laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוויטר (רמקול)

טוויטר הוא רמקול אשר נועד לייצר צלילים בתחום התדרים הגבוהים. תחום התדרים נע בדרך כלל בין 5000 הרץ ל-22,000 הרץ (20,000 הרץ נחשב בדרך כלל לסף העליון של יכולת השמיעה של אדם). מיקומו של רמקול הטוויטר יכול להיות קריטי מכיוון שהתדרים הגבוהים תלויים בכיווניות שלהם, יותר מהתדרים הנמוכים אשר מטופלים על ידי רמקול מסוג וופר. בשלב תכנון הטוויטר וכל דרייבר אחר שממנו הרמקול מורכב, הוא נמדד על ידי כלי מדידה לצלילים בשעה שהוא מכוון ישירות אל כלי המדידה ובצורה מקבילה, מכאן אנו אמורים להבין שמיקום הטוויטר אמור להיות כמה שיותר בגובה אוזניהם של המאזינים, ומכוון כלפי המאזינים. מדיה וקבצים בנושא טוויטר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמן דגים

שמן דגים הוא מוצר המופק מרקמת התאים והכבד של דגי מים קרים ושימש בעבר כמקור חשוב של ויטמינים. בישראל בשנות החמישים שווק שמן דגים נוזלי, ובמשפחות רבות ניתן בקביעות לילדים כרפואה מונעת. כיום משום טעמו וריחו הלא נעימים הוא מוגש בכמוסות. צורת הכמוסות פרקטית גם משום נטייתו של שמן הדגים הנוזלי לחמצון מהיר, חמצון הפוגם באיכותו. שמן דגים מכיל חומצות שומן מסוג אומגה 3, חומצה איקוסאפֶּנטנואית (EicosaPentaenoic Acid המוכרת בראשי התיבות EPA) וחומצה דוקוסהֶקְסנואית (DocosaHexaenoic Acid המוכרת בראשי התיבות DHA), חומרים חיוניים לגוף האדם ולבריאותו התקינה. במחקרים הוכחה פעילות אנטי-דלקתית של שמן הדגים. מדיה וקבצים בנושא שמן דגים בוויקישיתוף אנהד אוקונור, הניו יורק טיימס, מה מוסיף תוסף אומגה 3?, באתר הארץ, 8 באפריל 2015 שמן דגים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם בייקוול

ויליאם לינקולן בייקוול (באנגלית: William Lincoln Bakewell; 26 בנובמבר 1888 – 21 במאי 1969) היה ממשתתפי המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית. משלחת זו פעלה בשנים 1914–1916 והייתה הראשונה שניסתה לחצות ברגל את יבשת אנטארקטיקה. המשלחת כשלה בניסיונה זה, אך הוכרה כסמל להתמדה ודבקות במטרה. את המשלחת הנהיג סר ארנסט שקלטון ובייקוול היה האמריקאי היחיד בה. הרפתקאותיו של בייקוול, לרבות אלו שעברו עליו ב"אנדיורנס", ספינת המשלחת, מתועדות בספר זכרונותיו, "האמריקאי על האנדיורנס". בייקוול נולד בעיר ג'ולייט, אילינוי, שבארצות הברית. חייו בייקוול לא נעדרו הרפתקאות והעזה רומנטית עוד לפני הצטרפותו למשלחת לאנטארקטיקה. כבר בגיל 11 ברח מביתו, ומצא עבודה כפועל חוה במיזורי. בגיל 15 יצא למסע נוודות ברכבות משא, שלקחוהו עד מישיגן, שם התגלה וסולק מן הרכבת. לאחר עבודה במחנה של חוטבי עצים, המשיך בדרכו אל קנדה ומשם הגיע אל חוה במונטנה. בשנת 1914 החל את הקריירה שלו כמלח כשיר. לאחר שהספינה השנייה שבה עבד נטרפה ליד חופי מונטוידאו, המשיך בייקוול להדרים עד שהגיע אל בואנוס איירס, שם התרועע עם פרס בלקבורו, שנתקע גם הוא בנמל ללא ספינה להפליג בה, עד שהגיעה אנדיורנס. בייקוול הצטרף לצוות האנדיורנס בבואנוס איירס, ארגנטינה יחד עם בלקבורו, שאותו הגניב אל הספינה כנוסע סמוי בעזרת וולטר האו, שסבר כי צוות הספינה לוקה בחסר לאחר פיטורי כמה מן הימאים עקב הפרות משמעת. בייקוול הציג עצמו כקנדי, משום שסבר, שהספינה הבריטית תגלה יתר נכונות לקבל אותו כנתין של האימפריה הבריטית. בייקוול היה אהוד על חבריו ושקלטון ראה אותו כ"עולה על יתר המלחים...". בייקוול