שנת היובל

שנת היובל בתורה היא שנה מקודשת המתקיימת אחת לחמישים שנה. בשנה זו מצווה לשחרר את כל העבדים ולהחזיר את כל הנחלות לבעליהן המקוריים. בנוסף, כמו בשנת שמיטה, מצווה לשבות מעבודת האדמה. שנת היובל משתייכת למצוות התלויות בארץ וכדי לקיימה מדאורייתא צריך רוב עם ישראל לשבת בארצו. לפיכך, במשך רוב ההיסטוריה היהודית לא נהגה שנת היובל והמצוות התלויות בה. הרמב"ם מונה שמונה מצוות המתקיימות בשנת היובל: לקדש את השנה בשביתה כמו שנת השמיטה, לתקוע בשופר להכרזה על שחרור העבדים, לגאול קרקעות, לגאול בתי ערי חומה כפי שציוותה התורה, למנות את שנות היובל עם מניין שנות השמיטה, לא לעבוד את הקרקע, לא לקצור ספיחים ולא לאסוף פירות. שנת היובל והציוויים התלויים בה מוזכרים בספר ויקרא: וְסָפַרְתָּ לְךָ שֶׁבַע שַׁבְּתֹת שָׁנִים שֶׁבַע שָׁנִים שֶׁבַע פְּעָמִים וְהָיוּ לְךָ יְמֵי שֶׁבַע שַׁבְּתֹת הַשָּׁנִים תֵּשַׁע וְאַרְבָּעִים שָׁנָה. וְהַעֲבַרְתָּ שׁוֹפַר תְּרוּעָה בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִעִי בֶּעָשׂוֹר לַחֹדֶשׁ בְּיוֹם הַכִּפֻּרִים תַּעֲבִירוּ שׁוֹפָר בְּכָל אַרְצְכֶם. וְקִדַּשְׁתֶּם אֵת שְׁנַת הַחֲמִשִּׁים שָׁנָה וּקְרָאתֶם דְּרוֹר בָּאָרֶץ לְכָל יֹשְׁבֶיהָ יוֹבֵל הִוא תִּהְיֶה לָכֶם וְשַׁבְתֶּם אִישׁ אֶל אֲחֻזָּתוֹ וְאִישׁ אֶל מִשְׁפַּחְתּוֹ תָּשֻׁבוּ. יוֹבֵל הִוא שְׁנַת הַחֲמִשִּׁים שָׁנָה תִּהְיֶה לָכֶם לֹא תִזְרָעוּ וְלֹא תִקְצְרוּ אֶת סְפִיחֶיהָ וְלֹא תִבְצְרוּ אֶת נְזִרֶיהָ. כִּי יוֹבֵל הִוא קֹדֶשׁ תִּהְיֶה לָכֶם מִן הַשָּׂדֶה תֹּאכְלוּ אֶת תְּבוּאָתָהּ. בִּשְׁנַת הַיּוֹבֵל הַזֹּאת תָּשֻׁבוּ אִישׁ אֶל אֲחֻזָּתוֹ. — ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוקים ז'–י"ג משמעות השם "יובל" אינה ברורה. תרגום אונקלוס והתרגום המיוחס ליונתן בחרו שלא לתרגם והשאירו את המינוח המקורי "יובלא". על פי רש"י ומפרשים נוספים פירוש המילה יובל הוא אַיִל, כמו "ישאו שבעת שופרות היובלים" ומכאן נקראה שנת החמישים, שביום הכיפורים שלה תוקעים בקרן האיל בכל הארץ, שנת היובל. על פי הרמב"ן יובל הוא לשון דרור וחופש, שכל אדם יכול לגור בכל מקום שירצה, שבשנת היובל חוזרות הנחלות לבעליהן המקוריים - "ואמר יובל היא, שבה יובל כל איש אל אחוזתו ואל משפחתו", ועל פי האבן עזרא יובל הוא לשון שילוח. לפי חז"ל, ארבע עשרה שנים אחרי שנכנסו שבטי ישראל לארץ ישראל החלו למנות שמיטין ויובלות ושוב כשנבנה בית המקדש השני. לפי פירוש הקראים, הספירה החלה בשנת ב'תצ"ו, שבע שנים בלבד אחרי הכניסה לארץ. לפי השומרונים, חשבון השמיטה והיובל החל מיד בעת בואם אל ארץ כנען. ספר היובלים מתארך את כל האירועים לפי מניין יובלות מבריאת העולם. חישוב יובלות מבריאת העולם לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית מופיע בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, עמוד ב'. מניין יובלות לפי מניין השנים בלוח העברי נמצא בתנא דבי אליהו ובכתבי מקובלים וכן בלוחות שנה של יהדות קוצ'ין בסוף המאה ה-19 וקודם לכן במספר לוחות שנה שנמצאו בגניזת קהיר. רוב לוחות השנה הללו נכתבו על ידי ידותון הלוי החבר שהיה חזן בית הכנסת בן עזרא בפוסטאט בימי רבי אברהם בן הרמב"ם. מספר לוחות שנה אחרים מגניזת קהיר מחשבים את היובל משנת ב'תק"ג שבה החלה הספירה הראשונה (שנים ב' ונ"ב בכל מאה הן יובלות). חלק מלוחות אלו נכתב על ידי חלפון בן מנשה שהיה סופר בית הדין בפוסטאט בתחילת המאה ה-12. בשיטה זו אחז גם רבי אשתורי הפרחי וכן כותב לוח שנה בסביבות שנת ה'ל"ו. לדעת חכמים, שנת היובל אינה נספרת במניין שנות השמיטה. כלומר, רק לאחר שנת היובל מתחילה שנה ראשונה לשמיטה הבאה וליובל הבא, כך שיש בין שנת יובל לשנת יובל 50 שנה. רבי יהודה חולק וסובר ששנת היובל עצמה היא גם שנה ראשונה לשמיטה וליובל הבא, כך שבין שנת יובל לשנת יובל יש רק 49 שנה. בתלמוד ירושלמי, מסכת קידושין, פרק א', הלכה ב', מובאת דעה שספירת היובל מנותקת מהשמיטה ורק פעם ב-350 שנה שנת היובל היא במוצאי שנת שמיטה. דעה זו מוזכרת על ידי החוקר הפרסי אל-בירוני מהמאה ה-11. כך גם מחשבים הלוחות מקוצ'ין את מספר היובלות והשמיטות שעברו מבריאת העולם וכן לוח בכתיבה פרסית משנת ד'תתקס"ג. הראב"ד פסק להלכה כחכמים, רוב הראשונים פסקו כרבי יהודה, הרמב"ם פסק שבעיקרון הלכה כחכמים, אך כאשר אין בית המקדש קיים אין מונים את היובל כלל, שזה למעשה כדעת רבי יהודה. על פי החשבונות בגמרא יוצא שלפי דברי הרמב"ם שנת היובל האחרונה הייתה שנת ה'תשע"ו (48 יובלות מעליית עזרא הסופר), לדעת הראב"ד שנת היובל האחרונה הייתה שנת ה'תשס"ה (47 יובלות מעליית עזרא), ולדעת רוב הראשונים שנת היובל האחרונה הייתה שנת ה'תשס"ב והשנה הנוכחית (ה'תשפ"ד) היא השנה השנייה בשמיטה הרביעית ביובל ה-49. ריענון משנות השמיטה המוזכרות בספרי יוסף בן מתתיהו, עולה כדעת רבי יהודה, שבין שנת יובל אחת לשנת היובל הבאה יש רק 49 שנים, וכך גם מחושבים היובלות בספר היובלים ובלוח השנה במגילות קומראן. לפי פירושו של רוג'ר בקווית לחזון החיות, שנת ה'תשס"ט הייתה שנת היובל ה-121 מבריאת העולם. המקובלים בזמננו מחשיבים את שנת ה'תשנ"ה לשנת היובל ה-66, כדעת רב האי גאון המובאת בתשובות הרמב"ם. לפי פירוש רבי אברהם בר חייא לדברי רב הונא בריה דרב יהושע, שנת ה'תשפ"ג הייתה שנת היובל ה-56. חשבון זה מופיע בשטר משנת ד'תשמ"ד לפי השלמתו של מרדכי עקיבא פרידמן ובסוף עותק חלקי של סידור הרש"ש על שנת ה'תר"ץ ובדומה לכך הביא הרב יקותיאל פיש בשם הרב אורן עברון. הלוחות מגניזת קהיר מחשבים כדעת חכמים. לפי לוחות ידותון וסיעתו שנת ה'תש"ן הייתה שנת היובל