laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רומן הונטיוק

רומן הונטיוק (באוקראינית: Роман Гонтюк; נולד ב-2 בפברואר 1984) הוא ג'ודוקא אוקראיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. הונטיוק התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים. באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד לאיליאס איליאדיס היווני. בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הארד, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאולה בישוף הגרמני, וניצח בקרב על הארד את דמדינסורנגין ניאמקו המונגולי. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לטיאגו קמילו הברזילאי. הונטיוק מחזיק במדליית הארד מאליפות העולם 2005 שנערכה בקהיר, מצרים. ברבע הגמר הוא ניצח את טיאגו קמילו הברזילאי. בחצי הגמר הפסיד לגיום אלמונט ההולנדי, ונשר לקרב על הארד, בו גבר על קים מין-קיו הדרום קוריאני. במהלך הקריירה זכה הונטיוק במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן מדליית זהב בגביע העולם בבאקו ומדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי. רומן הונטיוק, ברשת החברתית פייסבוק רומן הונטיוק, ברשת החברתית אינסטגרם רומן הונטיוק, באתר olympedia.org רומן הונטיוק, באתר איגוד הג'ודו העולמי רומן הונטיוק, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
יחסי בחריין–הודו

יחסי בחריין–הודו (בערבית: علاقات بحرينية هندية, בהינדי: बहरीन–भारत सम्बन्ध, באנגלית: Bahrain–India relations) הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה של הודו. בחריין והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 באוקטובר 1971. הודו היא בעלת ברית קרובה של בחריין. לדברי פקידים הודיים, פקידי בחריין הם בין התומכים הבולטים ביותר של הודו באשר למועמדותה במושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם. פקידים בבחריין קראו להודו למלא תפקיד גדול יותר בעניינים בינלאומיים, כגון מעורבותה בתוכנית הגרעין האיראנית, כאשר נסיך בחריין ביקש מהודו שתמלא תפקיד בפתרון המשבר. יחסים בין שתי המדינות מתוארכים כמה דורות אחורה. דמויות בולטות מבחריין נודעו בשל קשריהן עם הודו, כמו המשורר איברהים אל-עריצ' אשר נולד וגדל בבומביי ושני התאולוגים מהמאה ה-17 – שיח' צלאח אל-קרזקאני ושיח' ג'אפר בן כמאל א-דין שהיו דמויות משפיעות במיוחד בממלכת גולקונדה (אנ') ובהתפתחות החשיבה השיעית בתת-היבשת ההודית. מדיה וקבצים בנושא יחסי בחריין–הודו בוויקישיתוף
הסכם קיל

הסכם קיל (בנורווגית: kieltraktaten) או שְלום קיל (בנורווגית ובשוודית: Kielfreden או freden i Kiel) היה הסכם שלום, שנחתם בין הממלכה המאוחדת וממלכת שוודיה לבין דנמרק-נורווגיה, ב-14 בינואר 1814. ההסכם נועד לכלות ולסיים את ההתנגשויות בין שני הצדדים במלחמות הנפוליאוניות, בהן בריטניה ושוודיה היו חלק מהקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ואילו דנמרק-נורווגיה הייתה שותפה לנפוליאון. הסכם זה הוביל לאיחוד השוודי נורווגי. בראשית מלחמות נפוליאון, ניסו דנמרק-נורווגיה וממלכת שוודיה לנקוט עמדה נייטרלית, אך עד מהרה היו מעורבות בזירת הלחימה. בשנת 1805 כרת גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ברית עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד והאימפריה הרוסית ויחד הכריזו מלחמה נגד צרפת הנפוליאונית. בריטניה אשר הכריזה מלחמה על נפוליאון ב-1803 שילמה סובסידיות לשוודיה. טרם הורה לצבאו לנסוג מפרובינציית פומרניה בשוודיה, ניהל גוסטב הרביעי אדולף משא ומתן שיוביל להסכמה מצד פרוסיה שלא תתקוף אותה. דנמרק נשארה נייטרלית. מדיה וקבצים בנושא הסכם קיל בוויקישיתוף הסכם קיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוג'ר בראון

