laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כחול הזקן

כחול הזקן הוא שמה של אגדה מתוך "סיפורי אמא אווזה" מאת שארל פרו, שהופיעה מאוחר יותר גם במעשיות האחים גרים. האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 312 לפי שיטת סיווג ארנה-תומפסון. האגדה מספרת על איש עשיר, שלמרות זקנו הכחול והמכוער, נשא שש נשים בזו אחר זו, וכולן מתו באורח מסתורי. לאחר שנשא את אשתו השביעית, הודיע לה כחול הזקן שהוא יוצא לאחד ממסעותיו, ואת צרור המפתחות ישאיר ברשותה, ואמר כי מותר לה להיכנס לכל החדרים פרט לאחד. ציווי זה עורר את סקרנותה של הרעיה הטריה. היא פתחה את החדר שהכניסה לתוכו נאסרה עליה, ושם גילתה את גופות נשותיו של כחול הזקן. מרוב בהלה נפל המפתח מידה, והוכתם בדם. היא יצאה מן החדר, נעלה אותו ומירקה את המפתח, אך לא יכלה להסיר את עקבות הדם. כשכחול הזקן שב מנסיעתו הוא דרש את המפתחות בחזרה, ונוכח על פי כתם הדם שעל המפתח כי אשתו המרתה את פיו. הוא התכונן להרוג גם אותה, אולם למזלה הרב הגיעו אחיה בעוד מועד, והרגו את כחול הזקן לפני שהספיק לשלוח יד באחותם. הסיפור שימש כר פורה ליצירות רבות: סיפורים, נובלות, מחזות, אופרה, קולנוע וציור, בהדגשים ופרשנויות שונות - החל מהסכנה שבהפרת הציווי של הבעל והאסון שמביאה איתה הסקרנות הנשית, וכלה במסרים פמיניסטיים והומור. האופרה טירת הנסיך כחול הזקן: הליברית נכתבה על ידי בלה באלאז' והמוזיקה מאת המלחין ההונגרי בלה בארטוק. אופרטה של ז'אק אופנבך שעובדה לבלט על ידי מיכאל פוקין. האופרה "אריאנה וכחול הזקן": הליברית על פי מחזה של מוריס מטרלינק והמוזיקה מאת המלחין היהודי צרפתי פול דיקא. "הסיפור הנורא של כחול הזקן" מאת ויליאם תאקרי וגם "המפתחות של כחול הזקן", מאת בתו אן תאקרי ריצ'י. "שבע הנשים של כחול הזקן" מאת אנטול פראנס. המחזאי הצרפתי אלפרד סבואר (Alfred Savoir) כתב ב-1920 מחזה בשם "אשתו השמינית של כחול הזקן" ששימש בסיס לשני סרטי אימה בשם זה: של סם ווד ב-1923 (סרט אילם שאבד) ושל הסרט "אשתו השמינית של כחול הזקן" בבימויו של ארנסט לוביטש ב-1938. סרטי אימה בשם כחול הזקן: ב-1944, הוליווד, בבימויו של אדגר אולמר (Edgar G. Ulmer), ב-1972, בודפשט, בבימויו של אדוארד דמיטריק ובכיכובו של ריצ'רד ברטון וב-2009, צרפת, בבימויה של קתרין ברייה (Catherine Breillat). סיפורה של הסופרת והעיתונאית האנגלית אנג'לה קארטר (Angela Carter) "חדר הדמים" הוא עיבוד פמיניסטי למעשייה זו. "הביצה של כחול הזקן" קובץ סיפורים הכולל סיפור בשם זה מאת הסופרת הקנדית מרגרט אטווד. זקן כחול, נובלה מאת קורט וונגוט, (1987 ,Bluebeard), תרגמה מאנגלית תמר עמית, זמורה ביתן, 1990. בטלנובלה "תנוחי" דמותו של מתי אייסברג מבוססת בעקיפין על אגדה זו. מריוס פטיפה יצר כוראוגרפיה לבלט באותו שם, עם מוזיקה מאת פיוטר שאנק. באביב מתעורר (מחזה), מחזה מאת פרנק ודקינד, התמונה השלישית במערכה השנייה מציגה את הנסכן רילוב מאונן ומשווה את עצמו לכחול הזקן, בהתבסס על אגדה זו. בספר האימה "הניצוץ" של סטיבן קינג מוזכר הסיפור "כחול הזקן" כסיפור שקרא ג'ק טורנס לבנו, דני. בספר, דני משווה את הסקרנות לפתוח את חדר 217 לסקרנות של האישה. Hermansson, Casie E. (2009). Bluebeard: A Reader's Guide to the English Tradition. Jackson, Mississippi: University Press of Mississippi.
