laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרוס וולברין

אנדרוס וולברין (באנגלית: Remotec ANDROS Wolverine) הוא רובוט חבלה וסילוק פצצות מסדרת רמוטק אנדרוס, תוצרת נורת'רופ גרומן. הוולברין הוא רובוט חבלה רב-תכליתי שנועד למשימות חבלה וסילוק פצצות מגוונות מבחינת סוג האיום (חפץ חשוד, מטען חבלה או נפל תחמושת) ותא השטח (כביש בשטח בנוי, שדה פתוח או שדה הקרב). הוא נמצא בשירות צבאות וכוחות משטרה רבים ברחבי העולם. זהו הדגם הגדול ביותר בסדרת רמוטק אנדרוס. הוא שוקל 367.41 קילוגרם (810.0 ליברות). אורכו 147 ס"מ, רוחבו 73.66 ס"מ וגובהו 101–165 ס"מ תלוי בפרישת הזרוע ומצלמת התורן. הוולברין נשלט בשלט רחוק גדול, שמותקן לרוב בניידת החבלן שגם מובילה את הרובוט לזירת האירוע. התקשורת בין המפעיל והשלט הרחוק לרובוט עצמו נעשית ב-3 אופנים: קשר רדיו, סיב אופטי וכבל חשמלי מוקשח. הבחירה באמצעי התקשורת נעשית בהתאם לתנאי השטח וצרכי המשימה. הוולברין כולל 4 מצלמות, כולל מצלמה קדמית, מצלמת תורן היקפית ומצלמה על הזרוע. ניתן להתקין על הרובוט חיישנים ("סנסורים") וגלאים שונים בהם גלאי קרינת רנטגן וגלאים לזיהוי חומרי לחימה כימיים וביולוגיים. כלי העבודה העיקרי של הוולברין הוא זרוע תלת-מפרקית שמצוידת בצבת וכן ברובה Shotgun מדגם פראנצ'י 612 בקליבר 12 gauge לטיפול במטעני חבלה. ניתן להתקין על הזרוע מכשירים נוספים כגון קאטר, מסור, מקדחה, פנס ועוד. הוולברין מונע בשתי צורות: אופנית (נע על גלגלים) או זחלית (נע על מזקו"ם), כאשר ניתן להסיר או להוסיף את הזחלים לפי הצורך. ההנעה כוללת 6 גלגלי מרכוב (3 בכל צד) עם צמיגים. עבירות השטח של האנדרוס וולברין טובה והוא מסוגל לנוע הן על כבישים סלולים, הן על שבילי עפר והן בשטח פתוח, בתנאי בוץ ושלג. האנדרוס וולברין נמצא בשימוש מחלקות החבלה של משטרת ישראל ומשמר הגבול, וביחידת יהל"ם של צה"ל. וולברין של משטרת ישראל מטפל בחפץ חשוד וולברין של משטרת ישראל בתצוגה וולברין של משטרת ישראל בתצוגה וולברין של משטרת ישראל מטפל בחפץ חשוד רובוטים בשימוש יחידות החבלה של ישראל, בפורום צבא וביטחון בפרש מידע על רובוט ה"במבי", בפורום צבא וביטחון בפרש
הארמייה ה-12 (בריטניה)

הארמייה ה-12 של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שלחמה במלחמת העולם השנייה. הארמייה ה-12, הייתה במקור ארמייה מומצאת. כהכנה לקראת הפלישה לסיציליה, ביצעו בעלות הברית מבצע הטעייה שנודע בשם "מבצע קציצה". במסגרת מבצע זה, ניסו בעלות הברית לשכנע את הוורמאכט כי הפלישה תתרחש ביוון ובסרדיניה במקום בסיציליה. כחלק מהמבצע, "הוקמה" הארמייה ה-12 אשר נועדה כביכול לפלוש ליוון, ומשם להסית את טורקיה להצטרף לבעלות הברית ולחבור אל הצבא האדום בחזית המזרחית. הארמייה כללה 10 דיוויזיות, חלקן אמתיות חלקן מומצאות, ואף הוכן עבורה סמל מיוחד. ב-28 במאי 1945 הוקמה