laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליהו יצחק חזן

הרב אליהו יצחק שמש (חזן) (1880 - א' בניסן תרצ"ח (1938)) שימש כרבה של העיר אל-חלה הקרובה לבגדאד קרוב לעשרים שנה, ולאחר מכן שימש כרב קהילת יוצאי בבל בהודו, בהונג קונג ובשאנגחאי למשך שלושים שנה. חיבר את הספר "יד אליהו" לאחר שעלה לארץ ישראל. נולד בבגדאד, עיראק. בשנת 1880 היה בית המדרש בעיר אל-חלה מנוהל על ידי הרב מועלם יצחק מרדכי; עם פטירתו הנהלת המדרש עברה לידי הרב אליהו. הרב אליהו נחשב לאיש דינמי שהכניס שינויים בשיטת הלימוד. הוא דאג במיוחד לחינוך ילדי העניים, באומרו: "מבני עניים תצא תורה". בשנת תרס"ד (1904) פרצה בעיר מגפת כולרה, והרב אליהו אסף כספים וחילק אותם לחולים העניים. בשנת 1906 עזב הרב את העיר אל-חלה ועבר לשמש כרב קהילת הבבלים בהונג קונג, עד 1920. לאחר מכן שימש כרב קהילת הבבלים בשאנגחאי עד לשנת 1930. לאחר מכן עלה לארץ ישראל וחי בירושלים, שם חיבר את הספר "יד אליהו". הרב נפטר בא' בניסן תרצ"ח (1938) ונקבר בחלקת הספרדים בהר הזיתים. "יד אליהו" - ספר שאלות ותשובות. השאלות בספר דנות בענייני הלכה, חלקן בביאור מקראות בהסבר ומתן טעמים למנהגים שונים. צבי זוהר, היצירה ההלכתית של חכמי בבל (עיראק) בעת החדשה אליהו יצחק חזן, באתר "החכם היומי"
מגלן קדוש אוסטרלי

מגלן קדוש אוסטרלי (שם מדעי: Threskiornis moluccus) הוא מין מגלן מהסוג מגלן קדוש, שתחום תפוצתו מתפרש על פני מזרח, צפון ודרום-מערב אוסטרליה. רוב גופו לבן, ראשו הקירח ומקורו שחורים. למרות שבעבר לא היה נפוץ באזורים עירוניים, נוצרו אוכלוסיות גדולות יותר ויותר בחוף המזרחי של אוסטרליה, וכיום מגלנים אלו נפוצים, בין השאר, בערים וולונגונג, סידני, מלבורן, גולד קוסט, בריזביין וטאונסוויל. מין זה תועד לראשונה על ידי ז'ורז' קיוויה ב-1829, כ-Ibis molucca, אך ב-1991 הועבר רשמית לסוג מגלן קדוש, בשל קרבתו למינים בסוג זה. ישנם שני תת-מינים: T. m. molucca (תת-המין השלט), מצוי ברחבי אוסטרליה; T. m. pygmaeus מצוי באיי שלמה. זהו מין גדול יחסית לשאר מיני המגלנים: אורכו כ-65 עד 75 ס"מ. הזכר גדול מעט מהנקבה: הוא שוקל כ-1.7 עד 2.5 ק"מ, ומשקלה של הנקבה נע בין 1.4 עד 1.9 ק"ג. זאת בהשוואה למגלן הלבן, שמשקלו כקילוגרם אחד. גופו של המגלן לבן, אם כי צבעו עשוי לדהות במשך הזמן. נוצות התעופה החיצוניות שחורות. מקורם של פרטים צעירים קצר יותר משל הבוגרים, וראשם מנוצה. ריחו החזק של המגלן תועד על ידי רבים כלא נעים. קריאת המגלן היא קרקור מתמשך. הוא מגיע לבגרות מינית בגיל 3 שנים, ועשוי לחיות כ-28 שנים. המגלן הקדוש האוסטרלי ניזון בעיקר מחסרי חוליות יבשתיים ומימיים ומפסולת אנושית. המזון המועדף עליו הוא סרטני מים ושבלולים. בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ואזורי מרעה, אם כי ניתן למצוא אותו גם בפארקים עירוניים ובמטמנות ברחבי אוסטרליה. ישנה מחלוקת האם להכריז על מין זה כמזיק, בשל הרגלי האכילה שלו מפחי אשפה וריחו הלא נעים, או כנתון בסכנת הכחדה פוטנציאלית. עונת הרבייה של המגלנים משתנה בהתאם לאזור בו הם חיים; היא נמשכת בין אוגוסט לנובמבר בחלקה הדרומי של אוסטרליה, ובין פברואר למאי, לאחר העונה הרטובה, בצפון. הקן בנוי מזרדים, עשבים וקנים, וממוקם על עץ, בדרך כלל בסמוך למקווה מים כמו נהר, אגם או ביצה. לעיתים המגלנים מקננים בסמוך לאתרי קינון של עופות מים אחרים, כגון אנפות, קורמורנים וכפנים. הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות, שמידותיהן כ-65 על 44 מ"מ. הדגירה נמשכת 21-23 ימים. הגוזלים נולדים עיוורים, עירומים וחסרי ישע. הם פורחים מהקן בגיל 48 ימים. מדיה וקבצים בנושא מגלן קדוש אוסטרלי בוויקישיתוף מגלן קדוש אוסטרלי, באתר ITIS (באנגלית) מגלן קדוש אוסטרלי, באתר NCBI (באנגלית) מגלן קדוש אוסטרלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מגלן קדוש אוסטרלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגלן קדוש אוסטרלי, באתר GBIF (באנגלית) מגלן קדוש אוסטרלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קלוז

