laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנץ יונאס

פרנץ יוסף יונאס (4 באוקטובר 1899 – 24 באפריל 1974) היה פוליטיקאי אוסטרי והנשיא הפדרלי השביעי של אוסטריה שירת בתפקיד בין השנים 1965–1974. יונאס נולד בפלורידסדורף, פרוור צפוני של וינה. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים של הצבא האוסטרו הונגרי בחזית הרוסית. הוא עבד מעל 16 שנים כסדר ומגיה בבית דפוס של יהודי, בו למד את האותיות העבריות. במקביל היה פעיל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובארגון פועלי הדפוס של וינה. בשנת 1932 נבחר למזכיר אזורי בווינה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1935, אחרי מלחמת האזרחים באוסטריה, הוא נעצר, אך זוכה מהאשמות בגידה ושוחרר לאחר כשנה. במלחמת העולם השנייה עבד במפעל מנועים ולאחר המלחמה מונה למועצת פלורידסדורף. בשנת 1946 מונה לראש מועצת פלורידסדורף, שהייתה בשליטת ברית המועצות. בשנת 1948 נבחר למועצת עיריית וינה והיה אחראי על ענייני תזונה. בשנת 1949 קיבל אחריות על תיק הבנייה. בשנת 1951, עם מינויו של תאודור קרנר לנשיא אוסטריה, החליפו יונאס כראש עיריית וינה. יונאס זכה לפופולריות רבה והמשיך בתפקיד עד 1965. במאי 1965 נבחר לכהן כנשיא אוסטריה כנציג הסוציאליסטים, בגוברו על מועמד השמרנים בהפרש קטן. הוא נבחר שוב לתפקיד ב-1971 בגוברו על קורט ולדהיים. יונאס היה תומך נלהב של שפת האספרנטו ובשנת 1923 החל ללמד את השפה באופן מקצועי. בשנת 1970 נאם יונאס בכנס האספרנטו העולמי, שהתקיים בווינה, עם שליטה מושלמת בשפה. בשנת 1974 הוא מת מסרטן בעת מילוי תפקידו. יונאס נחשב לידיד ישראל ולאחר מותו הורה שר הפנים על הורדת דגל ישראל לחצי התורן כאות אבל. מדיה וקבצים בנושא פרנץ יונאס בוויקישיתוף ה. קן, מי יכנס להופבורג?, דבר, 14 באפריל 1971 פרנץ יונאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדגאר שראנץ, פראנץ יונאס – הנשיא החדש של אוסטריה, דבר, 28 במאי 1965 מ. מייזלס, יחסינו עם ישראל מצויינים, מעריב, 20 ביולי 1965 Heads of States and Governments Since 1945, Routledge, 2014, page 57 ראש עיריית וינה פראנץ יונאס – נשיא אוסטריה, דבר, 24 במאי 1965 "אוסטרייר איבר אלס – הריעו האוסטרים שבחרו בואלדהיים לנשיאם, מעריב, 9 ביוני 1986 אוהד אספרנטו – נשיא מדינה, מעריב, 5 בנובמבר 1969 חגיגת העשור בוינה, דבר, 13 במאי 1958 מ. גרוס צימרמן, שיחה עם ראש־העיר של "וינה האדומה", דבר, 1 באוגוסט 1958 תשואות והבימה בוינה, מעריב, 16 במרץ 1969 דגל ישראל לחצי התורן על מות נשיא אוסטריה, מעריב, 29 באפריל 1974 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונאת הגר

איסור אונאת הגר כולל שתי מצוות לא תעשה מהתורה על פגיעה מילולית או כספית בגר. בתורה נאמר: ”וְגֵר לֹא-תוֹנֶה וְלֹא תִלְחָצֶנּוּ כִּי-גֵרִים הֱיִיתֶם בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם” (שמות, כ"ב, כ') וכן ”וְכִי-יָגוּר אִתְּךָ גֵּר בְּאַרְצְכֶם לֹא תוֹנוּ אֹתוֹ. כְּאֶזְרָח מִכֶּם יִהְיֶה לָכֶם הַגֵּר הַגָּר אִתְּכֶם וְאָהַבְתָּ לוֹ כָּמוֹךָ כִּי-גֵרִים הֱיִיתֶם בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם אֲנִי יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם” (ויקרא, י"ט, ל"ג–ל"ד). חז"ל פירשו את הפסוק: ”לא תוננו – בדברים (בדיבור), ולא תלחצנו – בממון” (מכילתא דרבי ישמעאל משפטים – מס' דנזיקין פרשה י"ח ד"ה וגר לא). רבי