laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נונאטאק סרפנט

נונאטאק סרפנט (באנגלית: Serpent Nunatak; מילולית: נונאטאק הנחש) הוא נונאטאק בשטח שדה השלג ניקולס, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. הנונאטאק ממוקם בסמוך ממערב למעבר טאפטס. לנונאטאק צורה של האות S הפוכה. גובהו של הנואנאטק 750 מטרים מעל פני הים. הנונאטאק ממוקם 6.4 קילומטרים צפונית-מזרחית לנונאטאק ליזארד; ו-6.23 קילומטרים מגבעת לסנובו. הנונאטאק מופה בשנת 1968 על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי. שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. השם הוא תאורי. בשל צורתו (צורה של האות S הפוכה), המזכירה נחש, נתן לו שם זה (באנגלית "סרפנט" משמעותו "נחש"). נונאטאק סרפנט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נונאטאק סרפנט באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה נונאטאק סרפנט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה נונאטאק סרפנט באתר mindat מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי
משה בן מימון אלבאז

רבי משה בן מימון אלבאז (מכונה גם: רמב"ם אלבאז; המאה ה-16) היה רב ומקובל בעיר תרודאנת שבמרוקו. מחבר הספר "היכל הקודש" - ביאור קבלי לתפילות השנה, המשלב הלכות והנהגות קבליות. רבי משה בן מימון אלבאז, חי בעיר תרודאנת שבמרוקו. הוא נודע כמקובל מופלג שלימד תלמידי חכמים בכירים, מהם ידועים שלושה: רבי יצחק הכהן מתרודאנת - מחבר ספר "גינת ביתן". רבי יעקב איפרגאן, מחבר "פרח שושן" - פירוש קבלי למסכת אבות, ו"מנחה חדשה" - פירוש קבלי על התורה. רבי יהודה בן חנין, דודו של איפרגאן, מחבר הספר 'עץ החיים', ליבורנו, תקמ"ג. הרמב"ם אלבאז התפרסם בעולם התורני בעקבות חיבורו "היכל הקדש", אותו הוא החל לכתוב בשנת ה'של"ה אך הוא נדפס לראשונה לאחר מותו, בשנת ה'תי"ג. בספרו זה הוא ביאר את סידור התפילה לימות השנה, על פי ספר הזוהר ופירושי רקנאטי. את הספר הגיה רבי אהרן הסבעוני מהעיר סלא שבמרוקו, ואף שילב בהגהותיו גם מתורתו של האר"י ז"ל. שיטתו הקבלית היא ייחודית ומשקפת מסורות קבליות קדומות שרווחו במרוקו, השונות מקבלת אריז"ל. על ייחודיות זו עמד המו"ל הראשון, רבי יעקב ששפורטש, ובהקדמה ארוכה שאותה כינה בשם "פני ההיכל", ובה עסק בפילוסופיה של הקבלה ובבירור מושג הספירות, הוא כתב: לכן בראותי תפארת הספר הזה של המחבר, כל כונתו להורות היאך יתנהג אדם בתפילותיו של כל השנה, וכלם סדורים מספר הקדוש של הרשב"י ז"ל, הגם שלא חידש אלא שליקט מדברי המקובלים קודם שנפשטו ספרי מהרמ"ק ז"ל וספרי האריז"ל ז"ל, בין כה וכה אפריון נמטיה ביגיעתו רבה, כי בסידורו עשה אזנים לדברי הרשב"י בכל מקום שדבר בתפלה... שוני זה בקבלתו של הרמב"ם אלבאז יכול להסביר את המעשה שהביא החיד"א, בספרו שם הגדולים, מתוך מכתב שמצא; על תלמידי חכמים שעסקו בתורה, ואחד מהם דיבר סרה על הספר "היכל הקודש" ותיכף נתנמנם, והענישו אותו בחלום. מיד כשהקיץ סיפר את הדבר לחביריו וביקשם ודרש מהם שיכבדו את הרב ואת חיבורו. לצד הפירושים הקבליים שילב רמב"ם אלבאז מאות פסקי הלכה והנהגות, הרלוונטיים לימות החול, שבתות השנה, ראש חודש ומועדים. בפסקיו משתקפת הגישה ההלכתית של קהילות מרוקו לפני שהתקבלו פסקיו של רבי יוסף קארו. מפסקיו והנהגותיו: ביציאה מבית הכיסא צריך ליטול ידיו שלוש פעמים (דבריו אלו הובאו בספר מגן אברהם סימן ז, ואחרים). בליל שבת קוראים פרק "במה מדליקין" לפני ערבית (כמנהג ספרד), ויש לדבר טעם על פי הסוד. נהגו לומר ברוך שאמר בשבת בעמידה (מרדכי בן דוד סבעוני מעיר שבימיו הוא התפשט המנהג לאומרו בעמידה גם