laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריסטיאן דוריולה

כריסטיאן דוריולה (בצרפתית: Christian D'Oriola; ‏3 באוקטובר 1928 – 29 באוקטובר 2007) היה סייף צרפתי. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות, מהן 4 זהב. הוא אלוף עולם בעל 11 מדליות, מהן 8 זהב. בשנת 2001 התאחדות הסיף הבינלאומית קבעה שדוריולה הוא הסייף הטוב ביותר במאה ה-20 וזאת בשל זריזות ידיו, הטכניקה המופלאה שלו, עבודת רגליו, תגובותיו המידיות וכושר ההמצאה שלו. דוריולה נולד בפרפיניאן. באליפות העולם בסיף שנערכה בליסבון, פורטוגל בשנת 1947 זכה דוריולה בשתי מדליות זהב בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה דוריולה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות ברומח קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח אישי. באליפות העולם בסיף שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 זכה דוריולה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות רומח אישי ובכך הגן על תוארו ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי ובאליפות העולם בסיף שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1951 הוא זכה במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה דוריולה בשתי מדליות זהב, בתחרות ברומח אישי ובתחרות ברומח קבוצתי. באליפות העולם בסיף שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1953 זכה דוריולה בשתי מדליות זהב בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי, באליפות העולם בסיף שנערכה בלוקסמבורג בשנת 1954 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות רומח אישי ובכך הגן על תוארו ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי ובאליפות העולם בסיף שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1955 הוא זכה במדליית כסף בתחרות רומח אישי. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה דוריולה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות ברומח אישי והגן על תוארו ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי. באליפות העולם בסיף שנערכה בפילדלפיה, ארצות הברית בשנת 1958 זכה דוריולה במדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת רומא (1960) זכה דוריולה לכבוד לשאת את דגל צרפת בטקס הפתיחה של המשחקים. בתחרויות עצמן הוא סיים במקום שמיני בתחרות רומח אישי, במקום חמישי בתחרות רומח קבוצתי ובמקום תשיעי בתחרות דקר קבוצתי. פייר ז'ונקר דוריולה, הוא בן דודו של דוריולה והוא אלוף אולימפי ברכיבה על סוסים, בעל 4 מדליות מהן 2 זהב ו-2 כסף ב-5 אולימפיאדות. בשנת 2007 נפטר דוריולה בנים. מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן דוריולה בוויקישיתוף כריסטיאן דוריולה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי כריסטיאן דוריולה, באתר olympedia.org כריסטיאן דוריולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספורט עממי

ספורט עממי הוא פעילות ספורט שהדגש בה אינו על הישגים טובים יותר, כפי שמתאפיין ספורט תחרותי, אלא על השתתפות רחבה ככל האפשר של פעילים, כולל כאלה שספורט איננו חלק מעיסוקם היומיומי. בנוסף לאירועי ספורט שכל מטרתם היא ספורט עממי, פעמים רבות נערכים אירועי ספורט בשני מסלולים מקבילים: מסלול תחרותי ומסלול עממי. תחומים נפוצים של ספורט עממי הם צעדה, מחול וריקודי עם, מרוץ ורכיבת אופניים. מפעלי ספורט עממי בולטים בישראל, המאורגנים על ידי איגוד הספורט "הפועל", הם צליחת הכנרת, מרוץ הקפת התבור וצעדת הנגב. מפעלי ספורט עממי נוספים מאורגנים על ידי רשויות מקומיות רבות בישראל. הספורטיאדה יאיר צוקר, ‏"השאיפה למצוינות הולכת איתנו מהמשחק אל העבודה ובחזרה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 באוקטובר 2017 הישגי הפועל ופעולותיו מאז הכנס בגבעת חיים, דבר, 4 בינואר 1965 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר

מייג'ר ג'נרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר (באנגלית: William Archibald Kenneth Fraser; ‏19 בדצמבר 1886 - 9 בפברואר 1969) היה קצין בכיר בצבא הודו הבריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ומפקד דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 בתקופת המלחמה האנגלו-עיראקית. פרייזר נולד ב-1886, התחנך במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט וב-1905 התגייס לצבא הודו הבריטית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המערב. לאחר המלחמה נשאר בשירות קבע, ובין השנים 1919–1921 היה למפקד "רובאי דרום פרס" (South Persia Rifles), יחידה צבאית שהוקמה בדרום איראן בתקופת המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה. במקביל שימש בתפקידי מטה שונים. בין 1922 ל-1924 שימש פרייזר כנספח צבאי בקאבול. בין 1924 ל-1948 שימש כנספח צבאי בטהראן. בין 1930 ל-1932 היה מזכירו הצבאי של מושל בנגאל. במהלך מלחמת העולם השנייה נשא פרייזר דרגת מייג'ר ג'נרל, וקיבל פיקוד על כוחות של צבא הודו הבריטית שהיו אמורים להישלח למלאיה מקראצ'י. עם פרוץ מרד רשיד עאלי אל-כילאני, החליט מפקד צבא הודו הבריטית, הגנרל קלוד אוקינלק, להעביר כוחות אלו לעיראק, לשם הגנה על בצרה. בתחילה מנה הכוח סדר גודל של חטיבה מתוגברת, דהיינו חטיבת רגלים, גדוד ארטילריה, וחילות עזר, אך במהלך מבצע הנחיתה בבצרה, שכונה "מבצע סבין" (Sabine) תוגבר הכוח לסדר גודל של דיוויזיה והתגבש לעוצבה שנקראה דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10. כוח זה, כשצורף לכוחות נוספים, נקרא במהלך המלחמה כוח עיראק. ב-18 באפריל נחת פרייזר בבצרה בראש כוחותיו, וקיבל את הפיקוד על כל כוחות הקרקע בעיראק. לאחר הנחיתה. ב-8 במאי, כאשר סדר הגודל של הכוחות גדל, עקב צורכי הלחימה והזרמת כוחות נוספים, החליף את פרייזר בתור מפקד "כוח עיראק", לייטננט ג'נרל אדוארד קינאן. ב-16 במאי חלה פרייזר, והוחלף בתפקיד מפקד הדיוויזיה ה-10 על ידי הגנרל ויליאם סלים. בין 1941 ל-1945 שימש כנספח צבאי בטהראן, ולאחר מכן פרש. פרייזר עוטר בעיטורים רבים, ובהם מסדר האמבט, מסדר האימפריה הבריטית, אות השירות המצוין, המסדר הוויקטוריאני המלכותי ו"הצלב הצבאי". ב-1948 עוטר בעיטור הצלב הצבאי הבלגי על ידי ממשלת בלגיה. ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר אתר "הגנרלים של מלחמת העולם השנייה". פרטים בנוגע לארכיונו של פרייזר מרכז לידל הארט לארכיונים צבאיים.
ויליאם פרייזר

האם התכוונתם ל... ויליאם מ. פרייזר – גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית ששימש כשליח מיוחד למזרח התיכון בשנת 2008. ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר – גנרל בצבא הודו הבריטית בתקופת המלחמה האנגלו-עיראקית.
צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן

צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן (בהולנדית: Internationale Vierdaagse Afstandsmarsen Nijmegen) היא אירוע ספורט עממי של צעדה בת ארבעה ימים המתקיים מדי שנה בניימכן שבהולנד. הצעדה הראשונה אורגנה בשנת 1909. החל משנת 1925 הייתה ניימכן נקודת מוצא קבועה שלה. צעדת ארבעת הימים מאורגנת על ידי קרן ארבעת הימים של ניימכן, הנתמכת על ידי ארגון ספורט ההליכה ההולנדי. מדי שנה משתתפים בצעדה כ-46,000 צועדים ממעל 75 מדינות. מועצת ניימכן והעיריות שמסביב, משרד ההגנה, הצלב האדום ההולנדי, האגודה ההולנדית לעיסוי ספורט, הלשכה האזורית לתיירות ארנהם-ניימכן ושירותי חירום מעורבים מקרוב בארגון צעדת ארבעת הימים. הצעדה נפתחת ביום שלישי השלישי בחודש יולי, ונמשכת ארבעה ימים רצופים של הליכה (למרחקים של 30–50 ק"מ מדי יום), ולצדה אירועי תרבות שונים. זהו אירוע הצעדה הגדול ביותר בעולם. במסגרת האירוע מוזמנים לוחמי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה לציין את השתתפותם בשחרורה של הולנד מן הכיבוש הנאצי. משתתפים מבריטניה, קנדה, ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד, פוקדים באופן קבוע את הצעדה. בשנות ה-50 וה-60 שלחה אף ישראל משלחות רשמיות לצעדה. בעקבות צעדה זו נערכה גם בישראל צעדת ארבעת הימים. מדיה וקבצים בנושא צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא ישראל צעדת ארבעת הימים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן (בהולנדית) אתר האינטרנט הרשמי של צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן (באנגלית) אתר הצעדה (באנגלית) חיילים וחיילות יצאו להשתתף בצעדת ארבעת הימים הבינלאומית בהולנד, 1961, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן, ברשת החברתית אינסטגרם צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן, סרטונים בערוץ היוטיוב immaterieelerfgoed.nl, Four Day Marches Nijmegen
פיוס השלישי

