מיזם העמק המרכזי

מיזם העמק המרכזי (באנגלית: Central Valley Project), הקרוי גם בקיצור CVP (ראשי תיבות השם באנגלית) הוא מיזם ניהול מים פדרלי במדינת קליפורניה בארצות הברית שפותח על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית. מיזם זה תוכנן ב-1933 על מנת לספק מים להשקיה ומי שתייה ליישובים לחלק גדול מהעמק המרכזי של קליפורניה - על ידי ויסות ואגירת מים במאגרים במחצית הצפונית של המדינה (שפעם העריכו כי היא עשירה במים, אך במרבית השנים יש בה בפועל מחסור במים ביותר ממחצית השנה), והובלתם לעמק סן חואקין הדל במים ובסביבתו באמצעות סדרה של תעלות, אמות מים ותחנות שאיבה, חלקם משותפים עם מיזם המים של מדינת קליפורניה (אנ') (SWP). משתמשי מים רבים של CVP מיוצגים על ידי עמותת המים של מיזם העמק המרכזי (Central Valley Project Water Association). בנוסף לוויסות ואגירת מים, יש למערכת כושר ייצור חשמל הידרואלקטרי של למעלה מ-2,000 מגה ואט, והיא מאפשרת פעילויות נפש ובקרת שיטפונות (אנ') באמצעות עשרים הסכרים והמאגרים שלה. היא אפשרה לערים גדולות לצמוח לאורך נהרות העמק שבעבר היו מוצפים בכל אביב, והפכה את הסביבה המדברית הצחיחה למחצה של עמק סן חואקין לאדמות חקלאיות יצרניות. מים מתוקים שנאגרים במאגרי נהר סקרמנטו ומשתחררים במורד הנהר בתקופות שחונות מונעים ממי הים המלוחים לחדור לדלתה של הסקרמנטו-סן חואקין (אנ') בזמן הגאות. ישנן שמונה חטיבות של המיזם ועשר יחידות מקבילות, שרבות מהן פועלות יחד, בעוד אחרות אינן תלויות בשאר הרשת. החקלאות בקליפורניה והתעשיות נלוות מהוות ישירות 7% מהתוצר הגולמי של המדינה ושעבורם סיפק ה-CVP מחצית מכמות המים. לפעולות CVP רבות היו השלכות ניכרות על הסביבה, כולל ירידה באוכלוסיית האלתית של ארבעה נהרות מרכזיים בקליפורניה בצפון המדינה, וצמצום אזורי הגדות (אנ') והביצות. אתרים היסטוריים רבים ואדמות שבטיות של עמים ילידים הוצפו על ידי מאגרי CVP. בנוסף, נגר מהשקיה אינטנסיבית זיהם נהרות ומי תהום. חוק שיפור מיזם העמק המרכזי (Central Valley Project Improvement Act), שהתקבל ב-1992, מתכוון לפתור חלק מהבעיות הקשורות ל-CVP עם תוכניות כמו תוכנית אספקת המים למקלט חיות הבר (אנ'). שילוב של בצורת, והחלטות רגולטוריות שהתקבלו על בסיס חוק המינים בסכנת הכחדה משנת 1973, אילצו את לשכת הטיוב לסגור במאה ה-21 חלק ניכר מזרימת המים של המיזם בצד המערבי של עמק סן חואקין, כדי להגן על המערכת האקולוגית השברירית בדלתה של סקרמנטו-סן חואקין, ולשמור בחיים את אוכלוסיות הדגים המדלדלות של נהרות צפון ומרכז קליפורניה. בסתיו 2017 היו הנהרות קלאמת וטריניטי עדים לכמויות דגי אלתית גמלונית הנמוכות ביותר בהיסטוריה המתועדת, מה שהוביל להכרזת אסון בקליפורניה ובאורגון עקב אובדן הדיג המסחרי. דיג האלתית כפעילות נופש בסתיו הן באוקיינוס, והן בנהרות הטריניטי והקלאמת נאסרה גם היא בשנת 2017. רק 1,123 דגי אלתית גמלונית חורפית בוגרת חזרו לעמק סקרמנטו ב-2017, על פי דו"ח שנשלח למועצת ניהול הדיג של האוקיינוס השקט (PFMC) על ידי מחלקת הדגה וחיות הבר של קליפורניה (CDFW). זהו המספר השני הנמוך ביותר של דגי אלתית בוגרים שחוזרים בחורף מאז יושמו טכניקות ספירה מודרניות ב-2003. לשם השוואה, למעלה מ-117,000 דגי אלתית גמלונית חורפית חזרו להשריץ ב-1969. המיזם אוגר כ-16 קילומטרים מעוקבים של מים ב-20 מאגרים למרגלות הסיירה נבדה, הרי קלאמת ורכסי החוף של קליפורניה, ומשנע כ־9.1 קילומטרים מעוקבים מים מדי שנה דרך התעלות של המיזם. מהמים המובלים, כ-6.2 קילומטרים מעוקבים הולכים להשקיית 12,000 קילומטרים רבועים של קרקע חקלאית, 0.74 קילומטרים רבועים נועדו לשימושים עירוניים, ו-0.9 קילומטרים רבועים משוחררים לתוך נהרות ואדמות ביצות על מנת לעמוד בסטנדרטים האקולוגיים המדינתיים והפדרליים. שני מאגרים גדולים, אגם שסטה (אנ') ואגם טריניטי (אנ'), נוצרים על ידי צמד סכרים בהרים מצפון לעמק סקרמנטו. מים מאגם שסטה זורמים אל הנהר סקרמנטו אשר זורם אל הדלתה של הסקרמנטו-סן חואקין (אנ') ומים מאגם טריניטי זורמים אל הנהר טריניטי המוביל אל האוקיינוס השקט. שני האגמים משחררים מים בקצב מבוקר. חלק מהמים מוסטים לפני שהם יכולים לזרום למפרץ סן פרנסיסקו ולאוקיינוס השקט, על ידי תעלות הטיה ומועברים לתעלת דלתה-מנדוטה (אנ'), המעבירה מים דרומה דרך עמק סן חואקין, ומספקת מים למאגר סן לואיס (אנ') (מתקן משותף עם ה-SWP) והנהר סן חואקין (אנ') במאגר מנדוטה (אנ'). בסופו של דבר המים מגיעים לתעלות המשקות חוות בעמק. סכר פריאנט (אנ') סוכר את הנהר סן חואקין במעלה הזרם של מאגר מנדוטה, ומפנה את מימיו דרומה לתעלות שנכנסות לאזור אגם טולארי (אנ') שבעמק סן חואקין, עד דרומה עד הנהר קרן (אנ'). ואחרון, אגם ניו מלונס (אנ'), מתקן נפרד, אוגר את המים של יובל של הנהר סן חואקין לשימוש בתקופות שחונות. מתקנים קטנים ועצמאיים אחרים קיימים כדי לספק מים לאיגודי המים המקומיים. מיזם העמק המרכזי היה מיזם המים והחשמל הגדול בעולם כאשר בוצע כחלק מהאג'נדה של העבודות הציבוריות (אנ'), כחלק מתוכנית הניו דיל של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. המיזם היה השיא של שמונים שנות לחימה פוליטית על משאב הטבע החשוב ביותר של המדינה - מים. העמק המרכזי של קליפורניה שוכן ממערב להרי סיירה נבדה, כאשר הנגר השנתי שלהם מתנקז לאוקיינוס השקט דרך הדלתה של הסקרמנטו-סן חואקין (אנ'). זהו מישור הצפה גאולוגי נסוג גדול המרוסן על ידי האקלים הים תיכוני של קיץ יבש וחורפים גשומים הכולל מחזורי בצורת גדולים סדירים. בעת הקמתו עמד המיזם במרכזו של מאבק פוליטי ותרבותי על עתיד המדינה. הוא הצטלב עם המלחמה המתמשכת של המדינה על שימוש בקרקע, גישה לזכויות מים, ההשפעות על קהילות הילידים, חוואים גדולים לעומת קטנים, איגודי המים של המדינה וכוח ציבורי מול פרטי. תומכיו התעלמו מהחששות של השפעותיו על איכות הסביבה, מלבד הרצון שלא לפגוע בבעלי העניין הגדולים באותה תקופה. העמק המרכזי של קליפורניה עבר שתי תקופות שונות של שימוש בקרקע המונעים תרבותית. הראשונה הייתה תקופת שבטי הילידים שנמשכה אלפי שנים. ואז הגיעו האירופים, תחילה על פי המודל הקולוניאלי הספרדי של מיסיונים קתוליים וחוות (1772–1846), ולאחר מכן הגיע עידן ארצות הברית הנוכחי. בשל האקלים הים-תיכוני שלו הייתה התקופה התרבותית הראשונה מבוססת ציידים-לקטים. עסקי החווה והבורסקאות של המיסיון הספרדי התבססו על עבודת הכפייה של שבטי לאס קליפורניאס (אנ'). המודל הספרדי של השימוש בקרקע שכלל רעיית מקנה לבשר, צמר ועור החל לאורך החוף של אלטה קליפורניה (אנ') והתפשט בסופו של דבר פנימה לתוך היבשת. העידן של ארצות הברית התפתח ממטעים בקנה מידה גדול, או הידוע יותר כיום כחקלאות של תאגידים שהפכה את העמק המרכזי לאסם התבואה (אנ') של ארצות הברית. בעקבות הבהלה לזהב בקליפורניה של 1848, מספר גדול של אזרחים אמריקאים הגיעו לאזור ועשו ניסיונות בחקלאות בעל, אך רוב שטחי העמק המרכזי היו שייכים לבעלים של חוות בקר גדולות כמו הנרי מילר (אנ') שבסופו של דבר היה בעלים על שטח של 57,000 קילומטרים רבועים. בניית הסוללה בקנה מידה גדול על ידי פועלים סינים לאורך הדלתה הייתה המקום שבו החלה לראשונה השקיה מוגבלת למטעים. בעקבות הגעת מסילת הברזל הטרנס-קונטיננטלית (אנ'), הובילה ההגירה מאסיה ומשאר מדינות ארצות הברית למספר גדל והולך של מתיישבים באזור. למרות הקרקעות העשירות ומזג האוויר הנוח של העמק המרכזי ששטחו 110,000 קילומטרים רבועים, המהגרים שהגיעו לעמק, ושלא הכירו את דפוסי הגשמים וההצפות העונתיים שלו השתמשו בחקלאות שלחין (כלומר מבוססת השקיה). עד מהרה מצאו חקלאים שהם סובלים משיטפונות תכופים בעמק סקרמנטו וממחסור כללי במים בעמק סן חואקין. הנהר סקרמנטו, המנקז את החלק הצפוני, מקבל בין 60% ל-75% מהמשקעים בעמק, אף על פי שעמק סקרמנטו משתרע על שטח קטן יותר מעמק סן חואקין הגדול ממנו בהרבה, המנוקז על ידי הנהר סן חואקין, שמקבל רק כ-25% מהגשם. יתר על כן, ערים השואבות מים מהדלתה של סקרמנטו-סן חואקין התמודדו עם בעיות בחודשי הקיץ והסתיו היבשים, כאשר זרימת המים הייתה חלשה. על מנת להמשיך ולקיים את כלכלת העמק, נדרשו מערכות להסדרת הזרימות בנהרות ולפיזור שווה של המים בין החלקים הצפוניים והדרומיים של העמק. בשנת 1873 השלים ברטון אלכסנדר (אנ') דו"ח עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית שהיה הניסיון הראשון מיזם העמק המרכזי. בשנת 1904 החלה לשכת הטיוב של ארצות הברית (אז שירות הטיוב) להתעניין לראשונה ביצירת מיזם מים כזה, אך לא התקדם בנושא עד שסדרה של בצורות ואסונות קשורים התרחשו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מדינת קליפורניה העבירה ב-1933 את חוק מיזם העמק המרכזי, אשר אישר ללשכת הטיוב למכור איגרות חוב להכנסות על מנת לגייס כ-170 מיליון דולר עבור הפרויקט. משום שלא היה מספיק כסף באוצר המדינה וצירוף המקרים עם השפל הגדול, קליפורניה פנתה לממשלה הפדרלית כדי לקבל מימון לבניית המיזם. פניה זו גרמה להעברת המיזם בין קליפורניה לממשלה הפדרלית כמה פעמים, ובין לשכת הטיוב לחיל ההנדסה של הצבא. הסכרים והתעלות הראשונים של המיזם נבנו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, והמתקנים האחרונים הושלמו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. חלקים אחדים של המיזם מעולם לא נבנו, חלקם גמורים בחלקם, או שהם עדיין ממתינים לאישור. חטיבת שסטה (Shasta Division) מורכבת מזוג סכרים גדולים על הנהר סקרמנטו מצפון לעיר רדינג (אנ'). סכר שסטה (אנ') הוא מתקן אגירת המים והפקת החשמל העיקרי של ה-CVP. הוא סוכר את הנהר סקרמנטו כדי ליצור את אגם שסטה, שיכול לאגור יותר מ-5.5 קילומטרים מעוקבים של מים, ויכול לייצר 680 מגה ואט חשמל. סכר שסטה מווסת את זרימת נהר סקרמנטו כך שסכרי הסטה ותעלות במורד הזרם יוכלו ללכוד את זרימת הנהר בצורה יעילה יותר, ולמנוע הצפות בדלתה של סקרמנטו-סן חואקין שבה נמצאים מתקני משאבות מים רבים עבור אמות המים של עמק סן חואקין. סכר קזוויק (אנ') מתפקד כמאגר ויסות (afterbay) עבור סכר שסטה, וגם מייצר חשמל. חטיבת תעלות סקרמנטו של ה-CVP‏ (Sacramento Canals Division) לוקחת מים מהנהר סקרמנטו רחוק במורד הזרם מהסכרים שסטה וקזוויק. סכרי הסטה (אנ'), תחנות שאיבה ואמות מים מספקים מים ליישובים וכן להשקיה של כ-4 קילומטרים רבועים. סכר ההסטה רד בלאף (Red Bluff Diversion Dam) מפנה חלק מנהר סקרמנטו לתוך תעלת טהמה-קולוסה (Tehama-Colusa Canal) באורך 180 קילומטרים, תעלת קורנינג (Corning Canal) באורך 34 קילומטרים ומאגר קטן שנוצר על ידי סכר פונקס (Funks Dam) שש תחנות שאיבה שואביים מים מהתעלה ומזינים אותם לרשת חלוקת המים של מחוז קולוסה. הטיות מים מהנהרות הצפוניים של המדינה נותרו שנויות במחלוקת בשל הנזק הסביבתי. חטיבת הנהר טריניטי (Trinity River Division) היא מחלקת ה-CVP השנייה בגודלה בצפון עמק סקרמנטו. המטרה העיקרית של החלוקה היא להפנות מים מהנהר טריניטי לאגן הניקוז של הנהר סקרמנטו במורד סכר שסטה על מנת לספק יותר ספיקה בנהר סקרמנטו ויצירת שיא חשמל בתהליך. סכר טריניטי יוצר את אגם טריניטי (אנ'), מאגר המים השני בגודלו ב-CVP, עם קצת יותר ממחצית הקיבולת של מאגר שסטה וכושר ייצור של 140 מגה-ואט. סכר לואיסטון, במורד הזרם מסכר טריניטי, מפנה מים למנהרת קליר קריק (Clear Creek Tunnel), הזורמים דרכה כדי להתרוקן למאגר שלישי, אגם ויסקיטאון (אנ') על הנחל קליר קריק (Clear Creek), יובל של הנהר סקרמנטו, ומייצר 154 מגה-ואט של חשמל בתהליך. אגם ויסקיטאון (שנוצר על ידי סכר קלייר א. היל ויסקיטאון) בתורו מספק מים למנהרת ספרינג קריק (Spring Creek Tunnel), שמזרימה מים לקצה התחתון ביותר של ספרינג קריק (Spring Creek), נחל שזורם לתוך מאגר קזוויק, ומייצר עוד 180 מגה-ואט של חשמל. משם המים מנהר הטריניטי נשפכים למאגר קזוויק ולנהר סקרמנטו. בשנת 1963, סכר פסולת ספרינג קריק (pring Creek Debris Dam) נבנה ממש במעלה הזרם ממוצא מנהרת ספרינג קריק, כדי למנוע ממים חומציים המתנקזים ממכרה הר הברזל (אנ') להמשיך במורד הזרם ולזהם את הנהר. חטיבת הנהר אמריקן (American River Division) שוכנת בצפון-מרכז קליפורניה, בצד המזרחי של העמק המרכזי. המתקנים שלה משתמשים במי הנהר אמריקן (אנ'), שמקורו ברכס סיירה נבדה ונשפך לנהר סקרמנטו. החטיבה מחולקת עוד יותר לשלוש יחידות: פולסום (Folsom), סליי פארק (Sly Park) ואוברן-פולסום דרום (Auburn-Folsom South). חטיבת הנהר אמריקן אוגרת מים באגן הניקוז של הנהר אמריקן, כדי לספק מים ליישובים מקומיים, וגם לספק אותם לשאר המערכת. הסכרים הם גם אמצעי חשוב לבקרת שיטפונות. חשמל מיוצר בסכרי פולסום (אנ') ונימבוס (אנ'), ומשווק למנהלת החשמל של האזור המערבי (אנ'). יחידת פולסום (Folsom Unit) מורכבת מסכר פולסום (אנ'), רכיב אגירת המים העיקרי שלו, וסכר נימבוס (אנ'), המשמש כסכר מווסת שלו במורד הזרם. סכר פולסום סוכר את הנהר אמריקן, ואוגר 1.2 קילומטרים מעוקבים של מים במאגר שלו, אגם פולסום (אנ'). אגם פולסום משתרע על פני 46.7 קילומטרים רבועים וממוקם בתוך אזור הנופש המדינתי אגם פולסום (אנ'). נדרשו שמונה סכרי עפר נוספים בצדי המאגר כדי למנוע מהמאגר לעלות על גדותיו. הסכר גם מייצר 200 מגה-ואט חשמל משלושה גנרטורים. כ-11 קילומטרים במורד הזרם מסכר פולסום נמצא סכר נימבוס, היוצר את אגם נאטומה (אנ'). הסכר מייצר 7.7 מגה-ואט חשמל משתי טורבינות קפלן בצד הצפוני של הנהר. מדגרת הדגים נימבוס (Nimbus Fish Hatchery) ממוקמת במורד הזרם מסכר נימבוס, כדי לפצות על הרס ששני הסכרים על הנהר אמריקן גורמים לאזורי ההטלה של הדגים. יחידת סליי פארק (Sly Park Unit) כוללת את סכר סליי פארק (אנ'), אגם ג'נקינסון (Jenkinson Lake), סכר ההטיה קמפ קריק (Camp Creek Diversion Dam), ושתי מנהרות הטיה. סכר סליי פארק וסכר העזר שלו בגודל דומה יוצרים את אגם ג'נקינסון, המשתרע על פני 2,600 דונם. אגם ג'נקינסון מזין את מוביל קמינו (Camino Conduit), אמת מים באורך 8 קילומטרים. סכר ההטיה קמפ קריק מפנה מעט מים מקמפ קריק אל אגם ג'נקינסון. היחידה השלישית היא יחידת אוברן-פולסום דרום (אנ'), הכוללת מספר סכרים על יובלי הנהר אמריקן. אלה כוללים את סכר וצינור אורן הסוכר (אנ') (המספק מים לפורסטהיל (אנ')), ואת תעלת פולסום דרום (Folsom South Canal) שלא הושלמה. המרכיב העיקרי של היחידה, סכר אוברן (אנ') בעל קשת דקה מבטון, היה אמור להיות ממוקם על היובל המזלג הצפוני של האמריקן (North Fork of the American), אך מעולם לא נבנה בגלל הסיכון המשמעותי של רעידות אדמה באזור, והתנגדות הציבור הכללי לפרויקט. עם זאת, גשר פורסטהיל (אנ') הגבוה, שנבנה כחלק מהעבודות המקדימות עבור סכר אוברן, עדיין עומד על תילו. סכר קאונטי ליין (County Line Dam), כ-16 קילומטרים דרומית לסכר פולסום, אף הוא מעולם לא נבנה. אחד החלקים החשובים ביותר במערכת המים של עמק סן חואקין של ה-CVP הוא סדרת אמות המים ותחנות שאיבה ששואבות מים מהדלתה של סקרמנטו-סן חואקין ושולחים אותם דרומה כדי לספק מים לחוות וערים. ערוץ דלתה קרוס (אנ') מטה חלק ממי נהר סקרמנטו כשכיוונו של הנהר מערבה אל מפרץ סויסון ומסיט אותם דרומה דרך סדרה של ערוצים מעשה ידי אדם, הנהר מקלומי (אנ') ועוד נחלים טבעיים, ביצות ויובלים. משם, המים עוברים לתחנת השאיבה צ'. ו. ביל ג'ונס (אנ'), שמעלה את המים לגובה 60 מטרים לתוך תעלת דלתה-מנדוטה (אנ'), שאורכה 188 קילומטרים. המים מוזרמים דרומה למאגר "בריכת מנדוטה" (Mendota Pool) על נהר סן חואקין, וגם מספקת מים למאגרי CVP אחרים בערך באמצע הדרך. בכניסה לתחנת השאיבה קיים מתקן על מנת לתפוס דגים שאם לא כן היו מגיעים לתעלת דלתה-מנדוטה. תעלה שנייה, תעלת קונטרה קוסטה (אנ'), לוכדת מים מתוקים סמוך לחלק המרכזי של הדלתה, ומעבירה אותם 77 קילומטרים דרומה. בדרך היא מחלקת מים לתעלות קלייטון (Clayton) ויגנאסיו (Ygnacio), מספקת מים לסכר קונטרה לומה (Contra Loma Dam), ומסתיימת בסופו של דבר במאגר מרטינז. ל-CVP יש גם כמה סכרים על הנהר סן חואקין (אנ') - שהספיקה הממוצעת שלו נמוכה בהרבה מזו של הנהר סקרמנטו - על מנת להפנות את מימיו לאמות המים הדרומיות של העמק המרכזי. סכר פריאנט (אנ'), שהושלם ב-1942, הוא המרכיב הגדול ביותר של חטיבת פריאנט של ה-CVP. הסכר סוכר את הנהר סן חואקין במקום שהוא יוצא מתוך הסיירה נבדה, ויוצר את אגם מילרטון (אנ'), האוגר מים למשקי עמק סן חואקין וכן מספק נקודת הטיה לזוג תעלות, תעלת פריאנט-קרן (אנ') ותעלת מדרה (אנ'). תעלת פריאנט-קרן שולחת מים דרומה דרך אזור אגם טולארי (אנ') עד לקצה שלה בבייקרספילד על הנהר קרן (אנ'), ומספקת מי השקיה למחוזות פרזנו, טולארי וקרן. תעלת מדרה מזרימה מים צפונה למחוז מדרה, ומתרוקנת אל הנהר צ'וצ'ילה (אנ') העמק המרכזי כלל גם 800 קילומטרים של תעלות, שסיפקו מים לתושבי היישובים ומכירות חשמל מייצור החשמל לממן את עלויות המיזם. על הנהר סטניסלוס (אנ'), יובל מרכזי של הסן חואקין, שוכנת חטיבת איסט סייד (East Side Division) העצמאית יחסית ויחידת הניו מלונס (New Melones Unit) של ה-CVP. המרכיב הבלעדי של החטיבה/יחידה הוא סכר ניו מלונס (אנ'), היוצר את אגם ניו מלונס (אנ'), שכאשר הוא מלא עד אפס מקום, אוגר כמעט 3,000,000 מטרים מעוקבים של מים, שווה בערך ליכולת האגירה של אגם טריניטי. התפקיד של הסכר הוא לאגור מים בתקופות שחונות ולשחרר אותם במורד הזרם לצפון עמק סן חואקין בהתאם לצורך במים. הסכר מייצר הספק של 279 מגה-ואט חשמל כשקיבולת השיא היא של 300 מגה-ואט. ל-CVP יש כמות משמעותית של מתקנים לאגירה והובלת מים בצד המערבי של עמק סן חואקין, למרגלות רכסי החוף של קליפורניה. חטיבת מערב סן חואקין (West San Joaquin Division) ויחידת סן לואיס (San Luis Unit) כוללות מספר מתקנים מרכזיים המשותפים עם מיזם המים של מדינת קליפורניה (אנ') (SWP) הפדרלי. סכר סן לואיס (אנ') הוא מתקן האגירה הגדול ביותר, המכיל 2,500,000 מטרים מעוקבים של מים. אף על פי שהוא קרוי מאגר אחסון מחוץ לזרם (offstream storage reservoir) על ידי לשכת הטיוב, המאגר מציף חלק מעמק סן לואיס קריק (San Luis Creek). הנחל סן לואיס קריק, לעומת זאת, אינו מקור המים העיקרי למאגר. במורד הזרם ממאגר סן לואיס נמצא אגם הוויסות או'ניל (אנ'), אשר נחצה על ידי תעלת דלתה-מנדוטה (אנ'), מתקן CVP נפרד. מים נשאבים מהתעלה אל אגם הוויסות ובמעלה אל מאגר סן לואיס, שמתפקד כמקור מים נוסף בתקופות שחונות. מים המשתחררים ממאגרי סן לואיס ואו'ניל מזינים את תעלת סן לואיס (San Luis Canal), החלק הפדרלי שנבנה באמת המים של קליפורניה (אנ'), המזרימה מים עבור שני המיזמים, CVP ו-SWP. תעלת סן לואיס מסתיימת בקטלמן סיטי (אנ') שם היא מתחברת עם החלק שנבנה על ידי המדינה של אמת המים של קליפורניה. עם ספיקה של 370 מטרים מעוקבים בשנייה זוהי אחת מתעלות ההשקיה הגדולות בארצות הברית. תעלת קואלינגה (Coalinga Canal) או תעלת פלזנט ואלי (Pleasant Valley Canal) מסתעפת מתעלת סן לואיס לכיוון אזור קואלינגה (אנ'). זוג סכרים נפרדים, סכר המעצור של לוס באניוס (Los Baños Detention Dam) וסכר המעצור הקטן של פנושה (Little Panoche Detention Dam), אחראים על בקרת שיטפונות באזור לוס באנוס (אנ'). ניקוז סן לואיס (San Luis Drain) היה פרויקט נפרד של לשכת הטיוב בניסיון להרחיק נגר של מי השקיה מזוהמים מהנהר סן חואקין, ולרוקן אותם לתוך מאגר קסטרסון (אנ'), שם המים היו מתאדים או מחלחלים לאדמה. בגלל חשש מהפגיעה בסביבה, המערכת מעולם לא הושלמה. ה-CVP מפעיל גם את חטיבת סן פליפה (San Felipe Division) כדי לספק מים ל-257 קילומטרים רבועים של קרקע בעמק סנטה קלרה ממערב לרכסי החוף. סכר סן חוסטו (אנ') אוגר מים שהופנו ממאגר סן לואיס דרך מנהרת פאצ'קו (Pacheco Tunnel) ומוביל הוליסטר (Hollister Conduit), אשר עוברים דרך רכס דיאבלו (אנ'). תעלה נפרדת, מוביל ומנהרת סנטה קלרה (Santa Clara Tunnel), מובילים מים לעמק סנטה קלרה. פעם, שפע של דגים שעלו בנהרות מהים לרבייה – אלתית, סטילהד, ואחרים - היגרו בכמות גדולה במעלה הנהרות סקרמנטו וסן חואקין כדי להשריץ. בניית סכרי CVP על שני הנהרות ורבים מיובליהם העיקריים - דהיינו סכר פריאנט (אנ') וסכר שסטה (אנ') - עצרה בעיקר את ההגירה של האלתית בעמק המרכזי שבעבר הייתה שופעת. מצפון לדרום, הסקרמנטו מעבר לסכר שסטה, הנהר אמריקן מעבר לסכר פולסום, הנהר סטניסלוס מעבר לסכר ניו מלונס, והסן חואקין מעבר למנדוטה (אנ') - הפכו בלתי נגישים לנדידה של האלתית. בשלושה מהמקרים הללו, הסיבה לכך היא שהסכרים גבוהים מדי והמאגרים שלהם גדולים מכדי שדגים יוכלו לעקוף אותם באמצעות סולמות דגים. לנהר סן חואקין, לעומת זאת, היה גורל אחר. כמעט 100 קילומטרים מהנהר התייבשו בשל הטיות המים מסכר פריאנט ומאגם מילרטון. אפילו במורד הזרם ממנדוטה, שם תעלת דלתה-מנדוטה (אנ') העניקה לנהר מים שמקורם בדלתה של סקרמנטו-סן חואקין, מי נגר מהשקיה, מזוהמים בחומרי הדברה ודשנים, גרמו לנהר להיות מזוהם מאוד. כדי להחמיר את המצב, המאמצים של מחלקת הדגה וחיות הציד של קליפורניה לנתב את דגי האלתית של סן חואקין לנהר מרסד (אנ') בשנות ה-50 של המאה ה-20 נכשלו, מכיוון שדגי האלתית לא זיהו את מרסד כ"נהר הבית" שלהם. מתקני CVP זרעו הרס סביבתי לא רק בנהר סן חואקין. סכר ההסטה רד בלאף על הנהר סקרמנטו במחוז טהאמה, אף על פי שלא היה גדול או בעל השפעה כמו סכר פריאנט, היה פעם מחסום לנדידת דגים מהים לצורך רבייה. מתקני מעבר הדגים המקוריים של הסכר נתקלו בבעיות ללא הרף מתחילת הפעילות ב-1966, והביאו מינים טורפים של הביצים והדגיגים הצעירים שהתאספו לעיתים קרובות בבסיס הסכר, מה שהפחית את כמות דגיגי האלתית שיצאו לאוקיינוס השקט. מאז הוחלף סכר רד בלאף במסך דגים ותחנות שאיבה, ובכך אפשרו מעבר ללא פגיעה דרך רד בלאף. בהמשך הזרם, סכרי קזוויק ושסטה יוצרים מחסומים מוחלטים לנדידת דגים. אפילו מחוץ לאגן הניקוז של העמק המרכזי, הטיית המים של ה-CVP מנהר הטריניטי בסכר לואיסטון לאגם ויסקיטאון (אנ') פגעה באופן משמעותי ביכולת הנדידה של האלתית ביובל זה של הנהר קלאמת. למעלה משלושה רבעים מספיקת הנהר מופנית דרך מנהרת קריק קליר מהנהר טריניטי, מה שגורם לנהר שמתחת לסכר להפוך לחמים, עשיר בטין, רדוד וזורם לאט, תכונות שפוגעות בדגי האלתית הצעירים. יתר על כן, סכר טריניטי יוצר חסימה שמונעת מהאלתית להגיע לאזורי ההטלה המסורתיים, כ-175 קילומטרים במעלה הנהר. בשנים הראשונות של המאה ה-21, החלה לשכת הטיוב סוף סוף להגביר בהתמדה את זרימת המים במורד הזרם מסכר לואיסטון. בעוד שמשטר הזרימה החדש מספק פחות מים ל-CVP, הוא מאפשר לעמוד במדיניות שקבעה לשכת הטיוב עצמה ב-1952, שקבעה כי יש להשאיר לפחות 48% מהזרימה הטבעית של הנהר ללא פגע על מנת שאלתית הנהר טריניטי תשרוד. מיעוט הזרימה בטריניטי עד אז היה גם הפרה של האישור שהקונגרס נתן להפעלת הסכר. "...החקיקה חייבה להשאיר מספיק בטריניטי לצורכי האגן, כולל שימור דיג האלתית". בשנים הראשונות של המאה ה-21, חקרה לשכת הטיוב את ההיתכנות של הגבהת סכר שסטה. אחת ההגבהות המוצעות הייתה של 5.6 מטרים, ובכך להגדיל את קיבולת האגירה של אגם שסטה ב-784,000 מטרים מעוקבים. הסוכנות גם הציעה הגבהה קטנה יותר של 2 מטרים שתוסיף 360,000 מטרים מעוקבים. בעבר תוכננה הגבהה של 61 מטרים של הסכר, שהייתה מגדילה את קיבולת המאגר ל-17,130,000 מטרים מעוקבים, אך נחשבה לא כלכלית. בפועל, כשסכר שסטה נבנה לראשונה, הוא תוכנן להיות גבוה ב-61 מטרים ממה שהוא כעת, אבל לשכת הטיוב עצרה את הבנייה בגובהו הנוכחי בגלל מחסור בחומרים ובעובדים במהלך מלחמת העולם השנייה. הגבהה של הסכר תווסת ותאגור עוד מים עבור הנהר סקרמנטו בתקופות שחונות, ובכך תועיל לכל הפעולות של ה-CVP, וגם תייצר תוספת חשמל. עם זאת, נגד העלאת הגובה המוצעת נלחמו מסיבות רבות. הגבהת הסכר תעלה כמה מאות מיליוני דולרים ותגרום להעלאת מחיר מי ההשקיה מאגם שסטה. היא תציף את רוב האדמה הנותרת השייכת לשבט ויננמם וינטו (אנ') - ש-90% מאדמתו כבר נמצאת מתחת לאגם - ותציף מספר קילומטרים של הנהר מקלאוד, המוגן תחת הגדרה של נהר נופי ופראי. יהיה צורך להעביר מבנים, גשרים, כבישים ומבנים אחרים. הקיבולת הנוספת של המאגר תשנה את משטר הזרימה בנהר התחתון של סקרמנטו, ואוכלוסיות הדגים המקומיות, במיוחד אלתית, יסבלו מהשינויים באקולוגיה של הנהר. סכר ניו מלונס (אנ') נמצא במחלוקת גדולה עוד יותר מסכר שסטה, בעיקר בגלל ההתנגשויות של המיזם עם המגבלות הפדרליות והמדינתיות והשפעתו על אגן הניקוז של הנהר סטניסלוס (אנ'). סכר מלונס המקורי, שקוע מתחת לאגם ניו מלונס (ומכאן השם סכר מלונס החדש) הוא המקור לאחת הבעיות הללו. סכר מלונס שאינו יותר בשימוש חוסם את הגעת המים הקרים מקרקעית האגם לנהר, במיוחד בשנים שחונות כאשר פני האגם קרובים יותר לגג הסכר הישן. כתוצאה מכך הטמפרטורה של הנהר שאחרי הסכר גבוהה בהרבה מהרגיל, ופוגעת בדגים ובחיות הבר המקומיים. כדי לפתור בעיה זו משביתה לשכת הטיוב את הפעילות של תחנת הכוח ההידרואלקטרית של הסכר כאשר מפלס המים נמוך באופן דרסטי, אך הדבר גורם למחסור בחשמל. במקור, לאחר בניית הסכר, עצרה מדינת קליפורניה את מילוי המאגר בשל התנגדות ציבורית עצומה למה שהוצף: קניון אבן הגיר שמאחורי הסכר, העמוק מסוגו בארצות הברית, הכיל מאות אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים, ואחד ממסלולי הרפטינג במים לבנים הטובים והפופולריים ביותר בקליפורניה. כך המאגר התרחב רק עד לגשר פארוט'ס פרי (Parrot's Ferry Bridge), 14 קילומטרים מתחת לגבול המרבי שלו במעלה הנהר. מצב זה השתנה בעקבות אירוע אל ניניו בשנים 1982–1983, שמילא את המאגר עד אפס מקום בתוך שבועות ואף אילץ את לשכת הטיוב לפתוח את מברצי החירום, מה שגרם למדינה ולממשל הפדרלי לבטל את המגבלות שהטילו על המאגר. יתר על כן, המיזם מאפשר תפוקת מים בת קיימא קטנה בהרבה מהצפוי במקור, ולשכת הטיוב מכנה את הסכר "מקרה מבחן של כל מה שיכול להשתבש במיזם". בתגובה לבעיות הללו של הפגיעה באיכות הסביבה, העביר הקונגרס ב-1992 את "חוק שיפור מיזם העמק המרכזי" (Central Valley Project Improvement Act, בראשי תיבות CVPIA), סעיף 34 של החוק הציבורי 102–575, לשינוי נוהלי ניהול המים ב-CVP על מנת להפחית את ההשפעה האקולוגית על הנהרות סן חואקין וסקרמנטו. הפעולות שהוצעו כללו שחרור מים נוספים לנהרות ולאדמות הביצות, מימון לעבודות שיקום בתי גידול (במיוחד עבור דגים העולים מהים להתרבות במצעי חצץ), בקרת טמפרטורת מים, שימור מים, מעבר דגים, הגדלת שטח השירות של תעלות ה-CVP ונושאים נוספים. למרות תוכניות שימור הנהר, עדיין יש לבית המחוקקים של המדינה סמכות לבנות סכרים. מדיה וקבצים בנושא מיזם העמק המרכזי בוויקישיתוף Central Valley Project Operations Office Central Valley Project Summary The Central Valley Project: Informational page and slideshow of project facilities, Mavens Notebook USBR Glossary of Terms "Food For 70,000,000 – How Engineering Wil Aid Nature in California's Central Valley." Popular Sciences, March 1944, pp. 95–98. באנגלית: fish screen, הוא מבנה שנבנה כדי למנוע מדגים להיכנס לסכרים הידרואלקטרים, אמות מים, נהרות הטיה או מבני מים אחרים מעשה ידי אדם. המסכים הללו נועדו לספק מים נקיים מפסולת לתחנות כוח ומתקנים אחרים מבלי לפגוע בבעלי חיים מימיים. "Central Valley Project". U.S. Bureau of Reclamation. אורכב מ-המקור ב-2011-06-15. "The Central Valley Project". Bureau of Reclamation History Program. U.S. Bureau of Reclamation. 1994. אורכב מ-המקור ב-2011-06-13. "The King Of Ranchers". American Heritage. %20River%20Division%20Project Shasta/Trinity River Division Project "Shasta Powerplant". אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Keswick Powerplant". אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2008. {{cite web}}: (עזרה) "Sacramento River Division". Central Valley Project. U.S. Bureau of Reclamation. 1994. Red Bluff Diversion Dam "Funks Dam". Sacramento Canals Division. U.S. Bureau of Reclamation. 2009-06-04. Trinity Dam Trinity Powerplant Lewiston Dam Whiskeytown Dam Spring Creek Debris Dam Folsom and Sly Park Units Project Folsom Dam Folsom Powerplant Nimbus Dam Nimbus Fish Hatchery Sly Park Dam Camp Creek Diversion Dam Auburn-Folsom South Unit Project "Auburn Dam". geoengineer.org. Delta Division Project Tracy Research Program History Martinez Dam Friant Division Project Millerton Lake Norris Hundley, The Great Thirst: Californians and Water—A History, Revised Edition, University of California Press, 2001, ISBN 9780520224568 "New Melones Unit". Central Valley Project. U.S. Bureau of Reclamation. 2009-06-17. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. New Melones Dam New Melones Powerplant San Luis Unit Project B F Sisk Dam O`Neill Dam O`Neill Powerplant San Felipe Division Project San Justo Dam Williams, John G. (2009-05-12). "Appendix A: Major Salmon Streams". San Francisco Estuary and Watershed Science (4). doi:10.15447/sfews.2006v4iss3art2. Lufkin, Alan, ed. (1991). California's Salmon and Steelhead: The Struggle to Restore an Imperiled Resource. University of California Press. Hallock, Richard J. (ביוני 1987). Sacramento River System Salmon and Steelhead Problems and Enhancement Opportunities (PDF). California Advisory Committee on Salmon and Steelhead Trout. {{cite book}}: (עזרה) "Red Bluff Fish Passage Improvement Project". Weseloh, Thomas J. (בספטמבר 2009). "The Trinity Reborn" (PDF). Friends of Trinity River Newsletter. Friends of the Trinity River. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-05-17. {{cite web}}: (עזרה) Bacher, Dan (2009-05-04). "Electricity Emergency Relief Act Threatens Salmon Restoration". The Fish Sniffer. אורכב מ-המקור ב-2009-01-04. "Shasta Dam Raise and Reservoir Enlargement" (PDF). Friends of the River. Sacred Land Film Project. 2005-03-01. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-18. Raising the Shasta Dam – completely erasing the Winnemem Wintu West, James (2000). "New Melones: Public Interpretation of the Archaeological-Historical Record" (PDF). Cultural Resources Management. U.S. National Park Service. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2009-01-09. Simonds, Joe (1994). "New Melones Unit Project History". Bureau of Reclamation History Program. U.S. Bureau of Reclamation. אורכב מ-המקור ב-2014-03-24. "Central Valley Project Improvement Act" (PDF). Comprehensive Assessment and Monitoring Program. U.S. Fish and Wildlife Service. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 ביוני 2011. {{cite web}}: (עזרה) Hundley, Norris (1992). The Great Thirst: Californians and Water. University of California Press. p. 374. ISBN 9780520077867.