laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלוסקמה

גלוסקמה (ביוונית: γλωσσόκομος - גְּלוֹסּוֹקוֹמוֹס - קופסה או תיק) היא תיבה קטנה שמשמשת לקבורה משנית, ומטרתה לשמש כמקום מנוחתם האחרונה של שיירי שלד האדם לאחר שהבשר כלה. השימוש בגלוסקמאות החל בתקופת הנחושת, גלוסקמאות מתקופה זו מאופיינים בכך שהם בצורת בית, או יצור מיתולוגי, ועשויים חרס או אבן. בפרס, הזרתוסטראים השתמשו בבאר עמוקה למטרה זו עוד מלפני כ־3,000 שנה וקראו לה "אסטודאן" (תרגום מילולי - "המקום לעצמות"). ישנם טקסים ותקנות רבות באשר ל"אסטודאן" בכת הזרטוסטראים. האיראנים באזור מרכז אסיה קראו לגלוסקמה "טאנבאר" והשתמשו בה כבר בזמנים עתיקים. במאה הראשונה לספירה התפשט מאוד השימוש בגלוסקמאות בעולם היהודי בארץ ישראל, כאמצעי לקבורה משנית: המת היה נקבר באופן "רגיל" באדמה או בתוך גומחה חצובה במערת קבורה, ולאחר כשנה, כאשר הגופה הפכה לשלד, נאספו עצמותיו והוכנסו לגלוסקמה. גודלה המינימלי של הגלוסקמה חייב היה, אפוא להיות, באורך העצם הארוכה ביותר, שהיא עצם הירך, ברוחב העצם הרחבה ביותר, שהיא האגן, ובגובה הגולגולת. לרוב נשמרו גלוסקמותיהם של בני משפחה אחת במערת קבורה אחת, זה בצד זה. דוגמה יפה לכך ניתן למצוא במערת הקבורה מימי הבית השני בחצר כנסיית דומינוס פלוויט שעל הר הזיתים, שם נתגלו כ-60 גלוסקמאות. מקורות יהודיים רבים מלמדים כי הקבורה המשנית הייתה פופולרית מאוד בשלהי ימי הבית השני, ונקראה בשם "ליקוט עצמות". המשנה, למשל מתארת את התהליך הטבעי לקבורת אדם: ”נתעכל הבשר - מלקטין את העצמות וקוברין אותן במקומן” (משנה, מסכת סנהדרין, פרק ו', משנה ו'), וכך גם במסכתות הקטנות, מסכת שמחות, פרק יב הלכה ט: ”אמר רבי אלעזר בן רבי צדוק, כך אמר לי אבא בשעת מיתתו: בני, בתחילה קברני בביקעה, ובסוף לקט את עצמיי ותנם בדלוסקמא, ואל תלקטם בידך, וכן עשיתי לו.” מסכת זו אף מפרטת כמה עניינים והלכות הנוגעים לליקוט עצמות: ”כל העצמות אדם מלקט חוץ מעצמות אביו ואמו, דברי רבי יוחנן בן נורי, ורבי עקיבא אומר: אחד אלו ואחד אלו אדם מלקט. ליקוט עצמות אינו עד שיכלה הבשר; כלה הבשר, אין הצורה ניכרת בעצמות.”. התוספתא מתארת את השימוש בגלוסקמאות כחלק שגרתי בחיי האדם: ”כך היו חבורות שבירושלם נוהגין - אילו לבית המשתה ואילו לבית האבל, אילו לסעודת אירוסין ואילו לסעודת נשואין, אילו לשבוע הבן ואילו לליקוט עצמות.” (תוספתא מסכת מגילה, פרק ג הלכה טו). חז"ל אף נדרשו לשאלה - האם הקבורה המשנית היא מעשה של שמחה לקוברים מחדש, או שמא של אבל: ”"אמר רבי מאיר: מלקט אדם עצמות אביו ואמו מפני ששמחה היא לו. רבי יוסי אומר: אֶבל הוא לו"” (משנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה ה'). קבורה משנית ליקוט עצמות יום ליקוט עצמות כתובות על גלוסקמאות סרקופג זהר עמר ובועז זיסו, למשמעות הנקבים בארונות קבורה בירושלים ובסביבותיה, ארץ-ישראל (ספר טדי קולק), כח, (תשס"ח), עמ' 163-159. עפרה גורי-רימון (2011). גלוסקמות אבן באוסף מוזיאון הכט וסוגיית מנהג הקבורה בגלוסקמות, מכמנים 23: 35-23 אמיר בן-דוד, משבר הנדל"ן של המתים, באתר זמן ישראל, 23 בפברואר 2022 יובל ברוך, אנט לנדס־נגר, מנהג ליקוט עצמות (Ossilegium) וקבורתן בגלוסקמות באזור דרומא לאחר ימי הבית השני:נקודת מבט ארכיאולוגית, מחקרי יהודה ושומרון קובץ כז 1, 2018, עמ' 19–47 פרק יב הלכה ז
RAH-66 קומאנצ'י

