laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמיר באגריה

אמיר באגריה (באנגלית: Amir Rathaur-Bageria; נולד ב-25 באוקטובר 2000) הוא שחקן קנדי, שהחל את דרכו כשחקן ילד. הוא ידוע מתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "דגראסי: הכיתה הבאה" ו"גרנד ארמי". באגריה נולד במיסיסוגה, אונטריו. אמו, פרמג'יט רתאור, היא פסיכותרפיסטית ואחיו הבכור, כאביר, הוא מנהל שייט. אמיר החל לשחק בהפקות מקומיות מגיל צעיר, הוא שיחק במחזה "מקבת'" כשהיה בכיתה ג'. הוא אחד השחקנים הצעירים ביותר ששיחקו בסדרת הטלוויזיה "דגראסי: הכיתה הבאה". הוא קיבל את התפקיד הראשי של באאז נהיר כשהיה בן 14. בשנת 2019 הוא לוהק לתפקיד סידהארטה "סיד" פקאם בסדרת נטפליקס "גרנד ארמי" שהוקרנה בשנת 2020. אמיר באגריה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמיר באגריה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Meet the fresh-faced case of Netflix's grim teen drama Grand Army". 14 באוקטובר 2020. נבדק ב-15 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Freeman, Molly (14 בינואר 2016). "'Degrassi: Next Class' Features 5 All-New Stars". נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Sin, Nikki (18 באפריל 2017). "#TMITuesday: 10 Questions With Degrassi Star Amir Bageria". נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Marzouk, Fares (22 ביולי 2020). "Interview with Amir Bageria". נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) White, Peter (21 באוקטובר 2019). "Netflix Adapts Katie Cappiello's Play 'Slut' As Drama 'Grand Army' With 'House of Cards' EPs Joshua Donen & Beau Willimon, Odessa A'zion Leads Cast". נבדק ב-2 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "See the first trailer for Netflix's 'Degrassi: Next Class' — exclusive". Entertainment Weekly's EW.com.
בשנייד

בשנייד (בהונגרית: Besenyőd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בבשנייד חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום היה בית קברות יהודי. משנת 1885 היו יהודי המקום כפופים לקהילה היהודית בנירבאטור. בשנת 1944 יהודים רבים מבשנייד נרצחו בשואה. מדיה וקבצים בנושא בשנייד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בשנייד נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מיקום בית הקברות היהודי בבשנייד תיעוד יהודי בשנייד שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
לשקוד

לשקוד (בהונגרית: Laskod) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון־מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בלשקוד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,107 ובשנת 2020 רק 878 תושבים. יהודים החלו להתיישב בלשקוד בסוף המאה ה-18. רובם התפרנסו ממסחר וכמה היו בעלי משקים. במקום היו בית כנסת ובית קברות יהודי. הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי. אחרי כניסת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי לשקוד לגטו בקישווארדה, וכעבור שבועות מספר שולחו עם כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לכפר רק כמה יהודים, ועזבו תוך זמן קצר את המקום. בשנת 1963 כבר לא היו יהודים בלשקוד מדיה וקבצים בנושא לשקוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לשקוד קהילת לשקוד, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי [https://www.jewishgen.org/yizkor/kisvarda/kis002.html#town10 הקהילות היהודיות של העיירות והכפרים שמסביב לקישווארדה] תיעוד יהודי לשקוד שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
