laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהארד וכטר

אברהארד וכטר (בגרמנית: Eberhard Wächter; ‏9 ביולי 1929 - 29 במרץ 1992) היה בריטון אוסטרי, נודע בעיקר בהופעותיו באופרות של מוצרט, וגנר וריכרד שטראוס. אחרי שפרש משירה, היה למנהל הפולקסאופר של וינה והאופרה של וינה. וכטר נולד בווינה למשפחה יהודית-אריסטוקרטית שחלקה נרצחה בשואה בטרזיינשטאדט ובאושוויץ ולמד באוניברסיטת וינה ובאקדמיה למוזיקה של וינה. בשנת 1953 החל ללמוד פיתוח קול אצל אליזבת ראדו. באותה שנה הופיע לראשונה באופרה, בתפקיד סילביו ב"ליצנים" של ליאונקוואלו בפולקסאופר של וינה. ב-1954 הופיע לראשונה באופרה של וינה. הופעתו הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן הייתה בשנת 1956, בתפקיד הרוזן אלמביבה בנישואי פיגארו של מוצרט ובפסטיבל זלצבורג ב"אידומניאו" של מוצרט; בשנת 1958, בפסטיבל ביירוית, שר בתפקיד אמפורטאס בפרסיפאל של וגנר; בשנת 1959 היה וולפרם בטנהויזר של וגנר וב-1960 היה הרוזן אלמביבה הן בלה סקאלה והן באופרה הלירית של שיקגו; בינואר 1961 הופיע בתפקיד וולפרם במטרופוליטן אופרה בניו יורק. בשנת 1963 קיבל את התואר "קאמרזנגר". בשנת 1980 הופיע בביצוע בכורה בתפקיד יוסף ב"חתונת ישו" של גוטפריד פון איינם. בשנת 1987 התמנה למנהל הפולקסאופר של וינה. ב-1991 היה למנהל עמית של האופרה של וינה ובמשרה זו החזיק עד מותו. וכטר מת ב-1992 מהתקף לב בשעת טיול ביערות וינה. אברהארד וכטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אברהארד וכטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אברהארד וכטר, באתר ספוטיפיי אברהארד וכטר, באתר AllMusic (באנגלית) אברהארד וכטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אברהארד וכטר, באתר Yandex.Music (ברוסית) אברהארד וכטר, באתר Discogs (באנגלית) Eberhard Wächter at the Bach Cantatas Website
טלי פרקש

טלי פרקש (נולדה בשנת 1981) היא עיתונאית חרדית, בעלת טור במדור יהדות באתר ynet. פרקש נולדה בכפר סבא ליוסף ויהודית פרץ, חוזרים בתשובה. גדלה בבני ברק ולמדה בבית יעקב גור בעיר, ולאחר מכן בתיכון בית רבקה בכפר חב"ד. בעלת תואר ראשון בחינוך ממכללת ירושלים בבית וגן בירושלים. בעלת תואר שני ודוקטורנטית בלימודי מגדר מאוניברסיטת בר-אילן. במשך מספר שנים כתבה בשבועון החרדי "בקהילה". כמו כן הייתה כתבת, קריינית ועורכת ברדיו קול חי. בשנת 2007 החלה בכתיבת טור דעות במדור יהדות באתר ynet. באתר זה היא מסקרת את החברה החרדית דרך כתבות וראיונות, וכן כותבת על סוגיות ונושאים שונים הקשורים לעולם היהדות. טוריה וכתבותיה מתפרסמים בדרך כלל ב"מדור יהדות". בטוריה יש לעיתים קרובות ביקורת על תופעות חברתיות בעולם החרדי, כולל מנהגים שנחשבים בעיני החברה החרדית לטאבו. מאז 2015 ולקראת הבחירות לכנסת העשרים, לוקחת פרקש חלק ושותפה בקמפיין "לא נבחרות לא בוחרות", הקורא לייצוג של נשים במפלגות החרדיות. נשואה לגדליה פרקש ואם לשלושה. התגוררה באלעד, ועברה לפתח תקווה בשל הצורך בחינוך ממלכתי חרדי. פרקש חברת ועד באגודת ידידי החינוך הממלכתי חרדי. טלי פרקש, ברשת החברתית פייסבוק טלי פרקש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טלי פרקש, ברשת החברתית אינסטגרם כל הטורים של טלי פרקש, באתר ynet צו 8 לטלי פרקש, באתר מכון גשר, 11 בדצמבר 2011 נתי טוקר, לא רוצים להיות חרדים עניים: אריאל דרעי, טלי פרקש, שמואל חיים פפנהיים ובצלאל כהן הם מבטאי הרוח החדשה בקהילות החרדיות המסוגרות, באתר TheMarker‏, 20 בספטמבר 2012 חגית ששר, "מגזין נשים", הכירו את פורצות הדרך שלא חוששות לחשוף עוולות ולהאיר פינות אפלות, למרות המחיר החברתי. תופעה, באתר פייסבוק, 23 ביולי 2018 "זו