RAH-66 קומאנצ'י היה אב-טיפוס של מסוק חמקן מתקדם שתוכנן עבור צבא ארצות הברית מתוצרת בואינג/סיקורסקי, ויועד לתפקיד הסיור החמוש. לצבא ארצות הברית יש מסוק סיור חמוש - ה-OH-58D קיואה ווריור - אך מסוק זה מבוסס על מסוק סיור מימי מלחמת וייטנאם. בניגוד לקיואה ווריור, הקומאנצ'י תוכנן במיוחד למטרות סיור חמוש. המסוק קטן וקל מה-AH-64 אפאצ'י - אורכו 14.29 מ' ומשקלו 3,500 ק"ג לעומת 17.7 מ' ו-5,200 ק"ג של ה-AH-64 אפאצ'י - ושלדת המסוק, העשויה מחומרים מרוכבים, כללה מאפיינים חמקנים, כמו נשק הנכנס לגוף המסוק, גוף המסוק הבנוי ממשטחים ישרים וחומרים סופגי מכ"ם. כמו כן, הקומאנצ'י שקט באופן ניכר ממסוקים אחרים. מערכות הגילוי והניווט המתוחכמות של הקומאנצ'י היו אמורות לסייע לו בפעולות בחשכה ובמזג אוויר סוער. המסוק תוכנן להתאים למטוסי תובלה ולספינות תובלה בקלות. צבא ארצות הברית תכנן לרכוש כמעט 1,300 מסוקי קומאנצ'י למטרות סיור והתקפה קלה. המסוק הראשון היה אמור להיכנס לשירות ב-2004. אב הטיפוס הראשון (מבין שניים) יוצר במפעל של סיקורסקי במאי 1995, וטס לראשונה בדצמבר 1995. שני אבות הטיפוס נבחנו במהלך שנת 1998. ב-23 בפברואר 2004, צבא ארצות הברית הכריז על ביטול תוכנית הקומאנצ'י במטרה לספק מימון למסוקים הקיימים. סיבה נוספת לביטול הפרויקט היא העלייה בפופולריות של כלי טיס בלתי מאוישים והצלחתם באפגניסטן ובעיראק. עד לשלב ביטול התוכנית הושקעו בתוכנית 8 מיליארד דולר, ו-450-680 מיליון דולרים נוספים נדרשו כדמי ביטול פרויקט לשתי השותפות העיקריות בפרויקט, בואינג וסיקורסקי. הטכנולוגיה שפותחה בשביל הקומאנצ'י תשולב במסוקי האפאצ'י ובמסוקים נוספים. חלק מתפקידיו של המסוק ימולאו על ידי ה-בל ARH-70, מסוק סיור חמוש המשתמש בחלקים קיימים. מדיה וקבצים בנושא RAH-66 קומאנצ'י בוויקישיתוף נתנאל שלומוביץ, ‏קומאנצ'י, 1983-2004, באתר חיל האוויר הישראלי דף ההיסטוריה של הקומאנצ'י באתר בואינג הקומאנצ'י באתר הצבא האמריקני
ארבעה-עשר הקדושים המסייעים

ארבעה-עשר הקדושים המסייעים (בלאטינית: Quattuordecim auxiliatores), הם קבוצה של ארבעה-עשר קדושים פטרונים המקובלים בכנסייה הקתולית ככאלה שתפילה אליהם נחשבת ליעילה באופן יוצא דופן, במיוחד כנגד מחלות מסוימות. מקורה של האמונה בעמק הריין המרכזי במאה ה-14, לאחר המגפה שנודעה לימים בשם המוות השחור. להלן מפורטים ארבעה-עשר הקדושים המסייעים לצד יום חגם ותחום פטרונותם: אגאתיוס הקדוש – 8 במאי, כאבי ראש. אגידיוס הקדוש – 1 בספטמבר, דבר. אאוסטתיוס הקדוש – 20 בספטמבר, מחלוקות במשפחה. ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה – 2 ביוני, מחלות מעיים. בלזיוס הקדוש – 3 בפברואר, מחלות גרון. ברברה הקדושה – 4 בדצמבר, חום ומוות פתאומי. גאורגיוס הקדוש – 23 באפריל, בריאות חיות הבית ומחלות נפש. דיוניסיוס הקדוש – 9 באוקטובר, כאבי ראש. ויטוס הקדוש - 15 ביוני, אפילפסיה. כריסטופורוס הקדוש – 25 ביולי, דבר. מרגרטה מאנטיוכיה – 20 ביולי, לידה. סיריאקוס הקדוש – 8 באוגוסט, פיתויים על מיטת הגוסס ומחלות עיניים. פנטלאון הקדוש – 27 ביולי, רופאים. קתרינה מאלכסנדריה – 25 בנובמבר, מוות פתאומי. בנוסף לימי החג של כל אחד מ-14 המסייעים, נקבע ה-8 באוגוסט כיום חגם המשותף. בזיליקה שמוקדשת לארבעה-עשר הקדושים נמצאת בעיירה באד שטפלשטיין שבבוואריה, גרמניה. היא נבנתה במאה ה-18 על ידי האדריכל בלתזאר נוימן (אנ'), מבכירי הבארוק הגרמני שהיה גם אדריכל ארמון רזידנץ בווירצבורג. קדוש פטרון מדיה וקבצים בנושא ארבעה-עשר הקדושים המסייעים בוויקישיתוף אתר הבזיליקה
אירוס הסרגל

אִירוּס הַסַּרְגֵּל או אִירִיס הַסַּרְגֵּל (שם מדעי: Iris vartanii) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג הרמודקטילואידס (Hermodactyloides). אירוס הסרגל הוא גאופיט רב-שנתי בעל בצל, סביבו מתפתחים בצלי ריבוי קטנטנים - כגרגרי חיטה. עליו בינוניים באורכם - כ-30 ס"מ, חתכם מרובע או דמוי צלב וצבעם ירוק רענן. הפרחים צומחים על עמודי פריחה קצרים המהווים בעצם גלגול של צינור העטיף. צבע הפרח כחול בהיר, עלי העטיף החיצוניים מעוטרים באיור לבן כשבמרכזם כתם צהוב. צידם החיצוני של עלי העטיף מנוקדים ארגמן. במרכז העלה רכס אורך זהוב. יש לו שישה עלי כותרת. השחלה תחתית, ולעיתים קרובות היא נותרת בתוך הקרקע. הפריחה בתחילת החורף, מיד אחרי הגשמים הראשונים. לעיתים הפרחים מציצים עוד קודם לעלים. אירוס הסרגל אנדמי לארץ ישראל, וגדל בחבל הים תיכוני של הארץ באזורי ההרים שמצפון לבקעת באר שבע. קיימות אוכלוסיות רבות שלו בכרמל. הצמח מוגן על פי חוק. תואר המין המדעי ניתן לו על שם פקרדוני קלוסט ורטן, רופא מיסיון מנצרת שגילה לראשונה את המין בשנת 1883. תואר המין העברי מתאר את צורת עליו הישרים. אירוס הסרגל דומה ביותר לאירוס הלבנון, אך הציור בעלי העטיף החיצוניים חסר עורקים כהים. אף מספר הכרומוזומים שלהם שווה - 2n=20. בין המינים נוצרות צורות כלאיים. אירוס הסרגל ואירוס הלבנון הם שני נציגיה היחידים של הסקציה הרמודקטילואידס (Hermodactyloides) בארץ ישראל. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א' עמוד 22, עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) אירוס הסרגל, באתר צמח השדה אירוס הסרגל, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אירוס הסרגל, באתר Tropicos (באנגלית) אירוס הסרגל, באתר GBIF (באנגלית) אירוס הסרגל, באתר The Plant List (באנגלית) אירוס הסרגל, באתר IPNI (באנגלית) ד"ר אורי פרגמן-ספיר, ישר כמו סרגל, "בשביל הארץ" (רשות הטבע והגנים), 2013 אירוס הסרגל באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח חדשות - פריחה מקומית nrg - ...הולך ישר: הפרויקט לשימור איריס הסרגל, ד"ר אורי פרגמן-ספיר, 15.12.2011
כנסיית הדלגרים

כנסיית הַדְלְגְרִים (איסלנדית: Hallgrímskirkja; נהגה (IPA)‏: [ˈhatl̥krimsˌcʰɪr̥ca]) היא כנסייה לותרנית ברייקיאוויק, בירת איסלנד. גובהה 74.5 מטר והיא הבניין השני בגובהו במדינה אחרי מגדל סמארטורג. הכנסייה נקראת על שמו של המשורר ואיש הכנסייה האיסלנדי הדלגרימיר פייטירסון (Hallgrímur Pétursson‏, 1614-1674), שחיבר, בין היתר, את "מזמורי-תהלים של הפסיון" (איסלנדית Passíusálmar). הכנסייה תוכננה על ידי גיד'יון סמיאלסון (Guðjón Samuelsson) החל בשנת 1937. 41 שנים נדרשו להשלמת הבנייה, שהחלה ב-1945 והסתיימה ב-1986. הכנסייה, הניצבת על גבעה במרכזה של העיר, נראית ממקומות רבים ברחביה והייתה לאחד מסמליה המזוהים ביותר. בראש מגדל הכנסייה מרפסת תצפית שאליה ניתן להגיע במעלית, וממנה נשקף נוף פנורמי של העיר וסביבתה. בכנסייה עוגב, שנבנה על ידי בונה העוגבים הגרמני קלייס בונר (Klais Bonner) והושלם ב-1992. הפסל שבחזית הכנסייה הוא של לייף אייריקסון, והוענק לאיסלנד על ידי ארצות הברית לרגל חגיגות יובל האלף של הפרלמנט האיסלנדי ב-1930, דהיינו, לפני בניית הכנסייה. בכפר סאורבייר שבפיורדים המערביים, בו שירת פיטרסון בין השנים 1651 ו-1669, ניצבת כנסייה קטנה נוספת הנושאת את אותו שם. מראה מראש הכנסייה לכיוון מזרח מראה מראש הכנסייה לכיוון צפון מערב מראה מראש הכנסייה לכיוון נמל התעופה רייקיאוויק (דרום) מבט לכיוון צפון כנסיית גרונדטוויג מדיה וקבצים בנושא כנסיית הדלגרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית הדלגרים תמונות הכנסייה
המכללה האקדמית אשקלון

