laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מערבי פרץ

מערבי פרץ (ח' בניסן ה'ת"ש, 16 באפריל 1940 – כ"ד בשבט ה'תש"פ, 19 בפברואר 2020) היה חוקר מקרא, פרופסור בחוג לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. מערבי פרץ נולד בכפר בן גרדן הנמצא בדרום תוניסיה על גבול לוב. הוא עזב את תוניסיה בשנת 1955 ונסע ללמוד תורה בישיבת "אוהל משה ויהודית" בעיר רמסגייט שבדרום-מזרח אנגליה, שם קיבל תעודת בגרות ישראלית ותעודת מורה מוסמך המוכרת מטעם משרד החינוך בישראל. בשנת 1963 עלה לישראל והשתכן במעונות הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן, בה החל את לימודיו. בתחילה למד לתואר ראשון בחוג לתנ"ך ובחוג לאנגלית, מאוחר יותר סיים תואר שני אצל פרופסור צוקר ועסק בפירושו של רבי יהודה אבן בלעם לחומש במדבר ודברים. את עבודת הדוקטורט שלו כתב פרץ בהדרכתו של פרופסור משה גושן-גוטשטיין במחקר על פרשנותו הפילולוגית של רבי יהודה אבן בלעם. משנת 1967 החל פרץ ללמד באוניברסיטת בר-אילן ומונה לחבר המכון לחקר הפרשנות היהודית בימי הביניים שליד המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 1968–1991 לימד מערבי גם בתיכון בעיר יבנה, בישיבה התיכונית נווה הרצוג הסמוכה לאשדוד, ובשלוחות אוניברסיטת בר-אילן בצפת, באשקלון, בצמח ובאוניברסיטת חיפה. בנוסף לימד גם במכללת מורשת יעקב בעיר רחובות, ובמכללת גבעת וושינגטון. כמו כן שימש פרץ גם כראש הוועדה שהייתה אחרית על תוכנית הלימודים במקרא במשרד החינוך. התגורר באשדוד. מערבי פרץ נפטר ב-19 בפברואר 2020. הותיר אחריו אישה, שמחה לבית גזיאל, וחמישה ילדים. פעילותו המחקרית של פרץ כללה מחקרים רבים על פרשני המקרא בימי הביניים בבבל, בפרובאנס ובספרד, החל מרס"ג וכלה ברד"ק בבמות שונות בישראל ומחוצה לה. במסגרת מחקריו הוא טיפל במפעלו הפרשני של רבי יהודה אבן בלעם למקרא. הדגש בפירוש היה על בירורים לשוניים. אבן בלעם מרבה בציטוט דעות קודמיו ומשתדל להכריע ביניהן. בין השאר הוא מזכיר את התרגומים הארמיים למקרא, תרגום יונתן, רס"ג, רב שמואל חפני גאון, רב האי גאון, רבי יהודה אבן חיוג', רבי יונה אבן ג'נאח, רבי שמואל הנגיד ורבי משה הכהן אבן ג'יקטילה. פרץ כתב כי שיטתו הפרשנית של אבן בלעם היא פשטית ופילולוגית והוא מסתייע בחוקי הלשון הגמישים שפיתחו קודמיו – חילופי תנועות, חילופי אותיות, חילופי מילים, חילופי גופים, שיכול אותיות, מקרא מסורס ומקרא קצר. כמו כן עסק פרץ בפירושיו של רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה לספרי תרי עשר ולספר תהלים, ובפירושו של רבי יצחק אבן שמואל אלכנזי לספר שמואל. פירוש אבן בלעם לספרי במדבר ודברים - מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תש"ל. פירוש אבן בלעם לספר ישעיהו (יחד עם פרופסור משה גושן גוטשטיין) – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תשנ"ב. פירוש אבן בלעם לספר יחזקאל – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תש"ס. פירוש אבן בלעם לספר ירמיהו – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תשס"ב. לדרכו הפרשנית של ר' יונה אבן ג'נאח, מאת פרופ' מערבי פרץ באתר דעת. דף המחבר של פרופסור מערבי פרץ באתר הוצאת בר-אילן. מערבי פרץ (1940-2020), דף שער בספרייה הלאומית
טדי פרויס

