אלבר קאמי

אלבר קאמי (בצרפתית: Albert Camus, ‏האזנה‏Ⓘ‏; 7 בנובמבר 1913 – 4 בינואר 1960) היה סופר, מחזאי ופילוסוף צרפתי, יליד אלג'יריה הצרפתית. זוכה פרס נובל לספרות. כתביו, ובמיוחד המיתוס של סיזיפוס, נחשבים למובילים בפילוסופיית האבסורד. קאמי נולד בעיירה מונדובי (Mondovi), היום א-ד'רעאן, הסמוכה לענאבה (בון) שבאלג'יריה, למשפחת מתיישבים. אביו היה צרפתי ואימו ספרדייה. כשהיה בן שנה נהרג אביו באחד מקרבות מלחמת העולם הראשונה, וכילד גדל קאמי בעוני. הוא התקבל לאוניברסיטת אלג'יר, והיה שוער בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה עד שלקה בשחפת, ב-1930. לפרנסתו עבד במגוון עבודות מזדמנות. ב-1936 קיבל תואר בפילוסופיה. בשנת 1934, בעודו סטודנט, הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, אך אחר כך עורר את כעסם של חבריו כשחבר לפלג סוציאליסטי אחר. ב-1934 נשא את סימון היי, אך התמכרותה לסמים הביאה לסיום נישואיהם. ב-1940 נשא את פרנסין פור, ממנה נולדו לו בן ובת תאומים. גם נישואים אלה לא עלו יפה. אהבתו של קאמי כלפי אשתו הפכה לאהבת-אח. הוא חש שאיננו בנוי לחיי משפחה מסודרים, ופרנסין סבלה מאוד מהקשרים שניהל מחוץ למסגרת הנישואים. בני הזוג היו פרודים זמן ניכר, אך הקשר ביניהם נשמר כמחויבות משפחתית, חברות, ותמיכה בתקופות של קושי ומחלה. קאמי קיים קשרי אהבה וידידות עמוקים ורבים עם נשים, כאשר בהמשכם עבר מאהבה לוהטת לחיבה. קשר מיוחד היה לו עם השחקנית הספרדיה מריה קאזארס, שאותה החשיב כאהבת חייו, ועם השחקנית והמתרגמת קתרין סלרס. בעת מותו היה בקשר אהבה עם הציירת מאת איוורס. בשנות השלושים כתב בעיתונים סוציאליסטיים, ובתחילת שנות הארבעים, בזמן כיבוש צרפת בידי גרמניה, השלים את ספריו הראשונים, "הזר" - רומן המספר את קורותיו של צעיר צרפתי החי באלג'יר, ו"המיתוס של סיזיפוס" - מסה שבה תיאר את התאוריה האקזיסטנציאליסטית שעמדה מאחורי כתיבת "הזר". קאמי הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית לכיבוש הנאצי, וערך את עיתון המחתרת "COMBAT". בעיתון זה פרסם קאמי ארבעה מכתבים שיועדו ל"ידיד גרמני" - ככל הנראה, הפילוסוף מרטין היידגר. מכתבים אלו קובצו בספר "מכתבים לידיד גרמני". בעקבות פעילות זו התיידד עם ז'אן-פול סארטר, חברות שנמשכה גם לאחר המלחמה. הוא חיבב תיאטרון, כתב מחזות, ביים ואף שיחק על במת "תיאטרון הפועלים" שהקים. ב-1951 פרסם את "האדם המורד". ביקורתו החריפה על הקומוניזם הובילה לקרע בינו לבין סארטר וידידיו בשמאל. מאוחר יותר מתח ביקורת נוספת על הסובייטים, בעקבות פלישתם להונגריה ב-1956. בנוסף,היה פעיל בנושאי זכויות האדם ובהתנגדות לעונש המוות, ובשנת 1957 פרסם מסה בשם "הרהורים על הגיליוטינה" בה הוא פורש את משנתו ודעותיו בנוגע לעונש המוות. מלחמת העצמאות של אלג'יריה הציבה דילמה קשה לקאמי, בהיותו צאצא למתיישבים שעתידים היו להיות הראשונים להיפגע מעצמאות הארץ. קאמי הטיל את האשמה למשבר על ממשלת צרפת, אך סבר שעצמאות מלאה לערביי אלג'יריה אינה נחוצה. משפט שאמר ושהתפרסם היה, שאין הוא יכול להעדיף את הצדק שתובעים אנשי אלג'יריה, שמוביל לטרור נגד חפים מפשע, על פני שלומה של אמו. ב-1957 והוא בן 44 בלבד קיבל את פרס נובל לספרות. באפריל 1958 הוזמן לביים הצגה בתיאטרון הבימה, אך לבסוף דחה את ההצעה וביים הצגה של פיודור דוסטויבסקי בפריס. ב-4 בינואר 1960 נהרג בתאונת דרכים בעיירה הצרפתית וילבלוויין. איתו נהרג גם הנהג, חברו והמוציא לאור שלו, מישל גלימאר. על פי המסופר, עד לרגע האחרון התכוון קאמי לחזור לביתו דווקא ברכבת, ובכיסו נמצא כרטיס שלא השתמש בו. כתיבתו של קאמי נעה בתחום שבין ספרות לפילוסופיה. הוא פרסם מסות פילוסופיות, רומאנים, נובלות, סיפורים קצרים, מחזות ואף כתב לעיתונות. בחיבורו "המיתוס של סיזיפוס" תוהה קאמי מה המשמעות לחיים בעולם מודרני של אבסורד, שבו אין ערכים מוחלטים. שאלתו היא מה הטעם לבכר קיום כזה על פני התאבדות. לפיו, האדם חש שחייו אבסורדים לנוכח המוות האורב לו בוודאות בסוף הדרך, וכן בשל חוסר המובנות וההיגיון שבעולם, העומדים בסתירה חריפה אל מול רצונו האינסופי של האדם להבין את פשר העולם ומשמעות קיומו. אף על פי כן, האדם החווה את האבסורד יידחה את ההתאבדות ויחיה חיי מרד, המתבטאים בכך שהוא חי את האבסורד ולא נכנע לו. החיים האבסורדיים נמדדים על פי כמותם, ולא איכותם, שכן אין אמת מידה גבוהה שעל פיה אפשר לדרג חיים "טובים" או "לא טובים". קאמי הקביל את חייו של האדם המודרני לגורלו של סיזיפוס, הגיבור מהמיתולוגיה היוונית שנגזר עליו לגלגל אבן לראש הר גבוה, ולכשיגיע לפסגה, תתגלגל האבן חזרה לתחתית ההר, וסיזיפוס יאלץ לדחוף אותה חזרה למעלה, וחוזר חלילה, לנצח. לכן הוא כותב: "די במאבק אל הפסגה כשלעצמו כדי למלא בשמחה את לב האדם. יש לחשוב על סיזיפוס שמח". סיזיפוס מורד בחייו האבסורדיים וממשיך בהם תוך מודעות תמידית למהותם. תודעה זו מקנה לו אושר. לפני "המיתוס" פרסם קאמי את "הזר", שבו הוא מתאר את תחושות הניכור של האנטי-גיבור (קאמי מכנה אותו "גיבור אבסורדי") מרסו, צרפתי תושב אלג'יר, אשר הרג ערבי, לטענתו "בגלל השמש", וממתין לביצוע גזר דין מוות שנדון לו. הגיבור של קאמי קר לחלוטין ונעדר כל רגש. הוא אינו בוכה בהלוויה של אמו, וזה פשעו האמיתי בעיני החברה שהחליטה לחרוץ את דינו. המחזה קליגולה, מתאר תחושת חוסר משמעות האופפת קיסר רומי לאחר מותה של אחותו האהובה, ולא מצליח למצוא לה פתרון