laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדווין דרייק

אדווין לאורנטין דרייק (באנגלית: Edwin Laurentine Drake;‏ 29 במרץ 1818 - 9 בנובמבר 1880) היה האדם הראשון שקדח ושאב נפט בארצות הברית. כונה "קולונל דרייק", למרות שלא שירת בצבא. דרייק נולד בניו יורק ועבד כפקיד ופקח בחברת הרכבות של ורמונט. ב-1858 פרש מעבודתו, עם תנאים שכללו זכות לנסיעה חופשית ברכבות, והתיישב בטיטוסוויל, פנסילבניה. באותה עת היה האזור ידוע בנביעה טבעית של נפט, עד כדי כך שכורי מלח התלוננו שבעת קידוחים לשם יצירת מכרות מלח זורם נפט אל הקידוח ומזהם את המלח. לנפט היה שימוש מוגבל ביותר באותה תקופה כחומר גלם ממנו זוקק קרוסין, ששימש כשמן למנורות וכתחליף טוב לשמן לווייתנים היוצר פחות עשן בעת בעירתו. בפנסילבניה פעלה חברה להפקת וזיקוק נפט בשם סנקה אויל (Seneca Oil). ראשי החברה ביקשו לאתר נביעות נפט נוספות, על מנת לענות על הביקוש הגובר לקרוסין. דרייק שמע באקראי על כך ש"סנקה" מחפשת אדם שיוכל לאתר מקורות נפט והבין שהוא האדם המתאים לעבודה, בהיותו מובטל ובעל יכולת-תנועה בלתי מוגבלת ברכבת. לאחר מספר כישלונות באיתור נביעות על פני הקרקע או בעומק חפירת שוחה, החליט דרייק ללכת בעקבות כורי המלח המתוסכלים ולקדוח באופן מכוון על מנת להפיק נפט. הוא השיג ציוד, אך "סנקה" התנערה ממנו ומן המיזם וסירבה לממן את הקידוח. לפיכך, מימן דרייק את הקידוח באמצעות הלוואות שנטל על עצמו. בשלב מסוים פיר הקידוח החל לקרוס ודרייק הגה את הרעיון להשחיל קנה מתכת שיתמוך את דפנות הבור העמוק, שיטה בה משתמשים עד היום בקידוחי נפט, אלא שהוא לא רשם פטנט על ההמצאה. לאחר קידוח של למעלה מ-20 מטרים, רוב העוסקים במלאכה התייאשו והחלו לראות בדרייק משוגע. ב-27 באוגוסט 1858, לאחר יום קידוח בו הגיעו הקודחים לעומק של 21 מטרים, עזבו הפועלים את השטח. למחרת התפלא הפועל הראשן שהגיע בבוקר לראות את הנוזל הכהה עולה בצינור הקידוח. הבאר הפיקה 25 חביות נפט ביום. דרייק החליט להשקיע את כל ההון שהרוויח ממכירת הנפט ל"סנקה" במניות נפט, כיוון שחזה לתחום הצלחה רבה. אולם, חקיינים רבים קמו והחלו לקדוח בכל רחבי האזור, תוך שימוש בהמצאתו של דרייק, תוך הפקת כמות נפט שעלתה הן על הביקוש לקרוסין והן על יכולת הזיקוק. ב-1863 התפוצצה בועת מניות הנפט ודרייק הפסיד את כל הונו. רק פנסיה בסך 1,500 דולר אותה החליטה ממשלת פנסילבניה להקציב לדרייק ב-1872 הצילה אותו מעוני מרוד. מדיה וקבצים בנושא אדווין דרייק בוויקישיתוף רן לוי, שרוף את הפרק הזה! על הנפט, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו) מוזיאון באר דרייק אודות דרייק באתר PBS אדווין דרייק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדווין דרייק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אריה חשביה, הזהב השחור, דבר, 13 בדצמבר 1968
שאטרסטאר

שאטרסטאר (באנגלית: Shatterstar) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פורס ואקס פקטור חקירות ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #99 ממרץ 1991, ונוצרה על ידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב ליפילד. את דמותו של שאטרסטאר בסרט הלייב אקשן "דדפול 2" גילם השחקן לואיס טאן. מקורו של שאטרסטאר מאה שנים בעתיד של הממד החלופי "עולם מוג'ו". הוא נועד להיות גלדיאטור בתוכנית ריאליטי כמו לונגשוט שנוצר גם הוא באותו עולם, אך בהווה שלו. הוא הגיע לעולם של המוטנטים החדשים על מנת לגייס אותם שיעזרו לו ולמורדים נוספים להילחם במוג'ו, השליט של עולמו. לאחר שהם עזרו לו הוא הצטרף לקבוצה כשהם הפכו לאקס פורס, בהנהגת קייבל. שאטרסטאר