טדי פרויס (6 באוקטובר 1931 – 26 בנובמבר 2001) היה סופר, מתרגם ועיתונאי ישראלי. חבר מערכת העיתון "דבר". פרויס עלה לישראל עם הוריו מברסלאו, גרמניה (כיום חלק מפולין), והיה מבוגרי המחזור הראשון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב. לא גויס לשירות בצה"ל בשל בעיות גב, דבר שהטריד את מנוחתו. במקום זאת השתתף בחקר מלחמת הקוממיות בענף היסטוריה בצה"ל. למד באוניברסיטה העברית ונמנה עם קבוצת אינטלקטואלים וסופרים, "החבורה הירושלמית", שנהגה לנהל דיונים מלאי להט ב"קפה ניצן", וכללה בין היתר את דן הורוביץ (דינדוש), חיים גורי, חגי אשד, יצחק טאוב ומרדכי נסיהו. שימש ככתב ספורט של העיתון "על המשמר". בהמשך עבד תקופת קצרה במשרד האוצר אך לא מצא את מקומו, וב-1962 הצטרף לעיתון ההסתדרות "דבר" ככתב כלכלי. כניו ג'ורנליסט כתיבתו הייתה חופשית, וסגנונו היה רבגוני, אנציקלופדי ולעיתים בוטה. ותיקי העיתון דבר סיפרו כי היה מתגנב לדפוס כדי לתקן את כתבותיו כאשר העורך יהודה גוטהלף שינה אותן. כתב במיוחד על המדינות יוגוסלביה ושוודיה, בהן גם ביקר פעמים רבות. התריע מפני האופטימיות שאחזה בישראל לאחר מלחמת ששת הימים. את בניין האוניברסיטה בהר הצופים, שנבנה בתקופה זו, הגדיר: "בנייה מונומנטלית הדומה לזו של משטרים טוטליטריים, כמו אלה שרואים בבואנוס איירס של פרון ובערי איטליה של מוסוליני". בנוסף, במאמר ב"דבר" ב-1970, קרא למשא ומתן ישיר עם הפלסטינים בניגוד לעמדת ראש הממשלה גולדה מאיר שהכריזה במפורש ש"אין דבר כזה, עם פלסטיני". דעיכת "דבר", שכאבה לו מאוד, הביאה אותו לכתוב בירחון "מוניטין". בשנת 1984 פרסם את ספרו "בגין בשלטון" המסכם את שנות שלטונו של מנחם בגין, ולא חסך בו את שבט לשונו מבגין. במחצית השנייה של שנות ה-80 כתב גם בשבועון "כותרת ראשית" ואחר כך היה בעל טור בעיתון "חדשות". בסוף חייו תרגם מגרמנית את "המיניאטורה שנעלמה". טדי פרויס, (1996): "ריאיון לעצלנים", ספר השנה החמישים של העיתונאים, עמ' 175 - 179 אורי דרומי, חבר נאמן, בר פלוגתא חריף, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2001 מאמריו בעין השביעית אתר "Billiongraves" מכתב של שלמה הלל, שר המשטרה אל חנה זמר, עורכת העיתון 'דבר'; ירושלים, 17 ביוני 1971 אורי אבנרי, הנדון - מתוך הקופסה, "העולם הזה", גיליון 1690 מ-21 בינואר 1970, עמוד 9 אהרון בכר, 'בגין בשלטון' - מאת טדי פרויס, כתר, כותרת ראשית, 18 ביולי 1984 מ. משב, ספרים חדשים - הימים הגדולים, הימים האחרים, מעריב, 20 ביולי 1984 ממאמרי פרויס ב"חדשות": טדי פרויס, סכנת המשפטיזציה, חדשות, 1 בינואר 1988 טדי פרויס, מסתדרים, חדשות, 16 באוקטובר 1987 טדי פרויס, מסומם במידה מספקת, חדשות, 30 בינואר 1987
לבואן