ה-115, לפי לוחות חלפון וסיעתו שנת ה'תשנ"ב הייתה שנת היובל ה-65. לפי הקראים שנת היובל ה-65 הייתה שבע שנים קודם, בשנת ה'תשמ"ה. החכם הקראי כלב אפנדופולו בהשלמותיו לספר אדרת אליהו של החכם אליהו בשייצי, מביא חשבון המקדים את חשבון הראב"ד ב-14 שנים, כלומר שנת ה'תשנ"א הייתה שנת היובל ה-47. הגדרת שנות א' ונ"א לפרט כשנות יובל עולה גם מחיבור שנמצא בגניזת קהיר של משה עסרי המונה את שנת ד'תתק"ג כשנייה ליובל. בכרוניקון של הירונימוס מופיעים כמה ציוני יובלות. חלקם מתאימים לחלוקת שנות העולם של תנא דבי אליהו ”שני אלפים תוהו שני אלפים תורה שני אלפים ימות המשיח” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, עמוד א') כאשר תקופת המשיח מתחילה בפעילות ישו: 1972 לפני הספירה - תחילת היובל ה-41, 2000 שנה מאדם הראשון. 1472 לפני הספירה - תחילת היובל ה-51. 972 לפני הספירה - תחילת היובל ה-61. 472 לפני הספירה - תחילת היובל ה-71. 29 - תחילת היובל ה-81 ותחילת פעילותו של ישו (לפי רוג'ר בקווית היובל ה-81 מתחיל בלידת ישו, כ-30 שנה קודם). 279 - תחילת היובל ה-86. יובלות אלה מצוינים "לפי העברים". לעומתם השנים 204, 254 ו-304 מצוינות כיובל "לפי הרוב". רשימת יובלות העברים מתאימה לפירוש רבי יוסי לספר יחזקאל, פרק מ', פסוק א', לפיו היה יובל בשנת 572 לפני הספירה, לפי המקובל במחקר שבית המקדש הראשון נחרב בשנת 586 לפנה"ס. לפי ספר התולידה, שנת ה'ק"ו הייתה 33 ביובל ה-61 ומשך היובל הוא 49 שנים, כך ששנת ה'תש"ס הייתה שנת היובל ה-74. אלישע בן אברהם קרשקש כתב בשנת ה'קמ"ג שהיא חמש שנים מהשמיטה ו-34 מהיובל. זה מתאים לשיטת הירושלמי ואל-בירוני כששנת ההתחלה היא ג'ת"י שבה נבנה בית המקדש השני. לפי זה שנת ה'תשנ"ט הייתה שנת היובל ה-47, שש שנים לפני הראב"ד. בזוהר חדש, פרשת בלק, דף ס"ח עמוד ב', מופיע (בתרגום לעברית): "לסוף הימים כפי שעה של יום בזמן שזורחת השמש מהיום השישי בשעה שיזדמנו לפי מניין שנים של יובל ושמיטה יחד שהיא 274 מהיום השישי". הכוונה לימים של הקדוש ברוך הוא שכל אחד אלף שנה, חמש מאות שנה הלילה וחמש מאות שנה היום. כך 5,574 שנים בתוספת שנת תוהו מגיעות לשנת ה'תשע"ה שהיא שנת שמיטה ולאחריה ה'תשע"ו שהיא שנת יובל לפי חשבון הרמב"ם. כל חמישים שנה, לאחר שבע שמיטות, מצווים בית דין להכריז על היובל, ולקדש אותו, וקיימות מספר מצוות דאורייתא התלויות בה: ספירת שנות היובל - מצווה למנות את השנים עד שנת היובל: ”וְסָפַרְתָּ לְךָ שֶׁבַע שַׁבְּתֹת שָׁנִים שֶׁבַע שָׁנִים שֶׁבַע פְּעָמִים וְהָיוּ לְךָ יְמֵי שֶׁבַע שַׁבְּתֹת הַשָּׁנִים תֵּשַׁע וְאַרְבָּעִים שָׁנָה”. אופן קיום המצווה דומה לספירת העומר, אלא שמצוות ספירת השנים מוטלת על בית הדין בעוד מצוות ספירת העומר מוטלת על כל יחיד ויחיד. קידוש שנת היובל - בתורה נאמר: ”וְקִדַּשְׁתֶּם