laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטאטו פאלמה

סטאטו פאלמה בארבה קוט (ברומנית: Statu-Palmă-Barba-Cot), הוא דמות מהמיתולוגיה הרומנית המככבת באגדות עם רומניות. סטאטו פאלמה ("מידתו כף יד") בארבה קוט ("זקנו אמה") הוא גמד מפלצתי המתגורר בראש צפצפה, וכשהוא יורד לקרקע, הוא רוכב על ארנבת צולעת ולעיתים אפילו יורד איתה אל מתחת לקרקע. "נקמתו של סטאטו פאלמה" - שיר של וסילה אלכסנדרי ב-wikisource ברומנית ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The System Has Failed

The System Has Failed ("המערכת נכשלה") הוא אלבום האולפן העשירי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת', והאלבום הראשון שיצא מאז פירוק הלהקה ב-2002. האלבום יצא לאור ב-14 בספטמבר 2004, ונכלל במקום ה-18 ברשימת הבילבורד האמריקני. האלבום נועד במקור להיות אלבום הסולו של דייב מאסטיין לאחר שזה פירק את הלהקה באפריל 2002 בעקבות פציעה עצבית בידו, אך בעקבות חוזה עם חברת התקליטים, מאסטיין הוציא את האלבום תחת שם הלהקה. לאחר שהחלים, מאסטיין שכר את המתופף ויני קוליוטה ונגן הבס ג'ימי סלואס, ואף את גיטריסט מגאדת' לשעבר כריס פולאנד לצורך הרכבת השירים. בקטע האינסטרומנטלי "Shadow of Deth" קיים ציטוט מתוך ספר תהילים, פרק כ"ג. בסינגל "Blackmail The Universe" יש ציטוטים נרחבים מסרט הקולנוע "13 יום" (אנ'), העוסק במשבר הטילים בקובה. השיר "of mice and men", בו מאסטיין מדבר על דרכו האישית רצופת התמורות (כמו תחילת דרכו במוזיקה, ההתאכזבות מחבריו וחוויית סף מוות), נושא את שמה של היצירה "של עכברים ואנשים" . "Back in the Day" עוסק בימים של תחילת סצנת המטאל המחתרתית בלוס אנג'לס. הקטע האינסטרומנטלי הקצר, "I know Jack", מתייחס לציטוט מתוך עימות בחירות בו דן קווייל משווה את ניסיונו לזה של ג'ון (ג'ק) קנדי והתגובה של המועמד הדמוקרטי לא איחרה לבוא: "...הכרתי את ג'ק קנדי, ג'ק קנדי היה חבר שלי. סנאטור, אתה לא ג'ק קנדי!". עטיפת האלבום מזכירה במקצת את עטיפת Rust in Peace, בה הופיעו ראשי מדינות העולם-בעטיפה רואים את קמיע הלהקה, ויק ראטלהד, מוכר לג'ורג' בוש גזר דין "לא-אשם" ומאחוריו ממתינים לתורם בכירי ארצות הברית נוספים (הזוג קלינטון, דונלד רמספלד, ג'ון אשקרופט ודיק צ'ייני). כל השירים נכתבו על ידי דייב מאסטיין, אלא אם צוין אחרת: "Blackmail the Universe" – 4:33 "Die Dead Enough" – 4:18 "Kick the Chair" – 3:57 "The Scorpion" – 5:59 "Tears in a Vial" – 5:22 "I Know Jack" – 0:40 "Back in the Day" – 3:28 "Something That I'm Not" – 5:07 "Truth Be Told" – 5:40 "Of Mice and Men" – 4:05 "Shadow of Deth" – 2:15 "My Kingdom" – 3:04 שיר בונוס שנכלל באלבום שנקנה ברשת חנויות בסט-ביי: "Strange Ways"‏- 3:13, גרסת כיסוי לשיר של להקת קיס דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה כריס פולאנד - גיטרה מלווה ג'ימי לי סלואס - גיטרה באס ויני קוליוטה - תופים מידע על האלבום The System Has Failed באתר MusicBrainz מידע על האלבום The System Has Failed באתר AllMusic האלבום The System Has Failed באתר Discogs האלבום The System Has Failed באתר ספוטיפיי
מינוף תפעולי

מינוף תפעולי הוא מדד פיננסי להערכת המידה בה משפיע גידול במחזור הפעילות של החברה (גידול בפדיון) על ההכנסה התפעולית של החברה (הכנסות לאחר הוצאות תפעוליות). לחלופין נמדד המינוף התפעולי כיחס שבין ההוצאות הקבועות להוצאות המשתנות של החברה. על פי רוב, יחס זה משקף עד כמה גידול בפדיון משפיע על ההכנסה התפעולית. הלכה למעשה, המינוף התפעולי של החברה משקף עד כמה היא משקיעה בנכסים קבועים לעומת השקעה בשירותים שוטפים. לדוגמה חברה המשתמשת בפס ייצור יקר וגדול, תתאפיין בדרך כלל במינוף תפעולי גבוה, לעומת חברת המשתמשת במיקור חוץ למרבית שרותיה, תתאפיין בדרך כלל במינוף תפעולי נמוך. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטרמבה למנה