לבואן (במלאית: Labuan, בכתב ג'אווי: لابوان) היא טריטוריה פדרלית במלזיה. הטריטוריה כוללת את האי לבואן ועוד שישה איים קטנים יותר בקרבתו. האיים נמצאים בים סין הדרומי, מול חופי המדינה המלזית סבה הנמצאת בצפון האי בורנאו. בירת הטריטוריה היא ויקטוריה. לבואן היה בשליטת האימפריה הברוניית מאז המאה ה-15. מאז המאה ה-18, בריטניה רצתה להשתלט על האי כדי להפוך אותו לבסיס ימי לשירות האינטרסים שלהם באזור וכדי להילחם בשודדי הים בים סין הדרומי. ב-18 בדצמבר 1846 ג'יימס ברוק, הראג'ה של ממלכת סראוואק שהיה בריטי במוצאו, קנה ביוזמתו את האי בעבור הבריטים בחוזה עם סולטאן ברוניי. ב-24 בדצמבר באותה שנה הבריטים החליטו לקבל את ההצעה והשתלטו על האי. ב-1848 נוסדה מושבת הכתר של לבואן וברוק שימש כמושל הראשון שלה עד 1852. ב-1890 לבואן הועבר לשליטת קולוניית צפון בורנאו הבריטית, שהייתה בשטחי מדינת סבה של היום. ב-1906 האי הפך לחלק מקולוניית מושבות המצרים, שכללה מספר קולוניות של הבריטים בחצי האי המלאי כמו סינגפור, אך ב-1912 האי חזר להיות מושבת כתר נפרדת. בדצמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, האי נכבש על ידי כוחות האימפריה היפנית. במהלך המלחמה האי היה מרכז שלטוני של היפנים באזור. ב-9 בדצמבר 1942 היפנים שינו את שם האי למַאֶדַה (前田島) על שמו של טושינרי מאדה (前田利為侯爵), המפקד הראשון של הכוחות היפנים בבורנאו שנהרג בהתרסקות מטוס בבינטולו שבסראוואק. בשלב מתקדם יותר של המלחמה היפנים הפכו את לבואן לבסיס צבאי. שחרור האזור על ידי בעלות הברית החל ב-10 ביוני 1945 כשכוחות אוסטרלים כבשו את האי מידי היפנים במסגרת "מבצע אבוב 6". לאחר מכן השם שונה בחזרה ללבואן. ב-1946 האי צורף למושבת הכתר של צפון בורנאו שנוצרה באותה שנה. ב-1963 המושבה הייתה בין החלקים שהרכיבו את מלזיה והיא נהפכה למדינת סבה. ב-1984 סבה מסרה את האי לממשלה הפדרלית של מלזיה והוא נהפך לטריטוריה פדרלית. ב-1990 הטריטוריה הוכרזה כמרכז פיננסי מעבר לחוף (Offshore financial centre). כלכלת הטריטוריה מתבססת בעיקר על ייצוא נפט וגז טבעי שמופק בה וכן על שירותי בנקאות. הטריטוריה מורכבת מהאי לבואן ומעוד שישה איים קטנים. האיים נמצאים במפרץ ברוניי, במרחק של 8 קילומטרים מחופי מדינת סבה ובקרבת ברוניי. ששת האיים הנוספים ללבואן הם: דאט (Daat), פפן (Papan), בורונג (Burung), קורמן (Kuraman), רוסוקן קצ'יל (Rusukan Kecil, "רוסוקן הקטן") ורוסוקן בסר (Rusukan Besar, "רוסוקן הגדול"). מדיה וקבצים בנושא לבואן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לבואן (במלאית) לבואן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לבואן, ברשת החברתית פייסבוק לבואן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לבואן, ביישום טלגרם לבואן, ברשת החברתית אינסטגרם לבואן, ברשת החברתית טיקטוק
המנון מולדובה

השפה שלנו (במולדובנית: Limba noastră) הוא ההמנון הלאומי של מולדובה. המילים חוברו על ידי אלכסיי מטייביץ' (Alexei Mateevici) והלחן הוא של אלכסנדרו כריסטאה (Alexandru Cristea). ההמנון אומץ רשמית בשנת 1994 והחליף את השיר "התעורר, רומני!", אשר משמש עד היום כהמנון רומניה, כהמנון הלאומי. השיר כתוב בסגנון רומנטי ומתמקד בשפה המולדובנית, אף על פי שהיא לא מצוינת בו במפורש. מתוך 12 בתי השיר, מושרים חמישה בתים (הראשון, השני, החמישי התשיעי והאחרון). דגל מולדובה סמל מולדובה מדיה וקבצים בנושא המנון מולדובה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון מולדובה" באתר מיוזיק בריינז סמלי מדינת מולדובה באתר הרשמי של רפובליקת מולדובה. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מולדובה ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קווין קאמפל

