laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נודולה

נודולה בפטרולוגיה – אחד מסוגי התרכיזים המתהווים בסלעי משקע. נודולות מופיעות לרוב בשכבות הערוכות במקביל בין שכבות של הסלע המכיל אותן. נודולות מורכבות מחומרים שונים מאלה המרכיבים את הסלעים העוטפים אותן, והן עשויות להכיל סלע המורכב ממספר מינרלים או תרכיז של מינרל אחד בלבד. לדוגמה: נודולות של צור המורכבות מקוורץ או מכלקדון המצויות בסלעי גיר או קירטון המורכבים מן המינרל קלציט, נודולות של פוספוריט, גבס ועוד. על קרקעית הים נוצרת בוצה של חומרים מן היבשה (חומרי בליה וסחף) ומן הים (שרידי בעלי חיים וצמחים). בבוצה זו מתרחשים תהליכי דיאגנזה (diagenesis): תהליכים פיזיקליים, כימיים וביוגניים המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה. תהליכים אלה חלים על המשקע הרך לאחר הרבדתו וגורמים להתקשותו. נודולות נוצרות כאשר החומרים המצויים בבוצה אינם מתערבבים ומסתלעים בנפרד זה מזה, או זה בתוך זה, בו-זמנית. בצוקי הקירטון של ראש הנקרה מצויות נודולות רבות של צור: הגיר בבוצה יצר את סלעי הגיר והקירטון ואילו הסיליקה יצרה את נודולות הצור (ר' תמונות). topic/nodular-phosphorite נודולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Back to Black (שיר)

"Back To Black" (בעברית: "בחזרה לשחור") הוא שיר של זמרת הג'אז הבריטית איימי ויינהאוס מתוך אלבום האולפן השני שלה, Back to Black. השיר נכתב על ידי ויינהאוס והמפיק היהודי-בריטי מארק רונסון והופק על ידו גם כן. לשיר יצא רמיקס עם הראפר האמריקני ג'יי-זי, מתוך אלבום הדלוקס של Back to Black. הקליפ לשיר בוים על ידי פיל גריפין. הקליפ כולל בתוכו לוויה ובה נראית ויינהאוס בבגדים שחורים, ובוכה על קבר, ועליו כתובות המילים "ת.נ.צ.ב.ה. לבה של איימי ויינהאוס" ("R.I.P. the Heart of Amy Winehouse"). הווידאו צולם בעיקר בסמוך לגן גיבסון גן ודרכי צ'לסום בסטוק נווינגטון, לונדון. סצנות הלוויה צולמו בבית הקברות "אבני פארק" בסמוך ללונדון. על פי אתר האינטרנט הרשמי של ויינהאוס, "הקליפ החדש של איימי ויינהאוס, "Back in Black" (כך כתוב במקור) צולם בצורה יפה וגם אמנותית בצבעי שחור-לבן, בדימויים אבודים לרומן עם לוויה." השיר מבוצע בסולם רה מינור שנחשב אחד הסולמות ה"אפלים" במוזיקה. ומזוהה עם יצירות כמו הרקוויאם של מוצרט. השיר נפתח ב-8 תיבות שכוללות את המהלך ההרמוני המרכזי של השיר בליווי אקורדים של פסנתר במקצב רבעים. תפקיד הפסנתר ממשיך לתוך הבית ואליו מצטרפים גם פעמוני כנסייה שתורמים לאווירה הדרמטית של השיר. בפזמון מצטרפים לליווי כלי מיתר בסגנון פופ שנות ה-60 בקו מלודי עדין. מידע על היצירה "Back to Black" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Back to Black" באתר SecondHandSongs FIMI - Home - FIMI, www.fimi.it (באיטלקית) Wayback Machine, ‏2015-02-13 www.bpi.co.uk Bundesverband Musikindustrie, BVMI | Datenbank, www.musikindustrie.de (בגרמנית) Guld og platin i august | ifpi.dk, ‏2015-01-17 Ελληνικό Chart, ‏2010-04-04 Promusicae - Productores de Música de España, promusicae.es (בספרדית) Steffen Hung, The Official Swiss Charts and Music Community, www.swisscharts.com
ישראל לוין (שופט)

