laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קולין מקלורן

קולין מקלורן (באנגלית: Colin Maclaurin; פברואר 1698 - 14 ביוני 1746), מתמטיקאי סקוטי. פיתח את טורי מקלורן ושיטות קירוב אחרות, והיה מן הראשונים שכתבו ספרי לימוד על שיטותיו של אייזק ניוטון. מקלורן נולד בקילמודן שבארגיל לכומר ג'ון מקלורן. אביו מת כשהיה בן שנים אחדות, ואמו מתה לפני שהגיע לגיל תשע. הוא גדל בבית דודו, דניאל מקלורן, הכומר של קילמודן. את לימודיו באוניברסיטת גלאזגו החל בגיל 11, דבר שלא היה כה חריג באותה תקופה, ובגיל 14 הגן בהצלחה על תזת מאסטר בנושא "כח המשיכה". הוא המשיך ללמוד תאולוגיה, וב-1717, בגיל 19, נבחר כפרופסור למתמטיקה בקולג' מרסיקל של אוניברסיטת אברדין. בחופשות ב-1719 וב-1721 נסע ללונדון, שם פגש את סר אייזק ניוטון, את סמואל קלארק, את המתמטיקאי מרטין פולקס, והוגים אחרים, והתקבל כחבר בחברה המלכותית. ב-1722, לאחר שמצא מחליף שלימד במקומו באברדין, נסע לאירופה כמחנכו של ג'ורג' יום, בנו של אלכסנדר יום, הרוזן השני ממרצ'מונט. בזמן שהיו בלורן שבצרפת, כתב מסה על "התנגשות בין גופים", שזכתה ב-1724 בפרס של האקדמיה הצרפתית למדעים. מקלורן חזר לאברדין עם מותו של תלמידו במונפלייה. ב-1725 מונה לסגנו של הפרופסור למתמטיקה באדינבורו, ג'יימס גרגורי (אחיינו של האסטרונום והמתמטיקאי ג'יימס גרגורי). המינוי היה בהמלצתו של ניוטון בכבודו ובעצמו, לאחר שזה התרשם מעבודתו עד שהציע לשלם את שכרו של מקלורן. ב-3 בנובמבר באותה שנה החליף מקלורן את גרגורי, ומייחסים לו את העלאת קרנה של אוניברסיטת אדינבורו כמוסד מדעי מוביל. פיתוחו המתמטי החשוב ביותר של מקלורן הוא טורי מקלורן הקרויים על שמו. אלו הם טורי חזקות מהצורה   a 0 + a 1 x + a 2 x 2 + ⋯ {\displaystyle \ a_{0}+a_{1}x+a_{2}x^{2}+\cdots } , כאשר   a n {\displaystyle \ a_{n}} הם מקדמים ממשיים, האמורים, ולעיתים קרובות אף עולה בידם, לייצג פונקציות מורכבות וקשות לחישוב. טורים כאלה פותחו גם על ידי ג'יימס גרגורי (הדוד), אבל מקלורן לא היה מודע לפיתוח זה, וגילה את הטורים מחדש בעצמו. במקביל ללאונרד אוילר, הוא גילה גם את נוסחת אוילר-מקלורן, המקרבת אינטגרלים באמצעות ממוצע של ערכי הפונקציה, וחוסמת את השגיאה במונחי הנגזרות הגבוהות של הפונקציה המדוברת. ב-1733 נשא לאשה את אן סטיוארט, בתו של וולטר סטיוארט שהיה בשנים 1720-1721 פרקליט המדינה של סקוטלנד; לזוג נולדו שבעה ילדים. הוא התנגד נמרצות למרד היעקוביטי של 1745, ופיקח על הפעולות להגנת אדינבורו כנגד המורדים; עם כניסתם לעיר, ברח ליורק בהזמנת הארכיבישוף של יורק. במסעו דרומה נפל מסוסו, והעייפות, החולשה והקור שפקדו אותו גרמו להופעת בצקת. הוא חזר לאדינבורו כשצבא היעקוביטים עזב אותה, אבל מת זמן קצר אחר-כך. מדיה וקבצים בנושא קולין מקלורן בוויקישיתוף קולין מקלורן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קולין מקלורן, באתר MacTutor (באנגלית) קולין מקלורן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חוג נעול מופע

