laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאיר עוגן

יאיר עוגן הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים. עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידה 101[דרוש מקור] ובהמשך לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר[דרוש מקור]. בהמשך עבר קורס קצינים. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890 ומפקד פלוגה. עוגן לחם בפעולות התגמול ובמלחמת סיני השתתף בקרב המיתלה. בשירות המילואים שימש עוגן, בתפקידי פיקוד שונים בחטיבה 80 (לימים חטיבה 226). במלחמת ששת הימים לחם כמפקד פלוגה בכח האיגוף המוסק של חטיבה 80 בקרב אום-כתף ובהמשך המלחמה לחם בקרבות רמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים שימש כסגנו של חזי שלח, מפקד גדוד 471, גדוד צנחני מילואים. עוגן לחם בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לסוריה, ובין היתר השתתף בכיבוש העיירה הסורית ח'ן ארנבה ובכיבוש החרמון הסורי. בהמשך מונה למג"ד 7056, במבצע ליטני שימש כמפקד עוצבת חירם והובל אותה בקרבות כנגד יעדי מחבלים. במלחמת לבנון הראשונה שימש עוגן כמפקד חטיבה 226. תחת פיקודו לחמה החטיבה לחמה בקרבות לכיבוש מחנה הפליטים עין אל-חילווה, צור וצידון. לאחר 25 יום שוחררו לוחמי החטיבה לבתיהם. ערב הפריצה למערב ביירות נשאל עוגן על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן, האם ניתן לגייס את החטיבה ולהפעילה בפריצה למערב ביירות. עוגן השיב כי היות שרבים מהלוחמים באים מן ההתיישבות העובדת, ולהם משקים חקלאיים, הדבר ייחשב כנטל כבד, אולם אם יורה על כך הרמטכ"ל ניתן לגייסם. שר הביטחון אריאל שרון ניצל תשובה זו והציגה כסירוב פוליטי של החטיבה וכינה אותה "החטיבה שלא גויסה". בראשית אוגוסט גויסה החטיבה לפרק לחימה שני. בדצמבר אותה שנה, נערכה החטיבה לגיוס שלישי אשר במסגרתו נערך סיור מפקדים בגזרה המזרחית. במהלך הסיור עלה ג'יפ המח"ט על מוקש וכל יושבי הג'יפ נפגעו. הסמח"ט, אחד המג"דים וקמ"ן החטיבה נהרגו, ואילו עוגן עצמו נפצע אנושות, והחלים רק בתום תקופה ארוכה. אביתר אורן, "קשיי עורף", במחנה, ‏ 7 ביוני 2012, עמודים 50-51. אביתר אורן, ‏כך כבשנו את החרמון: שישה לוחמים חוזרים לקרב על פסגת המדינה, באתר ‏מאקו‏, 25 בספטמבר 2012. משה דיין, אבני דרך; אוטוביוגרפיה, הוצאת עידנים, ירושלים, 1976, עמוד 635. אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, עמוד 77. רתם קליגר, עשרה טיפים למח"ט המתחיל, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 במרץ 2014. מרדכי גור, "ראש המטה הכללי" - מתאר את תקופת כהונתו כרמטכ"ל, הוצאת משרד הביטחון, 1998, עמוד 414. יעקב ארז, שיחה עם מפקד החטיבה, מעריב, 22 באוקטובר 1982 אביתר אורן, "קשיי עורף", במחנה, 7 ביוני 2012, עמודים 50-51.
מריון מרשל

מריון מרשל (בצרפתית: Marion Maréchal; נולדה ב-10 בדצמבר 1989) היא פוליטיקאית צרפתית, כיהנה כחברת הפרלמנט הצרפתי מטעם מפלגת החזית הלאומית. נקראה מריון מרשל-לה פן עד 2018. מריון מרשל היא נכדתו של מייסד המפלגה ז'אן-מארי לה פן, ואחייניתה של יושבת ראש המפלגה מארין לה פן. בנוסף לתפקידה באספה הלאומית הצרפתית למדה משפט עסקי באוניברסיטת פנתאון-אסאס. בשנת 2010 הייתה מרשל מועמדת בבחירות האזוריות בצרפת, אך ללא הצלחה. בחודש יוני 2012, בגיל 22, הייתה מרשל מועמדת לבית המחוקקים בווקלוז, וקיבלה את רוב קולות הבוחרים בסיבוב הראשון. ב-17 ביוני 2012 זכתה בסיבוב השני עם 42.09% מהקולות. מריון מרשל לה פן היא החברה הצעירה ביותר שנבחרה לפרלמנט הצרפתי מאז 1791. היא וז'ילבר קולאר היו שני החברים הראשונים של החזית הלאומית מאז שנת 1997 שנבחרו לבית המחוקקים של צרפת. לקראת הבחירות לאספה הלאומית בשנת 2017 הודיעה על פרישה מהחיים הפוליטיים ולא השתתפה בבחירות לפרלמנט (במקומה נבחרה בראון פוירסון ומועמד של החזית הלאומית הפסיד). היא הודיעה שתעסוק בקידום חינוך ובקידום רשת בתי ספר פרטיים. בשנת 2018 חדלה להשתמש בשם המשפחה "לה פן", והיא קוראת לעצמה מריון מרשל. מרשל שבה לפעילות פוליטית במרץ 2022, והודיעה על תמיכה במועמדותו של אריק זמור בבחירות לנשיאות צרפת ב-2022. מדיה וקבצים בנושא מריון מרשל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריון מרשל (בצרפתית) הפרופיל של מריון מרשל באתר הרשמי של הפרלמנט הצרפתי מריון מרשל, ברשת החברתית פייסבוק מריון מרשל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מריון מרשל, ברשת החברתית LinkedIn מריון מרשל, סרטונים בערוץ היוטיוב
אגדת דשא

"אגדת דשא" הוא שיר שנכתב על ידי מאיר אריאל כשהיה בן 18, והולחן על ידי שלום חנוך. השיר הוא אחד השירים הראשונים שכתבו השניים יחד בקיבוץ משמרות לבקשת אחיו של חנוך. הוא ביקש שיר בסגנון "יצאנו אט" עבור חתונה של זוג מחברי הקיבוץ, ואכן המילים מתאימות גם ללחן של דוד זהבי. השיר נכתב והולחן בשנת 1961. שלום חנוך היה אז בן 14 בלבד. במקור, השיר בוצע על ידי דני חנוך, אך היה זה דודו אלהרר שהקליט את השיר לראשונה בשנת 1973 בעיבודו של אלברט פיאמנטה. אחר כך הקליטו אותו אושיק לוי וחנן יובל (גם הוא יליד קיבוץ משמרות, כמו מחברי השיר). "אגדת דשא זכה מאז לביצועים רבים וישנן יותר מ-50 גרסאות מוקלטות לשיר. בין הביצועים היותר ידועים חשוב להזכיר את אריק איינשטיין שהקליט את השיר לאלבומו "סע לאט" (1974). השיר המחורז כולל תשעה בתים, בנוסחתו הידועה. הזמר חנן יובל פרסם בתים נוספים שנכתבו לשיר. עלילתו מתארת מפגש של בני חבורה הנחים על מדשאה לעת ערב ושרים בצוותא; ייתכן שהם צעירים וצעירות, מכרים ומיודעים, מאותה מסגרת חיים, לימודים, שירות ועבודה. האני השר מתאר שינה למחצה, בבית שמילותיו שונות בגרסאות המוקלטות השונות: הבית החמישי מושר בדרך כלל כך: ”כיוון שתרדמה עלי נופלת שוב אין אני מצליח לאתר של מי היד אשר עלי זוחלת ואת גופי הופכת לפסנתר.” גרסה אחרת: ”כיוון שתרדמה עלי נופלת שוב אין אני מצליח לנחש של מי היד אשר עלי זוחלת של מי הפה שבאוזני לוחש.” הפזמון מסתיים בעזיבתה של המאהבת את הדשא והאני השר נותר בגפו. השיר מנוגן לעיתים בימי מועד וזיכרון. "אגדת דשא" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "אגדת דשא" באתר שירונט מאיר אריאל ושלום חנוך אגדת דשא ושיחה, בערוץ היוטיוב של יואב קוטנר יורי שניידר ושירי בלומברג, אנשי כאן חדשות בחרו: השירים של יום העצמאות, באתר כאן 11, ‏29.12.2020 סיפור קטן על אגדה - "אגדת דשא" באתר של אסף אשתר ביוגרפיה של שלום חנוך "אגדת דשא - תחילת הדרך אלון הדר, 2. חידת שלום חנוך: אהבת נעוריו, באתר nrg‏, 14 במרץ 2009 "אגדת דשא" באתר אקו"ם עודד בן עמי, ‏הבתים הגנוזים של השיר "אגדת דשא", באתר ‏מאקו‏, 24 באוגוסט 2011
הגישה הטכנולוגית בחקר התקשורת

