פרץ סמולנסקין

פרץ בן משה סְמוֹלֶנְסְקִין (בכתיב יידי: סמאָלענסקין; ברוסית: Перец Моисеевич Смоленскин;‏ ט"ז באדר אדר ב' ה'תר"ב, 26 בפברואר 1842, האימפריה הרוסית – ט"ז בשבט ה'תרמ"ה, 1 בפברואר 1885, מראן, טירול) היה סופר עברי ופובליציסט, מאנשי תנועת ההשכלה היהודית ובהמשך מראשי תנועת "חיבת ציון". לפי תפיסתו, עם ישראל הוא עם ייחודי - המאחד אותו הוא תרבותו, ההיסטוריה שלו ושפת התנ"ך, ולא בהכרח ארצו. על עם ישראל להחיות את השפה העברית ולדבר בה, שכן רק אז ישמור העם על זכותו להיקרא בשם "ישראל". סמולנסקין חרג ממסגרת הדת הסטנדרטית עד אז, ושם דגש על הלאומיות. סמולנסקין נולד בעיירה מונאסטירשצ'ינה בפלך מוהילוב בבלארוס. מוצא משפחתו מהעיר סמולנסק, ומכאן שם משפחתו. הוא קיבל חינוך תורני מסורתי שכלל "חדר" וישיבה"; למד 5 שנים בישיבה מתנגדית בשקלוב, ולאחר מכן עבר ללמוד אצל החסידים. את חוויותיו משתי הקבוצות היריבות הנציח בדמויות (שליליות בדרך כלל) בספרו הראשון "התועה בדרכי החיים". עם התבגרותו הוא החל להיחשף ליסודות ההשכלה ולמד רוסית וגרמנית. בגיל 22 עבר לאודסה ושהה בה חמש שנים. הוא התפרנס מהוראת העברית, ודאג להרחיב את השכלתו. מאמרו הראשון התפרסם בעיתון "המליץ" בשנת 1862. בגיל 27 עבר להתגורר בווינה, ושימש כמנהל המחלקה העברית בבית דפוס הגדול של גיאורג ברג. סמולנסקין היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הלאומית "קדימה". הוא הושפע מגילויי אנטישמיות שהתרחשו בשנת 1881 (הסופות בנגב), אך בניגוד לאחרים, ששאפו להיטמע בסובבים אותם כדי להקטין את האנטישמיות, שאף סמולנסקין דווקא להדגיש את ייחודו של העם היהודי והתחיל לתמוך בפעילות ליישוב ארץ ישראל. בשנת 1875 נישא סמולנסקין לליאונורה טמקין, שליוותה אותו לאורך חייו והאריכה ימים רבים לאחר מותו. היא נפטרה בשנת 1925. במהלך שנת 1878 הוציא סמולנסקין לאור שבועון בשם "המביט", שבהמשך שינה שמו ל"המביט לישראל". משנת 1868 ועד מותו ב-1885 הוציא סמולנסקין בווינה כתב עת עברי בשם "השחר". השחר היה כתב העת הראשון שעסק בבעיותיהם האקטואליות של היהודים. הוא הטיף לשיבת ציון, ופרסם בצד מאמרים אלה גם מאמרים של משכילים רדיקליים וסוציאליסטיים. ב"השחר" התקיים לראשונה מיזוג בין ספרות יפה, פובליציסטיקה וחכמת ישראל. סמולנסקין הבהיר שמטרתו היא "השכלה ממוזגת ומתונה, המחייבת וגם מחבבת את מיטב הישן בצירוף הטוב והמועיל שבחדש, תוך ביקורת עניינית על שני המחנות גם יחד". בנוסף, הדגיש את חשיבותה של העברית כגורם מאחד, ואת הלאומיות. את המקום המרכזי ב"השחר" תפס סמולנסקין בעצמו, אך הצטרפו אליו טובי הסופרים וחכמי הדור, וכך סיפק בעצם סמולנסקין את הבמה המרכזית התרבותית והלאומית של תקופת ההשכלה. בכתב עת זה פרסם אליעזר בן-יהודה לראשונה את רעיונותיו בנוגע לתחיית השפה העברית, בחודש ניסן תרל"ט (1879), ואילו יל"ג פרסם ב"השחר" לראשונה את שירו הידוע: "קוצו של יוד" (1876), בנוסף לשירים אחרים שלו, כמו "אשקא דריספק", "שני יוסף בן שמעון" ואחרים. בשנת 1885 הלך סמולנסקין לעולמו, בעיירת המרפא מראנו שבצפון איטליה, והוא בן 43 בלבד, רחוק מביתו בווינה, כאשר מעטים מאוד המלווים אותו בדרכו האחרונה. סמולנסקין לא דאג לענייניו הכספיים, וכשנפטר הותיר את משפחתו בחוסר כל. ייתכן שאף לא הייתה מצבה על קברו עד שלב מסוים. פרופ' דוד צבי מילר, שהיה מחסידיו ומהכותבים ב"השחר", ארגן קבוצה של אנשי שם בעולם היהודי לשם עזרה למשפחת הסופר. מנחם מנדל דוליצקי כתב לזכרו את שירו "הלויה". בשנת 1952 הועלו עצמותיו, ביוזמת דוד שמעוני, יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק ושר החינוך והתרבות, ההיסטוריון בן-ציון דינור, לקבורה בחלקה השמורה לאבות הציונות וסופרי התחייה בהר המנוחות בירושלים. בזמנו עלו שמועות, שלא אומתו מעולם, על היעלמות עצמותיו של סמולנסקין בדרך ארצה. דוד אסף מעלה את ההשערה שהעצמות הוצאו מהקבר ללא פיקוח, ובעקבות המעשה הופץ הסיפור. ארכיונו האישי מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית. פרץ סמולנסקין היה סופר ומטיף כאחד, ולעיתים קרובות השתלטה הפובליציסטיקה שלו על הספרות. ראובן בריינין, שהעריץ את סמולנסקין, מודה גם הוא, שלעיתים קרובות השתלט המטיף והמוכיח, הלוחם נגד הבערות, או נגד שונאי ציון - על המספר. אבל "הדפים, אשר סמולנסקין היה בהם רק מספר ופייטן לבד, יפעלו עלינו עוד היום ביופיים וברוח השירה האמיתית שבהם" כתיבתו של סמולנסקין גדושה בביקורת על ההווי היהודי. ה"תועה בדרכי החיים" הוא אוסף של סיפורים אוטוביוגרפיים שלו ושל בני דורו בצירוף ביקורת על הווי יהודי. זהו מעין "כתב שטנה נוראה על החסידים וצדיקיהם" כתב בריינין. בסדרת מאמריו בהשחר: "עם עולם" הוא דיבר נגד ההשכלה היהודית ובעיקר נגד המייצג שלה, משה מנדלסון, גם אם היה זה בעקיפין. יחד עם זה הוא חייב את עיקרי תורת ההשכלה. בספרו "קבורת חמור" מתח ביקורת על ההנהגה הפנימית של תחום המושב היהודי. עם כל זאת, מציין בריינין, כאשר יבואו חוקרי ההיסטוריה ויבקשו לתאר את הטיפוסים הראשונים של המשכילים העבריים מצד אחד, והחסידים, המגידים ותלמידי הישיבה מצד שני, האידיאלים והאמונות שלהם ושל שאר האישים המרכזיים של העיירה במאה ה-19 - יקבלו מידע מפורט בספריו של סמולנסקין. בהקדמה להוצאת המהדורה השנייה של "התועה בדרכי החיים" כתב סמולנסקין: "הספר הזה הוא כמעט הראשון בשפת עבר, אשר מצא מסילות כמעט בכל קצווי ארץ. מכתבי עתים גדולים באיירופא ואמעריקא דברו אודותיו הרבה ויהללוהו... וכמעט אין איש אשר יקרא בשפת עבר אשר לא ידע אותו ואת טיבו" הפרסום הגדול של ספרו זה גרם לכך שלעיתים כינוהו בתואר "התועה בדרכי החיים", כפי שנהוג בעיקר בעולם הרבני, לכנות את המחבר על שם ספרו. פרץ סמולנסקין, כותב ברנר, היה "הביטוי החזק הראשון של מרידתנו בגיטו, בחיי הגיטו ובמחשבות הגיטו... הוא היה העצב המרכזי, כל כאב, כל מחלה, כל רקבון אשר איים לבוא על הגוף הלאומי, פגע בו תחילה, והוא הזדעזע וצעק". הוא יצא כנגד המתבוללים והמשכילים המדומים כאחד. השפה העברית נראתה לו ככוח מאחד לאומי של העם. כל העמים יציבו להם מצבות אבנים, יבנו מגדלים, ישפכו דמם כמים לבל ימח שם עמם ושפתם מקרב הארץ, המה ייחלו בכליון-עיניים ליום ישועה עת תשוב הממלכה להם, ואם ירחק חוק היום ההוא לא יחדלו מצפות. ואנחנו, אשר אין לנו לא מצבה ולא ארץ, לא שם ולא זכר, רק המצבה האחת, הזיכרון האחד הנשאר לנו מחרבות מקדשנו, היא השפה העברית, והמה יבושו או ימאסו בה, לכן המואסים בשפת עבר ימאסו בהגוי כולו, לא שם ולא להם זכר בקרב בית ישראל, בוגדים הם בעמם ואמונתם" — השחר, חוברת א' סמולנסקין, אומר יוסף קלוזנר, נשא את הדגל הלאומי העברי ברמה. תחילה ללא כל תוכנית עבודה או יעד, אך הפרעות שהתחוללו ברוסיה בשנת 1881 ("הסופות בנגב") רק חיזקו את גישתו הלאומית-ציונית ומלחמתו בהתבוללות. בסיפורו האחרון, "נקם ברית" הוא מעלה על נס את פעולתם ודבקותם של "הבילו"יים" בחיבת ציון. לדברי קלוזנר, פרץ סמולנסקין היה הסופר הלוחם הגדול ביותר שהיה לספרות העברית החדשה בזמן מן הזמנים. בעקבות המימרה "האוכל מצה בערב פסח כבא על ארוסתו בבית חמיו"; מיוחסת לסמולנסקין התגובה ההומוריסטית "אני אכלתי ואינו דומה".[דרוש מקור] סמולנסקין התנגד לשוויון זכויות לנשים והתנגד אף לשילובן של נשים באקדמיה. הוא נקט עמדה הסוברת כי הטבע הבדיל בין המינים וסלל מסלול שונה לכל אחד והמתנגד לדרכי הטבע סופו שיכרע וייפול שדוד במערכה. ”הטבע בראן לשבת בית והנה תתחרנה לעשות בחוץ מלאכתן. בכל הבדילן הטבע מהגברים, ויגזול מהן כל כח משפיע ופועל, רק למקבלות שמן. והנה תחפוצנה להפר חוק טבע ולהיות משפיעות. לכן תכשלנה בדרכן ותראינה כאשר תקצר ידיהן מהיטיב”. פרץ סמולנסקין נשא לאשה את לאונורה טמקין וממנה נולדו לו חמישה ילדים. על שמו "רחוב סמולנסקין" או "רחוב פרץ סמולנסקין" בשמונה מערי מדינת ישראל; אשקלון, באר שבע, חיפה, חולון, ירושלים, עכו, קריית אתא ותל אביב-יפו. ספריו של סמולנסקין עסקו בעיקר בתחום המושב שבאימפריה הרוסית, שם ישבו מרבית יהודי העולם בתקופתו. מספריו: קבורת חמור התועה בדרכי החיים גמול ישרים שמחת חנף הירושה נקם ברית כל כתביו כונסו במהדורה בת מספר כרכים: כל ספרי פרץ בן משה סמאלענסקי, וילנה: מ’ קאצענעלענבאגען, תרס"ה-1910 כמו כן, יצאה לאור מהדורה של מבחר ממאמריו: פרץ סמולנסקין: מבחר מאמריו / סדר בצירוף מבוא על ידי שלום קרמר, [תל אביב]: בהוצאת המחלקה לענייני הנוער של הנהלת ההסתדרות הציונית ובהשתתפות קרן היסוד והקרן הקימת לישראל על ידי מצפה, תש"ב. (מהדורות נוספות: שם, י' שרברק, תש"ה; שם, המחלקה לענייני הנוער של הנהלת ההסתדרות הציונית: בהשתתפות קרן היסוד והקרן הקימת לישראל: י' שרברק, [אחרי תש"ח].) מספריו (לחצו על התמונה לדפדוף בספר): סמאלענסקי ותולדותיו, תולדות ימי חיי אביר סופרי ישראל בדור האחרון, דפוס האלמנה והאחים ראָם, וילנה 1905 מאה מכתבים, ורשה 1905 קבורת חמור או מדחי אל דחי, דפוס הצפירה, ורשה 1905 ראובן בריינין, סמולנסקין בתור מספר, אודסה: [חמו"ל], תרנ"ח-תרנ"ט ה’ בריינין, סמאלענסקי ותולדותיו: כולל תולדות ימי חיי רבי פרץ בן משה סמאלענסקי ז"ל תכונתו הלך נפשו ורוחו עם תמונתו, וילנה: מ’ קאצענעלענבאגען: דפוס האלמנה והאחים ראָם, תרס"א פרץ סמאָלענסקין: זיַין לעבען און ליטעראַרישע ווירקונג / בעארבייט דורך א’ יצחקי, ורשה: פראָגרעס, דפוס ש"ב לנדא, תרס"ה. (ביידיש) ספר סמולנסקין / ערוך בידי ש’ ברימן, ירושלים: אחיאסף, תשי"ב-1952 רשימת הפרסומים של פרץ סמולנסקין, בקטלוג הספרייה הלאומית מידע על פרץ סמולנסקין בקטלוג הספרייה הלאומית חיפוש פרץ סמולנסקין בעיתונות יהודית היסטורית כתבי פרץ סמולנסקין בפרויקט בן-יהודה הלזנר ישראל, מתיה קם, פרץ סמולנסקין, באתר "תרבות•il" פרץ סמולנסקין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" פרץ סמולנסקין, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) "סְמָאלֶענְסְקִין, פרץ בן משה", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמודים 212–213, באתר היברובוקס פרץ סמולנסקין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) ספריו של פרץ סמולנסקין, ו"כל ספרי", זמינים לקריאה ולהורדה בארכיון האינטרנט קובי דנה, דת, כפירה וציונות - חיי סמולנסקין, מגזין אימגו, 1 באפריל 2015 קובי דנה, 'אחים היינו': משנתו הציונית של סמולנסקין (בשלושה חלקים: חלק א' | חלק ב' | חלק ג'), מגזין אימגו, נובמבר 2016 אליהו הכהן, 'אהבת ארץ מולדת': פרץ סמולנסקין ושיר המולדת הראשון, בבלוג "עונג שבת", יוני 2016 דוד אסף‏, 'עֲלֵי קֶבֶר קְדוּמִים תֶּאֱבַל מַצֶּבֶת': בעקבות קברו של פרץ סמולנסקין, בבלוג "עונג שבת", יוני 2016 דוד אסף‏, עוד על קבורותיו של פרץ סמולנסקין, בבלוג "עונג שבת", יולי 2016 עמית נאור, גלגולה של מברשת, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 03.11.2019 התועה בדרכי החיים, חלק א, חלק ב, חלק ג ראובן בריינין, פרץ בן משה סמולנסקין : חייו וספריו, ווארשא תרנ"ז ש. ברימן, תפיסתו הלאומית של סמולנסקין בתקופת ההשכלה שמואל פיינר, כפירתו של סמולנסקין בהשכלה ושורשי ההיסטוריוגרפיה היהודית הלאומית פרץ בן משה סמולנסקין (1842-1885), דף שער בספרייה הלאומית פרץ סמולנסקין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1965 לקסיקון הספרות העברית החדשה, פרץ סמולנסקין ראו תצלום של הכתובה ב"אוסף הכתובות" של הספרייה הלאומית בירושלים. (KET 8* 901/1006; 300373). דוד אסף, 'עֲלֵי קֶבֶר קְדוּמִים תֶּאֱבַל מַצֶּבֶת': בעקבות קברו של פרץ סמולנסקין, באתר עונג שבת, ‏17 ביוני 2016 מנחם מנדל דוליצקי, הלויה, פרויקט בן יהודה "הכנסת השישית – ועדת חינוך ותרבות – מושב ג' " בתוך: א"מ/כ-171/9 דוד אסף‏, 'עֲלֵי קֶבֶר קְדוּמִים תֶּאֱבַל מַצֶּבֶת': בעקבות קברו של פרץ סמולנסקין, ראו לעיל, בבלוג "עונג שבת", יוני 2016 ארכיון פרץ סמולנסקין, בספרייה הלאומית ספר סמולנסקין, אחיאסף, 1952, עמ' 43–45 פרץ סמולנסקין, התועה בדרכי החיים, וילנה, קצנלנבוגן, תרס"ה יוסף קלוזנר, פרץ בן משה סמולנסקין - אבי הרעיון הלאומי העברי, בתוך: ספר סמולנסקין, ראו לעיל, עמ' 68, אחיאסף תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים, דף ס"ח, עמ' ב' סמולנסקין, התועה בדרכי החיים, ח"ד, מהדורה שלישית עמ' 59. מצוטט בערכו באוצר ישראל, להלן "קישורים חיצוניים". לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן