laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משפטי כהן-סיידנברג

במתמטיקה, ובעיקר באלגברה קומוטטיבית, משפטי כהן-סיידנברג (Going up and going down theorems) קובעים שאם חוג קומוטטיבי R {\displaystyle R} הוא שלם אלגברית מעל תת-חוג C {\displaystyle C} , אז כל אידיאל ראשוני בחוג הקטן "ניתן להרמה" לחוג הגדול. המשפט הוכח על ידי אברהם סיידנברג ואירווין כהן באופן פורמלי, נניח כי R {\displaystyle R} הוא חוג חילופי וכי S {\displaystyle S} הוא תת-חוג של R {\displaystyle R} . נניח כי R {\displaystyle R} שלם אלגברית מעל S {\displaystyle S} (כלומר כל איבר ב- R {\displaystyle R} הוא שורש של פולינום מתוקן עם מקדמים מ- S {\displaystyle S} ). נניח כי P {\displaystyle P} הוא אידיאל ראשוני ב- S {\displaystyle S} . מסקנת המשפט היא שקיים אידיאל ראשוני P ′ {\displaystyle \,P'} ב- R {\displaystyle R} הנמצא מעל P {\displaystyle P} , כלומר מתקיים   P = P ′ ∩ S {\displaystyle \ P=P'\cap S} . ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-32

STS-32, היא המשימה ה-33 בתוכנית המעבורות של נאס"א והמשימה ה-9 של מעבורת החלל קולומביה. משימה זו הייתה הראשונה ששוגרה מכן השיגור 39A מאז משימת STS-61-C ב-12 בינואר 1986. משימה זו הייתה אחת הארוכות לאותה תקופה, 10 ימים. לפני משימה זו הייתה משימת STS-9 למשימה בעלת אותו משך זמן שבוצעה על ידי הקולומביה גם כן, ותכליתה הייתה להיות משימת "מעבדת החלל" הראשונה. מפקד המשימה: דניאל ברנדנסטיין טייס: ג'ים ות'רבי מומחה למשימה: בוני דנבאר מומחה למשימה: דייוויד לואו (G. David Low) מומחה למשימה: מרשה אייווינס המעבורת שוגרה ב-9 בינואר 1990. עיקר המשימה הייתה לשחרר לחלל את לוויין ההגנה ליסאט-F5 של סינקום ואת LDEF, ניסוי החשיפה הארוכה לחלל (אנ'), שאיסופו התעכב בארבע וחצי שנים בעקבות אסון צ'לנג'ר שאירע ב-1986. ביום הטיסה הרביעי, מומחה המשימה, דנבאר הפעיל את הזרוע הרובוטית והצליח לחבר אותה ל-LDEF, שגודלו היה כשל אוטובוס. גוף הניסוי הועבר לתא המטען של המעבורת עד לחזרתה לכדור הארץ. איסוף המיכל תועד בסרט Destiny in Space שצולם במצלמת IMAX. הלוויין משוחרר לחלל קולומביה אוספת את מיכל הניסוי בחזרה מדיה וקבצים בנושא STS-32 בוויקישיתוף דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה מאיר כהן, המעבורת קולומביה יוצאת ללכוד לווין המאיים ליפול על כדור הארץ, חדשות, 18 בדצמבר 1989 רויטרס, "הלווין אצלנו׳" דיווחה קולומביה לכדור הארץ, חדשות, 14 בינואר 1990
אדולף בוטנאנדט

אדולף פרידריך יוהאן בוטנאנדט (גרמנית: Adolf Friedrich Johann Butenandt) ‏ (24 במרץ 1903 - 18 בינואר 1995) היה ביוכימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1939 (לצד לבוסלב רוז'יצ'קה) "על עבודתו על הורמוני מין". ממשלת גרמניה הנאצית הכריחה אותו לוותר על הפרס, והוא קיבל אותו רק ב-1949, לאחר נפילת המשטר הנאצי (ב-1945). בוטנאנדט נולד בברמרהאפן-וסרמינדה, ליד ברמן. הוא התחנך בברמרהאוון, ולמד כימיה באוניברסיטאות מרבורג וגטינגן. ב-1927 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בכימיה מאוניברסיטת גטינגן, שם למד אצל אדולף וינדאוס (חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1928). ב-1931 נישא לאריקה זיגנר, ולזוג נולדו במשך השנים שבעה ילדים. אדולף וינדאוס וולטר שילר מחברת התרופות שרינג ייעצו לבוטנאנדט לחקור הורמונים שהופקו משחלות. מחקר זה הוביל אותו לגילוי האסטרון והורמוני מין נשיים חשובים אחרים, שהופקו מאלפי ליטרים של שתן. על מחקר זה זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1939, יחד עם לבוסלב רוז'יצ'קה, שעבד על סינתזה של מספר סטרואידים שהתגלו באותה תקופה. לאחר ההביליטציה שלו (ההסמכה העליונה בתחום האקדמי, הקיימת במספר מדינות באירופה) ב-1931, היה למרצה בגטינגן. ב-1933 היה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של דנציג, ולאחר ביקור בארצות הברית היה למנהל מכון קייזר וילהלם לביוכימיה (לימים מכון מקס פלאנק לביוכימיה) בברלין-דהלם ב-1936. ב-1 במאי 1936 הצטרף למפלגה הנאצית (מספר חבר מפלגה 3,716,562). כאשר המכון עבר לטיבינגן ב-1945, היה לפרופסור באוניברסיטת טיבינגן. ב-1956 המכון עבר לפרבר של מינכן, ובוטנאנדט היה לפרופסור באוניברסיטת מינכן. בוטנאנדט גם היה נשיא חברת מקס פלאנק לקידום המדע, כממשיכו של אוטו האן, בין השנים 1960 ל-1972. בוטנאנדט גילה את הפרומון בומביקול, המופרש על ידי טוואי המשי, ונתן לו את שמו, ב-1959. בוטנאנדט מת במינכן ב-1995, בגיל 91. מדיה וקבצים בנושא אדולף בוטנאנדט בוויקישיתוף אדולף בוטנאנדט, באתר פרס נובל (באנגלית) פרטים אודותיו באתר NNDB אדולף בוטנאנדט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדולף בוטנאנדט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
STS-36