היה חלק מהקבוצה שנשארה באי הפיל בחורף למעלה מארבעה חודשים, בזמן ששקלטון ועוד חמישה אחרים שטו לאיי ג'ורג'יה הדרומית להזעיק עזרה. לאחר המשלחת, עשה בייקוול תקופת-מה בניהול חוות כבשים בארגנטינה ואחר הצטרף לצי הסוחר הבריטי במלחמת העולם הראשונה. פעמיים הוטבעו ספינותיו בטורפדו ובאחת מהן שהה ימים אחדים על רפסודה בלב ים לפני שחולץ. בשנת 1921 שב בייקוול אל עיר הולדתו ז'ולייט, שם בנה סירה שכינה "שמרוק" ועליה שייט בין ז'ולייט לשיקגו, אך כבר בסוף השנה יצא שוב לנדודיו והודיע למשפחתו במכתב על כוונתו להצטרף שוב אל שקלטון במשלחתו החדשה, אך בני משפחתו הניאוהו מכך והוא עשה את דרכו אל מדינות הדרום של ארצות הברית ואל הים הקריבי, שם עבד כימאי בצי הסוחר. בין 1923 ל-1945 עבד בייקוול בחברות רכבות. בשנת 1925 נשא אישה והיה לאב לבת, אליזבת. ב-1945 קנו בני הזוג חוה במישיגן, שם חי ויליאם עד סוף חייו. הוא מת בשנת 1969 בגיל 80 ונקבר בבית הקברות הלותרני בסקנדיה, מישיגן. כאשר הוענקו מדליות הקוטב לחברי המשלחת, בשנת 1918, אי אפשר היה לאתר את בייקוול, ורק בשנת 1964, כאשר הקשר עמו חודש, נוצקה מדליה מיוחדת לכבודו ונמסרה לו זמן קצר לאחר שהשתתף בחגיגת יובל החמישים להפלגת ה"אנדיורנס", שהתקיימה בלונדון, יחד עם בתו אליזבת. כמו כן היה חבר במועדון האנטארקטי של המשלחות הבריטיות ובאגודה האנטארקטית של ארצות הברית. בייקוול נפטר בעיירה סקנדיה, שבמישיגן, בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ויליאם בייקוול בוויקישיתוף ויליאם בייקוול באתר Cool Antarctica ויליאם בייקוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Rajala, Elizabeth Anna Bakewell (2004). "The American on the Endurance: Ice, Seas, and Terra Firma Adventures of William Bakewell". Dukes Hall Publishing. Munising, MI. ISBN 0-9749134-0-5. ויליאם בייקוול, "האמריקאי על האנדיורנס", הוצאת דיוקס הול, 2003, עמ' 42-1 ביוגרפיה של בייקוול באתר Cool Antarctica בייקוול, עמ' 55-47 "קוּל אנטארקטיקה" "קול אנטארקטיקה"
ליאור כרמי

ליאור כרמי (נולדה ב-1 בנובמבר 1975) היא קיאקיסטית ישראלית. היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד מאליפות העולם (גיינסוויל 2003). ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וסידני 2000). כרמי נולדה וגדלה בקיבוץ מסדה לחניתה ולאבינועם, שנולד ב-1938 והיה לבן הראשון של הקיבוץ. היא התאמנה בשחייה בקבוצת הפועל עמק הירדן עד גיל 14 ולאחר מכן, עברה לחתור בקיאק בקבוצה המקומית. כרמי התחרתה משנות ה-90 עד לאמצע שנות ה-2000. באולימפיאדת אטלנטה (1996), הגיעה כרמי לשלב חצי הגמר במקצה ל-500 מטר יחיד וסיימה במקום 13 (מוקדמות – 1:57.67 דקות, חצי גמר – 1:54.89 דקות). באולימפיאדת סידני (2000), היא הגיעה לשלב חצי הגמר במקצה ל-500 מטר זוגות ביחד עם לריסה פסחוביץ' והן סיימו במקום 11 (מוקדמות – 1:48.647 דקות, חצי גמר – 1:48.120 דקות). באליפות אירופה בקאנו/קיאק שנערכה בהונגריה בשנת 2002 סיימה כרמי במקום שישי במקצה ל-500 מטר יחיד בתוצאה של 1:51.367 דקות. באליפות העולם בקאנו/קיאק שנערכה בגיינסוויל שבג'ורג'יה ארצות הברית ב-13 בספטמבר 2003 זכתה כרמי במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר יחיד בתוצאה של 4:03.104 דקות, אחרי קטלין קובאץ' מהונגריה, בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב (4:00.955 דקות), וקטרין וגנר