laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גדעון כהן

גדעון (גיגי) כהן (21 באוגוסט 1936 – 29 באוקטובר 2018) היה ספורטאי ומאמן רב תחומי. ככדורגלן שיחק בעמדת השוער בקבוצות רבות, וכן היה שוער נבחרת ישראל בכדוריד. גדעון כהן, שנולד ברחובות, התחרה בענפי ספורט נוספים, כגון הוקי שדה, טניס שולחן (זכייה בגביע אליפות בסיס חיל אוויר) וכדורסל (זכייה באליפות חיל האוויר). הוא לא עשה הפרדה חדה בין התחומים השונים וכך נוצר מצב בו לעיתים השתתף בשבת בבוקר במשחק הוקי, לפני הצהרים השתתף במשחק כדוריד ואחר הצהרים עמד בשערה של קבוצת כדורגל. גדעון כהן החל את הקריירה הספורטיבית שלו כחלוץ בקבוצת הנוער של מכבי רחובות בכדורגל. בגיל 16 עלה לשורות קבוצת הבוגרים וכבר במשחק הראשון, נגד הפועל רמת גן, הבקיע שער, היחיד של קבוצתו באותו משחק, שהסתיים בתוצאה 1-1. במהרה עבר כהן לשחק בעמדת שוער, ואף הצליח לעצור בעיטות פנדל שבעטו לעברו יעקב ויסוקר מהפועל פתח תקווה ובן-צבי ממכבי חיפה. מהשער של מכבי רחובות עבר כהן לשער של בית"ר ירושלים ועבור העברתו קיבלה מכבי רחובות אלף לירות מבית"ר ירושלים. כהן הגן גם על השער של סקציה נס ציונה ושל מכבי שעריים, וכן הגן על שערה של בני יהודה תל אביב (בשנים 1962 - 1964). משום נוהגו לעבור מקבוצה לקבוצה, זכה לכינוי "השוער המעופף". גדעון כהן היה בוגר המחזור הראשון למאמני כדורגל, שהתקיים במכון וינגייט. הוא אימן, יחד עם יצחק מזרחי, את מכבי שעריים, אך פרש ממשרה זו לאחר שני אימונים עבר לאימון קבוצת הפועל לוד. לאחר מכן אימן את הפועל אשקלון. לאחר שמכבי שעריים ירדה לליגה השלישית, הוזעק גדעון כהן וקיבל את האימון שלה ותוך שנתיים עלה איתה שתי ליגות. לאחר מכן קיבל כהן את אימון נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 1996 מונה למאמן מכבי נתניה בליגת המשנה, ולאחר כשנה סיים את תפקידו. בגיל 21 החליט כהן לנסות את כוחו גם כשוער כדוריד והצטרף בתפקיד זה למסע של נבחרת רחובות בכדוריד בהולנד, ב-1956. במקביל לקריירה כשוער מכבי רחובות בכדורגל, הצטרף כהן לקבוצת הכדוריד מכבי רחובות, קבוצה שהוביל אחיו, אורי כהן, ונקלט היטב בתחום הכדוריד. ב-1957 היה שוער נבחרת ישראל בכדוריד במשחקי המכביה החמישית. גדעון כהן נפטר ב-29 באוקטובר 2018. הלל ורד, ואלה תולדות... כדוריד רחובות (תל אביב: חמו"ל), 2010. גדעון כהן - גיגי באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שחקן ומאמן בשלושה ענפי ספורט, מעריב, 4 בינואר 1967 גדעון כהן באתר של מוזיאון בני יהודה מאיר ריפמן, חבל שעכשיו לא מחזור אחרון..., מעריב, 6 בדצמבר 1982
בית משפט לעניינים מקומיים

בית משפט לעניינים מקומיים הוא בית משפט שדן בעבירות לפי חוק התכנון והבנייה, פקודת העיריות, חוק רישוי עסקים, חוקי עזר עירוניים ופקודת המועצות המקומיות. סמכות בית המשפט היא כסמכות בית משפט השלום והוא פועל על-פי חוק בתי המשפט. שר המשפטים רשאי להקים בצו, לאחר התייעצות עם הרשויות המקומיות הנוגעות בדבר, בית משפט לעניינים מקומיים ולקבוע את מקום מושבו ואזור שיפוטו. אזור השיפוט של בית המשפט יכול להכיל מספר רשויות מקומיות והוא אינו בהכרח תואם לגבולות בתי המשפט לשלום. אם בית המשפט לעניינים מקומיים "חוצה גבולות" של בתי משפט שלום אחדים מוחלט מי נשיא בית המשפט השלום האחראי לבית משפט זה. דוגמה לכך היא בית המשפט בקריית ביאליק שכולל יישובים כמו טירת כרמל, עתלית ורכסים. באין בית משפט שכזה מוסמך בית משפט השלום לשמש כבית משפט לעניינים מקומיים. דוגמה לעיר שבה אין בית משפט לעניינים מקומיים היא כפר סבא. דין שופט בית משפט זה הוא כדין שופט שלום. העבירות עליהן דן בית המשפט, כאמור, נוגעות לעניינים מקומיים שבהם מתעסקת הרשות המקומית בעזרת פקחיה: רישוי עסקים, עבירות בנייה, דו"חות חנייה, רוכלות אסורה, זיהום וכיוצ"ב. בית המשפט לעניינים מקומיים ממומן בידי הרשות המקומית (אף על פי שהשופטים לא ממונים על ידה), והקנסות משולמים לקופת הרשות. בפועל רוב התיקים הנ"ל מוגשים לבית משפט השלום, והקנס משולם לקופת המדינה. סמכותם העניינית של בתי המשפט העירוניים משתרעת רשימת חוקים, אותם ניתן לחלק למספר סוגים: א. חוקי עזר עירוניים בנושאים שונים - למשל בענייני מקלטים, עישון במקום ציבורי, ביוב, ועוד. ב. עבירות לפי פקודת העיריות, פקודת המועצות המקומיות, וחוק התכנון והבניה, תשכ"ה-1965, ולפי תקנות, צווים וחוקי עזר על פיהם, וכן בעבירות לפי החיקוקים המנויים בתוספת השלישית, לרבות תקנות, צווים וחוקי עזר על פיהם. ג. תיקי ברירת משפט - תיקי חניה שבהם ביקשו אזרחים להישפט. ד. צווי סגירה ושימוש חורג לפי חוק רישוי עסקים. ה. הפסקת בניה וצווי הריסה לפי חוק התכנון והבנייה. לפי חוק בתי המשפט, יש לבית משפט השלום סמכות מקבילה לדון בעניינים מקומיים, וההוראות החלות על בית משפט השלום בעניינים פליליים חלות אף על בית משפט מקומי. חוק בתי המשפט, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט פקודת המועצות המקומיות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט בית משפט לעניינים מקומיים - חיפה באתר עיריית חיפה הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
מודי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כינוי מקוצר לשם מרדכי מודי – כלב רועים הונגרי דיאגרמת מודי – תרשים גרפי למציאת מקדם החיכוך בזרימה בצינור המודי בלוז – להקת רוק בריטית MODY – ‏ Maturity Onset Diabetes of the Young, בקיצור MODY, סוג של מחלת הסוכרת, התוקפת בעיקר נערים בגיל ההתבגרות מודי – אל במיתולוגיה נורדית, בנו של תור אלאסטור "עין הזעם" מודי – דמות בדיונית מסדרת הספרים והסרטים הארי פוטר מודי'ס – תאגיד פיננסי מודי (סרט) – סרט ביוגרפי על הציירת מוד לואיס האי מודי – איים בשם זה נקודת מודי – חצאי אי בשם זה אישים: בן מודי – גיטריסט אמריקני נרנדרה מודי – ראש ממשלת הודו לין מודי (אנ') – שחקנית אמריקאית רון מודי – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-בריטי ריימונד מודי – פסיכולוג ורופא שחקר את חוויית סף מוות מודי בר-און – מגיש טלוויזיה ישראלי מדי (פירושונים)
מורדור

בטרילוגיית שר הטבעות, מורדור היא ארץ בדרום הארץ התיכונה. פשר השם מורדור בלשון העלפים הוא "ארץ שחורה" וזהו גם כינוייה. המתיישב הראשון בה היה סאורון בעידן השני, לאחר שנמלט מחורבן נומנור. מורדור גובלת בשני רכסי הרים - הרי האפר (ארד ליתוי) והרי הצל (אפל דואת). בדרום מורדור ישנו אגם בשם אגם נורנן לידו מעבדים עבדים שדות תבואה לאורקים עבדי סאורון. בצפון מערב מורדור ישנה רמת גורגורות שבמרכזה הר האבדון והמגדל האפל ברד דור. בצפון מערב מורדור, היכן שארד ליתוי ואפל דואת נפגשים, ישנו השער השחור אל מורדור (המורנון). לאחר תבוסתו במלחמת הברית האחרונה, שממה מורדור מיושב, עד לשובם של הנאזגול וסאורון. לאחר שהושמדה הטבעת והובס סאורון, המלך אלסר (אראגורן) נתן את מורדור לנחלה לעבדים־לשעבר, כדי