רוג'ר ויליאם בראון (באנגלית: Roger William Brown;‏ 22 במאי 1942 – 4 במרץ 1997) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1975. לאורך הקריירה זכה ב-3 אליפויות ה-ABA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.4 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק. בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", כאחד משבעת השחקנים היחידים שנבחרו אליה פה אחד. בשנת 2013 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל. בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק. לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת דייטון, אך לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל שלה בשל מעורבותו בסקנדל מכירת משחקים שנחשף ב-1960; בראון עצמו לא הואשם במכירת המשחקים, אך קשריו לאחראי על הסקנדל – שחקן העבר ג'ק מולינאס – הביאו להשעייתו מליגת המכללות והחרמתו על ידי ליגת ה-NBA. בסיום לימודיו באוניברסיטת דייטון שיחק במספר ליגות חובבים בעיר דייטון, עד הקמת ליגת ה-ABA בשנת 1967, אז חתם בקבוצת אינדיאנה פייסרס. בראון היה השחקן הראשון שחתם בקבוצה בעת הקמתה, בגיל 25. ב-7 העונות הבאות שיחק בראון עבור הפייסרס, ובעונת 1974/1975, האחרונה שלו בקריירה, עבר מממפיס סאונדס ליוטה סטארס, ולקראת הפלייאוף חזר לאינדיאנה. בתקופתו בפייסרס שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס וגאס ג'ונסון, וזכה עמם ב-3 אליפויות ABA. כמו כן נבחר בראון 3 פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר. בראון ממוקם במקום השישי בתולדות ה-ABA בדקות משחק (21,454), במקום השביעי במספר שלשות (312) ובמקום העשירי במספר נקודות (10,498) ואסיסטים (2,315) בעונה הסדירה. כמו כן מוביל בראון את כל השחקנים בתולדות פלייאוף ה-ABA במספר משחקים (110) ונקודות (2,060), ומדורג שני במספר דקות (4,030), במקום השלישי במספר אסיסטים (405) ושלשות (68), ובמקום הרביעי בריבאונדים (705). בנובמבר 1985 הופרשה גופייתו עם המספר "35" לתקרת אולמה של אינדיאנה פייסרס, יחד עם חבריו לקבוצה דניאלס ומקגיניס. לאחר פרישתו ממשחק יצג את המפלגה הרפובליקנית במועצת העיר אינדיאנפוליס. בשנת 1996 אובחן כסובל מסרטן המעי הגס, וכשנה לאחר מכן נפטר בראון, בגיל 54. מדיה וקבצים בנושא רוג'ר בראון בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל רוג'ר בראון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקות הקריירה של בראון, באתר basketball-reference.com תוצאות ההצבעה לקבוצת כל הזמנים של ה-ABA, באתר Remember the ABA פרופיל, באתר היכל התהילה Brown Still in the Conversation for Greatest Pacers Player Ever, באתר הרשמי של הפייסרס, 9 בנובמבר 2016 המובילים הסטטיסטיים של ליגות ה-NBA וה-ABA, באתר basketball-reference.com שחקנים שגופייתם הופרשה על ידי הפייסרס, באתר הרשמי, 2004 מחזור נבחרי היכל התהילה 2013, באתר היכל התהילה, 15 בפברואר 2013
אנדרטת השואה במיאמי ביץ'

אנדרטת השואה של מיאמי ביץ' היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה, הניצבת במיאמי ביץ' שבפלורידה. האנדרטה נבנתה על ידי ועדה של ניצולי שואה ב-1984, שנוסדה רשמית ב-1985 כ-"Holocaust Memorial Committee", ארגון ללא מטרות רווח. האנדרטה תוכננה על ידי קנת' טרייסטר, ונבנתה על מגרש שהוקצה על ידי עיריית מיאמי ביץ' שניצב ברחוב Meridian Avenue ו- Dade Boulevard. את האנדרטה בנה הקבלן הישראלי יהודה מזרחי ובנייתה נמשכה מספר שנים, על ידי צוות של עובדים ישראלים ופלסטינים. האבנים שמהם בנויה האנדרטה יוצרו במפעל האבן של יהודה מזרחי בירושלים ונשלחו במכולות מישראל למיאמי ביץ'. האנדרטה מורכבת ממספר אלמנטים. המרכזי שביניהם, הוא פסל ברונזה בגובה 13 מטר בשם "פסל האהבה והיסורים" ("The Sculpture of Love and Anguish"), העומד על אי עגול בתוך בריכת מים. הפסל מציג זרוע עם כף יד פתוחה. הזרוע עשויה מכ-100 דמויות של אנשים, חלקם מקובצים כמשפחה. הזרוע נושאת מספר אסיר, ייצוג לסימוני המספר שקיעקעו הנאצים על האסירים במחנות הריכוז. באולם הכניסה של האנדרטה נמצא פסל של אם מתאבלת ושני ילדים שנצמדים אליה. החלל הבא הוא כיפת ההתבוננות, המוביל לפרוזדור אבן צר. על קירות המנהרה כתובים שמותיהם של מחנות הריכוז הנאצים. הפרוזדור נפתח אל פסל הברונזה הגדול, שמסביבו קיר גרניט שחור עליו כתובים שמותיהם של קורבנות שואה. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת השואה במיאמי ביץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת השואה במיאמי ביץ' אנדרטת השואה במיאמי ביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) מסעו של הפסל, באתר האנדרטה
אנדרו טיירנן