הגישה הטכנולוגית בחקר התקשורת היא גישה בתחום חקר התקשורת המסבירה תופעות ושינויים החלים בחברה האנושית. הגישה נמנית עם יחד עם שתי גישות נוספות בחקר התקשורת בכלל ובתחום טכנולוגיות מידע ותקשורת בפרט: הגישה החברתית בתקשורת הגישה הסביבתית בחקר התקשורת (אקולוגית) הגישה הטכנולוגית מזוהה עם מספר סוציולוגים, חוקרי תקשורת והוגים אשר ביניהם: דניאל בל אשר כתב על ההשפעות החברתיות שמחוללות מערכות התקשורת ומנואל קסטלס אשר טען כי העולם נכנס ל"עידן המידע" בו טכנולוגיית המידע הדיגיטלי מהווה בסיס להרחבת התפוצה של תצורת רשתות בכל תחום במבנה החברתי. הגישה מעמידה במרכז את חשיבותה של הטכנולוגיה בתחום התקשורת וכן את השלכות הפיתוחים אשר חלים בה על החברה. יחידת הניתוח על-פי הגישה היא החברה האנושית. הגישה למעשה מסתכלת על הטכנולוגיה ובאמצעותה על החברה. הגישה הטכנולוגית מכילה קשת רחבה של טענות באשר לעוצמת ההשפעה שיש לטכנולוגיה ולהתפתחויות הטכנולוגיות השונות. הזרם הקיצוני אשר משויך לגישה הוא זרם הדטרמיניזם הטכנולוגי אשר טוען בבסיסו כי המדיום, אמצעי התקשורת, הוא המסר העיקרי ולא התכנים המועברים באמצעותו. הזרם רואה את הטכנולוגיה כמחוללת שינוי חברתי דרמטי. הטכנולוגיה תמיד מקדימה למהלכים, רעיונות ומחשבות הקשורות לחברה. עם זרם הדטרמיניזם הטכנולוגי מזוהים בין היתר הרולד איניס (1894-1952) ומרשל מקלוהן (1911-1980) המזוהים עם אסכולת טורונטו. החלק המתון בגישה טוען כי הטכנולוגיה היא בבחינת כלי עזר. התפתחויות טכנולוגיות עשויות לשקף תמורות החלות בחברה ומהוות מדד מרכזי בעיני הגישה בבואה להסביר שינויים חברתיים. הגישה מצביעה על מספר מאפיינים של טכנולוגיות תקשורת ומידע וההשלכות של ההתפתחויות בהן על החברה: דחיסת זמן-מרחב: בעידן הטכנולוגי מתקצר, ישנה יכולת לתקשר באופן מיידי, בכל זמן ובכל מקום. שינוי צורות חברתיות: בעבר הסביבה הייתה ממשית יותר זאת בהשוואה להופעת קהילות ברשת. בישור ושינוי צורות השליטה: ישנם הבדלים באופן בו כל צורת שלטון עושה שימוש בטכנולוגיות המידע והתקשורת. אינטראקטיביות והתאמה אישית: התוצר הטכנולוגי נובע מצורכי הפרט. התאמה איית זו עשויה להביא גם להתפרקות הקהילות המדומיינות שכן כל פרט מקבל מידע שונה אשר מותאם לתחומי העניין המושכים אותו. במציאות כזו המידע ש"כולם" יודעים ומשמש כמכנה משותף נחלש עד נעלם לחלוטין ומפרק את הקהילה. הפרדה בין תקשורת רציפה לתקשורת שאינה רציפה: מעבר לניהול מערכות יחסים מרחוק התלויות בטכנולוגיה. הסתמכות זו על הטכנולוגיה מחלישה, על- פי הגישה, את הקשרים והופכת אותם לפחות רציפים. דוגמה לאופן בו התפתחות טכנולוגית משפיעה על החברה ניתן למצוא בסדרת הטלוויזיה "מראה שחורה". סדרת הטלוויזיה מאירה בכל אחד משלושת הפרקים שבה השפעה חברתית שונה כתוצאה מטכנולוגיה קיימת או בדיונית בתחום המידע והתקשורת. DiMaggio P., Hargittai E., Neuman W.R. and Robinson J.P. (2001). Social Implications of the Internet. Annual Review of Sociology, August 2001, Vol. 27, pp. 307-336.
סויוז 21