ישראל לוין (1 בדצמבר 1904 – 28 בדצמבר 1997) היה מראשוני השופטים במדינת ישראל. נולד בירושלים, בן למשה גוטל לוין וציפורה לוין (בתו של יואל משה סלומון). בתום לימודיו התיכוניים, בבית הספר הריאלי בחיפה, הוא למד לימודי משפטים באוניברסיטת ליברפול שבאנגליה והוסמך לעריכת דין. לאחר קום המדינה נבחר לוין לכהן כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, בו כיהן עד 1952. בשנים 1951–1952 היה שופט בפועל בבית המשפט העליון. לאחר מכן הוא פנה לעסוק בעריכת דין באופן פרטי, עד מינויו בשנת 1969 לסגן נשיא בית הדין הארצי לעבודה. בתפקיד זה נותר עד לפרישתו, בשנת 1975. לאורך השנים היה לוין פעיל במוסדות וארגונים מקצועיים וציבוריים. בין תפקידיו נמנים: נשיא בני ברית ישראל ומפקח הלשכה הגדולה, חבר המועצה לעניינים בינלאומיים בארגון בני ברית העולמי, יושב ראש האגודה הישראלית לטרשת נפוצה, יושב ראש כבוד של בית הדין המפלגתי במפלגה הליברלית, יושב ראש סניף תל אביב של הסתדרות עורכי הדין בישראל, וכן נשיא המועדון המסחרי והתעשייתי. מנישואיו של לוין עם ונדה לבית לבקוביץ נולדו שלושה ילדים. לימים הוא נישא בשנית. ישראל לוין(הקישור אינו פעיל) באתר משפחת סלומון ישראל לוין, באתר Geni
אריאלה סביר

אריאלה סביר (נולדה ב-11 במרץ 1961) היא מחנכת, ריתמיקאית, זמרת, סופרת ילדים ומשוררת שירי ילדים חרדית ישראלית. סביר נולדה וגדלה במושב אורות. בילדותה התגלתה אצלה מחלת עיניים קשה, ובמהלך נעוריה איבדה את כושר הראייה. הוריה בחרו לשלוח אותה למוסדות חינוך רגילים, שאינם מותאמים לעיוורים, במטרה לשלבה בחברה. למרות לקותה התעקשה להתגייס לצה"ל, בתום מאבק ממושך גויסה והייתה החיילת העיוורת הראשונה בצה"ל, והיא שירתה כמש"קית חינוך.[דרוש מקור] אחרי השירות הצבאי החלה לעבוד כריתמיקאית, הפיצה את שיטת החינוך המוזיקלי, המותאמת לפעוטות ולילדים בעלי מוגבלויות. במרוצת השנים הכשירה גננות ומורות רבות, במסגרות פרטיות ובמוסדות אקדמיים כמכללת אורנים ומכללת לוינסקי לחינוך. במקביל לעבודתה כמורה, כתבה שירי ילדים וסיפורים רבים, אותם הפיצה במגוון מדיות – ספרים, תקליטורי שירה, לומדות ומשחקי מחשב. עד 2008 פרסמה 5 ספרים, 66 קלטות, ו-7 סרטי וידאו לילדים. סביר כתבה למעלה מ-1,500 שירים. סביר נשואה ליעקב ואם לשמונה ילדים. בנה השישי חגי הוא אוטיסט, אותו גידלה בביתה, ובגינו הפכה מעורבת בעידוד והעצמת הורים לילדים בעלי עיכוב התפתחותי. לאור ניסיונה כילדה וכאמא, מעודדת סביר הורים להימנע מלשלוח ילדים בעלי מוגבלויות למוסדות ולגדלם בבית. אריאלה סביר חזרה בתשובה עם בעלה והיא מנהלת בית חרדי. היא מופיעה בפני נשים ונערות ומספרת את סיפור חייה. מתגוררת בקרני שומרון. בונים סוכה ליולדת באהבה לבת המצווה באהבה נשיר ונרקדש: שירי משחק ברוח הקדש ליאורה ביגלה חמץ טיף טף ותוף היום יום ששיר חנכה שמח: חגיגת חנוכה שכל ילד אוהב בשיר, במשחק לאור נר מהבהב משפחמבה: משפחה שחם בה. שירים, ספורים והפעלה גם-בה אתר האינטרנט הרשמי של אריאלה סביר הספרים של אריאלה סביר, באתר "סימניה" מילים לשירים של אריאלה סביר, באתר "שירונט" רשימת הפרסומים של אריאלה סביר, בקטלוג הספרייה הלאומית עפרה לקס, רואה אור, באתר ערוץ 7, 28 בספטמבר 2006, ריאיון עם אריאלה סביר אפרת כהן, הלוחמת, ריאיון עם אריאלה סביר, ב"הידברות סופשבוע", פברואר 2011; חלק ב' של הראיון ריאיון עם אריאלה סביר (אורכב 12.08.2014 בארכיון Wayback Machine) בתוכנית רוח נשית בערוץ מאיר. אריאלה סביר, דף שער בספרייה הלאומית
בארלטה-אנדריה-טראני (נפה)

נפת בארלטה-אנדריה-טראני (באיטלקית: Provincia di Barletta-Andria-Trani) היא נפה במזרחו של מחוז פוליה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 1,538 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 384,293 נפש. בירתה של הנפה בעיר טראני. יהדות טראני ישעיה די טראני ריא"ז מדיה וקבצים בנושא בארלטה-אנדריה-טראני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בארלטה-אנדריה-טראני ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרמה צ'אקון

