laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סקס (ספר)

"סקס" (באנגלית: Sex) הוא ספר שולחן קפה (אנ') שנכתב על ידי מדונה לצד תצלומים מהסטודיו של סטיבן מייזל. הספר יצא לאור ב-21 באוקטובר 1992 בהוצאת Warner Books ונלווה להוצאת אלבומה החמישי, Erotica, שיצא יום קודם לכן. בספר נכללות תמונות פורנוגרפיות שבהן סימולציות של יחסי מין הכוללות סאדיזם ומין אוראלי. מדונה כתבה את הספר כדמות בדיונית בשם הגבירה דיטה, בהשראת שחקנית קולנוע גרמנייה משנות ה-30, דיטה פרלו. בנוסף לדוגמנים אלמונים מופיעים בספר השחקנית איזבלה רוסליני, הראפרים ביג דדי קיין וונילה אייס, הדוגמנית נעמי קמפבל, שחקן הפורנו ג'ואי סטפנו, דוגמן טוני וורד, השחקן אודו קייר וזמרת הרוק טטיאנה פון פירסטנברג. מנהלי חברות התקליטים איתן הייתה מדונה קשורה, Warner Bros. Records ו-Time Warner הסתייגו מפרסום הספר, ואף שלבסוף היא קיבלה את רשותם, הם התנגדו לרעיון עד מאוד. מדונה חתמה על הסכם בו נאסר עליה לכלול קטינים, דימויים דתיים, והתנהגות זואופילית בתצלומיה. זמן קצר לאחר חתימת ההסכם ייסדה מדונה את מייבריק — חברת בידור ומולטימדיה, שנתנה לה שליטה אמנותית מוחלטת בכל עבודה שמתפרסמת בחברה זו, וכך הסכימה עם חברות התקליטים הקודמות פגו. כדרך אירונית להפגין את כוחה כלפי מנהלי חברות התקליטים הקודמות איתן הייתה קשורה, היא הכלילה בספרה שני תצלומים שהפרו את הכללים. הראשון היה תצלום סאדיסטי של BDSM על שולחן נמוך בצורת צלב המוקף נרות וצלבים המשתקפים כלפי הקיר שמאחוריה. בתצלום המחאה השני היא כרעה על ברכיה לצד כלב השוכב על גבו, בצורה שיצרה את הרושם (המוטעה) שהיא רוכבת על הכלב המקיים עימה מין אוראלי. Warner Bros ציינו ש"סקס" היה קשה ביותר להפקה מאחר שחייב תרומות ממספר רב של בתי דפוס ומו"לים. תחילה תכננה מדונה לקרוא לספר X אך חזרה בה עקב סרטו של ספייק לי שקודם באותו הזמן, "מלקולם X". הספר צולם בקיץ 1992 בערים ניו יורק ומיאמי. חלק מהתצלומים נעשו במקומות נודעים, כגון מלון צ'לסי, כיכר טיימס, תיאטרון גייטי (ניו יורק) וביתה של מדונה עצמה (מיאמי) זאת בנוסף לתצלומים על חופי הים ורחובות אקראיים במיאמי. הוצאתו לאור של הספר הייתה מלווה בהד ציבורי נרחב. מספר ארגונים ניסו להחרים את מכירת הספר וחנויות ספרים רבות סירבו למכור אותו. מבקרים רבים טענו שעיתוי פרסום הספר הוא פרובוקציה שנועדה להגביר את מכירות אלבומה החדש של מדונה. מיד לאחר פרסום הספר נוצרה תגובת נגד שהחשיבה את מדונה כ"חריפה" בעוד שאנשים רבים חשבו שהזמרת "הלכה רחוק מדי". למרות המחלוקת וחוות הדעת השליליות, הספר נמכר בכ-150,000 עותקים ביום הוצאתו בארצות הברית בלבד. שלושה ימים לאחר מכן, נמכרו כל מיליון וחצי העותקים של המהדורה הראשונה בכל רחבי העולם, מה שהפך אותו לספר שולחן הקפה המצליח ביותר שיצא אי פעם. יום לאחר הוצאת הספר שודר בערוץ הטלוויזיה MTV ספיישל בשם The Day In Madonna (היום במדונה) בהנחיית קורט לודר, שסיקר את הוצאת הספר והאלבום החדש, שבו הוצג הספר בפני אנשים ברחובות ניו יורק. במהלך חגיגות הוצאת הספר, נערכו בחנויות תחרויות "הכפיל של מדונה", והספר הוצג לעיון תמורת דולר אחד לדקה, כשכל ההכנסות הוקדשו ל-Lifebeat, ארגון של תעשיית המוזיקה שהוקם על מנת לסייע למחקר האיידס. מאחר שכל העותקים של המהדורה הראשונה של הספר נמכרו כה מהר, היה ביקוש עצום לעותקים נוספים והוחלט להדפיס מהדורה נוספת. המהדורה היפנית של הספר יצאה ב-1 בדצמבר 1992 וכשבוע בלבד לאחר תחילת מכירתה הספר נאסר למכירה והשאיר לחנויות ספרים ומוזיקה מלאי רב שאין באפשרותם למכור. לדברי האגודה האמריקנית לספריות, "סקס" נמצא במקום ה-19 מבחינת הספרים המבוקשים בספריות בשנות ה-90. מדיה וקבצים בנושא סקס בוויקישיתוף סקס, באתר OCLC (באנגלית) 100 Most Frequently