המכללה האקדמית אשקלון היא מכללה אקדמית הפועלת באשקלון ומוסמכת להעניק תארים ראשונים ותארים שניים מטעמה. במכללה שתי פקולטות: כלכלה (ניהול, לוגיסטיקה, בנקאות וחשבונאות) ועבודה סוציאלית בהן מתקיימים לימודים לתואר ראשון ושני. בית ספר למדעי הבריאות ללימודים לתואר ראשון בתזונה, סיעוד ובריאות הציבור. בנוסף, מתקיימים לימודים לתואר ראשון בתחומי תאוריה ומחקר בפוליטיקה וממשל, מדעי המחשב, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, קרימינולוגיה (גם תואר שני), לימודי ארץ ישראל, תיירות ופנאי ולימודים רב תחומיים במדעי החברה. במכללה מתקיימות גם מכינות קדם-אקדמיות להשלמת בגרויות. נשיא המכללה הוא פרופסור חיים ברייטברט ומנכ"ל המכללה הוא ד"ר פנחס חליוה. המכללה הוקמה בשנת 1967 כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, בתחילה נערכו בה לימודים בנושאי הנהלת חשבונות, פקידות, לימודי תעודה לבנקאות ומזכירות רפואית ומספר התלמידים לא עלה על כמה עשרות. המכללה זכתה להנהלה חדשה בשנת 1988 והחלה להרחיב את פעילותה. בשנת 1990, בימי שר החינוך זבולון המר, היא הוכרה כמכללה אזורית. הסטודנטים למדו לתואר ראשון במשך שנתיים ועם סיומם היו עוברים לאוניברסיטת בר-אילן לשם השלמת התואר. בשנת 1992 אישרה אוניברסיטת בר-אילן למכללה להעניק תואר ראשון מטעמה ובמקביל נפתחו חוגי לימוד חדשים. בשנת 1998 עברה המכללה למשכנה החדש, בו היא פועלת מאז. בשנת הלימודים תשס"ז, הוכרה המכללה על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסד להשכלה גבוהה המוסמך להעניק תארים בעבודה סוציאלית, קרימינולוגיה, מדעי המחשב וכלכלה, ובהמשך תארים נוספים. סגל המכללה כתב תוכנית לימודים עבור בית מדרש דרך חיים, ישיבה טכנולוגית-חרדית הראשונה בישראל. שכר הלימוד במוסד (בלימודים לתואר אקדמי) הוא כמקובל באוניברסיטאות ובמכללות ציבוריות בישראל. חייל או בוגר שירות לאומי, שסיים שירותו החל מ-1 בינואר 2010, זכאי למלגת שכר לימוד מלאה עבור שנת לימודיו הראשונה לתואר ראשון (בהתאם להחלטה בדבר לימודי חיילים משוחררים במוסד להשכלה גבוהה בפריפריה). הקמפוס ממוקם בקריית החינוך שבמרכז אשקלון. שטח הקמפוס כ-70 דונמים, והוא כולל מערכת מבנים של אולמות לימוד, מעבדות מחשבים ואלקטרוניקה, ספרייה וגלריה לאומנות. כמו כן יש בקמפוס מעונות סטודנטים. על תכנון הקמפוס אחראי משרד נופר אדריכלים. בקמפוס המכללה שוכן בית ספר להנדסאים המכשיר סטודנטים לתעודת הנדסאי בתחומי המכשור הרפואי, חשמל, אלקטרוניקה, אדריכלות נוף, תעשייה וניהול, מדיה דיגיטלית ותוכנה. לצד הקמפוס האקדמי פועלת היחידה ללימודי חוץ במגוון תחומים: בית הספר לאימון, ייעוץ וטיפול, בית הספר למנהלים, חשבונאות, ביטוח ושוק ההון וכן בית הספר לרכש ולוגיסטיקה. מרכז הכנסים הבינלאומי של המכללה מכיל שלושה אולמות קונגרסים, אולם תיאטרון ובית קולנוע. באולם הקולנוע מועלים מדי שבוע סרטים לציבור הסטודנטים, ובאולם התיאטרון עולים הצגות ומחזות. בקומה הראשונה של מרכז הכנסים ממוקמת מסעדה והיא מכילה 500 מקומות. אתר האינטרנט הרשמי של המכללה האקדמית אשקלון המכללה האקדמית אשקלון, באתר "גיידסטאר ישראל" המכללה האקדמית (אשקלון), דף שער בספרייה הלאומית לפי לוח 8 - סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה באתר המועצה להשכלה גבוהה, נכון לשנת הלימודים ה'תש"ף (2019–2020) התקציב הרגיל של ות"ת לשנת הלימודים תשע"א נספח 4 מלגה ללומדים בפריפריה – ייעוד 44, באתר האגף והקרן לחיילים משוחררים מלגה לתושבי הפריפריה – ייעוד 45, באתר האגף והקרן לחיילים משוחררים
קואופווגיר

