laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נשיא הפרלמנט האירופי

נשיא הפרלמנט האירופי הוא העומד בראש הפרלמנט האירופי ואחראי לפעילות ולדיונים המתקיימים בו. הוא מייצג את הפרלמנט באיחוד האירופי ובמסגרות בינלאומיות שונות. חתימתו נדרשת כדי להוציא לפועל את מרבית החוקים באיחוד האירופי וכן את תקציב האיחוד. נשיאי הפרלמנט משרתים בתפקידם שנתיים וחצי. מאז הקמת האיחוד ב-1952 כיהנו בתפקיד זה 28 נשיאים, מתוכם כיהנו 13 נשיאים מאז שהחלו הבחירות לפרלמנט ב-1979. פעמיים שירתו בתפקיד זה נשים (סימון וייל וניקול פונטיין). נשיאת הפרלמנט בפועל החל מינואר 2022 היא רוברטה מצולה ממלטה, שנכנסה לתפקיד בעקבות מותו של קודמה דוד ססולי מאיטליה. הנשיא מייצג את הפרלמנט בכל העניינים המשפטיים וקשרי חוץ, במיוחד ביחסים בינלאומיים. כאשר יש מפגש של המועצה האירופית, הנשיא הוא שמנסח את עמדת הפרלמנט בנושאים שעל סדר יומה של המועצה. הנשיא גם לוקח חלק בכנסים על הסכמים חדשים. חתימתו של הנשיא נדרשת גם עבור תקציב האיחוד האירופי. ברוב המדינות, הפרוטוקול של ראש המדינה בא לפני כל האחרים. עם זאת, באיחוד האירופי הפרלמנט מופיע בתור המוסד הראשון, ומכאן פרוטוקול של נשיאו מגיע לפני כל הפרוטוקולים האחרים. הנשיא נבחר על ידי חברי הפרלמנט לכהונה בת שנתיים וחצי, כלומר פעם בחצי קדנציה של הפרלמנט, ומכאן ששני נשיאים עשויים לשמש במהלך כל תקופת כהונה פרלמנטרית אחת. מפלגת העם האירופי ומפלגת הסוציאליסטים האירופים החלו לשתף פעולה בשנת 1980, ומאז יש להם מסורת של פיצול שתי הודעות ביניהם. לדוגמה בשנים 2004–2009 למשל, מפלגת העם תמכה במועמד הסוציאליסטי לנשיאות, כאשר כהונתו תמה בשנת 2007, ומפלגת הסוציאליסטים תמכה במועמד מפלגת העם לנשיאות. התוצאה היא שיש רוב גדול עבור נשיאים, אם כי יש כמה יוצאים מן הכלל:. למשל בשנים 1999–2004, תחת עסקה מפלגת העם ליברלים תמכה בנשיא עבור המחצית השנייה והיה ליברל, ולא סוציאליסט הנשיא צריך להיבחר על ידי רוב מוחלט של הפרלמנט. במקרה שאין רוב כזה לאחר שלוש הצבעות המועמד שזכה במרבית הקולות הוא זה שמנצח. מדיה וקבצים בנושא נשיא הפרלמנט האירופי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיא הפרלמנט האירופי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של נשיא הפרלמנט האירופי (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של נשיא הפרלמנט האירופי (במלטית) תפקידו של נשיא הפרלמנט האירופי, באתר הפרלמנט נשיא הפרלמנט האירופי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא האיחוד האירופי ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוגת שוקולד מותך

עוגת שוקולד מותך או עוגת לבה, נקרא בישראל לרוב "סופלה שוקולד", היא קינוח פופולרי המשלב את האלמנטים של עוגת שוקולד נטולת קמח, וסופלה. שמות אחרים לקינוח: "שוקולד מותך", שוקולד רך (בצרפתית moelleux) ועוגת לבה משוקולד. השף האמריקאי-צרפתי ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן טען כי הוא המציא את עוגת השוקולד המותך בניו יורק בשנת 1987, אך יצרן השוקולד והשף הצרפתי ז'ק טורס חלק על טענה זו וציין כי מקור הקינוח בצרפת. לפי גרסתו של וונגריכטן, הוא הוציא מהתנור עוגת ספוג-שוקולד טרם סיום אפייתה וגילה שמרכזה נותר נוזלי, אך הוא היה חם וגם המרקם וגם הטעם שלו מצאו חן בעיניו. בין אם אכן המציא את העוגה או לא, וונגריכטן עזר לעוגה להיות פופולרית בארצות הברית, וכיום היא מוצעת בתפריטי קינוחים במסעדות רבות. עוגות שוקולד מותך תמיד נאפות בצלוחיות והן כוללות ארבעה רכיבים עיקריים: חמאה, ביצים, סוכר ושוקולד. החמאה והשוקולד מומסים ביחד. דרך אחת להשתמש בביצים היא להקציף אותן עם הסוכר עד ליצירת עיסה עבה, המעניקה לעוגה מרקם דחוס. דרך שנייה היא להפריד בין החלמונים לחלבונים, להקציף את האחרונים וכך לתת לעוגה מרקם אוורירי וקל יותר. במקום להגיש לסועדים את העוגה בצלוחית או להניחה על צלחת, האופה יכול לבחור בדרך נאה יותר להגשת העוגה. גרגרי פטל, מיץ פטל ו/או רוטב שוקולד עם אבקת סוכר - כל אלה יכולים להעצים את טעמה של העוגה, וכן עלה נענע יכול להוסיף אסתטיות למנה. על מנת להעשיר את טעם השוקולד של העוגה, האופה יכול להוסיף כף של קפה חזק למנה. מדיה וקבצים בנושא עוגת שוקולד מותך בוויקישיתוף
אמיר אולו

