פאנצ'ו ולדיגרוב

פּאנצ'ו חאראלאנוב ולדיגרוב (בבולגרית: Панчо Хараланов Владигеров;‏ 13 במרץ 1899 – 8 בספטמבר 1978) היה מלחין, פסנתרן ומורה בולגרי, יליד שווייץ, בן לאם יהודיה. נחשב החשוב מבין מלחיני בולגריה. היה הראשון ששילב ביצירתו את מסורת המוזיקה הקלאסית האירופית עם יסודות מן המוזיקה העממית הבולגרית. נציג הדור השני של יוצרי המוזיקה הקלאסית בארצו, נמנה עם החברים המייסדים של איגוד המלחינים הבולגרים (1933). היה הראשון בארצו לכתוב בז'אנרים מוזיקליים כמו סונטות לכינור או טריו עם פסנתר. הייתה לו גם פעילות ענפה בהוראת המוזיקה. רבים מהמלחינים הבולגרים מן הדור שלאחריו היו תלמידיו. פאנצ'ו ולדיגרוב נולד בשנת 1899 בציריך בשווייץ, יחד עם אחיו התאום, ליוּבֶּן. כעבור כמה שבועות שניהם עברו עם ההורים לעיר שומן בבולגריה שם הוטבלו בדת הנוצרית אורתודוקסית ב-13 באוקטובר 1899 בכנסיית "עלייתו של ישו". בתעודות הלידה נרשמו השמות "ליובן-רפאילו" ו"פאנצ'ו-דנילו". אביהם, ד"ר חאראלאן ולדיגרוב, היה פרקליט, בן למשפחה בולגרית ותיקה משומן, ואמם, ד"ר אליזה פסטרנק, יהודיה ילידת אודסה, הייתה בתו של פרופ' לאון פסטרנק, מתמטיקאי וכנר חובב בזמנו הפנוי, שלימד בבית הספר הפוליטכני בציריך. היא הייתה רופאה בוגרת אוניברסיטה בפריז. היא ואביה היו קרובי משפחה של המשורר בוריס פסטרנק. לאחר שבאה לבולגריה לעבוד כרופאה לפי הזמנת כמה מחבריה הבולגרים ללימודי הרפואה, התנצרה לקראת טקס חתונתה עם הפרקליט ולדיגרוב. ללא המרת הדת לא הייתה יכולה להתחתן עם בחיר לבה. אחות האם הייתה פסנתרנית בוגרת האקדמיה למוזיקה בווינה. בילדותם שני האחים גדלו עם מטפלת שווייצרית, בשם מריה לוובנברג, עד גיל 5. גדלו באווירה קוסמופוליטית ודיברו מילדותם בולגרית, גרמנית ורוסית. פאנצ'ו למד לנגן בפסנתר מאימו וחיבר לחנים מגיל קטן. בגיל 6 התחיל לקחת שיעורים אצל מורה לפסנתר בשם פאולה וייסמן, שלמדה בווינה. אחרי שבגיל 7 (1906) התייתם מאביו שנפטר מהתקף לב פתאומי, בקיץ 1910, בגיל 11 עבר עם אימו ואחיו לסופיה הבירה. שם התחיל ללמוד בבית ספר פרטי למוזיקה. מורו לפסנתר היה המוזיקאי הצ'כי היינריך ויזנר והלחנה למד אצל גדול המלחינים הבולגרים מאותה תקופה, דוברי כריסטוב. באותו זמן אחיו, ליובן, למד כינור. אחרי התייעצויות מרובות עם מומחים – רוברט פוקס בווינה, ולדימיר פוחלסקי בקייב, אנרי מרטו, צרפתי שלימד בברלין וביקר בבולגריה, שכולם התרשמו מכישורי שני האחים התאומים – הצליחה אמם בשנת 1912 להשיג בשבילם מלגה ממשלתית אחת משותפת לשניהם ללימודים בגרמניה. המשפחה עברה לברלין אך שני האחים לא יכלו עדיין להתקבל לאקדמיה למוזיקה מפני שלא מלאו עדיין 15. לכן האם מימנה בשבילם לימודים אצל מורים פרטיים שאליהם הופנו על ידי אנרי מרטו. פאנצ'ו למד תאוריית המוזיקה והלחנה אצל פאול יואון (1872–1940) ואמנות הפסנתר אצל היינריך בארט (1847–1922). בגיל 15 נרשם כמתוכנן לבית