אֵת שְׁנַת הַחֲמִשִּׁים שָׁנָה” (ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק י'), ומשמעות קדושת שנת היובל היא באיסורי העבודה בקרקע שבה, כמו בשנת השמיטה וכהמשך שלה. קדושת המספרים שבע וחמישים (שהוא, כאמור, שבע פעמים שבע ועוד אחת) מופיעה גם כן בספירת העומר, המורכבת משבעה שבועות (שבהם שבע שבתות) שבסופם חג השבועות. תקיעת שופר ביובל - בהגיע יום הכיפורים של שנת היובל, מצווים בית דין לתקוע בשופר כפי שנצטוו בתורה: ”וְהַעֲבַרְתָּ שׁוֹפַר תְּרוּעָה בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִעִי בֶּעָשׂוֹר לַחֹדֶשׁ בְּיוֹם הַכִּפֻּרִים תַּעֲבִירוּ שׁוֹפָר בְּכָל אַרְצְכֶם”. תקיעה זו מסמלת את התחלתה של שנת היובל, ותכליתה הוא לפרסם כי הגיעה שנת היובל. לאחר תקיעה זו, משתחררים העבדים לחופשי, והשדות שנקנו מאז היובל הקודם (יתבאר להלן), חוזרות לבעלים ללא תמורה כלשהי, כפי שנתפרש בתורה: ”וּקְרָאתֶם דְּרוֹר בָּאָרֶץ לְכָל יֹשְׁבֶיהָ יוֹבֵל הִוא תִּהְיֶה לָכֶם וְשַׁבְתֶּם אִישׁ אֶל אֲחֻזָּתוֹ וְאִישׁ אֶל מִשְׁפַּחְתּוֹ תָּשֻׁבוּ” (ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק י'). במשנה, מסכת ראש השנה, פרק ג', משנה ה' נאמר שסדר התקיעות והברכות שביובל זהה לסדר התקיעות והברכות שבראש השנה. גאולת קרקע - מלבד שחרור העבדים, אף השדות והקרקעות שבארץ ישראל שנקנו משנת היובל הקודמת היו חוזרות לבעליהם המקוריים ביום כיפור של שנת היובל. שדה אחוזה שהוקדש ולא נגאל, מחולק לכהנים ממשמרת הכהונה של השבוע שבו מתחילה שנת היובל. יש הטוענים, בעקבות זאת, שהיובל (יחד עם שנת השמיטה) מהווה כלי חזק לצדק ושוויון חברתי. נובע מכך, כי נדל"ן הנמכר בארץ ישראל, מוחכר למעשה לתקופה של לא יותר מחמישים שנה. היובל גם גרם לכך שנחלות שבטי ישראל נותרו שלמות, שכן לא ניתן למכור קרקעות לצמיתות. המשנה והתלמוד מלמדים כי היובל הפסיק לנהוג אחר שגלו עשרת השבטים, על-אף שהשמיטה המשיכה לנהוג. משגלו שבט ראובן ושבט גד וחצי שבט מנשה - בטלו יובלות, שנאמר: 'וּקְרָאתֶם דְּרוֹר בָּאָרֶץ לְכָל יֹשְׁבֶיהָ' בזמן שכל יושביה עליה ולא בזמן שגלו מקצתן יכול היו עליה והן מעורבין שבט בנימין ביהודה ושבט יהודה בבנימין יהא יובל נוהג תלמוד לומר לכל יושביה בזמן שיושביה כתיקונן ולא בזמן שהן מעורבין. — תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ל"ב, עמוד ב' היובל נוהג רק כאשר "רוב ישראל שרויים על אדמתם", ואף נדרש שכל שבט יחיה בנחלתו המובטחת, דבר המצמצם מאוד את אפשרות יישום היובל בימינו באופן טבעי. עם זאת, הרמב"ם פוסק שמצוות היובל תתחדש בזמן "הביאה השלישית" - בפעם השלישית שבני ישראל ייכנסו לארץ ישראל: לעתיד לבוא, בביאה שלישית, בעת שיכנסו לארץ, יתחילו למנות שמיטין ויובלות, ויקדשו בתי ערי חומה, ויתחייב כל