אמיר אולו (נולד ב-9 במאי 1971) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד מחוז דן בפיקוד העורף, שירת כמפקד גדוד 601 במלחמת לבנון השנייה וכמפקד יהל"ם במבצע עופרת יצוקה. אולו נולד וגדל בשכונת קריית מנחם בירושלים, הוא אחד משבעה ילדים להורים שעלו ממרוקו ב-1964. עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל ההנדסה הקרבית. באוקטובר 1994, בעת ששירת כמפקד פלוגה בקורס מ"כים, נפצע ואיבד את רגלו במהלך משימת הנחת מוקשים בלבנון. הוא עבר תקופת שיקום ממושכת במהלכה למד במכללה לפיקוד ולמטה וסיים תואר ראשון במזרחנות ומדע המדינה. הוא חזר לשירות קרבי מבצעי ומונה לסגן מפקד גדוד הנדסה. ב-2005 מונה למפקד גדוד 601, גדוד הנדסה סדיר שב-2006 הוכפף לחטיבה 401. הוא פיקד על הגדוד במהלך מלחמת לבנון השנייה, בתחילת המלחמה לחם הגדוד תחת עוצבת ברעם ופוצץ בונקרים, מוצבים ומבנים של ארגון חזבאללה, בהם מוצבי צה"ל לשעבר, ברקן והרדוף. הגדוד השתתף בקרב מארון א-ראס וסייע בחילוץ חיילי יחידת אגוז ובטיהור הכפר. לאחר מכן הוכפף הגדוד לחטיבת הצנחנים ועסק בפתיחות צירים, מבצעי חילוץ ופינוי ומשימות הנדסה התקפיות. ב-2007 מונה למפקד יהל"ם ופיקד עליה עד אוגוסט 2010, בתקופת כהונתו לחמה היחידה ברצועת עזה במהלך מבצע עופרת יצוקה. לאחר מכן שירת כקצין ההנדסה של פיקוד הדרום. ב-2014 מונה למפקד מחוז דן בפיקוד העורף, הוא מילא תפקיד זה עד אוגוסט 2017 ובסיומו פרש משירות הקבע. נשוי להילה ואב לשלושה. עם רעייתו הקים את "יקב אולו" בעמק האלה. ריאיון עם אמיר אולו על יהל"ם, ישראל היום, 22 בספטמבר 2010
פיטוליתים

פיטוליתים הם משקעים מיקרוסקופיים של צורן (סיליקה) שנוצרים בתאי צמחים שונים. הפיטוליתים עמידים בפני פגעי הזמן, יחסית לחלקי צמח אחרים, ולפיכך משמשים בארכאולוגיה, פלאואקולוגיה ופלאונטולוגיה לשחזור הצומח הקדום. הפיטולית הוא מעין שלד שברירי עשוי מינרלים. בניגוד לחומרים האורגנים שבצמח שנרקבים ומתפרקים עם הזמן, המשקע הצורני האנאורגני, המופיע בצורת כתמים לבנים, עמיד בפני פגעי הזמן. אנליזה של פיטוליתים מאפשרת זיהוי של עלים, זרעים וחומר עצי. הפיטוליתים מאפשרים זיהויים שלא ניתן היה להבחין בהם בשיטות אנליזה אחרות. מחקר הפיטוליתים מאפשר את הבנת השימוש בצמחים על ידי תרבויות וחברות פרהיסטוריות. ארכאובוטניקה מדיה וקבצים בנושא פיטוליתים בוויקישיתוף מאמר על פיטוליתים בארכאולוגיה, מוזיאון הסימיסוניאן (ארכיון האינטרנט) ספר על פיטוליתים שנכתב על ידי דולורס פיפרנו ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלב ים ודל