האם התכוונתם ל... בוב קלוז – מוזיקאי וצלם בריטי גלן קלוז – שחקנית קולנוע אמריקנית קלוס קלוז'
אולפנת בני עקיבא אמנה

אולפנת בני עקיבא אמנה היא אולפנה בכפר סבא, מהראשונות באולפנות, שהוקמה ב-1964 ולומדות בה כ-460 תלמידות. האולפנה הוקמה על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא באלול תשכ"ד. המחזור הראשון כלל 18 תלמידות. המנהל הראשון, אברהם ברקאי, הקים את האולפנה כאחות צעירה לאולפנת בני עקיבא כפר פינס. בניין אחד שימש את הפנימייה, חדר האוכל וכיתת הלימוד. מבנה ששימש במקורו לגידול אפרוחים, שימש כמשרד וחדר מורים. בהמשך נשכרו דירות בעיר. לאחר מכן רכש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא שטח של 20 דונם שעליו הוקם מבנה טרומי ששימש כחדר אוכל ומטבח וככיתות לימוד. הרב יהודה רוזנברג נקרא על ידי הרב משה צבי נריה לעמוד בראש האולפנה כשהיה בן 25 בלבד. בשנת תשכ"ח, ערב סיומו של המחזור הראשון, נחנכה הפנימייה הראשונה. באולפנה לומדות כ-460 בנות. ראש האולפנה היום הוא הרב יוסי כהנא, שבעבר שימש מנהל חטיבת הביניים ויוזם בית הספר הניסויי באולפנה. שמעון ארבל (אחיו של משה ארבל) הוא מנכ"ל האולפנה. האולפנה לקחה חלק בתוכנית פסגה של משרד המדע לחינוך ולהכשרה למצוינות במדעים ובסייבר. במסגרת התוכנית התלמידות מוכשרות לשירות לאומי במסגרת מערכת הביטחון הישראלית בתחומי הסייבר. בשנת 2010 זכתה אור אשואל, אז תלמידת כיתה י"א בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי. בשנת 2011 זכתה תלמידת האולפנה נעם חדד במקום השני בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי צבי שינובר, האור הגדול, מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, תש"ע 2010 אתר אולפנת בני עקיבא אמנה אולפנת "אמנה" בכ"ס חונכת בנין פנימיה מפואר, הצופה, 17 במאי 1968 שמעון כהן, בנות שירות לאומי למאבק הסייבר של ישראל, באתר ערוץ 7, ‏10 בנובמבר 2014 ידידה בן אור, "עולם הסייבר מקבל משמעות חדשה", באתר ערוץ 7, ‏19 ביולי, 2015
Christen, ätzet diesen Tag, רי"ב 63

