laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כיכר ברקלי

כיכר ברקלי היא כיכר עירונית ברובע מייפייר בוסט אנד של לונדון, בסיטי של וסטמינסטר. הכיכר נבנתה באמצע המאה ה-18 על ידי הארכיטקט ויליאם קנט. הכיכר קרויה על שם משפחת ברקלי, משפחת אצולה מגלוסטרשייר, שביתה בלונדון, בית ברקלי, עמד באזור עד 1733 ושימש למגוריה בנוסף לטירת ברקלי בגלוסטרשייר. בעוד שכיכר ברקלי נבנתה במקור כאזור מגורים, כיום נותר בכיכר רק בית דירות אחד - בית מספר 48. מגורים בכיכר ברקלי מבוקשים מאוד, והמתגוררים שם לא מוכרים את ביתם לעיתים קרובות. ההיצע המוגבל והביקוש הגבוה יצרו שוק בו אנשים שמתגוררים בכיכר ברקלי דורשים מחירים גבוהים יותר על הנכס בשוק מאשר אנשים המוכרים את בתיהם בשכונות אמידות אחרות. מדיה וקבצים בנושא כיכר ברקלי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצר הטטרים

מְצַר הטטרים (ברוסית: Татарский пролив ‏Tatarski proliv; נודע בעבר בשם "מפרץ הטרטרים", Тартарский залив; ביפנית: "מצר מאמיה" 間宮海峡 ‏Mamiya Strait) הוא מצר ים באוקיינוס השקט בין האי סחלין לבין יבשת אסיה במזרח הרחוק הרוסי. המצר מקשר בין ים יפן שמדרום לו לבין ים אוחוצק (דרך מצר נבלסקוי, לימן האמור ומפרץ סחלין) שמצפונו. רוחבו של המצר נע בין 7.3 ק"מ בנקודה הצרה ביותר (מצר נבלסקוי) בצדו הצפוני ועד 324 ק"מ בפתחו הדרומי; עומקו – בין 20 מ' ל-4 מ' ואורכו המרבי כ-860 ק"מ. נמל ואנינו (Ванино), בחבל חברובסק, לחופו המערבי של המצר, מקושר באמצעות מסילת הרכבת באיקל-אמור למרכז סיביר, וכן מאז 1973 באמצעות קו מעבורות מובילות רכבות מטען ונוסעים לנמל חולמסק (Холмск) שלחופו המזרחי של המצר, בדרום סחלין. מצר נבלסקוי מנהרת סחלין מצר לה פרוז מנהרת סחלין-הוקאידו – פרויקט לכריית מנהרה מתחת למצר לה פרוז לחיבור האי הוקאידו עם האי סחלין (או לחלופין לבניית גשר בין שני האיים) טיסה 007 של קוריאן אייר מדיה וקבצים בנושא מצר הטטרים בוויקישיתוף מצר הטטרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) העיר היא התחנה הסופית של מסילת הרכבת באיקל-אמור. מסוף נפט דה-קאסטרי (De-Kastri oil terminal) הוא מבין הגדולים במזרח הרחוק ושייך לקונסורציום סחלין-1 בראשות "אקסון נפטיגאז לימיטד" (ENL), חברה בת של תאגיד הנפט והגז האמריקני הבינלאומי אקסון מוביל. הוא מרוחק 6 ק"מ מהיישוב דה-קאסטרי (Де-Кастри; ‏De-Kastri), השוכן במפרץ צ'יחצ'יוב (עד 1952 מפרץ דה-קאסטרי) שלחופו המערבי של מצר הטטרים, במחוז חברובסק. אי ששטחו כ-30 קמ"ר, השוכן בפתחו הדרומי של המצר. ב-1 בספטמבר 1983 הופל על ידי הסובייטים ליד האי מטוס בואינג 747-230B של קוריאן אייר. על שם "טרטריה המזרחית" או "טרטריה הסינית" במקורות אירופיים, דהיינו אותו חלק מחבל ארץ היסטורי"טרטריה" (בלטינית: Tartaria, השוכן בצפון ובמרכז אסיה וכן בחלק ממזרח אירופה, ומשתרע מהים הכספי והרי האורל עד האוקיינוס השקט שהיה מיושב על ידי טטרים, מונגולים, עמים טורקיים ואחרים) שמתייחס למנצ'וריה. "טרטריה הסינית" (קרי החוף האסיאתי שמקביל למנצ'וריה דאז אך כיום שוכן במחוזות הרוסיים של חברובסק ופרימוריה) ו"תעלת טרטריה" (מה שידוע כיום כ"מצר הטטרים") הופיעו במפה מ-1787 של ז'אן-פרנסואה לה פרוז. על שמו של מאמיה רינזו (間宮林蔵 ‏Mamiya Rinzō), מגלה ארצות יפני בתקופת אדו המאוחרת, שחקר