הספר הגבוה הממלכתי למוזיקה ("אקדמיה למוזיקה") בברלין, בחסות האקדמיה לאמנויות (כעת חלק מהאוניברסיטה לאומנויות של ברלין). במוסד יוקרתי זה פאנצ'ו ולדיגרוב המשיך להשתכלל בתחום הנגינה בפנסתר אצל לאוניד קרויצר והשתלם בהלחנה אצל פרידריך גרנסהיים (1839–1916) ואחרי מותו של זה, אצל גאורג שומאן (1866–1945). פעמיים זכה בפרס ע"ש מנדלסון של האקדמיה – ב-1918 וב-1920. אחרי שרות צבאי בבולגריה בשנים 1918–1920 במסגרת יחידה של מוזיקאים וכספרן, ולדיגרוב סיים בהצטיינות את התואר באקדמיה למוזיקה בברלין בשנת 1922. בתום לימודיו התמנה למנהל מוזיקלי ב"דויטשס תיאטר" בברלין שבניהולו של מקס ריינהרט. היכרותו עם ריינהרט הייתה במקרה מפני שהתגורר באותו רחוב (שומנשטראסה) שבו שכן התיאטרון. העבודה שם הפגישה אותו עם אחדים מיוצריה החשובים של התרבות בשפה הגרמנית: שטפן צווייג, הוגו פון הופמנסטאל, ארתור שניצלר, ריכרד שטראוס. העולם התחיל להתוודע למוזיקה של ולדיגרוב בשנות ה-1920 כשיצירות ראשונות משלו פורסמו בהוצאת אוניברסל בווינה והוקלטו ושווקו על ידי חברת התקליטים דויטשה גרמופון. באותן שנים עשה סיורי קונצרטים ברוב ארצות אירופה שבהם ניגן בפסנתר קטעים שהלחין. פרט למוזיקת במה הלחין כמה מיצירותיו הידועות – כמו רפסודיה "וארדאר" בהתחלה לכינור ופסנתר, "הסוויטה הבולגרית", קונצרטים לכינור ולפסנתר ועוד. הרפסודיה "וארדאר" בגרסתה התזמורתית בוצעה בבכורה בשנת 1928 בפראג. עם תלמידיו נמנים דמויות בולטות רבות מהתרבות המוזיקלית הדולגרית בת זמננו, מלחינים כמו פאראשקב חג'ייב, אלכסנדר ראיצ'ב, פנצ'ו סטויאנוב, פסנתרנים כמו אלכסיס ויינברג. פאנצ'ו ולדיגרוב היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה, קטיה ז'קובה, בת של מורה שלו לפסנתר, הייתה בעצמה פסנתרנית. אשתו השנייה, אלקה, הייתה תלמידתו. ולדיגרוב יצר במגוון רב של ז'אנרים מוזיקליים כולל אופרה ("הצאר קאלויאן" על לברית של ניקולאי לילייב ופאני פופובה-מוטאפבה), מוזיקת בלט, סימפונית, חמישה קונצרטים לפסנתר ותזמורת, מוזיקה קאמרית – לרבות רביעיית מיתרים, טריו עם פסנתר, עבודות ועיבודים לכינור ופסנתר, יצירות רבות לפסנתר סולו, 38 עיבודים של קטעים כליים לכלים שונים ופסנתר, 13 עיבודים של עבודות מוקדמות של עצמו לשני פסנתרים, 50 עיבודים של שירי עם לקול ופסנתר או תזמורת, 20 שירים לקול ופסנתר, 10 שירי מקהלה עם פסנתר או תזמורת, מוזיקת במה להצגות ב"דויטשס תיאטר" בברלין, ב"תיאטר אין דר יוזפשטאט" בווינה ובתיאטרון הלאומי של סופיה. אחת מעבודותיו הראשונות שפורסמו בגרמניה, הפתיחה "ורדאר" בוצעה במקומות רבים בעולם ויחד עם "הסוויטה הבולגרית" וה"וריאציות על השיר «הרי הבלקן המפוארים»" הפכו אותו לנציג בולט של האסכולה הלאומית הבולגרית. הקונצרטו לכינור שלו בוצע בפסטיבל זלצבורג. ולדיגרוב נפטר ב-8 בספטמבר 1978 בסופיה. בנו אלכסנדר ולדיגרוב, שנולד מנישואיו השניים, וגם