laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקהילה הבהאית הבין-לאומית

הקהילה הבהאית הבין-לאומית הוא ארגון לא-ממשלתי (NGO) בין לאומי המייצג את כלל המאמינים בדת הבהאית. הקהילה נוסדה במרץ 1948 יחד עם כינון ארגון האומות המאוחדות, ויש לה שלוחות ביותר מ-180 מדינות. אחד התורמים המרכזיים לכינון הקהילה הבהאית הבין לאומית היה שוגי אפנדי, שעמד בראש הדת בין השנים 1921–1957. דמות מפתח נוספת בהקמת הקהילה הבהאית הבין-לאומית הייתה הילדה יֵן: גברת נכבדה זו מילאה תפקיד חשוב בפיתוח הדת הבהאית במישור הבין-לאומי; בזכות מאמציה התחילו הבהאים לעבוד עם האו"ם. הקהילה הבהאית הבין-לאומית מבקשת "לקדם שלום עולמי באמצעות יצירת התנאים בהם תוכל להתפתח אחדות כמצב טבעי של הקיום האנושי", וזאת על ידי קידום ויישום של עקרונות המבוססים על האמונה הבהאית. הקהילה הבהאית הבין-לאומית שוקדת גם על שמירת זכויות האדם, קידום נשים, חינוך עולמי, קידום ופיתוח של מערכת כלכלית שוויונית והוגנת, הגנה על הסביבה ופיתוח תודעה אזרחית עולמית. כדי להשיג את מטרותיה, הקהילה הבהאית הבין-לאומית משתפת פעולה עם ממשלות, עם האו"ם ועם ארגונים נוספים, לא-ממשלתיים ובין-לאומיים. במאי 1970, קיבלה הקהילה מעמד מייעץ במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בשנת 1976 היא הצטרפה לקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים. החל משנת 1989 הקהילה הבהאית הבין-לאומית עובדת בשיתוף פעולה עם ארגון הבריאות העולמי, כמו גם עם שלוחות ויוזמות אחרות של האו"ם, ביניהן קרן הפיתוח של האו"ם לנשים (UNIFEM) והתוכנית הסביבתית של האו"ם. הקהילה הבהאית הבין-לאומית משתתפת ביוזמות נוספות של האו"ם, כדוגמת פסגת המילניום, שם הוזמן להשתתף נציג בהאי והיה הנואם הלא-ממשלתי היחיד. לקהילה הבהאית הבין-לאומית יש משרדים במשרדי או"ם בניו יורק ובז'נבה, ושליחים מטעמה נמצאים במשרדי הארגון בערים שונות (אדיס אבבה, בנגקוק, וינה, ניירובי, רומא). בחיפה נמצא המשרד למידע ציבורי, העוסק בהפצת מידע אודות הדת הבהאית ומפרסם את הידיעון "מדינה אחת". בשנת 2013 נבחר ד"ר ג'ושוע לינקולן לתפקיד המזכיר הכללי של הקהילה הבהאית הבין-לאומית. בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי ד"ר דייוויד רוטשטיין. ב-4.3.2009 פרסמה הקהילה הבהאית הבין-לאומית מכתב פתוח לתובע הכללי של איראן איתוללה קורבאן-עלי דורי נג'פאבאדי, בו היא מתייחסת להצהרותיו בנוגע למצבם של הבהאים באיראן. ב-26.5.2016 השתתפו נציגי הקהילה הבהאית הבין לאומית בפסגה ההומניטרית העולמית הראשונה באיסטנבול. הנציגים הציגו את עמדת הקהילה הבהאית בנושאים הומניטריים שונים, תוך שהם נסמכים על ניסיון הקהילה ועל האמונה באחדות האנושות. מדיה וקבצים בנושא הקהילה הבהאית הבין-לאומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקהילה הבהאית הבין-לאומית שירות החדשות של הקהילה הבהאית מדינה אחת - ידיעון הקהילה הבהאית הבין לאומית כתבי הקהילה הבהאית הבין-לאומית בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Moojan Momen, "Shoghi Effendi," Encyclopædia Iranica, s.v. "לזכרה," חדשות בהאיות, יולי 1970. McMullen, Michael, The Baha'i: The religious Construction of a Global Identity, New Brunswick, N.J.: Rutgers University Press, 2000, p. 39. "נציג בהאי פונה למנהיגי העולם בפסגת המילניום," שירות הידיעות הבהאי, 8.9.2000. מינוי מזכ"ל חדש לקהילה הבהאית הבין-לאומית. מינוי מזכ"ל חדש 2019. "מכתב פתוח לתובע הכללי של איראן," באתר הקהילה הבהאית הבין לאומית. "נציגים בהאים השתתפו בפסגה ההומניטרית העולמית באיסטנבול."