את המצר ב-1808. מאוחר יותר, ב-1849, חצה את המצר אדמירל, חוקר המזרח הרחוק ומגלה ארצות רוסי גנאדי נבלסקוי שעל שמו קרוי מצר נבלסקוי או הקטע הצפוני של המצר. יצוין, כי ז'אן-פרנסואה לה פרוז הגיע ב-1787 לאזור המצר, מיפה אותו ורצה להפליג דרכו אך לא הצליח, ועל כן פנה דרומה והפליג דרך המצר המפריד את סחלין מהוקאידו והקרוי על שמו, מצר לה פרוז. העומק קטן ככל שמתקדמים מדרום לצפון. על פי קונראד טוטמן, עומקו של המצר הוא 15 מ', ראו: Conrad Totman, Japan: An Environmental History, I. B. Tauris, 2014, p. 25, table. ללא מצר נבלסקוי ולימן האמור, אורכו של המצר הוא 663 ק"מ. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיאו רוסי

ג'ון תיאודור "תיאו" רוסי (באנגלית: John Theodore "Theo" Rossi;‏ נולד ב-4 ביוני 1975) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בשל תפקידו כחואן קרלוס אורטיז בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה" (2014-2008), ובשל הופעתו בדמותו של הרנן "שיידס" אלוורז (אנ') בסדרה "לוק קייג'" (2018-2016) מבית מארוול קומיקס. רוסי נולד ברובע סטטן איילנד בניו יורק למשפחה ממוצא איטלקי, ספרדי, סורי, וצפון אפריקאי. למד בתיכון הקתולי מונסיניור פארל שבניו יורק. לאחר מכן למד בחוג לדרמה באוניברסיטת אולבני (אנ') באולבני, מדינת ניו יורק ובהמשך הוא למד משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע, שם הופיע במספר הפקות תיאטרון. בגיל 24 עבר רוסי להתגורר בלוס אנג'לס על מנת להצטלם לפרסומות. בתחילת דרכו השתתף רוסי כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה ובסרט "שיגעון של הישרדות" משנת 2003 לצידן של האחיות אולסן. רוסי פרץ לתודעה בשנת 2008 לאחר שקיבל את תפקיד ההאקר הצעיר חואן קרלוס אורטיז בסדרת הדרמה הפופולרית "ילדי האנרכיה" של רשת הטלוויזיה FX Networks; את דמות זו גילם במשך כל שבע עונותיה של הסדרה עד לסיומה ב-2014. עוד בשנת 2008, רוסי הופיע בנוסף גם בתפקידים קטנים בסרטי הקולנוע "קלוברפילד" ו"לילות אל איי". בשנת 2016 החל לשחק בסדרת גיבורי העל "לוק קייג'" מבית מארוול קומיקס, את דמותו של הרנן "שיידס" אלוורז (אנ'), עבריין רחוב מתוחכם, חסר מעצורים, מאיים, חלקלק ומניפולטיבי. בשנת 2018 שב עם תפקידו לעונה השנייה. בשנת 2021 גילם את ברט קאמינגס בסרט "צבא המתים" שהופק על ידי נטפליקס בבימויו של זאק סניידר. באותה שנה שיחק במיני-סדרה "סיפור אמיתי" של נטפליקס; את דמותו של ג'ין, מעריץ נלהב של הסטנדאפיסט קיד, אותו מגלם קווין הארט. בשנת 2022 שיחק לצדה של אוברי פלזה בסרט המותחן "אמילי הפושעת" בדמותו של יוסף; רוסי אף קיבל מועמדות על תפקידו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר. בספטמבר 2024, רוסי לוהק לסרטו של אהרון הארווי "Come With Me" בתור כוכב הסרט ומפיק בפועל. הסרט עוסק בגבר ממעמד הפועלים שמתמודד עם בעיות בעבודתו ומשפיע עליו שדרן רדיו המשדר תכנים פרובוקטיביים. בשנת 2014 הוא נישא למייגן מקדרמוט, ולהם שני בנים, שנולדו בשנת 2015 ובשנת 2017; הם מתגוררים באוסטין, טקסס. באוקטובר 2012, לאחר שהוריקן סנדי פגעה בסטטן איילנד, רוסי, עם חברים ובני משפחה, הקים את סטטן סטרונג, תוכנית שיקום לאזור המוכה. סטטן סטרונג בנתה מחדש שלושה בתים עבור קורבנות ההוריקן. רוסי הוא תומך ברווחת בעלי חיים