laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בעיית האופק

בעיית האופק או בעיית ההומוגניות של היקום היא בעיה פתוחה בפיזיקה התיאורתית, המצביעה על בעייתיות במודל התרחבות היקום המוקדם (המפץ הגדול) הקלאסי. עיקר הבעיה, כפי שמוצגת במחקר התיאורתי, היא זו: אמנם כל כוכב הוא בעל צבע מעט שונה, כל חור שחור הוא בעל צפיפות מעט שונה, כל גלקסיה בנויה עם מספר שונה של כוכבים וסידור מעט שונה, אך אם מביטים ביקום ברמה הקוסמולוגית (כלומר, על הרבה צבירי גלקסיות יחד), הכל נראה אותו הדבר בכל כיוון. צבירי גלקסיות הצד אחד של השמיים נראים זהה כמעט לחלוטין לצבירי גלקסיות בצד השני של השמיים. אם תאורית המפץ הגדול נכונה, כלומר אם אכן היקום התחיל בנקודה בה כל החומר והאנרגיה, וכן מרחב הזמן היו מרוכזים בנקודה קטנה בצורה אינסופית ומשם המרחב זמן התחיל להתרחב, הרי שלא היה זמן לשני חלקיקי אור (פוטונים) להעביר מידע בין שני צדי היקום התינוק. לחלקיקים לא היה מספיק זמן להערבב ולהחליף ביניהם פוטונים וירטואליים בשביל לתאם טמפרטורה, כי גם אם היקום המוקדם מאוד היה בגודל שרירותי 1, מהירות האור (המהירות הגבוהה ביותר האפשרית) לא הייתה מהירה מספיק בשביל להגיע מקצה אחד של היקום לקצה השני שלו לפני התרחבות היקום. הפתרון המקובל כיום כפתרון אפשרי לבעיית האופק הוא מודל האינפלציה הקוסמית, המציע כי היה זמן ביקום המוקדם מאוד לחלקיקים להחליף מידע, כאשר היקום היה בגודל של אפונה פחות או יותר, ורק לאחר פרק זמן סופי במהלכו החלקיקים התערבבו ביניהם ו"תיאמו" ביניהם טמפרטורה, היקום התרחב בפרק זמן שניתן לכנותו "מייד" (מיליארדית של מיליארדית של מיליארדית של מיליונית השנייה) מגודל של אפונה לגודל של היקום הנראה (אותו סדר גודל של היקום לאחר האינפלציה לגודלו הנוכחי של היקום, אחרי כמעט 14 מיליארד שנים), ומשם המשיך להתרחב בשל מנגנון האנרגיה האפלה. הצעות נוספות שהוצעו לפתרון בעיית האופק הן תאורית היקומים המקבילים (תאוריה המציעה כי יש אינסוף יקומים, ולכן העובדה שאנחנו מוצאים את עצמנו ביקום הומוגני היא בעלת פתרון סטטיסטי). תאוריות נוספות שהוצעו לפתרון הבעיה הן המיתר הקוסמי, כלומר חור תולעת שנוצר עקב שזירה קוונטית בין שני חלקיקים ביקום המוקדם, שבעקבות התנפחות היקום מאפשר להעביר מידע מיד (מהר יותר ממהירות האור), וכן הסברים קוונטים אחרים כגון היקום בעל האלקטרון האחד וכדומה. נכון ל-2024, התאוריה המקובלת בקרב קהילת המחקר היא תאורית האינפלציה, שמסבירה גם בעיות נוספות במודל המפץ הגדול הקלאסי.
ורוקיני

הווֵרוּקיני (בלטינית: Verucini) היו שבט גאלי ששכן בפנים הארץ של דרום מזרח פרובאנס בתקופת הברזל. הוורוקיני תועד אך ורק על ידי פליניוס הזקן כ-Verucini במאה ה-1 לספירה. השם האתני Verucini הוא צורה לטינית של Uerucinoi הגאלית. הוא נובע מהשורש ueru - (גדול), וקשור לשמות האישיים Ueru-cloetius, Ueru-clonis, Ueruccius ו-Ueruco. פליניוס מתאר את הטריטוריה של הוורוקיני כממוקמת ליד שבט הסואלטרי (סן טרופה). נראה שהם חיו בין הנהרות ארז'אנס (אנ') וורדון (אנ'), ליד דראגיניאן המודרנית, סאלרן ואופס (Draguignan, Salernes, Aups). ה"דאוס מארס ורקיניוס" מעיד במעבר אדון (אנ'). זו הייתה כנראה האלוהות המגינה של הוורוקיני, ואולי גם על הנוסעים לאזור הררי זה. Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Pliny. Naturalis Historia, 3:34. Falileyev 2010, s.v. Verucini. Delamarre 2003, p. 317. Barruol 1969, p. 212. Tournie, Irène (2001). "Religion et acculturation des peuples alpins dans l'Antiquité". Dialogues d'histoire ancienne. 27 (2): 171–188. doi:10.3406/dha.2001.2519.