תאודורה

האם התכוונתם ל... תאודורה או תאודורט (אנ') (393 – 457) - נזיר ובישוף סורי. תאודורה מאמסה – פילוסופית מסוף המאה ה-5 ותחילת המאה ה-6. תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית (המאה ה-6) (500 לערך - 548) - אשתו של קיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון וקיסרית במשותף עם בעלה בשנים 527 - 548. תאודורה (המאה ה-9) – (815 - לאחר 867) אשתו של תיאופילוס, קיסר האימפריה הביזנטית. תאודורה (המאה ה-11) (984–1056) - קיסרית האימפריה הביזנטית בשנים 1055 - 1056.
ארנו

נהר אַרְנוֹ (איטלקית: Arno, מבוטא במלעיל) הוא נהר במחוז טוסקנה באיטליה והוא השני בחשיבותו במרכז איטליה, אחרי הטיבר. מקור הנהר בהר פלטרונה באזור קסנטינו שבהרי האפנינים, זורם ומסתובב לכיוון דרום. הנהר מסתובב מערבה ליד ארֶצוֹ כשהוא עובר דרך פירנצה, אמפולי ופיזה, ונשפך לים הטירני (או לים הליגורי על פי גרסה אחרת) במרינה של פיזה. באורך 241 ק"מ, הוא הנהר הארוך ביותר בטוסקנה. פלגיו הראשיים הם: נהר הסייבה, ביסנציו, אומברונה, ארה, אלסה, פזה ופשה. שפך הנהר משתרע על שטח של 8,200 קמ"ר. הנהר חוצה את פירנצה, שם הוא עובר תחת 'הגשר הישן' (פונטה וקיו) ו'גשר השילוש הקדוש' (פונטה סנטה טריניטה). לכל אורך ההיסטוריה, הציף הנהר את העיר באופן קבוע, כאשר ההצפה האחרונה הייתה ב-1966. הצפות גדולות נרשמו גם ב-4 בנובמבר 1333 וב-13 בספטמבר 1557. קצב הזרימה של הנהר נתון לשינויים קיצוניים. לפעמים הוא מתואר כנהר שתוך מספר ימים הופך ממצב של נהר אכזב למצב של כמעט הצפה. בנקודה שבה עוזב הנהר את הרי האפנינים, לספיקת הנהר טווח רחב של ערכים, מ-6 מ"ק לשנייה ועד 2,000 מ"ק לשנייה. סכרים חדשים נבנו במעלה הנהר מפירנצה והקלו את הבעיה. ערך מורחב – עליית נהר הארנו על גדותיו (1966) השיטפון של 1966, שהפיל את הסכרים בפירנצה, ושבעקבותיו נהרגו כ-40 איש, גרם לפגיעה או להריסה של מיליוני יצירות אומנות וספרים נדירים. שיטות שימור חדשות נוצרו אחרי השיטפון, אבל גם היום, יצירות רבות טרם שוקמו. נהר הארנו בפירנצה, איטליה נהר הארנו בפיזה שפך הנהר ליד פיזה גדות הארנו, הנראות מתוך פונטה וקיו, פירנצה מדיה וקבצים בנושא ארנו בוויקישיתוף אתר רשות נהר ארנו (באיטלקית)
קנת ביינברידג'

קנת ביינברידג' (באנגלית: Kenneth Tompkins Bainbridge;‏ 27 ביולי 1904 – 14 ביולי 1996) היה פיזיקאי אמריקני מתחום הפיזיקה הגרעינית מאוניברסיטת הרווארד, אשר הופקד על ניהול ניסוי טריניטי – הניסוי הגרעיני הראשון שהתרחש ב-16 ביולי 1945 במסגרת תוכנית מנהטן. זעזועו של ביינברידג' לנוכח עוצמת הפיצוץ בניסוי, באה לידי ביטוי במשפט המפורסם שאמר לעמיתו רוברט אופנהיימר, מיד לאחר הפיצוץ – "Now we are all sons of bitches". אמירה זו סימנה את תחילת דרכו כפעיל נגד ניסויים גרעיניים ולמען הגבלת פיתוח הנשק הגרעיני בכלל. נולד במדינת ניו יורק בשנת 1904.