והוא טבעוני מאז 1997. הוא השיק קמפיין עם האגודה ההומנית של ארצות הברית (אנ') כדי לשמור על כלבי רחוב. הוא הופיע במודעה של PETA שמקדמת אימוץ חיות מחמד. מדיה וקבצים בנושא תיאו רוסי בוויקישיתוף תיאו רוסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תיאו רוסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תיאו רוסי, באתר AllMovie (באנגלית) תיאו רוסי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) תיאו רוסי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://www.gq.com/story/theo-rossi-is-finding-his-place-in-america Theo Rossi Is Finding His Place in America Dessi Gomez, ‘The Penguin’ Star Theo Rossi Boards Aaron Harvey’s ‘Come With Me’ As Star & EP, Deadline, ‏2024-09-30 (באנגלית אמריקאית)
קישור סימבולי

במחשבים, קישור סימבולי או קישור סמלי (אנגלית: symbolic link; נקרא גם בקיצור symlink או soft link) הוא סוג מיוחד של קובץ אשר מכיל הפניה לקובץ אחר או לתיקיה, בעזרת נתיב יחסי או מוחלט. הרעיון של קישור סימבולי הוצג לראשונה כבר בשנת 1978 במערכת ההפעלה של חברת DEC. כיום קישורים סימבולים נתמכים על ידי רוב מערכות ההפעלה, ביניהן מערכות ההפעלה התומכות בתקן POSIX, רוב מערכות ההפעלה דמויות יוניקס, כגון FreeBSD, לינוקס, ו-Mac OS X, ומערכות Microsoft Windows, החל מ-Windows Vista. מערכות Windows ישנות יותר תומכות ברעיון בצורת קיצור דרך. קישורים סימבוליים מאפשרים שקיפות ברוב הפעולות, ותוכניות אשר קוראות או כותבות לקובץ המכיל הפניה יתנהגו כאילו פעלו על קובץ היעד. לעומת זאת, תוכניות שונות מזהות ומטפלות בקישורים אלו בצורה שונה, למשל שירותי גיבוי. הקישור הסימבולי מהווה קובץ נפרד ועצמאי, ולכן ניתן למחוק אותו מבלי לפגוע בקובץ היעד. כאשר קובץ היעד הועבר ממקומו, נמחק או ששונה שמו, ימשיך הקישור הסימבולי להפנות לכתובת הישנה ואיננו יתעדכן. קישור שכזה נקרא לעיתים "קישור שבור". במערכות הפעלה תואמות POSIX, קישור סימבולי נוצר בעזרת קריאת המערכת symlink(). קישורים סימבולים התווספו לראשונה במערכות אלו ב-4.2BSD. פקודת המעטפת ln בתוספת הדגל -s תיצור קישור סימבולי, בצורה הבאה: ln -s target_path link_path פקודת הצגת רשימת הקבצים ls מציגה לינקים סימבולים עם חץ לאחר שמם, המצביע על מיקום קובץ היעד, כאשר משתמשים בדגל -l. לדוגמה: $ ln -s /tmp/one/two three $ ls -l /tmp/three lrwxrwxrwx 1 user group 12 Jul 22 10:02 /tmp/three -> /tmp/one/two Windows Vista,‏ Windows 7 ו-Windows 8 מאפשרים יצירת קישורים סימבוליים לקבצים ותיקיות בעזרת הפקודה mklink. קישורים אלו נועדו לסייע במיגרציה של תוכנות הפועלות בסביבת POSIX, ולכן מיקרוסופט תכננה אותם להיות "בדיוק כמו קישורים של יוניקס". קיצורי דרך נתמכים על ידי דפדפני קבצים גרפיים במערכות הפעלה שונות, אך שונים במספר תכונות חשובות. קישורים סימבוליים עובדים ברמת מערכת הקבצים, ולכן תוכנית שתיגש לקובץ תראה אותו בתור קובץ היעד, ללא קשר למודעותה לסוג הקובץ. נוסף על כך, קיצורי דרך ב-Windows מקשרים לנתיב מוחלט, בעוד קישור סימבולי יכול גם לקשר לנתיב יחסי למיקום הקישור. Pathname resolution, תקן POSIX, מהדורת 2004. symlink, תקן POSIX, מהדורת 2013. Symbolic Links (Windows), ‏מתוך MSDN, חברת מיקרוסופט.
בלח'

בַּלְח' (בפשטו ודארי: بلخ) היא עיר עתיקה באזור צפון אפגניסטן, בקרבת העיר הגדולה מזאר-י שריף. מרקו פולו תיאר אותה בתחילת המאה ה-13 כ"עיר גדולה ואצילית" ומרכז גדול של השכלה, אך העיר נהרסה מספר פעמים בידי כובשים זרים ודעכה מאז ימי הביניים. כיום נותרו במקומה עיירה קטנה ושרידים ארכאולוגים. בעת העתיקה העיר הייתה ידועה בשם "באקטרה", שניתן לה על ידי היוונים, וזהו מקור השם באקטריה שניתן לאזור שבו שכנה העיר. העיר הייתה מרכז חשוב של הדת הזורואסטרית ובימי הביניים הייתה אחד המרכזים הכלכליים והתרבותיים של העולם המוסלמי המזרחי. אחד המלומדים הגדולים שיצאו ממנה הוא חיוי הבלכי היהודי. היא נהרסה בידי ג'ינגיס חאן בשנת 1220 ושוב על ידי טימור לנג במחצית השנייה של המאה ה-14, אך נבנתה חלקית מחדש מאוחר יותר. בתחילת המאה ה-20 היו בעיר לא יותר מ-500 בתים של אפגנים מקומיים וכן קהילה יהודית קטנה. במהלך המאה ה-20 העיירה הורחבה ועברה תהליך מודרניזציה קל, והיא ידועה כיום בגין תעשיית הכותנה שלה. בקרבת העיר נמצאים מונומנטים ששרדו מימי הביניים, וכן מוזיאון לארכאולוגיה שנפגע מספר פעמים במהלך מלחמת אפגניסטן. נו בהאר (אנ') - שרידי מקדש אש זורואסטרי ושרידי מקדש בודהיסטי מסגד תשע הכיפות - מוכר גם בשם "מסגד חאג'י פיאדה", נבנה במאה ה-9 ונחשב למבנה האסלאמי הקדום ביותר באפגניסטן. קבר המשוררת ראבעה בלח'י טפה רוסתם ותח'ת-י רוסתם מוזיאון בלח' לאמנות חיוי הבלכי – מלומד יהודי בן המאה ה-9 אבו מנצור דקיקי – משורר פרסי בן המאה ה-10 ראביעה בלח'י – משוררת פרסית בת המאה ה-10 אבו אל-קאסם ענצורי בלח'י – משורר פרסי שהיה משורר החצר של מחמוד מע'זנה נאצר ח'וסרו (אנ') – נוסע, חוקר ומשורר בן המאה ה-11 אנוורי – משורר פרסי בן המאה ה-12 ג'לאל א-דין רומי – משורר ומלומד בן המאה ה-13 מדיה וקבצים בנושא בלך בוויקישיתוף בלח', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באלח (אפגניסטן), דף שער בספרייה הלאומית City of Balkh (antique Bactria), UNESCO Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Balkh". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Edward Balfour (1885), Balkh, Cyclopaedia of India (3rd ed.), London: B. Quaritch. Paul, Jürgen. "Balkh." Encyclopaedia of Islam, THREE. Edited by: Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2014. Ben Zion Yehoshua-Raz. "Balkh." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014. ערך זה הוא קצרמר בנושא אפגניסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות וימבלדון 1926

אליפות וימבלדון 1926 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים. כמו בשנה הקודמת בוצע דירוג משתתפים. כול מדינה הייתה יכולה לדרג עד ארבעה משחקניה, כך שהם יוצבו בבתים שונים. באליפות זו הווארד קינסי (ארצות הברית) הגיע ל-3 גמרים אך לא זכה באף תואר. בני זוג קיטי מקיין-גודפרי ולסלי גודפרי הגיעו ל-3 גמרים וזכו באליפות בתחרות הנשים וזוגות המעורבים. לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות 1925 רנה לקוסט לא עבר את השלב הראשון במוקדמות. בגמר תחרות הגברים נפגשו אלוף שנת 1924 ז'אן בורוטרה (צרפת) והווארד קינסי (ארצות הברית). ז'אן בורוטרה ניצח ב-4 מערכות ובכך זכה באליפות בפעם השנייה. בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות (מהם 44 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. סוזן לנגלן מצרפת שהייתה אלופת תחרות הנשים בשנים האחרונות גם השנה הייתה מועמדת לניצחון. אומנם במהלך המשחקים היא הוזמנה לפגישה עם מרי מטק אך בשל אי-הבנה לא הגיעה בזמן. הדבר התפרש כפגיעה בכבוד משפחת המלוכה וטניסאית הודחה מהמשך התחרות. במשחק הגמר קיטי מקיין-גודפרי פגשה את לילי דה אלברס (ספרד) וניצחה אותה ב-3 מערכות. בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1924, הצרפתים