גילה שיש לו זיכרונות של מוטאנט בשם בנג'מין ראסל. זמן מה אחר כך, לאחר ששאטרסטאר נפצע אנושות בקרב גופו אוחד עם זה של בנג'מין ראסל ששכב בבית חולים בתרדמת שנים רבות. במהלך השנים נרמז רבות על קשר משפחתי בין לונגשוט ושאטרסטאר, ששאטרסטאר הוא בנו של לונגשוט ואולי אפילו גם בנה של המוטאנטית דאזלר, בת זוגו של לונגשוט. בעקבות אירועי ההשמדה ביקום המארוול, נאסר על קבוצה גדולה של המוטאנטים שנותרו מיציאה ממתחם בשטחי אחוזת אקסבייר. במהלך מלחמת האזרחים, שאטרסטאר וחברתו לאקס פורס דומינו עזרו לקבוצה הזאת להימלט לבסיס סודי שיסתיר אותם, זאת בעזרת מידע מקפטן אמריקה וניק פיורי. לבסוף כשאר כל קבוצת המוטאנטים כמעט מתים, הגיבורים משני הצדדים מתאחדים כדי להציל אותם. בחוברת 43 של הרצת אקס פקטור משנת 2009, מופיע שאטרסטאר כשהוא תחת שליטת מוח של נבל-על בשם קורטקס, ותוקף את ריקטור וסטרונג גאי. לאחר שהוא נחלץ מהשליטה המוחית הוא מצטרף לקבוצה ומתחיל במערכת יחסים עם ריקטור. ריקטור, שהשלים עם השתייכותו המינית, רצה להישאר עם שאטרסטאר במערכת-יחסים קבועה, אך שאטרסטאר דחה אותו כדי לבחון אפשרויות אחרות. לאחר מכן, מתגלה כי וולפסביין בהריון מהארימארי, "נסיך הזאבים" של אסגארד. עם זאת, שאטרסטאר האמין כי ריקטור הוא אביו של הילד, מה שפוגע במערכת היחסים של ריקטור ושאטרסטאר. עם זאת, העניינים הסתדרו כששאטרסטאר נפגש עם הארימארי לשיחה בניפלהיים. שאטרסטאר הוא יציר הנדסה גנטית וכתוצאה מכך יש לו יכולת ריפוי מוגברת, הוא חזק מאוד, זריז מאוד ובעל יכולות אקרובטיות מיוחדות שנובעות בין היתר מכך שיש לו עצמות חלולות. יש לו יכולת ללמוד מהר מאוד ויכולת מחשבה אסטרטגית גבוהה. הוא יכול גם לשחרר גלי הדף דרך הלהבים של החרבות שלו, אך פעולה זאת מותירה אותו עייף ולכן הוא מעדיף לא להשתמש בה. לאחרונה התגלה שיש ביכולתו, בעזרת החרבות שלו, גם ליצור פורטלים שמאפשרים טלפורטציה. בין הדברים שנותרו קבועים לגבי אישיותו של שאטרסטאר במהלך כל הופעותיו בקומיקס, היא אהבתו לקרב, והחשיבות שהוא נותן למה שבעיניו נחשב כבוד. למשל, למרות שהוא מפגין יכולת קליעה גבוהה מאוד עם אקדח הוא מעדיף להשתמש בחרבות. דבר שהשתנה מאוד הוא היכולת שלו להביע רגשות. שאטרסטאר הפגין בתחילה מחסור ברגשות והיה אסקסואל מפני שכך הוא גודל ב"עולם מוג'ו". תחת כתיבתו של ג'ף לואב, שאטרסטאר נעשה רגשי יותר והתחילו להופיע רמזים לקשר גדל בינו ובין ריקטור. פיטר דייוויד המשיך עם ההתפתחות הזאת של הדמות בכתיבתו את הדמות באקס פקטור. שאטרסטאר התחיל בקשר רגשי חזק עם ריקטור אך במקביל רצה להמשיך להתנסות מינית עם אנשים נוספים, גברים ונשים. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Civil War: X-Men #1-4, 2006 X-Factor #210, December 2010 X-Factor #212, February 2011
שמואל צבי דנציגר

רבי שמואל צבי דנציגר (תר"כ, 1860 - כ"ט בתשרי תרפ"ד, 9 באוקטובר 1923) היה האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות אלכסנדר, הוא כיהן כאדמו"ר בין השנים תר"ע - תרפ"ד (1910 - 1923) נחשב בזמנו לאחד מגדולי אדמור"י פולין, וחסידיו נאמדו בעשרות אלפים. נולד בעיירה טורצ'ין שבווהלין (כיום אוקראינה) לרבי יחיאל דנציגר, ממלא מקומו של רבי דוב בעריש מביאלה שהיה ממלא מקומם של רבי מנחם מנדל מוורקא ורבי יצחק מוורקא. לאחר פטירת אחיו הישמח ישראל בשנת תר"ע (1909) ללא ילדים, הוכתר על ידי רוב חסידי אחיו לאדמו"ר. עד הכתרתו כאדמו"ר, השתדל להסתיר את מעשיו, אך לאחר שהחל לכהן כאדמו"ר רבים הסתופפו בצילו. התאפיין בהנהגה רחימאית, היה ידוע כאוהב ישראל ועניו, תפילותיו היו ברגש רב בבכי ובתחנונים, ועשרות אלפי חסידי