קווין קווין

קווין גרארד קווין (באנגלית: Kevin Gerard Quinn, נולד ב-21 במאי 1997) הוא שחקן וזמר אמריקאי הידוע בשל גילומו של זנדר בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני "קיקיוואקה: מחנה קיץ", ובסרט המקורי של דיסני "הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות". קווין נולד בשיקגו, אילינוי, לאביו, בראיין קווין, פרסומאי ותמרה קווין, המייסדת של "Pulling Down the Moon". לקווין יש אחות תאומה בשם קורטני, וכיום המשפחה מתגוררת בוילמט, אילינוי. בצעירותו שיחק במחזאות והפקות תיאטרון לילדים, ביניהם במחזה "בעל זבוב" את ויליאם גולדינג ובהפקה של "הנרי החמישי" מאת ויליאם שייקספיר. ב-2013 נבחן לעונה ה-12 של תוכנית המציאות "אמריקן איידול". בשנת 2014 החל את קריירה המשחק הרשמית שלו בהופעות בתפקידי אורח בסדרות כמו "חסרי בושה" ו-"שוטרי שיקגו". לאחר מכן בשנת 2015, החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה של ערוץ דיסני, "קיקיוואקה: מחנה קיץ" את דמותו של זנדר, תפקיד אשר גילם למשך שתי העונות הראשונות. בשנת 2016 גילם את זאק צ'ייס בסרט מקורי של ערוץ דיסני "הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות" לצדן של כוכבות דיסני אחרות סברינה קרפנטר וסופיה קרסון. בשנת 2020 שיחק בסרטו של אדם סנדלר "יובי יציל את האלווין". בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "קיץ של אהבה", קומדיה רומנטית בהפקה מקורית של נטפליקס. קווין אישר בראיון משנת 2024 כי הוא אובחן עם הפרעת אישיות גבולית. קווין קווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קווין קווין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קווין קווין, באתר MusicBrainz (באנגלית) קווין קווין, באתר Genius
צבי הירש הורוביץ

האם התכוונתם ל... הרב צבי הירש הורוביץ (נפטר 1680) - מחבר הספרים "גאון צבי" ו"אספקלריה המאירה" הרב צבי הירש הורוביץ (נפטר 1753) – אב"ד צ'ורטקוב ומגדולי דורו, בן רבי מאיר הורוביץ מטיקטין, אביהם של רבי שמואל שמעלקא מניקלשבורג ורבי פנחס הלוי איש הורוביץ הרב צבי הירש הורוביץ (1730–1817) – רבה של פרנקפורט דמיין, בנו של רבי פנחס הלוי הורוביץ הרב צבי הירש הורוביץ (1810–1873) – מחבר "חמדת צבי", "כרם שלמה וגדולי צבי", "לקוטי צבי", "מקנה וקנין" ו"עטרת צבי" הרב צבי הירש הורוביץ (1810–1879) – רב בקהילות ברודי ובקשביץ ומחבר הספר "שם דרך" הרב צבי הירש הורוביץ (1872–1945) – רבה של דרזדן וחוקר קהילות ישראל באירופה תולדות משפחת הורוויץ, עמ' 49. תולדות משפחת הורוויץ, עמ' 22. עליו ראו: מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, ח"ב עמודים 340–341.
הנרי כהן

האם התכוונתם ל... הנרי כהן (ספורטאי) – היה שחקן כדורמים יהודי-בלגי. הנרי כהן (רב) – רב יהודי שפעל בטקסס ארצות הברית בין השנים 1888–1949
אובלוצ'יה

אובלוצ'יה (ברוסית: Облу́чье) היא עיר במחוז היהודי האוטונומי שברוסיה, המשמשת כמרכז המנהלי של נפת אובלוצ'נסקי. העיר שוכנת על נהר חינגן, בצפון מערב המחוז היהודי האוטונומי, 159 קילומטרים מערבית לבירת המחוז, בירוביג'ן. בשנת 1898, החלה בנייה של מסילת רכבת בין הערים צ'יטה וולדיווסטוק, שהיא המקטע האחרון של הרכבת הטרנס-סיבירית. הבנייה החלה מכל עיר קצה, ונפגשה באמצע הדרך. בניית המסילה גררה זרם גדול של מתיישבים ועובדים, ובשנת 1911 הוקם כפר בסמוך לתחנת הרכבת "אובלוצ'יה", שפירוש שמה בתרגום חופשי הוא "הנתיב שעובר מסביב", משום שבאזור זה מסילת הרכבת עוברת בפיתול גדול בין ההרים.[דרוש מקור] בניית המסילה הושלמה ב-1916, ואובלוצ'יה הוכרה רשמית כעיר ב-1938. כלכלת העיירה מתבססת בעיקר על כריית זהב ועל מוסכי הרכבת. מדיה וקבצים בנושא אובלוצ'יה בוויקישיתוף
טום גוגליוטה

תומאס ג'יימס "טום" גוגליוטה (באנגלית: Thomas James "Tom" Gugliotta; נולד ב-19 בדצמבר 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 13.0 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. גוגליוטה נולד וגדל בעיר האנטינגטון שבניו יורק. בין השנים 1988–1992 למד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ושיחק בנבחרת הכדורסל שלה. את קריירת המכללות החל כשחקן ספסל זניח, כשקלע 2.7 נקודות בממוצע למשחק בעונת הפרשמן שלו, ובשלוש העונות הבאות השתפר בהדרגה, עד שבעונת 1991/1992 רשם ממוצעים של 22.5 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה של מחוז החוף האטלנטי (First team All-ACC). גוגליוטה נבחר על ידי קבוצת וושינגטון בולטס בבחירה השישית של דראפט ה-NBA לשנת 1992. כבר בעונת הרוקי שלו הפך לשחקן חמישייה בקבוצה הצעירה, כשהעמיד ממוצעים של 14.7 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. לאחר 2 וחצי עונות בוושינגטון נשלח גוגליוטה בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, יחד עם 3 בחירות דראפט, בתמורה לכוכב הצעיר כריס ובר. במהלך אותה עונה, 1994/1995, הועבר בטרייד נוסף למינסוטה טימברוולבס עבור דונייל מרשל. ב-3 וחצי עונותיו במינסוטה הפך לחלק משלד הקבוצה, לצד קווין גארנט וסטפון מרבורי, והציג ממוצעים של 18.2 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק לאורך התקופה. בעונת 1996/1997 קלע שיא קריירה של 20.6 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה. במהלך עונת 1997/1998 נפצע בברכו, נאלץ להחמיץ את 41 המשחקים האחרונים של העונה, ושוחרר מהטימברוולבס בסיומה. על אף פציעתו, חתם לקראת העונה הבאה בפיניקס סאנס על חוזה ל-6 עונות עבור כ-60 מיליון דולר. בשנת 1999 השתתף בטורניר אליפות אמריקה בכדורסל כחבר נבחרת ארצות הברית, לצד חברו לקבוצה ג'ייסון קיד. לאורך האליפות קלע גוגליוטה 5.4 נקודות למשחק, ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הזהב. ב-5 וחצי עונותיו בפיניקס הרבה גוגליוטה להיפצע ותפוקתו צנחה ל-9.1 נקודות בממוצע למשחק. בשתי עונותיו האחרונות שיחק עבור יוטה ג'אז, בוסטון סלטיקס ואטלנטה הוקס כשחקן ספסל שולי יחסית, ובסיום עונת 2004/2005 פרש ממשחק, בגיל 35. לאורך 13 עונותיו ב-NBA השתתף גוגליוטה ב-12 משחקי פלייאוף בלבד, ומעולם לא שיחק בסיבוב הפלייאוף השני. מדיה וקבצים בנושא טום גוגליוטה בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של גוגליוטה ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של גוגליוטה, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1992, באתר basketball-reference.com גוגליוטה נשלח בטרייד לגולדן סטייט, באתר לוס אנג'לס טיימס, 18 בנובמבר 1994 גוגליוטה נשלח בטרייד למינסוטה, באתר הניו יורק טיימס, 19 בפברואר 1995 גוגליוטה חותם על חוזה בפיניקס, באתר cbsnews.com,‏ 23 בינואר 1999 סיכום אליפות אמריקה 1999, באתר latinbasket.com
גרג גוטפלד

גרגורי ג'ון "גרג" גוטפלד (באנגלית: Gregory John "Greg" Gutfeld; נולד ב-12 בספטמבר 1964) הוא מנחה טלוויזיה, מחבר, עורך מגזין ובלוגר אמריקאי. נולד בסן מטאו, קליפורניה שבארצות הברית. גוטפלד שימש כעורך המגזין Maxim הבריטי בין השנים 2004-2006. בין השנים 2005-2008 כתב ל-The Huffington Post וכמו כן ערך את הבלוג האישי שלו The Daily Gut. החל משנת 2011 מופיע גוטפלד כפאנליסט קבוע בתוכנית The Five. החל מחודש מאי 2015, גוטפלד מנחה את תוכנית האקטואליה השבועית The Greg Gutfeld Show ברשת פוקס ניוז, זאת לאחר שהנחה בין השנים 2007-2015 את תוכנית האקטואליה Red Eye. גוטפלד נשוי לאלנה מווסה ומתגורר בניו יורק. מגדיר עצמו כאתאיסט אגנוסטי וליברטריאן. The Scorecard: The Official Point System for Keeping Score in the Relationship Game (1997). The Scorecard at Work: The Official Point System for Keeping Score on the Job (1999). Lessons from the Land of Pork Scratchings (2008). The Bible of Unspeakable Truths (2010). The Joy of Hate: How to Triumph over Whiners in the Age of Phony Outrage (2012). Not Cool: The Hipster Elite and Their War on You (2014). How To Be Right: The Art of Being Persuasively Correct (2015). מדיה וקבצים בנושא גרג גוטפלד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרג גוטפלד (באנגלית) גרג גוטפלד, ברשת החברתית פייסבוק גרג גוטפלד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גרג גוטפלד, ברשת החברתית אינסטגרם גרג גוטפלד, ברשת החברתית Goodreads גרג גוטפלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרג גוטפלד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
גן מבני

גן מבני (structural gene) הוא גן שמקודד לכל תוצר רנ"א או חלבון מלבד פקטור רגולטורי (למשל חלבון רגולטורי). גן זה יכול לקודד, לחלבון מבני כגון אנזים, או מולקולת רנ"א שלא מעורבת בתהליכי רגולציה. גנים מבניים מייצגים מגוון רחב של מבנים ופונקציות של חלבונים, כולל חלבונים מבניים, אנזימים עם פעילויות קטליטיות וכו'. גנים אלו נחוצים לתכונות המורפולוגיות והפונקציונליות של התא. באאוקריוטים, גנים אלו מופיעים בצורה מפוצלת, מחולקים לאינטרונים ולאקסונים אך בפרוקריוטים, גנים אלו מופיעים בצורה רציפה. הגנים המבניים קשורים לסינתזה של שרשרת פוליפפטידית אחת או מספר של שרשראות פוליפפטידיות ובנוסף, ליצירת סוגים שונים של רנ"א הנדרשים במהלך סינתזת חלבון. גנים מבניים שונים מגנים רגולטורים או גני פרומוטר בכך שהם משרתים מטרה חשובה של תעתוק חלבונים. באופרון הלקטוז, גנים אלו מקושרים עם סינתזת אנזימים אשר נחוצים עבור המטבוליזם של לקטוז. באופרון הלקטוז ישנם שלושה גנים מבניים: גן ה- LAC Z עבור אנזים הבטא-גלקטוזידאז. גן ה- LAC Y עבור אנזים הפרמיאז. גן ה- LAC A עבור האנזים אצטילאז.
פייגנבוים

פייגנבוים או פייגנבאום הוא שם משפחה אשכנזי שפירושו עץ תאנה. האם התכוונתם ל... אדוורד פייגנבאום (אנ') – מדען מחשב אמריקאי, מכונה "אבי המערכות המומחות" איזיה פייגנבוים – מאמן שחייה אריה פייגנבאום – מראשוני רופאי העיניים בארץ ישראל, מנהל מחלקת עיניים, פרופסור לאופתלמולוגיה והדקאן הראשון של הפרה-פקולטה, בבית ספר לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים דוריאן פייגנבאום – הפסיכיאטר הראשון בארץ-ישראל ומנהלו הראשון של בית החולים "עזרת נשים" בירושלים חנן גפן (פייגנבאום) – איש צבא ישראלי, מפקד יחידה 8200 יעקב פייגנבוים – ראש המכינה קדם-צבאית קשת יהודה שברמת הגולן, לשעבר רב המושב קשת יצחק פייגנבוים – רבה הראשי של ורשה מיטשל פייגנבאום – מתמטיקאי אמריקאי קבועי פייגנבאום – קבועים מתמטיים המבטאים יחסים במפות ביפורקציות של מפות לא ליניאריות רוזה פייגנבאום (1853-1912) – סופרת יהודיה-אוסטרית. נולדה כרוזה רובין. ממייסדות העמותה לנשים יהודיות בווינה. הביעה בכתביה דעות ציוניות. נפטרה בפריז. שייע פייגנבוים – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי מישו פייגנבאום - מישו מלך הקבב
טרל ברנדון

תומאס טרל ברנדון (באנגלית: Thomas Terrell Brandon; נולד ב-20 במאי 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הרכז. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 13.8 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-6.1 אסיסטים למשחק. ברנדון נולד בעיר פורטלנד שבאורגון, וכתלמיד ב"תיכון גרנט" זכה בשנת 1989 בתואר שחקן התיכונים המצטיין של אורגון. בסיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת אורגון, וכבר בעונת הפרשמן שלו הוביל את קלעי קבוצתו עם 17.9 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Pac-10. בעונתו השנייה והאחרונה באוניברסיטה שיפר את ממוצעיו ל-26.6 נקודות למשחק, וזכה בתואר שחקן המכללות המצטיין של המחוז. ברנדון נבחר על ידי קבוצת קליבלנד קאבלירס בבחירה ה-11 של דראפט ה-NBA לשנת 1991. בעונת הרוקי שלו העפילו הקאבלירס לסדרת גמר המזרח, בהובלת מארק פרייס, לארי נאנס ובראד דוהרטי, אך הפסידו לשיקגו בולס בתוצאה 4-2 והודחו. בשלוש עונותיו הראשונות בקליבלנד שימש ברנדון כמחליפו של מארק פרייס, ובמהלך עונת 1994/1995 תפס את מקומו כרכז הפותח של הקבוצה. בעונות 1995/1996 ו-1996/1997 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לאחר שהעמיד ממוצעי שיא של 19.3 ו-19.5 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. כמו כן זכה בסיום עונת 1997 בפרס הספורטיביות של ה-NBA, עבור תרומתו לילדים ממשפחות מצוקה. כחלק מפעילותו ההומניטרית הפעיל ברנדון מחנה כדורסל שנתי, בו השתתף בין היתר לברון ג'יימס. לקראת עונת 1997/1998 נשלח ברנדון למילווקי באקס, יחד עם טיירון היל ובחירת דראפט עתידית, כחלק מטרייד משולש שהעביר את וין בייקר (ממילווקי) לסיאטל סופרסוניקס ואת שון קמפ (מסיאטל) לקליבלנד. ברנדון שיחק במילווקי במשך עונה וחצי, לצד גלן רובינסון וריי אלן, לפני שנכלל בטרייד נוסף שהעביר אותו למינסוטה טימברוולבס. בשלוש עונותיו הראשונות במינסוטה המשיך להציג יכולת טובה עם 16.2 נקודות ו-8.3 אסיסטים בממוצע למשחק, והטימברוולבס סיימו את שלוש העונות עם הפסד בתוצאה 3-1 בסיבוב הראשון של הפלייאוף. במהלך עונת 2001/2002 סבל ברנדון ממספר פציעות בברכו שאילצו אותו להחמיץ 50 משחקים, ובדיעבד שיחק את משחקו האחרון בקריירה בפברואר 2002, בגיל 31 בלבד. ביולי 2003 נשלח בטרייד לאטלנטה הוקס, ונופה ממנה כחצי שנה לאחר מכן, מבלי ששיחק במדי הקבוצה. ב-9 במרץ 2004 הודיע ברנדון באופן רשמי על פרישה ממשחק. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA, באתר Basketball-reference.com סטטיסטיקות הקריירה של ברנדון ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של ברנדון, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1991, באתר basketball-reference.com Terrell Brandon: The Most Under-Rated Cavaliers Player of All-Time, באתר stepienrules.com,‏ 13 באוקטובר 2011 ברנדון נשלח בטרייד למילווקי, באתר לוס אנג'לס טיימס, 26 בספטמבר 1997 ברנדון נשלח בטרייד למינסוטה, באתר philly.com, ‏12 במרץ 1999
מנחת פיק

מנחת פיק הוא מנחת תעופה השוכן בדרומה של רמת הגולן, כשלושה קילומטרים צפונית מזרחית לקיבוץ אפיק, במקביל ובצמוד ממערב לכביש 98. המנחת פעיל בכל ימות השבוע ובכל שעות היממה, אך נדרש תיאום מוקדם עם המפעיל לשם שימוש בו. במנחת מסלול טיסה בודד באורך של 1,300 מטרים, הבנוי בשיפוע של 1.17%. המנחת מופעל בידי מועצה אזורית גולן ומשמש לטיסות של כלי טיס מאוישים מרחוק של חברת אלביט מערכות. המנחת סגור לתעופה קלה.[דרוש מקור] בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הפעילה חברת ארקיע קו טיסה סדיר מהמנחת אל נמל התעופה דב הוז בתל אביב. בנובמבר 1998 הוכרז על תוכנית לשיפור המנחת, בעלות של 8 מיליון שקל, במטרה להתאימו להמראה ונחיתה של מטוסים בינוניים, כדוגמת מטוסי הדאש-7 שהפעילה ארקיע וה-42-ATR שהפעילה ישראייר. ב-2002 היה ניסיון של עיט שירותי תעופה ותיירות להפעיל קו טיסה סדיר מהמנחת אל מרכז הארץ, במטוס מדגם בריטן נורמן איילנדר, אך זה הופסק לאחר זמן קצר. המנחת שימש גם במשך כמה שנים לטיסות פרטיות להסעת מבקרים לסיורי יקבים ברמת הגולן משדות התעופה דב והרצליה. אחר כך ירדה הפעילות האווירית במקום. חברת אלביט מערכות משתמשת במנחת לצורך ניסויים בכלי טיס בלתי מאוישים מתוצרתה. אולם הדבר גרם מספר פעמים למתיחות עם לקוחות החברה, ב-2008 העבירה החברה ניסויים במסגרת ווטשקיפר של צבא בריטניה לשדה התעופה ראש פינה, מאחר שבריטניה אינה מכירה בסיפוח רמת הגולן לישראל. בנובמבר 2017 התרחש אירוע דומה במסגרת ניסווים עבור צבא שווייץ. בשנת 2001 התקיים במנחת מרוץ אליפות הקארטינג הישראלית. קיימת תוכנית להפוך את המנחת למסלול מרוצים חוקיים בעתיד. מנחת פיק, באתר רשות התעופה האזרחית של משרד התחבורה פרסום מידע תעופתי פנים ארצי (פמ"ת) המפורסם על ידי מנהל התעופה האזרחית מכח הוראות תקנות הטיס (הפעלת כלי טיס וכללי טיסה), התשמ"ב-1981. מנחת פיק, באתר החברה הכלכלית גולן, ‏11 בפברואר 2021 דרור מרום, ‏עלייה של %7 בטיסות ארקיע וישראייר לצפון ב-98' - ל-236 אלף טסים, באתר גלובס, 2 במרץ 1999 אפי לנדאו ודרור מרום, ‏33.5 מיליון שקל יושקעו בשיפור שלושה מנחתי מטוסים בצפון ובנגב, באתר גלובס, 8 בנובמבר 1998 דרור מרום, ‏חברת עיט תפתח קו תעופה סדיר לרמת הגולן, באתר גלובס, 26 במאי 2002 עירית רוזנבלום, מסוק? זה לא בשמים, באתר הארץ, 1 ביולי 2008 זוהר בלומנקרנץ, אנשיל פפר, בריטניה דרשה ו"אלביט" ביטלה טיסות ניסוי ברמת הגולן, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2008 עמי רוחקס דומבה, ‏הצבא השוויצרי רוצה להעביר את בחינת מל"טי ההרמס 900 ממנחת פיק למנחת אחר בישראל, באתר "IsraelDefense‏", 2 בנובמבר 2017
מלכי מוקדון

במשך כל שנות קיומה, הייתה ממלכת מוקדון מונרכיה. אין מידע מדויק על ייסוד הממלכה, והמידע על המלכים הראשונים הוא חלקי ומעורבב באגדות ומיתולוגיה. מאז המאה ה-7 לפנה"ס לכל המאוחר, נשלטה הממלכה בידי שושלת מלוכה שנקראה "השושלת הארגיאדית". שלטונם של הארגיאדים היה מבוסס בעיקר במרכז הממלכה, בעוד המחוזות ההרריים ומכוסי היערות בצפון ומערב הממלכה נשלטו בידי שושלות מקומיות שלרוב היו קשורות בקשרי דם עם הארגיאדים. להלכה היו שליטים אלו כפופים לארגיאדים, אולם בפועל נאמנותם וצייתנותם השתנתה בהתאם לכושרם של המלכים להטיל את מרותם. צורת השלטון של המלכים לא השתנתה הרבה מאז התקופה ההומרית. המלך היה נבחר בידי המוקדונים מבין הנסיכים מבני השושלת הארגיאדית, ועם עלותו לשלטון היה המלך מרכז בידיו את כל כוח השלטון. המלך היה אדון הארץ, כהן דת, המפקד העליון של הצבא שופט ראשי וכו'. הוא היה בעליהן של כל האדמות, והאזרחים היו מחויבים בתשלום מס בגין האדמות שעיבדו. המלך לבדו יכל להכריז מלחמה, וחוזים והסכמים נעשו אך ורק בשם המלך. מבין בני האצולה היה בוחר המלך קבוצת נבחרים שכונו "הטיירוי" ("רעי המלך"), והם חיו יחד עם המלך בארמון, שרתו לצדו בצבא והיוו את חוד החנית של חיל הפרשים המוקדוני. מוקדון נותרה ממלכה שולית יחסית עד עלותו לשלטון של פיליפוס השני, מלך מוקדון, שביסס את שלטונה של מוקדון במרבית יוון. בנו של פיליפוס, אלכסנדר הגדול, הפך את מוקדון לאחת האימפריות הגדולות ביותר בעולם העתיק. אלכסנדר מת ללא יורשים, ועם מותו פתחו מפקדי צבאו, שכונו בשם "דיאדוכים" ("יורשים"), בסדרת מלחמות, שבסופן נפלה מוקדון בידי השושלת האנטיפטרידית, שהוחלפה עד מהרה בידי השושלת האנטיגונידית. שלטונם של האנטיגונידים היה ברוטלי בהרבה מזה של הארגיאדים, אולם תחת הנהגתם הממלכה נותרה יציבה יחסית עד כיבושה בידי רומא בשנת 168 לפנה"ס בתום המלחמה המוקדונית השלישית. ערך מורחב – השושלת הארגיאדית ערך מורחב – השושלת האנטיפטרידית ערך מורחב – השושלת האנטיגונידית ערך מורחב – מלחמות הדיאדוכים ערך מורחב – השושלת האנטיגונידית ערך מורחב – השושלת האנטיגונידית משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1984. (הספר בקטלוג ULI) דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1983. Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, "A history of Macedonia", Oxford: Clarendon Press, 1979. מדיה וקבצים בנושא מלכי מוקדון בוויקישיתוף עמית, עמ' 495. עמית, עמ' 496.
דיוקנו של חואן דה פארחה

דיוקנו של חואן דה פארחה (אנגלית: Portrait of Juan de Pareja) הוא ציור מאת האמן הספרדי דייגו ולסקס, שצויר בסביבות 1650, ומוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. ב-1648, כאספן יצירות אמנות מטעם פיליפ הרביעי, מלך ספרד, נשלח הצייר דייגו ולסקס לרומא, איטליה, כדי לרכוש יצירות אמנות עבור ארמון המלך במדריד. ולסקס הביא איתו את העבד חואן דה פארחה (Juan De Pareja), ששימש כעוזר בסדנת העבודה שלו. במהלך שהותו ברומא, פרסם ולסקס דיוקן בצבעי שמן של חואן דה פארחה, שהוצגה כחלק מתערוכת ציורים ב-19 במרץ 1650. הציור היה מפתיע בתוכנו: דיוקן של אדם שחור, לבוש בבגדים מכובדים, דבר שהיה יוצא דופן לתקופתו. בביוגרפיה של ולסקס, שכתב לימים הסופר אנטוניו פאלומינו, הוא תיאר את השבחים שקצר הציור על ידי הציירים השונים בתערוכה. נאמר על ציור זה כי שאר הציורים באותה תערוכה היו אמנות, אך ציור זה בלבד היה "אמיתי". ולסקס תיאר בציור זה את דיוקנו של חואן דה פארחה, אדם שחור ממוצא מורי, כשהוא עומד בסדנת העבודה שלו, כתרגיל ההכנה הרשמי לציור דיוקנו של אינוקנטיוס העשירי, האפיפיור באותה תקופה. ציור דיוקנו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, בעל הפנים הזעופות וגלימתו הוורודה, שדמותו בוהקת על רקע הארגמן, היווה אתגר מורכב למדי מבחינת הצבעים והקומפוזיציה. בנוסף, מאחר שרצה לתאר אירוע מהחיים, בעודו מבקר במקום, ולא ניתן היה להשתמש באפיפיור המכובד עצמו כמודל, נדרש ולסקס לתפוס את מהות הקומפוזיציה והצבעים של הדמות במהירות, לצורך ציור דיוקנו של האפיפיור. הציור "דיוקנו של חואן דה פארחה", שנועד להוות הכנה לציור אחר, פורסם והוא בעל חשיבות רבה בזכות עצמו. בציור "דיוקנו של חואן דה פארחה", צייר ולסקס את העבד, ששימש כעוזרו האישי בסדנה, תוך התנסות באתגרי הציור, החל מהצבעים וכלה בהעמדה. כדי לפצות על טווח הצבעים המצומצם, אימץ ולסקס סגנון כמעט אימפרסיוניסטי של המכחול, שנים רבות לפני המצאת המושג, כדי להביא חיות, עניין ועוצמה לציור. עיניו של חואן דה פארחה המצויר, מביטות באופן גאה ונוקב, ונראה כי האדם שבתמונה הוא המתבונן בצופים. עצם השימוש באדם שחור כמודל, הלבוש בבגדים מכובדים, אשר מרים את ראשו בגאווה ונועץ מבט נוקב, הוא דבר שנחווה כיוצא דופן ואולי אף מתריס לתקופתו. אתגר הצבעים בציור נראה מרשים גם כיום: למרות צבעיו הכהים מאוד של הציור, המתאר אדם כהה עור, הלבוש בגלימה שחורה, עומד על רקע כהה, עם מיעוט של צבע לבן בצווארון, הציור הוא עדיין מעורר, מסקרן ומלא חיים. חואן דה פארחה הפך לאמן בזכות עצמו, לאחר שבשנת 1654 שוחרר מהעבדות על ידי ולסקס. הציור "דיוקנו של חואן דה פארחה" נרכש על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בשנת 1971. מחיר הרכישה, שהיה מעל 5.5 מיליון דולר, קבע שיא חדש לאותה תקופה עבור רכישת ציורים במכירה פומבית. ההוצאה הכספית הגדולה לזמנה היוותה מקור לביקורת על הנהלת המוזיאון. כיום מהווה התמונה חלק חשוב ויוקרתי מאוסף הציורים במוזיאון. דיוקן של אישה שחורה מדיה וקבצים בנושא דיוקנו של חואן דה פארחה בוויקישיתוף
תותח L7

תותח L7 (בשמו הרשמי: Royal Ordnance L7; כינויו בצה"ל: "שָרִיר") הוא שמו של תותח טנקים תוצרת בריטניה, בקוטר 105 מילימטרים (4.1 אינץ') ובאורך 52 קליברים, שהוכנס לשימוש לראשונה בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. ה-L7 נחשב לאחד מתותחי הטנקים המוצלחים בזמנו, והותקן במרוצת השנים על כלי רק"ם רבים ברחבי העולם ויוצר בכמויות גדולות. עדות ליעילותו ניתן למצוא בכך שגם בשנות האלפיים הוא נמצא בשימוש. במהלך המרד ההונגרי האנטי קומוניסטי ב-1956, טנק T-54A נתפס על ידי המורדים ההונגרים והובא לשגרירות הבריטית בבודפשט. בחינה של מיגון וכוח האש של הטנק הביאה את הבריטים למסקנה כי תותח ה-20 ליטראות, מערכת הנשק העיקרית של הצבא הבריטי, איננו מספק. בתוך כך הוחל בפיתוח של תותח בקוטר 105 מ"מ, שתוכנן להתאמה בטנקי הצנטוריון. ב-1959 הוכנס לראשונה טנק צנטוריון 7, החמוש בתותח החדש. מאוחר יותר, ארצות הברית אימצה את התותח M68, שפותח על בסיס ה-L7, ושימש את טנקי הפטון ומאוחר יותר גם את טנק ה-M1 אברמס. בשנת 1961 הסכימו הבריטים למכור לישראל את התותח, שכינויו בצה"ל "שָרִיר", וב-1963 החלו בהרכבתו בטנקי השוט הישראלי, וערב מלחמת ששת הימים היו כל טנקי השוט מצוידים בתותח זה. במלחמת ששת הימים נטלו טנקי השוט חלק מכריע בקרבות שנערכו בסיני במלחמת ששת הימים ב-1967. מיומנות הצוותים, השריון העבה ואיכות התותח סייעו לכוחות השריון של צה"ל להכריע קרבות שריון בירי מטווחים ארוכים. במהלך הקרבות גילו טנקי השוט עליונות מוחלטת, והיו חלק מציר ההבקעה בציר הצפוני. בנוסף, טנקי השוט חסמו את הצבא המצרי הנסוג תוך תפיסת מעברי מפתח וניהול קרבות שריון בציר המרכזי. במלחמת יום הכיפורים טנקי השוט הצה"ליים הוכיחו שוב את איכותם. חטיבות 7 ו-188 שהיו מצוידות בטנק השוט-קל, שעליו הורכב התותח החדש, ושודרג המנוע וטווח הפעולה, היוו את עמוד השדרה של ההתגוננות נגד התקפות השריון הסורי. אוגדה 146 שהייתה מושתת על טנקי שוט, פתחה בהתקפת הנגד בחזית הצפונית. כמו כן, כוחות המצוידים בטנקי השוט המשודרגים פרצו לתוך סוריה, הדפו את התקפות הנגד של חילות הסיוע העיראקיים והירדנים. כמו כן, הם גילו עמידה איתנה בקרבות הבלימה בחזית המצרית. בניתוחים שבוצעו לאחר מלחמת יום הכיפורים, התבררה החלפת התותחים בטנקי השוט הצה"ליים כמשפיעה ואף מכרעת. קצב האש של צוות מיומן בעזרת התותח הזה היה גבוה, ועמד על 10 בדקה, בעוד הטנקים הסובייטים, דוגמת הT-54/55, שהיה טנק מקביל לצנטוריון, ירה בקצב אש מקסימלי של 4–5 פגזים בדקה. יתרון זה של טנקי הצנטוריון אשר השתמשו בתותח ה-L-7 היה בעל השפעה מכרעת בקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. התותח על כלל גרסאותיו (בכלל זה גם ה-M68) הותקן גם בטנקי טירן 4 ו-5 שנתפסו שלל, בכלל גרסאות המגח ובטנקי המרכבה סימן 1 וסימן 2. התותח הותקן גם בטנק הלאופרד 1 הגרמני, הסטרידסואגן 103 השוודי וה-Type 74 היפני ועוד רבים אחרים. נערכו ניסיונות גם להתקין תותח מסוג זה על הנגמ"ש האופני הקל האמריקאי, סטרייקר. תותח תע"ש 120 מ"מ צנטוריון מדיה וקבצים בנושא תותח L7 בוויקישיתוף Zaloga, Steven. (2004). T-54 and T-55 Main Battle Tanks 1944–2004. Oxford: Osprey, p.39. אלוף-משנה שאול נגר מדליות השריון 15 בדצמבר 2009 באתר יד לשריון (ראו פסקה: טנק שוט-קל) Dunsten, Simon. Centurion vs T-55', Yom Kippur War 1973, 2009 Osprey Publishing Ltd, p. 28