רנה לקוסט וז'אן בורוטרה, לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר נפגשו הזוג האמריקאי הווארד קינסי ווינסנט ריצ'רדס עם הזוג הצרפתי אנרי קושה וז'אק בריניון. הצרפתים ניצחו ב-4 מערכות וזכו בתואר. בתחרות השתתפו 41 זוגות. בשל פסילתה של סוזן לנגלן (צרפת), שהייתה מהמנצחות בשנה שעברה, זוג האלופות לא יכול היה להמשיך בתחרות. במשחק הגמר שיחקו האמריקאיות מרי בראון ואליזבת ריין נגד הבריטיות קיטי מקיין-גודפרי ואוולין קולייר. האמריקאיות זכו בשתי מערכות. בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי אליפות 1925 הזוג הצרפתי סוזן לנגלן וז'אן בורוטרה לא השתתפו בתחרות. בגמר התחרות בני זוג גודפרי נפגשו עם זוג אמריקאי הווארד קינסי ומרי בראון וניצחו אותם בשתי מערכות. עד היום זה המקרה היחיד של ניצחון בני זוג בתחרות זוגות המעורבים. תוצאות משחקי גברים תוצאות משחקי זוגות גברים תוצאות משחקי נשים תוצאות משחקי זוגות נשים תוצאות משחקי זוגות מעורבים
מראנו

מֶרָאנוֹ (באיטלקית: Merano; בגרמנית: מֶרָאן (Meran); בלדינית: מָרָאן (Maran)) היא עיר בנפה האוטונומית דרום טירול שבמחוז האוטונומי טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה. העיר ידועה בעיקר בשל המרחצאות החמים שלה והיא שוכנת בתוך שקע המוקף בהרים המתנשאים עד לגובה של 3335 מטרים מעל פני הים, בכניסה לעמק פסיאר (Passeier) ולעמק וינשגאו (Vinschgau). בעבר הייתה מראנו מקום מגורים מועדף לכמה מדענים, סופרים ואמנים, כולל פרנץ קפקא, עזרא פאונד ופול לזרספלד, שאהבו את האקלים המתון של העיר. האזור שבו שוכנת מראנו היה מיושב כבר מאז האלף השלישי לפני הספירה, כפי שניתן להסיק מהממצאים הארכאולוגיים שנתגלו, בעיקר המנהירים. תולדותיה של העיר מתחילות בשנת 15 לפנה"ס, כאשר הרומאים כבשו את עמק הנהר אדיג'ה והקימו במקום תחנת דרכים בשם סטאטיו מאינסיס (Statio Maiensis). היישוב מוזכר לראשונה בשטר קניין משנת 857 בשם מאירניה (Mairania). הרוזנים של מצודת טירול הקנו ליישוב מעמד של עיר במהלך המאה ה-13 ועשו אותה לעיר הבירה של רוזנות טירול. לאחר שהרוזנות הועברה לידיו של בית הבסבורג ב-1363, עם התפטרותה של מרגרטה מאולטש, העביר פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה, ב-1420 את החצר של טירול לאינסברוק. למרות שהעיר נותרה הבירה הרשמית עד ל-1848 היא איבדה בהדרגה את הבכורה שלה ואת חשיבותה כצומת לדרכי המסחר בין איטליה וגרמניה. ב-1477 הועברה המטבעה שפעלה בעיר לעיר האל (Hall). המרד של טירול ב-1809 כנגד הכיבוש הצרפתי הסב את תשומת הלב למראנו. באותה שנה, נחל צבא של איכרים ניצחון על הכוחות המאוחדים של צרפת ושל ממלכת בוואריה, אך לאחר מכן נכשלה המרידה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, נעשתה מראנו חלק מאיטליה על פי חוזה סן-ז'רמן, יחד עם שאר החלקים הדרומיים של טירול שהייתה עד אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-12 באפריל 2010 נקלעה רכבת שהייתה בדרכה למראנו למפולת בוץ במרחק 30 ק"מ מהעיר וכתוצאה מכך ירדה הרכבת מהפסים. באסון נספו 9 בני אדם ונפצעו 28, מתוכם 7 נפצעו קשה. בראשית המאה העשרים פעל במקום סנטוריום לחולי שחפת, חולה השחפת המפורסם ביותר ששהה בו היה פרנץ קפקא. לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח המקום לטובת יהודים ניצולי שואה חולי שחפת בסיוע ארגון הג'וינט. בשנת 1952 נסגר הסנטוריום וחוליו עלו למדינת ישראל לצורך המשך הטיפול. בין האתרים החשובים בעיר נמנים שערי העיר מתקופת ימי הביניים. הכנסיות הראשיות בעיר הן כנסיית ניקולאוס הקדוש (Pfarrkirche St. Nikolaus) וכנסיית ברברה הקדושה (St.