laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
43 (מספר)

43 (במילים בלשון זכר: ארבעים ושלושה; בלשון נקבה: ארבעים ושלוש) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 42 ולפני 44. 43 הוא מספר ראשוני, וגם ראשוני וואגסטף. 43 הוא האיבר הרביעי בסדרת סילבסטר. 43 הוא מספר היגנר. 43 הוא המספר האטומי של טכנציום, המספר האטומי הנמוך ביותר של יסוד שאין לו איזוטופ יציב. בגיל 43 ג'ון פיצג'רלד קנדי נהיה הנשיא הצעיר ביותר של ארצות הברית. יום ירושלים הוא היום ה-43 לספירת העומר. מדיה וקבצים בנושא 43 בוויקישיתוף
סדרת סילבסטר

סדרת סילבסטר היא סדרה של מספרים טבעיים, המוגדרת לפי נוסחת הנסיגה   s i = s i − 1 ( s i − 1 − 1 ) + 1 {\displaystyle \ s_{i}=s_{i-1}(s_{i-1}-1)+1} , כאשר   s 1 = 2 {\displaystyle \ s_{1}=2} . הסדרה נקראת על שמו של המתמטיקאי היהודי בריטי ג'יימס ג'וזף סילבסטר. בסדרה זו מתקיים שכל איבר שווה למכפלה של קודמיו בסדרה בתוספת 1, לפי היחס   s n = 1 + ∏ i = 1 n − 1 s i {\displaystyle \ s_{n}=1+\prod _{i=1}^{n-1}s_{i}} , וכך אפשר לראות שכל שני מספרים בה זרים זה לזה. תכונה זו מספקת הוכחה מיידית למשפט של אוקלידס שקיימים אינסוף מספרים ראשוניים: לכל איבר בסדרה יש מחלק ראשוני, ואלו חייבים להיות שונים זה מזה. חשיבותה העיקרית של סדרת סילבסטר בכך שמבין כל הפתרונות למשוואה הדיופנטית   1 x 1 + 1 x 2 + ⋯ + 1 x n = 1 {\displaystyle \ {\frac {1}{x_{1}}}+{\frac {1}{x_{2}}}+\dots +{\frac {1}{x_{n}}}=1} בנעלמים   0 < x 1 ≤ x 2 ≤ ⋯ ≤ x n {\displaystyle \ 0<x_{1}\leq x_{2}\leq \dots \leq x_{n}} , עבור   n {\displaystyle \ n} טבעי כלשהו, הפתרון שבו   x n {\displaystyle \ x_{n}} הוא הגדול ביותר מתקבל מ-   n {\displaystyle \ n} איברי סדרת סילבסטר הראשונים, לפי הנוסחה   1 s 1 + ⋯ + 1 s n − 1 + 1 s n − 1 = 1 {\displaystyle \ {\frac {1}{s_{1}}}+\dots +{\frac {1}{s_{n-1}}}+{\frac {1}{s_{n}-1}}=1} . בפרט, למשוואה זו יש מספר סופי של פתרונות. לדוגמה, ארבעת האיברים הראשונים של סדרת סילבסטר הם 2, 3, 7, 43, ואכן   1 2 + 1 3 + 1 7 + 1 42 = 1 {\displaystyle \ {\frac {1}{2}}+{\frac {1}{3}}+{\frac {1}{7}}+{\frac {1}{42}}=1} . סדרת סילבסטר, באתר MathWorld (באנגלית) סדרת מספרי סילבסטר באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
Chemical Abstracts Service