קווין קאמפל (בגרמנית: Kevin Kampl, נולד ב-9 באוקטובר 1990 בזולינגן, גרמניה) הוא כדורגלן סלובני יליד גרמניה המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ר.ב. לייפציג. נולד בזולינגן אשר בגרמניה, הוריו עברו לגרמניה ממריבור שבסלובניה. יש לו אזרחות כפולה, גם של גרמניה וגם של סלובניה, הוא היה יכול לשחק עבור נבחרת גרמניה אך בחר לשחק עבור נבחרת סלובניה מאחר שהמוצא של הוריו הוא סלובני. קאמפל החל את הקריירה שלו בבאייר לברקוזן, שיחק בקבוצת הנוער של המועדון וגם בקבוצה השנייה, אחרי כמה שנים בלברקוזן חתם קאמפל בגרויטר פירט ששיחקה באותה העת בליגה השנייה בגרמניה על חוזה שכלל השאלה לעונה אחת. אחרי חצי שנה חזר קאמפל ללברקוזן ושיחק בקבוצה הבוגרת משחק אחד במסגרת הליגה האירופית מול מטאליסט חרקוב. בקיץ 2011 חתם באוסנבריק מהליגה השלישית, אחרי עונה מוצלחת בקבוצה מהליגה השלישית חתם באאלן מהליגה השנייה תמורת 250,000 יורו, במדיה הוא שיחק ארבעה משחקים בלבד בהם כבש שני שערים, כמות שהרשימה את אלופת אוסטריה העשירה רד בול זלצבורג שרכשה אותו תמורת שלושה מיליון יורו. בזלצבורג כבש עשרים ותשעה שערים במאה וארבעה משחקים. ב-22 בדצמבר 2014 חתם בבורוסיה דורטמונד על חוזה לחמש שנים תמורת סכום שמוערך ב-12 מיליון יורו, אך לא הצליח להותיר את חותמו בקבוצה. ב-28 באוגוסט 2015 חתם על חוזה לחמש שנים בבאייר לברקוזן. ב-31 באוגוסט 2017 חתם לארבע שנים בר.ב. לייפציג. קווין הוא סלובני יליד גרמניה שיכל לבחור בין האפשרות לשחק בנבחרת גרמניה ובחר לייצג את נבחרת סלובניה, את השער היחיד במדי הנבחרת הלאומית כבש ב-6 בספטמבר 2013 במשחק נבחרתו מול נבחרת אלבניה, נבחרתו ניצחה בתוצאה 0–1. רד בול זלצבורג הבונדסליגה האוסטרית: 2013/2014 הגביע האוסטרי: 2013/2014 ר.ב. לייפציג הגביע הגרמני: 2021/2022, 2022/2023 הסופר קאפ הגרמני: 2023 מדיה וקבצים בנושא קווין קאמפל בוויקישיתוף קווין קאמפל, באתר Transfermarkt קווין קאמפל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קווין קאמפל, באתר Soccerway קווין קאמפל, באתר WorldFootball.net קווין קאמפל, באתר National Football Teams קווין קאמפל, באתר FootballDatabase.eu
גן וריסלנד

גן וריסלנד (לעיתים פריזלנד או וריזלנד) הוא גן ציבורי על שם זיגפריד אדולף (צדוק) וַן וריסלנד. הוא נמצא בחלקה המערבי של העיר הרצליה (הרצליה פיתוח) ברחוב הנשיא. בגן שתולים עצים עתיקים רבים וסלולים בו שבילים. יש בו משטחי דשא גדולים ומתקני שעשועים לילדים. בכניסה הוקם קיר מאבני אפולוניה. הגן הוקם בנובמבר 1941 על ידי משה דה שליט והחברה לפיתוח הרצליה שהוקמה על ידי דה שליט. הגן הוקם לזכרו של זיגפריד ון וריזלנד שהיה מראשי התנועה הציונית בהולנד, חבר ההנהלה הציונית וגזבר שלה. כיהן כקונסול כללי של הולנד בארץ ישראל. בשנת 1929 פרש מההנהלה הציונית והחל לעבוד כמנהל בחברת האשלג, ולאחר מכן כיהן כמנהל נמל תל אביב עד מותו בדצמבר 1939. הוא תמך בחברה לפיתוח הרצליה ועזר בפיתוח חוף הים, והציל בשנים הקשות את השטח שעל חלקו הוקם הגן. בטקס החנוכה נכחו אורחים רבים ובהם משה נובומייסקי, ד"ר הנטקה, נציגי פועלי ים המלח, רעייתו של ון וריזלנד ועוד. האדריכל רכטר מסר פרטים על תוכנית הגן. בשנת 2002, הכריזו עיריית הרצליה והחברה לפיתוח הרצליה על תחרות לתכנון גן וריזלנד. הזוכה בתחרות היה המשרד אמיר מילר - אדריכלי נוף. מדיה וקבצים בנושא גן וריסלנד בוויקישיתוף גן וריזלנד באתר אמיר מילר אדריכלי נוף גן וריזלנד, באתר אמיר מילר אדריכלי נוף
השרפה הגדולה ב-1910