כלב ים ודל (שם מדעי: Leptonychotes weddellii) הוא מין יחיד בסוגו של כלב ים החי באנטארקטיקה, היונק היחיד החי בים גם באמצע החורף בניגוד לרוב כלבי הים השוהים על היבשה בתקופה הזאת. כלב הים חי רק באנטארקטיקה, ומצליח לשרוד את החורף המקפיא שם בתוך המים החמימים יותר ונושם על ידי כרסום פתחי השחייה בעזרת שיניו. עם זאת פעילות זו הורסת את שיניו וגורמת לכלבי הים לא להגיע לגילאים ארוכים כמו של שאר כלבי הים. כלב הים קרוי ע"ש הקפטן הבריטי שגילה אותו ג'יימס ודל והים הקרוי ים ודל בו הוא מצוי (שאף הוא קרוי ע"ש הקפטן). כלב ים ודל גדול יחסית: אורכו עד 2.5–3.5 מ' בממוצע ומשקלו 400–600 ק"ג בממוצע. הזכרים שוקלים פחות מהנקבות. הנקבה ממליטה גור אחד והוא יונק מאמו חלב עשיר בשומן כך שהוא נגמל תוך 3–4 שבועות מלידתו, אם כי נמצא עם האם עד לגיל שלוש. מזונו של כלב הים דגים, דיונונים, קריל ורכיכות ימיות. בעתות רעב אפילו ינסה לטרוף פינגווינים. כלב ים בוגר יכול לאכול עד 10 ק"ג ביום ולעיתים עד 50 ק"ג. לכלב ים ודל אין אויבים על הקרח המוצק, אך במים יש לו שני טורפים: האורקה וכלב ים נמרי אשר מעדיפים להתמקד בצעירים וחלשים. כלב הים מוגן ומצוי בתוך אמנת "Convention for the Conservation of Antarctic Seals" ואיננו בסכנת הכחדה. גודל האוכלוסייה הבוגרת נאמד ב-800,000 פרטים. מדיה וקבצים בנושא כלב ים ודל בוויקישיתוף כלב ים ודל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כלב ים ודל, באתר ITIS (באנגלית) כלב ים ודל, באתר NCBI (באנגלית) כלב ים ודל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כלב ים ודל, באתר GBIF (באנגלית) כלב ים ודל באתר הרשימה האדומה של IUCN
מורולה

מורולה (בלטינית: morula, מהמילה הלטינית לפרי תות (עץ), morum, בגלל הדמיון בצורה; בעברית: תּוּתִית) הוא שם הניתן לעובר בשלב מאוד מוקדם בהתפתחותו (אמבריוגנזיס). בעקבות התחלקויות חוזרות (על ידי מיטוזה) של הזיגוטה, נוצרים תאים יותר ויותר קטנים היוצרים ביחד מבנה כדורי מוצק הדומה לפרי עץ התות המכונה בלטינית "מורולה". המורולה היא צבר או אשכול של בין 16 ל-64 תאים, הקרויים בלסטומרים (אנ'). בהמשך מתחיל תהליך התמיינות המציין את התחלת השלב הבא – בלסטולה או בלסטוציסט. כשבתוך תוכו של העובר נוצר חלל הנקרא בלסטוצל. מסביב למורולה נוצרים שני קרומים: אחד פנימי, הקרוי קרום פלוצידי, והשני חיצוני – הקרוי קורונה ראדיאטה. אירוע מפתח בהיווצרות המורולה הוא ה-compaction, כאשר 8 תאים עוברים שינויים במורפולוגיה ונדבקים זה לזה כדי ליצור את הכדור המוצק של תאים. אצל האדם שלב המורולה מתרחש אחרי היום השלישי או הרביעי שלאחר ההפריה. אז גודל העובר הוא בערך 150 µm (מיקרון). הוא מתחיל אז את מסעו מהחצוצרה אל דפנות הרחם. עד לשלב המורולה, התאים העובריים נקראים "טוטיפוטנטים", כלומר הם מסוגלים ליצור יצור שלם כולל נספחיו העובריים בתנאי שיימצאו in vivo, בניגוד לתאי גזע הפלוריפוטנטים המסוגלים להתמיין לכל סוג של תאים מתמחים של האורגניזם (נוירונים, הפטוציטים (אנ'), לימפוציטים וכו') הטוטיפוטנטיות גורמת לכך שאם מחלקים מורולה לשניים, כל חלק יתפתח לעובר שלם בעל גנים זהים לאלו של השני (תאומים אמיתיים או תאומים מונוזיגוטים). מדיה וקבצים בנושא מורולה בוויקישיתוף מורולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איורים באתר בית הספר עמיאסף בית ברל – על התפתחות העובר מורולה, בפורטל האמבריולוגיה של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס באוסטרליה Mark A. Hill (2000), UNSW Embryology, University of New South Wales, ISBN 978-0-7334-0726-0 תּוּתִית במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית מורולה, בפורטל האמבריולוגיה של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס באוסטרליה
אמנת רמסר