המונח "CAS" מפנה לכאן. לערך העוסק בגוף להכרעת מחלוקות בספורט, ראו בית הדין לבוררות בספורט. שירות התקצירים בכימיה (באנגלית: Chemical Abstracts Service; או בקיצור CAS) הוא מחלקה של האגודה האמריקנית לכימיה, והוא אחראי על פרסום של תקצירים בנושא כימיה ומוצרים נילווים. השירות ממוקם בעיר קולומבוס, אשר באוהיו, ארצות הברית. השירות מפרסם אינדקס של הספרות המדעית בכימיה ותחומים קרובים, בתוספת תקצירים לרוב המאמרים. הגרסה המודפסת יוצאת לאור משנת 1907, אבל בשנים האחרונות היא הוחלפה במידה רבה על ידי הגרסה הממוחשבת. המושג "תקצירים בכימיה" (Chemical Abstracts) משמש לעיתים קרובות לתיאור סוגים שונים של אוספים ומוצרים, אך כיום יש לכל חלק שם מוגדר. שני האוספים המשמשים את המוצרים השונים הם CAplus ו-Registry‏. CAplus מכיל מידע ביבליוגרפי ותקצירים לכל המאמרים המתפרסמים בעיתונות העוסקת בכימיה ברחבי העולם, ולמאמרים הקשורים לכימיה מהעיתונות המדעית, פרסומי הפטנטים ופרסומים אחרים. Registry מכיל מידע לגבי כ-27,000,000 חומרים אורגנים וחומרים אנאורגנים, וכ-57 מיליון רצפי DNA. המידע הכימי מופק על ידי CAS, והמידע על הרצפים מתקבל מ-GenBank, בסיס נתונים לרצפים של נוקלאוטידים המופק על ידי המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. המידע הכימי נערך על ידי מערכת הרישום של CAS, אשר מקצה לכל רכיב מספר רישום CAS ייחודי, מספר אינדקס וייצוג גרפי של מבנו הכימי. ההקצאה של שמות כימיים נעשית בהתאם לכללי מונחון IUPAC לשמות אינדקס CA, השונים במקצת מהסטנדרט הבינלאומי הרגיל של IUPAC. ניתן לחפש חומר באוסף הראשי ובתוספות בכמה צורות. ל-CAS יש כמה מערכות של בסיסי נתונים משל עצמו: STN ו-SciFinder. STN היא מערכת שנועדה בעיקר לחיפוש על ידי מומחים, ומשתמשת בממשק שורת פקודה, ולא בממשק משתמש גרפי. בנוסף לקובצי ה-CAS, המערכת מסוגלת לבצע חיפושים גם בקבצים רבים נוספים, בדומה למערכות מסחריות נוספות דוגמת Dialog. SciFinder היא תוכנה אשר מיועדת בעיקר לחיפוש על ידי כימאים מחברות מסחריות. לתוכנה יש גרסאות למערכות ההפעלה חלונות ומקינטוש. גרסה נוספת היא ScifinderScholar, החסרה תוספות לחיפוש בכמה בסיסי נתונים, ומיועדת בעיקר לשימוש אקדמאי. גרסה זו היא המצויה ביותר באוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים אחרים. שתי התוכנות מבוססות על ממשק גרפי, מה שתורם להיותן מוצלחות לחיפוש במערכת הרישום אחר מבנים כימיים. בסיס נתונים PubChem ChemSpider המרכז הלאומי האמריקאי למידע ביוטכנולוגי (NCBI) אתר האינטרנט הרשמי של Chemical Abstracts Service (באנגלית) STN – דף המוצר, באתר CAS SciFinder – דף המוצר, באתר CAS Chemical Abstracts Service, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Chemical Abstracts Service, סרטונים בערוץ היוטיוב An Important Part of Your Research Process!
שגר ושכח

שגר וּשכח היא הטכנולוגיה של רקטות או נשק מונחה הפועלים עצמאית לאחר השיגור. חימוש שגר ושכח כולל בתוכו מערכת ניווט אינרציאלית או GPS, המנחים אותו אל המטרה לאחר שיגורו, כך שהמפעיל חופשי לעזוב את עמדת השיגור או לבצע שיגור נוסף. טילים מסוימים יכולים אף לאתר עצמאית את המטרה, גם אם היורה מעולם לא היה איתה בקשר עין, באמצעות רב"ת. כמו כן, ישנם כטב"מים שניתן להפעיל בשיטת שגר ושכח, כמו הפוטרוס האיראני. אפשרות לעדכן את מסלול מעוף הנשק לאחר השיגור, באמצעים בעלי יכולת שגר ושכח, נקראת "שגר ועדכן". לעיתים הביטוי "שגר ושכח" מתייחס לאמצעים פחות מתקדמים, שאינם בעלי יכולת שליטה מרחוק, כמו ברקטות ובטילי אוויר-אוויר מונחי חום, בהם אין למשגר או לטייס בהתאמה, יכולת להשפיע על מעוף הטיל לאחר שיגורו. בעברית מודרנית מקובל להשתמש בצירוף זה בהשאלה, כאשר מייחסים תכונה לאדם, למכונה או למנגנון ממוחשב המשלים נאמנה את כל המשימות שמוטלות עליו, מבלי שמפעיליו יצטרכו לעקוב אחריו ולוודא את ביצוע המשימה[דרוש מקור]. עוד מקובל להשתמש בביטוי שגר ושכח בניהול תיק השקעות שמשמעותו קנה והחזק או קניה לזמן מרובה שלא מצריכה התערבות בניהול[דרוש מקור]. דוגמאות לטילי שגר ושכח מונחי אינפרה אדום ומונחי מכ"ם: AGM-114 הלפייר AGM-65 מאבריק ספייק הרפון PARS 3 LR נאג מיקה Kh-29 3M-54 Klub יאחונט 9M123 כריזנטמה וימפל R-77 וימפל R-73 וימפל R-27 SM-6 FIM-92 סטינגר איריס-טי FGM-148 ג'אוולין אקסוסט ברימסטון AIM-9 סיידוויינדר AIM-120 אמראם
נפת אחמטה

נפת אחמֶטָה (בגאורגית: ახმეტის მუნიციპალიტეტი, אחמֶטיס מוּניציפַּליטֵטי) היא הנפה הצפונית ביותר במחוז קאחתי שבגאורגיה. הנפה הממוקמת בצפון-מערב קאחתי, גובלת מצפונה ברפובליקת צ'צ'ניה, ממזרח ברפובליקת דאגסטן, שבפדרציה הרוסית ונפת תלאווי, מדרום בנפת סאגרג'ו. ממערב גובלת הנפה בנפת דושתי ונפת תיאנתי. עד שנת 1946 נכללה שטח הנפה בתחומי נפת תלאווי ובשנה זו הפכה לנפה נפרדת. בנפה זו נכלל גם האזור הגאוגרפי תושתי. ערים: 1 (אחמטה) כפרים: 75 (ביניהם מטני - כפר גדול עם 5,500 תושבים, שנאכו ועוד) מצודת בָּחטריוֹני - גלאוואני מצודת קווֶטֶרי - בכפר נאדוּקנָרי מצודת אלאווֶרדי מהמאה האחת עשרה מנזר מאטני אתר האינטרנט הרשמי של נפת אחמטה נפת אחמטה, באתר הרשמי של מחוז קאחתי, (באנגלית) ‏ מתוך אתר סטטיסטיקות גאורגיה, (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנה שזיפי

חנה שזיפי (נולדה ב-4 באפריל 1944), היא אתלטית ישראלית בעבר. היא אלופה ושיאנית ישראל, אלופה ושיאנית אסיה, זכתה ב-4 מדליות במשחקי אסיה (בנגקוק 1966) מהן 3 זהב. זכתה 13 פעמים באליפות ישראל במרוצי שדה, שיא זכיות. לאחר פרישתה הייתה חברת נבחרת ישראל לנשים בברידג'. שזיפי נולדה בעיראק למשפחת צדיק, ועלתה לישראל עם משפחתה בגיל 6. היא גדלה בפתח תקווה ובשנת 1965 נישאה לאילן שזיפי, אצן אף הוא, ששימש במשך שנים כמאמנה האישי, על חשבון קריירת האצנות שלו. שזיפי החלה את קריירת האתלטיקה שלה בהפועל פתח תקווה, ולימים הפכה לאחת האתלטיות הבכירות והמשפיעות במפת הספורט הישראלי. שזיפי ייצגה את ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא זכתה בשלוש מדליות זהב ובמדליית ארד במשחקי אסיה. במשחקים שנערכו בבנגקוק ב-1966 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר ובמשחקים שנערכו בבנגקוק ב-1970 היא זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אסיה חדש של 2:06.5 דקות ובריצת 1500 מטר בשיא אסיה חדש נוסף של 4:25.1 דקות. בנוסף, היא זכתה במדליית ארד במשחקים שנערכו בטהראן ב-1974 בריצת 1500 מטר. בשנת 1971 קבעה שזיפי בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:22.6 דקות (בריצה מעורבת עם גברים). שזיפי זכתה בשתי מדליות ארד באליפות אסיה לשנת 1975 (אנ'), שנערכה בסיאול, קוריאה הדרומית בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר. כמו כן, זכתה ברציפות 15 פעמים במרוץ הקפת התבור בין השנים (1976-1961). היא פרשה לפני הולדת בנה השלישי, בשנת 1979, בעודה בשיא הקריירה, בהכריזה כי מעוניינת לפרוש בשיא. כיום משמשת חנה כחברת הנהלת הוועד האולימפי בישראל וחברת הנהלת "אילת" - ההתאחדות הישראלית לספורט תחרותי לא אולימפי וזאת כנציגת ציבור. מציגה 2 מדליות זהב בהן זכתה באליפות אסיה בבנגקוק 1970, פורסם בעיתון "דבר" 22 בדצמבר 1970 בקו הסיום של הריצה ההיסטורית של 1500 המטר באליפות אסיה בבנגקוק 1970. בריצה זו זכתה במדליית זהב נוספת. בסך הכול זכתה שזיפי ב-28 תארים לאומיים אישיים, במדי הפועל פתח תקווה, הפועל חיפה והפועל באר שבע וקבעה 21 שיאים לאומיים. בשנת 1970 נבחרה שזיפי כספורטאית השנה של הוועד האולימפי בישראל. באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה שזיפי לכבוד. בשנת 2024 קיבלה אות הוקרה במסגרת מרוץ התבור. לאחר פרישתה מקריירת האתלטיקה, החלה לשחק ברידג', וזכתה אף בתחום זה בפרסים רבים וזכתה ליצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות רבות. כיהנה כמנהלת המשרד של ההתאגדות הישראלית לברידג' וכיום פרשה לפנסיה, הייתה חברת נבחרת ישראל לנשים בברידג' וחברת הוועד האולימפי בישראל. ישראל במשחקי אסיה חנה שזיפי, באתר olympedia.org אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר gbrathletics (באנגלית) חנה שזיפי באתר איגוד האתלטיקה אורי ירון, מה אומר הבעל? אילן שזיפי מקווה כי חנה תרוץ במינכן ובתו, שרון, תרוץ באולימפיאדת 1992..., מעריב, 17 בדצמבר 1970 חיפה מצדיעה לנשים בספורט, באתר עיריית חיפה מחוות מרגשות לפצועים: הסתיים חצי מרתון התבור, באתר וואלה, 5 במאי 2024
תאודאס

תאודאס (ביוונית: Θευδᾶς, בלטינית: Theudas) היה, לדברי יוסף בן מתתיהו, משיח שקר שפעל ביהודה בתקופת הנציב פאדוס, והומת בפקודתו, ככל הנראה בשנת 46. תופעת הנבואה בהיסטוריה הקדומה של ישראל, החל מתקופת המקרא, מקורה בקבוצה דעתנית, ביקורתית, שצמחה על רקע של מחלוקות ופולמוס במישור הפוליטי, הכלכלי, החברתי והתרבותי. דומה לה התופעה המשיחית, שעניינה, כרונולוגית, נעוץ בתקופת בית שני. קבוצות נבואיות-משיחיות, קטנות וקיצוניות, צמחו בתקופת השלטון הרומי, ובעיקר בעידן הנציבות הרומית השנייה (66-44), כשהמצב הכללי ביהודה החמיר והלך. השלטונות הרומיים התייחסו בחומרה רבה לתופעה זו בשל השיוך הכישופי לאירועי ההתנבאות, ויותר מכך – בשל החשש שהתרכזויות המוניות סביב אותם משיחים ונביאים עלולות לקדם תופעות מרדניות. בימי כהונתו של הנציב פאדוס, ראשון הנציבים של תקופת הנציבות השנייה, הופיע ביהודה "משיח שקר" ושמו תאודאס, שם מיוון שאפיין יהודים רבים בתקופה זו, ואולי בעל משמעות בהקשר לרוחניותו. לדברי יוסף בן מתתיהו: ”פיתה איש אחד בדאי, ושמו תאודאס, המון גדול מאוד לקחת רכושם וללכת אחריו לנהר הירדן, שכן אמר שנביא הוא, והוסיף שבמצוותו יבקע את הנהר ויתן להם מעבר קל בתוכו”. ההליכה למדבר, ההתקהלות ההמונית, נטילת הרכוש (ואחר-כך חלוקתו), זיקה למקווי מים כסימן לטהרה והבטחת ביצוע מעשי פלא ונס אפיינו תופעות "נבואיות משיחיות" של שלבי היטהרות במדבר. שמו של תאודאס מוזכר גם במקורות הנוצריים כמשיח שקר. הרומאים, כצפוי, לא היססו להפעיל כוח צבאי מול תאודאס ומאמיניו. בפקודת פאדוס נשלחה למקום פלוגת פרשים, שכיתרה את החבורה במפתיע. רבים נהרגו והמונים נתפשו. תאודאס נפל בשבי וראשו נכרת מעליו. עונש העריפה, כעונשו של יוחנן המטביל, נועד, בדומה לתליה/לצליבה, לבוגדים בשלטון, ובמיוחד כלפי מי שחוששים ממנו מאוד ומבקשים להבטיח, שבשום פנים ואופן לא יטריד את הרומאים גם לאחר מותו. משיח שקר יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, כ' 97. מעשי השליחים 5.36.
פול לוקאס

פול לוקאס (אנגלית: Paul Lukas‏; 26 במאי 1895 - 15 באוגוסט 1971) היה שחקן אמריקאי-יהודי, זוכה פרס האוסקר. נולד בשם פאל לוקאץ' (Pál Lukács) בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית. בשנת 1927 הגיע להוליווד, לאחר קריירה מצליחה בקולנוע ובתיאטרון בגרמניה, אוסטריה והונגריה, כשעבד עם הבמאי מקס ריינהארדט(אנ'). הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון בשנת 1916 וכעבור שנה הופיע בסרטו הראשון. בהתחלה נהג לגלם רודף שמלות אלגנטי וחלקלק, אולם בהדרגה הוא נהייה לדמות הרשע. בשנת 1933 הוא נהייה לאזרח רשמי של ארצות הברית. היה מאוד עסוק בשנות השלושים, בו הופיע בסרטים כמו "גראמפי", סרט הבכורה של ג'ורג' קיוקור וב"נשים קטנות" של אותו הבמאי, "דודסוורת'" של ויליאם ויילר, על פי ספרו של סינקלר לואיס ו"הגברת הנעלמת" של היצ'קוק. אך תפקידו הגדול מכולם הגיע ב- 1943 ב"המשמר על הריין", בו כיכב לצד בטי דייוויס, וזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. הוא גילם בסרט צייד נאצים, אותו תפקיד שגילם גם בתיאטרון שנתיים קודם לכן. תפקידו הידוע מכל היה ב"20,000 מיל מתחת למים", על פי ספרו של ז'ול ורן, בו גילם את פרופסור פייר ארונקס. מאז שנות החמישים התמקד לוקאס בהופעות בתיאטרון ובטלוויזיה ופחות בסרטי קולנוע. ב-1965 שיחק בסרט לורד ג'ים בתפקיד סטיין. ב-1962 שיחק בסרט ענוג הוא הלילה וארבעת פרשי האפוקליפסה, ב-1963 שיחק בסרט עליצות באקפולקו לצידם של אלביס פרסלי ואורסולה אנדרס.. מדיה וקבצים בנושא פול לוקאס בוויקישיתוף פול לוקאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פול לוקאס, באתר AllMovie (באנגלית) פול לוקאס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פול לוקאס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פול לוקאס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול לוקאס, באתר Discogs (באנגלית) פול לוקאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ניב

האם התכוונתם ל... ניב (סיווג שפה) או דיאלקט – אחת מתוך קבוצה של לשונות קרובות מאוד ניב (ביטוי) או מטבע לשון – ביטוי בלשון שמשמעותו שונה ממשמעות המילים שמרכיבות אותו ניב (שן) – סוג של שן בית ספר ניב תל אביב – בית ספר לחירשים וכבדי שמיעה ספרי ניב – הוצאת ספרים ישראלית תוכנית ניב – תוכנית תכנון לקריית העיר ירושלים אישים ששם משפחתם ניב: אמנון ניב – אדריכל ומתכנן ערים ישראלי דוד ניב – גאולוג ישראלי דוד ניב – לוחם והיסטוריון האצ"ל דייוויד ניב – כדורגלן סקוטי דני ניב – זמר המוכר בשם הבמה מוקי יעקב ניב – מחנך, סופר, מתרגם ומפקח ראשי בזרם העובדים מיכל ניב – שדרנית רדיו ישראלית ערן ניב – קצין בצה"ל, מפקד בית הספר לקצינים קובי ניב – סאטיריקן ותסריטאי ישראלי ריצ'רד ניב (אנ') – אנתרופולוג משפטי בריטי
מפוחית יד

המונח "קונצרטינה" מפנה לכאן. לערך העוסק בסוג של גדר תיל, ראו גדר תיל. מפוחית יד (או קונצרטינה) הוא כלי נגינה (ממשפחת כלי המפוח) הדומה לאקורדיון, אך קטן ממנו. בניגוד לאקורדיון המלבני, מפוחית היד היא בדרך-כלל בעלת חתך בצורת מתומן. עוד בניגוד לאקורדיון, כיוון הלחיצה של הכפתורים במפוחית היד אינו מאונך לכיוון הכיווץ של המפוח, אלא מקביל לו. הקונצרטינה היא אחד הכלים המוזכרים בשירו של אלתרמן "קונצרטינה וגיטרה" שמבצעים יונה עטרי ואילי גורליצקי. השיר בין השאר מבכה על התחדשות כלי הנגינה ועל כך שמפוחית יד אינה עוד נפוצה כבעבר: "השתתק הזוג הזה לא מנגן הוא/ כי הזמן את כלי הזמר מחדש". בנדונאון Concertina FAQ מפוחית יד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ניפר ג'ונס