השרפה הגדולה ב-1910 הייתה שרפת יער אדירה, שכילתה שטח של 12,140 קילומטרים מרובעים בצפון מערב ארצות הברית בתוך יומיים בלבד (20-‏21 באוגוסט 1910) וגרמה למותם של 87 אנשים, מרביתם כבאים. השרפה כילתה שטחים בשלוש מדינות - בצפון מזרח וושינגטון, צפון איידהו ומערב מונטנה, ופגעה בשטחיהם של עשרה יערות לאומיים. היא נחשבת לשרפת היער הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית, אך לא הקטלנית שבהן. היה זה גם האירוע הקטלני ביותר למכבי האש בארצות הברית קודם לפיגועי 11 בספטמבר. בקיץ 1910 הצטרפו גורמים שונים זה לזה וגרמו לפרוץ השרפה. הקיץ היה חם ויבש ללא תקדים, ולכן גם החלה עונת השרפות מוקדם מהרגיל. היובש גרם להצטברות צמחייה יבשה והיערות התמלאו בחומר דליק. גיצים שהועפו מקטרי רכבת גרמו לשרפות וכך גם ברקים ועבודתם של צוותים שהציתו שרפות מבוקרות. עד אמצע חודש אוגוסט בערו כבר 1,000 עד 3,000 שרפות קטנות ממדים בוושינגטון, איידהו, מונטנה וקולומביה הבריטית שבקנדה. ב-20 באוגוסט 1910 חדרה לאזור חזית קרה שהביאה עמה רוחות עזות. אלו ליבו את אלפי השרפות הקטנות לכלל סופת אש אחת אדירה. לא היה סיכוי לבלום את האש בשל מחסור בכוח אדם וציוד. שירות היערות של ארצות הברית (שנקרא אז שירות היערות הלאומי) היה בן חמש שנים בלבד ולא היה מוכן כלל להתמודדות עם השלכות הקיץ היבש. חטיבת חיל רגלים של צבא ארצות הברית הוזעקה לסייע בלחימה באש. לפי עדויות נסחף עשן השרפה מזרחה עד למדינת ניו יורק ודרומה עד לדנוור שבקולורדו. בלילות, עד למרחק של 800 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט לא היו כלי שיט מסוגלים לנווט על פי הכוכבים מאחר שהשמיים היו מכוסים בעשן. קבוצות כבאים לחמו באש תוך סיכון חייהן, ועשרות כבאים נספו אגב כך. אנשי קבוצה שלמה בת 28 כבאים נספו כאיש אחד באיידהו. קבוצה אחרת באיידהו, בת 45 אנשים, הוקפה על ידי להבות ומפקדה אד פולסקי הוביל אותה לתוך מכרה קטן נטוש ששימש לה כמחסה. הכבאים כמעט נחנקו בעשן בתוך המכרה, אך 39 מתוכם שרדו לבסוף. רכבות פינו אלפי אזרחים מאיידהו וממונטנה. רכבת אחת בה נמצאו 1,000 נוסעים דהרה לרוחבו של שטח עולה באש עד שמצאה מחסה במנהרה. השרפה כבתה לבסוף לאחר שחזית קרה נוספת נכנסה לאזור והביאה עמה גשם רב. שש עיירות באיידהו ובמונטנה נהרסו כליל באש ואחרות ניזוקו קשות. עיירות אחדות ניצלו מפגיעה הודות להצתת שרפות מבוקרות בקרבתן. לשרפה הייתה השפעה נרחבת על אופיו של שירות היערות של ארצות הברית. עד אליה התגלעו ויכוחים רבים בנוגע לאופן הטיפול הנכון בשרפות יער, כאשר רבים טענו שיש להניח להן לבעור משום שהן היו בעלות חשיבות טבעית ליער ומשום המחיר הגבוה של כיבוין. לאחר השריפה הגדולה אימץ השירות מדיניות של מניעת שרפות ולחימה בכל אחת מהן. שרפות היער של השבת השחורה מדיה וקבצים בנושא השרפה הגדולה ב-1910 בוויקישיתוף על השריפה באתר Forest History עדות ראייה על השריפה באתר Forest History על השריפה באתר Idaho Forests השרפה הגדולה ב-1910, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המכרה שבו מצאו פולסקי ואנשיו מחסה הוכלל לימים במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים בארצות הברית.
קושטה

קושטה (בפורטוגזית: Costa) הוא שם משפחה, שנפוץ בעיקר במדינות דוברות פורטוגזית כגון פורטוגל, ברזיל, מוזמביק ואנגולה. כמו הקוגנטים קואסטה (Cuesta) וקוסטה, בספרדית, איטלקית וצרפתית, וקושט (Kust) או קוּסטה (Küste) בשפות גרמניות, מקור השם הוא במילה הלטינית costa, שמשמעותה המקורית היא צלע. בימי הביניים המילה קיבלה משמעויות נוספות – קצה הארץ, צלע הר, או מדרון, ולבסוף גם חוף. האם התכוונתם ל... אישים ששם משפחתם קושטה או דה קושטה אלדר קושטה – כדורגלן פורטוגלי-אנגולי אנטוניו קושטה – ראש ממשלת פורטוגל דיוגו קושטה – כדורגלן פורטוגזי מתאוס גליאנו דה קושטה – כדורגלן אנגולי נונו דה קושטה – כדורגלן מכף ורדה קושטיניה (פרנסישקו ז'וזה רודריגש דה קושטה) – כדורגלן עבר פורטוגלי רוי קושטה – כדורגלן פורטוגזי רוי קושטה – רוכב אופניים פורטוגזי ריקרדו קושטה – כדורגלן פורטוגזי מושגים אחרים קונסטנטינופול – בירת האימפריה הרומית, שנקראה בכתבים עבריים גם "קושטא" או "קוסטא", קיצור של קושטנדינא קוסטה costa (n.), etymonline
לינקלטר

לינקלטר (באנגלית: Linkleter) או לינקלייטר (באנגלית: Linklater) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... מגנוס לינקלייטר (אנ') – עיתונאי בריטי ניקול לינקלטר (Linkletter) – דוגמנית אופנה אמריקאית ריצ'רד לינקלייטר (Linklater) – במאי ותסריטאי קולנוע אמריקאי
בעיה מתמטית

בעיה מתמטית היא שאלה שניתן לייצגה, לנתח אותה, ואולי גם לפתור אותה בעזרת הכלים של המתמטיקה. זו יכולה להיות שאלה מעשית, כגון מהם מסלוליהם של כוכבי הלכת במערכת השמש, או שאלה מופשטת, כגון הבעיות של הילברט. שאלות על מציאות חומרית הופכות לבעיות מתמטיות בעזרת מודל מתמטי של נושא המחקר, דבר הכרוך בדרך כלל בהפשטה שלו. למשל על מנת להפוך את השאלה "מהם מסלוליהם של כוכבי הלכת" לבעיה מתמטית בת פתרון נוח להתייחס אל כוכבי הלכת כאל כדורים או נקודות במרחב. הדבר כרוך בהפשטה כי כוכבי הלכת אינם תואמים את התכונות המתמטיות של כדור ונקודה. לאחר שרטוט מסלולם הנצפה של כוכבי הלכת כעקומה במישור או במרחב ניתן להסיק מהעקומה מידע על מסלולם של כוכבי הלכת. בעיות מתמטיות מופשטות הן שאלות בכל תחומי המתמטיקה. בדרך כלל מתמטיקאים מעלים שאלות על נושאים מתמטיים ומנסים לפתור אותן באמצעות הטכניקות המתמטיות. המטרה של המתמטיקאים היא לרוב הרחבת הידע על הנושאים הנחקרים. שאלות מתמטיות הן כלי מרכזי בהוראת המתמטיקה כאשר לרוב המורה או מחבר ספר הלימוד יוצר שאלה מתמטית ועל התלמיד לפותרה באמצעות הכלים המתמטיים שנלמדו. בדרך כלל בעיות מתמטיות שכאלה נקראות שאלות או תרגילים והמונח "בעיה מתמטית" שמור לשאלות שמתמטיקאים התקשו לפותרן. ישנן לא מעט בעיות מתמטיות שהוגדרו אך טרם נפתרו. למשל, ברשימת 23 הבעיות של הילברט ישנן 15 שלא נפתרו כלל או נפתרו רק בצורה חלקית. רשימת מפורסמת אחרת של בעיות פתוחות היא רשימת בעיות לנדאו. במשפט האי-שלמות הראשון הראה קורט גדל שכל מערכת אקסיומות אפקטיבית ועשירה מספיק (כזו המכילה חלק מספיק גדול מאקסיומות האריתמטיקה) שהיא עקבית, היא בהכרח לא שלמה, משמע שקיימות טענות שלא ניתנות להכרעה, כלומר שלא ניתן להוכיחן או להפריכן באמצעות מערכת האקסיומות. מדיה וקבצים בנושא בעיה מתמטית בוויקישיתוף בעיה מתמטית, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקרבורו (טובגו)

סקרבורו (באנגלית: Scarborough) היא העיר הגדולה ביותר ובירתו של האי טובגו שהוא מחוז אוטונומי נפרד של טרינידד וטובגו. אוכלוסיית העיר מנתה 17,000 תושבים בשנת 2010 המהווים כמעט שליש מכלל אוכלוסיית האי. על נופה של העיר שולט מבצר המלך ג'ורג', מבנה מבוצר מהמאה ה-18 הקרוי על שמו של המלך ג'ורג' השלישי, שכיום מהווה את משכנו של מוזיאון היסטורי-ארכאולוגי. נמל המים העמוקים של סקרבורו נבנה ב-1991. לפני כן היה על האניות לעגון במרחק מהחוף. הגלגול הראשון של העיר היה בשנת 1654. אז היא כונתה למפסינבורג, על שם שני האחים ההולנדים שהיו מייסדיה. סקרבורו הפכה לבירת טובגו ב-1769 כאשר היא החליפה את הבירה עד אז, ג'ורג'טאון. תחת השלטון הצרפתי היא נקראה פור לואי. ההולנדים היו אלה, אשר עם שובם לשלטון בשנות ה -70 של המאה ה -19, הקימו את הממשלה האזרחית הראשונה בטובגו, והביאו מאות עבדים אפריקנים. לאחר מספר פיתולים היסטוריים נוספים, ניתנה טובגו רשמית לבריטים בשנת 1814, והסתיימה סוף סוף בעידן אי הוודאות הפוליטית. בשנים 1821–1825 נבנה בית הנבחרים הנוכחי באתר בית המשפט לשעבר. בית הנבחרים של טובגו, הוא האחראי על הממשל המקומי באי. שרות מעבורות מקשר את העיר עם פורט אוף ספיין. כמו שאר האי, משרת את העיר נמל התעופה הבינלאומי רובינסון השוכן במרחק של 13 ק"מ ממרכז העיר. סקרבורו קרויה על שמה של עיר הנושאת את אותו השם במחוז צפון יורקשייר שבאנגליה. מדיה וקבצים בנושא סקרבורו בוויקישיתוף סקרבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Population of Scarborough, Trinidad and Tobago SCARBOROUGH, Discover TOBAGO
St. James Infirmary Blues

St. James Infirmary Blues הוא שיר עם אמריקאי שמקורו אינו ידוע, אם כי מיוחס לעיתים לג'ו פרימרוז (שם עט של כותב השירים אירווינג מילס (1985-1894)). החצוצרן והזמר לואי ארמסטרונג הקליט ב-1928 גרסה שפרסמה את השיר והוא הפך לסטנדרט שזכה מאז לביצועים רבים. "St. James Infirmary" מבוסס על שיר עם אנגלי מהמאה ה-18 בשם "The Unfortunate Rake" (ידוע גם בשמות "The Unfortunate Lad" או "The Young Man Cut Down in His Prime") העוסק בחייל שהוציא את כספו על זנות עד אשר מת כתוצאה ממחלת מין. שם השיר הוא על שם בית החולים סנט ג'יימס בלונדון שטיפל במצורעים ועל פי השיר, שם מצא החייל את מותו. קיימת בעיה עם זיהוי זה שכן, הנרי השמיני רכש את המקום ב-1532 והקים באתר את ארמון סנט ג'יימס. זיהוי אפשרי אחר הוא המרפאה שהייתה חלק מ"St James Workhouse", מתחם כנסייתי בפיקדילי שבלונדון, שפעלה לפחות עד המאה ה-19. לשיר העם הבריטי היו גרסאות רבות שברובן המספר מגולל סיפור אודות חיי צעיר שנקטעו בשיא חייו (לעיתים, צעירה שחייה נקטעו בשיא חייה) כתוצאה מהתנהגות מוסרית מפוקפקת. לדוגמה, בהגיע השיר לאמריקה, הפכו ההימורים והאלכוהול לסיבות הנפוצות למות הצעיר. חלק מגרסאות השיר אף התפתחו לסטנדרטים בזכות עצמם, דוגמת "The Streets of Laredo" ו-"Dyin' Crapshooter's Blues". מוזיקאי הבלוז, וילי מקטל העיוור, הקליט ב-1940 גרסה לשיר עבור אלן לומקס וטען כי החל לכתוב את השיר ב-1929. אולם, השיר הוקלט לראשונה כבר ב-1927 על ידי פס ויליאמס ותזמורתו (Fess Williams and his Royal Flush Orchestra) בשם "Gambler's Blues". הלחן של הגרסאות המוקדמות לשיר, כולל הגרסאות ל"Bard of Armagh" ו-"Unfortunate Rake", הן במפתח מז'ורי ודומות ללחן של "Streets of Laredo". גרסת הג'אז, כפי שנוגנה על ידי לואי ארמסטרונג, היא במפתח מינורי. כפי שרווח בשירי עם ישנים, קיימת שונות בין מילות הגרסאות השונות. אלו המילים שהושרו בגרסת לואי ארמסטרונג בהקלטה של אודאון רקורדס ב-1928: I went down to St. James Infirmary, Saw my baby there, Stretched out on a long white table, So cold, so sweet, so fair. Let her go, let her go, God bless her, Wherever she may be, She can look this wide world over, But she'll never find a sweet man like me. לואי ארמסטרונג קאב קלוואי דייב ון רונק ג'ו קוקר ון מוריסון ארלו גאת'רי יו לורי בספרו הדבר מאת הסופר והפילוסוף הצרפתי אלבר קאמי מצוין השיר פעמיים: בפעם הראשונה כאשר השיר מושמע בבאר שבו נפגשים רמבר, רייה וטארו (עמוד 137 בתרגומה מצרפתית של אילנה המרמן בהוצאת עם עובד, ובפעם השנייה כאשר אותה קבוצה נפגשת בחדר המלון של רמבר (עמוד 143). מדיה וקבצים בנושא St. James Infirmary Blues בוויקישיתוף מידע על היצירה "St. James Infirmary Blues" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"St. James Infirmary Blues" באתר SecondHandSongs Rob Walker, Name That Tune, מאמר מקיף אודות ההיסטוריה של השיר (באנגלית) "St. James Infirmary" (השיר מתחיל אחרי 2:20 דקות), בביצוע ארלו גאת'רי, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב "St. James Infirmary (Gambler's Blues)", בביצוע דייב ון רונק, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב St. James Infirmary, בביצוע וינטון מרסליס, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב ביצוע של ג'וש וייט לשיר העם מ-1944, מתוך אוסף ג'ורג' בלאד לתקליטי 78 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע דייוויס 1954

גביע דייוויס 1954 הייתה התחרות ה-43 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 30 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה", ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-29-27 בדצמבר 1954 בסידני, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה הפסידה לנבחרת ארצות הברית עם תוצאה 2:3. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם ה-17 בסך הכל. הבית כלל 7 נבחרות כולל יפן. הבית כלל 23 קבוצות, כולל ניו זילנד, הודו, מצרים וברזיל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בבריזביין, אוסטרליה, במהלך 18-16 בדצמבר 1954. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 0:5. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1954 בוויקישיתוף נתונים על התחרות
אלכסנדר דיומא הבן

אלכסנדר דיומא הבן (בצרפתית: Alexandre Dumas, fils;‏ 27 ביולי 1824 – 27 בנובמבר 1895) היה סופר ומחזאי צרפתי. אלכסנדר דיומא הבן נולד בפריז כבנו הבלתי חוקי של אלכסנדר דיומא האב, מחבר הרומן "שלושת המוסקטרים". אמו הייתה מארי-לור-קתרין לאבה, תופרת. ב-1831 הכיר בו אביו כבנו, הוציאו מחזקת אמו, והעניק לו חינוך ברמה גבוהה. עובדת היותו בן בלתי חוקי מצאה לה ביטוי במחזה שכתב ב-1858, "הבן הבלתי חוקי", בו תמך בגישה כי על אב לבן בלתי חוקי לאמץ את בנו ולשאת את אמו לאישה. ב-1844 עקר דיומא לפרבר של פריז כדי להתגורר עם אביו. בתקופה זו פגש בקורטיזנה מארי דופלסי (Marie Duplessis), עמה הייתה לו פרשיית אהבים שארכה כשנה, ושהייתה מקור השראתו לרומן "הגברת עם הקמליות". את הרומן פרסם ב-1848, לאחר מותה של דופלסי ב-1847 משחפת. הרומן עוסק בעולם הדמימונד, ששימשו למטרות בידור של גברים. לאחר הצלחתו עובד הרומן למחזה בשם זהה, והועלה על בימת ה"תיאטר וודוויל" בפריז ב-1852. ג'וזפה ורדי כתב שנה מאוחר יותר את האופרה "לה טראוויאטה", בהתבסס על הספר והמחזה. את הליברית כתב פרנצ'סקו מריה פיאבה. הצלחתו של דיומא בתחום המחזאות הביאה אותו להתמקד בתחום זה. ב-1864 התחתן, ונולדו לו שתי בנות. ב-1874 התקבל כחבר באקדמיה הצרפתית. ב-1894 עוטר באות לגיון הכבוד הצרפתי, ושנה מאוחר יותר מת. ביצירותיו של אלכסנדר דיומא הבן בלטה מאוד המגמה המוסרית. הוא דגל ביצירותיו בשוויון בין המינים, ביטול הדעות הקדומות ותיקון מידות. הספר הידוע והיחיד פרי עטו שתורגם והופיע בעברית הוא "הגברת עם הקמליות" (1848), בתרגומו של אריה ענבי. הספר הופיע בשנת 1949 בהוצאת נקודים. מהדורה חדשה יותר הופיעה בהוצאת כנרת. המחזה אשת קלוד (1873) עוסק בשיבת ציון, והוא המחזה הציוני הראשון שנכתב על ידי לא-יהודי. שלוש שנים מאוחר יותר נכתב הספר הציוני "דניאל דרונדה" על ידי הסופרת הנוצרייה ג'ורג' אליוט. אלכסנדר דיומא הבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אלכסנדר דיומא הבן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אלכסנדר דיומא הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר דימה (1824-1895), דף שער בספרייה הלאומית אלכסנדר דיומא הבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר דיומא הבן, באתר AllMovie (באנגלית) אלכסנדר דיומא הבן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסנדר דיומא הבן, באתר Discogs (באנגלית) יצא לאור בשם "האישה עם הקמליות"
וידור

האם התכוונתם ל... וידור (איטליה) (אנ') – כפר בנפת טרוויזו במחוז ונטו, איטליה אישים ששם משפחתם וידור (Vidor, Widor): הילה וידור – שחקנית ישראלית צ'ארלס וידור (אנ') – במאי קולנוע אמריקאי ממוצא הונגרי קינג וידור (אנ') – במאי קולנוע אמריקאי שארל-מארי וידור – נגן עוגב, מלחין ומורה צרפתי וידר ויידר