פִּיוּס השלישי (בלטינית: Pius III‏; 9 במאי 1439 – 18 באוקטובר 1503) היה האפיפיור למשך 26 ימים בלבד בשנת 1503. אחיינו של פיוס השני. נולד בסיינה שבטוסקנה. שמו לפני שהתמנה לאפיפיור היה פרנצ'סקו טוֹדֶסקיני פּיקוֹלוֹמיני (Francesco Todeschini Piccolomini). דודו מינה אותו לארכיבישוף של סיינה כבר בגיל 22 והעניק לו תואר קרדינל. לאחר מכן כיהן בתפקידים נוספים בכנסייה. כשמת אלכסנדר השישי ב-1503 נבחר פיקולומיני ב-8 באוקטובר לאפיפיור בתמיכתו האקטיבית של הקרדינל דלה רוברה (מאוחר יותר יוליוס השני). נחשב לבעל עמדה מוסרית ללא דופי ולמתנגד לשחיתות של אלכסנדר השישי ובנו צ'זארה בורג'ה. מיד עם כניסתו לתפקיד הורה לעצור את בורג'ה ולקדם את הרפורמות בחצר האפיפיור. לאחר 26 ימים בלבד בתפקיד הרם מת מכיב (פצע פתוח) ברגלו, או לפי תאוריות אחרות, הורעל בידי פנדולפו פטרוצ'י, מושל סיינה. פיוס השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עולמי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... "עולמי" – ירחון לילדים מבית National Geographic אישים ששמם עולמי: יעקב עולמי – אגרונום וארכאולוג ישראלי עמירם עולמי – מרבני הציונות הדתית
פקיעת קרומים מלאכותית

פקיעת קרומים מלאכותית או אמניוטומיה היא פעולה המבוצעת על ידי מיילדת או רופא מיילד בדרך כלל במטרה להשרות או לזרז לידה. ניתן לפקוע את הקרומים על ידי מכשיר מיוחד כמו אמניהוק או אמניקוט וכן בעזרת האצבעות בלבד. המטפל מכניס את המכשיר או את האצבעות דרך הנרתיק ופוקע את הקרומים התוחמים את שק מי השפיר. שחרור פרוסטגלנדין ממי השפיר וכן המגע ישיר שנוצר בין שריר הרחם לעובר מעודדים את הרחם להתכווץ כך שתהליך הלידה יכול להתקדם. ישנן ארבע התוויות עיקריות לביצוע פקיעת מי שפיר מלאכותית: כדי להשרות לידה או לזרז לידה פעילה. זוהי ההתוויה הנפוצה ביותר לפקיעת מי שפיר מלאכותית. כדי לאפשר הכנסה של מוניטור פנימי על ראש העובר. כדי לבדוק את צבע מי השפיר בחשד למים מקוניאליים (מי שיש בהם צואה של העובר). כדי להימנע משאיפת תוכן מי השפיר על ידי התינוק ברגע הלידה. אם הקרומים נפקעים לפני שראש העובר מבוסס באגן הוא עלול להסתובב למצג עכוז. קיים סיכון מוגבר לצניחת חבל הטבור לפני ראש העובר. אם עובר זמן רב בין פקיעת הקרומים עד הלידה קיים סיכון מוגבר לזיהום מאחר שמי השפיר כבר אינם שם לשמש כמגן. על האם להיות בלידה פעילה (הרחבת צוואר הרחם מעל 3-4 ס"מ). על הלידה להיות במועד (שבוע 38 והלאה). על הראש להיות מבוסס (תחנה 0 והלאה). חייבת להתקיים אחת ההתוויות לביצוע הפעולה. ירידת מים שק שפיר הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לינוס (מיתולוגיה)

