laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פול רמדיה

פול רמדיה (בצרפתית: Paul Ramadier; ‏1888, לה רושל – 1961, רודה (Rodez) שבדרום מערב צרפת) היה פוליטיקאי סוציאליסטי צרפתי, ראש עירייה, ראש ממשלת צרפת, שר המחזיק מספר תיקים בממשלת צרפת וחסיד אומות העולם. רמדיה היה בנו של פסיכיאטר מלה רושל. הוא למד משפטים וכתב עבודה לתואר דוקטור בנושא המשפט הרומי. הוא היה סוציאליסט ופעיל פוליטי ובשנת 1919 נבחר לתפקיד ראש עיריית דקזוויל (צר') שבדרום מערב צרפת. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1959. משנת 1938 היה שר העבודה בממשלתו של אדואר דאלאדיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, סייעו רמדיה ואשתו מרגריט (Marguerite) להסתיר ובכך להציל את אנרי-לוי ברול (צר') ומשפחתו. בנובמבר 1942, לאחר שהגרמנים כבשו את שטחי משטר וישי, הזהירה המחתרת הצרפתית את ברול והתחבא עם בני משפחתו אצל רמדיה. באביב 1944 גבר הלחץ הגרמני באזור, ופעולות ההצלה של רמדיה עמדו בפני סכנת גילוי וחשיפה. הוא מצא מקום מסתור נפרד לכל אחד מבני משפחתו של ברול ויצר קשר עם מדריך שלקח את בני המשפחה למקומות המסתור החדשים שלהם. חברים אחרים של רמדיה הנפיקו או השיגו מסמכים מזויפים עבור בני המשפחה של ברול. רמדיה היה ידוע בהתנגדותו למשטר וישי ולכן הושם במעקב על ידי שלטונות וישי. נוכח עובדה זו, היה בסיוע שנתן לבני משפחת ברול סיכון עצמי רב. הוא סייע גם לסלומון גרומבך (צר'), סוציאליסט יהודי וחבר בית הנבחרים, למצוא מקום מסתור מרדיפות הגרמנים וכך הציל את חייו. תקופת מה היה בקשר עם לאון בלום וסייע לו בעזרה נפשית וחומרית ככל יכולתו. לאחר שחרור צרפת, מנובמבר 1944 ועד מאי 1945, היה רמדיה השר לענייני אספקה בממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, ממשלתו של דה גול. מדצמבר 1946 ועד ינואר 1947 היה רמדיה שר המשפטים ולחץ לאישורה של תוכנית מרשל. לאחר אישור חוקתה של הרפובליקה הצרפתית הרביעית היה רמדיה ראש ממשלת צרפת, במהלך 1947. במהלך שנה זו פיטר רמדיה את השרים הקומוניסטים מממשלתו. לאחר הפגנות פועלים התפטר. לאחר מכן היה שר ההגנה, ובתפקידו זה היה אחראי על דיכוי המרד במדגסקר באותה שנה. תחת ראש הממשלה גי מולה היה רמדיה שר הכלכלה והמסחר. הוא היה אחראי על תקצוב מלחמתה של צרפת באלג'יריה ולשם כך הטיל מס דרכים (אנ'). בשנת 1985 הוכר רמדיה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא פול רמדיה בוויקישיתוף על פול רמדיה באתר יד ושם. פול רמדיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארסטן ראמלו