מקום שיכבשוהו במעשרות, שנאמר 'והביאך י"י אלהיך אל הארץ אשר ירשו אבותיך וירשתה', מקיש ירושתך לירושת אבותיך: מה ירושת אבותיך אתה נוהג בחידוש כל הדברים האלו, אף ירושתך אתה נוהג בה בחידוש כל הדברים האלו. — משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י"ב, הלכה ט"ז בשנת ה'תשע"ה דנה הסנהדרין החדשה בנושא הירושה השלישית. בית הדין, בראשות הרבנים יואל שוורץ, ישראל אריאל, דניאל סטבסקי, הלל ויס, דב שטיין ורבנים נוספים, קבע שאנו נמצאים עכשיו בעת הירושה השלישית, ולפיכך יש להתחיל לספור יובלות. השנה הראשונה לספירת היובל נקבעה לשנת ה'תשע"ו, ומאז נוהגים חברי הסנהדרין לספור את השנים לשמיטה וליובל בכל שנה לאחר ראש השנה. בשנת ה'תשע"ד פורסם על ידי קופת העיר בני ברק, שסגולת התשיעי שבתשיעי מגיעה לשלמותה בשנה זו, כי למרות שהיובל לא נוהג בפועל, חשבון היובלות עדיין מתקיים. חישוב זה כדעת הראב"ד מופיע במדרש מאור האפלה של הרב נתנאל בן ישעיה משנת ה'פ"ח וכן בכתב יד משנת ה'קמ"ח ובלוח שנה לשנת ה'תס"ח. משמעות המילה יובל התרחבה במשך השנים, והחלה להורות על אירועים המציינים חמישים שנה למוסד, ארגון, או אישיות. לעיתים אף משתמשים במילה כציון מספר קטן או גדול יותר של שנים. המילה התאזרחה גם בשפות אחרות, כך שגם למלכת אנגליה, לדוגמה, חוגגים את ה"ג'ובילי" (Jubilee) פעם בחמישים שנה. בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית השתמשו מתנגדי העבדות במונח "יובל" (Jubilee) במשמעות "שחרור העבדים", בהשראת התנ״ך. כך למשל בשיר המפורסם "צועדים דרך ג'ורג'יה" ("Marching Through Georgia") הבית החוזר כולל את המילים "Hurrah! Hurrah! We bring the jubilee!" ("הידד, הידד, אנו מביאים את היובל!") כשהכוונה היא "באנו לשחרר את העבדים!". בימינו פועלת תנועה בשם "ג'ובילי 2000" (Jubilee 2000), המנהלת מאבק ציבורי בארצות שונות (במיוחד באמצעות הפגנות כלפי ועידות הG-7 וG-8) בדרישה לשמיטת החובות האדירים המעיקים על מדינות העולם השלישי העניות – גם זאת בהשראת שנת היובל התנ"כית. בעיר ירושלים קיימת שכונה בשם "קריית היובל", לציון יובל לקרן הקיימת לישראל. בעיר הוד השרון קיים רחוב בשם "שנת היובל", המהווה שכונה שכל בתיה נבנו בשנת ה-50 להקמת מדינת ישראל. אנציקלופדיה תלמודית כרך כ"ב תשנ"ה מעמ' קי"ב הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה - שביעית ויובל, פרק י הרב אליעזר מלמד‏, מצוות היובל, באתר פניני הלכה ח. י. בורנשטיין, ‏חשבון שמיטין ויובלות, באתר "דעת", מתוך: התקופה, י"א, 1921 רעיונות לחידוש מצוות היובל וחלוקת הנחלות בימינו: אראל סגל-הלוי, "התחילו במשחק מראשיתו" - מצוות חלוקת הנחלות והיובל, מראשית הציונות ועד ימינו, אקדמות כח, בית מורשה, ה'תשע"ג יעקב בלידשטיין, יובל: אידאולוגיה והיסטוריה בהלכת חז"ל