laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
West Pride

West Pride (בעברית: הגאווה המערבית) הוא פסטיבל אמנות ותרבות להט"בי שנתי שבגטבורג, שוודיה. פסטיבל זה הוא הפסטיבל הגאווה השני בגודלו שנמצא בשוודיה. הפסטיבל הראשון התקיים ביוני 2007. האירוע השנתי מסודר על ידי עיריית גטבורג ומחוז וסטרה ייטלנד, בשיתוף RFSL וארגונים להט"בים אחרים. הפסטיבל מתקיים במוסדות התרבות המובילים בעיר כמו התיאטרון העירוני (אנ'), מוזיאון רוהסקה (אנ') והמוזיאון לתרבות עולמית (אנ'). במהלך הפסטיבל, פסטיבל הסרטים בגטבורג מציג סרטים קווירים. ב-2017, תמכה העיר באירוע בהצגת 1,000 דגלי גאווה. משתתפי המצעד ב-2017 נשאו שלטים הדורשים לקבל פליטים ומהגרים לשוודיה ודרשו גם לקבל להט"בים למדינות אחרות באירופה ובמזרח התיכון. מדיה וקבצים בנושא West Pride בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של West Pride (בשוודית) Andre Landeros Michel photographer, West Pride 2017 Does Sweden Proud, www.curvemag.com (באנגלית) (ארכיון)
אלכסיי לוצנקו

אלכסיי אלכסנדרוביץ' לוצנקו (ברוסית: Алексей Александрович Луценко; נולד ב-7 בספטמבר 1992) הוא רוכב אופני כביש קזחי בקבוצת אסטנה. ב-2012, לוצנקו ניצח את הקטע החמישי שהיה נגד השעון בטור דה ל'אווניר וסיים במקום ה-11 הכללי. ב-22 בספטמבר, לוצנקו הפך לאלוף העולם עד גיל 23 במרוץ כביש, לאחר שניצח את בריאן קוקאר (אנ') (מקום שני) ואת טום ואן אסברוק (אנ') (מקום שלישי) בספרינט. לוצנקו הפך למקצוען בשנת 2013, לאחר שהצטרף לקבוצת אסטנה הקזחית. הוא נבחר לראשונה לגרנד טור, כאשר רכב ב-טור דה פראנס. אך פרש במהלך הקטע ה-18. לוצנקו ניצח את הקטע החמישי בטור דנמרק, וגם ניצח את קטגוריית המאיצים במרוץ וסיים רביעי כללי. הוא השתתף לראשונה ב-וואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-100 הכללי. ומסייע ל-פאביו ארו לסיים חמישי. הוא ניצח את המרוץ החד יומי, הטור של אלמאטי (אנ') בקזחסטן. לוצנקו ניצח את הקטע השמיני ב-טור דה סוויס, ואת אליפות קזחסטן בנגד השעון לאחר שהקדים את דניל פומינק(אנ') ב-14 שניות. הוא ניצח בפעם השנייה ברציפות את הטור של אלמאטי. לוצנקו ניצח את הקטע החמישי ב-פריז-ניס, הוא סיים שלישי כללי במרוץ שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה (אנ'), וסיים במקום ב-14 ב-רונדה ון פלנדרן. הוא השתתף שנית ב-טור דה פראנס, וסיים במקום ה-62 הכללי. לוצנקו ניצח בפעם השלישית ברציפות בטור של אלמאטי, וניצח את הטור של האיינן (אנ') בסין, וגם את הקטע השמיני במרוץ. לוצנקו ניצח יחד עם אסטנה באליפות אסיה בנגד השעון הקבוצתי. הוא סיים שלישי ב-דווארס דור פלנדרן. לוצנקו נבחר שוב ל-טור דה פראנס, וסיים במקום ה-71 הכללי ושימש בעיקר כפועל של פאביו ארו שסיים חמישי. בוואלטה אספנייה, ניצח את הקטע החמישי לאחר שהיה חלק מתוך קבוצת בריחה ששרדה. הוא ניצח בפעם הרביעית ברצף את הטור של אלמאטי (המרוץ הפך למרוץ קטעים של שני קטעים), וניצח גם את הקטע הראשון במרוץ. לוצנקו פתח את העונה עם ניצחון בטור של עומאן, והמשיך אותה עם השתתפות ב-ג'ירו ד'איטליה 2018 בו סיים במקום ה-87 הכללי, מסייע למיגל אנחל לופס לסיים שלישי. הוא ניצח את אליפות קזחסטן במרוץ כביש, וניצח את הקטע השישי בטור של אוסטריה (אנ'). הוא השתתף במשחקי אסיה, וניצח את מרוץ הכביש ואת נגד השעון במרוץ, הוא סיים שני בטור של טורקיה וניצח את הקטע הרביעי במרוץ. עונת 2019 נחשבת לאחת האיכותיות בקריירה של לוצנקו. היא נפתחה עם ניצחון שני ברציפות בטור של עומאן, לאחר שגם ניצח שלושה קטעים במרוץ. לאחר מכן, הוא סיים רביעי ב-אומלופ הט ניוסבלד, ושביעי ב-סטראדה ביאנקה. לוצנקו ניצח את