גם בבולמוס של רצח. המחזה דן בחירות המוחלטת שבחיים האבסורדיים, בחובת האחריות ובהיבטים החברתיים שבאבסורד. אחד מספריו החשובים של קאמי הוא "הדבר", תיאור של תושבי העיר אוראן המתמודדים עם מגפה הפושטת בעיר והופכת את החיים על פיהם, וכנגדם רק קומץ מנסים להילחם בנגע. רבים רואים ביצירה זו תיאור מטאפורי של ימי ההתנגדות לנאצים. ספר נוסף של קאמי, אשר בדומה לספר "המיתוס של סיזיפוס" משתייך לכתביו הפילוסופיים, הוא "האדם המורד", המתייחס ל"הדבר". בספר עוסק קאמי במרד הכלל-אנושי כנגד האבסורד הקיומי, ובסולידריות ההכרחית למרד זה. זאת, בשונה מ"המיתוס" שעסק בנקודת המבט של הפרט. ספר אחר שלו הוא "הנפילה", סיפורו של אדם השקוע בהרהורים על טעויות עבר, ומהווה מעין אנטיתזה לדמות מ"הזר". ספר נוסף שכתב, שנמצא בתוך בוץ ליד המכונית ההרוסה שבה נהרג קאמי, ואשר כתיבתו לא הושלמה, הוא "אדם הראשון". ביומנו כתב שתכנן לכתוב עוד שלוש יצירות שהנושא המרכזי בהן הוא אהבה. אדם הראשון שכתב קאמי בערוב ימיו מבוסס כמעט לחלוטין על סיפור חייו שלו. האוטוביוגרפיה האמנותית הזו כתובה סביב סיפורו של ז'אק, שעולה בפעם הראשונה לקבר אביו שנפטר במלחמת העולם הראשונה מבלי שבנו יכיר אותו. הספר עוסק כולו בזיכרונותיו, והוא מתאר בעיקר את הילדות כצרפתי עני באלג'יר. הספר פותח זוויות חדשות על האבסורד של קאמי, הן מבחינת מקורו והן מבחינת תוכנו. קאמי מעולם לא סיים את כתיבת הספר, וזה פורסם בידי בתו למרות היותו טיוטה לא גמורה. בריאיון לעיתונות הישראלית העידה בתו של קאמי על עצמה כעל יהודייה. קאמי עסק גם בתרגום ובעיבוד של יצירות אחרים לכדי מחזות. בכמה מיצירותיו קאמי בוחן את מצבו הקיומי של האדם שנופי הים התיכון הם מולדתו, ומנסה להגדיר את מאפייניו. בשנת 1937 נשא קאמי נאום שנקרא "La nouvelle culture mediterraneene" ("התרבות הים-תיכונית החדשה"), בו הסביר את החשיבות לשים במרכז את הוויית האדם - מה שבעיניו מהווה "דפוס ההומניסטי הייחודי של בני הים התיכון". קאמי גם ביטא בנאום את עמדתו, שרואה בים התיכון גשר שיכול לחבר בין מזרח למערב באמצעות תרבות משותפת. נשיא צרפת ניקולה סרקוזי בחר לצטט את קאמי בנאום בו נשא את חזונו על "איחוד מדינות הים התיכון" בשנת 2008. הנפילה, גלות ומלכות, תרגם צבי ארד, מרחביה, 1959 הזר, תרגם אהרן אמיר, משרד הביטחון, 1964; תרגמה אילנה המרמן, הוצאת עם עובד, 1985 מיתת אושר, תרגם אהרן אמיר, הוצאת עם עובד, 1980 כלולות, הקיץ, תרגמה אביבה ברק, הוצאת מעריב, 1988 אדם הראשון, תרגמה אילנה המרמן, הוצאת עם עובד, 1995 פנים וחוץ, תרגמה עדינה קפלן, רשפים, 1997 הדבר, תרגם יונתן רטוש, עם עובד, 1953; תרגמה אילנה המרמן, הוצאת עם עובד, 2001 הנפילה, תרגם עמנואל פינטו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015 גלות ומלכות, מצרפתית: ניר רצ'קובסקי, הספריה החדשה, 2016 האדם המורד, תרגם צבי ארד, הוצאת עם עובד, 1971 המיתוס של סיזיפוס: מסה על האבסורד, תרגם צבי ארד, הוצאת עם עובד, 1978 מכתבים לידיד גרמני, תרגמה עדינה קפלן, הוצאת כרמל, 1998 נאומים בשוודיה, תרגמה עדינה קפלן, הוצאת כרמל, 2000 הרהורים על הגליוטינה, תרגמה עדינה קפלן, הוצאת כרמל, 2008 הזמן הזה II,I: כתבים פוליטיים, תרגמה שושנה כרם, הוצאת כרמל, 2013 הזמן הזה III: רשימות אלג’יריות 1958-1939, תרגמה: שושנה כרם, הקדמה: "אינטלקטואל בצוק העיתים: קאמי, אמו והצדק", דניס שרביט, הוצאת כרמל, 2015 קליגולה, תרגם דוד מעין, הוצאת בית צבי בית ספר לאמנויות הבמה, 1991 הצודקים: מחזה בחמש מערכות, תרגם מיכה פרנקל, הוצאת בית צבי בית ספר לאמנויות הבמה, 1991 אלבר קאמי, דמוקרטיה ודיקטטורה בין-לאומיות, באתר "העוקץ", 10 ביוני 2013 - מאמר שפורסם בעיתון הרזיסטנס "Combat" (מאבק) בשנת 1946 דניאל הרשקוביץ, ההתפתחות ביחס כלפי "האחר" במכלול יצירותיו של אלבר קאמי אביבה קרינסקי, אלבר קאמי ואנטואן דה סנט אכזופרי: בין "הדבר" ל"הנסיך הקטן". נדפס בספרה בעקבות הכוכב האבוד, עיון והנחיה בקריאת "הנסיך הקטן", סדרה לביקורת ספרותית, אור עם, 1992 זאב הרוי, אלוהי המורדים, על האדם המורד, נדפס ברייפנברג-מרד, מוזיאון הרצליה, תשנ"ג 1993 עדינה קפלן, סגנון ואבסורד במבחן התרגומיות: "פנים וחוץ" ו"הזר", נדפס בפרספקטיבה, ירושלים, 1998 אבי שגיא, ‏אלבר קאמי והפילוסופיה של האבסורד, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000 אוליביה טוד, אלבר קאמי: חייו, הוצאת כרמל, 2000 דוד אוחנה, הומניסט בשמש: קאמי וההשראה הים-תיכונית, הוצאת כרמל, 2000 רונלד ארונסון, קאמי וסארטר, סיפורה של ידידות והריב אשר שם לה קץ, מאנגלית: רפי קינן, ספרי עליית הגג, 2008 רות נצר, "אלבר קאמי - אבנים חיות - טרנספורמציה אלכימית ותהליך חניכה בספור 'האבן הצומחת'", השלם ושברו, הוצאת כרמל, 2009, עמ' 61–71 דוד אוחנה, הכבול העקוד והצלוב: אלבר קאמי וגבולות האלימות, הוצאת כרמל, 2013 אלבר קאמי, אלוהים משוחח עם נפשו (מצרפתית: רותם עטר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017 רן יגיל, קאמי, טוטם ספרים, 2023 אלבר קאמי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלבר קאמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ד"ר דניס שרביט: 'אדם הראשון' לאלבר קאמי, סרטון בערוץ "האוניברסיטה הפתוחה", באתר יוטיוב, 2.07.2012, במסגרת יום עיון "על גלות וגבולות" אלבר קמי (1913-1960), דף שער בספרייה הלאומית אלבר קאמי, ברשת החברתית