laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריסטינה ראיקו קופר

כריסטינה ראיקו קופר (נולדה ב-1971) היא צ'לנית ישראלית-אמריקאית. אבי-סבה של ראיקו קופר מצד אמהּ היה משורר הייקו וסבה היה מלחין טומוג'ירו איקנוצ'י. אמה יפנית במוצאה ואביה אמריקאי. שני הוריה מוזיקאים ולאביה תואר דוקטור במוזיקה מג'וליארד. בגיל עשר החלה ללמוד לנגן בפסנתר וכעבור זמן קצר עברה לצ'לו. כריסטינה ראיקו קופר למדה מוזיקה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד והשתלמה שם עד לקבלת תואר דוקטור במוזיקה. היא מופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם ובמשך השנים נגנה עם התזמורת הסימפונית של אוסקה, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית סן סלבדור, התזמורת הקאמרית של פראג ותזמורת יומיורי מטוקיו. הופיעה בצפת עם נגן הכליזמרים, הקלרינטן גיורא פיידמן. היא בין מייסדי רביעיית המיתרים ויטמן. כריסטינה ראיקו קופר הוציאה עד היום 15 אלבומי מוזיקה ו-DVD, חלקם במסגרת ההרכבים שלישיית אינטרסקשן ורביעיית ג'לאטו. נשואה ללן רוזן, מנכ"ל הסניף הישראלי של ליהמן ברדרס, שבעקבותיו התגיירה. מלמדת באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ובבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של כריסטינה ראיקו קופר כריסטינה ראיקו קופר, ברשת החברתית פייסבוק כריסטינה ראיקו קופר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטינה ראיקו קופר, באתר AllMusic (באנגלית) כריסטינה ראיקו קופר, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטינה ראיקו קופר, באתר Discogs (באנגלית) אמיר מנדל, עם הצ'לו, עבור בן זוגה, מחדשת קריסטינה רייקו קופר שירי אהבה מרחבי העולם, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2016
דני רוטשילד

דני רוטשילד (נולד ב-1946) הוא אלוף בצה"ל בדימוס ואיש ציבור המכהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת אפקה וכחבר הוועדה המייעצת לבנק ישראל. רוטשילד נולד בראשון לציון. בשנת 1964 התגייס לצה"ל ועבר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס חובשים. בהמשך עבר קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין ביחידות שונות, ביניהן קמ"ן חטיבת גולני, חטיבה 217 במלחמת יום הכיפורים וקמ"ן פיקוד המרכז. בהמשך דרכו שימש כעוזר הרמטכ"ל משה לוי ומפקד יחידת הקישור ללבנון. בתפקידו הבא שימש ראש חטיבת המחקר, בין היתר במלחמת המפרץ. ב-1991 מונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים ובמסגרת זו עמד בראש הצוות הישראלי למשא ומתן עם הרשות הפלסטינית לקראת הסכם אוסלו. היה מעורב גם בהסכם השלום עם ירדן. דני רוטשילד פרש מצה"ל ב-1995 ופנה לעסקים פרטיים. בין השאר שימש כיו"ר המועצה לשלום ולביטחון; ראש המכון למדיניות ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה; חבר חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים; חבר המועצה הציבורית של ארגון אמון הציבור וחבר דירקטוריון בנק כללי. ב-2006 מונה למועצה המייעצת של בנק ישראל. בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתכנית חיונית לביטחון ישראל. ב-2005, כחלק מהוויכוח הציבורי על תוכנית ההתנתקות, החתים מאות קציני מילואים על גילוי דעת, בו נאמר בין השאר: "ההתנתקות תאפשר את יכולת הפעולה של כוחות הביטחון ותעניק לה לגיטימיות. היא תגרום לשינוי אסטרטגי מדיני ותפתח סיכוי להסדר, ההתנתקות חשובה לביטחון הלאומי." בשנת 2015 אמר על תוצאות ההתנתקות: “גם אם זה לא מה שציפיתי, האלטרנטיבה הייתה הרבה יותר גרועה”. רוטשילד מתגורר, נכון לשנת 2009, בהר אדר. שמעון גולן, טילים על ישראל, הוצאת צה"ל/ המחלקה להיסטוריה, משרד הביטחון ומודן, 2020. מדיה וקבצים בנושא דני רוטשילד בוויקישיתוף קורות חיים באתר האינטרנט של המכון למדיניות ואסטרטגיה אורי שגיא, אורות בערפל. תל אביב, ידיעות אחרונות, 1998, עמוד 62. אביגדור קהלני, "אני נשבע לך", הוצאת כתר, 2003, עמודים 46-42. אמנון ברזילי, חוקרי צה"ל: האיפוק במלחמת המפרץ היה נכון, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2002. אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004 אייל לוי, ‏הגרסה שלהם: התומכים בהתנתקות מגיבים למתקפות ה"אמרנו לכם", באתר מעריב אונליין, 13 באוגוסט 2015 רנית נחום-הלוי, הר אדר - יישוב אטרקטיווי על הקו הירוק, באתר הארץ, 15 במאי 2009
טרנספורמציה (גנטיקה)

טרנספורמציה היא העברת חומר תורשתי מחיידק אחד לאחר, ללא מגע ביניהם. במסגרת התהליך ה-DNA יוצא לסביבה, וממנה נכנס אל חיידק אחר. על מנת שחיידק יקלוט מקטע גנום בטרנספורמציה, עליו להיות במצב של "כשירות" (קומפטנטיות), כשירות זו מותנה בצפיפות החיידקים ובריכוז "פורמוני כשירות" המיוצרים על ידי חיידקים אחרים במצע הגידול. התופעה שבה תא יכול לשנות את תכונותיו נצפתה לראשונה על ידי פרדריק גריפית' ב-1928. גריפית' חיפש דרך לייצר חיסון לדלקת ריאות, ומצא כי כאשר חושפים חיידקים מסוג Streptococcus pneumoniae שאינם וירולנטיים לחיידקים Streptococcus pneumoniae שהומתו בחימום, הם מקבלים את תכונת הווירולנטיות. באותה העת לא ניתן היה להראות מהו אופי הגורם המעביר את התכונה הנשלטת. ב-1944 הראו אוסוולד אוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי (ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי) כי הגורם המועבר הוא גן (DNA) וכינו את התהליך טרנספורמציה. בביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש נרחב בטרנספורמציה (התמרת תאים) שנחשבת להליך מעבדתי פשוט. טרנספורמציה משמשת ככלי מחקר חשוב להבנת תפקידם של גנים ודרכי פעולתם. על מנת להשרות "כשירות" בחיידקים כך שיוכלו לקלוט את מקטע הDNA, במעבדה גורמים לממברנת התא להיעשות חדירה ל-DNA באמצעות חימום (heat shock) ושימוש בשדה חשמלי (אלקטרופורציה), כמו גם שימוש ביונים דו-ערכיים ( כגון יון סידן) על מנת לגרום לתנועה של ה-DNA הטעון במטען שלילי. טרנספורמציה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיג-29M

מיקויאן מיג-29M או מיקויאן מיג-33 (רוסית: МиГ-33, קוד דיווח נאט"ו: פולקרום אי) הוא מטוס קרב סובייטי שייעודו העיקרי הוא השגת עליונות אווירית. המטוס נקרא בעבר מיג 33, אך כיום נהוג לקרוא לדגם MiG-29M, עקב היותו שיפור של מטוס קודם בסדרה: מיג-29 (קוד דיווח נאט"ו: פולקרום), ולפעמים הוא אף מכונה בשם "סופר פולקרום". מיג-29M/מיג-33: מטוס חד מושבי מתקדם רב-משימתי עם מסגרת חיצונית משופרת, טוס על חוט, ומנועים משופרים מדגם RD-33MK. מיג-29SMT: דגם עם מכלי דלק ניתקים המקנים לו טווח של 2,100 ק"מ, תא טייס חדיש, מנוע מדגם RD-33MK, מכ"ם חדיש ויכולת נשיאת טילים גדולה יותר של עד 4,500 ק"ג מתחת לכנף. מיג-29M2: דגם דו מושבי זהה למיג-29M ובעל טווח טיסה מעט קצר יותר של 1,800 ק"מ (במקום 2,000 ק"מ). המטוס נמצא בחילות האוויר של: רוסיה הודו - כל דגמי המיג-29 ישודרגו לדגמי מיג-29SMT. סוריה - הזמינה מטוסי מיג-29M חדשים [1]. מדיה וקבצים בנושא מיג-29M בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דבק

דבק הוא חומר, סינתטי או טבעי, שמשתמשים בו במטרה לחבר או לאחות עצמים שונים. ישנם מקורות רבים וסוגים שונים של דבקים, החל מ"דבק נגרים"' הניתן להכנה בקלות מקמח ומים, בו מספק הגלוטן שבחיטה את החומר המחבר, ועד לדבק מגע תעשייתי. דבקים נבדלים בחוזקם, בחומרים שאותם הם מסוגלים להדביק ובאופן השימוש בהם. הדבקים הקדומים ביותר הופקו מהצומח והתבססו על שרף של צמחים שונים. סוג קדום אחר של דבק הוכן משיירים של בעלי חיים, כגון דבק מעיבוד של פרסות באפלו, שהיה בשימוש על ידי האינדיאנים באמריקה הצפונית. באירופה של ימי הביניים נעשה שימוש בחלבוני ביצה להדבקת עלי זהב לקישוט תעודות קלף. השימוש הראשון בדבקים היה בדרום אפריקה לפני 70,000 שנה, שם התגלו פלחי אבן שהוחדרו לניצביהם של גרזנים אשר היו מרוחים בדבק תרכובת העשוי מצמח אלת המסטיק ואוכרה אדומה (תחמוצת ברזל טבעית). על ידי הוספת וערבוב אוכרה אדומה עם צמח אלת המסטיק, ניתן היה לחזק יותר את תרכובת הדבק ולהגביר את עמידותו להתפרקות בעת מגע עם מים. ניתן לחלק דבקים לפי מנגנון ההתקשות שלהם: דבקים אלו מתקשים במהלך התייבשותם. המרכיב הנוזלי יכול להיות מים, כמו בדבק פלסטי ובדבק עצים לבן, והוא יכול להיות אורגני כמו בדבק מגע ובדבק דגמי מטוסים שקוף. לקבוצה זו שייכים הדבקים הנמצאים על גבי בולים ובמעטפות פשוטות, השמורים במצב יבש ומורטבים בלשון או בספוגית רטובה לפני ההדבקה. תכונה של הדבקים האלו היא ירידה בנפח עם התקשותם ולכן הם אינם מתאימים למילוי חללים או יציקות. שני חומרים מגיבים ויוצרים חומר עם תכונה שונה מהמרכיבים הראשוניים. תהליך ההקשיה הוא בדרך כלל "פילמור" - התחברות של מולקולות ליצירת שרשראות ארוכות הדומות לחומרי הפלסטיק. החומרים המגיבים יכולים להיות מעורבים ביחד, כמו בדבק אפוקסי או שהם מגיבים עם לחות. דבק סיליקוני מגיב עם הלחות שבאוויר ודבק ציאנואקרילי (לדוגמה "סופר גלו" [Super Glue]) מגיב עם הלחות שעל המשטחים המודבקים. דבקים אלו מבוססים על חומרים שבהם המולקולות עוברות פילמור בעת החשיפה לתאורת על-סגול. ישנם דבקים שמספיק מרכיב העל-סגול שבקרינת השמש כדי להקשותם, וישנם דבקים שנדרש מקור אור מיוחד לכך. בקבוצה זו, חומרים דביקים מצופים על משטח המיועד להדבקה. בחלק מהיישומים מדובר בהדבקה חד-פעמית שאינה מיועדת להפרדה. דוגמה לכך היא המעטפה המודרנית הניתנת לסגירה ללא צורך בהרטבה, כפי שנדרש במעטפות המוקדמות. דוגמה נוספת היא הסרט הדביק. ישנם יישומים שבהם הדבק מיועד לשימוש רב-פעמי, כמו בפתקיות דביקות הניתנות להסרה ולהחזרה. חומרים אלו הם תרכובות פלסטיות הניתכות בחום הנוצר באקדח דבק חם. בעת התקררותם הם מתקשים וחוזרים למצב הצבירה המקורי שלהם, וכך הם מדביקים את המשטח או החומר שעליו הונח הדבק החם. ישנם מספר כללים לשימוש מיטבי המתייחסים לרוב הדבקים: יש להשתמש בדבק לפני תאריך תפוגת התוקף שלו. לאחר פתיחת מכל הדבק, חיי הדבק מתקצרים יותר מוקדם מתפוגת התוקף, שנועדה לתיארוך החיי מדף. יש לוודא את ניקיון המשטחים, בדרך כלל גם מדבקים. בדבקים מסוימים, יש להכין את נקודות ההדבקה במשטחים המיועדים, על ידי חיספוסן בנייר לטש. יש להמתין עד להתקשות המלאה של הדבק לפני השימוש בחפץ המודבק. יש לוודא כי הדבק מתאים לחומר ממנו עשויים החפצים המיועדים להדבקה וכן לתנאים שבהם אמור לעמוד הדבק: חום, רטיבות, כוח פיזי ושמש. אפוקסי UHU דבקים וחומרי אטימה , מאת לוי שגיב, הוצאת קרוננברג ספרות מקצועית, תל אביב הרצאה ל"עושים היסטוריה" של חנה דודיוק, בערוץ ה-YouTube של מכללת שנקר דבק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דבק, דף שער בספרייה הלאומית
מרקלינוס

מרקלינוס (בלטינית: Marcellinus; מת ב-1 באפריל 304) שהוכרז מאוחר יותר כמרקלינוס הקדוש היה שמו של אפיפיור אשר כיהן החל מ-30 ביוני 296 לאחר האפיפיור קאיוס. לפי המסורת, מרקלינוס היה רומאי, בנו של אחד פרויקטוס. מרקלינוס החל בכהונתו בתקופת כהונתו של דיוקלטיאנוס כקיסר האימפריה הרומית, אך לפני שהלה החל ברדיפת הנוצרים. מספר המצטרפים החדשים לכנסייה גדל בהתאמה. שותפו של דיוקלטיאנוס לטטררכיה, גלריוס, היה הכוח המניע מאחורי רדיפת הנוצרים בתקופה זו, ובשנת 302 הודחו החיילים הראשונים שהמירו דתם לנצרות ולאחר מכן החלה רדיפה פעילה של נוצרים וכתבי הקודש שלהם; כולל פקודה של דיוקלטיאנוס (אחרי שתי שריפות שפרצו בארמונו) להוציא להורג נוצרים שיסרבו להתכחש לדתם. מרקלינוס לא מצוין כמרטיר במקורות השונים. הליבר פונטיפיקליס מתאר כי בתקופת הרדיפות של דיוקלטיאנוס, האפיפיור הסכים להקריב קורבנות ולקטר לאלילים. זמן קצר לאחר מכן, כיפר על חטאיו ומת מות קדושים עם אחרים. מקורות נוספים טוענים כי התכחשותו לנצרות לזמן מה היא הסיבה למיעוט המידע אודותיו בלוחות הקדושים. אולם, אוגוסטינוס הכחיש את המעשים המיוחסים למרקלינוס. עוד סופר כי לאחר חטאיו, מרקלינוס עשה תשובה וביקש ממועצה כנסייתית לדון אותו, אך זו סירבה באמרה שאין סמכות היכולה לשפוט את האפיפיור ("prima sedes a nemine iudicatur" – "ליושב ראשונה אין שופט"). מדיה וקבצים בנושא מרקלינוס בוויקישיתוף מרקלינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ליגת העל המלדיבית

ליגת העל המלדיבית היא ליגת הכדורגל הבכירה האיים המלדיביים. הליגה המקצוענית הוקמה בשנת 2000, והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים (אנ'). כיום בליגה מתחרות 10 קבוצות (החל מעונת 2018 והלאה, לפני כן היו 14 קבוצות), כאשר הליגה מקיימת תמורות עם הליגה המלדיביית השנייה. העונות מתחילת באוגוסט ומסתיימות במאי של השנה העוקבת. הקבוצות המשתתפות מקיימות שני סיבובים אחת נגד השנייה בבית ובחוץ ולאחר מכן מתפצלת הליגה לפלייאוף עליון ותחתון ומתקיים סיבוב שלישי. במקביל לליגה זו, ואף לפני קיומה, התקיימה תחרויות חובבניות אחרות: האליפות הלאומית של האיים המלדיביים (1946 - 2015) והליגה האזורית של מאלה (2001 - 2006). הקבוצות המובילות בליגה לאורך השנים בליגה הן ויקטורי, ניו רדיאנט וקלאב ולנסיה. ליגה חובבנית במלדיביים התקיימה כבר ב-1946, כאשר התחרות המתועדת הראשונה הסתיימה בתואר משותף של קוסטומס ו-נאדחי אחתאמדהון. בעשורים של שנות ה-50, ושנות ה-60 חסרים נתונים כיום לגבי הזוכות בליגה. בהמשך קבוצת ויקטורי הפכה לדומיננטית בתחום הכדורגל, ביחד עם הקבוצות ניו רדיאנט וקלאב ולנסיה. הליגה הסתיימה בשנים אלו בפלייאוף ומשחק גמר אחד שהכריע את זהות האלופה לעונה. בנוסף לליגה זו התקיימה בין השנים 2001 ועד 2006 ליגה של עיר הבירה מאלה בה התחרו קבוצות מהאזור. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ה-FA המלדיבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. במקביל לתחרויות החובבניות הוקמה ליגת כדורגל בכירה מקצוענית בשנת 2000 על ידי התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים. בליגה משתתפות שמונה קבוצות מרחבי האיים המלדיביים לפי החלוקה הנ"ל:בכל עונה משתתפות ארבע הקבוצות שסיימו בארבעת המקומות הראשונים בליגה בעונה שלפני כן, בנוסף לשתי קבוצות מאזורים 1-8, אזורי האטולים בהם מתקיימת ליגה מוקדמת לזאת הבכירה, ובנוסף עוד שתי קבוצות מאזור 9, אזור העיר מאלה, עיר הבירה של האיים המלדיביים. בשנת 2014, הוחלט למתג מחדש את הליגה ולהחליפה ל-פרמייר ליג המלדיבית. בליגה זו,התקיימו שני סיבובים, במקום שלושה והקבוצה שסיימה אחרונה תרד אוטומטית לליגה השנייה. בנוסף לכך, אלופת הליגה השנייה תעלה לליגת העל, ואילו הקבוצות שסיימו במקום השני בליגה השנייה והלפני אחרון בליגת העל בהתאמה, ייאבקו במשחק פלייאוף. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ה-FA המלדיבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל המלדיבית
מגדל ג'ון האנקוק

מגדל ג'ון האנקוק או בניין ג'ון האנקוק (באנגלית: John Hancock Tower) הוא השם בו ידועים שלושה בניינים שונים בבוסטון, מסצ'וסטס, אם כי לרוב הכוונה היא למגדל הזכוכית שתכנן איי אם פיי. שמו הרשמי של הבניין הידוע בשם "מגדל ג'ון האנקוק" הוא "Hancock Place". הבניין הוא גורד שחקים בעל 60 קומות המתנשא לגובה 241 מטרים. הוא תוכנן על ידי איי אם פיי ושותפו הנרי קוב. נכון ל-2007, המגדל הוא הגבוה בבוסטון, הגבוה בניו אינגלנד, ה-45 בגובהו בארצות הברית וה-135 בגובהו בעולם. כתובת הבניין היא רחוב קלרנדון 200. החברה משתמשת גם בשם Hancock Place וגם בשם "רחוב קלרנדון 200" ככתובות למשרדים בבניין. חברות ג'ון האנקוק היו הדיירים המרכזיים של הבניין, אך ב-2004 החברה הכריזה שחלק ממשרדיה יעברו לבניין חדש ברחוב קונגרס 601. בעת בניית המגדל נתקלו הבונים בבעיות תכנון קשות. בתחילת דרכו הבניין התפרסם יותר כפגם תכנוני מאשר כהישג אדריכלי. פתיחתו התעכבה מ-1971 ל-1976, והעלות הכוללת שלו עלתה מ-75 ל-175 מיליון דולר. הפרשות הקשורות בשמו של המגדל היוו מבוכה והוציאו שם רע לבוני המגדל, לאדריכל שתכנן אותו ולענף האדריכלות. הפגם התכנוני המסוכן והבולט ביותר של המגדל היה שמשותיו הפגומות. שמשות במשקל של כ-227 ק"ג נפלו מהבניין והתרסקו למדרכות. המשטרה סגרה את הרחובות הסמוכים למגדל בכל פעם שמהירות הרוח הגיעה ל-72 קמ"ש. לפי הבוסטון גלוב, אוניברסיטת MIT בנתה דגם של כל האזור הסמוך למגדל במנהרת הרוח שלה כדי לזהות את הבעיה. הסיבה המדויקת לא נחשפה לציבור, כתוצאה מהסכמים משפטיים ומצו איסור פרסום, אך הבעיה מוסברת כשילוב של שיטת הבנייה כפולת-השמשות ושל הפרשי הלחץ בין האוויר בתוך ומחוץ למגדל. באוקטובר 1973 משרדו של פיי הודיע כי כל השמשות יוחלפו בעלות של כ-5–7 מיליון דולר. בזמן השיפוצים, עץ לבוד ("דיקט") החליף את השמשות, וזיכה את המגדל בכינויים "ארמון הדיקט" ו"בניין הדיקט הגבוה בעולם". בניין ברקלי הידוע גם בשם בניין ג'ון האנקוק הישן הוא בניין בן 26 קומות המתנשא לגובה של כ-151 מטרים. בניין זה היה השני מבין בנייני ג'ון האנקוק בעיר. הבניין ידוע בעיקר בגלל "מגדלור מזג האוויר" שלו, מעין מגדלור המשדר אורות בצבעים שונים כתחזית מזג האוויר. בניין סטפן ל. בראון הוא הישן מבין בנייני ג'ון האנקוק. הבניין הושלם ב-1922, וממוקם ברחוב קלרנדון 197. בשנים האחרונות הבניין נודע בשם "בניין קלרנדון". ב-2001 שמו שונה לשם הנוכחי, על שם היושב ראש של חברת ג'ון האנקוק. ב-2002, חברת מניולייף התחילה בבניית בניין בן 14 קומות ברחוב קונגרס 601. הבניין תוכנן על ידי סקידמור, אווניגס ומריל (SOM), מתכנניהם של מרכז ג'ון האנקוק ומגדל סירס בשיקגו. ב-2004, מנכ"ל הפעילות של מניולייף בבוסטון דאז הכריז כי הבניין יקרא "בניין ג'ון האנקוק". לפי מניולייף שמו של הבניין, שהושלם ב-2004, הוא "קונגרס 601", ולפי אתר גורדי השחקים העולמי שמו הוא "מגדל מניולייף". מדיה וקבצים בנושא מגדל ג'ון האנקוק בוויקישיתוף מבנה מגדל ג'ון האנקוק
אופוריה

אופוריה (מיוונית: εὐφορία - פוריות או הכוח של תחושת קלות תמידית, ההפך מדיספוריה) היא הרגשה קיצונית של התרוממות רוח, המלווה באופטימיות, בתחושת רווחה נפשית ובפעילות מוגברת. אופוריה כוללת תחושות אושר, הנאה, התרגשות והתלהבות גבוהות מאוד. אופוריה לעיתים נגרמת על ידי שימוש בסמים פסיכואקטיביים או גם על ידי התנהגויות טבעיות כגון פעילות ספורטיבית לדוגמה בזמן ניצחון של ספורטאי או על ידי פעילות מינית. אופוריה יכולה לבוא ללא סיבה חיצונית הנראית לעין, אלא בעקבות התגברות ביטחון עצמי ורגשות חיוביים. כמו כן, אופוריה יכולה להיות גם תוצאה של הפרעה פסיכולוגית כגון הפרעה דו־קוטבית וציקלותימיה. אופוריה עשויה להתרחש גם עקב מחלות התוקפות את מערכת העצבים כגון עגבת וטרשת נפוצה. במקרים פתלוגיים עלולה תחושת האופוריה להיות משוללת כל בסיס מציאותי ולכלול הזיות של גדלות וחסינות, עד כדי מאניה. במקרים כאלה האופוריה נחשבת להפרעה נפשית. התופעה ההפוכה לאופוריה נקראת דיספוריה. הארי סטק סאליבן, פסיכיאטר אמריקאי אשר היה מהאבות המייסדים של הפסיכואנליזה הבינאישית, עשה שימוש נוסף במונח לציון תחושה אידיאלית (שלרוב היא בלתי ניתנת למימוש מלא), של סיפוק עמוק, רווחה נפשית ונוחות, שנוצרת אצל האדם כשהוא חש איזון פנימי מוחלט, לאחר שסופקו כל צרכיו הפיזיים והבין-אישיים. אופוריה לעולם לא מתקיימת במלואה אלא נמצאת בקצה אחד של ספקטרום החוויה כאשר בקצה השני נמצאת חוויה של מתח מוחלט. רצים יכולים לחוות תחושה של אופוריה. באמצעות שימוש בסורק PET ושאלון מצב רוח, מחקר אחד הראה כי רצים הפגינו רמות גבוהות של אנדרופינים אשר נקשרו לרצפטורים אופיואידים במספר אזורים במוח, בעיקר באזורים הקדמיים המעורבים עם רגשות חיוביים. מניתוח המחקר עלה כי רמת האופוריה הסובייקטיבית של רץ בודד התכתבה ישירות עם רמת פעילות האנדרופינים שהתרחשה בתוך המוח. יחד עם זאת, לא הוכח במחקר זה כי שחרור האנדרופין היה האחראי הבלעדי לחוויית אופוריה בקרב רצים, אך זה הוכר כגורם תורם משמעותי לתחושת אופוריה. למעשה, אנדרופינים משחקים תפקיד במערכת הגמול שעשויה לגרום להתמכרות כימית עקב פעילות גופנית עקבית. אלכוהול - דווחה אופוריה במהלך 10–15 הדקות הראשונות של צריכת אלכוהול. Catnip - מכיל חומר מרגיע בשם nepetalactone אשר מפעיל רצפטורים אופיואידים. חומר זה מעורר אצל חתולים התנהגויות המסמנות הנאה כגון רחרוח, ליקוק, לעיסה, נענוע ראש, גלגול ושפשוף. Catnip, עם זאת, אינו מעורר תגובות אלו בקרב בני אדם. קנאביס - המרכיב הפסיכואקטיבי העיקרי בצמח הקנאביס - THC - הוא בעל מאפיינים הן מעוררים והן מדכאים, אך הוא מוכר יותר כגורם לאופוריה. MDMA - המכונה גם "אקסטזי" ו-MDEA הם סמים אשר גורמים לרגשות של אופוריה לטווח קצר, אנרגיה מתפרצת ועלייה בחוש המגע. אופיום - האופיום ונגזרותיו מורפיום וקודאין הם תרופות שהופקו מצמח פרג האופיום, אשר יוצר תחושת אופוריה ומפחית כאב. אופורית מוזיקה היא מצב של אופוריה אליו אדם מגיע בזמן שמיעת מוזיקה. למעשה, המוזיקה מובילה את האדם למצב של טרנס; תחושת ריחוף או סיבוב. האדם עשוי לראות או אף להרגיש קול. בנוסף, תחושת אופוריה זו יכולה להוביל לדחף בלתי נשלט לרקוד. ידוע כי תחושה מסוג זה יכולה להיגרם כתוצאה משימוש בקנאביס, אקסטזי ושאר הסמים הפסיכואקטיביים. חוקרים בתחום טוענים כי ניתן להציג מצב אופורי זה על ידי שימוש בהקלטה של גלי המוח שהתקבלו באמצעות סורק EEG. אופוריה, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט" ציקלותימיה, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט" לחץ נפשי, אימון גופני והקשר לתחושת אופוריה ד"ר דרור שגיא
אפיפני

האם התכוונתם ל... Epiphany – דפדפן קוד פתוח המיועד לסביבת לינוקס חג ההתגלות – חג התגלותו של אלוהים בדמותו של ישו
תחושה

תחושה היא חוויה הנוצרת באמצעות גרייה של אחד החושים או של מערכת החישה ומהווה למעשה נתון (קלט) חושי. הנתון החושי יכול להתייחס למצבים בתוך הגוף (כאב, עייפות, רעב וכו׳) או מחוצה לו (ריחות, צלילים, טעמים, אור וכו׳). לפי גישת הסטרוקטורליזם של טיצ'נר (Titchener) התחושה היא אחד משלושת המרכיבים הבסיסיים (לצד רגשות ודימויים) של ההכרה. טיצ'נר זיהה לבסוף אלפים מאלה שהוא העריך בתור חוויות חושיות ראשוניות, בלתי אמצעיות ובכללן צבעים, טונים, חום, קור, לחץ וכיוצא בזה. בשפת היומיום, המילה תחושה משמשת להתייחסות לדברים שאינם תחושות, כגון רגשות, מחשבות וצרכים. בפסיכולוגיה ופסיכיאטריה נהוג להבדיל בין תחושות לרגשות, כאשר תחושות נובעות ישירות ממערכת החישה, בעוד שרגשות הם דפוס פעילות נרחב יותר של מערכת העצבים, המבוסס על תפיסה ועל עיבוד של המידע החושי. תחושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זריזבוביים

זריזבוביים (שם מדעי: Tachinidae) היא אחת ממשפחות הזבובים הגדולות ביותר. כ-9,899 מינים ידועים נפוצים בכל רחבי העולם ב-1,528 סוגים שונים. השם העברי נגזר מהשם הלטיני tachina שהגיע מיוונית takhin ומשמעותו זריז. רוב המינים במשפחה זו פרזיטואידים, הרימות גדלות בתוך הקורבן עד שלבסוף גורמות למותו ומיעוטם טפילים הניזונים מהקורבן אך אינם גורמים למותו. הרימה מתפתחת לרוב בתוך זחלי פרפראים, חיפושיות בוגרות או זחלי חיפושיות, סוגים שונים של פשפשאים, חגבאים ולעיתים נדירות נדלים. רוב המינים מתפתחים במגוון של כמה קורבנות ותכונה זאת מנוצלת על ידי האדם כדרך הדברה ביולוגית בענף החקלאות. מינים רבים נפוצו בעולם בעזרת האדם שניצל אותם להדברת מזיקים שונים, אך עם זאת לעיתים הם נחשבים כמזיקים בעצמם למשל בתעשיית המשי מאחר שמינים שונים (במיוחד Exorista bombycis) תוקפים את טוואי המשי. הבוגרים ניזונים מצוף פרחים או מנוזלים סוכריים המופרשים מכנימות עלים וכנימות מגן. מינים רבים ניזונים גם מאבקת פרחים ולכן עשויים להיות מאביקים חשובים בעיקר היכן שנוכחות הדבורים קטנה יותר. הזיהוי המורפולוגי של המינים במשפחה נחשב לקשה; מורפולוגיית הרימות וכן נתונים שאינם חזותיים כגון דרך הרבייה, עשויים לסייע בזיהוי. מדיה וקבצים בנושא זריזבוביים בוויקישיתוף זריזבוביים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זריזבוביים, באתר ITIS (באנגלית) זריזבוביים, באתר NCBI (באנגלית) זריזבוביים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זריזבוביים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זריזבוביים, באתר GBIF (באנגלית) אלבום זריזבוביים מישראל באתר החרקים של ישראל. זְרִיזְבוּבִיִּים במילון בעלי חיים: זבובאים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית WORLD GENERA OF THE TACHINIDAE מאת James E. O’Hara
מלכת גאורגיה

האם התכוונתם ל... רוסודן, מלכת גאורגיה – מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת בין השנים 1223-1245 תמר, מלכת גאורגיה – מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת בין השנים 1184-1213
חברת הודו המערבית ההולנדית

חברת הודו המערבית ההולנדית (בהולנדית: Geoctroyeerde Westindische Compagnie או GWC) הייתה חברה של סוחרים הולנדים, בין השנים 1621 ו-1793. ב-3 ביוני 1621 העניקה הרפובליקה ההולנדית לחברה זיכיון לבלעדיות במסחר (מונופול) באיי הודו המערבית (אזור הים הקריבי) וכן הוענקה לה בלעדיות במסחר העבדים מאפריקה, מסחר בברזיל, הקריבים וצפון אמריקה. השטח שבו החברה קיבלה רשות לפעול היה במערב אפריקה (בין חוג הסרטן לכף התקווה הטובה) ויבשת אמריקה, כולל האוקיינוס השקט והחלק המזרחי של גינאה החדשה. מטרת הזיכיון הייתה לחסל כל תחרות מסחרית, במיוחד מצד ספרד או פורטוגל, בין תחנות המסחר השונות שנוסדו על ידי הסוחרים. לחברה היה חלק משמעותי בהצלחת הקולוניות ההולנדיות ביבשת אמריקה. מבחינה ארגונית דמתה חברת הודו המערבית ההולנדית לחברת הודו המזרחית ההולנדית אשר הייתה גדולה ועשירה בהרבה. ההבדל הארגוני המשמעותי בין שתי חברות אלה היה בכך שהחברה לא הורשתה לבצע פעולות צבאיות ללא היתר מפורש מממשלת הולנד, בעוד שחברת הודו המזרחית ההולנדית החזיקה באופן קבוע כוחות צבא אשר פעלו מטעמה. בדומה לחברה המזרחית, גם לחברה המערבית היו חמש לשכות, באמסטרדם, רוטרדם, הורן, מידלבורך וחרונינגן. במועצת המנהלים של החברה ישבו 19 חברים (אשר כונו בשם "תשעה-עשר הלורדים"). בתחילת דרכה זכתה החברה להצלחה יחסית ובשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-17 ייסדה תחנות מסחר וקולוניות רבות. מדיה וקבצים בנושא חברת הודו המערבית ההולנדית בוויקישיתוף חברת הודו המערבית ההולנדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן

הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן או ישיבת בר-אילן, היא ישיבה תיכונית עירונית שש-שנתית בתל אביב-יפו הממוקמת בשדרות רוטשילד. הישיבה נקראת על שמו של הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי הציונות הדתית. הישיבה בשמה 'הישיבה העירונית בר-אילן', נוסדה בשנת תשכ"ה על ידי הרב פנחס וילמן. החל משנת תשל"ו עמד בראשה הרב אהרן גרז ובשנים אלה השתנה שמה ל'ישיבה תיכונית-מדעית בר-אילן'. בשנים תשס"ב ו-תשס"ג כיהן הרב דב וייסברד. החל משנת תשס"ד מכהן כראש הישיבה הרב בני פרל שייסד בה את הישיבה לאמנויות ובהמשך שונה שמה של הישיבה ל'ישיבה לאמנויות ולמדעים "בר-אילן" תל אביב'. הישיבה ממוקמת במתחם העיר הלבנה בתל אביב, ובדומה לבתים רבים באזור בנויה בסגנון הבינלאומי שאפיין את הבנייה בתל אביב בשנות ה-30. בשנים 1936–1968, שכן במבנה בית הספר הממלכתי דתי ביל"ו. באולם ההתעמלות שבמרתף המבנה, נהגה המקהלה הקאמרית תל אביב לערוך חזרות, עד לסוף שנות ה-60. מאז היות הישיבה במבנה הנוכחי, היא חולקת בתחומה את בית הכנסת ביל"ו (שנחנך בעצמו בשנות ה-40 של המאה ה-20) - מניין אשכנזי הידוע בייחוד בזכות מקהלת החזנות שהופיעה בו בניצוחו של החזן שלמה רביץ. בתחומי בית הכנסת מתקיימות שלוש התפילות של היום, והמניין הוא משותף לכל תלמידי הישיבה. בתוך בית הכנסת, הקימה הישיבה חדר הנצחה לזכרו של סג"ם אריאל בודה – בוגר הישיבה שנפצע מירי מחבלים בינואר 2005 ונפטר תשעה חודשים לאחר מכן. הישיבה לאמנויות ולמדעים פועלת במתכונת אופיינית לישיבה תיכונית: שעות הבוקר מוקדשות ללימוד תורה ולאחר מכן נלמדים המקצועות הכלליים. נבדלותה בשתי מגמות הלימודים הנלמדות בה, זו לצד זו, החל מחטיבת הביניים ועד לבגרות: המגמה המדעית, הכוללת לימודים במדעי המחשב, פיזיקה וכימיה; ומגמת אמנות הכוללת לימודי מוזיקה ואמנות פלסטית. בעשור הראשון של המאה ה-21 התאפיינה הישיבה גם בהישגים גבוהים ויוצאי דופן בזכאות לבגרות ובאיכות תעודת הבגרות של מסיימי הישיבה. למשל, מנתוני משרד החינוך, בשנת 2015 עמד שיעור זכאי תעודת בגרות בישיבה על 100% ושיעור המצטיינים עמד על 16.98%, מה שהעמיד את הישיבה במקום ה-10 ברשימת התיכונים הטובים בישראל. מדיה וקבצים בנושא הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן מחזור ראשון לישיבה בת"א, מעריב, 8 ביולי 1968 דברכט, זיכרונות בית הכנסת בילו בת"א, באתר TheMarker‏, 19 ביולי 2018 ליאור דטל, מועדון סגור: רשימת התיכונים הכי טובים בישראל נחשפת, באתר TheMarker‏, 25 באפריל 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות ובנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.