STS-36, היא המשימה ה-34 בתוכנית המעבורות של נאס"א והמשימה ה-6 של מעבורת החלל אטלנטיס. האטלנטיס שוגרה כשעל מטענה ציוד של מחלקת ההגנה של ארצות הברית (כנראה לוויין ריגול, "מיסטי"). משימה זו הייתה המשימה הרביעית ששוגרה בלילה בכל תוכנית מעבורות החלל והשנייה ששוגרה בלילה מאז אסון צ'לנג'ר. מפקד המשימה: ג'ון קרייטון טייס: ג'ון קספר מומחה למשימה: ריצ'רד מוליין (Richard M. Mullane) מומחה למשימה: דייוויד הילמרס (David C. Hilmers) מומחה למשימה: פייר ת'ואט (Pierre J. Thuot) השיגור בוצע ב-28 בפברואר 1990 בשעה 2:50:22 EST. הוא נקבע במקור ל-22 בפברואר 1990, אך נדחה שוב ושוב עקב מחלתו של מפקד הצוות ותנאי מזג אוויר גרועים. זו הייתה הפעם הראשונה מאז אפולו 13 ב-1970, שמשימת חלל הושפעה ממחלתו של איש צוות. ניסיון השיגור הראשון שתוכנן מחדש, שנקבע ל-25 בפברואר 1990, אך בוטל עקב תקלה במחשב הבטיחות. ניסיון נוסף, שנקבע ל-26 בפברואר 1990, בוטל עקב תנאי מזג האוויר. השיגור המוצלח ב-28 בפברואר 1990 נקבע לחלון שיגור מסווג. משקל השיגור למשימה זו סווג. המשימה. כמבצע של משרד ההגנה, המטען של STS-36 נשאר מסווג באופן רשמי. STS-36 שיגר לוויין בודד, המתואר גם כ-AFP-731. על פי דיווחים בתקשורת שבועיים אחר כך, שיגור הלוויין נכשל, הוא סבל מתקלה טכנית ונשרף שנפל לכדור הארץ. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-36 בוויקישיתוף דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה רויטרס, חלקי לווין שנשרף בדרכם לכדור הארץ, חדשות, 22 במרץ 1990
מלכי החתים

מלכי החתים שלטו בממלכות החתיות החל באמצע האלף השלישי לפנה"ס ועד שנת 1178 לפנה"ס עת הממלכה האחרונה חרבה בידי גויי הים. עיקר מקורות המידע אודות מלכי החתים הוא מכתבי ארכיון מלכותיים, והתאריכים המקובלים משוערים ומוצלבים עם מידע כרונולוגי הלקוח מארצות שכנות לממלכה החתית. מעט מאוד ידוע על הממלכה החתית התיכונה, ויש חוקרים שאפילו נוטים להתעלם ממנה כתקופה נפרדת ומשייכים אותה לממלכה החתית הקדומה. כך למשל עשה טרוור רוברט ברייס (Trevor Robert Bryce), חוקר המזרח הקרוב העתיק, בספרו "ממלכת החתים", לפיו המלך האחרון של הממלכה החתית הקדומה היה מוותליש הראשון (ולא המלך האחרון של הממלכה החתית התיכונה כפי שנהוג אצל שאר החוקרים). כמו כן החוקרים נחלקים בדבר קיומו של תודחליאש השלישי המכונה גם "הצעיר" או "הילד". תקופת האופל ארכה כ-100 שנים חתים Trevor Robert Bryce, The Kingdom of the Hittites, Oxford University press McMahon, G, Hittite History, Biblical Archaeologist 52, 62 - 77, 1989. Micheal Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. אורי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994. מדיה וקבצים בנושא מלכי החתים בוויקישיתוף החתים, באתר היסטוריית העולם. טרוור רוברט ברייס (2005), The Kingdom of the Hittites (באנגלית)‏, ISBN 019927908X ערך זה נכתב לפי הכרונולוגיה שהציע החוקר טרוור רוברט ברייס בספרו ממלכת החתים.
פול אנד בר

פול אנד בר (באנגלית: Pull and Bear) היא רשת חנויות אופנה ספרדית לקהל צעיר. שייכת לקבוצת "אינדיטקס". הרשת מוכרת מגוון רחב של בגדים, נעליים, תכשיטים, תיקים ולאחרונה גם מוצרי איפור ובישום. רשת החנויות הוצגה לראשונה בשנת 1991 על ידי קבוצת אינדטקסט. בשנת 1992, בתחילת דרכה, פעלה הרשת בפורטוגל בלבד, ולאחר מכן גם ביוון ומלטה. בשנת 1998 הציגה את קו ה-XDYE המציע מראה ספורטיבי והיי-טקי המקושר לאייקוני הנוער של המאה ה-21. הרשת פועלת כיום בארצות רבות מסביב לעולם. מדיה וקבצים בנושא פול אנד בר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פול אנד בר פול אנד בר, ברשת החברתית פייסבוק פול אנד בר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פול אנד בר, ברשת החברתית אינסטגרם פול אנד בר, ברשת החברתית LinkedIn פול אנד בר, סרטונים בערוץ היוטיוב פול אנד בר, באתר פינטרסט ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון פלסנטיה

ארמון פלסנטיה (באנגלית: Palace of Placentia) הוא ארמון של בית המלוכה האנגלי שהיה ממוקם בגריניץ' שבלונדון. הארמון נבנה על ידי המפרי, דוכס גלוסטר בשנת 1428 על גדת נהר התמזה. כיום עומד במיקום בו עמד הארמון בית החולים גריניץ'. בראשית תקופת מלכותו של הנרי השישי שימש הדוכס המפרי כעוצר. בעת כהונתו הקים את הארמון וכינה אותו "בלה קורט" - "החצר היפה" (Bella Court). בשנת 1447 ירד המפרי מגדולתו בשל מחלוקת בינו לבין המלכה החדשה מרגרט מאנז'ו, הואשם בבגידה ומת בכלא (ככל הנראה נרצח). המלכה מרגרט מאנז'ו החרימה את ארמונו, שינתה את שם הארמון ל"ארמון פלסנטיה" ועברה לגור בו. הארמון שימש מקום מגוריהם העיקרי של מלכי אנגליה במשך כ-200 שנה. בארמון נולדו המלך הנרי השמיני (בשנת 1491), ובו התגורר עם אשתו הראשונה קתרין מארגון. בארמון נולדה בתו הבכורה, לימים המלכה מרי הראשונה בפברואר 1516. לאחר נישואיו של הנרי השמיני לאן בולין נולדה בארמון בתו השנייה, לימים המלכה אליזבת הראשונה בשנת 1533. הנרי השמיני נישא בארמון לאן מקליבס בשנת 1540. הנסיכות מרי ואליזבת התגוררו בארמון במהלך שנות מלכותן. בתקופת מלכותם של המלכים ג'יימס הראשון וצ'ארלס הראשון נבנה בסמוך לארמון בית המלכה, בתכנונו של האדריכל איניגו ג'ונס. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית נכבש הארמון על ידי הכוחות האנטי מלוכניים, והפך למחנה מעצר לשבויים. בשנת 1660 החליט המלך צ'ארלס השני לשקם את הארמון וביקש מהאדריכל ג'ון וב לתכנן עבורו ארמון חדש. רק מבנה אחד נבנה בפועל. מרבית מבני הארמון נהרסו אולם עבודות השיקום הופסקו והשטח נותר ריק ולא שב לשמש כבית מגורים מלכותי. בסוף המאה ה-17 נבנה באתר בית החולים גריניץ', אשר בשנת 1873 הפך לחלק מהמכללה הימית המלכותית של גריניץ'. כיום ממוקמים במבני בית החולים אוניברסיטת גריניץ' ומכללת טריניטי למוזיקה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנת 2005 התגלו שרידי הקפלה המלכותית מתקופת טיודור. מדיה וקבצים בנושא ארמון פלסנטיה בוויקישיתוף כתבה על גילוי הקפלה מתקופת טיודור באתר ה-BBC
פיוסתי

פִיוּסְתִי או פִיוּסְתִיש היה מלך חתי לתקופה מאוד קצרה באמצע המאה ה-17 לפנה"ס בסביבות העיר חתושה. שמו מוזכר בכתבי אַנִיתַה כמי שהובס על ידי אניתה לפחות פעמיים. מסופר כי בפעם השנייה הובס פיוסתי ליד העיר שַלַמְפָה/שלמפש. מאוחר יותר הצליח אניתה לכבוש את העיר מוכת הרעב חתושה – בירתו של פיוסתי. לאחר כיבושה החריב אניתה לחלוטין את העיר והטיל קללה על המקום. רק המלך לברנה השני החל בבניתה המחדש של העיר והפכה לבירת החתים בפעם נוספת. פיוסתי, באתר על מלכי החתים שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
בישון פריזה

בישון פריזה הוא גזע של כלבי לוויה קטנים. מקור הגזע הוא בצרפת. הוא היה מוכר בצרפת וכנראה משם הובא לאי טנריפה. במאה ה-13 הוא התגלה מחדש על ידי יורדי ים איטלקים שהביאו אותו חזרה ליבשת אירופה. שם אומץ על ידי אצילים והפך לגזע מועדף בחצרות המלוכה השונות. בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 החל גזע הבישון פריזה לשמש ככלב שעשועים בקרקסים ובמופעי כלבים שונים, אולם כיום הוא משמש בעיקר כחיית מחמד וככלב בית משפחתי חם ואוהב. כלב בישון פריזה ידוע במזגו הטוב. מדובר בכלב רגוע וחביב מאוד בקרב משפחות, בשל התאמתו לחיים עם ילדים והיענותו לאהבה שילדים מפגינים כלפיו. זהו כלב נמרץ, אוהב משחקים וסקרן מאוד, ועל כן חשוב להעסיק אותו ולשחק איתו במהלך היום. כלב בישון פריזה הוא כלב אינטליגנטי מאוד ובעל יכולת קליטה גבוהה, ועל כן הוא נוח מאוד לאילוף, בדרך כלל. בעייתו הנפוצה ביותר של הבישון פריזה, מבחינה בריאותית, היא עיניים דומעות. לבישון פריזה עיניים רגישות, אשר דומעות לעיתים קרובות ומחייבות טיפול קבוע. נוסף לכך, יש לכלבי בישון פריזה נטייה לבעיות עור שונות, המחייבות טיפול וטרינרי. במקרה זה, יהיה על בעליו לדאוג למזון מיוחד ולטיפול במשחות עור שונות. ככלל, מדובר בכלב חביב מאוד שאינו דורש טיפול מרובה מלבד המצוין לעיל. פרוותו של הבישון פריזה אינה נושרת, וממשיכה לגדול עם השנים. יש לסרק אותו לעיתים קרובות, לרחוץ אותו, ולקצץ את פרוותו, באופן קבוע, על מנת למנוע הצטברות לכלוך בפרווה ובעיות עור. מאחר שהוא כמעט שאינו משיר את פרוותו, הוא נחשב לכלב היפואלרגני, שבאופן יחסי אינו מעורר אלרגיה. צבעו של הבישון פריזה לבן, אולם לעיתים רחוקות נוספים ללבן גם גוונים של צהבהב או אפרסק. כלבי בישון פריזה קטנים ומשקלם נע בדרך כלל בין 3 ל-7 קילוגרם, אך לא נדיר להיתקל בכלבים מעט גדולים מזה. מדיה וקבצים בנושא בישון פריזה בוויקישיתוף בישון פריזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כלבים היפואלרגניים – 23 סוגי כלבים שלא מסירים שיער, באתר "כלב נבון" wisedog.co.il
פפיון (כלב)

פפיון הוא כלב לוויה זעיר שהיה מצוי בבתיהם של בני אצולה, מוצאו בצרפת ובבלגיה. יש הגורסים שמקורו בספנייל ספרדי ננסי שהיה מצוי במאה ה-16. צורתו ופרוותו הארוכה מרמזות שייתכן שהוא תוצאה של הכלאה מאחד כלבי השפיץ הצפוניים. על ראשו של הפפיון יש כתם לבן. הכלב בעל חרטום מחודד ועדין שבקצהו אף שחור. עיניו עגולות וממוקמות נמוך למדי. האוזניים נפולות או זקופות מעוטרות תמיד בשיער רב וממוקמות בחלק האחורי של הראש. גובהו האופייני 20-28 ס"מ, ומשקלו 3-5 ק"ג. לכלב הפפיון פרווה ארוכה ולבנה, אולם אזור הפנים יהיה לרוב בצבעים מגוונים כגון: חום ושחור. אופיו של כלב הפפיון מאוד נוח מאחר שמדובר בכלב רגוע ובעל מזג טוב, אולם הוא כלב שאוהב לשחק ולהוציא אנרגיה בחוץ ועל כן חשוב להוציא אותו למשחקים והפעלה בחוץ לפחות פעם ביום. כלב הפפיון אוהב ונאמן לבעלים שלו ולמשפחתו, הכלב מסתדר נהדר עם ילדים קטנים. בזכות הרגישות שלו הוא חש את מצב הרוח של בעליו ומנסה להתאים את עצמו. עם זאת אי אפשר לא להקדיש לו זמן, מדובר בכלב מפונק מאוד אשר דורש תשומת לב ואהבה מבעליו. כמו שנאמר לעיל, אחד הדברים המרכזיים שצריך להביא לידי ביטוי אצל כלב פפיון זה הוצאתו לבצע פעילות גופנית באופן יומיומי. כמו כן, חשוב לציין כי לרוב כלבי הפפיון יש רגישות גבוהה לחומרי הרדמה ויש לטפלו בדרכים ותרופות מסוימות. בסך הכל מדובר בכלב בריא ונוח לאילוף וטיפול. מדיה וקבצים בנושא פפיון בוויקישיתוף פפיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ון וב

ג'ון וב (באנגלית: John Webb‏; 1611 – 24 באוקטובר 1672) היה אדריכל אנגלי. ג'ון וב נולד בסמיתפילד שבלונדון. וב נשא לאישה את אחייניתו של האדריכל ומעצב התפאורות והתלבושות לתיאטרון איניגו ג'ונס בשנת 1628 והפך עוזרו האישי ושותפו של ג'ונס. וב וג'ונס תכננו יחד את בית הסעודות שבוייטהול ברובע וסטמינסטר שבלונדון; את בית וילטון שבסולסברי שבוילטשייר. לאחר מותו של ג'ונס בשנת 1652 ירש וב את רכושו של ג'ונס לרבות ספרייתו הגדולה ואוסף הציורים האדריכלים הגדול שלו. בשנת 1652 תכנן וב את אכסדרת העמודים הראשונה בסגנון נאו קלאסי שנבנתה באנגליה - ד'ה ויין שבהמפשייר. בשנת 1662 תכנן וב את חצר המלך צ'ארלס בגריניץ' בסמוך לבית המלכה במסגרת התוכניות לבנייה מחדש של ארמון פלסנטיה אשר לא יצאו אל הפועל. לימים מבנה זה הפך לחלק מבית החולים גריניץ'. בין השנים 1654–1668 תכנן וב את הבנייה של טירת בלוובר בלסטרשייר, וכן ביצע מספר תוספות לבית נורת'מברלנד. וב חקר את סטונהנג' ופרסם ספר אודות המבנה יחד עם איניגו ג'ונס ועם וולטר צ'רלטון, וכן כתב תזה על השפה הסינית - ספר המבוסס על יומני מסע של נזירים ישועיים כיוון שמעולם לא ביקר בסין. כתבי ג'ון וב בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אתר קרן הנאמנות הלאומי, המתאר את ד'ה ויין שבהמפשייר
החדר החשוך

החדר החשוך (באנגלית: The Dark Room) הוא ספר מתח מאת הסופרת הבריטית מינט וולטרס, אשר נכתב בשנת 1995. הספר ראה אור בעברית בשנת 2001. העלילה מתחילה בדיווח על תאונת דרכים, שמיקומה בשדה תעופה נטוש. בתאונה מעורב רכב אחד, שנהרס לגמרי. שם הנהגת בו הוא גברת ג'יין אימוג'יין ניקולה קינגסלי, שהופכת למחוסרת הכרה. ג'יין קינגסלי, ג'ינקס בפי כל מכריה, צלמת אופנה מצליחה ובתו של איל תעשייה מפורסם, מתעוררת במרפאה שאליה הובאה לאחר תאונת דרכים, שבה הייתה מעורבת כשהיא סובלת מאמנזיה. היא אינה זוכרת דבר ממה שאירע בשבועיים האחרונים. קרוביה והשוטרים מספרים לה שהיא ניסתה להתאבד משום שהארוס שלה, ליאו, נטש אותה זמן קצר לפני נישואיהם וברח עם חברתה הטובה ביותר, מג. לדבריהם, היא שתתה שני בקבוקי יין והסיעה את מכוניתה לתוך קיר בטון, ורק באורח נס נשארה בחיים. ג'ינקס משוכנעת שלא הייתה לה כל סיבה להתאבד: הרי היא זו שרצתה לסיים את יחסיה עם ליאו, ואם לא היא גרמה לתאונה, מי גרם לה ולמעשה ניסה להורגה? המסתורין נחשף בהדרגה, כשזיכרונה של ג'ינקס חוזר אליה אט אט. כאשר מתגלות ביער סמוך גופותיהם של מג ושל ליאו, נופל החשד על ג'ינקס, ופרשת הרצח של בעלה, שהתרחש עשר שנים קודם לכן, נבחנת מחדש. כל הראיות מצביעות על אשמתה וג'ינקס נאבקת לאחות שברי זיכרונות של ייאוש ושל אימה, זיכרונות שיביאו להצלתה או להרשעתה. "החדר החשוך" משלב אירועים חיצוניים עם מצבים נפשיים ואווירת אי-הוודאות והאימה אינה מרפה לאורך כל הסיפור ועד לסופו המפתיע. "החדר החשוך" הוא ספר מתח, אשר במרכזו תעלומה הנפתרת בסוף העלילה – לכאורה רומן קלאסי. אף על פי כן, הן מבחינת התוכן והן מבחינת המבנה, זהו ספר מאוד מודרני: מבחינת התוכן – העלילה מתרחשת ברקע של חיים מודרניים בבריטניה בסוף המאה ה-20. מבחינת המבנה – הספר למעשה מסוגנן מבחינת דרך העברת המידע כמו סרט קולנוע: העלילה אינה מחולקת לפרקים, כנהוג בדרך כלל בספרים, אלא לסצנות, כאשר בתחילת כל סצנה מצוינים המקום והזמן המדויקים. מספר פעמים המידע אף מועבר לקורא באמצעות כתבה בעיתון המפרסמת עדכונים לגבי חקירתה של ג'ינקס, או באמצעות רישומי החוקרים. הספר עובד לסרט טלוויזיה של ה-BBC בשנת 1999. בסרט מככבים דרוולה קירוואן בתפקיד ג'ינקס וג'יימס וילבי בתפקיד ד"ר פרות'רו. החדר החשוך, באתר OCLC (באנגלית)
מדליית ברוס