ארבעת נכדיו היו למוזיקאים. העיטור ע"ש דימיטרוב תואר "אמן העם" של הרפובליקה העממית הבולגרית תואר "גיבור העמל הסוציאליסטי" 1969 – פרס הרדר מטעם אוניברסיטת וינה 1978 – אחרי מותו – האקדמיה למוזיקה בסופיה נקראה על שמו ביתו ברחוב יאקוביצה 10 נהפך למוזיאון החל מ-1986 מתקיים בעיר שומן תחרות בין-לאומית למוזיקה על שמו. בסתיו 2006 מיוזמת נכדו פאנצ'ו ולדיגרוב ג'וניור הוקמה הקרן "המורשת האינטלקטואלית של פאנצ'ו ולדיגרוב" המיועדת להנצחת מפעל חייו. א.מוזיקה סימפונית: 1919 – אגדה סימפונית לתזמורת גדולה אופוס 8 1920 – שלושה רשמים מאופוס 9 1921 – מוזיקה ל"מחזה חלום" מאת אוגוסט סטרינדברג, אופוס 13 1924 – הסוויטה הסקנדינבית מחזה חלום, הבמבוססת על מוזיקת הבמה למחזה 1937 – אלגיית סתיו, מהאופוס 15 1928 – רפסודיית "וארדאר" אופוס 16 1955 – שישה פרלדוים אקזוטיים אופוס 17 (עיבוד לתזמורת סימפונית) 1936 – רצ'ניצה מתוך "שתי פאראפרזות לכינור ופסנתר, אופוס 18 1927 – סוויטה בולגרית, אופוס 21 1931 – שבעה ריקודים סימפוניים בולגרים לתזמורת גדולה, אופוס 23 1939 – סימפוניה מס.1 ברה מינור, אופוס 33 1951 – פואמה יהודית, אופוס 47 ב. קונצרטים כליים: 5 קונצרטים לפסנתר ותזמורת (1918 – מס.1 אופוס 6, 1930 – מס.2 אופוס 22, 1937 – מס.3 אופוס 31, 1953 – מס.4 אופוס 48, 1963 – מס.5 אופוס 58) מוזיקה לכינור 2 קונצרטים לכינור ותזמורת (1921 – מס.1 אופוס 11, 1968 – מס.2 אופוס 61) 1922 – בורלסק אופוס 14 1951 – רפסודיה "ואדראר" אופוס 16 1928 – "חורו" מתוך שתי פאראפרזות בולגריות – אופוס 18 1951 – "שיר" מתוך סוויטה בולגרית – אופוס 21 מוזיקה לשני כינורות ותזמורת 1969 – "חורו גדול" מתוך שבעה ריקודים סימפוניים בולגרים, אופוס 23 1973 – "בליאנה הלבינה בגד" ("ביליאנה פלאטנו בֶּלֶשֶה" Биляна платно белеше) ו"חורו גדול" מתוך שבעה ריקודים סימפוניים בולגרים קטעים אחרים לכלים סולו ותזמורת מוז'יה לצ'לו ותזמורת 1941 – רומאנסה אלגית 1948 – פנטזיה קונצרטו אופוס 35 ג. מוזיקה קאמרית: לתזמורת כלי מיתר "קארס" ("ליטוף") Caress מתוך עשרה רשמים לפסנתר לתזמורות אחרות: 1922 – רפסודיה "וארדאר" אופוס 16 1969 – פרלוד מתוך אופוס 17 מס.2 1970 – "אלתור" מתוך אופוס 36 מס.4, אופוס 36 1942 – הורה סטקאטו – מאת דיניקו/ולדיגרוב להרכבים קאמריים: 1916 – שלישייה לפסנתר, כינור וצ'לו בסי במול מינור, אופוס 4 1940 – רביעיית מיתרים בסול מז'ור, אופוס 34 1942 – שלושה קטעים לתזמורת מיתרים1רבייעת מיתרים לפסנתר: 1915 – ארבעה קטעים לפסנתר אופוס 2 1916 – וריאציות לפסנתר על השיר "הרי בלקן המפוארים" אופוס 3 1919 – המיית המריצה 1920 – עשרה רשמים לפסנתר אופוס 9 1922 – ארבעה קטעים לפסנתר אופוס 10 1922 – שלושה קטעים לפסנתר אופוס 15 1924 – קונצרט "שימי" (Shimmy concert) 1924 – שישה פרלודים אקזוטיים לפסנתר אופוס 17 1925 – פוקסטרוט 1926 – סוויטה בולגרית