הקטע הרביעי ב-טירנו - אדריאטיקו, וניצח את קטגוריית מלך ההר במרוץ. הוא סיים שביעי ב-דופינה ליברה, וניצח את אליפות קזחסטן גם במרוץ כביש וגם בנגד השעון. הוא השתתף ב-טור דה פראנס וסיים במקום ה-19 הכללי, התוצאה הטובה שלו בקטע הייתה בקטע ה-18, כשסיים שלישי, 2:28 דקות אחרי נאירו קינטנה המנצח. הוא ניצח את המרוץ הארקטי של נורווגיה, ואת קטגוריית המאיצים במרוץ. הוא סיים רביעי בטור של גרמניה, סיים שני בקופה אגוסטוני, וניצח את קופה ברנוצ'י ואת המרוץ לזכרו של מרקו פנטאני. לוצנקו סיים שלישי בטור דה לה פרובנס, בפער של 1:28 דקות מהמנצח נאירו קינטנה. הוא סיים שלישי גם בטור של האמירויות, 1:33 אחרי אדם ייטס המנצח. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי לוצנקו בוויקישיתוף אלכסיי לוצנקו, ברשת החברתית פייסבוק אלכסיי לוצנקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלכסיי לוצנקו, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסיי לוצנקו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלכסיי לוצנקו, באתר olympedia.org אלכסיי לוצנקו, באתר Cycling Archives World Championships U23 - Road Race, procyclingstats.com
Ye

Ye (בעברית: יה) הוא אלבום האולפן השמיני של הראפר האמריקאי קניה וסט. האלבום יצא לאור ב-1 ביוני 2018 דרך חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם. האלבום הפך לאלבום השמיני ברציפות של קניה שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200. האלבום הגיע למקום הראשון גם במצעדים של באוסטרליה, קנדה, אירלנד וניו זילנד, והגיע לחמישייה הראשונה בצ'כיה, דנמרק, הולנד, נורווגיה, שוודיה ובריטניה. האלבום קיבל תואר "אלבום זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי והבריטי בהתאמה. מידע על האלבום Ye באתר MusicBrainz האלבום Ye באתר ספוטיפיי האלבום Ye באתר יוטיוב
רפאל קארו קינטרו

רפאל קארו קינטרו (בספרדית: Rafael Caro Quintero; נולד ב-24 באוקטובר 1952) הוא סוחר סמים מקסיקני, שהקים יחד עם מיגל אנחל פליקס גאיארדו וסוחרי סמים אחרים את קרטל גוודלחרה בשנות ה-70. הוא אחיו של סוחר הסמים, מיגל קארו קינטרו, המייסד והמנהיג לשעבר של קרטל סונורה. לאחר שהקים את קרטל גוודלחרה בשנות השבעים, עבד קארו קינטרו עם גאיארדו, ארנסטו פונסקה קאריו ופדרו אבילס פרז באמצעות משלוח כמויות גדולות של מריחואנה לארצות הברית ממקסיקו. הוא היה אחראי לחטיפתו ורציחתו של סוכן מינהל אכיפת הסמים האמריקני (DEA) אנריקה "קיקי" קמארנה (אף על פי שעבד בשגרירות האמריקאית במקסיקו הוא לא החזיק בתפקיד דיפלומטי רשמי, אם היה מחזיק בתפקיד שכזה הרצח שלו היה מהווה עבירה פדרלית על פי החוק המקסיקני), טייסו של קמארנה אלפרדו זוואלה אווארר, הסופר האמריקני ג'ון קליי ווקר, ותלמיד לרפואת שיניים אלברטו רדלאט בשנת 1985. לאחר הרציחות, קארו קינטרו נמלט לקוסטה ריקה אך לאחר מכן נעצר והוסגר בחזרה למקסיקו, שם נידון ל-40 שנות מאסר בגין רצח. לאחר מעצרו התפרק קרטל גוודלחרה ומנהיגיו שולבו בקרטל טיחואנה, קרטל סינאלואה וקרטל חוארז. קארו קינטרו שוחרר מהכלא ב-9 באוגוסט 2013, לאחר שבית משפט מדינתי הגיע למסקנה כי נשפט שלא כראוי. עם זאת, בתוך לחץ מצד הרשויות הפדרליות של ארצות הברית לעצור אותו מחדש, הוציא בית המשפט הפדרלי במקסיקו צו מעצר נגד קארו קינטרו ב-14 באוגוסט. הוא נותר כנמלט מבוקש במקסיקו, ארצות הברית, וכמה מדינות אחרות. בארצות הברית הוא היה עד ללכידתו ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, ועל ראשו הושת פרס של 20 מיליון דולר על כל מידע שיוביל למעצרו. ב-16 ביולי 2022 לכד חיל הנחתים של מקסיקו את רפאל קארו קינטרו. ממשלת ארצות הברית בירכה על מעצרו, ואמרה שהיא "לא תבזבז זמן בבקשת הסגרתו". קארו קינטרו מגולם בסדרה נרקוס: מקסיקו על ידי טנוץ' הוארטה מחיה. שמו מוזכר והוא מופיע בקצרה בפרק הבכורה של הסדרה "אל צ'אפו". מדיה וקבצים בנושא רפאל קארו קינטרו בוויקישיתוף Veteran drug lord still trafficking after prison release, US Treasury says. Reuters. May 11, 2016. The FBI Has Announced a $20 Million Reward for a Fugitive Mexican Drug Lord. Time. April 3, 2018. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטי רינה

אנטי יוהאני רינה (בפינית: Antti Juhani Rinne; נולד ב-3 בנובמבר 1962) הוא פוליטיקאי פיני שכיהן כראש ממשלת פינלנד החל מ-6 ביוני 2019 עד 10 בדצמבר 2019. הוא משמש גם כיושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בארצו החל משנת 2014. בשנים 2014–2015 כיהן כשר האוצר וכסגן ראש הממשלה והוא נבחר לראשונה בפרלמנט בשנת 2015. בבחירות הכלליות בשנת 2019 הוביל רינה את מפלגתו לניצחון והחליף את ראש הממשלה יוהה סיפילה. לפני מינויו לראש הממשלה ב-6 ביוני 2019 היה יושב ראש זמני של הפרלמנט. רינה הוא עורך דין בהכשרתו. אנטי רינה נולד בהלסינקי בשנת 1962 כבן להורים עורכי דין. אביו, יוהאני רינה היה ראש עיריית לוהיה. בילדותו התגוררה המשפחה בלוביסה ואחר כך בהיווינקה. למד מילדותו לנגן בקלרינט. אחרי סיום בחינות הבגרות בשנת 1980 עבד רינה במנסרה וכנהג. אחר למשך שנתיים שיחק תיאטרון ושיתף פעולה עם השחקן וייקו סיניסאלו. בשנים 1985–1987 תוך שנה וחצי למד משפטים לתואר ראשון. רינה סיים לימודי משפטים באוניברסיטת הלסינקי. בשנים 2002–2005 עמד בראש התאחדות העובדים המקצועיים של המגזר הפרטי - ERTO. ב-2005–2010 היה יושב ראש התאחדות העובדים השכירים בשנים 2010–2014 יושב ראש האיגוד המקצועי Pro. ב-9 במאי 2014 נבחר ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד כשהביס את יוטה אורפיליינן. אחרי ניצחונו בבחירות הכלליות ב-2019 ביוני 2019 התמנה לראש ממשלה והרכיב ממשלת קואליציה של שמאל-מרכז הכוללת, פרט למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, את מפלגת המרכז, את הליגה הירוקה, את ברית השמאל ואת המפלגה העממית השוודית. בממשלתו לנשים יש רוב. לממשלה רוב נוח של 117 מושבים מתוך 200. ב-3 בדצמבר התפטר בצל משבר דואר חריף במדינה, ובמקומו מונתה ב-10 בדצמבר סאנה מרין בת ה-34. רינה נשוי להטה ראבוליינן. מדיה וקבצים בנושא אנטי רינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטי רינה (בפינית) (בפינית) אנטי רינה, ברשת החברתית פייסבוק אנטי רינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנטי רינה, ברשת החברתית אינסטגרם
מפרץ פיוג'יט

מפרץ פיוג'יט (באנגלית: Puget Sound) הוא מערכת של שפכי נהר, אגני מים, פיורדים ותעלות בחלקה הצפון-מערבי של מדינת וושינגטון שבארצות הברית. המפרץ, המהווה לשון ים של האוקיינוס השקט, משתרע על פני שטח של 2,600 קילומטר רבוע. אורך חופיו הוא 2,144 קילומטר. המפרץ משתרע בשטח שאורכו כ-100 קילומטר מדרום למצר חואן דה פוקה (Strait of Juan de Fuca) ולשון האדמירליות (Admiralty Inlet), המהווים את המעבר העיקרי ממנו אל האוקיינוס הפתוח. כולם יחד בצירוף מצר ג'ורג'יה (Strait of Georgia) מהווים את ים סאליש (Salish Sea). שני מבואות משניים מהמפרץ אל האוקיינוס הם מעבר דספשן (Deception Pass) ותעלת סווינומיש (Swinomish Channel). מספר רב של נהרות נשפכים אל המפרץ ומזינים אותו במימיהם, במיוחד מרכס הרי הקסקייד ממזרח ומהפארק הלאומי אולימפיק ממערב. אגן הניקוז שלו משתרע על פני שטח של 31,440 קילומטר רבוע. נפח הזרימה הממוצעת של מים אל המפרץ הוא כ-1,200 מטר מעוקב לשנייה. ההפרשים האנכיים בין גאות לשפל במפרץ נעים בין 2.5 ל-4.4 מטר. עומקו המקסימלי של המפרץ מגיע ל-280 מטר. במפרץ מצויים עשרות איים, שהגדול שבהם הוא וידבי (Whidbey).