שיפריחו את השממה. הר האבדון, או הר הגזירה, הוא הר געש הנמצא בליבה של מורדור. ההר נקרא באנגלית Mount Doom, ובסינדארין כאמון אמרת' (הר האבדון) וגם כאורודרואין (הר הגורל). הר זה הוא המקום בו חישל סאורון את הטבעת האחת ולכן זהו המקום היחיד בו ניתן להשמידה. בתום העידן השני נערך למרגלות ההר הקרב המכריע בין כוחותיו של סאורון לבין הברית האחרונה בפיקודם של גיל גלד ואלנדיל. בקרב זה הוכרע סאורון ונלקחה טבעתו, אך לא הושמדה. בסדרת ספרי שר הטבעות מתוארת יצירת אחוות הטבעת על ידי חבירתם יחד של נציגי עמים שונים, אשר משימתה היא להגיע להר האבדון ולהשמיד שם את הטבעת. לאחר תלאות רבות ופירוקה של האחווה, מגיעים פרודו בגינס ורעו הנאמן, סאם גמג'י אל ההר, הטבעת מושמדת ועימה סאורון שקשר את גורלו בגורלה. בטרילוגיית הסרטים, אתר הצילום הכללי להר האבדון הוא הר הגעש נגהורואו אשר באי הצפוני של ניו זילנד. הלשון השחורה מורדור באנציקלופדיה של ארדה
מינס מורגול

בטרילוגיית שר הטבעות, מינס מורגול (בסינדרין: Minas Morgul - צריח הכשפים האפלים) הוא שמו של מינס יתיל (צריח הירח) אותו בנה איסילדור לאחר שנמלט עם אלנדיל אביו ואנאריון אחיו מארץ נומנור. הצריח עצמו עומד ליד רכס ההרים אפל דואת וחולש על חבל יית'ילין. לאחר כמה עשרות שנים, הנאזגול, בהוראת סאורון, כבשו את מינס איתיל והפכוה למשכן זדון, ואת אוסגיליאת הרסו, אך הם נהדפו על ידי צבאות הברית האחרונה. לאחר מפלת סאורון בהמשך המערכה בינו לבין הברית בשנת 3441 לעידן השני ננטשה מינס מורגול, עד לבואו של המלך המכשף (ראש הנאזגול, אשר יש אומרים ששמו מורגול) המובס מאנגמר ההרוסה בתחילת האלף השלישי של העידן השלישי. בעת מלחמת הטבעת, המתוארת בספרי שר הטבעות, העיר קרויה לעיתים "עיר המתים". כשפרודו בגינס, סמוויז גמג'י וגולום הגיעו לצריח, פרודו נמשך לכיוון העיר בגלל טבעת הכוח, אך סם וגולום מנעו את כניסתו לעיר. משם יצא חלק מצבאו של סאורון, למלחמה עם גונדור. כשהובס סאורון בשנית במלחמת הטבעת בשנת 3019 לעידן השלישי, נהרסה מינס מורגול עד היסוד על ידי המלך אלסר (אראגורן) ולא יושבה שנית. מינס מורגול באנציקלופדיה של ארדה
הפיגוע בקו 32א

הפיגוע באוטובוס 32א ליד צומת פת בירושלים היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-18 ביוני 2002 ובו נרצחו 19 בני אדם ונפצעו 74. את הפיגוע ביצע פעיל החמאס מוחמד אל-ראל, תלמיד השריעה (חוק איסלאמי) באוניברסיטת א-נג'אח שבשכם הידועה כמעוז של אסלאמיזם קיצוני ובפרט של תנועת החמאס. אל-ראל נסע משכם אל בית לחם, ומשם הוסע לאבו דיס בסיוע האחים רמאדאן ופהמי משאהרה, שניהם תושבי סוואחרה בעלי תעודת זהות ישראלית. השניים גם סייעו בבחירת מקום הפיגוע ובהסעת אל-ראל לתחנת האוטובוס שנבחרה בשכונה הערבית בית צפאפא בהנחה שבמקום זה לא יזוהה כחשוד. בשעה 7:50 בבוקר הוא עלה על אוטובוס קו 32א שיצא מגילה ועצר בתחנה. מיד לאחר שעלה על האוטובוס - שהיה עמוס בקשישים היוצאים לקניות ותלמידים בדרכם לבית ספר - פוצץ אל-ראל את חגורת הנפץ שנשא עליו. הפיצוץ החזק השמיד את חציו הקדמי של האוטובוס ופיזר רסס מתכת שהיה חלק מהמטען. מהפיצוץ והרסס נהרגו 19 אנשים וכ-74 נוספים נפצעו, מהם 6 קשה. רוב ההרוגים היו אנשים זקנים מאוד או נערים צעירים, 17 מהם היו תושבי שכונת גילה. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע. באוגוסט 2005 נגזרו על האחים משאהרה 20 מאסרי עולם. למחרת בוצע פיגוע התאבדות נוסף בירושלים: מחבל מתאבד מגדודי חללי אל-אקצא פוצץ את עצמו בגבעה הצרפתית ורצח 7 ישראלים. בעקבות פיגועים אלה פתח צה"ל במבצע דרך נחושה שכלל כניסה מחודשת לערי יהודה ושומרון וביצוע מאות פשיטות, מעצרים ומארבים על מנת לנקות את תשתית הטרור והמחבלים שנותרו או צצו אחרי מבצע חומת מגן. הפיגוע בצומת פת, באתר משרד החוץ צומת פת - ירושלים, רשימת הקורבנות, באתר משרד ראש הממשלה אתר הנצחה לפיגועים, כולל מפה של הפיגוע בצומת פת הפיגוע בצומת פת - תמונות והנצחת הקורבנות, בפורום צבא וביטחון, פרש אתר ההנצחה של שירי נגארי, בת 22, אחת מהרוגות הפיגוע. מחבלים מתאבדים, עמ' 31, אתר משרד ראש הממשלה 20 מאסרי עולם למעורבים בפיגוע בי-ם בו נרצחו 19 בני אדם, באתר ynet, 1 באוגוסט 2005
דסטין מוסקוביץ'

דסטין מוסקוביץ (באנגלית: Dustin Moskovitz; נולד ב-22 במאי 1984) הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי, אחד מחמשת מייסדי הרשת החברתית המקוונת הגדולה בעולם "פייסבוק", והבעלים והמנכ"ל הנוכחי של חברת "אסאנה". נולד בגיינסוויל (Gainesville), פלורידה וגדל באוקלה. למד בתיכון ואנגארד (Vanguard) וסיים עם תעודת IB. לאחר מכן למד כלכלה באוניברסיטת הרווארד, אז חלק את מעונו ביחד עם מארק צוקרברג. ביוני 2004 נטלו צוקרברג ומוסקוביץ' שנת חופשה מלימודיהם, ביחד עם אדוארדו סברין, כריס יוז ואנדרו מקקולום, ועברו להתגורר בפאלו אלטו, קליפורניה, שם הקימו לראשונה את הרשת החברתית פייסבוק; הרשת נקראה במקור thefacebook.com, והיא היוותה בתחילת דרכה רשת חברתית לסטודנטים. מוסקוביץ' כיהן כמנהל הטכני הראשי הראשון של פייסבוק, ואחראי האסטרטגיה ופיתוח פייסבוק בטלפון הנייד. ב-3 באוקטובר 2008 הודיע מוסקוביץ שהוא עוזב את פייסבוק ביחד עם ג'סטין רוזנשטיין, המהנדס הבכיר של פייסבוק. בכך היה האחרון ממייסדי פייסבוק שעזבו את החברה, וצוקרברג הוא היחיד שנותר בה. ב-7 בפברואר 2011 הציגו מוסקוביץ ושותפו רוזנשטיין את "אסאנה" (Asana), תוכנת יישום שמשפרת את האופן בו אנשים משתפים פעולה בקבוצות עסקיות בניהול פרויקטים. אסאנה מופעלת על ידי "לונה", מסגרת אינטרנט מבוססת JavaScript שפותחה על ידי החברה. ההשקעה הראשונה של מוסקוביץ ורוזנשטיין ב"אסאנה" הייתה כ-9 מיליון דולרים. אסאנה עוררה עניין ציבורי גם כאשר מהנדסיה קיבלו 10,000 דולרים לשיפור הציוד במשרדיהם. במרץ 2011 הוגדר מוסקוביץ כמיליארדר הצעיר ביותר בעולם בזכות עצמו. הוא החזיק ב-7.6% ממניות פייסבוק, שהוערכו בכ-6.4 מיליארד דולר. מדיה וקבצים בנושא דסטין מוסקוביץ' בוויקישיתוף דסטין מוסקוביץ', ברשת החברתית פייסבוק דסטין מוסקוביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של חברת אסאנה שירות גלובס, ‏לארי אליסון הוא היהודי העשיר בעולם; מי עוד ברשימה?, באתר גלובס, 4 באפריל 2012 איך דסטין מוסקוביץ' הפך את Asana לאימפריה ששווה מיליארדים | טייקון 👑, באתר טייקון, ‏15 באוגוסט 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש M4