כרמה צ'אקון פיקראס (בספרדית ובקטלאנית: Carme Chacón Piqueras‏; נולדה ב-13 במאי 1971 באספלוגס דה ליוברגט שליד ברצלונה - 9 באפריל 2017 במדריד) הייתה פוליטיקאית ספרדית, שרת ההגנה של ספרד בשנים 2008–2011 והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה של ספרד שהחזיקה בתפקיד זה. צ'אקון הייתה בעלת דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ברצלונה. בשנים 1996–1997 שימשה כמשקיפה מטעם "הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה" (OSCE) בבוסניה והרצגובינה ובאלבניה. עבדה כמרצה למשפט חוקתי וכיהנה כמזכירת החינוך, התרבות והמחקר בוועדה המבצעת של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית. צ'אקון הייתה חברה במפלגת הסוציאליסטים של קטלוניה ושירתה כחברת פרלמנט של פרובינציית ברצלונה מטעם מפלגה זו. הייתה סגנית-יו"ר הבית התחתון של הקורטס חנרלס (הפרלמנט הספרדי) ואחר כך, כיהנה כשרת השיכון בשנים 2007–2008. באפריל 2008, מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו והייתה לאישה הראשונה שמילאה תפקיד זה. ב-19 במאי 2008 ילדה צ'אקון את בנה, מיגל. בדצמבר 2011 סיימה את תפקידה כשרת ההגנה. לאחר שחוסה לואיס רודריגס ספאטרו הודיע שלא יתמודד בבחירות 2012, הועלתה הערכה לפיה כרמה צ'אקון תתמודד על תפקיד ראש הממשלה, ברם לאחר כישלון מפלגתה בבחירות המקומיות, הודיעה שלא תתמודד על ראשות הממשלה. ב-2016 עזבה את הפוליטיקה כדי להתעסק בתחום המשפט. הלכה לעולמה ב-9 באפריל 2017, בעקבות סיבוכי מחלת לב מולדת. מדיה וקבצים בנושא כרמה צ'אקון בוויקישיתוף סיניקה טרביינן, המהפכה הפמיניסטית של ראש ממשלת ספרד, באתר הארץ, 15 באפריל 2008 שרת ההגנה שעשתה היסטוריה מתה בגיל 46, באתר ynet, 11 באפריל 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטלה סלברג

אטלה סלברג (Atle Selberg; ‏14 ביוני 1917 - 6 באוגוסט 2007) היה מתמטיקאי נורווגי, שידוע בעיקר על עבודתו בתחום תורת המספרים האנליטית (אנ') ותורת התבניות האוטומורפיות. סלברג נולד בשנת 1917 בלנגסונד שבנורווגיה. בעודו בבית הספר הושפע מאוד מעבודותיו של סריניוואסה רמנוג'אן ופיתח בעקבות עבודה שלו את הנוסחה האנליטית המדויקת של פונקציית החלוקה. לצערו, הוא גילה שהתגלית פורסמה לפניו על ידי האנס ראדמאכר. תקרית זו הייתה טראומטית עבורו והוא העדיף לשמור חלק מעבודותיו לעצמו עד שיהיה בטוח שאף אחד עדיין לא פרסם תגלית דומה. על כך אמר יו מונטגומרי: "לסלברג היו המון עבודות שלא פורסמו, ותמיד היה חשש שהוא יאמר 'אה כן, אני יודע על כך כבר כמה שנים". הוא למד באוניברסיטת אוסלו וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1943. בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד סלברג בבידוד, עקב הכיבוש הנאצי של נורווגיה. לאחר המלחמה התפרסמה עבודתו של סלברג בעולם, ובעיקר עבודתו על פונקציית זטא של רימן. הוא הוכיח כי אחוז האפסים המצויים על הקו Re(s)=1/2 אינו שואף לאפס ככל שמתקדמים על ציר המספרים. אחרי המלחמה הוא פנה לתאוריית הנפה, שננטשה על ידי המתמטיקאים עד שסלברג החזירה שוב לאור הזרקורים. במאמר משנת 1947 הוא הציג את שיטת הנפה של סלברג. בשנת 1948 הציג סלברג הוכחה אלמנטרית למשפט המספרים הראשוניים. פאול ארדש השתמש בתוצאה חשובה של סלברג והגיע להוכחה בערך באותו הזמן, מה שגרם למחלוקת ביניהם לגבי זכות הראשונים. בעבור כל התגליות הללו ועוד, קיבל סלברג את מדליית פילדס, הפרס החשוב ביותר למתמטיקאים, בשנת 1950. סלברג היה גאון מתמטי שפועלו היה רב, ואחדים כינו אותו הגאוס החדש. הסיפור מספר על קרל לודוויג זיגל, ששב מאוניברסיטת פרינסטון וביקר את חברו הטוב הארלד בוהר. הוא שאל אותו: "ובכן, קרה משהו מאז יצאתי לגלות בפרינסטון?", בוהר השיב במילה אחת: "סלברג!". בשנת 1950, עזב סלברג את נורווגיה למכון למחקר מתקדם בארצות הברית, שם נשאר עד מותו ב-2007, מאי-ספיקת לב. סלברג נשא לאשה את הדוויג ליברמן, שעבדה אף היא במכון למחקר מתקדם, ולזוג נולדו שני ילדים. אחרי מותה ב-1995 נישא בשנית. מלבד מדליית פילדס בה זכה, זכה סלברג בפרס וולף במתמטיקה בשנת 1986. הוא נבחר לאקדמיה הנורווגית למדעים ולאמנויות, האקדמיה המלכותית הדנית למדעים ולאמנויות, והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. מדיה וקבצים בנושא אטלה סלברג בוויקישיתוף אטלה סלברג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אטלה סלברג, באתר MacTutor (באנגלית) אטלה סלברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אטלה סלברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שטיח

שטיח הוא יריעה או בד שעיבו אותו בקשרים מחוטים או קרעי בדים או ארוגים בנול, המיועדים לפרישה על הרצפה או לתלייה על קיר. יש המבחינים בין שטיח למחצלת על פי גודלם, כשהראשון בהם גדול יותר והשני עשוי לרוב מקש או קנים ומשמש אף לכריכה או כמחיצה. מקורם של שטיחי קשרים עשויים בעבודת יד הוא כנראה מונגוליה או טורקסטן בין האלף ה-4 לפנה"ס לאלף ה-2 לפנה"ס. אריגת שטיחים הוכנסה לראשונה לספרד במאה ה-10 לספירה בידי המורים. מסעות הצלב הביאו לאירופה שטיחים טורקיים, שם שימשו לתלייה על קירות או כיסוי לשולחנות. עם פתיחת דרכי המסחר במאה ה-17 הגיעו שטיחים פרסיים לראשונה למערב אירופה, אך רק במאה ה-18 החל שימוש נפוץ בשטיחים ככיסוי לרצפות. פרט למטרות נוי, שטיח עשוי לשמש להפחתת רעשים ואובדן חום דרך הרצפה. קיימים שני סוגי שטיחים עיקריים: שטיחים קילים, הארוגים שתי וערב ושטיחי קשירה, שהם אריגים שעליהן נקשרות לולאות-לולאות חוטים או קרעי בדים בצפיפות גבוהה. הארצות העיקריות המייצרות שטיחים עשויים בעבודת יד כיום הן איראן, טורקיה, פקיסטן, סין, טורקמניסטן ואפגניסטן. שטיח מקיר לקיר הוא כיסוי המחובר לרצפה, העשוי בדרך כלל מאריגה עבה - לעיתים קרובות מצמר אך גם כותנה, קנבוס, קש, או כל תחליף סינתטי - ומודבק על פי רוב לשכבת בסיס עשויה שתי וערב. לאחר מכן נגזר ונתפר להתאמת המידות ומחוזק לרצפה במסמרים, סיכות או דבק. שטיחים ביתיים נהוג לנקות על ידי שימוש בשואב אבק. בעבר היה נפוץ יותר השימוש בחובט שטיחים בארצות רבות ניצלו קרעי טקסטילים ישנים ליצירת שטיחים. הדוגמאות הראשונות באירופה הן מהמאה ה-18 ומיפן מהמאה ה-19. בסקנדיביה יש מסורת של סגנון אריגה הנקרא ryer שבה מושכים לולאות של קרעי בדים דרך בד ארוג ועל ידי כך יוצרים בד המזכיר פרוות חיה. שיטה נוספת היא קליעת צמות מקרעי בדים, ואת הצמות הללו תופרים בצורות שונות לשטיח. בארצות הברית ארגו ואורגים שטיחי סמרטוטים על נולי מסגרות. ומשתמשים בהם לקישוט, בחדרי שינה חדרי ילדים ובמטבחים. השטיחים קלים לניקוי [כביסה במכונה]. הם נוחים להתאמה לרהיטים אחרים. גובלן שטיח אדום אריגה מוזיאון השטיחים הלאומי של אזרבייג'ן שטיחים - carpets, דף שער בספרייה הלאומית מילון בן יהודה, עמ' 2927. Juliet Bawden, History, Rag Rug Inspirations, London: CASSELL, 1996, עמ' 8, ISBN 978-0304347681. (באנגלית) Braided Rugs, The Family Creative Workshop, כרך Boxes,Braided Rugs,Breads,Bread Sculptures et al, NEW YORK: Plenary, 1975, The Family Creative Workshop, עמ' 16-23, ISBN 0705403327. (באנגלית) Constatine A/ Belash, Ch.IV Articles of Flat Braiding - Oval Rug or Mat, BRAIDING & KNOTTING Techniques & projects, New York: Dover Publications, 1974, עמ' 46, ISBN 0-486-23059-7. (באנגלית) Osma Gallinger Tod, Josephine Couch Del Deo, Rag Rugs, Designing and Making Handwoven Rugs, 1976, New York: Dover Publications, 1957, עמ' 115, ISBN 0-486-23391X. (באנגלית)
טורקסטן