(אנ') המפרץ הוא בית למינים רבים של צמחים ובעלי חיים, במיוחד יצורים מימיים, לרבות כלבי ים וקטלנים וכן ציפורי ים. בעשורים האחרונים חלה ירידה משמעותית במספר בעלי החיים החיים במפרץ עקב שינויים סביבתיים בו. שם המפרץ ניתן לו בשנת 1792 על ידי ג'ורג' ונקובר, שסייר בו באותה שנה ותבע ריבונות עליו בשם בריטניה. הוא קרא לו על שמו של פיטר פיוג'יט, אחד ממלוויו במשלחת החקר בת 4.5 השנים שלו. מקורו של שם נוסף של המפרץ, Whulge, הוא שפות של עמים ילידים שחיו לחופיו. הריבונות במפרץ הייתה שנויה במחלוקת בין בריטניה לבין ארצות הברית עד לחתימת אמנת אורגון בשנת 1846. מאז משתייך המפרץ לארצות הברית. ב-1888 הגיעה לחופיו מסילת הרכבת הצפון-פסיפית, אשר קישרה אותו עם המדינות שממזרח לו. הערים העיקריות השוכנות לחופי המפרץ הן סיאטל, טקומה, אולימפיה, אוורט וברמרטון. במפרץ פועלת מערכת ייחודית של מעבורות בבעלות ממשלתית, מעבורות מדינת וושינגטון. היא מקשרת בין היבשת לבין האיים במפרץ וכן מקשרת בין יעדים שונים בחופיו. המעבורות נושאות נוסעים כמו גם כלי רכב. ב-2016 השתמשו בשירותי המערכת 24 מיליון איש. היא שירות המעבורות הגדול בארצות הברית. ב-1978 נפלטו בטעות למימי המפרץ 1,900 ליטר של מים רדיואקטיביים מהצוללת הגרעינית פאפר (Puffer), שעגנה באותה עת במספנת הצי בברמרטון. מדיה וקבצים בנושא מפרץ פיוג'יט בוויקישיתוף מפרץ פיוג'יט באתר ויקימסע מאגר תמונות של מפרץ פיוג'יט מהשנים 1880-‏1930, באתר ספריות אוניברסיטת וושינגטון הגאולוגיה של מפרץ פיוג'יט מפרץ פיוג'יט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי לסוטו–שווייץ

יחסי לסוטו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין ממלכת לסוטו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים שבין שתי המדינות הם יחסים צנועים על פי משרד החוץ השווייצרי, אך עם זאת, ישנו שיתוף פעולה בין שתי המדינות במסגרות אזוריות. בנוסף לכך, לסוטו מכנה את עצמה "השווייץ של דרום אפריקה" במסגרת פרסום לתיירים ולכן לשווייץ מוניטין טוב בקרב אזרחי לסוטו. קשרים ומגעים ראשונים בין לסוטו לשווייץ נוצרו כאשר מיסיונרים פרוטסטנטים התיישבו במוריה בשנת 1859 ביישוב שהונהג בידי יוג'ין קזליס, שהיה גם יועץ למלך מושואשו הראשון, מייסד המדינה של לסוטו. אספת הברית השווייצרית הכירה בעצמאות לסוטו ב-4 באוקטובר 1966 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים ב-1967. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, מתקיימים בין שווייץ ללסוטו שיתופי פעולה בעיקר בתחום בטיחות המזון ומיגור נגיף האיידס הנפוץ מאוד במדינה. ביקורים רמי דרג הם דבר נדיר בין שתי המדינות הללו. משלחת רשמית מלסוטו ביקרה בשווייץ בשנת 2009. השגריר השווייצרי היושב בפרטוריה אמון גם על לסוטו, כאשר השגריר של לסוטו היושב בז'נבה אמון גם על אספת הברית מלבד הארגונים הבינלאומיים (ולפיכך הוא בדרג קונסוליה בשווייץ). על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בלסוטו שלושה עשר אזרחים שווייצרים. לסוטו אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. לסוטו מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה. שווייץ אינה מיוצגת בלסוטו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ האמינה את שגרירותה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה הסמוכה, על לסוטו. Bilateral relations Switzerland–Lesotho, אתר משרד החוץ של שווייץ CONSULATE GENERAL OF LESOTHO IN GENEVA, SWITZERLAND