ג'ניפר ג'ונס (באנגלית: Jennifer Jones‏; 2 במרץ 1919 – 17 בדצמבר 2009) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס האוסקר על "שירתה של ברנדט". ג'ניפר ג'ונס נולדה בשם פיליס איילי (Isley) בטולסה, אוקלהומה. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן, התקבלה ל"אקדמיה לאמנויות הדרמה" בניו יורק בשנת 1938. שם פגשה את חברה לספסל הלימודים, רוברט ווקר, והם התאהבו והתחתנו ב־2 בינואר 1939, כשג'ונס הייתה בת 19 בלבד. בסיום הלימודים הם שבו לטולסה, להשתתפות בתוכנית רדיו שארגן אביה של ג'ונס, ואז פנו להוליווד. היא הופיעה שם בשני תפקידים קטנים בסרטים "New Frontier" מ-1939 (מערבון בכיכובו של ג'ון ויין) וב"Dick Tracy's G-Men" (אחד מן הסרטים המגוללים את עלילותיו של דיק טרייסי). בשני הסרטים הללו היא הופיעה תחת שמה המקורי, פיליס איילי (אם כי אייתה אותו בצורה שונה). לאחר שהשניים נכשלו בניסיון לקבל משרה קבועה באולפני סרטי פרמאונט, הם שבו לניו יורק. בניו יורק ג'ונס השקיעה את זמנה בתוכנית הרדיו שלה ועבדה בדוגמנות כעבודה חלקית וחיכתה להזדמנויות משחק. בסופו של דבר, נפגשה עם המפיק דייוויד או. סלזניק כחלק מאודישן אליו ניגשה, וסלזניק התרשם כי בג'ונס יש איכויות של כוכבת והחתים אותה לחוזה בן שבע שנים. היא פיתחה בזהירות גינוני כוכבת, וכמו כן שינתה את שמה, לשם קליט יותר, היאה לכוכבת הוליוודית, ג'ניפר ג'ונס. הבמאי קינג וידור התרשם ממנה בעקבות אודישן שעשתה לתפקיד ברנדט סובירו, בסרטו "שירת ברנדט" (1943). היא זכתה בתפקיד, לאחר שגברה על מאות מועמדות. שנה אחר כך, ביום הולדתה ה-25, זכתה בפרס האוסקר לשחקנית ראשית על הופעתה בסרט. באותו זמן התגרשה מרוברט ווקר (1944), והייתה לפילגשו (ואחר כך אשתו) של הבוס שלה – סלזניק (עד מותו, ב־1965). הוא היה מאהב שתלטני, הנותן הרגשת חנק, וכמו כן נהיה אובססיבי בטיפוח ובעיצוב הקריירה של ג'ונס. הדבר הביא את ג'ונס לבצע מספר רב של ניסיונות התאבדות ולעצבנות הולכת וגוברת. בתקופת עבודתה עם סלזניק, ג'ונס לוהקה לתפקידים יוקרתיים במטרה שתזכה באוסקר נוסף. במהלך שני העשורים הבאים היא הופיעה בקשת רחבה של תפקידים שנבחרו על ידי סלזניק. בין הסרטים הללו נמנים "מאז שהלכת", בו כיכבה גם שירלי טמפל; "מכתבי אהבה", עליו קיבלה מועמדות לאוסקר, כמו גם על סרטו של קינג וידור, "דו-קרב בשמש". עוד הופיעה בסרטו של ארנסט לוביטש, "Cluny Brown", "דיוקנה של ג'ני", סרטיו של ג'ון יוסטון, "היינו זרים" ו"הכה את השטן", סרטו של וינסנט מינלי, "מאדאם בובארי" על פי ספרו הקלאסי של גוסטב פלובר, הדרמה הרומנטית של ויליאם ויילר, "האחות קרי", בו כיכבה לצד לורנס אוליבייה ובעוד סרט של במאי גדול, ויטוריו דה סיקה ב"סיפור של אשת איש אמריקני", בו הופיעה לצד מונטגומרי קליפט ו"הקץ לנשק", על פי ספרו של ארנסט המינגוויי. היא הופיעה גם בסרט "גבעת האהבה", וב-1962 בסרט "ענוג הוא הלילה". סרטה האחרון כשחקנית היה "המגדל הלוהט", סרט האסונות המצליח, עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב. אסטרואיד 6249 Jennifer שהתגלה על ידי אלינור הלין ב-1991, נקרא על שמה. ג'ונס הלכה לעולמה ב-17 בדצמבר 2009, בגיל 90. מדיה וקבצים בנושא ג'ניפר ג'ונס בוויקישיתוף ג'ניפר ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ניפר ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ניפר ג'ונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ניפר ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ניפר ג'ונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ניפר ג'ונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) (6249) Jennifer In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_5751. ISBN 978-3-540-29925-7.
רות גילאי

רות גילאי (נולדה ב-1936) היא עיתונאית, עורכת ומגישת מגזינים ותוכניות רדיו בקול ישראל. גילאי נולדה בהמבורג, גרמניה ועלתה כתינוקת לארץ ישראל ב-1938 יחד עם הוריה, חוה (אוה) ואברהם (אויגן) מיכאליס. למדה בבית הספר בכפר הנוער הדתי שאותו ניהל אביה. סיימה סמינר למורות בירושלים והוסמכה כמורה. התגייסה לצה"ל ושרתה כמורה חיילת באליכין, בית ספר לילדי העולים שזה מקרוב הגיעו מתימן. בעת שירותה הצבאי, פרצה מלחמת סיני – מבצע קדש. מנהל בית הספר גויס לחזית והטיל עליה, החיילת, למלא את מקומו. בעת לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים, עברה קורס עורכי תוכניות רדיו והתקבלה ל"קול ישראל". החלה את עבודתה ברדיו כעורכת תוכניות במחלקת הנוער והמשיכה כעורכת בכירה ומגישה של מגזינים ותוכניות ברשת ב'. שנים רבות ערכה והגישה ברדיו מגזין שבועי בענייני חינוך שנקרא "שעה חופשית". שהתה בארצות הברית כשלוש שנים בשל התמחות בעלה אריה גילאי, ושם השתלמה בלימודי תקשורת (טלוויזיה) באוניברסיטת פרדו שבאינדיאנה, שם גם ערכה והגישה תוכניות רדיו שבועיות לקהילה הישראלית. בשנת 2000 פרשה לגמלאות מרשות השידור. גילאי היא אם לבת ובן (מרב ודן). ראו אודותיו באתר כפר הנוער הדתי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חולית הציר

באנטומיה, עצם המפרקת או חולית הציר (TA: Axis) היא החוליה הצווארית השנייה (C2). חולית הציר מקשרת בין האטלס להמשך עמוד השדרה הצווארי. מבנה החוליה הלא אופייני מאפשר לה לשמש כציר לתנועות הסיבוביות של הגולגולת (והאטלס). המאפיין העיקרי של החוליה הוא זיז גרמי בקדמתה הבולט לכיוון מעלה. זיז זה מכונה השן (מגרמנית, dens) והוא הציר עליו סובבת האטלס. השן היא למעשה חלק מגוף החוליה של האטלס שהפך להיות חלק מחולית הציר. בחלקה הקדמי של חולית הציר נמצא זיז השן (Dens axis). בחלקה הקדמי העליון של השן נמצא משטח מפרקי קטן המופרק עם הקשת הקדמית של האטלס. בשני צידי השן נאחזת הרצועה הכנפית (Ligamenta alaria) המונעת סיבוב יתר של הגולגולת. באזור האחורי של השן עוברת הרצועה הרוחבית של האטלס (Ligamentum transversum atlantis) המונעת תנועה אחורה של השן לתוך נקב החוליה המכיל את חוט השדרה. עוד מבנים ייחודיים של חולית הציר הם "הפנים העליונים" משני צדדי החוליה המופרקים עם הפנים התחתונים של האטלס. קשת החוליה של חולית הציר מעובה וחזקה יותר מבחוליות אחרות. הזיזים הרוחביים של החוליה קטנים יחסית וכוללים נקבים רוחביים בדומה לחוליות הצוואריות האחרות. יתר המאפיינים המבניים של החוליה: הזיז הקוצי והזיזים המפרקיים התחתונים דומים לאלו של החוליות הצוואריות האופייניות. ישנם המזהים עצם זו עם 'עצם הלוז' מפאת חוזקה וצורת השן שדומה לאגוז הלוז. עצמות - מונחים מדיה וקבצים בנושא חולית הציר בוויקישיתוף ד"ר אברהם שטרנברג, ד"ר מיכאל טל, אסיא נז-נח
פרידריך אוגוסט קקולה

פרידריך אוגוסט קקולה פון סטראדוניץ (בגרמנית: Friedrich August Kekulé von Stradonitz;‏ 7 בספטמבר 1829 – 13 ביולי 1896) היה כימאי גרמני שעסק בכימיה אורגנית. קקולה נולד בעיר דרמשטאדט, במחוז הסה בגרמניה למשפחת אצולה מבוהמיה. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטת גנט בפלנדריה (1858-1865) ובבון. הוא חקר תרכובות פחמן שונות, במיוחד בנזן ובשנת 1865 הציע את צורת המשושה לתאר את מבנה הבנזן. קקולה כתב שהגה את רעיון צורת המשושה של הבנזן בעקבות חלום על נחש האוכל את זנבו. אף על פי שמקובל ליחס לו את מודל המשושה של הבנזן, יש ראיות לכך שהיו אחרים שהציעו מבנה זה לפניו. בשנת 1885 העניקה לו החברה המלכותית של לונדון את מדליית קופלי. מדיה וקבצים בנושא פרידריך אוגוסט קקולה בוויקישיתוף פרידריך אוגוסט קקולה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרידריך אוגוסט קקולה, באתר מוזיאון המדע בירושלים פרידריך אוגוסט קקולה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרידריך אוגוסט קקולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן שזיפי

אילן שזיפי (נולד בשנת 1943 בישראל), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל בריצות למרחקים בינוניים. כיום, מנהל תחרויות (שופט) ברידג' בכיר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1966 זכה שזיפי במדליית כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.6 שניות, אחרי שלמה ניצני (48.7 שניות) ולפני עודד ברמן (51.7 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1967 הוא זכה במדליית זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.8 שניות. באליפות שנערכה שנה לאחר מכן, הוא הגן על תוארו וקבע תוצאה של 50.3 שניות, לפני דוד בן דוד (50.6 שניות) ואביגדור לוינהיים (52.5 שניות). באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 הוא זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.8 דקות, אחרי יובל וישניצר (1:52.8 דקות) ולפני רפי וישניצר (1:55.4 דקות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט ביולי 1971 הוא סיים במקום שני אחרי מתחרה מייוון (1:53.3 דקות), אך זכה בתואר ובמדליית זהב כאלוף ישראל בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:53.7 דקות, לפני רפי וישניצר (1:53.8 דקות). לאחר שפרש מהשתתפות בתחרויות אתלטיקה הוא המשיך והפך למאמן ושופט אתלטיקה בכיר. שחקן ברידג' משנת 1976. משמש כמנהל תחרויות ברידג' בישראל מאז שנת 1983. מורה ברידג' בוגר קורס מורים הראשון (לימד ברידג' באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב). מרכז ומדריך ראשי בקורס מנהלי תחרויות. מנהל תחרות ראשי בהתאגדות הישראלית לברידג' מאז אמצע שנות ה-90, משנת 2000 בתפקיד ראש מדור תחרויות בהתאגדות הישראלית לברידג'. נשוי לחנה שזיפי, אותה אימן לתחרויות בינלאומיות באתלטיקה. אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר gbrathletics (באנגלית) אורי ירון, מה אומר הבעל? אילן שזיפי מקווה כי חנה תרוץ במינכן ובתו, שרון, תרוץ באולימפיאדת 1992..., מעריב, 17 בדצמבר 1970 יעקב פתאל, שופרו שני שיאי נוער באתלטיקה קלה, דבר, 30 ביוני 1966 יעקב פתאל, אסתר שחמורוב - תקוה גדולה שאכזיבה בגלל מאמנה, דבר, 30 ביוני 1968 יעקב פתאל, שיא חדש של גוטובניק בברזל - 16.28 מ', דבר, 5 ביולי 1970 מתתיהו ברוש, שני שיאים ישראלים מרשימים - שחמורוב - 6.14 מ' ברוחק, דבר, 11 ביולי 1971
אל-מיר

אל מיר (בערבית: المرّ) היה כפר ערבי קטן מדרום לנחל הירקון ובסמוך למקורות הנחל. הוקם בתחילת המאה ה-19 ויושב על ידי מהגרים מצריים וסודאניים[דרוש מקור] שהובאו לאזור. חרב במהלך מלחמת העצמאות. פירוש שם הכפר בעברית הוא "המעבר", בשל המעבר המרוצף מעל הירקון שהיה בשטח הכפר. הכפר כונה גם בשם "אל-מחמודיה", על-שם הסולטאן מחמוד השני שבמהלך תקופת שלטונו הוקם הכפר מחדש בידי מתיישבים מצריים, ביחד עם כפרים סמוכים כגון אומלבס, פג'ה ואבו כישכ. לאחר הקמת המושבה פתח תקווה בסוף המאה ה-19, הוקפו אדמות הכפר באדמות המושבה. תושבי אל מיר היו מוסלמים ופרנסתם הייתה חקלאות. בשטח הכפר פעלה עד סוף המאה ה-19 "טחונת אל-פוקא" (הטחנה העליונה) – טחנת הקמח הראשונה לאורך הירקון; הטחנה הייתה עתיקה וגדולה, וכללה 13 זוגות רחיים. את הכפר חיברה שלוחת מסילת רכבת קצרה לקו פתח תקווה-ראש העין ובסמוך לו גשר הרכבת הבריטי על הירקון כיום בתחום גן לאומי ירקון ולצידו גשר רכבת משנות ה-90 של המאה ה-20 על מסילת הירקון. ב-1945 היה שטח הכפר 51 דונם בלבד, והוא מנה 170 נפש. ככל הנראה נמלטו תושבי הכפר מבתיהם בפברואר ומרץ 1948 בשל מלחמת העצמאות. ב-1956 הוקם כפר הבפטיסטים בקרבת חורבות הכפר, אך ככל הנראה לא על אדמותיו. כיום מצוי שטח הכפר בתחומי הגן הלאומי ירקון. מבתי הכפר לא נותר שריד, אך חלקים ממבנה הטחנה שרדו עד היום. מדיה וקבצים בנושא אל-מיר בוויקישיתוף מפת האזור 1918, עם סימון הכפר. בהוצאת צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור רועי מרום, מלבס: הכפר ותושביו לפני הקמת פתח-תקוה, קתדרה 176, 2020, עמ' 59