ישו המלך

בנצרות, ישו המלך הוא כינוי לישו, המתאר אותו כמלך היושב בממלכת האל מימין לאלוהים. שליחותו כמלך היא אחת משלושת השליחויות המיוחסות לישו: נביא, כומר ומלך. מוסדות נוצריים רבים משתמשים בכינוי זה בשמותיהם, בהם כנסיות, בתי ספר, בתי חולים ומוסדות דת. בנצרות הקתולית, מרים, אם ישו, מכונה "מלכת השמיים". בברית החדשה מתואר במספר מקומות כיצד ישו נמשח למלוכה ביציקת שמן המשחה על ראשו. בבשורה על-פי לוקאס, המלאך גבריאל מודיע למרים, אם ישו: ”והנך הרה וילדת בן וקראת את-שמו ישוע. והוא גדול יהיה ובן-עליון יקרא ויהוה אלהים יתן-לו את-כסא דוד אביו, ומלך על-בית יעקב לעולם ועד ולמלכותו אין קץ.” באיגרת הראשונה אל טימותיוס מכונה ישו "מלך המלכים ואדוני האדונים", בדומה לביטוי העברי "מלך מלכי המלכים" שהוא כינוי לאלוהים. כינוי זה מופיע גם בחזון יוחנן, בו שה האלוהים מכונה "אדוני האדונים ומלך המלכים". המסורת הנוצרית מתייחסת לישו כאל מלך. אוסביוס מקיסריה נשא בשנת 314 נאום בו תיאר את ישו כמלך. נאומים דומים נישאו לאחר מכן במהלך המאה ה-4. בכתבים עתיקים רבים, בהם כתביו של קירילוס האלכסנדרוני, מתואר ישו כמלך ממלכת השמיים. במאי 1899 פרסם האפיפיור לאו השלושה-עשר אנציקליקה אפיפיורית בה התייחס לישו כמלך וציין את אדיקותו בכינוי "הלב הקדוש". בדצמבר 1922, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, פרסם האפיפיור פיוס האחד עשר אנציקליקה אפיפיורית בה כתב ששלום אמיתי ישרור בעולם רק תחת מלכותו של ישו כ"נסיך השלום". ערך מורחב – חג ישו המלך בדצמבר 1925 פרסם האפיפיור פיוס האחד עשר אנציקליקה נוספת בשם "Quas primas" ("בראשית") בה ציין שמלכותו של ישו ניתנה לו על ידי האל בזכות אדיקותו, ולא הושגה באמצעות אלימות או גזל. באנציקליקה זו ייסד האפיפיור את הסקרמנט "חג ישו המלך", באמצעותו ביקש למתן את ההשפעות הגוברות של מגמות החילון והלאומיות החילונית בעולם. לאומיות זו באה לידי ביטוי גם בחילוקי הדעות בין ממלכת איטליה לבין הכס הקדוש, ואלה נפתרו רק עם חתימת ההסכמים הלטראניים בשנת 1929. חג ישו המלך מצוין ביום ראשון האחרון לפני האדוונט. האפיפיור פיוס האחד עשר קבע את החג ליום ראשון שלפני חג כל הקדושים, אך מאוחר יותר שינה האפיפיור פאולוס השישי את מועד החג, למועדו הנוכחי. בשנת 1926 קיבלה הקהילה הקתולית ברובע מאונט לוקאאוט בסינסינטי אישור מראשי הכנסייה הקתולית להיקרא "כנסיית ישו המלך". במאי 1927 נבנתה עבור הקהילה כנסייה, במבנה המדמה מבנים דתיים בנצרות הקדומה. לאחר מכן נקראו מוסדות נוצריים רבים על שם ישו המלך, בהם כנסיות, קתדרלות, בתי ספר, בתי חולים ומוסדות דת. פסלים הנקראים בשם זה נבנו בפורטוגל (אנ') ובפולין (אנ'). הברית החדשה: הבשורה הקדושה על-פי לוקס, פרק א' הַבְּרִית הַחֲדָשָׁה: אִגֶּרֶת פּוֹלוֹס הָרִאשׁוֹנָה אֶל־טִימוֹתִיּוֹס, פֶּרֶק ו' הַבְּרִית הַחֲדָשָׁה: חֲזוֹן יוֹחָנָן, פֶּרֶק י"ז מדיה וקבצים בנושא ישו המלך בוויקישיתוף
אוסקר פון ואטר

אוסקר ולתר גרהרד יוליוס פרייהר פון ואטר (בגרמנית: Oskar Walther Gerhard Julius Freiherr von Watter‏; 2 בספטמבר 1861 – 23 באוגוסט 1939) היה גנרל-לויטננט גרמני שהגיע ממשפחת אצילים פומרנית ותיקה. פון ואטר נולד ב-2 בספטמבר 1861 בלודוויגסבורג, והיה בנו של גנרל-לויטננט וירטמברגי קרל פון ואטר ובתו של בעל המפעל אמה, לבית דייה (1838–1863). גנרל-מיור קורט פון ואטר (1866–1937) היה אחיו למחצה. ב-14 באפריל 1879 התגייס פון ואטר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט ארטילריית השדה ה-13 (וירטמברג ה-1 – המלך קרל) באולם. לאחר שסיים את הכשרת המטה הכללי באקדמיית המלחמה הפרוסית, הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט ב-16 ביוני 1888 ולהאופטמן ב-14 בספטמבר 1893. לאחר מכן שירת במטה הדיוויזיה ה-31 בשטרסבורג ומ-20 ביוני 1895 במטה הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1) בשטוטגרט. בשנת 1899 הוא הועבר לבית הספר לירי ארטילריית שדה בייטרבוג כמדריך. בשנת 1901 הוא עבר בחזרה לשרת במטה הכללי, כעת עם הקורפוס ה-13 (וירטמברג) בשטוטגרט. שם הועלה לדרגת מיור ב-18 במאי 1901. לאחר מכן שירת כמפקד סוללה ברגימנט ארטילריית השדה ה-29 (וירטמברג ה-2 – לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה) בלודוויגסבורג, ברגימנט ארטילריית השדה ה-52 (פרוסיה המזרחית ה-2) בקניגסברג ולבסוף מ-1907 עד 1909 ברגימנט ארטילריית השדה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן) בפריצלאר. בגדוד זה הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ב-19 בדצמבר 1907. מכיוון שהוא פעל בהצלחה לבניית משרד אספקה צבאי בפריצלאר, העיר מינתה אותו לאזרח כבוד ב-1908. ב-20 באפריל 1909 מונה למפקד רגימנט ארטילריית השדה ה-34 (לורן ה-2) במץ. ב-27 בינואר 1911 הועלה לדרגת אוברסט וב-18 באפריל 1912 הועבר לפוזן כמפקד חטיבת תותחי השדה ה-10. בתפקיד זה הועלה לדרגת גנרל-מיור ב-1 באוקטובר 1913. פון ואטר השתתף בקרבות הראשונים בצרפת עם הבריגדה שלו במסגרת דיוויזיית הרגלים ה-10. בסוף אוגוסט 1914 הוא מונה למפקד כל הארטילריה של הקורפוס ה-5. ב-1 במרץ 1915 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-54, אשר נפרסה בתחילה גם בצרפת, אך מאוחר יותר היא נשלחה להילחם בחזית המזרחית ליד נהר נרב, ומספטמבר 1915, הוא שוב לחם בחזית המערבית. ב-23 בדצמבר 1917 זכה בעיטור פור לה מריט על אומץ צבאי. ב-5 במרץ 1918 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-26, עימו לחם במהלך מתקפת האביב הגרמנית, קרב אמיין ומתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. ב-3 בנובמבר 1918, ימים ספורים לפני תום המלחמה, הוענק לו תוספת עלי האלון לעיטור "פור לה מריט". לאחר שביתת הנשק, פון ואטר הוביל את חייליו בחזרה לאזור קאסל לצורך פירוז. הוא עצמו מונה לזמן קצר למפקד הארמייה ה-17 מ-22 בדצמבר 1918, ולאחר מכן למפקד הקורפוס ה-7 במינסטר מ-18 בינואר 1919. בהוראת ממשלת הרייך, יחידות הרייכסווהר והפרייקור, בפיקודו של פון ואטר, צעדו לאזור חבל הרוהר ב-2 באפריל 1920 ודיכאו את מרד הרוהר באכזריות. לאחר שירי חסר עכבות גרם ליותר מאלף הרוגים, ב-12 באפריל 1920 הוציא פון ואטר את ההוראה ש"התנהגות בלתי חוקית" תטופל תשעה ימים לאחר שנשיא הרייך פרידריך אברט אסר על על הוצאות להורג ועל בתי דין צבאיים. ביוזמתו, מדרום לטירת הורסט, באסן ב-1934 הוקמה אנדרטה לזכר חיילי פרייקור שמתו ב-1920 במהלך דיכוי מרד הרוהר. פון ואטר נפטר ב-23 באוגוסט 1939 בברלין ונקבר בבית הקברות לוותיקי המלחמה. מדיה וקבצים בנושא אוסקר פון ואטר בוויקישיתוף "Orden Pour le Mérite". נבדק ב-22 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Oskar Freiherr von Watter". The Prussian Machine. נבדק ב-22 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
ארדהאן (נפה)

נפת ארדהאן (בטורקית: Ardahan ili, בגאורגית: არტაანი, ארטאאני) היא נפה בצפון־מזרח טורקיה. בירת הנפה היא העיר ארדהאן, והיא מחולקת מבחינה מנהלית לשש יחידות. הנפה גובלת בגאורגיה מצפון וממזרח, בנפת קארס מדרום ובנפת ארזורום ובנפת ארטווין ממערב. שטחה של הנפה 5,576 קמ"ר וברובה היא הררי. במזרחה של הנפה שוכן אגם צ'ילדיר המהווה את האגם הגדול בצפון־מזרח טורקיה. בנפת ארדהאן מתגוררים 121,616 תושבים, רובם טורקים, אך ישנן גם קבוצות של גאורגים, לאזים, כורדים וצ'רקסים. העדות הקדומה ביותר אודות האזור היא בכתבים מתקופת אוררטו שנמצאו בצ'ילדיר. הכימרים פלשו לאזור במאה השמינית לפנה"ס בדרכם מהקווקז לאנטוליה והתעמתו עם האוררטים. החל בשנת 650 לפנה"ס לערך, ועם שקיעתה של ממלכת אוררטו, שלטה מדי באזור, אך כמאה שנים בלבד לאחר מכן תפסה ממלכת פרס את השליטה בו. השליטה בארדהאן עברה לידי היוונים, הרומאים והגאורגים, עד שבשנת 1069 השתלטו עליה הסלג'וקים. העות'מאנים כבשו את ארדהאן בשנת 1551 והחזיקו בה במשך למעלה משלוש מאות שנה, עד שנכבשה בידי הרוסים במהלך מלחמת רוסיה טורקיה בשנים 1877–1878. במסגרת הסכם קארס מ-23 באוקטובר 1921 ויתרה ברית המועצות (בשם ארמניה) על השליטה בארדהאן, והיא הושבה, יחד עם קארס ואיאדיר לשליטת טורקיה. הנפה הייתה חלק מנפת קארס עד לשנת 1994, עת הופרדה ממנה והייתה לנפה עצמאית. מדיה וקבצים בנושא ארדהאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארדהאן
ארטווין (נפה)

נפת ארטווין (טורקית Artvin ili) היא נפה בצפון מזרח טורקיה. הנפה גובלת בגאורגיה מצפון, בנפת ארדהאן ממזרח, בנפת ארזורום מדרום ובנפת ריזה ובים השחור ממערב. שטחה של הנפה הוא 7,493 קמ"ר. בנפת ארטווין מתגוררים 172,241 תושבים, רובם טורקים, אך באזור מתגוררות גם קבוצות של לאזים, המשנים, ארמנים וגאורגים. מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת הנפה לשמונה יחידות משנה. מדיה וקבצים בנושא ארטווין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארטווין ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארס (נפה)

נפת קארס (טורקית: Kars ili) היא נפה בצפון-מזרח טורקיה. בירת הנפה בעיר קארס, ומבחינה מנהלית היא מחולקת לשמונה יחידות שלטון מקומי. הנפה גובלת בארמניה ממזרח, בנפת אארי ובנפת איאדיר מדרום, בנפת ארזורום ממערב ובנפת ארדהאן מצפון, וסמוכה מדרום לגבול עם גאורגיה. שטח הנפה 9,442 קמ"ר, וברובו הררי. חלק מפסגות ההרים מגיעות ליותר מ-3,000 מטרים, ורק 11% מהשטח מוגדר מישור. הנהרות החשובים הם האראס והארפה הזורם לאורך הגבול הבינלאומי. אקלים הנפה יבשתי מובהק, ומשרע הטמפרטורות קיצוני (עד מינוס 40°C בחורף ו-45°C בקיץ). כמות המשקעים הממוצעת עומדת על כ-500 מ"מ לשנה. הנפה שוכנת על קו התפר שבין הקווקז ואסיה הקטנה, ולכן נכבשה פעמים מספר לאורך ההיסטוריה. במשך המחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס השתייך האזור לממלכת אוררטו. בשנת 961 לספירה הקים המלך הארמני אשוט השלישי את בירתו באני, כ-45 ק"מ מזרחית לעיר קארס. חורבותיה של אני ניצבות עד היום על הגדה הטורקית של נהר ארפא, המהווה את הגבול הבינלאומי בין טורקיה וארמניה. האימפריה הביזנטית שלטה באזור מ-1045 עד 1064 עת נכבש על ידי הסלג'וקים והחל תהליך התאסלמות התושבים. ב-1124 עברה הנפה לשליטת הגאורגים, וב-1239 שטפו אותה המונגולים בדרכם מערבה. בשנת 1534 כבשו העות'מאנים את מזרח אנטוליה ושלטו באזור עד 1878 (למעט תקופות של כיבוש רוסי קצר ימים ב-1829 ו-1856). ב-1878 כבשו הרוסים את הנפה והחזיקו בה עד 1919, עת הועברה השליטה בה לארמניה. מאוחר יותר, במסגרת הסכם קארס מ-23 באוקטובר 1921, ויתרה ברית המועצות על השליטה בנפה, וזו שבה לשליטה טורקית. עד 1994 היוו נפת ארדהאן ונפת איאדיר חלק מנפת קארס. אוכלוסיית הנפה מנתה 284,923 תושבים בשנת 2020 (בשנת 2000 חיו בנפה כ-325,000 תושבים). אוכלוסיית הנפה מגוונת מבחינה אתנית וכוללת, נוסף על הרוב הטורקי, ארמנים וגאורגים, וכן קבוצות קטנות של יוונים, רוסים, ואזארים, בני קרפאפק בצפון הנפה וכורדים בדרומה. רוב האוכלוסייה עוסק בחקלאות. אתר האינטרנט הרשמי של קארס
יאנוש שטראוס

יאנוש שטראוס (בהונגרית: Strausz János) בודפשט, 23 בדצמבר 1934 – 21 בספטמבר 2020 ) היה משפטן ועורך דין יהודי-הונגרי, שופט, חבר בית המשפט לחוקה (הו') בין 1998 ל-2004. בית המשפט לחוקה בהונגריה דומה בתפקידיו לבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) בישראל. שטראוס נחשב לאחד מהשופטים הפליליים ההונגרים המוערכים והמוכרים ביותר. יאנוש שטראוס נולד במשפחה יהודית. אביו, שהיה אדריכל, נעלם במחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי) בעיקול נהר הדון בחזית המזרחית כיחידה נספחת לארמייה השנייה ההונגרית. אמו עבדה כתופרת ומוכרת בביתן רחוב לעיתונים, סיגריות וכדומה (דומה לקיוסק) כדי לפרנס את שני בניה. הוא סיים באופן עצמאי את בית הספר התיכון דניאל ברז'ני בבודפשט ואת מבחני הבגרות. לאחר מכן ביקש להתקבל למגמת המוזיאולוגיה וגם למכללה לענייני חוץ. לבסוף, מ-1954, הוא היה סטודנט בפקולטה למדע המדינה ולמשפטים של אוניברסיטת אטווש לוראנד. כיוון שהשמיע את דעתו בפומבי במהלך המרד ההונגרי (מכונה בהונגריה מהפכת 1956), הוא סווג כקונטר-מהפכן ב-1957 וסולק מהאוניברסיטה, ולאחר מכן עבד כעובד במפעל במשך שש שנים. מ-1960 המשיך את לימודי המשפטים שלו בהתכתבות, וסיים בהצטיינות את לימודיו ב-1963. בין 1963 לבין 1967 היה מנסח מכתבים והחלטות בבית המשפט, ובין 1967 לבין 1977 הוא היה שופט לעניינים פליליים ודן בעיקר בעבירות אלימות. בשנת 1977 מונה לשופט במועצת הערעורים של בית המשפט המטרופוליטני (ערכאת ערעור של בית המשפט המחוזי של בודפשט), ומשנת 1980 היה נשיא מועצת הערכאה בדרגה הראשונה. בין המקרים שהוא דן היו משפט "גלריית היד השחורה" בגבעת גלרט, המקרה של יאנוש מגדה שהואשם ברצח ילדים, המשפט החוזר של תיק פוצ'פרי (רצח שוטר) ומשפט הירי הסדרתי של שלגוטריאן (בו שוטרים וחיילים ירו על קהל של 4000 איש. מספר ההרוגים לא ידוע עד היום). הוא נבחר כחבר בבית המשפט לחוקה (בג"ץ בהונגריה) בדצמבר 1998, והיה שופט חוקתי עד דצמבר 2004, עת פרש לגמלאות. תחומי העניין שלו היו משפט פלילי, משפט פרוצדורלי פלילי והיסטוריה משפטית, וכן המשפט הציבורי ההונגרי. כאמור הוא נחשב לאחד מהשופטים הפליליים ההונגרים המוערכים והמוכרים ביותר. הוא נפטר בשנת 2020 והובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי. הודעת בית המשפט לחוקה על מותו פורום המשפט. יאנוש שטראוס שופט פלילי מלידה מת יאנוש שטראוס שופט פלילי חבר בית המשפט לחוקה באתר index.hu András, Sereg (2020-09-21). "Elhunyt Strausz János volt alkotmánybíró". index.hu (בהונגרית). נבדק ב-2022-02-10. Sereg András (2020-09-25). "Strausz János – Született büntetőbíró". Jogi Fórum (בהונגרית). נבדק ב-2022-02-10. "Alkotmánybíróság | Dr. Strausz János". Alkotmánybíróság (בהונגרית). אורכב מ-המקור ב-2022-02-10. נבדק ב-2022-02-10. "Alkotmánybíróság | Elhunyt Strausz János, az Alkotmánybíróság volt tagja". Alkotmánybíróság (בהונגרית). נבדק ב-2022-02-10.
בריק על הטוויד

בריק על הטוויד (באנגלית: Berwick-upon-Tweed) המוכרת גם בקיצור בריק, היא עיירת שוק במחוז נורת'מברלנד כארבעה קילומטרים מהגבול עם סקוטלנד והעיירה הצפונית ביותר באנגליה. העיירה נוסדה במקור כיישוב אנגלו-סקסוני כחלק מממלכת נורת'מבריה בתחילת ימי הביניים בפתחו של נהר הטוויד (שעל שמו קרויה). מיקומה האסטרטגי של בריק על הגבול הצפוני של נורת'מבריה ובהמשך על הגבול האנגלו-סקוטי, הפך אותה למוקד סכסוכים וחילופי תרבות לאורך ההיסטוריה, היא אף החליפה ידיים 14 פעמים בין סקוטלנד לאנגליה עד לשנת 1482 שמאז נמצאת בצד האנגלי של הגבול. נכון לשנת 2021, אוכלוסיית בריק מונה 13,170 תושבים. בריק נוסדה על ידי ממלכת נורת'מבריה אך נכבשה על ידי סקוטלנד בקרב קרהאם ב-1080, לאחר מכן נותרה בידי ממלכת סקוטלנד עד המאה ה-12 כאשר היא הפכה לחלק מאנגליה. השליטה בה עברה לעיתים קרובות בין שתי האומות בשל מיקומה האסטרטגי וחישובתה הרבה. בשנת 1174 נמסרה בריק לסקוטלנד כחלק מהכופר עבור מלך סקוטלנד השבוי ויליאם הראשון. בהמשך החליפה ידיים עוד מספר פעמים במהלך המלחמות האנגלו-סקוטיות שלאחר מכן. הסכם פותרינגהאי ב-1482 קיבע את בריק תחת שלטון אנגלי, וביסס את מעמדה כעיר גבול. בתקופת ימי הביניים, בריק היה לאחד הנמלים החשובים ביותר בבריטניה, וסחר בסחורות כמו צמר ותבואה. כלכלתה פרחה, והפכה אותה למרכז מסחרי חיוני. בשנת 1296 כבש מלך אנגליה אדוארד הראשון את בריק, מה שהוביל לטבח רבים מתושביה והפך לאירוע מכונן בהיסטוריה של העיירה. בניית הביצורים הנרחבים של העיר החלה במאה ה-16 בהוראת המלכה אליזבת הראשונה, במטרה להגן עליה מפני פלישות סקוטיות אפשריות. במאות ה-17 וה-18 פחתה חשיבותה של בריק כמעוז צבאי, אך היא נותרה עיירת שוק ונמל חשובה. השילוב הייחודי של מורשת אנגלית וסקוטית המזוהה את העיירה ממשיך להיות מאפיין מכריע של בריק. כביש A1 הישן עובר דרך בריק, אך הכביש המודרני עוקף את העיירה מכיוון מערב. תחנת הרכבת של בריק נמצאת על קו הרכבת הראשי של החוף המזרחי. נמל ימי קטן בטווידמות' משמש ליבוא ויצוא של סחורות אך אינו מספק שירותי נוסעים. הנמל מוגן על ידי שובר גלים ארוך שנבנה במאה ה-19, שבקצהו מגדלור אדום ולבן בגובה 13 מטרים שבנייתו הושלמה ב-1826. בניית גשר בריק ב-1624 וגשר הגבול המלכותי ב-1850, שתוכנן על ידי רוברט סטיבנסון, שיפרו את מעמדה של העיירה וחיזקו את התחבורה עם סקוטלנד מצפון. גשר בריק כנסיית סינט אנדרו הפרסבטירית קסרקטין בריק גשר הגבול המלכותי בורסת התירס חומות העיר מדיה וקבצים בנושא בריק על הטוויד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריק על הטוויד בריק על הטוויד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר תיירות המוקדש לבריק על הטוויד. אודות בריק באתר Essentially England.
טרופאום אלפיום

הטרופאום אלפיום (בלטינית: Tropaeum Alpium "טרופאיון האלפים", בצרפתית : Trophée des Alpes), הוא טרופאיון רומי (tropaeum) מונומנט לכבוד ולזכר ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את הרי האלפים. הריסות האנדרטה נמצאות בלה טירבי (La Turbie) (צרפת), כמה קילומטרים מנסיכות מונקו. הטרופאיון נבנה בשנת 6 לפנה"ס לכבוד אוגוסטוס כדי לחגוג את ניצחונו הסופי על 45 השבטים שאכלסו את הרי האלפים. האוכלוסיות האלפיניות הובסו במהלך המערכה הצבאית להכנעת האלפים שנערכה על ידי הרומאים בין השנים 16 לבין 7 לפני הספירה. האנדרטה נבנתה מאבן מהמחצבה הרומית שהייתה ממוקמת במרחק של כ-800 מטרים משם. נראים במקום עד היום עקבות של קטעי עמודים מגולפים באבן. האנדרטה כפי ששוחזרה חלקית היא בגובה 35 מטר. כאשר נבנה, על פי האדריכל, הבסיס הוא באורך של 35 מטרים, הרציף הראשון בגובה 12 מטרים, והרוטונדה המונה 24 עמודים עם פסל אוגוסטוס הממלכתי היא בגובה 49 מטרים. אחת מאבני המגדל הכילה את שמות השבטים. הכתובת נשתמרו רק בשברים, אך ניתן היה לשחזר אותה הודות לתַעֲתוּק של פליניוס הזקן, אם כי בתיקונים קלים. האנדרטה במקור לא שירתה שום מטרה צבאית ולא הכילה מבצר. במקום זאת, היא סימנה את הגבול בין איטליה לבין פרובינקיה גאליה נארבוננסיס, שלאחר מכן עבר לנהר הוואר. אולם בין המאות ה-12 וה-15, האנדרטה אכן הפכה למבצר, כאשר המקומיים בנו בתים סביב חומותיו. בשנת 1705, כאשר פרצה מלחמה בין סבויה לבין צרפת במהלך מלחמת הירושה הספרדית, לואי ה-14 הורה להרוס את כל המצודות באזור, כולל זו. הטרופאום שנהרס חלקית הפך אז למחצבה ואבניו שימשו, בין היתר, לבניית כנסיית סן מישל הסמוכה. האנדרטה שוחזרה חלקית בשנת 1929 בתרומה מהנדבן האמריקאי אדוארד טאק (אנ') הטרופאום ממוקם על ויה יוליה אוגוסטה, דרך רומית על שם אוגוסטוס שנבנתה כהרחבה של ויה אאורליה, ואשר חיברה בין היישובים Album Intimilium (Ventimiglia המודרנית) ו-Cemenelum (היום שכונת Cimiez בניס). גם מזרקות שונות בשטחן של הקומונות של בוסוליי ורוקברון-קאפ-מרטן (אנ') הן רומיות. מוזיאון אדוארד טאק באתר הטרופטום כולל שברים, תבניות גבס, תצלומים ישנים המתעדים את האנדרטה ושחזורה. הוא נבנה בשנת 1929 ושופץ בשנת 2011. הוא כולל גם דגם בקנה מידה 1:20 של הטרופאום המשוחזר. דגם נוסף בקנה מידה 1:20 נמצא בחדר IX של המוזיאון לתרבות הרומית ברומא. אנשי הרטיאני על השתייכות שבטית של הראטי מדיה וקבצים בנושא טרופאום אלפיום בוויקישיתוף אתר רשמי טרופאיון האלפים (אתר עם תמונות) Livius.org: לה טורבי Pliny the Elder, Naturalis Historia, book III, 24. Jules Formigé: La dédicace du Trophée des Alpes (La Turbie). In: Gallia. Vol. 13, 1955, No. 1, p. 101—102. Visitor information card (in French) "Room XI: Augustus", Museo della Civiltà Romana
יוהנס ארם

יוהנס ארם (באסטונית: Johannes Erm; נולד ב-26 במרץ 1998) הוא אתלט אסטוני, זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (גלאזגו 2024) בקרב 7 ואלוף אירופה (רומא 2024) בקרב 10. ארם נולד וגדל בטרטו, אסטוניה. שיחק בילדותו בכדורגל ובגיל 13 בחר להתמקד באתלטיקה. באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ', פולין ביולי 2016 זכה במדליית ארד בקרב 10 בשיא לאומי עד גיל 20 של 7879 נקודות, אחרי ניקלאס קאול מגרמניה שקבע אז שיא עולם עד גיל 20 של 8162 נקודות ומקסים אנדרלוטיס מבלארוס (8046 נקודות). באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בגרוסטו, איטליה ביולי זכה במדליית כסף בקרב 10 בשיא אישי חדש של 8141 נקודות, אחרי ניקלאס קאול שקבע עוד שיא עולם עד גיל 20 של-8435 נקודות. באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביבלה, שוודיה ביולי זכה במדליית כסף בשיא לאומי חדש עד גיל 23 של 8445 נקודות, אחרי ניקלאס קאול (8572 נקודות). באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 11 בתוצאה של 8213 נקודות. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי סיים במקום תשיעי בתוצאה של 8227 נקודות. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2023 סיים במקום תשיעי בשיא אישי חדש של 8484 נקודות. באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת במרץ 2024 זכה במדליית ארד בקרב 7 בשיא אישי חדש של 6340 נקודות, אחרי סימון איהאמר משווייץ (6418 נקודות) וסנדר סקוטהיים מנורווגיה (6407 נקודות). באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה, במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקרב 10 בשיא אישי חדש של 8764 נקודות, לפני סנדר סקוטהיים (8635 נקודות) ומקנסון גלטי מצרפת (8604 נקודות). במהלך התחרות קבע שיאים אישיים גם בריצת 100 מטר, ריצת 400 מטר, קפיצה במוט ובהטלת כידון. קרב 10: 8764 נקודות (2024) ריצת 100 מטר: 10.60 שניות (2024) קפיצה לרוחק: 7.98 מטר (2018) הדיפת כדור ברזל: 15.38 מטר (2023) קפיצה לגובה: 2.04 מטר (2023) ריצת 400 מטר: 46.81 שניות (2024) ריצת 110 מטר משוכות: 14.19 שניות (2019) זריקת דיסקוס: 49.39 מטר (2020) קפיצה במוט: 5.20 מטר (2024) הטלת כידון: 62.71 מטר (2024) ריצת 1500 מטר: 4:22:19 דקות (2023) מדיה וקבצים בנושא יוהנס ארם בוויקישיתוף יוהנס ארם, באתר olympedia.org יוהנס ארם, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
אוליבר הלאנדר

אוליבר הלאנדר (בפינית: Oliver Helander; נולד ב-1 בינואר 1997) הוא אתלט פיני, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בהטלת כידון. ארם נולד וגדל ברזאבורג, פינלנד, אחיו הוא שחקן כדוריד, בנג'מין, בליגת העל השוודית בכדוריד ונבחרת פינלנד בכדוריד. באליפות העולם שנערכה ביולי 2019 בדוחה, קטר סיים במקום 19 בהטלת כידון בתוצאה של 80.36 מטר. באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 17 בתוצאה של 78.81 מטר. באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית, סיים במקום שמיני בתוצאה של 82.24 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 82.41 מטר ועלה מהמקום השישי לשלב הגמר. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט סיים במקום שביעי בתוצאה של 83.38 מטר. באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה במרץ 2024 זכה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 85.75 מטר, אחרי יאקוב ואדלייך מצ'כיה (88.65 מטר) ויוליאן ובר מגרמניה (85.94 מטר). הטלת כידון : 89.83 מטר (2022) מדיה וקבצים בנושא אוליבר הלאנדר בוויקישיתוף אוליבר הלאנדר, באתר olympedia.org אוליבר הלאנדר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
פסגת נאט"ו

פסגת נאט"ו היא פגישת פסגה, הנחשבת כהזדמנות תקופתית לראשי מדינות ולראשי ממשלות של המדינות חברות בנאט"ו, להעריך ולתת כיוון אסטרטגי לפעילויות של בעלות הברית. פסגות נאט"ו אינן פגישות רגילות כמו פגישות השרים של מדינות נאט"ו המתרחשות בתכיפות גבוהה יותר, אלא הן מהוות צמתים חשובים בתהליך קבלת ההחלטות של הברית ברמה הגבוהה ביותר. פסגות נאט"ו משמשות לעיתים קרובות להצגת מדיניות חדשה, הזמנת חברות חדשות לברית והרחבת נאט"ו (אנ'), השקת יוזמות חדשות גדולות ובניית שותפויות עם מדינות שאינן חלק מנאט"ו. להלן רשימות המדינות החברות הנוכחיות בנאט"ו: אלבניה בלגיה בולגריה קנדה קרואטיה צ'כיה דנמרק אסטוניה פינלנד צרפת גרמניה יון הונגריה איסלנד איטליה לטביה ליטא לוקסמבורג מונטנגרו הולנד מקדוניה הצפונית נורווגיה פולין פורטוגל רומניה סלובקיה סלובניה ספרד שוודיה טורקיה הממלכה המאוחדת ארצות הברית המדינות הבאות שאינן נאט"ו משתתפות כעת: אוסטרליה יפן ניו זילנד קוריאה הדרומית מאז הקמת נאט"ו ב-1949, היו בסך הכל שלושים ואחת פסגות נאט"ו. רק הפסגות המסורתיות קיבלו מספר רשמי, ובכך לא כוללות את הפסגות החריגות של 2001 ו-2022 במטה נאט"ו בבריסל. פסגת נאט"ו בוושינגטון 2024, היא פסגת נאט"ו האחרונה, שהתקיימה בוושינגטון הבירה שבארצות הברית בין התאריכים 9 עד 11 ביולי 2024. מדיה וקבצים בנושא פסגת נאט"ו בוויקישיתוף "NATO Summit Meetings". NATO.int. NATO. אורכב מ-המקור ב-4 באוקטובר 2006. נבדק ב-27 בספטמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "NATO Summit Meetings". NATO.int. NATO. 4 באוקטובר 2011. ארכיון מ-3 באפריל 2009. נבדק ב-29 בנובמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה)