוח אדם בכירה ואמא של הלל. ד"ר רוטשילד (אלון נוימן): המטפל של ארז ניסו (אוריאל יקותיאל): חבר של סמי מני (מאור בן הרוש): חבר של סמי (רונן אהרון): חבר של סמי יהודית ישראל (ריימונד אבקסיס): אמא של סמי (שלמה וישינסקי): אבא של ארז טובה אהרוני (רוזינה קמבוס): אמא של ארז שימי דמירל (אריה צ'רנר): אבא של טליה (שפרה מילשטיין): אמא של טליה פועה דמירל (הדס קלדרון): אחות של טליה יותם (תום אידלסון): חבר של ארז וסמי, עורך החתונה שלהם נטע (חייקה מלכה): המטפל המושך של הלל בן (אורי זמיר): נער בן 16 שנזרק מביתו; מאומץ על ידי ארז וסמי פקידה בבית החולים (אורית נחמיאס) רופא בבית החולים (אילן חזן) אחות בבית החולים (נועה רבינר) אחות חדר ניתוח (ניבה קסטין) דיקלה: בתפקיד עצמה יותם (תום אידלסון)" מגלם את החבר של יהודה ויפתח. אדר אהרוני (ליעוז גוטמן): אחיו של ארז אתר האינטרנט הרשמי של אמא ואבאז אמא ואבאז, ברשת החברתית פייסבוק "אמא ואבאז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמא ואבאז", באתר אידיבי ביקורות עידן חגואל, עכבר העיר, שוברות מוסכמות: בין "אמא ואבא'ז" ו"The New Normal", באתר הארץ, 16 בנובמבר 2012 ניר קיפניס, ‏אבא יש רק שניים, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2012 זיו יצחקי, עכבר העיר, אמא ואבאז מפרקת באומץ את הקלישאות, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2012 לי-אור אברבך, ‏הסדרה "אמא ואבאז" ששודרה ב"הוט" נמכרה לשידור בצרפת, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2013 איתי שטרן, בוטלה העונה השנייה של "אמא ואבאז", באתר הארץ, 29 ביוני 2015