laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבראהים חאתמי-כיא

אבראהים חאתמי-כיא (בפרסית: ابراهیم حاتمی‌کیا; נולד ב-23 בספטמבר 1961) הוא תסריטאי ובמאי איראני. הוא התפרסם בעיקר בסרטיו על מלחמת איראן–עיראק. אבראהים חאתמי-כיא נולד ב-1961 בטהראן לאב פרסי ואם אזרית. למשפחה היו שבעה ילדים. לאחר סיום בית הספר, הוא התחיל לימודים באוניברסיטת טהראן בו למד אמנות הקולנוע. הוא החל את הקריירה בסרטים תעודיים קצרים על מלחמת איראן–עיראק. בהמשך, לאור הניסיון שרכש בעריכת סרטים ובהיותו בחזית הלחימה, החל לכתוב תסריטים לסרטים ולעסוק בבימוי. בשנת 1989 זכה לראשונה בפרס בפסטיבל הקולנוע האיראני. בשנת 1994 נסע לבוסניה וצילם סרט על אירועי המלחמה שם. סרטיו The Glass Agency ‏ (1998) ו-In the Name of the Father ‏ (2006) זכו בפסטיבל הסרטים באיראן. בסך הכול הוא זכה ביותר מעשרה פרסים בפסטיבלי קולנוע באיראן. את מרב הפרסים קיבל עבור הבימוי ועבור התסריט. כמה מסרטיו נאסרו תחילה להקרנה באיראן בעקבות דרישות הצנזורה, אך כעבור מספר שנים הקרנתם יצאה לפועל. בשנת 2018 הוא צילם את הסרט "זמן דמשק", על אירועי המלחה בסוריה ועל הפעילות האיראנית באזור. מדיה וקבצים בנושא אבראהים חאתמי-כיא בוויקישיתוף אבראהים חאתמי-כיא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אבראהים חאתמי-כיא, באתר AllMovie (באנגלית) אבראהים חאתמי-כיא, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אבראהים חאתמי-כיא, באתר Metacritic (באנגלית) אבראהים חאתמי-כיא, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרון אלטרס

אהרון אלטרס (בגרמנית: Aaron Altaras; נולד ב-21 בנובמבר 1995) הוא שחקן גרמני. אלטרס נולד בברלין, בנם של אדריאנה אלטרס (אנ') ווולפגנג בומר. אמו של אלטרס, יהודייה קרואטית, נאלצה להימלט מקרואטיה עם הוריה, יעקב ותיאה אלטרס, מכיוון שסבו נרדף פוליטית על ידי ליגת הקומוניסטים של קרואטיה. אמו היא שחקנית, במאית תיאטרון וסופרת, ואביו מלחין. יש לו אח צעיר יותר, לאונרד. אלטרס למד בבית הספר היסודי היינץ-גלינסקי בברלין. במהלך לימודיו בהיינץ-גלינסקי נבחר על ידי צוות ליהוק להשתתף בסרט "Mogelpackung Mann". בשנת 2006 החל ללמוד בגימנסיה Jüdische Oberschule Berlin (התיכון היהודי בברלין). אלטרס התפרסם מאוד ברחבי גרמניה לאחר ששיחק בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Not All Were Murderers" (גר') של רשת ARD, המבוסס על זיכרונות ילדות ונעורים של השחקן הגרמני-ישראלי מיכאל דגן, ששרד את המשטר הנאצי כילד יהודי בגרמניה. Mogelpackung Mann‏ (2004) Wenn der Vater mit dem Sohne‏ (2005) Not All Were Murderers (גר')‏ (2006) Allein unter Bauern‏ (2006) Höllenritt‏ (2008) Tatort: Tod einer Heuschrecke‏ (2008) Tatort: Hitchcock und Frau Wernicke‏ (2010) Die Kinder von Blankenese‏ (2010) Connect‏ (2015) הבלתי נראים (2017) מריו (2018) המורדת (2020) Die Zweiflers‏ (2024) אהרון אלטרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אהרון אלטרס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אהרון אלטרס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) https://jewishjournal.com/culture/arts/314626/unorthodoxs-aaron-altaras-jewish-german-ryan-gosling/ "Der Film - Making Of: Nicht alle waren Mörder" (בגרמנית). Südwestrundfunk. נבדק ב-2013-08-11. Hanfeld, Michael (30 באוקטובר 2006). "Das Kaddish hat mir das Leben gerettet" (בגרמנית). Frankfurter Allgemeine Zeitung. נבדק ב-2013-08-11. {{cite news}}: (עזרה)
בלה אנגיאלושי

בלה אנג'אלושי (בהונגרית: Angyalosi Béla ‏; 1918 –אחרי 1995) היה חייט הונגרי, שהוכר כחסיד אומות העולם על הצלת יהודים בתקופת השואה. בלה אנג'אלושי היה נוצרי קתולי יליד העיר אגר (Eger) בהונגריה. עבד לפרנסתו כחייט בעיר הבירה בודפשט. הוא תמך כלכלית בהוריו, השתמט מגיוס לצבא ההונגרי במלחמת העולם השנייה, הוכרז כעריק, וכתוצאה מכך נאלץ להסתתר. בשנת 1943, במהלך פגישה של איגוד החייטים המקצועי בבודפשט, פגש בלה בתופרת היהודיה רג'ינה אברמוביץ'. בלה ורג'ינה התיידדו לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, הוטלו על היהודים במדינה איסורים רבים ובין היתר נאסר עליהם לנסוע ברכבת ללא אישור מיוחד. רג'ינה וחברתה היהודיה אלה קריזמן לא הצליחו להשיג את האישור לנסיעה ברכבת. בעקבות כך, שתי הנשים נשארו לתקופה בבודפשט בעוד שבאותו הזמן משפחותיהן נשלחו לאושוויץ. ביוני 1944 יהודי בודפשט רוכזו בבתים שסומנו בכוכב צהוב והצעירים מביניהם הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר בפינוי הריסות. בלה עזר לאברמוביץ להשיג תעודת זהות מזויפת ארית, והציג אותה בפני אמו כארוסתו. בינתיים הוחמר מצבם של היהודים בהונגריה ובהם מצבה של קריזמן ושל הרמן ליבוביץ'. בלה נרתם לעזרתם והבריח אותם למרתף בבית אמו, שם הסתיר אותם עד שחרור אגר בנובמבר 1944. בלה דאג לכל צורכי היהודים להם עזר תוך סיכון רב לעצמו משום שהיה עריק שהתחמק מגיוס לצבא, ולאמו. כדי להימנע ממעצר בידי השלטונות, הוא שהה במסתור יחד עם היהודים. בשנת 1945 בלה התחתן עם רג'ינה אברמוביץ'. הם גרו באגר ונולדו להם שני ילדים. אלה קריזמן היגרה לארצות הברית ושמרה על קשר עם בני הזוג במשך שנים. ב-20 ביוני 1995 הוכר בלה אנג'אלושי כחסיד אומות העולם וב-23 באוגוסט 1995 קיבל את התעודה הרשמית מיד ושם בטקס שהתקיים בבודפשט. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. יד ושם- בלה אנגיאלושי (באנגלית) מוזיאון לזיכרון השואה בארצות הברית (באנגלית) מאגר המצילים ההונגרים (בהונגרית) על פי תיק חסידי אומות עולם מספר M.31 6662 ארכיון יד ושם.