פין ארגוס

סטפן פין ארגוס (באנגלית: Steffan Fin Argus; נולד ב-1 בספטמבר 1998) הוא שחקן, מוזיקאי ודוגמן אמריקאי. ארגוס נולד בעיר דס פליינס (אנ'), אילינוי. יש לו אחות גדולה, סיידי, ואחות צעירה, לייסי. בילדותו שיחק וניגן בתיאטרון. ארגוס למד בתיכון מיין ווסט ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. ארגוס החל לשחק בהפקות תיאטרון מקומיות בגיל צעיר, הוא שיחק בכשמונה סרטים קצרים החל מ-2011 והיה חבר בלהקת הילדים "קידז בופ". בשנת 2016 הוא כיכב בסדרת האינטרנט "The Commute". בשנת 2020 ארגוס לוהק לתפקיד הראשי כזאק סוביץ' בדרמה המוזיקלית "עננים" של דיסני+. באותה שנה הוא שיחק בסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." כגרסה צעירה יותר של גורדון, ששיחק בעבר השחקן האנגלי ג'יימי האריס (אנ'). בשנת 2022 החל לשחק את מינגוס, הדמות הראשית בסדרה "הכי גאים שיש" שנוצרה עבור שירות הסטרימינג Peacock. הסדרה היא עיבוד מחודש של הסדרה "קוויר בעיר", שנוצרה בשנת 1999 על ידי ראסל טי דייוויס (אנ') עבור ערוץ 4 הבריטי, אשר עובדה כבר בעבר עבור הטלוויזיה האמריקאית ל-"הכי גאים שיש". בשנת 2015 הוא חתם על חוזה דוגמנות בסוכנות הדוגמנות פורד מודלס. הוא דגמן לאיב סן לורן ובשנת 2016 עבור מותג בארניז בניו יורק. הוא הוציא מיני אלבום בשנת 2017 שכותרתו "Lost at Sea". ב-5 באוגוסט 2022 שחרר את הסינגל "Exposure". ארגוס הוא הומוסקסואל וג'נדרקוויר, ומשתמש בכינוי They/Them. Lost at Sea‏ (2017) פין ארגוס, ברשת החברתית פייסבוק פין ארגוס, ברשת החברתית אינסטגרם פין ארגוס, סרטונים בערוץ היוטיוב פין ארגוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פין ארגוס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פין ארגוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פין ארגוס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פין ארגוס, באתר ספוטיפיי פין ארגוס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פין ארגוס, באתר Last.fm (באנגלית) פין ארגוס, באתר טיידל (באנגלית) "'Fin Argus era is beginning': Who's the breakout star from 'Clouds'? Fans can't stop praising talented actor". MEAWW. 16 באוקטובר 2020. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite journal}}: (עזרה) Swartz, Tracy (13 באוקטובר 2020). "Des Plaines native Fin Argus plays cancer-stricken teen in new Disney Plus movie 'Clouds'". Chicago Tribune. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite journal}}: (עזרה) Holm, Heather (26 באוקטובר 2013). "Young Musician Finds Early Success". Journal & Topics. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite journal}}: (עזרה) Wete, Brad (6 ביוני 2017). "New Face, Fresh Style: Steffan Argus on Being a Model & Musician, Living by the 'Morals' of Peter Pan". Billboard. נבדק ב-26 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Kit, Borys (11 בספטמבר 2019). "Justin Baldoni's Teen Drama 'Clouds' Finds Its Stars (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-26 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Davies, Colin (25 ביולי 2020). "Marvel's Agents of SHIELD 710 – Supercharged former enemy". Film Review Online. נבדק ב-26 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה)
עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו

מולאי עבד אל-עזיז הרביעי (בערבית: عبد العزيز الرابع;‏ 24 בפברואר 1875 – 4 באפריל 1943) היה סולטאן מרוקו בין השנים 1894–1908. בנו ויורשו של חסן הראשון, סולטאן מרוקו. יחסיו החמים של עבד אל-עזיז עם האימפריה הקולוניאלית הצרפתית הביאו להישמרות המלוכה המרוקאית עם הקמת מושבת מרוקו הצרפתית לאחר המשבר המרוקאי הראשון. כמו כן, יחסים אלו הובילו לסדרת מרידות נגד שלטונו שלבסוף הביאו להדחתו והחלפתו באחיו הצעיר, עבד אל-חפיט', סולטאן מרוקו. עבד אל-עזיז נולד ב-24 בפברואר 1875 במרקש, הרביעי בבניו של חסן הראשון, סולטאן מרוקו ואשתו החמישית, לאלה רוקיה, עלמה טורקית שמקורה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית. לעבד אל-עזיז ניתן חינוך פרטי ואביו הכין אותו להיות ליורשו העתידי. במותו של חסן הראשון ב-9 ביוני 1894, עבד אל-עזיז ירש את הכתר המרוקאי. אף על פי זאת, עבד אל-עזיז לא החל בשלטון ישיר על הממלכה המרוקאית עד לאחר מותו בשנת 1900 של הוזיר הגדול (השר העליון) בחצר המלוכה שלו, אחמד בן מוסא. כאשר ירש אותה, הסולטנות המרוקאית השתרעה על שטחים נרחבים במערב מדבר סהרה אך מרכזי האוכלוסין והממשל כולם רוכזו באזור שממערב הרי האטלס. כמו כן, מרוקו פגשה בסדרת אסונות צבאיים נגד ממלכת ספרד והרפובליקה הצרפתית השלישית לאורך המאה ה-19, דבר שהחליש את מעמדה ביחס למעצמות אירופאיות שעם המרוץ לאפריקה החלו להתעניין בסיפוחה. עם עלייתו לשלטון בפועל בשנת 1900, עבד אל-עזיז פנה לייעוץ אירופי בניסיון להביא למודרניזציה של אומתו ובמיוחד לבצע רפורמה בשיטות המיסוי. מאמצים אלה, שנכשלו בעיקר עקב היעדרם המוחלט של מנהלים שהוכשרו בפרקטיקות מודרניות, גרמו לטינה רבה נגד הסולטאן החדש בקרב נכבדי חצר המלוכה מהזרם השמרני. אינטרסים אירופיים יריבים בצפון אפריקה סיבכו את הנושא, צרפת והקיסרות הגרמנית החלו להילחם על ההשפעה במרוקו ולאחר המשבר המרוקאי הראשון בשנת 1906 הגיעו לבסוף המעצמות להסדר בנוגע למעמדה של מרוקו. רוב שטחיה של מרוקו ממזרח לאטלס סופחו למושבות הצרפתיות שלעתיד הפכו לאלג'יריה ומאוריטניה, צפון מרוקו, סהרה המערבית ואיפני סופחו לשליטת ספרד ורוב מרוקו עצמה הפכה למושבת מרוקו הצרפתית. כאמור, הודות ליחסים החמים עם הצרפתים הצליחה השושלת העלווית השלטת בהנהגת עבד אל-עזיז לשמור על כסאה בשלטון. עם השלטון הצרפתי הדש עברה הבירה מפאס לרבאט, על חופי האוקיינוס האטלנטי. הנפילה לידי השלטון הצרפתי הגדילה את ההתנגדות השמרנית לשלטונו של עבד אל-עזיז והחלו מרידות, בעיקר שבטיות, באזור האטלס ודרום מרוקו נגד השלטון הצרפתי. הצבא הצרפתי השיג שליטה מלאה על מרוקו עם הפלת כל המרידות רק במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1907 אחיו הגדול של עבד אל-עזיז, עבד אל-חפיט', במרד מזוין נגד שלטון אחיו שהונהג ממרקש. ב-19 באוגוסט 1908 קרב מכריע הביא לניצחון כוחותיו של עבד אל-חפיט' ולהדחתו של עבד אל-עזיז והחלפת באחיו הגדול. יומיים לאחר מכן הסולטאן עבד אל-עזיז התנער רשמית מכל סמכויותיו. עם פנסיה מלכותית שניתנה בידי אחיו ויורשיו, בילה עבד אל-עזיז את שארית חייו בטנג'יר, שהייתה אזור ממשל בינלאומי. עבד אל-עזיז נפטר בשנת 1943 בטנג'יר, במותו הותיר אחריו שני ילדים, בן ובת שעקב הדחתו מעולם לא ירשו את הכתר המרוקאי. חסן הראשון, סולטאן מרוקו מרוקו הצרפתית השושלת העלווית מדיה וקבצים בנושא עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו בוויקישיתוף עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) השושלת המלכותית
