laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Something

"Something" הוא שיר מאת הביטלס שיצא לאור ב-1969. הוא הופיע באלבום Abbey Road וגם היה השיר הראשון מאת ג'ורג' האריסון שהופיע כאיי-סייד בסינגל של הביטלס. Something היה השיר היחידי של האריסון שהגיע לראש טבלת הפזמונים האמריקאית בתקופת הביטלס. ג'ון לנון ופול מקרטני - שני כותבי השירים הראשיים של הלהקה - שיבחו שניהם את Something והגדירו אותו כשיר הטוב ביותר שכתב האריסון. בנוסף לשבחי המבקרים, השיר היווה הצלחה מסחרית כאשר הגיע לראש מצעד הפזמונים האמריקאי ודורג בעשיריה הראשונה במצעד הפזמונים הבריטי. השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי למעלה מ-150 אמנים שונים, ביניהם אלביס פרסלי, שירלי באסי, פרנק סינטרה, טוני בנט, ג'יימס בראון, רדיוהד, חוליו איגלסיאס, סמוקי רובינסון וג'ו קוקר. Something מדורג שני מבין כל שירי הביטלס (אחרי Yesterday) מבחינת מספר גרסאות הכיסוי שקיבל. במהלך ההקלטות ב-1968 לאלבום "The Beatles" (אשר מוכר יותר בשם האלבום הלבן) החל האריסון לעבוד על Something. המילים הראשונות של השיר ("Something in the way she moves/Attracts me like no other lover") אומצו משיר בשם "Something In The Way She Moves" מאת ג'יימס טיילור. האריסון צוטט כאומר: "הייתה לי הפסקה בעת שפול הקליט אובר-דאבינג, אז הלכתי לחדר ריק והתחלתי לכתוב. זה באמת כל הסיפור, פרט מהחלק האמצעי שלקח זמן רב יותר להשלים אותו. השיר לא נכנס לאלבום הלבן כי כבר סיימנו את רשימת השירים שלו." הקלטת דמו של השיר על ידי האריסון מופיעה באלבום Anthology 3 ששוחרר ב-1996. רבים מאמינים כי השראתו של האריסון לשיר הייתה אשתו בזמנו, פאטי בויד. בויד טענה כך בעצמה באוטוביוגרפיה שלה משנת 2007, שם כתבה: "הוא אמר לי, באופן די ברור, שהוא כתב את זה בשבילי." אולם האריסון מצידו, ציין מקורות השראה אחרים לשיר: בראיון משנת 1996 הוא ענה לשאלה אודות הקשר של השיר לפאטי: "לא, לא [כתבתי את השיר עליה]. אני פשוט כתבתי אותו, ואז מישהו צילם לזה וידאו. מה שהם עשו זה שהם צילמו אותי ואת פאטי, את פול ואת לינדה, את רינגו ומאורין ואת ג'ון ויוקו, והפיקו קליפ לשיר. בגלל זה כולם הניחו שכתבתי את זה על פאטי, אבל למען האמת כשכתבתי את זה חשבתי על ריי צ'ארלס." כוונתו המקורית של האריסון הייתה להציע את השיר לג'קי לומקס, כמו שהוא כבר עשה עם שיר קודם שלו, "Sour Milk Sea", אך כשצעד זה נכשל השיר הוצע לג'ו קוקר, והגרסה שלו לשיר יצאה לאור חודשיים לפני זאת של הביטלס. בזמן ההקלטות לאלבום Let It Be האריסון שקל להעלות את Something, אבל לבסוף החליט שלא מכיוון שפחד שיזלזלו בו, כפי שקרה עם שיר קודם של האריסון, "Old Brown Shoe", שזכה ליחס מזלזל מצד הלהקה. בסופו של דבר, רק בהקלטות לאלבום "Abbey Road" התחילה הלהקה לעבוד ברצינות על ההקלטה של "Something". הביטלס ג'ורג' האריסון - גיטרה מובילה וגיטרת קצב, קול מוביל. פול מקרטני - גיטרת בס, קול שני. ג'ון לנון - גיטרה, פסנתר. רינגו סטאר - תופים. משתתפים נוספים ג'ורג' מרטין - עיבוד מוזיקלי, כלי מיתר בילי פרסטון - אורגן האמונד מידע על היצירה "Something" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Something" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Something" באתר SecondHandSongs מצעד שירי הביטלס של כאן 88