ד"ר אבי נוב, פרשת שבוע כלכלית: יופרטו הקרקעות, בעניין חוק היובל המקראי, באתר ynet‏, 7 במאי 2010 יוֹבֵל, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏10 באפריל 2013 טבלת השיטות השונות בחישוב היובלות יובל (יהדות), דף שער בספרייה הלאומית ספר המצוות, עשה קל"ו–עשה ק"מ; לא תעשה רכ"ד–לא תעשה רכ"ו ספר יהושע, פרק ו', פסוק ד' תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ', עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י"ב, עמוד ב'. אהרן ניקומודיאו, גן עדן, עניין שמיטה ויובל, פרק ראשון. ספר התולידה פרק ו' אהרן פירירא, אפר יצחק. חיים פינסו, מובא באור הלבנה עמוד צ"ב. לדוגמה לוח קיר לשנת ה'תרי"ח ולוח קיר לשנת ה'תרל"ו. באותו יובל התאימו השמיטות הנהוגות לחשבון היובלות. בלוח רב שנתי משנת ה'תקע"ג (1813) אין זכר ליובל. אוסף בית המדרש לרבנים באמריקה: ENA 433 (ד'תתע"ג וד'תתע"ה), ENA 1640.7 (ד'תתקצ"ב). הספרייה הבודליינית: MS Heb. f. 102.33 (ד'תתקצ"ה). אוסף ז'אק מוצרי: V 221 (ד'תתק"צ). ספריית אוניברסיטת קיימברידג': T-S K2.33 (ד'תתקצ"ד), T-S NS 325.202 (ד'תתקע"ז-ד'תתק"פ), T-S K2.111 (ד'תתקע"ו), T-S 10K20.1 (ד'תתקי"ד, ד'תתקי"ה, ד'תתקי"ו). שולמית אליצור, שירי ר' ידותון הלוי החבר, דיני ישראל כו-כז ספריית אוניברסיטת קיימברידג': T-S NS 157.136 (ד'תתצ"ד), T-S Ar 29.102 (ד'תתפ"ג-ד'תתפ"ו), T-S K2.59 (ד'תתפ"ז-ד'תת"צ), T-S K2.22 (ד'תתק"ז-ד'תתק"י), T-S AS 144.328 (ד'תתקכ"ח - שנת השמיטה אצלו מוקדמת בשנה אחת מהראוי להיות לפי היובל ומאוחרת בשנה אחת מהנהוג, איחור כזה מופיע גם בלוח שנה לתחילת האלף השישי), T-S NS 98.7 (ד'תתק"ס), T-S AS 144.326 (ד'תתפ"ג), T-S NS 324.17 (חיבור משנת ד'תתל"ז). אוסף היברו יוניון קולג' מספר 1007 (ד'תתל"ח) - נידונה על ידי משה עסיס במאמרו תשובה על קביעתה של שנת ד"א תתל"ח ליצירה רשימת לוחות שנה מהגניזה כפתור ופרח סוף פרק נ"א צילום כתב היד באתר הספרייה הלאומית תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ט', עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י"ב, עמוד ב'. The Chronology of Ancient Nations עמוד 161 הספרייה הבודליינית, אוסף אדוארד פוקוק (אנ'), ספר 262, דף 262ב. בהשגות הראב"ד על משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י', הלכה ו'. לדוגמה רבי זרחיה הלוי בספר המאור הגדול, מסכת עבודה זרה דף ט' עמוד ב'. וכן תוספות, מסכת עבודה זרה, דף ט', עמוד ב'. משנה תורה לרמב"ם, הלכות שמיטה ויובל, פרק י', הלכה ז'. משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י', הלכות ה'–ו'. תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י"ב, עמוד ב' - דף י"ג, עמוד א'. לוח דבר בעתו לשנת ה'תשע"ו, עמוד 177 (בשם יוחנן הרצוג