מלחמה על מדינת ישראל": המנגנון של החינוך הממלכתי-חרדי עם טלי פרקש, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב, 20 בספטמבר 2023 טלי פרקש, מרב מיכאלי אמרה פעם.." : שיחים אודות נשים ונשיות בקרב אברכים ליטאים צעירים, עבודת מחקר, באתר אוניברסיטת בר-אילן, 2017 פרויקט מיוחד: העיתונאים החרדים מדברים על המקצוע, מאיפה התחילו ונותנים טיפים לאנשים שרוצים להיכנס לתחום, באתר "עבודות לחרדים", 2 ביולי 2015 אסתי שושן, לא נבחרות, לא בוחרות, באתר ynet, 31 בדצמבר 2012 בן שני, ‏"זה מסוכן מה שאנחנו עושות פה", באתר ‏מאקו‏, 9 בפברואר 2015 אליעזר היון, וטלי פרקש, אל תחפשו אותנו בקלפי": החרדים שאין להם בית, באתר ynet, 1 במרץ 2020 "זו מלחמה על מדינת ישראל": המנגנון של החינוך הממלכתי-חרדי עם טלי פרקש, נבדק ב-2023-09-20 "זו מלחמה על מדינת ישראל": המנגנון של החינוך הממלכתי-חרדי עם טלי פרקש, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 24:16)
גוטפריד פון איינם

גוטפריד פון איינם (בגרמנית: Gottfried von Einem;‏ 24 בינואר 1918 – 12 ביולי 1996) היה מלחין אוסטרי. הוא נודע בעיקר באופרות שלו, שניכרת בהן השפעת המוזיקה של סטרווינסקי ופרוקופייב, כמו גם השפעת ג'אז. פון איינם נולד בברן שבשווייץ, למשפחת דיפלומט אוסטרי. אחרי סיום לימודיו נסע לברלין, שם למד אצל בוריס בלכר והיה למנצח חזרות בפילהרמונית של ברלין. פון איינם פגש באמצעות בלכר את אשתו הראשונה, ליאנה פון ביסמרק, וב-1946 נשא אותה לאישה. בשנת 1953 עברו עם בנם קספר לווינה. ליאנה פון ביסמרק מתה ב-1952. ב-1966 נשא פון איינם לאישה את הליבריתנית שלו, המחזאית והסופרת האוסטרית הנודעת לוטה אינגריש. מלבד בווינה, עשה הזוג חלק גדול מזמנו בוואלדפירטל באוסטריה התחתית, אזור כפרי בראשיתי, שהיה מקור השראה הן למוזיקה של פון איינם והן לכתיבתה של אינגריש. פון איינם הלך לעולמו באוברדרנבאך, מייסאו ב-1996. בשנת 2002 קיבל פון איינם לאחר מותו תואר חסיד אומות העולם מיד ושם על עזרתו בהצלת חייו של המלחין קונרד לאטה. Dantons Tod Der Prozeß (opera)|Der Prozess Der Zerrissene Kabale und Liebe (opera)|Kabale und Liebe Der Besuch der alten Dame Jesu Hochzeit Der Tulifant Luzifers Lächeln מדיה וקבצים בנושא גוטפריד פון איינם בוויקישיתוף גוטפריד פון איינם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גוטפריד פון איינם, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט גוטפריד פון איינם, באתר MusicBrainz (באנגלית) גוטפריד פון איינם, באתר Discogs (באנגלית) גוטפריד פון איינם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Homepage of the Gottfried von Einem Private Music Foundation (English version) גוטפריד פון איינם - פעילותו להצלת יהודי בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) ביוגרפיה פיטר שניידר, Saving Konrad Latte באתר הניו יורק טיימס Yad Vashem, Gottfried von Einem - Righteous Among the Nations, Yad Vashem, ‏2024
IBM Coupling Facility

במחשבים מרכזיים של חברת IBM, ‏Coupling Facility‏ (בעברית: מתקן צימוד) הוא רכיב חומרה המאפשר למספר מעבדים, מקומיים או מרוחקים, לגשת במהירות ובעקביות לנתונים שבדרך שיגרה היו מתמקמים בזיכרון המטמון של אחד המעבדים. באמצעות מתקן צימוד ניתן להגדיר אשכול של עד 32 מחשבים מרכזיים ומאות מעבדים (הקרוי IBM Parallel Sysplex) המתנהג כמחשב-על עם מודל זיכרון סימטרי (SMP). למתקן הצימוד שלוש מטרות: נעילת מידע המשותף לכל המעבדים והמערכות המחוברות אחסון מידע משותף בזיכרון מטמון אחסון רשימות מידע משותפות ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול אוטליני

