laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תנועת הפועלים

תנועת הפועלים (באנגלית: Labor movement; בצרפתית: Le mouvement ouvrier, בגרמנית: Arbeiterbewegung, בספרדית: Movimiento obrero, ברוסית: Рабочее движение, באיטלקית: Movimento operaio, בסינית: 勞工運動) הוא שם גנרי המציין את התנועות והמפלגות שקמו, החל מעידן המהפכה התעשייתית במטרה מוצהרת לשפר את תנאי הקיום של מעמד הפועלים. הגדרה זו כוללת את הסינדיקליזם או האיגודים המקצועיים של הפועלים, וכן מפלגות פוליטיות שהתפתחו מהם או שראו עצמן המשך למאבקם של האיגודים האלה, וכמו כן במובן הרחב יותר – הצורות השונות לפעולה פוליטית וחברתית המייצגות או רואות עצמן כמייצגות את האינטרסים של מעמד הפועלים (למשל, הקואופרטיזם, המוטואליזם וכו'). האיגודים המקצועיים של הפועלים, הידועים כ"סינדיקטים" או באנגלית "טרייד יוניונס" (trade unions) היו ארגונים קיבוציים של הפועלים השכירים שנועדו לייצג אותם ולהיאבק למען השגת תנאי עבודה ומחיה טובים יותר מידי המעבידים ולהיאבק על כינונם ויישומם של חוקי עבודה ותעסוקה שיסדירו את התנאים האלה. תנועת הפועלים התארגנה בארצות רבות גם באמצעות מפלגות פוליטיות – לרוב קרויות סוציאליסטיות ומונחות על ידי אידאולוגיה סוציאליסטית – שראו עצמן נציגות של העובדים השכירים, ונקראו תכופות "מפלגת עבודה" או "מפלגת פועלים". אנשים רבים וקבוצות פוליטיות מקרב מעמדות אחרים, כולל מעמדות גבוהים, שהזדהו עם מטרות תנועת הפועלים, היו חברים במפלגות אלה ואף בלטו במסגרתה. במאה ה-19 התנועה הפוליטית הסוציאליסטית – שאימצה בחלק מהארצות האירופיות את שם התואר "סוציאל-דמוקרטית" – ראתה את עצמה כנציגה של תנועת הפועלים. עם זאת, טבע הקשרים בין האיגודים המקצועיים של הפועלים למפלגות הפוליטיות היה שונה מארץ לארץ:בבריטניה ההתפתחותה המוקדמת של התעשייה גרמה להתארגנותם המוקדמת יותר של האיגודים המקצועיים בעוד שהקמת מפלגות הפועלים, ובראשן זו הידועה כ"מפלגת העבודה" או, לפי המינוח האנגלי, מפלגת הלייבור התרחשה מאוחר יותר. בתחילת המאה ה-20 חל פיצול בתנועה הסוציאליסטית בין המפלגות הרדיקליות יותר, הידועות כ"קומוניסטיות" שטענו כי הן נציגות אותנטיות יותר או בלעדיות של האינטרסים של הפועלים, ולבין המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות. בנוסף עוד החל מן המאה ה-19 קם גם הזרם הפוליטי האנרכיסטי כולל גרסתו האנרכו-סינדיקליסטית שטען גם הוא למעמד של נציג אמיתי של מעמד הפועלים. תנועת העבודה קמה כתגובה לעוולות של הקפיטליזם התעשייתי. תנועת הפועלים בצורתה הסינדיקלית ובאמצעות חלק מהמפלגות הסוציאל-דמוקרטיות – הקרויות לפעמים "רוויזיוניסטיות" התכוונה בעיקר להגן על זכויות הפועלים ולחיזוקן בתוך תוכה של החברה הקפיטליסטית. לעומת זאת האנרכיזם וכן הסוציאליזם הרדיקלי, בעיקר דרך המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות או הסוציאליסטיות הרדיקליות – הקומוניסטיות – שאפו להחלפת השיטה הכלכלית הקפיטליסטית לחלוטין בשיטה כלכלית-חברתית חדשה, שתהיה לדעתן צודקת יותר. סינדיקליזם ארגון עובדים סוציאליזם סוציאל-דמוקרטיה מרקסיזם קומוניזם אנרכיזם מלחמת המעמדות פמיניזם פוליטיקה שמאלנית שמאל רדיקלי יום עבודה בן 8 שעות אחד במאי האינטרנציונל ספרות פרולטרית שביתה מדיה וקבצים בנושא תנועת הפועלים בוויקישיתוף תנועת העבודה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכנסונים

מכנסונים (באנגלית: Hotpants) הם גרסה קצרה יותר של מכנסיים קצרים הנלבשים על ידי נשים ובמידה פחותה יותר גם על ידי גברים. אין הגדרה ברורה המבדילה בין מכנסיים קצרים למכנסונים, והגדרה זו השתנתה לאורך השנים, אך לרוב משתמשים במונח מכנסונים לתיאור מכנסיים קצרים במיוחד, צמודים ושאורכם אינו ארוך בהרבה מקו הישבן, ולפעמים אפילו קצר ממנו. שמם נוצר מהלחם של המילה מכנסיים וקטנים. מכנסונים נלבשו עוד מ-1930, אך היו מוגבלים לאירועי ספורט, חוף הים או מכנסי נוחות ביתיים. בשנות ה-60 ניסו בתי אופנה רבים למצוא תחליף לחצאיות המיני הפופולריות לתקופה בעזרת משחקים עם הפרופורציות והאורך של פרטי לבוש נשי. ב-1970 פרסם בית אופנה צרפתי WWD מכנסונים כפריט יוקרה, עשויים מסטן וקטיפה. בתי אופנה רבים אחרים אימצו את הרעיון והחלו לשווק מכנסונים זולים בכל הגזרות והבדים שהפכו במהרה לפריט אופנה פופולרי. הם החלו להופיע כמדים של מעודדות, בגדי יציאה למועדוני ריקודים ובגדי הופעה בעולם הבידור. אחד הטיעונים לפופולריות הגואה של המכנסונים היה רצון הנשים להביע את חירותן בעקבות ההצלחות של התנועה לשחרור האשה. ההיסטוריונית ואלרי סטיל מסבירה בספרה שהמכנסונים הפכו מיד לפריט לבוש המזוהה עם מיניות, ומאמצע שנות ה-70 הפכו ללבוש של יצאניות. דוגמה לכך אפשר לראות בסרט נהג מונית בו ג'ודי פוסטר לובשת מכנסונים כשהיא מגלמת יצאנית. אימוץ המכנסונים בידי תעשיית המין פגעה בפופולריות שלהם והם נשארו פופולריים בעיקר בעולם הבידור. משנות ה-2000 זמרות פופ רבות כגון בריטני ספירס וקיילי מינוג נהגו להופיע עם מכנסונים קצרים צמודים, ותרמו לעליה חדשה בפופולריות של המכנסונים שנמשכת על ימינו. כבגדי רחוב הם נפוצים בעיקר בקרב מתבגרות ונשים צעירות שאימצו אותם כפריט לבוש יום יומי. מיילי סיירוס לובשת מכנסונים בהופעה מדי מעודדת של הדאלאס קאובויס מכנסוני ספורט מכנסיים קצרים מדיה וקבצים בנושא מכנסונים בוויקישיתוף
שלמה צופיוף

שלמה צופיוף (1876 – 1936) היה סוחר ואיש ציבור, ממנהיגי ומנכבדי העדה הבוכרית בירושלים, מייסד "בית צופיוף" בשכונת הבוכרים בעיר ומו"ל ספרי יהדות. נולד בבוכרה שבאוזבקיסטן בחודש אפריל 1876 (ניסן ה'תרל"ו) לדוד צופיוף. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובבית ספר מקומי, ובסיום לימודיו החל לעסוק במסחר. בשנת 1902 (ה'תרס"ב) ערך ביקור בן מספר חודשים בארץ ישראל, וייסד בירושלים יחד עם אביו מבנה הקדש לבני עדתו. בשנת 1904 (ה'תרס"ד) ביקר שוב בירושלים, בשל פטירת אביו, ושהה בעיר תקופה ממושכת. בתקופה זו ייסד בירושלים ישיבה על שם אביו, והקים בה ספרייה גדולה שרכש. בקיץ של שנת 1906 (ה'תרס"ו) חזר לבוכרה, והתיישב בסמרקנד. בתקופת שהותו שם נחשב לאחד מסוחרי האריגים הגדולים בחבל טורקסטן. כן בנה בעיר מקווה ובית כנסת גדול, וייסד חברות ואגודות למען רווחת הציבור. כאות הוקרה על פעילותו, קיבל מספר אותות כבוד מהממשל הרוסי בשם הצאר ניקולאי השני. בשל המהפכה הרוסית, נשללו ממנו על ידי ממשל ברית המועצות נכסיו, שכללו מבני פאר, בתי חרושת ומבנים ששימשו כמשכן לאגודות ציבוריות. בין השנים 1906–1921, למרות שהתגורר בסמרקנד, ביקר לעיתים בירושלים, ולאחר מלחמת העולם הראשונה פעל לשקם את שכונת רחובות הבוכרים. בשנת 1921 (ה'תרפ"א) עלה סופית לארץ ישראל והשתכן בירושלים. עם בואו שימש כאפוטרופוס הכללי של הקדשות העדה הבוכרית בעיר, ולאחר פטירת הרב שלמה מוסיוף בשנת 1922 (ה'תרפ"ב), מונה לשמש כראש קהילת יוצאי בוכרה בירושלים, וכל צורכי העדה נוהלו על ידו. בירושלים ייסד בתי הקדש לעניים, ובתים נוספים בשכונת רחובות הבוכרים. כן ייסד במבנה שהקים ישיבה בשם "מדרש שלמה", בה למדו חכמי הבוכרים מדי יום זוהר, ספרי מוסר ועוד. במבנה הישיבה, המכונה כיום "בית צופיוף", שכנה ישיבת פורת יוסף לאחר נפילת הרובע היהודי בשנת 1948, וכיום פועלים במבנה שלושה בתי כנסת. שימש כחבר "וועד העזרה לפליטים הבוכרים בירושלים", שהעלה עשרות משפחות מפליטי בוכרה ארצה. לצידו שימשו כחברי הוועד ארי ברוכוף, הרב אברהם אמינוף, הרב משה יצחקוף הכהן ועוד. הלך לעולמו ב-30 באוגוסט 1936 (י"ב באלול ה'תרצ"ו). בשנת 1905 (ה'תרס"ה) לקח חלק בהוצאת תרגום התנ"ך לפרסית. בשנת 1912 (ה'תרע"ב) הדפיס ספר תהילים ייחודי למקובלים. בשנת 1919 (ה'תרע"ט) השתתף בהוצאת ספר חק לישראל, וגולת הכותרת של הוצאותיו הוא סידור התפילה "בית דוד ושלמה" שהוציא לאור בשנת 1934 (ה'תרצ"ד). סידור בית דוד ושלמה בארכיון האינטרנט (סריקה מלאה) משה דוד גאון, "שלמה בן דוד הכהן צופיוף", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 588–589, באתר היברובוקס דוד תדהר (עורך), "שלמה צופיוף", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 742
מינוי

מינוי הוא תהליך שיבוצו של אדם לתפקיד מסוים או למשרה מסוימת. לעיתים נעשה המינוי בהחלטה של הממונה על תפקיד זה, ולעיתים משמש לכך מנגנון מורכב יותר, כגון מכרז או המלצה של ועדת איתור ואישור בשלבים אחדים. לעיתים מינוי נכנס לתוקף סמוך להחלטה עליו, אך פעמים רבות, ובפרט כשמדובר בתפקיד בכיר, ההחלטה על המינוי מתקבלת חודשים אחדים טרם מימושה. מינוי של אדם נעשה על פי כישוריו והתאמתו לתפקיד, אך במגזר הציבורי נהוגים גם, בגלוי או בסתר, מינויים פוליטיים, שבהם אדם ממונה לתפקיד בזכות שיוכו המפלגתי או הפוליטי. ממלא מקום הוא אדם שקיבל מינוי למשרה מסוימת באופן זמני, אם משום שהאדם המאייש משרה זו באופן קבוע נעדר זמנית, ואם משום שלממלא המקום אין את הכישורים הדרושים לאיוש תקני של המשרה. מכרז הוא שיטה לאיוש משרה פנויה. בשיטה זו מפורסם תחילה מכרז פנימי, המזמין את עובדיו של אותו מקום עבודה להציע עצמם למשרה הפנויה, ואם המכרז הפנימי אינו מעלה מועמד מתאים יוצא המעסיק במכרז חיצוני, כלומר בהודעה המופנית לציבור כולו להציע מועמדות למשרה הפנויה. ועדת איתור היא ועדה ציבורית שתפקידה לאתר מועמדים לתפקיד בכיר. בשירות הציבורי משמשת ועדת האיתור כפשרה בין שימוש במכרז לבין מינוי חופשי על ידי הממנה, תוך ביקורת של ועדת מינויים, שכל תפקידה לוודא שהמינוי היה תקין. בשירות המדינה בישראל מוסדרים המינויים באמצעות חוק שירות המדינה (מינויים). בשנת 1999 הוקמה הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה. מינוי פגרה מינוי פוליטי מינוי ומנוי, באתר האקדמיה ללשון העברית חוק שירות המדינה (מינויים), ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלינור דייוויד

מריה אלינור דייוויד (באנגלית: Maria Eleanor David; נולדה ב-30 בנובמבר 1955) היא שחקנית אנגלייה ששחקה בפרויקטים בבריטניה, ארצות הברית וניו זילנד. היא קיבלה ביקורות טובות על הופעתה בתפקיד הראשי בסרט הביוגרפי "סילביה", בו גילמה את דמותה של סילביה אשטון-וורנר. דייוויד נולדה בלינקולנשייר שבאנגליה. היא גילמה תפקידים רבים בסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. בין השאר שיחקה בקומדיה "Comfort and Joy" בבימויו של ביל פורסיית' שהייתה מועמדת לפרס באפט"א. עוד הופיעה במיני-סדרה "Paradise Postponed", בסרטו של מייק לי "טופסי טרווי", ובסרטו של אלן פארקר "פינק פלויד - החומה" בו גילמה את אשתו של הדמות הראשית. ב-1984 נסעה דייוויד לניו זילנד כדי לככב בסרט הביוגרפי "סילביה" בתפקיד סילביה אשטון-וורנר. בביקורת על הסרט כתבה ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס: "למיס דייוויד דמיון בולט לאשה האמיתית, והיא מציגה הופעה אינטליגנטית ומלאת חמלה". מבקר הקולנוע אנדרו סאריס מה-"Village Voice" שיבח את הופעתם של ארבעת השחקנים הראשיים, ובחר את הסרט "סילביה" כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר ב-1985. אלינור דייוויד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלינור דייוויד, באתר AllMovie (באנגלית) אלינור דייוויד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Janet Maslin, "Movie Review: Sylvia (1985): Michael Firth's 'Sylvia'", The New York Times, April 11, 1985.
מרגרט מארי

מרגרט אליס מארי (באנגלית: Margaret Alice Murray;‏ 13 ביולי 1863 – 13 בנובמבר 1963) הייתה אגיפטולוגית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, והיסטוריונית אנגלית. האישה הראשונה שמונתה לתפקיד מרצה לארכאולוגיה בממלכה המאוחדת, היא עבדה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL) מ-1898 עד 1935. היא שימשה כנשיאת אגודת הפולקלור מ-1953 עד 1955. היא נולדה למשפחה אנגלית ממעמד כלכלי בינוני-עשיר בכלכותה, בהודו הבריטית. בנעוריה היא עברה בין הודו, בריטניה, וגרמניה. היא קיבלה הכשרה גם כאחות וגם כעובדת סוציאלית. בשנת 1894 היא עברה ללונדון והחלה ללמוד אגיפטולוגיה ב-UCL. התפתחה ידידות בינה לבין ראש המחלקה פלינדרס פיטרי, אשר עודד את הפרסומים האקדמאיים המוקדמים שלה ומינה אותה למרצה בכירה (Junior Professor) בשנת 1898. ב-1902–1903 היא לקחה חלק בחפירות של פיטרי באבידוס שבמצרים, שם גלתה את המקדש של אוסיריון, וחקרה את בית הקברות סקארה. בנוסף לעבודה שלה ב-UCL, היא גם העבירה שיעורים והרצאות במוזיאון הבריטי ובמוזיאון מנצ'סטר, שם בשנת 1908 היא הובילה את ההתרה של המומיה של Khnum-nakht, אחד מהמומיות שנמצאו בקבר של שני האחים – הפעם הראשונה שאישה פתחה מומיה בפומבי. היא גם כתבה מספר ספרים על אגיפטולוגיה המיועדים לקהל הרחב. מארי הייתה מאוד מעורבת בתנועת הגל הראשון של הפמיניזם. היא הצטרפה לאיחוד הנשים הפוליטי והחברתי והקדישה זמן רב בשיפור מעמד נשים ב-UCL. כשלא יכלה לחזור למצרים בשל מלחמת העולם הראשונה, היא ריכזה את המחקר שלה על השערת כת-המכשפות, תאוריה שציד המכשפות בעידן המודרני-מוקדם של הנצרות היה ניסיון לכיבוי שרידים של דת פגנית קדם-נוצרית. למרות שמאוחר יותר התאוריה נשללה מבחינה אקדמית, היא צברה תשומת לב נרחבת, והייתה לה השפעה משמעותית על התנועה הדתית ויקה. משנת 1921 עד שנת 1931 מארי התעסקה בחפירות של אתרים פרהיסטוריים במלטה ובמנורקה, ופיתחה את העניין שלה בפולקלור. היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1927, ומונתה כפרופסור-חבר בשנת 1928, ופרשה מן UCL ב-1935. באותה שנה היא הגיע לארץ ישראל כדי לסייע לפיטרי בחפירת תל אל-עג'ול ובשנת 1937 היא הובילה חפירה קטנה ליד פטרה בירדן. בתור נשיאת אגודת הפולקלור היא הרצתה במוסדות כמו אוניברסיטת קיימברידג', והמשיכה לפרסם באופן עצמאי עד יום מותה. העבודה של מארי באגיפטולוגיה וארכאולוגיה זכתה לשבחים וזיכתה אותה בכינוי "הזקנה המכובדת של האגיפטולוגיה". לעומת זאת, העבודה שלה בהיסטוריה של הכישוף והפולקלור קיבלה ביקורת קשה בעולם האקדמי. היא ידועה גם בכינוי "הסבתא של הוויקה". מדיה וקבצים בנושא מרגרט מארי בוויקישיתוף כתבי מרגרט מארי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
הצהרה על חירות האינטרנט

ההצהרה על חירות האינטרנט (אנגלית: Declaration of Internet Freedom) היא הצהרה להגנת החירויות ברשת האינטרנט שנחתמה על ידי עשרות ארגונים אזרחיים, אנשי אקדמיה, יזמים טכנולוגיים ופעילי רשת ביוני 2012. בין החותמים אמנסטי אינטרנשיונל, קרן החזית האלקטרונית, ארגון "עיתונאים ללא גבולות" וקרן מוזילה. ההצהרה תומכת בביסוס חמישה עקרונות למדיניות האינטרנט: ביטוי: אל תצנזרו את האינטרנט. נגישות: קדמו נגישות אוניברסלית לרשתות מהירות ובעלות סבירה. פתיחות: שמרו על האינטרנט כרשת פתוחה, בה לכל אחד ישנה החירות להתחבר, לתקשר, לכתוב, לקרוא, לצפות, לדבר, להקשיב, ללמוד, ליצור ולחדש. חדשנות: הגנו על החירות להמציא וליצור ללא צורך בקבלת רשות. אל תחסמו טכנולוגיות חדשות ואל תענישו ממציאים על פעולות של המשתמשים שלהם. פרטיות: הגנו על פרטיות ושמרו על היכולת של כל אחד לשלוט בדרך בה ייעשה שימוש במידע ובהתקנים שלו. — ההצהרה על חירות האינטרנט ההצהרה הייתה אחד מצעדי המחאה נגד הצעת חוק SOPA שהוגשה לקונגרס האמריקאי למנוע הפרת זכויות יוצרים ולמניעת פיראטיות ברשת. הצעת החוק נמשכה בסופו של דבר. עד למשיכת הצעת החוק, קואליציה של ארגונים ופעילי זכויות דיגיטליות החלו לעבוד על מה שבסופו של דבר התגבש להצהרה על החירות באינטרנט. הקואליציה כללה ארגונים מגוונים ועל מנת להגיע להסכמה ההצהרה כללה את עקרונות הליבה של החופש באינטרנט. הגרסה הסופית של ההכרזה כוללת רק חמישה עקרונות ו-104 מילים באנגלית. ביטויים כמו "נייטרליות הרשת" ו"רפורמה בתחום הפטנטים" נעדרים מהמסמך. ההצהרה פורסמה ונחתמה ב-2 ביוני 2012 ותורגמה במאמץ משותף של כותבים, בלוגרים ופעילים דיגיטליים החברים בקהילה הבינלאומית Global Voices Online. עד סוף השבוע הראשון של אוגוסט 2012, ההצהרה תורגמה ל-70 שפות על ידי מתנדבים מתרגמים. ההצהרה כתובה בגוף ראשון יחיד רבים ומתחילה במשפט "אנו מאמינים שאינטרנט חופשי ופתוח יכול להביא לעולם טוב יותר." השאלה העולה היא מי הם "אנו"? בשם מי חתמו חותמי ההצהרה? אחד ההסברים לניסוח הוא שההצהרה היא נורמות שצריך לשאוף אליהם ואם הן מופרות הן פוגעות ב"כולנו" ועלינו להתנגד להפרות. הסבר נוסף הוא שההצהרה צריכה להיות "מצפן" לפעילים באינטרנט, לחברות מסחריות ומדינות להתנהלות במרחב הווירטואלי שלא מפסיק להתרחב ולגדול. הצהרת העצמאות של הסייברספייס אתר האינטרנט הרשמי של הצהרה על חירות האינטרנט נוסח ההצהרה על חירות האינטרנט Scola, Nancy. "Defining the 'We' in the Declaration of Internet Freedom". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-08-17. ענבל אורפז, פיראטים תחת מתקפה, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2011 Paula Goes (26 ביולי 2012). "Global: A Marathon to Translate the Declaration of Internet Freedom". Global Voices Online. נבדק ב-10 באוגוסט 2012. {{cite news}}: (עזרה) T. C. Sottek, The Declaration of Internet Freedom: how the net’s minutemen plan to protect the future, The Verge, ‏2012-07-02
סולם

סולם (בניקוד: סֻלָּם) הוא כלי המשמש לטיפוס לגובה. לסולם מבנה בסיסי של שלבּים־שלבּים (בעברית גם שליבות מן שְׁלִיבָה או חֲווָקים מן חָווָק) המוחזקים בין שני מוטות אופקיים זה לזה ומאונכים לקרקע. הוא עשוי מחומרים חזקים המסוגלים לשאת משקל אדם, כגון מתכת, פלסטיק או עץ. את הסולמות משעינים על הקיר, או מעגנים אליו, כשסוג נוסף של סולמות אינו אלא שני סולמות הנשענים זה על זה. סולם חבלים הוא סולם שחלקיו השונים עשויים לא מחומר קשיח אלא מחבל (לעיתים יש בפרקים חיזוקי מתכת). הוא קל משקל וניתן לקיפול, ועל כן נוח להובילו ממקום למקום ולאחסנו, ובשל גמישותו נוח להתקינו באתרים שבהם המשטח האנכי שעליו מטפסים איננו חלק אלא קמור (לדומה – קיר סלע). עם זאת, כדי להשתמש בו על המטפס להשקיע עוד מאמץ ומיומנות, שכן הוא נוטה להתנועע בעת הטיפוס עליו. יש סולמות חבלים ששלביהם עשויים מחומר קשיח. סולם החבלים נוח ומשמש לרוב בטיולים ובמחנאות, בפעילויות צבאיות וכן בפעולות חילוץ והצלה. סולמות משמשים גם למשחק ילדים בגני שעשועים. בדרך כלל לשלביהם פרופיל מעוגל למניעת פציעות, בניגוד לשלביהם של סולמות העבודה, שהם בעלי פרופיל מלבני. ברכב מכבי אש מותקן סולם, ובעזרתו הכבאים מגיעים לקומות העליונות בבניין בוער אם לא ניתן להגיע אליהן דרך המדרגות הפנימיות. לעיתים הסולם מורכב על צריח מסתובב בגג המשאית של מכבי האש, והשליטה עליו יכולה להיעשות משני מרכזי פיקוד – מהמשאית עצמה או מקצהו העליון של הסולם (סלסילה). לאורך סולם הכבאים מורכב צינור מים. אף כי הסולם משמש לעלייה ולירידה, הוא נתפס ככלי לעלייה. למשל במשחק הלוח "סולמות ונחשים", הסולמות מציינים את העלייה, בעוד שהנחשים (או החבלים) מסמלים את הירידה. בשל החשש מנפילות העבודה בסולם דורשת ניסיון ומיומנות, ומעל גובה של 2 מ' נדרש גם אישור עבודה בגובה. התאונות משימוש בסולם יכולות לקרות בשל מספר סיבות: חוסר ייצוב - הישענות על אלמנט שאינו חזק דיו לשאת את כובד הסולם והאדם שעליו, או הטיית גוף מחוץ למרכז הכובד של הסולם מה שעשוי להביא להתהפכות בשל אפקט המנוף. שבירה - העמסת משקל יתר יחסית לחוזקו של הסולם (מושפע מסוג החומר שהסולם בנוי ממנו או מזווית הפריסה שלו). סגירת רגליים - בסולמות דו רגליים שינוי שיווי המשקל עשוי להביא את הרגליים להיסגר זו על זו ולנפילת הסולם. סולם ילדים מטפסים על מתקן הסולמות במושב צופית סולם חבלים תקנות הבטיחות בעבודה (עבודה בגובה), תשס"ז-2007, באתר נבו
יחסי אירלנד–קנדה

בין הרפובליקה של אירלנד לבין קנדה מתקיימים יחסים ידידותיים. במאה ה-19 וה-20 הייתה הגירה אירית רחבה לקנדה, ונכון למפקד האוכלוסין של 2011 כ-4.5 מיליון מאזרחי קנדה, כ-14% מאוכלוסיית קנדה כולה, טענו כי שורשיהם אירים. לפיכך, היחסים בין שתי המדינות מתמקדים בעיקר בהיסטוריה המשותפת של שני העמים, ובשורשים האיריים של הקנדים. שתי המדינות הן ריבוניות וחברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, באומות המאוחדות ובארגון הסחר העולמי. קנדה מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בדבלין, בירת המדינה. ואירלנד מיוצגת בקנדה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה. ביקורי ראש ממשלת קנדה באירלנד 1961 - ג'ון דיפנבייקר 1975 - פייר אליוט טרודו 1991 - בריאן מלרוני 1999 - ז'אן קרטיין 2005 - פול מרטין 2013 - סטיבן הרפר 2017 - ג'סטין טרודו ביקורים של נשיא אירלנד וטישך אירלנד בקנדה 1948 - טישך ג'ון קוסטלו 1964 - נשיא אירלנד איימון דה ואלירה 1985 - טישך גארט פיצג'רלד 1994 - נשיאת אירלנד מארי רובינסון 1998, 2007 - נשיאת אירלנד מארי מקאליס 2005 - טישך ברטי אהרן 2017 - טישך אנדה קני בשנת 2015 הסחר בין שתי המדינות נאמד ב-2.2 מיליארד דולר קנדי. הייצוא העיקרי של קנדה לאירלנד הוא כימיקלים, ייצוא בולט נוסף הוא מכוניות וציוד להן. גם הייצוא העיקרי של אירלנד לקנדה הוא כימיקלים והוא מהווה חלק ארי יותר מחלקו בייצוא הקנדי. באוקטובר 2016 חתמו קנדה והאיחוד האירופי (בו אירלנד היא מדינה חברה) על הסכם סחר חופשי. מדיה וקבצים בנושא יחסי אירלנד–קנדה בוויקישיתוף Canadian - Irish Relations Embassy of Canada to Ireland Embassy of Ireland in Ottawa John Diefenbaker in Ireland 1975 - Pierre Trudeau visits Dublin Visit to Ireland by Prime Minister Brian Mulroney Canadian leader outlines country's links with Ireland Martin, world leaders gear up for G-8 summit Taoiseach to discuss trade opportunities with Canadian Prime Minister in Dublin Canadian PM Trudeau arrives in Dublin for Irish visit Eamon de Valera papers Taoiseach North American Visit President Mary Robinson at Grosse Île, August, 1994 President wins her way into heart of Canada President begins Canadian visit today Aid on the agenda as Taoiseach meets Canadian premier Prime Minister Justin Trudeau meets with Irish Taoiseach (Prime Minister) Enda Kenny Canada-Ireland Trade Balance, Ireland-Canada Chamber of Commerce - Montreal Chapter Canada International: Ireland EU and Canada sign free trade agreement, אר טי אי, 30 באוקטובר 2016
ישעיהו מאורי

ישעיהו מאורי (24 באפריל 1937 – 8 ביולי 2021) היה פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטת חיפה. בשנת תשל"ו (1975) קיבל מאורי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא "תרגום הפשיטתא לתורה בזיקתו למקורות הפרשנות היהודית" בהדרכתו של משה גושן גוטשטיין. כיהן כמרצה בחוג למקרא באוניברסיטת חיפה, וכן במכללת שאנן, שבה היה ראש החוג למקרא. לימד גם במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. תחומי המחקר העיקריים שלו היו: תולדות נוסח המקרא; מגילות מדבר יהודה; המקרא בספרות חז"ל; תרגום המקרא לארמית וסורית; פרשנות המקרא היהודית בימי הביניים. תרגום הפשיטתא לתורה והפרשנות היהודית הקדומה, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשנ"ה (הספר בקטלוג ULI) סוגיות בנוסח המקרא ובפרשנותו, הוצאת שאנן, חיפה תש"פ יוסף ואחיו, קריית שמואל 2014. (הספר בקטלוג ULI) "השפעת המדרש על תרגום הפשיטתא לתורה בבחירת המילים", תרביץ מו (תשל"ז), עמ' 212–230. "על יחסו של תרגום התורה המיוחס ליונתן בן עוזיאל למקורות ההלכה", תעודה ג (תשמ"ג), עמ' 235–250. "מדרשי חז"ל כעדות לחילופי נוסח במקרא: תולדות המחקר ויישומו במהדורת 'מפעל המקרא'", עיוני מקרא ופרשנות ג, ספר זיכרון למשה גושן-גוטשטיין, בעריכת משה בר-אשר ואחרים, רמת גן תשנ"ג, עמ' 267–286. "'תיקון סופרים' ו'כינה הכתוב' בפירוש רש"י למקרא", נטיעות לדוד: ספר היובל לדוד הלבני, בעריכת יעקב אלמן, אפרים בצלאל הלבני וצבי אריה שטיינפלד, ירושלים תשס"ה, עמ' צט–קח. "'אגדות חלוקות' בפירוש רש"י למקרא", שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום 19 (2009), עמ' 155–207. פרופ' ישעיהו מאורי (1937–2021) – דברי הוקרה, בבלוג של ד"ר לאה מזור, 9 ביולי 2021 לזכרם: ישעיהו מאורי ע"ה – מודעת אבל, בבלוג של ד"ר לאה מזור, 8 ביולי 2021 רשימת הפרסומים של ישעיהו מאורי, בקטלוג הספרייה הלאומית ישעיהו מאורי (1937-2021), דף שער בספרייה הלאומית
גינטר קורטן

גינטר קורטן (בגרמנית: Günther Korten; ‏ 26 ביולי 1898 – 22 ביולי 1944), היה גנרל-אוברסט בלופטוואפה, אשר כיהן כראש המטה הכללי של הלופטוואפה, ונרצח מהלך קשר העשרים ביולי. קורטן נולד ב-26 ביולי 1898 בקלן, לאדריכל הוגו קורטן (1855-1931) ואשתו מארי קורטן (1866-1942). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס קורטן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-34 (לורן ה-2). לאחר מכן עבר קורטן לשרת כצוער בגדוד הנדסה, ובשנת 1915 אף הועלה לדרגת לוטננט. לאחר המלחמה הצטרף קורטן לרייכסווהר, ושירת בחיל ההנדסה, ובשנת 1925 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1926 עבר קורטן קורס טיס, ובשנת 1928 נשלח לברית המועצות באתר בסיס ליפצק, שם התאמנו טייסים גרמנים לצורך הקמת חיל אוויר, דבר שנאסר על גרמניה בחוזה ורסאי. בשנת 1934 הצטרף קורטן ללופטוואפה, שהוקם לאחר עליית היטלר לשלטון, ושימש בו כקצין מטה. בשנת 1939 הועלה קורטן לדרגת אוברסט, ומונה לראש מטה צי האוויר הרביעי, אשר היה מוצב באוסטריה. בתחילת 1940 עבר קורטן לכהן כראש המטה הכללי של צי האוויר השלישי, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך הקרב על בריטניה, וב-19 ביולי אותה שנה הועלה קורטן לדרגת גנרל מיור. בשנת 1941 חזר קורטן לצי האוויר הרביעי, והשתתף עמו במהלך המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה, וב-3 במאי קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באוגוסט 1942 הועלה קורטן לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד כוחות האוויר בגזרת סטלינגרד - לופטוואפנקומנדו דון, וב-29 בדצמבר אותה שנה קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. בתחילת 1943 הועלה קורטן לדרגת גנרל חיל האוויר, וב-12 ביולי אותה שנה מונה למפקד צי האוויר הראשון. ב-25 באוגוסט אותה שנה מונה קורטן לראש מטה הלופטוואפה, לאחר שראש המטה הקודם הנס ישונק התאבד. ב-20 ביולי 1944 היה קורטן במאורת הזאב בתדרוך אצל אדולף היטלר, בדיוק באותו יום שקלאוס שנק פון שטאופנברג החליט להתנקש בחיי היטלר והניח תיק ובו פצצה מתחת לשולחן דיונים בחדר בו שהה היטלר. קורטן נפצע אנושות עקב הפיצוץ, ומת כעבור יומיים ב-22 ביולי. קורטן נקבר בהלווייה צבאית באנדרטת טננברג, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. מדיה וקבצים בנושא גינטר קורטן בוויקישיתוף
נבחרת איטליה בכדורסל נשים

נבחרת איטליה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של איטליה. הנבחרת השתתפה ב-5 אליפויות עולם אך לא זכתה באף מדליה. הנבחרת זכתה באליפות אירופה בכדורסל נשים כאשר היא התקיימה באיטליה בשנת 1938. הדירוג הנוכחי של נבחרת איטליה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-16 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. 1976 - לא העפילה 1980 - מקום שישי 1984 - לא העפילה 1988 - לא העפילה 1992 - מקום שמיני 1996 - מקום שמיני 2000 - לא העפילה 2004 - לא העפילה 2008 - לא העפילה 2012 - לא העפילה 2016 - לא העפילה 1953 : לא העפילה 1957 : לא העפילה 1959 : לא העפילה 1964 : לא העפילה 1967 : מקום 9 1971 : לא העפילה 1975 : מקום 4 1979 : מקום 5 1983 : לא העפילה 1986 : לא העפילה 1990 : מקום 13 1994 : מקום 11 1998 : לא העפילה 2002 : לא העפילה 2006 : לא העפילה 2010 : לא העפילה 2014 : לא העפילה 2018 : לא העפילה 1938 : 1950 : מקום 5 1952 : מקום 6 1954 : מקום 7 1956 : מקום 5 1960 : מקום 7 1962 : מקום 9 1964 : מקום 10 1968 : מקום 6 1970 : מקום 9 1972 : מקום 10 1974 : 1976 : מקום 7 1978 : מקום 9 1980 : מקום 9 1981 : מקום 7 1983 : מקום 5 1985 : מקום 7 1987 : מקום 5 1989 : מקום 5 1993 : מקום 7 1993 : מקום 4 1995 : 1997 : 11 1999 : 11 2007 : מקום 9–12 2009 : מקום 6 2013 : מקום 8 2015 : מקום 15 2017 : מקום 7 2019 : מקום 9 מדיה וקבצים בנושא נבחרת איטליה בכדורסל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת איטליה בכדורסל נשים (באיטלקית) נתונים מאתר פיב"א דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א