-Barbara-Kapelle), שתיהן מהמאה ה-15. בתקופה זו נבנתה גם המצודה. גשר האבן החוצה את נהר פסר נבנה במאה ה-17. מראנו עברה תהליך של התפתחות כאשר הפכה ליעד פופולרי כאתר מרחצאות, בעיקר לאחר שהחלה לבקר במקום אליזבת, קיסרית אוסטריה. במאה ה-19 נבנו התיאטרון העירוני, בניין הקורהאוס (Kurhaus) ופארק הקיסרית אליזבת. כמו כן מפורסמות הטיילות לאורך הנהר. לאחר שמראנו סופחה לאיטליה, בנו רשויות המשטר הפשיסטי בניין עירייה חדש בשנות העשרים של המאה ה-20. אוסטריה זלצבורג, אוסטריה מדיה וקבצים בנושא מראנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מראנו אתר לשכת התיירות של מראנו (באנגלית) מראנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מראנו (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית
נתן אנגלנדר

נתן אנגלנדר (באנגלית: Nathan Englander; נולד ב-1970) הוא סופר יהודי-אמריקאי. נתן אנגלנדר נולד וגדל בקהילה יהודית אורתודוקסית בווסט המפסטד שבלונג איילנד במדינת ניו יורק. למד בתיכון העברי של מחוז נסאו, והמשיך ללימודים באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ובאוניברסיטת איווה. באמצע שנות ה-90 התגורר במשך חמש שנים בישראל. מתגורר בברוקלין ובמדיסון ומלמד ספרות יפה במכללת האנטר של אוניברסיטת העיר ניו יורק. בשנת 1999 יצא לאור ספרו "For the Relief of Unbearable Urges", ובו תשעה סיפורים קצרים. בעקבות פרסום הספר זכה אנגלנדר במלגת גוגנהיים. ארבעה מסיפוריו הקצרים נכללו באנתולוגיות השנתיות "The Best American Short Stories". בשנת 2000 זכה בפרס פֵּא"ן/מלמוד להצטיינות באמנות הסיפור הקצר. בשנת 2012 זכה בפרס פרנק אוקונור לסיפור קצר, על ספרו "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק". אנגלנדר נמנה עם מתרגמיו לאנגלית של ספרו של אתגר קרת, "פתאום דפיקה בדלת". For the Relief of Unbearable Urges‏ 1999. בעברית: גלגול בפארק אווניו, תרגמה מאנגלית: יערית טאובר בן-יעקב, הוצאת עם עובד, 2003. אוסף סיפורים קצרים. The Ministry of Special Cases‏ 2007. בעברית: המשרד למקרים מיוחדים, תרגמה מאנגלית: כרמית גיא, הוצאת כתר, 2008. רומן המתמקד בקורותיה של משפחה יהודית בארגנטינה, קדיש וליליאן פוזנן ובנם פאטו, במהלך המלחמה המלוכלכת שבתחילתו של המשטר הצבאי בארגנטינה בשנת 1976. What We Talk About When We Talk About Anne Frank‏ 2012. בעברית: על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק, תרגמו מאנגלית: אתגר קרת ואסף גברון הוצאת כתר, 2013. אוסף סיפורים קצרים. Dinner at the Center of the Earth ‏2017. בעברית: ארוחת ערב במרכז האדמה, תרגמה מאנגלית: איריס ברעם, הוצאת כתר, 2018. New American Haggadah (יחד עם ג'ונתן ספרן פויר): מהדורה אנגלית של ההגדה של פסח אתר האינטרנט הרשמי של נתן אנגלנדר (באנגלית) אריאנה מלמד, ערים תאומות, באתר ynet, 9 במרץ 2008 נטע חוטר, ‏נתן אנגלנדר: "יהודים זה לא ז'אנר", באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2013 רונן טל, "אם רוצים שישראל תמשיך להתקיים, תמיכה בטראמפ לא תסייע לזה", באתר "ידיעות אחרונות", 6 ביוני 2017 ציפי שמילוביץ, “בירושלים ידעתי שאני עלול למות בפיגוע וזה לפחות יהיה מוות ראוי במאבק על השלום”, באתר "ידיעות אחרונות", 24 במאי 2018 רשימת הפרסומים של נתן אנגלנדר, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של נתן אנגלנדר, באתר "סימניה" נתן אנגלנדר (1970-), דף שער בספרייה הלאומית נתן אנגלנדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נתן אנגלנדר, ברשת החברתית Goodreads על כתביו: המשרד למקרים מיוחדים, באתר "טקסט" אסתי סגל, ‏המשרד למקרים מיוחדים / נתן אנגלנדר, באתר גלובס, 14 במאי 2008 על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק, באתר "טקסט" ירון פריד, על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על נתן אנגלנדר, באתר הארץ, 12 בפברואר 2013 אריק גלסנר, על "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק", המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 18 בפברואר 2013 אריק גלסנר, נתן אנגלנדר כותב על הסכסוך בלי להבין אותו, באתר ynet, 22 ביוני 2018 מכּתביו: How We Avenged the Blums, Atlantic Monthly The Gilgul of Park Avenue, Atlantic Monthly Free Fruit for Young Widows, The New Yorker הדס ריבק, "ארוחת ערב במרכז האדמה": אריאל שרון והאסיר X נפגשים בספר חסר ייחוד, באתר הארץ, 8 בינואר 2019