אבן חבאן

מוחמד אבּן חִבּאן אל-בֻּסְתי (בערבית: محمد ابن حبان البستی) היה סופר מוסלמי, היסטוריון ומומחה בתחום החדית'. חיבר את הספר צחיח אבן חבאן, ונודע בכינוי "השייח' של ח'וראסאן". השתייך לאסכולה השאפעית, והזדהה עם התאולוגיה של האשעריה. בין מוריו של אבן חבאן, היו: אימאם אל-נסאאי, מחבר הספר סונן אל-נסאאי אבן ח'וזיימה (אנ'), מחבר הספר צחיח אבן ח'וזיימה. אבו יעלי אל-מוסלי (ער') מוחמד בן אסחאק אל-סראג' (ער') בין תלמידיו המפורסמים ביותר של אבן חבאן היו: אבו עבד אללה אל-חאכּם אל-ניסאבורי (אנ') אבן מנדה (אנ') אל-דארקטני (אנ') אל-ח'טאבי (ער') אבו מעאד' עבד אל-רחמן בן מוחמד בן רזק אללה אבן חבאן חיבר כ-60 ספרים בנושאים השונאים הקשורים לאסלאם, שריעה, פיקה, ועוד. בין ספריו חיבוריו ניתן למצוא את החיבורים שלהן: צחיח אבן חבאן כתאב אל-ת'קאת (ער') משאהיר עלמא אל-אמצאר רודת אל-עקלאא ונזהת אל-פדלאא (ער') אל-סירה אל-נבוויה ואח'באר אל-ח'לפאא תאריח' אל-צחאבה אלד'ין רוי ענהם אל-אח'באר אימאם אבו דאוד אימאם אל-תרמיד'י Jean-Pierre Filiu, Apocalypse in Islam, Berkeley: University of California Press, 2011, ISBN 978-0-520-94715-3 peoplepill.com, About Ibn Hibban: Hadith compiler (0883 - 0965) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, peoplepill.com (באנגלית) Muḥammad Ibn Ḥibbān, Sahih Ibn Hibban, Maktabah Ibn Taymiyah, 199?. (בערבית) Shafi’i Scholars, Shafi\'i Fiqh, ‏2006-05-24 (באנגלית) campusafrica - Ibn_Hibban 2019 at 2:14pm Added by Moilanen on November 14, View Albums, Sa hih ibn hibban pdf files, www.ghanaschoolsnet.com (באנגלית) w3ki.com, Ibn Hibban, www.af.w3ki.com
2020 בצ'אד

אירועים בשנת 2020 בצ'אד. הנשיא: אידריס דבי מתמשך – מגפת הקורונה בצ'אד 19 במרץ – מקרה ראשון של קורונה במדינה. 28 באפריל – מקרה ראשון של מוות מקורונה במדינה. 31 בדצמבר – מספר מאומתים בקורונה הגיע ל-2,113 מהם 104 נפטרו. מדיה וקבצים בנושא 2020 בצ'אד בוויקישיתוף Chad confirms first case of coronavirus: government statement - Reuters, web.archive.org, ‏2020-03-20
פקארד פטרישיאן

פקארד פטרישיאן (באנגלית: Packard Patrician) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (אנ') (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1951–1956 בארצות הברית. מקור שם דגם "פטרישיאן": פטריקים, (בלטינית: "patricii") הוא שמה של קבוצה חברתית מהמעמד הגבוה ברומא העתיקה. יוצרה בין השנים 1951–1952. קרוי גם: "Packard Patrician 400". 6 נוסעים. מנועים בנזין: 8 צילינדרים, 5,360 סמ"ק המפיק 180 כ"ס ו-5,880 סמ"ק המפיק 212 כ"ס. מחיר היחידה היה החל מ-3,662 דולר (שנת 1951, ארצות הברית). בשנת 1951 יוצרו 9,001 יחידות מדגם סדאן 4 דלתות. בשנת 1952 יוצרו 3,975 יחידות מדגם סדאן 4 דלתות. יוצרה בין השנים 1953–1954. 6 נוסעים. מנועים בנזין: 8 צילינדרים, 4,720 סמ"ק המפיק 150 כ"ס. יוצרה בין השנים 1955–1956. 