השם לינוס משותף לשלוש דמויות שונות במיתולוגיה היוונית. כל השלושה הם בניו של אפולו: בנו של אפולו ושל פְּסַמָתֵה, בתו של מלך ארגוס. מכיוון שפסמתה יראה את זעמו של אביה, היא נטשה את תינוקה ונתנה אותו לרועים על מנת שיגדלוהו. בהגיע לינוס לבגרות הוא נטרף למוות על ידי כלבים, וכאשר גילה זאת אביה של פסמתה, מלך ארגוס, הוא רצחה. כעונש על כך שלח אפולו מגפה אל העיר, אשר הרגה בעיקר את הילדים. המגפה סרה רק לאחר שתושבי העיר ומלכם התחרטו על מעשיהם אלו, וביקשו מחילה. בנו של אפולו ושל המוזה קאליופה, על פי מסורות מסוימות. מסורות אחרות מייחסות את לידתו של לינוס זה למוזה אוראניה או, לחלופין, למוזה טרפסיכורה. לינוס היה מוזיקאי מוכשר, אשר לימד נגינה הן את אורפאוס והן את הרקולס. אולם, באחד משיעוריו להרקולס, לאחר שנזף בו על טעויותיו, הרגו הרקולס הזועם. בנו של אפולו ושל המוזה אוראניה, שלאחר מכן נהרג על ידי אביו בתחרות. ייתכן ולינוס היה האנשה של קינה או הספד, שכן ביוון הקלאסית התקיימה סוגה של שירה שנקראה linos, שנתפסה לעיתים כמקוננת על לינוס. ב-2001 גילו אסטרונומים שלאסטרואיד 22, המכונה "קאליופה", על שם אמו, יש ירח הסובב אותו, והם כינו אותו "לינוס". לינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנסמבל מוזיקה נובה

אנסמבל מוזיקה נובה הוא אנסמבל ישראלי למוזיקה אקספרימנטלית ועכשווית מישראל ומהעולם. האנסמבל מתפקד כקולקטיב, המורכב ממוזיקאים ואמני סאונד, שפועלים יחד כמבצעים וכיוצרים להעשרת הדיאלוג בין עולם המוזיקה, שהיא ביסוד האנסמבל, לבין אמנויות אחרות כגון וידאו, מחול ותיאטרון. דיאלוג זה נוצר תוך שימוש בטכנולוגיה עכשווית ליצירה רב-גונית. הקבוצה יוזמת הזמנת יצירות אצל מלחינים ישראלים וביצוען בקונצרטים ובהקלטות לרדיו ולתקליטורים. מעל ל-170 יצירות ישראליות הובאו עד כה לידי ביצוע בסדרות הקונצרטים השונות של הקבוצה, המתקיימות בקביעות באולמות שונים בארץ, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, מועדון לבונטין 7, מוזיאון חיפה לאמנות, מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה, תיאטרון ירושלים, התיבה, תיאטרון תמונע, חללים אלטרנטיביים משתנים ועוד. הופעותיה של הקבוצה בארצות אחרות כוללות את פסטיבל דרזדן למוזיקה חדישה, הביאנלה של זאגרב (קרואטיה) וסיור קונצרטים בארצות הברית בחסות אוניברסיטת יוסטון. אנסמבל מוזיקה נובה נתמך על ידי מינהל התרבות ועיריית תל אביב-יפו. הקבוצה נוסדה בינואר 1986 בקונצרט חגיגי באולם "צוותא" תחת שרביטו של המנצח והמלחין ליאור שמבדל ועם נגן הבסון זיו בן. 18 נגני הקבוצה היו נגנים מובילים בתזמורות החשובות בישראל, בעיקר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, מהתזמורת הקאמרית הישראלית ומהתזמורת הסימפונית ירושלים. חלקם עדיין מופיעים ומשפיעים על סדרות הקונצרטים של הקבוצה מראשיתה ועד היום. עוד ניגנו בהרכב המקורי הוויולן זאב שטיינברג, הפסנתרנית אסתרית בלצן, הנבלאית יוליה רובינסקי ונגן כלי ההקשה חן צימבליסטה. בין המנצחים שניצחו על האנסמבל היו נעם שריף, מנדי רודן, שלום רונלי-ריקליס, דורון סלומון יצחק תמיר, איתי טלגם, לאונטי וולף ואילן וולקוב. נגני הקבוצה לדורותיה כללו את חשובי המבצעים המתמחים במוזיקה זו בארץ והיא כוללת הרכב פתוח של אמנים רב-תחומיים, החל במוזיקאים וכלה באמני וידאו וכוריאוגרפים. בין המוזיקאים אשר ניגנו באנסמבל נמנים: המלחין אמנון וולמן, הפסנתרנית שירה לגמן, נגנית הקונטרבס אור סיני, המלחינה מעיין צדקה, הסקסופוניסט תום סלוביצ׳יק, והמלחין יוני ניב. החל משנת 2012 משמש אנסמבל מוזיקה נובה בתור אנסמבל הבית של "מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר", אשר נמצא בירושלים. הקבוצה חברה גם אל מלחינים ומבצעים בינלאומיים רבים, שחלקם נטלו חלק פעיל ביצירה עצמה, בהם בטסי ז'ולאס, מייקל פיסארו (אנ'), ג׳יי אלן-יים (אנ'), אנאה לוקווד (אנ'), אנתוני ברקסטון (אנ'), ג'ניפר וולש, ג׳ואן לה-ברברה (אנ'), דייוויד גראבס (אנ'), מריו קרולי (איט'), פיטר אדוארדס (אנ'), מורטון סובוטניק (אנ'), ורבים אחרים. הקבוצה שיתפה פעולה גם עם יוצרים מתחום המוזיקה הפופולרית, ביניהם: ערן צור, יוני רכטר, ברי סחרוף ועדי רנרט. זמרת האלט נועה פרנקל הופיעה עם אנסמבל מוזיקה נובה בביצוע יצירות יוצאות דופן, המחברות מוזיקה ואמנויות אחרות. אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל מוזיקה נובה נעם בן זאב, עכבר העיר אונליין, אפילו שהקהל יגיד "שנאתי", באתר הארץ, 24 בדצמבר 2008 אנסמבל מוזיקה נובה בגלריה ברבור 20 במאי 2010 נעם בן זאב, צלילים בדיוור ישיר, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2011 אמיר מנדל, "מוזיקה נובה": למה בטהובן עדיין רלוונטי ושטוקהאוזן לא, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2017 יוסי שיפמן, לפרוץ את גבולות הקלאסיקה: 30 ל"מוזיקה נובה", באתר ynet, 1 בנובמבר 2017 שלאגר, אתר תו-עת אתר הבמה, כולל דברי הסבר של אמנון וולמן
צ'אן קנסטה