סטרמבה למנה (ברומנית: Strâmbă-Lemne), הוא דמות מהמיתולוגיה הרומנית המככב באגדות עם רומניות, אחיו התאום של ספרמה פאטרה. משמעות השם "סטרמבה למנה" ברומנית היא: "מעקם עצים". סטרמבה למנה ואחיו התאום, ספרמה פאטרה, הם שני ענקים שקדמו למבול ושרדו אותו תוך כדי שחייה. "נקמתו של סטאטו פאלמה" - שיר של וסילה אלכסנדרי ב-wikisource - סטרמבה למנה וספרמה פאטרה מהווים בו דמויות ראשיות ברומנית ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרמה פאטרה

ספרמה פאטרה (ברומנית: Sfarmă-Peatră), הוא דמות מהמיתולוגיה הרומנית המככב באגדות עם רומניות, אחיו התאום של סטרמבה למנה. משמעות השם "ספרמה פאטרה" ברומנית היא "מרסק סלעים". ספרמה פאטרה ואחיו התאום, סטרמבה למנה, הם שני ענקים שקדמו למבול ושרדו אותו תוך כדי שחייה. "נקמתו של סטאטו פאלמה" - שיר של וסילה אלכסנדרי ב-wikisource - סטרמבה למנה וספרמה פאטרה מהווים בו דמויות ראשיות ברומנית ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלזיוס הקדוש

בלזיוס מסבסטה (ביוונית: Βλάσιος; בארמנית: Սուրբ Բարսեղ; נפטר ב-316 לערך) הוא קדוש נוצרי, שהיה רופא ולאחר מכן בישוף בסבסטה (כיום סיוואס, בטורקיה). על פי ההגיוגרפיה, הוא מת כמרטיר בזמן רדיפת הנוצרים על ידי הקיסר ליקיניוס, לאחר שנסרק במסרקות ברזל וראשו נערף. בלזיוס נחשב לקדוש בכנסיות הקתולית והאורתודוקסית. הוא אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים ועל פי האמונה מסייע במחלות גרון וצוואר. לאחר מותו, הוא הפך לקדוש והפך לקדוש הפטרון של מסרקי הצמר, חיות הבר, יצרני הנרות ותחלואי הגרון. סנט בלזיוס היה קדוש פופולרי באנגליה של ימי הביניים, כנראה בשל הקשר עם סירוק צמר ומסחר בצמר, שהיה ענף חשוב באותה תקופה. באיקונוגרפיה מצויר בלזיוס בדרך כלל עם האמצעים ששימשו לעינויו, מסרקות ברזל. מדיה וקבצים בנושא בלזיוס הקדוש בוויקישיתוף בלזיוס הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סנור

סָנוּר (בערבית: صانور, צאנוּר) היא עיירה פלסטינית בנפת ג'נין, כ-25 ק"מ צפונית לשכם ובסמוך לכביש שכם - ג'נין (כביש 60). בסמוך לכפר נמצאים חורבות היישוב שא-נור שפונה במהלך תוכנית ההתנתקות. הכפר ממוקם בפתחה של בקעה רחבת ידיים, (בקעת סנור) המוצפת בחורף במי גשמים. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיירה מנתה 5,055 תושבים בשנת 2016. בסקר הארכאולוגי שנערך בארץ אפרים ומנשה לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו בסנור חרסים מהתקופות הכנענית התיכונה, הישראלית I ו-II, הפרסית, ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים והעות'מאנית. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור. בשנת 1785 הקים הש'יח יוסוף אל ג'ראר מצודה בכפר על מנת לשלוט על הגישה והדרך לשכם מכיוון צפון. נראה שבניית המצודה החלה כבר על ידי אביו של אל ג'ראר, מוחמד זבין. תושבי האזור מרדו במושל הטורקי שישב בעכו - עבדאללה פאשא. בני ג'ראר מעבר הירדן - המשפחה השלטת בכפר ובאזור - סירבו לשלם מיסים. בעזרת סיוע שקיבל עבדאללה פאשא מלבנון הוא הכניע את המורדים. בשיר השני, אמיר הדרוזים, שלח כוחות מלבנון ובהם גם מאה לוחמים יהודים מהכפרים הלבנוניים חצביה ודיר אל-קמר, שכבשו את הכפר, ובאותה הזדמנות הרסו ובזזו עוד כפרים בסביבה. משפחת ג'ראר עברה לג'בע הסמוכה מדרום. הכפר התפרסם בעקבות מרידה זאת ובמרכזו מצויה עד היום מצודה עתיקה שעל חומותיה טבועים שרידי פגיעות הפגזים. בצומת המוביל אל הכפר מצוי בניין משטרה, שנבנה על ידי ממשל המנדט הבריטי על מנת לאכוף את החוק והסדר באזור, בימי המרד הערבי הגדול. המפקד הראשי של המרד הערבי, עבד אל-רחים חאג' מוחמד, נהרג בכפר במרץ 1939, במהלך חילופי אש עם הכוחות הבריטים, ונקבר באופן זמני במקום. לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. לאחר מלחמת ששת הימים העביר צה"ל בסיסי טירונים ליהודה ושומרון. בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים הוקם מדרום לסנור במחנה נטוש של הלגיון הערבי. המטרה הייתה לחזק את הביטחון השוטף באזורים בהם יש אוכלוסייה ערבית, ולנצל את השטחים הפנויים לאימונים. בשנת 2003 החליט צה"ל להעביר את בסיס הצנחנים למקום אחר, בשל בידודו של הבסיס באזור ערבי צפוף, ופיגועי ירי ומטענים בדרך אליו. בשנת 1977 התיישב בבניין המשטרה הסמוך לסנור גרעין התיישבות יהודי והקים את היישוב שא נור, שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות. גם גרעין מבוא דותן התיישב בתחילת דרכו במצודת סנור. ח'רבת ח'ייבר מדיה וקבצים בנושא סנור בוויקישיתוף צבי אילן, כובשי מצודת סאנור היהודית, דבר, 14 ביוני 1971 מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה משה כוכבי (ע), יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים: כרטא ירושלים, 1972, עמ' 215 Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G.., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343 אפרים תלמי ומנחם תלמי, כל ארץ ישראל, עמ' 216 עמיר רפפורט, סוף עידן: טירוני הצנחנים עוזבים את מחנה סנור, באתר ynet, 11 בפברואר 2002 יותם פלדמן, ישראל ביתנו, באתר הארץ, 28 במאי 2008
המפלגה היהודית הרומנית

המפלגה היהודית הרומנית (ברומנית: Partidul Evreiesc din România או בקיצור: PER) הייתה מפלגה שפעלה ברומניה בתקופה שבין מלחמות העולם. החל משנת 1909 פעל ברומניה איחוד היהודים הילידים (Uniunea Evreilor Pământeni), שהפכה משנת 1923 להתאחדות יהודי רומניה (Uniunea Evreilor Români), ארגון שהתנגד להתארגנות היהודים הרומנים כמפלגה נפרדת והמליץ על השתלבות במפלגות הרומניות הכלליות. קבוצה יהודית, בהנהגת תאודור פישר ואדולף שטרן, לא קיבלה גישה זו והקימה ב-4 במאי 1931, בבוקרשט, את המפלגה היהודית הרומנית. העיתון טריבונה יהודית (Tribuna evreiască) שימש כביטאון המפלגה ותאודור פישר היה נשיאה. וילהלם פילדרמן התנגד, בכל מאודו לכך שהיהודים יופיעו בבחירות לפרלמנט ברשימה לאומית עצמאית ולכן הוא נלחם נגד המפלגה הלאומית היהודית, אברהם לייבה זיסו היה אחד מראשיה ועל כך זכה לקיתון של רותחין מאת זיסו, הפולמוסן השנון. פילדרמן כן ראה חשיבות בהימצאותם של צירים יהודים בפרלמנט, אבל הוא סבר שאלה צריכים לבוא מקרב המסגרות הפוליטיות הרומניות. כוונתו הייתה לשכנע את החוגים השליטים ברומניה, שהיהודים רוצים בשגשוגה ובהתפתחותה של רומניה, לא פחות מן הרומנים עצמם ורואים בה את מולדתם, הוא היה משוכנע שככל שייטיבו הרומנים להבין זאת, כן יוטב לשני הצדדים. בבחירות שנערכו ברומניה ביוני 1931 זכתה המפלגה ב-2.4% מהקולות וקיבלה 5 מושבים בבית הנבחרים. מטעם המפלגה נבחרו לפרלמנט מנפרד רייפר, מאיר אבנר ומקס דיאמנט (מבוקובינה), תיאודור פישר (מבסרביה) ויוסף פישר (ממרמורש). בבחירות של יולי 1932 קיבלה 2.2% מהקולות שייוצגו בחמישה מושבים בבית הנבחרים. בבחירות של 1933 זכתה המפלגה לשיעור תמיכה של 1.25% בלבד מכלל הקולות ואיבדה את כל מושביה בבית הנבחרים, אך המשיכה בפעילות חוץ פרלמנטרית שכללה הפגנות מחאה נגד עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. ב-26 בינואר 1936 המפלגה חתמה על הסכם לשיתוף פעולה עם "איחוד היהודים הרומנים" ושתי התנועות יצרו את המועצה המרכזית של יהודי רומניה (Consiliul Central al Evreilor din România), שפעלה נגד האנטישמיות. בבחירות של 1937 השיגה המפלגה 1.3% מכלל קולות המצביעים. ב-30 במרץ 1938 המפלגה פורקה, כמו כל יתר המפלגות ברומניה, על ידי צו מלכותי. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1944, הוקמה המפלגה מחדש על ידי אברהם לייבה זיסו, שהיה לפני המלחמה נשיא הכבוד שלה. זיסו תבע הכרה ביהודים כמיעוט אתני ברומניה, אך השלטונות הקומוניסטיים החדשים לא רצו בכך, הפעילו לחצים לכך שהמפלגות היהודיות יצטרפו לחזית דמוקרטית כוללת המונהגת על ידי הקומוניסטים. ברקע הופרחו השמועות שאם היהודים לא יצביעו עם הממשלה, הממשלה תראה בהם גורם ריאקציונרי ותפרק את הקהילה היהודית והשלטונות הסובייטיים ימצאו כבר תירוצים כדי להגלות את היהודים לסיביר. זיסו התפטר והמפלגה פורקה בהמשך, כמו כל יתר התנועות והמוסדות היהודים, על ידי השלטונות הקומוניסטיים. דוד שערי, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, עמ' 107–119, אוניברסיטת תל אביב, 2004 שמואל מאירי (עורך), ‏משואה ה', אפריל 1977 שערי, עמ' 113 שערי, עמ' 114 שערי, עמ' 115 שערי, עמ' 117
מלח

האם התכוונתם ל... מֶלַח (כימיה) – תרכובת יונית המתקבלת בתגובה בין חומצה ובסיס מלח בישול ("מלח שולחן") – שמו העממי של נתרן כלורי (NaCl) מַלָּח – ספן (וכן "יורד ים" ו"ימאי"), אדם העובד על גבי כלי שיט בראשי תיבות מל"ח – משק לשעת חירום, גוף המתאם פעילות במדינה בזמן חירום מל"ח – מרכז לענייני חינוך, הזרוע החינוכית של חסידות חב"ד אחר מלאח – אזור התקבצות המגורים של יהודי מרוקו בכל רחבי מרוקו (מקביל ל"גטו") מלוח (פירושונים) מלך (פירושונים)
הפיגוע בדיזנגוף סנטר

הפיגוע בדיזנגוף סנטר היה פיגוע התאבדות שאירע בתענית אסתר (ערב חג הפורים) תשנ"ו, 4 במרץ 1996 מחוץ לדיזנגוף סנטר שבתל אביב, בצומת הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'. בפיגוע, שבוצע על ידי מחבל מתאבד חבר ארגון חמאס או הג'יהאד האסלאמי, נרצחו 13 בני אדם ונפצעו 125. הפיגוע התרחש לאחר הריגתו של המחבל שכונה "המהנדס" יחיא עיאש ב-5 בינואר 1996, וחמאס התייחס אליו כאחד מ"פיגועי הנקמה" שבאו בעקבות הריגתו (ביניהם פיגוע שנעשה יום לפני כן בירושלים). מחבל מתאבד בשם ראמז עבד אל-קאדר עובייד (رامز عبد القادر عبيد) ממחנה הפליטים ח'אן יונס הוברח לישראל דרך מעבר קרני בידי ערבי ישראלי והגיע ליעדו בקניון. משהבחין במאבטח בכניסה לקניון שינה את תוכניתו ופוצץ עצמו במרכזו של מעבר חצייה בסמוך לדיזנגוף סנטר, במפגש הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'. משקלו של המטען שנשא המחבל היה כ-20 ק"ג, והוא כלל מסמרים ופיסות מתכת להגברת הרסס. הפיגוע אירע בתענית אסתר שלפני פורים, ובין הנפגעים היו חמישה בני נוער. ממדי ההרס וכמות הנפגעים וההרוגים הגבוהה שמנתה גם ילדים פגעו קשות במורל הציבור הישראלי. בין היתר זכורה הפריצה בבכי לעיני התקשורת של השחקנית חני נחמיאס בזמן שהופיעה במחזמר "צלילי המוסיקה" ביום הפיגוע. בעקבות הפיגוע הקימה ממשלת ישראל את המטה ללוחמה בטרור והציבה בראשו את עמי אילון. בנוסף הורתה הממשלה לצה"ל להחריף את המאבק בתנועת חמאס, וצה"ל הידק את השליטה בקו התפר, פשט על ארגונים של חמאס בחברון ואטם את מבניהם ואת בתיהם של 11 מחבלים מתאבדים וסייענים. עודכנו נוהלי הבדיקה במעבר קרני, ששימש למעבר סחורות בין רצועת עזה לישראל, וציוד לגילוי חומר נפץ הוטס לישראל מארצות הברית והוצב במעברים היבשתיים בין ישראל לרשות הפלסטינית. הפיגוע ואלו שקדמו לו עוררו דיון ציבורי בסוגיות שונות, ביניהן מדיניות ישראל אל מול הרשות הפלסטינית; סוגיית אי-סיכול ארגוני הטרור הפלסטיניים מצד הרשות; שיקולי העלות והתועלת שבהריגתו של יחיא עייש; וסוגיות כלליות של התמודדות עם טרור במישורים רבים. בסמוך למקום האירוע הוקמה אנדרטת זיכרון, ולצדה מתקיים אירוע זיכרון שנתי. שמואל הספרי כתב את "אשה בעל בית", המתבסס על מאורעות בדיוניים בעקבות הפיגוע. פיגועי התאבדות בישראל הפיגוע בקו 5 תמר ברגר, דיוניסוס בסנטר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998. מדיה וקבצים בנושא הפיגוע בדיזנגוף סנטר בוויקישיתוף טל לוי ולין, 4.3.1996 פיגוע התאבדות קטלני בדיזנגוף סנטר, באתר הארץ, 4 במרץ 2009 יוני פיגל, "פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר, 4 מרץ 1996" - באתר קרן ענבר אל מול הטרור טל אריאל אמיר, ‏20 שנה לפיגוע בדיזינגוף: "מדכא, כאילו אובדן הבנות היה לחינם", באתר מעריב אונליין, 3 במרץ 2016 תחילה פורסם בתקשורת שהפיגוע בוצע על ידי איש חמאס, אולם, ב[מאמר של בן כספית שפורסם במוסף מעריב ב-5 ביוני 2020, טוען יצחק אילן, סגן ראש השב"כ לשעבר, שהפיגוע בוצע על ידי איש הג'יהאד האסלאמי ושהוא היה נקמה על הרג ראש הג'יהאד האסלאמי בעזה שבא בעקבות הפיגוע בבית ליד בן כספית, ‏"צריך לכבוש את עזה": יצחק אילן בראיון מיוחד - הפרק השני, באתר מעריב אונליין, 5 ביוני 2020 משטרת מחוז תל אביב - פרקי היסטוריה: שנות התשעים (הקישור אינו פעיל, 25 בנובמבר 2022) דו"ח שנתי, משטרת ישראל, 1996, עמ' 39 דף המחבל פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר, 4 מרץ 1996, באתר inbar (באנגלית) חני נחמיאס ראיון בעקבות פיגוע בסנטר פורים 96.
הפיגוע בקפה אפרופו

הפיגוע בקפה אפרופו היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-21 במרץ 1997 בבית הקפה "אפרופו" שבבניין בית חנה בשדרות בן-גוריון בתל אביב. שלוש נשים צעירות נרצחו בפיגוע: יעל גלעד, ענת רוזן-וינטר ומיכל מידן-אברהמי. כמו כן, 48 אנשים נוספים נפצעו. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע. הפיגוע התרחש לאחר מעט יותר משנה שבה לא אירעו פיגועי התאבדות בישראל. ביום שישי, ערב חג הפורים, בסביבות השעה 13:40, פוצץ מחבל מתאבד מטען שהוסווה בתיק יד בפתח בית הקפה "אפרופו" בבניין בית חנה שבקרן שדרות בן-גוריון ורחוב אד"ם הכהן בתל אביב. מעוצמת הפיצוץ נהרגו שלוש נשים צעירות בראשית שנות ה-30 לחייהן, אחת מהן בחודש השלישי להריונה. הפיגוע נחרת בזיכרון הקולקטיבי הישראלי, בין השאר, בעקבות תמונותיה של שני וינטר, בתה התינוקת בת ששת החודשים של ענת רוזן-וינטר לבושת שרידי תחפושת ליצן ונישאת בידי השוטרת ציונה בושרי. שני נפצעה בפיגוע אולם חייה ניצלו בזכות אמה, שבלמה בגופה את הדף הפיצוץ ואשר זהותה לא הייתה ברורה זמן מה לאחר האירוע. בעקבות הפיגוע זיהה אמ"ן לראשונה מידע שקשר בבירור את יאסר ערפאת לפיגוע כמי שמעודד ויוזם פיגועי טרור בלב מדינת ישראל על מנת לקדם את המשא ומתן על הפעימה השלישית (שלב ההסכמים על הסדר הקבע), שעלה על שרטון. כשמונה שנים לאחר הפיגוע, באוקטובר 2005, נלכד המחבל אבראהים ע'נימאת, מראשי "חוליית צוריף" של החמאס, שהייתה אחראית לפיגוע, כמו גם לפיגועים נוספים. בסמוך למקום הפיגוע, במרכז השדרה, הוצבה אנדרטה של האמן אליעזר ויסהוף, המתארת שלושה ורדים גדועים. מדיה וקבצים בנושא הפיגוע בקפה אפרופו בוויקישיתוף נצחיה יעקב, "שני היא לא עוד סמל, היא החיים", עיתון תל אביב, 24 במרץ 2006 חן קוטסבר, "הפיצוץ ששינה את חיי", nrg‏, 17 באוגוסט 2001 יוסי מלמן, העובדות לא התאימו, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2002 אבי כהן, שמונה שנים לפיגוע באפרופו: 'החיים נמשכים', באתר ynet, 18 במרץ 2005 המסתערבים לכדו את אחרון חוליית צוריף, באתר ערוץ 7, 12 באוקטובר 2005 ריאיון עם ג'מאל אל הור מנהיג חוליית צוריף בכלא נפחא. על התקפת המחבלים באפרופו: 'משוכנע במה שעשיתי' (ערוץ 2, יוטיוב) איתן גליקמן, "ידיעות אחרונות", הילדה מהפיגוע ב"אפרופו" מתגייסת, באתר ynet, 4 בינואר 2015 אורי גליקמן וברק רביד, נלכד המוח מאחורי הפיגוע ב"אפרופו", באתר nrg‏, 11 באוקטובר 2005
עידו רוזנטל

עידו רוזנטל (נולד ב-4 באוקטובר 1978) הוא איש תקשורת ישראלי. נולד וגדל בנהריה. שירת בגלי צה"ל בין השנים 1996–1999 ובין היתר היה מפיק של התוכניות "צעד וחצי", "עושים ספורט" ו"מה בוער" עם רזי ברקאי. לאחר השחרור עבד בתור תחקירן בתוכנית "אברהם ויעקב" בערוץ 2, כתב בעיתון "רייטינג" והיה עורך באתרי האינטרנט "נטקינג", TheMarker ונענע 10 (שם ערך את מגזין המחשבים "חיים ברשת"). כתב בתוכניות הטלוויזיה: "כל לילה עם אסף הראל" (יחד עם ירון ניסקי ודורון צור) בערוץ 10 ו"קצרים" בערוץ 2 ושימש כעורך בערוץ הילדים. בשנת 2005 הקים ביחד עם ליאת שביט וטוליק פיפלקס את המדור הסאטירי "מבקרי המדינה" שהתפרסם במוסף לשבת של העיתון "ידיעות אחרונות" ובמשך שנתיים כתב וערך אותו. בשנים 2007–2008 שימש כעורך משנה בתוכנית "עד כאן" ששודרה בערוץ "יס ישראלי". העונה הראשונה של התוכנית הוגשה על ידי אורי גוטליב והעונה השנייה הוגשה על ידי יעקב כהן. בשנת 2009 שימש כעורך בעונה השנייה של תוכנית הבידור שבוע סוף בזכיינית ערוץ 2 רשת. בשנת 2010 היה חלק מצוות ההקמה של ערוץ קומדי סנטרל ישראל ובשנה הראשונה שימש כמנהל הפיתוח של הערוץ וערך בו מגוון תוכניות. בשנת 2014 ערך את העונה הראשונה של התוכנית אומרים שהיה פה בהטלוויזיה החינוכית הישראלית בהגשת יהונתן גפן. התוכנית הביאה את ההיסטוריה של מדינת ישראל בשילוב ההיסטוריה האישית של גפן מנקודת מבט ביקורתית ואישית. בשנת 2016 חזר לשתף פעולה עם אסף הראל כשערך את התוכנית לילה טוב עם אסף הראל ששודרה בערוץ 10. התוכנית זכתה לביקורות חיוביות אולם גם עוררה עליה כעס רב, בעיקר בקרב חוגי הימין בשל התכנים הפרובוקטיביים שלה. בשנת 2019 יצר יחד עם דורון צור את הסדרה הסאטירית שב"ס. משנת 2022 משמש כעורך הראשי ומנהל הרכש של סלקום TV. עידו רוזנטל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עידו רוזנטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביקשנו מיוצרי "שב"ס" לראיין את עצמם. אנחנו קצת מתחרטים. "Time Out ישראל" 27 ביוני 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחמת זרים

נחמת זרים (באנגלית: The comfort of strangers) הוא נובלה מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן, שיצאה לאור באנגליה בשנת 1981, ובישראל בשנת 1983 בתרגומו של אהרן שלם ובהוצאת זמורה ביתן. בנובלה מתוארים זוג תיירים, ככל הנראה בריטיים, בעיר איטלקית לא מוגדרת, ככל הנראה ונציה, המסתבכים ביחסים מוזרים עם זוג מקומי. הנובלה עובדה לסרט באורך מלא בשנת 1990. בנובלה מתוארת חופשתם של הבריטים מרי וקולין בעיר זרה. מרי גרושה עם שני ילדים, וקולין הוא מאהבה זה שבע שנים. למרות שהם לא חיים ביחד, היחסים ביניהם עמוקים, מלאי תשוקה ואינטימיים. ערב אחד, הזוג הולך לאיבוד ומתיידד עם מקומי בשם רוברט, המתעקש להביא אותם לביתו, שם הם פוגשים את אשתו קרולין. למרות האירוח היפה שהם מקבלים בתחילה, מתברר כי בין בני הזוג האיטלקיים מתקיימת מערכת יחסים סדיסטית של שולט ונשלט, וכי למארחים אובססיה כלפי קולין, המתבטאת בצילומו מרחוק. כשחוזרים בני הזוג הבריטיים הליברליים למלון הם דנים בנושא במעין שוויון נפש, אך עם זאת הם מוטרדים למדי ממה שקרה. לאחר סדרת מפגשים "מקריים" עם שני האיטלקים, שבמהלכם מרי וקולין מנסים לסגת ממגע, מגיעים מרי וקולין פעם נוספת לביקור בביתם של רוברט וקרולין, המספרים שהם עומדים לעבור דירה בקרוב. בתיאור כמו-חלומי, אבסורדי ומזעזע, מאלחשים האיטלקיים את מרי וקולין בחומר הרדמה בלי ידיעתם, חותכים את ורידיו של קולין, ומניחים לו לדמם למוות מול עיניה של מרי. בנובלה מתואר תהליך פסיכולוגי מפורט העובר על תיירים השוקעים בעיר זרה. בין התחושות המתוארות ניתן למנות תחושות ניתוק, בדידות וניכור עמוקות. כמו כן, עוסקת הנובלה בנושאים המוכרים שבהם עוסק מקיואן: קשרים בין בני זוג העומדים במבחן עקב תנאים חיצוניים שלא בשליטתם ואובססיות דתיות ופסיכולוגיות לא רציונליות. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית חנה

בית חנה הוא בניין בשדרות בן-גוריון מספר 75, פינת רחוב אד"ם הכהן, בתל אביב. הבניין, הקרוי על שמה של חנה צ'יזיק, נבנה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון הבינלאומי או סגנון הבאוהאוס, ותוכנן בידי האדריכל יעקב פינקרפלד. בשנת 1926, בתקופת העלייה הרביעית, ייסדה חנה צ'יז'יק את "משק הפועלות צפון" וניהלה אותו במשך כ-20 שנה. משק הפועלות שירת את קבוצת בנות חניכות תנועת החלוץ שעלו מפולין ואשר עסקו בחקלאות. הוא שכן באזור שבין השדרה ותוואי רחוב ארלוזורוב מצפון (שטרם נסלל אז), ונועד להכשיר אותן לעבודת כפיים חקלאית על מנת שיוכלו להשתלב בהתיישבות העובדת או שישתתפו בשוק העבודה. לקראת סוף שנות ה-20, כאשר משקי פועלות אחרים בארץ ישראל החלו להתפורר, שגשג משק הפועלות התל אביבי, קלט נערות חדשות בנות העלייה החמישית, ותושבי העיר פקדו אותו על מנת לרכוש תוצרת חקלאית ולטייל בו. בשנת 1935 החלה בנייתו של בניין אבן בסגנון הבינלאומי, שנועד להחליף את המגורים הארעיים: צריפים וסככות. בנייתו הסתיימה בשנת 1936. עיריית תל אביב הפנתה למקום נערים ונערות עזובים על מנת שיתחנכו בו, והבניין שימש כבית ספר חקלאי. בשנים 1938‏-1940 פעל בבניין האבן "מכון ב'", שמו המחתרתי של אחד ממפעלי תע"ש (התעשייה הצבאית של ארגון ההגנה), שייצרו קני מרגמה בקוטר 3 אינץ' (81 מ"מ). מפעל התע"ש הונצח באנדרטה שהוצבה בקרן הרחובות ליד גדר הבניין. בית חנה שימש גם בסיס לחיילי הרזרבה של הפלמ"ח. במלחמת העצמאות, ב-9 ביולי 1948 נפגע הבניין מהפצצה אווירית מצרית, שבה נהרגו שניים מתלמידי בית הספר ונפצעו אחדים. עם פטירתה של צ'יז'יק בשנת 1951, נקרא הבניין על שמה ושינה את ייעודו לבית ספר לנערות שנזקקו לעזרה ולהכשרה מקצועית. במהלך שנות ה-40 עד ה-70, נבנו בניינים על כל השטחים החקלאיים, כחלק מהתפתחותו של רובע הצפון הישן. במתחם נותרו (בסמוך לרחוב ארלוזורוב) מבנים וצריפים שבהם שכן סניף תנועת "הנוער העובד והלומד", ובשנות ה-80 נבנו במקומם בנייני מגורים מודרניים, וכן נבנה בסמוך מגדל דירות בתחילת המאה ה-21. בעיריית תל אביב הוחלט על שימורו של בית אבן במתחם, אשר שימש כתיכון מקצועי עד שנות ה-90, ונבנה בסגנון הבינלאומי כחלק ממיזם "העיר הלבנה", הניצב בקרן הרחובות אד"ם הכהן שדרות בן-גוריון. הבניין המשומר הוא למעשה השריד האחרון של משק הפועלות במתחם בניהולה של חנה צ'יזיק. במהלך שנות ה-90 שופץ הבניין, חידש את פניו כמרכז לאמנות ותרבות ונפתח בו בית הקפה "אפרופו". בשנת 1997 פוצץ עצמו מחבל מתאבד בחזית הבניין באירוע המכונה "הפיגוע בקפה אפרופו". שלוש נשים נהרגו וכ-47 נפצעו. הפיגוע הונצח באנדרטה שהוצבה מול הבניין בשדרה. בתחילת המאה ה-21 שכנו בבניין מרכז "דיאדה" ובית קפה. כיום שוכנים בבניין מועדון כושר ובית קפה. בתי ספר חקלאיים בארץ ישראל שדרות וים בצפון תל אביב, באתר טבע ונופים בישראל ממשק הפועלות צפון לבית חנה, באתר ארכיון תל אביב אביטל ברוידא, ממשק פועלות חקלאי למרכז כושר עדכני: גלגוליו של "בית חנה" בתא, באתר Xnet‏, 15 ביולי 2017 אלי אלון, סיפורו של "בית חנה" בתל אביב , באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 בספטמבר 2018 בעת בנייתו נקראה השדרה "שדרות הקרן הקיימת" ושמה שונה לאחר פטירתו של דוד בן-גוריון, שביתו נמצא בתחילת השדרה.
הון חוזר

הון חוזר, או הון חוזר נטו הוא ההפרש בין הנכסים השוטפים להתחייבויות השוטפות. ההון החוזר מתאר את הנזילות לטווח קצר הקיימת בעסק מסוים. ההון החוזר הוא חלק מההון התפעולי, הכולל בנוסף גם את הנכסים הקבועים כגון מפעלים וציוד. חשיבותו של ההון החוזר היא ביכולת לזהות באמצעותו מצבים בהם חברה יכולה להיות עתירה בנכסים ובעלת רווחיות, אך להיות חסרת נזילות במידה ולא ניתן לתרגם נכסים אלו למזומנים תוך זמן קצר. הרכוש השוטף וההתחייבויות השוטפות כוללים שלושה חשבונות בעלי חשיבות מיוחדת. חשבונות אלו מציגים את תחומי העסק בהם המנהלים הם בעלי השפעה ישירה: מלאי (נכסים שוטפים) חשבונות חייבים (נכסים שוטפים) חשבונות זכאים (התחייבויות שוטפות) ישנו גם "הון חוזר תפעולי" שהוא חשוב מאוד בתפעול החברה והוא מוגדר כ: מלאי + לקוחות - ספקים. המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 התאפיין בהקטנת ההון החוזר התפעולי משום שהביקוש למוצרים וסחורות ירד משמעותית, ועל כן מנהלי החברות עסקו בהגדלת אשראי הספקים ככל יכולתם כדי לשפר את נזילות המלאי, כלומר לא היה להם צורך ברכישות מהיצרן או שרכשו פחות מהיצרן, אך כדי למכור נזקקה הפירמה במקרים רבים להגדיל אשראי ללקוחות. חשיבות נוספת להון חוזר התפעולי היא בהערכת שווי חברות לפי שיטת ה-DCF (שיטת היוון תזרימי מזומנים). למעשה מדובר בסך הפעילות השוטפת בתזרים מזומנים. ההון החוזר זה הוא אחד המרכיבים של נוסחת אלטמן (מדד אלטמן) לזיהוי מוקדם של כשל אשראי של חברות. ההון החוזר הוא אחד ההתאמות שנדרשים לבצע כדי להתאים את רווח החברה לתזרים המזומנים שלה. הוא מייצג למעשה הפרשי עיתוי בין מועד ההכרה בהוצאה לבין מועד התשלום שלו. כך לדוגמה, מלאי מוכר כהוצאה רק כאשר הוא נמכר (כחלק מעלות המכר) אך הוא משולם תזרימית מיד עם רכישתו. יחס שוטף מופקדי ט., שרוני א. יסודות המימון [2019]. בן-חורין ע., יוסף נ. ומופקדי ט. המדריך להערכת שווי חברות, תאוריה פרקטיקה ומה שביניהן. תל-אביב: פרובוק-דיונון [2013]. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.