ממונסי). אליעזר מלמד, פניני הלכה, שמיטה ויובל, פרק ה', הלכה ז', הערה 6. משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י', הלכה ד'. חיים טברסקי, ה'תש"ע – שנה תשיעית ליובל, באתר tog. THE SIGNIFICANCE OF THE CALENDAR FOR INTERPRETING ESSENE CHRONOLOGY AND ESCHATOLOGY יעקב קצין, אור הלבנה, עמוד צ"ד. אליהו דוד סלאטקי, יד אליהו, ערך יובל. אברהם אליהו הרכבי, תשובות הגאונים, סימן מ"ה. מהדורת יהושע בלאו סימן שפ"ט ספר העיבור מאמר שלישי שער שישי תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ט', עמוד ב'. האיפטיה (המנין המלכותי) בשטרות ובמדרש – מציאות של העולם הקדמון בלבוש ספרותי, תעודה כרך י"א (ה'תשנ"ו), עמוד 225 הערה 92. להתאמה לשיטת חלפון וסיעתו צריך להשלים 'השביעית' במקום 'החמישית'. להתאמה לדעת רוב הראשונים צריך להשלים גם 'ושבעין' במקום 'וארבעין' ולתארכו לשנת ד'תשע"ד. צילום הדף באתר הספרייה הלאומית שיעור 934, ח' בשבט ה'תשפ"ב. אהרן ניקומודיאו, גן עדן, עניין שמיטה ויובל, פרק שלישי. לפי המניין לבהר"ד שלושת השנים המוזכרות צריכות להיות ה'תשנ"א (כמו בחשבון משה עסרי המובא בהמשך וכן בלוח הפרסי שהוזכר) וה'תשנ"ג (כמו בחשבון לוח מפרס שנכתב בשנת א'תקצ"א למניין השטרות = ה'ם') וה'תשמ"ו שמיטה ויובל פרק שלישי כתב היד נמצא כיום בספרייה הבודליאנית ומספרו MS heb e.45/52 חלק 1 וחלק 2 בשנת 353 מצוין יובל לפי העברים, אבל לפי החשבון צריך להיות ב-354 ולפי הרוב. היובלים לפי הרוב חופפים ליובלים לדעת הראב"ד. סדר עולם פרק י"א. תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י"ב, עמוד א'. Chronology of Jubilees גרסה מוקלדת במכונת כתיבה באלפבית עברי באתר הספרייה הלאומית. ראו: חיים יחיאל בורנשטיין, חשבון שמטים ויובלות. דוד סלימאן ששון, אהל דוד, עמוד 13. בראשית רבה, פרשה י"ט, פסקה ח'. רמב"ן על ספר בראשית, פרק ב', פסוק ג'. שאלות ותשובות החתם סופר, חלק ו', סימן ס"א. ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק ט'. ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק ט"ו. התקיעה הנוהגת בימינו במוצאי יום הכיפורים היא מנהג בלבד, וכפי הנראה ללא קשר אמיתי לתקיעה ביובל. בעקבות כך, ועל-פי עיקרון זה, מחכירים רשות מקרקעי ישראל את קרקעותיהם לתקופה של 49 שנה. ירושה שלישית ויובל ראשון - קישורים לסרטוני וידאו המתעדים את ספירת השמיטין והיובלות על ידי הסנהדרין החדשה סגולת "השעה התשיעית" ב"שנה התשיעית" החרדים ממתינים בדריכות: "בצהרים - עת רצון נדירה" על פרשת בהר תיאורו באתר הספרייה הלאומית, זמין לצפייה באתר ספריית הוותיקן (דף 44). T-S k2.68 מלות השיר והסבר על ההקשר התנ"כי באתר "Marching Through Georgia", www.friesian.com הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.