צ'אן קָנַסטָה (באנגלית: Chan Canasta;‏ 9 בינואר 1920 – 22 באפריל 1999) היה קוסם וצייר יהודי. צ'אן קנסטה נולד בקרקוב שבפולין בשם חננאל מיפֶלֶב (Mifelew), בנו של הסופר והמחנך העברי נחמן מיפלב (1886–1937). ב-1937 החל ללמוד באוניברסיטת קרקוב, ושנה אחר-כך, לאחר מות אביו, עלה לארץ ישראל ולמד פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1940, במלחמת העולם השנייה, התנדב לחיל האוויר המלכותי ושירת בצפון אפריקה, איטליה ויוון. ב-1947 היגר לבריטניה ועד מהרה התפרסם כקוסם. הוא החל את דרכו כקוסם קלפים, ואימץ את שם הבמה צ'אן קנסטה על שם משחק הקלפים הידוע. לאורך הקריירה שלו הופיע קנסטה מאות פעמים בטלוויזיה בבריטניה ובארצות הברית. באמצע שנות ה-60, כשהיה בשיא תהילתו, נטש קנסטה את הבמה ופנה לציור. גם בקריירה החדשה עשה קנסטה חיל וציוריו נמכרו במחירים גבוהים. ב-1983 ביקר בישראל והדהים את הציבור בביצוע תעלולי קסמים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "שעה טובה". קנסטה השפיע על מנטליסטים רבים ונחשב חלוץ בתחום זה. נישא פעמיים. נפטר בלונדון ב-1999, בגיל 79. דמותו של גיבור הספר "אדם בן כלב" של יורם קניוק מבוססת על קנסטה (השניים הכירו בשנות ה-50 כששהה קניוק בארצות הברית). כרטיס ביקור | צ'אן קאנאסטה, מעריב, 18 בינואר 1952 יורם קניוק, צ'ן קאנאסטה המהולל, דבר, 13 באוגוסט 1976 עודד בר-מאיר, אגדת צ'אן קנסטה, דבר, 26 בדצמבר 1983 צ'אן קנסטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Denis Gifford Obituary: Chan Canasta, The Independent, 31 May 1999 Philip Purser, Television's first magical mystery man, The Guardian, 12 June 1999 Ron Nostalgy (17 בפברואר 2014). "צ'אן קנסטה בקסם קלפים עם רפי גינת והדודאים". Youtube.com. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מי עמי