טורקסטן (או טורקיסטן, תורכסתאן) הוא אזור במרכז אסיה, אשר מאוכלס ברובו בעמים טורקיים הדוברים ניבים שונים של השפה הטורקית. בין עמים אלו נמנים האוע'וזים (ידועים גם בשם טורקמנים), האוזבקים, הקזחים, הכוזרים, הקירגיזים והאויגורים. עמים אלו התפשטו במהלך ההיסטוריה אל תוך יבשת אירואסיה ויצרו יחידות מדיניות טורקיות כגון טורקיה ואזרבייג'ן כמו גם חבלים טורקיים אחרים כמו טטרסטן ברוסיה וקרים באוקראינה. באזור ישנם גם מיעוטים גדולים של רוסים ופרסים טג'יקים (מילולית: "לא טורקים"). האזור מחולק חלוקה משנית לטורקיסטן האפגאנית, טורקיסטן הרוסית והחבל האוטונומי שינג'יאנג האויגורי (ידוע גם בשם טורקסטן הסינית או אויגורית) שבסין. מאמצע המאה ה-20 מתייחס השם "טורקסטן" בעיקר לחבל שינג'יאנג, אם כי העמים הטורקיים בו התמעטו לאורך השנים וכיום מהווים רק כמחצית מאוכלוסייתו. אזור טורקסטן כולל בתוכו כמה מן הערים החשובות ביותר של התרבות המרכז-אסייתית, למשל בוכרה, טשקנט וסמרקנד. מדיה וקבצים בנושא טורקסטן בוויקישיתוף Welcome to Turkistan טורקסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוזבקיסטן ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלגיון השמונה עשר

הלגיון השמונה עשר (לטינית: Legio XVIII) היה לגיון בצבא הרומי. תאריך היווסדו אינו ידוע בבירור, וסופו יחד עם הלגיון השבעה עשר והתשעה עשר בקרב יער טויטובורג (9 לספירה). ישנן ידיעות על לגיון 18 כלשהו ששירת תחת גאיוס קורנליוס לנטולוס בקיליקיה, למשך שלוש שנים החל משנת 53 לפנה"ס, אך ישנן ספקות רבות לגבי היותו הלגיון המדובר. בתקופת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר התקיימו שני לגיונות 18, אחד של קיסר והשני של פומפיוס. הלגיון של קיסר כנראה הושמד באפריקה. אין ידיעות בדבר גורל הלגיון של פומפיוס. סביר להניח שהלגיון הוקם בשנת 41 לפנה"ס כדי להאבק בסקסטוס פומפיוס, שהתבצר בסיקיליה ושיבש את אספקת התבואה לרומא. מרבית מגויסיו היו כנראה מגאליה קיסאלפינה. אחר נפילת הטריומווירט השני נשלח הלגיון לגאליה. יש הטוענים כי דאז היה מורכב משרידי הלגיון ליביקה של מרקוס אנטוניוס. כ-15 שנים מאוחר יותר היה אמור לקחת חלק במבצע הענק נגד שבט המרקומני, תחת פיקודו של טיבריוס, אך מבצע זה לא יצא לפועל כתוצאה ממרד שהתרחש בפאנוניה. כעבור זמן מה השתתף הלגיון בפלישותיו של דרוסוס, אחי טיבריוס, לשטחים הגרמניים החופשיים. כאשר הפרובינקיה הגרמנית הובאה תחת שליטה של רומא, מונה פובליוס קוינקטיליוס וארוס, שהיה מקורב לאוגוסטוס דרך נישואים, למושל האזור. ארמיניוס, נסיך שבט הכרוסקים ובן ברית רומאי זמם להמיט מפלה קשה לצבא הרומי; כדי לעשות זאת פנה לווארוס, שישב במחנה הקיץ, עם טענות לגבי מרד באזור הריין, וארוס שמע לעצתו ומיד יצא לשדה. כאשר הגיע ליער טויטובורג החל לרדת גשם רב, חייליו העייפים התקשו לשמור על הסדר; ואז תקף ארמיניוס בראש שבטו את הצבא בן שלושה הלגיונות, והשמידו לגמרי. סמלי הלגיון נבזזו, וברומא אוגוסטוס התאבל קשות על המפלה. גופות חלק מהנספים הובאו לקבורה בידי גרמניקוס, בן דרוסוס, שיצא לגרמניה כדי להחזיר את הסמלים ולהביס את ארמיניוס. אחד הממצאים המפורסמים ביותר אודות הלגיון הזה בנפרד, וקרב יער טויטובורג בכלל, הוא המצבה לזכרו של מַרְקוּס קַאֵלִיוּס, צנטוריו מהלגיון השמונה עשר. מרקוס היה בנופלי הקרב, וכנראה בן למעמד העליון. אביו רומם את האנדרטה (בתמונה) לזכרו, היות שעצמותיו אף פעם לא נמצאו. מדיה וקבצים בנושא הלגיון השמונה עשר בוויקישיתוף
עטלף דבורה