הספר הירוק

הספר הירוק (בערבית: الكتاب الأخضر, בתעתיק: אלכתאב אלאח'צ'ר) הוא ספר שפרסם שליט לוב, מועמר קדאפי ב-1975, ובו פרש את משנתו הפוליטית. שמו ניתן לו על שום כריכתו הירוקה, בדומה לספר האדום של מאו. הירוק היה צבע דגלה של לוב החל מ-1977 בזמן שלטונו של קדאפי ועד לנפילת משטרו ב-2011. הצבע הירוק מזוהה עם האסלאם. הספר מחולק לשלושה חלקים. החלק הראשון עוסק ב"פתרון בעיית הדמוקרטיה". קדאפי מביע גישה לפיה הדמוקרטיה הייצוגית לא מאפשרת את ביטוי רצונו של העם, ומעדיף דמוקרטיה ישירה, אותה יש לבסס באמצעות ועדות עממיות. החלק השני עניינו "פתרון בעיית הכלכלה", ובו מאמץ קדאפי את הסוציאליזם. בחלק השלישי מניח קדאפי את היסודות לתאוריה הבינלאומית השלישית, הדוחה הן את הקומוניזם והן את הקפיטליזם, ומהווה שילוב בין סוציאליזם מוסלמי לבין לאומיות ערבית. החלק התאורטי שלה מבוסס גם על רעיונות המובעים בקוראן. הספר התפרסם תחילה בשפה הערבית, ובהמשך תורגם גם לשפות אחרות. אינדוקטרינציה ממשנתו של מאו דזה-דונג סוציאליזם אסלאמי סוציאליזם ערבי רוחנמה מדיה וקבצים בנושא הספר הירוק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים ובנושא לוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולה (בולגריה)

קוּלָה (בבולגרית: Кула) היא עיירה בצפון מערב בולגריה, השלישית בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז וידין ושוכנת כ-149 ק"מ מהבירה סופיה, 30 ק"מ מבירת המחוז וידין ו-13 קילומטרים מגבול סרביה. משמעות השם קולה היא צריח (מגדל שמירה). ראשית ההתיישבות האנושית במקום מתוארכת לתקופת האבן החדשה. העיר בנויה בסמיכות למבצר מתקופת האימפריה הרומית שנקרא קסטרה מארטיס והיה חלק ממערך מצודות דרכים שהגנו על פרובינציית מואסיה של האימפריה. בהמשך הווה האזור זירת לחימה בין הרומים לדאקים וידע פשיטות נרחבות של שבטים גותים. ב-408 נכבשה המצודה על ידי ההונים. ב-586 החריבו האווארים את המצודה והיא שוקמה רק במהלך המאה ה-13, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1396 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית אשר כינו את המצודה בשם אָדְלִיֶה שמשמעו בטורקית עות'מאנית צריח בהתייחס לשרידי המצודה הרומית. העות'מאנים ביצעו טרנספר אוכלוסיות בכל הבלקן וישבו במקום צ'רקסים. הגאוגרף האוסטרו-הונגרי יהודי פליקס פיליפ קאניץ (אנ') שסייר במקום באמצע המאה ה-19 תיאר עיירה בעלת צביון מוסלמי ובה 4 מסגדים. החל מאמצע המאה ה-19 החלו להתיישב במקום תושבים ממוצא סרבי ובולגרי. הכפר שוחרר במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפך חלק מנסיכות בולגריה. באמצע המאה ה-20 החל תהליך תיעוש ביישוב, אך לקראת סוף המאה החל תהליך מואץ של הגירת עבודה וכמות האוכלוסין ירדה משמעותית. בעיירה מפעל לייצור מוצרי גומי, נעליים וטקסטיל. באזור הרשות המקומית קיימת חקלאות זעירה שעיקרה גידולי ירקות ודגן. מראשית המאה ה-21 ממצבת העיירה את עצמה כיעד תיירותי כאשר מגוון ממצאים ארכאולוגיים מוצגים במוזיאון ההיסטורי. כמו כן בעיירה גלריה לאמנות ותיאטרון. בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעות מקצינות מכיוון הרי הבלקן. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.2oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 1.7oc בינואר ועד 23.1oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 750 מילימטרים וישנם 50 ימים מושלגים בממוצע בשנה. מדיה וקבצים בנושא העיר קולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולה האקלים בעיר קולה, באתר מחוז וידין (בבולגרית).