אלכסנדר שהיו פזורים בכל פולין קיבלו עליהם את הנהגתו. יסד את 'ישיבת בית ישראל' (על שם אחיו) באלכסנדר (אלכסנדרוב בשמה הפולני). ישיבה זו הייתה הראשונה מרשת הישיבות שנפתחו לאחר פטירתו על ידי בנו ברחבי פולין. ייסוד ישיבה לבחורים היה חידוש בזמנו, ועד אז היה נהוג בפולין שהבחורים לומדים ב'שטיבלאך'. נפטר ביום שלישי כ"ט בתשרי תרפ"ד, ולמחרת הובא לקבורה בעיירה אלכסנדר לצד אביו ואחיו. דברי תורתו נדפסו בספר "תפארת שמואל" על התורה ומועדים. הספר נלקט מהמאמרים שנאמרו בעריכת שולחנו בליל שבת ובסעודה שלישית. בשונה מספרו של אחיו, ספרו מבוסס על דרך חסידות פשיסחה, ובו דברי חסידות עמקניים המבוססים על תורת הקבלה, אבל גם נדפס בשפה פשוטה ומותאמת להמון עם. לאחר פטירתו הוכתר בנו הבכור רבי יצחק מנחם מנדל דנציגר כאדמו"ר הרביעי בשושלת חסידות אלכסנדר, וכיהן עד מלחמת העולם השנייה, בה נרצח בטרבלינקה. בנו בכורו היה רבי שרגא פייבל מראדום. בעת מלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ד, התקדם הצבא הגרמני עד לקרבת העיר ראדום, בליל מוצאי שבת אחד, לקח רבי שרגא פייבל סידור ונר ויצא ביחד עם עוד חסידים למרפסת דירתו לקידוש לבנה, שכנים נוצרים העלילו עליהם לפני מפקדי הצבא הרוסי, שהם איתתו כביכול לאויב הגרמני, וקלגסי הצאר הרוסי עצרו אותם מיד. משנודע הדבר בעיר החלה השתדלות פעילה של אנשים נכבדים אצל השלטונות הרוסיים כאשר כולם העידו כי העצורים הם אנשים חפים מכל פשע, ומושלה הצבאי של העיר הבטיח לחקור בדבר, והיהודים חשבו שישמור את דברו ולא פנו לערכאה גבוהה יותר. אולם אותו רשע לא עמד בדיבורו. השכם בבוקר הובאו השלשה בפני בית דין צבאי שמצאם אשמים בריגול, ונשפטו למוות בתליה, ופסק הדין הוצא לפועל מיד באותו יום, יום ה' כי תצא י״ב אלול. בנו בכורו רבי שרגא פייבל מראדום נרצח בצעירותו. בנו רבי יצחק מנחם, ממלא מקומו, העקידת יצחק. בנו רבי אברהם חיים, מראשי הישיבה באלכסנדר, נרצח אף הוא בשואה. בנו רבי יעקב בונם, נרצח אף הוא בשואה, היה מהרבנים שבפורים תש"ג הסתתרו בבונקר עם רבי שלמה אלימלך רבינוביץ מזוויירצ'ה (בנו של האדמו"ר מקרימילוב). חתנו היה הרב יצחק מאיר זינגר, אב"ד העיר אלכסנדר. אדמו"ר רבי שמואל צבי דנציגר מאלכסנדר, באתר My Tzadik שמואל צבי בן יחיאל דנציגר (1860 בערך-1923), דף שער בספרייה הלאומית ספר עשר זכיות עמ' מו, ובספר רועה נאמן עמ' רעז
בית רולה פלויד

בית רוֹלָה פלויד הוא מבנה היסטורי עשוי עץ במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, הניצב כיום ברחוב בר הופמן 17 בתל אביב. המבנה ידוע גם בשם "בית תיאודור זנדל" על שם דיירו השני. ממזרח למבנה שוכנת כנסיית עמנואל שהוקמה בין השנים 1898–1904. ב-22 בספטמבר 1866 הגיעה לארץ ישראל קבוצה בת 157 איכרים, נגרים ובעלי מלאכה שונים ממדינת מיין שבארצות הברית, כדי להתיישב בארץ ולהכשיר את הקרקע לשיבת היהודים אליה, דבר שיביא לשיבת ישו ולבוא הגאולה. הבית הוקם בידי רולה פלויד, אחד מאנשי הקבוצה, וכמו רוב בתי המושבה הטרומיים האחרים, הוא נבנה מעץ שהובא מארצות הברית. המבנה הוקם בסגנון הקוטג' שהיה מקובל באותה עת בניו אינגלנד והתנשא לגובה של שתי קומות. הוא מוקף במרפסות ונושא גג רעפים. קשיים בירוקרטיים, סכסוכים אישיים בין המתיישבים ומחלות גרמו למרבית האמריקאים לעזוב את הארץ בין השנים 1867–1868. רולה פלויד ואשתו תיאודוציה נמנו עם מיעוט המהגרים אשר נותרו בארץ, אך הם עקרו לירושלים. החל בשנת 1868 רכשו חברי כת הטמפלרים את בתי המושבה כדי להקים בה מושבה משל עצמם. בית פלויד נרכש בידי האדריכל תיאודור זנדל שהתגורר בו עד 1880 ולאחר מכן עבר לירושלים. אל המבנה נכנסו דיירים אחרים מבני התנועה הטמפלרית, והוא ננטש עם גירוש הטמפלרים מארץ ישראל במלחמת העולם השנייה. לימים נרכש הבית ושופץ בידי האמנית סופי יונגרייז המתגוררת בו כיום. המבנה בפורטל יפו גילי מלניצקי, ממושבת מהגרים — לשכונת יוקרה, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2017