פייסבוק אלבר קאמי, ברשת החברתית Goodreads רשימת הפרסומים של אלבר קאמי, בקטלוג הספרייה הלאומית אלבר קאמי, באתר פרס נובל (באנגלית) עדי צור, אלבר קאמי: האבסורד ברומן הזר גבי לוין, עכבר העיר, חמישים שנה למותו של אלבר קאמי: הזר. המורד. המיתוס, באתר הארץ, 1 בינואר 2010 תהל פרוש, עכבר העיר, אלבר קאמי: האדם המורה, באתר הארץ, 1 בינואר 2010 אורי קליין, עכבר העיר, אלבר קאמי: אבסורד על המסך, באתר הארץ, 1 בינואר 2010 רוזלין דרעי, הזר הנצחי, באתר ynet, 4 בפברואר 2010 אבנר שפירא, עכבר העיר, מפעלו ההגותי והיצירתי של אלבר קאמי עדיין חי, באתר הארץ, 27 ביוני 2010 חניתה עשתאי, אלבר קאמי, קודם כל עיתונאי, באתר הארץ, 21 ביולי 2010 ערן סבאג, "חיים של אחרים" על אלבר קאמי‏, 7 בנובמבר 2010 הקדמה לספר "קאמי וסרטר", באתר "טקסט" Camus the Jew הספרים של אלבר קאמי, באתר "סימניה" תום שטיבר, איום קיומי בהווה, באתר "שבת", מוסף מקור ראשון. דוד אוחנה, אלבר קאמי: הומניסט בעלטה, באתר הארץ, 20 באפריל 2013 דוד אוחנה, 100 שנה להולדתו של אלבר - מורשתו של האדם המורד, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2013 פרויקט 'מאה שנה להולדת אלבר קאמי במוסף "שבת" של מקור ראשון סהר שלו, אלבר קאמי: סגנון בארבע מלים, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2013 עמיחי שלו, ספר מסוכן: "הנפילה" של אלבר קאמי, באתר ynet, 7 בינואר 2015 יצחק לאור, שקרים ובגידות: החשבון של אלבר קאמי עם אירופה, באתר הארץ, 30 בינואר 2015 אריק גלסנר, "גלות ומלכות": אלבר קאמי בלקט משובח, באתר ynet, 4 בנובמבר 2016 עופרה עופר אורן, הנאום שנשא בטקס קבלת פרס נובל, בבלוג "סופרת ספרים", 10 בינואר 2019 Fonds Albert Camus - Cité du livre d'Aix en Provence Société des Études Camusiennes The Albert Camus Society דוד אוחנה, על הסיפורם 'האישה הנואפת' ו'האורח' של קאמי, באתר הארץ, 14 בינואר 2021 נסים קלדרון, האם יש סיבה לרצח, באתר הארץ, 16 במרץ 2008 מוריס קאר, ⁨אלבר קאמי ויצירותיו, הארץ, 18 באפריל 1958 נתן דונוביץ, ⁨אלבר קאמי יבוא ל<<הבימה>>, הארץ, 29 באפריל 1958 דוסטויבסקי ⁨בעיבודו של אלבר קאמי אלבר, על המשמר, 20 בפברואר 1959 ⁨הסופר הצרפתי אלבר קאמי נהרג בתאונת דרכים בצרפת, למרחב, 5 בינואר 1960 תמי ריקליס ויונית נעמן, המגפה אינה לפי שיעור מידתו של האדם, באתר "העוקץ", 20 במרץ 2020 נועם תירוש, קאמי, האבסורד והכיבוש, באתר "העוקץ", 28 בינואר 2010 אוליביה טוד, אלבר קאמי : חייו, כרמל ירושלים, 1996 ד"ר ערן לרמן, ‏"ומלפנים הים התיכון", השילוח, גיליון 1, אוקטובר 2016 ניצה בן דב, ביוגרפיה המתחפשת לאוטוביוגרפיה של קאמי, באתר הארץ, 27 בפברואר 2024