מֵי-עַמּי הוא מושב שיתופי באזור הצפון ליד ואדי עארה מדרום לאום אל-פחם השייך לארגון יישובי העובד הציוני ונמצא בקצה המזרחי של תחום המועצה האזורית מנשה. היישוב הוקם בשנת 1963 כהיאחזות נח"ל שאוזרחה בשנת 1969 כקיבוץ. בשנת 1971 הפך היישוב למושב שיתופי. בסוף שנות ה-70 סבל המושב מהתנכלויות מצד ערביי הסביבה שכללו שריפת חלקות חקלאיות. על מנת להוציא את היישוב מבדידותו הוחלט על תוכנית עירון להקמת יישובים יהודיים בסביבתו ואלו כללו את ריחן, חיננית, חריש וקציר. שמו של היישוב הוא על שם קהילת יהודי מיאמי שסייעה בהקמת היישוב (מיאמי - מי עמי). בסוף שנת 2022 החלה להיבנות שכונה חדשה בחלקו המערבי של המושב. היישוב, יחד עם הכביש המוביל אליו, מהווים את גבולה הדרומי של העיר אום אל-פחם. שטח המושב כ-3500 דונם, ורוב התושבים עוסקים בענפי החקלאות השונים כגון: בתי צמחייה, גידולי שדה, לול, פרדס וכרם ליין. שמורת יער ריחן - הממוקמת כ-4 ק"מ מדרום למושב הכוללת חורש ים תיכוני טבעי ומפותח המשתרע בין שני יובלים קטנים של נחל נרבתה. מדיה וקבצים בנושא מי עמי בוויקישיתוף מושב מי עמי אתר של מושב מי עמי אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מטחי ירי לעבר מי עמי, מעריב, 17 באוגוסט 1979 ניבה לניר, חרשת וקצרת תאמין, דבר, 23 בספטמבר 1983
שעון בנג'ו

שעון בנג'ו הוא שעון מטוטלת המצוי בקופסה המעוצבת בדומה לכלי הנגינה בנג'ו. שעון הבנג'ו עוצב על ידי השען סיימון ווילארד, בעיר גרפטון (אנ'), מסצ'וסטס בארצות הברית בשנת 1802. נוצרו רק 4,000 שעונים אותנטיים. וסגנונו של ווילארד הועתק על ידי בני משפחתו ושענים נוספים. השעון בסגנון הבנג'ו עשוי בדרך כלל משעון עגול, מתחתיו חלק צר ואנכי עם "מותן" ארוך, ובחלקו התחתון תיבה מלבנית עם מטוטלת ודלת צירים. המותן והדלת מעוטרים בזכוכית צבועה והקופסה מקושטת בעיטורי פליז. ראש השעון העגול מעוטר ביציקת פליז או עץ מוזהב בצורת נשר. שעון 400 יום מדיה וקבצים בנושא שעון בנג'ו בוויקישיתוף מוזיאון ווילארד (באנגלית) שעון בנג'ו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלדר גרביץ'