מדליית הזהב על שם קתרין וולף ברוס (באנגלית: The Catherine Wolfe Bruce Gold Medal) היא פרס המוענק מדי שנה על ידי האגודה האסטרונומית של האוקיינוס השקט (ASP) בעבור מפעל חיים והישגים יוצאי דופן באסטרונומיה. המדליה והאסטרואיד "323 ברוסיה" קרויים שניהם על שם קתרין וולף ברוס (1816–1900) תורמת ונדבנית אמריקאית שתרמה לבניית טלסקופים רבים. המדליה הוענקה לראשונה בשנת 1898 לסיימון ניוקומב, ובין זוכיה המפורסמים אנרי פואנקרה (1911), אדווין האבל (1938), סוברהמניאן צ'נדראסקאר (1952), מרטין שוורצשילד (1965), ויליאם אלפרד פוֹלֶר (1979) ויעקב זלדוביץ' (1983). מדיה וקבצים בנושא מדליית ברוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדליית ברוס (באנגלית) מדליית ברוס, באתר Sonoma State University (באנגלית)
וס בראון

וסלי מייקל "וס" בראון (אנגלית: Wesley Michael "Wes" Brown; נולד ב-13 באוקטובר 1979 בלונגסייט, מנצ'סטר) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק כבלם. בראון החל לשחק כדורגל באקדמיה לכדורגל של מנצ'סטר יונייטד. אף שהשקיע מיטב זמנו ומרצו בכדורגל, לא זנח את הלימודים והיה תלמיד מחונן. ב-1996 חתם לראשונה על חוזה מקצועני ביונייטד. כבר בגיל נוער קטף תארים בשורות קבוצתו, כשזכה בגביע האנגלי ובאליפות הליגה לנוער, ובתואר אישי כשנבחר לשחקן הצעיר המצטיין של אקדמיית הנוער בעונות 1997/1998 ו-1998/1999. ב-4 במאי 1998 ערך בראון את הופעת הבכורה שלו נגד לידס יונייטד כשנכנס כמחליף, ובעונה הבאה שותף יותר כששיחק מספר משחקים כמגן ימני וכבלם, לצד יאפ סתאם. באותה עונה, זכה ווס בראון עם מנצ'סטר בטרבל. בעונת 1999/2000 סבל בראון מפציעה ומיעט לשחק. הוא שב לאיתנו בעונות הבאות ואף זומן לסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 2002, אולם בסוף עונת 2002/2003 נפצע שוב כשקרע את הרצועה הצולבת והחמיץ את רוב העונה הבאה. למרות יכולתו הטובה והשבחים הרבים שלהם זכה ממאמנו אלכס פרגוסון ומהתקשורת, בראון לא זומן לסגל נבחרתו ליורו 2004 ולמונדיאל 2006, אך זומן שוב לסגל הנבחרת במוקדמות יורו 2008. בראון היה שותף לזכייה בתארים לאורך העשור, אליפויות, גביעים, גביע הליגה וזכייה נוספת בליגת האלופות. ב-7 ביולי 2011 חתם בסנדרלנד. ב-21 בספטמבר 2016 חתם בבלקברן רוברס. ב-15 באוגוסט 2017 חתם בקראלה בלאסטרס מליגת העל ההודית שם סיים את הקריירה שלו שחקן. לבראון שני אחים: קלייב בראון וריס בראון, כדורגלן אף הוא. מנצ'סטר יונייטד אליפות: 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009 הגביע האנגלי: 1998/1999, 2003/2004 גביע הליגה: 2005/2006, 2009/2010 ליגת האלופות: 1998/1999, 2007/2008 אליפות העולם לקבוצות: 2008 מדיה וקבצים בנושא וס בראון בוויקישיתוף וס בראון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וס בראון, באתר Transfermarkt וס בראון, באתר Soccerway וס בראון, באתר BDFutbol וס בראון, באתר WorldFootball.net וס בראון, באתר National Football Teams וס בראון, באתר FootballDatabase.eu
כפל לשון