קואופווגיר (באיסלנדית: Kópavogur) היא העיר השנייה בגודלה באיסלנד ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2018 כ-36,990 תושבים. העיר שוכנת מדרום לבירה רייקיאוויק ונכללת בשטח המטרופולין שלה, אליו היא מקושרת באמצעות כביש הטבעת של המטרופולין. שטחה של העיר עומד על 83.72 קמ"ר, רובו המכריע של השטח כולל רבעי מגורים, אך קיימת בקואופווגיר גם אזורים מסחריים ותעשייתיים. פירוש שמה של העיר הוא "מפרץ גורי כלבי ים". בעיר מרכז תרבותי ובו מוזיאון טבע, ספרייה ואולם קונצרטים העשוי על טהרת חומרי בנייה איסלנדים, וכן בריכת שחיה תרמית. בשנת 1662 התקיימה בעיר ועידת קואופווגיר, בה אישרו נציגי איסלנד כי ריבונותה של המונרכיה האבסולוטית של ממלכת דנמרק-נורווגיה תחול גם עליה. בעיר נבנה מגדל סמארטורג, הבניין הגבוה במדינה. נורווגיה טרונדהיים, נורווגיה גרינלנד טאסיאילק, גרינלנד איי פארו קלאקסוויק, איי פארו אולנד מרייהאמן, אולנד פינלנד טמפרה, פינלנד שוודיה נורשפין, שוודיה דנמרק אודנסה, דנמרק מדיה וקבצים בנושא קואופווגיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קואופווגיר קואופווגיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לימן (שיטת השקיה)

לימַן (ביוונית: λιμήν - נמל) הוא מערכת ללכידת מי שיטפונות הנוצרת מסוללת עפר מלאכותית הנבנית באפיק נחל אכזב, בעיקר באזורים מדבריים או מדבריים למחצה. סוללות העפר יוצרות את צורת האות "ח" כאשר המפתח פונה אל מעלה אפיק הנחל. כיום, נוטעת קק"ל בשטח הלימן עצים, בדרך כלל אקליפטוסים, שיטים, ינבוט, וושינגטוניה, אשל ולעיתים גם מינים נוספים. הגומה אוצרת את מי הגשם או מי נגר עילי ומשקה את העצים. את השיטה פיתחו היערנים יוסף ויץ ובני וירצברג, בהשראת שיטות השקיה נבטיות, במסגרת עבודתם באגף הייעור של קק"ל באזור הדרום. ניתן לראות לימנים רבים בצדי הדרכים בנגב ובערבה, אף על-פי שרבים מהם הורדו והקרקע יושרה כאשר הוחלט על סלילת כביש ראשי או מסילת רכבת במקום, ועל-כן קשה לראות כאלו בקרוב לאזורים מיושבים. ישנו שימוש בלימנים גם במערכות חקלאיות המדמות מערכות טבעיות, כגון יערות מאכל או חלקות אגרופורסטרי, במטרה להכניס למערכת בית גידול נוסף המעשיר את המגוון הביולוגי וכך תומך בבריאות ויציבות המערכת. שיח מהו לימן, המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין, אוניברסיטת בן-גוריון (אנגלית) בול, אתר קק"ל יפית בר און, מדבר ומדבור (מחרוזת לחיפוש במסמך: נקודות חן ירוקות בנוף המדברי) הלימנים בנגב, מסמך מדיניות של קק"ל, עמ' 4 מים הם המלך - חלק ב' | בידיים, ‏2012-02-20 ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוראז

אוראז (Urease) הוא אנזים חלבוני המזרז הידרוליזה של שתנן לפחמן דו-חמצני ואמוניה. אנזים זה קיים בבקטריות, שמרים ומספר סוגי צמחים. התגובה הכימית מתבצעת כך: (NH2)2CO + H2O → CO2 + 2NH3 ב-1926 הראה ג'יימס בטשלר סאמנר כי האוראז הוא חלבון. הטמפרטורה האופטימלית לפעילותו של החלבון היא 60 מעלות צלזיוס, וה-pH האופטימלי הוא 7.4. מתכות כבדות יכולות לעכב אנזים זה. מדיה וקבצים בנושא אוראז בוויקישיתוף אוראז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'בל מוסא

ג'בל מוסא (ערבית جبل موسى – "הר משה") הוא הר בדרום חצי האי סיני אשר לפי מסורת נוצרית מזוהה כהר סיני – ההר שעליו ניתנה התורה לעם ישראל לפי המקרא, במעמד הר סיני. מיקומו של הר סיני המקראי וזיהויו עם ג'בל מוסא נתונה במחלוקת דתית ומחקרית. המסורת הנוצרית מספרת כי המלכה הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, היא שזיהתה את הר סיני בג'בל מוסא. בשנת 527 בנה הקיסר יוסטיניאנוס הראשון במקום כנסייה נוצרית בשם 'סנטה קתרינה'. ג'בל מוסא מהווה יעד עבור המטיילים בסיני, בנוסף על הבילוי הנפוץ בסיני הכולל בדרך כלל נופש בחופים השונים בחצי האי. מסלול העלייה להר מתחיל במנזר סנטה קתרינה וכולל עליה בגרם מדרגות נישא וכן טיפוס מתון וארוך עד לפסגת ההר בגובה 2,285 מטר. נהוג לבצע את הטיפוס בשעות הלילה, בדרך כלל בליווי מורה דרך (בערבית: ﺩﻟﻴﻞ – דליל) מקומי, ולהגיע לפסגה על מנת לצפות בזריחה. בשל חשיבותו הדתית של האתר, נוהגות קבוצות של מאמינים מדתות שונות לפקוד אותו. בשנת 1972 הוקם למרגלות ההר בית ספר שדה "צוקי דוד", על שם סגן דוד תמיר. ג'בל מוסא נוצר ככל הנראה כתוצאה מפריצת מגמה כלפי מעלה, ממקום בו חלה המסה חלקית של קרום כדור הארץ. ייתכן וג'בל מוסא הוא שריד עמוק של צינור הזנה של הר געש. בספרו של צבי ענבר "דרום סיני – מרחב שלמה", בהוצאת משרד הביטחון, ניתן תיאור גאולוגי של המקום (עמוד 26 שורה 5): "פסגת הר משה עצמה אינה אלה מילוי הלוע של הר געש קדום, וניתן בנקל לראות באזור את כיוון הזרימה האנכי של הלבה, אשר עלתה וזרמה בעבר דרך לוע זה. הסלעים הוולקניים התגבשו על פני השטח. סלעים כהים אלה דומים לבזלת והם מופיעים בכל חלקי דרום סיני". מנזר סנטה קתרינה טיעון מעמד הר סיני הר סיני מעמד הר סיני place/Mount-Sinai-Orthodox-archbishopric-Egypt ג'בל מוסא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הר סיני (מצרים), דף שער בספרייה הלאומית
המוליזין

המוליזינים (באנגלית: Hemolysins) הם חלבונים וליפידים הגורמים לליזיס של תאי דם אדומים באמצעות הריסת הממברנה שלהם. אף על פי שלפעולת הפירוק המבוצעת על ידי מספר מיקרואורגניזמים יש חשיבות רבה ברכישת נוטריאנטים, המוליזינים רבים המופקים על ידי פתוגנים לא גורמים לנזק משמעותי לתאי הדם האדומים במהלך זיהום. מרבית סוגי ההמוליזינים הם מבנים חלבוניים, אם כי קיימים גם סוגים הבנויים מליפידים פעילי שטח. אנזים זה נמצא בחלק מהחיידקים, ונוכחותו היא קריטריון לזיהוי וסיווג החיידק. כמו כן ברפואה הווטרינרית, אנזים זה מצוי בחיידק עיקרי בשם פסאודומונס אארוגינוזה אשר מתבטא כגורם אלימות לתא שהוא נצמד אליו. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוספלסבאיר

מוספלסבאיר (באיסלנדית: Mosfellsbær) היא עיר במערב איסלנד, כ-17 ק"מ מהבירה רייקיאוויק. העיר נמצאת על כביש הטבעת של איסלנד, המוליך מהבירה לאקרנס, ושטחה הוא 197 קמ"ר. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2011 כ-8,886 תושבים. במהלך השנים האחרונות חלה התפתחות שיטתית בפעילויות הפנאי באזור. גבעות המקיפות את העיירה, כמו מוספל, גרימנספל, הלגאפל ואולפרספל, מספקות נופים מדהימים של אזור החוף הדרום-מערבי, כמו כן יש הזדמנויות נהדרות להליכה, רכיבה על סוסים, טיולים ודיג פורלים וצ'ארקטיקה ארקטית. הפעילות התרמית באזור סיפקה לרייקיאוויק מים חמים לחימום ובריכות חמות מאז 1933. הסופר האיסלנדי הלדור לכסנס בילה חלק מילדותו בעיר, ולפי המסורת המקומית, כאן טמן אגיל סקדלאגרימסון את אוצרות הכסף שלו. פינלנד לוימה, פינלנד נורווגיה שיאן, נורווגיה דנמרק טיסטד, דנמרק שוודיה אודוואלה, שוודיה מדיה וקבצים בנושא מוספלסבאיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוספלסבאיר מוספלסבאיר, ברשת החברתית פייסבוק מוספלסבאיר, ברשת החברתית אינסטגרם Guide to Iceland, Information about Mosfellsbær ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איסלנד ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
KREEP

KREEP הם ראשי תיבות של אשלגן (סימון אטומי K), עפרות נדירות (Rare Earth Element), וזרחן (סימון אטומי P). מרכיב גאוכימי זה נמצא בחלק מסלעי הברקציה והבזלת שעל הירח, שהותכו בפגיעות רבות עוצמה. KREEP כולל את רוב היסודות הבלתי תואמים (כלומר, אלה העוברים למצב נוזלי בתהליך גיבוש המאגמה), וכן היסודות פולטי החום: אשלגן, אורניום ותוריום. למעשה מאמינים כי KREEP מייצג את השלב האחרון בהתגבשות של אוקיינוס המאגמה שהיה קיים בראשית ההיסטוריה הגאולוגית של הירח. KREEP, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקמאלי

האם התכוונתם ל... טקמאלי - בגאורגית ტყემალი הוא שזיף דובדבני (Cherry plum), המשמש למאכלים גאורגים כמו: מטבל טקמאלי, לוביו טקמאלי, חרצ'ו, צ'כאפולי ועוד מטבל טקמאלי – הוא מטבל או רוטב מתובל על בסיס שזיפים חמוצים (Cherry plum), הנפוץ במטבח הגאורגי לוביו טקמאלי – שעועית אדומה עם טקמאלי
סלטיירנרנס

סֶלְטְייַרְנַרְנֵס (באיסלנדית: Seltjarnarnes; נהגה: [ˈsɛlˌtʰja(r)tnarˌnɛːs]‏) היא עיר־בדרום מערב איסלנד, השוכנת בקצהו המערבי של חצי האי עליו ממוקמת הבירה רייקיאוויק ובצמוד אליה. שטחה של העיר הוא 2 קמ"ר בלבד, והיא העיר הקטנה במדינה מבחינה זו. בשנת 2019 מנתה אוכלוסיית העיר 4,664 תושבים. העיר ממוקמת בחצי אי; היא מוקפת בים כמעט מכל עבריה. מהטיילת שלאורך חופיה נשקפים נופים מרהיבים צפונה למפרץ קודלפיירד'יר ולעבר הר אסיאן, ודרומה אל מפרץ סקריאפיירד'יר. בחלקה המערבי של העיר שמורת טבע וגן ובו מועדון גולף. סמוך לקצה הצפון־מערבי של העיר שוכן חצי האי הקטן גרואוטה (Grótta), שבעת גאות עשוי להפוך לאי. בגרואוטה ניצב מגדלור ובאזור אוכלוסיית ציפורים עשירה. בעיר שני מוזיאונים, לרפואה ולרוקחות. מדיה וקבצים בנושא סלטיירנרנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלטיירנרנס מפת העיר סלטיירנרנס, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איסלנד ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר הקוץ