חוג נעול מופע (באנגלית: Phase-locked loop, בראשי תיבות: PLL) הוא מעגל אלקטרוני שאות המוצא שלו הוא בעל תדר הנעול על תדר האות בכניסה, אשר שולט בתדר ובמופע של מתנד, כך שהמופע של מוצא המתנד יתאים למופע של אות הייחוס. ה-PLL מאפשר לייצר תדר קבוע ומדויק (לרוב כפולה או חלוקה של תדר הייחוס במספר שלם או בחלוקת מספרים שלמים), לפענח אות רצוי מתוך תווך תקשורת רועש, או כחלק ממערך ייצור שעונים במעגלים ספרתיים. ניתן להבחין ב PLL אנלוגי, בו יש VCO (מתנד מבוקר מתח), וב PLL דיגיטלי - בו יש מעגל דיגיטלי השקול ל VCO האנלוגי. ה-PLL נפוץ במשדרי ומקלטי רדיו וטלוויזיה, רכיבי מחשבים, והתקני תקשורת כגון טלפונים סלולריים, Wi-Fi, ADSL ועוד, אך גם בתחומים רחוקים יותר כמו מוזיקה אלקטרונית והולכת חשמל בין תחנות כוח. המימוש של ה-PLL מבוצע בדרך כלל ברכיב אלקטרוני יחיד. כיום קיימים רכיבים המכילים מעגלי PLL רבים הפועלים במקביל ומייצרים תדרים רבים. מעגלים כאלה מכונים לעיתים בשם סינתסייזר. דוגמאות נוספות לשימוש ב PLL: כאשר יש לנו אות בעל תדר לא רציף (שהוא מקוטע מדי פעם), PLL יכול לייצר אות באותו תדר אך רצוף. משתמשים ב PLL גם כדי להכפיל או לחלק תדר במספר מסוים. במקרה שיש אות שהתדירות שלו משתנה (אות מאופנן תדר), PLL יכול לחלץ את האות המאפנן, כלומר לייצר את האות שלפיו משתנה התדר. המתח המוזן ל- VCO משתנה כדי לעקוב אחרי תדר האות בכניסה ולפיכך הוא שיחזור האות המאפנן. אפנון תדר מתנד מבוקר מתח מסנן (אלקטרוניקה) חוג נעילת-תדר מדיה וקבצים בנושא חוג נעול מופע בוויקישיתוף על PLL, באתר אורט סינגלובסקי חוג נעול מופע, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בארי אנסוורת'

בארי אנסוורת' (באנגלית: Barry Unsworth;‏ 18 באוגוסט 1930 – 4 ביוני 2012) הוא סופר בריטי הנודע ברומניו ההיסטוריים. עד שנת 2008 ראו אור ארבעה-עשר ספרים פרי עטו, שלושה מהם העפילו לרשימת המועמדים הסופית לפרס בוקר, ומהם אחד, "Sacred Hunger", הקנה לאנסוורת' את הפרס בשנת 1992. אנסוורת' נולד בווינגייט, כפר-כורים במחוז דרהאם אשר בצפון-מזרח אנגליה. הוא סיים את לימודי באוניברסיטת מנצ'סטר בשנת 1951 והתגורר בצרפת שנה תמימה בעודו מורה אנגלית בבית-ספר. הוא ערך מסעות רבים ברחבי יוון וטורקיה במרוצת שנות ה-60 של המאה ה-20 ובתקופה זו נשא הרצאות באוניברסיטת אתונה ובאוניברסיטת איסטנבול. בשנת 1999 היה לפרופסור אורח במסגרת סדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה. כעבור חמש שנים, בשנת 2004, הוזמן להורות בתחום הכתיבה היוצרת ותורת הספרות ב"קניון קולג'" השוכן באוהיו. לשנת 2008, התגורר במחוז אומבריה השוכן בעמק הטיבר באיטליה, 3 שנים אחר כך נפטר בפרוג'ה מסרטן הריאות. ספרו הראשון, "The Partnership", יצא לאור בשנת 1966. "Pascali's Island", שראה אור מקץ ארבע-עשרה שנים, ב-1980, היה ספרו הראשון שזכה להימנות ברשימת המועמדים הסופית לפרס בוקר. הספר מתרחש באי עלום-שם בים האגאי בשלהי ימי האימפריה העות'מאנית. בחלוף שמונה שנים מצאתו עובד הסרט לגרסה קולנועית על ידי ג'יימס דירדן ובכיכובם של צ'ארלס דאנס, הלן מירן ובן קינגסלי בתפקידים הראשיים. "Morality Play", ששובץ אף הוא ברשימת המועמדים הסופית לפרס בוקר, בשנת 1995, הוא ספר שבמרכזו עומדת תעלומת רצח אפופת מסתורין למרגלות טירתו של אציל מקומי באנגליה של המאה ה-14. גם סרט זה זכה לעיבוד קולנועי בשם "The Reckoning", בכיכובם של פול בטאני ווילם דפו. "Sacred Hunger", שראה אור בשנת 1992, מתמקד בסחר עבדים סביב האוקיינוס האטלנטי הנע בינות ליברפול, מערב אפריקה, פלורידה ואיי הודו המערבית. הספר היה לזוכה, במשותף, בפרס בוקר לשנת 1992, בצוותא עם "הפצוע האנגלי" מאת מייקל אונדאצ'י. עם ספריו האחרים של אנסוורת' נמנים "Mooncranker's Gift", זוכה פרס היינמן, שראה אור בשנת 1973, "Stone Virgin" שיצא לאור בשנת 1985 ו-"Losing Nelson", שנכתב בשנת 1999. The Partnership (1966) The Greeks Have a Word For It (1967) The Hide (1970) Mooncranker's Gift (1973) The Big Day (1976) Pascali's Island (1980) The Rage of the Vulture (1982) Stone Virgin (1985) Sugar and Rum (1988) Sacred Hunger (1992) Morality Play (1995) After Hannibal (1996) Losing Nelson (1999) The Songs of the Kings (2002) Crete (novel)|Crete (2004) The Ruby in her Navel (2006) בארי אנסוורת', ברשת החברתית Goodreads ריאיון עם אנסוורת' שערך דון סוויים בשנת 1983 בארי אנסוורת', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ול ארנו דה ריוויאר

ג'ול ארנו דה ריוויאר (בצרפתית: Jules Arnous de Rivière;‏ 4 במאי 1830, נאנט – 11 בספטמבר 1905, פריז). היה השחמטאי הצרפתי הטוב ביותר משנות ה-50 של המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-70. מוכר במיוחד בזכות המשחקים הרבים ששיחק עם פול מורפי כאשר האמריקאי ביקר בפריז בשנים 1858 ו-1863. דה ריוויאר נולד בנאנט לאב צרפתי ולאם אנגליה כארנו ריוויאר והוסיף לעצמו את התוספת "דה". בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בפריז בשנת 1867 לרגל התערוכה העולמית השנייה הגיע דה ריוויאר למקום השישי מתוך 13 משתתפים. הגם שהוא סיים אחרי מרבית האמנים שהגיעו לתחרות מחו"ל הקדים דה ריוויאר את האמן הפריזאי שמואל רוזנטל. דה ריוויאר הצליח בכמה תחרויות מינוריות בפריז: מקום שלישי בשנת 1880, מקום שני בשנת 1881, 1882 ו-1883 ומקום שלישי בתחרות קפה דה לה רז'אנס בשנת 1896. דה ריוויאר השיג תוצאות גרועות במשחקיו הידידותיים מול פול מורפי, אך הצליח טוב יותר במשחקיו התחרותיים הפורמליים. בשנת 1855 הפסיד דה ריוויאר בדו-קרב לסרפינו דובואה 25-7, אך בשנת 1860 ניצח את תומאס וילסון בארנס +5 -2 =0 ואת פול ג'ורנו +7 -2 =1. בשנת 1867 ניצח דה ריוויאר את יוהאן לבנטל 2-0 בדו-קרב בפריז. בשנת 1883 הפסיד דה ריוויאר בהפרש קטן למיכאל צ'יגורין +4 -5 =1. כתביו של דה ריוויאר כוללים מספר טורי שחמט וכן ספרים על ביליארד ועל משחק הרולטה. הוא אף המציא משחקים רבים. מדיה וקבצים בנושא ג'ול ארנו דה ריוויאר בוויקישיתוף ג'ול ארנו דה ריוויאר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ספר של דה ריוויאר, gallica.bnf.fr הספד על דה ריוויאר,sbchess.sinfree.net ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלכיצדק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מלכיצדק – מלכי-צדק מלך שלם, המופיע בתנ"ך רבי יצחק בן מלכי צדק (ריבמ"ץ), פרשן המשנה מלכיצדק (מדינה לכאורה) – מדינת מלכיצדק הבדיונית פטריארכים גאורגיים: מלכיצדק הראשון, פטריארך גאורגיה – הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (אנ') (1010-1030, 1039-1045) מלכיצדק השני, פטריארך גאורגיה – הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (1538-1541) מלכיצדק השלישי, פטריארך גאורגיה – הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (1952-1960)
סנטאנג'לו

האם התכוונתם ל... באיטלקית: Sant'Angelo - "המלאך הקדוש" טירת סנטאנג'לו – טירה בסמוך לקיריית הוותיקן ברומא; גשר סנטאנג'לו – גשר מעל נהר הטיבר בסמוך לטירת סנטאנג'לו; סנטאנג'לו – רובע בעיר רומא.
