הרצל ברגר

הרצל ברגר (31 באוגוסט 1904 – 28 באוגוסט 1962) היה חבר הכנסת, משפטן, עיתונאי ופרשן מדיני. בנימין הרצל ברגר נולד ב-1904 בעיר מינסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. אמו, מרים לבית גולדשטיין, הייתה פעילה ציונית, ואביו, יצחק יוסף ברגר (1875–1945), היה מראשוני "פועלי ציון" במינסק. דודו (אחיו הבכור של אביו), יהודה ליב ברגר, היה מחנך עברי, יוזם "החדר המתוקן" ועסקן ותועמלן ציוני בולט. בנימין נקרא על שם תיאודור הרצל, שנפטר זמן קצר טרם הולדתו. הוא למד בבית הספר התיכון הריאלי במינסק, והיה פעיל בתנועות הנוער הציוניות הבלתי-לגאליות "השומר הצעיר" ו"החבר". הוריו היו פעילים בתנועה הציונית, וסבלו בשל כך מרדיפות השלטון הקומוניסטי, שבעטיין החליטו להגר לפולין. הנער הרצל נשלח ראשון, ולאחר שהות קצרה בווילנה עבר בראשית שנת 1921 לביאליסטוק שבפולין. שם הצטרף למפלגת "פועלי ציון-ימין". בגיל 18 נסע לגרמניה כדי ללמוד באוניברסיטת ינה (Jena), שם סיים את לימודיו בתואר מוסמך לכלכלה ודוקטור למשפטים (התזה עסקה בוועד קהילות ליטא), ועבד כפועל דפוס. במקביל היה חבר הוועד המרכזי של "פועלי ציון" בגרמניה, והתמנה לבסוף למזכיר המפלגה. בתום לימודיו חזר לפולין, והיה עיתונאי וחבר מערכת "דאס ווארט" (יידיש: "המילה") וכן חבר הוועד המרכזי של "פועלי ציון צ"ס" בפולין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. בארץ ישראל נשא לאשה את רחל קרונזון, רופאה, שאותה הכיר בעת לימודיו באוניברסיטה. היה פעיל בסניף תל אביב של מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י) והגיע לתפקיד מזכיר הסניף. בארץ המשיך בעבודתו העיתונאית והיה חבר מערכת העיתון "דבר", שבו כתב במשך שנים רבות את מאמרי המערכת ואף היה מעורכיו. כמו כן פרסם מאמרים בעיתון ביידיש "לעצטע נייעס", בירחון "מולד" ובמסגרות רבות נוספות. ברגר היה פרשן מדיני ב"קול ישראל", ושידר במשך שנים רבות את שיחתו השבועית "במערכות מדיניותינו". עד לקום המדינה היה חבר גם ב"הגנה", והשתתף בפעולות שונות. אך עיקר פעולתו ב"הגנה" הייתה בהסברה ובכתיבה, כחבר מערכת "אשנב", עיתונה של "ההגנה". בפברואר 1951 החל ברגר לכהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י לאחר התפטרותה מסיבות אישיות של יהודית שמחוני. הוא נשאר חבר הכנסת עד יומו האחרון. בכנסת נחשב לנואם מבריק. כיהן כסגן יו"ר ועדת החוץ והביטחון והיה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה וועדת הכנסת. בתוקף תפקידו כממלא מקום יו"ר ועדת החוץ והביטחון, התעמת עם דוד בן-גוריון בפרשת לבון, כשאפשר ללבון להופיע בוועדה ולהשמיע את האשמותיו. ברגר היה חבר כנסת פעיל ביותר – בוויכוחים מדיניים במליאה, בישיבות בוועדות, ובפגישות רבות ברחבי ישראל. הוא יזם, בין היתר, את קביעת יום הזיכרון לשואה ולגבורה[דרוש מקור] בשנת 1951. בנוסף סייע בפתרון מצוקותיהם של אזרחים רבים שפנו אליו. עם זאת המשיך כל השנים בפעילותו העיתונאית ב"דבר" וביתר המסגרות. בספטמבר 1958 הציעה לו שרת החוץ גולדה מאיר לשמש כשגריר ישראל במוסקבה, אך הוא סירב. בשנת 1962 העניקה לו עיריית תל אביב את פרס סוקולוב לעיתונאי-פובליציסט על מפעל חייו בעיתונות העברית. כעבור כשבועיים נפטר הרצל ברגר ממחלת הסרטן בביתו בתל אביב ב-28 באוגוסט 1962. הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב. ברגר היה נשוי ונולדו לו שלושה בנים. רבים מראשי המדינה נמנו עם ידידיו, ובהם משה שרת, זלמן שזר, פנחס ספיר ואחרים. ספר הרצל ברגר: נחלתו, ממאמריו, מתולדותיו (הביאו לדפוס בנימין אליאב, דוד ויניצקי), תל אביב: דבר, תשכ"ו. (ההקדמה לספר נכתבה בידי ידידו זלמן שזר. חלקו העיקרי של הספר מכיל 77 מאמרים מתוך האלפים שכתב. ולבסוף מופיע פרק מקיף שנכתב בידי ישראל ריטוב, המכיל את תולדות משפחת ברגר לדורותיה ואת סיפור חייו של הרצל ברגר עצמו.) הרצל ברגר, באתר הכנסת הרצל ברגר, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "ד"ר בנימין הרצל ברגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1220 מידע על הרצל ברגר בקטלוג הספרייה הלאומית י. לפיד, מדברים עליהם השבוע: אם היהודים עושים כך, מעריב, 10 באוגוסט 1962 (בעקבות קבלת פרס סוקולוב) הרצל ברגר איננו, דבר, 29 באוגוסט 1962, המשך (עם דברים משל ח"ש וד. זכאי) ד., ה. ברגר ז"ל, מעריב, 29 באוגוסט 1962 זלמן שזר, ביום השבעה והלוויה: לאבל הרצל ברגר וגיורא יוספטל, דבר, 30 באוגוסט 1962 מרדכי נאור, ‏'"דבר" (1925–1996) – עשרה "אבות מייסדים"', קשר 20, סתיו 1996, 21–32. מיכאל אסף, שבעה למות הרצל ברגר; יהודה גוטהלף, לזכרו, דבר, 4 בספטמבר 1962 ד"ר יוסף קרוק, ממינסק לירושלים, דבר, 4 בספטמבר 1962 ישיבת אבל של מחוז מפא"י בת"א לזכרו של הרצל ברגר, דבר, 6 בספטמבר 1962 (דברי הספד) מזכירות מפא"י העלתה זכרו של הרצל ברגר, דבר, 8 בספטמבר 1963 שלושים למות הרצל ברגר: ישראל גורי, פתוס פנימי בלי סממנים, דבר, 27 בספטמבר 1962 שלמה גרודזנסקי, החובה והרוך, דבר, 27 בספטמבר 1962 ד. זכאי, הרצל ברגר ובית אביו, דבר, 27 בספטמבר 1962 (דברים שנאמרו באזכרה) א. ארליך, נאה מקיים, דבר, 27 בספטמבר 1962 ישעיהו שפירא, "במערכות מדיניותנו", דבר, 27 בספטמבר 1962 צבי רותם, בלי יצר שליטה, דבר, 27 בספטמבר 1962 חיים שר-אבי, ב"דבר" וב"הגנה", דבר, 27 בספטמבר 1962 אזכרה להרצל ברגר במלאת שלושים למותו, דבר, 28 בספטמבר 1962 שנה למותו של הרצל ברגר: יונה כסה, תלמיד חכם, דבר, 19 באוגוסט 1963 ד"ר יוסף קרוק, איש רוח ופטריוט נעלה, דבר, 19 באוגוסט 1963 ח. הלפרין, מלכד ומאחד; אפרים תלמי, איש "ההגנה", דבר, 19 באוגוסט 1963 חנה זמר, אביר המשמעת, דבר, 19 באוגוסט 1963 עם זכר הרצל ברגר, דבר, 30 באוגוסט 1963 זלמן שזר, הרצל ברגר ונחלתו, דבר, 17 באוקטובר 1965 חיים שורר, הרצל ברגר בספר, דבר, 17 ביוני 1966 בוריס מרגולין, מקשה אנושית אחת: ליום השנה לפטירת הרצל ברגר, דבר, 14 באוגוסט 1966 איש־העם ואציל־הרוח: מסיבה בבית "דבר" להופעת "ספר הרצל ברגר", דבר, 16 באוגוסט 1966 מפרי עטו: חוק יסוד בכנסת מפוצלת, דבר, 21 בפברואר 1958 גזירת הניתוק, דבר, 3 בספטמבר 1967 דוד תדהר (עורך), "יצחק יוסף ברגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 837; וראו נקרולוג: יצחק ברגר, דבר, 17 בדצמבר 1945. ועדת הבחירות למועצה המקומית כפר-סבא, דבר, 27 באוקטובר 1950. עורכי העיתונות הישראלית יוצאים היום ללונדון, הַבֹּקֶר, 24 באוגוסט 1950. יצאה לאור חוברת מספר 21 של מולד, דבר, 25 בינואר 1950. הרצל ברגר ויוסף יזרעאלי דחו תפקיד שגריר במוסקבה, למרחב, 26 בספטמבר 1958. רפאל בשן, חיים גורי, הרצל ברגר חתני "פרס סוקולוב" לעתונאות, מעריב, 3 באוגוסט 1962; "פרס סוקולוב" הוענק לה. ברגר, ח. גורי, ור. בשן, דבר, 13 באוגוסט 1962, המשך. הרצל ברגר באתר GRAVEZ הרצל ברגר הובא למנוחת עולמים, דבר, 30 באוגוסט 1962; המשך. הופיע ספר הרצל ברגר: עותק ראשון הוגש לנשיא המדינה, דבר, 14 ביוני 1966.