כפל לשון הוא שם כולל לחידות הכוללות איורים, בהן חבויה משמעות כפולה ("תרתי-משמע"), בסגנון החידות בתשבצי היגיון. כפל המשמעות יכול להתבסס על כתיב או על שמיעה, במדויק או במקורב. כך, למשל, התפרסם בעבר כפל לשון, המציג דגים המצפים לאוכל, שהוא בעצם פתיון של דייגים, ופתרונו הוא "יש למה לחכות", שנשמע בקירוב כ"יש למעלה חכות". חידות כפל הלשון נפוצות מאוד בישראל. שיא הפופולריות שלהן היה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בהן הן התפרסמו מדי שבוע בשני העיתונים הנפוצים בישראל – ידיעות אחרונות ומעריב. החידות בידיעות אחרונות נכתבו על ידי יגאל שילון, ואת הציורים צייר המאייר שי צ'רקה. המדור שהציג חידות אלו נקרא "שילונדע" – משחק מילים, בסגנון לשון נופל על לשון, בין יגאל שילון לביטוי "שלא נדע". הציורים שהופיעו בו הזכירו תמונות מתוך קומיקס, שלרוב מכיל דמויות אנושיות ואף קריקטורות של דמויות ידועות, ומ"בועות" קומיקס עם מלל כלשהו, המיוחס לאחת או יותר מהדמויות. עם ירידת הפופולריות שלהן, נפסקה כתיבת חידות אלו ב"ידיעות אחרונות". מדור זה החל להתפרסם בדצמבר 1991, והופיע במדור "7 לילות" ולאחר מכן בשבועון פנאי פלוס. יוצרי שילונדע הוציאו ספרים עם מיטב מחידות המדור, שנקרא על שם המדור. בשנים האחרונות שילון כותב חידות הקשורות לנושאים ספורטיביים במסגרת מוסף הספורט של העיתון, תחת הכותרת "כפל שילון" בעיתון מעריב, המדור נקרא כףלשון, עוד משחק מילים, המשלב בין כפל לשון לכיף, אף שעל פי חוקי העברית התקנית, אין לכתוב "כיף" בכתיב חסר. כותבי המדור הם החידונאים עדי ואבי גבעון. הקריקטוריסט זאב (יעקב פרקש) צייר את החידות עד מותו ב-2004. החידות התפרסמו בעבר במוסף סוף השבוע, וכיום הן מתפרסמות במוסף התשבצים המיוחד של מעריב סופהשבוע, "המשבצת". גם יוצרי חידות הכףלשון הוציאו ספר עם חידות נבחרות מהמדור, שנקרא על שם המדור. הכנסות ספר זה מוקדשות להנצחת זכרו של יעקב פרקש. אמפיבוליה
בניה (מושב)

בְּנָיָה הוא מושב המשתייך למועצה אזורית ברנר והוא היישוב המערבי ביותר בשטחה. נוסד ב-16 באוגוסט 1949 על ידי עולים מפולין, רוסיה, גרמניה, צ'כוסלובקיה, רומניה והונגריה. תחילה נקרא המושב "יבנה הדרומית", שכן המושב ממוקם דרומית לעיר יבנה. בהמשך שונה שמו ל"בניה", שיכול אותיות של שם העיר "יבנה". המושב ממוקם בגבול מערבי של השפלה ליד אשדוד, יבנה, המושבה גדרה ויישובי המועצה האזורית גדרות בצמוד לכביש 42 וצומת בני דרום. בעבר עסקו בו בחקלאות שלחין, רפתות ולולים, אך כיום נותרו רפתות גדולות בודדות. המושב מוקף בפרדסים רבים ומשקיף על תל יבנה ותחנת הרכבת של העיר. ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי "בית אור" במושב קדרון, ובבית ספר התיכון "ברנר" בגבעת ברנר. לילדים הצעירים ישנם גני ילדים בשטחי המושב. במושב כ-200 משפחות, ובשטחו ניתן למצוא מגרשי טניס, כדורסל וכדורגל, גני שעשועים לילדים, גני ילדים לילדי המושב, ספריה, צרכניה, מועדוני עם, מועדון נוער ופארקים ירוקים. המושב שייך לתנועת המושבים ופעילה בו תנועת הנוער "התנועה החדשה", בה מדריכים תלמידי התיכון את כיתות ד-ח. מדיה וקבצים בנושא בניה בוויקישיתוף בניה באתר המועצה האזורית ברנר הקמת 11 יישובים חדשים בנגב: בניה, קדמה, גלאון, שובל, משמר הנגב, תקומה, בארי, כפר דרום, נבטים וחצרים. יומני כרמל 1946 (התחלה2:20) אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנינות

אנינות (או אנינה או אוֹנְנות) היא המצב בו מצוי קרובו של הנפטר בזמן שלאחר מות קרובו ועד קבורתו של הנפטר. אוֹנֵן הוא כינויו של אדם המצוי במצב של אנינות. המושג מופיע בתורה פעמיים: במעשר ובקדשים. במעשר: לֹא אָכַלְתִּי בְאֹנִי מִמֶּנּוּ (דברים כו יד), ו"אוני" הוא מלשון אבל על מת (ראו באבן עזרא על התורה שם שם); ובקדשים, שאמר אהרן אחרי מות שני בניו: וַתִּקְרֶאנָה אֹתִי כָּאֵלֶּה וְאָכַלְתִּי חַטָּאת הַיּוֹם הַיִּיטַב בְּעֵינֵי ה' (ויקרא י יט). כלומר, אונן אסור לאכול במעשר שני ובקדשים. אנינות לגבי דינים אלה שייכת ביום המיתה עד השקיעה (אפילו קברו את המת בו ביום), ומדרבנן עד שייקבר אם לא נקבר בו ביום. בנוסף, ההלכה פוטרת את האונן מקיום מצוות עשה, ולפי שיטות מסוימות אף אוסרת עליו לקיים מצוות אלו. כך למשל, האונן לא מקיים הנחת תפילין, תפילה וברכת המזון. עם זאת אונן חייב בכל מצוות לא תעשה מדאורייתא ודרבנן. לצד פטור זה מחויב האונן במנהגי אבלות מסוימים. אנינות לגבי דינים אלו מסתיימת מיד כשנקבר המת, אפילו קברו את המת ביום המיתה. ההיקף המדויק של דיני האבלות בהם נוהג האונן מצוי במחלוקת בין הראשונים. הרמב"ם והרי"ץ גיאת פוטרים את האונן כמעט מכל מנהגי האבלות. לעומתם אחרים כמו רבנו פרץ מחייבים את האבל כמעט בכל מנהגי האבלות לצד האיסורים המיוחדים לאונן. (בשונה מהאונן, לאבל בשבעת ימי אבלותו, מותר לאכול בשר ולשתות יין). עם זאת החובה לנהוג לפי ההלכות המיוחדות לאנינות פוסקת בשבתות ובימים טובים. מן התורה, אדם נחשב אונן רק ביום שבו מת קרובו. לאחר שקיעת החמה אין הוא נחשב אונן מן התורה, אך חכמים גזרו עליו דיני אונן אף לאחר השקיעה, עד שייקבר המת. במידה וקרובי הנפטר אינם יכולים ואף התייאשו מהאפשרות להביא את קרובם לקבורה, פוסקת החובה לנהוג מנהגי אנינות. במקרה כזה יש לעבור לנהוג מנהגי אבלות ולהתחיל בשבעת ימי האבל. מי שהיה 'תפוס' ומת בתפיסה ולא ניתן לקוברו – לא חל אנינות על קרוביו מכיוון שאין המת מוטל לפניהם כיון שלא נתנוהו (התופסים) לקבורה. וכן מי שהוא אסור בבית האסורים ומת לו מת – אין לו דין אונן שאינו יכול להתעסק בקבורתו. שולחן ערוך פסק שבמקום שרגילים שאנשים מיוחדים מוציאים את המת, לאחר שיתעסקו הקרובים בצרכי הקבורה ימסרו להם והם יקברוהו, ברגע שנמסר להם אינו מוטל עוד על הקרוב לקברו ולכן מותרים הקרובים לאכול בשר ולשתות יין אפילו קודם שהוציאוהו מהבית (אף על פי שלא חל עדיין האבלות). הפתחי תשובה בשם נודע ביהודה כתב שמרגע שמותרים בבשר ויין חייבים במצוות ובמקום שהולכים עם המת לקברו לא מועילה מסירת המת, לכן בימינו אף על פי שהקרובים מסרו את המת לחברא קדישא, נוהגים דיני אנינות עד לאחר הקבורה. אברהם שטינברג, הערך "אבלות ואנינות", מתוך אנציקלופדיה הלכתית רפואית, באתר מכון שלזינגר הערך "אנינות", באתר המכלול הערך "אנינות", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מאמרים בנושא אנינות, באתר ספריית אסיף פתחי תשובה על שולחן ערוך יו"ד שמ"א, א ש"ך. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.