הכביש המהיר M4 (באנגלית: M4 Motorway) הוא כביש מהיר בממלכה המאוחדת המקשר את העיר לונדון לדרום ויילס. M4 מתחיל באזור צ'יזוויק במערב לונדון, כאשר הוא מתחבר לכביש A4. הוא ממשיך לכיוון מערב במקביל לכביש A4 כשהוא עובר את כביש הטבעת של לונדון (כביש M25) באזור נמל התעופה הית'רו, לאחר מכן הוא עובר בין היתר ליד הערים רדינג, סווינדון ובריסטול. לקראת נהר הסוורן שמהווה גם את הגבול עם ויילס, הכביש המהיר מתפצל לשניים; M4 ו-כביש M48, שניהם חוצים את הנהר בגשרים נפרדים שהם גם גשרי אגרה. משם מתאחדים הכבישים חזרה ו-M4 ממשיך לאורך דרום ויילס כשהוא עובר בין היתר ליד הערים ניופורט וקארדיף. בנקודת המעבר של M4 לשפך של נהר הסוורן לתעלת בריסטול, שהיא גם נקודת המעבר של הכביש המהיר בין אנגליה וויילס, נחנך בשנת 1966 גשר סוורן. 30 שנים לאחר מכן הושלמה בנייתו של גשר שני מעבר סוורן השני (Second Severn Crossing), הידוע גם כ"גשר הנסיך מוויילס" (Prince of Wales Bridge). גשר סוורן שימש כביש מהיר שיצא מ-M4; כביש M48, בעוד שמעבר סוורן השני שירת את M4. מסלולו של M48 היה בעבר מסלולו של M4 עד לפתיחת הגשר השני ובכך סודרו שני מעברים מקבילים המתחברים לפני ואחרי מעבר נהר הסוורן. מדיה וקבצים בנושא כביש M4 בוויקישיתוף כביש M4 במאגר הכבישים הבריטי ה-'CBRB'. (באנגלית) כביש M48 במאגר הכבישים הבריטי ה-'CBRB'. (באנגלית)
הידרודינמיקה

הִידְרוֹדִינָמִיקָה היא תחום בפיזיקה ובהנדסה המהווה מימוש של מכניקת הזורמים לנוזלים כמו מים, שמן, דלק ודם. תחום זה עוסק בחקר זרימת הנוזלים ובפיתוח יישומים מעשיים שלו (כגון מדידת צמיגות, המצאת בוכנה הידראולית ועוד). חקר הזרימה מתבצע בארבעה מישורים: המישור התאורטי: פיתוח מודל לתכונות הנוזל וניתוח הזרימה על ידי ניתוח הכוחות הפועלים עליו, צפיפויות ולחצים – וניסוח היחסים במשוואות דיפרנציאליות או במונחים של אנרגיה ואנרגיה פוטנציאלית. המישור הניסויי: ביצוע מחקר באמצעות ניסויים בזרימה של נוזלים, בהם נמדדים פרמטרים שונים (כגון: תכונות של נוזלים) והשתנותם כתלות בתנאי הניסוי (טמפרטורה, לחץ חיצוני ועוד). בניסויים אחרים בודקים את ההתנהגות של נוזל בתנאים שונים על מנת לדעת כיצד הוא מתנהג אמפירית (עקב חוסר ידע תאורטי בנושא). ביצוע סימולציות וחישובים נומריים על מנת לבחון תאוריות או מכשירים המבוססים על עקרונות הידרודינמיים. תכנון ובניית מכשירים הידרודינמיים לצורכי מחקר ולצורכי שימוש בהנדסה, בתעשייה ובחיי היום-יום. ראשיתו של התחום בניסויו של בלז פסקל במאה ה־17. הביטוי "הידרודינמיקה" עצמו (שמשמעו "תנועת מים") נטבע על ידי דניאל ברנולי בעבודתו "Hydrodynamica" ב־1738 שהייתה אחת מהחשובות והחלוציות בתחום. לאונרד אוילר מצא את המשוואות הכלליות של התחום. התחום המשיך להתפתח עם ניסוח המכניקה האנליטית (שהיא ניסוח מתקדם מתמטית למכניקה הקלאסית של ניוטון) וחלק ניכר מהתרומות ניתנו לו על ידי מתמטיקאים שעסקו במשוואות דיפרנציאליות. בין התורמים היו ז'וזף לואי לגראנז' (1736–1813) שפיתח את משוואות אוילר-לגראנז', ז'אן לה רון ד'אלמבר (1717–1783) שגילה את משוואות קושי-רימן, פייר-סימון לפלס (1749–1827) גילה את משוואת לפלס, הרמן פון הלמהולץ וויליאם תומסון (לורד קלווין) פיתחו את התאוריה של מערבולות עם אי שוויון תומסון-הלמהולץ. בעקבות גילוי תורת היחסות הפרטית ולאחריה תורת היחסות הכללית, בידי אלברט איינשטיין, החל להתפתח גם התחום של הידרודינמיקה יחסותית (שבניגוד להידרודינמיקה הקלאסית מבוססת על המכניקה היחסותית ולא על המכניקה הניוטונית). אחד מהישגיה של ההידרודינמיקה היחסותית הייתה הכללת צפיפות הנוזל ושטף הזרימה ל 4-וקטור צפיפות-שטף. מכניקת הזורמים אווירודינמיקה אי-יציבות הידרודינמית גרר הידרודינמי מושגי יסוד – נוזל: נוזל נוזל ניוטוני (אי דחיס, אי צמיג) / נוזל לא-ניוטוני "אבק" (המשמעות שונה מזו היומיומית) נוזל-על מושגי יסוד – זרימה: זרם שטף צפיפות לחץ צמיגות סוגי זרימה חוקי יסוד משוואות נאוויה-סטוקס חוק פסקל משוואת ברנולי משוואות אוילר משוואת הרציפות כוח העילוי חוק דרסי – זרימת נוזל במצע נקבובי מתמטיקה אנליזה וקטורית חשבון טנזורים עקרון הפעולה המינימלית משוואות דיפרנציאליות הידרודינמיקה, דף שער בספרייה הלאומית