מגרמניה, בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב (4:02.122 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שלישי בשלב המוקדמות במקצה ל-500 מטר יחיד בתוצאה של 1:56.572 דקות, אך פסלה בשלב חצי הגמר. באליפות אירופה ביולי 2005 סיימה במקום התשיעי בגמר 1,000 מטר לנשים. במסגרת אליפות העולם שנערכה בזאגרב, באוגוסט 2005, סיימה יחד עם עדי גפני במקום השמיני בגמר ל-1,000 מטר לזוג. במקביל לעיסוק בספורט תחרותי למדה כרמי פיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב, היא מתגוררת עם משפחתה ברמת גן ובעלת חברת בנייה. במהלך הפסקות החשמל הארוכות בשל הסופה הגדולה בירושלים בדצמבר 2013 נפרצה בלילה דירתם בירושלים של הוריה של כרמי, ונגנבו ממנה המדליות של כרמי מ-20 שנות הקריירה שלה ובהן מדליות מתחרויות בינלאומיות ומדליות ההשתתפות באולימפיאדת סידני ואולימפיאדת אטלנטה. ליאור כרמי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ליאור כרמי, באתר olympedia.org ליאור כרמי, באתר הזמן הירוק חיים שדמי, פספוס בסידני, סתם פסילה באליפות העולם והרבה אימונים בירקון, באתר הארץ, 17 בפברואר 2004 אליפות אירופה בקיאקים: קלגנוב סיים רביעי, ליאור כרמי שישית, באתר ynet, 21 ביולי 2002 רמי היפש, קיאקים: ארד לליאור כרמי באליפות העולם, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2003 תוצאות סופיות, באתר הרשמי של אליפות העולם, גיינסוויל 2003 תוצאות סופיות, באתר הרשמי של אליפות העולם, גיינסוויל 2003 רמי היפש, רועי ילין חמישי, ליאור כרמי תשיעית, באתר הארץ, 31 ביולי 2005 יאיר בן עמי, קיאקים: כרמי וגפני סיימו במקום השמיני, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2005 בזמן הסופה: מדליות אולימפיות נגנבו מדירה בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2013
אלבלונג

אלבלונג (בפולנית: Elbląg ‏האזנה‏Ⓘ‏, בגרמנית: Elbing) היא עיר בצפון פולין. מספר תושביה הוא כ-124,257 (2012). היא בירת מחוז אלבלונג בחבל ורמיה-מזוריה. נמצאת 55 ק"מ צפונית מזרחית לגדנסק ו-90 ק"מ דרומית מערבית לקלינינגרד. היא יושבת בפתח נהר אלבלונג שהוא יובל של הוויסלה, הזורם ללגונת הוויסלה דבר שאפשר לה להיות עיר נמל. בשנת 1237 בנו אבירי המסדר הטווטוני, מבצר בשפך הנהר אלבלאג וקראו לו בשם הנהר. סביב המבצר התפתחה עיירה שבשנת 1246 קבלה מעמד של עיר בשם אלבינג. ב-1358 נתקבלה אלבינג לברית ערי ההאנזה. היא יושבה על ידי גרמנים ופולנים. למרות פריחתה של העיר לא רצו תושביה בשלטון המדכא של מדינת המסדר הטווטוני ובשנת 1440 הצטרפה אלבינג לערים נוספות באזור ונוצרה הקונפדרציה הפרוסית שכרתה ברית עם פולין כדי לגרש את הטווטונים. במלחמת שלוש עשרה השנים (1454-1466) הצליח קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין לגרש את הטווטונים. אלבינג הפכה להיות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי ושמה שונה לאלבלונג. במאה ה-17 סבלה אלבלונג מפלישות של השוודים. ב-1772 היא סופחה לפרוסיה במסגרת החלוקה הראשונה של פולין ושמה שונה בשנית לאלבינג. במאה ה-19 החלה פריחה כלכלית של אלבינג בעקבות בניית תעלת אלבינג וסלילת מסילת רכבת אליה. ב-1871 סופחה אלבינג לקיסרות הגרמנית. במלחמת העולם השנייה הקימו הגרמנים שני מחנות ריכוז ליד אלבינג שהיו שייכים למחנה הריכוז שטוטהוף. אלבינג נכבשה ב-10 בפברואר 1945 על ידי כוחות של החזית הבלרוסית השנייה בפיקודו של