מלון ירושלים

מלון ירושלים הוא מבנה היסטורי במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, הניצב ברחוב אורבך 6 בתל אביב. ב-22 בספטמבר 1866 הגיעה לארץ ישראל קבוצה בת 157 איכרים, נגרים ובעלי מלאכה שונים ממדינות מיין, ניו-המפשייר ומסצ'וסטס אשר בארצות הברית. הקבוצה הייתה חלק מזרם פרוטסטנטי שהאמין כי שיבת העם היהודי לארצו ויישוב ארץ ישראל יקדמו את חזרתו של המשיח אשר יקים את "מלכות אלף השנים" ובתוך כך יכירו היהודים בישו כמשיח ותבוא הגאולה. רוב בתי המושבה נבנו כבתי עץ טרומיים, למעט מבנה המלון שהוקם בידי האחים דריסקו, וזכה לשם "גראנד הוטל" (Grand Hotel). המלון נבנה מאבן והתנשא לגובה של שלוש קומות. קשיים בירוקרטיים, סכסוכים אישיים בין המתיישבים ומחלות גרמו למרבית האמריקאים לעזוב את הארץ בין השנים 1867-1868. החל בשנת 1868 רכשו חברי כת הטמפלרים את בתי המושבה כדי להקים בה מושבה משל עצמם. מבנה הגראנד הוטל נרכש בשנת 1870 בידי ארנסט הרדג, בנו של גיאורג דוד הרדג (גר'), ממנהיגי הטמפלרים בארץ. הרדג שיפץ את המלון ופאר אותו, והסב את שמו ל"מלון ירושלים". הוא הוסיף על גגו שורת שינות וגמלון קטן שבמרכזו חלון טרפויל, וקבע מעל הכניסה אליו פסוק מספר ישעיהו באנגלית ובגרמנית, לאמור: "וְקָרָאת יְשׁוּעָה חוֹמֹתַיִךְ, וּשְׁעָרַיִךְ תְּהִלָּה." — ישעיהו ס', י"ח למבנה נוסף אגף חדש בצידו האחורי בתחילת המאה ה-20, וחדרי האירוח שבו נקראו על שמות נביאים והשליחים. המלון נחשב לאחד הטובים בארץ, וארתור רופין הגדיל והעיד עליו ב-1906 כי הוא הטוב שבהם. הוא שימש את מרבית הנוסעים המכובדים אשר בקרו בארץ בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, וב-27 באוקטובר 1898, בעת ביקורם בארץ ישראל, השתכנו הקיסר הגרמני וילהלם השני ורעייתו במלון הפארק של הברון פון-אוסטינוב, הצמוד למלון ירושלים מדרום (רחוב אורבך 8); בעוד שפמלייתם שוכנה במלון ירושלים עצמו. במלחמת העולם השנייה גורשו הטמפלרים מארץ ישראל בידי שלטונות המנדט הבריטי, והמבנה ומרתפיו שימשו את הבולשת הבריטית לחקירת עצירים, בהם אנשי האצ"ל והלח"י. לאחר הקמת המדינה שימש המבנה את משרד החינוך, ולאחר מכן ננטש ומצבו התדרדר. מאז שנת 2012 נמצא המבנה בשיפוצים העתידים להשיב לו את הדרו המקורי. לימים, קבוצת משקיעים החלה את שימור ושיפוץ המלון על שני בנייניו והסבתו למלון יוקרתי "מלון דריסקו". המלון נפתח בחודש יוני 2018 והחזיר לחייו את המבנה ההיסטורי. מלון היוקרה The Drisco הוא חלק מקבוצת מלונות היוקרה הבינלאומית - The Leading Hotels of The World חזית המלון לפני השיפוץ חזית המלון אחרי השיפוץ שער הכניסה לבניין הכיתוב מתוך ישעיהו ס,יח באנגלית ובגרמנית מעל שער המלון תולדות המקום כפי שהן מוצגות ברחבת הכניסה ציור קיר במדרגות היורדות אל מרתף היין של המבנה מדיה וקבצים בנושא מלון ירושלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון ירושלים המבנה בפורטל יפו דני שדה, מהיסטוריה למלון מפואר, באתר "ידיעות אחרונות", 26 במאי 2018 אביטל ברוידא, המלון הראשון מחוץ ליפו שוב מכניס אורחים, אחרי 60 שנה שעמד נטוש, באתר ynet, 26 ביוני 2018 סיור במושבה האמריקאית טמפלרית דני רכט, מלון ירושלים, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" המושבה האמריקאית-גרמנית
סרגיי קמנייב