לפסנתר, אופוס 21 לכינור: 1914 – סונטה לכינור ופסנתר ברה מז'ור, אופוס 1 1919 – שני אלתורים לכינור ופסנתר אופוס 7 1921 – ארבעה קטעים לכינור פסנתר אופוס 12 1922 – בורלסק לכינור פסנתר אופוס 14 1924 – קונצרט "שימי" 1922 – רפסודיה וארדאר לכינור פסנתר אופוס 16 1925 – שתי פאראפרזות לכינור ופסנתר אופוס 18 1926 – שני קטעים לכינור ופסנתר אופוס 20 1929 – שיר מתוך סוויטה בולגרית אופוס 21 1964 – שני קטעים מתוך מוזיקת במה למחזה "הסוחר מוונציה" ליולה ולצ'לו: 1917 – רומאנסה אלגית 1941 – קונצרטו-פנטזיה לצ'לו ופסנתר תיעתוקים לוויולה ולצ'לו לכלי נשיפה: 1943 – חמישה אטיודים כוראל לכלי נשיפה 1943 – ארבעה אטיודים כוראל לכלי נשיפה 1951 – קפריצ'ו לבסון ופסנתר 1964 – מינואט קלאסי תיעתוקים לחליל, לאבוב, לקלרינט, לחצוצרה. מוזיקה קאמרית קולית: 1917 – שישה שירים ליריים לפי מילים של דורה גאבה לקול גבוה ופסנתר, אופוס 5 1925 – חמישה שירים לקול גבוה ופסנתר, אופוס 19 1925 – חמשה שירים לקול ותזמורת קאמרית, אופוס 19 1932 – שלושה שירים לקול ופסנתר, אופוס 25 1936 – "גרוזדאנקה והבחור השחור" מתוך האופרה "קאלויאן" 1938 – שישה שירי עם בולגריים לקול גבוה/קול נמוך ופסנתר או תזמורת קאמרית, אופוס 32 1943 – שישה שירי עם בולגריים לקול גבוה 1943 – שישה שירי עם בולגריים לקול 1943 – שישה שירי עם בולגריים מבראציגובו 1945 – "זמנים סוערים" לפי מילים של ג. זצ'ב ד. מוזיקת במה האופרה "קאלויאן" מדיה וקבצים בנושא פאנצ'ו ולדיגרוב בוויקישיתוף פאנצ'ו ולדיגרוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאנצ'ו ולדיגרוב, באתר ספוטיפיי פאנצ'ו ולדיגרוב, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט פאנצ'ו ולדיגרוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאנצ'ו ולדיגרוב, באתר Discogs (באנגלית) אתר הקרן ולדיגרוב המוזיאון ולדיגרוב בסופיה פאנצ'ו ולדיגרוב באתר איגוד המלחינים הבולגרים Das Neue Lexikon der Musik, Vierter Band, J.B Metzlersche Verlag, Suttgart 1996, (הלקסיקון החדש למוזיקה, כרך ד, ההוצאה לאור י.ב. מצלר, שטוטגרט 1996) (בגרמנית) קורות חייו בחומר לקורס על אופרות בולגריות במרכז ללימודים בין-לאומיים של אוניברסיטת פיטסבורג, אפריל 2005 – גישה ב-19 בפברואר 2011 (באנגלית) (Bulgarian Operas: Course Material at University of Pittsburgh Center for International Studies, April 2005) הבלוג של המלחין חריסטו צאנוב – ביוגרפיה ויצירות מורו, פאנצ'ו ולדיגרוב 2006–2009, גישה ב-22 במרץ 2011 (באנגלית) פאנצ'ו ולדיגרוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בגרמניה שמו נכתב בהתחלה בתערובת של כתיב גרמני וצרפתי Pantscho Wladigueroff, אחר כך Pantscho Wladigerov Christo Tzanoff My Teacher Tzanoff שם Tzanoff שם Tzanoff שם סבטלנה אבדלה באתר The Intellectual Legacy of Pancho Vladigherov