סויוז 21 (ברוסית: Союз 21, "ברית 21") היא חללית סויוז שהמריאה ב-6 ביולי 1976 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה לעגון בתחנת חלל סאליוט 5. בוריס וולינוב – מפקד ויטאלי ז'ולובוב – מהנדס טיסה ויאצ'סלב זודוב – מפקד ואלרי רוז'דסטבנסקי – מהנדס טיסה "סויוז 21" שוגרה ביולי 1976 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. זו הייתה המשלחת הראשונה שהגיעה לתחנת החלל סאליוט 5. ב-8 במאי, לאחר ביצוע תמרון ובאמצעות מערכת ידנית החללית התחברה לתחנת החלל. המטרה העיקרית של הטיסה היה ביצוע ניסויים בתחום הצבאי. בנוסף למחקרים צבאים בוצעו ניסויים בתחום גידול גבישים, רפואה כו'. במהלך היום ה-42 למשימה נכבו כל האורות אך הצוות הצליח לסדר את הנושא. אמנם האירוע לא עבר ללא השלכות ומצב רפואי של הצוות נפגע במיוחד מבחינה פסיכולוגית. ביום ה-49 סוכם על פינוי חרום של התחנה. סיבת הפינוי היה המצב הבריאותי של ויטאלי ז'ולובוב. לקראת העזיבה הוא לא הצליח ללבוש חליפת חלל ונדרשה עזבה מוולינוב. בתהליך ניתוק מתחנת החלל התרחשה תקלה טכנית נוספת אך בסופו של דבר תהליך ניתוק הסתיים. בתהליך נחיתה היו מספר בעיות, אך בסופו של דבר היא הסתיימה בשלום. חיים מזר, ‏סוליוט 5, באתר "הידען", 21 בפברואר 2014 נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החללָ תיוא מצב חירום בתחנת החלל(ברוסית)
ריקי היקמן

ריצ'רד "ריקי" מרציאנו היקמן (באנגלית: Ricky Hickman; נולד ב-1 בספטמבר 1985 בארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי בעל אזרחות גאורגית, משחק בעמדת הגארד בקבוצה פלקנסטרו טריאסטה. נולד בווינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית. גובהו 1.89 מטרים. למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית-גרינסבורו והיה חלק מסגל נבחרת הכדורסל. בשנתו האחרונה בקולג' העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות, 3.4 ריב', ו-2.4 אסיסטים למשחק. לאחר סיום הקולג' התקשה היקמן להשיג חוזה באחת הליגות הבכירות באירופה, וכך מצא עצמו נודד בין 2007 ל-2009 בין הליגה הרומנית לליגה הגרמנית השנייה. בעונת 2009-10 חתם בליגה הפינית והשיג ממוצעים של 23.7 נקודות 5.4 ריב', ו-3.8 אסיסטים למשחק במדי נמיקה להאטי. עבר לקבוצת קזאלה מהליגה השנייה באיטליה בעונת 2010-11. סיים את העונה כ-MVP של הליגה השנייה עם ממוצעים של 17.5 נקודות וארבעה אסיסטים למשחק וסייע להעלות את קבוצתו לליגה הבכירה, כל זאת תחת מי שהגדיר כ-"מנטור" שלו – המאמן מרקו קרספי. בעונת 2011-2012 עבר היקמן לסקאבוליני פזארו, הוא הוביל את הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף מול מילאנו, לה נכנעה 3-1. היקמן סיים את העונה עם ממוצעים של 16.1 נקודות (חמישי בליגה) ו-2.9 אסיסטים, ואף זכה להשתתף במשחק האולסטאר. בשנת 2012 חתם היקמן במועדון הכדורסל הישראלי מכבי תל אביב. בקיץ 2013 מימשה מכבי תל אביב את האופציה בחוזה של היקמן להשאירו לשנה נוספת במועדון. בשנת 2013 החל לשחק במדי נבחרת גאורגיה והשתתף עמה באליפות אירופה כמתאזרח. בשנת 2014 זכה לראשונה באליפות אירופה עם מכבי תל אביב. בקיץ 2014 עזב את מכבי תל אביב וחתם לשנתיים במועדון פנרבחצ'ה אולקר. ב-27 במרץ 2015 היקמן קרע את גיד אכילס וגמר את העונה. בקיץ 2016 עזב את פנרבחצ'ה וחתם במילאנו לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. בקיץ 2017 עזב את מילאנו וחתם במועדון הגרמני ברוזה במברג. בינואר 2020 חתם בפלקנסטרו טריאסטה האיטלקית עד לסוף העונה. מדיה וקבצים בנושא ריקי היקמן בוויקישיתוף ריקי היקמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טמפו

האם התכוונתם ל... מִפְעָם או טֶמְפּוֹ – מונח המגדיר את המהירות/הקצב של יצירה מוזיקלית. טמפו משקאות – אחת מחברות המשקאות הגדולות והוותיקות בישראל. פורד טמפו – מכונית משפחתית מתוצרת קונצרן הרכב פורד אשר יוצרה בין השנים 1983–1994 בארצות הברית ובקנדה.
גלעדי