6 נוסעים. מנוע בנזין V8 צילינדרים, 6.13 ליטר המפיק 290 כ"ס. "פקארד פטרישיאן 400", שנת 1951 "פקארד פטרישיאן", שנת 1952 "פקארד פטרישיאן", שנת 1953 "פקארד פטרישיאן", שנת 1954 "פקארד פטרישיאן", שנת 1955 "פקארד פטרישיאן", שנת 1955 "פקארד פטרישיאן", שנת 1955 "פקארד פטרישיאן", שנת 1956 "פקארד פטרישיאן", שנת 1956 פקארד צילינדר יחיד פקארד 110 פקארד 180 פקארד סטיישן סדאן פקארד פסיפיק פקארד 300 פקארד קוואליר פקארד קאריביים מדיה וקבצים בנושא פקארד פטרישיאן בוויקישיתוף פקארד פטרישיאן, סרטון באתר יוטיוב דגמי פקארד בין השנים 1958–1959 oldcarandtruckpictures.com/Packard/1950 פקארד – שנות הזהב 1902–1914 packardtimeline.com/index.php/28-landing-pages/21-1902-1914-the-golden-years-paving-the-road-to-victory John Gunnell, The Standard Catalog of American Cars 1946-1975, Kraus Publications, 1987, ISBN 0-87341-096-3 "פקארד פטרישיאן" שנת 1954 - תמונות conceptcarz.com/vehicle/z12839/packard-patrician "פקארד פטרישיאן", שנת 1956 tradeuniquecars.com.au/feature-cars/1506/1956-packard-patrician
פריץ בורגר

פריץ בורגר (בגרמנית: Fritz Burger‏; 10 בספטמבר 1877 – 22 במאי 1916) היה היסטוריון אמנות ואמן גרמני. יחד עם וסילי קנדינסקי ופרנץ מארק, חלקו את העיקרון לפיו האמנות היא סובייקטיבית, מנקודת מבט זו הוא העריך מחדש ההיסטוריה. פריץ בורגר גדל בבית עשיר. המשפחה הייתה בעסקי בנקאות במינכן. לאחר לימודי אדריכלות באוניברסיטה הטכנית במינכן והכשרה מעשית כאדריכל, שינה בורגר נושא ומקום לימוד בשנת 1900 והחל ללמוד תולדות האמנות בהיידלברג. מגיל 19 הוא נסע תחילה לפריז ולאיטליה ושהה באנגליה לתקופה ארוכה יותר. בשנת 1902 התחתן עם קלרה פון דון, בתו של הארכאולוג היידלברג פרידריך פון דון. בשנת 1903 הוא קיבל מדליית זהב קטנה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין וגדולה בשנת 1907. בורגר סיים את לימודיו בהיידלברג בשנת 1903 עם דוקטורט. הוא בילה זמן רב עם משפחתו בפרייבורג ב־1903/04 ובפירנצה ופריז בין 1904 ל־1906. באותה שנה הוא הוסמך כפרופסור לתולדות האמנות המודרנית באוניברסיטת מינכן, שם לימד היסטוריה של אמנות עד אוגוסט 1914. בנוסף לפעילות ההוראה באוניברסיטה, לימד בורגר היסטוריה של האמנות באקדמיה לאמנויות יפות במינכן משנת 1912 וזמן קצר לאחר פרוץ המלחמה באוגוסט 1914, בורגר הצטרף לצבא בשנת 1915 בחיל התותחנים. באביב 1916 הוא הועבר לחזית המערבית, שם נהרג פריץ בורגר ב־22 במאי 1916 בקרב ורדן. בתקופת שהותו במינכן המשיך פריץ בורגר בקשר הדוק עם עולם האמנות. ב־1911 החל בורגר לעבוד כאמן בעצמו. לאחר ניסיונות ראשוניים בצבעי שמן, הוא פנה בעיקר לטכניקת הפסטל. בשנים הבאות הוא גם יצר עבודות אחרות כציורי פחם או תחריטים. עד שנת 1915, בחירת הנושאים התבססה אך ורק על הנוף או על הסביבה הקרובה אליו. בחירת הנושאים הזאת השתנתה בשנת 1916. הוא עצמו ראה את דרכו האמנותית בבתפיסת עולם של חבורת "הפרש הכחול". פריץ בורגר משמש דוגמה להיסטוריון אמנות שכיוון את תולדות האמנות למודרניזם של ראשית המאה העשרים, ואשר חיפש גישה חדשה ליצירות האמנות. בעזרת עבודתו המוקדמת על אמנות הרנסאנס תרם בורגר תרומות משמעותיות לידע ולמחקר בתחום, בעוד הפרויקט המדעי החשוב ביותר שלו כלל את ה"שיטתיות בתולדות האמנות", אשר הופיע כספר לתולדות האמנות משנת 1913. בורגר סבר כי צריך להתקיים שינוי הכרחי של הפרשנויות הרעיוניות של אמנות בעבר לטובת ידע ברור. השקפתו כי יש להבין את הפעילות האמנותית כתהליך של ידע רוחני וחושני, עמדה במרכז הכשרתו ב"התמחות בתולדות האמנות" באוניברסיטת מינכן. מדיה וקבצים בנושא פריץ בורגר בוויקישיתוף Rolf M. Hauck: Fritz Burger (1877–1916). Kunsthistoriker und Wegbereiter der Moderne am Beginn des 20. Jahrhunderts. Dissertation, München 2005 Elena Filippi: Fritz Burger auf den Spuren Palladios. Im Lichte unveröffentlichter Dokumente. In: Scholion, 5/2008, S. 122–151.