אליעזר הגדול מציין שהתורה מזהירה לגבי היחס לגר בשלושים ושישה מקומות. בפירוש המלבי"ם על התורה מופיע רשימה של אותם 36 מקומות (לדעתו). התורה מצווה פעם בלשון יחיד ופעם בלשון רבים ומכאן ניתן ללמוד על הכוונת הציווי הן לפרט והן למוסדות ציבור. בשולחן ערוך נאמר: ”צריך ליזהר ביותר באונאת הגר, בין בגופו בין בממונו, לפי שהוזהר עליו בכמה מקומות” (חושן משפט, סימן רכ"ח, סעיף ב'). פרטי דיני אונאת דברים ואונאת ממון מובאים במקומם. דוגמה המתייחסת במיוחד לגר מובא על ידי חז"ל: ”ואם היה בן גרים לא יאמר לו: 'זכור מה היו מעשה אבותיך!'” ( ספרא בהר פרשה ג' ד"ה פרק ד'). לא ברור אם הציווי מתייחס גם לצאצאי גרים, אם כי הנטייה היא לומר שהיא שייכת גם עשר דורות לאחר הגיור או עד שהאדם המדובר לא יהיה ידוע כצאצא של גר. לפי הרמב"ם וספר החינוך המצווה חלה על "גר צדק" שקיבל על עצמו את כל המצוות ולא על גר תושב המחויב רק על שבע מצוות של בני נח. אליבא דאבן עזרא (שמות, כ"ב, כ') חל הציווי בארץ, על גר שקיבל על עצמו "שלא לעבוד עבודת כוכבים". לגר צדק יש שתי נקודות תורפה המצריכות הגנה נוספת משאר בני ישראל: עברו כגוי העלול להוות סטיגמה. היעדר קרובים וידידים היכולים לבוא להגנתו. נקודות תורפה אלו עלולות "להזמין" עלבונות מאנשים הנהנים להיטפל לחלשים מהם, והמצווה באה להזהירם מפני התנהגות זו. נימוק נוסף הוא כי עלבונות עלולים לגרום לגר לחזור לדתו הקודמת. רש"ר הירש מסביר את הקשר בין המצווה לגרות בני ישראל במצרים המוזכרת בסמיכות בתורה כנימוק לאהבת הגר. לדבריו, הצרה של בני ישראל בעבדות במצרים נבעה מכך שהמצרים כיבדו והעניקו זכויות לתושבים לפי ייחוסם ומולדתם ולא לפי אישיותם וזהו הבסיס ל"תועבת מצרים". גיור אהבת הגר תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף נ"ט, עמוד ב' פירוש המלבי"ם על ויקרא, קדושים, פ"ב פירוש רש"ר הירש ויקרא י"ט ל"ג מנחת חינוך סימנים סד ותלא ספר המצוות לרמב״ם מצוות עשה ר״ז פירוש רש"ר הירש שמות כ"ב כ' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
פול מרטין

פול אדגר פיליפ מרטין (באנגלית: Paul Edgar Philippe Martin, ‏האזנה‏Ⓘ‏; נולד ב-28 באוגוסט 1938) הוא ראש הממשלה ה-21 של קנדה. כיהן בתפקיד בין 12 בדצמבר 2003 ועד 6 בפברואר 2006. מרטין נולד ב-28 באוגוסט 1938 בעיר וינדזור, במדינת אונטריו שבקנדה. הוא גדל במשפחת פוליטיקאים, כאשר אביו פול ג'וזף ג'יימס מרטין היה חבר הפרלמנט הקנדי במשך 33 שנה ושר בממשלת הליברלים. אביו היה ממוצא צרפתי ואימו נצר למשפחה מסקוטלנד. מרטין גדל בסביבה שבה דיברו אנגלית וכדי לשפר את דיבורו בשפה הצרפתית שלחו אותו הוריו לבית הספר הצרפתי "אקול גרנאו". לאחר שסיים את לימודיו הוא המשיך ללמוד באוניברסיטה הקתולית-הצרפתית של אוטווה. הוא סיים תואר בהיסטוריה ובפילוסופיה מבית הספר "סנט מייקל" ב-1961. מרטין הלך בדרכו של אביו ונרשם לבית הספר למשפטים של טורונטו וסיים בו תואר LLB במשפטים בשנת 1965. באותה שנה נישא לשיילה אן קאן ובהמשך נולדו להם 3 ילדים. מרטין נהיה איש עסקים מצליח ופוליטיקאי, ונבחר לנשיא, CEO, ומנהל קבוצת CSL. בהמשך כיהן מרטין כעורך דין וכממלא מקום נשיא קבוצת "פאוור קורפוריישן" - חברה המתמחה בעסקי התעשייה והפך למולטי-מיליונר. בשנת 1988 נבחר לחבר הפרלמנט הקנדי מטעם מחוז "לה סאל-אמרד" במונטריאול. בפריימריז המפלגה הליברלית של קנדה, היה מועמד לכהונת ראש הממשלה אך ז'אן קרטיין גבר עליו. לאחר מכן בשנת 1993 כאשר ניצחו הליברלים