סנט'אאוסטאקיו (רובע)

סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) הוא שמו של הרובע השמיני מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. סמל הרובע הוא האייל המסמל את אאוסטתיוס הקדוש, ומעליו צלב המסמל את ישו הנוצרי. הסמלים בסמל מוזהבים, על רקע אדום. על פי המסורת הנוצרית אסטאקיוס היה חייל רומאי, אשר בעת ציד אייל ראה צלב שהופיע על ראש האייל - מראה הצלב גרם לו להתנצר, ובהמשך הפך לקדוש נוצרי. מקור שמו של הרובע בכנסיית סנט'אאוסטאקיו הנמצאת בו והמוקדשת לאאוסטתיוס הקדוש. בעת העתיקה היה השטח בו ממוקם הרובע חלק משדה מרס, ולימים חלק מהרובע התשיעי של רומא מבין 14 רובעי רומא כפי שאלה נקבעו על ידי הקיסר אוגוסטוס. בתקופת הקיסר נירון נבנו בשטח הרובע מרחצאות. בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע אאוסטאקיוס הקדוש ואחוזת טדמאריי" (Regio Sancti Eustachii et Vinee Tedemarii) תוך התייחסות לכנסיית סנט'אאוסטאקיו ולאחוזת משפחת טדמאריוס שהייתה ממוקמת ברובע. מרבית המבנים שנבנו בתקופה הרומית הקדומה נהרסו ברבות השנים. הרובע נותר מיושב בימי הביניים (בניגוד לאזורים אחרים של רומא העתיקה, אשר, בשל המרחק מנהר הטיבר והריסת אמות המים הרומאיות, התרוקנו מיושביהם), ולכן נבנתה בו בנייה צפופה עבור המעמדות הכלכליים הנמוכים שהתגוררו בו. בשנת 1303 נוסדה ברובע האוניברסיטה הראשונה של העיר רומא. האוניברסיטה נותרה ממוקמת ברובע עד שנת 1935. במהלך המאה ה-20 נבנו מספר רחובות רחבים ברובע, אשר שינו את אופיו הביניימי. במרכז הרובע ממוקמת כנסיית סנט'אאוסטאקיו על שמה נקרא הרובע. בראש הגמלון שבחזית הכנסייה פסל בדמות אייל שעל ראשו צלב - סמלו של אאוסטאקיוס הקדוש. הגבול המפריד בין הרובע לרובע פיניה עובר במרכז כיכר הרטונדה (פיאצה דלה רוטונדה - piazza della Rotonda). הגבול עובר דרך האובליסק שבמרכז הכיכר, כאשר מבנה הפנתאון הנמצא בדרום הכיכר, שייך לרובע פינייה, וחלקה הצפוני של הכיכר, שייכת לרובע סנט'אאוסטאקיו. מקורו של האובליסק במקדש האלה המצרית איסיס שעמד ברובע קולונה הסמוך. הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ומצויים בה בתי קפה, פאבים ומסעדות רבות. כיכר נוספת ברובע היא כיכר לה ספיינצה (La Sapienza) ובה בניינים רבים מהמאה ה-16 ובסמוך לה כנסיית סנט'איבו אלה ספיינצה בתכנונו של פרנצ'סקו בורומיני. מבנים אלה וכנסייה זו שימשו את אוניברסיטת רומא מאז הקמתה ועד שעברה מהרובע בשנת 1935. לימים המבנים סביב הכיכר הפכו לארכיב הלאומי של איטליה. מזרקת הספרים שנבנתה בסמוך לאוניברסיטה מסמלת את חשיבות האוניברסיטה ברובע. ברובע ממוקם ארמון מאדאמה שנבנה עבור משפחת מדיצ'י במאה ה-16, ומשמש כיום כמשכן הסנאט האיטלקי. ברובע ממוקמת כנסיית סנט'אנדריאה דלה ואלה הידועה בכיפתה הגדולה, ובחוסר הסימטריה שבחזיתה (הפסל ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי נעלב מהביקורת שהוטחה בפסל השמאלי שיצר, וסירב לפסל את הפסל בצד הימני של המבנה). כמו כן ממוקמות ברובע הכנסיות סן לואיג'י דיי פרנצ'סקי שנבנתה במאה ה-16 וכנסיית סנט'אגוסטינו שנבנתה בשנת 1483 בסגנון הרנסאנס, ובה ציור קיר מעשה ידי רפאל. היסטוריה, מידע ותמונות של הרובע
סנט'אאוסטאקיו

סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) היא כנסייה טיטולרית הבנויה בצורת בזיליקה והממוקמת ברובע סנט'אאוסטאקיו של העיר רומא, בירת איטליה. הכנסייה מוקדשת לאאוסטתיוס הקדוש ונקראת על שמו. הרובע, נקרא על שמה של הכנסייה. הכנסייה נוסדה, ככל הנראה, במאה השמינית ובמקור היוותה בית תמחוי וכנסייה. במאה ה-12 נבנה מגדל פעמונים (קמפניליה). במהלך המאה ה-16 נהג פיליפ נרי להתפלל בכנסייה. הכנסייה שופצה במאות ה-17 וה-18, ולמעשה נבנתה מחדש. מהמבנה המקורי נותר רק מגדל הפעמונים. במסגרת השיפוץ נבנה בשנת 1739 מזבח חדש עשוי שיש וברונזה מעשה ידי ניקולה סלאבי, ובשנת 1749 נבנה בלדקינו (חופה) מעשה ידי פרדיננדו פוגה. מדי שנה, ב-19 בינואר נערך בחזית הכנסייה טקס בו מברכים חיות שונות. כיום מדובר בעיקר בחיות בית. Frank J. Korn,A Catholic's Guide to Rome: Discovering the Soul of the Eternal City, Paulist Press, 2000 מדיה וקבצים בנושא סנט'אאוסטאקיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית) ההיסטוריה של הכנסייה טקסים ברומא - טקס ברכת החיות
ליגת העל הטורקית בכדורסל

הסופר ליג בכדורסל (בטורקית: Basketbol Süper Ligi) היא ליגת הכדורסל הבכירה בטורקיה. הליגה נוסדה ב-1966, כשלפני כן היו מספר ליגות חובבניות ברחבי המדינה. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבת לאחת הליגות הטובות באירופה. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרות בשיטה של בית וחוץ, כלומר 30 משחקים בסך הכל. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים שבסופה מוכתרת האלופה. 1966/67 אלטינורדו 1967/68 א.ט.א. איסטנבול 1968/69 גלאטסראיי 1969/70 א.ט.א. איסטנבול 1970/71 א.ט.א. איסטנבול 1971/72 א.ט.א. איסטנבול 1972/73 א.ט.א. איסטנבול 1973/74 מואפיזגוצ'ו 1974/75 בשיקטש 1975/76 אג'זאג'יבאשי 1976/77 אג'זאג'יבאשי 1977/78 אג'זאג'יבאשי 1978/79 אפס פילזן 1979/80 אג'זאג'יבאשי 1980/81 אג'זאג'יבאשי 1981/82 אג'זאג'יבאשי 1982/83 אפס פילזן 1983/84 אפס פילזן 1984/85 גלאטסראיי 1985/86 גלאטסראיי 1986/87 פינאר קרשיאקה 1987/88 אג'זאג'יבאשי 1988/89 אג'זאג'יבאשי 1989/90 גלאטסראיי 1990/91 פנרבחצ'ה אולקר 1991/92 אפס פילזן 1992/93 אפס פילזן 1993/94 אפס פילזן 1994/95 אולקרספור 1995/96 אפס פילזן 1996/97 אפס פילזן 1997/98 אולקרספור 1998/99 טופאש בורסה 1999/00 טופאש בורסה 2000/01 אולקרספור 2001/02 אפס פילזן 2002/03 אפס פילזן 2003/04 אפס פילזן 2004/05 אפס פילזן 2005/06 אולקרספור 2006/07 פנרבחצ'ה אולקר 2007/08 פנרבחצ'ה אולקר 2008/09 אפס פילזן 2009/10 פנרבחצ'ה אולקר 2010/11 פנרבחצ'ה אולקר 2011/12 בשיקטש 2012/13 גלאטסראיי 2013/14 פנרבחצ'ה אולקר 2014/15 פינאר קרשיאקה 2015/16 פנרבחצ'ה 2016/17 פנרבחצ'ה 2017/18 פנרבחצ'ה 2018/19 אנאדולו אפס 2020/21 אנאדולו אפס 2021/22 פנרבחצ'ה 2022/23 אנאדולו אפס 2023/24 פנרבחצ'ה מדיה וקבצים בנושא ליגת העל הטורקית בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פדרציית הכדורסל בטורקית
האשכול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... האשכול (אנציקלופדיה) – אנציקלופדיה עברית על ידי יצחק גולדמן ספר האשכול – ספר הלכה מרבי אברהם אב בית דין (הראב"ד השני) אשכול (פירושונים)
אברהם פון מאנשטיין

הברון אברהם בן אברהם (ארנסט אלברט אמיל) פון מאנשטיין (בגרמנית: Ernst Albert Emil von Mannstein‏; 19 במאי 1869 – 17 בינואר 1944) היה גר צדק גרמני. פון מאנשטיין נולד בשנת 1869 כבן לבית פון מאנשטיין, משפחת אצולה גרמנית ידועה. פון מאנשטיין היה דודו החורג של הגנרל אריך פון מאנשטיין (הגנרל היה בן מאומץ של אחיו של אברהם פון מאנשטיין). בגיל 21 הגיע לעיר וירצבורג לצורך גיוס לצבא הגרמני בו שירת בתזמורת צבאית. בהיותו בעיר התוודע לקהילה היהודית במקום, למד תורה והביע את רצונו להתגייר, בין היתר בהשפעת בני משפחתו של מרדכי אנסבכר, אולם בקשתו נדחתה שוב ושוב. בסופו של דבר התגייר באמסטרדם ב-1929. חזר לווירצבורג ונשא לאישה את פרנציסקה בזולד שהייתה אף היא גיורת, מבוגרת ממנו ב-19 שנים. היא נפטרה בשנת 1941. לאחר גיורו עסק בהוראת המוזיקה, והציור, העביר שיעורי תורה, ועסק בכתיבת סת"ם. ניסה לעלות לארץ ישראל ב-1939, אולם הדבר לא עלה בידו. עם החלת חוקי נירנברג ב-1935, נחשב כארי טהור עקב מוצאו הגזעי. במרץ 1942 הועבר לגור בבית יהודים בווירצבורג, יחד עם המיוחסים מבין בני הקהילה שהיו מוגנים מגירוש למזרח. באותה תקופה, תחת איומי הגסטאפו, הצהיר על פרישה מהיהדות. תוך זמן קצר אושפז בווירצבורג עקב מחלה ממנה מת ב-1944. לאחר מותו נערכה לו הלוויה נוצרית שבה השתתף משמר כבוד של אנשי אס אה וארונו נעטף בדגל גרמניה. ארגונים יהודיים פתחו לאחר המלחמה במאמצים להעביר את ארונו לבית הקברות היהודי, אך משפחתו התנגדה לכך. רק ב-1960, לאחר קרב משפטי, נטמנו שרידיו בבית החיים בעיר. ,Reiner Strätz, Biographisches Handbuch Würzburger Juden 1900-1945. עמ' 371 -372(הקישור אינו פעיל). זאב גלילי, סיפורו המופלא של גר הצדק אברהם פון מנשטיין, דודו של הגנרל הנאצי, באתר "היגיון בשיגעון", 8 במרץ 2009 יאיר אנסבכר, לישועתך קיוויתי ה' - ביוגרפיה של מרדכי אנסבכר, הוצאה עצמית, 2020
שחלוף

האם התכוונתם ל... שחלוף (פיזיקה) – בפיזיקה, אינטראקציית שחלוף היא אפקט מכני קוונטי הפועל בין חלקיקים זהים. שחלוף (ביולוגיה) בביולוגיה - החלפת מקטע בין שני רצפים של חומצת גרעין (DNA בדרך-כלל) ממקורות זרים. תגובת שחלוף – סוג של תגובה כימית האופיינית בעיקר לתרכובות אורגניות. שחלוף (מתמטיקה) – פעולת ההחלפה של שורות ועמודות במטריצה רקומבינציה
נבחרת גביע דייוויס של שוודיה

נבחרת גביע דייוויס של שוודיה היא נבחרת הגברים של שוודיה בטניס, המורכבת מהטניסאים הבכירים של המדינה. הדירוג הנוכחי של נבחרת שוודיה בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-20 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם. נבחרת הטניס של שוודיה זכתה שבע פעמים בגביע דייוויס (1975, 1984, 1985, 1987, 1994, 1997, 1998). שוודיה משחקת בגביע דייוויס משנת 1925. נכון לשנת 2020 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 239 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה ב-157. אולף שמידט הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 102 בסך הכול (בין השנים 1955–1964), מהם ניצח 66. השחקן בעל מספר הניצחונות הגבוה במשחקים הוא יאן-איריק לונדקוויסט, 47 ניצחונות במשחקי יחידים. השחקן הצעיר ביותר הוא ביורן בורג ששיחק בפעם הראשונה בגיל 15 שנים ועוד 334 ימים במשחק ששוחק בתאריך 5 במאי 1972. נכון ליולי 2022 לנבחרת שוודיה שחקן אחד ב-100 המדורגים הראשונים בעולם, על פי דירוג ה-ATP (מיקאל יימר, מקום 91). שוודיה היא אחת הנבחרות היחידות שלא ירדו מעולם לבתים האזוריים. בשנת 2012 אחרי 12 שנים רצופות בבית העולמי נשרה שוודיה לבית 1 האירופאי אפריקני של גביע הדייוויס לאחר הפסד לבלגיה. בשנת 2016 רשמה שוודיה את שיא השפל שלה לאחר שירדה לבית 2 אחרי הפסדים באותה שנה לרוסיה, הולנד וישראל. בשנת 2017 שבה שוודיה לבית 1 לאחר ניצחונות על טונסיה, טורקיה וליטא. בשנת 2018 חזרה שוודיה לבית העולמי אחרי היעדרות של 6 שנים אחרי ניצחון חוץ על שווייץ 2–3. שוודיה משחקת בצבעים צהוב וכחול. קפטן הנבחרת נכון ל-2022 הוא רובין סודרלינג. נכון למרץ 2022 מיקאל יימיר אליאס יימיר דרגוש ניקוליה מדראש אנדרה אורנסון קפטן: רובין סודרלינג מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע דייוויס של שוודיה בוויקישיתוף נבחרת שוודיה בטניס - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס Switzerland 2 : 3 Sweden, מתוך אתר daviscup.com, (באנגלית) דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס Sweden team stats, באתר daviscup.com (באנגלית) Mikael Ymer stats, באתר atptour.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרסל אשאר

מרסל אשאר (בצרפתית: Marcel Achard;‏ 5 ביולי 1899 – 4 בספטמבר 1974), מחזאי צרפתי. מרסל אשאר הוטבל כמרסל אוגוסטן פראול בסן-פואה-לה-ליון (כיום פרבר של העיר ליון) במחוז רון שבצרפת. הוא אימץ לעצמו את שם העט מרסל אשאר כאשר החל לפרסם את מחזותיו אחרי מלחמת העולם הראשונה. הצלחתו הראשונה היה המחזה "התרצי לשחק אתי?" שהוצג בפריז ב-1923, קומדיה רגשנית על אודות הקרקס והליצנים. מחזה זה שימש כדגם למחזותיו הבאים שרובם נחשבים לשחזור של מצבים שמקורם בקומדיה האיטלקית בהשתתפות דמויות כמו פיירו וקולומבין הגורמות לצופים לצחוק ולבכות בעת ובעונה אחת. הפופולריות שלו והצלחותיו הגדולות הגיעו לשיאן בין שתי מלחמות העולם, כאשר המבקרים השוו את מחזותיו עם אלה של פייר דה מאריבו ושל אלפרד דה מיסה. שני מחזותיו הפופולריים ביותר בתקופה זו היו "ז'אן החולמני" (1929) ו-"דומינו" (1932). הביקורת שלאחר מלחמת העולם השנייה לא היטיבה עמו ותיארה אותו כ"מומחה לאהבה". אך למרות ביקורת זו הוא המשיך לכתוב מחזות ובהם: "מחלת האהבה" (1955) ו-"האידיוטית" (1960) - מחזה שעליו התבסס המחזה הבא "ירייה באפלה" (1961). מרסל אשאר נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ב-1959. ארבעה ממחזותיו של מרסל אשאר הוצגו בתיאטראות של ברודוויי בעיר ניו יורק. הצגת המחזה "דומינו" הופסקה אחרי שבע הופעות בלבד (1932), אך המחזה "לפני הבלונדינית שלי" שנכתב מחדש בשם "אני מכיר את אהובתי" זכה ב-247 הופעות בתיאטרון שוברט בניו יורק (1949–1950). הצגת המחזה "פאטאט" הופסקה גם היא לאחר שבע הופעות (1958 ) אך המחזה "ירייה באפלה" הוצג בניו יורק 389 פעמים (1961 -1962). רבים ממחזותיו של מרסל אשאר עובדו לקולנוע ובהם: "מאיירלינג" (1936), "סופת רעמים" (1938) "פליסי נאנטיי" (1942), "שני הביישנים" (1943), "ולס בפריז" (1949) ו-"ז'אן החולמני" (1949). מרסל אשאר מת בפריז ב-1974. מרסל אשר (1899-1974), דף שער בספרייה הלאומית מרסל אשאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרסל אשאר, באתר AllMovie (באנגלית) מרסל אשאר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרסל אשאר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
נבחרת גביע דייוויס של צרפת