תחנת הרכבת פופרד-טטרי

תחנת הרכבת פופרד-טטרי (בסלובקית: Železničná stanica Poprad-Tatry) היא תחנת צומת המשרתת את העיר פופרד, באזור פרשוב שבצפון מזרח סלובקיה. התחנה נפתחה בשנת 1871. התחנה ממוקמת בצומת על קו מסילת הרכבת בין קושיצה לבוהומין (Bohumín) (אנ'), והיא נקודת המפגש בין קו קושיצה-בוהומין לבין קו פופרד-טטרי-פלאבץ' (Plaveč) (אנ'). תחנת פופרד-טטרי היא גם המסוף הדרומי של מסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה (Tatra Electric Railway), וככזו היא מהווה שער לרכס הרי הטטרה הגבוהים, יעד תיירותי פופולרי. התחנה נמצאת כיום בבעלות חברת הרכבות הסלובקית (ŽSR); שירותי הרכבת מופעלים על ידי חברת רכבות סלובקית אחרת הנמצאת גם היא בבעלות הממשלה, Železničná spoločnosť Slovensko‏ (ZSSK). תחנת הרכבת פופרד-טטרי ממוקמת ברחוב על שם ז'ירי וולקר (Jiřího Wolkera) (אנ'), בקצה הצפוני-מערבי של מרכז העיר פופרד. התחנה נפתחה ב-8 בדצמבר 1871 יחד עם שאר חלקי מקטע מסילת הרכבת ז'ילינה-פופרד בקו מסילת הרכבת קושיצה – בוהומין. ארבעה ימים לאחר מכן, עם חנוכת הקטע לספישקה נובה וס (אנ'), הפכה התחנה לתחנת מעבר. עם בניית החלק הראשון של קו מסילת הרכבת פופרד-טטרי-פלאבץ' בשנת 1889, הפכה התחנה לצומת. חיבור עם קו מסילת הרכבת טטרה (Tatra Electric Railway) נעשה ב-20 בדצמבר 1908 דרך תחנת סטאריי סמוקובץ' (Starý Smokovec) (אנ') שבסלובקיה. ב-25 במרץ 1942 יצאה רכבת הגירוש הראשונה של יהודי סלובקיה מתחנת פופרד למחנה המוות אושוויץ. הרכבת שיצאה באותו יום הובילה כ-1,000 נערות וצעירות יהודיות. רוב הטרנספורטים של יהודי סלובקיה לאחר מכן יצאו באופן דומה מפופרד. עד סוף 1942, כאשר הופסקו הטרנספורטים באופן זמני, גורשו מעל 58,000 יהודים מסלובקיה לפולין. לאחר שיפוץ בשנות השמונים, התחנה הגיעה לצורתה הנוכחית כתחנת מחלף דו-מפלסית. בשנים 2006–2007 בוצעו שיפוץ והרחבה בסך 858 מיליון קרונה סלובקית (כ-40 מיליון דולר). תחנת הרכבת פופרד-טטרי היא צומת קווי הרכבת הסלובקיים הבאים: 180 קושיצה – ז'ילינה (חלק מרכבת קושיצה – בוהומין). 183 פופרד-טטרי – סטאריי סמוקובץ – שטרבסקה פלסו (חלק ממסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה). 185 פופרד-טטרי – פלאבץ'. קו 180 מהווה חלק מהמסדרון הפאן-אירופאי, העובר מוונציה שבאיטליה ועד לקייב שבאוקראינה, דרך ברטיסלבה, ז'ילינה, קושיצה ואוז'הורוד. התחנה מציעה מחלף עם אוטובוסים מקומיים.  Catchpole, Paul (1998). Steam and Rail in Slovakia. Kings Norton, Birmingham, England: Locomotives International. ISBN 1-900340-08-9. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת פופרד-טטרי בוויקישיתוף תחנת הרכבת פופרד-טטרי, באתר vlaky.net (בסלובקית) על הגירוש הראשון מסלובקיה לאושוויץ, באתר יד ושם שלוש שנים ללא שם: אושוויץ 1945-1942 - על ספרה של יוליה שקודובה, באתר יד ושם "Memorial Plaque to the Deported Jews at Poprad Railway Station". בדיקה אחרונה ב-6 ביוני 2013. "Memorial plaque for deported Jews at Poprad railway station". Holocaust Memorials: Monuments, Museums and Institutions in Commemoration of Nazi Victims. Berlin, Germany: Stiftung Topographie des Terrors. בדיקה אחרונה ב-20 באוקטובר 2019.