נאופיטי

הנאופיטי היו קבוצה של יהודים אנוסים וצאצאיהם שחיו בדרום איטליה. משמעות השם "נאופיטי" בלטינית הוא "מומר" או "חדש", הכוונה היא ל"נוצרים חדשים". הנאופיטי היו יהודים שהוכרחו להמיר את דתם לנצרות קתולית בשנת 1493. הם המשיכו לקיים חלק ממצוות וממסורות היהדות בסתר, וכך גם רבים מצאצאיהם. האינקוויזיציה הספרדית רדפה רבים מהם באכזריות, והתעללה ואף הוציאה להורג את הנתפסים, בעיקר בסיציליה. כיום, חלק מצאצאי הנאופיטי בקלבריה ובפוליה עברו השבה ליהדות וחיים כיהודים לכל דבר ועניין (אחרי מאות שנים שקיימו את מנהגיהם בסתר), ומקיימים יחסים תקינים עם קהילות יהודיות אחרות ברחבי איטליה. יהדות איטליה אנוסים תרגום נאופיטי מהי התנגדות, באתר היסטוריה גדולה, בקטנה, ‏9/2/2015 The Neofiti of Sicily @ JackWhite.net
מבצע סיגל

מבצע סיגל היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בליל י"א בטבת ה'תשמ"א 18–19 בדצמבר 1980, ובו פשטו לוחמים מחטיבת הצנחנים על בסיס מחבלים בלבנון, במטרה לפגוע במחבלים ולהרוס תשתיות טרור. בשנת 1980 התגבשה בצה"ל התפיסה כי הכרחי לשוב ולבצע פעולות יזומות בשטח לבנון על מנת להביא שקט ליישובי הצפון בפרט ולתושבי ישראל בכלל. הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לאלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, להיערך לביצוע פשיטה צפונית לנהר הליטאני שבלבנון. הפעולה הוטלה על כוחות מחטיבת הצנחנים, עליה פיקד אל"ם דורון רובין, ומטרתה לפעול כנגד יעדי מחבלים בקרבת הכפר עישייה. הכוחות מנו כמאתיים לוחמים צוותי-קרב מגדוד 202, עליו פיקד עופר בן צבי, גדוד הנח"ל המוצנח, עליו פיקד דורון אלמוג, גדוד 890, עליו פיקד זאב זכרין, פלנ"ט צנחנים בפיקוד אברהם קפלן, סיירת צנחנים בפיקוד שמאי רן, כוח מפלחה"ן צנחנים בפיקוד אמל אסעד, כוח מסיירת גולני בפיקוד גוני הרניק, וכן כוח עתודה על בסיס סגל בא"ח חטיבת הצנחנים, בפיקוד גיורא איילנד. הכוח ביצע אימונים ומודלים לפעולה באזור בית סחור וברמת הגולן. הכוחות נעו באמצעות רכבים עד לנקודת הפריקה בקליעה ובמרג' עיון. עם רדת הלילה החלו הכוחות לנוע מרחק בן 20 קילומטרים לעבר היעדים. לאחר חציית נהר הליטאני, בסיוע לוחמי שייטת 13, טיפסו הכוחות ועלו לרמת ארנון עד אשר היו מצויים בקרבת היעדים ונערכו לתקיפה. צוות-קרב בפיקוד דורון אלמוג, אשר כלל כוח מגדוד הנח"ל המוצנח ומפלנ"ט צנחנים, תקף את אחד מבסיסי המחבלים. כעשרה מחבלים נהרגו. ציון חכמון, לוחם בגדוד הנח"ל המוצנח נהרג ונפצעו מספר חיילים מן הגדוד ומן הפלנ"ט. לאחר שהכוחות הרסו את המבנים ואת אמצעי הלחימה ביעד, התפנו הכוחות באמצעות מסוקי "יסעור" ושבו לישראל. כוחות צה"ל הרגו למעלה מעשרה מחבלים, פצעו מספר מחבלים נוספים והרסו את המבנים ביעד. לכוחות צה"ל היו הרוג ומספר פצועים. מבצע סיגל ([https://web.archive.org/web/20200607164239/http://www.orev.co.il/web/8888/nsf/arclookup.taf?_id=133090&did=5052&title=����+���� אורכב] 07.06.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר פלנ"ט צנחנים. ראיון עם יצחק גרשון, גלי צה"ל, 20.01.2018. גיורא איילנד, "לא נרדם בלילות", ידעות ספרים, 2018, עמודים 109-111. דורון אביטל, לוגיקה בפעולה, זמורה ביתן, 2012, עמוד 90. דורון רובין, "מי פוחד ממי?", בתוך הספר "מנהיגות ברגעים של אמת" מאת יום טוב סמיה, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמודים 472-473. דורון אביטל, "לוגיקה בפעולה", זמורה ביתן, 2012, עמוד 91.