בבחירות, קרטיין מינה אותו לתפקיד שר האוצר, תפקיד שבו מרטין פיתח את קנדה בתחומים רבים. בשנת 2003 נבחר לראש הממשלה לאחר פרישתו של קרטיין. מרטין הציע להקדים את הבחירות הכלליות שהיו אמורות להתקיים ב-2006 ל-2004 ואכן קיבלו את הצעתו. בבחירות אלה נבחר לראש ממשלת קנדה ה-21 במספר אך ממשלתו הפכה לממשלת מיעוט, בפעם השנייה מאז סוף שנות השבעים. בבחירות 2006, הפסידו מרטין ומפלגתו את השלטון לסטיבן הרפר שהתמנה לתפקיד ראש הממשלה. מרטין המשיך לשמש כחבר פרלמנט עד בחירות 2008 ולאחריהן פרש מן החיים הפוליטיים. מדיה וקבצים בנושא פול מרטין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פול מרטין (באנגלית) פול מרטין בריאיון לטלוויזיה על ספרו האוטוביוגרפי(הקישור אינו פעיל) פול מרטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פול מרטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
לופס

לוֹפֶּס (מלועזית: López או Lopez) הוא שם משפחה ספרדי נפוץ שפירושו בספרדית זאב. במקור היה זה פטרונים (שם המבוסס על שם האב), שמשמעותו "בנו של לופה". לופה (Lope), בתורו, הוא שם פרטי ספרדי הנגזר מהמילה הלטינית lupus (זאב). המקבילה הפורטוגזית (Lopes) היא לוֹפֶּש (פורטוגזית אירופית) או לוֹפֶּס (פורטוגזית ברזילאית), המקבילה האיטלקית היא לוּפּוֹ (Lupo) והמקבילה הרומנית היא לוּפֶּסְקוּ (Lupescu). במדינות ובשפות שונות השתנתה הגיית השם ללופז. האם התכוונתם ל... ג'רארד לופס – כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני, מאמן ברצלונה אתלטיק בהווה דייגו לופס – כדורגלן ספרדי ליסנדרו לופס – כדורגלן ארגנטינאי בעל אזרחות איטלקית מיגל אנחל לופס – מספר אנשים בשם זה מריו לופס – שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי פדרו לופס – רוצח סדרתי קולומביאני פרנסיסקו סולנו לופס – דיקטטור צבאי פרגוואי, בנו של קרלוס אנטוניו לופז קלאודיו לופס – כדורגלן ארגנטינאי קרלוס אנטוניו לופס (אנ') – דיקטטור צבאי פרגוואי, אביו של פרנסיסקו סולנו לופז רבנים יצחק לופיס – רב בארם צובא שחי במאה ה-17 שלום לופס – רב ישראלי אחיו, הרב אליהו לופס לופז וראו גם: Lopez, באתר Internet Surname Database (באנגלית)
חורחה גרבאחוסה

חורחה גרבאחוסה צ'פארו ג'וניור (בספרדית: Jorge Garbajosa Chaparro Jr; נולד ב-19 בדצמבר 1977 בטורחון דה ארדוז שבמדריד, ספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הפורוורד. גרבאחוסה, הידוע גם בכינויו גארבו, שיחק במספר קבוצות ברחבי אירופה, בטורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA ובמדי נבחרת ספרד. את הקריירה החל גרבאחוסה בקבוצת טאו ויטוריה, בה שיחק עד עונת 1999/00, ואיתה זכה בגביע המלך בעונת 1998/99. לאחר מכן שיחק גרבאחוסה 4 עונות בבנטון טרוויזו (בין היתר תחת המאמן מייק ד'אנטוני) וזכה שם בשתי אליפויות הליגה האיטלקית, שני גביעים ושני תוארי הסופרקאפ האיטלקי. את עונת 2002/03 (אותה סיימה בנטון כסגנית אלופת אירופה) סיים עם 13.8 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-2.85 חטיפות (הכי הרבה ביורוליג) למשחק. גרבאחוסה נבחר לחמישיית העונה של היורוליג, ולשחקן השנה לשנת 2003 על ידי אתר היורוליג. לאחר בנטון עבר גרבאחוסה לאוניקאחה מאלגה, וזכה איתה בדאבל בעונת 2005/06. הוא נבחר ל-MVP של גמר הגביע הספרדי ב-2005, של סדרת הגמר של הליגה הספרדית ב-2006 ולחמישייה השנייה של עונת 2005/06 ביורוליג. סך הכול ב-11 עונותיו ב-3 המועדונים האירופיים השיג גרבאחוסה ממוצעים של 10.4 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-1.4 חטיפות ב-362 משחקי ליגה, ו-13.0 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות ב-105 משחקי יורוליג. בקיץ 2006 חתם גרבאחוסה ל-3 שנים בקבוצת טורונטו ראפטורס מה-NBA תמורת יותר מ-12 מיליון דולר, שם לבש את החולצה מספר 15, שהייתה שייכת קודם לכן לכוכב הקבוצה וינס קרטר שעזב. גרבאחוסה, שהצטיין בחציה הראשון של העונה, נפצע במרץ של אותה עונה והחמיץ את סיומה. למרות זאת הוא נבחר לחמישיית הרוקיז ב-NBA בסיום העונה, לצד חברו לקבוצה אנדראה ברניאני. לאחר ניתוח שעבר שב גרבאחוסה לפעילות, אך לאחר תקופה קצרה נזקק לניתוח נוסף שהשבית אותו לתקופה ממושכת. ביוני 2008 קנתה טורונטו את השנה האחרונה בחוזהו של גרבאחוסה על מנת שתוכל לשחררו. לאחר ששוחרר מטורונטו חתם גרבאחוסה על חוזה לשנתיים בשורות חימקי מוסקבה הרוסית תמורת 18 מיליון דולר. גרבאחוסה השתתף עם נבחרתו באולימפיאדות ב-2000 וב-2004. הוא זכה במדליית ארד ביורובאסקט 2001 ובמדליית כסף ביורובאסקט 2003. בגמר מונדובאסקט 2006 נגד נבחרת יוון קלע גרבאחוסה 20 נקודות ולקח 10 ריבאונדים. בנוסף לזכייה עם נבחרתו בתואר, נבחר גרבאחוסה לחמישיית הטורניר לצד חברו לנבחרת פאו גאסול. הוא זכה גם בתואר מר אירופה לשנת 2006 מטעם שבועון הספורט האיטלקי "סופרבאסקט" והפסיד עם נבחרתו בגמר יורובאסקט 2007 לנבחרת רוסיה. עם טאו ויטוריה זכייה בגביע המלך 1999 עם בנטון טרוויזו זכייה באליפות הליגה האיטלקית (2): 2002 2003 זכייה בגביע האיטלקי (2): 2003 2004 זכייה בסופרקאפ האיטלקי (2):2001 2002 עם אוניקאחה מאלגה זכייה באליפות הליגה הספרדית 2006 זכייה בגביע המלך 2005 עם נבחרת ספרד מדליית זהב באליפות העולם בכדורסל 2006 מדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג מדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל (2): 2003 2007 מדליית ארד באליפות אירופה בכדורסל 2001 עם בנטון טרוויזו חבר בחמישיית העונה של היורוליג 2003 עם אוניקאחה מאלגה השחקן המצטיין בגמר הגביע הספרדי 2005 השחקן המצטיין של סדרת הגמר בליגה הספרדית 2006 חבר בחמישייה השנייה של היורוליג 2006 מר אירופה מטעם השבועון "סופרבאסקט" לשנת 2006 עם טורונטו ראפטורס רוקי החודש - דצמבר 2006 עם נבחרת ספרד חמישיית הטורניר - אליפות העולם 2006 פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
עכשיו ובימים האחרים

עכשיו ובימים האחרים הוא קובץ השירה הראשון שפרסם יהודה עמיחי, ב-1955 (תשט"ו). ראה אור בתל אביב בהוצאת "לקראת". הספר נחשב לאחד מן הספרים החשובים בתולדות השירה הישראלית, ועורר "מהפכה" בזמן פרסומו. הנושאים בהם הוא עוסק הם בין היתר אובדן החיים במלחמת העצמאות, המתבטא בשירים כמו "אלוהים מרחם על ילדי הגן" ו"גשם בשדה קרב". שם הספר הוא כשם הפסוק האחרון בשיר "אלוהים מרחם על ילדי הגן" (קיים ביצוע מוזיקלי לשיר זה של האחים והאחיות וביצוע מוזיקלי נוסף באלבום "מאחורי הצלילים" של מתי כספי ושלמה גרוניך, כמו גם לשיר נוסף של עמיחי, "אבי"). בנוסף, נכללים בקובץ שירי אהבה (ב"למעלה על העץ אצטרובלים": "אהבנו כאן", "ראי אנחנו שנים מספרים"). כתב העת "עכשיו", נקרא על שם הספר. עמיחי זכה בפרס שלונסקי לשירה ב-1957 על ספר זה. את שירי הקובץ ערך המשורר והעורך נתן זך. שירי הקובץ נכללים בקובץ "שירים: 1948–1962" (הוצאת שוקן: תשכ"ג, 1963). נתן זך, שירי יהודה עמיחי, על המשמר, 29 ביולי 1955, המשך רות ריס, על שני שירים של יהודה עמיחי, ניתוח של "כל העולם עוגה מתוקה" מן הספר עכשיו ובימים האחרים, באתר OCLC (באנגלית)
רודולף קירכשלגר

רודולף קירכשלֶגר (בגרמנית: Rudolf Kirchschläger; ‏20 במרץ 1915 – 30 במרץ 2000) היה דיפלומט, פוליטיקאי ושופט אוסטרי. בין השנים 1974–1986 כיהן כנשיא הפדרלי השמיני של אוסטריה. למד משפטים באוניברסיטת וינה. לאחר האנשלוס נאלץ לעזוב את הלימודים, כיוון שמלגת הלימודים שלו בוטלה, עקב סירובו להצטרף אל המפלגה הנאצית. בשנת 1939 גויס לוורמאכט והשתתף במערכה על צרפת. ב-1940 ניצל את החופשה בת החודשיים שקיבל מהצבא להכנה למבחן ההסמכה לעריכת דין, אותו עבר בהצלחה. בשנים 1941–1942 לחם בחזית המזרחית, נפצע קשה בקרבות ובגלל הפציעה הוחזר לאוסטריה. לאחר שהחלים לא חזר עוד לחזית, ושירת כמדריך בהאקדמיה הצבאית הטרזיאנית עד סוף המלחמה. לאחר מלחמת העולם השנייה עבד קירכשלגר כשופט מחוזי ומאוחר יותר כשופט בווינה. בשנת 1954 התקבל למשרד החוץ האוסטרי, על אף שלא דיבר שפות זרות כלל. כדי שיוכל להשתתף במשא ומתן עם בעלות הברית לחתימת החוזה לשחזור עצמאותה של אוסטריה לאחר המלחמה (Österreichischer Staatsvertrag), למד בעצמו את השפה האנגלית תוך מספר חודשים בלבד. בין השנים 1967–1970 שימש כשגריר בפראג. התנהלותו במהלך האביב של פראג בשנת 1968 זכתה לשבחים, לאחר שהנפיק ויזות לאזרחים צ'כים שביקשו להימלט מארצם הנתונה במשטר קומוניסטי, למרות ההוראה המפורשת שניתנה שלא לעשות כן. בין השנים 1970–1974 כיהן כשר החוץ. בשנת 1974 הוא נבחר לכהן כנשיא אוסטריה. בשנת 1979 הוא חנך את המרכז האסלאמי של וינה, שכולל את המסגד הגדול במדינה. בשנת 1980 נבחר לתקופת כהונה שנייה עם 80% מהקולות, מספר הקולות הגבוה ביותר שקיבל מועמד לנשיאות. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1986. רודולף קירכשלגר מת בשנת 2000 ליד וינה. מדיה וקבצים בנושא רודולף קירכשלגר בוויקישיתוף רודולף קירכשלגר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רודולף קירכשלגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רודולף קירכשלגר, באתר Discogs (באנגלית)
יוחנן החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית

יוחנן החמישי פלאיולוגוס (ביוונית: Ίωάννης Ε' Παλαιολόγος;‏ 18 ביוני 1332 - 16 בפברואר 1391) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 1341 ל-1376, ושוב בין 1379 למותו. יוחנן החמישי נולד בדידימוטיכו כבנו של אנדרוניקוס השלישי ושל אנה מסבויה, שהייתה בתם של אמדאו החמישי, רוזן סבויה ואשתו, מאריה מברבנט. ב-1341, כשהיה בן תשע ירש יוחנן החמישי את כס אביו כקיסר האימפריה הבינזטית. מפאת גילו, בתחילה לא שלט בפועל. העוצר בתקופת היות יוחנן החמישי קטין, ויריבו על עמדת הכוח באימפריה היה יוחנן השישי קנטקוזנוס. קנטקוזנוס ניצל את חולשתו של הקיסר-הילד על מנת להשתלט על שטחים ביוון, תוך שיתוף פעולה עם צבאות לא-נוצריים. על עמדת העוצר נלחם נגד אימו של יוחנן החמישי, הפטריארך יוחנן הארבעה עשר קלקאס והדוכס הגדול אלכסיוס אפוקאוקוס. ב-1343 משכנה אנה לבית סבויה את יהלומי הכתר הביזנטינים תמורת 30,000 דוקטים ונציאניים למימון המאבק, אך נכשלה. יוחנן החמישי נאלץ להילחם בקנטקוזנוס על מנת לתפוס את השלטון לאחר שהפך לבגיר, והפך לקיסר-יחיד ב-1354. במהלך תקופת שלטונו העות'מאנים בפיקודו של סולימאן פאשא, בנו של הסולטאן אורהן הראשון, הצליחו לכבוש את אדריאנופוליס ואת פיליפופוליס. הם הצליחו גם לכבוש את גליפולי ולאיים ממנה על קונסטנטינופול. בחפשו אחר בני ברית, פנה יוחנן החמישי לאפיפיור אינוקנטיוס השישי והציע לו שיכפיף את הכנסייה המזרחית לסמכותו של האפיפיור ויסיים בכך את פילוג הכנסייה הנוצרית, אם הלה יתן לו מענקים להדיח את יוחנן השישי קנטקוזנוס וללחימה נגד המוסלמים. אינוקנטיוס דחה את ההצעה בשל משאבים מוגבלים של הכס הקדוש בתקופה זו. ב-1369 הוא נכלא בעת ביקור בוונציה, בשל חובותיה הכבדים של האימפריה הביזנטית. ב-1371 החליט להכיר בשליטתו של הסולטאן העות'מאני מורט הראשון שמאוחר יותר גם סייע לו לשוב לשלטון (ב-1379) לאחר שב-1376 הוא הודח על ידי בנו, אנדרוניקוס הרביעי (אנ'). ב-1390 הצליח נכדו יוחנן השביעי פלאיולוגוס לתפוס את השלטון, אבל הודח במהירות. ערב מותו, ב-1390, הוא ציווה לחזק את "שער הזהב" בחומות קונסטנטינופול. הסולטאן באיזיט הראשון זעם ואיים בהכרזת מלחמה, ובעיוור בנו מנואל, שהיה בתקופה זו בשבי העות'מאני. יוחנן החמישי הסכים לפרק את הביצורים, אבל לטענת חלק מן ההיסטוריונים, הדבר הביא עליו את מותו בפברואר 1391. ב-1391 מת בקונסטנטינופול. את כיסאו ירש בנו מנואל השני, קיסר האימפריה הביזנטית; בנו הצעיר תאודור הראשון פלאיולוגוס הפך לשליט דספוטט מוראה ב-1383. האימפריה הביזנטית קיסרי ביזנטיון מדיה וקבצים בנושא יוחנן החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף יוחנן החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'יימס אלזוורת'

ג'יימס אלזוורת' (James Ellsworth, נולד ב-13 באוקטובר 1849 - 2 ביוני 1925) היה איש עסקים אמריקאי, אשר החזיק בין היתר במכרה פחם ובבנק. אלזוורת' נולד בהאדסון שבאוהיו. לאחר שסיים את לימודיו ב"ווסטרן ריזרב אקדמי" (Western Reserve Academy) שבהאדסון, החל לעבוד כפקיד בקליבלנד. ב-1869 הוא הצטרף לחברת כרייה, "איימס ושות'" (Ames & Co.) וב-1873 הוא השתלט על החברה וקרא לה על שמו (James W. Ellsworth & Co.). לחברה היו משרדים וסניפים ברחבי ארצות הברית. החל מ-1869 הוא שימש כנשיא "יוניון נשיונל בנק" ובנוסף היה בעלים של נדל"ן ברחבי ארצות הברית, שווייץ ופירנצה. בנו היה לינקולן אלזוורת', חוקר ומגלה ארצות של האזור הארקטי והאנטארקטי. ג'יימס אלזוורת' תרם $50,000 [1], סכום עתק באותם ימים, למשלחת חקר הקוטב הצפוני של רואלד אמונדסן ב-1925 בה השתתף גם בנו כטייס. אלזוורת' מת בווילה פלמיירי שבפירנצה שבאיטליה. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס אלזוורת' בוויקישיתוף
עמוס לויתן

עמוס לֵוִיתן (נולד ב-1936 בכפר מסריק) הוא משורר עברי, עורך ספרותי ובעל טורים לביקורת בעיתונות העברית. לויתן החל לפרסם שירים בגיל צעיר, וכבר בגיל 17 זכה בפרס על כתיבת שיר, בתחרות בינלאומית של פדרציית הנוער למען השלום. שיריו של לויתן קצרים, חדים ומושחזים, ומבכים את ארץ ישראל הישנה ואת התרבות הכפרית הישראלית שנעלמה. שירתו מושפעת משיריו המאוחרים של ע. הלל. עד כה פרסם 4 ספרי שירה. בנוסף שימש לויתן שנים רבות עורך ספרותי. בין השאר ערך את הדף לספרות של "על המשמר", "משא", מוסף "דבר" וכיום משמש עורך השירה בהוצאת הספרים "גוונים" (בשנת 2007 ערך ספר של דליה גל אלגל). למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, והוא כותב בשנים האחרונות טור ביקורת קבוע ומורחב בירחון "עיתון 77". אחיו היה במאי הקולנוע נדב לויתן. לילה ועלים, שירים, מרחביה: ספרית פועלים, 1961. ארץ נער, שירים, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1983. נסיעה עירונית, שירים, תל אביב, ספרית פועלים, 1986. קרט, (קורט), שירים, צ'ריקובר, תל אביב, 1990. שיח אלים, שירים, ספרי עיתון 77 וגוונים, תל אביב, 2002. מצד זה, מאמרים על ספרות וחברה, מבחר מתוך מדורו של לויתן, מצד זה, ב"עתון 77", תל אביב, ספרי עיתון 77 וגוונים, 2005. בזמנים נאורים, מבחר שירים וחדשים, הוצאת קשב לשירה, 2008. "אידיאות מחליפות ידיים", מאזנים, כרך ע"ו, גל' 6 (2002), עמ' 60. על: עמוס לויתן, שיח אלים (שירים).קובי נסים, (תל אביב : ספרי עתון 77, תשס"ב, 2002). מדיה וקבצים בנושא עמוס לויתן בוויקישיתוף עמוס לויתן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עמוס לויתן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" עמוס לויתן, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" עמוס לויתן, מהו ריח העולם?, באתר ynet, 17 בדצמבר 2008 מירון ח. איזקסון, בזמנים נאורים: מבחר וחדשים, עמוס לויתן, באתר הארץ, 24 במרץ 2009 עמוס לויתן באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן עמוס לויתן (1935-), דף שער בספרייה הלאומית עמוס לויתן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
רמת רזיאל

רָמַת רָזִיאֵל הוא מושב בהרי ירושלים. המושב קרוי על-שם דוד רזיאל, מפקד האצ"ל, שנפל ב-1941 בעיראק בעת שליחות מטעם הצבא הבריטי. בתחילה בקשו המוסדות לקרוא למקום כסלון, ואנשי האצ"ל ראו בכך ניסיון השכחה מכוון, אולם לבסוף ניתן השם כסלון ליישוב אחר. המושב נוסד באוקטובר 1948 בידי יוצאי האצ"ל וגרעין בית"ר, והיה המושב הראשון של יוצאי האצ"ל. טקס רשמי של עלייה לקרקע התקיים בינואר 1949. אנשי האצ"ל ציינו את הקמת היישוב כהוכחה לכך שלוחמי המחתרת יכולים בעת שלום למלא משימות התיישבות, אל מול טענות של אנשי תנועת העבודה שאין לרמת רזיאל מספיק מתיישבים מאחורי הפלקטים שנתלו לטקס. למרות המתיחות, הגיעו אנשי פלמ"ח מצובה הסמוכה לברך את המתיישבים בתקווה ליחסי שכנות טובה. המושב הוקם כמשלט צבאי שיתופי. על היישוב עבר משבר במהלך 1949, חברים רבים עזבו והוא עמד להתפורר, אבל חברים חדשים הצטרפו וחזקו את המקום. שטח אדמות המושב הורחב לכ-5,500 דונם, לאחר שסופח אליו שטחו של הכפר הערבי הנטוש הסמוך. בשנת 1952 הוחלט להסב את המושב ממושב שיתופי למושב רגיל. בשנת 1961 נסלל כביש גישה למושב מכביש 395. ענפי המשק כוללים לול ומטע. במקום יקב וחווה לגידול דגי נוי. ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה היישוב, בבוקר 16 באוגוסט הורשו התושבים לחזור לבתיהם. מראה כללי של רמת רזיאל, חרות, 27 בינואר 1949 בטרם על רמת רזיאל, חרות, 23 במרץ 1949 חנוכת רמת רזיאל, מרץ 1949, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים רמת רזיאל (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 רמת רזיאל היא כסלון, חרות, 7 בפברואר 1949 מלאכת הסלוף נמשכת, חרות, 4 באוקטובר 1955 חנוכת צריפים ברמת רזיאל, דבר, 19 בינואר 1949 היום טכס חנוכת רמת רזיאל, חרות, 18 בינואר 1949 היום נחנכת רמת רזיאל, חרות, 18 בינואר 1949 בשולי דברים - בחוץ ובבית, דבר, 18 בינואר 1949 רמת רזיאל, דבר, 19 בינואר 1949 הבחורה מפלמ"ח ליד מ. בגין, מעריב, 20 בינואר 1949 מסע בפרוזדור ירושלים, דבר, 23 בספטמבר 1949 זאב אפלבוים, סיור בחגורת המגן מסביב לירושלים, חרות, 11 בדצמבר 1949 רמת רזיאל, חרות, 25 במרץ 1955 מסיימים כביש גישה אל רמת רזיאל, מעריב, 22 באוגוסט 1961 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יתרת רווח

יתרת רווח (או עודפים) (באנגלית retained earnings, retained profits, accumulated earnings, accumulated profits, accumulated losses) הוא מינוח חשבונאי ליתרת הרווח הנקי שנצברה בחברה לכל אורך שנות פעילותה ולא חולקה כדיבידנד לבעלי המניות או הועברה לקרנות הון. רווחים אלה נשארים בחברה לצורך התרחבות ופיתוח העסק (למשל - קניית נכסים, רכוש קבוע, ציוד או מלאי). ההשקעה בפיתוח העסק אמורה להניב בעתיד צמיחה ברווחי החברה. סעיף יתרת הרווח במאזן מייצג אפוא את הרווחים שבעלי החברה בחרו להשאיר בה לאורך השנים, כהשקעה נוספת בחברה מעבר להשקעתם המקורית בהקמתה וברכישת מניות נוספות בה במהלך השנים. יתרת הרווח מוצגת במסגרת דוח המאזן של העסק, כחלק מסעיפי ההון העצמי. יתרת הרווח יכולה להיקרא יתרת הפסד, במידה ולעסק נצברו הפסדים ולא רווחים במהלך חייו. יתרת הרווח מציגה רווחים שנצברו בניכוי ההפסדים על פני השנים. יש לציין, כי אין בהכרח קשר בין יתרת הרווח במאזן למידת רווחיות החברה. חברה רווחית, שמבצעת מדיניות של חלוקת רווחים מלאה, עשויה להציג מאזן ללא יתרת רווח. מנגד, חברה הפסדית יכולה להציג יתרת רווח שמקורה בשנים קודמות בהן הייתה רווחית. הון עצמי מאזן דיבידנד ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאוסיקה

נָאוּסִיקַה (יוונית עתיקה: Ναυσικᾶ) היא דמות במיתולוגיה היוונית, בתו של מלך הפיאקים אלקינואוס (אנ') ואשתו המלכה ארטה (אנ'). על פי השיר השישי באודיסיאה, לאחר שקליפסו שחררה אותו לדרכו על פי צו האלים, בנה אודיסאוס דוברה ושט בה עד שהגיע לחופי סְכֶרִיָה (אנ'), ארץ הפָיַאאָקים. במהלך סערה, שחולל אל הים פוסידון, התנפצה הדוברה, ואודיסאוס החל לטבוע. אלת-ים בשם לֶאוּקוֹתֵיאָה יעצה לו לפשוט את בגדיו הכבדים, ולקשור את צעיפה למותניו. במשך שתי יממות נישא אודיסאוס על ידי גלי הים, עד שנסחף ליבשה, שם נרדם על מצע של עלים. נאוסיקה ירדה לחוף הים עם בנות לווייתה במטרה לכבס את כביסת הארמון. הן סיימו את עבודתן, ועד שיתייבשו הבגדים, שיחקו בכדור. הכדור התגלגל אל היער והעיר את אודיסאוס משנתו. אודיסאוס, עירום כביום היוולדו, פרוע ומלוכלך, כיסה את ערוותו בעלה, התייצב לפני נאוסיקה, החמיא לה על יופייה הרב וביקש את עזרתה. היא סיפקה לו בגדים ומזון, והובילה אותו אל ארמון המלך, תוך שהיא מקפידה לא להראות בחברתו כדי לא לעורר גל שמועות בעיר. לאחר ההיכרות עם הוריה של נאוסיקה, נערך לכבודו משתה, בו סיפר את כל עלילותיו וחשף את זהותו. על אף שהוריה של נאוסיקה ראו באודיסאוס חתן ראוי לבתם, הוא סירב, ולבסוף הם סייעו לו להגיע ליעדו הסופי - איתקה. על פי אריסטו ודיקטיס מכרתים (אנ'), נישאה נאוסיקה מאוחר יותר לטלמאכוס, בנו של אודיסיאוס, ונולד להם בן - פרספטוליס (או פוליפורתס (אנ')). על שמה נקרא האסטרואיד 192 נאוסיקה (אנ'), שהתגלה ב-1879 על ידי יוהאן פאליזה. בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, הערוך במתכונת האודיסיאה, נקרא הפרק ה-13 בשם נאוסיקה. המאנגה שבוימה לאנימה של הייאו מיאזאקי, הנסיכה מעמק הרוחות, שאבה השראה מדמותה החופשית של נאוסיקה, וגיבורת הקומיקס קרויה בשמה. מדיה וקבצים בנושא נאוסיקה בוויקישיתוף Miyazaki, Hayao, תרגום: Cary, Beth and Schodt, Frederik L., Starting Point 1979 – 1969, Viz Media, 1996, עמ' 283-284 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.