laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מת'יו נוסקה

מת'יו נוסקה (באנגלית: Matthew Noszka; נולד ב-27 באוקטובר 1992) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ודוגמן אמריקאי. נוסקה גדל בפיטסבורג, פנסילבניה ועבר להתגורר בניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון "שארטייר וואלי" בפיטסבורג, ולמד באוניברסיטת פוינט פארק במלגת כדורסל שם למד לתואר במנהל עסקים. לאחר שהסתיים סמסטר האביב של שנתו הראשונה, החל נוסקה לעבוד בעבודות שונות כמו בנייה במשך חופשת הקיץ. בשנת 2014, לאחר שבנה בהצלחה דק לצד חברו מייק, הוא העלה תמונה באינסטגרם. לאחר פרסום התמונה, פנה אל נוסקה נציג מטעם סוכנות דוגמנים שבסיסה בניו יורק. בתוך כמה ימים לוהק נוסקה לקמפיין פרסום של נייקי. הוא דגמן עבור נייקי, קלווין קליין, הוגו בוס, טום פורד, ראלף לורן, ורסצ'ה, מונקלר, בנטון ולוויס. בשנת 2015 הוא עלה על המסלול התצוגה של חברת H&M. בשנת 2016 מגזין ווג כינה אותו אחד מ-50 הגברים בעלי הכושר היפים ביותר. נוסקה משחק כדורסל. סבו, סטן נוסקה, היה שחקן כדורסל מקצועי לשעבר של בוסטון סלטיקס. נוסקה מחזיק גם חברת ספורט מוטורס בלוס אנג'לס, קליפורניה בשם 412 Motorsport. במאי 2020 הוא הודיע דרך הרשתות החברתיות כי חברתו זה שלוש שנים, אינאנה סרקיס, נמצאת בהיריון חצי שנה עם תינוקת. מדיה וקבצים בנושא מת'יו נוסקה בוויקישיתוף מת'יו נוסקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מת'יו נוסקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Celebrity Matthew Noszka. - November 2019. Charles Manning (31 ביולי 2014). "This Gorgeous Male Model Got Discovered on Instagram — and Became an Instant Star". Cosmopolitan.com. נבדק ב-14 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "From Construction to High Fashion: How Instagram Helped This Male Model Get Discovered - ABC News". Abcnews.go.com. 26 בפברואר 2015. נבדק ב-14 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) «This Gorgeous Male Model Got Discovered on Instagram — and Became an Instant Star». - July 2014. "Pittsburgher Matthew Noszka among models to walk in star-studded Balmain x H&M runway show". Blogs.post-gazette.com. 21 באוקטובר 2015. נבדק ב-14 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) The 50 Fittest Boys Of 2016 - July 2016. "Matthew Noszka, the New 'It' Male Model, Has Celtics Ties". Bostonmagazine.com. 27 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Matthew Noszka and 412 Motorsport" - August 2019. "Start Your Engines! Pregnant Inanna Sarkis Reveals the Sex of Her First Child on the Way". PEOPLE.com (באנגלית). ‘Let It Snow’ Netflix movie - November 2019. ‘Let It Snow’ popular book - January 2020.
שולמית הלוי

שולמית חוה הלוי (נולדה ב-5 באפריל 1955) היא משוררת וחוקרת מסורות של צאצאי האנוסים. הלוי נולדה ב-1955 בלוצרן שבשווייץ לד"ר אורי לוי, מספרדיי ירושלים, ולחנה לבית מאיר, ממשפחה של וותיקי יהדות שווייץ. עלתה ארצה ב-1960. גדלה בפוריה עילית והתחנכה בבתי ספר באזור. התנדבה בבית החולים הדסה עין כרם ובשערי צדק. לימדה במדרשיית עמליה, בבית הספר אוולינה דה רוטשילד, ובחוות השומר בעודה נערה. למדה תנ"ך ותורה שבעל-פה במכללה ירושלים. לה תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1981) ודוקטורט בהיסטוריה של עם ישראל מהאוניברסיטה העברית (2009), תחת הנחייתם של יום טוב עסיס ושלום צבר. שימשה כפרופסור נלווה במכון ספרטוס בשנים 6–1994. היא נשואה לנחום דרשוביץ. הלוי חוקרת מסורות של צאצאי האנוסים. פרסמה מאות שירים בכתבי עת, בעיקר בעברית (אך גם באנגלית ובספרדית), ושלושה ספרי שירה. אודות ספרה אות הבל כתב משה שמיר: לא זכור לי מתי נפעמתי כל כך מדברי שירה כפי שנפעמתי מאות הבל... העיקר היופי הפיוטי, ההתעוררות של יצר המשל והנמשל והמטפורה הקולעת... ראוי ורצוי לשוב ולקרוא, לשוב ולהתדפק על פשר המעמקים של השירים. ״הטירה הפנימית - מסע לירי אל ההווייה ואל הוויית האנוסים״, (עקד, 1998) ״אות הבל״ (כרמל, 2003) ״פרחי הערפד״ (הקיבוץ המאוחד, 2017) אתר האינטרנט הרשמי של שולמית הלוי שולמית הלוי באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה שולמית חוה הלוי [Schulamith Chava Halevy] (2009). "צאצאי האנוסים במקסיקו של ימינו [Descendants of the Anusim (Crypto-Jews) in Contemporary Mexico]" (PDF). האוניברסיטה העברית [Hebrew University]. "פרחי הערפד".
פנלי בויד

תיאודור פנלי בויד (באנגלית: Theodore Penleigh Boyd‏; 15 באוגוסט 1890 – 27 בנובמבר 1923) היה אמן אוסטרלי יליד בריטניה. פנלי בויד ידוע בעיקר כצייר נוף. נולד באנגליה למשפחה אוסטרלית של אמנים. הוריו ארתור מריק בויד (1862–1940) ואמה מיני בויד (לבית בקט) היו אמנים ידועים ואחיו כללו את הקרמיקאי מריק בויד (1888– 1959) והסופר מרטין בויד (1893–1972). בנו רובין בויד (1919–1971) הפך לאדריכל, מחנך ופרשן חברתי מפורסם ומשפיע, ואחייניו ארתור בויד, גיא בויד ודייוויד בויד הפכו לאמנים בולטים. בויד קיבל את הכשרתו האמנותית מהוריו ובבית הספר לאמנות של הגלריה הלאומית. הוא הציג את התערוכה הראשונה שלו באגודת האמנים הוויקטוריאנית בגיל 18, והציג באקדמיה המלכותית בלונדון בגיל 21. הוא זכה בפרס השני בתחרות של הממשלה הפדרלית האוסטרלית על ציור של אתר הבירה הלאומית החדשה קנברה. הוא זכה בפרס וויין בשנת 1914 עם ציור נוף. אשתו ילידת קווינסלנד, אדית סוזן ג'רארד אנדרסון, הייתה בעצמה ציירת מיומנת והגיעה גם ממשפחה עמידה. אביה היה מנהל מחלקת ההדרכה הציבורית בקווינסלנד, אחיה ארתור היה רופא בולט, ואחותה הבכורה מוד הייתה אחת הנשים הראשונות שסיימו לימודי תואר B.A. באוניברסיטת סידני. פנלי בויד נסע לאירופה בשנת 1911. הוא פגש את אדית, דוגמנית, בפריז בשנת 1912 הם נישאו ב -15 באוקטובר. בני הזוג חזרו לאוסטרליה בשנת 1913 והתיישבו במלבורן. ילדתם הראשונה, פמלה, נולדה באביב 1913, אך היא נפטרה כעבור שבועיים. בשנת 1914, כשקריירת הציור שלו פורחת, רכש פנלי חלקת אדמה בוורנדיט ובנה בית משפחתי וסטודיו, "הרובינס". ילדו השני ג'ון בקט בויד נולד בשנת 1915. זמן קצר לאחר מכן התגייס פנלי כמו אחיו מרטין ומריק, הוא שירת בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך הוא הועבר לאחר שנפגע מגז בשנת 1917 (מה שהותיר אותו עם בעיות פיזיות מתמשכות) כנכה חזר לאנגליה והוחזר לאוסטרליה במרץ 1918. בנו השני של בויד רובין נולד בינואר 1919. פנלי המשיך לצייר כל חייו, אם כי שירות המלחמה שלו הותיר גם צלקות פסיכולוגיות מתמשכות. בשנת 1922 הוא מכר את ביתו "הרובינס" ועבר עם המשפחה לסידני, וקבל על עצמו לארגן תערוכה גדולה. לכן פנלי לקח את משפחתו לאנגליה בסוף אותה שנה כדי לבחור ציורים לתערוכה, אך חזר לאוסטרליה בלעדיהם ביוני 1923 כדי להקים את התערוכה, שהועלתה בסידני ובמלבורן ביולי –אוגוסט 1923. אולי כתוצאה ממעורבותו בתערוכה, הפך פנלי מאוכזב מיצירתו האחרונה, והשמיד רבים מציוריו הפחות טובים ומכר כמה מציוריו הטובים יותר, והרוויח 2500 פאונד. במהלך היעדרותה של אשתו הוא ניהל רומן גלוי עם מיננה שולר. זמן קצר לפני שאדית והילדים חזרו הוא קנה בחזרה את ביתו "הרובינס" וכן רכש מכונית חדשה. הוא פגש את משפחתו בנמל מלבורן כשחזרו ב־24 בנובמבר, אך הוא ואדית הסתכסכו כמעט מיד. ב־28 בנובמבר, מסיבות לא ידועות, הוא לקח את מכוניתו לנסוע לסידני. אף שהיה נהג מיומן, הוא איבד שליטה בעיקול חד והמכונית התהפכה. הנוסע שלידו שרד, אך פנלי סבל מפציעות קשות ומת במקום. לאשתו, השילוב של הכסף מעיזבונו (כולל הכנסות ממכירת הבית "הרובינס", המכונית המתוקנת וכ־40 ציורים) בתוספת ירושה קטנה מאביה וקצבה שנתית מאביו של פנלי אפשרו לה לפרנס את בניהם פט ורובין מבלי להזדקק לעבודה, אפילו בזמן השפל הגדול. מדיה וקבצים בנושא פנלי בויד בוויקישיתוף פנלי בויד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Niall, Brenda (2002). The Boyds. Melbourne: Melbourne University Press The Riverside Dictionary of Biography (American Heritage Dictionaries, 2004, Searle, Geoffrey (1995). Robin Boyd: A Life. Melbourne University Press.
תהילים נ"ח

תהילים נ"ח הוא המזמור ה-58 בספר תהילים. (זהו הפרק ה-59 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה) זהו מזמור תוכחה בו מבקש בעל המזמור נקמה. המשורר נוזף באויביו ומקללם. כותרתו של המזמור וחתימתו מהווים מסגרת לשיר: פסוקים ב'-ג' מתארים משפט שאינו תקין ובניגוד להם פסוקים י"א-י"ב מתארים משפט צדק. פסוקים ד'-ו' מתארים את מעשי הרשעים ופסוקים ז'-י' מבקש בעל המזמור להעניש את הרשעים ומקלל אותם. הרעיון המרכזי של המזמור בא לידי ביטוי בתוכה של בעל המזמור את הרשעים. הוא מבקש לנקום ומקלל אותם. יש הסוברים שהמשורר מאשים גם את אויביו שהוציאו את דיבתו ברבים וגם את השופטים שיש לו טענה נגד גזר דינם. לדעת שמאי גלנדר אין ממש בסברה זו וזאת לשיטתו אין במעבר מגוף שני לגוף שלישי הוכחה מספקת לטענה זו וזאת כי מעברים בין גוף שני לשלישי בתחום הלשוני מצויים במזמורים דומים אך גם בשונים ממזמור זה. מנגד אחרים סוברים כי במזמור זה בא לידי ביטוי תהליך אמוני ומקורו בטקס פולחני בו מתקיים משפט ראווה לאלי הגויים. מדיה וקבצים בנושא תהילים נ"ח בוויקישיתוף שמאי גלנדר, עולם התנ"ך: תהילים, תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 248 שמאי גלנדר, עולם התנ"ך: תהילים, תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 247
טאטא LPT 613

טאטא LPT 613 (באנגלית: Tata LPT 613) היא משאית קלה מתוצרת ZAZ (אנ') (שם רשמי: ПАО Запорожский автомобилестроительный завод ) ברישיון טאטא מוטורס, חברת בת של קבוצת טאטא המיוצרת באוקראינה. הדגם קרוי באוקראינה "BAZ-T713 Podorozhnik". בנוסף, משנת 2004 דגם "טאטא LPT 613" מיוצר על ידי Automobiles and engines of the Urals. "טאטא LPT 613" היא משאית מסדרה "TATA LPT" המבוססת על משאית "Mercedes-Benz LN" (דור שני). "טאטא LPT 613" יוצרה עד שנת 2004 בעיר צ'ורנומורסק במרכז מחוז אודסה שבדרום אוקראינה, כעשרים קילומטרים דרומית לעיר אודסה, שוכנת לחופי הים השחור. משנת 2004 דגם "טאטא LPT 613" מיוצר על ידי Automobiles and engines of the Urals בעיר יקטרינבורג ברוסיה בהרי אורל, במרכז מחוז סברדלובסק, והמחוז הפדרלי של אורל. הדגם קרוי ברוסיה "AMUR-4346". בדגם "טאטא LPT 613" הורכב מנוע דיזל מרצדס-בנץ מסוג "Mercedes-Benz OM352 engine" (אנ') (ברישיון). טאטא 407 מדיה וקבצים בנושא טאטא LPT 613 בוויקישיתוף "טאטא LPT 613" - תמונה tatamotors.ru/commercial-car/lpt-613 "טאטא LPT 613" "טאטא LPT 613" al-zayani.com/tata/new-vehicles/tata-truck טאטא מוטורס / "טאטא LPT 613" tatamotors.com/blog/tag/lpt-613 "טאטא LPT 613" tatamotors.co.ua/commercial-car/lpt613
ארנסט באקמאסטר

ארנסט ויליאם באקמאסטר (באנגלית: Ernest William Buckmaster‏; 1897 – 1968) היה אמן אוסטרלי יליד ויקטוריה. הוא זכה בפרס ארצ'יבלד בשנת 1932 עם דיוקנו של סר ויליאם אירווין. הוא שימש גם כאמן מלחמה אוסטרלי במהלך מלחמת העולם השנייה. באקמאסטר נולד במלבורן ב-3 ביולי 1897. הוא היה בנם הבכור של הארי באקמאסטר, יצרן כובעי קש, ואשתו לטיה מרתה לבית צ'נדלר. הוא למד בבית ספר יסודי ממלכתי בבוקס היל, שם הראה מיומנויות ציור כבר בגיל צעיר. באקמאסטר לא התאים לשירות במלחמת העולם הראשונה. מעסיקו, צייר חובב, הציע לו לעבור הכשרה באמנות. באקמאסטר למד ציור בבית הספר של הגלריה הלאומית במלבורן בין השנים 1918 ל-1924. הוא התגלה כצייר מוכשר של פורטרטים מסורתיים, טבע דומם ונופים עם קצב עבודה ותפוקה ניכרים. אחד מנכדיו סיפר שהוא יכול היה לעשות שלושה ציורים ביום. עבודות ציורי שמן שהוזמנו ארכו זמן רב יותר. דיוקנו שזכה בפרס ארצ'יבלד לקח ארבע-עשרה פגישות לפני סיומו. תערוכת היחיד הראשונה שלו התקיימה בגלריית אתנאום במלבורן בפברואר 1926. מצבו הכלכלי היה כזה שהיה עליו לבקש מעושה המסגרות להכין אותם לתצוגה באשראי. הציורים נמכרו היטב, כאשר אחד מהם קנה מנהל הגלריה הלאומית של ויקטוריה עבור אוספו הפרטי. עבודותיו פופולריות באוסטרליה ובניו זילנד, שם גלריות אמנות ציבוריות ואספנים פרטיים מחזיקים דוגמאות לציוריו. באקמאסטר לא אהב את האמנות המודרנית, ומתח עליה ביקורת בספרו ובמכתבים לעיתונים. הוא היה חבר באגודת האמנים הוויקטוריאנית, ומכר דרכם תשעה עשר ציורים שהוצגו בין השנים 1919–1924. בשנת 1930 הוא עזב את אוסטרליה בסיור לימודי של שנה לאירופה. הוא ביקר באירופה שוב בשנת 1938. דיוקנו של סגן מושל ויקטוריה, סר ויליאם אירווין, זכה בפרס ארצ'יבלד לשנת 1932. בשנה שלאחר מכן ערך תערוכות יחיד במלבורן, בסידני ובאדלייד. הוא היה חבר בקרן באקדמיה האוסטרלית לאמנות. בשנת 1936 הוזמן לצייר דיוקן של סר ג'יימס מיטשל, סגן מושל מערב אוסטרליה ודיוקן של העלמה ג'סיקה הרקורט, המכונה "הילדה היפה ביותר באוסטרליה", ציור שהיה בשלב הגמר בפרס ארצ'יבלד בשנת 1936. באקמאסטר היה אמן מלחמה רשמי במלחמת העולם השנייה של המחלקה להיסטוריה צבאית של צבא אוסטרליה. התפקיד הביא אותו לסינגפור כדי לצייר את הכניעה היפנית. ציורים אלה מוחזקים בקנברה. הוא התחתן עם דורותי לורה קוק ב-12 בפברואר 1936. הם התגרשו ב-15 בפברואר 1939 וכעבור שבוע התחתן עם פלורנס בוטינג במלבורן. באקמאסטר ביצע שתי נסיעות ארוכות לניו זילנד בשנות הארבעים והחמישים. בביקור האחרון הוא נסע 12,000 קילומטרים ברחבי הארץ וצייר נופים בשכר למנהלי מבשלות הבירה דומיניון באוקלנד. הוא נפטר ב-18 באוקטובר 1968 בביתו בווארנייט. הוא הותיר אחריו את אשתו וחמשת ילדיהם. קברו נמצא בבית העלמין לילידייל. אף על פי שהוא צייר מוכשר של פורטרטים ונושאי טבע דומם, הוא ידוע בעיקר בנופיו. את אלה שהוא צייר בדרך כלל באוויר הפתוח ולא מתצלומים. מדיה וקבצים בנושא ארנסט באקמאסטר בוויקישיתוף Joyce McGrath, "Buckmaster, Ernest (1897-1968), Australian Dictionary of Biography, online, accessed 23 April 2019 adb.anu.edu.au The Age (Melbourne), 15 February 1926, p.11 Western Mail (Perth, WA) 4 June 1931, p.7 Archibald Prize finalists 1936 :: Art Gallery NSW, www.artgallery.nsw.gov.au
פיאאוי

פִּיָאוּאִי היא מדינת מחוז השוכנת באזור הצפון מזרחי של ברזיל. גבולה הצפוני הוא רצועה בת 66 ק"מ על חוף האוקיינוס האטלנטי. ממזרח היא גובלת במדינות סיארה ופרנמבוקו, בדרום ובדרום מזרח בבאהיה, בדרום מערב בטוקנטינס ובמערב וצפון מערב במרניאו. היא משתרעת על פני 252,378 קמ"ר ובירתה היא העיר תרזינה, שהיא הבירה היחידה באזור שאינה שוכנת על החוף האטלנטי. הערים הגדולות ביותר בפיאואי הן תרזינה, פרנאיבה, פיקוס ופלוריאנו. פיאואי משופעת באתרים ארכאולוגיים, ביניהם הפארק הלאומי קאפיברה, והללו מעידים על קיומן של ציוויליזציות אינדיאניות פרה-היסטוריות. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לפיאואי במאה השש-עשרה: היו אלה פורעי חוק שנמלטו מסאו פאולו. במאה השבע-עשרה הצטרפו אליהם אצילים שירדו מנכסיהם, כמרים ישועיים ועבדים אפריקאיים ואינדיאנים. יישובה האינטנסיבי יותר של הטריטוריה החל, שלא כרגיל, דווקא בפנים הארץ, לשם הגיעו חוואים, בעיקר מבאהיה, בחיפוש אחר מרעה. בשנת 1718 עבר האזור משליטתה של באהיה לזו של מרניאו. בשנת 1811 ניתן לפיאואי מעמד של מחוז. השנים הבאות היו שנים של אי יציבות: ב-1822, במהלך מלחמת העצמאות של ברזיל, השתלטה על העיר פרנאיבה יחידה של חיילים נאמני פורטוגל; הללו הובסו וגורשו בשנה שלאחר מכן. קבוצות של מורדים חמושים פקדו את פיאואי מעת לעת גם בהמשך. בשנת 1852 הפכה העיר תרזינה לבירת המדינה, לאחר שנטלה את הבכורה מן העיר אוייראס. תרזינה היא העיר הברזילאית המתוכננת הראשונה, והיא נבנתה בהשראת לוח שחמט. עד היום היא ידועה כעיר ירוקה בשל עצי המנגו הרבים הנטועים ברחובותיה. עידן הרפובליקה הביא לפיאואי יציבות פוליטית יחסית, אם כי בתחום הכלכלי - חברתי היא ניצבה תמיד בפני קשיים ניכרים: פיאואי היא הענייה שבמדינות ברזיל. אף שכמחצית מן האוכלוסייה מתגוררת בערים, כלכלתה של המדינה מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול בקר, ואין בה תעשייה של ממש. בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,164,000 תושבים, מתוכם 60.7% מתגוררים בערים. 71.8% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 23.36% לבנים, 4.6% שחורים, 0.17% ממוצא אסייתי ו-0.05% ממוצא אמריקני. פיאואי היא אחת המדינות העניות ביותר של ברזיל. מגזר השירותים הוא המרכיב הגדול ביותר בתוצר ב-60.1%, ולאחר מכן ענף התעשייה ב-27.3%. החקלאות מהווה 12.6% מהתמ"ג.  בשנת 2004 הכלכלה המקומית היוותה 0.5% מהתמ"ג הארצי. מדיה וקבצים בנושא פיאאוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיאאוי פיאאוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ניו אמסטרדם (סדרה, 2008)

ניו אמסטרדם (באנגלית: New Amsterdam) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית. הסדרה היא דרמה משטרתית המכילה אלמנטים של פנטזיה. הדמות הראשית בסדרה הוא ג'ון אמסטרדם, חייל הולנדי יליד המאה ה-17 אשר בורך בחיי נצח. הסדרה מתרחשת במאה ה-21, אשר בה אמסטרדם הוא בלש במחלקת הרצח של משטרת ניו יורק. הסדרה שודרה בפוקס בין 4 במרץ ל-14 באפריל 2008. במקור הוזמנו 13 פרקים, אולם פוקס החליטו לבטל את הסדרה לאחר 8 פרקים בלבד. יוהאן ואן דר זי נולד באמסטרדם ב-1607, ובגיל 14 עזב את ביתו והפליג אל העולם החדש. במהלך קרב של המתיישבים ההולנדים עם שבט הלנאפה, מציל יוהאן את חייה של ילדה אינדיאנית, ותוך כדי כך נדקר בלבו. כדי להציל את חייו, הילדה מביאה אותו לכפר שלה, שבו השמאניות של הכפר מטילות עליו כישוף שיגרום לכך שהוא לא ימות ולא יזדקן בשום אופן, עד שימצא את אהבת האמת שלו. במשך ארבע מאות השנים הבאות, יוהאן עובד בעבודות שונות, ומשנה את שמו מספר פעמים. במאה ה-21 הוא עובד כבלש במחלקת הרצח של משטרת ניו יורק, ולצד שותפתו אווה מרקז, הוא פותר מקרי רצח רבים תוך שימוש בניסיונו רב השנים ובידע הרב שצבר. במהלך מרדף אחר חשוד ברכבת התחתית של ניו יורק, מקבל ג'ון לפתע התקף לב וחש קרוב למוות יותר משחש כל חייו. הוא מנחש שכנראה אהבת האמת שלו עברה בתחנה באותו זמן. הוא משיג את צילומי מצלמות האבטחה מהרכבת התחתית, ומחליט שכנראה האישה שגרמה לו להתקף היא רופאה בשם שרה דליין. ג'ון, שכבר מעוניין להזדקן ולמות בשלווה, מנסה לקדם את הקשר שלו עם דליין, ובמקביל ממשיך לפענח מקרי רצח. דליין מצדה מתאהבת בג'ון, אך מנסה לפענח את סוד חייו. עם זאת, כאשר מתנקש של המאפיה הרוסית יורה בג'ון ישר בלבו, ג'ון שורד את ניסיון הרצח ומחלים במהירות. ג'ון מבין שכנראה דליין היא לא אהבת האמת שלו, ואף על פי שהוא מחבב אותה הוא נאלץ לנתק את הקשר עמה. ג'ון אמסטרדם (ניקולאי קוסטר-ולדאו) – חייל הולנדי שהפך לבן אלמוות בעקבות כישוף אינדיאני, ובמאה ה-21 משמש כבלש במשטרת ניו יורק. אווה מרקז (זולייקה רובינסון) – בלשית צעירה במחלקת הרצח, שותפתו של ג'ון. מעריכה מאוד את ג'ון, אך מנסה לפצח את סודו. שרה דליין (אלכסיי גילמור) – רופאה שנמצאה במקרה בתחנת הרכבת שבה קיבל ג'ון התקף לב. ג'ון משתכנע שהיא אהבת האמת שלו, וגורם לה להתאהב בו. הם עוברים לגור יחד, אולם ג'ון מבין שהיא לא האחת ונאלץ להיפרד ממנה. עומר יורק (סטפן הנדרסון) – בנו בן ה-65 של ג'ון. נגן ג'אז בעברו, וכיום בעלים של מועדון. היחיד שיודע את סודו של אביו. "ניו אמסטרדם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניו אמסטרדם", באתר AllMovie (באנגלית) "ניו אמסטרדם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ניו אמסטרדם", באתר Metacritic (באנגלית) "ניו אמסטרדם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית

מיכאל הראשון רנגבה (ביוונית ביזנטית: Μιχαήλ ο Πρώτος o Ῥαγγαβές;‏ בסביבות 770 – 11 בינואר 844) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 811–813. מיכאל היה השלישי והאחרון בשליטי האימפריה מהשושלת הניקפורוסית של ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. שלטונו עמד בסימן חיזוק מעמדה של הכנסייה באימפריה אשר הונהגה בידי ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול. מיכאל ויתר על הכס כאשר כוחות האימפריה הבולגרית הראשונה צרו על הבירה קונסטנטינופול והכתר עבר לגנרל משפיע בצבא הביזנטי, לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית. מיכאל לא היה מקושר בדמו לשושלת הניקפורוסית אשר שלטה על האימפריה הביזנטית אך נישא לפרוקפיה, בתו של ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. ניקפורוס הראשון יצא בשנת 811 למלחמה נגד האימפריה הבולגרית הראשונה. הבולגרים בהנהגתו של קרום, ח'אן בולגריה, הכו בביזנטים קשות. הקיסר ניקפורוס נהרג ובנו ויורשו סטאוראקיוס, אשר הוכתר במותו של ניקפורוס, נפצע קשות במהלך הקרב ולא היה מסוגל לנהל את האימפריה. באוקטובר 811, מספר מצביאים רבי השפעה בשורות הצבא הביזנטי, ביצעו הפיכה צבאית נגד סטראורקיוס ומינו את מיכאל במקומו. מיכאל הוכר בתור קיסר האימפריה הביזנטית בידי ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול, דבר שטרם ללגיטימציה של שלטונו מחד וחיזק את השפעת הכנסייה על הממשל מאידך. מיכאל הכיר בקרל הגדול, קיסר האימפריה הפרנקית, כנושא בתואר "קיסר הרומאים", ובתמורה הכיר קרל בבעלות הביזנטים על העיר ונציה ומספר ערים נוספות על חופי הים האדריאטי. מיכאל חיזק את המעמד של מוסדות הדת ולא החשיב זמן רב למנהל הצבא הביזנטי. היחלשות הצבא הביזנטי אפשרה את המשך ההתקדמות הצבאית של הבולגרים שכן המלחמה בינם לבין הביזנטים לא הגיעה להסדר. בשנת 812 התרחשה קונספרציה שהתקיים קשר כושל להתנקש בחייו של מיכאל ולהחליפו בבנו של קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית. תומכי האיקונוקלאזם הואשמו בהנהגת הקשר והחלה כפייה מחודשת של הכנסייה המזרחית נגד האיקונים, אותם החשיבו כעבודות אלילים. פועל הכנסייה המזרחית נגד האיקונים הביא להחרפת הפילוג בכנסייה הנוצרית. באותה השנה הציע קרום, ח'אן בולגריה להגיע להסדר במלחמה עם הביזנטים. התנאים שדרש לא היו מקובלים על הממשל הביזנטי ובתמיכת יועציו החליט מיכאל שלא להמשיך את המשא ומתן. בתגובה הנהיג קרום הסלמה מחודשת של המלחמה כאשר החל לכבוש ערים בעומק תראקיה ואיים על הבירה הביזנטית קונסטנטינופול. ביוני 813 נפלה העיר אדריאנופול לאחר שכוחות הצבא הביזנטי תחת פיקודו של הגנרל לאון הארמני, ערקו משורות הצבא בקרב. עם התקרבותם של הבולגרים אל קונסטנטינופול, מיכאל פרש מהקיסרות ויצא לחיי נזירות באיי הנסיכים. לאון הארמני ירש את הכתר אחרי מיכאל בתור לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית. מיכאל המשיך בחיי הנזירות עד לפטירתו בשנת 844. הקיסרים הביזנטים שעלו וירדו לא ראו בוא איום לכתרם וכיבדו את שבועתו לחיי הדת. ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית מדיה וקבצים בנושא מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אוניברסיטת קיימברידג' (באנגלית)
טראומה, התמכרות וטראומה

טראומה, התמכרות וטראומה - תיאור מעגל הסבל בהתמכרויות, הוא ספר מאת עמיר פירני, שיצא לאור ב-2010. הספר עוסק בקשר שבין טראומה אישית בעברם של מתמכרים לבין התמכרותם המאוחרת לסמים. מוצגים בו מודלים חדשניים להתמודדויות בטיפול בנפגעי התמכרויות ובשיקומם, המבוססים על זיהוי מעגל הסבל שבמסילותיו הם חגים שנים ארוכות. זה שנים ארוכות שההתמכרות לסמים הפכה לבעיה אסטרטגית. מקורן של מרבית עבירות האלימות בחברה הוא בבעיות שנגרמו כתוצאה מהתמכרות לסמים ולאלכוהול; בכללן גם חלק ניכר מעבירות הרכוש הבינוניות, והספר מתאר את שורשיה של בעיה זו. הספר מציג את מודל "מעגל הסבל" המקשר בין אירועי אַבְּיוּז והתעללות בילדים בחייהם הצעירים, לפנייתם לשימוש ממושך בסמים. המחבר מסביר בספר, תוך כדי תיאורי מקרה מהקליניקה הטיפולית, שאנשים שנפגעו מאירועי אביוז וטראומה, שלא טופלו, מפתחים לעיתים תגובה פוסט טראומטית הקרויה PTSD. כתוצאה מכך, הם פונים לעיתים לשימוש בסמים או אלכוהול, מאחר שהם מטשטשים ומערפלים את החוויה הרגשית, ומסיחים את הכאב הרגשי הנקשר בזיכרונות אותה טראומה. מאחר שרכישה ממושכת של סמים ואלכוהול, דורשת הוצאת כספים רבים, מצוקה הנוצרת אצל אותו נפגע טראומה הצורך סמים ואלכוהול. מחמת הקשיים להשיג כספים אלו, מסתבך האדם הצורך סמים בפלילים, על ידי מעורבותו בפשעים; גניבות, מכירת סמים, אלימות ומאסרים. מהלכים אלו מעמיקים את סבלו של האדם הצורך סמים, ומובילים פעמים קרובות לחשיפתה לאירועי טראומה נוספים ולכאב נפשי נוסף, ומכאן המושג "מעגל הסבל" טראומה-פוסט טראומה-שימוש בסמים ושוב טראומה. כדי לעצור את הסתובבותו של "מעגל הסבל" המתואר, נדרש טיפול נפשי ממוקד באותם אירועי טראומה ראשונים. עבודה נפשית אודותם, ואודות החרדות, הדיכאון, ההימנעות והבושה המלווים נפגעי אירועי אביוז, התעללות וטראומה. פרופסור אלי לונטל שיבח מאוד את הספר, וכתב כי ”הספר תורם רבות להבנה של מורכבות התופעה, היקפה, והסבל הרב שמוביל להתמכרות ומשמרה. הספר פותח צוהר להבנה של עולמו המחשבתי והרגשי של המטפל בנפגעי סמים”. גם ד"ר אמנון מיכאלי שיבח את הספר, וכתב כי ”הניסיון לתאר ולהבנות את העבודה הטיפולית בשדה לכדי מודל מעורר הערכה רבה... ברור שהספר עשוי לשמש כלי עזר לעובד בשדה ולסטודנטים העוסקים התחום הייחודי של טיפול במכורים”. סקירת הספר באתר סימניה ניצול לרעה עבודה סוציאלית בישראל, עמ' 659 ו-679 חברה ורווחה חוברת לא/3, עמודים 473–476
איסלנד באירוויזיון 2021

איסלנד השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "10 Years", שבוצע על ידי הזמר האיסלנדי דאדי פרייר. ב-29 בפברואר 2020, פרייר זכה בקדם האיסלנדי לאירוויזיון 2020, עם השיר "Think About Things". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-23 באוקטובר 2020, רשות השידור האיסלנדית הודיעה כי פרייר ייצג את איסלנד באירוויזיון 2021. ב-13 במרץ 2021, נחשף השיר שפריר יבצע על בימת האירוויזיון. ב-19 במאי 2021, התגלה חולה קורונה במשלחת האיסלנדית. לאחר שאיגוד השידור האירופי דן בכך, הוחלט כי איסלנד לא תופיע בשידור חי בחצי הגמר ובגמר (אם תעלה). במקום זאת, תוקרן החזרה השנייה של איסלנד על גבי מסך הבמה. ב-20 במאי 2021, פרייר ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיע למקום השני עם 288 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע פרייר למקום הרביעי עם 378 נקודות. שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020 Daði og Gagnamagnið return for Iceland 🇮🇸 Iceland: Eurovision 2021 Entry to Be Revealed on March 13 Lag Daða og Gagnamagnsins í Eurovision er beint framhald af Think About Things. „Lagið fjallar um það að við Árný séum búin að vera saman í 10 ár. Hvernig ástin styrkist með tímanum.“ Eurovision: Iceland out of live shows due to Covid Semi-final 2: The 10 songs qualified for the Grand Final Eurovision 2021 Results: Voting & Points
אלי סלופר

אלכסנדר "אלי" סלופר הוא שמו של רצועת קומיקס ודמות בדיונית שנוצרה בידיי הקומיקסאית מרי דוואל והעורך צ'ארלס ה. רוס בסוף המאה ה-19, ונחשב לאחד מהקומיקסים הראשונים בהיסטוריה. בנוסף, דמותו של אלי סלופר היא דמות הקומיקס החוזרת הראשונה אי פעם (אחריה נמצאים מקס ומוריץ מאת וילהלם בוש). הקומיקס נוצר עבור המגזין הבריטי "ג'ודי" על ידי עורכו צ'ארלס ה. רוס, ואוייר על ידי אמיליה דה טסלר תחת השם הבדוי "מארי דוואל". את האיורים הראשונים לסיפוריו של רוס הוא ביצע בעצמו, אולם מהר מאוד הועבר התפקיד לדוואל שהביאה את הרעיון להעביר את עלילותיו של אלי סלופר בצורת קומיקס. הרצועה הראשונה של הקומיקס פורסמה באוגוסט 1867, לשם יצירת תחרות מול העיתון הידוע פאנץ' שפרסם אז את הקומיקס היחיד ביבשת אירופה (במקביל פורסם בארצות הברית הקומיקס הילד הצהוב). בשנת 1884 פורסמה מהדורה שנייה לקומיקס שאויירה על ידי ויליאם בקסטר, אולם הוא נפטר בשנת 1888, והמלאכה הועברה לידיו של וו. פלטשר תומאס. הוא אייר את הרצועות עד לשנת 1899, אז המאייר ס. ה. צ'אפמן (אנ') קיבל את המשרה והמשיך לאייר רצועות קומיקס של סלופר במשך מספר שנים, עד שבשנת 1919 הוכרז סופית על הפרסום האחרון של אלי סלופר. מדיה וקבצים בנושא אלי סלופר בוויקישיתוף Dinah Birch, Margaret Drabble, The Oxford Companion to English Literature, OUP Oxford, 2009-09-24, עמ' 240, ISBN 978-0-19-280687-1. (באנגלית) Ally Sloper Web Exhibit - University of AB, web.archive.org, ‏2013-11-13 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.