האם התכוונתם ל... אביב גלעדי – איש עסקים ישראלי אבנר גלעדי – פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון אהרון גלעדי – צייר ישראלי אליהו גלעדי – ממנהיגי הלח"י אליעזר גלעדי – כימאי ישראלי ופעיל בקליטת מדענים עולים אלכס גלעדי – איש תקשורת ישראלי ברוך גלעדי – איש בית"ר והצה"ר דוד גלעדי – סופר, עיתונאי, עורך ומתרגם ישראלי יהושע גלבפארב-גלעדי – מחנך, סופר ועורך עברי-יידי פולני-קנדי ישראל גלעדי – מאנשי העלייה השנייה מוטי גלעדי – קומיקאי וזמר ישראלי עיבל גלעדי – איש צבא ישראלי תמר גלעדי – זמרת ישראלית כפר גלעדי – קיבוץ באצבע הגליל
נתן גושן (אלבום)

נתן גושן הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והמלחין נתן גושן שיצא בתאריך 14 בנובמבר 2011. את כל השירים שבאלבום כתב והלחין גושן והפיק לואי להב. באוקטובר 2012 זכה האלבום למעמד של אלבום זהב לאחר שנמכר ביותר מ-20,000 עותקים. השירים "כל מה שיש לי", "איפה את" ו-"גבולות הגיון", שזכו להשמעות מרובות, גרפו מעל ל-5 מיליון צפיות ביוטיוב, וזיכו את נתן בתואר "פריצת השנה של גלגלצ ואתר Mako" במצעד השנתי תשע"א. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי נתן גושן.  מידע על האלבום נתן גושן באתר MusicBrainz אקורדים לשירים של האלבום נתן גושן באתר tab4u מילים לשירים של האלבום נתן גושן באתר שירונט מילים לשירים של האלבום נתן גושן באתר של נתן גושן שירי האלבום נתן גושן באתר YouTube ביקורת על האלבום נתן גושן באתר yosmusic אסף נבו, ‏נתן גושן מקליט בלונדון וחוגג אלבום זהב, באתר ‏מאקו‏, 29 באוקטובר 2012
שלי גפני

שלי גפני (נולדה ב-14 בספטמבר 1971 בתל אביב) היא מאפרת, דוגמנית ואשת עסקים ישראלית. גפני גדלה בשכונת רמת אביב בתל אביב ולה אחות אחת. היא למדה עיצוב אופנה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב. היא החלה את קריירת הדוגמנות בגיל 14, לאחר שהשתתפה בתחרות "נערת השנה של מעריב לנוער", וזכתה במקום הראשון. היא יצאה לפריז לדגמן עבור סוכנות הדוגמנות עלית. גפני צולמה לקטלוגי וצילומי אופנה, ומגזינים (כגון "ווג" ו"Elle"). כשהייתה בכיתה י"ב, חלתה אמה במחלת הסרטן ונפטרה ממנה, ובשל מצבה המשפחתי בעקבות כך גפני לא התגייסה לצה"ל, ויצאה לדגמן בניו יורק. לתחום האיפור הגיעה במקרה. בתקופה בה דגמנה, נהגו הדוגמניות לאפר את עצמן על סט הצילומים. במהלך שהות בגרמניה, תוך שהיא מאפרת את עצמה, ביקשו דוגמניות נוספות שתאפר גם אותן. הכשרה נוספת בתחום רכשה כאסיסטנטית למאפרים בניו יורק. לאחר שבע שנים בחו"ל, שבה לישראל והפכה לזכיינית של חברת האיפור האיטלקית מאדינה מילאנו, יחד עם בעלה, גיסה וגיסתה. לאחר מספר שנים הפכה הזכיינית לרשת חנויות בישראל ועד היום משמשת גפני כדוגמנית הבית של החברה ובין השנים 2001–2006 השתתפה כמאפרת בתוכנית "המהפך" עם אורנה דץ, ב-2008 הופיעה בתפקיד עצמה בטלנובלה "בובות", ב-2010 התראיינה לתוכנית התיעודית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ועסקה במאחורי הקלעים של עולם הדוגמנות. גפני מדגמנת לקמפיינים שונים בארץ עבור חברות כדוגמת: סטיב מאדן ופלאפון. בשנים 2008–2009 הובילה את הקמפיין של חברת האופנה "גולברי" ובשנים 2011–2012 שימשה פרזנטורית לחברת "דיסקרט". מאז חורף 2014–2015 משמשת גפני כפרזנטורית של רשת האופנה "אריסטו שמט". גפני מעבירה הרצאות בתחום האיפור והעצמה נשית. גפני נישאה בשנת 1996 לאיש העסקים אופק קאירי, ולהם שלושה בנים. מתגוררת בתל אביב. שלי גפני, ברשת החברתית אינסטגרם שלי גפני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שלי גפני, באתר מתחתנים גיא פינס, ברוכים הבאים לביתה של שלי גפני, באתר nana10‏, 5 באוקטובר 2010 שרון שילוח, ‏"אני לא הטיפוס של כיכר המדינה", באתר ‏מאקו‏, 24 במאי 2011 אביב ברטלה, שלי גפני. אוהבת להיות דוגמנית, גם בגיל 40, באתר ynet, 17 באוקטובר 2011 זיו לנצ'נר, שלי גפני: "בלי ריטושים, אולי לא הייתי מצטלמת", באתר ynet, 23 במרץ 2012 שרון קנת, קוגר טאון: שלי גפני מצטלמת ל"דיסקרט", באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2011 חגית רון רבינוביץ', החברות הכי שוות, באתר ישראל היום, 26 ביוני 2015 טל פרי, יפה כמו בתמונות, מעריב, 11 במאי 1988
איגור אילינסקי

איגור אילינסקי (ברוסית: Игорь Владимирович Ильинский;‏ 24 ביולי 1901 – 13 בינואר 1987) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע סובייטי. הוא היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1949), חתן פרס ברית המועצות (1941, 1942, 1951) ופרס לנין (1980). איגור אילינסקי נולד במוסקבה. בשנת 1917 החל ללמוד משחק וכבר בשנת 1918 החל להופיע. בשנת 1920 הוא התקבל לתיאטרון של וסבולוד מיירהולד ועבד בו עד לשנת 1935. בשנת 1938 הוא עבר לתיאטרון מאלי במוסקבה ועבד בו עד סוף חייו. איליינסקי היה ידוע ביותר בשל הכישרון הקומי שלו. הוא הצטלם בתפקידים קומיים בסרטים רבים. הקריירה החלה עוד בתקופת הסרט האילם. במחצית שנות ה-20 הבמאי יעקב פרוטזנוב עשה מספר סרטים אילמים שאילינסקי היה בתפקיד ראשי. בשנת 1939 היה שיא נוסף בקריירה שלו - אילינסקי הצטלם בסרט וולגה וולגה של הבמאי גריגורי אלכסנדרוב שזכה בפופולריות רבה. לאחר הצלחה זו הוא המשיך להופיע בסרטים אך ללא הצלחה מרובה. בשנת 1956 הוא שיחק בסרט של אלדר ריאזנוב ליל הקרנבל והפופולריות רבה חזרה אליו. במקביל לתפקידים קומיים בקולנוע, אילינסקי הופיע בתיאטרון מאלי בתפקידים טרגיים בהצגות קלסיות. בשנת 1960 הוא החל לביים הצגות. הוא נפטר בשנת 1987 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. הוא מעוטר בעיטור לנין (1967, 1971, 1974), עיטור הדגל האדום (1939, 1949, 1961) ו"גיבור העמל הסוציאליסטי" (1974). 1924 "אאליטה" (Аэлита) 1924 "מוכרת סיגריות" (Папиросница от Моссельпрома) 1925 "חייט מטורז'וק" (Закройщик из Торжка) 1926 "פרשת שלושה מיליון" (Процесс о трёх миллионах) 1930 "חג של יורגן הקדוש" (Праздник Святого Йоргена) 1938 וולגה וולגה (Волга-Волга) 1956 ליל קרנבל (Карнавальная ночь) 1962 "הבלדה ההוסארית" (Гусарская баллада) מדיה וקבצים בנושא איגור אילינסקי בוויקישיתוף איגור אילינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איגור אילינסקי, באתר AllMovie (באנגלית) איגור אילינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איגור אילינסקי, באתר Discogs (באנגלית) איגור אילינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איגור אילינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אינטרמצו, דבר, 21 במרץ 1941
דניאל דגן

דניאל דגן (נולד ב-1944) הוא איש תקשורת, עיתונאי וסופר ישראלי המתגורר בגרמניה. דגן נולד בשנת 1944 בקהיר, בשנת 1952 עבר עם משפחתו לצרפת ושנה לאחר מכן עלה לארץ, הועבר לקיבוץ משמר העמק ושם התחנך, שירת בצה"ל ככתב בעיתון צבאי. לאחר השירות פנה ללימודי מדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, לאחר סיום לימודיו עבד בעיתון דבר ולאחר מכן היה הכתב המדיני בעיתון מעריב ולאחר מכן עיתונאי הארץ, דגן עבד גם תקופה קצרה עבור גלי צה"ל ובסוכנות הידיעות היהודית. דגן שימש ככתב של רשות השידור (בערוץ הראשון וברשת ב') בגרמניה שם הוא מתגורר בשנים האחרונות, כמו כן משמש כתב העיתון גלובס, לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי דגן ממשיך בתפקידיו בכאן 11 ובכאן ב. דגן כתב ספרים בשפה הגרמנית בנושאי ישראל ויחסיה עם שכנותיה. דגן כותב מאמרי דעות ופרשנות בעיתונים מובילים ובכתבי עת באירופה ומופיע ברדיו ובטלוויזיה בגרמניה. הוא מומחה ליחסי ישראל - אירופה, ומדריך סיורים לישראלים בברלין. דגן חבר באגודת העיתונאים באירופה ובאיגוד העיתונאים הזרים בגרמניה. אתר האינטרנט הרשמי של דניאל דגן (בגרמנית) ספריו של דגן באתר הספרייה הלאומית הגרמנית
הקשר הישראלי (תוכנית רדיו)

הקשר הישראלי הייתה תוכנית רדיו המשדרת שיחות עם ישראלים ויהודים מחו"ל. התוכנית נוסדה באוגוסט 1999 על ידי אליהוא בן-און שאף עורך ומגיש אותה עד היום, התוכנית משודרת ברשת ב' של קול ישראל. בימי רשות השידור היא שודרה ביום ראשון מחצות ורבע ועד שעה שלוש לפנות בוקר לפי שעון ישראל, שעה המקבילה לשעות הערב בארצות הברית. מאז המעבר לתאגיד השידור הישראלי, התוכנית שודרה בימי רביעי בין השעות 21:00 - 23:00 שעון ישראל. בתוכנית ראיין בן-און ישראלים או יהודים המתגוררים בחו"ל בנושאי ישראל והתפוצות, עלייה, ציונות ואקטואליה. בתוכנית השתתפו מאזינים ממגוון רחב של מדינות ואף יהודים ממדינות מוסלמיות שאינן מקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל. התוכנית זכתה בשני פרסי תקשורת: פרס העיתונות העולמי של ארגון הג'וינט לשנת 2000 ופרס העיתונות העולמי של בני ברית לשנת 2006. תאגיד השידור הישראלי החליט להוריד את התוכנית מהאוויר, ב-1 בינואר 2021. דף התוכנית באתר תאגיד השידור הישראלי אליהוא בן און מראיין בתוכנית הקשר הישראלי, סרטון באתר יוטיוב לי-אור אברבך‏, פרסי בני ברית לירון דקל ואליהוא בן און, באתר וואלה, 22 ביוני 2006 רן בוקר, שדרן הרדיו אליהוא בן-און מסיים את דרכו ברשת ב' אחרי 43 שנה: "מופתע ומאוכזב", באתר ynet, 14 בדצמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו שומרוני