מרתה שארקזי

מרתה שארקזי (לפני נישואיה מולנר, בהונגרית: Sárközi Márta; בודפשט, 21 במרץ 1907 – בודפשט, 8 באוגוסט 1966) הייתה עורכת, סופרת נוער, מתרגמת ספרותית יהודייה-הונגריה, בתם של הסופר פרנץ מולנר והציירת ועיתונאית מרגיט וסי. הוריה של מרתה שארקזי היו הסופר פרנץ מולנר והעיתונאית מרגיט וסי. סבה מצד אמה היה יוז'ף וסי – סופר, עיתונאי, וחבר הפרלמנט ההונגרי בין השנים 1906-1899. בעלה הראשון היה הפובליציסט ההונגרי-יהודי זולטאן הורבאט, ובעלה השני היה הסופר ההונגרי-יהודי ג'ורג' שארקזי, שנספה בשואה בכפר באלפ במחנה עבודות כפייה על גבול הונגריה אוסטריה. ילדיה הם אדם הורבאט (במאי), אסתר הורבאט, והסופר מתיאש שארקזי. בתחילת 1919 עברה מרתה עם אמה מרגיט מולנר לרומא, שם למדה בבית ספר תיכון איטלקי. באותו החורף עברה לברלין. במשך שנתיים התחנכה בפנימיית בנות. שנה בדרזדן ושנה בלוזאן. בכל סתיו חזרה לבודפשט להתגורר עם סבה וסבתה. בגיל 19 התחתנה עם זולטאן הורבאט. נולדו להם שני ילדים ולאחר מכן התגרשו. כעבור זמן קצר התחתנה שוב. לאחר מות בעלה ג'ורג' שארקזי שנספה בשואה, בין השנים 1946 לבין 1949 הייתה העורכת והמו"ל של כתב העת ואַלַס (Válasz בתרגום לעברית: תשובה), היה כתב עת ספרותי, פוליטי וחברתי שיצא לאור ממאי 1934 ועד יוני 1938; ואז הופיע שוב בין אוקטובר 1946 לבין יוני 1949. מקום הפרסום היה תחילה דברצן, ואחר כך בודפשט). לאחר מכן הייתה מרתה שארקזי מנכ"ל ההוצאה לאור פהר הולו (Fehér Holló Kiadóvállalat) שהקימה. היא פרסמה כמה תרגומים, רובם תורגמו על ידיה מצרפתית. "ספרה של ז'ופי" – Zsófi könyve (Budapest, 1957 מיהו מי בספרות ההונגרית? ספרי מיקוח מסת"ב 963-8607-10-6 אנציקלופדיה ביוגרפית הונגרית דיוקן זיכרונות: Márta Sárközi Journal of European Cooperation על פרנץ מולנר Molnár Ferencről נוסע (מטייל) אירופי Európai utas: Sárközi Márta מקלט
ואם תבואי אליי

ואם תבואי אליי הוא פזמון עברי שנכתב, הולחן ובוצע על ידי עידן רייכל, שיר הנושא מתוך אלבום הסולו השני "ואם תבואי אליי". השיר יצא ב-20 בפברואר 2018 כסינגל מתוך האלבום "ואם תבואי אליי". באלבום עצמו, שיצא ב־2019, נכללה לצד גרסתו המוכרת של השיר גם "גרסת פסנתר" אקוסטית. במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים של גלגלצ וכאן גימל לשנת תשע"ח הגיע השיר למקום השלישי. לפי נתוני אקו"ם השיר מדורג במקום השלישי של השירים הכי מושמעים לשנת 2018. יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית ואף העניק לו 4.5 כוכבי זהב מתוך חמישה סך הכל. נכון למרץ 2021 השיר זכה לכ-31 מיליון צפיות ביוטיוב ו-6 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. לדף השיר באתר הספרייה הלאומית לינוי משעלי, ‏מנחשים? אלו 10 השירים הכי מושמעים לשנת 2018, באתר "סרוגים", 26 בדצמבר 2018 עידן רייכל, ואם תבואי אליי, באתר יוסמיוסיק, ‏2018-02-21 Ve'Eem Tavo'ee Elay (And If You Will Come To Me), נבדק ב-2019-10-26
הריסון ויליאמס

הריסון ארלינגטון "פיט" ויליאמס (בשם מלא באנגלית: .Harrison Arlington "Pete" Williams Jr‏; 10 בדצמבר 1919 – 17 בנובמבר 2001) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי בשנים 1953–1957, ולאחר מכן הוסיף לייצג אותה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1959–1982. ב-1982 התפטר מהסנאט בצל הצבעה על סילוקו מהקונגרס בשל מעורבותו בפרשת שחיתות שלטונית שנחשפה בעקבות מבצע Abscam. ויליאמס נולד בפליינפילד שבצפון-מזרח ניו ג'רזי. ב-1941 סיים את לימודיו באוברלין קולג'. אחרי תום לימודיו הגבוהים עסק בעיתונות בוושינגטון הבירה, ולמד בבית הספר