גור (קולנוע)

גור (באנגלית: Gore, מילולית דם שנשפך, ובהשאלה שפיכות דמים במובן אלימות ורצח) היא תת-סוגה קולנועית מסוגת סרט אימה. סוגת הגור עוסקת בגופות מדממות, בעריפות ובריטושים למיניהם. סוגה זו הומצאה על ידי הרשל גורדון לואיס בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בסרט "Bloodfeast". פעמים רבות, המונח "גור" לא מתייחס לסוגה קולנועית, אלא לתוכן של אלימות גרפית אמיתית. מתחילתו היה קולנוע הגור ידוע לשימצה כסוגה אקספלויטטיבית המעמתת את הצופה עם המוות בצורתו הישירה והגרפית ביותר. בשנות ה-70 היו אלו סרטים כסדרת "המנסרים מטקסס", או סרטיו השנויים במחלוקת של הבמאי האיטלקי לוצ'יו פולצ'י. בין הבמאים הנודעים שעסקו בגור והגיעו מאוחר יותר לקולנוע הזרם המרכזי ניתן למנות את הבמאי הניו זילנדי פיטר ג'קסון שהחל בסרטי גור כגון Braindead, Bad Taste ואף גרסת גור לחבובות "Meet the Feebles", ולעומת זאת ביים בתחילת שנות האלפיים את סדרת סרטי שר הטבעות. עוד במאי שהתחיל כבמאי גור ועבר למיינסטרים הוא הבמאי סם ריימי שביים את סרטי הגור הקלאסיים Evil Dead 1,2 וביים בתחילת שנות האלפיים את שוברי הקופות "ספיידרמן" ו-"ספיידרמן 2". החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 חלה תחיה בסוגת הגור עם יציאתם של סרטים רבים שהושפעו מסוגת הגור הכוללים עירום, עינויים, הטלות מום וסאדיזם, שמבקרים נהגו לעיתים לכנות בזלזול "פורנו עינויים". בין הסרטים שזכו לכינוי הם "הוסטל", סרטי "המסור" ו"איצ'י דה קילר". יש אף שהאשימו את "אנטיכריסט", של הבמאי לארס פון טרייר, בהיותו "פורנו עינויים". בנוסף גם סדרות טלוויזיה כמו "משחקי הכס" ו"המתים המהלכים" הואשמו לא פעם בסגנון מסוג זה. גם סרטים שכלל לא נוצרו כסרטי אימה כגון "הפסיון של ישו" זכו לכינוי זה בשל הסצנות האלימות שהם מציגים. ההבדל המרכזי בין סרטים אלה לסרטי הגור המוקדמים יותר הוא היותם בדרך כלל סרטי מיינסטרים הוליוודים המיועדים לתפוצה רחבה והפקתם עשירה ומוקפדת יותר. סרטים אלה זוכים בדרך כלל להצלחה מסחרית גדולה אך גם לביקורות שליליות רבות. פעמים רבות, המונח "גור" לא מתייחס לסוגה קולנועית, אלא לתוכן של אלימות גרפית אמיתית. בחדשות (תקשורת) מסקרים לעיתים קרובות מעשי אלימות. ייתכן שקודם לסיקור תופיע אזהרה, המציינת כי הצילומים עשויים להיות מטרידים לחלק מהצופים. תמונות גרפיות מאוד הן לרוב מצונזרות, על ידי טשטוש או חסימה של חלק מהתמונה, או על ידי חיתוך החלקים האלימים מתוך הסרטון או רצף התמונות. באינטרנט קיימים אתרים המוקדשים לתוכן של אלימות גרפית אמיתית, המכונה "gore". יתרה מזאת, פעמים רבות אתרי צבירה של תוכן, כגון רדיט ו-4chan, מאפשרים או לא מסירים תוכן מסוג זה במקומות או בפורומים מסוימים שבתוכם. חלק מאותם אתרים גם דורשים שחומר גור של אלימות גרפית אמיתית יסומן בצורה מסוימת, לעיתים קרובות ב"NSFL", ביטוי סלנג אינטרנט וראשי תיבות באנגלית של המילים Not Suitable For Life או Not Safe For Life (לא הולם או לא בטוח לחיים). סוג זה של גור עשוי לתאר צילומים מציאותיים של מלחמה, תאונות דרכים ותאונות אחרות, עריפות ראשים, התאבדויות, פיגועי טרור, רצח או הוצאות להורג, וכן סרטוני סנאף שונים. סרט ניצול סרט סנאף Luka Magnotta’s gore video: Why is the court seeing it? | Globalnews.ca, Global News (באנגלית אמריקאית) Luka Magnotta trial: Jury watches 'infamous' video חן חדד, "המתים המהלכים" מואשמת ב"פורנו עינויים", באתר הארץ, 25 באוקטובר 2016 "משחקי הכס" מציגה: רף חדש של אלימות וסקס, באתר www.maariv.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יציץ