הארמייה באמת במסגרת הזירה הדרום-מזרח אסייתית. הארמייה הוקמה במטרה לסיים את המערכה על בורמה, ולאפשר לפנות את הארמייה ה-14 לצורך כיבוש מחדש של מלאיה וסינגפור. הארמייה ה-12 הורכבה מיחידות שנלקחו מהארמייה ה-14, והמטה שלה הורכב מהמטה של הקורפוס ההודי ה-33. אוליבר ליס, מפקד קבוצת הארמיות ה-11, שאליה היו כפופות שתי הארמיות, רצה בתחילה שעל הארמייה יפקד ויליאם סלים. עם זאת, סלים העדיף לפרוש ולא לעזוב את הארמייה ה-14, ובשל לחץ כבד שהופעל עליו נאלץ ליס לוותר ולמנות כמפקד הארמייה ה-12 את גנרל מונטגיו סטופפורד. הארמייה ה-12 רדפה את כוחות הארמייה ה-28 היפנית עד מחוץ לגבולות בורמה, והמשיכה לפעול מספר חודשים גם לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. ב-1 בנובמבר היא פורקה והפכה להיות פיקוד בורמה. הארמייה ה-12 (באנגלית)
דיוויזיית הפאנצר ה-11 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-11 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: המערכה בבלקן, מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, קרב סטלינגרד, קרב קורסק, קרב קורסון-צ'רקאסי ובקרב על הבליטה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1940 על בסיס יחידות מדיוויזיית הפאנצר ה-5, והועמדה תחת פיקוד לודוויג קריוול. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור. באוקטובר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמו בקרב על מוסקבה. בקיץ 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ולחמה עמה בקרבות באזור וורונז', ובאזור הדון. לאחר כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-48 ולחמה עמו במבצע סערת חורף. שבו הגנה על נהר הצ'ר, לו הייתה נשברת הגנה בגזרה זו ולו ניתן לרוסים להתקדם עד רוסטוב על הדון, היה נחתם גורלה של קבוצת ארמיות A. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במבצע יאשי-קישינב הראשון, ובקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-19 בחזית המערבית, ולחמה עמה במהלך מבצע דרגון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזור הסאר, כחלק מארמיית הפאנצר החמישית ומהארמייה הראשונה לסירוגין. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, עד לסיום המלחמה. לודוויג קריוול (1 באוגוסט 1940 - 15 באוגוסט 1941) גינטר פון אנגרן (15 באוגוסט 1941 - 24 באוגוסט 1941) הנס-קרל פון אזבק (24 באוגוסט 1941 - 20 באוקטובר 1941) ולטר שלר (20 באוקטובר 1941 - 16 במאי 1942) הרמן באלק (16 במאי 1942 - 4 במרץ 1943) דיטריך פון קולטיץ (4 במרץ 1943 - 15 במאי 1943) יוהאן מיקל (15 במאי 1943 - 10 באוגוסט 1943) ונד פון ויטרסהיים (10 באוגוסט 1943 - 10 באפריל 1945) הורסט טרויש פון בוטלאר-ברנדנפלס (10 באפריל 1945 - 8 במאי 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau.
ציפורה ברון

ציפורה בְּרוּן (נולדה ב-29 באוגוסט 1939) היא שופטת בדימוס, עורכת דין ונשיאת ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל. נולדה בתל אביב בשנת 1939, בת יחידה של יחזקאל, עובד בעיתון הבקר, ואטה לב. בשנת 1958 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני ה' בתל אביב והחלה ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. באפריל 1959 נישאה לנתן ברון. בשנת 1962 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים בתואר מוסמך (M.JUR (M.G, תואר שני המקביל ל-L.LB שהיה נהוג אז בישראל. בשנת 1965 סיימת את תקופת ההתמחות והוסמכה כעורכת דין. מאז ועד שנת 1987 היא עבדה כעורכת דין שכירה במשרד עו"ד משה שוייג, בה עסקה בדיני נזיקין. בשנת 1970 נפגעה ברון בתאונת דרכים ומאז היא רתוקה לכיסא גלגלים ופעילה בארגונים למען נכים. היא הייתה היועצת המשפטית של האגודה הישראלית לשיקום, בהתנדבות ובנובמבר 1980 הקימה עם עליזה בגין ופרופסור רפאל רוזין את "ארגון הגג לארגוני הנכים בישראל". מהקמת הארגון ועד למינויה כשופטת היא כיהנה כיושבת הראש של הארגון, ולאחר פרישתה מונתה לתפקיד נשיאת כבוד של הארגון. בשנת 1985 קיבלה את אות אשת מופת מטעם ארגון בני-ברית בישראל. ובשנת 1992 קיבלה את פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים. מ-1992 ואילך עסקה בהנהגת המסע לשיפור תדמית הנכה בישראל, בחסות נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר. בשנת 1987 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב ובשנת 1997 מונתה לשופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב. כעבור שנה מונתה לתפקיד זה במינוי קבוע. סך הכל היא כהנה בתפקיד שופטת במשך כ-22 שנים עד לפרישתה ב-29 בנובמבר 2009 בגיל 70. ברון התמחתה במשפט מסחרי ורכשה ניסיון רב בתחום התובענות הייצוגיות. בין פסיקותיה הבולטות של ברון הוא פסק הדין שניתן בעניין התובענה הייצוגית שהגיש שלמה צייג נגד הבנק למסחר על סך 18 מיליון ש"ח, תביעה זאת הוגשה כנגד כלל בעלי התפקידים בבנק למסחר וכנגד משרד רואי החשבון קסלמן את קסלמן. השופטת ברון דחתה את התובענה, בית המשפט העליון דחה את הערעור שהוגש על פסק דינה. התגוררה בבית מגורי העיתונאים עד שנות ה-70 של המאה ה-20 ואחר כך עברה להתגורר בתל אביב מעל הלונדון מיניסטורס, בדירה שהותאמה לנכותה. הייתה נשואה לעיתונאי והחוקר נתן ברון עד למותו ב-2020. בנם הוא תא"ל במיל. איתי ברון. ציפורה ברון, באתר הרשות השופטת אטה לב ז"ל, הַבֹּקֶר, 2 ביולי 1958 בחברה ובמשפחה, הַבֹּקֶר, 20 באפריל 1959 תואר מוסמך למשפטים, הַבֹּקֶר, 27 ביוני 1965 תמר אבידר, אופטימיות בכסא גלגלים, מעריב, 23 בינואר 1981; המשך צמרת פרנט, השופטת צפורה ברון בראיון פרישה: "אופנת הייצוגיות היא מסחרה", באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2010 יוקם ארגון גג של ארגוני הנכים בארץ, מעריב, 16 באוקטובר 1980 מרכז מידע לנכים נפתח אתמול בת"א, מעריב, 28 באוקטובר 1980 הנכים ידונו על הקמת ארגון גג, מעריב, 18 בנובמבר 1980 ארגון הגג > מי אנחנו, באתר irgunhagag.com מקבלי הפרסים של קרן פרס יושב ראש הכנסת לאיכות החיים, באתר הכנסת, ‏1992 ציפורה ברון, באתר הרשות השופטת הילה רז, השופטת ציפורה ברון פורשת: "נקלעתי למשפחה טובה. היו לי העונג והזכות להיות שופטת", באתר TheMarker‏, 19 בנובמבר 2009 שמואל דקלו, ‏העליון דחה את התביעה הייצוגית נגד הבנק למסחר; רק קסלמן וקסלמן יוכל להיתבע, באתר גלובס, 19 ביוני 2007
מונטגיו סטופפורד

סר מונטגיו ג'ורג' נורת' סטופפורד (באנגלית: Montagu George North Stopford; 16 בנובמבר 1892 - 10 במרץ 1971) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה ה-12 במהלך מלחמת העולם השנייה. סטופפורד נולד בלונדון ב-16 בנובמבר 1892. הוא היה בנו של קולונל סר ליונל סטופפורד, ואשתו מייבל אמילי. הוא היה נינו של הפוליטיקאי ג'יימס סטופפורד, הרוזן השלישי מקוורטוון. הוא התחנך בוולינגון קולג, ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1911 הוא נכנס לשירות פעיל כלוטננט ברגימנט הרובאים השני, ושרת בהודו עד שנת 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הועבר לחזית המערבית, וב-10 ביוני 1916 הועלה לדרגת קפטן. הוא סיים את המלחמה בדרגת מייג'ור. על שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה אוזכר בשדרים (Mentioned in dispatches), והוענק לו הצלב הצבאי. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החזיק סטופפורד בדרגת מייג'ור גנרל, והוא מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-17, שהייתה חלק מחיל המשלוח הבריטי שלחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הוא פיקד על הבריגדה שלו במהלך קרב אראס. בשנת 1940 הוענק לו אות השירות המצוין. בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-56 (לונדון), ופיקד עליה עד אוקטובר של אותה שנה. בנובמבר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-12. הוא פיקד על הקורפוס ה-12 עד נובמבר 1943. במהלך 1942 הפך לאביר מפקד של מסדר האמבט. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ההודי ה-33 שהוצב בבורמה. בדצמבר 1944 הפך למפקד במסדר האימפריה הבריטית. במסגרת הארמייה ה-14, סטופפורד לחם עם הקורפוס שלו במהלך המערכה על בורמה. ב-28 במאי 1945 מונה למפקד הארמייה ה-12, אשר הורכבה מיחידות הארמייה ה-14 שנשארו בבורמה ולא המשיכו לשחרור מלאיה וסינגפור. מטרתו של סטופפורד הייתה לגרש משטח בורמה את כוחות הארמייה ה-28 היפנית, שפתחה בנסיגה מבולבלת אשר במהלכה ספגה 11,000 הרוגים. באוגוסט נכנעה יפן בפני בעלות הברית, והמלחמה הסתיימה אף שהכוחות היפניים לא נסוגו לחלוטין מבורמה. לאחר המלחמה המשיך סטופפורד לפקד על הארמייה ה-12, שב-1 בנובמבר 1945 הפכה להיות פיקוד בורמה. הוא פיקד על פיקוד בורמה עד 1946, ומ-1946 עד 1947 פיקד על פיקוד דרום מזרח אסיה. מ-1947 עד 1949 הוא פיקד על פיקוד הצפון. ב-1949 פרש מהצבא הבריטי בדרגת גנרל. הוא נפטר ב-10 במרץ 1971 בגיל 78. הוא נישא בשנת 1921 לדורותי דייר (נפטרה בשנת 1982). לא היו להם ילדים. מדיה וקבצים בנושא מונטגיו סטופפורד בוויקישיתוף מונטגיו סטופפורד (באנגלית) מונטגיו סטופפורד (באנגלית) מונטגיו סטופפורד באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
פרושי הוואי

פרושי הוואי (שם מדעי: Drepanidinae) היא קבוצה לא טקסונומית של ציפורי שיר ממשפחת הפרושיים, האנדמיים לאיי הוואי. רבים מבני הקבוצה נכחדו עקב הגעת האדם להוואי ופגיעתו באזורי החיות שלהם וגם אלה שלא נכחדו נמצאים בסכנת הכחדה. לעיתים הקבוצה נחשבת כמשפחה נפרדת מהפרושיים (Drepanididae) או לתת-משפחה עצמאית (Drepanidinae), ולעיתים הם משויכים למשפחת הגיבתוניים או לפסרליים, אך כיום מקובל לשייך אותם לתת-משפחת החוחיות (Carduelinae), מבלי שהם נחשבים לקבוצה תקיפה. כיום ישנם בערך 20 מינים קיימים של פרושי הוואי וכולם מצויים בסיכון גדול. אחדים מהם כל כך נדירים שייתכן שכבר נכחדו לחלוטין. כרי הפרושים