אמנת רַמסָר (שמה הרשמי: אמנה על מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, במיוחד כבתי גידול לעופות מים) היא אמנה בינלאומית העוסקת בשימור מקווי מים (Wetlands) ובתי גידול לחים ובשימוש בר-קיימא בהם, מתוך הכרה בתפקיד האקולוגי הבסיסי שלהם ובערכם הכלכלי, המדעי והתרבותי. היא קרויה על שם העיר ראמסר שבאיראן, שם נחתמה האמנה ב-1971. החל מ-1997 נחגג מדי שנה יום רמסר, המציין את תאריך חתימת האמנה ומוקדש לשמירה על בתי הגידול הלחים. האמנה עובדה ונחתמה על ידי 21 מדינות ב-2 בפברואר 1971, בכינוס שנערך בראמסאר בחסות המשרד האיראני לאיכות הסביבה. היא נכנסה לתוקף ב-21 בדצמבר 1975. תיקונים לאמנה נתקבלו פעמיים, בפריז (1982) ובעיר רגינה שבקנדה (1987). נכון לאוקטובר 2021, חתומות על האמנה 172 מדינות. מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-1993, אשררה אותה ב-1996, והיא נכנסה בה לתוקף ב-1997. האמנה מגדירה מקווי מים באופן רחב, לרבות שטחי ים שעומקם בשעת השפל מגיע עד לשישה מטרים, ברכות דגים, שדות אורז ובריכות אידוי למלח. מכוח האמנה נוצרה רשימה של למעלה מ-2,000 מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, הידועים כאתרי רמסר. האתרים הכלולים ברשימה מכסים יחד שטח של 2 מיליון קילומטרים מרובעים. המדינה בה מצוי מספר האתרים הרב ביותר (170) היא הממלכה המאוחדת. המדינה שבה שטח הקרקע הגדול ביותר של אתרים שברשימה היא בוליביה, שבה הם משתרעים על פני 140 אלף קילומטרים מרובעים. בישראל הוכרו שני אתרי רמסר – שמורת החולה ושמורת עין אפק. מטה מוסדות האמנה, המשותף להם ולאיגוד השימור העולמי, נמצא בגלנד שבשווייץ. המוסדות כוללים מזכירות, ועדה מדעית, וועדה מתמדת. המדינות החתומות על האמנה נפגשות בכינוס הנערך אחת לשלוש שנים. האמנה מיושמת בשיתוף פעולה עם חמישה ארגונים בינלאומיים: איגוד השימור העולמי, BirdLife International, המכון הבינלאומי לניהול מים, Wetlands International, והקרן העולמית לשימור חיות הבר. ארגונים אלה מסייעים ליישום האמנה על ידי מתן ייעוץ טכני מקצועי, מעניקים סיוע כספי, ומשתתפים בביצוע מחקרי שדה. נציגיהם משתתפים בוועדה המדעית והם בעלי מעמד של משקיפים בכינוסים התלת-שנתיים של המדינות החתומות על האמנה. מדיה וקבצים בנושא אמנת רמסר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמנת רמסר (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אמנת רמסר (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של אמנת רמסר (בספרדית) אתר מידע על אתרי רמסר אמנת רמסר, באתר המשרד להגנת הסביבה הכרזה על שמורת הטבע עין אפק כאתר רמסר, באתר רשות הטבע והגנים Convention on Wetlands of International Importance, especially as Waterfowl Habitat.
ראובן רובינשטיין

האם התכוונתם ל... ראובן רובינשטיין (מהנדס) – פרופסור להנדסת תעשייה וניהול בטכניון ראובן רובינשטיין (עיתונאי) – עיתונאי יידי, פעיל ציוני ועסקן ציבור ליטאי-ישראלי
ז'ורז' ספנאל