קארסטן ראמלו (בגרמנית: Carsten Ramelow, נולד ב-20 במרץ 1974 בברלין המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה בעמדות הבלם והקשר האחורי. ראמלו גדל בברלין המערבית, ואת שנות ילדותו ונעוריו העביר במועדוני כדורגל מקומיים, ובגיל 17, בשנת 1991, החל לשחק בהרטה ברלין ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. ראמלו שיחק הן בקבוצה הבכירה של הרטה ברלין והן בקבוצת המילואים, וסך הכל ארבע עונות בהרטה ברלין, בהן השתלב בקבוצה וכבש חמישה שערים ב-80 הופעות בקבוצה הבכירה, אך לא הצליח לעלות איתה לליגת הבונדסליגה. בפגרת החורף של עונת 1995/96, החל ראמלו לשחק בבונדסליגה לראשונה בחייו, כאשר חתם בבאייר לברקוזן, ויצר חוליית הגנה חזקה בצוותא עם ינס נובוטני, שעד לשנת 2002 סיימה ארבע פעמים כסגנית האלופה. למעשה, עד שנת 2003 באייר לברקוזן סיימה כל עונה במקום הרביעי ומעלה, אך לא זכתה באליפויות. בשנת 2002 הגיע ראמלו עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות ושימש קפטן במשחק בו הפסידה באייר לברקוזן 1–2 לריאל מדריד. החל משנת 2006 דעכה כמות ההופעות של ראמלו בגין פציעות חוזרות, והוא פרש ממשחק פעיל בתום עונת 2007/2008. בסך הכול צבר 333 הופעות בבונדסליגה עם באייר לברקוזן, בהן כבש 23 שערים. ראמלו השתתף עם נבחרת גרמניה ביורו 2000, בו לא צלחה הנבחרת את שלב הבתים, ובמונדיאל 2002, בו הפסידה הנבחרת 0–2 לנבחרת ברזיל, במשחק הגמר, בו ראמלו שיחק 90 דקות. בטורניר זה, ראמלו ספג כרטיס אדום במשחק בשלב הבתים נגד נבחרת קמרון, והחמיץ בגין זאת את משחק שמינית הגמר נגד נבחרת פרגוואי. ראמלו היה אמור להיות מזומן ליורו 2004 על ידי המאמן רודי פלר, אך בחר לוותר על השתתפותו ולפרוש מהנבחרת שבוע לפני פרסום הסגל, עם 46 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים. ראמלו הוציא אלבום בשנת 2005 שנקרא Sing when your'e winning, שלא הופץ בהפצה מסחרית, אלא רק לקרובי משפחתו וחבריו. מדיה וקבצים בנושא קארסטן ראמלו בוויקישיתוף קארסטן ראמלו, באתר Transfermarkt קארסטן ראמלו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קארסטן ראמלו, באתר WorldFootball.net קארסטן ראמלו, באתר National Football Teams קארסטן ראמלו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ילדותי השנייה

ילדותי השנייה הוא האלבום השמיני של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1985. על אף הכישלון שנחל האלבום בקרב קהל המאזינים והמבקרים, הניב האלבום שני להיטים: "ילדותי השנייה" ו"שיר עם נקי" שזכה לקליפ מקורי ששודר בתוכנית הטלוויזיה "סיבה למסיבה", ובו צולם כספי כשהוא שר את השיר במקלחת. את התמונות על גבי עטיפת האלבום צילמה מיכל היימן. ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, ביניהם: חיים רומנו, ז'אן פול זימבריס, אלון הלל, רמי לוין, חיים קחטן, קובי כהן, אבי מזרחי וגלעד אפלבאום. בשנת 1995 יצאה מהדורת התקליטור לאלבום ב"סדרת התפוז", של חברת אן אם סי. גרסה זו כללה שיר בונוס שהוקלט יחד עם שאר שירי האלבום, אך הושמט בעריכה הסופית. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי. בתקליט ויניל המקורי: צד א': שירים 1–6, צד ב': שירים 7–11
עונת 1954/1955 בליגה א'