אליהו (אליק) שומרוני (שינדרמן) (חנוכה תרס"ט, 1908, סידרובטיץ, פלך קייב, האימפריה הרוסית – 3 באוגוסט 1954, טבריה) היה ממקימי הנח"ל, נוער חלוצי לוחם, חבר מפלגת מפא"י, חבר תנועת השומר הצעיר, ואיש משרד הביטחון. שומרוני נולד בחנוכה שנת תרס"ט בפלך קייב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום באוקראינה). שומרוני הוא בנו של ר' אהרון שינדרמן. שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בעיירה הסמוכה מלין, שם התחנך חינוך מסורתי מפי מלמדים, שכלל לימודי תנ"ך, תלמוד ועברית. ובשנת 1912 עברה המשפחה לעיר הפלך קייב. בשנת 1922 החל ללמוד בגימנסיה העברית בקייב. בקייב הצטרף שומרוני, שגדל בבית ציוני דתי, לתנועת "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (שמאוחר יותר נפרדה מהשומר הצעיר ונקראה "נצ"ח"), בתחילה כחניך ולאחר מכן כמדריך. בשנת 1925, בגיל 16, עלה שומרוני לארץ עם דודו יצחק שינדרמן (ב-1934 עלו גם הוריו עם אחת מאחיותיו). בשל גילו הצעיר, לא הצטרף מיד לקיבוץ, אלא נשאר עם משפחתו. בשנותיו הראשונות בארץ היה פעיל בתנועת "הנוער העובד", ובהקמת תנועת הנוער "הצופים העובדים". בשנת 1927 הצטרף לחבריו מ"השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שהקימו בעמק הירדן את קיבוץ אפיקים. בין השנים 1929 ל-1939 יצא ארבע פעמים לשליחות מטעם התנועה לחוץ-לארץ. בין השנים 1945 ל-1947 ריכז במזכירות מפלגת פועלי ארץ-ישראל (מפא"י) את פעילות תנועות הנוער שהיו קשורות למפלגה ואת הפעילות של המשמרת הצעירה של המפלגה. במהלך מלחמת העצמאות פנה ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, לשומרוני בבקשה להקים במשרד הביטחון את אגף הנוער והנח"ל. שומרוני היה זה שהקים למעשה את הנח"ל (נוער חלוצי לוחם) כחיל המשלב אימונים צבאיים עם עבודה חקלאית וחינוך לחלוציות לפי מסורת הפלמ"ח, ותהליך ההקמה הרעיונית אף קדם לבקשה הרשמית של בן-גוריון משומרוני. את תפקידו כראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון סיים שומרוני בשנת 1951. תשעה חודשים לאחר מכן התמנה להיות מזכיר קיבוצו, אפיקים. שומרוני נפטר בשנת 1954, לאחר שנפצע קשה באסון מעגן. נקבר באפיקים. הותיר אישה, וירה, ושלוש בנות. חודשיים לפני אסון מעגן נישאה בתו הבכורה נורית לצבי (צביקה) כסה, בנו של ידידו יונה כסה (ששכל את אשתו צפורה באסון). לאחר מותו חילק אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון את "פרס אליהו שומרוני", לעידוד כתיבת סיפורים ורשימות עיוניות בנושאי התיישבות וביטחון. מגל וחרב : שיחות עם הנח"ל, תל אביב: מערכות, תשי"ג 1953. אליק: אפיקי חיים: ממכתביו ורשימותיו של אליהו (אליק) שומרוני, תל אביב: איחוד הקבוצות והקיבוצים וקיבוץ אפיקים, תשי"ח 1957. רשימת הפרסומים של אליהו שומרוני, בקטלוג הספרייה הלאומית תולדות חייו באתר הנח"ל ראשית ימי הנח"ל באתר תולדוט משקי עמק הירדן מלווים למנוחות את אליק שומרוני, דבר, 4 באוגוסט 1954 אליק שומרוני ז"ל, חרות, 4 באוגוסט 1954 אליק שומרוני, על המשמר, 4 באוגוסט 1954 אברהם לכטמן, לזכר נעדרים: אליהו (אליק) שומרוני (עם פתיחת בית התרבות על שמו באפיקים), דבר, 8 באוגוסט 1955 י. גור, לזכר נעדרים: הרב ר' אהרון שינדרמן ז"ל (שלושים לפטירתו), דבר, 8 ביולי 1968. חולקו פרסים ע"ש א. שומרוני, דבר, 23 בנובמבר 1966.
Call Me Maybe

Call Me Maybe הוא שיר של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. השיר יצא לאור ב-20 בספטמבר 2011 כסינגל הראשון מהמיני-אלבום הראשון של הזמרת, Curiosity. השיר כלול גם באלבום Kiss של הזמרת, שיצא בשנת 2012. השיר נכתב במקור כשיר פולק, אך סגנונו שונה לפופ מאוחר יותר בהפקת ג'וש ראמסיי. השיר יצא לראשונה בקנדה דרך חברת התקליטים 604 Records. לאחר שזמרי הפופ ג'סטין ביבר וסלינה גומז פרסמו את השיר בחשבון הטוויטר שלהם זכה השיר לתשומת לב בינלאומית. השיר זכה גם לפארודיות רבות באתר יוטיוב ולהצלחה בינלאומית רבה. השיר הועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-55. ב-11 בדצמבר 2012 זכה השיר לתואר "שיר השנה של שנת 2012" על ידי MTV. השיר היה לאחד השירים הנמכרים ביותר בשנת 2012, כשמכר מעל ל-12 מיליון עותקים בשנה זו. עד יולי 2015 מכר השיר מעל ל-18 מיליון עותקים ברחבי העולם, והיה לשיר הנמכר ביותר באופן דיגיטלי. השיר דורג במקום ה-47 במצעד השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין האמריקאי בילבורד. מידע על היצירה "Call Me Maybe" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Call Me Maybe" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Call Me Maybe" באתר SecondHandSongs Carly Rae Jepsen talks about Call Me Maybe and new album | MuchMusic.com | Blog, web.archive.org, ‏2012-06-10 Carly Rae Jepsen’s ‘Call Me Maybe’ Beats Out Fun.’s ‘We Are Young’ For Song Of The Year!, פורסם ב-MTV ב-11 בדצמבר 2012 Carly Rae Jepsen, With a New Album, Is Definitely Changing Her Number, פורסם בניו יורק טיימס ב-31 ביולי 2015 Greatest of All Time Hot 100 Songs Chart, Billboard The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) מידע על Call Me Maybe, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Call Me Maybe, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Call Me Maybe, באתר המצעד הגרמני מידע על Call Me Maybe, באתר מצעד דנמרק מידע על Call Me Maybe, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Call Me Maybe, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Call Me Maybe, באתר המצעד השוודי