נסטיה צ'ך

נסטיה צ'ך (בסלובנית: Nastja Čeh; נולד ב-26 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הקשר. במהלך הקריירה שיחק במספר רב של קבוצות, ביניהן גם בני סכנין ומכבי פתח תקווה, ולזכותו 46 הופעות במדי נבחרת סלובניה. צ'ך נולד בפטוי שביוגוסלביה (כיום בסלובניה), והחל את הקריירה בקבוצה המקומית דראווה. הוא שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים בגיל 17, במסגרת הליגה השנייה של סלובניה. בעונת 1996/1997 עבר צ'ך למריבור. בעונת 1997/1998 עבר לקבוצת אולימפיה ליובליאנה, שם שיחק במשך עונה אחת, שלאחריה חזר למריבור. בשנת 2000 נענה צ'ך להצעה מקלאב ברוז', וחתם שם ל-5 עונות. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע הבלגי. בעונתו השנייה,זכתה ברוז' באליפות ליגת העל הבלגית, ה-12 במספר של המועדון. בשנת 2005 נמכר צ'ך לאוסטריה וינה. בשנת 2007 היה קרוב לחתימה במכבי חיפה, אך לבסוף חתם צ'ך בחימקי. ב-5 בינואר 2009 חתם צ'ך בפאנסראיקוס היוונית, ולאחר חצי עונה, עבר לרייקה הקרואטית. בינואר 2010, לאחר חצי עונה ברייקה, שבה לא שותף כמעט במשחקים, החליט לחתום בבני סכנין לחצי עונה. בקיץ 2010 האריך את חוזהו בסכנין ל-3 עונות נוספות. ביולי 2011 החל להתאמן במכבי פתח תקווה, ובאוגוסט חתם סופית על חוזה לעונה אחת במועדון. במהלך העונה שוחרר מהמועדון ועבר לשחק בקבוצת PSMS מידאן מאינדונזיה. בשנת 2013 חתם צ'ך בטאן הואה מווייטנאם. לאחר שנה חזר לעיר הולדתו וחתם בדרבה פטוי מהליגה השלישית בסלובניה. צ'ך הוא שחקנה לשעבר של נבחרת סלובניה, במדיה רשם 46 הופעות והבקיע שישה שערים. צ'ך רשם שתי הופעות כמחליף במונדיאל 2002. בתום שנת 2007 החליט צ'ך לפרוש מהנבחרת. מריבור אליפות סלובניה – 1999/2000, 2000/2001 קלאב ברוז' אליפות בלגיה – 2002/2003, 2004/2005 הגביע הבלגי – 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004 הסופר קאפ הבלגי – 2002, 2003, 2004, 2005 אוסטריה וינה אליפות אוסטריה – 2005/2006 הגביע האוסטרי – 2006 מדיה וקבצים בנושא נסטיה צ'ך בוויקישיתוף נסטיה צ'ך, באתר Transfermarkt נסטיה צ'ך, באתר Soccerway נסטיה צ'ך, באתר WorldFootball.net נסטיה צ'ך, באתר National Football Teams נסטיה צ'ך, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt אדם קידן ועדי סרדס, נסטיה צ'ך: "מחמיא לי שחיפה רוצה, מעדיף את רוסיה", באתר ynet, 12 באוגוסט 2007 יהלי רואה, לבלבול יוצע חוזה חדש, צ'ך חתם לשלוש שנים נוספות, באתר Liga.co.il,‏ 22 במרץ 2010
לירון כהן

לירון כהן (נולדה ב-5 באוגוסט 1982 בירושלים) היא כדורסלנית עבר ישראלית, לשעבר קפטנית נבחרת ישראל, כיום משמשת כמאמנת נבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3 כהן החלה את הקריירה שלה בקבוצת מכבי רעננה, וזכתה עמה פעמיים בגביע המדינה (2000 ו-2001). בהמשך שיחקה במשך שתי עונות באליצור רמלה, וזכתה עמה בדאבל בעונת 2003/2004. בעונה שלאחר מכן הצטרפה לאפולון פטולמאידוס מהליגה היוונית, ולאחר מכן שבה לישראל, לקבוצת אנדה רמת השרון, עמה זכתה בגביע המדינה בשנת 2006. בעונת 2007/2008 יצאה כהן מחוץ לישראל בפעם השנייה, לקבוצה הספרדית CB סן חוסה מהעיר לאון. כהן העפילה עם הקבוצה לגמר גביע המלכה, ואף שקבוצתה הפסידה, נבחרה לשחקנית המצטיינת במשחק. בנוסף, הייתה לאחת מחמש השחקניות שנבחרו לחמישיית העונה של הליגה הספרדית באותה עונה. בקיץ אותה שנה שיחקה במחנה האימונים בקבוצת לוס אנג'לס ספארקס ב-WNBA, אך לא נכללה בסגל הקבוצה הסופי. את העונה הבאה פתחה כהן במקסימה ברוקר קושיצה מהליגה הסלובקית, וזכתה עמה בגביע המקומי. במהלך שהותה בסלובקיה בחר בה אתר "יורובאסקט" לגארדית האירופאית הטובה ביותר לשנת 2008. בהמשך, שיחקה גם בבשיקטש מהליגה הטורקית, ולקראת עונת 2009/2010 עברה לקבוצה החמישית מחוץ לישראל, ויסלה קרקוב. במדי קבוצה זו זכתה בגביע הפולני, וכן העפילה לשלב הפיינל פור של היורוליג, בו סיימה הקבוצה במקום הרביעי. במאי 2010 חתמה לירון כהן בסגנית אלופת איטליה סקיו. במאי 2013 חתמה לירון כהן באוניברסיטת איסטנבול הטורקית. ב-21 בדצמבר 2014 הודיעה על פרישה ממשחק. כהן שיחקה בנבחרת ישראל מ-2005–2015. לקראת משחקי מוקדמות אליפות אירופה שנערכו בשנת 2010, נבחרה לשמש כקפטנית הנבחרת. בסיום המשחקים דורגה כהן ראשונה בין הקלעיות בטורניר כולו (20.8 נקודות במשחק), ראשונה בין מוסרות האסיסטים (6.7 במשחק) ורביעית באחוזי העונשין (92.9% בממוצע). נכון לדצמבר 2014 היא שיאנית הסלים בכל הזמנים של נבחרת ישראל עם 1,729 נקודות, וכמו כן היא השחקנית בעלת מספר ההופעות הגדול ביותר בנבחרת - 171 משחקים. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א רועי רובינשטיין, לירון לב: ריאיון עם לירון כהן, באתר nrg‏, 12 במרץ 2010 לימור שפיגל, קפטנית נבחרת ישראל לירון כהן פרשה מכדורסל, באתר nrg‏, 21 בדצמבר 2014 אריה ליבנת, לירון כהן פורשת: השחקנית הישראלית הגדולה מצאה עצמה דווקא בחו"ל, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2014 רענן וייס, WNBA: לירון כהן שוחררה מהספארקס, באתר ynet, 14 במאי 2008 מערכת וואלה ספורט‏, קפטנית נבחרת ישראל לירון כהן פורשת מכדורסל בגיל 32, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2014
האודיטוריום של טנריפה

האודיטוריום של טנריפה (בספרדית: Auditorio de Tenerife) הוא אודיטוריום שנפתח בספטמבר 2003 ומשמש כמרכז לאמנויות הבמה של טנריפה. הבניין שעוצב על ידי הארכיטקט הידוע סנטיאגו קלטרווה עשוי בטון לבן ומשובץ באריחי קרמיקה. חזותו של הבניין דומה לנחשול ענק העומד להתנפץ לתוך העיר. אגף הבטון, המתנשא לגובה ובעל צורה לא קונבנציונלית, מכיל אולם בן 428 מקומות להופעות של מוזיקה קאמרית, וכן אולם תיאטרון בן 1,616 מקומות המיועד לקונצרטים ולהופעות על הבמה (האולם החדש של התזמורת הסימפונית של טנריפה). האודיטוריום ממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה (בירת האי) והפך לסמל העיר והאי. זהו אחד המבנים המסמלים את האדריכלות המודרניסטית הספרדית. המבנה נמצא במרכז העיר, סמוך לשדרת החוקה, לנמל העיר, לתחנת הרכבת ולמגדלים התאומים של סנטה קרוס - המבנים הגבוהים ביותר באיים הקנריים. האודיטוריום ושני המגדלים הם האתרים המצולמים ביותר בעיר סנטה קרוס דה טנריפה. המבנה עומד על מגרש ששטחו 23,000 מ"ר, כאשר החלל, המחולק לשני אולמות, משתרע על שטח של 6,471 מ"ר. באולם הראשי ישנם 1,616 מושבים. עיצובו של האולם שונה מעיצובים מסורתיים, ותוכנן להקיף את המאזין במקורות קול. המבנה בדרך כלל מואר בלילה בצבע לבן בוהק, אך באירועים מיוחדים המבנה מואר בתאורה צבעונית. למשל, בערב השנה החדשה 2007–2008 המבנה הואר בצבעים לבן וצהוב והשעון היה מושלך על כנף אחת של הבניין כדי לסמן את השעות. האודיטורים גם משתתף בשעת כדור הארץ שבו כל העולם מכבה את האורות לשעה אחת. המבנה ספג ביקורות בגלל מספר סיבות: שינוי מיקומו, בעיות מבניות שונות, עליית התקציב והפרה לכאורה של כללי בטיחות. למרות הביקורת, המבנה משמש כסמל העיר והאי, וכאטרקציה תיירותית מובהקת. בית האופרה של סידני מדיה וקבצים בנושא האודיטוריום של טנריפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האודיטוריום של טנריפה
לאגוואט

לאגוואט (בערבית: الأغواط, תעתיק: אלאע'ואט; בצרפתית: Laghouat) היא עיר בצפון אלג'יריה. העיר היא בירתה של מחוז לאגוואט. היא שוכנת מדרום להרי האטלס ומצפון למדבר סהרה, במרחק 400 ק"מ דרומית לבירה אלג'יר. הנהר "ואדי דג'אדי" זורם ליד העיר. העיר מוזכרת לראשונה במאה ה-11 (לפי ההיסטוריון אבן ח'לדון) והייתה תחת שלטון מרוקאי ועות'מאני. בשנת 1852 כבשו הצרפתים את העיר. צבא של 6,000 חיילים, תחת פיקודו של שלושה גנרלים, (פליסייר, יוסוף ובואוסקרן) - הטילו מצור על העיר לאגוואט. הקרב החל ב-21 בנובמבר, עד 4 בדצמבר של אותה שנה, העיר לאגוואט הייתה סוערת. היה חיסול שיטתי של האוכלוסייה לפי פקודה, יותר משני שלישים נהרגו. שאר אוכלוסיית העיר ניצלו בקושי באמצעות כניעה. הצרפתים הרסו שכונות שלמות ובנו במקומם בתים חדשים ומודרניים. מאז 1962, לאגוואט היא תחת שלטונה של אלג'יריה העצמאית. בשנת 1974 לאחר החלוקה המנהלית המחודשת, לאגוואט החזירה לעצמה את מעמדה כעיר בירה של המחוז. אוכלוסיית העיר לאגוואט מנתה 170,693 תושבים במפקד האוכלוסין שהתקיים ב-2012. העיר מהווה חלק ממחוז לאגוואט, שאוכלוסייתו הכוללת היא כ-480,000 תושבים. גרף האוכלוסייה מתייחס לכמות האוכלוסייה בעיר בעידן אלג'יריה העצמאית: להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בעיר: מאז 14 בספטמבר 1955 העיר היא מקום מושבה של "הדיוקסיה של לאגוואט" (בלטינית: Dioecesis Laghuatensis), שהוקמה ב-19 ביולי 1901. ב-10 ביוני 1948 ביקרה במקום נציגות האפיפיור. הדיוקסיה כפופה ישירות לכס הקדוש והיא מקום מושבו של הארכיבישוף של אלג'יריה. בדיוקסיה יש כ-300,000 מאמינים. בשנת 2004 שירתו במקום 1,916 כמרים ו-61 נזירות. בעיר קיימת אוניברסיטת "עאמר טלידג'י". העיר ממוקמת על ציר תחבורה ראשי (N1) החוצה את המדינה מצפון לדרום. במזרח העיר קיים נמל תעופה בינלאומי גדול, "אל-מקרארג". ותחנת רכבת המקשרת את העיר עם שאר המדינה. 60 ק"מ דרומית לעיר נמצא שדה הגז "חאסי ראמל", שהוא הגדול ביותר בצפון אפריקה. עד לסוף 1948 הייתה בעיר קהילה גדולה. בעיר היו בתי כנסת ובית ספר המלמד עברית. כל יהודי העיר עזבו בעקבות הרב המקומי שעלה לישראל. אתר מידע של העיר לאגוואט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אבא דוד גולדפיין

הרב אַבָּא דָּוִד גוֹלְדְפַיְן (ה'תרל"ד - י"ט באייר ה'תרצ"ו, 11 במאי 1936) היה רבה הראשי של מוסקבה. נולד ליהודה גולדפיין, בעיר בראדייק, שבמחוז קובנה שבליטא. למד בתלמוד תורה מקומי, וכן בישיבת וולוז'ין, שם התקרב אל ראש הישיבה, רבי חיים סולובייצ'יק, ובישיבת סלבודקה. הוא התפרסם בבחרותו בכינוי "העילוי מאוטיאן". נשא לאשה את חנה, בתו של רבי יוסף רוזין, "הגאון מרוגוטשוב". על שידוך זה מסופר, שפעם עבר דרך עירו של הרב רוזין, דווינסק, ושמע שיעור ממנו. במהלך השיעור הקשה כמה קושיות חזקות. לאחר השיעור הציע לו הרב רוזין את בתו. לאחר נישואיו התמנה לרב של בית כנסת בדווינסק. בתרע"ה עבר להתגורר במוסקבה, ולאחר זמן קצר נתמנה לרב העיר. תלמידיו מעידים שהיה בקי בתלמוד בבלי ובתלמוד ירושלמי, וכן במשנה תורה לרמב"ם עם הפירוש משנה למלך, בעל פה. מקצת חידושי התורה שכתב נדפסו בספר חותנו, "צפנת פענח" (חלק ראשון), בשם "קונטרס אחרון". כמו כן נדפס ממנו קונטרס של חידושי תורה בארצות הברית, וכן תשובות בשו"ת "יחווה דעת" מהרב צבי מקובסקי (ירושלים ה'תרצ"ה). שני כרכים בכתב יד של חידושיו על הרמב"ם בשם "פתח בית דוד" נמצאים בידי מכון ירושלים, וכרך נוסף בספריית חב"ד. הרב משה צבי נריה הרב דוד חנזין יהושע מונדשיין, בתי כנסת וחסידים בדווינסק, באתר שטורם מצוין בהקדמה לספר "חיי עולם נטע" של הרב נתן נטע אולבסקי, מכון ירושלים, תשנ"ה, עמ' 9
מרסל כהן (בלשן)

מרסל סמואל רפאל כהן (בצרפתית: Marcel Samuel Raphaël Cohen;‏ 6 בפברואר 1884 - 5 בנובמבר 1974) היה בלשן יהודי צרפתי, מגדולי החוקרים של השפות השמיות ובעיקר הענף האתיופי שבה. כהן נולד בפריז למשפחה יהודית, ולמד בתיכון קונדורסה (Lycée Condorcet). הוא שמע הרצאות של הבלשן אנטואן מייה (אנ') אשר גילה את כישרונו ועודד אותו לחקור את השפות השמיות. בשנים 1909-1905 למד במכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח (אנ'), שם התמחה בערבית מדוברת, וכתב תזה בנושא הדיאלקט הערבי של יהודי אלג'יריה. בשנים 1910–1911 נסע בעזרת מלגה ממשרד החינוך לאתיופיה לערוך מחקר לשוני. בשנת 1916 מונה למרצה במכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, ובשנת 1926 לפרופסור מן המניין. בין תלמידיו המובהקים נמנה הבלשן וולף לסלאו. 1924: Système verbal sémitique et l’expression du temps. 1931: Études d'éthiopien méridional. 1936: Traité de langue amharique. 1947: Essai comparatif sur le vocabulaire et la phonétique du chamito-sémitique. 1950: Histoire d’une langue, le français. 1956: Pour une sociologie du langage. 1959: La grande invention de l'écriture et son évolution.
גותים (מסופוטמיה)

הגוּתים היו עם נוודי שמקורו במערב פרס. במאה ה-23 לפנה"ס פלשו הגוּתים למסופוטמיה ושדדו אותה ואת ערי-המדינה בתדירות גבוהה עד שאותו-ח'גל שליט העיר אור גירש אותם. הגוּתים ניהלו מלחמות נגד מלכי אכד עד שהשתלטו על רוב מסופוטמיה. צורת השלטון של הגותים הייתה שונה מאלו של שומרים ואכדים. תואר המלך לא עבר בירושה מאב לבן, אצל הגותים כל מנהיג שבט היה יכול להכריז על עצמו כמלך. בסביבות שנת 2200 לפנה"ס מלך גותי בשם ארידופיזיר הביס בקרב את מלך אכד נרם-סין, השתלט על העיר סיפר והכריז על עצמו מלך "ארץ שומר ואכד". בהמשך האכדים הצליחו למנוע את התפשטותם של הגותים. שני יורשים של ארידופיזיר הובסו על ידי האכדים והמלך הגותי סרלגב אפילו נשבה על ידי המלך האכדי שאר קאלי שארי. לאחר מותו הגותים הביסו את צבאות האכדים והשתלטו על רוב מסופוטמיה. המלך הגותי האחרון טיריגן (לפי המקורות הוא שלט רק 40 יום) הובס בסביבות שנת 2109 לפנה"ס על ידי שליט העיר ארך אותו-ח'גל. צבאו נמלט והוא נשבה והוצא להורג. לגבי השפה יש שתי גישות, חלק מן החוקרים טוענים שהיא שייכת לקבוצת השפות הקווקזיות וחלק אחר טוען שהיא שייכת לקבוצת השפות ההודו-אירופיות. שומר מסופוטמיה האימפריה האכדית גותים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גותים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
U.S. News & World Report

U.S. News & World Report הוא מגזין חדשות אמריקאי אשר נוסד בשנת 1933. הוא נחשב למגזין השלישי בתפוצתו לאחר מגזין Time וניוזוויק. נחשב בעל עמדה שמרנית. ביוני 2008 הוכרז כי המגזין יצא מדי שבועיים ולא מדי שבוע. בנובמבר 2008 הוחלט כי המגזין יצא פעם בחודש. העיתון United States News הוקם על ידי דייוויד לורנס (1888 - 1973) בשנת 1933, ובשנת 1946 ייסד את העיתון המתמקד בחדשות חוץ World Report. בשנת 1948 איחד לורנס את שני העיתונים לכדי עיתון אחד. בשנת 1984 נרכש העיתון על ידי מורטימר צוקרמן, בעלי הניו יורק דיילי ניוז. מטה החברה שוכן בוושינגטון הבירה. משנת 1983 מפרסם המגזין את America's Best Colleges, רשימת הקולג'ים הכי טובים באמריקה אשר נחשב לאחד מהרשימות בעלות הכי הרבה השפעה. כך גם לגבי America's Best Hospitals report, רשימת בית החולים הכי טובים בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא U.S. News & World Report בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של U.S. News & World Report (באנגלית) U.S. News & World Report, ברשת החברתית פייסבוק U.S. News & World Report, ברשת החברתית אקס (טוויטר) U.S. News & World Report, ברשת החברתית אינסטגרם U.S. News & World Report, ברשת החברתית LinkedIn U.S. News & World Report, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברהם יעקב זלזניק

רבי אברהם יעקב זלזניק (ט"ו בכסלו ה'תרע"ג, 1912 – כ"א באלול ה'תש"ע, 31 באוגוסט 2010) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. נולד בירושלים בט"ו בכסלו ה'תרע"ג לרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים. לאחר פטירת אביו, בשנת תשל"ה מונה תחתיו כאחד מראשי הישיבה. נישא לאיטה בתו של הרב ישראל שלום לוריא מירושלים. התגורר כל ימיו בשכונת כרם בירושלים. בשנת ה'תשל"ז מונה לכהן במועצת גדולי התורה. במשך כל השנים היה מחברי המועצה שסרו למרותו של הרב שך, וכשהרב שך פרש ממועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בתחילת שנת ה'תשמ"ט וייסד את תנועת דגל התורה, הצטרף אליו הרב זלזניק, ועבר לכהן במועצת גדולי התורה של התנועה החדשה. נפטר בירושלים בכ"א באלול ה'תש"ע, בגיל 98. אחיו הרב שמעון זלזניק, שימש כר"מ בישיבת ההסדר שעלבים. אח נוסף, הרב אפרים היה אף הוא תלמיד חכם בולט, כיהן בראשות ישיבת עץ חיים והיה תלמידם של רבי יצחק זאב סולובייצ'יק ושל הרב יוסף דב סולובייצ'יק. גיסיו הם הרב חיים גריינימן, הרב אברהם יעקב ויינר (מחבר ספרי "שארית יעקב"), הרב יוסף ליס והרב חיים אהרן טורצ'ין, ראש "הישיבה למצוינים". חתנו הרב יוסף קפלן, נכדו של הרב ירוחם ליבוביץ, כיהן כראש כולל "בית אשר" בירושלים. אור יעקב על מסכתות הש"ס. הרב אליהו דיכובסקי, קוים לדמותו של רבי אברהם יעקב זלזניק, ישורון כו, תשע"ב, עמ' שכה - שסג הגאון רבי אברהם יעקב זלזניק זצ"ל, אתר בחדרי חרדים
עיריית מוסקבה

עיריית מוסקבה (ברוסית: Мэрия Москвы; באופן רשמי מכונה גם ממשלת מוסקבה, Правительство Москвы) היא הגוף הניהולי העליון בעיר מוסקבה, העומד בראש המערכת של רשויות השלטון של מוסקבה. את העירייה מנהל ראש העיר שהוא גם "ראש ממשלת מוסקבה". ראש העיר הנוכחי הוא סרגיי סוביאנין. על פי חוקת הפדרציה הרוסית, מוסקבה נחשבת לסובייקט עצמאי של הפדרציה הרוסית, עיר פדרלית. העיר מנוהלת על ידי ראש עיריית מוסקבה, ולו שבעה סגנים, שני ראשי מחלקות במעמד שר הכפופים לראש העיר, ושבעה ראשי מחלקות במעמד שר הכפופים לסגני ראש העיר. העיר מחולקת ל-12 מחוזות אדמיניסטרטיביים, כשבראש כל מחוז עומד פקיד אחראי הנושא את התואר פרפקט ואחראי לניהול המחוז. מחצית ממחלקות העירייה יושבת בבניין קומקון (המכונה כיום "בניין ממשלת מוסקבה"). ערך מורחב – ראש עיריית מוסקבה גברייל פופוב (1990 - 1992) יורי לוז'קוב (6 ביוני 1992 - 28 בספטמבר 2010) ולדימיר רסין (29 בספטמבר - 21 באוקטובר 2010), ממלא מקום סרגיי סוביאנין (21 באוקטובר 2010 - ואילך) חלוקה מנהלית של מוסקבה הדומה העירונית של מוסקבה הערים הפדרליות של רוסיה מגדל סוחארב מדיה וקבצים בנושא עיריית מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עיריית מוסקבה הפורטל העירוני המוסקבאי
אלישע נתניהו

אלישע נתניהו (21 בדצמבר 1912 – 3 באפריל 1986) היה מתמטיקאי ישראלי, מומחה לאנליזה מרוכבת ופרופסור בפקולטה למתמטיקה בטכניון. נתניהו נולד בוורשה שבפולין (תחת שליטת האימפריה הרוסית) לשרה ולרב נתן מיליקובסקי שהיה נואם ופעיל ציוני נודע. בשנת 1920 עלתה משפחתו לארץ ישראל. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה, וסיים את לימודיו שם בשנת 1930. בשנת 1935 חזר לבית ספר זה כמורה למתמטיקה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים תואר ראשון, תואר שני (1935) ודוקטורט (1942), בהנחיית בנימין אמירה ומיכאל פקטה. הוא התגייס לצבא הבריטי כמתנדב, ושירת במצרים ובאיטליה כקצין ביחידת הנדסה צבאית, שם התמחה בהכנת מפות, ובתפקיד זה השתתף מאוחר יותר גם במלחמת העצמאות. בשנת 1946 החל ללמד בטכניון כמרצה. בשנת 1953 יצא לשבתון באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1958 הועלה לדרגת פרופסור. בטכניון הוא שימש בתפקידים ניהוליים, בין השאר כראש המחלקה למתמטיקה, דיקן הפקולטה למדעים ודיקן הפקולטה למתמטיקה. בנוסף, עזר להקמת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לנתניהו מספר ארדש 1. מדי שנה מתקיימת לזכרו הרצאה בטכניון, הניתנת על ידי מתמטיקאי בכיר. אלישע נתניהו היה אחיו של בנציון נתניהו, אביו של ראש ממשלת ישראל התשיעי, בנימין נתניהו. בשנת 1949 נישא לשושנה נתניהו, לימים שופטת בבית המשפט העליון. בניהם הם נתן נתניהו (יליד 1951), פרופסור למדעי המחשב, ודן נתניהו (יליד 1954), מומחה למערכות מידע, מנכ"ל חברת IACS. דף לזכרו באתר הטכניון אלישע נתניהו, דף שער בספרייה הלאומית ד"ר אלישע נתניהו, על המשמר, 12 באוגוסט 1953 העלאות בסגל המרצים בטכניון, חרות, 19 בספטמבר 1958 מי ומי, על המשמר, 3 בנובמבר 1960