לשירות החוץ ע"ש אדמונד א. וולש באוניברסיטת ג'ורג'טאון עד שנקרא לשירות פעיל כספן בשירות המילואים של צי ארצות הברית. הוא נהיה טייס ימי והשתחרר בדרגת לוטננט ב-1945. לאחר שהועסק בתעשיית הפלדה תקופה קצרה, סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ב-1948 והחל להתמחות בעריכת דין בניו המפשייר אחרי שהתקבל ללשכת עורכי הדין של המדינה. הוא שב לפליינפילד ב-1949 והמשיך לעסוק בעריכת דין, והיה מועמד לאספה הכללית של ניו ג'רזי ב-1951 ולמועצת עיריית פליינפילד ב-1952. בשני המקרים כשל בהתמודדויותיו. ב-1953 נבחר ויליאמס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות מיוחדות, ונבחר מחדש ב-1954. על אף שני ניצחונות אלה, הוא הפסיד בבחירות שנערכו ב-1956 ועזב את בית הנבחרים בינואר 1957. ב-1958 נבחר לראשונה אל הסנאט של ארצות הברית ונבחר מחדש לסנאט כל שש שנים עד 1976. הוא הפך לסנאטור הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית בתולדות ניו ג'רזי שנבחר לארבע תקופות כהונה. ויליאמס, שנודע בשם "פיט", שם פעמיו לשורות חקיקות בתחום רווחה חברתית ומיזמי תחבורה ציבורית. הוא נתן את חסותו לחוקים המהווים אבני דרך בתחומם כדוגמת חוק הבטחת הכנסה לפנסיה של עובדים, המגן על קצבאות העובדים, וחוק הבטיחות והבריאות במכרות הפחם ב-1969. ב-1981 הורשע ויליאמס, אז תושב וסטפילד שבניו ג'רזי, בעבירות שוחד ובקשירת קשר במסגרת פרויקט Abscam, מבצע עוקץ של לשכת החקירות הפדרלית. ועדת האתיקה של הסנאט המליצה לסלק את ויליאמס מהקונגרס של ארצות הברית בגלל התנהלותו "נוגדת האתיקה". לפני הצבעה בסנאט על סילוקו, התפטר ויליאמס מתפקידו במרץ 1982. בית המשפט הרשיע אותו בעבירות השוחד שיוחסו לו וגזר עליו שלוש שנות מאסר, מהן ריצה שנתיים בבית סוהר פדרלי. הייתה זו הפעם הראשונה זה 80 שנה שסנאטור לשעבר ריצה גזר דין בבית סוהר. עוד הוטל על ויליאמס קנס בסך 50,000 דולר אמריקני, נוסף על מאסרו. הוא שוחרר מהכלא הפדרלי ב-31 בינואר 1986 ואת שארית המאסר ריצה בכלא חלופי. ב-17 בנובמבר 2001 הלך ויליאמס לעולמו בעקבות מחלת הסרטן ומחלות לב שונות בבית החולים סנט קלייר השוכן בדנוויל, ניו ג'רזי. הוא הגיש בקשה לחנינה נשיאותית אל נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, אך בקשתו נדחתה. מדיה וקבצים בנושא הריסון ויליאמס בוויקישיתוף הריסון ויליאמס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ודי בצ'רץ', Facing Expulsion from the Senate He Loves, Harrison Williams Finds Some Unlikely Supporters, באתר People.com‏, 1 בפברואר 1982 (באנגלית) ג'וזף פ. פריד, WILLIAMS IS GUILTY ON ALL NINE COUNTS IN ABSCAM INQUIRY, באתר הניו יורק טיימס, 2 במאי 1982 (באנגלית) אדם ברנסטיין, Harrison A. Williams Jr. Dies; Abscam Ousted N.J. Senator, באתר וושינגטון פוסט, 20 בנובמבר 2001 (באנגלית)
Jesus Is King (סרט)

Jesus Is King (בתרגום חופשי לעברית: "ישו הוא מלך") הוא סרט קונצרט נסיוני אמריקאי משנת 2019 של קניה וסט שבוים על ידיי ניק נייט (אנ'). בסרט מופיעה להקת הגוספל של וסט, סאנדיי סרביס קוואייר. הסרט ליווה את יציאתו של Jesus Is King, אלבום האולפן התשיעי של וסט שיצא לאחר עיכובים רבים ב-25 באוקטובר 2019. ב-29 בספטמבר 2019, הוכרז כי IMAX וקניה וסט משתפים פעולה כדי להוציא סרט של קונצרט Sunday Service. הסרט צולם בקיץ 2019 במכתש רודן במדבר הצבוע שבאריזונה. תצוגה מקדימה קצרה של הסרט הוצגה בשלוש מסיבות האזנה לאלבום האולפן התשיעי של וסט, Jesus Is King, ב-27 בספטמבר 2019 בדטרויט, 28 בספטמבר 2019 בשיקגו, וב־29 בספטמבר 2019 בניו יורק. ב-17 באוקטובר 2019, יצא טריילר לסרט עם פסקול של גרסת