11 כללים להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה

11 כללים להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה הוא חיבור שכתב בן שפירו ב-2014. הספר תורגם לעברית ב-2019 על ידי אורי רדלר ויצא לאור בהוצאת סלע מאיר. ספר זה הוא הראשון מסדרת 'פנס כיס' בהוצאה זו. הספר מתייחס למפה הפוליטית בארצות הברית, שם, לטענת שפירו, הימניים נועדו מראש להיכשל בוויכוחים בינם לבין שמאלנים, מכיוון שלהשקפתו, השמאלנים מתמקדים בזמן ויכוח בזהותם של המתווכחים, לעומת הימניים שמתמקדים בעובדות ובטיעונים לוגיים. הספר נכתב בעקבות ויכוחים של המחבר עם אישי תקשורת פרוגרסיביים, בפרט מול פירס מורגן. את ההקדמה לספר כתב רותם סלע. בספר, פורשׂ שפירו את משנתו ומניח 11 כללים בסיסיים לוויכוח, כפי שלמד ממי שהוא מכנה 'מורי ורבי' אנדרו ברייטברט, וכפי שהסיק מניסיונו בעימותים תקשורתיים. בחלק הראשון של הספר מסביר שפירו איך השמאל הפוליטי בארצות הברית מנצח כמעט תמיד בוויכוחים, מתוך מטרה לנצח והשתלטות מוסדית, ומציב כמה כללים איך להתווכח ומתי. בחלק השני פורש שפירו 11 כללים לוויכוח. הליכה אל האש, הכה ראשון, מסגור היריב, מסגור הדיון, סתירות בטיעוני השמאל, כפייה על השמאלנים לענות על שאלות, אי סטייה מהנושא, אין חובה להגן על ימניים אף על פי שהם בצד שלך, להודות על דברים שאתה לא מבין בהם, לתת לשמאלנים לנחול ניצחונות חסרי משמעות ולהתנהל בשפת גוף נכונה. הספר הוא אחד מחמשת הספרים הנמכרים ביותר בקטגוריית "ספרים קצרים בפוליטיקה ומדעי החברה" על פי אמזון. רבקה איילון תוקפת את ניסוחיו של בן שפירו בספר, כאילו לא מדובר בוויכוח אידאולוגי בין השמאל לימין, אלא ניטשת ביניהם מלחמה של ממש. הספר, באתר אמזון (באנגלית) הספר, באתר סלע מאיר 11 כללים: להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה, באתר בוקמי. בני ציפר, בני ציפר | יאיר נתניהו אינו גורם נזק לאביו ולימין. להפך, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2019 ביקורת על הספר, שגיא ברמק, באתר חושבים אחרת ספריית 'פנס כיס' באתר ההוצאה רותם סלע, 11 כללים להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה רבי המכר של אמזון רבקה איילון, התחכמויות סופיסטיות, באתר הארץ, 6 בינואר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וזף לייסט

ג'וזף לייסט (באנגלית: Joseph Lycett‏; 1774 – 1828) היה צייר פורטרטים ומיניאטורים, פעל באוסטרליה. לייסט התמחה בתמונות טופוגרפיות על העיירות הגדולות באוסטרליה וכמה מהנופים הדרמטיים שלה. לייסט נולד בסטפורדשייר שבאנגליה, שם הפך לאמן בוטני. ב-1810 הוא צוין כצייר דיוקנאות ומיניאטורות. לייסט הורשע בזיוף שטרות ב-10 באוגוסט 1811, לאחר שהועמד לדין על ידי בנק אנגליה. הוא הוגלה לאוסטרליה, על סיפונה של "הגנרל יואיט" והגיע לסידני ב־7 בפברואר 1814. עד מאי 1815 הועסק לייסט במשרד המשטרה. בשלב זה סידני הוצפה על ידי מאות שטרות כסף מזויפים במיומנות והם הובילו אל לייסט, שנמצא ברשותו מכבש דפוס קטן מנחושת. לייסט נשלח לניוקאסל שם הגיע לידיעתו של מפקד היישוב, קפטן ג'יימס וואליס. לייסט שירטט את התוכניות לכנסייה שיזם וואליס וכשהוקמה ב-1818 הוא צייר על המזבח; הוא אמר שהוא גם ייצר את החלון שעדיין שורד במעונו של הבישוף בקתדרלת ניוקאסל. בהמלצתו של קפטן ג'יימס וואליס, קיבל לייסט חנינה על תנאי. בעודו שם צייר גם את קורובורי בניוקאסל, ציור השמן הידוע הראשון שתיאר קורובורי