Christen, ätzet diesen Tag (בעברית: נוצרים, חרטו את היום הזה) רי"ב 63, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך לכבוד חג המולד. מועד ההלחנה הוא כנראה ב-1713 ומועד הביצוע הראשון לא ידוע בוודאות, אך ידוע שהוא ביצע את הקנטטה בדצמבר 1723 בהיותו מנהל המוזיקה בלייפציג. מקובל להניח שהוא הלחין את הקנטטה בהיותו בוויימאר, בין 1713 ל-1716. בשנים אלו הוא ביקר בעיר האלה במטרה לנסות להתמנות שם לעוגבאי. משערים שהטקסט נכתב על ידי יוהאנס מיכאל היינקיוס (Johann Michael Heineccius) שהיה כומר בכנסיית גבירתנו הקדושה בהאלה, כתב טקסטים לקנטטות אחרות של באך ותמך במועמדותו של באך לתפקיד בכנסייה. לכן, יש המניחים שהביצוע הראשון היה בכנסייה זו בעיר האלה. על פי ג'ון אליוט גרדינר הביצוע הראשון היה בוויימאר ב-1714 וביצוע נוסף התקיים בהאלה ב-1717. בכל מקרה ידוע שבחג המולד הראשון שלו בלייפציג הוא ביצע את היצירה. על פי כריסטוף וולף, הוא ביצע אותה בלייפציג שוב ב-1729. הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם ארבע חצוצרות, טימפאני, שלושה אבובים, בסון, שני כינורות, ויולה, עוגב ובאסו קונטינואו. בקנטטה שבעה חלקים: מקהלה: Christen, ätzet diesen Tag (נוצרים, חרטו את היום הזה) רצ'יטטיב לאלט: Oh, selger Tag! o ungemeines Heute (הו יום מאושר! הו יום נפלא) דואט לסופרן ולבס: Gott, du hast es wohl gefüget (אלהים, את דרכינו לטוב התווית) רצ'יטטיב לטנור: So kehret sich nun heut (כך הופכים היום) דואט לאלט וטנור: Ruft und fleht den Himmel an (בקשו רחמי שמיים) רצ'יטטיב לבס: Verdoppelt euch demnach (הגדילו את אש הפולחן) מקהלה: Höchster, schau in Gnaden (אתה הנעלה, הבט ברחמים) היצירה הוקלטה כ-30 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם מיכאל גילן (ב-1952), ניקולאוס הרנונקור (ב-1975), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-1998). פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) פרטיטורה על פי כריסטוף וולף: 1714 או 1715: וולף, עמוד 16 גרדינר, עמודים 1-2 Mincham, Julian באתר "באך" בגרמנית רשימת הקלטות באתר קנטטות באך
נחלת צדוק

נחלת צדוק היא שכונה קטנה בירושלים, הממוקמת בדרום גוש הנחלאות בין שכונת שערי חסד לשכונת נחלת אחים. גבולה הדרומי הוא רחוב הגר״א, וגבולה הצפוני רחוב ישראלס. רחובה הראשי הוא רחוב נחלת צדוק. השכונה נוסדה בשנת 1906 ביוזמת חברת יק"א ומנהלה בירושלים אברהם אלברט ענתבי, ונבנתה החל מ-1908 בעזרת חברת כי"ח של יהדות צרפת והברון רוטשילד. השכונה נקראה על שם הרב צדוק כהן, הרב הראשי של יהדות צרפת ומראשי תנועת חיבת ציון, שהלך לעולמו חודשים ספורים טרם ייסוד השכונה. התוכנית המקורית הייתה להקים 40 בתים בשכונה עבור פועלים ובעלי מלאכה עניים מעובדי מוסדות כי"ח, על שטח של 30,000 אמות מרובעות. עד שנת 1911 נבנו 22 בתים בשכונה. את יתרת החלקות שלא נמכרו למשתכנים מכרה יק"א לאחר שנים אחדות לאגודת נווה בצלאל, שהקימה בסמוך שכונה שנועדה לאמנים ואנשי בצלאל. הבתים נבנו כבתים טוריים בני שני חדרים כל אחד, כשבחזית כל בית חצר לגידול עופות או לנוי. בחצר גם היו המטבח והשירותים. משתכני נחלת צדוק כללו מורים, פקידים, בעלי מלאכה וסוחרים, שהגיעו מהשכונות החדשות שמחוץ לעיר העתיקה, ובניגוד לתוכנית המקורית, היו אמידים יחסית. נחלת צדוק התפתחה כשכונה חילונית, בשכנות צמודה לשערי חסד הסמוכה שהייתה חרדית ומתיישביה היו אנשי היישוב הישן. נחלת צדוק גדלה בתקופת המנדט, ובמפקד אוכלוסין בשנת 1939 נמנו בה 265 תושבים. החל מ-1939 התאחדו ועדי השכונות נחלת צדוק ונווה בצלאל, כדי להתמודד במשותף עם קשיים ביטחוניים ומנהליים, והפכו בפועל לשכונה אחת. בעת מאורעות מלחמת העצמאות עמדו נחלת צדוק ושערי חסד בקו החזית מול התקפות מהכפר שייח' באדר הסמוך. הבית המערבי ביותר בנחלת צדוק שימש כעמדה של ההגנה. לקראת סוף המאה ה-20 חל בשכונה תהליך התחרדות. בדומה לשערי חסד הסמוכה, נרכשו נכסים בנחלת צדוק בידי עולים חרדים מארצות הרווחה, והבתים שופצו והורחבו. כיום אופי השכונה הוא של שכונת רווחה חרדית. שכונת נחלת צדוק, רפי כפיר, באתר אהבת ירושלים ירושלים, מפת שמות הרחובות, מפה משנת 1925 עם ציון שם השכונה 'בתי צדוק', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור שירות התעסוקה, נוהל הגדרה ותיעוד חרדים, 1.5.13 ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק בכר דוד

רבי יצחק בכר דוד (קרוב לשנת ה'ת"ן, 1690 - ה'תקט"ו, 1755) היה רב בקושטא, מחבר הספר "דברי אמת". נודע כאחד מגדולי דורו. לא ידועים פרטים ביוגרפיים רבים אודותיו, מלבד שם אביו דוד. הוא נולד בקושטא וכנראה גם נפטר בה. למד כנראה בישיבתו של הרב שמואל הלוי. הוא נחשב לאחד הדרשנים המצוינים בעירו, ופסק בשאלות הלכתיות סבוכות. בשנת ה'תק"ב התמנה כדיין בבית הדין של קושטא, לצד הדיינים רבי אליהו גלמידי ורבי חיים אבן שנג'י. רוב תשובותיו אבדו וחלקן נדפסו לאחר מותו בספר "דברי אמת". הוא התפרסם כאחד מגדולי הדור בכל רחבי אירופה. רבי יחזקאל לנדא, רבה הנודע של פראג, מתאר אותו בשבחים מופלגים בספר השו"ת שלו "נודע ביהודה": ”מי כמוהו דעה מורה, שר התורה, ארך האברה, חכמתו פניו תאירה, ה"ה כבוד מעלת יקר תפארת ישראל, ראש גולת אריאל, איש חי רב פעלים מקבצאל, רב הרבנים גאון הגאונים פאר העתים חמדת הימים, ראש הבשמים, המאור הגדול מאיר עיני הגולה החכם הכולל, אין גומרין עליו את ההלל, המפורסם לשבח בתורה ובמעשים טובים, לתורתו הכל תאבים, מרביץ תורה לרבים, שמו הקדוש והטהור הכל מפארים ומשבחים, חכם יצחק בכר דוד...” (נודע ביהודה, אבן העזר, סימן עד). פסיקה אחת מפורסמת שלו היא ביטול המנהג לתקוע בשופר בשעת הנץ החמה בבוקר ראש השנה. ספרו "דברי אמת" נעשה לספר למדני קלאסי, לפי עדות מאיר בניהו, חלק של הספר בשם "מערכות דברי אמת" שלא נדפס אז, "לא ירד מעל שולחנם שלחכמי קושטא ונעשו ממנו העתקות הרבה". חלקם אף הדפיסו חיבורים שעיקרם הערות ודיונים בספרו. חיבורו של "הסבא קדישא" רבי שלמה אליעזר אלפנדרי על דברי אמת, הודפס בירושלים (מכון ירושלים תשל"ז) בצמוד למהדורה הראשונה של "מערכות דברי אמת" בשם "אשא עיני". שלושת בניו כיהנו כולם כרבנים בקושטא: רבי יעקב, רבי דוד ורבי אברהם בכר יצחק. חתנו היה רבי אברהם בן אביגדור, ראב"ד קושטא, מחבר הספר "זכור לאברהם" (קושטא תקפ"ז) הכולל שאלות ותשובות, חידושים על התלמוד הבבלי וחידושים על משנה תורה לרמב"ם. שלמה אברהם רוזאניס, רבי יצחק בכר דוד, בספרו קורות היהודים בתורקיה וארצות הקדם, ח"ה, סופיה תרצ"ח, עמ' 13., באתר היברובוקס ספריו דברי אמת, מהדורת קושטאנדינה, תק"כ, באתר היברובוקס דברי אמת, מהדורת הלברשטאדט, תרכ"א, באתר היברובוקס שלמה אליעזר מרגליות (עורך), מערכות דברי אמת עם אשא עיני, מודפס לראשונה מכתב יד, ירושלים: מכון ירושלים, תשל"ז, באתר אוצר החכמה יצחק בכר דוד, באתר "החכם היומי" השם במקורו הוא יצחק בן דוד, יצחק בכ"ר [=בן כבוד רבי] דוד, ובמהלך השנים השתרש בצורתו הנוכחית. התאריכים לפי מפעל הביבליוגרפיה העברית בערכו. להרחבה על כך ראו: חיד"א, שו"ת חיים שאל, סימן י' אות ג'. בניהו, רבי רפאל ביטראן רבותיו וחיבוריו, בתוך: מדות טובות: פירוש המכילתא, ירושלים: יד הרב נסים, תשמ"ט. עמ' טו.
ערוץ הקבוצות

ערוץ הקבוצות היה ערוץ ספורט ישראלי ששידר בכבלים ובלווין במסגרת חבילת הספורט בין השנים 2001–2004. ערוץ הקבוצות הוקם בשנת 2001 על ידי יהודה טלית, בעליה של חברת "טלית תקשורת", בשיתוף עם בעלי מועדון הכדורגל מכבי חיפה יעקב שחר ועוזי מור. הערוץ שידר כתבות צבע לפני משחקי הקבוצה ואחריהן, ראיונות אולפן נרחבים עם שחקני עבר והווה ותוכניות לסיקור הנעשה בקבוצה בהגשת ערן בן זאב, אהרון ברנע, ברק רום וירון זילברשטיין ורצועת שידור שמוקדשת לתוכניות דומות שהופקו על ידי ערוץ MUTV של קבוצת מנצ'סטר יונייטד. בשנת 2003 הצטרפו לערוץ בעלי מועדון הכדורגל הפועל תל אביב, רפי עגיב ומשה תאומים והערוץ החל לשדר רצועת שידור הכוללת כתבות צבע ותוכניות על אודות הפועל תל אביב בהגשת אורי בנאי, קובי מחט ואלי ישראלי. באותה שנה ליווה הערוץ מקרוב את העפלתה הראשונה של מכבי חיפה לליגת האלופות והסרט אודות המסע, "חלום ירוק", שודר לאחר מכן בערוץ 2. ב-2004 החל הערוץ לשדר רצועה יומית בהגשת שרון ניסים, המוקדשת להפועל באר שבע, והקבוצה אף אמורה הייתה להיכנס כשותפה בבעלות על הערוץ. צוות הערוץ היה אחראי על שידורם של כמה ממשחקי הקבוצות שהועברו בערוץ 10 וערוץ 2. בשנת 2003 הוצע כי הערוץ יהפוך לערוץ בתשלום וישדר את משחקי ליגת העל בכדורגל אולם בסופו של דבר זכה גוף השידור "צ'רלטון" בזכויות השידור. במאי 2004 נסגר הערוץ. ניסיון נוסף לפתיחת ערוץ במודל דומה נעשה בשנת 2006 כשארקדי גאידמק בעליה של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים הקים ערוץ ייעודי לסיקור הקבוצה, אולם הוא נסגר כעבור חודשיים. משחקי מנצ'סטר יונייטד ישודרו בערוץ הקבוצות, באתר גלובס, 9 ביולי 2002 קבוצת הכדורגל של הפועל ת"א מצטרפת לשידורים בערוץ הקבוצות בכבלים ובלויין, באתר גלובס, 4 במרץ 2003 * מהשבוע הבא: רצועה יומית להפועל ב"ש בערוץ הקבוצות, באתר וואלה, 25 בפברואר 2004 דורון ברגרפרוינד, ערוץ הקבוצות עשוי לשדר משחקי ליגת העל, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2003 אור שמש, ערוץ הקבוצות נסגר, באתר nrg‏, 23 במאי 2004 אסף שקד‏, ערוץ בית"ר ירושלים ייסגר, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2006
הכנסייה הכרמליטית של ורשה