אנדרו ג'יימס טיירנן (באנגלית: Andrew James Tiernan; נולד ב-30 בנובמבר 1965) הוא שחקן אנגלי. טיירנן נולד ב-30 בנובמבר 1965 בליידיווד שבברמינגהאם. טיירנן החל לשחק בתיאטרון לנוער של ברמינגהם. בשנת 1984 עבר ללונדון ללמוד בבית הספר למשחק לונדון דרמה סנטר. בתיאטרון הופיע במחזה "The Bullet" מאת ג'ו פנהול בתיאטרון דונמאר ורהאוס. הוא שיתף פעולה עם הבמאי וילסון מילאם במחזה "Flesh Wound" מאת צ'ה ווקר בתיאטרון רויאל קורט, ובשתי הפקות זוכות השבחים של מחזותיו של סם שפרד "השקר בנפשינו" שהוצג בדונמאר ורהאוס, ו"מערב אמיתי" בתיאטרון בריסטול אולד ויק. ב-2008 חזר טיירנן לתיאטרון במחזה "A Couple of Poor, Polish-Speaking Romanians" מאת דורוטה מסלווסקה בתיאטרון סוהו. בשנת 1991 גילם טיירנן את פירס גייבסטון בסרטו של דרק ג'רמן "אדוארד השני", עיבוד למחזה באותו השם מאת כריסטופר מרלו. הוא הופיע בסדרת הדרמה זוכת הפרסים של לינדה לה פלנט "החשוד העיקרי". עוד באותה שנה כיכב בתפקיד אורלנדו ואוליבר בגרסה של כריסטין אדזרד למחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם" לצדם של ג'יימס פוקס וסיריל קיוזאק. ב-2001 כיכב במותחן "Mr In-Between" בבימויו של פול סרוסי. בסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי גילם טיירנן את זאלאס. הוא עבד עם הבמאית אנטוניה בירד בכמה הפקות של סרטים בהם "Safe" (זוכה פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה), "Face", סרט הטלוויזיה "Rehab", והסדרה "ספוקס". בסרטו של זאק סניידר "300", עיבוד קולנוע לרומן הגרפי מאת פרנק מילר, גילם טיירנן את דמותו של אפיאלטס. צילומי הסרט נערכו בין אוקטובר 2005 לינואר 2006 במונטריאול. בשנת 2014 גילם שוב את הדמות בסרט ההמשך "300: עליית האימפריה". הוא הופיע בתפקיד קפטן מרטין סטון בסרט "Stone's War" שמל מרקו מקילאקסו. בשנת 1993 הופיע טיירנן בפרק "To Say I Love You" בסדרה "המפצח". ב-1997 גילם את בנקו בעיבוד המחזה השייקספירי "MacBeth on the Estate" עבור ה-BBC, לצדם של ג'יימס פריין וסוזן וידלר. ב-1998 שיחק בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" וגילם את באנטינג בפרק "The Examination For Lieutenant". עוד בטלוויזיה הופיע בתפקיד ויקטור קארון בסרט "The Quatermass Experiment", קים טרנט בפרק בסדרה "חיים על מאדים", לני ספרפיש בפרק "The Curious Tale of Mr Spearfish" בסדרה "ג'ונתן קריק". ב-2005 שיחק בתפקיד בן ג'ונסון בדרמה "A Waste of Shame" על חייו של ויליאם שייקספיר, ששודרה כחלק מסדרת "ShakespeaRe-Told" של ה-BBC. הוא הופיע בפרק בסדרה "רציחות במידסומר" בתפקיד סטיב ברייט, צלם שנחנק בעזרת רצועת המצלמה שלו. בסדרה "דיאל ופסקו" שיחק בפרק כפול בשם "Fallen Angel". ב-2012 הופיע בתפקיד סמל בילוש האנטר בסדרת הדרמה "נשות האסירים" של ה-BBC. בשנת 2015 יצא סרט הבכורה בבימויו של טיירנן "Dragonfly". ב-2017 יצא לאקרנים סרט נוסף באורך מלא בבימויו "UK18". אנדרו טיירנן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרו טיירנן, באתר AllMovie (באנגלית) אנדרו טיירנן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Andrew Tiernan - Biography
קשתית

קשתית היא איבר בעין המקיף את האישון. האישון מתרחב ומתכווץ על ידי התרחבות והתכווצות של הקשתית. צבע הקשתית עשוי להשתנות מאדם לאדם בטווח הנע בין חום ושחור לירוק, כחול, תכלת, אפור, ענבר וחום בהיר. קשתית בצבע סגול היא נדירה ביותר (סמלה המסחרי של אליזבת טיילור). את צבע הקשתית המדויק קובעת רמת הפיגמנט מלנין. תופעת ההטרוכרומיה, בה לקשתית יש צבע שונה בכל עין או שחלקים מהקשתית צבועים בצבע שונה באותה העין, נדירה בבני אדם. תופעה זו יכולה להיות מולדת או להוות תסמין לפגיעה או מחלה. שמה של הקשתית ניתן לה משום שהיא צבעונית כמו הקשת בענן. שמה באנגלית הוא איריס (iris) אשר הייתה אלת הקשת בענן. צבעה וצורתה של הקשתית ייחודיות לכל אדם והן משמשות לזיהוי בדומה לטביעת אצבעות. בניתוחי לייזר לתיקון הראייה זיהוי הקשתית משמש כדי לוודא שהניתוח מבוצע באדם הנכון ובעין הנכונה.[דרוש מקור] ישנן שתי שיטות עיקריות לשינוי צבע העין. הראשונה היא השתלת קשתית סינתטית. ניתוח זה כרוך בסיכונים ובוצע רק על מאות בודדות של מטופלים ברחבי העולם. השנייה היא קילוף בלייזר של שכבות הפיגמנט בקשתית וחשיפת הצבע הבהיר יותר. כיום ניתוחים קוסמטיים אלו לא מומלצים על ידי רופאי עיניים לאנשים עם ראייה בריאה היות שיש סיכונים לראייה. מאיר ברק, מדוע צבע העיניים של תינוקות משתנה?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 26 ביוני 2009 קשתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול הולדנגרבר

פול ברנרד הולדנגרבר (באנגלית: Paul Bernard Holdengräber; נולד ב-15 במרץ 1960) הוא אוצר אמריקאי יהודי. הולדנגרבר הוא בן להורים יהודיים ילידי אוסטריה שנמלטו בתקופת השואה להאיטי משם עברו למקסיקו, ליוסטון ולבסוף היגרו לבריסל, בלגיה. הולדנגרבר נולד במהלך שהותם ביוסטון ב-15 במרץ 1960. במהלך נדודיו התגורר במספר מקומות ברחבי אירופה. הוא למד פילוסופיה בסורבון וסיים תואר באוניברסיטה הקתולית של לוון בבלגיה, ב-1995 סיים תואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת פרינסטון, מ-1995 ועד 1996 ביצע את התמחות הפוסט-דוקטורט במרכז המחקר של גטי (Getty Research Institute). הוא ייסד וניהל את המכון לאמנות ותרבות של מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס. ב-2004 החל לשמש בתפקיד של ראש התוכנית הציבורית ספריית העיר ניו יורק, הוא ייסד את התוכנית של "LIVE from the NYPL" בה ידוענים מנהלים שיחות בספריית בתחומים כגון ספרות, תרבות פולארית ואמנות. מ-2000 ועד 2004 היה חבר בצוות המנהלים של מוזיאון סנטה ברברה לאמנות, בנוסף הוא לימד במספר אוניברסיטאות. ב-2003 קיבל את אות מסדר האמנויות והספרות, בשנת 2010 קיבל אות מטעם נשיא אוסטריה. פול הולדנגרבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פול הולדנגרבר באתר nyihumanities Paul Holdengraber | HuffPost, www.huffingtonpost.com Paul Holdengräber — internationales literaturfestival berlin, literaturfestival.com
חאג'י בארי

חאג'י איברהים בארי (בצרפתית: Hadji Ibrahim Barry; נולד ב-8 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת החלוץ בפיוצ'ר. בארי נולד בגינאה ובגיל 14 היגר עם משפחתו לארצות הברית, בה התחיל לשחק כדורגל. בשנת 2012 הצטרף לקבוצת הכדורגל של המכללה הקהילתית מונרו. שנתיים לאחר מכן הצטרף לקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת מרכז פלורידה. בדראפט 2016 נבחר במקום ה-13 על ידי אורלנדו סיטי והצטרף לשורותיה. ב-6 במרץ 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLS נגד ריאל סולט לייק. ב-15 בינואר 2018 חתם בסוופ פארק ריינג'רס מה-USL. ב-18 בדצמבר 2018 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-30 ביולי 2019 בארי חתם באוטווה פיורי. בינואר 2020, בארי חתם בקרוליינה הצפונית. ב-26 בינואר 2021 חתם בארי בקולורדו ספרינגס סוויצ'בנקס. באוקטובר 2022 הצטרף לפיוצ'ר מליגת העל המצרית. ב-18 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה בתיקו 1-1 נגד חוף השנהב. חאג'י בארי, באתר Transfermarkt חאג'י בארי, באתר Soccerway חאג'י בארי, באתר National Football Teams חאג'י בארי, באתר FootballDatabase.eu שלום אלבז, ‏החלוץ חאג'י בארי סיכם לשנתיים וחצי בק"ש, באתר ONE‏, 18 בדצמבר 2018 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חאג'י בארי".
יגאל לוין

יגאל לוין (נולד ב-21 ביולי 1963) הוא היסטוריון וחוקר ארץ-ישראל המתמחה בעת העתיקה ופרופסור חבר במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקריו העיקריים הם: הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל ושכנותיה בעת העתיקה, ישראל המקראית בתקופת הברזל וראשית ימי הבית השני, חברה ודת בעולם הקדום. לוין למד את שלושת תאריו באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1988 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה ללימודי ארץ ישראל ובמחלקה להיסטוריה כללית. בשנת 1999 השלים את התואר השלישי במסלול ישיר, במסגרת המחלקה ללימודי ארץ ישראל. נושא עבודת הדוקטורט שכתב היה: "התפישה הגאוגרפית-היסטורית של מחבר ספר דברי הימים", בהנחייתם של פרופ' א. פ. רייני ופרופ' א. דמסקי. החל משנת 1990 לימד לוין במוסדות אקדמיים שונים כמדריך וכמרצה מן החוץ. בין המוסדות שלימד בהם: אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית עמק הירדן, מכללת צפת, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית אשקלון ומכון שכטר. החל משנת 2008 החל לשמש כמרצה בכיר במחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 2016 קודם לדרגת פרופסור חבר. במהלך עבודתו האקדמית קיבל מלגות ומענקי מחקר רבים, פרסם ספרים ומאמרים בכתבי עת מובילים בארץ ובעולם, והרצה בכנסים אקדמיים בישראל ומחוצה לה. לוין שימש כחבר מערכת בכתב העת מורשת ישראל בין השנים 2008–2012. הוא משמש כחבר בחברה לחקירת א"י ועתיקותיה, באגודה הישראלית לאשורולוגיה, באיגוד העולמי למדעי היהדות וב-Society of Biblical Literature, וכחבר במרכז מינרבה לחקר יחסי ישראל וארם בתקופת המקרא. נוסף לעבודתו האקדמית לוין הוא מורה דרך מוסמך ומלמד בקורסים שונים להכשרת מורי דרך. "נחלות אפרים ומנשה בספר דברי הימים", בתוך: י' אשל וז' ח' ארליך (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס השלישי, אריאל תשנ"ד, עמ' 55–64 "דרומה של יהודה לפי הרשימות המקראיות", בתוך: ז' ספראי וי' לוין (עורכים), התיישבות וביטחון בדרום הר חברון בעת העתיקה (הכנס הארבעה עשר של המחלקה ללימודי ארץ-ישראל), רמת-גן תשנ"ד, עמ' 9–29 "מקום קבורתו של יואב בן-צרויה, שר צבא דוד", בתוך: י' אשל וז' ח' ארליך (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס הרביעי, אריאל תשנ"ה, עמ' 53–58 “Earthly  in the Book of Chronicles: Contemporary or Historical?”, in: A. Faust (ed.): New Studies on  – Proceedings of the Second Conference, Ramat-Gan, 1996, pp. 24*-44* "השינויים בגבולות מדינת יהודה בתקופה הפרסית", בתוך: י' אשל וז' ח' ארליך (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס החמישי, אריאל תשנ"ו, עמ' 81–96 "הקשרים בין השבטים אשר ובנימין", בתוך: י' אשל (עורך), מחקרי יהודה ושומרון – דברי הכנס השביעי, אריאל תשנ"ח, עמ' 225–231 (עם א' פאוסט) “Understanding Biblical Genealogies”, Currents in Research: Biblical Studies 9 (2001), 11-46. מדיה וקבצים בנושא יגאל לוין בוויקישיתוף יגאל לוין – קורות חיים ורשימת פרסומים (אורכב 05.04.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר אוניברסיטת בר-אילן לרשימה המלאה של פרסומיו האקדמיים יגאל לוין, "תולדות ישראל בתקופת המקרא", בתוך ערוץ יוטיוב, 28 במאי 2014. יגאל לוין, "היווצרות הזהות השומרונית", בתוך ערוץ יוטיוב, 5 במרץ 2012. יגאל לוין (1963-), דף שער בספרייה הלאומית
משה שמואל ראב