עטלף דבורה (שם מדעי: Craseonycteris thonglongyai) הוא מין עטלף והמין היחיד במשפחה עטלפי דבורה (Craseonycteridae) אשר תואר לראשונה ב-1974, ומצוי בתאילנד ובמיאנמר. עטלף הדבורה ידוע כעטלף, ואולי אף היונק, הקטן ביותר: משקלו נע בין 1.5 ל-2 גרם, אורכו כ-29 מ"מ עד 33 מ"מ ומוטת כנפיו לא עולה על 10 ס"מ. מלבד גודלו המזערי, עטלף הדבורה הוא עטלף חרקים טיפוסי. אוזניו גדולות יחסית, ועיניו קטנות ומוסתרות בחלקן על ידי הפרווה. שיניו אופייניות לעטלפי חרקים. חוטמו דומה לחוטם חזיר ומכאן שמו האנגלי Kitti's hog-nosed bat. פרוותו העליונה בצבע חום אדמדם או אפור, בעוד בטנו בהירה יותר. כנפיו גדולות יחסית לגודל שאר הגוף, וצבען כהה יותר. הן בעלות קצוות ארוכים המאפשרים לו לרפרף ולרחף במקום. למרות שיש לו שתי חוליות זנב (caudal vertebrae), אין לו זנב הנראה לעין. בין שתי רגליו יש קרום המסייע לו בתעופה ולכידת חרקים. עטלף הדבורה חי במערות אבן גיר ליד יערות גשם שופעים הירוקים כל השנה. הוא חי בקבוצות הנעות בין 10 ל-500 פרטים, ובדרך כלל במערה חיים 100 פרטים. מדי שקיעה וזריחה הוא יוצא לשחר אחר מזון. עטלף הדבורה ניזון מחרקים ועכבישים, אותם הוא צד באמצעות אקולוקציה. מצב השימור של עטלף הדבורה מוגדר כ"קרוב לסיכון" (near threat). סקרים שנעשו בתאילנד על קיומם של כ-2,000 פרטים של מין זה במדינה. במיאנמר נמצאים ככל הנראה יותר מ-2,000 פרטים נוספים. מדיה וקבצים בנושא עטלף דבורה בוויקישיתוף עטלף דבורה, באתר ITIS (באנגלית) עטלף דבורה, באתר NCBI (באנגלית) עטלף דבורה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף דבורה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עטלף דבורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף דבורה, באתר GBIF (באנגלית) גיא רייט, עטלף הדבורה: היונק הקטן ביותר בעולם, באתר MAKO‏, 28 באוקטובר 2022 עטלף דבורה באתר הרשימה האדומה של IUCN Hog-nosed Bat (Craseonycteris thonglongyai), EDGE of Existence. אוחזר לאחרונה ב-28 באוגוסט 2013. ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לקוח

האם התכוונתם ל... לקוח (כלכלה) – המשתמש בשירות כלשהו במשק העבודה לקוח סמוי – אמצעי לביצוע ביקורת סמויה בעסק, בעיקר בהיבט שירות או עמידה בתקנות לקוח (מחשבים) – המשתמש בשירותי שרת בהנדסה, מונח המתייחס לבעל העניין במוצר המגדיר את הדרישות לתהליך התיכון הלקוח במרכז – עיקרון אתי וטיפולי במספר מקצועות רפואיים, פרא רפואיים ופסיכותרפיים
אל-חודיידה (מחוז)

מחוז אל-חודיידה (בערבית: محافظة الحديدة, תעתיק מדויק: אלחדידה; בתרגום מילולי: מטיל הברזל) הוא מחוז במערב תימן, הגובל בים האדום. נכון ל-2004 התגוררו במחוז 2,161,379 תושבים. העיר המרכזית במחוז היא עיר הנמל אל-חודיידה, בה שוכנים כחמישית מתושבי המחוז. מדיה וקבצים בנושא אל-חודיידה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של תימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצרמוות (מחוז)

מחוז חצרמוות (בערבית: محافظة حضرموت, תעתיק מדויק: חַצְ'רַמַוְת) הוא מחוז בתימן הגובל בצפון בסעודיה ובדרום בחוף הים הערבי. ב-2004 סופח האי סוקוטרה למחוז. מחוז חצרמוות, נקרא על שם ממלכה קדומה באותו השם שהתקיימה באזור זה, ושמו נזכר בתנ"ך. בירת המחוז היא העיר אל-מוכלא, ובעת העתיקה הייתה שבוה. המחוז נמצא בתוך חבל ארץ ששמו אף הוא חצרמוות (חבל ארץ) המשתרע לכל רוחב דרום חצי האי ערב על פני מישור מדברי נרחב שנחצה בידי ואדי חצרמוות, ובידי הרים שהגבוה ביניהם מגיע לגובה של 2,500 מטרים. חלק מחבל ארץ זה נמצא כיום בשליטת דרום ערב הסעודית. טרם הכיבוש בידי מלכות שבא במאה הרביעית לספירה, העם שחי בה דיבר שפה ייחודית עם כתב קדם-ערבי ייחודי שהשתמרה בחרסים וחריטות אבן. הטמפרטורה הממוצעת בשנה היא 27° מעלות צלזיוס, הקיץ חם, החורף מתון. ישנם גשמים במחוז גם בימי הקיץ, בנוסף לימי הסתיו ולימי החורף. יהדות חבאן היא קהילה יהודית מהעיר חבאן שבחבל חצרמוות. יהודיה נודעו במנהגי לבושם וחזותם הייחודיים. בחצרמוות התקיימה קהילה יהודית קדומה שהצמיחה מתוכה (לדברי ר' חיים בן יחיא חבשוש בספר "קורות ישראל בתימן"), בשנת 1495 משיח שקר ששמו לא נודע, אך מסופר שאסף מאמינים רבים ונלחם בשבטי תימן האחרים. לאחר הפסדו במלחמה נפרעו יהודי חצרמוות מתמיכתם בו. בשנת 1948, לאחר התנקשות ביחיא מוחמד חמיד א-דין (שיחסו ליהודים היה טוב), החלו פרעות ביהודי תימן. גם במחוז חצרמוות היו פרעות, אך לא היו כמעט פגיעות בנפש, אם כי היו פגיעות גדולות במיוחד ברכוש היהודים במחוז. יהודי המקום עלו לישראל בשנת 1950 במבצע מרבד הקסמים ובמבצע אעלה בתמר בשנת תרמ"ב, בתחילה במעברות בעין שמר ולאחר מכן התיישבו רובם במושב ברקת ומיעוטם בשכונת החבאנים סלמה בתל אביב (שעריה). מבחינת מקצועות, היהודים בחבאן היו בעיקר צורפי כסף וקיימו יחסי וקשרי מסחר עם יהודי העיר עדן. כך שמרו על קשר עם שאר קהילות תימן, הן מבחינת ידע הלכתי והן קשרים חברתיים וקשרים עם שליחי ארץ ישראל שהגיעו לתימן כדי לעזור ליהודים לעלות לארץ ישראל. מבחינה דתית, יהודי חבאן היו ידועים בקנאתם לדת ולהלכה ושמרו עליה תמיד. היו בקהילה רבנים, מורי הוראה ובתי דין, שוחטים, סופרי סת"ם ומוהלים. לעיתים כשהיו שאלות הלכתיות וקושיות גדולות הן הופנו לבית הדין בעיר עדן. מדיה וקבצים בנושא חצרמוות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איב (עיר)

איבּ (בערבית: إب; תעתיק מדויק: אבּ) היא עיר הבירה של מחוז איב בדרום מערב תימן. העיר שוכנת בלב רכס הרי בעדן הגבוהים בגובה של כ-2,050 מטרים. בעיר חיים 160,000 תושבים (2005). במהלך המאה ה-11 עלתה חשיבות האזור כאשר שושלת סולהידס שלטה על מרבית תימן מבירתם בעיר הקרובה ג'יבלה (Jiblah). במאה ה-20 נשלטה העיר בידי אמיר עצמאי למחצה, עד לשנת 1944, בה בוטלה שיטת האמירויות בידי המלוכה. בשנות ה-50 פרצה מגפת אבעבועות שחורות בעיר. העיר נמצאת במרכזו של מחוז שהתברך בפעילות חקלאית ענפה. כתוצאה ממדרונות ההרים, הנעים בין 1,200 ל-1,800 מטרים, מתאפיינת שיטת עיבוד הקרקע במחוז במערכת טרסות לניצול האדמה הוולקנית הפורייה. במחוז מיוצרים דגנים, פירות וירקות, קפה, גת וכן קיימים שטחי מרעה לצאן, בעיקר כבשים. השוק העירוני מהווה את מרכז המסחר של האזור כולו. העיר עצמה מוקפת בחומה עבה ויש בה בתי קומות ומסגדים רבים. אמת מים המחוברת למערכת חלוקת מים מודרנית מספקת את צורכי העיר. איב ממוקמת כ-117 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר הנמל מוכה (المخا), המהווה תחנה חשובה על הדרך המחברת את מוכה עם צנעא, בירת תימן. בשנת 1982 נפגעה העיר מרעידת אדמה. בעיר הייתה קהילה יהודית עד לעלייה הגדולה מתימן. על פי העדויות, במחצית הראשונה של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית 51 אנשים, ובסמוך לעלייה הגדולה מתימן, היו בעיר כ- 20 משפחות יהודיות. האזכור הראשון הכתוב לקהילה היהודית מופיע בספר הפטירות בעיירה, משנת 1703, היישוב מוזכר גם בפנקס בית דין צנעא, משנת 1775.[דרוש מקור] Carter, Terry; Dunston, Lara (2007). Oman, UAE & Arabian Peninsula. Lonely Planet. p. 484. ISBN 978-1-74104-546-8. מדיה וקבצים בנושא איב בוויקישיתוף איב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בתימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאון פוקו