גוספל לסינגל של וסט, "Say You Will" מתוך האלבום 808s & Heartbreak. צלם האופנה הבריטי, ניק נייט, מונה גם לבמאי הסרט. הסרט יצא באולמות IMAX ב-25 באוקטובר 2019. אתר האינטרנט הרשמי של Jesus Is King "Jesus Is King", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Jesus Is King", באתר AllMovie (באנגלית) "Jesus Is King", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Jesus Is King", באתר Metacritic (באנגלית) "Jesus Is King", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Jesus Is King Movie Is for Kanye Completists Only, www.vulture.com Bruce Haring, Bruce Haring, Kanye West Will Unveil New IMAX Film, ‘Jesus Is King’, Celebrating His Sunday Service, Deadline, ‏2019-09-29 (באנגלית) Jem Aswad, Jem Aswad, Kanye West’s ‘Jesus Is King’ Documentary Film Coming Next Month, Variety, ‏2019-09-29 (באנגלית) Kanye West Announces New Jesus Is King Documentary, Pitchfork (באנגלית) Daniel Kreps, Daniel Kreps, Kanye West Announces ‘Jesus Is King’ IMAX Documentary, Rolling Stone, ‏2019-09-29 (באנגלית) Kanye West to Release 'Jesus Is King' IMAX Film, Billboard Kanye Shares Trailer for New Jesus Is King IMAX Movie: Watch, Pitchfork (באנגלית)
Una lacrima sul viso

"Una lacrima sul viso" (בעברית: "דמעה על פנייך") הוא שיר איטלקי משנת 1964 שכתבו מוגול ובובי סולו ובוצע על ידי בובי סולו. השיר בוצע לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-14, בנפרד על ידי בובי סולו והזמר האמריקאי פרנקי ליין. ליין ביצע גרסה אנגלית של השיר בשם "For Your Love". השיר הגיע לגמר התחרות, אבל מכיוון שסולו סבל מדלקת במיתרי הקול, הוא שר עם פלייבק, ומשום כך נפסל מהתחרות. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האיטלקי ושהה שם במשך תשעה שבועות. התקליט נמכר ביותר משלושה מיליון עותקים ברחבי העולם, והגיע למעמד של תקליט זהב. סינגל 7" – SRL 10-338 "Una lacrima sul viso" (מוגול, בובי סולו) "Non ne posso più" (ג'ורג'ו סלביוני, אילר פאטאצ'יני) מלבד גרסת הכיסוי של פרנקי ליין באנגלית בשם "For Your Love", השיר הוקלט על ידי אמנים נוספים בהם אקילה טוליאני, קלוד שלה, ובביצועים אינסטרומנטליים על ידי ריצ'רד קליידרמן, פרנק פורסל ופרנסיס גויה. השיר נתן את שמו לסרט מוזיקלי איטלקי (Musicarello) שביים אטורה מריה פיצרוטי, בכיכובם של בובי סולו ולאורה אפריקיאן. השיר הופיע בפסקול של סרטים אחדים, בהם הסרט "ברצלונה" של ויט סיטלמן, הסרט הצרפתי "Quand j'étais chanteur" של קסבייה ג'נולי, וסרטו של פרנסואה אוזון "5x2". מידע על היצירה "Una lacrima sul viso" באתר Discogs Eddy Anselmi. Festival di Sanremo: almanacco illustrato della canzone italiana. Panini Comics, 2009. ISBN 8863462291. Dario Salvatori. Storia dell'Hit Parade. Gramese, 1989. ISBN 8876054391. Joseph Murrells. The Book of Golden Discs (2nd ed.). Barrie and Jenkins Ltd., 1978. ISBN 0-214-20512-6. Roberto Poppi, Mario Pecorari. Dizionario del cinema italiano. I film. Gremese Editore, 2007. ISBN 8884405033. Giovanna Grassi (15 במרץ 1995). "L' America ha la lacrima sul viso". Corriere della Sera. נבדק ב-29 בנובמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Chiara Ugolini (26 במאי 2006). "Depardieu, un cantante da Palma d'Oro". La Repubblica. נבדק ב-2 בדצמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Film Review: Special, Issues 56-58. Visual Imagination Ltd., 2005. p.114.
ניקולס בריידי

ניקולס פרדריק בריידי (באנגלית: Nicholas Frederick Brady; נולד ב-11 באפריל 1930) הוא פוליטיקאי ודירקטור אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בשנים 1988–1993 בממשליהם של הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, ונודע בשל "תוכנית בריידי" אותה הגה. טרם מינויו למזכיר האוצר, מונה בריידי לקצרה לאייש את מושבה הריק של ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית מאפריל עד דצמבר 1982, בעקבות התפטרותו של הסנאטור הריסון ויליאמס. בריידי נולד ברובע מנהטן שבניו יורק, בנם של ג'יימס קוקס בריידי הבן ורעייתו אליוט צ'ייס. הוא נקרא על שם רב דודו, איש העסקים והנדבן ניקולס פרדריק בריידי. בריידי גדל באחוזה בפאר הילס שבניו ג'רזי. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר סנט מארק שבסאות'בורו במסצ'וסטס, החל ללמוד ב-1952 באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות צ'י פסי. ב-1954 למד לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. הקריירה הפוליטית של בריידי החלה כאשר מונה על ידי מושל ניו ג'רזי תומאס קין (אנ') לאייש את מושבו של הסנאטור הריסון ויליאמס, שהתפטר מתפקידו בעקבות פרשת Abscam. הוא כיהן בסנאט מאפריל עד שלהי דצמבר 1982 ומיאן להתמודד לתקופת כהונה מלאה. בתקופתו בסנאט היה חבר בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים. ב-1984 מינה נשיא ארצות הברית רונלד רייגן את בריידי ליושב ראש ועדת הנשיא למשכורות אנשי הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת. הוא כיהן גם בוועדת הנשיא לכוחות אסטרטגיים, בנציבות הלאומית הדו-מפלגתית לענייני אמריקה המרכזית, בנציבות לביטחון ולסיוע כלכלי ובוועדות נוספות של הבית הלבן. כמו כן, הוא היה יו"ר כוח המשימה הנשיאותי למנגנוני שוק ב-1987. באוגוסט 1988 הוכרז כי בריידי יחליף את ג'יימס בייקר במחלקת האוצר. ב-15 בספטמבר 1988 נכנס בריידי לתפקידו כמזכירה ה-68 של מחלקת האוצר של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד בארבעת החודשים האחרונים של ממשל רייגן ולאורך כל תקופת ממשלו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש. ב-1989, לאחר תקופה של שנים בהן מספר מדינות מתפתחות, כולל מקסיקו, לא כיסו את החוב הבינלאומי שלהן, הגה בריידי את "תוכנית בריידי" במטרה לסייע להן למכור איגרות החוב שלהן בדולר אמריקני. אלה נודעו בשם "אגרות בריידי". בראשית כהונתו כמזכיר האוצר נכתב בעיתון הניו יורק טיימס כי לבריידי הייתה התחלה רעועה והוא היה "חסר-טעם בטלוויזיה ומוזר כאיש ציבור", אך כחבר קרוב ויועץ בעל השפעה רבה על הנשיא בוש. אחרי הפסדו של בוש למושל ארקנסו ביל קלינטון בבחירות 1992 לנשיאות, עזב בריידי את הממשל הפדרלי של ארצות הברית. בריידי היה ועודנו חבר במועצות מנהלים של חברות שונות מאז ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הוא שימש גם כנאמן של אוניברסיטת רוקפלר וחבר מועצת המועדון הכלכלי של ניו יורק. הוא חבר במועצה ליחסי חוץ, וחבר לשעבר בוועדת ההיגוי של קבוצת בילדרברג. מדיה וקבצים בנושא ניקולס בריידי בוויקישיתוף ניקולס בריידי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) טים רדבורן, Brady Named to Replace Baker in Treasury Post, באתר לוס אנג'לס טיימס, 6 באוגוסט 1988 (באנגלית) רן אברמסון, קרנות אוכלות נבלות: השיטה שראש ממשלת בריטניה הגדיר "חסרת מוסר", באתר כלכליסט, 20 באפריל 2016