יהונתן דותן

יהונתן (ג'וני) דותן (דולינסקי) (13 באוקטובר 1926 - 3 ביולי 2014) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד פיקוד הנח"ל וראש מינהל הסגל. דותן נולד בקיבוץ גניגר, בילדותו גדל בקיבוץ שריד, בירושלים ומ-1933 במושב גבעת ח"ן. ב-1943 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרה מגויסת של המחנות העולים, שירת בפלוגה ו' בגדוד השני שהוצבה בקיבוץ דפנה ולאחר מכן בקיבוץ תל יוסף. ב-1944 עבר קורס מ"כים ושירת כמפקד כיתה בעין חרוד ובתל עמל. ב-1945 עבר קורס מפקדי מחלקות במהלכו השתתף בפריצת מחנה עתלית, שירת כמפקד מחלקה בגניגר, והשתתף בפיצוץ גשר א-זיב, במהלך הפעולה נהרגו 14 מחבריו, בהם מפקד הכוח נחמיה שיין, ודותן נטל את הפיקוד על הכוח שנסוג לחניתה והסתתר במערה סמוכה. ב-1947 מונה למפקד פלוגה ו', ובאפריל 1948 מונה למפקד פלוגה בחטיבת הנגב ומפקד בית אשל ונבטים, נפצע באורח קשה במהלך ההפגזות על בית אשל במצור על הנגב. בספטמבר מונה לסגן מפקד הגדוד השמיני של החטיבה. במהלך מלחמת העצמאות השתתף במבצע יואב, במבצע חורב ובמבצע עובדה. במאי 1949 מונה לסגן מפקד הגדוד התשיעי ובאוגוסט 1949 למפקדו. השתחרר משירות הקבע במרץ 1950 ובמהלך שירות המילואים עבר קורס מפקדי גדודים. בסוף 1951 חזר לשירות סדיר ומונה לקצין אג"ם של פיקוד הדרום, לאחר מכן שירת כסגן מפקד מחוז 3 (העמק), השתתף כחניך במחזור הראשון של בית הספר לפיקוד ומטה וב-1955 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. לאחר מכן שירת כמדריך בפו"ם ובמהלך מלחמת סיני שירת כסגן מפקד חטיבה 10. בתפקידיו הבאים שירת כמדריך ראשי בפו"ם, מפקד מחלקת האימונים במחלקת ההדרכה ומפקד מחלקת ארגון ותכנים באגף המטה הכללי. יצא ללימודים בבית ספר גבוה למלחמה בפריז, בפברואר 1964 מונה למפקד פיקוד הנח"ל וב-1966 לראש מינהל הסגל תפקיד בו שירת עד 1970. השתחרר משירות הקבע ב-1973. לאחר שירותו הצבאי כיהן כסמנכ"ל בנק הפועלים עד 1975, מנכ"ל קרן הפנסיה מקפת עד 1986 וחבר הנהלת בנק הפועלים עד 1991. היה נשוי לצפרירה ואב לשלושה. יהונתן דותן, באתר הפלמ"ח תא"ל יהונתן דותן באתר הנח"ל ריאיון עם יהונתן דותן ראש חדש לנח"לאים, דבר, 7 בפברואר 1964 סדרת ראיונות של יהונתן דותן למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח כרמית גיא, "בר-לב ביוגרפיה", תל אביב: הוצאת עם עובד, 1998, עמוד 53.