אלדר גרביץ' (בהונגרית: Gerevich Aladár; ‏16 במרץ 1910 – 14 במאי 1991) היה סייף הונגרי, אלוף אולימפי בעל 10 מדליות, מהן 7 זהב, אלוף עולם בעל 19 מדליות, מהן 14 זהב. הוא הספורטאי מתוך שניים בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה במדליית זהב אחת לפחות, בשש אולימפיאדות שונות, כמו בירגיט פישר מגרמניה בקיאק (הוא החמיץ שתי אולימפיאדות נוספות שלא נערכו כלל בשל מלחמת העולם השנייה שבהן יכול היה לזכות בעוד מדליות). נוסף לכך, הוא מחזיק בשיא של 28 שנים, משך הזמן הארוך ביותר שבה זכה במדליות זהב, מ-1932 ועד 1960 כולל. גרביץ' נחשב לאחד הסייפים הגדולים בהיסטוריה. גרביץ' נולד ביאסברן. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי, לפני איטליה ופולין. באולימפיאדת ברלין (1936) זכה גרביץ' בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וגרמניה ומדליית ארד בתחרות חרב אישית אחרי בן ארצו אנדרה קאבוש וגוסטבו מארצי מאיטליה. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה גרביץ' בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי לפני וינצ'נצו פינטון מאיטליה וחברו לנבחרת פאל קובאץ' ובתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה גרביץ' בשלוש מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וצרפת, מדליית כסף בתחרות חרב אישי אחרי פאל קובאץ' ולפני בן ארצו טיבור ברציי ומדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי, אחרי צרפת ואיטליה. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין וברית המועצות וסיים במקום חמישי בתחרות חרב אישי. לפני המבחנים לאולימפיאדת רומא (1960) נאמר לגרביץ' על ידי וועד הסיף ההונגרי שהוא זקן מדי להשתתף במשחקים האולימפיים, בן 50, אבל הוא הצליח לנצח בהם. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין ואיטליה וסיים במקום עשירי בתחרות חרב אישי, קרוב עד לכדי נגיעה אחת מהשתתפות בשלב הגמר. בשנת 1991 נפטר גרביץ' בבודפשט. רבים מבני משפחתו זכו במדליות אולימפיות ביניהם, אשתו ארנה בוגן, זכתה במדליית ארד בתחרות רומח אישי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בנו פאל גרביץ' זכה בשתי מדליות ארד בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מוסקבה (1980) ואביה של רעייתו אלברט בוגן זכה במדליית כסף עבור אוסטריה בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת סטוקהולם (1912). אלדר גרביץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלדר גרביץ', באתר olympedia.org אלדר גרביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלדר גרביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מלאה

מְלֵאָה הוא מושב באזור הצפון בחבל תענך שנמצא במרכזו של גוש אומן. הוא שייך למועצה אזורית הגלבוע, והוא המערבי מבין יישוביה. הוא שוכן במרכזו של עמק יזרעאל. במושב אוכלוסייה מעורבת: חילונים ודתיים יחד. המושב הוקם בשנת 1956 על ידי עולים מפולין כחלק מתוכנית יישוב חבל תענך. עד סוף שנת 1957 עזבו רוב המתיישבים את היישוב אך במקומם באו עולים ממרוקו. רוב התושבים מתפרנסים מענפי חקלאות שונים, לרבות גידול בעלי חיים. בתחילת 1956 קיבלה ההתיישבות בחבל תענך תאוצה רבה. מלאה היה המושב הראשון שאוכלס בעולים מפולין. העולים לחבל תענך עלו במסגרת המבצע "מן האונייה אל הכפר". עם זאת, כעבור כשנה אחת בלבד, מרבית חברי המקום נטשו את המושב ועברו להתגורר בעיר, ובמלאה נשארו כ-15 משפחות בלבד. במקומם, הגיעו עולים חדשים מצפון אפריקה, בעיקר ממרוקו, אשר הצליחו להשתקע במקום. בשנים הראשונות מרבית פרנסתם של תושבי מלאה התבססה על משקי בעלי חיים, בנייה וחקלאות. בתחום הבנייה, התושבים עסקו מטעם מחלקת ההתיישבות של הסוכנות הציונית בבניין מבני המשק ובתי הקבע במושביהם. בתחום החקלאות, רבים מתושבי המקום הועסקו בגן ירק גדול, שהוקם על ידי המוסדות המיישבים בשנת 1954 בחבל התענך. גן הירק נועד לספק מקומות עבודה למתיישבים, לתת להם מקור פרנסה ולשמש להם מעין בית ספר חקלאי. ב-1956 הורחב גן הירק והפך למקור פרנסתם העיקרית של תושבי המקום. בנוסף על האמור, החל מן השנים הראשונות, אחדים מתושבי חבל תענך מצאו את פרנסתם בעבודות חוץ ובמתן שירותים. מלאה הוא מושב בעל אוכלוסייה מעורבת הנמצא בשטח מועצה אזורית הגלבוע. יישובי התענך, שעליהם נמנה המושב, מקובצים בקבוצות שבכל אחת מהן שלושה מושבים, אשר מרכז משותף מחבר ביניהם. שכניו של מלאה הם המושבים ניר יפה וגדיש. המרכז המחבר בין שלושת המושבים הוא מרכז אומן. כיום, ניתן למצוא במלאה בעלי מקצועות חופשיים לצד חקלאיים מודרניים. אופי היישוב הוא מעורב, חילוניים ומסורתיים יחד. מדיה וקבצים בנושא מלאה בוויקישיתוף מלאה באתר הרשות לפיתוח הגליל סרט על חבל תענך, ארכיון שפילברג, 1970 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 עפרה קינן, עמק יזרעאל 1900-1967, יד יצחק בן-צבי אתר הבית- מושב מלאה ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייק קני

מייק קני (באנגלית: Mike Kenny; נולד ב-30 בינואר 1945) הוא שחיין בריטי. קני מחזיק ב-16 מדליות זהב פאראלימפיות אישיות במשחקים הפאראלימפיים והוא הספורטאי המצליח ביותר בהיסטוריית המשלחת הבריטית. קני נפגע בחוט השדרה בשנת 1971. הוא החל להתאמן בשחייה תחרותית בבית החולים בסטוק מנדוויל בשנת 1972, והתחרה לראשונה בתחרויות לאומיות במשחקי סטוק מנדוויל בשנת 1973. קני השתתף במשחקים הפאראלימפיים לראשונה במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) וזכה בשלוש מדליות זהב (קטגוריה 1A), תוך שבירתם של שלושה שיאי עולם. במקצה ל-25 מטרים בסגנון גב הוא קבע שיא עולם 30.23 שניות, במשחה ל-25 מטרים חזה הוא קבע שיא של 42.56 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים חופשי העמיד את השיא על 31.59 שניות. במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) חזר קני וזכה בשלוש מדליות זהב. במקצה ל-25 מטר גב הוא עצר את השעון על 30.30 שניות, במקצה ל-25 מטרים חזה שיפר את השיא העולם והעמיד אותו על 38.98 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חופשי קבע את שיא העולם על 30.43 שניות. במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכה קני בחמש מדליות זהב אישיות, והוסיף עליהן מדליית כסף קבוצתית. במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי זכה קני במדליית הזהב עם תוצאה של 2:27.97 דקות, במקצה ל-25 מטרים גב קבע שיא עולם עם תוצאה של 29.04 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חזה זכה עם תוצאה של 36.26 שניות. קני קבע שיא עולם נוסף במשחה ל-25 מטרים חופשי עם 28.91 שניות, וניצח גם את המקצה ל-75 מטרים מעורב כשסיים בזמן של 1:51.97 דקות את התחרות. במשחקים זכה קני גם במדליית הכסף הקבוצתית במשחה ל-3X25 בסגנון חופשי, והתחרה גם במקצה ל-25 מטרים בסגנון פרפר אולם לא סיים את התחרות. במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) חזר קני להתחרות בפעם האחרונה בקריירה, וזכה בחמש מדליות זהב אישיות נוספות. במקצה ל-100 מטרים בסגנון חופשי קבע שיא עולם של 2:18.48 דקות, ובמקצה ל-50 מטרים חופשי זכה עם תוצאה של 59.84 שניות. הוא הוסיף שתי מדליות זהב במקצים ל-25 מטרים, עם 31.06 שניות בסגנון גב, ושיא פאראלימפי של 35.56 שניות בסגנון חזה. קני הוסיף מדליית זהב נוספת במקצה ל-75 מטרים בסגנון מעורב עם תוצאה של 1:52.12 דקות, ובמדליית כסף קבוצתית במשחה ל-3X25 בסגנון חופשי. Mike Kenny - Paralympians' Club Toronto 1976 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Backstroke 1A Toronto 1976 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Breaststroke 1A Toronto 1976 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Freestyle 1A Arnhem 1980 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Backstroke 1A Arnhem 1980 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Breaststroke 1A Arnhem 1980 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Freestyle 1A New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Swimming Men's 100 m Freestyle 1A New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Backstroke 1A New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Breaststroke 1A New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Freestyle 1A New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Swimming Men's 3x25 m Individual Medley 1B Seoul 1988 Paralympic Games Swimming Men's 100 m Freestyle 1A Seoul 1988 Paralympic Games Swimming Men's 50 m Freestyle 1A Seoul 1988 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Backstroke 1A Seoul 1988 Paralympic Games Swimming Men's 25 m Breaststroke 1A Seoul 1988 Paralympic Games Swimming Men's 75 m Individual Medley 1A