יָצִיץ הוא מושב בשפלה, כ-5 ק"מ מדרום מזרח לרחובות, בתחום המועצה האזורית גזר. ממזרח ליציץ נמצא כביש 6, מצפונו המושב רמות מאיר, לדרומו מזכרת בתיה וממערבו גני יוחנן. המושב משתייך לתנועת המושבים. שטחו כ-2,000 דונם. מקור השם בפסוק "הבאים ישרש יעקב, יציץ ופרח ישראל" (ישעיהו, כ"ז, ו'), ממנו נלקח גם שם המושב הסמוך, ישרש. המושב נוסד בשנת 1950 על ידי עולים מטריפולי, שהם וצאצאיהם מהווים עד היום את עיקר תושבי המושב. בעשור הראשון של המאה ה-21, המושב נמצא בתהליכי פיתוח והרחבה. סמוך ליציץ נמצא תל מלוט (ערבית: תל מלאת) שיש המזהים אותו עם העיר גבתון המקראית. גבתון נזכרת ברשומות של מלכים מצריים שונים. בתנ"ך היא נזכרת שלוש פעמים. על התל גופו אין רואים היום שרידים של ממש. בחפירות בקרבת התל התגלה בשנות ה-90 של המאה העשרים מטמון המטבעות הגדול ביותר שאותר בישראל, ובו 26 אלף מטבעות ארד ביזנטיים. על התל הוקם בשנת 2010 מצפור על שם רפנאל מוסקל, לוחם יחידת אגוז שנהרג במלחמת לבנון השנייה. מתחת לתל מלוט נמצאת שמורת טבע קטנה: עינות גבתון. בשמורה, ששטחה 80 דונם, שתי קבוצות של נביעות אשר סביבן צומח מים וביצה. בסמוך לשביל נמצאת אמת מים קדומה אשר סייעה לניקוז האזור בתקופה קדומה יותר. שלט של המושב יציץ. רחוב במושב יציץ. אתר האינטרנט הרשמי של יציץ יציץ (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 יציץ, באתר מועצה אזורית גזר
Metlink

מטלינק (באנגלית: Metlink) היא רשת התחבורה הציבורית של מלבורן שבאוסטרליה. המותג הוצג לראשונה ב-2003 כמותג-על לתחבורה הציבורית של מלבורן. לפני הפרטת הרשת המערכת נקראה "The Met", אך שם זה נשמר אך ורק עבור מערכת הכרטוס האוטומטית, ה-Metcard. בשנת 2003 הוצג המותג המאחד עבור כל אמצעי התחבורה הציבורית במלבורן: רכבות, חשמליות וקווי אוטובוס. המותג תוכנן להחליף את המיתוג הקודם בו נעשה שימוש על ידי מפעילי התחבורה הציבורית השונים. תחת המותג החדש, מסומנות תחנת רכבת ולוחות זמנים בצבע כחול, חשמליות בצבע ירוק ורשת וקווי האוטובוס בצבע כתום. בנוסף מסומלת רשת הרכבות האזורית בצבע סגול. בנוסף למיתוג החדש של הרשת, יוזמת ה-Metlink שילבה את שלושת אמצעי התחבורה העיקריים וסיפקה מידע מרוכז בנוגע לשירותים המשולבים. ב-2 באפריל 2012 הועברה הפעילות של מטלינק לרשות התכנון והניהול של התחבורה הציבורית שזה עתה הוקמה, תחבורה ציבורית ויקטוריה. אתר האינטרנט הרשמי של Metlink אתר Viclink הרשמי (אורכב 25.02.2007 בארכיון Wayback Machine) אתר BATBYGOBSTOPL Metlink ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטרליה ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנרי וודסוורת' לונגפלו

הנרי וואדסוורת' לונגפלו (באנגלית: Henry Wadsworth Longfellow‏; 27 בפברואר 1807 – 24 במרץ 1882) היה משורר אמריקאי פטריוטי. רוב חייו התגורר בקיימברידג' במדינת מסצ'וסטס בבית ששימש בעבר את ג'ורג' וושינגטון. עבודתו של לונגפלו הייתה מאוד פופולרית בתקופתו וגם בימינו. שיריו נחשבים רגשניים בלשון פשוטה וברורה. לונגפלו היה משורר נערץ עוד בחייו ויום הולדתו השבעים היה מעין חג לאומי בארצות הברית, שכלל צעדות, נאומים וקריאה משיריו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. לונגפלו נולד למשפחה אמריקאית מיוחסת במדינת מיין. הוא היה צאצא של ג'ון אלדן שהגיע לאמריקה על סיפון המייפלאואר וסבו לחם במלחמת העצמאות האמריקאית. אביו היה עורך דין. לונגפלו התחיל ללמוד בבית ספר פרטי בגיל שלוש, ובגיל שש הלך לבית ספר בפורטלנד. בגיל ארבע עשרה החל ללמוד בקולג' בודוון במיין. לונגפלו הוא הראשון שתרגם את הקומדיה האלוהית של דנטה בשנת 1881 ונחשב עד היום לתרגום מהמכובדים והנקראים עד היום שירת היאותה, תרגם מאנגלית: שאול טשרניחובסקי, אודיסה, מוריה, תרע"ג; ברלין, מוריה, תרפ"ב. שירת היואתה (אפוס אינדיאני), עברית: נמרוד אשל, הוצאת שוקן, 2001 [1] הנרי וודסוורת' לונגפלו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנרי וודסוורת' לונגפלו, באתר AllMovie (באנגלית) הנרי וודסוורת' לונגפלו, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנרי וודסוורת' לונגפלו, באתר Discogs (באנגלית) רשימת תרגומים לשירים של הנרי וודסוורת' לונגפלו באינדקס "פואטרנס" לתרגומי שירה כתבי הנרי וודסוורת' לונגפלו בפרויקט בן-יהודה הנרי וודסוורת' לונגפלו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרי וודסוורת' לונגפלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי הנרי וודסוורת' לונגפלו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הנרי ודסוורת לונגפלו (1807-1882), דף שער בספרייה הלאומית הנרי וודסוורת' לונגפלו, שיר: בית העלמין היהודי בניופורט, באתר הארץ, 1 ביולי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כליאה

האם התכוונתם ל... מאסר – כליאת אדם כעונש שמוטל על ידי בית משפט מעצר – כליאה זמנית שאינה ענישה כליאה (פיזיקה) – תופעה בפיזיקה.
יואל ברשד

יואל ברש"ד (ט"ו באדר תרל"ג, מרץ 1873 – ז' באדר תש"ג, 1943) היה איש צפת, מחלוצי היישוב. משפחתו עלתה בראשית המאה ה-19 ב"עליית החסידים" והתיישבה בצפת ובטבריה. סבו היה ר' שמואל דיין מטבריה המופיע גם במפקדי מונטיפיורי משנת 1849. יש הגורסים כי שם המשפחה ניתן על שם ברשד, עיר ידועה בפודוליה. בשנת 1904 ייסד יחד עם צבי ברזל את הבנק הראשון בצפת, בנק ברשד ברזל. ב-1909 מכר את חלקו בבנק לאליהו קלינגר. בשנת 1909 היה מיוזמי הקמת אגודת אחדות היהודים העות'מאנים בצפת שהוקמה במטרה לשפר את תנאי חייהם של היהודים בעיר, ונבחר על ידי תושבי העיר לאחד הנציגים. בשנת 1910, נפתח בצפת סניף של בנק אנגלו-פלשתינה. יואל ברש"ד נענה לבקשתו של זלמן דוד ליבונטין, מנהל הבנק, לשמש כגזבר וסגן-מנהל. עבודתו בבנק נמשכה עד המחצית השנייה של שנות ה-20. בתקופת מלחמת העולם הראשונה סבלה צפת מרעב וממחלות ולבנק אפ"ק היה תפקיד משמעותי בסיוע לתושבים. בערך בשנת 1911 עזב את הרובע היהודי העתיק והיה היהודי הראשון שבנה את ביתו מחוץ לגבולותיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר משכנו של סניף בנק אנגלו-פלשתינה מהרובע העתיק לבית זה. יואל ברש"ד ושותפו עמנואל פרידמן יחד עם בן ציון ברוכשטיין היו הקבלנים שהשתתפו בבניית בית החולים רוטשילד – בית החולים היהודי המודרני הראשון בצפת. הבניין המודרני והמפואר נחנך בשנת 1912 (כיום משמש את המכללה האקדמית צפת, ברחוב ירושלים). בשנת 1913 הוקמה אגודת "בוני בתים" שנענתה להצעתו של ליבונטין לסייע לתושבי צפת לרכוש אדמות בהר כנען על מנת לבנות פרוור חדש לעיר. יואל ברש"ד היה מראשי ועד האגודה, שבחזונה תכננה לבנות פרוור לצפת במתכונת עיר גנים. הוא אהד את התנועה הציונית ולא פעם התנגש על רקע זה עם ראשי העדות החרדיות בצפת. שלח את ילדיו ללמוד בבית ספר כי"ח, בקולג' הסקוטי ומאוחר יותר בגימנסיה "הרצליה" עודד את ילדיו לרכוש השכלה כללית ורחבה וידיעת שפות, דבר שלא היה מקובל בעירו בראשית המאה ה-20. היה חבר המג'ליס (עירייה) בצפת, בעל השפעה רבה על אנשי צפת הסביבה וזכה לאמונם, נהג לפתור סכסוכים בין איכרי הסביבה ובין נציגי הממשל. ושנים רבות היה חבר ועד העיר ליהודי צפת, ופעיל בבני ברית. במאורעות תרפ"ט מצאו מקלט בביתו יהודים שהצליחו להימלט מפני הפורעים. על ההסתה של הערבים שהגיעו מחוץ לעיר, והאירועים שהתרחשו בצפת העיד בפני ועדת החקירה שהוקמה על ידי הבריטים לאחר האירועים. נשא את ציפורה דוקטרוביץ הלוי, בתו של נפתלי חנהל'ס מצאצאי הבעש"ט. לזוג נולדו 8 ילדים. אשתו ציפורה נפטרה בגיל 42, בשנת 1917, אשתו השנייה, טאובה, גידלה את ילדיו הצעירים. בתו הבכורה: חנה פרל, אשת זאב מתתיהו פרל,מנחם, נחמה, מרים, משה, שאול, יצחק, ושמואל שנפטר בילדותו. בניה של אחותו הינדה ברשד ויסברג: אשר ברשד (1901–1953) היה המוכתר של צפת והקפיד על רישום ספרי הלידות הפטירות ומרשם התושבים. ויעקב ברשד (1903-1979) היה שוטר במשטרה הבריטית, חבר בארגון השומר ואחראי על השמירה במפעל החשמל של רוטנברג בנהריים. דוד תדהר (עורך), "יואל ברשד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 585 שם המשפחה ברש"ד נגזר מראשי התיבות של בן ר' שמואל דיין, ואומץ על ידי בנו אשר מנחם, כפי שנהגו רבים בסוף המאה ה-19 בצפת . החבצלת 26 בפברואר 1909 דוד תדהר (עורך), "נפתלי חנה'לס (דוקטורוביץ)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 125. דוד תדהר (עורך), "חנה פרל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4343. דוד תדהר (עורך), "זאב פרל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 364.
חאקי

חאקי (בפרסית: خاکی) הוא גוון בין בז' לאפור. מקור השם הוא במילה "חאק" (خاک), שמשמעותה בפרסית ובאורדו היא "אבק", והשימוש בה החל כדי לתאר את מדי הצבא הבריטי בהודו במחצית השנייה של המאה ה-19. חאקי הוא צבע שמשמש את מדיהם של צבאות רבים. הצבא הבריטי היה הראשון להשתמש במדים בצבע חאקי. כוחות שהוצבו בהודו החלו לעשות זאת בשנת 1848. ב-1861 הוחלט להפכו באופן רשמי לצבע של מדי העבודה שלהם, ולאחר שההחלטה בוטלה ב-1864, חיילים רבים צבעו את מדי האימונים הלבנים שלהם בעזרת עלי תה, על מנת לשוות להם מראה חאקי. ב-1867 חזר החאקי לשמש את הצבא הבריטי, שנוכח ביתרונותיו כצבע הסוואה. צבא ארצות הברית אימץ את החאקי במלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898, ובעקבותיו הלכו גם יחידות המשטרה של כמה מהמדינות בארצות הברית. בצה"ל, החאקי הוא צבעם של מדי חילות האוויר והים, והוא מייחד אותם מחילות היבשה, שמדיהם בצבע זית. עם זאת, מטעמים פרקטיים, לעיתים חלק ממדי העבודה של החיילות בחילות היבשה הם בצבע חאקי. צבע כלי הרק"מ בצה"ל נע בין ירוק זית לחאקי, וזאת לצורכי הסוואה צבאית. שימוש נוסף שיש לחאקי הוא במדיהם של תנועות הנוער הצופים והמכבי הצעיר. מייסד תנועת הצופים העולמית, רוברט באדן פאוול, בחר בצבע זה בהשראת מדי כוחות השיטור הדרום אפריקאיים. הצופים העבריים מצאו לו משמעויות סימבוליות נוספות: ראשית, מדי החאקי עשויים מבד זול יחסית. כאשר כל חברי התנועה לובשים מדים בצבע זה, כולם שווים, והבדלי המעמדות ביניהם לא נראים. שנית, בעת שהוקמה התנועה, רוב מדי תנועות הנוער בארץ ישראל כללו את החולצה הכחולה, והחאקי ייחד את הצופים על פניהן. שלישית, נדבך מרכזי בפעילות התנועה הוא המחנאות והשדאות, ולמדים בצבעי הסוואה משמעות גם בעניין זה. גם בתנועת המכבי הצעיר מסמל החאקי עקרונות דומים: חלוציות, פשטות ואחידות. על החאקי בתנועת המכבי הצעיר
ישרש

יַשְׁרֵשׁ הוא מושב בשפלה, כקילומטר מדרום לרמלה (כביש 431 מפריד ביניהם), בתחום המועצה האזורית גזר. מדרום וממזרח לישרש נמצא כביש 40. ממערב לישרש נמצאים העיר רחובות וקיבוץ נצר סירני. המושב משתייך לתנועת המושבים. שטחו כ-500 דונם. מקור השם בפסוק "הַבָּאִים יַשְׁרֵשׁ יַעֲקֹב יָצִיץ וּפָרַח יִשְׂרָאֵל וּמָלְאוּ פְנֵי תֵבֵל תְּנוּבָה" (ישעיהו, כ"ז, ו'), ממנו נלקח גם שם המושב הסמוך, יציץ. המושב נוסד בשנת 1950 על ידי עולים ממרוקו. מקימי המושב לא עסקו בחקלאות מעולם, היו בעלי מקצועות חופשיים, אמידים ברובם, ולא סבלו מרדיפה בארץ מוצאם. רובם של העולים היו סוחרים אמידים צעירים, חדורי ציונות, מטרתם הייתה הקמת קהילה שתקיים ערכי "תורה ועבודה", המתפרנסת מעבודת כפיים ומחקלאות. במושב, אשר היה פעם חקלאי ברובו, נשארו משקים חקלאיים מועטים ורוב כלכלתו מבוססת על עסקים פרטיים ושכירים, בהם: מוסכים, נגריה, משתלה גדולה, בריכה ומיזוג. במושב ישרש מתקני ומבני ציבור- גני ילדים, בית כנסת, מקווה, בית עם, צרכניה, מגרשי ספורט, מתקני ספורט גן שעשועים ובריכת שחיה. במושב פועלת תנועת נוער בני המושבים. סמל המושב הוא עץ בעל שורשים. מדיה וקבצים בנושא ישרש בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 גבעת השיטה המלבינה ישרש, באתר מועצה אזורית גזר ישרש, באתר מועצה אזורית גזר
ZFS

ZFS היא מערכת קבצים המיוצרת על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס. ZFS מופעלת תחת מערכת ההפעלה Solaris. מערכת זו נתמכת במערכות הפעלה אחרות כמו לינוקס (שם היא רצה בסביבת המשתמש). ZFS ידועה ביכולתה לתמוך בקיבולת גבוהה, אינטגרציה של קונספטים מתחום ניהול הקבצים וניהול המחיצות (volumes), מבנה דיסק חדשני וניהול פשוט של מאגרי האחסון. ZFS היא פרויקט קוד פתוח והרישיון שלה הוא מסוג Common Development and Distribution License (CDDL)‎. ZFS תוכננה ויושמה על ידי צוות בסאן מיקרוסיסטמס בהובלתו של ג'ף בונוויק. היא הוכרזה ב-14 בספטמבר 2004. הקוד הפתוח שלה שולב במערכת ההפעלה סולאריס ב-31 באוקטובר 2005, והיא הופצה במסגרת build 27 של OpenSolaris ב-16 בנובמבר 2005. חברת סאן הכריזה על כך ש-ZFS שולבה בעדכון 6/06 של Solaris 10 ביוני 2006, כשנה לאחר הקמת קהילת OpenSolaris. ZFS פועלת במבנה של 128 ביט. משמעות הדבר היא שמערכת זו יכולה לתמוך בפי 18 מיליארד מיליארד (18.4x1018) מאשר מערכת קבצים אחרת הפועלת ב-64 ביט. ZFS תוכננה שיהיו לה כל כך מעט מגבלות, כך שלמעשה יהיה קשה מאוד להגיע אליהן. מנהל הפרויקט, בונוויק, אמר ש"אכלוס מערכת קבצים בעלת מבנה של 128 ביט יהיה גדול מכל יכולת האחסון של מידע בכדור הארץ". כמה