laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמדר אקראי

סמדר אקראי (נולדה ב-1 באפריל 1979) היא מוזיקאית וזמרת-יוצרת ישראלית. אקראי נולדה וגדלה בשכונת הקטמונים בירושלים. היא החלה לכתוב שירים בגיל 15. לאחר השחרור מצה"ל נרשמה ללימודי עיצוב ומולטימדיה, אז פגשה את המוזיקאי גיא מנצור. השניים הקליטו שיר - "last night" - לאלבום בשם "smooth" שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסדרה - "עמוק באדמה" (Six Feet Under). בשנת 2001 נרשמה ללימודי מוזיקה בבית הספר "רימון" ועם סיום השנה הראשונה טסה למסע הופעות בפאריס, שם ספגה את אווירת הניו-ג'אז בברים הקטנים, וכן התוודעה לחיבור המוצלח בין ג'אז לאלקטרוני. עם שובה ארצה, המשיכה את לימודיה ברימון והחלה להופיע עם הרכבי ג'אז. לאחר שסיימה את הלימודים, הצטרפה כסולנית בשפה האנגלית והצרפתית בהרכב "Mosic Project" של אייל קצב ושמוליק נויפלד, שראה אור ב-2007 בגרמניה ובלונדון, והופיעה עם השניים במופע הפותח בפסטיבל ישראל. לאחר סיום הפרויקט, החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי אורי אבני (Old Man River) על אלבום משותף באנגלית. הם הקליטו חמישה שירים יחדיו וזכו להופיע בפסטיבל האירופי Golden Stag. מתוך הפרויקט נבחר השיר "Trees" לפסקול הסרט "מתחת למים" (Under the water). בשנת 2009 אקראי ביצעה את שיר הנושא לסרטו של רוני ניניו "היו לילות", כמו כן הקליטה עם הזמר אריק איינשטיין את הסינגל "כשתחזור" (2010). בשנת 2011 הוציאה אקראי אלבום סולו ראשון בשם 'אחד באפריל' בהפקת גיל לואיס. בשנת 2013 הקליטה עם הזמר אבי בללי את הדואט "בדיוק אותו דבר" מתוך הפרויקט של שמוליק נויפלד "המשקפיים של נויפלד". בימים אלה עובדת אקראי על אלבום סולו שני ביחד עם המפיקים אורי רוסו ומתן ספנסר. "אחד באפריל" (2011) "last night" "היו לילות" "כשתחזור" "הכל מסתדר" "לא התכוונתי" "תמיד אותו דבר" "צר לי" "בדיוק אותו דבר" העמוד הרשמי של סמדר אקראי הערוץ הרשמי של סמדר אקראי ב-YouTube מילים לשירים ואקורדים סמדר אקראי אסף נבו, ‏האחות הגדולה, באתר ‏מאקו‏, 20 במרץ 2011 אסף נבו, ‏סמדר אקראי הולכת כמו מצרית, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2012 שגיא בן נון, מוזיקת המקרה: ראיון עם סמדר אקראי, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2011
התאחדות יוצאי תורכיה בישראל

התאחדות יוצאי תורכיה בישראל היא עמותה של עולים מטורקיה הנמצאים בישראל, הארגון נוסד בשנת 1950. כקבוצה היחידה בישראל שמכירה את השפה והתרבות הטורקית, לאיגוד זה יש מספר מטרות: לעזור לעולים הטורקים להשתלב בחיים בישראל ולענות לצרכים הספציפיים שלהם. לסייע בשמירה על יחסים טובים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של טורקיה, שמשוכנעים בחשיבות המיוחדת של טורקיה למדינת ישראל. לקדם את הידע ואת הגישה החיובית כלפי מדינת ישראל בטורקיה, והרפובליקה של טורקיה בישראל. לתמוך, לעודד ולפתח יזמיות כלכליות, תרבותיות ותיירותיות ולקדם שיתוף פעולה בין טורקיה לישראל, ולשם כך, להביא מידע עובדתי על ישראל במדייה הטורקית בעיקר באמצעות אתר אינטרנט ספציפי שנוצר על ידי חברי האיגוד הטורקי. לחלק מלגות לסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות ממוצא יהודי טורקי שלומדים בישראל. כאמצעי להשיג את כל מטרותיו האיגוד מפרסם עלון דו חודשי שנקרא "Bulten", שנכתב בטורקית, לאדינו ועברית. האיגוד משמר אתר אינפורמטיבי טורקי בעברית ובאנגלית, האתר מודיע למבקרים על פעילויות בישראל, וכולל בתוכו מאמרים וקישורים במגוון שפות המספרים על חייהם של יהודי טורקיה וההיסטוריה שלהם. התאחדות עולי טורקיה בישראל ממומנת בעיקר באמצעות תרומות של החברים באגודה, ומעט תמיכה ציבורית וממשלתית. אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות יוצאי תורכיה בישראל https://www.facebook.com/itahdut, ברשת החברתית פייסבוק התאחדות יוצאי תורכיה בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
הטרמפיסט

טרמפיסט הוא כינויו של נוסע בטרמפ האם התכוונתם ל... הטרמפיסט (סרט, 1986) (The Hitcher) – סרט אימה אמריקאי הטרמפיסט (סרט, 1972) – סרט ישראלי שנכתב ובוים על ידי עמוס ספר הטרמפיסט (סרט, 2007) (The Hitcher) – סרט אימה אמריקאי, רימייק לסרט בעל אותו שם מ 1986 בעיית הטרמפיסט – בכלכלה, מצב שבו קבוצה נהנית משירות מבלי לשאת בעלות שלו מדריך הטרמפיסט לגלקסיה – רומן וסדרת ספרים מאת דאגלס אדמס וכן סרט המבוסס על הספר
פלאיה דל כרמן

פלאיה דל כרמן (בספרדית: Playa del Carmen) היא עיר חוף במדינת קינטנה רו שבחצי האי יוקטן, מקסיקו. העיר שוכנת לחופו של הים הקריבי. בתחילת דרכה פלאיה דל כרמן, או "פלאיה" כפי שהמקומיים מכנים אותה, הייתה עיירת דייגים קטנה. הנמל בתחומה שימש את המעבורות לאי קוסומל השוכן מולו ורצועת החוף הגדולה שלה היוו את הסיבות המרכזיות להתפתחות העיר כאתר תיירות. ההכנסה העיקרית של תושבי העיר מתבססת על תיירות. העיר היא יעד פופולרי למטיילים מכל רחבי העולם ובמיוחד לתושבי ארצות הברית שפוקדים את המקום בגלל הקרבה הגאוגרפית. בשנים האחרונות, פלאיה דל כרמן מתפתחת בקצב מהיר בעקבות עלייה מתמדת בכמות התיירים. רצועת החוף שלה היא האטרקציה המרכזית הכוללת אזורים מלאים במסעדות וגם אזורים שקטים ומבודדים יותר. בעיר אפשרויות לינה רבות ממלונות זולים ובסיסים למלונות יוקרה וגם קיימות דירות להשכרה לתקופה קצרה. בעיר קיים שפע של מסעדות, בתי קפה, דוכנים וסוכנויות טיולים המפוזרים ברחבי העיר. השפעת התיירות האמריקאית מורגשת עם כניסתן של חברות ענק אמריקאיות לעיר כמו סטארבקס, הארד-רוק קפה ווולמארט. ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי העיר נמצאת במחוז התיירות הגדול של האזור שנקרא "ריביירה מאיה", ולכן פלאיה דל כרמן היא נקודת יציאה למקומות אחרים הקרובים אליה כמו קנקון, טולום, קוסומל ואיסלה מוחרס. הרחובות בעיר מסודרים בצורת שתי וערב כך שמאוד קל להתמצא בה. בפלאיה דל כרמן אקלים טרופי והטמפרטורות הממוצעות הן 24–25 מעלות צלזיוס. העונה הגשומה מתחילה במאי ונמשכת עד דצמבר ואילו העונה היבשה מתחילה בינואר עד מאי. אתר האינטרנט הרשמי של פלאיה דל כרמן פלאיה דל כרמן ב-ויקימסע פלאיה דל כרמן ב-Lonely Planet בית חב"ד בפלאיה דל כרמן http://www3.inegi.org.mx/sistemas/mexicocifras/default.aspx?e=31 : INEGI קונסוליות ארצות הברית במקסיקו Locations". U.S. Department of State, United States Diplomatic Mission to Italy. Archived from the original on 18 June 2015. Retrieved 20 June 2015.
רבי פנחס בר חמא

רבי פנחס בר חמא הכהן (או רבי פינחס בר חמא או רבי פנחס הכהן) היה אמורא מהדור השלישי של האמוראים, מוזכר בתלמוד ירושלמי ותלמוד בבלי ובמדרש תהילים, מעט מאוד ידוע על תולדות חייו. בתלמוד ירושלמי מובא סיפור על איסי אחד שהציע ללמדו כיצד הוגים את השם המפורש, אך רבי פינחס התחמק מטעם שאין הוא ראוי ללימוד זו כי הוא מאוכלי מעשר (תלמוד ירושלמי מסכת יומא דף יח עמוד ב). במדרש תהילים הובא מאמרו שמשה רבנו תיקן את סדר התפילות ואילו אנשי כנסת הגדולה חזרו לייסד ולקבוע התפילה בישראל (מדרש תהילים מזמור יט). בעל הסדר הדורות מציע כי ייתכן שאביו הוא רבי חמא בר אבא, וגם שאחיו היה רבי חנינא בר חמא (סדר הדורות, ערך רבי פינחס הכהן בר חמא). ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסיטת צ'יאנג מאי

אוניברסיטת צ'יאנג מאי (תאית: มหาวิทยาลัยเชียงใหม่) היא אוניברסיטה ציבורית בצפון תאילנד. האוניברסיטה מתמקדת במדעים מדויקים, רפואה וחקלאות. האוניברסיטה ממוקמת במחוז צ'יאנג מאי בסמוך לעיר המחוז, והייתה למוסד הראשון להשכלה גבוהה שהוקם בצפון תאילנד. תוכניות להקמת האוניברסיטה החלו כבר ב-1941, אבל מלחמת העולם השנייה גרמה להפסקת הפעילות. בשנת 1958 החליט המושל הצבאי של תאילנד תאנום קיטיקאצ'רון על הקמתה. שנתיים מאוחר יותר, סרִיט תאנאראט אישר את הקמת האוניברסיטה. ב-18 בינואר 1964 החלו הלימודים באוניברסיטה, על ידי ראמה התשיעי, מלך תאילנד. טקס פתיחת האוניברסיטה התקיים כשנה מאוחר יותר, ב-24 בינואר 1965. ב-6 במרץ 2008 הוענק לאוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת צ'יאנג מאי אוניברסיטת צ'יאנג מאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסיטת המדינה של קנטקי

אוניברסיטת המדינה של קנטקי (Kentucky State University, בראשי תיבות: KSU) היא אוניברסיטה ציבורית בפרנקפורט, קנטקי. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1886 בתור "בית ספר לאנשים צבעוניים". שם האוניברסיטה שונה שוב ושוב לאורך השנים, ככל שמעמדם של האפרו-אמריקאים הלך והשתפר. רק בשנת 1952 הוסרה ההפניה לגזע תלמידי האוניברסיטה. בשנת 1972 הפכה האוניברסיטה לאוניברסיטה מן המניין, ונכון לשנת הלימודים 2013 לומדים בה 2,746 סטודנטים, מהם 2,490 לתואר ראשון. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת המדינה של קנטקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת המדינה של קנטקי (באנגלית) אוניברסיטת המדינה של קנטקי, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת המדינה של קנטקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת המדינה של קנטקי, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת המדינה של קנטקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לעיתים נדירות KYSU כדי להבדילה מאוניברסיטת המדינה של קנזס ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קו למושב

קו למושב הוא שבועון המושבים וההתיישבות הכפרית בבעלות כנס מדיה בע"מ. העיתון מופץ בחינם ב-40,000 עותקים במושבים ברחבי הארץ - דרך תיבות הדואר, במכולות ובצרכניות. הנושאים שבהם עוסק העיתון הם חקלאות, אישים תושבי מושבים וחקיקה ורגולציה הנוגעים למושבים. כמו כן, יש בעיתון טור ביקורת שירה וטור ביקורת ספרות. העיתון נוסד בסוף שנות ה-80' של המאה ה-20, כעיתון מקביל לעיתון הדף הירוק, מקומון הקיבוצים. שני העיתונים, קו למושב וכן הדף הירוק הוקמו במקור על ידי העיתונאי והסופר ישראל זמיר (בנו של יצחק בשביס-זינגר) כמוספים של עיתון על המשמר. הגיליון הראשון של קו למושב יצא בשבעה בנובמבר 1989. באותו גיליון מסביר זמיר ב"דבר העורך" את הסיבות להוצאת העיתון: "יהיה אולי מי שיתמה: מה ל'על המשמר' - האכסניה שלנו ולמושבים? על כך נענה, כי המאבק על דמותה של החקלאות במדינת ישראל הוא מאבקם של כל עובדי האדמה, מושבניקים כקיבוצניקים, מאבקם של החקלאים כולם, מכל סוגי ההתיישבות. אם חלילה נגיע ליום השחור שמושבים יינטשו - אין לנו ספק, כי גם תורם של הקיבוצים ועובדי החקלאות בארץ כולה יגיע, כולנו בסירה אחת. היינו רוצים להיות הבמה לאותה זעקה".מאוחר יותר, כשנסגר על המשמר בשנת 1995, נסגרו המוספים הללו. מאוחר יותר, בינואר 1997 הוסדרה העברתם והוצאתם מחדש תחת קבוצת מעריב. משנת 2018 קו למושב הוא אחד העיתונים היוצאים לאור תחת קבוצת "כנס מדיה" מקבוצת "כנס תערוכות" עורך העיתון הוא עמוס דה וינטר. בין כתבי העיתון: חגי סלומון, יעקב לזר, עו"ד אפרת חקיקת, זהר נוי, נחמן גלבוע, אלמוג סורין, עדינה בר-אל, עמרם קליין. מעורכי העבר של העיתון: דרור יוסף, עמי רוז'נסקי, ליאורה שואט, ישראל זמיר. אתר קו למושב [1=http://www.ihaklai.org.il/ראשי/כתבות/tabid/56/ctl/ArticleView/mid/368/articleId/10182/categoryId/293/--859--271114.aspx קו למושב, גיליון 859 - 27/11/14] מאת מיכל רוה, ‏"הדף הירוק" ו"קו למושב" עוברים למעריב, באתר גלובס, 24 בדצמבר 1996
Up

האם התכוונתם ל... UP – מותג של חברת אל על לטיסות זולות Up (אלבום) – אלבום של להקת REM Up (שיר של אינה) – שיר של אינה Up (שיר של קארדי בי) – שיר של קארדי בי Up! – אלבום של שאניה טוויין למעלה (סרט) – שמו העברי של סרט האנימציה "Up" מ-2009 UP – ראשי תיבות שמה של מדינת אוטר פרדש שבהודו למעלה
בית הכנסת ע"ש הרב גץ

בית הכנסת ע"ש הרב גץ הוא בית כנסת הממוקם במנהרות הכותל מתחת לרובע המוסלמי, 97 מטר מהמקום המשוער של קודש הקודשים. בית הכנסת מופעל על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי. חלל בית הכנסת מורכב ממערכת של קמרונות הנשענים על קיר הכותל המערבי, וצורתו מזכירה את האות ד. במרכז חזית הכותל מצוי שער וורן. מערכת הקמרונות המזרחית הצמודה לקיר הכותל יוצרת חלל מוארך שמידותיו 15X2 מ' בקירוב. גובהו של הקמרון הדרומי 6.84 מ' ובראשו קיים פתח (הסתום כיום) לשאיבת מים, וגובהו של הקמרון הצפוני 3.45 מ'. מהחלל המוארך נמשך חלל רבוע שהוא החלל המרכזי של בית הכנסת, מידותיו 4.0X4.30 מ' וגובהו 5.65 מ'. ארכאולוגים מעריכים כי גם בתקופה הערבית הקדומה (638-1099) פעל במקום בית כנסת. קמרונות החלל המשמש כבית הכנסת נבנו בתקופה העות'מאנית כחלק ממערכת מאגרי המים ברובע המוסלמי. לאחר מלחמת ששת הימים (1967) הוסב המקום לבית כנסת על ידי הרב מאיר יהודה גץ, ואת המקום פקדו מדי לילה מקובלים לתפילות ולאמירת תיקון חצות. הרב גץ נהג למסור בלילות שיעורים בכתבי הרש"ש בבית הכנסת, שהסתיימו בתפילת ותיקין. לאחר פטירתו של הרב גץ נקרא בית הכנסת על שמו. במאי 2007 זוהו מספר תקלות באתר כגון אבני בנייה סדוקות, התפוררות של חומרי המליטה במישקים והתקלפות הטיח והתפוררותו. לכך יש להוסיף התערבות קודמת ומזיקה בטיח על בסיס צמנט. במקום נערכו עבודות תחזוקה שכללו את מילוי הסדקים באבן, ניקוי המישקים מחומר מליטה מתפורר, קילוף טיח ויישום טיח על בסיס סיד. בי"ג בתשרי תשס"ח (25 בספטמבר 2007) נחנך בית כנסת המחודש. ארון הקודש פנים בית הכנסת שער וורן בקיר המזרחי של בית הכנסת ציון תרומת ראש הקהילה היהודית בדניפרופטרובסק לשיפוץ בית הכנסת ב-2007 מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת ע"ש הרב גץ בוויקישיתוף "בית הכנסת ע"ש הרב גץ", עם תרשים ותמונות של בית הכנסת, באתר מנהל שימור. סיור מצולם בבית הכנסת. סוד המערה, באתר ישראל היום נדב שרגאי, מקום חדש לתפילה: 97 מ' מקודש הקודשים, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2007 "בית הכנסת ע"ש הרב גץ, שימור והתחדשות", מנהל שימור לשימור מורשת התרבות בישראל. "מנהרות הכותל", באתר allaboutjerusalem.com נדב שרגאי, "הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה", הוצאת כתר, 1995, עמוד 216-217. ISBN 9650705155. "נחנך בית כנסת מחודש ע"ש הרב גץ זצ"ל במנהרות הכותל", ערוץ 7.
יהושע בר-דיין

יהושע בר-דיין (1 בינואר 1933 - 10 במאי 2020) היה סופר, יליד עפולה, שכתב את הספר "יומנו של חייל", שזכה לפרסום רב בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים. בר דיין נולד בעפולה והתחנך בבתי ספר בכפר סבא, בדגניה א' ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. הוא התמחה בגידול הדרים, פרחים ודבורים. בשירותו הצבאי שירת בנח"ל בשנים 1951–1954, ובשנים 1952–1966 עלה עם גרעין הנח"ל להתיישבות בקיבוץ ארז בצפון הנגב. עסק כ-25 שנים בגידול ושיווק פרי הדר בישראל ומחוצה לה מטעם המועצה לשיווק פרי הדר. במהלך מלחמת ששת הימים שירת בר דיין כנהג בחטיבה 7, החטיבה הסדירה היחידה בצה"ל באותם ימים, המורכבת כולה מחיילי חובה. ב-17 במאי 1967, בתקופת הכוננות, שירת כחייל מילואים בגדוד 79 של חטיבה 7 בפיקודו של אל"ם שמואל גורודיש. באותם ימים היה בן 34, מן החיילים המבוגרים בחטיבה 7. במהלך תקופת ההמתנה היה בר-דיין נהג ברכב בעל הנעה קדמית, שגויס במתכונת גיוס רכב אזרחי לעת חירום. הוא צויד במכשיר קשר ובחוליית חיילי חימוש שתפקידם לטפל בטנקים בעת קרב. ברכב שבו נהג, מצא יומן שנתי קטן. מאחר שהיה אב לילד בן שנתיים, חש שעליו לתעד את הקורות למען הדורות הבאים. במהלך כל ימי ההמתנה והמלחמה תיאר ותיעד ביומן שמצא את קורות המלחמה מנקודת המבט של חייל בין הקרבות. לאחר תום המלחמה העביר בר-דיין את היומן לעורך שבועון "הארץ", נתן דונביץ. החל מה- 10 במאי 1968, כשנה לאחר המלחמה, פורסם היומן במשך שלושה שבועות בתפוצה רחבה במוסף סוף השבוע של עיתון "הארץ" וזכה לתהודה רבה. אהרן מגד, (לימים חתן פרס ישראל), עורך "משא", העורך הספרותי של עיתון "למרחב", הגיב על פרסום היומן וכתב: ”התחלתי לדפדף בעיתוני השבת והגעתי אל "יומנו של חייל" של יהושע בר-דיין בשבועון "הארץ". ..[היומן] מוסר תחושה חריפה של הימים ההם, ערב המלחמה וראשיתה, זרוע כמה וכמה תיאורים מצוינים של פרטים, נוף וכמובן, רגשות... לא רבים מהדברים שנכתבו על המלחמה הזו, נכתבו כך...ספרות? לא. אין זו ספרות. תעודה.” לאחר פרסום היומן בשבועון הארץ, יצא היומן לאור כספר "יומנו של חייל" בשנת 1968 בשלוש מהדורות. לימים, הספר תורגם לאנגלית והופץ על ידי משרד החוץ בשגרירויות ישראל ברחבי העולם. בהמשך, הספר תורגם לרוסית על ידי סוכנות "נתיב" במשרד ראש הממשלה והופץ על ידי תיירים יהודים שהורשו לבקר בברית המועצות בימים ההם. עותקים רבים עשו את דרכם ליהודי ברית המועצות בימי המלחמה הקרה. החלק השלישי של הספר "1967 - והארץ שינתה את פניה" של ההיסטוריון תום שגב נקרא "ארבעים הימים של טוראי יהושע בר דיין". שגב השתמש ביומן המקורי כחומר היסטורי אותנטי לתיאור ימי ההמתנה וראשית הקרב. בספר זה שגב כתב "אני חייב תודה עמוקה ומיוחדת ליהושע בר-דיין שהתיר לי להשתמש ביומן המלחמה שלו, מסמך יוצא דופן בעוצמתו; קולו הוא קול האדם במלחמה". היה נשוי לגילה בר-דיין לבית סמסונוב, אב לשלושה ילדים וסב ל-9 נכדים. תום שגב, 1967 - והארץ שינתה את פניה, כתר הוצאה לאור, 2005 יומנו של חייל, באתר הארץ, 3 ביוני 2010 יהושע בר-דיין לחם במלחמת ששת הימים וכתב על זה יומן. עכשיו כולנו נזכרים, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2010 עופר אדרת, אלי, שייגמר כבר": בחזרה ליומן המלחמה של הנהג מחטיבה 7, באתר הארץ, 2 ביוני 2017 עופר אדרת, "הלב פועם בעוז. הרי זו מלחמה ואפשר לא לשוב ממנה", באתר הארץ, 14 במאי 2020 שוקה בר-דיין, השכונה שלי היא מדינת ישראל נרשמו לנישואין, הצופה, 18 בפברואר 1964
מפרץ ואסל

מפרץ וָאסֶל (בגרמנית: Vahselbucht, באנגלית: Vahsel Bay) הוא מפרץ ברוחב כ-11 ק"מ בחלק המערבי של חוף לואטיפולד שביבשת אנטארקטיקה, כ-2600 קילומטר מדרום לאי ג'ורג'יה הדרומית. המפרץ מקבל את מימיו מקרחון שווייצר וקרחון לרכנפלד. גילתה אותו המשלחת האנטארקטית הגרמנית בשנים 1911–1912, בראשות וילהלם פילכנר, שקרא לו על שם ריכרד ואסל, רב החובל של אוניית המשלחת "דויטשלנד", שמת במהלך מסע המשלחת. מאוחר יותר שינה פילכנר את שם המפרץ ל"הרצוג ארנסט בוכט" (מפרץ הדוכס ארנסט), אחרי שחלקים גדולים מן הקרח שהקיף אותו נשברו ונוצר מפרץ גדול בהרבה, אך חוקרי היבשת הבאים שימרו את השם מפרץ ואסל. מפרץ ואסל היה מיועד להיות נקודת הנחיתה ותחילת המסע של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית הבריטית בראשות ארנסט שקלטון בשנת 1912, אולם ספינתם אנדיורנס נתקעה בקרח בים ודל ולא הגיעה ליעדה. Vahsel Bay, Mapcarta (באנגלית) Gazetteer - AADC, data.aad.gov.au מפרץ ואסל באתר geographic.org Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, NIMA; 4th edition, 1992, עמ' 264 Map of Shackleton's proposed journey to the South Pole SHACKLETON’S IMPERIAL TRANS-ANTARCTIC EXPEDITION INSPIRES A NEW GENERATION ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנטארקטיקה ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייגר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אייגר – הר באלפים הברניים שבמרכז שווייץ. אייגר (קרחון) (אנ') – קרחון הנמצא בהר אייגר. אייגר (מועדון כדורגל) (אנ') – מועדון כדורגל נורווגי. HD 130322 b (אנ') – כוכב לכת חוץ-שימשי, המכונה אייגר. WinFLP (אנ') – מערכת הפעלה שפותחה על ידי מיקרוסופט ומכונה בשם הקוד "אייגר" (Eiger). איגר אגר (פירושונים) אוגר (פירושונים)
בסאם תלהוני

בסאם תלהוני (ערבית: بسام التلهوني; נולד ב-1964) הוא עורך דין ופוליטיקאי ירדני שהיה שר המשפטים של ירדן. בסאם תלהוני נולד בעמאן בירת ירדן. בשנת 1986 סיים לימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ירדן שבעמאן, ובשנת 1988 עבר את מבחני לשכת עורכי הדין הירדנית ופתח לשכה פרטית בעמאן. בשנת 1991 סיים תלהוני לימודי תואר שני במשפטים, גם כן באוניברסיטת ירדן. בשנת 1997 סיים לימודי דוקטורט במשפטים בבית הספר למשפט באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. לאחר לימודיו שימש תלהוני כמרצה בדרגת פרופסור חבר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ירדן. תלהוני היה שותף בתת-הוועדה לחוק ומשפט במסגרת "הוועדה לאג'נדה לאומית" שייסד המלך עבדאללה בשנת 2005. באוגוסט 2010 מונה בידי ראש הממשלה סמיר זיד א-ריפאעי למבקר על חברות המסחר בירדן. כמו כן כיהן כשר התעשייה הירדני. ב-21 באוגוסט 2013, לאחר חילופי גברי בממשלת ירדן, מונה תלהוני בידי ראש הממשלה עבדאללה א-נסור לשר המשפטים של ירדן. לאחר סיום תפקידו נותר חבר הפרלמנט הירדני. בשנת 2018 מונה לשר המשפטים בפעם השנייה. מדיה וקבצים בנושא בסאם תלהוני בוויקישיתוף בסאם תלהוני, ברשת החברתית פייסבוק אתר משרד המשפטים הירדני (בערבית) http://photos.state.gov/libraries/jordan/231771/PDFs/List%20of%20Attorneys%20-%20June%202012.pdf http://jordantimes.com/uploads/downloads/2ff98a350023ffc0dee8870e6fcab62a3629a4d3.pdf אנגלית: National Agenda Committee http://jordantimes.com/uploads/downloads/2ff98a350023ffc0dee8870e6fcab62a3629a4d3.pdf http://www.gerasanews.com/index.php?page=article&id=32519 http://jordantimes.com/article/govt-reshuffle-sees-13-ministers-in-five-out https://en.royanews.tv/news/15445/Bassam-Talhouni--Minister-of-Justice
אלכסיי קפלר

אלכסיי קֶפּלֶר (לאזאר קפלר) (ברוסית: Алексей Яковлевич Каплер;‏ 11 באוקטובר (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג באותה עת ברוסיה: 26 בספטמבר)‏ 1904, קייב – 11 בספטמבר 1979, מוסקבה) היה תסריטאי ומנחה תוכניות טלוויזיה סובייטי יהודי. על תרומתו לקולנוע הסובייטי הוענק לקפלר עיטור לנין. אלכסיי (לאזאר) קפלר נולד בקייב למשפחת סוחרים יהודים. בצעירותו הוא השתתף בהצגות התיאטרון המקומי. לאחר התבגרותו הוא עבר ללנינגרד. בהיותו בלנינגרד קפלר הצטלם במספר סרטים של גריגורי קוזינצב אך לא בלט כשחקן. בשנות ה-30 כתב קפלר תסריט לסדרת סרטים על ולדימיר לנין שבוימו על ידי מיכאיל רום. על עבודה זו הוענק לו בשנת 1941 פרס סטלין. בשנת 1943 התיידד קפלר עם סבטלנה אלילויבה, בתו של יוסיף סטלין; קפלר היה אז כבר בן 40, ובתו של סטלין בת 17 בלבד. סטלין לחץ על בתו להפסיק את הקשר אך היא סירבה. בסוף השנה הואשם קפלר בקשירת קשר עם זרים וריגול לטובת בריטניה. הוא נשפט ונשלח לסיביר ל-5 שנים. בשנת 1948, לאחר סיום ריצוי העונש, ולמרות האיסור, שב קפלר למוסקבה. הוא נעצר שנית ונשפט לתקופת גלות נוספת. בשנת 1953, לאחר מותו של סטלין, שוחרר קפלר וחזר למוסקבה. עם שובו, השתלב קפלר עד מהרה בתעשיית הקולנוע הסובייטית וכתב מספר תסריטי קולנוע מוצלחים (בהם "האדם האמפיבי"). קפלר כתב כמה ספרים שעל בסיסם נכתבו תסריטים וצולמו סרטים לאחר מותו. כמו כן, הוא התחיל ללמד ב-VGIK. בשנת 1960 נישא קפלר בפעם הרביעית ואחרונה. בשנת 1966 הוצע לו להנחות תוכנית טלוויזיה שהוקדשה לסרטים חדשים במקום זינובי גרדט שהיה מעוניין לעזוב. קפלר הסכים והיה מנחה התוכנית עד לשנת 1972. קפלר נפטר בשנת 1979, בגיל 76, לאחר מחלה קשה וממושכת. בהתאם לצוואתו הוא נטמן בבית העלמין בעיירה בחצי האי קרים. אלכסיי קפלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסיי קפלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסיי קפלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) IMDb: Aleksei Kapler 1904–1979 The Soviet Theater: A Documentary History The People's Artist : Prokofiev's Soviet Years: Prokofiev's Soviet Years Российская газета: Кинопанорама любви Энциклопедия Кругосвет
כריסטיאן קראכט

כריסטיאן קראכט (בגרמנית: Christian Kracht; נולד ב-29 בדצמבר 1966) הוא סופר ועיתונאי שווייצרי. נחשב לאחד הסופרים הבולטים ומעוררי המחלוקת בספרות דוברת הגרמנית בת זמננו. אביו של כריסטיאן קראכט, כריסטיאן קראכט האב, היה מבכירי תאגיד העיתונות הגרמני "אקסל שפרינגר". קראכט גדל בשווייץ, ארצות הברית וקנדה ולמד בבית הספר הפרטי היוקרתי של ארמון זאלם בבאדן וירטנברג. בתחילת דרכן עבד כעורך בכמה מגזינים ושימש ככתב של השבועון "דר שפיגל" בניו דלהי. בהמשך חי מספר שנים בבנגקוק ובקטמנדו. נסיעותיו במזרח הרחוק היוו בסיס לספר הרשומות "העיפרון הצהוב" (Der gelbe Bleistift) שיצא ב-2000. מ-2006 הוא פרסם טור בעיתון הגרמני "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג". ב-1995 פרסם קראכט את הרומאן הראשון שלו, "ארץ פרומה" (Faserland). גיבור הספר, שדמותו מבוססת על הביוגרפיה של קראכט עצמו, הוא בן עשירים תלוש בוגר פנימייה יוקרתית שנוסע בגרמניה העכשווית מן הצפון לדרום, תוך עיסוק חסר תכלית בצריכה ובמראה חיצוני. הספר גדוש בשמות מותגים עכשוויים, ועוסק במקומם של מותגים בחברה, תוך נקיטת גישה ביקורתית כלפי תרבות הצריכה וכלפי היעדר התקשורת האנושית בעידן הנוכחי. הוא מציג את הריקנות שבתרבות הגרמנית העכשווית, אשר השתעבדה לחומרנות חסרת תכלית. הספר נחשב ליצירת המפתח בגל "ספרות הפופ" הגרמנית של שנות התשעים. ב-2001 פרסם קראכט את הרומן "1979", שראה או בסמוך לפיגועי 11 בספטמבר. הרומן מתאר את קורותיהם של זוג הומוסקסואלים גרמנים המטיילים באיראן בשנת המהפכה האיסלאמית. בעוד משטר השאה קורס, גיבורי הספר נקלעים למסיבת הוללות בווילה בצפון טהראן, שבה מתקבצים בוהמיינים המתגוררים בעיר. ב-2008 הוא פרסם את הרומן "אהיה כאן בשמש ובצל" (Ich werde hier sein im Sonnenschein und im Schatten). הספר מתאר היסטוריה חלופית דיסטופית, שבה שולט בשווייץ משטר קומוניסטי, והמדינה מצויה במלחמה כוללת בלתי נגמרת נגד ברית פאשיסטית של גרמניה ובריטניה. גיבור הספר הוא קומיסר ממוצא אפריקאי שנשלח למשימה על ידי הסובייט העליון של ברן. ב-2011 פרסם ספר התכתבות (Five Years) עם המנצח האמריקאי דייוויד וודארד. ב-2012 פרסם את הרומן אימפריום (Imperium), המבוסס על מקרה היסטורי. הוא מתאר את ניסיונו הכושל של אוגוסט אנגלהרדט, צעיר אידיאליסט מנירנברג, לייסד בדרום האוקיינוס השקט מושבה צמחונית-נודיסטית שתושביה יתקיימו רק מאכילת אגוזי קוקוס. קראכט נשוי לבמאית פראוקה פינסטרוולדר, עמה הוא משתף פעולה בפרויקטים קולנועיים. הם מתגוררים לסירוגין בפירנצה שבאיטליה ובלמו שבקניה. 1979, תרגם אבי גרפינקל, סדרת "פרוזה אחרת", הוצאת עם עובד, 2004. ארץ פרומה, תרגם חנן אלשטיין, הוצאת אחוזת בית, 2009. אימפריום, תרגם חנן אלשטיין, הספריה לעם, עם עובד, 2018. יורוטראש, תרגם חנן אלשטיין, הוצאת אחוזת בית, 2024. אתר האינטרנט הרשמי של כריסטיאן קראכט (בגרמנית ובאנגלית) כריסטיאן קראכט, ברשת החברתית Goodreads אבנר שפירא, כריסטיאן קראכט: אני טקסט קוסמופוליטי, באתר הארץ, 5 בינואר 2010 מאשה צור גלוזמן, ארץ פרומה: שב ואל תעשה, באתר הארץ, 13 בינואר 2010 תלמה אדמון, בדרך לשווייץ הטהורה: "ארץ פרומה" יוצא לאור בתרגום לעברית, באתר nrg‏, 12 בינואר 2010 כריסטיאן קראכט (1966-), דף שער בספרייה הלאומית קראכט ו וודארד, חמש שנים (הנובר: וורהאן פרסומים, 2011)
קרחון סקלטון

קרחון סקלטון (באנגלית: Skelton Glacier) הוא קרחון גדול, היורד מרמת הקוטב אל תוך מדף הקרח רוס במפרצון סקלטון על חוף הילרי, דרומית לארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. הקבוצה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, 1958-1956, היא שנתנה לקרחון את שמו בעקבות מפרצון סקלטון. הקרחון נבחר בשנת 1957 כנתיבה של הקבוצה הניו זילנדית ממדף הקרח רוס אל רמת הקוטב, כקבוצה מסייעת למשלחת העיקרית, שיצאה בהנהגת ויוויאן פוקס לחצייה היבשתית הראשונה של יבשת אנטארקטיקה. קרחון אליסון יורד מן המדונות המערביים של רכס החברה המלכותית אל תוך קרחון סקלטון. זה היה גם הנתיב לחציית ארץ ויקטוריה בשנים 1960-1959, שנמשכה ארבעה חודשים לאורך 2400 ק"מ ועלתה בקרחון סקלטון ממדף הקרח רוס לבצע את החדירה הראשונה אל עומק ארץ ויקטוריה מראש קרחון סקלטון אל חציית ארץ אדלי הצרפתית בשנים 1959-1958 סמוך לתחנת דימון ד'אורוויל על חוף ג'ורג' החמישי, ומשם אל ההרים הטראנס-אנטארקטיים בשכנות להרי "תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית" (USARP). Antarctica, by A.S.Helm and J.H.Miller. The story of the New Zealand Party of the Trans-Antarctic Expedition. 1964. R.E.Owen, Government Printer, Wellington, New Zealand. "New Zealand and the Antarctic" by L.B.Quatermain. 1971. A. R. Shearer, Government Printer, Wellington, New Zealand. קרחון סקלטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)