עונת 1954/1955 בליגה א' הייתה העונה האחרונה של ליגה א' כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. הליגה כללה 14 קבוצות - 12 קבוצות ששיחקו בליגה בעונת 1953/1954, וכן הפועל חדרה ובית"ר ירושלים שעלו ליגה בתום עונת 1953/1954 בליגה ב'. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות, ונקודה אחת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה הייתה אמורה להיפתח בדצמבר 1954, אך בעקבות עימותים וחילוקי דעות בהתאחדות לכדורגל בין מרכזי "הפועל" ו"מכבי" החלה הליגה באיחור ב-5 בפברואר 1955, ונסתיימה ב-5 בנובמבר 1955. העונה הסתיימה בזכייה של הפועל פתח תקווה באליפות הראשונה בתולדותיה. המבקיע המצטיין של העונה היה ניסים אלמליח מבית"ר תל אביב שכבש 30 שערים, שיא שנשמר במשך 61 שנה עד שנשבר על ידי ערן זהבי שכבש 35 שערים בעונת 2015/2016. סגן מלך השערים בעונה זו היה נחום סטלמך מהפועל פתח תקווה, אשר כבש 27 שערים. הפועל כפר סבא נותרה בליגה העליונה לאחר משחקי המבחן. בית"ר ירושלים ירדה לליגת המשנה לאחר משחקי המבחן, ובנוסף גם הפועל חדרה והפועל בלפוריה ירדו ליגה. בתום עונה זו הוקמה הליגה הלאומית, שהייתה לליגה הבכירה בישראל החל מעונת 1955/1956, ואילו ליגה א' הפכה לליגת המשנה. במשחקי המבחן השתתפו שתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגות המשנה המחוזיות: הפועל קריית חיים (בית הצפון) ומכבי יפו (בית הדרום), ושתי הקבוצות שסיימו במקומות ה-11 וה-12 בליגה הבכירה: בית"ר ירושלים והפועל כפר סבא. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד שלוש הקבוצות האחרות, ושתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים, מכבי יפו והפועל כפר סבא, שיחקו בליגה הבכירה בעונה לאחר מכן. בית"ר ירושלים ירדה לליגת המשנה, והפועל קריית חיים נשארה בליגת המשנה.
פייר-מארי תאה

פייר-מארי תאה (בצרפתית: Pierre-Marie Théas; ‏1894, ברזון (אנ')‏, הפירנאים האטלנטיים – 1977) היה בישוף בדיוקסיה של מונטובן (אנ') במחוז טארן וגארון, וחסיד אומות העולם מצרפת. תאה קיבל הסמכה לנזורה בשנת 1920 והסמכה לבישופות בשנת 1940. בשנת 1970 קיבל הסמכה בתור "בישוף חונך" (אנ') של סן ז'רמן (אנ'), תואר אותו נשא במשך רובה של שנת 1970. לאחר תחילת גירוש היהודים מצרפת למחנות ההשמדה בקיץ 1942 פרסם תאה מכתב גלוי נגד גירוש היהודים מצרפת. הוא נעצר על ידי הגסטפו מספר פעמים ונכלא לתקופות מספר, ובסך הכל היה במעצר במחנות ריכוז במשך למעלה מחודשיים. הוא היה תומך בפקס כריסטי ובזרם הסוציאליסטי הקתולי. בשנת 1981 הוכר תאה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. Ce Que Croyait Bernadette (אמונתה של ברנדט) Ce Que Croyait Le Vierge Marie (אמונתה של הבתולה מרי). על תאה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלי הררי

שלי הררי (1916–2014) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת בולגריה. שלי הררי למדה פיסול וקרמיקה אצל הדוויג גרוסמן ורודי להמן בירושלים. יצירותיה המוקדמות הושפעו מחפצי פולחן ומן האמנות הכנענית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצרה עבודות פיסוליות מופשטות ובהן רמזים לטבע ובוטניקה. ב"עלי טבק" (1977), לדוגמה, יצרה הררי מיצב ובו עמודים של עלי טבק עשויים חומר שרוף ומגוון בטכניקות של עישון. תערוכות יחיד: תערוכת קרמיקה מאת שלי הררי אטליה 97, תל אביב (1962) פיסול קרמי גלריה יודפת, תל אביב (1974) ים גלריה אפרת, תל אביב (1989) גפנים - מיצבים קרמיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1995) שלי הררי - גבעת בראשית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1999) שלי הררי, פיסול קרמי הגלריה לאמנות - מגדל שלום, תל אביב (2007) תערוכות קבוצתיות: קרמיקה ישראל 70 מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1970) פיסול בחומר אמנות לעם, תל אביב (1978) פיסול בקרמיקה אוניברסיטת חיפה (1979) תערוכה קבוצתית תערוכה נודדת, גרמניה (1979) המיתוס של כנען: השפעת תרבות המזרח התיכון הקדום על האמנות הישראלית בת-זמננו אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, הגלריה לאמנות (1980) 13 בחומר תיאטרון ירושלים, ירושלים (1984) יוצר וחומר, מן הכלי המעוצב ועד לפסל הגלריה העירונית לאמנות, מרכז תרבות ע"ש מ. סמילנסקי, רחובות (1990) ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932 בית האמנים, ירושלים (1991) קרמיקה בעולם האמנות והעיצוב בית יד לבנים, באר שבע (1993) אמנים מציגים לרגל פתיחת המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע, חולון (1997) הביאנלה הישראלית לקרמיקה - חרס אלפיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2000) הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2002) למה (1964-1960 בקירוב), גובה 50 ס"מ ללא כותרת (פר) שנות ה-50–60 של המאה ה-20 פורסם בספר "אמנות ישראל", מסדה, 1963 עלי טבק 1977 מראה הצבה בגלריה דוסון ריכטר, יפו "שלי הררי – פיסול קרמי", את, 12 באפריל 2007 מדיה וקבצים בנושא שלי הררי בוויקישיתוף שלי הררי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגנץ הלפי

איגנץ הלפי (במקור הלפר בהונגרית: Helfy Ignác; סמושאויוואר, 15 במרץ 1830 – בודפשט, 11 באוקטובר 1897) היה עיתונאי ופוליטיקאי, חבר האספה הלאומית של הונגריה (פרלמנט), סופר יהודי-הונגרי שהמיר את דתו. נולד למשפחה יהודית בסאמאש ווייאר בשם שלמה נתן הלר. בצעירותו למד בישיבות. למד באוניברסיטאות בווינה ופאדובה. בשנים 1848–1849 עבד במשרדו של לאיוש קושוט. לאיוש קושוט ממנהיגי התנועה הלאומית ההונגרית, התרשם מכשרונותיו הספרותיים של הלפר, ומינה אותו לאחד מעורכי כתביו. במלחמת החרות ההונגרית הוא השתתף בדרגת לוטננט, וכשנכשלה המהפכה עבר עם קושוט לאיטליה. בשנת 1852 התנצר. בשנים 1859–1867 ערך את העיתון ההונגרי Alleanzában במילאנו. הוא היה פעיל בקהילת המהגרים ההונגרים באיטליה. ב 1869–1870 פרסם במילאנו מגזין Magyar Magyar (ההונגרי ההונגרי), שבו תקף את ההסכם האוסטרי-הונגרי שנעשה בשנת 1867. הלפי גם תרגם ספרות הונגרית לשפה האיטלקית. הוא חזר להונגריה בשנת 1870 והפך לאחד ממנהיגי המפלגה העצמאית (Függetlenségi) והיה חבר בפרלמנט. בפרלמנט ייצג את הקו האופוזיציוני החריף. כן ערך את העיתון של המפלגה (1871–1872, Magyar Újság). הלפי פרסם את יצירותיו של קושוט שנכתבו במהלך מאסרו. למרות התנצרותו הלפי לא התנכר למוצאו היהודי, ובזמן עלילת הדם של טיסאסלר הוא פעל רבות נגדה. מדיה וקבצים בנושא איגנץ הלפי בוויקישיתוף
גרלה

גרלה (ברומנית: Gherla, בהונגרית: Szamosújvár במקורות היהודים: סאמוש אויוואר) היא עיר ברומניה מחוז קלוז' בטרנסילבניה. נקראה בעבר ארמנופליס (ארמנית: (Հայաքաղաք), עקב שיעור הארמנים הגבוה שהתגורר בה. בעבר התקיימה בו קהילה יהודית. העיר נזכרת לראשונה בשנת 1291. לאחר מכן נקראה "עיר הארמנים". כמו שאר האזור, העיר הייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד 1918, ותחת השלטון ההונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1944. העיר המודרנית נבנתה במאה ה-18 על ידי הארמנים. הארמנים הגיעו לעיר בסביבות שנת 1650 מאזורי מולדובה וקרים. בעיר נמצא עד היום המרכז של הכנסייה הארמנית-רומנית הכפופה לאפיפיור. בעיר קיים מבצר של ממלכת הבסבורג ומשנת 1785 הוא משמש כבית כלא. בתקופת הקומוניזם ברומניה הוא שימש לכלא לאלפים ממתנגדי המשטר, ורבים נעלמו בין כתליו. המקום משמש גם כיום כבית כלא שמור, וקיים בו גם מוזיאון. תחילת הקהילה היהודית בשנות ה-30 של המאה ה-19. באותו זמן היהודים הורשו להתגורר רק בפרבר קנדיה (Candia) סמוך למבצר ששימש כבית כלא. היהודים התפרנסו ברובם ממתן שירותים לבית הכלא, כמו ספקי מזון ורכוש. בשנות ה-50 ש/ל המאה ה-19 הוסרו ההגבלות וקמה הקהילה המאורגנת. בסוף המאה ה-19 החלה בנייה של בית כנסת גדול, שהושלמה בשנת 1903. עם הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה קהילת גרלה לזרם האורתודוקסי. רב העיר הראשון היה הרב יצחק יוסף כהן, שכיהן למעלה מ-40 שנה עד פטירתו ב-1920. אחריו מילא את מקומו חתנו הרב אברהם שלמה אליאש עד פטירתו בשנת 1930. בנו הרב יעקב שמואל אליאש מילא את מקומו עד שנספה בשואה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הגיע לעיר אדמו"ר חסידי – הרב ברוך רובין מחסידות גלגוב שפתח בית מדרש חסידי בעיר, שקהילתה הייתה רחוקה מחסידות. מילידי העיר היהודים: הפוליטיקאי ההונגרי הלאומי - איגנץ הלפי, והביבליוגרף יצחק יוסף כהן, נכדו של רב העיר הראשון שעל שמו נקרא. עם החזרת השלטון ההונגרי לטרנסילבניה, הורע מצב היהודים. עשרות מהגברים נשלחו לעבודות כפייה לאוקראינה, שם נספו. עם הכיבוש הגרמני ב-1944, שוכנו יהודי העיר בגטו ששכן בבית החרושת ללבנים. שם שהו בתנאים קשים כשבועיים ואז גורשו לגטו קלוז'. לאחר כשבוע נשלחו יהודי גרלה משם לאושוויץ שם נספו רובם. יהודים חזרו לעיר לאחר תום המלחמה, וחלקם תפסו משרות בחיי החברה והכלכלה. רובם עזבו בהמשך את העיר ועלו לישראל. סאמוש-אויואר (גערלא), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 283–285. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא גרלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרלה ספר זיכרון בספרית יזכור בניו יורק גיטו גרלה באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם גרלה (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית
עונת 1955/1956 בליגה הלאומית

עונת 1955/1956 בליגה הלאומית הייתה העונה הראשונה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. הליגה כללה 12 קבוצות. העונה החלה ב-3 בדצמבר 1955 והסתיימה ב-16 ביוני 1956 לאחר משחקי המבחן. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. בתום העונה סיימה מכבי תל אביב במקום הראשון, וזכתה באליפות השמינית בתולדותיה לאחר שהקדימה בשלוש נקודות את הפועל תל אביב והפועל פתח תקווה, אלופת העונה הקודמת. המבקיעים המצטיינים של העונה היו אברהם לוי מבית"ר תל אביב ומיכאל מיכאלוב מהפועל תל אביב, שכבשו 16 שערים כל אחד. מכבי יפו, אשר עלתה לליגה הבכירה לקראת עונה זו, נשארה בליגה בתום העונה לאחר משחקי המבחן, ואילו מכבי רחובות והפועל כפר סבא ירדו לליגת המשנה. בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הבכירה כשמכבי יפו שסיימה במקום ה-10 בליגה התמודדה מול הכח תל אביב שסיימה במקום הראשון בליגת המשנה. הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי יפו שנשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
דוד אודונקור

דוד אודונקור (בגרמנית: David Odonkor, נולד ב-21 בפברואר 1984 בבינדה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה דורטמונד, בריאל בטיס ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר הימני. אודונקור נולד בעיר בינדה שבגרמניה המערבית לאב גנאי ולאם גרמניה. אודונקור גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד, ובשנת 2001 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ותוך שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של בורוסיה דורטמונד, כאשר המשיך לשחק במקביל גם בקבוצת המילואים. בשנת 2004 עלה סופית לקבוצה הבכירה, ונשאר בה עד לשנת 2006, כאשר בעונתו האחרונה בקבוצה החמיץ משחק אחד בלבד. אודונקור נודע כשחקן מהיר ובעל נחישות, והצלחתו בבורוסיה דורטמונד גררה התעניינות מקבוצות אחרות, ואף זימון לסגל נבחרת גרמניה במונדיאל 2006. לבסוף חתם בתום עונת 2006 בריאל בטיס, תמורת סכום של שישה מיליון אירו. לאודונקור 75 הופעות במדי בורוסיה דורטמונד בבונדסליגה, בהן כבש שני שערים. אודונקור החל לשחק בריאל בטיס מהליגה הספרדית בעונת 2006/07, אך כבר בעונתו הראשונה סבל מפציעה בברך ומיעט לשחק. בתחילת עונתו השנייה הרבה אודונקור לפתוח בהרכב והפגין יכולת טובה, אך נפצע שוב. גם בהמשך תקופתו בבטיס המשיך לסבול מפציעות רבות, והוא לא היה יכול לשחק ברוב עונת 2008/09 ולהציל את קבוצתו מירידה לליגה הספרדית השנייה. גם בעונת החזרה של הקבוצה אל הליגה הספרדית הראשונה, אודונקור כמעט לא היה זמין עבור קבוצתו, ובסך הכל צבר 51 הופעות בלבד בליגה הספרדית בחמש עונות בריאל בטיס, בהן כבש שני שערים, ועזב את הקבוצה בקיץ 2011. בתום עונת 2011 הגיע אודונקור למבחנים בגלאזגו ריינג'רס, אך לא חתם בקבוצה לבסוף. אודונקור חתם באלמניה אאכן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. אודונקור צבר בקבוצה 23 הופעות והבקיע שני שערים, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית. בתום עונה זו חתם בהוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית, שם שיחק עונה אחת, בה כבש שני שערים ב-14 הופעות. גם בקבוצה זו, מיעט אודונקור לשחק עקב ריבוי פציעות, ובספטמבר 2013 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 29 בלבד. אודונקור שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, והיה אמור לייצג את גרמניה גם באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2006, אך הוא קיבל זימון מפתיע מיורגן קלינסמן לשחק עם נבחרת גרמניה במונדיאל 2006, בו נכנס כמחליף בארבעה משחקים, ובישל לאוליבר נויביל את שער הניצחון בשלב הבתים מול נבחרת פולין. אודונקור זומן גם ליורו 2008 חרף בעיית הפציעות ממנה סבל בתקופתו בריאל בטיס. בטורניר זה שיחק מחצית אחת בלבד, בהפסד לנבחרת קרואטיה בשלב הבתים. אודונקור החל לעסוק באימון כדורגל בקבוצות מליגות נמוכות בגרמניה עם פרישתו, והיה עוזר מאמן בSC ורל ובSC הרפורד. נכון לשנת 2015, אודונקור הוא המאמן הראשי ב-TuS דורנברג, המשחקת בליגה האזורית של נורדריין-וסטפאליה. מדיה וקבצים בנושא דוד אודונקור בוויקישיתוף דוד אודונקור, באתר Transfermarkt דוד אודונקור, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דוד אודונקור, באתר Soccerway דוד אודונקור, באתר BDFutbol דוד אודונקור, באתר WorldFootball.net דוד אודונקור, באתר National Football Teams דוד אודונקור, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ריצ'רד כהן

ריצ'רד (ירחמיאל) כהן (באנגלית: Richard I. Cohen; נולד ב־2 בספטמבר 1946) הוא היסטוריון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים. עד פרישתו עמד בראש הקתדרה לחקר יהדות צרפת ויצירתה ע"ש פולט וקלוד קלמן באוניברסיטה העברית. עוסק בחקר היהודים במערב ובמרכז אירופה בעת המודרנית, במיוחד ביהודים בצרפת, בהיסטוריה אמנותית, בהיסטוריוגרפיה יהודית, ובשואה. ריצ'רד כהן נולד ב־1946 במונטריאול שבקנדה. עשה תואר ראשון באוניברסיטת מקגיל, שם למד היסטוריה וסוציולוגיה עד שעלה לישראל בשנת 1967. את התואר השני סיים בשנת 1972, ודוקטורט סיים ב־1981, שניהם באוניברסיטה העברית. כהן היה חבר בוועדה הבינלאומית לכתיבת "האנציקלופדיה של השואה" שפורסמה בשנת 1990 במהדורה אנגלית ובמהדורה עברית על ידי יד ושם. כיום מכהן כמנהל פרויקט המחקר "דעת המקום" באוניברסיטה העברית. עבודתו מ־1998, "Jewish Icons: Art and society in Modern Europe", היא תוצאה של שיתוף פעולה בן 15 שנה עם עמיתו באוניברסיטה העברית, עזרא מנדלסון, לעודד מחקר בתרבות החזותית ובחברה היהודית המודרנית. עזרא מנדלסון (עורך), תמונת עבר – שי לירחמיאל (ריצ'י) כהן, מרכז זלמן שזר, תשע"ז 2017 The Return to the Land of Israel. World Zionist Organization, Dor Hemschech. 1968. ISBN 965-227-035-0. (co-author: Judith Carp) Burden of Conscience: French-Jewish leadership during the Holocaust. Indiana University Press. 1987. ISBN 0-253-31263-9. Jewish Icons: Art and society in Modern Europe. University of California Press. 1998. ISBN 0-520-20545-6. The Emergence of Jewish Artists in Nineteenth-Century Europe. Merrill. 2001. ISBN 1-85894-153-9. (co-author: Susan Tumarkin Goodman) Diary of a Witness: 1940-1943. Ivan R. Dee. 2007. ISBN 1-56663-740-6. (editor) The Jewish Contribution to Civilization: Reassessing an idea. Littman Library of Jewish Civilization. 2008. ISBN 1-904113-52-4. (co-author: Jeremy Cohen) רשימת פרסומיו(הקישור אינו פעיל) על ריצ'רד י. כהן באתר דעת המקום על ריצ'רד כהן באתר האוניברסיטה העברית ירחמיאל כהן (1946-), דף שער בספרייה הלאומית
איתי זבולון

האם התכוונתם ל... איתי זבולון - ראפר ישראלי המוכר בשם הבמה "טונה" איתי זבולון (שחקן) – שחקן ומוזיקאי ישראלי
הנס דורפנר

הנס דורפנר (בגרמנית: Hans Dorfner, נולד ב-3 ביולי 1965 בניטנדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבאיירן מינכן, בנירנברג ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר. דורפנר שיחק כנער בבאיירן מינכן, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1983. דורפנר שיחק בקבוצה עד שנת 1991, למעט שנתיים בהן הושאל לנירנברג, בין השנים 1984 ו-1986, בהן הוא סייע לקבוצה להעפיל אל הבונדסליגה לאחר שסיימה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה. דורפנר המשיך עם הקבוצה עונה נוספת במסגרת הבונדסליגה. בשנת 1986 חזר דורפנר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בגביע מקומי בשנת 1984, ובשלוש אליפויות בשנים 1987, 1989 ו-1990. בשנת 1991 נרכש דורפנר על ידי נירנברג, ושיחק במועדון שלוש עונות, בהן הבקיע ארבעה שערים ב-60 הופעות. דורפנר נאלץ לפרוש בשנת 1994 בגיל 29 בלבד, עקב פציעות מרובות. לדורפנר שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, והוא נכלל בסגל ליורו 1988. עם באיירן מינכן: אליפויות הבונדסליגה (3): 1986/87, 1988/89, 1989/90 הגביע הגרמני (1): 1983/84 עם נירנברג: אליפות הבונדסליגה השנייה (1): 1984/85 הנס דורפנר, באתר Transfermarkt הנס דורפנר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) הנס דורפנר, באתר WorldFootball.net הנס דורפנר, באתר National Football Teams הנס דורפנר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד טרקלד קוקס

ריצ'רד טרקלד קוקס (באנגלית: Richard Threlkeld Cox;‏ 5 באוגוסט 1898 – 2 במאי 1991) היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא ידוע בעיקר בגלל המשפט הקרוי על שמו משפט קוקס ועוסק בהסתברות. ריצ'רד קוקס נולד בעיר פורטלנד שבמדינת אורגון. אביו, שהיה עורך דין, נפטר ואמו נישאה בשנית לפרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. קוקס החל ללמוד באוניברסיטה זו פיזיקה בשנת 1915. הוא גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה ונאלץ להפסיק את לימודיו. הוא סיים תיאר ראשון בשנת 1920 ודוקטורט בשנת 1924. לימד באוניברסיטת ניו יורק מ-1924 עד 1943 ואז חזר ללמד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא נישא בשנת 1926 לשלי שאקלפורד, אמנית שאיירה את ספרו. ריצ'רד טרקלד קוקס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Richard T. Cox,Mathematics Genealogy Project ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קופייהורוד

קופייהורוד (באוקראינית: Копайгород; ברומנית: Kopaihorod; ביידיש: קיפּאַרעד) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. קופייהורוד נוסדה בשנת 1624, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1897 נמנו בה 1,720 יהודים, מתוך 2,950 תושבים. בשנים 1918 עד 1920, בעת מלחמת האזרחים ברוסיה, נערכו ביהודי העיירה מספר פוגרומים, ובתקופה הסובייטית הצטמצם מספר היהודים בה, ופעלו בה קולחוז יהודי ובית ספר יידי. ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שדדו מיד את רכוש יהודיה. עם סיפוח העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, הביאו אלו ליישוב כ-6,000 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורובם שוכנו בבתי היהודים ביישוב בצפיפות רבה. כתוצאה מרעב וממגפות, מתו מאות מיהודי העיירה בחורף 1942-1941. בד בבד הועסקו יהודי העיירה בעבודות כפייה. ב-5 ביולי 1942 גורשו רוב יהודי העיירה למחנה מוקף גדר תיל שהוקם ביער סמוך, בו מתו מאות מהם מרעב וממחלות. יהודי המחנה סבלו מיחס אכזרי שהנהיג מפקד המקום, הקצין הגרמני האנס מייטרט, ומעת לעת הוצאו להורג יהודים מהמחנה. בספטמבר 1942 הורשו לחזור לעיירה כ-2,500 יושבי המחנה ששרדו בו, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בעיירה. יושב ראש היודנרט המקומי, פביוס אורנשטיין, התגייס לעזרת פליטים יהודים מאזור הכיבוש הגרמני שהגיעו לעיירה, ודאג להסתירם מעיני השלטונות, וכן הקים בגטו בית תמחוי. בסתר הצליחו יהודי הגטו גם לקיים תפילות בבתיהם. קופייהורוד שוחררה בידי הצבא האדום ב-22 במרץ 1944. אובידיו קראנגה ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), קופייגורוד, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 644–646), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא קופייהורוד בוויקישיתוף קופייגורוד (Kopaygorod), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קופייהורוד באתר JeiwshGen
קופישוק

קוּפּישוק (מיידיש: קופּישאָק; בליטאית: ‏Kupiškis‏Ⓘ‏, קוּפּישקיס; בפולנית: Kupiszki) היא עיר קטנה במחוז פוניבז' שבליטא, בירת מחוז המשנה קופישוק, השוכנת על גדות הנהרות לבואו (Lėvuo) וקופה (Kupa), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. אתרה של קופישוק היה מיושב מהמאה ה-3 לפנה"ס. קופישוק עצמה נזכרת בכתובים לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא נמצאה על הדרך הראשית בזמנו שבין וילנה וריגה. בשנת 1897 נמנו בעיר 2,661 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של הסיעות החרדיות ושל המפלגות הציוניות, תוך קיום בית ספר עברי ובית ספר יידי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 הולאמו עסקי היהודים בעיר. ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובד בבד, הגיעו אליה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה. עד מהרה החלו הליטאים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודי העיר, תוך הוצאה להורג של 25 מהם. באמצע יולי 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו צפוף שהוקם בה, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו הליטאים קבוצה גדולה של יהודים מהגטו. יתר יושבי הגטו נרצחו בהמשך בשלוש קבוצות - שתיים בעיר עצמה, והשלישית ביער סמוך - ועד ספטמבר 1941 אותרו ונרצחו כל היהודים שהסתתרו בעיר. מספר היהודים שנרצחו בעיר מוערך בכ-3,000 איש. בין רבני העיר נמנה הרב אלכסנדר סנדר קפלן, מחבר "שלמי נדרים" על מסכת נדרים. מדיה וקבצים בנושא קופישוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קופישוק (בליטאית) אתר האינטרנט הרשמי של קופישוק (באנגלית) קופישוק (Kupiškis), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קופישוק", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קופישקיס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1080–1081), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קופישוק (ליטא), דף שער בספרייה הלאומית