אבוריג'יני בלילה. קפטן ג'יימס וואליס העסיק את לייסט בתכנון שתי שידות המציגות דגימות של צמחים ואבנים מאזור ניוקאסל. לייסט היה אחראי על צביעת שמונה מתוך שנים עשר הלוחות המתארות נופים של ניוקאסל וכן עותקים של תצפיות ויליאם וסטאל על הנוף האוסטרלי. לייסט חזר לסידני והורשה לעסוק באמנותו, ובשנת 1820 שלח המושל מקווארי שלושה מציוריו, כולל נוף גדול של סידני לארל באת'רסט. נראה כי החנינה המוחלטת שקיבל לייסט ב־28 בנובמבר 1821 הייתה פרס עבור התמונות האלה. רבים מהפטרונים שלו היו מהאליטה הצבאית והשירות הציבורי, וכללו את הנציב ג'ון תומאס ביג' (שתיאר את "הרגלי השיכרון" של לייסט כ"קבועים וחשוכי מרפא "), מזכירו תומאס הובס סקוט ועוזרו של מקווארי ג'ון ווטס. ייתכן שלייסט התחתן באוסטרליה, שכן ב־21 ביוני 1822 פורסם ב"סידני גאזט" וב"ניו סאות' ויילס" כי בכוונתו לעזוב בליווי שתי בנותיו, מרי אן ואמה. הם הפליגו יחד ב־8 בספטמבר 1822. הוא שב לאנגליה בספטמבר 1822, לאחר שקיבל חנינה מוחלטת. עם המו"ל ג'ון סוטר, בין יולי 1824 ליוני 1825 הוא פרסם ציורים מאוסטרליה, או ניו סאות' ויילס וטסמניה ב-13 חלקים שפורסמו מדי חודש, כל אחד עם שני ציורי מים על ניו סאות' ויילס ושניים מארץ ואן דימן (טסמניה), עם תיאור מילולי בתוספת מפות של שתי המושבות. לייסט נפטר בברמינגהאם ב-9 בפברואר 1828 ונקבר בחצר הכנסייה של סנט מרי, ברמינגהאם. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף לייסט בוויקישיתוף Rex Rienits, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University Turner, John (1997). Joseph Lycett : Governor Macquarie's convict artist. Hunter History Publications James Gleeson (1971). Colonial Painters 1788–1880. Lansdowne Press for Australian Art Library Ellis, Elizabeth (2010). Rare and Curious - The Dixson Galleries and Strathallan Collector's Chests. Carlton, Vic.: Miegunyah Press.
מיכאל דגן

מיכאל דֶגֶן (בגרמנית: Michael Degen;‏ 31 בינואר 1932 - 9 באפריל 2022) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה גרמני-ישראלי. דגן גדל בברלין. אביו היה קורבן זקסנהאוזן. ב-1941 אמו הכינה תעודת זהות גרמנית מזויפת עבורו. ב-1943 עמדו שניהם בפני גירוש. הם ברחו בין שמונה מקומות מסתור בזהות בדויה, הגיעו לגינה קטנה בברלין ושם שרדו עד השחרור. לאחר השואה פיתח דגן קריירת משחק, והופיע ביותר ממאה סרטים מאז 1963 ועד למותו. מדיה וקבצים בנושא מיכאל דגן בוויקישיתוף מיכאל דגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל דגן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מיכאל דגן, באתר AllMovie (באנגלית) מיכאל דגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מיכאל דגן, באתר Discogs (באנגלית) Riebsamen, Hans (18 במאי 2012). "Vom Verfolgten zum Publikumsliebling" [From persecution to stardom]. Frankfurter Allgemeine Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-2015-08-19. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונגה וולט