ז'ורז' ספנאל (בצרפתית: Georges Spénale; ‏29 בנובמבר 1913 - 20 באוגוסט 1983) היה סופר, משורר ופוליטיקאי צרפתי. כיהן בתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי בין השנים 1975–1977. ספנאל היה חבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, ונשא במגוון תפקידים קולוניאליים בשירות החוץ הצרפתי. בין היתר שימש גם כנציב העליון הצרפתי האחרון בטוגו, לפני קבלת עצמאותה ב־1960. מדיה וקבצים בנושא ז'ורז' ספנאל בוויקישיתוף ביוגרפיה של ספנאל ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נובו-וולינסק

נוֹבוֹ-ווֹלינְסְק (באוקראינית: Нововолинськ) היא עיר בעלת חשיבות אזורית בדרום-מערב מחוז ווהלין שבאוקראינה. נכון ל-2012 מתגוררים בה 57,936 תושבים, והיא מהווה מרכז תעשייתי חשוב לאזור כולו. העיר מוזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15, אולם את מעמדה החוקי כעיר קיבלה רק ב-1957. לאחר שב-1912 התגלו באזור על ידי הגאולוג הרוסי מיכאיל טטייב מרבצי פחם גדולים. בעקבות מלחמת העולם הראשונה, העיר הועברה לשטחי פולין. בשנת 1938 הוקמה חברת כרייה. בשנת 1939 העיר סופחה לברית המועצות, והחברה הולאמה. עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה התעכבה התקדמות המיזם, ורק ב-23 ביוני 1954 החלה הפקת הפחם בפועל מן המכרות. מדיה וקבצים בנושא נובו-וולינסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נובו-וולינסק ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Call of Duty: Ghosts

Call of Duty: Ghosts הוא משחק יריות בגוף ראשון שפותח על ידי Infinity Ward והופץ על ידי Activision. המשחק שוחרר בתאריך 13 בנובמבר 2013. Call of Duty Ghosts הוא הכותר העשירי בסדרת משחקי Call of Duty, ובזמנו היווה תחילת סדרה בפני עצמה, עד שנודע כי החברה נטשה את סדרת Ghosts. המשחק יצא לפלטפורמות Windows, Wii U ,Playstation 4 ,Playstation 3 ו-Xbox 360 Xbox one המשחק מתרחש בשנת 2028, בה פדרציה של מדינות מאמריקה הלטינית הפכה למעצמת נפט עולמית בעקבות החרבת המזרח התיכון בסדרת פיצוצים גרעיניים. משבר עולמי פורץ בין מדינות צפון אמריקה לבין מדינות אמריקה הלטינית על רקע מחסור עולמי בנפט. מדינות דרום אמריקה פולשות לתוך שטחי מערב ארצות הברית. העלילה מתרכזת ביחידת עילית, ה"שדים" (Ghosts), והדמות הראשית היא אחד הלוחמים ביחידה, לוגאן ווקר. ראש היחידה הוא אליאס ווקר (המגולם על ידי השחקן סטיבן לאנג), אביו של לוגאן ואחיו דייוויד "האש", קיגן ומארק. היריב העיקרי במשחק הוא גבריאל רואק (קווין גייג'), המפקד לשעבר של יחידת Ghosts שכעת עובד עבור הפדרציה של מדינות אמריקה הלטינית, לאחר שנתפס ועבר שטיפת מוח על ידי הפדרציה בעינויים וסמי הזיה. לוגאן ווקר - הגיבור הראשי במשחק, הוא לא מדבר במהלך המשחק, נחטף בסוף המשחק על ידי רואק. דייוויד "האש" ווקר - הגיבור המשני במשחק אחיו התאום של לוגאן בסוף המשחק הוא מנסה לעזור ללוגאן להחלץ מרואק שחוטף אותו אך לא ידוע מה קרה לו שהוא מנסה לעזור לו נגמר המשחק. קיגן ווקר - אחיהם של לוגאן, מארק ודייוויד, עוזר להם במשימות רבות. מארק ווקר - אחיהם של קיגן דייוויד ולוגאן, הפך לרמטכ"ל לקראת סוף המשחק. אליאס ווקר - אביו של לוגאן, דייוויד, קיגן ומארק, אחד ממקימיה של יחידת הגוסט והמפקד שלה, נרצח באמצע המשחק על ידי רואק. ריילי - הכלב של "האש", הוא חלק מצוות הלוחמים של ה Ghosts כאשר הוא דמות פעילה ושחיקה, נפצע באחת המשימות ונשאר בחיים. גבריאל רואק - האנטיגוניסט הראשי במשחק, המפקד הראשי של יחידת הגוסט בתחילת המשחק, הוא נלקח בשבי על ידי הפדרציה ואחרי שהם שוטפים לו את המוח הוא נהיה הגנרל שלהם המפציץ ואחר כך משתלט על סאן דיגו, רוצח את איג'אקס ומשתלט על מערב ארצות הברית. לקראת סוף המשחק הוא רוצח את אליאס ובסוף המשחק לוגאן והאש תוקפים את הרכבת שלו, הורגים את כל היחידה שלו ומפציצים לו את הרכבת, ואז לוגאן יורה בו אך יש לו שכפ"ץ ואז כאשר לוגאן והאש לא שמים לב הוא מגיע ואומר שהוא ולוגאן ישמידו יחד את יחידת הגוסט ואז הוא לוקח בשבי את לוגאן. אייג'אקס ווקר - אח של אליאס, משרת ביחידת הגוסט. נרצח בתחילת המשחק על ידי רואק. ויקטור ראמוס - האנטיגוניסט המשני במשחק שטף לרואק את המוח והפך אותו למנהיג שלהם, במשימה השביעית קיגן לוגאן ודייוויד תופסים אותו וחוקרים אותו, יש אופציה לבחור האם להורג אותו או לא. בזכות משחק הרשת המגוון שנותן מענה לשלל סגנונות משחק ומצבים חברתיים, מספר המשתמשים הגדול ברחבי העולם כמו גם ההתחשבות בעיוורי צבעים דירג אתר NGO את המשחק כאחד ממשחקי הפעולה הטובים ביותר ברשת לשנים 2013-2014 בביקורת שציונה הסופי היה 9.8. אך עם זאת ספג המשחק ביקורת שלילית הטוענת שהמשחק אינו מצדיק את משקלו הגדול ואת דרישות המערכת הגבוהות להרצת המשחק. מדיה וקבצים בנושא Call of Duty: Ghosts בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחק (באנגלית). Call of Duty: Ghosts, באתר PCGamingWiki (באנגלית) ביקורת המשחק Call of Duty: Ghosts, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ורש