ויפט

וויפט (באנגלית: Whippet) הוא כלב ציד, הקטן במשפחת כלבי רוח. וויפט נחשב לאצן המהיר ביותר למרחקים קצרים מבין כלבי הרוח. במרוצת הזמן, הפך הגזע לאחד הגזעים המהירים ביותר בעולם. הוא מסוגל להגיע למהירות של 58 קמ"ש בתנאים אופטימאליים. מוצא הגזע באנגליה והשם וויפט מגיע מהמילה whip – שוט בעברית. הקטן מכלבי המירדף מופיע בציורים כבר בתחילת המאה ה-17 והיה ידוע אז בשם -Wappits. מקורו ככל הנראה בהכלאה של גרייהאונד קטן עם מנצ'סטר טרייר. ניתן למצוא כלבי ציד קטנים רבים במהלך ההיסטוריה, מהתקופה הרומית עד היום, אך השם וויפט נכנס למילון האנגלי רק בשנת 1610. בשל מהירותו הרבה ובשל גודלו (היחסית זעיר) הוא נחשב כסוס המרוצים של העניים. הוויפט שימש גם לציד ארנבות. במהלך המאה ה-18 הפך הגזע לפופולרי ביותר בקרב אוהבי מרוצי כלבים. הגזע נראה שברירי מאוד, אך במהלך הריצה ניתן לראות עד כמה עוצמתי הכלב. הגזע נחשב בעיקרון כאחד הגזעים הבריאים ביותר, עם זאת הם סובלים מאוד מקור ולעיתים אף מעצמות רכות (באופן גנטי) וממחלות עיניים גנטיות. הוויפט נוצר כדי לצוד באמצעות חוש הראייה שלו, ויכול לעבור מרחק גדול מאוד בשטחים פתוחים במהירות רבה. הוויפט שקט ועדין. אף על פי שהוא אמור לרוץ כל היום, הוויפט נהנה מאוד ממנוחות ארוכות. הוויפט נחשב כגזע החכם ביותר מבין כלבי הרוח. יכולות הלמידה שלו נחשבות גבוהות, אך נדרשת תוכנית תרגול ארוכה כדי להטמיע את האילוף. הוויפט הוא כלב תצוגה אידיאלי, שאינו דורש הכנה מרובה. הוא בן לוויה נעים ונקי בבית, ובעל אופי נוח. מתאים לחיי עיר (אם מקבל את הפעילות הגופנית הנכונה) וגם לכפר. בעלים אקטיביים, ילדים ובעלי חיים אחרים - עדיף לא חיות קטנות. לא מתאים לשמירה, הגנה, תקיפה, קשישים, ככלב חצר, בעלים לא אקטיביים. ציור משנת 1915 של מרוץ כלבי ויפט ציור מהמאה ה-18 מאת האמן ז'אן בטיסט של כלבי הויפט של מלך צרפת לואי ה-15 עשר - מיסה וטורלו כלבי רוח מרוץ כלבים החוג הישראלי לכלבי רוח מדיה וקבצים בנושא ויפט בוויקישיתוף וויפטים בארץ, באתר החוג הישראלי לכלבי רוח ויפט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ילדה וצבעים

ילדה וּצבעים הוא ספר-ילדים פרי-עטה של אבירמה גולן. לבנה, גיבורת הסיפור, קיבלה את שמה עקב העובדה שצבעה לבן. למען האמת לא רק היא לבנה אלא גם כל העולם שסביבה. היא חיה תמיד בשיעמום רב ועל-כן לא הייתה ילדה שמחה. שיגרתה הופסקה הודות לאנשים טובי-לב שבאו אליה זה לאחר הקודם. כל אחד מהם היה בצבע שונה ובהתאם לצבע זה הוא צבע בביתה של לבנה דברים שונים בצבע המתאים להם. לדוגמה האיש החום, שהגיע הראשון, צבע דברים בחום. בצובעם הוסיפו האנשים הנדיבים דברים חדשים שטרם הופיעו בביתה של לבנה. האיש הירוק, למשל, העניק לה חסה. עד בואם של האנשים מזונה היחיד של לבנה הייתה דייסה של אורז לבן. מלבד צבעיהם ניחנו האנשים באופי וסגנון שונים. האיש האדום, למשל, היה אינדיאני. האיש הצהוב, לעומתו, בא מן המזרח הרחוק. האיש שהגיע אחרון, שצבעו היה כחול, לא היה למעשה בן-אנוש אלא יצור בלתי-מזוהה בעל מראה חייזרי. תרומותיהם של האנשים העניקו ללבנה חיים חדשים לחלוטין. למרות ההבדל המשמעותי שנוצר היא טרם הייתה שבעת-רצון בצורה מושלמת. זאת משום שהספרים שהיו אצלה לא הכילו אף לא מילה אחת. אבל לשמחתה הגיע, אחרי שכל האנשים כבר הלכו, איש שחור. האיש הזה, איש קטן יותר מקודמיו, פתר את הבעיה הזו. באיור שהופיע ניתן היה לראות שהוא כתב, בין היתר, את "ילדה וצבעים", הסיפור שבו למעשה התרחשו כל הדברים שקרו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלביה פוגל-ביזאוי