ז'אן ברנרד לאון פוקו (בצרפתית: Jean Bernard Léon Foucault;‏ 18 בספטמבר 1819 – 11 בפברואר 1868) היה פיזיקאי צרפתי. פוקו נודע בשל המטוטלת של פוקו שהעידה על כך שכדור הארץ חג סביב צירו. פוקו חקר שדות מגנטיים וגילה את "זרמי פוקו" (eddy currents), לאחר שמצא שדסקית נחושת המסתובבת בתוך שדה מגנטי יוצרת זרמי מערבולת. כמו כן הגה את הגירוסקופ וביצע ניסוי שהעיד על כך שמהירות האור במים איטית יותר מאשר באוויר, ממנו הסיק שלאור יש אופי גלי. פוקו היה בן של מוציא לאור בפריז, שם הוא נולד ב-18 בספטמבר 1819. לאחר שלמד בעיקר בבית החל ללמוד רפואה, אך עזב אותה לטובת פיזיקה בגלל המטופוביה. בתחילה, הוא ריכז את מאמציו בשיפור תהליך הצילום של לואי ז'אק מנדה דאגר, ולאחר מכן במשך שלוש שנים עבד עם אלפרד פרנסואה דאן במסגרת ההרצאות שלו על אנטומיה מיקרוסקופית. עם ארמן איפוליט פיזו הוא ערך סדרת חקירות בנושאים שונים: על עוצמת האור מהשמש, בהשוואה לאור שמופק ממנורת קשת מבוססת פחמן, על ההפרעות של קרינת אינפרא אדום ועל הקיטוב הכרומטי של האור. בשנת 1850, באמצעות מנגנון פוקו-פיזו, ערך ניסוי למדידת מהירות האור, שנודע כניסוי פוקו-פיזו ובכך שהוא "נעץ את המסמר האחרון בארון הקבורה" של התאוריה של ניוטון על האופי החלקיקי של האור, בכך שהראה שהאור נע לאט יותר במים מאשר באוויר. בשנת 1851, פוקו היה הראשון שסיפק הדגמה ניסויית של סיבוב כדור הארץ על ציריו, הוא השיג זאת בכך שהראה כיצד מסתובב מישור התנודה של מטוטלת ארוכה וכבדה שתלה מהגג של הפנתאון של פריז. הניסוי גרם לסנסציה בקרב הקהל הרחב. במהרה נתלו מטוטלות פוקו רבות ברחבי ערים רבות באירופה ובאמריקה שמשכו קהל רב. בשנה שלאחר מכן הוא השתמש בגירוסקופ ואף העניק לו את שמו, כדי להראות בצורה פשוטה ורעיונית יותר את תנועת כדור הארץ. בשנת 1855 קיבל את מדליית קופלי מהחברה המלכותית על "מחקרים ניסויים מאוד מרשימים", מוקדם יותר באותה שנה מונה לפיזיקאי במצפה הקיסרי בפריז. בספטמבר 1855 גילה שהכוח הדרוש כדי לגרום לדיסק נחושת להסתובב גדל כאשר שמים אותו בין שני קטבים של מגנט, ושבו-זמנית הדיסק מתחמם על ידי זרמי מערבולת או זרמי פוקו שמושרים במתכת. בשנת 1857 המציא פוקו את המקטב, שנושא את שמו ובשנה שלאחר מכן הוא פיתח שיטה של בדיקת המראה של טלסקופ מחזיר אור כדי לקבוע את צורת המראה, מה שידוע כמבחן סכין-קצה של פוקו המאפשר לאדם לדעת אם המראה היא בצורה כדורית מושלמת או שיש סטייה שאינה כדורית בדמותה. פוקו נפטר מטרשת נפוצה ב-11 בפברואר 1868 בפריז. הוא נטמן בבית הקברות של מונמארטר. האסטרואיד 5668 פוקו קרוי על שמו, וכן שמו הוא אחד מ-72 השמות החרוטים על מגדל אייפל בפריז. אבי בליזובסקי, ‏לאון פוקו: המציא את הצילום האסטרונומי; שכלל את הטלסקופים, פיתח את הגירוסקופ והדגים באמצעות מטוטלת את סיבוב כדור הארץ, באתר "הידען", 18 בספטמבר 2013 Amir, D. Aczel, Pendulum, Léon Foucault and the Triumph of Science, Washington Square Press, 2004 ISBN 978-0743464796 מדיה וקבצים בנושא לאון פוקו בוויקישיתוף לאון פוקו, באתר MacTutor (באנגלית) הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-194 של פוקו, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 18 בספטמבר 2013 לאון פוקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאון פוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)