ורש (באוקראינית: Вараш; עד 2016 נקראה קוזנצובסק, באוקראינית: Кузнецовськ) היא עיר במחוז רובנו. העיר הוקמה כ"עיר חברה(אנ')" עבור תחנת הכוח הגרעינית רובנו בשנת 1973, אם כי יישוב כפרי בשם ורש שכן במקום קודם לכן וידוע משנת 1776. נכון לשנת 2022 מתגוררים בעיר 41,711 תושבים. סמל העיר מתייחד בכך שמוצגת עליו תחנת כוח גרעינית, מהערים הבודדות בעולם. העיר נקראה בתחילה על שמו של המרגל הסובייטי ניקולאי איבנוביץ' קוזנצוב, שפעל באוקראינה במהלך מלחמת העולם השנייה במסווה של קצין נאצי. ב-2016, כחלק ממהלך כולל לשינוי שמות מקומות הקשורים לשלטון הקומוניסטי באוקראינה, שמה של העיר שונה לוורש. העקרונות המנחים בעת תכנון וייסוד העיר היו של ריאליזם סוציאליסטי, והיא מהווה דוגמה לתכנון ערים מסוג זה מסוף תקופת הקומוניזם. מדיה וקבצים בנושא ורש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורש
לה-פרו-סור-מארן

לה-פרו-סור-מארן (בצרפתית: Le Perreux-sur-Marne) היא קומונה בעלת למעלה מ-30,000 תושבים, הנחשבת כאחד מפרבריה המזרחיים של פריז, צרפת, ושוכנת 11.7 קילומטר ממרכז פריז. הקומונה שייכת לקנטון פרו-סור-מארן ברובע נוז'אן-סור-מארן במחוז עמק המארן, בחבל איל-דה-פראנס. העיר הייתה בעבר חלק מנוז'אן-סור-מארן ובעקבות בניית גשר הקשתות נחצתה נוז'אן-סור-מארן לשני חלקים, ולאחר מלחמה בת כמה שנים ב-28 בפברואר 1887 הוקמה העיר לה-פרו. בצדה הדרום-מערבי בגבול עם נוז'אן-סור-מארן ישנה תחנה של הרכבת הפרוורית RER בקו E2 ובצדה הצפון-מזרחי תחנה נוספת של הRER בקו E4. מדיה וקבצים בנושא לה-פרו-סור-מארן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לה-פרו-סור-מארן לה-פרו-סור-מארן, ברשת החברתית פייסבוק
גביע דייוויס 1913

אתגר הטניס הבינלאומי 1913 (באנגלית: 1913 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-12 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ובעקבות כך המשחקים חזרו לאירופה. לתחרות נרשמו ארצות הברית, בלגיה, קנדה, דרום אפריקה, הקיסרות הגרמנית, אוסטרלאסיה וצרפת. לאור ריבוי הנבחרות היה צורך במשחקי פלייאוף. משחק על התואר נערך ב-25-28 ביולי בווימבלדון, בריטניה. המשחק הסתיים בניצחון נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 2:3. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1913 בוויקישיתוף נתונים על התחרות
אברהם הכהן יצחקי

הרב אברהם הכהן יצחקי (1789 בערך – ח' בכסלו ה'תרכ"ה, 7 בדצמבר 1864), היה דיין בעיר תוניס, מגדולי רבני יהדות תוניסיה בכל הדורות. נודע בעיקר בזכות חיבורו "משמרות כהונה" על הש"ס. נולד בתוניס כנצר למשפחת רבנים, לרב יצחק חי יצחקי, בנו של הרב שמואל יצחקי, אב"ד תוניס. אמו הייתה בת הרב משה כרייף, מחבר הספר "באר משה" על מסכת נזיר. למד אצל הרב ישועה בסיס, והתפרסם בשקידתו. מעידים עליו ש"למד כל התלמוד שלוש פעמים בעיון ושקידה רבה" (הרב יצחק חי בוכובזה בהקדמה לספר "גנזי שלום" מאת הרב שלום שמעוני). נישא לאסתר, בת דוד הכהן, תלמיד חכם ואיש עסקים נכבד ועשיר (המוזכר בספרו "חסדי כהונה"), ומשלא ילדה לו אשתו בנים, נשא עליה אישה נוספת, גזאלה. התמנה לדיין בבית דינו של הרב בסיס, כפי הנראה קרוב לשנת ה'תקצ"א (1830). בשנת ה'תר"ך (1859), לאחר פטירת הרב בסיס, התמנה הרב נתן בורג'יל (השני) לכהן כאב"ד במקומו, והרב אברהם המשיך לכהן כדיין. בגלל ההערכה הגדולה שרכש הרב בורג'ל אליו הוא כינה אותו בתואר "ראב"ד מקודש" (בהסכמה לספרו "משמרות כהונה") על אף שהוא עצמו היה אב בית הדין. נפטר בשנת ה'תרכ"ה[דרושה הבהרה] ונקבר בבית העלמין הישן בבורג'יל. לימד תלמידים רבים ומהם יצאו גדולי תורה: הרב משה ברבי – ראש רבני תוניס. הרב שלמה דאנה – ראש ישיבת "חברת התלמוד" בתוניס. מחבר הספר "שלמי תודה" הרב חיים דוד גדג' – בעל ספר "חיים לישראל". הרב דוד וזאן – מחבר ספר "מגן דוד". הרב ניסים הכהן – מחבר פירוש "מעשה ניסים" על ספר משנה תורה. משמרות כהונה – ג' כרכים (ח"א, ח"ב, ח"ג באתר היברובוקס). ספרו הגדול והמפורסם על הש"ס, בו ניכרת חריפותו ועומק עיונו. הספר הוא מהחיבורים היחידים שנכתבו על כל מסכתות הש"ס, לרבות המשניות שבסדר טהרות, והמסכתות הקטנות, ספרי, ספרא ומכילתא. והוא התפרסם ביותר בקרב הלומדים. שלחנו של אברהם – חידושים על ארבעת חלקי השולחן ערוך. מצוות כהונה – שאלות ותשובות, נדפס בסוף הספר "שולחנו של אברהם". עיני הכהן – חיבור על הלכות טרפות. כף הכהן – חידושים על התנ"ך על פי הקבלה. חסדי כהונה – לקט הספדים, נדפס בסוף הספר "כף הכהן". כתר כהונה – חיבור על הקבלה. כמו כן, פסקי דין רבים שלו הודפסו בקבצים שונים, כגון בספר "מעשה בית דין" (סי' יז, כ–כב, כח, לד), ובספר "גנזי שלום" (או"ח סי' ב, ד). מלכי תרשיש – אנציקלופדיה לחכמי תוניס וג'רבה, בערכו. אנציקלופדיה ארזי הלבנון – לחכמי ספרד והמזרח, בערכו. רבי אברהם הכהן יצחקי, באתר mytzadik רבי אברהם הכהן יצחקי זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת אברהם הכהן יצחקי, באתר "החכם היומי" אברהם בן יצחק יצחקי, דף שער בספרייה הלאומית לפי הרב מאיר מאזוז (איש מצליח ח"א עמ' 15 הערה 9), למד הרב דאנה רק אצל הרב משה ברבי, תלמיד רבי אברהם.
חרמוני