סִלביה פוגל-ביזאוי (בצרפתית: Sylvie Fogiel Bijaoui; נולדה ב-14 ביולי 1951) היא פרופסור לסוציולוגיה במסלול האקדמי המכללה למנהל, החוקרת בתחום השוויון בעידן המודרני והפוסטמודרני. גדלה בפריז שבצרפת. בשנת 1969, כשהיא בת 18, עלתה לישראל. למדה באולפן בקיבוץ מעברות. בין השנים 1969 - 1970 למדה במכינה האוניברסיטאית של אוניברסיטת תל אביב. ב-1973 החלה באותה אוניברסיטה, בלימודי תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה, וגם למדה לתואר שני עד שנת 1975. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שלישי בסוציולוגיה פוליטית בפריז, במסגרת משולבת של בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה עם Paris West University Nanterre La Défense (לשעבר Paris X –Nanterre). בשנת 1981 סיימה את הדוקטורט בהנחייתה של פרופ' אני קריגל (Annie Kriegel) בנושא "תנועות נשים בקהילה היהודית בארץ-ישראל, 1880-1948". בין השנים 1986-2009 עבדה כמרצה במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 1994 הקימה במכללה האקדמית בית ברל מרכז יהודי-ערבי פמיניסטי, ועמדה בראשו מהקמתו ועד שנת 2002. בשנת 2007 הקימה את התוכנית לתואר שני בלימודי משפחה במכללה למנהל, ועמדה בראשה מהקמתה ועד סיום תפקידה בשנת 2011. משנת 2009 ואילך היא מרצה במסלול האקדמי המכללה למנהל. מתגוררת כיום בתל אביב, עם בעלה, אילן, דוקטור לכלכלה. להם שלושה ילדים. אחד מהם הוא המתרגם ובמאי התיאטרון אלי ביז'אווי. 2009: באות משתיקה: נשים, קיבוץ ושינוי חברתי, מיגדרים, תל אביב ורמת-אפעל: הקיבוץ המאוחד ויד טבנקין. 2011: דמוקרטיה ופמיניזם: מגדר, אזרחות וזכויות אדם. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. 2013: פוגל-ביזאוי, ס' ושרעבי, ר'. בין הפרטי לציבורי: נשים בקיבוץ ובמושב. האוניברסיטה העברית בירושלים ורמת אפעל: הוצאת מאגנס ויד טבנקין. Guest Editor together with Reina Rutlinger Reiner : 2013 Special (double) Issue: Israel Studies Review together with the Van Leer Institute Re-thinking the Family in Israel: Individualization, Gender, Religion and Human Rights. מדיה וקבצים בנושא סלביה פוגל-ביזאוי בוויקישיתוף סלביה פוגל-ביזאוי, באתר המכללה למנהל סילביה פוגל-ביז'אוי, דף שער בספרייה הלאומית מכּתביה: המאבק על המובן מאליו, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח תקרת הבטון על ראש הנשים, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח 'המפרנסת השנייה' בעידן הגלובליזציה: נשים בשוק העבודה בישראל, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח ניתוח של השתקה, פוליטיקה, סיוון תשנ"ח 1998 (1) עמודים - 55-59 על כתביה: מרגלית שילה, דמוקרטיה ופמיניזם — הילכו שניהם יחדיו?, ביקורת על ספרה "דמוקרטיה ופמיניזם: מגדר, אזרחות וזכויות אדם". ישראל 2011 ,19-18 נדב איל, חלוצות המדינה, באתר "ידיעות אחרונות", 4 באפריל 2023
פלאסה ריאל