נבחרת גביע דייוויס של צרפת משחקת בבית העליון של גביע דייוויס. נבחרת הטניס של צרפת זכתה עשר פעמים בגביע דייוויס, מהן 6 פעמים ברציפות (1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932, 1991, 1996, 2001, 2017). ו-9 פעמים הגיע לשלב הגמר (1925, 1926, 1933, 1982, 1999, 2002, 2010, 2014 ו-2018). רק ארצות הברית (32) ואוסטרליה (28) זכו יותר פעמים ממנה. צרפת משחקת בגביע דייוויס משנת 1904. נכון לשנת 2017 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 254 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 166. פייר דרמון הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 69 בסך הכול, לעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 35 במספרם הוא פרנסואה ז'ופרה. צרפת משחקת בצבעים כחול ולבן. הדירוג הנוכחי של נבחרת צרפת בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-9 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, עלייה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם. מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע דייוויס של צרפת בוויקישיתוף נבחרת צרפת בטניס -דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילא אהל

מילא אהל (Milla Y. Ohel; ‏24 במרץ 1925 – 24 באפריל 2005) היה סופר, אנתרופולוג, וארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הפרהיסטוריה. מילא אהל נולד בשם ירחמיאל נאמיוט בווילנא, שבליטא. בשנת 1935 עלה עם הוריו, ציונים-סוציאליסטים נלהבים, לארץ ישראל. הוא גדל בכפר סבא ובתום לימודיו התגייס למשטרת היישובים העבריים והדריך בגדנ"ע, שפעל אז, בשלטון המנדט הבריטי, במחתרת. במלחמת העולם השנייה שירת בצי הבריטי בתפקיד אלחוטאי ואחרי קום המדינה היה מן האלחוטאים הראשונים בחיל הים. בשנים 1946 עד 1950 חי בקיבוץ הסוללים, שם התחתן עם תמר דודזון. בשנת 1953 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג לספרות עברית ובהמשך בחוג לארכאולוגיה. במשך השנים כתב לפרנסתו סיפורי ילדים בעיתונים דבר לילדים ובעל המשמר וכן עבד במשרד העבודה בימיה של גולדה מאיר, לימד בבית ספר ושימש כתב ספורט בקול ישראל. בשנת 1962 עבר לגור בראשון לציון, שם עבד כאיש יחסי ציבור של חברת מקורות, בתקופת הקמתו של המוביל הארצי. תקופה מסוימת התגורר בקיבוץ גשר שבעמק הירדן ובשנת 1973 יצא ללימודי דוקטורט באנתרופולוגיה בתחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתרבות הקלאקטונית (Clactonian) (אנ') של התקופה הפלאוליתית התחתונה בבריטניה. הוא ביצע מחקר בתר-דוקטורט באוניברסיטת סינסינטי. משנת 1978 היה בסגל ההוראה של אוניברסיטת חיפה, בחוגים לאנתרופולוגיה וסוציולוגיה ובחוג ללימודי ארץ ישראל, שם לימד אנתרופולוגיה וארכאולוגיה פרהיסטורית. אהל חקר אתרים ומאספים של כלי אבן מסותתים מן התרבות האשלית, בעיקר ברמת יראון בגליל העליון, ופרסם מאמרים בכתבי עת מובילים בנושאים אלה. בשנות השבתון שלו עסק בחקר אבוריג'ינים באוסטרליה ובחקר שימפנזים מסוג בונובו בגן החיות בסן דייגו, קליפורניה. מילא אהל כתב 16 ספרים ותרגם את ספרה של האנתרופולוגית מרגרט מיד, "מין ומזג בשלוש חברות פרימיטיביות". ארכיונו נשמר בארכיון גנזים - אגודת הסופרים, תל אביב. "מחלקה בצהוב" "סיפורו של מומבו: גורילה בשבי" "גשר" "איש נדהם" (הוצאת תמר, ירושלים, 1962) "הדרך עמדה מלכת" "פרקים לארץ גשר" "אייפים: קופי על כבני אדם" "המגינים הצעירים" (ספר לנוער) "בלי טובות אפשר לחיות?" Ohel, M. Y. (1986). "The Acheulean of the Yiron Plateau, Israel". British Archaeological Report Series. פרס אוסישקין 1955 פרס אקו"ם 1995 מילא אהל, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מילא אהל, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של מילא אהל, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של מילא אהל, באתר "סימניה" מילא אהל, דף שער בספרייה הלאומית מילא אהל, בלקסיקון הספרות העברית החדשה