הר הקוֹץ הוא הר בגובה 304 מטרים, הממוקם על הגבול בין הגליל התחתון המזרחי לבין הגליל התחתון המרכזי. הר הקוץ נושא את שמה של משמרת הקוץ, המשמרת השביעית מבין ה-24 משמרות הכהנים. הכהנים בני משמרה זו גלתה מיהודה לגליל לאחר חורבן בית שני, והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עילבון, הנמצא בסמוך. על הר הקוץ הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי מסד ובסמוך לו אזור יפה לטיולים. באזור ההר מגוון פרחים ממינים שונים; בין היתר ניתן למצוא בו באביב מרבדים מרשימים של בן חצב יקינתוני, ופרטים בודדים של העץ הנדיר שמיר קוצני ממשפחת האשחריים. מההר נפרסים נופי הגליל התחתון, העליון, הכנרת, הגולן והחרמון. ב-15 ביוני 2011 הוכרזו 1200 דונם על ההר כשמורת טבע. על פי תמ"א 14 ממאי 1998 כלול הר הקוץ באתרים המיועדים למחצבות. בספטמבר 2004 אישרה הועדה המחוזית לתכנון ובנייה תוכנית של קבוצת כנרת, בעלת "מחצבות כנרת", להקים מחצבה בהר הקוץ, לאחר שנתקבלו אישורים של המשרד להגנת הסביבה ומשרד הביטחון, אולם התנתה את האישור בקבלת הקלה על פי תמ"א 13. אולם המועצה הארצית לתכנון ולבנייה עיכבה את אישור ההקלה לצורך בחינת אתרי חציבה חלופיים. במרץ 2007 החליטה המועצה הארצית על הרחבת מחצבת פורייה במקום הקמת המחצבה בהר הקוץ ובפברואר 2008 שבה והחליטה שלא לאשר את הקמת המחצבה בהר הקוץ למרות שהרחבת מחצבת פורייה נפסלה. החלטה זאת ניתנה על רקע התנגדויות של מועצה אזורית הגליל התחתון, החברה להגנת הטבע ועמותת אדם, טבע ודין שטענו שמחצבה בהר הקוץ תביא להרס הטבע והנוף, למפגעי רעש ואבק חריגים ביישובים הסמוכים מסד ועילבון ולסיכון ביטחוני בגלל סמיכות לימ"ח סמוך. תומכי רעיון הקמת המחצבה טענו כי המדובר יהיה במחצבה "ירוקה", שלא תיצור מפגע סביבתי. על פי התוכנית, המחצבה יועדה לעבודה בשלבים וקיום שיקום במקביל להמשך החציבה. בסוף שנת 2011 המליץ בית המשפט העליון בפני המועצה הארצית לדון מחדש בנושא בהתחשב בחלוף הזמן. מדיה וקבצים בנושא הר הקוץ בוויקישיתוף שמורות וגנים מוכרזים עת"מ (נצרת) 1153/06 מחצבות כנרת נגד המועצה הארצית לתכנון ובנייה, אתר היישוב מסד טליה רוט, נדחתה תוכנית למחצבה בהר קוץ, ערוץ 7, 5 בפברואר 2008 צפריר רינת, הכרעה עקרונית בהר הקוץ, באתר הארץ, 1 במרץ 2005 גבע קרא עוז, תחקיר המחצבה: הירוקים נגד המשרד לאיכות הסביבה, באתר ynet, 14 ביוני 2002 הר הקוץ, נת"ע אדריכלות עע"ם 9166/09 מחצבות כנרת נ' המועצה הארצית לתכנון ובניה - משרד הפנים, ניתן ב־8 בדצמבר 2011
גבול צ'נדראסקאר

גבול צ'נדראסקאר הוא קבוע פיזיקלי המגדיר את המסה הסופית המקסימלית שיכולה להיות לננס לבן. כוכב שמסתו הסופית גדולה יותר, יעבור קריסה כבידתית, ויהפוך לכוכב נייטרונים או אף לחור שחור (ראו בעניין זה גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף). ערכו של גבול צ'נדראסקאר הוא בקירוב פי 1.44 ממסת השמש, ולפיכך השמש עתידה לסיים את חייה כננס לבן. הגבול נקרא על שם הפיזיקאי ההודי סוברהמניאן צ'נדראסקאר, שהיה הראשון שחישב את ערכו, ב־1935. החום המיוצר על ידי ליבת הכוכב דוחף את המעטפת שלו החוצה ומונע ממנה ליפול על הליבה. לאחר שנגמר ה"דלק הגרעיני" של הכוכב, המעטפת קורסת בכוח הכבידה לעבר ליבת הכוכב. אם מסת הכוכב בשלב זה נמוכה מגבול צ'נדראסקאר, הקריסה מוגבלת על ידי עוצמת הדחייה בין האלקטרונים המנוונים שבו, מה שמביא ליצירת ננס לבן יציב. אם המסה היא מעל לגבול זה, ימשיך הכוכב ויקרוס מעבר לשלב הננס הלבן ויהפוך, כאמור, לכוכב נייטרונים או לחור שחור. במילים אחרות, מסה גבולית זו היא המסה הגדולה ביותר שיכולה להיתמך על ידי לחץ אלקטרונים מנוונים. גבול צ'נדראסקאר נובע מכך שלוקחים בחשבון את ההשפעה של תורת הקוונטים על התנהגות האלקטרונים, היוצרים, כתוצאה מעקרון האיסור של פאולי, לחץ ניוון, אשר תומך מבפנים בננס הלבן. על פי הקירוב הקלאסי, תוך התעלמות אפקטים קוונטיים, ננס לבן יכול להיות בכל מסה שהיא, כשיש יחס הפוך בין נפחו למסתו. בחישוב הקוונטי, כאשר הננס הלבן הוא מסיבי דיו, האנרגיות הטיפוסיות שאליהן דוחס לחץ הדעיכה את האלקטרונים אינן זניחות בהשוואה למסת המנוחה, כך שישנו גבול למסה של גופים כדוריים סימטריים בעלי כוח משיכה עצמי, היכולים להיתמך על ידי לחץ הניוון. גבול זה הוא גבול צ'נדראסקאר. אם ננס לבן הוא חלק ממערכת בינארית שבה הוא סופח אליו חומר מכוכב שכן בכמות מספקת כדי לעבור את גבול צ'נדראסקאר, הננס הלבן קורס והופך לסופרנובה מסוג I. הרצאת נובל גבול צ'נדראסקאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)