ר' משה שמואל ראב (בן-עזר) (1862 – 11 במרץ 1955) היה ממייסדי המושבות פתח תקווה ויהוד. משה שמואל ראב נולד בסנט-אישטוון בהונגריה, בנו של אלעזר ראב, מראשוני חובבי ציון בהונגריה ואבי משפחת ראב, ממייסדי פתח תקווה. התחנך יחד עם אחיו יהודה ראב אצל בן דודם יהושע שטמפפר. לאחר ששטמפפר עלה לארץ ישראל, המשיך ראב ללמוד בתלמוד תורה בעיירה סמוכה. בשנת 1875, בהיותו בן 13, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התיישבו בירושלים, שם היה מתלמידי הרב יוסף חיים זוננפלד. יחד עם משפחתו נמנה עם מקימי פתח תקווה. בשנת 1880 נשא את מרים אלטה, בת שמעון פייבל גינזבורג מירושלים. בשנת 1883 נמנה עם קבוצת החלוצים מפתח תקווה שייסדה את יהוד, יחד עם הביאליסטוקאים. עבד אצל אריה ליב פרומקין באחוזת לחמן. במשך שנים רבות היה חבר ועד המושבה, וחבר ועד ספר האחוזה של המושבה. מראשוני חברי אגודת "פרדס" של הפרדסנים הארץ-ישראלים. היה גבאי בבית הכנסת הגדול "בית יעקב", ופעיל בחברה קדישא המקומית. היה ממייסדי "מושב זקנים" בפתח תקווה ומגבאיו. נפטר בשנת 1955, אחרון מייסדי פתח תקווה. היה אב ל-6 בנים ו-3 בנות. בתו לאה נישאה למהנדס משה בן חורין. משה שמואל ראב, באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה דוד תדהר (עורך), "משה שמואל ראב (בן-עזר)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 195 ג. קרסל, מ.ש. ראב (בן עזר) - בן 85, הַבֹּקֶר, 22 ביוני 1949 ג. קרסל, אחרון החלוצים הראשונים, דבר, 8 במאי 1953 פתח תקווה מקבלת פני הנשיא בחג יובלה ה-75, הצופה, 9 באוקטובר 1953 מסיבה לש.מ. ראב, דבר, 24 ביוני 1954 המונים בהלווית ר' שמואל משה ראב, זמנים, 14 במרץ 1955 אחרון הראשונים, שערים, 20 במרץ 1955 ז.י., משה שמואל ראב, דבר, 13 במרץ 1955
ברברה מייר

ברברה מייר (בגרמנית: Barbara Meier; נולדה ב-25 ביולי 1986) היא דוגמנית ושחקנית גרמנייה, התפרסמה כאשר זכתה בעונה השנייה של התוכנית "הטופ מודל הבאה של גרמניה". מייר נולדה באמברג, עיירה בבוואריה, לאחר שסיימה את התיכון, היא תכננה ללכת וללמוד מתמטיקה. היא התגלתה על ידי צייד דוגמניות במרכז קניות. הוא הזמין אותה ללכת למבחני הבד של התוכנית הטופ מודל הבאה של גרמניה בהנחיית היידי קלום. במהלך התוכנית היא התמודדה עם מספר אתגרים הקשורים לתחום הדוגמנות. בסוף העונה היא הוכתרה כמנצחת, בין הפרסים שניתנו לה הוא חוזה עם הסוכנות IMG, הופעה בשער הקוסמופוליטן הגרמני והובלת קמפיין חברת הביגוד "C&A". לאחר מכן היא הייתה בהפקות של מגזינים נוספים כמו L'Officiel ו-Madame Figaro הצרפתיים, היא הייתה הפנים המרכזיות בקמפיינים של מוצרי הטיפוח של פנטן והיורודיסני, היא הופיעה בתצוגות אופנה במספר מדינות, וצעדה בשבוע האופנה של ברלין. היא השתתפה כשחקנית במספר הפקות לטלוויזיה ולקולנוע, וביניהם הופיעה ב-2011 בסרט האימה "Schreie der Vergessenen". בשנת 2020 שיחק בדרמה הרומנטית האמריקאית "אוהב אותך לנצח". ב-2008 הייתה "שגרירת המתמטיקה של השנה" בפרויקט של משרד החינוך הגרמני. אתר האינטרנט הרשמי של ברברה מייר ברברה מייר, ברשת החברתית אינסטגרם ברברה מייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרסום עבור פנטן פרו V (בגרמנית) ברברה מייר מדגימה עבור דיסנילנד (בגרמנית) הטופמודלית הבאה של גרמניה - 2007
היפודיון

היפודיון (שם מדעי: Hippidion; מילולית: "סוס קטן") הוא סוג של סוס נכחד שחי לפני 5 מיליון שנה באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית וייתכן ששרד עד לפני 8,000 שנה. סוס זה דמה מאוד לסוסים המודרניים, הגיע למשקל 250 ק"ג והגיע לגובה 1.4 מטר בכתף, קרוב לגודל של חמור. מבנה עצמות האף מרמז שהיה קרוב למינים נכחדים מאמריקה הצפונית כמו הפליוהיפוס, ממנה היגר דרומה. מספר חוקרים טוענים שהיה קרוב יותר לסוג סוס, בו כל המינים הקיימים של משפחת הסוסיים. המאובנים של סוס זה התגלו בקליפורניה, ונצואלה, בוליביה, ברזיל, אורוגוואי וצ'ילה. מאובנים שנמצאו בצ'ילה מראים שכנראה אנשים מתרבות קלוביס צדו סוסים אלה. היפודיון וסוסים אחרים באמריקה הדרומית הוכחדו לפני כ-8,000 שנים, ומאז לא היו סוסים באמריקה הדרומית עד שהובאו בידי הספרדים. מדיה וקבצים בנושא היפודיון בוויקישיתוף היפודיון, באתר NCBI (באנגלית) היפודיון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) היפודיון, באתר GBIF (באנגלית)
לפידוטוס

לפידוטוס (שם מדעי: Lepidotes ובעבר גם Lepidotus) הוא סוג דג מקרין סנפיר נכחד, שהיה קרוב לבני קבוצת דגי התנין וחי בעידן המזוזואיקון לפני 94–180 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בצרפת, אנגליה, דנמרק וגרמניה ובברזיל. הדג היה דומה במראהו לקרפיון והיה בעל לסתות חזקות עם שיניים שנועדו לפצח קונכיות של רכיכות, והיו מושפלות אחורה, כך שהיה לדג כוח לינוק טרף רחוק יחסית. בימי הביניים נהגו לאסוף שיניים מאובנות של סוג זה וכינו אותן "אבני קרפדות" בטענה שמקורן בראשים של קרפדות, וכי הן אבנים קסומות היכולות להתמודד עם הרעלה. לגופו היו קשקשים עבים באורך של עד 18 מ"מ והיו בעלי מבנה חלקלק, ייתכן בדומה לזה של קרפיון מודרני. דג זה חי ככל הנראה בימים רדודים או בנהרות ואגמים רדודים וניזון מיצורי מים קטנים ממנו. הוא עצמו שימש מזון לזוחלים גדולים כמו הסרקוסוכוס ולכמה מיני דינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא לפידוטוס בוויקישיתוף לפידוטוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לפידוטוס, באתר GBIF (באנגלית)
קטופיטקוס

קטופיטקוס (שם מדעי: Catopithecus; מילולית: "לפני מי שעושה טריקים" כלומר "לפני קוף") הוא סוג של פרימט קטן נכחד שחי בסוף תקופת האאוקן. מאובנים של 16 פרטים מהמין Catopithecus browni נמצאו בחפירות במצרים ב-1989. מאובניו של היצור מזכירים מראה של קופים צרי-אף, אך גם בעלי דמיון מסוים למאובני קופים רחבי אף. היו לו שיניים טוחנות קטנות וחסרות התמחות, כך שכנראה היה אוכל חרקים. הוא היה בעל מוח קטן יחסית, וחוש ריח מפותח יותר משל הקופים הרגילים. ככל הנראה הוא חי ביערות גשם, גדות נהר וביצות, בהם חיפש חרקים ומזון קטן דומה. לצידו חיו מיני פרימטים כמו האגיפטופיתקוס ופרסתנים כמו הארסינויתריום האמפיבי. מספר מדענים טענו שהסוג ניחן דו-צורתיות זוויגית, אך גישה זו אינה מקובלת על ידי רוב המדענים. מדיה וקבצים בנושא קטופיטקוס בוויקישיתוף קטופיטקוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קטופיטקוס, באתר GBIF (באנגלית)
ויליאם בירד

ויליאם בירד (באנגלית: William Byrd;‏ 1543 - 4 ביולי 1623) - מלחין אנגלי בתקופת הרנסאנס, נחשב לאבי המוזיקה האנגלית. בירד נולד בשנת 1543 במקום לא ידוע באנגליה. בשנת 1563 כיהן כנגן העוגב ומנהל המקהלה בקתדרלת לינקולן. בשנת 1572 הצטרף לקפלה המלכותית בתור זמר. באותה שנה התמנה לנגן העוגב באותה קפלה ביחד עם מורו תומאס טאליס, אף הוא מלחין ידוע באותה תקופה. בשנת 1575 קיבלו שניהם כתב הרשאה מלכותי להדפסה ולמכירה של תווים. בשנת 1578 עקרה משפחתו של בירד להרלינגטון בעקבות רדיפות הקתולים (משפחתו של בירד הייתה קתולית אדוקה). בשנת 1581 נערך חיפוש בביתו של בירד והוא נקנס על אמונתו. בשנות ה-90 של המאה של המאה ה-15 עבר בירד לאסקס וחי שם עד מותו בשנת 1623. בירד הלחין בתקופתה של אליזבת הראשונה, תור הזהב של המוזיקה החילונית. למרות היותו קתולי אדוק, עובדה שמופיעה גם ביצירותיו, המלכה האנגליקנית הייתה בדרך כלל סובלנית כלפי אמונתו של בירד. אמונתו התבטאה במיסות ובמוטטים שכתב, הידועות שבהן הן: המיסות לשלושה, ארבעה וחמישה קולות, "הלל לגוף האמיתי" (מוטט), ורבים אחרים. למרות אמונתו הקתולית, בירד הלחין גם המנונים לכנסייה האנגליקנית, כמו: "בוא אלי, צער, לנצח" ו"עבודת הקודש הגדולה". מלבד מוזיקה קולית, כתב יצירות כליות רבות, בעיקר לוירג'ינל ולקונסורט ויולים. ביצירותיו לווירג'ינל מתבלטות סדרות של וריאציות, חלקן מבוססות על מנגינות עממיות ובלדות וכן ריקודים (בדרך כלל צמדים של פוואן וגאליארד). כמו כן יש לציין מספר יצירות תוכניתיות כמו "הקרב" או "הפעמונים", יצירות קונטרפונקטיות כמו פנטסיות ויצירות ליטורגיות. ביצירותיו לקונסורט ויולים יש לציין פנטסיות בשלושה, ארבעה, חמישה וששה קולות, יצירות המבוססות על קנטוס פירמוס כמו למשל In Nomine וכן ריקודים. מדיה וקבצים בנושא ויליאם בירד בוויקישיתוף ויליאם בירד, באתר ספוטיפיי ויליאם בירד, באתר AllMusic (באנגלית) ויליאם בירד, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויליאם בירד, באתר דיזר ויליאם בירד, באתר Discogs (באנגלית) ויליאם בירד, באתר Songkick (באנגלית) ויליאם בירד, דף שער בספרייה הלאומית נעם בן זאב, המוזיקה הנועזת של ויליאם ברד, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2014 ויליאם בירד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם בירד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)