פול ס. אוטליני (באנגלית: Paul S. Otellini; ‏12 באוקטובר 1950 – 3 באוקטובר 2017) היה המנכ"ל החמישי של אינטל בשנים 2005–2013 וחבר בדירקטוריון של חברת גוגל. אוטליני נולד למשפחה ממוצא איטלקי וגדל בסן פרנסיסקו. אביו היה קצב ואיתו עבד בהיותו סטודנט. סיים לימודיו ב-St. Ignatius College Preparatory, השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סן פרנסיסקו ותואר MBA בשנת 1974 בבית הספר למנהל עסקים על שם האס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עם סיום לימודי מנהל עסקים הצטרף לאינטל כאנליסט, והתקדם במחלקת השיווק. בשנת 1990 שימש כעוזרו של אנדרו ס. גרוב, מ-1998 שימש כעוזרו של המנכ"ל קרייג בארט. מ-2000 שימש כמנהל תחום המיקרו-מעבדים של אינטל, ב-2002 מונה לנשיא החברה, ובמאי 2005 מונה למנכ"ל. בהנהגתו הגיעה החברה לרווחים אסטרטגיים, טכנולוגיים ופיננסיים חשובים. אלה כללו שינוי פעולות ומבנה עלויות לצמיחה ארוכת טווח; ביסוס עמדה מובילה בפלח שוק השרתים; ושמירה על רווחיות במהלך מיתון עולמי. הישגים אחרים כללו חתימה על קשרי לקוחות בולטים חדשים, כמו זכייה בעסקי ה-PC של אפל, ושותפויות עסקיות ורכישות אסטרטגיות שהרחיבו את נוכחותה של אינטל בתחום האבטחה, התוכנה והתקשורת הסלולרית. בחזית הפיננסית, אינטל הניבה יותר הכנסות במהלך שמונה שנות כהונתו כמנכ"ל מאשר במהלך 45 השנים הקודמות של החברה. בשנת 2006 פיקח על סבב הפיטורים הגדול בתולדות החברה, כאשר אינטל פיטרה כ-10,500 עובדים (10% מכוח העבודה). ב-19 בנובמבר הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו במאי 2013, דבר שאכן קרה לבסוף. מדיה וקבצים בנושא פול אוטליני בוויקישיתוף הביוגרפיה של פול אוטליני באתר של אינטל פול אוטליני באתר אנשים ומחשבים חדשות על פול אוטליני ואינטל באתר גלובס Paul S. Otellini, 1950 – 2017, https://newsroom.intel.com, ‏3-10-2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לטואון

הלטואון (טורקית Letoon; לטינית Letoum) הוא מתחם מקדשים המוקדש לנימפה לטו, ולשני ילדיה, אפולו וארטמיס, אשר שימש כמוקד הפולחן החשוב ביותר בליקיה בתקופה ההלניסטית. האתר שוכן למרגלות גבעה בלב מישור בדרומה של ליקיה שבדרום טורקיה. הוא נמצא כ-4.5 ק"מ צפונית-מזרחית לחוף הים התיכון, וכ-3.5 ק"מ דרומית-מזרחית לעתיקות העיר קסנתוס. שני האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. הממצאים המוקדמים באתר, שלא שימש מעולם כמקום מגורים סדיר, הם מסוף המאה ה-6 לפנה"ס, דהיינו, קודם להגמוניה ההלנית באזור, שהחלה בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס. בתקופה זו שימש האתר כמקום פולחנה של האלה האם. מאוחר יותר הוחלפה אלה זו בנימפה לטו, אשר הולידה לזאוס את אפולו וארטמיס. לפי המסורת המקומית שהתה לטו בליקיה בעת שנמלטה מפני הרה הקנאית, רחצה את ילדיה במימי הנהר הסמוך והרוותה את צמאונה. האתר היה קשור לקסנתוס הסמוכה שתושביה תחזקו אותו. בלטואון התקיימו טקסים, מופעים וחגיגות של ערי ברית הערים הליקית, והוא המשיך ופעל כמקום פולחן גם בתקופתה הרומית. במאה ה-5 החל האתר מתכסה בחול שהובא למקום על ידי נהר קסנתוס, והפולחן הפגאני בו פסק. במאה ה-6 הוקמה באתר כנסייה ביזנטית מאבנים שנלקחו מהעתיקות, אך במאה ה-7 המקום ננטש לחלוטין וחרב, וייתכן שהדבר קשור לפלישות הערבים לאסיה הקטנה. החפירות במקום החלו בשנות ה-50, ומאז שנת 1962 הן נערכות על ידי ארכאולוגים צרפתים. כיום מוקף האתר באזור חקלאי מיושב, ובצידו הדרומי והמערבי הוא גובל בחממות. באתר שרידיהם של שלושה מקדשים, שנבנו במקום בו ניצבו מקדשים מוקדמים יותר. מקדש לטו מהמאה ה-5 לפנה"ס הוא המערבי מבין השלושה. הוא נבנה מאבן גיר והוא הגדול והשמור מבין המקדשים. בחזיתו ניצב שער בסגנון איוני והנאוס הוקף בעמודים שנשאו כותרות קורינתיות. המקדש המזרחי ביותר מוקדש לאפולו, הוא מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס וסגנונו דורי. רצפת הפסיפס של המקדש מתארת את סמליו של האל חץ וקשת וכן לירה. בתווך ניצב המקדש הקטן ביותר, מקדש ארטמיס שסגנונו איוני, וכמו מקדש אפולו גם הוא מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס. סמוך מצפון-מזרח לשלושת המקדשים ניצבים הסטואה והאמפיתיאטרון ההלניסטים. האמפיתיאטרון הוקם במאה ה-2 לפנה"ס והוא השתמר במצב טוב. דרומית-מערבית למקדשים נמצא הנימפאון המוצף כיום במים באופן חלקי. המבנה מסמל את המקום בו רחצה לטו את ילדיה, וייתכן ששימש בטקס טבילה כלשהו. ליד הנימפאון שוכנים שרידיה של הכנסייה הביזנטית, שככל הנראה שימשה כבית התפילה של קהילת נזירים מקומית. מדיה וקבצים בנושא לטואון בוויקישיתוף מידע מקיף אתר אודות לטואון (צרפתית) אתר גרמני תמונות של לטואון Lycian Turkey
רופי המפרץ הפרסי

רופי המפרץ הפרסי (בערבית: روبيه or روبيه خليجيه) היה מטבע רופי הודי עם סימני הכר בשטרות שהיה למעשה הילך חוקי במדינות המפרץ הפרסי משנת 1959 עד שנת 1970 לפני שהללו הנפיקו מטבעות משלהן. כאשר שלטה האימפריה הבריטית בהודו ובמדינות המפרץ השלטון הבריטי הוציא למחזור את הרופי ההודי כמטבע עובר לסוחר במדינות המפרץ אשר בשליטתו, כגון עומאן, בחריין, כווית ואיחוד האמירויות. כאשר זכתה הודו בעצמאותה, עדיין השתמשו ברופי ההודי כהילך חוקי במדינות המפרץ. באותו עת הבסיס המוניטארי עמד על עתודת גוש הלירה שטרלינג בשער חליפין של 13 ושליש הרופי ללירה שטרלינג וכן לתקן הזהב וכמו כן התקנות בהודו באותן שנים אסרו על הוצאת זהב והכנסת זהב למדינה ללא פיקוח וכן על החזקה ומסחר בזהב או במטבע חוץ במזומן בשטחי הודו עצמה. אך באותן מדינות המפרץ שבה הרופי ההודי שימש הילך חוקי היה היתר לסחור במטבע קשה אחר או בזהב ולכן סוחרים ומבריחים מהודו נהגו להגיע למדינות המפרץ ולקנות זהב ולחזור להודו ולסחור בזהב ובשנת 1959 הוערך כי שווי הזהב שהוחזק על ידי המגזר הפרטי הוערך ב-1.75 מיליארד דולר ארצות הברית ומטבע הרופי ההודי החל מאבד מערכו, היות שמיליוני הרופי ששימשו לרכישת זהב או מטבע קשה אחר החל לחזור להודו במסחר הבנלאומי והבנק המרכזי של הודו נאלץ לגבות את הרכישות שנעשו במדינות המפרץ. כדי לעצור תופעה זו החליט הבנק המרכזי של הודו לפקח על שטרות הרופי ששימשו הילך חוקי החליט הבנק להוציא למחזור "שטרות מיוחדים" שהיו דומים לשטרות שהיו הילך חוקי בהודו עצמה אך שונים בצבעם השטרות נשאו את שם "הבנק המרכזי של הודו" והיה הבדל בין השטרות שהיו במחזור במדינות המפרץ לבין השטרות בהודו. צבעם של השטרות שהיו בשימוש במפרץ הפרסי היו שונים, ואות הפרפיקס של המספר הסידורי על השטרות צוין באות Z. שטר של רופי אחד הונפק על ידי "ממשלת הודו" וצבעו היה אדום. שטר של 5 רופי צבעו היה כתום. שטר של 10 רופי צבעו היה אדום. ושטר של 100 רופי וצבעו היה ירוק. השטרות הונפקו על ידי "הבנק המרכזי של הודו" וצוין כי ניתנים לפדיון בבנק המרכזי בבומביי בלבד ולא היו יכולים להיות הילך חוקי בהודו עצמה אלא לצורך פדיון רשמי. לאחר שמדינות המפרץ קיבלו את עצמאותן החלו להנפיק מטבעות משלהן. כווית ויתרה על הרופי ראשונה כאשר הנפיקה את הדינר הכוויתי בשנת 1961. בעקבותיה הנפיקה בחריין את הדינר הבחרייני בשנת 1965. כאשר הנפיקה עומאן את הריאל העומאני בשנת 1970 יצא רופי המפרץ הפרסי סופית מן המחזור. מאמר על הרופי של המפרץ
קרב אדריאנופול (324)

קרב אדריאנופול היה קרב במלחמת האזרחים הרומית בין ליקיניוס קיסר המזרח לקונסטנטינוס קיסר המערב. ליקיניוס היה לקיסר האימפריה הרומית המזרחית בשנת 311 ושלט בה יחד עם מקסימינוס דאיה. אולם בשנת 313 נתגלעה מחלוקת בין השניים וליקיניוס הביס את דאיה והיה לשליט יחיד. הוא המשיך ושלט באימפריה המזרחית בגפו במשך 11 שנים, אולם ב-324 התגלע סכסוך בינו לבין קיסר המערב קונסטנטינוס שהיה גם גיסו. קונסטנטינוס רדף אחרי שבטים סמרטים אשר חצו את הדנובה וחדר לשטחיו של ליקיניוס, הכול במטרה לגרור את האחרון לעימות מזוין. אף שמספר חייליו של קונסטנטינוס היה מועט ביחס לזה של ליקיניוס, צבאו עלה על זה של יריבו באיכותו. הצבאות היריבים נפגשו ליד אדריאנופול שבתראקיה (אדירנה שבטורקיה) ב-3 ביולי 324, וקונסטנטינוס הביס את ליקיניוס אשר נמלט והסתגר בביזנטיון הסמוכה. במקביל לקרב אדריאנופול התרחש קרב הלספונטוס הימי סמוך לבוספורוס וגם בו נחל ליקיניוס מפלה. הקרב השלישי והמכריע, קרב כירוספוליס, התחולל ב-18 בספטמבר 324, הפעם בצידו האסייתי של הבוספורוס, סמוך לאיסקידר של ימינו, ובקרב זה ביסס קונסטנטינוס את ניצחונו. בהמשך הוציא קונסטנטינוס את ליקיניוס להורג בניגוד לשבועה שנתן. קרב אדריאנופול היה אחת מנקודות המפתח אשר איפשרו לקונסטנטינוס להשתלט על האימפריה הרומית המפולגת ולאחדה בשנית.
בת הים הקטנה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בת הים הקטנה – אגדה שכתב האנס כריסטיאן אנדרסן ופורסמה לראשונה בשנת 1836 בת הים הקטנה (פסל) בת הים הקטנה (סרט, 1989) – עיבוד קולנועי משנת 1989 של חברת וולט דיסני לסיפורו של אנדרסן בת הים הקטנה 2: השיבה לים – סרט המשך משנת 2000 בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל – סרט משנת 2008 בת הים הקטנה (מחזמר) (אנ') – מחזמר של חברת וולט דיסני המבוסס על הסרט משנת 1989 בת הים הקטנה (אנימה) – סדרת אנימציה יפנית שהופקה בשנת 1991 ומבוססת על ספרו של אנדרסן בת הים הקטנה (סדרת טלוויזיה של דיסני) – סדרת אנימציה המבוססת על הסרט המקורי בת הים הקטנה (סרט, 2023) – סרט לייב-אקשן המהווה עיבוד מחודש לסרט האנימציה של דיסני משנת 1989
מוזיאון ריינה סופיה

מוזיאון ריינה סופיה (בספרדית Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía - המוזיאון הלאומי - מרכז האמנויות על שם המלכה סופיה הוא המוזיאון הלאומי של ספרד לאמנות המאה ה-20. הוא נחנך ב-10 בספטמבר 1992 ונקרא על שמה של סופיה, מלכת ספרד. המוזיאון נמצא במדריד, סמוך לתחנות הרכבת והמטרו אטוצ'ה, בקצהו הדרומי של משולש הזהב של האמנות של מדריד (יחד עם מוזיאון הפראדו ומוזיאון תיסן בורנמיסה). במוזיאון מוצגים אוספים של שני אמניה הבולטים של ספרד במאה העשרים, פבלו פיקאסו וסלבדור דאלי. יצירת האמנות המפורסמת ביותר במוזיאון היא ציורו של פיקאסו, "גרניקה". בנוסף לכך מוצגות יצירות של אמנים ספרדים נוספים. בשנת 2015 לחזקת המוזיאון הועבר ארכיון של אלנה אסינס. המבנה המרכזי של המוזיאון שימש במהלך המאה ה-18 כבית חולים. שיפוצים ותוספות משמעותיים לבניין נעשו החל משנת 1980. אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ריינה סופיה (באנגלית ובספרדית) מוזיאון ריינה סופיה, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון ריינה סופיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון ריינה סופיה, ברשת החברתית אינסטגרם למידע בעברית על מוזיאון ריינה סופיה
איזאיי דוברובן

איזאיי דוברובן (Issay Dobrowen; ‏15 בפברואר 1891–1953) היה פסנתרן, מלחין ומנצח יהודי-רוסי. שמו המקורי היה יצחק זרחוביץ' באראבייצ'יק על פי גרסה אחת וישעיהו גוטווין על פי גרסה אחרת. הוא שינה את שמו פעמים אחדות עד שהגיע לגרסה הסופית, שבה התפרסם. דוברובן נולד בניז'ני-נובגורוד שברוסיה ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון של מוסקבה. אחרי סיום לימודיו השתלם בנגינה אצל גודובסקי. בשנים הבאות כיהן כפרופסור בקונסרבטוריון וניהל את תיאטרון בולשוי המוסקבאי. משנת 1923 ניצח על תזמורות חשובות באירופה ובארצות הברית, ביניהן התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו והתזמורת הסימפונית של גטבורג בשוודיה. בין השאר הוזמן לנצח גם על התזמורת הפילהרמונית הישראלית. דוברובן כתב יצירות לפסנתר, המזכירות באופיין את המוזיקה של רחמנינוב. עוד חיבר קונצ'רטו לכינור ומוזיקה לתיאטרון. במהלך הקריירה שלו ניגן את הסונאטה "אפאסיונאטה" של בטהובן לפני לנין, יצירה שהייתה בין החביבות על המנהיג הבולשביקי. דוברובן היה ידיד קרוב של הסופר הרוסי מקסים גורקי ושל חוקר הארצות הנורווגי הנודע פריטיוף ננסן. דוברובן מת באוסלו, נורווגיה, בשנת 1953, בן 62. מדיה וקבצים בנושא איזאיי דוברובן בוויקישיתוף איזאיי דוברובן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איזאיי דוברובן, באתר AllMusic (באנגלית) איזאיי דוברובן, באתר MusicBrainz (באנגלית) איזאיי דוברובן, באתר Discogs (באנגלית) איסאי דוברובן (1893-1953), דף שער בספרייה הלאומית Issay Dobrowen Biography Biography from Simax
פמוקלה

פמוקלה (בטורקית: Pamukkale – "מצודת הכותנה") הוא תל טבעי בנפת דניזלי בדרום-מערבה של אסיה הקטנה שבטורקיה. האתר שוכן סמוך לכפר הנושא את אותו שם ונמצא 19 ק"מ צפונית לעיר דניזלי. התל, שאורכו 2,700 מטר ונישא לגובה של כ-20 מטר, חולש על העמק שתחתיו מגובה של 200 מטר. הוא תוצר של פעילות טקטונית שגרמה לנביעתם של מעיינות חמים שחומם מגיע ל-35 מעלות צלזיוס ויותר. אחד המעיינות האלה, שמימיו עשירים במינרלים, הביא ליצירת התל משקיעתם של המינרלים, והקנה למקום את שמו בשל צבעו וצורתו. מי המעיין מכילים ביקרבונט וסידן המביאים להיווצרותו ולשקיעתו של סידן פחמתי. פעולה זו הותירה "מדרגות" לבנות של טרוורטין במורד התל שגובהן נע בין מטר אחד ל-6 מטר, ואלה נדמים למפלי מים שקפאו. שכבת הטרווטין מגיעה במקומות מסוימים לגובה של 10 מטר, והמעיין הנובע בהספק של 25 ליטר לשנייה מניב סלע משקע בכמות של כמעט 50 ק"ג ביממה. בראש התל הוקמה במאה ה-2 לפנה"ס העיר העתיקה הייראפוליס, אשר התפתחה בעיקר על ידי הרומאים לאחר שחרבה ברעידת אדמה בשנת 17. בשנת 1988 הוכרזה פמוקלה כאתר מורשת עולמית יחד עם הייראפוליס. עד לצירופו של האתר לרשימות אונסק"ו הוא סבל מהזנחה ופיתוח-יתר, אשר גרמו לו נזק רב. בראש התל הוקמו מלונות אשר שאבו את מי המעיין החמים אל בריכותיהם והזרימו את שפכיהם בחזרה אל הטבע. שביל עפר נסלל על התל ואופנועים ואופני הרים עלו וירדו בו. מבקרים באתר נהגו להלך על הטרוורטין העדין כשהם נעולים בנעליים ולרחוץ בבריכות הטבעיות אגב שימוש בסבון. כתוצאה מכל אלה הפך הגיר לחום, והאתר החל מאבד את ייחודו. הרשויות הטורקיות הרסו את בתי המלון וכיסו את השביל בבריכות מלאכותיות שרק אליהן מותרת כיום הגישה, וזאת בלא נעליים. חלק מהבריכות מרוקנות ממים במשך רוב היום כדי לאפשר לאור השמש להלבין שוב את הגיר. מדיה וקבצים בנושא פמוקלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פמוקלה פמוקלה באתר המורשת העולמית של אונסק"ו אתר אודות פמוקלה
גרעין (תורת הקטגוריות)

בתורת הקטגוריות, גרעין הוא מושג כללי המכליל את מושג הגרעין האלגבראי - דהיינו גרעין של הומומורפיזם של חבורות, חוגים ומודולים. באופן לא לגמרי פורמלי, גרעין של מורפיזם f : X → Y {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y} עבור X , Y {\displaystyle X,Y} אובייקטים כלשהם, הוא האובייקט K {\displaystyle K} "הכללי ביותר" עם מורפיזם מתאים מהצורה k : K → X {\displaystyle \,k:K\rightarrow X} , כך ש- f ∘ k = 0 {\displaystyle \,f\circ k=0} . תהי C {\displaystyle C} קטגוריה, המכילה את מורפיזם האפס. יהיו X , Y {\displaystyle X,Y} אובייקטים ויהי f : X → Y {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y} מורפיזם. הגרעין של f {\displaystyle f} הוא אובייקט ker ⁡ ( f ) {\displaystyle \ker(f)} שעבורו קיים מורפיזם k : ker ⁡ ( f ) → Y {\displaystyle k:\ker(f)\to Y} שהוא המשווה של f {\displaystyle f} ושל מורפיזם האפס 0 X , Y : X → Y {\displaystyle 0_{X,Y}:X\to Y} , וכן ker ⁡ ( f ) {\displaystyle \ker(f)} אוניברסלי ביחס לתכונה זו של קיום k {\displaystyle k} . באופן מפורש, גרעין הוא אובייקט המקיים את שתי התכונות הבאות: f ∘ k = 0 K , Y {\displaystyle \,f\circ k=0_{K,Y}} , כלומר הדיאגרמה הבאה קומוטטיבית: בהינתן אובייקט K ′ {\displaystyle K'} עם מורפיזם כלשהו k ′ : K ′ → X {\displaystyle \,k':K'\rightarrow X} כך ש- f ∘ k ′ = 0 K ′ , Y {\displaystyle \,f\circ k'=0_{K',Y}} , קיים מורפיזם יחיד u : K ′ → K {\displaystyle \,u:K'\rightarrow K} כך ש k ∘ u = k ′ {\displaystyle \,k\circ u=k'} . כלומר הדיאגרמה הבאה קומוטטיבית: במקרים רבים, במיוחד באלגברה, מתייחסים לגרעין כאל הגרעין האלגברי, וההמורפיזם k {\displaystyle k} הוא העתקת ההכלה הטבעית. ניתן להראות כי k הוא תמיד מונומורפיזם. לא לכל מורפיזם בהכרח קיים גרעין, אך אם קיים גרעין אז הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם. בקטגוריה של חבורות, בהינתן הומומורפיזם f : X → Y {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y} , אם K הוא הגרעין של f במובן הרגיל של המילה, אז K היא תת-קבוצה של X, ומורפיזם ההכלה k : K → X {\displaystyle \,k:K\rightarrow X} הוא הגרעין של f במובן הקטגורי. בקטגוריה של חוגים אין גרעין, משום שאין בקטגוריה זו מורפיזם אפס. (שהרי מניחים כי הומומורפיזמים מעתיקים את היחידה ליחידה).
מורפיזם אפס

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, מורפיזם אפס הוא סוג מיוחד של מורפיזם "טריוויאלי". תהי C {\displaystyle C} קטגוריה. אומרים כי C {\displaystyle C} מכילה את מורפיזם אפס, אם לכל זוג אובייקטים X , Y {\displaystyle X,Y} יש מורפיזם 0 X , Y : X → Y {\displaystyle 0_{X,Y}:X\rightarrow Y} כך שמתקיימת התכונה הבאה: לכל זוג מורפיזמים f : R → S {\displaystyle f:R\rightarrow S} ו- g : U → V {\displaystyle g:U\rightarrow V} מתקבלת דיאגרמה קומוטטיבית: אם נציב בדיאגרמה הקומוטטיבית לעיל R = S , f = i d R {\displaystyle R=S,f=id_{R}} או לחלופין U = V , g = i d U {\displaystyle U=V,g=id_{U}} , נקבל כי ההרכבה של מורפיזם אפס עם מורפיזם כלשהו (מימין או משמאל) נותנת מורפיזם אפס. יתרה מכך, אם קיימת לקטגוריה משפחת מורפיזמי אפס, אז משפחה זו היא יחידה. אם לקטגוריה קיימים מורפיזמי אפס אז ניתן להגדיר בה גרעין ו-קו-גרעין. מורפיזם הוא מורפיזם אפס אם ורק אם הוא קבוע וקו-קבוע. בקטגוריה של חבורות, מורפיזם אפס הוא הומומורפיזם f : G → H {\displaystyle f:G\rightarrow H} אשר מעתיק כל איבר ב- G {\displaystyle G} לאיבר היחידה של H {\displaystyle H} . באופן יותר כללי, אם C {\displaystyle C} היא קטגוריה המכילה אובייקט אפס 0 {\displaystyle 0} , אז לכל זוג אובייקטים X , Y {\displaystyle X,Y} קיים מורפיזם יחיד 0 X , Y : X → 0 → Y {\displaystyle 0_{X,Y}:X\rightarrow 0\rightarrow Y} (ההרכבה של המורפיזם היחיד מ- 0 → Y {\displaystyle 0\to Y} עם המורפיזם היחיד X → 0 {\displaystyle X\to 0} ). הקטגוריה של הקבוצות S e t {\displaystyle \mathbf {Set} } לא מכילה מורפיזמי אפס. כך גם הקטגוריה של מרחבים טופולוגים.
משווה (מתמטיקה)

במתמטיקה, משווה הוא קבוצה בה שתי פונקציות (או יותר) מקבלות ערכים שווים. משווה הוא קבוצת הפתרונות של משוואה. נניח כי X {\displaystyle X} ו- Y {\displaystyle Y} הן שתי קבוצות, וכי f {\displaystyle f} ו- g {\displaystyle g} הן שתי פונקציות מ- X {\displaystyle X} ל- Y {\displaystyle Y} . המשווה של f {\displaystyle f} ו- g {\displaystyle g} מוגדר להיות קבוצת כל האיברים x {\displaystyle x} בהן f {\displaystyle f} שווה ל- g {\displaystyle g} . באופן מפורש: E q ( f , g ) := { x ∈ X ∣ f ( x ) = g ( x ) } {\displaystyle \mathrm {Eq} (f,g):=\{x\in X\mid f(x)=g(x)\}} . בדרך זו ניתן להגדיר משווה לכל זוג פונקציות מ- X {\displaystyle X} ל- Y {\displaystyle Y} . למעשה, אין צורך להגביל את ההגדרה לזוג פונקציות, או אף למספר סופי של פונקציות. באופן יותר כללי, אם F {\displaystyle F} היא קבוצה של פונקציות מ- X {\displaystyle X} ל- Y {\displaystyle Y} , אז המשווה של איברי F {\displaystyle F} הוא קבוצת כל האיברים בהם כל הפונקציות ב- F {\displaystyle F} שוות. באופן פורמלי: E q ( F ) := { x ∈ X ∣ ∀ f ∈ F ∀ g ∈ F f ( x ) = g ( x ) } {\displaystyle \mathrm {Eq} ({\mathcal {F}}):=\{x\in X\mid \forall {f}{\in }{\mathcal {F}}\;\forall {g}{\in }{\mathcal {F}}\;f(x)=g(x)\}} . כמקרה טריוויאלי, אם F {\displaystyle F} מכילה פונקציה בודדת f {\displaystyle f} , מאחר שלכל x {\displaystyle x} ב- X {\displaystyle X} מתקיים f ( x ) = f ( x ) {\displaystyle f(x)=f(x)} הרי ש- E q ( F ) = X {\displaystyle Eq({\mathcal {F}})=X} . משווים ניתנים להגדרה באמצעות תכונה אוניברסלית, המאפשרת להכלילם מהקטגוריה של קבוצות לקטגוריה כלשהי. בהקשר כללי זה, אם X {\displaystyle X} ו- Y {\displaystyle Y} הם שני אובייקטים ו- f {\displaystyle f} ו- g {\displaystyle g} הם שני מורפיזמים מ- X {\displaystyle X} ל- Y {\displaystyle Y} , המשווה של f {\displaystyle f} ו- g {\displaystyle g} הוא אובייקט E {\displaystyle E} ומורפיזם e q : E → X {\displaystyle \,eq:E\rightarrow X} כך ש f ∘ e q = g ∘ e q {\displaystyle \,f\circ eq=g\circ eq} וכך שבהינתן אובייקט O {\displaystyle O} ומורפיזם m : O → X {\displaystyle \,m:O\rightarrow X} , אם f ∘ m = g ∘ m {\displaystyle \,f\circ m=g\circ m} אז קיים מורפיזם יחיד u : O → E {\displaystyle \,u:O\rightarrow E} כך ש e q ∘ u = m {\displaystyle \,eq\circ u=m} , כך שמתקבלת דיאגרמה קומוטטיבית: מדיה וקבצים בנושא משווה בוויקישיתוף משווה, באתר MathWorld (באנגלית)