יוהאן אנטון רמבו

יוהאן אנטון רמבו (בגרמנית: Johann Anton Ramboux‏; 5 באוקטובר 1790 – 2 באוקטובר 1866) היה צייר וליטוגרף גרמני. רמבו הגיע מסאבוי מצד אביו וממשפחת צורפים מפורסמת בקלן מצד אמו. רמבו קיבל את תמיכתו האמנותית הראשונה בבית הספר בטרייר ממורה לציור כריסטוף האוויץ'. הוא המליץ על רמבו בשנת 1803 לנזיר בנדיקטיני לשעבר ז'אן הנרי גילסון מלוקסמבורג. רמבו בילה את השנים עד 1807 בפלורנוויל. מכתב המלצה נוסף נשלח איתו לפריז כתלמידו של הצייר ז'אק-לואי דויד, שדיוקנאותיו השפיעו עליו בצורה משמעותית. רמבו שהה בפריז עד 1813. לאחר מכן הוא חזר לעיר הולדתו טרייר כמעט לשנתיים. בשנת 1815 התקבל לאקדמיה במינכן, שם הפך למשך שנה לתלמידם של הפסלים פרנץ וקונרד אברהרד. באביב 1816 עבר רמבו לרומא, שם עבד עד יוני והצטרף במהרה לתנועת הנצרתיים והתיידד בין היתר עם פטר פון קורנליוס, קרל פיליפ פור, יוזף אנטון קוך ויוהאן פרידריך אוברבק. בקיץ 1822 חזר רמבו לטרייר והתיישב שם למשך עשר שנים. בשנים אלה הוא יצר מספר עצום של ציורים בצבעי מים עם נוף העיר ונהר המוזל. 16 מהם הפכו לתבניות לליטוגרפיות, אותם הפיק ופרסם בעצמו בשנת 1825. באביב 1832 החל רמבו את נסיעתו השנייה לאיטליה, עד ספטמבר 1842. באיטליה, בנוסף לנופים ולסצנות עממיות, הוא עשה בעיקר עותקים של ציורי קיר ופסיפסים איטלקיים מהמאות ה-13 עד ה-16. בתמיכת המלך הפרוסי, מאוחר יותר, פרידריך וילהלם הרביעי, נרכשה קבוצה של 325 ציורי צבעי מים בשנת 1840 והועברה לעיר דיסלדורף. במשך זמן רב האוסף נשמר שם באקדמיה לאמנויות יפות. בשנת 1872 אבדו 27 ציורים בשריפה באקדמיה. האוסף מצוי במוזיאון האמנות העירוני, מוזיאון מאז שנת 1913. כשחיפש אוצר לאוסף אמנות בקלן בשנת 1843, הציע הפסל יוהאן גוטפריד שדו את רמבו לתפקיד. בשנת 1844 החליף רמבו את מתיאס יוזף דה נואל. בשנת 1854 עלה רמבו לרגל לירושלים, ממנה הוא הרוויח לא רק מבחינה רוחנית, אלא גם מבחינה אמנותית. הוא גם עשה כמה ליתוגרפיות על בסיס צבעי המים שלו. הוא עדיין התעניין בעיר הולדתו טרייר ובאנדרטאותיה, ולכן כתב מכתב נגד הריסת השער הצמוד לעיר של הגשר הרומי ודרש לשמור על המעקה ההיסטורי שלו. בשנת 1858 נבחר רמבו לאזרח הכבוד הראשון בעיר הולדתו בזכות ייצוגיו הציוריים הרבים של מראות טרייר. יוהאן אנטון רמבו נפטר ב-2 באוקטובר 1866 בקלן בגיל כמעט 76. רחוב ברובע לונגריך בקלן נקרא על שמו. העיר טרייר מעניקה את פרס רמבו מאז 1961. מצד אחד, הפרס משמש לקידום אמנים צעירים, ומצד שני אמנים מקומיים זוכים לכבוד על מפעל חייהם. הפרס הוענק מדי שנתיים עד שנת 2010; בהווה יש לו מחזור של ארבע שנים. אדם וחווה רבקה ואליעזר ליד הבאר מדיה וקבצים בנושא יוהאן אנטון רמבו בוויקישיתוף Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 27, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1888, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 208 Brief von Johann Anton Ramboux, zitiert in: Jens Fachbach: Zur Baugeschichte der Trierer Römerbrücke nach 1718, in: Kurtrierisches Jahrbuch, Jg. 2007, S. 383–416, hier S. 396–397. Eberhard Zahn: Johann Anton Ramboux in Trier. Spee-Verlag, Trier 1980. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוהאן אנטון רמבו".