בחול). הציבור מברכים על ההלל כשהוא נקרא בדילוג מפני המנהג (וכידוע כך היה המנהג בספרד ומרוקו), והרמב"ם הורה שלא לברך אף בציבור. בתחום המנהגים אנו מוצאים חידושים מעניינים בדבריו. למשל בהלכות חג השבועות הוא הורה כי "חייבים כל בעלי תורה לעסוק בתורה שבעל פה כל הלילה". הוא גם חושף את המקור הקדום של מנהג שפיכת המים בחג זה: ונהגו כל ישראל לזרוק מים זה על זה ביום שבועות וגם כן טובלים בטבילה או טהרת תשעה קבין, זיכרון לטל התחיה שהיה יורד עליהם בהר סיני יום מתן תורה. כמו שאמרו רבותינו, שבשעה ששמעו ישראל מפי הגבורה פרחה נשמתן. אורי חנניה אלנקווה, "חבל הסוס והעיר תרודאנת" ו"מבוא" - היכל הקודש, ירושלים תשס"ה משה בן מימון אלבאז, היכל הקדש, באתר היברובוקס יוסף בן נאים, מלכי רבנן, ערך רבי משה בן מימון אלבאז, באתר היברובוקס משה בן מימון אלבז, דף שער בספרייה הלאומית שם הגדולים ספרים מערכת ה אות נה. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ח, עמוד ב'.
ואלרי קיצ'ין

ואלרי סרגייביץ' קיצ'ין (ברוסית: Валерий Сергеевич Кичин; נולד ב-12 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן קירגיזי, המשחק בעמדת המגן השמאלי והבלם לסירוגין בלוקומטיב טשקנט. קיצ'ין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ג'לאל-אבאד. בשנת 2009 חתם בדורדוי בישקק. ב-27 בפברואר 2013, קיצ'ין חם בוולגה ניז'ני נובגורוד. ב-8 במרץ, קיצ'קין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לקובאן קרסנודאר. ב-1 ביולי 2014, חתם לשלוש שנים באנז'י מחצ'קלה. בינואר 2015, הושאל לטיומן, ובקיץ חתם על חוזה לשנה בקבוצה. בקיץ 2016 חתם בייניסי קרסנויארסק. ב-7 באוקטובר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בהפסד 2–3 לספרטק מוסקבה, והפך לכדורגלן הקירגיזי הראשון שכובש בליגה. ביולי 2019, עזב את רוסיה וחתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית. בפברואר 2020, חזר לרוסיה וחתם בטורפדו מוסקבה מהליגה הלאומית הרוסית. בקיץ 2024 עזב את רוסיה וחתם בלוקומוטיב טשקנט מליגת העל האוזבקית. ב-23 ביולי 2011, קיצ'ין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קירגיזסטן בהפסד 0–4 לאוזבקיסטן. ב-30 באוגוסט 2016, קיצ'ין הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד קזחסטן. דורדוי בישקק ליגת העל הקירגיזית: 2011, 2012 הגביע הקיריגיזי: 2012 מדיה וקבצים בנושא ואלרי קיצ'ין בוויקישיתוף ואלרי קיצ'ין, ברשת החברתית אינסטגרם ואלרי קיצ'ין, באתר Transfermarkt ואלרי קיצ'ין, באתר Soccerway ואלרי קיצ'ין, באתר WorldFootball.net ואלרי קיצ'ין, באתר National Football Teams ואלרי קיצ'ין, באתר FootballDatabase.eu
גרגורי דלברג

גרגורי רוברט דלברג (באנגלית: Gregory Robert Dahlberg;‏ נולד ב-23 בנובמבר 1951) הוא פקיד ממשל אמריקאי לשעבר, שכיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 2000–2001. גרגורי דלברג נולד בפיקסטאון, דקוטה הדרומית וגדל באזור מיניאפוליס-סיינט פול. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא למד בקולג' לותר שבאיווה וב-1973 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ובמדע המדינה. לאחר מכן הוא למד באמריקן יוניברסיטי וב-1976 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במינהל ציבורי. לאחר סיום לימודיו החל דלברג לעבוד במחלקת התחבורה של ארצות הברית במשרדו של סגן המזכיר לתקצוב ותכנון, כשעבודתו התמקדה בבניית כבישים ובנושאי תקציב ופיננסים הקשורים לתחבורה. ב-1981 הוא הצטרף לצוות של וועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית לתחבורה, שיכון, פיתוח עירוני וסוכנויות קשורות, שהיא ועדת משנה לוועדת ההקצבות של הבית. שם הוא עבד בנושא התקציבים של מנהל הכבישים הפדרלי, מנהל הבטיחות בדרכים הלאומי, מנהל הסעות ההמונים העירוני, חברות הרכבות אמטרק וקונרייל, ומשמר החופים של ארצות הברית. ב-1990 הוא הצטרף לצוות של ועדת ההקצבות הכללית. במהלך דיון על "חוק השלמת התקציב הכוללני" של 1990 (שבו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש נסוג מהבטחת הבחירות שלו "קראו את שפתי, לא עוד מיסים"), סייע דלברג לנסח את "חוק אכיפת התקציב" של 1990. בעת היותו חלק מצוות הוועדה הוא גם עבד על תוכנית "המסלול המהיר" של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ועל תוכנית המימון המהיר של מלחמת המפרץ. ב-1995 הוא היה למנהל הצוות הדמוקרטי של ועדת ההקצבות להגנה של בית הנבחרים, ובתפקיד זה הוא היה מעורב בכל הדיונים הקשורים לתקציב של מחלקת ההגנה. ב-2000 מינה הנשיא ביל קלינטון את דלברג כתת-מזכיר הצבא ובתפקיד זה הוא שימש ממאי 2000 ועד מרץ 2001. מה-20 בינואר ועד ה-4 במרץ 2001 כיהן דלברג גם כמזכיר הצבא בפועל. לאחר פרישתו הממשל הפדרלי, עבד דלברג בלוקהיד מרטין כסגן נשיא בכיר למיזמים אסטרטגיים. באוגוסט 2015 הוא פרש ומאז הוא עובד כיועץ עצמאי. Bio from the Dept. of the Army at the Wayback Machine (archived January 18, 2004) Lockheed Martin Press Release
נונאטאק ליזארד

נונאטאק ליזארד (באנגלית: Lizard Nunatak ; מילולית: נונאטאק הלטאה) הוא נונאטאק בשטח שדה השלג ניקולס, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. גובהו של הנונאטאק 800 מטרים מעל פני הים. הנונאטאק ממוקם 12 קילומטרים מזרחית-צפונית להר קלמנט אוחרידצקי; 9 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגות לאנדרס שבהרי אוניברסיטת סופיה; 6.4 קילומטרים דרומית-מערבית מנונאטאק סרפנט; ו-9.38 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית מנונאטאק טגרה שבהרי רואן. הנונאטאק מופה בשנת 1968 על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי. שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. השם הינות תיאורי. השם "לטאה" ניתן לו, בשל צורתו המזכירה נחש או לטאה (ובהתייחס לשמו של נונאטאק סרפנט הסמוך). נונאטאק ליזארד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נונאטאק ליזארד באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה נונאטאק ליזארד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה נונאטאק ליזארד באתר mindat מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית – 770)

ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 היא הישיבה המרכזית של חסידות חב"ד מאז 1940 והסניף הראשי של רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש, השוכנת בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק. לימודי הישיבה מתקיימים בהיכל מרכז חב"ד העולמי – 770. הישיבה מיועדת לתלמידים שסיימו 6 שנות לימודים בישיבה קטנה וישיבה גדולה ומעוניינים להמשיך את לימודיהם למשך שנה אחת לפחות. הישיבה הוקמה עם הגעתו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון לניו יורק מאירופה ועל ידו, בתחילת 1940. בתחילה נקראה בשם "אחי תמימים" והיא כללה את תלמידי הרב ישראל ג'ייקובסון שברחו יחד עמו מישיבות תומכי תמימים בוורשה ובאוטבוצק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בנוסף למספר בחורים מקומיים שהצטרפו לישיבה. בסוף השנה, הוחלף שם הישיבה ל"תומכי תמימים" והוקמה מחלקה לתלמידים צעירים שנשארה בשם "אחי תמימים". הרב שניאורסון מינה