קונסטנטין רוקוסובסקי. התושבים הגרמנים ברחו ואלה שנשארו, גורשו לגרמניה במסגרת הטיהור האתני של פרוסיה המזרחית מגרמנים. במהלך הכיבוש נהרסו כ-65% מבתי העיר. את הגרמנים החליפו פולנים שהועברו למקום מיישובים בשטח שנמסר לברית המועצות. כעת 98% מתושבי העיר הם פולנים. שם העיר שונה שוב לאלבלונג. שיקום העיר היה איטי אך קבל תאוצה מאז יציאת הסובייטים מפולין ב-1990. העיר העתיקה שוקמה והבתים שוחזרו כפי שהיו בתקופת זוהרה של העיר. הרחוב הראשי בעיר העתיקה הפך למדרחוב ובמרכזו חשמלית המשמשת כמוצג מוזיאוני. לידה מגדל השעון עם שער העיר המשוחזר. לידם מוצב פסל של שוליית אופים שלפי האגדה הציל את אלבינג ב-1521 מהתקפה של הטווטונים על ידי זה שניתק באת שבידיו את החבל שעליו היה תלוי השער ובכך מנע את התפרצות הטווטונים לעיר. אלבלונג נמצאת באזור האגמים המזורים המשופע באגמים. ב-1845 הוחל בחפירת תעלות המחברות שישה אגמים בין אלבלונג לאוסטרודה. הקיסר הפרוסי נתן הסכמתו למיזם הגדול הזה כדי לתמוך בשינוע סחורות מאלבלונג דרומה. נתיב המים הזה מתמשך לאורך 80 ק"מ, עד לעיר אוסטרודה. התעלה נפתחה ב-1860. הבעיה ההנדסית הייתה להתגבר על הפרש גובה של 100 מטר לאורך הדרך. במקומות שהשיפוע מתון נבנו תאי שיט עם שערים. במקומות שהשיפוע חד נבנו מתקנים שגוררים את הספינה על היבשה בעזרת כבלים הנמשכים על ידי מערכת גלגלים. כיום משמשת תעלת אלבלונג-אוסטרודה למטרות תיירות בלבד. טייוואן טאינאן, טייוואן פולין נובי סונץ', פולין שוליית האופים שהציל את אלבלונג מגדל השעון באלבלונג פתיחה ידנית של השער באחד מתאי השיט בתעלת אלבלונג אתר האינטרנט הרשמי של אלבלונג סרט על כיבוש אלבינג ב-1945, באתר יוטיוב אלבלונג, באתר staypoland. שיט בתעלת אלבלונג, באתר יוטיוב אלבלונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס בלקבורו

פֶּרְס בלקבורו (באנגלית: Perce Blackborow;‏ 1896, ניופורט, מונמאות'שייר - 1949) היה ימאי ולשי, שהצטרף כנוסע סמוי אל המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון. בלקבורו וחברו ויליאם בייקוול הפליגו על סיפון ה"גולדן גייט", שהתנפצה על חופי מונטווידאו. לאחר שספינתם נטרפה, נסעו החברים אל בואנוס איירס למצוא עבודה חדשה. בייקוול התקבל לעבודה כמלח כשיר באוניית המשלחת של שקלטון, ה"אנדיורנס". בלקבורו, לעומתו, לא נשכר, משום גילו הצעיר (הוא היה בן 18) וחוסר הניסיון שלו. בייקוול ווולטר האו, שחששו מחסר בכוח אדם ב"אנדריורנס", עזרו לבלקבורו להתגנב אל הספינה והסתירו אותו בתא אחסון. הוא התגלה ביום השלישי להפלגה. רגליו לא נשאו אותו והוא נאלץ לשבת על כיסא בפגישתו הראשונה עם שקלטון. שקלטון, אחוז חמת זעם אמיתית, המטיר על הנוסע הסמוי שטף חרפות וגערות חריף ומפיל אימה לפני הצוות כולו. הנאום חוצב הלהבות השיג את שלו ותגובותיהם של שני השותפים למעשה היו גלויות דיין להסגירם. שקלטון סיים את ההופעה באמרו לבלקבורו, "אתה יודע, שבמשלחות האלה קורה לעיתים קרובות שאנחנו נעשים רעבים מאוד, ואם יש נוסע סמוי זמין, הוא הראשון להיאכל?" על כך ענה בלקבורו, "הם ימצאו הרבה יותר בשר אצלך, אדוני." שקלטון הסתיר חיוך ואחרי שיחה עם אחד מחברי הצוות אמר, "הביאו אותו קודם כל אל הטבח." בלקבורו התגלה כנכס לספינה כעוזר כללי ולאחר זמן הוחתם כחבר בצוות. אחרי שה"אנדיורנס" נלכדה בקרח ים דחוס והתנפצה, עשה הצוות את דרכו בשלוש סירות הצלה קטנות, בהפלגת אימים, רצופת סכנות-חיים, רעב וקיפאון אל אי הפיל, שם התמקמו מחדש. עם הגיעם אל האי, חשב שקלטון לתת לבלקבורו, הצעיר בצוות, את הכבוד לדרוך על אדמת האי, מתוך ששכח כי רגליו נפגעו קשות בכוויית קור. בלקבורו עבר בעזרת חבריו מעל לזבזת הסירה, אך נפל אל תוך המים הרדודים ונישא במהירות אל החוף. ב-14 באפריל יצאה קבוצת החילוץ בג'יימס קיירד אל ג'ורג'יה הדרומית, בתקווה לחזור תוך כמה שבועות. שאר הצוות השלימו עם הכורח להמתין. כמעט כולם היו במצב בריאותי ירוד ומדוכדכים. בלקבורו פיתח נמק בשתי רגליו והיה נושא דאגתו הרפואית העיקרית של אלכסנדר מקלין, רופא הספינה. ב-15 ביוני, חודשיים לאחר הפלגת שקלטון ואנשיו, ביצע ג'יימס מק אילרוי, בעזרת מקלין, את ניתוח הכריתה ההכרחי. הרגל הימנית התאוששה במידת מה, אך ברגל השמאלית לא הייתה ברירה אלא לכרות את האצבעות המתות. הניתוח בוצע בהצלחה, באמצעות שרידי הכלורופורם שנשארו להם, ולאחר פחות משעה הסתיים התהליך ובלקבורו שב להכרתו וביקש סיגריה. בלקבורו חזר לחיות בניופורט, דרום ויילס וקיבל את מדליית הקוטב מארד על שירותו במסע המשלחת. הוא מת בשנת 1949 מדלקת סימפונות כרונית ומבעיית לב, בגיל 54. הרפתקותיו של בלקבורו באנטארקטיקה הן נושא לסיפור מעשה בדיוני, "הנוסע הסמוי של שקלטון" מאת ויקטוריה מקקרמן (ISBN 0-440-41984-0). פרס בלקבורו - ביוגרפיה האנטפורד, "שקלטון" עמ' 384, קרול וגראף 1998 אלפרד לנסינג, "אנדיורנס", ידיעות אחרונות 2011, עמ' 170 "אנדיורנס", עמ' 181 "אנדיורנס", עמ' 211-209
כריס וייץ

כריסטופר ג'ון "כריס" וייץ (באנגלית: Christopher John "Chris" Weitz, נולד ב-30 בנובמבר 1969) הוא מפיק, תסריטאי, במאי ושחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי. ידוע בעיקר בשל עבודתו עם אחיו, הבמאי פול וייץ, על סרטים כגון "אמריקן פאי", "רווק פלוס ילד" ו"חיים טובים יותר". וייץ נולד בניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית בעיקרה, אם כי סבתו מצד אמו קתולית. החל את הקריירה שלו כשותף לכתיבת הסרט עבודת נמלים. ב-1999 ביים והפיק יחד עם אחיו את הסרט אמריקן פאי אשר נחל הצלחה קופתית. כריס השתתף בתור מפיק שותף בשני סרטי ההמשך שיצאו לאחר מכן. ב-2002 עבד שוב עם אחיו על הסרט רווק פלוס ילד אותו כתב וביים. הסרט הניב לשניים מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. וייץ הפיק מספר סרטים אשר בוימו על ידי אחיו וביניהם בחברה טובה ואמריקן דרימז. ב-2007 נבחר וייץ לביים את העיבוד לספר הראשון בסדרת חומריו האפלים של פיליפ פולמן. וייץ פרש במהלך העבודה על הסרט אך לאחר מכן החליט להמשיך לעבוד עליו. בסרט כיכבו ניקול קידמן וסם אליוט ולאחר יציאתו הוא קיבל ביקורות מעורבות למרות שהכניס למעלה מ-300 מיליון דולר ברחבי העולם. בדצמבר 2008 אושר כי וייץ החל לעבוד על הסרט דמדומים 2: ירח חדש אשר מבוסס על ספרה של סטפני מאייר. הסרט זכה להצלחה רבה ושבר שיאי הכנסות ביום הראשון ליציאתו. הסרט הכניס קרוב לשלוש מאות אלף דולר בשבוע הראשון ליציאתו. בינואר 2011 יצא סרטו של וייץ אשר נקרא חיים טובים יותר בכיכובו של דמיאן ביצ'יר. בימים אלה עובד וייץ על עיבוד ספרי אלריק ממלניבונה של הסופר מייקל מורקוק. וייץ נולד בניו יורק, בנה של השחקנית סוזן קוהנר ומעצב האופנה ג'ון וייץ. יש לו אח, פול וייץ, אשר גם הוא במאי במקצועו. וייץ למד בלונדון וסיים תואר בקיימברידג'. וייץ נשוי למרצדס מרטינז ולהם ילד אחד, סבסטיאן. כריס ופול וייץ: 1999: אמריקן פאי 2001: בחזרה לכדור הארץ 2002: רווק פלוס ילד 2023: אבי החתן (בתור מפיקים) כריס וייץ: 2007: מצפן הזהב 2009: דמדומים 2: ירח חדש 2011: חיים טובים יותר משחק: 1999: אמריקן פאי 2005: מר וגברת סמית' 2006: הרעיונות המגניבים של ביקפורד שמקלר כתיבה: 1998: עבודת נמלים 2000: הפרופסור המטורף 2 2002: רווק פלוס ילד 2007: מצפן הזהב 2022: פינוקיו 2023: The Creator TBA:‏ They Listen מדיה וקבצים בנושא כריס וייץ בוויקישיתוף כריס וייץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריס וייץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריס וייץ, באתר AllMovie (באנגלית) כריס וייץ, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריס וייץ, באתר Box Office Mojo (באנגלית) כריס וייץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'וליה

האם התכוונתם ל... ג'וליה (סרט) – סרט דרמה עטור פרסים שיצא ב-1977 ג'וליה – שיר של הביטלס שיצא ב-1968 ג'וליה (רחוב סומסום) – בובה המופיעה ברחוב סומסום ג'וליה (סדרת טלוויזיה) – סיטקום אמריקאי ג'וליה (שפת תכנות) – שפת תכנות עילית שמשומשת בעיקר לתכנות מדעי אישים: גסטון ג'וליה – מתמטיקאי צרפתי ראול ג'וליה – שחקן פורטוריקני יוליה אישים ששמם הפרטי הוא ג'וליה
השמלה הסגולה

"השמלה הסגולה" הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי חיים חפר, שהולחן על ידי סשה ארגוב. השיר מבוסס על שיר של להקת "בצל ירוק" בשנת 1959, עם הסולנים אילנה רובינא ושמעון ישראלי. השיר המקורי נכלל בתוכנית "ושלוש נקודות", שבוימה על ידי אורי זוהר וכללה שירים מעולם הכלא. בגרסה זו נקרא השיר "כשאנחנו נצא ביחד", מילותיו היו שונות מאלה המוכרות כיום, ומשמעות הביטוי "נצא ביחד" לא הייתה פגישה רומנטית, אלא יציאה מהכלא. צבע השמלה בשיר היה צהוב. בשנת 1963, כשכתב חפר שירים לתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים, ביקשה הבמאית נעמי פולני לשנות את מילות השיר, ובין השאר להחליף את צבע השמלה מצהוב לסגול. השיר יועד לקטגוריית "שירי אהבה" בתוכנית, ולטענתה של פולני הצבע הצהוב לא הלם את נושאו. השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה ולאחד מהשירים המזוהים ביותר עם יצירתם המשותפת של חפר וארגוב. עוד ביצעו את השיר מתי כספי, ליאור ייני, ההרכב חלב ודבש ונורית גלרון. בבית הראשון הדובר בשיר מתאר את הציפייה לקראת פגישתו עם אהובתו: ”הבוקר יבוא, הבוקר יבוא אנחנו לא נישן את כל הלילה לפניו” בפזמון מתוארת הפגישה הצפויה: ”את תלבשי את השמלה הסגולה ושוב עינייך מוצפות באור כהה את תשלחי חיוך אל כל עובר ושב וסיגלית פתאום תפרח בשערך” בבית השני מתאר הדובר את החזרה הצפויה מהפגישה המשותפת. הפזמון המופיע אחריו שונה מעט מהפזמון הראשון, ומנוסח בלשון שאלה: ”איך תלבשי את השמלה הסגולה (...) כאשר לא נצא ביחד?”. מידע על היצירה "השמלה הסגולה" באתר מיוזיק בריינז "השמלה הסגולה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "השמלה הסגולה" באתר שירונט ציפורי לילה מתגעגעות עם שייקה לוי, גלי צה"ל, 4 ביולי 2010 השיר המקורי - כשאנחנו נצא ביחד, בביצוע בצל ירוק, סרטון באתר יוטיוב השמלה הסגולה (כשאנחנו נצא ביחד), אתר ארגוב, הספרייה הלאומית בתוכנית ציפורי לילה מתגעגעות - תוכנית מחווה לתרנגולים(הקישור אינו פעיל) ששודרה בגלי צה"ל ב-11 בספטמבר 2010, פולני הכחישה את הטענה שרצתה להחליף את צבע השיר כיוון שכבר היה בידה את "שיר הצהובים" בקטגוריית שירי צבעים.
בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים

בשם שמים – טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים - הוא ספר מאת אבירם ברקאי, אשר יצא לאור ב-2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן, ומתאר את קורותיה במלחמת יום הכיפורים של טייסת 201, טייסת פנטומים מבסיס חיל האוויר חצור. הספר מבוסס בעיקרו על עדויות וראיונות אישיים שקיים המחבר עם הלוחמים והמפקדים שהשתתפו בקרבות. לצד הסיפור האישי ותיאורי הקרבות שניהלו אנשי צוות האוויר של טייסת 201, מתייחס הספר למלחמה הכוללת. לכול אורך הספר מציג המחבר את המתרחש במפקדות צה"ל ובקרב מקבלי ההחלטות הראשיים. הספר כתוב בצורה כמעט אישית, כאשר המחבר מנסה להיכנס לנבכי הדמויות שמרכיבות את הטייסת. הסיפורים האישיים, ההלצות והפחדים של אנשי הטייסת, מביאים תיאורים של אירועי המלחמה. כשאלו לעיתים אירועים קשים, של נטישות באוויר, נפילה בשבי האויב ואף נפילה בקרב של אנשי צוותות האוויר. הספר בנוי בצורה כרונולוגית מהתקופה שקדמה למלחמה, כאשר בחלקו הראשון הוא מתמקד בתקופה שבה הגיע לישראל מטוס הפנטום ("קורנס" בעברית). המטוס, שעשה את טבילת האש הראשונה שלו במלחמת ההתשה, היה נכס גדול לחיל האוויר הישראלי. זאת מפני שלראשונה היה בידי חיל האוויר מטוס על-קולי בעל יכולת נשיאה מרובה של חימוש וטווח טיסה גדול. הספר מציג את הבעיות שצצו בפני מקבלי ההחלטות בישראל לאחר הצבת כוחות הנ"מ רבים על ידי מצרים וסוריה בגבולות, שיצרו אזור מוכה טילים בו גם הפנטומים התקשו לפעול. מטרתו היא להכין את הקרקע עבור הקורא לאתגרים הקשים שתציב מלחמת יום הכיפורים בפני חיל האוויר הישראלי בכלל ובפני טייסת 201 בפרט. חלק הארי של הספר עוסק במאורעות המלחמה, והוא מחולק לימי הלחימה, בהם נעשה ניסיון לתאר את פעילות הטייסת בזירות הלחימה השונות. טייסת 201 חיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים דף הספר באתר הבית של אבירם ברקאי צפי סער, טייסינו האמיצים והיפה עם החזה הגדול, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2013 שיח סופרי יום הכיפורים - אבירם ברקאי על ספרו "בשם שמים", סרטון באתר יוטיוב (אורך: 37:41)
קרגולוקס

קָרגוֹלוּקס איירליינס אינטרנשיונל (באנגלית: Cargolux Airlines International S.A) היא חברת תעופה לוקסמבורגית למטענים, בסיסה בנמל התעופה לוקסמבורג-פינדל, והיא מפעילה טיסות מטען ליותר משישים יעדים. החברה היא חברת התעופה למטענים הגדולה באירופה. קרגולוקס הוקמה ב-4 במרץ 1970 על ידי חברות התעופה לוקסאייר המקומית, לופטלאייר (Loftleiðir) האיסלנדית, וקבוצת משקיעים פרטיים. החברה החלה להפעיל טיסות מלוקסמבורג להונג קונג במאי 1970, עם מטוס בודד מדגם קנדאייר CL-44. בשנת 1973 היו בצי החברה חמישה מטוסי CL-44, והיא רכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם דאגלס DC-8, שאפשר לה להגדיל את מהירות השילוח שלה. בשנת 1974 מיזגו לופטלאייר וקרגולוקס את מרכזי התחזוקה שלהן, ובשנת 1975 עברה החברה למשרדים והאנגרים חדשים. בשנת 1978 הוציאה קרגולוקס משירות את מטוסי ה-CL-44 שלה, ובמקומם הזמינה מטוסי בואינג 747. באותה השנה הרחיבה את יעדיה, והחלה לטוס גם לארצות הברית. בשנת 1979, בסוף העשור הראשון להקמתה, קבלה קרגולוקס את מטוסי הג'מבו הראשונים שלה. בשנת 1982 חתמו קרגולוקס וצ'יינה איירליינס על הסכם שיתוף פעולה. בשנת 1983 נכנסה קרגולוקס לשוק טיסות הצ'ארטר, והיא ביצעה מספר טיסות לעולים לרגל לחג'. בשנת 1984 הוציאה קרגולוקס את מטוסי ה-DC-8 שלה, באותה שנה קבלה את ה-747 השלישי שלה. בשנת 1987 רכשה לופטהנזה 24.5% ממניות החברה, ולוקסאייר הגדילה אף היא את חלקה ל-24.53%. בשנת 1988 ייסדו קגולוקס ולוקסאייר חברת שכר בשם ליון אייר, בצי החברה החדשה היו שני מטוסי בואינג 747, אך תוך זמן קצר המיזם כשל, וליון אייר נסגרה. למרות הסתבכות קרגולוקס בהקמת ליון אייר, בשנת 1990 הייתה החברה שוב רווחית. באותה השנה נקלטו בצי המטוסים שלה שני מטוסי 747 נוספים, ובשנת 1993 נקלטו שלושה מטוסים נוספים. בשנת 1997 רכשה לוקסאייר מניות נוספות, והיא הגדילה את החזקותיה בחברה ל-34%. בספטמבר אותה השנה מכרה לופטהנזה את חלקה לחברות השווייצריות Sair Logistics ו-Swiss Cargo. שנה לאחר מכן הגדילה Sair Logistics את החזקותיה ל-33%. בשנת 1999 קלטה החברה עשרה מטוסי בואינג 747, ובשנת 2000 פתחה את הקו לסיאול שבקוריאה הדרומית. באוקטובר 2010 הוגש כתב אישום נגד מנהל העסקים של החברה, לאחר שהודה כי תיאם מחירים. בנובמבר אותה השנה קנסה הנציבות האירופית את קרגולוקס יחד עם עוד עשר חברות תעופה, עקב תיאום מחירים. ב-8 בספטמבר 2011 רכשה קטאר איירווייז 35% ממניות החברה, והיא הפכה לבעלי המניות השני בגודלו, לאחר לוקסאייר שהחזיקה ב-43.4%. בנובמבר 2012 הודיעה קטאר איירווייז על כוונת למכור את החזקותיה בחברה, עקב חילוקי דעות אסטרטגיים עם ההנהלה. ב-12 באוקטובר 2011 הייתה קרגולוקס לחברה הראשונה שקלטה את הבואינג 747-8. קרגולוקס איטליה - הוקמה בשנת 2008 ופועלת מנמל התעופה מילאנו-מלפנסה. קוד היאט"א של החברה הוא C8, קוד ה-ICAO הוא ICV ואות הקריאה CARGOLUX ITALIA. צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2020: מדיה וקבצים בנושא קרגולוקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרגולוקס קרגולוקס, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא קרגולוקס באתר Airliners.net Cargolux chief indicted over alleged price-fix conspiracy באתר flightglobal Eleven airlines fined in European cargo cartel investigation באתר flightglobal Qatar Airways ditches Cargolux stake באתר flightglobal PICTURE: Boeing delivers first 747-8F באתר flightglobal "Cargolux fleet". "Cargolux Italia fleet".
אהרן אבנון

אהרן אבנון (1926 – 15 באוקטובר 2006) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד פלוגה במלחמת העצמאות, מפקד הנח"ל, מפקד חטיבה 9 במלחמת ששת הימים וראש מינהל הסגל. אבנון נולד וגדל בחיפה, למד בגימנסיה ביאליק. התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת בעמק הירדן. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת כרמלי, השתתף כמפקד מחלקה בקרב רמת יוחנן, כמפקד פלוגה לחם בקרבות כיבוש עכו, בחיפה. כמפקד פלוגת בית הספר למ״כים של החטיבה, שהורכבה ממספר כלי רכב משוריינים, לחם בקרב על ג'נין, לקראת סוף המלחמה השתתף במבצע חירם. ב-1949 מונה למפקד גדוד 21 בחטיבה ולאחר המלחמה עבר עמו לחטיבת גולני. השתתף ב-1951 בקרב תל מוטילה, היה ראש מטה בחטיבה 16, ושימש סגן מפקד חטיבת גולני. למד בבית הספר למלחמה בקימברלי שבבריטניה והדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד חטיבה 4, חטיבת חי"ר מילואים שפעלה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני. ב-1957 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז. ב-1958 מונה למפקד פיקוד הנח"ל, לאחר מכן פיקד על בית הספר לחי"ר. עשה הסבה לשריון ובמלחמת ששת הימים פיקד על חטיבה 9 שהייתה בהליכי הסבה לחטיבה ממוכנת. החטיבה בפיקודו לחמה בשומרון, כבשה את תל תענך ואת העיר ג'נין. לאחר המלחמה שירת כנספח צה"ל בבריטניה ובמדינות סקנדינביה. בספטמבר 1970 מונה לראש מינהל הסגל ושירת בתפקיד עד אוגוסט 1973. במלחמת יום הכיפורים שירת כעוזרו של מפקד פיקוד הדרום, מפקד הגשרים על תעלת סואץ, קצין קישור לכוחות האו"ם והשתתף בשיחות הפסקת האש בק"מ ה-101. לאחר המלחמה מונה לממונה על ההסברה, תפקיד חדש שנוצר בעקבות לקחי המלחמה, הוא שירת בתפקיד חודשיים לפני שהתפטר ופרש מצה"ל. נפטר באוקטובר 2006. מדיה וקבצים בנושא אהרן אבנון בוויקישיתוף אהרון אבנון באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, יוני 2024 אורי דרומי, המפקד שהפיח רוח קרב בנח"ל, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2006 אהרון אבנון באתר הנח"ל תא"ל אבנון – ממונה על ההסברה בצה"ל, דבר, 18 בנובמבר 1973
האסכולה החנבלית

האסכולה החנבלית (בערבית: حنبلى) היא אסכולה סונית המיוחסת לאימאם אחמד אבן חנבל (855-780) מבגדאד. אסכולה זו נחשבת למחמירה ביותר, כיוון שהיא מתנגדת בחומרה לשימוש בקיאס (אנ') (היקש) בפסיקת הלכה ודורשת להשתמש רק בפירוש המילולי של החדית' כסמכות פסיקה. היא מתנגדת גם לכל שימוש בחירות שיפוטית או לשיקול דעת רציונלי לפירוש האסלאם, ולכן תומכיה היו ממתנגדיו הבולטים של מדע הכלאם (התאולוגיה). האסכולה החנבלית מקובלת בקטר, בארבע אמירויות (שארג'ה, ראס אל-ח'ימה, עג'מאן ואום אל-קיוין) באיחוד האמירויות הערביות, ובחלקים מערב הסעודית. מדיה וקבצים בנושא האסכולה החנבלית בוויקישיתוף האסכולה החנבלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.