בשנת 1921 החל ללמוד הנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עשה תואר ראשון ושני. בשנת 1929 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1933 קיבל מלגת גוגנהיים שאפשרה לו ללמוד אצל ארנסט רתרפורד במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג'. בזמן לימודיו בלונדון, התיידד ביינברידג' עם הפיזיקאי הבריטי ג'ון קוקרופט. עם חזרתו לארצות הברית בשנת 1934, הפך לפרופסור באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1937 החל לעבוד כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר ביינברידג' להרווארד ובשנים 1950–1954 ניהל את המחלקה לפיזיקה. עזב את האוניברסיטה בשנת 1975. מת בביתו בלקסינגטון, מסצ'וסטס, ב-14 ביולי 1996. נקבר במרתה'ס ויניארד. מדיה וקבצים בנושא קנת ביינברידג' בוויקישיתוף ביוגרפיה של קנת ביינברידג' ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר רם

הר רם הוא הר געש רדום בצפון רמת הגולן. שמו בערבית תל סדר אל-ערוס, והוא מכונה גם תל אל-עמוריה. ההר הוא הצפוני ביותר בקו התלים הישראלי, והוא שוכן דרומית למג'דל שמס, צפונית-מזרחית לבריכת רם וצפונית להר כרמים. להר שתי פסגות – המערבית בגובה של 1,182 מטר מעל פני הים, והמזרחית בגובה של 1,185 מטר, על ההר נמצאים שטחים חקלאיים של הכפרים הדרוזים מג'דל שמס ומסעדה. במורדו המזרחי, נמצא הגבול בין ישראל לסוריה. ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חג מולד שחור (סרט, 2006)

חג מולד שחור (באנגלית: Black Christmas) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2006, אשר בוים ונכתב על ידי גלן מורגן, במאי הסרט יעד סופי ויעד סופי 3. הסרט הוא חידוש לסרט בעל אותו שם משנת 1974. פסקול הסרט הולחן על ידי שירלי ווקר, אשר מתה חודש לפני יציאת הסרט. בקנדה הסרט הוגבל לילדים מתחת לגיל 18, בשל האלימות הרבה שיש בסרט, האימה הרבה שבעלילה, סקס ושימוש במילים גסות. עלילת הסרט מתרחשת בחג המולד ומספרת את סיפורו של בילי לנז, ילד צעיר אשר נולד עם מחלת כבד נדירה, אשר הותירה את עורו צהוב, מה שגרם לאמו לדחות אותו ולהתעלל בו. יום אחד, בערב חג המולד, אמו של בילי הורגת את אביו לנגד עיניו, יחד עם אהובה וקוברת אותו במחסן ביתם. לאחר שהרגה את אביו, היא נועלת את בילי בעליית הגג למשך כמה שנים. לילה אחד, אמו של בילי אונסת אותו מכיוון שמאהבה היה עקר, ונכנסת להיריון מבילי, ומולידה בת בשם אגנס. לאחר 15 שנה, בילי נמלט מעליית הגג, רוצח באכזריות את אמו ואת בעלה, ואוכל את בשרם. כתוצאה מכך הוא נכלא בבית משוגעים. בהווה, תשע סטודנטיות אשר חוגגות יחד עם אם הבית שלהן, גברת מק, את חג המולד בבית משפחת לנז, מוצאות את עצמן מוטרדות על ידי מאיים מסתורי, אשר מצלצל אליהן ומטריד אותן. לאחר שאחת מהבנות נמצאת מתה, הן מתחילות להירצח באכזריות יחד עם בני זוגן. לבסוף, קלי פרסלי, גיבורת הסרט, מגלה את הרוצח שמסתבר שזאת אגנס, בתו של בילי. בו הזמן, בילי מגיע, ושלושתם מנהלים מריבה אכזרית, שנגמרת בשריפה קטלנית, שכתוצאה מכך, האחים נהרגים, וקלי נשלחת לביה"ח יחד עם לי, ניצולה נוספת, שסובלת מפציעות קלות. בבית החולים, מתגלה שאגנס שרדה את השריפה, ורוצחת את לי על ידי שבירת צווארה. דקות ספורות לאחר מכן, קלי חוזרת לחדרה לאחר שעברה בדיקות רפואיות ומגלה את אגנס. אך לפני שזו מספיקה לרצוח אותה, קלי מצליחה להפעיל את מכשיר הדפיברילטור ומחשמלת את פניה של אגנס, ובכך מביסה אותה אחת ולתמיד. קייטי קסידי - קלי פרסלי מישל טרכטנברג - מליסה קיט מרי אליזבת' וינסטד - הת'ר פיצג'רלד אוליבר האדסון - קייל לנגטון לייסי שאברט - דיינה מטיס קריסטן קלוק - לי קולבי אנדרה מרטין - גברת ברברה מק יאן-קאי קריסטל לואו - לורן האנון דין פריס - אגנס לנז (גיל 22) רוברט מן - בילי לנז (גיל 35) ג'סיקה הארמון - מייגן הלמס ליילה סבסטה - קלייר קרוסבי אתר האינטרנט הרשמי של חג מולד שחור "חג מולד שחור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חג מולד שחור", באתר נטפליקס "חג מולד שחור", באתר AllMovie (באנגלית) "חג מולד שחור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חג מולד שחור", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חג מולד שחור", באתר Metacritic (באנגלית) "חג מולד שחור", באתר אידיבי "חג מולד שחור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קומטסו D575

קומטסו D575 "סופר-דוזר" הוא הדחפור הגדול ביותר שנבנה אי פעם. הדחפור נבנה על ידי חברת קומטסו מטוקיו, יפן במפעל אוסקה. דחפור ה-D575 משמש בעיקר במכרות פחם מסוג "רצועה רדודה" בצפון אמריקה. גודלו ועוצמתו מאפשרים לו להזיז יותר פחם מדחפורי מכרות אחרים ואפילו יותר ממחפרי גרירה וקווי גרירה המשמשים בדרך כלל במכרות רצועה. הדחפור פועל במכרות באזורים כמו פנסילבניה, איידהו ובדרום מערב ארצות הברית. הדחפור מצויד בכף עם קיבולת 69 מ"ק, בגובה 3.64 מטר ורוחב 7.4 מטר (לשם השוואה: כף של CAT D9R היא בגובה 1.9 מטר, רוחבה 4.6 מטר וקיבולתה 16.4 מ"ק). הדחפור עצמו בגובה 4.88 מטר, באורך 11.72 מטר ועם גובה גחון של 745 מ"מ. שטח המגע שלו עם הקרקע הוא 9.4342 מטר רבוע והלחץ שהוא מפעיל הוא 159 קילופסקל. כדי להזיז את הדחפור העצום, שמשקלו 152 טון, הוא מצויד במנוע דיזל Komatsu SA12V170E המפיק 1,150 כוחות סוס (858 קילוואט). לשם השוואה, CAT D11R מפיק רק 850 כ"ס ו-CAT D9T מפיק רק 410 כ"ס. אתר קומטסו תמונה (אורכב 11.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
אירוויזיון 1994

אירוויזיון 1994 הייתה תחרות האירוויזיון ה-39 והיא נערכה ב-30 באפריל 1994 באירלנד. המנצחת בתחרות הייתה אירלנד, שהפכה למדינה הראשונה בתולדות התחרות והיחידה עד כה שזכתה בפעם השלישית ברציפות. הייתה זאת גם הזכייה השישית של אירלנד בתחרות מתוך שבע זכיות שיש לאירלנד עד היום. אירוויזיון 1994 היה האחרון, נכון לשנת 2023, בו זכתה המדינה המארחת. השיר הזוכה, Rock'n Roll Kids, היה השיר הראשון בתולדות האירוויזיון שזכה ללא ליווי תזמורתי (עד אירוויזיון 1998 היו משתמשים בתזמורת). מבצעיו, פול הרינגטון וצ'ארלי מקגטיגן, שרו וניגנו על הבמה בפסנתר ובגיטרה בלבד. הם זכו לקבל 8 פעמים דוז פואה (12 נקודות) ו-8 פעמים 10 נקודות. באירוויזיון הזה הופיעו לראשונה שבע מדינות ממזרח אירופה. שתיים מהן הגיעו להישגים יוצאי דופן: פולין סיימה במקום השני ובכך שברה את שיאיהן של דנמרק מאירוויזיון 1957, נורווגיה מאירוויזיון 1960 וישראל מאירוויזיון 1973 (המיקום הכי גבוה בהופעה ראשונה באירוויזיון, דנמרק זכתה במקום השלישי ונורווגיה וישראל הגיעו למקום הרביעי) והונגריה שסיימה במקום הרביעי. מדינות נוספות שהופיעו לראשונה באירוויזיון היו: רוסיה (מקום תשיעי), סלובקיה (מקום 19), רומניה (מקום 21), אסטוניה (מקום 24) וליטא (מקום 25 ואחרון עם אפס נקודות). בעת ההפסקה שבין הופעת השירים ובין ההצבעה הופיעה להקת מחול בסגנון אירי בשם "ריברדאנס", אשר זכתה אחר כך להכרה בינלאומית. ישראל לא השתתפה בתחרות באותה שנה. לפי אירוויזיון 1993 הוחלט כי שש המדינות שיסיימו בששת המקומות האחרונים באירוויזיון 1993 לא ישתתפו באירוויזיון 1994, וזאת כדי לפנות מקום למדינות מזרח אירופה החדשות שביקשו להשתתף באירוויזיון, וכדי למנוע מצב בו מספר המדינות המשתתפות יגיע ל-30 מדינות. ישראל סיימה באירוויזיון 1993 במקום ה-24 והלפני האחרון, ולכן לא השתתפה מאירוויזיון 1994. קפריסין הייתה אמורה לא להשתתף גם היא, אך בעקבות פרישתה של איטליה היא השתתפה. אירלנד אירלנד-איילין דאן קרואטיה קרואטיה-הלגה ולאהוביץ' שווייץ שווייץ-זנדרה שטודר אסטוניה אסטוניה-אורבה טידוס רומניה רומניה-כריסטינה צופסקו גרמניה גרמניה-כרמן נבל אוסטריה אוסטריה-טיליה הרולד מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1994 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1994 אירוויזיון 1994 באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1994 אירוויזיון 1994, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אירוויזיון 1992

אירוויזיון 1992 נערך בפעם ה-37 ב-9 במאי 1992 במאלמה שבדרום שוודיה אחרי ניצחון המדינה בשנה שקדמה. הגישו אותו מנחה הטלוויזיה הארלד טרויטיגר והעיתונאית והמנחה לידיה קפוליקיו. לינדה מרטין, שייצגה את אירלנד, זכתה בתחרות עם השיר "Why me?". השיר נכתב על ידי ג'וני לוגן, שזכה באירוויזיון 1980 ויותר מאוחר גם באירוויזיון 1987. אחרי שהגיעה למקום השני פעמיים ברציפות (1988, 1989) ולאחר תוצאות מביכות פעמיים ברציפות (1990, 1991), בריטניה שלחה את מייקל בול עם הבלדה "צעד אחד מעבר לזמן", שהוחשב כפייבוריט הגדול לניצחון. אף על פי זאת, האירים שלחו את לינדה מרטין, שכבר השתתפה בעבר באירוויזיון 1984 והגיעה למקום השני, עם שיר מאת ג'וני לוגן שזכה כבר פעמיים בעבר. בסופו של דבר, אירלנד ניצחה בתחרות כשהיא גוברת ב-16 נקודות על בריטניה שהגיעה למקום השני. הניצחון הזה היווה את שרשרת הניצחונות של אירלנד באירוויזיונים של שנות ה-90 (1992, 1993, 1994, 1996). מלטה שלחה את מרי ספיטרי עם השיר "ילד קטן", שהביא למלטה את התוצאה הטובה ביותר שלהם באותם זמנים, מקום שלישי. שוודיה, המדינה המארחת, הגיעה למקום 22. זה היה המיקום הנמוך ביותר שהמדינה המארחת את התחרות הגיעה אליו עד אז. את איטליה ייצגה אחת הזמרות המצליחות ביותר באותה תקופה, מיה מרטיני, שגם היא ניסתה את מזלה בעבר באירוויזיון 1977. עד היום שירה, "Rapsodia", הוא מהזכורים והאהובים ביותר בתחרות. את ישראל ייצגה הזמרת דפנה דקל עם השיר "זה רק ספורט". דקל גברה בקדם אירוויזיון על ענת עצמון, ששרה את השיר "התקווה", על חודה של נקודה אחת. עצמון דרשה לפסול את השיר הזוכה, בטענה שהיה ארוך ב-17 שניות מהאורך החוקי של שלוש הדקות. אף על פי שהטענה הייתה נכונה, דחה בית המשפט את ערעורה של עצמון. בהופעה באירוויזיון השיר של דקל קוצר לשלוש דקות כנדרש. אירוויזיון 1992 היה האירוויזיון האחרון בו ניתן היה לסיים במקום האחרון או באחד המקומות האחרונים ובכל זאת להשתתף באירוויזיון שמתקיים שנה אחרי: החל מאירוויזיון 1993 הופעלה שיטת רלגציה- שמשמעותה הדחת מדינות שמסיימות במקומות האחרונים לשנה אחת, כל זאת בשביל לפנות מקום למדינות מזרח אירופה שביקשו גם הן להשתתף באירוויזיון. שיטת הרלגציה הופעלה עד שנת 2003, ובשנת 2004 נכנסה במקום שיטת חצי הגמר, שנוצרה כדי להתמודד עם מספר מדינות אירופה הגדול שביקש להשתתף באירוויזיון. התחרות נערכה באולם הקרח של מאלמה, היכן שעיצוב הבמה עוצב בצורת מפרש של ספינת ויקינגים עם דרקון במרכזה וכוכבים בכל צד. סרטון הפתיחה הציג נשים לבושות בצבעי הדגל השוודי - כחול וצהוב. סרטוני המעבר בין שיר לשיר ("הגלויות") הפעם התחברו לצד של המדינה המשתתפת ולא המארחת. זוכת השנה שעברה, קרולה, הופיעה על הבמה עם שמלה לבנה, שרשרת קרנף ושרה את השיר "כל הסיבות לחיות". אירוויזיון זה האחרון בו השתתפה יוגוסלביה, שזמן קצר לאחר מכן התפרקה למספר מדינות. חלק מהן ניסו להשתתף באירוויזיון 1993 אך רובם הגדול נכשל. שווייץ הייתה אמורה להשתתף בהתחלה עם השיר "Soleil, soleil" בביצועה של ז'רלדין אוליבייה, אך השיר לא תאם את חוקי הקדם השווייצרי, ולמרות שזכה, לא נשלח בסוף לתחרות. אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1992 אירוויזיון 1992, באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1992 אירוויזיון 1992, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רוזנות אנו

רוזנות אנו (בצרפתית: Hainaut (אֵנוֹ), בהולנדית Henegouwen, בגרמנית Hennegau) היא רוזנות עתיקה שהתקיימה בגבולותיה של ממלכת צרפת עם האימפריה הרומית הקדושה, וכללה את העיר מונס (כיום בדרום בלגיה) ואת הערים ואלנסיין וקמברה (כיום בצפון צרפת). הרומאים כבשו את האזור מידי הנרווים, שהיו אחד השבטים הבלגים שהתיישבו ממזרח לנהר סכלדה. בשנת 843, בהתאם לחוזה ורדן, נכלל האזור בלותרינגיה, שהייתה בין ממלכת פרנקיה המערבית לבין ממלכת פרנקיה המזרחית. ב-870, על פי הסכם מרסן, עבר האזור לשליטתו של שארל הקירח מלך פרנקיה המערבית, שהכריז עליו כנחלתו העוברת בירושה. רוזנות אנו הוקמה כדי להתגונן טוב יותר בפני הנורמנים שפלשו לאזור בסוף המאה התשיעית. רנייה, הרוזן הראשון של אנו, לחם בהם. רנייה השני הקים את טירתו במונס על חורבות מבצר ומנזר שנבנו במקום על ידי סנט וודרו במאה השביעית. רנייה השלישי לחם נגד קונראד האדום שנתמך על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא הפסיד במערכה ונשלח לגלות בבוהמיה (958). בנו, רנייה הרביעי המשיך במאבקו של אביו, קרא לעזרתו את איג קאפה, מלך צרפת, ונישא לבתו על מנת להתגונן בפני האימפריה הרומית הקדושה, שלבסוף הכירה בריבונותם של דוכסי אינו. בשנת 1051 עברה רוזנות אנו לחסותו של רוזן פלנדריה. ב-1280 הפכה לחלק של נחלות רוזן הולנד, וב-1345 הפכה לנחלת בית בוואריה. ב-1432 עברה לשלטונו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה, וב-1477, אחרי נישואיה של מארי מבורגונדיה למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עברה רוזנות אנו לידי בית הבסבורג. מכאן ואילך ההיסטוריה של הרוזנות חופפת את זו של ארצות השפלה, שחלקן הדרומי נכלל בבלגיה העצמאית החל ב-1830. כיום קיימת הפרובינציה של אנו במחוז ולוניה שבבלגיה. מדיה וקבצים בנושא רוזנות אנו בוויקישיתוף
פלטיאל בן ליש

פַּלְטִיאֵל בֶּן לָיִשׁ (או פלטי בן ליש) הוא דמות מקראית מתקופת המלכים שאול ודוד. מוצאו מהיישוב המקראי גלים. הוא מוצג בפסוק: ”וְשָׁאוּל נָתַן אֶת מִיכַל בִּתּוֹ אֵשֶׁת דָּוִד לְפַלְטִי בֶן לַיִשׁ אֲשֶׁר מִגַּלִּים”. מוצאו של פלטיאל היה משבט בנימין (שבטו של שאול המלך), כיוון שהעיר גלים שכנה בתחום נחלת שבט בנימין, בין גבעת שאול לבין ענתות. כך גם עולה מנבואת ישעיהו: ”צַהֲלִי קוֹלֵךְ, בַּת-גַּלִּים; הַקְשִׁיבִי לַיְשָׁה, עֲנִיָּה עֲנָתוֹת”. כמו כן, נאמר שפלטיאל היה בן ליש והעיר ליש שכנה בצמוד לגלים. לאחר שממלכתו של דוד ביהודה התבססה, ביקש דוד מאיש בושת שישיב לו את אשתו מיכל. מסופר שפלטי בן ליש ליווה את אשתו עד לבחורים תוך שהוא בוכה על כך שהוא נאלץ להיפרד ממיכל. בבחורים מצווה עליו אבנר בן נר להיפרד סופית מעל מיכל: ”וַיִּקָּחֶהָ מֵעִם אִישׁ-מֵעִם פַּלְטִיאֵל בֶּן-לוש (לָיִשׁ) וַיֵּלֶךְ אִתָּהּ אִישָׁהּ הָלוֹךְ וּבָכֹה אַחֲרֶיהָ עַד-בַּחֻרִים; וַיֹּאמֶר אֵלָיו אַבְנֵר לֵךְ שׁוּב, וַיָּשֹׁב”. בפרשנות היהודית התעוררה השאלה כיצד אפשרי שמיכל בת שאול ואשתו של דוד ניתנה לפלטי? אם מיכל נשואה לדוד היא אשת איש ואסור על פי ההלכה היהודית לאדם אחר לשאתה כל עוד בעלה חי ולא גירש אותה. יש מהפרשנים שקבעו ששאול חשב שנישואי מיכל לדוד לא היו תקינים ולכן מבחינה הלכתית היא פנויה ויכולה להינשא לפלטי. בתלמוד בבלי מסופר כי אף שפלטיאל בן ליש היה נשוי למיכל, התנהג פלטיאל כאילו הייתה מיכל אשתו של דוד, ולכן אף שגר איתה בבית אחד תקופה ארוכה, לא קיים איתה יחסי אישות. המדרש משבח אותו בעקבות זאת, עקב הגבורה הנדרשת למעשה זה לאורך זמן: אמר ר' יוחנן פלטי שמו ולמה נקרא שמו פלטיאל שפלטו אל מן העבירה מה עשה נעץ חרב בינו לבינה אמר כל העוסק בדבר זה ידקר בחרב זה והכתיב וילך אתה אישה שנעשה לה כאישה והכתיב הלוך ובכה על המצוה דאזיל מיניה עד בחורים שנעשו שניהם כבחורים שלא טעמו טעם ביאה אמר רבי יוחנן תוקפו של יוסף ענוותנותו של בועז תוקפו של בועז ענוותנותו של פלטי בן ליש... — תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ט, עמוד ב' ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק מ"ד שמואל אברמסקי, אנציקלופדיה עולם התנ"ך, שמואל ב, עמ' 29 ספר ישעיה, פרק י', פסוק ל' משה גרסיאל, אנציקלופדיה עולם התנ"ך, שמואל א, עמ' 204 שמואל ב, ג, יז-טז
רוברט סובלן

רוברט סובלן (באנגלית: Robert Soblen;‏ 7 בנובמבר 1900 – 11 בספטמבר 1962) היה פסיכיאטר יהודי-אמריקאי, יליד ליטא, שהתפרסם לאחר שהורשע בארצות הברית בריגול למען ברית המועצות. ד"ר סובלן נתפס בשנת 1960 בעיצומה של המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות הועמד לדין ונידון למאסר עולם. הוא נמלט לישראל אשר הסגירה אותו חזרה לארצות הברית. סובלן נולד בוילקובישק בליטא, אז באימפריה הרוסית תחת השם רובליס סובולביץ' או סובולביצ'יוס וביחד עם אחיו היה פעיל טרוצקיסטי בצרפת וגרמניה. בשנת 1941 היגר עם אחיו ג'ק סובל לארצות הברית. על פי עדותו של אחיו, הם היגרו לארצות הברית באישור לברנטי בריה בתנאי שירגלו משם למען ברית המועצות. בשנת 1957 נתפס אחיו והועמד לדין ונדון ל-7 שנים ובעקבות זאת הועמד גם הוא לדין בשנת 1960. סובלן הורשע ב-7 באוגוסט 1961 ונדון למאסר עולם. הוא שוחרר בערבות עד ערעורו ואובחן כחולה בלוקמיה. לאחר שערעורו נדחה סופית, סובלן חמק מהשלטונות בארצות הברית והגיע לישראל ביוני 1962. ב-1 ביולי אותה שנה גורש על ידי שר הפנים, בהתאם לסמכות המוקנית לו בחוק הכניסה לישראל, וזאת ללא שניתן לעורך דין מטעמו שהות לערער. בזמן הטיסה ניסה להתאבד אך הצליח רק לפצוע עצמו. המטוס נחת בלונדון ובמשך שבועות ניסה סובלן להילחם בבריטניה כדי שזו לא תסגיר אותו לידי ארצות הברית. כשלא נתקבלו ערעוריו בלע מנת יתר של תרופות ברביטורטיות בהובלתו למטוס וכעבור מספר ימים נפטר. ג'ק, אחיו, זכה לשחרור מוקדם, בגין "התנהגות טובה", לאחר 5 שנות מאסר, שנתיים לפני תום תקופת המאסר שנגזרה עליו, באותו היום שבו התאבד אחיו. פרשת סובלן עוררה סערה פוליטית וחברתית בישראל. אנשי מערכת המשפט ביקרו בצורה חריפה את הממשלה ואת העומד בראשה דוד בן-גוריון. האופוזיציה אף הגישה הצעת אי אמון בגין העניין שנדחתה. דוד בן-גוריון, ישראל מקלט לעולים ולא לנוכלים, דבר, 24 ביולי 1962 נאומו של מנחם בגין בכנסת, לאחר הגירוש, אתר דעת יעל גרינפטר, גירושו של סובלן | דעה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2013 פרוטוקול ישיבת הממשלה בעניין סובלן, 8 ביולי 1962, עמוד 75. גנזך המדינה פרוטוקול ישיבת הממשלה בעניין סובלן, 22 ביולי 1962, עמוד 27. גנזך המדינה סובלן (שני משמאל) בדרך לבית המשפט בלונדון, 1962, ארכיון התמונות של AP יובל קפלינסקי, 1962 - "שלטון החוק ושלטון המשפט": גירושו מישראל של ד"ר רוברט סובלן, "שורשים במשפט", באתר משרד המשפטים, 10 במרץ 2019 ראובן אידלמן, מרוברט סובלן ועד לין דקסיאנג: על הסגרה מוסווית במשפט הישראלי, מעשי משפט י"ב, 2021 ד"ר רוברט סובלן מת בלונדון, הצופה, 12 בספטמבר 1962 פיליפ בן, אחיו של סובלן שוחרר מהכלא, מעריב, 12 בספטמבר 1962 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרגריט לונג

מרגריט לונג (בצרפתית: Marguerite Long‏ מבטאים "מרגריט לון" ; 13 בנובמבר 1874 – 13 בפברואר 1966) הייתה פסנתרנית צרפתייה. מרגריט מארי-שרלוט לונג נולדה בנים כבתם של פיייר לונג (לון) ואנה לבית טרון. אחותה הבכורה, קלר, התמנתה בגיל 17 למורה לפסנתר בקונסרבטואר של נים. מרגריט לונג למדה אצל אנרי פיסו בקונסרבטואר של פריז, שם זכתה בפרס ראשון בשנת 1891, וכן, באופן פרטי, אצל אנטואן מרמונטל. מרגריט לונג הייתה הראשונה שביצעה את "קברו של קופרן" מאת ראוול ואת הקונצ'רטו לפסנתר ב-סול מז'ור שלו. משנת 1906 עד 1940 לימדה בקונסרבטואר של פריז ועם תלמידיה נמנו ז'אק פוורי, וילם איבס וסמסון פרנסואה. איבס, פסנתרן הולנדי בעל שם בינלאומי, מלמד כיום תאוריה של הפסנתר באוניברסיטת סנט ג'ונס במינסוטה, ארצות הברית. בשנת 1943 ייסדה יחד עם הכנר ז'אק טיבו תחרות בינלאומית לכנרים ופסנתרנים, הנקראת על שם שניהם. עם תלמידיה נמנו:סמסון פרנסואה, סטראק, לוסט דקאב, אני ד'ארקו, פיה סבסטיאני, ברונו לאונרדו גלבר (חלבר), הרי דטינר, ונציסלב יאנקוף, קלוד קאהן, אליאן רישפן, איבון לפביר, ז'אק פברייה, ניקול אנריו, עדה צ'קי, כריסטיאן ורז'ה וכו'. Dunoyer, Cecilia, Marguerite Long: a Life in French Music, 1874–1966, 1993) (with discography) Long, Marguerite, Au piano avec Claude Debussy, 1960 (Eng. 1972) —, Le Piano, 1959 —, La Petite Méthode de piano, 1963 —, Au piano avec Gabriel Fauré, 1963 (Eng. 1980) Long, Marguerite and with Pierre Laumonier, Au piano avec Ravel, 1971 (Eng. 1973) Weill, Janine, Marguerite Long: une vie fascinante, 1969 מדיה וקבצים בנושא מרגריט לונג בוויקישיתוף מרגריט לונג, באתר AllMusic (באנגלית) מרגריט לונג, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרגריט לונג, באתר Discogs (באנגלית) מרגריט לונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)