אצבן

המונח "אזני" מפנה לכאן. לערך העוסק בסוג של עוף, ראו אוזני. אֶצְבֹּן או אׇזְנִי (בכתיב מלא: אצבון; אוזני) הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של גד ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה. לאצבן היו שישה אחים: צפיון, חגי, שוני, ערי, ארודי ואראלי. למשפחתו של אצבן קראו משפחת האזני על שם שמו "אזני". במפקד שבספר במדבר אצבן נקרא אזני, וכך גם משפחתו, משפחת האזני. אצל השומרונים הוא נקרא אצבעון, . על פי זה אפשר לפרש את שמו מלשון אצבע, כסימן טוב למשפחה שנתברכה בעוד ילד. וכן יש שם אכדי הנקרא אֻבַנֻ (אובנו), שפירושו אצבע, סימן. ככל הנראה, השם אצבן הוא הנכון ולא השם אזני. השם אזני, הוא כנראה, קיצור חיבה של שם כמו אזניה או יאזניהו. יש הסוברים שהוא קשור לשם האכדי אֻזְנָנֻ, שפירושו בעל אזניים ארוכות. בתרגום השבעים הוא נקרא אזני. ובפעם הראשונה שהשם מופיע הוא נקרא תצבן, משום שהאותיות א' ות' היו מתחלפות. בספר הישר מסופר שאמו של אצבן נקראה עוצית, והיא הייתה אשתו של גד. בספר היובלים אצבן נקרא "אזון". רש"י אומר שאזני הוא אצבן ושהוא אינו יודע מדוע משפחתו לא נקראה על שמו הראשוני. לפי דעת מקרא, אצבן נקרא גם אזני משום צורת אזנו כשהוא נולד. יש הסוברים שאזני זה לא שם אלא שם ייחוס, מפאת היוד בסופו של שמו, כך גם ארודי, ערי ואראלי. יש מדרש האומר שאצבן נקרא אצבן ואזני משום ש”שמע אזני דבריו של אהרן והאזין לתוכחתו. ולכך קראו אזני. מיד חזר בתשובה ועשה צביונו של השם. לכך קראו אצבן” ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ט"ז ראו אנציקלופדיה מקראית כרך א ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק ט"ז ראו עולם התנ"ך - דברי הימים א' עמ' 87 ראו ביקורת נוסח המקרא, עמ' 195 ספר הישר (מדרש), טקסט דיגיטלי באתר ספריא ספר היובלים/מד, באתר he.wikisource.org רש"י על במדבר, כ"ו, ט"ז דעת מקרא על במדבר, כ"ו, ט"ז ראו עולם התנ"ך - במדבר עמ' 159 ראו תורה שלמה פרשת ויגש ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריה (חתולה)

פריה (באנגלית: Freya) היא חתולה הנמצאת בבעלותם של שר האוצר של בריטניה לשעבר ג'ורג' אוסבורן ומשפחתו. פריה שימשה כרודפת העכברים הראשית של הקבינט בין השנים 2012–2014. כשהייתה בת כמה חודשים נעלמה פריה מבית משפחת אוסבורן שבנוטינג היל. המשפחה חיפשה אחרי פריה, ולאחר שלא מצאו אותה, בני משפחת אוסבורן הניחו שהיא מתה. בשנת 2012 התבשרה פרנסס אוסבורן, בשיחת טלפון, שפריה נמצאה, ובני המשפחה החזירו אותה לביתם. ערך מורחב – רודף העכברים הראשי של הקבינט ב-16 בספטמבר 2012, כמה חודשים לאחר שהוחזרה לבית משפחת אוסבורן החלה פריה לשמש כרודפת העכברים הראשית של הקבינט לאחר שראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, ראה כי רודף העכברים לארי מתעלם מהעכברים במקום ללכוד אותם, ופיטר אותו. לאחר כשנתיים בתפקיד, בנובמבר 2014 פרשה פריה מתפקידה. פריה הוא שמה של אלת האהבה במיתולוגיה הנורדית, שעל שמה גם קרוי יום שישי (אנגלית: Friday) בשפות רבות, כגון אנגלית וגרמנית. פריה רודף העכברים הראשי של הקבינט לארי (חתול) ג'ורג' אוסבורן מדיה וקבצים בנושא פריה בוויקישיתוף מאז לארי חזר לשמש כרודף העכברים הראשי של הקבינט בנורדית עתיקה: Freyja ישנה מחלוקת האם יום שישי קרוי על שם פריה או על שם אלה בשם פריג, ויש חוקרים אשר סבורים, עקב הדמיון בשמות ובמאפיינים נוספים, כי מדובר למעשה באותה האלה