laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דבש פרא

דבש פרא (באנגלית: Wild Honey) הוא מחזה משנת 1984 מאת המחזאי הבריטי מייקל פריין. המחזה הוא עיבוד של מחזה מוקדם של אנטון צ'כוב, ככל הנראה מחזהו הראשון, שהצגתו ארכה שש שעות. המחזה נכתב בראשית הקריירה הספרותית של צ'כוב ולא ניתנה לו כותרת. באנגלית הוא מוכר בדרך-כלל בשם "פלאטונוב", על-שמו של הגיבור הראשי, מיכאיל פלאטונוב, מנהל בית ספר פרובינציאלי. המחזאי מייקל פריין התייחס למחזה המקורי של צ'כוב כאל טיוטה ראשונה למחזה שהוא, כביכול, כתב בעצמו ועבד על שיפורו. הוא קיצר אותו במידה ניכרת, ארגן מחדש את התמונות, העביר חומר ממקום למקום ומדמות לדמות, כתב קטעים חדשים, שיכתב קטעים ישנים והשמיט עלילות משנה. הוא הפחית את מספר הדמויות המקוריות מ-20 ל-16 והוסיף דמויות חדשות משלו. פריין קרא למחזה בשם "דבש פרא", מכיוון שהוא מתרחש בתקופת ירח הדבש של הזוג וויניצב. השם לקוח ממשפט המופיע במחזה: "חודש של דבש פרא". החודש הוא אחד מחודשי הקיץ החמים ו'דבש הפרא' מרמז על טעמה המתוק של משיכה מינית אסורה ופרשיות אהבים ארוטיות המתרחשות במחזה. ההפקה הראשונה לעיבודו של פריין התקיימה בתיאטרון המלכותי הלאומי ב-1984 וזכתה בפרס אוליבייה בשלוש קטגוריות: איאן מקלן זכה בפרס שחקן השנה בהעלאה מחודשת של מחזה, כריסטופר מורהאן זכה בפרס במאי השנה וג'ון גונתר זכה בפרס מעצב השנה. שרלוט קורנוול גילמה את דמותה של אנה פטרובנה. הצגת הבכורה של המחזה בניו יורק התקיימה בתיאטרון וירג'יניה בדצמבר 1986, בבימויו של דאגלס אורנסקי. מקלן שב לשחק את פלאטונוב, אולם יתר הצוות היה אמריקאי, ביניהם קים קטרל, קתרין ווקר וקייט ברטון. המחזה שודר כתסכית רדיו בתחנת הרדיו BBC7 ב-31 בינואר 2010 כחלק מסדרת תוכניות של ה-BBC שעסקו בחומר תיעודי, דרמטי וסיפורים קצרים לציון יום הולדתו ה-150 של אנטון צ'כוב. איאן מקלן שב וגילם את דמותו של פלאטונוב, ואנה קולדר מרשל גילמה את דמותה של סשה. אנה פטרובנה - אלמנתו של הגנרל וויניצב. סרגיי וויניצב - בנה החורג. מריה ייגורובנה (סופיה) - אשתו של סרגיי. קולונל טריליצקי - קצין תותחנים בדימוס. דר' טריליצקי (קוליה) - בנו של הקולונל, הרופא המקומי. אלכסנדרה איבנובנה (סאשה) - בתו של הקולונל, אשתו של פלאטונוב. מיכאיל ואסילייביץ' פאלטונוב (מישה) - המורה המקומי. גלאגולייב פורפירי סמיונוביץ' - בעל אחוזה גראסים קוזמיץ' פטרין - סוחר אמיד מארקו - שליח בית הדין מריה יפימובנה גרקובה - סטודנטית לכימיה אוסיפ - גנב סוסים יעקוב - משרת ואיכר ואסילי - משרת ואיכר אנטון צ'כוב, דבש פרא, עברית: אברהם עוז; תל אביב: בית צבי - בית הספר לאמנויות הבמה, 1985. התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 21 בנובמבר 1985 יוצרים: מאת אנטון צ'כוב בעיבודו של מייקל פריין, נוסח עברי - אברהם עוז, בימוי - אילן רונן, תפאורה - אדריאן ווקס, תלבושות - יעל פרדס, תאורה - בריאן האריס, אבי צברי, מוזיקת רקע - מישה בלכרוביץ'. המשתתפים: אנה פטרובנה - גילה אלמגור, פטרין - יוסי גרבר, סאשה - תיקי דיין, אוסיפ - שלמה וישינסקי, גרקובה - אורלי זילברשץ, ד"ר טרילצקי - יצחק חזקיה, קולונל טרליצקי - יוסי ידין, גלאגולייב - אלברט כהן, סופיה - רבקה נוימן, מארקו - ראובן שפר, פלאטונוב - דורון תבורי. הפקת "דבש פרא" בלונדון, 1984 הפקת "דבש פרא" בניו יורק, 1986 The Cambridge companion to Chekhov, 1st ed, Cambridge [England], 2000, ISBN 0-521-58117-6 מייקל פריין, "מחזהו הראשון של אנטון צ'כוב", מופיע בתוכניית ההצגה, התיאטרון הקאמרי, 1985. זוכי פרס אוליבייה לשנת 1984, באתר פרס אוליבייה השחקנים בן וישו, סימון ראסל ודניאל נרדיני העלו תסכית ברדיו BBC לרגל חגיגות יום הולדתו ה-150 של אנטון צ'כוב, באתר רשת BBC‏ 17 בדצמבר 2009
לילות מוסקבה

לילות מוסקבה (ברוסית: Подмосковные вечера) הוא אחד השירים הרוסיים המפורסמים ביותר בתקופת שלאחר מלחמת העולם השנייה והידועים ביותר בעולם. השיר הושמע לראשונה בשנת 1955. השיר נכתב על ידי המלחין וסילי סולוביוב-סדוי והמשורר מיכאיל מטוסובסקי. השם המקורי היה "לילות לנינגרד". מכיוון ששיר שולב בסרט תעודה על מחוז מוסקבה, מחברי השיר הסכימו לשנות את שמו ולהתאים את המלל. השיר הוצע לביצוע למארק ברנס אך הוא סירב. לאחר השמעה ראשונה של השיר ברקע של סרט השיר הושמע גם ברדיו אך לא היו תגובות מיוחדות ולא היה ברור מה יהיה עתיד השיר. השיר החל להיות פופולרי לאחר שהושמע במסגרת תחרות שירה של פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי שנערך במוסקבה. השיר נקלט ומאז הפך להיות ללהיט. המבצע המפורסם ביותר של השיר הוא השחקן והזמר הרוסי ולדימיר טרושין (Влади́мир Тр́ошин) בשנת 1958 המנגינה הושמעה בהופעה של ואן קלייברן וזכתה להצלחה אדירה. השיר תורגם לשפות רבות. בשנת 1965 צולם סרט מצויר במהלכו השיר מושמע ברוסית, צרפתית, גרמנית וספרדית. תחילת המנגינה הייתה במשך שנים אות של אחד תחנות הרדיו הפופולריות של ברית המועצות. מידע על היצירה "לילות מוסקבה" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "לילות מוסקבה" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"לילות מוסקבה" באתר SecondHandSongs ביצוע השיר, סרטון באתר יוטיוב תיאור היסטוריית השיר (ברוסית) ביצוע ביידיש
יקב רימון

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] יקב רימון הוא יקב ישראלי המתמחה בייצור יינות מרימונים. יקב רימון נוסד בשנת 2002 בפארק תעשיות רמת דלתון. בשנת 2004 החל בייצור מסחרי של יין רימונים בהיקף קטן של כמה מאות בקבוקים. בהדרגה הגדיל היקב את כמויות הייצור. מוצרי היקב משווקים בישראל, ארצות הברית, יפן, קנדה וסין. מקימי היקב הם בני משפחת נחמיאס ממושב כרם בן זמרה. יינן היקב הוא שרון ביטון. את היקב מלווה יועץ היינות ד"ר ארקדי פיפיקיאן. היין מיוצר מזן של רימונים שהורכב על ידי מקימי היקב מכמה זנים, וגדל בשטחי המושב. הזן שנוצר מתייחד במשקל גבוה של הפרי וברמת סוכר גבוהה הדומה לריכוז הסוכר שבענב. עובדה זו מאפשרת לייצר יינות על טהרת פרי הרימון. היקב מייצר, בין השאר, יין פורט, יין יבש וחצי יבש, יין קינוח מתוק ויין נתזים. בנוסף ליין, היקב מייצר ומשווק מיץ רימונים ושמן זרעי רימונים, המשמש למאכל וכתכשיר לטיפולים קוסמטיים. אתר האינטרנט הרשמי של יקב רימון עמירם כהן, Israeli Family Takes Pomegranate Wine to Heady Heights, באתר הארץ,21 בספטמבר 2012 (באנגלית) ""יקב רימון" פותח עסקים בסין". אורכב מ-המקור ב-2013-10-23. נבדק ב-2013-10-22.
סומטרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גאוגרפיה: סומטרה – אי במערב אינדונזיה צפון סומטרה – אחת מהפרובינציות של אינדונזיה השוכנת באי סומטרה מערב סומטרה – פרובינציה אינדונזית שממוקמת במערב האי סומטרה דרום סומטרה – פרובינציה אינדונזית בחלקו הדרומי של האי סומטרה ביולוגיה: סומטרה (תרנגול) – גזע תרנגול מבוית שמקורו באי סומטרה שבאינדונזיה קרנף סומטרה – מין במשפחת הקרנפיים שנפוץ כיום באינדונזיה ובמלזיה טיגריס סומטרה – תת-מין של טיגריס המצוי על האי האינדוניזי סומטרה סומטרה (דג נוי) אחר: סומטרה PDF – תוכנה חינמית לחלונות לפתיחת מסמכי PDF
הקרב על ווסנות'

הקרב על ווסנות' (באנגלית: The Battle for Wesnoth) הוא משחק אסטרטגיה ממוחשב, שמפותח כתוכנה חופשית בשפת ++C על ידי מתכנתים ומעצבים רבים. המשחק מופץ בחופשיות תחת רישיון GNU GPL למערכות הפעלה רבות, ובהן חלונות, לינוקס ומקינטוש. פיתוח המשחק החל ביולי 2003 על ידי דייוויד וייט, המפתח הראשי של המשחק, שביסס אותו על המשחקים Master of Monsters ו-Warsong שיצאו למערכת Sega Genesis. מטרתו הייתה ליצור משחק אסטרטגיה חופשי בעל כללים פשוטים מאוד אבל בינה מלאכותית חזקה ורמת קושי מאתגרת. העיקרון המרכזי שהנחה את הפיתוח הוא KISS: כדי שרעיון חדש יתקבל, אסור לו לסבך את המשחקיות. פיתוח המשחק פעיל מאוד, ובאוקטובר 2005 החלה הפצת גרסה 1.0 (אף שניתן היה לשחק במשחק זמן רב לפני כן). הגרסה היציבה העדכנית ביותר של המשחק היא גרסה 1.12.6, אשר יצאה לאור במאי 2016. המשחק מתורגם למגוון שפות. החל מגרסה 1.1 המשחק כולל גם תרגום (חלקי) לשפה העברית. המשחק מתרחש בעולם פנטזיה שבו השחקן יכול לבנות צבא המורכב מבני אדם, אלפים, גמדים, אורקים וכדומה. המשחק מבוסס על הנעת החיילים, כל שחקן בתורו, על לוח משושה שמתאר את פני השטח. לכל יחידה יתרונות וחסרונות משלה. ההגנה של היחידה בפני התקפות מבוססת על פני השטח שעליהם היא נמצאת, מה שהופך את המיקום לאלמנט חשוב מאוד במשחק. ישנם שני סוגי התקפות שונים - פנים אל פנים או קליעים, וסוגי נשק שונים כאשר יחידות יכולות להיות חסינות או פגיעות לסוגי נשק מסוימים. במשחק גם מתקיים מחזור של יום ולילה, כאשר חלק מהיחידות נלחמות טוב יותר באחד מזמנים אלו. ניתן לשחק במשחק כשחקן יחיד בסדרת משימות שבה הצבא עובר ממשימה למשימה, והמשימות סובבות סביב קו עלילה מסוים, וניתן לשחק במשימה בודדת העומדת בפני עצמה. קיימת גם אפשרות של משחק רב שחקנים דרך האינטרנט או על אותו מחשב. מדיה וקבצים בנושא הקרב על ווסנות' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקרב על ווסנות' הקרב על ווסנות', ברשת החברתית פייסבוק הקרב על ווסנות', ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקירה על המשחק באתר לינמגזין
היפופרתירואידיזם

היפופרתירואידיזם היא ירידה בתפקוד של בלוטת יותרת התריס הכוללת תת-ייצור של הורמון יותרת התריס. מצב זה גורם לירידה ברמת הסידן בדם, עוויתות והתכווצויות שרירים לא-רצוניות וכן סימפטומים נוספים. היפופרתירואידיזם יכול להיות מולד, או להיגרם בעקבות ניתוח בבלוטת התריס או בבלוטת יותרת התריס. או בעקבות פגם במערכת החיסונית, או בעקבות גורמים נוספים נדירים יותר. האבחנה מתקבלת באמצעות בדיקות דם, ובהתאם לתוצאה מתבצעות גם בדיקות גנטיות נוספות. הטיפול בהיפופרתירואידיזם מוגבל מאוד, היות שטרם נמצא תחליף מלאכותי להורמון הפרתירואיד. מתן סידן או ויטמין D מאפשר טיפול בסימפטומים, אך מנגד מעלה את הסיכון לאבנים בכליות ופגיעה כרונית בכליות. הסימפטומים העיקריים של היפופרתירואידיזם מופיעים כתוצאה מרמת הסידן הנמוכה בדם, אשר פוגעת בתפקוד התקין של השרירים ומערכת העצבים. כתוצאה מכך, אנשים הסובלים מהיפופרתירואידיזם סובלים מנימול ותחושת עקצוץ סביב הפה ובקצות כפות הידיים והרגליים, ומהתכווצויות שרירים הפוגעות בעיקר בידיים וברגליים. היפופרתירואידיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פורדנונה

פורדנונה (באיטלקית: Pordenone; בונטית ופורלן: Pordenon) (‏האזנה‏Ⓘ‏) היא קומונה בנפת פורדנונה שבמחוז פריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה. פורדנונה נוסדה בשיא ימי הביניים כעיר נמל על נהר הנונצ'לו בשם הלטיני "פורטוס נאוניס" (Portus Naonis; "הנמל על הנונצ'לו" [נונצ'לו=נאון בלטינית]). באזור זה היו וילות והתיישבויות חקלאיות בתקופה הרומית. בשנת 1378, לאחר שנוהלה בידי אריסים, הועברה העיר לידיהם של משפחת הבסבורג, דבר שיצר מובלעת אוסטרית באזור של המדינה הפטריארכלית של פריולי. במהלך המאה ה-14 גדלה פורדנונה באופן ניכר הודות לנונצ'לו ולמסחר המשגשג בו, ובשנת 1314 קיבלה פורדנונה מעמד של עיר. בשנת 1514 נכבשה פורדנונה על ידי הרפובליקה של ונציה, ובתקופתם נבנה נמל חדש וכן שופרו בתי המלאכה והתעשייה בעיר. אחרי התקופה הנפוליאונית, פורדנונה נכללה ברשימת הנכסים של אוסטריה באיטליה. בנייתה של מסילת רכבת בשנת 1855 וסלילתו של כביש פונטבנה (Pontebbana) הביאו לדעיכתו של הנמל, אך לעומת זאת זירזו התפתחות תעשייתית ניכרת (בייחוד את תעשיית הכותנה). פורדנונה סופחה לאיטליה בשנת 1866. סקטור הכותנה בעיר ספג נזקים גדולים בזמן מלחמת העולם הראשונה, ונפל לגמרי לאחר המשבר הכלכלי של 1921. לעומת זאת, פירמת זנוסי המקומית הפכה ליצרנית כלי בית בינלאומית ענקית. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה פורדנונה, כמו שאר מחוז פריולי-ונציה ג'וליה, למקום מעבר של יחידות צבאיות רבות שחששו מפלישה סובייטית ממזרח; הנוכחות הצבאית המריצה את כלכלת פורדנונה. בשנת 1968 הפכה פורדנונה לבירת הנפה בעלת אותו השם, כולל שטח מסוים מנפת אודינה. כיום יושבת בפורדנונה חטיבת השריון אריאטה ה-132. קתדרלת סט. מארק - נבנתה בשנת 1363 בסגנון גותי-רומנסקי ושופצה במאות ה-16 וה-18. בקתדרלה נמצא פרסקו מפורסם, "San Rocco" (סאן רוקו), וכן קישוט מזבח של האמן ג'ובאני אנטוניו דה סקצ'יז. מגדל הפעמונים של הקתדרלה הוא בגובה 79 מטרים. הפלאצו ריקיירי (Palazzo Ricchieri) - כיום מקום מושבו של מוזיאון האומנות המקומי. במקור היה הפלאצו ריקיירי בית מגדל מהמאה ה-13 שהוסב לאחר מכן לארמון. ארמון העירייה הגותי (Palazzo Comunale) - הן האכסדרה, הן הצריחים והן מגדל השעון עוצבו בידי האמן האיטלקי פומפוניו אמלטאו במאה ה-16. כנסיית השילוש הקדוש (Santissima Trinità), הנמצאת סמוך לנהר הנונצ'לו. בנויה בצורת אוקטגון (8 צלעות) וציורי הקיר שלה צוירו בידי ג'ובאני מריה צופני, תלמידו של דה סקצ'יז הנזכר. מצודת המגדל (Castello di Torre), מסוף המאה ה-12, אחוזתה של משפחת רגוניה (Ragogna) וכיום מקום מושבו של המוזיאון לארכאולוגיה של מערב פריולי. המקום הותקף בשנת 1402 על ידי כוחות של צבא האימפריה הרומית הקדושה, והללו הותירו בו רק את המגדל (ומכאן שמו). הווילה הרומית של טורה (Torre) - שרידיה של וילה פטריקית שנתגלו בשנות ה-50. אוסטריה שפיטל אן דר דראו, אוסטריה (מ־1987) ארגנטינה סן מרטין, ארגנטינה (מ־2003) רוסיה אירקוטסק, רוסיה (מ־2005) מדיה וקבצים בנושא פורדנונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורדנונה אתר מוזיאון האומנות המקומי אתר המוזיאון לארכיאלוגיה של מערב פריולי אתר המוזיאון למדעים המקומי פורדנונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Weatherbase.com"
טקסיים

טקסייםׁ (שם מדעי: Taxaceae; וכן משפחת הטקסוס) היא משפחה של עצים מחטנים הכוללת 9 סוגים וכ-30 מינים של צמחים. לפי סיווגים ישנים - 3 סוגים ו7–12 מינים. הטקסיים הם עצים קטנים רב-ענפיים ושיחים. העלים ירוקי עד, מסודרים בספירלות. אלו צמחים דו-ביתיים, נדיר חד-ביתיים. האצטרובלים הזכריים הם 2–5 מ"מ באורכם ומפזרים את אבקתם מוקדם באביב. האצטרובלים הנקביים קטנים בהרבה עם קשקש אובול ופרי אחד וזרע אחד. כשהזרע מבשיל, הקשקש האובולופרי הופך לאריל בשרני המכסה חלקית את הזרע. האריל הבשל הוא רך, עסיסי ומתוק ויש לו צבע בהיר. צפורים האוכלות אותו מפזרים את זרעו הנוקשה שאינו ניזוק בנפילה מקוריהן. עם זאת זרעים אלה רעילים מאוד לבני אדם, כשמכילים את הרעלים "אקסין" ו"טקסול". משפחת הטקסיים היא עתיקה מאוד, כשהמין Palaeotaxus rediviva הופיע בתור הטריאס. הסוג טקסוס התחיל לצמוח ביורה. הטקסוס השכיח של ימינו הופיע בשלהי תור הרביעון הטקסיים כלולים בדרך כלל יחד עם כל המחטנים האחרים בסדרת המחטיים (Pinales). ניתוח DNA הראה שעצי הטקסוס הם מונופילטיים עם שאר משפחות המחטיים, מסקנה שנתמכה על ידי מחקרים מיקרומורפולוגיים. בעבר נחשבו נפרדים משאר המחטנים, בסדרה משלהם שנקראה Taxales. ארנסט הנרי וילסון קרא לטקסיים בשם taxad ‏ (1916). על סמך מחקרים משנות ה-2000 המוקדמות הועלתה ההצעה כי הסוגים Torreya ו Amentotaxus יועברו ל"צפאלוטקסיים" - (Cephalotaxaceae), זאת מפני שמבחנים גנטיים הצביעו על קרבתם יותר לצפאלוטקסוס (Cephalotaxus), מאשר לטקסוס. מחקרים יותר חדשים כללו בכל זאת גם את צפאלוטקסוס בתוך פירוש מורחב של משפחת הטקסיים כמשפחה יחידה גדולה יותר. (Price 2003 )- לפי תובנה זו, הטקסיים כוללים 6 סוגים וכ-30 מינים. ההבדלים המדוברים בין טקסיים ובין צפאלוטקסיים נוגעים למורפולוגיה של הזרעים, כשהזרעים הבשלים של הטקסיים קטנים יותר, גדולים תוך 6–8 חדשים עד ל 5–8 מ"מ ואינם מכוסים במלואם על ידי האריל. לזרעי הצפאלוטקסיים הבשלה ארוכה יותר בין 18–20 חדשים, הזרעים הבשלים מכוסים לחלוטין באריל, וגודלם מגיע לידי 12–40 מ"מ. Torreya Amentotaxus Cephalotaxus Diploporus - נכחד Sommerxylon - נכחד Taxus - בו המין טקסוס מעורב Pseudotaxus Austrotaxus הסוגים Torreya ,Amentotaxus ו-Cephalotaxus היו בעבר במשפחת הצפאלוטקסיים (Cephalotaxaceae). Anderson, E. & Owens, J. N. (2003). Analysing the reproductive biology of Taxus: should it be included in Coniferales? Acta Hort. 615: 233-234. (conclusion is 'yes') Chase, M. W. et al. (1993). Phylogenetics of seed plants, an analysis of nucleotide sequences from the plastid gene rbcL. Ann. Missouri Bot. Gard. 80: 528-580. Price, R. A. (2003). Generic and familial relationships of the Taxaceae from rbcL and matK sequence comparisons. Acta Hort. 615: 235-237. מדיה וקבצים בנושא טקסיים בוויקישיתוף טקסיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טקסיים, באתר ITIS (באנגלית) טקסיים, באתר NCBI (באנגלית) טקסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טקסיים, באתר Tropicos (באנגלית) טקסיים, באתר GBIF (באנגלית) טקסיים, באתר IPNI (באנגלית) טקסיים באתר באנגלית "Plant List" אתר הפילוגניה של Missouri Botanical Garden PF Stevens אתר הפילוגניה של מכוסי הזרע הטקסיים באתר הבוטאני הרוסי Plantarium הטקסיים באנציקלופדיה "ברוקהאוס-אפרון" הרוסית 1890–1907
חביבה רוגר

חביבה רוגר (נולדה ב-1951) היא כתבת קול ישראל בעבר, דוברת הטכניון בעבר וכיום דוברת לשכת המסחר והתעשייה בחיפה ובצפון. נולדה וגדלה בקריית חיים. מצעירותה עוסקת בעריכת עיתונים, ספרים וכתבי עת. ב-1974 התקבלה ל"קול ישראל" ככתבת חדשות בחיפה ובצפון. שימשה פעמיים כראש מערכת החדשות הצפונית. כאשר הוחלט לשדר חדשות במסגרת הרדיו האזורי של "קול ישראל" הקימה את מערכת החדשות הצפונית, עם רשת כתבים ודווחים מחדרה עד גבול הצפון. עוד לפני שכלי תקשורת בארץ מינו נשים ככתבות צבאיות, נשלחה לסקר אירועים ביטחוניים, כמו התקפות מחבלים או ירי קטיושות בצפון. התמחתה בנושאי סיקור כלכליים, כמו ספנות, נמלים וסכסוכי עבודה. ליוותה כמה ממשברי יחסי העבודה הגדולים במשק: שביתות בנמלים, סולתם, "אתא", הפיכת רפאל לחברה. עבודת הגמר שלה בלימודי התואר השני במינהל ציבורי באוניברסיטת חיפה עסקה בניתוח משבר העבודה הממושך שפרץ עם הפרטת מספנות ישראל, משבר שאותו ליוותה בצמידות. את התואר השני סיימה בהצטיינות. סירבה להצעות לקידום במערכת החדשות של קול ישראל, הצעות שהותנו במעבר לירושלים, וטענה כי ראויה הפריפריה לסיקור צמוד של עיתונאים ותיקים המעורים במקום, וכי השיטה שבה כתב חדשות מגיע לצפון לשנים ספורות כקרש קפיצה לקידום בירושלים או בתל אביב, פוגעת בסיכויי הפריפריה להשמיע את קולה. על פעילותה העיתונאית זכתה באות הוקרה במסגרת פרס רון לעיתונות ובתואר אשת השנה בתקשורת מטעם רדיו חיפה. אחרי 25 שנים ב"קול ישראל" עזבה לטובת תפקיד דוברת הטכניון. בד בבד עסקה בעריכת ספרים וכתבי עת וכן בהרצאות ובהכשרת סטודנטים לתקשורת בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה. מאז 2005 מכהנת כדוברת לשכת המסחר והתעשייה חיפה והצפון ועובדת באיגוד המשתמשים בהובלה ימית בעריכת פרסומים, בבניית תוכני כנסים ובהנחייתם. חברה באגודת העיתונאים של חיפה והצפון כוותיקת תקשורת ופעילה בה. מתוך הכרה בצורך לתרום לקהילה, הצטרפה ב-2000 למועדון רוטרי חיפה. במסגרת עבודתה הקהילתית כיהנה כיו"ר אגודת הידידים של המרכז הרפואי "פלימן" בחיפה. חביבה קיבלה אות הוקרה על מפעל חיים בעיתונות ובתקשורת מטעם אגודת העיתונאים חיפה והצפון (2020). נשואה ואם לבת. מפיראטי למקומי: האבולוציה של הרדיו בחיפה והצפון, מתוך הספר "שחם וחברים", באתר העין השביעית, 1 באוגוסט 2013 אירועי תקשורת, באתר העין השביעית, 1 בינואר 1999 דוברות ויחסי ציבור, באתר בוגרי אוניברסיטת חיפה ותיקי תקשורת - קול ישראל, באתר אגודת העיתונאים בישראל - חיפה והצפון https://www.facebook.com/watch/?v=522467161705967
אדוארד סטרלצוב

אדוארד אנטולייביץ' סְטְרֶלְצוֹב (ברוסית: ‏Эдуард Анатольевич Стрельцов‏Ⓘ‏; 21 ביולי 1937, מחוז מוסקבה – 22 ביולי 1990) היה כדורגלן סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מטובי כדורגלנים של ברית המועצות. סטרלצוב החל לשחק כדורגל בקבוצת ילדים. כבר בגיל 16 הוא התקבל לקבוצת בוגרים של טורפדו מוסקבה. בגיל 17 הוא החל לשחק בנבחרת ברית המועצות לכדורגל ובשני המשחקים הראשונים הבקיע 6 פעמים. בגיל 19 סטרלצוב נסע לאולימפיאדת מלבורן וזכה במדליית זהב עם נבחרתו. ב-27 במאי 1958 סטרלצוב ועוד שני שחקני הנבחרת נעצרו והואשמו באונס. אף על פי שהראיות בתיק לא היו חד-משמעיות והנאנסת משכה בחזרה את התלונה, השלטונות לחצו להמשיך בחקירה. לאחר מספר ימים רק סטרלצוב נותר במעצר. עתה קיימות גרסאות שונות לסיבות האמיתיות ללחץ השלטון להמשיך בחקירה: סירוב סטרלצוב לעבור למועדון "דינמו" שהיה קשור למשטרה הסובייטית, סירוב להתחתן עם הבת של יקטרינה פורצבה, רצון השלטונות להעניש את הצעיר שהיה פופולרי מאוד בקרב הצעירים, חשש שסטרלצוב יערוק מברית המועצות במהלך אליפות העולם. מה שברור עתה זה שלא היו ראיות של ממש בתיק אך הוא הגיע לבית המשפט וסטרלצוב נשפט ל-12 שנות מאסר. במקביל, פדרציית הכדורגל הסובייטית החליטה שסטרלצוב לא יוכל לשחק במועדוני כדורגל גם לאחר השחרור. ב-4 בפברואר 1963 סטרלצוב שוחרר מהמעצר וחזר למשפחתו. לאחר השחרור סטרלצוב החל לשחק במועדון כדורגל לחובבים של מפעל זיל. בהיוודע הנושא, אוהדי כדורגל החלו להגיע למשחקי הקבוצה. לראשי המדינה היו מגיעות אלפי פניות עם בקשות להרשות לסטרלצוב לחזור לכדורגל ולמשחקי הליגה הסובייטית העליונה. התשובה החיובית התקבלה רק לאחר שניקיטה חרושצ'וב איבד של השלטון. בשנת 1965 סטרלצוב חזר לקבוצתו. בשנת 1965 המועדון זכה באליפות ברית המועצות בכדורגל, בשנת 1968 היא זכתה בגביע הסובייטי. סטרלצוב גם חזר לנבחרת ושיחק בה עד לשנת 1968. בשנים 1967 ו-1968 סטרלצוב זכה בתואר כדורגלן השנה. הוא שיחק עד לשנת 1970 ואחר כך היה מאמן נוער במועדון ששיחק בו כל השנים. סטרלצוב נפטר ב-22 ביולי 1990 מסרטן הריאה. האצטדיון של קבוצתו נקרא על שם סטרלצוב ובכניסה הוצב פסלו. בשנת 2002 יצא מטבע כסף ועליו דיוקנו של הספורטאי. מדיה וקבצים בנושא אדוארד סטרלצוב בוויקישיתוף אדוארד סטרלצוב, באתר Transfermarkt אדוארד סטרלצוב, באתר WorldFootball.net אדוארד סטרלצוב, באתר National Football Teams אדוארד סטרלצוב, באתר FootballDatabase.eu קורות חיים כולל קטעים ממשחקיו של סטרלצוב תיאור של מהלך החקירה אדוארד סטרלצוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וילהלם בורגדורף

וילהלם בורגדורף (בגרמנית: Wilhelm Burgdorf; ‏ 15 בפברואר 1895 – 2 במאי 1945) היה גנרל גרמני בוורמאכט, ושלישו הצבאי של אדולף היטלר בשלהי מלחמת העולם השנייה. התאבד עם סיום המלחמה. במלחמת העולם הראשונה השתתף כקצין בצבא הקיסרות הגרמנית ועוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע ברייכסווהר. ב-1935 שימש כמדריך באקדמיה הצבאית בדרזדן והועלה לדרגת מיור. ב-1937 שימש כשליש לכוח אדם בקורפוס ה-9. ב-1938 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט. ממאי 1940 - אפריל 1942 היה מפקד רגימנט החי"ר 529 ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. הוא התקדם בדרגות באגף כוח האדם וב-1942 הועלה לדרגת גנרל-מאיור בתפקיד סגן מפקד אגף כוח האדם בוורמאכט. עם מותו של רודולף שמונדט הוא מונה באוקטובר 1944 לראש אגף כוח אדם ולשלישו הצבאי של היטלר והועלה לדרגת גנרל של חי"ר. בתפקידו זה היה איש אמונו של היטלר שהטיל עליו משימות מיוחדות. לאחר ניסיון ההתנקשות בהיטלר, רומל נחשד כי היה מעורב בקשר העשרים ביולי. היטלר הטיל על וילהלם קייטל את המשימה לחסל את רומל בדרך שתיראה כהתאבדות היות שרומל היה גנרל נערץ והוצאתו להורג הייתה פוגעת במורל הצבא. רומל נפצע קשה ב-17 ביולי 1944 לאחר שמכונית המטה שלו נפגעה מהפצצת מטוסי קרב של בנות הברית. לאחר טיפול בבית חולים הועבר להחלמה בביתו בעיירה הרלינגן ליד אולם. קייטל הטיל את המשימה על בורגדורף וצייד אותו בכמוסת ציאניד. בורגדורף וסגנו ארנסט מייזל נסעו לביתו של רומל ב-14 באוקטובר 1944, שם אמר לו בורגדורף כי הוא מואשם בבגידה וכי יש לו ברירה להתאבד ולהיקבר בלוויה ממלכתית ומשפחתו לא תיפגע. רומל הסכים ולאחר שנפרד ממשפחתו הוסע מרחק קצר, מייזל והנהג ירדו והתרחקו מהרכב ובורגדורף נתן לו את כמוסת הציאניד. לאחר שרומל מת הגיע בורגדורף לבית חולים סמוך, אסר עליהם לבצע נתיחת הגופה וכפה על הצוות הרפואי להוציא תעודת פטירה ובה נכתב שסיבת המוות היא שטף דם במוח. בורגדורף היה במעגל הקרוב ביותר להיטלר. הוא היה בין המוזמנים הבודדים למסיבה שנערכה לרגל נישואיו של היטלר עם אווה בראון, ואף אחד מהעדים והחתומים על צוואת היטלר, ביחד עם יוזף גבלס, מרטין בורמן והנס קרבס. שלא כיתר רוב שוכני הבונקר הוא החליט לא לברוח לאחר התאבדותם של היטלר וגבלס. ביחד עם קרבס החליט להתאבד. לאחר שחיסלו מספר בקבוקי אלכוהול שלפו בורגדורף וקרבס את אקדחי הלוגר שלהם וירו לעצמם בראש. רוכוס מיש ראה אותם עם ראשים שמוטים ליד שולחן מלא בקבוקי אלכוהול וכך הם נמצאו על ידי ראשוני החיילים הסובייטים שנכנסו לבונקר. הם זוהו לפי מסמכים בכיסיהם. דמותו של בורגדורף מופיעה בסרט "הנפילה", שמתאר את ימיו האחרונים של היטלר ופמלייתו בפיהררבונקר ובסרט שועל המדבר: סיפורו של רומל. אנטוני ביוור, נפילת ברלין, הוצאת יבנה, 2003 ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962 קורנליוס ראיין, הקרב האחרון, הוצאת לוין אפשטיין. מדיה וקבצים בנושא וילהלם בורגדורף בוויקישיתוף וילהלם בורגדורף, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קשר נערי המלך

קשר נערי המלך הוא קשר שקשרו כמה מנערי המלך לרצוח את אלכסנדר בשנת 327 לפנה"ס לקראת סוף מסע המלחמה באסיה התיכונה. יוזם הקשר היה אחד הנערים, הרמולאוס, בנו של איליארך (מפקד פלוגה) בחיל ההטיירוי (פרשים כבדים). על כך שהוצלף בגין הריגת חזיר בר בציד במקום לאפשר לאלכסנדר להרוג את חזיר הבר בעצמו. המניע המידי לקשר היה רגשי הנקם שחש הרמולאוס על כך שהוצלף בנוכחות הנערים האחרים. לצורך ביצוע הרצח קשרו מספר נערים לארוב לאלכסנדר באחד הלילות כאשר שמירת האוהל תהיה נתונה לאחריותם. הקשר התגלה כשאחד הקושרים ניסה לשדל נער נוסף להצטרף לקשר והאחרון בגד בהם וסיפר לתלמי על הקשר. הנערים עונו, והוצאו להורג. מלבד העילה המידית לקשירת הקשר סימל הקשר את הרתיעה של האריסטוקרטיה היוונית-מוקדונית מפני אימוץ מנהגים פרסיים מצדו של אלכסנדר, ובמיוחד מנהג הפרוסקינסיס - מחוות קידה פרסית. גורם חשוב אחר היה שילוב גורמים פרסיים ושבטיים בצבא ובמיוחד מסירת פיקוד על יחידות שלמות, בהן כאלה ששירתו בהם מוקדונים לפיקודם של גורמים אלה. מלבד הנערים, הוצא להורג גם אחד ממבקריו החריפים של אלכסנדר - היסטוריון החצר קליסתנס. קליסתנס לא היה מעורב באופן ישיר בקשירת הקשר, אך שמו עלה כאחד ממניחי הבסיס האידאולוגי לקשירת הקשר על ידי התקפותיו הפוליטיות על אלכסנדר ובמיוחד התקפותיו על אימוץ המנהגים הפרסיים. נערי המלך הם בניהם של אריסטוקרטים בכירים שתפקידם היה טיפול במלך, סיוע בציד, שמירה על חייו ועוד. ייתכן ששימשו גם כבני ערובה שהבטיחו את נאמנות הוריהם. חרף שמם "נערי המלך" גילם לא היה צעיר במיוחד. גילם המדויק לא מצוין במקורות, אך סביר להניח שהיו לכל הפחות באמצע שנות העשרה או אפילו לקראת סוף שנות העשרה. אריאנוס מספר שפיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול הוא זה שייסד את הגוף הזה, אך יש חוקרים מודרניים שטוענים שהמוסד היה קיים עוד לפני הרפורמה הצבאית של פיליפוס. מספרם המדויק אינו ידוע ומעריכים שהיה 100 - 200 השירות ביחידה זו היה מכובד מאוד וסביר להניח שרבים מהאריסטוקרטים המוקדונים התחילו את שירותם הצבאי ביחידה זו. אריאנוס, אנאבסיס של אלכסנדר, ספר 4 פרקים 10 - 14 פלוטארכוס, חיי אישים, אלכסנדר, פרקים 53 - 55 קווינטוס קורטיוס רופוס, היסטוריה של אלכסנדר הגדול, ספר 8 פרקים 5 - 23 E.D.Carney, ‘The Conspiracy of Hermolaus’, CJ 76 (1980–81), 223–231 Waldemar Heckel, Who is Who in the Age of Alexander the Great, p 139 בצבא המוקדוני מדובר בדרגה בכירה כי היו רק פלוגות ספורות של הטיירוי בצבא כולו אין תרגום מדויק לעברית של המונח היווני βασιλικοὶ παῖδες; basilikoì paîdes. דוד גולן מתרגם את המונח כ"צוערים מלכותיים"; בוויקיפדיה הוחלט להשתמש בתרגום הכתוב לעיל E.D.Carney, ‘The Conspiracy of Hermolaus’, CJ 76 (1980–81), p 227 228 E.D.Carney, p אריאנוס, ספר 4 פרק 13 פסקה 1 228 E.D.Carney, p Waldemar Heckel, Marshals of Alexander's Empire, Routledge, 1992 p 220 Waldemar Heckel, p 223