האם התכוונתם ל... אבנר חרמוני – איש צבא ומנכ"ל ישראלי אהרן חרמוני – סופר, עיתונאי, עורך ופובליציסט עברי דורון חרמוני – רופא ישראלי גל חרמוני – שחקן כדורסל ישראלי טל חרמוני – איש צבא ישראלי מתן חרמוני – סופר וחוקר ספרות ישראלי חרמון (פירושונים)
גביע דייוויס 1903

אתגר הטניס הבינלאומי 1903 (באנגלית: 1903 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השלישית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". בשנת 1903 נבחרת בריטניה הגיעה לארצות הברית בפעם השלישית במטרה להתמודד על הזכייה בגביע. הפעם הנבחרת כללה רק את האחים רג'ינלד דוהרטי ולורנס דוהרטי שהיו הטניסאים הבריטים החזקים בתקופה זו. בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית רק ויליאם לרנד שהיה מנצח אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנים 1901-1902 היה שותף לזכייה בשנה הקודמת. לאחר שהאמריקאים זכו בניצחון טכני במשחק הראשון הם הפסידו ביתר המשחקים. בכך נבחרת בריטניה זכתה בגביע בפעם הראשונה. נתונים על התחרות
אקה הומו

אקה הומו (בלטינית: ecce homo, "הנה האיש"), הן מילותיו של פונטיוס פילטוס כאשר הציג את ישו הפצוע והמעונה בפני ההמון היהודי. האם התכוונתם ל... קשת אקה הומו ברובע הנוצרי בירושלים אקה הומו (פסל) – פסל של הפסל מארק וולינגר הנה האיש – אוטוביוגרפיה של פרידריך ניטשה
שרה זלוור אורבך

שרה זלוור אורבך (9 במאי 1923 - 20 בנובמבר 2014) הייתה סופרת ישראלית שעסקה בעיקר בשואה ותקומה. אורבך נולדה בלודז' שבפולין. אביה, יליד פיוטרקוב, ממשפחה מיוחסת לרב ממוהילב, עבד בבית מסחר גדול ובהנהלת חשבונות, אמה הייתה עקרת בית. אורבך גדלה בבית דתי. בשנות השואה נפטרו אביה ואחותה ממחלות בגטו לודז' ושאר בני המשפחה - אמה וארבעת אחיה נרצחו במחנות ההשמדה. שרה הוחזקה בתחילה באושוויץ, לאחר מכן עבדה בעבודות כפייה במחנה עבודה בעיירה מיטלשטיינה ובסוף המלחמה הועברה למחנה בגראפענאורט, שם שהתה עד ששוחרר על ידי הצבא הרוסי. היא הצטרפה לקיבוץ הכשרה שארגנה שרה שטרן בלודז', שם פגשה את בעלה, יצחק אורבך, ניצול שואה אף הוא. לאחר תקופת הכשרה באשבך עלתה לארץ במסגרת עליה ב' באוניית המעפילים לטרון שנתפסה על ידי הבריטים. שרה, ביחד עם כל נוסעי האנייה גורשו לקפריסין והגיעו לארץ רק לאחר 8 חודשים. היא ובעלה התיישבו בעיר תל אביב. יצחק נפטר בשנת 2002. לשרה זלוור אורבך 2 ילדים. אחד מנכדיה הוא הסטנדאפיסט הדתי יאיר אורבך. זלוור אורבך עסקה בספריה בעיקר בסיפורים ותיאורים אוטוביוגרפיים מילדותה טרום השואה, מחוויותיה וחוויות מקורביה בימי השואה ובהתמודדות בשנות התקומה שלאחריה. נחשבת לאחת מכותבות האוטוביוגרפיות הראשונות על השואה. קטעים מספריה נקראים ונלמדים במכונים לחקר השואה מכיוון שהם מהווים זווית ראייה משמעותית על השואה בראייה נשית-דתית. בשנת 1994 הדליקה משואה בטקס הממלכתי ביד ושם בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה. מבעד לחלון ביתי, הוצאת יד ושם, 1964 לו יהי בוקר, הוצאת מורשת והוצאת אות ועד, 1981 כיון שניצלתי - שירים, הוצאת במות לספרות לאמנות, 1989 נכתב בציפורן האצבע, הוצאת רשפים, 1992 תנועת בני עקיבא בלודז' בתקופת השואה, הוצאת מורשת בסיוע יד ושם, 1999 את אחיי אנכי מבקש, הוצאת מורשת, 2005 רשימת הפרסומים של שרה זלוור אורבך, בקטלוג הספרייה הלאומית סרט לזכרם של שרה ויצחק אורבך, אולפני אתרוג שרה זלור-אורבך (1923-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.