Junge Welt (בעברית: עולם צעיר) הוא יומון גרמני, המודפס בברלין. העיתון מתאר את עצמו כעיתון שמאלני ומרקסיסטי. הרשויות הגרמניות מסווגות את העיתון כאמצעי שמאל רדיקלי אשר עוין לסדר החוקה. יונגה וולט הודפס לראשונה ב-12 בפברואר 1947 באזור הכיבוש הסובייטי של ברלין. העיתון נהיה העיתון הרשמי של הוועדה המרכזית של הנוער הגרמני החופשי. תנועת הנוער הקומוניסטית של גרמניה המזרחית, ב-12 בנובמבר 1947. תפוצתו היומית הייתה 1.38 מיליון עותקים, ליונגה וולט הייתה את התפוצה הכי גדולה של כל עיתון יומי ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, אפילו יותר מלעיתון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, נויס דויטשלאנד. העיתון נוסד מחדש ב-1994, לאחר איחוד גרמניה ולאחר פירוק הנוער הגרמני החופשי, כיומון הכי שמאלני בגרמניה. צוות העורכים החדש כלל מזרח ומערב גרמנים ממחנות שמאליים שונים. ב-1997, קרע התרחש בין שני המחנות הללו, מה שגרם להיווסדו של השבועון "ג'אנגל וורלד" אשר גינה את דעותיהן האנטי-ציוניות של הקולגות לשעבר שלהם. לפי הדיווח השנתי של המשרד הפדרלי להגנת החוקה, "היומון יונגה וולט הוא אמצעי השמאל המודפס החשוב ביותר בסצנת השמאל הרדיקלי" בגרמניה. ארנולד שולצל, העורך האחראי של העיתון משנת 2000 עד ל-2016 הודה בכך ששימש בעבר כמלשין עבור השטאזי. ליונגה וולט יש שיעור תפוצה מודפסת של בין 25,600 ל-27,900 ב-2017. מדיה וקבצים בנושא יונגה וולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יונגה וולט (בגרמנית) יונגה וולט, ברשת החברתית פייסבוק יונגה וולט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Impressum". Junge Welt (בגרמנית). נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite journal}}: (עזרה) "Über diese Zeitung". junge Welt (בגרמנית). Berlin. section Was ist die junge Welt?. ISSN 0941-9373. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite news}}: (עזרה) van Hüllen, Rudolf (22 בדצמבר 2014). "Linksextreme Medien" (בגרמנית). Federal Agency for Civic Education. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Über diese Zeitung". junge Welt (בגרמנית). Berlin. section Kurze Geschichte der jungen Welt. ISSN 0941-9373. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite news}}: (עזרה) Pürer, Heinz; Raabe, Johannes (2007-07-25). Presse in Deutschland (בגרמנית). UTB. ISBN 978-3-8385-8334-1. Kilpert, Daniel (28 בנובמבר 2006). "Antisemitismus von links" (בגרמנית). Federal Agency for Civic Education. p. 2. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Annual Report on the Protection of the Constitution 2008" (PDF). Federal Office for the Protection of the Constitution. 2009. p. 128. אורכב מ-המקור (PDF) ב-27 בספטמבר 2011. נבדק ב-26 בספטמבר 2010. One important printed medium in the left-wing "extremist" scene is the national daily newspaper junge Welt (jW, young world). {{cite web}}: (עזרה) Verfassungsschutzbericht 2011. Christian Buß, “Spitzel mit Spitzenleistung”, Spiegel-online (11 July 2007)
גל גילינסקי

גל גילינסקי (נולד ב-12 באפריל 1995) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז והקלע במכבי ראשון לציון. גילינסקי נולד במיתר והחל לשחק כדורסל בגיל קטסל בהפועל מיתר. בגיל ילדים, עבר גילינסקי להפועל חולון. לאחר מכן, עבר גילינסקי לנוער של מכבי תל אביב, איתה זכה בגביע המדינה לנוער בשנת 2013. בשנת 2013, חתם גילינסקי באליצור יבנה מהליגה הלאומית. ביבנה העמיד גילינסקי ממוצעים של 4.9 נקודות ו-1.9 אסיסטים. בשנת 2014, חתם גילינסקי במכבי עירוני רמת גן והעמיד ממוצעים זהים מעונה שעברה. בשנת 2015, חתם גילינסקי בהפועל בני כפר סבא. בעונתו הראשונה בקבוצה, העמיד גילינסקי ממוצעים של 7.3 נקודות ו-2.8 אסיסטים. בנובמבר 2016, קלע גילינסקי 20 נקודות ומסר 9 אסיסטים במהלך ניצחון קבוצתו 51–86 על א.ס. רמת השרון. בעונתו השנייה בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 8.1 נקודות, 3.2 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים והוביל את כפר סבא למקום השני בסיום העונה הסדירה ולחצי גמר הפלייאוף. ב-6 באוגוסט 2017, חתם גילינסקי בהפועל גליל עליון. בקבוצה העמיד גילינסקי ממוצעים של 9.4 נקודות ו-5.3 אסיסטים ב-22 דקות. ב-11 ביולי 2018, חזר גילינסקי לאליצור יבנה. ב-24 משחקים בעונה הסדירה, גילינסקי העמיד ממוצעים של 9.1 נקודות, 4.5 אסיסטים ו-4.3 ריבאונדים ובשלושת משחקי הפלייאוף בהם שיחק העמיד ממוצעים של 8.3 נקודות, 3.7 אסיסטים ו-2.3 ריבאונדים. ב-11 באוגוסט 2019, חתם גילינסקי לעונה בא.ס. רמת השרון. ברמת השרון, גילינסקי העמיד ממוצעים של 8.6 נקודות, 5.2 אסיסטים ו-5.1 ריבאונדים. ב-2 בספטמבר 2020, חתם גילינסקי בעירוני נהריה מליגת העל ולראשונה בקריירה עזב את הליגה הלאומית. בעונה זו שותף ב-25 משחקי ליגה והעמיד 5.5 נק', 2.2 אסיסטים ו-2.2 ריבאונדים. לקראת עונת 2021/2022 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל, בה שיחק 9 משחקים והעמיד 0.4 נק' ב-2.8 דק' בממוצע. בינואר 2022 שוחרר מבאר שבע ועבר לשחק בהפועל תל אביב במדיה שותף ב-7 משחקי ליגה והעמיד 2.9 נק' ו-1.1 ריבאונדים. לקראת עונת 2022/2023 חתם באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית. ב-36 משחקים בעונה הסדירה ובפלייאוף העמיד ממוצעים של 9.9 נק', 6.5 אסיסיטים ו-6.2 ריבאונדים. פרופיל, באתר eurobasket כפיר חודרה, ‏גל גילינסקי חתם בגליל עליון לעונה הקרובה, באתר ONE‏, 6 באוגוסט 2017 יבנה מחזירה את גל גילינסקי, אילייב ממשיך בר"ג/גבעתיים, באתר סלאומית, ‏11 ביולי 2018 כפיר חודרה, ‏גל גילינסקי חתם בא.ס רמה"ש עד תום העונה, באתר ONE‏, 11 באוגוסט 2019 עולה לליגת העל: גל גילינסקי חתם בנהריה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏2 בספטמבר 2020
נורא אל-מטרושי

נורא אל-מטרושי (בערבית: نورا المطروشي; נולדה בשנת 1993) היא אסטרונאוטית אמירתית. היא תעבור הכשרה בקבוצת האסטרונאוטים ה-23 של נאס"א (אנ') לתפקיד מומחית משימה בינלאומית. היא בעלת תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות, ועובדת כמהנדסת בחברה הלאומית לנפט באיחוד האמירויות. היא חברה באגודה האמריקאית להנדסת מכונות. היא התמודדה באולימפיאדה הבינלאומית למתמטיקה 2011 באמסטרדם, בה הגיעה למקום הראשון. ב-21 באפריל 2021 הכריז ראש ממשלת איחוד האמירויות מוחמד בן ראשד אאל מכתום כי שני אסטרונאוטים נוספים מהאמירויות יטוסות לחלל: נורא אל-מטרושי ומוחמד אל-מולא. שני האסטרונאוטים הקודמים שסיימו את הכשרתם היו הזאע אל-מנסורי שהמריא לחלל למשימה בת 8 ימים וסולטאן א-ניאדי שטס לחלל לחצי שנה במרץ 2023. מדיה וקבצים בנושא נורא אל-מטרושי בוויקישיתוף נורא אל-מטרושי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נורא אל-מטרושי, ברשת החברתית אינסטגרם נורא אל-מטרושי, ברשת החברתית LinkedIn ynet, אישה ערבייה ראשונה בדרך לחלל, באתר ynet, 10 באפריל 2021 UAE announces the Arab world’s first woman astronaut ynet (2021-04-10). "אישה ערבייה ראשונה בדרך לחלל". Ynet. נבדק ב-2022-10-13. 8 Things to Know About Nora Al Matrooshi, the First Female Arab Astronaut, Vogue Arabia, ‏2021-04-13 (באנגלית בריטית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איחוד האמירויות הערביות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית

האם התכוונתם ל... הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית 2005 הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית 2021
החבלה במפעל הצנטריפוגות בנתנז (2021)

חבלה במפעל הצנטריפוגות בנתנז התרחשה באיראן ב-11 באפריל 2021, פחות מיממה לאחר שהכריזה על הפעלת צנטריפוגות מתקדמות. מערכת החשמל במתקן הגרעין בנתנז שבאיראן נפגעה, ונזק ניכר נגרם מפיצוץ רב-עוצמה שהרס לחלוטין את מערכת החשמל הפנימית במתקן הצנטריפוגות התת-קרקעי. באיראן חוקרים את הנסיבות. סוכני מודיעין אנונימיים אמרו שייקח לאיראן לפחות תשעה חודשים כדי לחדש את ייצור האורניום במתקן. שר החוץ של איראן האשים את ישראל בחבלה ואיים בנקמה. בעבר נפגע המתקן בנתנז מפעילויות תקיפה: ב-2011 התקפת הסייבר סטקסנט פגעה במערכות בקרה תעשייתיות ששולטות בצנטריפוגות במתקן בנתנז. ב-2 ביולי 2020, אירע פיצוץ במפעל לייצור צנטריפוגות במתקן העשרה הגרעיני בנתנז. ב-10 באפריל 2021 הנשיא האיראני חסן רוחאני הופיע בטלוויזיה הממלכתית והורה על הזרקת גז ל-164 צנטריפוגות מדור חדש, מדגם IR-6, במתקן העשרת הגרעין בנתנז במסגרת "יום הגרעין" שנחגג במדינה. לצד המגעים לחידוש הסכם הגרעין עם איראן. על פי רוחאני, איראן מפתחת גרעין אך ורק לטובת מטרות אזרחיות. הצנטריפוגות החדשות בנתנז בעלות יכולות להעשרת אורניום באופן מהיר ואיכותי יותר מהצנטריפוגות מהדגם הישן. במסגרת הפעלת הצנטריפוגות, הוזרק להן האורניום והחל תהליך של סיבוב מהיר. ב-11 באפריל 2021, כיממה לאחר ההפעלה, התפרסמה בסוכנות הידיעות האיראנית ידיעה על תקלה במתקן. דובר הסוכנות, בהרוז קמלבנדי, ציין כי אין נפגעים, אין חשש לדליפת קרינה, ונסיבות המקרה נחקרות. המקרה תואר בטלוויזיה הממלכתית כ"תאונה" ו"תקרית". הנזק נגרם מפיצוץ רב-עוצמה שהרס לחלוטין את מערכת החשמל הפנימית במתקן הצנטריפוגות התת-קרקעי. יומיים לאחר התקרית הודיע סגן שר החוץ האיראני עבאס אראקצ'י שאיראן תתחיל להעשיר אורניום לרמה של 60%. לפי AP מדובר ברמת העשרת האורניום הגבוהה אי פעם בתוכנית הגרעין האיראנית. כמו כן יתווספו למתקן בנתנז 1,000 צנטריפוגות שיכולות להעשיר אורניום ביעילות גבוהה ב-50% מהצנטריפוגות הקודמות. מערכת כאן חדשות, שר החוץ האיראני זריף מאשים את ישראל בחבלה במתקן בנתנז: "ננקום בציונים", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 באפריל 2021 ערן איצקוביץ, שר החוץ האיראני מאיים על ישראל: "ננקום בציונים על התקרית בנתנז", באתר ישראל היום, 12 באפריל 2021 עדו בן פורת, גורמי מודיעין במערב מספרים כי המוסד הישראלי הוא שביצע את המתקפה שגרמה לנזק חמור במתקן העשרת האורניום בנתנז שבאיראן. ראש תוכנית הגרעין: זו פעולת טרור., באתר ערוץ 7, 11 באפריל 2021 יוסי הטוני, ההיסטוריה (בסייבר) חוזרת? הפסקת חשמל מסתורית במפעל צנטריפוגות באיראן, באתר אנשים ומחשבים, ‏2021-04-11 סוכנויות הידיעות, אחרי נתנז: איראן תעשיר אורניום לרמה של 60%, באתר ynet, 13 באפריל 2021
Skywald Publications

Skywald Publications (מבוטא: סקייוולד פאבליקיישנס) הייתה הוצאת ספרים אמריקאית, שעיקר עיסוקה היה כתבי עת של קומיקס שחור-לבן. ההוצאה פרסמה כמה מאנתולוגיות האימה המפורסמות בעולם הקומיקס, כמו Nightmare, Psycho ו-Scream. ההוצאה פרסמה אף מספר ספרי קומיקס מז'אנרים אחרים, כמו קומדיה, מתח, דרמה וסאטירה. הוצאת הספרים היוותה את המתחרה העיקרית לחברת הקומיקס "וורן הוצאה לאור" (אנ'), והייתה דומה לה בתכניה עד מאוד. למעשה, כדי לחכות את החברה המתחרה, העסיקה סקייוולד כמה מהמחברים שהעסיקה גם וורן. ההוצאה פעלה בסך הכל חמש שנים, משנת 1970 עד 1975. בין הסופרים והמחברים שפרסמו ספרים על ידי ההוצאה נמנים גרדנר פוקס, ולן ויין; בין האמנים שפרסמו על ידיה נמנים ג'ין דיי (אנ') וטום סאטון (אנ'). רבים מהמחברים שפעלו בהוצאה וב"וורן" השתמשו בשמות בדויים בחשש לפיטורים מצד שתי החברות. "The Complete Illustrated History of the Horror-Mood", בעריכת אלן יואטסון (חזון קריטי, 2004) ISBN 1-900486-37-7 דייוויד קרקס, "The Saga of the Human Gargoyles: A Celebration of Skywald's Simulacrum Family". בריטניה: Headpress 16 (ללא תאריך; 2002). אד: דייוויד קרקס מדיה וקבצים בנושא Skywald Publications בוויקישיתוף Skywald Publications באתר Grand Comics Database (אנ') Richard J. Arndt, Horror Comics in Black and White: A History and Catalog, 1964-2004, McFarland, 2013-01-07, עמ' 162, ISBN 978-0-7864-7025-9. (באנגלית) Keith Dallas, Jason Sacks, American Comic Book Chronicles: The 1990s, TwoMorrows Publishing, 2018-12-05, עמ' 134, ISBN 978-1-60549-084-7. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרזנידס

טרזנידס (נגזר מאנגלית: Tarzanides; בלשון יחיד: Tarzanide, מבוטא "טרזניד") הוא שם כולל למספר רב של דמויות קומיקס בדיונית שיצאו בארצות הברית במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 בהשראת דמות המפתח המיתולוגית מבית חברת וולט דיסני, טרזן. דמויות הטרזנידים הופיעו כנשים וגברים, ואופיינו בכך שהם מתגוררים בג'ונגלים ונלחמים בבעלי חיים גדולים כגון אריות, גורילות ופילים. ספרים וחוברות שעוסקות בדמות של טרזניד נכתבו על ידי מחברים רבים ושונים, כאשר כל הדמויות דמו זו לזו עד מאוד ולעיתים הופיעו בקבוצות של שניים או יותר בספר אחד (בדומה לקרוסאובר סיפרותי). המונח "טרזניד" נטבע במקור על ידי מבקר הספרות הצרפתי פרנסיס לאקאסין (אנ'), שחיבר בעצמו שלושה ספרים העוסקים כולם בדמויות טרזנידיות: "טרזן: מיתוס טריומפנטי, מיתוס הומילי" (1963), "טרזן או לה שבלייה" (1971) ו"לג'נדה טרזן" (2000). על פי הגדרתו של לאקאסין, הטרנזידים הן דמויות של אנשים המתוארים כ"מלכי הג'ונגל", יודעים לדבר עם בעלי חיים ולעיתים מצווים עליהם לעשות כרצונם. דמויות של טרזנידים הפכו למצליחות עד מאוד בקרב הקהל האמריקאי, והפכו לתת-ז'אנר בפני עצמו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. במרוצת השנים הופיעו טרזנידים בעיקר בחוברות קומיקס קצרות ולא בספרים גדולים, והם הלכו והתמעטו מתעשיית הקומיקס האמריקאית מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, עד כי בשנות ה-80 כבר כמעט ולא נראו טרזנידים בתעשייה. פרנסיס לקאסין, "Tarzan ou le chevalier crispé", פריז: 1971. פרנסיס לקאסין, "La Légende de Tarzan", פריז: 2000. רוג'ר בולאי, "Le vaste monde de Tarzan, Editions de L'Étrave", פרץ': 2009. מדיה וקבצים בנושא טרזנידס בוויקישיתוף רשימה של דמויות טרזנידים (באנגלית)