דוגמאות תאורטיות למגבלות הקיבולת של ZFS: 248 - מספר הקבצים בכל מערכת הפעלה 264exabytes — מקסימום הגודל של מערכת הקבצים 264exabytes — מקסימום הגודל של כל קובץ 264exabytes — מקסימום הגודל של כל תכונה של קובץ או תיקייה 1023petabytes — מקסימום הגודל של כל zpool 256 — מקסימום התכונות לכל קובץ 256 — המספר המקסימלי של קבצים בתיקיה 264 — מספר ההתקנים בכל zpool 264 — מספר ה-zpools בכל מערכת 264 — מספר מערכות הקבצים בכל zpool כדוגמה לגודלם של מספרים אלה, ניתן לומר שאם בכל שנייה ייווצרו 1,000 קבצים חדשים, ידרשו כמעט 9000 שנה להגיע למגבלת מספר הקבצים של המערכת. בשונה ממערכות קבצים מסורתיות אשר נשענות על התקן בודד ולכן נדרשות למנהל מחיצות (Volumes) על מנת להשתמש ביותר מאשר התקן אחד, ZFS בנויה על התקני אחסון וירטואליים הקרויים zpools. מאגר בנוי מהתקנים וירטואליים (vdevs), כל אחד מהם הוא התקן בסיסי (raw device), התקן RAID1 או קבוצה של RAID-Z שיש בה יותר מאשר שני התקנים. קיבולת האחסון של כל ה-vdevs לכל מערכת הקבצים ב- zpool. ניתן להגביל את סך כל השטח שמערכת הקבצים יכולה לתפוס (quota) ובכך להבטיח שחלק משטח הדיסק ישוריין לצורכי מערכת. אתר האינטרנט הרשמי של ZFS (באנגלית)
אריאל טואף

אריאל טואף (נולד ב-1942) הוא פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת בר-אילן, היסטוריון ישראלי. התפרסם בעולם בעקבות השערורייה שנוצרה סביב ספרו "פסח של דם" ב-2007. טואף הוא בנו של הרב אליהו טואף שכיהן כרבה הראשי של רומא והיה אחד ממנהיגיה של יהדות איטליה. אחותו היא מרים דלה-פרגולה, עורכת ביטאון יהודי איטליה קול האיטלקים. דודו היה הגיניקולוג הפרופסור שלמה יונה רנצו טואף. טואף כיהן עד לשנת 2007 כראש המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. ב-24 במרץ 2009 הוענק לו תואר פרופסור אמריטוס. הוא נחשב למומחה בינלאומי ליהדות איטליה בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת. ספרו, "פסח של דם" מספר ברובו על רציחתו של הילד הנוצרי סימון (יש אומרים סימונינו) מטרנטו במרץ 1475. יהודי העיר הואשמו ברצח ובשימוש בדמו לעשיית המצות. בעקבות האשמה זו הועלו על המוקד 13 מיהודי העיר. טואף טוען בספרו שלא ניתן לפסול את האפשרות שההאשמות נגד כמה מהיהודים היו מבוססות. הטענות, שהתפרשו כעלילת דם חדשה, עוררו זעם רב בקהילה היהודית ברחבי העולם. בתגובה הודיע טואף על הפסקת הפצת הספר עד לבדיקה מחודשת. לדבריו, התכוון רק להצביע על סגנון דיבור שהיה רווח באותה עת, ושהיה עשוי לעורר את החשדות על היהודים ולהביא לעלילות מסוג זה. לאחר פרסום הספר יצא טואף לאיטליה. באיטליה הוציא טואף לאור בתחילת 2008 מהדורה מחודשת של הספר ובה חזר בו מטענותיו וקבע שאין יסוד לטענה שיהודים הרגו נוצרים לצורך שימוש בדמם. רוני ויינשטיין, היסטוריה מוכתמת בדם - קריאה ראשונה בספר "פסח של דם", באתר הארץ, 28 בפברואר 2007 עפרי אילני, היסטוריון ישראלי: יהודים השתמשו בדם של נוצרים, באתר הארץ, 11 בפברואר 2007 עפרי אילני, טואף: לא אוותר על דבקותי באמת, גם אם יצלבו אותי, באתר הארץ, 21 בפברואר 2007 עדי שורץ, לא הבנתם - פרופ' אריאל טואף יוצא לטהר את שמו, באתר הארץ, 2 במרץ 2007 עדי שורץ, אחד מופתע, השני מסתייג - שותפיו של טואף לעבודה על הספר "פסח של דם" מסבירים את חלקם, באתר הארץ, 2 במרץ 2007 אורי פז, מהרסייך ומחריביך ממך ייצאו, פאזל פיאמה נירנשטיין, עלילת הדם של פרופ' אריאל טואף, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה אריאל טואף, ידיעות חדשות על חיי ר' עובדיה מברטנורא באיטליה(הקישור אינו פעיל), פורסם בפעמים, 37, תשמ"ט 1988, עמ' 66-55, חוברת שהוקדשה לתולדות יהודי איטליה אריאל טואף, דף שער בספרייה הלאומית בר-אילן העניקה תוארי "פרופסור אמריטוס" ל-9 חוקרים ומרצים באוניברסיטה, 24 במרץ 2009, באתר אוניברסיטת בר-אילן שמעון מירוני, פרופסור אריאל טואף: "עלילות הדם הם שקר, השתמשו רק באבקה", 24 בפברואר 2008, באתר חדשות בחדרי חרדים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכזית חוף הכרמל

תחנה מרכזית חוף הכרמל היא תחנה מרכזית, הממוקמת בפאתיה הדרומיות של חיפה, והיא מהווה חלק ממערך התחבורה הציבורית הראשי בעיר. מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס בינעירוניים מחיפה לכיוון דרום, וקווים עירוניים לרחבי העיר. התחנה ממוקמת בתחילתו של כביש 2, ליד קניון חיפה ואזור תעשייה מתם, והיא צמודה אל תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל. התחנה שוכנת במבנה סגור ופועל בה אזור מסחרי. שלוש כניסות מובילות אל אולם הנוסעים: האחת אל ומהרציפים; השנייה היא מעבר תת-קרקעי לתחנת הרכבת הסמוכה והלאה אל חוף דדו; והשלישית היא כניסה מהחניון. התחנה הוקמה על שטח בן 47 דונם שנרכש על ידי חברת אגד באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 במחיר של 12 מיליון דולר. עבודות ההקמה של התחנה החלו בסוף 1999 והתחנה הייתה אמור להיפתח בתחילת 2001, אך הקבלן שבנה את התחנה נקלע לקשיים, והעבודות נמסרו לקבלן אחר. התחנה נפתחה לבסוף ב-28 באוקטובר 2003 והשלימה את שינוי מערך האוטובוסים בחיפה, שכלל גם את פתיחת תחנת מרכזית המפרץ. השינוי נועד לחסוך בזמני הנסיעה ולצמצם את כמות האוטובוסים החולפים דרך חיפה. במסגרת השינוי הצטמצמה פעילותה של התחנה המרכזית הקודמת של חיפה, מרכזית בת גלים, והמהלך תרם להגדלת תדירות האוטובוסים העירוניים והבין-עירוניים. באוגוסט 2013 החל לפעול במקום תחנת הקצה של קו 1 של המטרונית. בדצמבר 2018 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להארכת מסלול המטרונית לטירת כרמל ובניית תחנת קצה חדשה. תחנת מוצאם של קווים 1 ו-4 של המטרונית ממקומת במרכזית חוף הכרמל. בשעות הלילה ושבתות הקווים יוצאים מרציף הנמצא מחוץ לתחנה בקרבת תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל. מקרא סימנים: ♿ - אוטובוס עירוני נגיש 🔄 - קו סיבובי (מעגלי) מדיה וקבצים בנושא מרכזית חוף הכרמל בוויקישיתוף מאת אבי שמול, אודר צפון מחליפה את מושקוביץ בבניית התחנה המרכזית חוף הכרמל; פיגור של חצי שנה בהקמה, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2001 דוד חיון, ‏אגד חנך תחנה מרכזית חדשה בחיפה בהשקעה של 140 מ' ש', באתר גלובס, 28 באוקטובר 2003 דניאל שמיל, ב-2 באוגוסט: המטרונית מתחילה הרצה בחיפה - הנסיעה תהיה בחינם, באתר TheMarker‏, 9 באוגוסט 2013 יגאל חי, הוועדה המקומית המליצה לקדם מסוף של המטרונית בטירת כרמל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 29 בדצמבר 2018 הקו פעיל בסופ"ש בלבד. בימי חול ניתן להשתמש בקו 399 שיוצא מחדרה (באמצעות קו 921). ניתן להזמין מקומות מראש בשני הקווים (991 ו-399)