כנסיית הלקיחה של הבתולה מריה ושל יוסף הקדוש (בפולנית: Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny i św. Józefa Oblubieńca), הידועה בכינוי "כנסיית הכרמליטים", היא כנסייה קתולית בוורשה שבפולין. הכנסייה הנוכחית היא הכנסייה השנייה במקום. הכנסייה הראשונה נבנתה מעץ על ידי מסדר הכרמליטים בשנת 1634 ונהרסה על ידי השוודים בשנת 1650. הכנסייה החדשה, שנוסדה ביוזמתו של הפרימאט של פולין מיכל סטפן רדז'יובסקי ((אנ'); אשר ייסד גם את כנסיית הצלב הקדוש בוורשה), נבנתה בין השנים 1692-1701 בסגנון בארוק פולני בתכנון האדריכל יוזף באלוטי (ניתן עדיין לראות את הכנסייה המקורית מאחורי החזית). במהלך מלחמת העולם השנייה הכנסייה שרדה בפצצות העיר ורשה ולא נהרסה. החזית של הכנסייה היא בסגנון נאו קלאסי והיא אחת החזיתות הבולטות והמפורסמות ביותר בוורשה. חזית מרשימה זו נבנתה בסגנון אופייני לשלטונו של סטניסלאב פוניאטובסקי. החזית מורכבת משתי קומות. שמונה עמודים בסגנון דורי תומכים בקומה הראשונה ושישה עמודים בסגנון קורינתי תומכים בקומה השנייה. על גג הכנסייה ממוקם כדור נחושת שהתחמצן עם הזמן והפך לירוק. על החזית יש הרבה עיטורים פיסוליים ומקובעות בה שלוש דלתות כניסה. על האפריז מקובע תבליט של מוטות הגמון וכתר אפיפיורי במרכז. מגדלי הפעמון הייחודיים של הכנסייה בצורת גליל, מיוחדים מאוד ונמצאים בצדדי המבנה. בראש המגדלים יש קישוט דקורטיבי שמזכיר אבוקה. מדיה וקבצים בנושא הכנסייה הכרמליטית של ורשה בוויקישיתוף
קתדרלת יוחנן הקדוש

קתדרלת יוחנן הקדוש (בפולנית Archikatedra św. Jana) היא הקתדרלה הראשית של ורשה. בניית הכנסייה המקורית החלה במאה ה-14. היא נבנתה בסגנון גותיקת לבנים עבור דוכסי מזוביה. מול הכנסייה אירע ניסיון ההתנקשות בחייו של זיגמונט השלישי ואזה, המתנקש לא הצליח להתנקש בחייו של זיגמונט. בימי תפארתה היה לכנסייה מגדל פעמונים צמוד, והיא התנשאה לגובה מעל בתי העיר העתיקה ונראתה מכל מקום בה. במלחמת העולם השנייה הופצצה הקתדרלה ומגדל הפעמונים נהרס ולא שוחזר. אחרי המלחמה, במסגרת פעולות השיקום של העיר ורשה, שוחזרה הקתדרלה בגרסה פחות מפוארת. חזית הקתדרלה עשויה מלבנים אדומות ובנויה בשני מפלסים. פנים הקתדרלה מקורה בקמרונים וגגה של הקתדרלה מצופה בנחושת שהתחמצנה. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת יוחנן הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת יוחנן הקדוש
את (כלי)

אֵת הוא כלי עבודה ידני המשמש בחקלאות, בבניין ובעבודות אחרות. תפקידו של האת לעזור בחפירה באדמה ובהעברת אדמה או כל חומר אחר מהקרקע. ישנם שני סוגי אתים: את חפירה (spade) - משמש לחפירה באדמה. הראש, בדרך כלל ממתכת, מסתיים בקו עגול ומעוגל לרוחבו. הידית, לרוב מעץ, קצרה, ובסופה היא בצורת האות D. את שפיכה (shovel) - משמש להעברת אדמה, חצץ או כל חומר מוצק אחר בתפזורת. הראש, בדרך כלל ממתכת, בצורת מלבנית ובהתאם לכך הוא מסתיים בקו ישר. הידית, לרוב מעץ, ארוכה. ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון

התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון (הידועה גם כקניון שער ראשון) היא מסוף אוטובוסים מרכזי בעיר ראשון לציון. התחנה שוכנת במערב העיר, סמוך למחלף גן רווה ובית מכבי. התחנה נמצאת בבעלות חברת נצבא ונחנכה בשנת 1998. התחנה החדשה החליפה את התחנה הישנה שהייתה ממוקמת ברחוב הרצל בראשון לציון, שנהרסה ובמקומה נבנה מיזם "צרפתי סנטרל" הכולל שני מגדלים בני 20 קומות. בתחנה המרכזית ישנם 22 רציפים. 20 רציפים נמצאים בתוך מתחם סגור, השייכים לקווים של אגד, קווים, מטרופולין, אלקטרה-אפיקים וסופרבוס, רציף חיצוני השייך לקווי אגד ורציף הורדה בלבד הנמצא סמוך לכניסה הראשית לתחנה. אחד מ-20 הרציפים בתוך התחנה אינו פעיל. ברחובות הסמוכים לתחנה עוברים אוטובוסים של "אגד", "דן", "קווים", "מטרופולין" ו"אלקטרה אפיקים". בתחנה עוברים מדי יום אלפי נוסעים במאות אוטובוסים, הן בקווים העירוניים בתוך העיר והן בקווים הבינעירוניים. על קווי האוטובוס הפנימיים בתוך העיר אחראית חברת "אגד". קווי האוטובוס הפנימיים בראשון לציון מופעלים על ידי חברת אגד. מקרא סימנים: ♿ - אוטובוס עירוני נגיש ⬅️ - קו חד כיווני מדיה וקבצים בנושא התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון בוויקישיתוף ‏ התחנה המרכזית החדשה בראשון לציון נפתחה ב-25.08.98, אורכב מתוך אתר אגד משרד התחבורה מעכב האישור לפתיחת התחנה המרכזית החדשה בראשון-לציון, באתר גלובס, 22 בינואר 1998 גיא ימין , ‏ראשון לציון: צבי צרפתי החלו בשיווק הפרויקט בתחנה המרכזית הישנה, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2006 ניתן לשמור מקומות בקו זה
סטיברזנס

סטיברזנס (ביוונית: Σατιβαρζάνης המאה ה-4 לפנה"ס) היה מדינאי פרסי. שרת את דריווש השלישי, ומאוחר יותר את אלכסנדר הגדול. בגד גם באלכסנדר ומרד בו. נהרג בדו-קרב מול המוקדוני אריגיוס. על ראשית חייו של סטיברזנס לא ידוע דבר. הוא שימש כסטראפ אריה (Aria). הוא שרת את דריווש השלישי, מלך ממלכת פרס האחמנית, ובמהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול, פיקד על כוח שהורכב מאנשי אריה בקרב גאוגמלה. הכוח שתחת פיקודו הוצב באגף השמאלי, מול היחידות שבפיקוד אלכסנדר עצמו. לאחר שהקרב הסתיים בניצחון מוקדוני, המשיך סטיברזנס לשרת את המלך, ויחד עמו נמלט אל הסטראפיות המזרחיות. אולם בהדרגה כמו אצילים פרסים רבים אחרים, החל סטיברזנס לאבד את האמון במלכו, ויחד עם בסוס סטראפ בקאטריה וברסאינטס סטראפ אראכוסיה, התנקשו במלך בשנת 330 לפנה"ס. בהדרגה, התבר לסטיברזנס, שאלכסנדר הגדול מאמץ את המנהגים הפרסיים, לפיכך הוא הגיע למחנה של אלכסנדר בעיר סוסיא (כיום באזור משהד), והודיע על כניעתו. אלכסנדר היה מרוצה, והותיר את סטיברזנס כמושל אריה, אולם הותיר עמו 40 פרשים מוקדונים שהיו אמורים לפקח על נאמנותו. לאחר יציאת צבאו של אלכסנדר, מרד סטיברזנס וחבר לבסוס, שהוביל כעת את ההתנגדות הפרסית למוקדונים. הסיבות למרד אינן ברורות, ועל פי השערות הן נבעו מטעמים דתיים. בסוס, שלח לעזרתו 2,000 פרשים. אלכסנדר חזר על עקבותיו בניסיון לתפוס את סטיברזנס, אך הוא נמלט למדבר ואלכסנדר המשיך את מסעו לעבר באקטריה. הוא השאיר באריה 6,000 רגלים ו-600 פרשים בפיקוד שלושה מצביאים (ארטבזוס, אריגיוס וקרנוס), שהצליחו בסופו של דבר ללכוד את כוחו של סטיברזנס. אריגיוס וסטיברזנס ערכו ביניהם דו-קרב, שבסופו נעץ אריגיוס חנית בפניו של סטיברזנס והרג אותו. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז. ביל יני, אלכסנדר הגדול - לקחים מפועלו של המצביא הבלתי-מנוצח בהיסטוריה, 2012, הוצאת מודן - (מהדורה ראשונה בשנת 2010). פאול קלושה, אלכסנדר הגדול, ת"א: מזרחי, 1963. י. מודז'ייבסקי, אלכסנדר מוקדון, הוצאת הדר, 1960. הרולד למב, אלכסנדר מוקדון – המסע אל קצה העולם, ירושלים: הוצאת קריית ספר, 1967. Waldemar Heckel, The Conquests of Alexander the Great, Cambridge University Press, 2008. Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967. Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu Arrian, The Campaigns of Alexander, translated by Aubrey de Sélincourt, Penguin Classics, 1958 and numerous subsequent editions. Quintus Curtius Rufus. "Historiarum Alexandri Magni Libri Qui Supersunt" (בלטינית). ביוגרפיה באתר ליוויוס יני, עמ' 97. גולן, עמ' 36. אריאנוס, ספר שלישי, 25. דיודורוס, ספר שבעה עשר, 78.1. .Waldemar Heckel, p. 92 קורטיוס, ספר שביעי, 3, 2. אריאנוס, ספר שלישי, 28.
כנסיית סנט אנה

כנסיית סנט אנה (בפולנית: Kościół św. Anny) היא כנסייה בעיר העתיקה של ורשה. בשנת 1454 הגרמנים[דרוש מקור] שחיו בנסיכות מזוביה, החלו לבנות לעצמם כנסייה חדשה. הכנסייה שופצה ב-1603 ופעם נוספת בשנת 1788 תחת שלטונו של מלך פולין האחרון, סטניסלב פוניאטובסקי. החזית המקורית הוחלפה בחזית נאו קלאסית בשנת 1788. שישה עמודים קורינתיים תומכים בקרניז. בין כל עמוד יש פסל של כל אחד מארבעת האוונגיליונים. מעל הקרניז יש גמלון ומאחורי הגמלון יש בימה מוגבהת שמחזיקה צלב. מגדל הפעמון של הכנסייה בולט בכיכר הטירה וממנו ניתן לראות נוף מרהיב של העיר העתיקה. הכנסייה מכונה גם "כנסיית הסטודנטים". מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנט אנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנט אנה (בפולנית) אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנט אנה ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוליבר קרויצר

אוליבר קרויצר (בגרמנית: Oliver Kreuzer, נולד ב-13 בנובמבר 1965 במנהיים שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם בקרלסרוהה, באיירן מינכן ופ.צ. בזל. קרויצר החל את קריירת הבוגרים שלו בקרלסרוהה מליגת הבונדסליגה בשנת 1985. קרויצר שיחק בקבוצה 182 משחקים לאורך שש עונות, כבש שמונה שערים והפך למעין גיבור תרבות מקומי. בשנת 1991 חתם קרויצר בבאיירן מינכן, עמה זכה בשתי אליפויות, והיה שותף מלא לזכייה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורדו. בשנת 1997, לאחר שש עונות בבאיירן מינכן, בהן שיחק 150 משחקים וכבש שמונה שערים, חתם קרויצר בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. עם בזל זכה קרויצר בדאבל בשנת 2002, ופרש בתום אותה עונה מכדורגל בגיל 36, לאחר חמש עונות בבזל, בהן שיחק 119 משחקים וכבש 16 שערים. קרויצר מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבוגרת, אך שיחק בנבחרות הצעירות, ולזכותו הופעה אחת בנבחרת האולימפית. קרויצר עסק בתפקיד ניהולי בפ.צ. בזל עם פרישתו ממשחק. לאחר מכן עסק בתפקיד המנהל הספורטיבי בקבוצות שונות כרד בול זלצבורג, שטורם גראץ, קרלסרוהה והמבורג, ממנה פוטר עקב טענות ההנהלה להפרת המחויבות שלו למועדון. בנובמבר 2015 החל קרויצר לעבוד במינכן 1860 כמנהל הספורטיבי של המועדון. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (2): 1993/94, 1996/97 גביע אופ"א: 1995/96 עם פ.צ. בזל: אליפות ליגת העל השווייצרית: 2001/02 הגביע השווייצרי: 2001/02 מדיה וקבצים בנושא אוליבר קרויצר בוויקישיתוף אוליבר קרויצר, באתר Transfermarkt אוליבר קרויצר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אוליבר קרויצר, באתר WorldFootball.net אוליבר קרויצר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt