laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תומאס דה

תומאס דֶה (בגרמנית: Thomas D; נולד ב-30 בדצמבר 1968) הוא ראפר בלהקת ההיפ הופ הגרמנית Die Fantastischen Vier ("די פנטסטישן פיר", גרמנית: 'ארבעת המופלאים'). מנהל גם קריירת סולו. נולד בשנת 1968 בעיירה דיצינגן (Ditzingen) הסמוכה לשטוטגרט, במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, בשם תומאס דיר (Thomas Dürr). לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, החל דיר לעבוד כשוליית-ספר. מאחר שעבד הרבה כשרת (בגרמנית: האוסמייסטר), נודע בשם הבמה "האוסמייסטר תומאס דה" (Hausmeister Thomas D). במשך שנים היה טבעוני, ותמך בארגון זכויות בעלי החיים PETA. ב-2003 ספג ביקורת על התייצבותו מאחורי התערוכה Holocaust on Your Plate (אנגלית: "השואה [מוגשת] על צלחתך"), שהשוויתה את תנאי הגידול של חיות משק לפשעי השואה. תומאס דה נשוי, ואב לבת ולבן. לצד פועלו של תומאס דה במסגרת להקת Die Fantastischen Vier (גרמנית: 'ארבעת המופלאים'), הוא מנהל קריירת סולו מצליחה, שבמהלכהּ הוציא ארבעה אלבומים: Solo‏ (1997), Lektionen in Demut‏ (2001) ו-Kennzeichen D‏ (2008), שמהם יצאו הסינגלים Rückenwind,‏ Frisör,‏ Liebesbrief ו-Solo (עם נינה האגן). מחוץ לגרמניה נודע תומאס דה בעיקר בזכות השיר (Komm zu mir)‏ Wish, שאותו ביצע עם פרנקה פוטנטה בפסקול הסרט "ראן לולה ראן". בשיריו נשמע לעיתים כאילו הוא עובר שיר שלם מבלי לעצור אף לרגע לנשום. מדיה וקבצים בנושא תומאס דה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומאס דה (בגרמנית) תומאס דה, ברשת החברתית פייסבוק תומאס דה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תומאס דה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תומאס דה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) תומאס דה, באתר ספוטיפיי תומאס דה, באתר Last.fm (באנגלית) תומאס דה, באתר AllMusic (באנגלית) תומאס דה, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומאס דה, באתר דיזר תומאס דה, באתר Discogs (באנגלית) תומאס דה, באתר Songkick (באנגלית) תומאס דה, באתר SecondHandSongs תומאס דה, באתר טיידל (באנגלית)
אלמנד

אלמנד הוא ריקוד חגיגי שמקורו בגרמניה ומכאן שמו (Allemande שפירושו בצרפתית "גרמני"). ריקוד זה שכיח מאוד במוזיקה של הבארוק והוא הריקוד הראשון המתחיל את הסוויטה, מיד בתחילתה או לאחר הקדמה. זהו ריקוד שקט, המנוגן בקצב בינוני (מודרטו) ובמשקל לרוב זוגי (למשל 4/8) אך גם 4/4. מבחינת המבנה המוזיקלי, האלמנד מאופיין בהתחלה של 1–3 צלילים קצרים של 1/16 המכונים UPBEAT, אי שימוש בצורת הסינקופה, נושאים קצרים העוברים פיתוח ליחידות רחבות וניגודים טונליים (של סולמות) או של נושאים. במוזיקה הגרמנית (כגון באך) המבנה הוא שמרני והקטע כתוב, בדרך כלל, לקלידים. במוזיקה האיטלקית (כגון קורלי) ההתייחסות חופשית יותר בתחום הטמפו והכלים. בסוף המאה ה-18 החלו כותבים אלמנדים בקצב משולש (למשל ובר) דבר שהקדים את הופעת הוואלס. אנציקלופדיה למוזיקה, ישראל שליטא, הוצאת יהושע צ'יצ'יק תל אביב, 1965 AN ABC OF MUSIC, IMOGEN HOLST, OXFORD UNIVERSITY PRESS, 1972 מדיה וקבצים בנושא אלמנד בוויקישיתוף אלמנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ילדים חורגים לאלוהים (סרט)

ילדים חורגים לאלוהים (באנגלית: Children of a Lesser God) הוא סרט דרמה משנת 1986 על פי מחזה באותו השם זוכה פרס טוני מאת מארק מדוף שהוצג החל מ-1980. עלילת היצירה היא רומן בין גבר, המשמש מורה וקלינאי תקשורת בבית ספר לחירשים, לבין בוגרת מצטיינת של בית הספר, שמסרבת להתערות בחברת השומעים ומשמשת מזה שבע שנים מנקה בבית הספר. הסרט רשם הכנסות של כ-31.8 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית. פרס אוסקר (1987): פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - מרלי מטלין פרס גלובוס הזהב (1987): פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה - מרלי מטלין פסטיבל הסרטים בברלין (1987): פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין - רנדה היינס "ילדים חורגים לאלוהים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ילדים חורגים לאלוהים", באתר נטפליקס "ילדים חורגים לאלוהים", באתר AllMovie (באנגלית) "ילדים חורגים לאלוהים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ילדים חורגים לאלוהים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ילדים חורגים לאלוהים", באתר אידיבי "ילדים חורגים לאלוהים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות עדנה פיינרו, קולנוע - אהבה כשפה חדשה, "העולם הזה", גיליון 2590 מ-22 באפריל 1987, עמוד 20 מאיר שניצר, אילוף הסוררת - "ילדים חורגים לאלוהים"; במאית: רנדה היינס, חדשות, 16 באפריל 1987 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנאבוליזם

אָנָבּוֹלִיזְם (מלועזית: Anabolism; בעברית: הבניה או תהליך בנייה) הוא רצף של תהליכים מטאבוליים במהלכם מתקיימת סינתזה של מולקולות המורכבות מאבני בניין קטנות יותר. תגובות אלה דורשות אנרגיה, המכונה גם תהליך אנדרגוני. התהליך ההפוך לאנאבוליזם הוא קטבוליזם שהוא תהליך פירוק שבו בדרך כלל מופקת אנרגיה. מקור השם מיוונית עתיקה: ἀνα- (ana-, “למעלה”) + βάλλω (בלו, “להשליך”), כלומר, פעולה המעלה את רמת האנרגיה. באופן כללי, המולקולות המורכבות והמבנים התאיים נבנים צעד אחר צעד ממולקולות קטנות ופשוטות יותר. לאנאבוליזם שלושה שלבים בסיסיים. ראשית, ייצור או השגת אבני הבניין הבסיסיות כדוגמת חומצות אמינו, חד-סוכרים, נוקלאוטידים וחומצות שומן. שנית, הם מאוקטבים על ידי שימוש באנרגיה מ-ATP, ולבסוף הם מורכבים מחומרי המוצא למבנה העל שלהם (חלבונים, רב-סוכרים, שומנים וחומצות גרעין). דוגמאות לתהליכים אנאבוליים כוללות התפתחות עצמות ועליה במסת שריר. אורגניזמים שונים מקוטלגים לפי איזה מולקולות תאיהם יכולים ליצור בעצמם. אוטוטרופים הם בעלי יכולת ליצור את כל סוגי המולקולות האורגניות בתאים, מרב-סוכרים ועד לחלבונים, ממולקולות פשוטות (פחמן דו-חמצני ומים). הטרוטרופים לעומת זאת, זקוקים למקור של מולקולות מורכבות יותר כמו חד סוכרים וחומצות אמינו לשם יצירת אבות המזון. אנדוקרינולוגים מסווגים הורמונים אנאבוליים והורמונים קטבולים, תלוי איזה שלב במטאבוליזם הם מעוררים. לדוגמה סטרואידים אנאבוליים המעוררים סינתזת חלבון וגידול שריר. אנאבוליזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תַּהֲלִיךְ בְּנִיָּה במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבניה

האם התכוונתם ל... הבניה (אנאבוליזם) - תהליך של סינתיזה של תרכובות מורכבות בגופם של יצורים חיים הבניה מנטלית הבניה אישית הבניה קולקטיבית הבניה תרבותית הבניה חברתית – סוג של הבניה קולקטיבית. מושג ממדעי החברה המתאר כי קטגוריות חברתיות אינן קבועות אלא נקבעות על ידי החברה עצמה תאוריית הסטרוקטורציה קונסטרוקטיביזם (למידה)
נסים קורקידי

נסים גרשון קורקידי (ברגאמה, האימפריה העות'מאנית, 1872 - תל אביב, 30 באוקטובר 1937) סוחר, חזן ואיש ציבור ממייסדי תל אביב. נודע בכישורי הגישור שלו וכונה "חכם", על אף שהיה רב מוסמך, סירב לעסוק ברבנות כמקצוע. אביו של נסים, הרב אברהם קורקידי, היה רב הקהילה בעיר ברגאמה, הסמוכה לאיזמיר, מחבר הספר "וייקח אברהם". בשנת 1881 עלתה המשפחה והשתקעה בירושלים, נסים למד בתלמוד תורה "דורש ציון" ולאחר מכן בישיבת תפארת ירושלים. בשנת 1889 נישא לרחל לוי היפואית, בתו של הסוחר נחום ריזו לוי, והזוג עבר להתגורר ביפו כיוון שקורקידי סבר ששם המתיחות בין אשכנזים וספרדים פחותה מאשר בירושלים. ביפו פעל קורקידי לאיחוד ועדי שתי העדות והצליח להשפיע על ועד הקהילה הספרדי שיצטרף לוועד האשכנזי ליצירת ועד משותף ליהודי העיר. היה זה ועד דמוקרטי ששפתו עברית (עובדות עליהן העיר הסופר ש. בן ציון: "מופתים הם אשר לא נראו עוד בארץ אלא ביפו בלבד"). קורקידי היה גם חבר בוועד בית החולים שער ציון, בית החולים היהודי הראשון ביפו, חבר לשכת המסחר וחבר הנהלת חברה קדישא בעיר, כן היה חבר מועצת העיר יפו בין השנים 1910–1913. לזוג נולדו שלושה בנים ובת בביתם ברחוב ד"ר שטיין בנווה צדק: פורטונה (1890–1973), אברהם (1894–1954), נחום (1899–1978) ויעקב (נולד בשנת 1905 ונפטר בהיותו פעוט). בשנת 1909 היו נסים ורחל קורקידי חברים באגודת אחוזת בית ונמנו על 66 משפחות המייסדים של תל אביב. בהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגרילו את המגרש בשדרות רוטשילד 8, אך לא בנו בו את ביתם. בין היתר נודע קורקידי בגישתו לגבי העסקת פועלים ערבים. לדידו, בניגוד לדעת פועלי העלייה השנייה, אין להתעקש על עבודה עברית אלא יש לשתף גם את השכן הערבי בשפע העבודה שהביא המפעל הציוני לארץ ישראל. בעת מלחמת העולם הראשונה פעל קורקידי לרכישת חיטה מסוחרים ואיכרים ערבים והזין את יושבי תל אביב. הוא היה חבר "ועד ההגירה" שהסדיר במידת מה את העזרה לגולי תל אביב, משום שהיה אזרח האימפריה העות'מאנית ולא נתין זר, כמו רוב יהודי העיר. בסוף המלחמה, קורקידי אולץ לעזוב את מקומו ביפו ולעבור לטבריה עם משפחתו, ושם הם התגוררו זמן-מה אצל משפחת הרב אבולעפיה, אשר היה אחד הרבנים החשובים בטבריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך בפעילות ציבורית. היה מבין מייסדי בנק קופת עם ושכונת "בית וגן" (לימים בת ים). קורקידי היה במשך שנים רבות חזן בכמה בתי כנסת שכבר לא קיימים וכמו כן בבית הכנסת אוהל מועד, ועמד משנת 1927 בראש בית הספר לחזונת "פרחי כהונה", שהוקם על ידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל ועל ידי כך היה בין התורמים להשלטת נוסח התפילה והלחן ה"ספרדי-ירושלמי" בקרב בתי הכנסת של עדות המזרח. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק. הרב אברהם קורקידי, וייקח אברהם, מכון ירושלים, ירושלים, תשמ"ד, "תולדות המחבר", חלק ב' - הבן, נסים מדיה וקבצים בנושא נסים קורקידי בוויקישיתוף רחל ונסים קורקידי, באתר מייסדי תל אביב מרדכי נאור, עמית לוינסון, מי היו 66 מייסדי תל אביב?, תל אביב בראשיתה - 1909–1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, יד יצחק בן-צבי 1984, באתר מט"ח ראו אודותיו: חכם אברהם קורקידי, באתר "החכם היומי" מובא אצל רות קרק, הקהילה היהודית ביפו בסוף תקופת השלטון העות'מאני, קתדרה 16 תש"ם, עמוד 21 נחום גוטמן, עיר קטנה ואנשים בה מעט עזרא ברנע, התגבשות נוסח התפילה במסורת החזנות הספרדית-ירושלמית עד הגיעה למעמדה כיום, שנה בשנה תשס"ב
צווינגר

הצווינגר (בגרמנית: Zwinger) הוא ארמון מתקופת הבארוק בעיר דרזדן, בירת סקסוניה. הארמון נבנה ביוזמת אוגוסט החזק, הנסיך הבוחר של סקסוניה, על מנת לשמש כ"ארמון שעשועים". כיום משמש המקום כמוזיאון. הארמון ממוקם באזור בו שכנו בעבר ביצורי העיר דרזדן ומכאן שמו - משמעות השם "צווינגר" בגרמנית עתיקה הוא האזור בין החומה הפנימית והחיצונית של מבצר. הצווינגר נבנה כחלק מתנופת הבנייה שיזם אוגוסט החזק, נסיך בוחר של סקסוניה ומשנת 1697 מלך פולין. הבנייה נועדה להאדיר את שמו של אוגוסט ולחדש את דרזדן שניזוקה בשרפה בשנת 1685. הצווינגר עצמו נבנה במטרה לשמש כ"ארמון שעשועים" לאוגוסט ואציליו. הצווינגר נבנה בין השנים 1710–1732. התכנון והבנייה הופקדו בידי מתאוס דניאל פפלמן (Matthäus Daniel Pöppelmann) "אדריכל החצר" של אוגוסט החזק. הארמון נבנה סביב חצר גדולה וגנים שיועדו בין היתר למשחקים, מופעים ותחרויות. בגנים ניטעו צמחים אקזוטיים, ובבניין ובחצר שולבו פסלים רבים מעשה ידי בלתזר פרמוזר (Balthasar Permoser). באמצע המאה ה-19 נבנה אגף בצד הקרוב לנהר האלבה בתכנונו של גוטפריד זמפר, ובו ממוקם מוזיאון הציירים הגדולים. הצווינגר ניזוק כמה פעמים במלחמות שונות כגון מלחמת שבע השנים והמלחמות הנפוליאוניות. הצווינגר ספג נזקים כבדים במהלך הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה. שיקום הצווינגר החל זמן קצר לאחר תום המלחמה ונמשך עד לשנת 1963. כיום שוכנים בצווינגר מוזיאונים לאמנות, מדע ואוספי כלי נשק וחרסינה. החצר הפנימית של הצווינגר הגנים מצידו החיצוני של הארמון ה-Kronentor ("שער הכתר") ה-Nymphenbad ("מרחץ הנימפות") עמק האלבה בדרזדן אתר האינטרנט הרשמי של צווינגר צווינגר, באתר התיירות של דרזדן צווינגר, באתר meinwissen.info צווינגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בנבנשתי

האם התכוונתם ל... משפחת בֶּנְבֶנִשְׂתִּי (נקראת גם בנבנישתי; בֶּנְבֶנִשְׂתּ - Benvenisti; Benveniste; Benvenist) – משפחה יהודית ספרדית עתיקה שהצמיחה מתוכה רבנים, סופרים, משוררים, רופאים, סוחרים גדולים ואישי ציבור רבים אברהם בנבנשתי – מחבר תקנות ואיאדוליד אורית בנבנישתי – מנכ"לית קבוצת תגבור, בתה של רינה ויינרייך בנבנישתי איל בנבנישתי – פרופסור בפקולטות למשפטים באוניברסיטאות קיימברידג' ותל אביב איציק בנבנישתי – מנהל ישראלי מנכ"ל קבוצת פרטנר תקשורת בכור יוסף בנבנישתי – אב בית דין בירושלים דוד בנבנשתי – מחנך וחתן פרס ישראל לידיעת הארץ חיים בנבנישתי – פוסק הלכה ידוע, רב באיזמיר, ממפרשי הארבעה טורים יערה בנבנישתי – דוגמנית ושחקנית ישראלית מירון בנבנשתי – איש ציבור ישראלי, פובליציסט והיסטוריון מרדכי בנבנישתי – כדורגלן ישראלי בשנות ה-50 וה-60 סעדיה בנבנישתי – מורה ומחנך ומנהיג הקהילה היהודית בקוריינטס שבארגנטינה רינה ויינרייך בנבנישתי – מייסדת קבוצת תיגבור רפאל בנבנשתי – איש ציבור ישראלי, היסטוריון כלכלי
רמון ריי ארדיד

רמון ריי ארדיד (בספרדית: Ramón Rey Ardid;‏ 20 בדצמבר 1903 – 21 בינואר 1988) היה שחמטאי ספרדי. הוא החזיק בתואר אלוף ספרד בשחמט בין השנים 1929–1943. ארדיד היה פסיכיאטר במקצועו ופרופסור באוניברסיטת סרגוסה. בין היתר תרגם את כתבי זיגמונד פרויד לספרדית. במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה שנערכה בפריז, הגיע ארדיד במסגרת נבחרת ספרד למקום ה-10 לקבוצות וחלק מקום 21 לבודדים בדרג ב' (ניצח: קארל הרומאדקה). בשנת 1928 ניצח בתחרות שהתקיימה במדריד לקביעת משתתפי האולימפיאדה אך בסופו של דבר לא השתתף בנבחרת ספרד באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג. בשנת 1929 חלק ארדיד מקום 4–5 בתחרות ברצלונה (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה) ובאותה שנה זכה באליפות ספרד. בשנת 1930 ניצח בדו-קרב את מנואל גולמאיו טוריאנטה +4 -1 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). ארדיד הגן על תוארו מול ר. קאסאס +5 -1 =0 בשנת 1933, מול ויצנטה אלמירלי קאסטאל +5 -0 =2 בשנת 1935, מול חואן מנואל פואנטס +5 -1 =1 בשנת 1942 ולבסוף הפסיד את תוארו בשנת 1943 לחוזה סאנז +3 -4 =3. ארדיד הגיע למקום השני בתחרות סיטגס בשנת 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), ניצח בשנת 1935 בדו-קרב את ויקטור קאהן +2 -0 =4 בסרגוסה וחלק מקום ראשון בתחרות הייסטינגס (דרג ב') בשנת 1935/36. בשנת 1944 הפסיד ארדיד דו-קרב מול אלכסנדר אלכין +0 -1 =3 וניצח את פרנסיסקו לופי +5 -1 =0. בשנת 1946 ניצח ארדיד בתחרות מדריד. רמון ריי ארדיד, באתר צ'סגיימס (באנגלית) רמון ריי ארדיד באתר אטיודים Chess Olympiad: Paris 1924, Consolation Cup - Standings, באתר OlimpBase ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נקודת מגוז

נקודת מגוז (או נקודת ההיעלמות) ברישום פרספקטיבה היא נקודה בתמונה אליה מתכנסים קווים מקבילים במרחב, וכך נוצרת אשליה של עומק. העיקרון הגאומטרי שבבסיס הפרספקטיבה המתמטית קובע כי עצמים רחוקים יותר נראים קטנים יותר, שכן הגודל הנראה הוא הגודל הזוויתי, התלוי בגודל הממשי ובמרחק. לכן, בין שני קווים מקבילים במרחב, המרחק הממשי ביניהם קבוע אך המרחק הזוויתי ביניהם קטן עם התרחקותם מהצופה, ובמרחק גדול מספיק זה נראה שהקווים נחתכים. נקודת החיתוך נקראת נקודת מגוז. מס' נקודות המגוז יקבע לפי מספר המישורים המקבילים למישורי התמונה: אם שלושתם מקבילים אז נקודה אחת, אם שניים מהם אז שתיים ואם אחד אז שלושתם. נקודת מגוז עשויה לציין גם את המקום באופק בו נפגשים שולי הדרך. בתמונה אחת יכולות להיות מספר נקודות מגוז, כל אחת מתאימה למשטח אחר. למשל בתמונה של קובייה, כל פאה מתכנסת לנקודת מגוז אחרת. דונטלו ומזאצ'ו היו אמני רנסאנס שהיו בין הראשונים להשתמש בנקודות מגוז בציוריהם. ראיית עומק אשליית פונזו נקודת מגוז, באתר "טקסטולוגיה" נקודת מגוז, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוסר אונים

חוסר־אונים הוא רגש הנוצר כשהפרט חווה חוסר יכולת (או יכולת מוגבלת) לענות על צורך או צרכים שלו, או להשיג מטרה מסוימת. חוסר־אונים יכול להתעורר בעקבות תפיסה של כישלון. כלומר, די בכך שהאדם תופס סיטואציה ככישלון שלו כדי שירגיש חוסר אונים. היות שאנשים נוטים להימנע מעשייה כאשר הם מאמינים שאינם יכולים לשלוט במצב מסוים, פסיביות היא אחד הביטויים המרכזיים של חוסר־אונים בכלל, וחוסר־אונים נרכש בפרט. זאת להבדיל מלמידת בריחה ומלמידת הימנעות, שהן בעלות אופי פעיל יותר. חוסר־אונים עשוי להתבטא בהתכנסות וקיפאון, או בעצבנות ובאי־שקט. כאשר חוסר־האונים גובר, עשוי האדם להרגיש כעס, דכדוך, דיכאון ואדישות כלפי המתרחש סביבו. חוסר־אונים שנמשך בקביעות לאורך זמן רב עלול להגביר תגובות אלו ולגרום לשחיקה נפשית משמעותית המקשה על התפקוד התקין. מרטין זליגמן תיאר תופעה זו כחוסר אונים נלמד. ערך מורחב – חוסר אונים נרכש חוסר אונים נרכש הוא מצב פסיכולוגי הנוצר בעקבות חוויות מרובות של היעדר שליטה, בהן אין לפרט יכולת לשנות מצב בלתי נעים. במקרים אלו תחושת חוסר האונים נוצרת לאור התפיסה שלא קיימת תלות בין התגובות של הפרט לבין התוצאות שלהן. חוסר אונים נרכש שונה מלמידת בריחה, המאפשרת הפסקת גירוי בלתי נעים ומלמידת הימנעות, המאפשרת הימנעות עתידית מגירוי בלתי נעים פוטנציאלי. זאת משום שבשני המקרים הללו הפרט מאמין שיש בכוחו להשפיע על הסביבה, לשנות את המצב הקיים או את התגלגלות האירועים הבאים. להבדיל, חוסר אונים נרכש מאופיין בקבלה פסיבית של המצב ללא ניסיון להוביל לשינוי. אבוליה חוסר אונים: נעים להכיר, באתר "על הספה" Firmin, M., Hwang, C., Copella, M., & Clark, S. (2004). LEARNED HELPLESSNESS: THE EFFECT OF FAILURE ON TEST-TAKING. Education, 124(4), 688-693. לאה קוזמינסקי (2004). "מדברים בעד עצמם - סינגור עצמי של לומדים עם לקויות למידה". הוצאת יסוד ומכון מופ"ת ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל בוואריה

דגל בוואריה הוא דגלה של המדינה הגרמנית בוואריה. דגל בוואריה קיים בשתי גרסאות רשמיות מקבילות: הראשונה היא גרסה בתצורת ביקולור לבן-תכלת, ואילו השנייה בתצורת מעוינים אלכסוניים בצבעי תכלת ולבן. שני הדגלים הללו מזוהים עם בית ויטלסבאך, אשר משל בבוואריה מהמאה ה-12. שתי גרסאות הדגל, ללא כל סמל, נחשבות על פי חוק כדגלי בוואריה האזרחיים והמדיניים, ואילו גרסת הדגל המושחתת בסמל המדינה לא רק שנחשבת לא-רשמית, אלא גם אינה חוקית. סמלה של חברת המכוניות הגרמנית BMW מבוסס על דגל זה. סמל בוואריה מדיה וקבצים בנושא דגל בוואריה בוויקישיתוף בוואריה, באתר דגלי העולם (באנגלית) Whitney Smith (1975) Flags Through the Ages and Across the World
אליהו אהרון כהנא

אליהו אהרון כהנא (4 באוגוסט 1875, מערב האימפריה הרוסית (פולין) – 26 בפברואר 1957, כ"ה באדר א' תשי"ז, תל אביב) היה סוחר, פעיל ציבור, מראשי אגודת אחווה וממייסדי תל אביב. נולד בעיירה גורה קַלוַואריה, לאביו חיים משה אריה לייב כהנא. ובהיותו בן חמש עלה עם הוריו לירושלים, שם למד בתלמוד תורה. בגיל 17 נשא לאשה את חיה-רישקה בת הרב אברהם אלקנה זקס בנו של העולה הראשון לארץ ישראל מגרמניה משה זאקס. בשנת 1895 היה בין מייסדי "אגודת אחווה" – אגודת סתרים דתית שמטרתה עזרה הדדית וקיום ממשי של מצוות "ואהבת לרעך כמוך" ולשפר את מצב החיים הציבוריים. שנה אחר כך היה שותף גם להקמת חברת "ישוב ארץ הקודש" למען הפצת רעיון העבודה החקלאית בקרב בני היישוב הישן בירושלים. בשנת 1897 עבר הזוג כהנא לראשון לציון, אך לא נקלט שם, ועבר שוב ליפו. ביפו הפך כהנא לסוחר בגדים בתחילה בבית מסחרו של חיים יהושע גולדברג ("חיים בקר"), אביו של משה גולדברג ולאחר מכן כעצמאי. ב-1898 פתח לשכה של אגודת אחווה ביפו והיה נשיאה הראשון. ביוזמת הלשכה נוסדה ב-1899 שכונת אחווה ליד נוה צדק. בית המסחר שלו הפך לסניף שבו התנהלו עסקי האגודה. ב-1909 הייתה משפחת כהנא לחברה באגודת אחוזת בית והייתה לאחת מ-66 משפחות מייסדי תל אביב. בהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגריל כהנא את המגרש ברחוב יהודה הלוי 28, אך כיוון שהתגורר כבר בשכונת אחווה ולא נזקק לבית באחוזת בית, מכר את מגרשו לחייקל פלמן, שבנה עליו את ביתו ב-1910. בעת גירוש תל אביב עברה המשפחה לטבריה, ובתום מלחמת העולם הראשונה חזרה לתל אביב. אליהו אהרון כהנא נפטר בכ"ה באדר א' תשי"ז, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. חיה – רישקה ואליהו- אהרון כהנא באתר משפחות מייסדי תל אביב מרדכי נאור, עמית לוינסון, מי היו 66 מייסדי תל אביב?, תל אביב בראשיתה: 1909–1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, יד יצחק בן-צבי 1984. באתר מט"ח אליהו אהרון כהנא באתר GRAVEZ
דגל תורינגיה

דגל תורינגיה הוא דגלה של המדינה הגרמנית תורינגיה. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור לבן-אדום. דגל לבן-אדום שימש כדגלה של תורינגיה משנת 1921. בין השנים 1921 ועד 1933 הושחת הדגל המדיני במגן אדום ובתוכו שבעה כוכבי כסף משושים אשר הוטען בקנטון. בשנת 1933 שונה הדגל המדיני והוחלף המגן במגן כחול ובתוכו אריה עומד ומחזיק בצלב קרס בצבע זהב. שני הדגלים, האזרחי והמדיני נזנחו כאשר בוצעה רפורמה ברייך השלישי והמדינות הגרמניות פורקו בשנת 1935. הדגל אומץ בשנית בשנת 1946 כאשר הוקמה תורינגיה מחדש כמדינה גרמנית, אך נזנח שוב בשנת 1952 עם הקמתה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וביטולן של המדינות אשר הרכיבו אותה. עם איחוד גרמניה אומץ הדגל בשלישית כדגל המדינה הגרמנית החדשה, ובמקביל אומץ הדגל המדיני אשר הושחת בסמל תורינגיה במרכזו. סמל תורינגיה תורינגיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) שלטי ודגלי המדינה החופשית של תורינגיה, מחוזותיה והערים העצמאיות שבה, המשרד לענייני חינוך פוליטי של תורינגיה, 2002 (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא דגל תורינגיה בוויקישיתוף הודעה לעיתונות של משרד הפנים של תורינגיה המנחה את אגפי הממשלה להציג את הדגל המושחת בסמל המדינה
פיי וייט

פיי וייט (באנגלית: Faye White; נולדה ב-2 בפברואר 1978) היא כדורגלנית אנגליה המשחקת בקבוצת ארסנל ליידיס ובנבחרת אנגליה. וייט החלה את הקריירה שלה בארסנל כשהייתה בת 18. בעונת 1996/1997 היא תופקדה במרכז מערך ההגנה של הקבוצה, וזכתה עמה באליפות הפרמייר ליג לנשים. בעונה שלאחר מכן היא זכתה עם ארסנל בדאבל של אליפות וגביע ה-FA לנשים, ואף נבחרה לשחקנית השנה בפרמייר ליג. לאחר מכן זכתה עם ארסנל פעם נוספת בגביע ה-FA ופעמיים בגביע הליגה לנשים. ארסנל לא זכתה בתארים נוספים בשנים שלאחר מכן, ורק בעונת 2000/2001 הצליחה הקבוצה לזכות בכל שלושת התארים האפשריים בכדורגל האנגלי. בשנת 2002 קיבלה וייט את סרט הקפטן של ארסנל, והובילה את הקבוצה לזכייה בדאבל בעונת 2003/2004 ובעונת 2005/2006. וייט החמיצה את רוב עונת 2006/2007 לאחר שסבלה מקרע ברצועה הצולבת הקדמית בפעם השנייה בקריירה שלה. בעקבות ניתוח ושיקום מוצלחים היא חזרה לסגל של ארסנל, והובילה את הקבוצה לזכייה בגביע אופ"א לנשים. לאחר מכן עזבה לקנדה והצטרפה לאוטווה פיורי, שאותה הובילה למשחקי הפלייאוף על האליפות. בנוסף, היא הובילה את ארסנל לזכייה באליפות חמישית ברציפות באותה שנה, שהייתה חלק מדאבל שלישי ברציפות. בשנת 2007 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לספורט. ב- מרץ 2013 הודיעה וייט על פרישתה ממשחק פעיל. מאז שימשה כפרשנית בערוצי ספורט מרכזיים כמו BBC ן- Sky. כמו כן לקחה על עצמה משימה לקדם את כדורגל הנשים באנגליה ולקדם שחקניות צעירות ב-1997 היא ערכה את הבכורה שלה במדי נבחרת אנגליה במשחק מול נבחרת סקוטלנד, ובמשחקה המלא הראשון (מול נבחרת צרפת ב-1998) היא נבחרה לשחקנית המצטיינת של המשחק. הטורניר החשוב הראשון שבו היא נכללה בסגל הנבחרת היה יורו 2001 שנערך בגרמניה. במשחק מול נבחרת ניגריה ב-2002 היא קיבלה את סרט הקפטן של הנבחרת, ושימשה בתפקיד זה במהלך מוקדמות מונדיאל 2003 בארצות הברית, שאליו לא העפילה אנגליה לאחר הפסד לנבחרת צרפת במשחקי הפלייאוף. וייט שימשה בתפקיד קפטן הנבחרת גם ביורו 2005 שנערך באנגליה, והובילה את הנבחרת לרבע הגמר במונדיאל 2007 שנערך בסין. היא השתתפה בכל משחקי הטורניר בסין, ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת בתיקו 0 - 0 מול נבחרת גרמניה. נכון ל-9 ביולי 2011 היא השתתפה ב-90 משחקים של הנבחרת, והבקיעה בהם תריסר שערים. גביע אופ"א לנשים: 1 (2006/2007) אליפות הפרמייר ליג לנשים: 8 (1996/1997, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008) גביע ה-FA לנשים: 7 (1997/1998, 1998/1999, 2000/2001, 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008) גביע הליגה לנשים: 6 (1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2004/2005, 2005/2006) מגן הקהילה לנשים: 4 (1999/2000, 2001/2002, 2004/2005, 2005/2006) שחקנית השנה בפרמייר ליג: 1 (1997/1998) מדיה וקבצים בנושא פיי וייט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיי וייט פיי וייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיי וייט, באתר Soccerdonna (בגרמנית) פיי וייט, באתר Soccerway פיי וייט, באתר WorldFootball.net פיי וייט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל באתר הרשמי של ארסנל פרופיל באתר הרשמי של אוטווה פיורי ביוגרפיה באתר התאחדות הכדורגל האנגלית ניל בורקט, קפטן אנגליה לשעבר וקפטן ארסנל פיי ווייט במשימה לקדם כדורגל נשים, באתר Chronicle, ‏2 בפברואר 2023
פרמייר ליג (נשים)

ליגת הפרמייר ליג הלאומית לנשים הייתה ליגה במערכת הליגות של כדורגל הנשים באנגליה. משנת 1991 ועד 2010 הייתה ליגה זו הליגה הבכירה לכדורגל נשים באנגליה. מ-2010 ועד סגירתה ב-2013 הפכה הליגה לליגת המשנה בעקבות הקמת הסופר ליג לנשים (המשמשת עד היום כליגת הנשים הבכירה). ב-2013 הוקמה הצ'מפיונשיפ לנשים המהווה את הליגה השנייה לנשים, וליגה זו נסגרה. ליגה זו לא הייתה מקצוענית במלואה. הקבוצות ששיחקו בליגה היו מקצועניות למחצה, והיו מסונפות למועדונים המקבילים בפרמייר ליג ובפוטבול ליג. הקבוצות המשחקות בליגה התחרו גם בגביע ה-FA לנשים ובגביע הליגה לנשים, ובעבר כשהייתה הליגה הבכירה, אלופת הליגה התחרתה במגן הקהילה לנשים מול מחזיקת גביע ה-FA. בשנת 1991 הוקמה ליגה זו כליגת כדורגל הנשים הבכירה והיחידה באנגליה, מהלך חסר תקדים יחסית בעולם. בשנת 1994 עברה מערכת הליגות שינוי וליגה זו נקראה "ליגת הפרמייר ליג לנשים של ה-FA". בעונת 2006/2007 הוגדל מספר הקבוצות מ-10 ל-12. מהלך זה בוצע באמצעות העלאתן של בלקבורן רוברס (אלופת הליגה הצפונית) וקארדיף סיטי (אלופת הליגה הדרומית), ובאמצעות ביטול הירידות מהפרמייר ליג למרות עריכתם של משחקי מבחן. בעונת 2009/2010 הוקמה ליגת ההסופר ליג לנשים שהפכה להיות הליגה הבכירה בכדורגל נשים, והפרימייר ליג סונפה תחתיה כליגת המשנה, כשמתחת לפרימייר ליג היו הליגות הצפונית והדרומית שהיוו למעשה את הליגה השלישית בכדורגל נשים. אחרי שלוש עונות, בתום עונת 2012/2013, ליגה זו התפרקה, ובמקומה הוקמה ליגת ה"צ'מפיונשיפ" לנשים שהחליפה אותה (הוקמה בשם "סופר ליג 2" וב-2019 שינתה את שמה ל"ליגת הצ'מפיונשיפ לנשים של ה-FA"). * הדגשה מסמלת קבוצות שזכו בדאבל עם גביע ה-FA † ארסנל ליידיס השלימה טרבל עם זכייתה בגביע אופ"א לנשים ב-2007 אתר האינטרנט הרשמי של פרמייר ליג פרמייר ליג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
גביע הליגה הלאומית לנשים

גביע הליגה הלאומית לנשים (אנגלית: FA Women's National League) נקרא בעבר גביע פרמייר ליג הנשים של התאחדות הכדורגל (אנגלית: The Football Association Women's Premier League Cup) הוא מפעל גביע בכדורגל הנשים האנגלי. בעבר היה גביע זה המקבילה הנשית לגביע הליגה בכדורגל האנגלי, אך מאז שינוי במבנה התחרויות והליגות ב-2010, גביע זה הפך להיות גביע הליגות הנמוכות, ובמקומו נוסד גביע הליגה האנגלית לנשים. התחרות פתוחה כיום עבור 72 הקבוצות בליגה הלאומית הדרומית ובליגה הלאומית הצפונית לנשים (שהן בעצם הליגות מדרג 3 בכדורגל הנשים באנגליה), ובנוסף קבוצות מהליגות האזוריות דיוויזיון וואן (שהן הקבוצות מדרג 4 בכדורגל נשים האנגלי). משחקי הגמר של הטורניר לא נערכים בשיטת בית וחוץ, בניגוד לגביע הליגה בכדורגל לגברים, כיוון שהאצטדיונים שבהם הם והגמר נערכים נשכרים ממועדון כדורגל גברים ולפיכך יש בהם קיבולת צופים גבוהה יותר. מבנה התחרות הנוכחי כולל סיבוב מקדים שבו מתמודדות שמונה קבוצות על ההעפלה לסיבוב הראשון, שם מצטרפים אליהן 28 מועדונים נוספים. מידע באתר התאחדות הכדורגל האנגלית