הנהלה רוחנית לישיבה, בראשה עמד חתנו הרב שמריהו גוראריה שניהל גם את שאר סניפי הרשת. לאחר פטירת האדמו"ר ובהמשך מינוי ממלא מקומו רבי מנחם מנדל שניאורסון, הפך הרב שניאורסון לנשיא הישיבה, בעוד גיסו הרב גוראריה מנהל אותה. הרב שניאורסון קבע כי כל סניפי רשת הישיבות יעמדו תחת "מרכז רשת ישיבות תומכי תמימים" שמנוהל על ידי הישיבה המרכזית. ראשי הישיבה לאורך שנות קיומה היו הרב ישראל זאב גוסטמן, הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק. המשפיע הראשי של הישיבה היה הרב יואל כהן, ומנהלה הרוחני היה הרב דוד רסקין. החל משנות ה-60 תלמידי חב"ד בניו יורק לומדים את מסלול 6 שנות הלימוד בישיבות שונות ברחבי המדינה, בעוד הישיבה המרכזית מיועדת לבחורים בוגרים. קבוצות הבחורים בישיבה מתחלקות ל-3: בוגרי ישיבות חב"ד מישראל לאחר מסלול 6 שנות לימוד באים לניו יורק לשנת לימוד בישיבה המרכזית המכונה שנת ה"קבוצה" (נהגה במלעיל). לאחר שנת הלימוד יש שבוחרים להמשיך את לימודיהם בישיבה למשך שנים נוספות. בחורים מארצות-הברית - לאחר 6 שנות לימוד בישיבות חב"ד ברחבי ארצות הברית, שנה נוספת או שנתיים מוקדשות לשנת "שליחות", ולאחריה באים ללמוד בישיבה המרכזית למשך תקופה. חלקם הגדול לומד בישיבה עד החתונה, בדומה ל"קיבוץ" הנהוג בישיבות הליטאיות. בחורים ממדינות נוספות - בעיקר מישיבות בצרפת וארגנטינה. באים בקבוצות בדומה למסלול של הבחורים מארצות-הברית לאחר 6 שנות לימוד ושנת שליחות. לומדים בישיבה למשך שנה או שנתיים. במהלכן רובם לומדים בישיבה במסלול הסמיכה לרבנות. הלימודים בישיבה לתלמידים הישראלים מתקיימים כל השנה ברצף, ללא חופשות. שנת הלימודים של תלמידי ה'קבוצה' כוללת 13 חדשים והיא נמשכת מחודש אלול ועד חודש חשוון, אך הם רשאים להישאר ללמוד בה גם מעבר לכך. רוב הבחורים אינם מתגוררים במקום והם נמצאים בה תקופות ארוכות ברציפות, אך בדרך כלל התלמידים שאינם מה'קבוצה' נוסעים בתקופות הקיץ והחגים לשליחות בבתי חב"ד מטעם המרכז שליחות. הלימודים בישיבה זהים לסדר הנהוג ברשת ישיבות תומכי תמימים, אך קיים בה גם מסלול ייעודי ללימודי יורה דעה עבור סמיכה לרבנות כתחליף לסדר השני של לימודי הגמרא, ומסלול נוסף ללימודי חושן משפט - הלכות דיינות. מסלולים אלו אינם מורשים עבור תלמידי ה'קבוצה' המחויבים ללמוד גמרא בשעות היום. השיעורים בישיבה מתקיימים בשפות יידיש ועברית. לישיבה בנייני פנימייה גדולים שבכל אחד מהם מאות מקומות שינה. הראשון ממוקם ברחוב סמוך, ובו לנים תלמידי ה'קבוצה' ותלמידים נוספים מרחבי העולם, הבניין השני ממוקם ממול בניין 770 ובו לנים הבחורים המבוגרים יותר. חדר האוכל של הישיבה ממוקם במרתף בניין הפנימייה הראשון. השיעורים מתקיימים ב-770 ובמרתף הפנימייה. אוצר החסידים - ניו-יורק, פרק יב ואילך. הוצאת חזק תשע"ג
הדיוויזיה ה-23 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-23 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם. הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובספטמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקרב לוס. בקיץ 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב על הסום, ובקיץ 1917 היא לחמה בקרב מסין ובקרב פשנדל. בעקבות התבוסה האיטלקית בקרב קפורטו נשלחה הדיוויזיה יחד עם כוחות נוספים לאיטליה, על מנת לתגבר את החזית האיטלקית. הדיוויזיה לחמה בקרב הנהר פיאווה שבו נבלם הצבא האוסטרו-הונגרי, ובקרב ויטוריו ונטו שהביא לתבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמה. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-50 הוקמה הדיוויזיה ה-23 (נורת'מבריה). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, אולם מאחר שעוד לא סיימה את אימוניה היא הייתה אמורה לשמש כדיוויזיית עבודה ולא כדיוויזיה לוחמת. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד ויליאם נורמן הרברט, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה פורקה הדיוויזיה עקב ריבוי האבדות שלה, ויחידותיה שימשו לחיזוק יחידות אחרות. הדיוויזיה ה-23 כוחות צבא במלחמת העולם השנייה
שרוביפטריקס

שרוביפטריקס (שם מדעי: Sharovipteryx; מילולית: "כנפי שרוב") הוא סוג נכחד של זוחל דיאפסידי קטן מקבוצת הפרוטורוזאוריה, שחי במשך אמצע עד סוף הטריאס של מרכז אסיה לפני 230 עד 225 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורת מדייגן (אנ') שבקירגיזסטן (במקור בברית המועצות) והם תוארו ב-1971. במקור הסוג נקרא בשם: Podopteryx - "כנפי רגליים", אך שם זה הועבר לסוג שפירית אוסטרלית. שמו החדש קרוי על שם החוקר הרוסי שתיאר אותו לראשונה, אלכסנדר גריגורוביץ' שרוב (אנ'). סוג זה נחשב ליחיד בבני משפחת השרוביפטריגיים, עד לגילוי הסוג אוזימק (Ozimek) ב-2016. במראהו היה קרוב ללונגיסקואמה, אשר חי לצידו, אך בעל מבנה אווירודינמי שהזכיר סנאים דואים או לטאות דואות. זוחל קדום זה הגיע לאורך 15 סנטימטרים, ולמשקל של 7.5 גרם והוא היה בעל מבנה קל ורגליים בעלות מפרקים ארוכים מאוד שביניהם בלט כנראה קרום עור (שלא השתמר במאובנים), ועזר ליצור הקדום לדאות בין העצים. כמה מהחוקרים מעריכים שהוא היה מאבות הפטרוזאורים המודרניים, אם כי לא נמצאו הוכחות לכך. למעשה מבנה הזוחל לא היה מאוד אווירודינמי, אך הזכיר במראה כנף דלתא של מטוס קרב. לעומת הגפיים האחוריות הנמתחות שלו והזנב הארוך, הגפיים הקדמיות היו זעירות ביותר ושימשו רק לאחיזת ענפים. המבנה הדו-זוויתי היה מתאים יחסית לדאייה ושמירת לחץ אווירי אך לא למעוף אמיתי. מדיה וקבצים בנושא שרוביפטריקס בוויקישיתוף שרוביפטריקס, באתר GBIF (באנגלית)
הדיוויזיה השמינית (בריטניה)

הדיוויזיה השמינית של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית, אשר לחמה במלחמות השונות של בריטניה מתחילת המאה ה-19. הדיוויזיה הוקמה במהלך מלחמת הבורים השנייה והועמדה תחת פיקודו של לזלי רונדל, אולם היא פורקה עם תום המלחמה. הדיוויזיה הוקמה מחדש עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא הורכבה מחיילים סדירים ששבו מרחבי האימפריה הבריטית. הדיוויזיה נשלחה בנובמבר 1914 ולחמה בחלקו האחרון של קרב איפר הראשון. הדיוויזיה לחמה ברוב הקרבות הגדולים בחזית המערבית עד 1917, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום וקרב פשנדל. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה. בשנת 1938 הוקמה הדיוויזיה מחדש בארץ ישראל, והיא הועמדה תחת פיקודו של ברנרד מונטגומרי. הדיוויזיה כללה רק 2 חטיבות רגלים ללא יחידות ארטילריה והנדסה, וב-28 בפברואר 1940 פורקה הדיוויזיה. הדיוויזיה ה-8 באתר הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה
מאמץ פיתול

במכניקה של גוף קשיח, מוט שמצדי הציר שלו פועלים מומנטים מנוגדים בכיוונים (אחד עם כיוון השעון והשני נגד), הוא מוט העומד לפיתול. מאמץ פיתול מתקיים כאשר בקצות המוט פועלים שני מומנטים מנוגדים בכיוונם ומופעלים סביב הציר. במוט עגול הנתון לפיתול והעשוי מחומר אלסטי ומקיים את חוק הוק, מתקיים: ϕ = T l G J {\displaystyle {\phi }={\frac {Tl}{GJ}}} T {\displaystyle T} - מומנט פיתול [Nm] l {\displaystyle l} - אורך המוט [mm] G {\displaystyle G} - מודול הגזירה [Gpa] J {\displaystyle J} - מומנט אינרציה פולרי של השטח [mm^4] ϕ {\displaystyle \phi } - זווית הפיתול [Rad] המכפלה G J {\displaystyle GJ} היא הקשיחות של המוט לפיתול. מאמץ הפיתול במרחק ρ {\displaystyle {\rho }} מהציר של המוט העגול הוא: τ = T ρ J {\displaystyle {\tau }={\frac {T\rho }{J}}} מאמץ הפיתול המרבי הוא על מעטפת המוט במרחק הגדול ביותר מציר המוט τ m = T r J {\displaystyle {\tau _{m}}={\frac {Tr}{J}}} r {\displaystyle r} - רדיוס המוט τ m {\displaystyle \tau _{m}} - מאמץ הפיתול המרבי במוט מאמץ הפיתול המרבי בחתך מלבני ברוחב w {\displaystyle w} ובעובי t {\displaystyle t} לפי טימושנקו: τ m = T w t 2 ( 3 + 1.8 t w ) {\displaystyle {\tau _{m}}={\frac {T}{wt^{2}}}(3+1.8{\frac {t}{w}})} ערך מורחב – מומנט התמד פולרי של השטח מומנט האינרציה הפולרי J {\displaystyle J} למוט עגול בקוטר d {\displaystyle d} : J = π d 4 32 {\displaystyle J={\frac {\pi d^{4}}{32}}} ובמוט עגול חלול: J = π ( d 4 − d i 4 ) 32 {\displaystyle J={\frac {\pi (d^{4}-d_{i}^{4})}{32}}} d {\displaystyle d} - קוטר חיצוני d i {\displaystyle d_{i}} - קוטר פנימי אם מחלקים את מומנט האינרציה הפולרי ברדיוס מקבלים את Z p {\displaystyle Z_{p}} מומנט ההתנגדות הפולרי אותו ניתן למצוא בלוחות טכניים לחתכים שונים. Z p = J r {\displaystyle {\mathbb {Z} _{p}}={\frac {J}{r}}} r {\displaystyle r} - רדיוס המוט Z p {\displaystyle Z_{p}} - מומנט ההתנגדות הפולרי של השטח אותו נתן למצוא בלוחות טכניים. המאמץ המותר לפיתול הוא 0.5 - 0.7 מהמאמץ המותר למתיחה. מומנט כוח (מומנט הסיבוב) McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering, Sybil P. Parker Editor in Chieh. McGraw Hill Book Company 1983, ISBN 0-0704-5486-8 Mechanical Engineering Design, Joseph E. Shigley, Larry D. Mitchell, 4th Edition 1983. ISBN 0-07-056888-x מדיה וקבצים בנושא מאמץ פיתול בוויקישיתוף פיתול, באנגלית באתר Answers.com
ג'וזף וסטפאל

ג'וזף ו. וסטפאל (באנגלית: Joseph W. Westphal;‏ נולד ב-26 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שבתפקידו האחרון היה שגריר ארצות הברית בערב הסעודית. בין השנים 2009–2014 הוא כיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית. ג'וזף וסטפאל נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה. הוא סיים את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת אדלפי שבניו יורק ואת לימודיו לתואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת מיזורי. בין השנים 1975–1987 שימש וסטפאל כראש המחלקה למדע המדינה של אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה וכמרצה שלא מן המניין באוניברסיטת ג'ורג'טאון במקביל לעבודתו במשרד עורכי הדין "פאטון בוגס". בין השנים 1998–2001 הוא כיהן כסגן מזכיר הצבא לעבודות ציבוריות וכמזכיר הצבא בפועל במהלך חודש מאי 2001. הוא גם כיהן כנגיד מערכת האוניברסיטאות של מיין בין השנים 2002–2006 וכפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מיין בין השנים 2002 - 2009. בהמשך הוא שימש כפרובוסט של ניו סקול שבניו יורק. וסטפאל היה חבר בצוות המעבר של הנשיא ברק אובמה לענייני הגנה ובספטמבר 2009 הוא מנה כתת-מזכיר הצבא. במרץ 2014 הוא מונה כשגריר ארצות הברית בערב הסעודית, תפקיד אותו הוא מילא עד 2017. וסטפאל הוא חבר בכיר במכון ג'וזף ה. לאודר ללימודים בינלאומיים בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף וסטפאל בוויקישיתוף "Joseph W. Westphal". Embassy of the United States, Riyadh Saudi Arabia. Archived from the original on January 1, 2015.
רכבת אחרונה מגאן היל

רכבת אחרונה מגאן היל (באנגלית: Last Train from Gun Hill) הוא מערבון אמריקאי בטכניקולור משנת 1959, בבימויו של ג'ון סטרג'ס עם קירק דאגלס ואנתוני קווין בתפקידים הראשיים. בסרט משתתפת בתפקיד קטן השחקנית הישראלית-אמריקאית זיוה רודן-שפיר. קרייג בלדן (אנתוני קווין) הוא אדם עשיר בעל עדרי בקר ועסקים בעיירה גאן היל (שם פיקטיבי) הוא למעשה שליט יחיד בעיירה וכולם נשמעים לו כולל השריף. בלדן הוא אלמן ומגדל את בנו היחיד ריק (ארל הולימן). בעיירה סמוכה נמצא חברו מט מורגן המשמש כמרשל. הוא נשוי לקתרין (זיוה רודן-שפיר) אישה ממוצא אינדיאני ויש להם ילד בשם פיטי. יום אחד כאשר קתרין חוזרת מביקור אצל הוריה עם פיטי, תוקפים אותה שני בחורים, ריק בלדן (ארל הולימן) וחברו לי (בריאן האטון). היא מצליפה על לחיו של ריק אבל הם מתגברים עליה, אונסים אותה והיא מתה. פיטי מצליח לעלות על אחד הסוסים שלהם ולדהור לעבר אביו מט ולספר לו מה שקרה. מט דוהר למקום הפשע, מזהה את אשתו המתה ונושא אותה בזרועותיו. את האוכף של הסוס הוא מזהה כזה של חברו קרייג. הוא חוגר אקדח ועולה לרכבת הנוסעת לגאן היל כדי לעצור את שני הפושעים ולהביאם לדין. ברכבת הוא פוגש את לינדה (קרולין ג'ונס), המאהבת לשעבר של קרייג בלדן. קרייג הוא חבר טוב של מט ופעם הציל את חייו. מט מראה לו את האוכף ומתאר לו שלאחד התוקפים יש שריטה עמוקה בלחי מצליפת השוט של אשתו. במהרה מתברר שהמדובר בריק, בנו של קרייג. מט מבקש לעצרו ולהביאו למשפט. קרייג אומר שלא ייתן לו לעצור את בנו וכי למן ביטחונו הוא מבקש ממנו לעזוב את גאן היל ברכבת האחרונה בתשע בערב. מורגן נחוש בדעתו לא לחזור בלי שני הרוצחים אבל כל העיירה נשלטת בידי בלדן כולל השריף והוא נתון בסכנה גדולה. רק לינדה מחבבת אותו בגלל שנאתה לבלדן. לבסוף מצליח מורגן לחדור לחדרו של ריק במלון השייך לבלדן. הוא אוזק אותו למיטה ומיד מתחיל בקרב יריות עם אנשיו של בלדן. מורגן מקרב את המיטה לחלון והיריות פוסקת כדי לא לפגוע בריק. לינדה מתנדבת לתווך בין הצדדים אבל מורגן מסרב גם לה ומבקש אותה שתגנוב למענו רובה והיא נענית לכך. מפנה בעלילה קורה כאשר לי מצית את המלון כדי להכריח את כולם ובעיקר את מורגן להימלט עם ריק. מורגן משחרר את ריק מהמיטה, ומתחיל לרדת במדרגות כשהרובה מוצמד לסנטרו של ריק. הוא עולה על עגלה בדרך לתחנת הרכבת. לי פותח באש אך הורג בטעות את ריק ומחוסל בידי מורגן. כעת מגיע מורגן לתחנת הרכבת ורוצה לעלות לרכבת האחרונה מגאן היל אך בלדן מגיע, רואה את בנו הרוג ומבקש לערוך דו-קרב עם מורגן שבסופו הוא נהרג ומורגן מצליח ברגע האחרון לעלות על הרכבת האחרונה מגאן היל לאחר שמשימתו הושלמה. "רכבת אחרונה מגאן היל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רכבת אחרונה מגאן היל", באתר נטפליקס "רכבת אחרונה מגאן היל", באתר AllMovie (באנגלית) "רכבת אחרונה מגאן היל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רכבת אחרונה מגאן היל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לרכבת אחרונה מגאו היל, באתר יוטיוב רכבת אחרונה מגאן היל, באתר TCM
גוף שנתת בי

גוף שנתת בי הוא ספר שירה מאת אלחנן ניר בעריכת לאה שניר, שיצא לאור בעברית בשנת 2019, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר כולל מגוון שירים העוסקים ברגשות ובהתמודדויות של אדם דתי; בהם שירים העוסקים בנושאיים אמוניים דוגמת "איש האמונה אף פעם לא בודד", שירים העוסקים בהתמודדויות זוגיות דוגמת "נָאר תֵּירֶע" ושירים העוסקים ברווקות מאוחרת דוגמת "טליה אמרה לו שלא". על השירים הבולטים בספר נמנים גם "הגוף הזה לך" ו"על הפסטרמה והחמוצים". מרבית השירים כוללים מילים מהמקורות היהודיים, לעיתים תוך שינוי מהמשמעות המקורית או תוך עימות ישיר מול מושכלת יסוד. כך למשל השיר "איש האמונה אף פעם לא בודד" ששמו מהדהד את שם הספר "איש האמונה הבודד" של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק נפתח בשורה ”בַּיְשִׁיבָה לִמְּדוּ אוֹתִי שֶׁאִישׁ הָאֱמוּנָה אַף פַּעַם לֹא בּוֹדֵד/ אֲבָל הַחַיִּים גִּלוּ דְּבָרִים אֲחֵרִים...” העורך מתאר את הספר: ”[הספר] עוסק בהתרוצצות האדם מול נפשו ואמונתו, בשבר ובתיקון, במתח בין גוף לרוח, ובכאבי המקום והזמן הזה. ספר זה מצטרף לספרי השירה הקודמים שלו, שהפכו למעין ספרי תפילה ומסע עבור רבים המבקשים למצוא שפת עומק חדשה, מלאה כנות, חמלה והומור לחיים אנושיים ויהודיים עכשוויים” פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אלי הירש מתאר את חשיבותו התרבותית הייחודית של הספר: ”גוף שנתת בי הוא הטוב בספריו של ניר, דווקא בזכות משהו נינוח ורך יותר שאפשר למצוא בו בהשוואה לספריו הקודמים. יש בספר גם שירים מרים מאוד, בעיקר על הפחד והיתמות הכרוכים בחיים בצילו של האל, קרוב מדי לבדידותו, ובכל זאת השירים הבולטים הם אלה שלמרות עצבותם יש בהם גם הומור עדין, אירוניה מלטפת, עין טובה וחוכמה שאין בה אפילו שמץ של התחכמות או התלהמות. דתיים וחילונים יכולים לרוות עונג משיריו, כי ניר חותר אל המקום העמוק ביותר - אל הצד השווה, המשותף, של שני העולמות.” יותם ראובני עמד על זווית נוספת של הספר: ”ניר מצליח להביא מושגים מהעולם הדתי לרמה שכל חילוני יכול לפחות להבין... למרות הכל, אין מדובר בסוכן דתי המבקש לשתול זרעי אמונה בקרב קוראיו החילונים. הוא מדבר בשפה שהוא מכיר... שיריו של ניר בספר הזה ראויים לתשומת לב, ולו בזכות משחקי הקרבה והריחוק במחול הדתי־החילוני שהוא מתאר...” יותם ראובני מסכם את הספר: ”יצירה ייחודית שהיא סוג של תפילה לא־דתית”. הספר באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד על הספר: יהושבע סמט-שינברג, ‏"שישוב כבר מים התלמוד", השילוח, 19, אפריל 2020 יותם ראובני, שירים חילוניים של איש דתי, באתר הארץ, 10 בינואר 2020 זמין למנויים בתשלום בלבד אלי הירש "משחקי הרעב" ידיעות אחרונות 09.12.2019 הרב אבישי מזרחי "ספר השירה החדש של הרב אלחנן ניר נוגע בנקודות הרגישות של האמונה" כיפה 29 בדצמבר 2019 אורן קלך "משורר העצב הלאומי מכה רביעית, והפעם בגוף" סרוגים 23.01.20 שפרה ריפקין "השארת הספקות - ביקורת שירה" ערוץ 7 05/12/19 עטיפת הספר אלי הירש "משחקי הרעב" ידיעות אחרונות 09.12.201 יותם ראובני, שירים חילוניים של איש דתי, באתר הארץ, 10 בינואר 2020