ההוואים מקושטים וגדולים יותר מהנקבות, למעט בשבט Hemignathini, בו שני הזוויגים דומים. רבים מהם צבעוניים בצבעי צהוב, כתום, ירוק בהיר, אדום וכחול, והם בעלי מקור גדול ומכופף המותאם עבור אכילת צוף מפרחים. מינים אחרים לעומתם ניזונים מזרעים ובעלי מקור תוכי או מחרקים וגם המינים האחרים יגוונו בחרקים. מינים רבים נכחדו או בסכנה עקב השפעות האדם על איי הוואי, לרבות כריתת עצים ופרחים מהם מינים רבים ניזונים באופן תלותי, הפצת מינים טורפים כמו חתולים או עכברים שלא היו באיים וכן הפצת מחלות מהאנשים או החיות. פרוש הוואי ארגמני Pseudonestor xanthophrys המין הנכחד Akialoa obscura המין הנכחד Rhodacanthis palmeri מדיה וקבצים בנושא פרושי הוואי בוויקישיתוף פרושי הוואי, באתר ITIS (באנגלית) פרושי הוואי, באתר NCBI (באנגלית) פרושי הוואי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
דיוויזיית הפאנצר ה-12 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-12 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על לנינגרד וקרב קורסק. הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1941 על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-2 והועמדה תחת פיקוד יוזף הרפה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן פעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39. בספטמבר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 לארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, בתחילת נובמבר כבשה את העיר טיכווין. הדיוויזיה להילחם בקרבות סביב לנינגרד, כחלק מהארמיות ה-16 וה-18, ולזמן קצר אף כחלק מהארמייה ה-11. בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לזירה המרכזית, שם לחמה כחלק מהארמיות התשיעית והשנייה, וארמיות הפאנצר השלישית והשנייה לסירוגין, ואף השתתפה בקרב קורסק. בסתיו 1944 הוחזרה הדיוויזיה לזירה הצפונית, שם לחמה עד סוף המלחמה. יוזף הרפה (10 בינואר 1941 - 15 בינואר 1942) ולטר וסל (15 בינואר 1942 - 1 במרץ 1943) ארפו פון בודנהאוזן (1 במרץ 1943 - 28 במאי 1944) גרהרד מילר (28 במאי 1944 - 16 ביולי 1944) ארפו פון בודנהאוזן (16 ביולי 1944 - 12 באפריל 1945) הורסט פון אוזדום (12 באפריל 1945 - 8 במאי 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau. אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht
הדיוויזיה השנייה (ורמאכט)

הדיוויזיה השנייה (בגרמנית: 2. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשטטין, על בסיס הדיוויזיה ה-2 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד הוברט גרקה, שהוחלף ב-1 באפריל 1937 על ידי פאול באדר. בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19, במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים הממונעים ה-15 וה-16 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-1 באוקטובר 1940 מונה יוזף הרפה למפקד הדיוויזיה, וב-10 בינואר 1941 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-12. הדיוויזיה ה-2 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הדיוויזיה ה-2 באתר Axis History (באנגלית)
קים אלכסיס

קים אלכסיס (באנגלית: Kim Alexis; נולדה ב-15 ביולי 1960) היא דוגמנית, שחקנית ומגישת טלוויזיה אמריקאית. אלכסיס נולדה בלוקפורט, ניו יורק וגדלה בפרבר של באפלו, היא החלה ללמוד שחייה בגיל שש והתחרתה בתחרויות כשחיינית במהלך לימודיה בתיכון, היא למדה תקופה באוניברסיטת רוד איילנד, ב-1983 היא נבחרה לשמש כדוגמנית הבית של רבלון ובכך החליפה את לורן הוטון והיא הופיעה שש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד. אלכסיס נחשבה לאחת מדוגמניות העל המובילות של שנות השמונים, היא השתתפה כשחקנית בפרק האחרון של הסדרה "חופשי על הבר" ובסרט "הקדוש מכולם", ב-1993 לקחה חלק בהנחיית תחרות מיס עולם לצד פירס ברוסנן. היא הנחתה בין היתר את התוכנית "היפה בנשים" בה מתחרות המתמודדות על התואר דוגמנית העל הבאה של אמריקה מעל גיל 35, בתחילת שנות התשעים הנחתה גם בערוץ המשפחה את התוכנית "ילדים בריאים", ב-2005 השתתפה בתוכנית "אבל הם יכולים לשיר" בה בפורמט דומה של "אמריקן איידול" סלבריטאים מתחרים ביניהם על יכולות השירה. היא הייתה נשואה לשחקן ההוקי קרח רון דוגאיי ממנו יש לה בן, בנוסף יש לה שני בנים מבעלה הנוכחי. אתר האינטרנט הרשמי של קים אלכסיס קים אלכסיס, ברשת החברתית פייסבוק קים אלכסיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קים אלכסיס, ברשת החברתית אינסטגרם קים אלכסיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קים אלכסיס, באתר AllMovie (באנגלית) קים אלכסיס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'ורג' קול

האם התכוונתם ל... ג'ורג' וורד קול (אנ') – פוליטיקאי אוסטרלי (1793–1879)  ג'ורג' ויליאם קול (אנ') – פוליטיקאי דרום אוסטרלי שתמך בביטול העבדות (1823–1893) ג'ורג' אדוארד קול (אנ') – נציג ארצות הברית מטריטוריית וושינגטון (1826–1906) ג'ורג' קול (פוליטיקאי אוסטרלי) (אנ') – סנטור אוסטרלי לטזמניה (1908–1969) ג'ורג' ב. קול (אנ') – פוליטיקאי קנדי (1900–1970) ג'ורג' ג'יימס קול, ברון קול (אנ') – תעשיין ופוליטיקאי בריטי ג'ורג' קול (שחקן קריקט) (אנ') – שחקן קריקט אנגלי ג'ורג' קול (שחקן פוטבול) (אנ') – שחקן ומאמן פוטבול אמריקאי (1906–1978) סר ג'ורג' קול (אנ') – בריסטר אנגלי (נפטר ב-1624) ג'ורג' קול (אמן) (אנ') – צייר נופים אנגלי אביו של הצייר ג'ורג' ויקט קול George Vicat Cole כ (1810–1883) ג'ורג' קול (שחקן) – שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי (1925–2015) ג'ורג' קול (מוזיקאי) (אנ') – מוזיקאי אמריקאי (נולד ב-1954) ג'ורג' דאגלס הווארד קול (אנ') – תאורטיקן, כלכלן, היסטוריון ומחבר ספרי מתח אנגלי (1889–1959) ג'ורג' קול (איש צבא בריטי) (אנ') – גנרל בצבא הבריטי (1911–1973) ג'ורג' ויקט קול (אנ') – צייר אנגלי (1833–1893) ג'ורג' מ. קול (אנ') - מייג'ור גנרל אמריקאי יליד בריטניה (1853–1933)  ג'ורג' אמרסון קול (אנ') – שדרן רדיו וטלוויזיה אמריקאי (1919–2012) ג'ורג' ו. קול (אנ') - מייג'ור גנרל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ג'ורג' ווטסון קול (אנ') - ספרן וביבליוגרף אמריקאי (1850–1939)
מיס תבל 1981

מיס תבל 1981 הוא טקס מיס תבל ה-30 שנערך בתיאטרון מינקוף שבניו יורק. זו הייתה השנה הראשונה שהתחרות נערכה בארצות הברית מאז שנת 1971. הזוכה הייתה מלכת היופי של ונצואלה אירנה סאס. נציגת ישראל בתחרות הייתה מלכת היופי דנה וקסלר. מנחי התחרות היו בוב ברקר והשחקנית אלקה זומר והיא שודרה ברשת CBS. מספר מתמודדות בתחרות התלוננו על גזענות, שכן עשר מתוך שתים עשרה המתמודדות שעלו לגמר היו בלונדיניות, ולא הייתה אף אחת מהן אסייתית או בעלת גוון עור כהה. כמו כן מתמודדות מסוימות התלוננו שזכו לתשומת לב תקשורתית מופחתת מצד העיתונאים שסיקרו את התחרות. חוליו איגלסיאס אנה מופו לי מייג'ורס פלה ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הולצר

האם התכוונתם ל... הלמוט הולצר – מדען גרמני מרגרט הולצר – שחיינית אמריקנית רחל הולצר – שחקנית ובמאית תיאטרון יהודייה אוסטרלית
אמזוניה

אמזוניה (Amazonia) הוא אגן האמזונאס (בשמו הלטיני). זהו אגן ההיקוות הגדול בעולם אשר תופס יותר משליש שטחה של אמריקה הדרומית, כ-7 מיליון קמ"ר. המדינות הכלולות בו הן: ברזיל (4,750,000 קמ"ר שהם 56% משטח המדינה), פרו, קולומביה, בוליביה, סורינאם, גיאנה, ונצואלה, אקוודור וכן גיאנה הצרפתית. אמזוניה הייתה מכוסה לפנים ים רדוד, כשהאוקיינוס הגיע עד למרגלות הרי האנדים. אט-אט נתמלא ים זה בכמויות עצומות של סחף שהובא אליו משך אלפי שנים על ידי הנהרות שזרמו מן ההרים, נוסף לכך התרוממה היבשה כולה, עד שאגן האמזונאס קיבל את צורתו הנוכחית והיה לשפלה אטלנטית, מן השפלות הגדולות בעולם. הנהרות העיקריים באמזוניה: אוקיאלי – 1960 ק"מ אורובמבה – 725 ק"מ ארגואייה – 2627 ק"מ אמזונאס - 6,448 ק"מ, ממקור הנהר עד השפך בני – 1005 ק"מ ז'ורואה - 2410 ק"מ ז'פורה – 2510 ק"מ טוקנטינס - 2,640 ק"מ טפז'וס - 820 ק"מ מדיירה - 3380 ק"מ מדרה דה דיוס – 1125 ק"מ ממורה – 1930 ק"מ מרניון – 1600 ק"מ פוטומיו - 1605 ק"מ פורוס – 3300 ק"מ ריו ברנקו – 560 ק"מ ריו נגרו – 2255 ק"מ שינגו – 2126 ק"מ בשנת 1999 הוקמה האגודה לשימור האמזונאס. בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על השטח המוגן המצוי בלב אגן האמזונאס והקרוי Central Amazon Conservation Complex כאתר מורשת עולמית. יער גשם טרופי נהר האמזונאס משמר האמזונאס מדיה וקבצים בנושא אמזוניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוויזיית הפאנצר ה-13 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-13 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על קווקז וקרב קורסון-צ'רקאסי. הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1940 על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-13, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, ולאחר מכן בקרב על קווקז. בחורף 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרבות באזור קובאן. בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחה עמה בקרב דנייפר, ובפברואר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית בקרבות על הבוג ובמבצע יאשי-קישינב הראשון, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב. בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית, ובאוקטובר השתתפה בקרב דברצן. בחורף 1945 לחמה הדיוויזיה בקרב על בודפשט, וב-11 בפברואר 1945 הוסבה לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2 שלחמה בהונגריה ובאוסטריה עד סוף המלחמה. פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן (11 באוקטובר 1940 - 27 ביוני 1941) ולטר דיפרט (27 ביוני 1941 - 1 בדצמבר 1941) טראוגוט הר (1 בדצמבר 1941 - 1 בנובמבר 1942) הלמוט פון דר שבאלרי (1 בנובמבר 1942 - 1 בדצמבר 1942) וילהלם קריזולי (1 בדצמבר 1942 - 15 במאי 1943) הלמוט פון דר שבאלרי (15 במאי 1943 - 1 בספטמבר 1943) אדוארד האוזר (1 בספטמבר 1943 - 26 בדצמבר 1943) הנס מיקוש (26 בדצמבר 1943 - 18 במאי 1944) פרידריך-ארדמן פון האקה (18 במאי 1944 - 25 במאי 1944) הנס טרגר (25 במאי 1944 - 9 בספטמבר 1944) גרהרד שמידהובר (9 בספטמבר 1944 - 11 בפברואר 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית הפאנצר ה-13 בוויקישיתוף אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau. אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht
הדיוויזיה ה-13 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-13 הייתה דיוויזיה ממונעת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, ובקרב על צרפת, והוסבה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצר ה-13. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, והועמדה תחת פיקוד פאול אוטו, ובסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-11 באוקטובר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-13. אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht
דיוויזיית הפאנצר ה-14 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-14 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב סטלינגרד, ולאחר מכן הוקמה מחדש ולחמה בקרב קורסון-צ'רקאסי ובכיס קורלנד. הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוגוסט 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-4, והועמדה תחת פיקוד אריק-אוסקר הנזן. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3, ולמשך זמן קצר כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וביוני 1942 לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית בקרב חרקוב השני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול ובקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה, עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקחו לשבי. ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, והועמדה תחת פיקוד פרידריך זייברג. בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השמינית, עמה לחמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע יאשי-קישינב הראשון, כחלק מהארמייה השישית, וב 1944 הועברה לזירה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-18 עד סוף המלחמה. אריק-אוסקר הנזן (15 באוגוסט 1940 - 1 באוקטובר 1940) היינריך פון פריטוויץ אונד גאפרון (1 באוקטובר 1940 - 22 במרץ 1941) פרידריך קיהן (22 במרץ 1941 - 1 ביולי 1942) פרדיננד היים (1 ביולי 1942 - 1 בנובמבר 1942) הנס פון פאלקנשטיין (1 בנובמבר 1942 - 16 בנובמבר 1942) יוהנס בסלר (16 בנובמבר 1942 - 26 בנובמבר 1942) מרטין לאטמן (26 בנובמבר 1942 - 31 בינואר 1943) פרידריך זייברג (1 באפריל 1943 - 29 באוקטובר 1943) מרטין אונריין (29 באוקטובר 1943 - 5 בספטמבר 1944) אוסקר מונצל (5 בספטמבר 1944 - 1 בדצמבר 1944) מרטין אונריין (1 בדצמבר 1944 - 10 בפברואר 1945) וילהלם יירגן (10 בפברואר 1945 - 15 במרץ 1945) קרל גרסל (15 במרץ 1945 - 10 במאי 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau. אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht
שור (Shure)

Shure הוא תאגיד אמריקאי המייצר מוצרי אודיו. החברה נוסדה על ידי סידני נ. שור בשיקגו, אילינוי ב-1925. החברה מייצרת מוצרי אודיו מקצועיים כמו מיקרופונים, מערכות אלחוטיות, מערכות לחדרי ישיבות ומיקסרים. החברה מייצרת גם מוצרי האזנה, כמו אוזניות אולפן, אוזניות in-ear ומוניטורים. שור היא אחת מחברות מוצרי האודיו הגדולות בעולם, לה נציגויות בכל הגלובוס, כולל בישראל. מדיה וקבצים בנושא שור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שור (באנגלית) שור, ברשת החברתית פייסבוק שור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שור, ברשת החברתית אינסטגרם שור, ברשת החברתית LinkedIn שור, סרטונים בערוץ היוטיוב