אליעזר שפירא (דיין)

הרב אשר אליעזר כהנא שפירא (ה'תרפ"ט, 1929 – ב' באדר ה'תשמ"ח, 20 בפברואר 1988) היה רב ודיין בבית הדין הרבני הגדול וחבר במועצת הרבנות הראשית. נולד בירושלים לרב אהרון יהושע פישל, אחיהם הגדול של הרב שמואל שפירא, אב"ד בבית הדין הרבני בירושלים, ושל הרב אברהם שפירא ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל. הוא נינו של הרב צבי אשר כהנא שפירא. למד בישיבת תפארת צבי, בישיבת חברון ובישיבת מרכז הרב. בעת לימודיו במרכז הרב, זכה בפרס משרד הדתות לשנת ה'תשי"ב (1952) שחולק ל-18 "עילויי הישיבות". בשנת ה'תשי"ג נסמך לרבנות. לאחר מכן היה חבר במכון הארי פישל, ומשנת ה'תשי"ז שימש חבר בוועדת השופטים לפרס ירושלים לספרות תורנית של שמם של הרב קוק והרב עוזיאל. היה מקורב לרב הראשי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. באדר ה'תשי"ז (1957), בהיותו כבן 28 בלבד, קיבל כושר דיינות ממועצת הרבנות הראשית בהסדר מיוחד וללא בחינות. בשנת ה'תשי"ח (1958) התמנה לכהן כדיין בבית הדין האזורי, תחילה בבאר שבע ולאחר כשלוש שנים ברחובות, לצד הדיינים שמואל דביר וזבולון גרז. בהמשך כיהן כאב"ד בבית הדין הרבני בירושלים וכחבר בית הדין הגדול. שימש כחבר מועצת הרבנות הראשית משנת ה'תשל"ג (1972) ועד פטירתו. במסגרת תפקידו במועצת הרבנות, ייצג אותה גם בעניינים פוליטיים. שימש בבית הדין הגדול לצד רבנים דוגמת הרב שאול ישראלי, יוסף קאפח, אליעזר יהודה ולדנברג, מרדכי אליהו, עובדיה יוסף, ועוד. כן נבחר לחבר הוועדה לבחינת דיינים. הרב שפירא נפטר בחטף בהיותו כבן 59 ביום ב' באדר ה'תשמ"ח. קבור בחלקת גליציה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. הרב שפירא נמנה עם עשרת הרבנים שפסקו להיתר בעילום שמם בפרשת האח והאחות, ושעל חוות דעתם ביסס הרב שלמה גורן את ההיתר בפרשה. הרב שפירא היה הרב היחיד שבזמן אמת צידד גלויות בהיתר והציג נימוקים הלכתיים לביסוסו. בתגובה למאמר שפרסם הרב בצלאל ז'ולטי בעיתון המודיע ואשר תקף במילים קשות את ההיתר, את הרב גורן והדיינים שעמו, פרסם הרב שפירא מאמר מקיף בעיתון הצופה שבו הציג בפירוט את נימוקי ההיתר ודחה את שולליו. בהוראת הרב יוסף שלום אלישיב ותחת פיקוחו, פרסם הרב אליהו גרינצייג פרסם מאמר תגובה חריף כנגד הרב שפירא, בו כינה את דברי הרב שפירא במילים בוטות במיוחד. על רקע תמיכתו ברב שלמה גורן נתקבלה בביתו של הרב שפירא מעטפת נפץ. מעטפות נוספות נשלחו לרבנים נוספים. באוגוסט 1953 נשא לאישה את רחל דויטש. התגורר בשכונת קריית שמואל בירושלים. בנו הוא הרב שלמה שפירא, חבר בית הדין הרבני הגדול. קובץ ניצני ארץ כרך יח', עמ' 177 בהקדמה למאמרו 'בעניין עונש מאסר על ביזיון בית הדין' חולקו פרסים לח"י עילויי ישיבות, שערים, 10 ביוני 1952. פרסי הרב קוק והרב עוזיאל של עירית ירושלים - לרבנים יוסף קפח ועובדיה יוסף, הצופה, 20 בספטמבר 1957 הדיינים רבים זה עם זה ובית הדין משותק 8 חודשים, מעריב, 31 במרץ 1976 מועצת הרבנות הראשית - פרוטוקולים. (תשי"ח-תשרי תש"ך), באתר ארכיון המדינה, עמ' 229 לשכת השר יעקב משה טולידאנו - מינויים לדיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 41; תשעה דיינים חדשים, הצופה, 18 ביוני 1958 שבעת הדיינים החדשים נכנסים היום לתפקידיהם, הצופה, 21 בנובמבר 1961 יעקב אבן חן, 'תולדות הרבנות הראשית לתקופותיה', בתוך: הרבנות הראשית לישראל, איתמר ורהפטיג ושמואל כ"ץ עורכים, כרך ג, ירושלים תשס"ב, עמ' 1117. יהושע ביצור, סיעת הליכוד החליטה לפעול עם גורמים אחרים למען הקמת ממשלת ליכוד לאומית, מעריב, 26 בפברואר 1974 יחיאל לימור, מועצה הרבנות הראשית מגנה האלימות נגד גורן, מעריב, 14 בדצמבר 1972 נפטר הרב אליעזר שפירא, מעריב, 21 בפברואר 1988 הרב איתם הנקין, "זה פאליטיק, לא הלכה" – הרב שלמה גורן, פרשת "האח והאחות" והרב יוסף אליהו הענקין, אסיף א (תשע"ד). "גלוי דעת ואמיתה של תורה", הצופה, ז' באדר א' תשל"ג, עמ' 3, 6 (ראו אצל הנקין, "זה פאליטיק, לא הלכה", עמ' 13) פורסם בעיתון המודיע, וכן בתוך ספרו של הרב אליהו גרינצייג מקרא העדה, כרך י, ירושלים תשפ"ד, עמ' שיב-שכ; ראו גם: הרב יהושע לוין (תחת שם העט: י. סגל), השקדן א, ירושלים תשע"א, עמ' 201 הרב שפירא מבקש לתבוע לדין את הראשון לציון, מעריב, 13 בינואר 1976; העדרו של דיין מסייע להפעיל את בית הדין, מעריב, 1 ביולי 1976 מעטפת־נפץ ומכתב־איום נשלחו אל הרב קוק, מעריב, 2 ביולי 1974; מכתבים עם נפצים לרבנים תומכי גורן, על המשמר, 26 ביוני 1974 היחיד והציבור, חרות, 26 באוגוסט 1953