סרגיי קמנייב (ברוסית: Сергей Сергеевич Каменев‏ (4 באפריל 1881 - 25 באוגוסט 1936) קצין בצבא האימפריה הרוסית, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ואחריה. סרגיי קמנייב נולד למשפחת מהנדס צבאי בקייב. בשנת 1898 הוא סיים פנימייה צבאית בקייב ועבר להמשך לימודים בבית הספר לקצינים במוסקבה. בשנת 1900 הוא הועבר לשירות בצבא. בשנת 1907 קמנייב סיים את הלימודים באקדמיה של המטה הכללי. לאחר הלימודים הוא חזר להמשך שרות ליחידתו. לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה, קמנייב שירת במטה של פיקוד צבאי ווילנה. במהלך המלחמה הוא שירת בתפקידי מטה שונים וקודם לדרגת קולונל. בהתאם לעדותו, בשנת 1917 הוא קרא ספר של ולדימיר לנין וגרגורי זינובייב ושינה את השקפת עולמו. ב-4 באפריל 1917 הוא נבחר למפקד גדוד בחיל רגלים. במהלך משבר יולי הוא נעצר ביחד עם לאון טרוצקי. לאחר שחרור, קמנייב חזר לצבא. קמיינב הצטרף לצבא האדום באפריל 1918. בתמיכת לאון טרוצקי הוא מונה למספר תפקידי מפתח ובאוגוסט 1918 מונה למפקד החזית המזרחית. הוא כיהן בתפקיד זה עד ליולי 1919 ופיקד על הלחימה נגד אלכסנדר קולצ'ק. ב-8 ביולי 1919 קמיינב מונה למפקד העליון של הצבא האדום וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1924. בהיותו בתפקיד הוא פיקד על מבצעי הצבא בפולין, חצי האי קרים ודיכוי מרד האיכרים ברחבי רוסיה. הוא עיבד תוכנית פעולה של המלחמה הפולנית-סובייטית שלא יצאה לפועל עקב התנגדות של אלכסנדר יגורוב ויוסיף סטלין. באפריל 1924 קמנייב מונה לתפקיד מבקר בצבא ובמרץ 1925 למפקד המטה הכללי. באוגוסט 1926 קמנייב החל ללמד באקדמיה צבאית במוסקבה. במאי 1927 הוא מונה לסגן שר הביטחון. במרץ 1934 בעקבות ארגון מחדש של משרד הביטחון, תפקיד שכיהן בו קמנייב בוטל. בעקבות כך הוא מונה למנהל מנהלת חיל נגד מטוסים שמעשית היה הורדה בתפקיד. בשנת 1935 קמניב קיבל דרגת קומנדארם מדרגה ראשונה, וזאת לעומת 5 קצינים ששירתו תחתיו במהלך מלחמת האזרחים וקיבלו דרגת מרשל ברית המועצות. קמנייב עסק בחקר הארקטיקה ותמך במשלחות מדעיות לאזור. הוא גם כתב מספר ספרים על מהלך מלחמת האזרחים ב-25 באוגוסט 1936 קמנייב נפטר מהתקף לב. הוא הוטמן בבית העלמין של חומת הקרמלין. במהלך הטיהורים הגדולים, קמנייב שכבר לא היה בחיים הואשם בפעילות נגד השלטון, ספריו הוצאו מהספריות ושמו נמחק מכל ספרי ההיסטוריה. בשנות ה-50 שמו טוהר מכל אשמה. מדיה וקבצים בנושא סרגיי קמנייב בוויקישיתוף סרגיי קמנייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יחסי אפגניסטן–ישראל

יחסי אפגניסטן–ישראל מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין האמירות האסלאמית של אפגניסטן לבין מדינת ישראל. בין המדינות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים כלל, בעוד אפגניסטן מעולם לא הכירה בישראל. בשנות ה-80 שיתפה ישראל פעולה עם ארצות הברית ומדינות נוספות במסגרת מבצע ציקלון, בו סיפקה בעקיפין חימוש למוג'אהדין האפגני (אנ') שנלחם בממשלת אפגניסטן שנשלטה על ידי ברית המועצות כממשלת בובות וכן בכוחות ברית המועצות עצמה, בעת הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בין השנים 1979-1989, כחלק מתמיכת ישראל בארצות הברית במהלך המלחמה הקרה במאבקה נגד התפשטות הקומוניזם הסובייטי. על פי הדיווחים, אלפי לוחמי מוג'אהידין בפרט מארגון חיזב א איסלאמי, אשר היה בהנהגת ג'ולבודין הקמטיאר, אומנו על ידי מדריכים ישראליים. באוקטובר 2005 נערך ראיון על ידי עיתונאי מידיעות אחרונות עם נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי, בו רמז כרזאי על רצון לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל. בראיון אמר כרזאי "כאשר תהיה התקדמות בתהליך השלום במזרח התיכון, והפלסטינים יקבלו מדינה משלהם, אפגניסטן תשמח לכונן יחסים מלאים עם ישראל". בראיון גילה כרזאי שהוא פגש את שמעון פרס מספר פעמים, וכינה אותו "איש יקר, לוחם אמיתי לשלום". במהלך מבצע עופרת יצוקה בו נלחמה מדינת ישראל בממשלת החמאס ברצועת עזה, חתמו בקאבול כ-50,000 אפגנים על עצומה סמלית להילחם בישראל. בתקופת המבצע נערכו הפגנות רבות נגד ישראל, ובשנת 2009 הגדיר כרזאי את המבצע כ-"ברברי" והשווה אותו לפלישה הסובייטית לאפגניסטן. זבולון סימן-טוב, שחי בקאבול וניהל את בית הכנסת היחיד שנותר באפגניסטן, נחשב ליהודי האחרון שעדיין נותר במדינה עד לאותה שנה. עם זאת, זמן קצר לאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן ב-2021, התגלה כי קרובת משפחתו האבודה, טובה מוראדי, הייתה למעשה היהודייה האחרונה באפגניסטן, לאחר שאיש העסקים הישראלי-אמריקאי מרדכי כהנא (אנ') הוביל את פינויו של סימנטוב לישראל ב-7 בספטמבר 2021 בה מתגוררת משפחתו מאז 1998. מוראדי עלתה גם כן לישראל ב-29 באוקטובר 2021. לאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן, הצהיר דובר הטליבאן סוהיל שאהין (אנ') בראיונו לסוכנות הידיעות הרוסית ספוטניק, "כמובן שלא יהיו לנו שום קשר עם ישראל. אנחנו רוצים לקיים יחסים עם מדינות אחרות, ישראל לא בין המדינות האלה. נרצה לקיים יחסים עם כל מדינות האזור והמדינות השכנות, וכן עם מדינות אסיה". יהדות אפגניסטן US-Pakistan Relationship: Soviet Invasion of Afghanistan Afghanistan: Might Warmer Relations With Jerusalem Cool Kabul's Relations With Tehran? Afghans sign up to fight Israel "Afghanistan's Last Jew Leaves After Taliban Takeover". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-08-15. "Талибан" готов сотрудничать со всем миром, кроме Израиля - MigNews - Самый обсуждаемый русскоязычный портал новостей в Израиле, MIGNEWS.COM - MigNews - Самый обсуждаемый русскоязычный портал новостей в Израиле, ‏2021-09-10 (ברוסית)
לורד פינס

לורד פינס (באנגלית: Lord Finesse) הוא שם הבמה של רוברט הול (Robert Hall), ראפר ומפיק מהברונקס, ניו יורק ,ארצות הברית. ידוע כהמנהיג וכמייסד של ההרכב D.I.T.C, והפיק שירים לראפרים ידועים כמו: ד"ר דרה והנוטוריוס בי. איי. ג'י.. בשנת 1989 הוא והשותף שלו לשעבר DJ Mike Smooth הוחתמו בלייבל Wild Pitch Records, שהוא הבית לעוד אמני היפ הופ מצליחים כמו:או.סי. ,Main Source ,Chill Rob G ,Percee P ו-גאנג סטאר. בשנת 1990 הצמד הוציא לאור את האלבום הראשון שלהם Funky Technician. האלבום הופק על ידי המפיקים DJ Premier, Diamond D ו-Showbiz שמאוחר יותר הפכו לבין המפיקים המובילים בתעשייה. תקופה קצרה אחרי זה פינס הרכיב את ההרכב שלו D.I.T.C, ביחד עם Diamond D ו-.Showbiz and A.G. הם גייסו מספר חברים חדשים להרכב: Buckwild, ביג אל, או.סי. ו-פאט ג'ו. בשנת 1992 פינס חזר עם אלבום סולו Return of the Funky Man. האלבום אירח את Percee P ו-A.G והסינגל הראשון Return of the Funky Man זכה להצלחה גדולה בניו יורק. האלבום כלל מספר ביטים שפינס הכין בעצמו וזאת הייתה ההתחלה של קריירה מוצלחת ומכובדת כמפיק. בשנת 1994 פינס הפיק באלבומו הקלאסי של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. Ready to Die את השיר Suicidal Thoughts. בשנת 1995 פינס הפיק חלק גדול מאלבומו הראשון של Big L ששמו Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous, כולל את הסינגל M.V.P. בשנת 1996 הוא חזר לראפ והוציא לאור סינגל על ווניל בשם Check The Method שהיה דיס על Lords Of The Underground. תקופה קצרה אחרי זה הוא הוציא לאור את The Awakening אלבומו השלישי שהפיק את כולו בעצמו. פינס הביא הרבה אורחים באלבום החדש כמו: או.סי., KRS-One, MC Lyte, Akinyele,.Showbiz and A.G, Diamond D ו Kid Capri. הסינגל המחתרתי Actual Facts שאירח את Sadat X, Grand Puba ו-Large Professor היה שיר בונוס ניסתר באלבום. מאז פינס לא הוציא עוד אלבומי סטודיו אבל המשיך בקריירת המפיק שלו. בשנת 1997 הוא הפיק את השיר Jewelz בשביל הראפר או.סי. והשיר Channel 10 מאלבומם הראשון של Capone-n-Noreaga ששמו The War Report. בשנת 1999 הוא הפיק את השיר The Message לאלבום 2001 של ד"ר דרה. בשנות ה-2000 פינס הוציא לאור הרבה וונילים של חומרים לא משוחררים שלו, רמיקסים וגרסאות נדירות ואוריגינליות לשירים שכבר שוחררו. הבולט מכל הפרויקטים היה From The Crates To The Files ששוחרר על דיסקים ולא רק וונילים. הוא המשיך גם לעבוד על מספר אלבומים של D.I.T.C שגם כללו הרבה חומרים שלא הושמעו בעבר וגרסאות שונות. בשנת 2008 פינס ו D.I.T.C הוציא לאור אלבום חדש, The Movement, עם חומרים חדשים שהוקלטו שכלל גם מספר הפקות ממנו. ב-2012 הוציא לאור פינס את אלבומו החמישי Funky Man: The Prequel. 1990 - Funky Technician 1992 - Return of the Funky Man 1996 - The Awakening 2003 - From The Crates To The Files 2012 - Funky Man: The Prequel ביחד עם D.I.T.C: 2000 - (D.I.T.C.(Worldwide 2000 - The Official Version 2001 - DITC Presents Wild Life (EP) 2007 - Rare & Unreleased 2008 - Unreleased Production 2008 - The Movement מדיה וקבצים בנושא לורד פינס בוויקישיתוף לורד פינס, ברשת החברתית פייסבוק לורד פינס, ברשת החברתית אינסטגרם לורד פינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לורד פינס, באתר ספוטיפיי לורד פינס, באתר AllMusic (באנגלית) לורד פינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) לורד פינס, באתר Yandex.Music (ברוסית) לורד פינס, באתר Discogs (באנגלית) לורד פינס, באתר Songkick (באנגלית) לורד פינס, באתר Genius לורד פינס, באתר בילבורד (באנגלית)
רדיה סלטאנה

רצ'יה (או רזיה) בנת אלתותמיש (באורדו: رضیہ سلطانہ; 1205 - 13 באוקטובר 1240), הידועה בתואר ג'לאלת א-דין סלטאנה, שלטה בדלהי בשנים 1236–1240 והייתה האישה הראשונה מבין שלוש נשים ששלטו בשמן בעולם המוסלמי בימי הביניים. רצ'יה עלתה לשלטון לאחר מות אביה, שמס אל-דין אלתותמש. בנו הבכור נאצר א-דין מחמוד נפטר, ובנו הצעיר רוכן א-דין עלה לשלטון ב-30 באפריל 1236. כיוון שהיה שליט רופס (שהיה למעשה כלי בידיה של אלמנת אלתותמיש) ונהנתן, הוא הופל לאחר שבעה חודשים על ידי הממלוכים שלו, ב-9 בנובמבר. אז מונתה רצ'יה לשליטה, וקבלה את התואר סלטאנה. רצ'יה שלטה כמצביאה מוצלחת, ולמדה לרכוב על סוס וללבוש שריון של גבר. היא גם הייתה פוליטיקאית ממולחת וידעה לאזן את מאבקי הכוח בין הממלוכים, למנות את נאמניה, גם אם מוצאם לא היה מן הממלוכים, והנהיגה מדיניות שאיפשרה למתאסלמים-מקרוב להתקדם במעלה הסולם הפוליטי וכן הנהיגה סובלנות כלפי ההינדואיזם. היא ניהלה יחסים אישיים קרובים, עד כדי טענות לקשר רומנטי, עם עבד חבשי בשם יאקות, ודבר זה היה לצנינים בעיני הממלוכים, או לפחות עילה בידם להתקומם נגדה, וזאת בשל מעמדם הנחות של שחורים אפריקנים בראייה הבינימית. בהנהגת מושל חבל הפנג'ב, מלכ אלטוניה, המרד נגד רצ'יה התגבר ומחשש למרד, היא ויאקות יצאו בראש צבא מדלהי ונפגשו עם יריבם לקרב נטוי. אפס הקרב נטה לתבוסתם ויאקות נפל במהלכו. רצ'יה נשבתה ולבסוף נאלצה להתחתן עם אלטוניה וכך למעשה לאפשר לו לעלות לשלטון בדלהי. אבל שלטונם המשותף לא ארך זמן רב בטרם התקומם אח נוסף של רצ'יה, בהראם א-דין, ונטל את כס השלטון. ניסיונם של רצ'יה ואלטוניה להחזיר לידם את השלטון כשל והם ניגפו בפני שערי העיר וצבאם נסוג עד קיתהאל, שם ערקו מעליהם שרי הצבא והם נהרגו מידי שודדי דרכים ממוצא ג'אטי ב-13 באוקטובר 1240. אחרי ככלות הכל, הייתה תקופת שלטונה של רצ'יה טובה, ולא קצרה במיוחד מזו של שליטים אחרים בשושלת הממלוכית שהייתה בעלת נטייה כאילו טבעית לחתרנות תחת השליט. במיוחד חשובה העובדה שהיא ירשה את אביה ואחיה ונורשה על ידי אחיה האחר, לאחר שכל שליט אחר בתולדות השושלת עד ימיה ואף אחריה לא הצליח להוריש את שלטונו לצאצאיו. עובדת היותה אישה חשובה אף יותר, אך לא בראייה הפמיניסטית המודרנית, שכן רצ'יה עצמה אימצה את הסגנון הגברי של העולם המסלמי ובין השאר לבשה שריון קרב של גברים. בשל נסיבות מותה, מקום קבורתה המדויק של רצ'יה לא נודע. קבר אחד המיוחס לה נמצא בסיואן שליד מקום הירצחה בקיתהאל, אתר אחר נמצא בדלהי הישנה, שייתכן שגופתה הועברה לשם כדי להיקבר לצד אחותה, שאזיה, וקבר נוסף המיוחס לה וליאקות, נמצא בטונק שברג'יסתאן. מדיה וקבצים בנושא רדיה סלטאנה בוויקישיתוף Satish Chandra, History of Medieval India (800–1700), Orient Longman, 2007, p.100. Pennington, Reina, Amazons to Fighter Pilots: a Biographical Dictionary of Military Women, Greenwood press, 2003, p. 356.
הודעות (אפל)

הודעות (באנגלית: Messages) הוא יישום מסרים מיידיים שמפותח על ידי חברת אפל. היישום הופץ למערכות ההפעלה macOS ו-iOS. הודעות החליף את iChat בתור תוכנת מסרים מיידיים ברירת מחדל ב-macOS Mountain Lion ביולי 2012. אומנם היישום ירש את רוב התוכנות מ-iChat, הודעות גם כוללת תמיכה ב-iMessage, שירות מסרים מיידיים של אפל למערכת ההפעלה iOS. במקור, הודעות תוכנן להיות יישום לאייפון בלבד, עם הגבלה של שליחה וקבלת מסרונים בלבד. לאחר מכן, בגרסת iOS 3.0, נוספה תמיכה ב-Multimedia Messaging Service, ושמו של היישום שונה להודעות. בגרסת iOS 5, ליישום נוספה תמיכה ב-iMessage ועברה פורט לאייפד ול-אייפוד טאץ'. היישום הוכרז ב-16 בפברואר 2012 כחלק מגרסת המפתחים של macOS Mountain Lion. עם השחרור של היישום, הודעות החליפה את iChat בתור תוכנת מסרים מיידיים ב-macOS. גרסת בטא חופשית של הודעות הייתה זמינה להורדה ל-macOS ליאון מהאתר של אפל עד יוני 2012. כמו בקודמו, ליישום יש הודעות טקסט, אודיו, ויכולות שיתוף מסך. היישום כולל גם תמיכת שיחת וידאו, ניצול אפשרות שיחות וידאו ביישום FaceTime כשאפשר. עם זאת, הוא שומר על יכולות וידאו להתממשקות עם לקוחות מסרים מיידיים אחרים. היישום תומך ב-iMessage של אפל, שירות מסרים מיידיים חינמי האפשרי רק לבעלי מכשירים המריצים iOS 5. הוא גם תומך בשני הפרוטוקולים, Extensible Messaging and Presence ‏(XMPP) (מוצג ביישום תחת השם "Jabber") ו-AOL Instant Messenger ‏(AIM). בנוסף, ביישום מציע התחברות ישירה ליאהו! מסנג'ר ולגוגל טוק. Apple Unveils Mac macOS 10.8 Mountain Lion Coming this Summer אפל, macOS Mountain Lion - Inspired by iPad. Made for the Mac, ‏‏23 במרץ 2012 (באנגלית) Kelly Montgomery, Hands on with Messages Beta for Apple macOS Lion, ‏‏17 בפברואר 2012 (באנגלית)(הקישור אינו פעיל) Ars Technica, Your questions and answers about Messages beta on the Mac, ‏‏3 במרץ 2012 (באנגלית) Dylan Love, Apple Messages For Mac, ‏‏16 בפברואר 2012 (באנגלית)