פלאסה ריאל או (בקטלאנית: Plaça Reial; בספרדית: Plaza Real) היא כיכר ברובע הגותי של ברצלונה, קטלוניה, ספרד. היא שוכנת ליד שדרות לה ראמבלה ומהווה מוקד תיירותי ידוע, בייחוד בלילה. על הפלאסה נמצאות מספר רב של מסעדות וחלק ממועדוני הלילה המפורסמים ביותר בעיר. כמו כן זהו מקום מפגש פופולרי בקיץ ובזמן פסטיבל "לה מרסה" (La Mercè) השנתי בחודש ספטמבר, כאשר נערכים קונצרטים באוויר הפתוח, ובחגיגות אחרות כמו ערב השנה החדשה. הפלאסה תוכננה על ידי פרנצ'סק דניאל מולינה אי קאסאמאחו במאה ה-19. המנורות עוצבו על ידי האדריכל הקטלני אנטוני גאודי. לכיכר קיימת כיכר אחות, "פלאזה גאריבלדי" במקסיקו סיטי. אין להתבלבל בין המקום לבין פלאסה דל ריי הנמצאת ברובע הגותי גם כן. הכיכר הוא גם מקום משכנו של מלון רומא ריאל. תכנון עירוני של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא פלאסה ריאל בוויקישיתוף
אבו אל-מיסכ כאפור

אַבּוּ אלְ-מִסְכּ כַּאפוּר (בערבית: أبو المسك كافور; 905–968) היה השליט הרביעי (966–968) באמירות של בית איח'שיד במצרים ודמשק, והשליט הראשון בעולם האסלאמי ממוצא אפריקני. החל דרכו כעבדו של מוחמד בן טוגג' אל-איח'שיד, ומשעלה לגדולה שימש עוצר לשני בניו לאחר מות איח'שיד. לאחר מות הבנים הכריז על עצמו שליט. בתקופת שלטונו התמודד עם בעיות מבית, שבחלקן נגרמו עקב אסונות טבע, ומחוץ מצד הפאטמים, הקרמטים, הנובים ואמיר חלב. הוא טיפח את האמנויות והיה מסביר פנים לעולמא. הקים מוסדות ציבוריים מכספי הווקף שלו. כאפור היה במוצאו אפריקני שחור, שנשבה, סורס ונמכר לעבדות באתיופיה. הוא הגיע לידיו של השליט האיח'שידי הראשון, מוחמד בן טוגג', ובמהרה עלה לגדולה בשל נאמנותו לאדונו. הוא הופקד כפדגוג של שני בניו, אנגר ועלי, לקראת עלייתם לכס השלטון וכניסתם לעולם הפוליטיקה הימי-ביניימית, ושימש גם שר צבא בשירותו את מוחמד בן טוגג' במערכות השונות שלו, בצפון מול אמירות חלב ובמזרח מול הקרמטים, שאיימו על ערי הקודש מכה ואל-מדינה ואף גנבו את האבן השחורה. אחרי מות מוחמד בן טוגג', שימש כאפור עוצר והעלה לשלטון את האח הבכור, אנגר, ב-946, אך כבר ב-961 סייע לאחיו הצעיר, אבו אל-חסן עלי, לעלות לשלטון תחתיו. עלי מת ב-966, וכאפור הכריז על עצמו "ואלי" של פוסטאט. הוא התמודד בהצלחה עם חתרנות פוליטית מצד יריביו ובפני הדעוה השיעית שהחלה להתפשט בארצו מצד הפאטמים שבמערב. כמו כן, הצליח להתמודד עם בעיות שנגרמו בשל שרפה שפרצה בעיר פוסטאט ב-954 וברעידת אדמה שפגעה במצרים שנה לאחר מכן. הוא הוכיח יכולת צבאית בעמידתו מול איומים שהקיפו את מצרים מכל עבר. השליטה בערי הקודש מכה ואל-מדינה, שהייתה נקודת חוזק תדמיתית חשובה לשושלת, הייתה בסכנה מצד הקרמטים, שאף גנבו את האבן השחורה וגרמו לביטול מצוות החג'. עוד לחצו עליו הפאטמים שקמו במערב, הנובים שהתקוממו בדרום, ואמיר חלב, סיף א-דאולה, שהתחרה עמו על השליטה בארצות דמשק (בלאד אל-שאם). כאפור גם עודד את האמנויות בארצו ואירח את המשורר הנודע אַלְ-מֻתַנַבִּי, שלימים הסתכסך עמו ונמצא מנציח את כאפור בשירי לעג שכתב על אודותיו. חרף מוצאו, היה כאפור גם מוסלמי אדוק, שהסביר פנים לעולמאא (חכמי הדת) והחזיק במנהגי האסלאם הסוני, לרבות אמונות כגון האמונה בשדים. הוא גם הקים מכספו, דרך מוסד הווקף, שני מסגדים בעיר פוסטאט ובית חולים (דאר א-שפאא). לצד זאת הקים שורת ארמונות ואת גני כאפוריה, הקרויים על שמו, בפוסטאט. אבו אל-מיסכ כאפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)