laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעברי האלפים

מעברי האלפים הוא כינוי כולל לנקודות ציון בשרשרת הרי האלפים שבהן נוצרו עמקים וגאיות שמחברים בין אזורים מישוריים יחסית, ומאפשרים מעבר וחצייה של שרשרת ההרים. הטופוגרפיה האלפינית מקשה על חצייתה בעיקר בחלק המזרחי שלה, הבנוי משלוש שרשרות מקבילות של רכסים בציר מזרח-מערב, עובדה המחייבת גילוי של מעבר ראשי החוצה את שלושתן, או שלושה מעברי ביניים על מנת לקיים תנועה בציר מדרום לצפון. הבעיתיות בחציית החלק המרכזי של האלפים נובע מן הגובה הגבוה יחסית של ההרים באזור זה. החלק המערבי הוא הקל ביותר יחסית, לחצייה של הרכס האלפיני. התושבים המקומיים היו הראשונים לאתר, להכיר ולהשתמש לצרכיהם במעברי ההרים של השרשרת האלפינית. מעברי האלפים נחשפו לעולם החיצון לראשונה עם תנועת הצבאות הרומיים מאיטליה של ימינו, ולכיוון צפון למסעות הכיבוש שלהם ביבשת אירופה. מרגע שגילו הרומים את מעברי ההרים העיקריים הנוחים, החלו לעשות בהם שימוש אינטנסיבי וחדלו מלחפש נתיבים נוספים אחרים בשרשרת ההרים. מעברי ההרים העיקריים בהם עשו הרומאים שימוש מוכרים כיום כ: מעבר מדלנה, מעבר מונז'נבר, מעבר סן ברנאר הקטן, ומעבר סן ברנאר הגדול בגבול איטליה-צרפת שהיה המעבר החשוב והשימושי ביותר מכולם, מכיוון ששימש כדרך מעבר ראשית לפרובינציות גאליה ובלגיקה, וכדרך הקצרה ביותר לפרובינציה בריטניה. בנוסף למעברים אלה נעשה שימוש גם במעבר שפולגן ומעבר ספטימר בגבול איטליה –שווייץ, מעבר רשן ומעבר ברנר בגבול איטליה–אוסטריה. לרומים הייתה גישה מועטה למעבר בחלק המרכזי של הרי האלפים, והשפעתם באזור זה התפשטה רק בימי הביניים המוקדמים, עם הגילוי של מעבר סימפלון, מעבר סנקט גוטהרד, ומעבר סן ברנרדינו. במאה ה-13 התגלו והחל השימוש במספר מעברי הרים נוספים, אשר היו נוחים לחצייה בעיקר בחלקים המערבי והמרכזי של הרכס האלפיני. במשך השנים פותחו והורחבו הדרכים במעברי ההרים האלפינים ואיפשרו תנועה גם לכרכרות. תנופת הפיתוח העיקרית של מעברי ההרים התנהלה לאחר כיבושי נפוליון על מנת לאפשר תנועת כוחות צבא ואספקה יעילה לכוחותיו ברחבי אירופה. בשלב מאוחר יותר התאפשרה תנועה מודרנית גם לכלי רכב ממונעים. להלן רשימת 10 מעברי האלפים הגבוהים ביותר, מתוך 76 מעברים קיימים:
אנדרה באזאן

אנדרה באזאן (בצרפתית: André Bazin,‏ 18 באפריל 1918 – 11 בנובמבר 1958) היה תאורטיקן ומבקר קולנוע צרפתי מהחשובים בהיסטוריה של הקולנוע. ממייסדיו ועורכו הראשון של הירחון "מחברות הקולנוע", שהביא להתפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי. באזאן, שכונה לעיתים "אבי הגל החדש", נפטר בגיל 40 ממחלת הלוקמיה. באזאן נולד באנז'ה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. ב-1943 החל לכתוב בנושאים קולנועיים ובשנת 1951 הקים יחד עם ז'אק דוניו-ולקרוז (Jacques Doniol-Valcroze) וז'וזף-מארי לו דוקה (Joseph-Marie Lo Duca) את הירחון "מחברות הקולנוע". סביב כתיבת הירחון, קיבץ באזאן את מבקרי הקולנוע ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו, קלוד שברול, אריק רוהמר וז'אק ריווט, שהפכו כעבור מספר שנים למבשרי "הגל החדש" בקולנוע הצרפתי והעולמי. באזאן נחשב למנטור שלהם. בנוסף, שקד באזאן גם על סדרה בת ארבעה ספרים שנקראה "מהו קולנוע?". הסדרה, שראתה אור רק לאחר מותו, ניסתה להסביר מהו קולנוע בעזרת הגדרתו ומה הופך אותו לכזה. בחייו האישיים, היה באזאן מאמין אדוק באל, והדבר התבטא בהשקפותיו לגבי הקולנוע. הוא נחשב לאחד מגדולי התומכים בריאליזם הקולנועי והתנגד לרעיונות הפורמליסטים שצמחו בקולנוע בשנות ה-20 ובשנות ה-30 של המאה העשרים בברית המועצות. תפיסתו הריאליסטית מתבטאת ברצונו לתת למצלמה, כגורם אובייקטיבי וללא מגע אדם (בשונה מהציור למשל), לחשוף את "יופי העולם" כהגדרתו, יופי שהאל העניק לעולם וניתן לראותורק כאשר המצלמה מנתקת אותו מהזמן והמרחב היומיומי שבו הוא שרוי. באזאן טען שהמצלמה והקולנוע משחררים את האמנים מהמאבק הפסיכולוגי בין הצורך לשעתק את המציאות לבין הצורך ליצור אסתטיקה ביצירה, זאת משום שהמצלמה יוצרת תחושת ריאליזם בכל מקרה, ולאמן נותר להתעסק רק באסתטיקה. הוא העריך את השימוש בעדשה רחבה, שוטים ארוכים וצילומים ש-"נותנים כבוד למרחב ולזמן" כהגדרתו, לצורך תחושת הריאליזם אצל הצופה. באזאן האמין, כי רק מבקר שאוהב סרט מסוים צריך לכתוב עליו ביקורת, על מנת שזו לא תהיה ארסית, אלא בונה בלבד. שניים ממאמריו החשובים ביותר הם "הוויתה של הדמות המצולמת" ו"התפתחות השפה הקולנועית". באזאן נפטר בנובמבר 1958 בנוז'אן-סור-מארן, שבפריז. טריפו, שלאחר הסתבכותו עם החוק בנעוריו, באזאן היה לאפוטרופוס שלו וקידם אותו בנושא הקולנוע, הקדיש לו את סרטו הארוך הראשון, "400 המלקות" שצילומיו החלו יום לפני מותו של באזאן. אנדרה באזאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זאב רב נוף, בעיות בלי גיבורים, דבר, 23 בפברואר 1968 ענר פרמינגר, מסך קסם: כרונולוגיה של קולנוע ותחביר, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1995, עמ' 170 רחל אורן, להיות מובן וגם מעניין, דבר, 7 ביולי 1972
מתקן המכ"ם בדימונה

מתקן המכ"ם בדימונה הוא מכ"ם מסוג AN/TPY-2 המהווה חלק ממיזם צבאי אמריקאי לגילוי ויירוט כלי טיס וטילים בליסטיים בטווח של 2,000 ק"מ. טווח זה מאפשר בין השאר גילוי שיגור של טילים בליסטיים מאיראן. המתקן ממוקם על שני מגדלים נפרדים בגובה 400 מטרים (1,300 רגל) כל אחד בסמוך לדימונה, ישראל. נכון ל־2023, זהו המבנה הגבוה ביותר בעולם שנועד להתקנת מכ"ם. זהו המבנה הגבוה ביותר בישראל (הבניין הגבוה ביותר כיום הוא מגדל עזריאלי שרונה בתל אביב שגובהו 238 מטרים, והמבנה הגבוה ביותר, אחרי מתקן המכ"ם בדימונה, הוא ארובת תחנת הכוח "אורות רבין", המתנשאת לגובה 300 מטר). לנוכח גובהו העצום של המבנה מחוברת אליו מערכת כבלי עגינה שמונעת את טילטולו. מערכת עגינה זו פוגעת בחופש הטיסה בסביבת המתקן, שממילא מוגבל באזור הקריה למחקר גרעיני בדימונה. בהתחשב במגבלה שמטילה עקמומיות כדור הארץ על טווח הגילוי של מכשיר מכ"ם, גובה המבנה מאפשר למכ"ם שבו טווח גילוי ארוך במיוחד. המכ"ם המוצב בראש המבנים משדר בתחום התדרים X (הכוונה לסיווג של קרינת רדיו בתחום 8–12 גיגהרץ, ולא לקרינת רנטגן) ויוצר על ידי חברת ריית'יאון האמריקאית. נדב זאבי, צה"ל מקים שתי אנטנות ענק סמוך לדימונה, באתר nrg‏, 3 באוקטובר 2008 Dimona Radar Facility, SkyscraperPage.com על פי [1] הטווח גדול אפילו עד כדי 2400 ק"מ
דימיטאר ראנגלוב

דימיטאר ראנגלוב (בבולגרית: Димитър Рангелов; נולד ב-7 במרץ 1983 בסופיה, בולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלביה סופיה. ערך 40 הופעות במדי נבחרת בולגריה במשך מעל לעשור. ראנגלוב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סלביה סופיה מעיר הולדתו. ב-3 ביוני 2000 בעודו בן 17 בלבד, שיחק במשחקו הרשמי הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק מול ברואה סטארה זאגורה. בשנת 2006 נמכר ראנגלוב לקבוצה הצרפתית שטרסבורג תמורת סכום של כמיליון אירו. בשנת 2007 הושאל לחצי שנה לקבוצת ארצגבירגה אווה מליגת המשנה בגרמניה, שם שיחק 15 משחקים בהם הבקיע 5 שערים. לאחר מכן הושאל לאנרגי קוטבוס מהבונדסליגה, שם הוא התאקלם במהרה והפך לבורג מרכזי בקבוצה. לאחר ששיחק בקבוצה כמושאל, רכשה אנרגי קוטבוס את כרטיסו של ראנגלוב. ב-16 ביוני 2009 חתם ראנגלוב בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה לארבע שנים תמורת סכום העברה של מיליון אירו. ב-20 במרץ 2010 הוא כבש את שערו הראשון בבונדסליגה, במשחק נגד באייר לברקוזן. ראנגלוב לא הרבה לשחק לאחר פציעה שעבר, ובהנהלת הקבוצה החליטו להשאילו לקבוצה אחרת. ב-4 בספטמבר 2010 הגיע ראנגלוב לישראל והושאל למכבי תל אביב לשנה אחת עם אופציה להעברה בסוף העונה. ב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בליגת העל, בניצחון 0-2 נגד הפועל אשקלון. ב-6 בפברואר 2011 הבקיע את שערו השני בקבוצה כשכבש את שער השוויון בדרבי התל אביבי באפריל 2011 שוחרר ראנגלוב ממכבי תל אביב. ב-28 ביוני 2011 בורוסיה דורטמונד השאילה את ראנגלוב שוב לאנרגי קוטבוס. בסיום אותה עונה, עזב את דורטמונד וחתם בקבוצת לוצרן מליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הבקיע 11 שערים. לקראת עונת 2014/2015 חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית. דימיטאר ראנגלוב, באתר Transfermarkt דימיטאר ראנגלוב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דימיטאר ראנגלוב, באתר Soccerway דימיטאר ראנגלוב, באתר WorldFootball.net דימיטאר ראנגלוב, באתר National Football Teams דימיטאר ראנגלוב, באתר FootballDatabase.eu רענן ברנובסקי‏, רנגלוב חתם לעונה במכבי ת"א, באתר וואלה, 4 בספטמבר 2010 שי ארצי, אוויר פסגות: 0:2 למכבי ת"א על הפועל אשקלון, באתר ynet, 6 בנובמבר 2010 מתן שקרוב, דרבי תל אביבי חצוי, באתר גלי צה"ל, 7 בפברואר 2011 ליאור טימור, ‏רנגלוב: לא התקדמתי במכבי, הרמה שם נמוכה, באתר ONE‏, 22 באפריל 2011
סאבו פאביצ'ביץ'

סאבו פאביצ'ביץ' (במונטנגרית: Caвo Павићeвић; נולד ב-11 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי-סרבי ששיחק בעמדת הבלם. פאביצ'ביץ' גדל בקבוצה קטנה בסרביה, ובשנת 1999 עבר לשחק במועדון היידוק קולה. בתחילת דרכו הושאל למספר קבוצות קטנות ולאחר מכן תפס את מקומו בהרכב הקבוצה, עד שבאמצע עונת 2007/2008 חתם בקבוצת וויבודינה נובי סאד (הקבוצה הוותיקה ביותר בסרביה). הקבוצה מצמרת הליגה הסרבית הקנתה לו פרסום רב וכעבור חצי שנה הוחתם לשנתיים בקבוצת אנרג'י קוטבוס מההבונדסליגה הגרמנית. ב-16 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, במשחק מול הופנהיים. לאחר שנה בגרמניה, עבר פאביצ'ביץ' בשנת 2009 לקבוצת קוואלה מהליגה היוונית, במדיה שיחק שנה אחת. בקיץ 2010 הגיע פאביצ'ביץ' לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול פריז סן-ז'רמן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-5 במרץ 2011 הבקיע את שערו היחיד במדי מכבי תל אביב, בתיקו 2–2 עם הפועל עכו. לאחר שנתיים במועדון, ביוני 2012 עבר פאביצ'ביץ' לאומוניה ניקוסיה מהליגה הקפריסאית, אך לא הצליח להתאקלם בקבוצה שנקלעה לקשיים כלכליים, ושוחרר כעבור מספר חודשים. בחלון ההעברות של ינואר 2013 חזר פאביצ'ביץ' לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-12 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 3–0 על בני סכנין. בסך הכל ערך 15 הופעות בכל המסגרות עד תום עונת 2012/2013, ובסיומה שוחרר מהמועדון. ביוני 2013 חזר פאביצ'ביץ' לקפריסין, וחתם באנורתוסיס פמגוסטה. לאחר חצי עונה, חזר בינואר 2014 לסרביה וחתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד. ביולי 2016 חתם בקבוצת ספרטק סובוטיצה מליגת העל הסרבית, ובתום עונה אחת במועדון פרש ממשחק פעיל בגיל 36. ב-24 במרץ 2007, לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו, היה פאביצ'ביץ' חלק מההרכב הראשון של נבחרת נבחרת מונטנגרו החדשה, במשחקה הראשון אי פעם, נגד נבחרת הונגריה, ולאחר מכן שיחק במדי נבחרת מונטנגרו במשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 ומוקדמות יורו 2012. בסך הכל ערך פאביצ'ביץ' 39 הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק מול ליכטנשטיין בשנת 2014. סאבו פאביצ'ביץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל סאבו פאביצ'ביץ', באתר Transfermarkt סאבו פאביצ'ביץ', באתר Soccerway סאבו פאביצ'ביץ', באתר WorldFootball.net סאבו פאביצ'ביץ', באתר National Football Teams סאבו פאביצ'ביץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt תומר יצחק‏, מיהו סאבו פאביצ'ביץ', הבלם החדש של מכבי תל אביב?, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2010 שירי אלג'ם, ‏עובר באדום: איך יחזור פאביצ'ביץ' להגנת הפועל?, באתר ONE‏, 12 בדצמבר 2012 עמית גולדשטיין‏, פאביצ'ביץ': "הגיע הזמן שיידעו מי הטובה בתל אביב", באתר וואלה, 2 במרץ 2009
זכויות מטפחים

זכויות מטפחים הן סוג של קניין רוחני המקנות מונופול לניצול תת-מין של צמחים למי שטיפח אותו. הזכות כוללת מונופול למספר שנים על החומר המשמש לריבוי או רביית הצמח (למשל זרעים) ועל החומר שנקצר (למשל פירות או פרחים). בעל הזכות יכול לבחור אם להפוך למשווק הבלעדי של הזן, או לתת רישיון לאחרים. על מנת שהזן יזכה את המטפח בזכות עליו להיות חדש; נבדל מהזנים הידועים; אחיד כך שמאפייני הצמח עקביים מצמח לצמח בתוך הזן; יציב כך שמאפייני הצמח ותכונותיו נשמרים לאחר ריבוי חוזר. בישראל קיימת המועצה לזכויות מטפחים המסדירה את תהליך רישום הזנים. החוק הרלוונטי הוא חוק זכות מטפחים של זני צמחים, תשל"ג-1973, המבוסס על האמנה הבינלאומית בדבר הגנה על זני צמחים חדשים, 1961. פטנט חוק זכות מטפחים של זני צמחים, תשל"ג-1973, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט המועצה לזכויות מטפחים CPVO הגוף שמרכז את העיסוק בגוש האירופאי UPOV-אמנת זכויות המטפחים הבינלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסיפורי ספר הג'ונגל

מסיפורי ספר הג'ונגל (ביפנית: ジャングルブック　少年モーグリ) היא סדרת אנימה המבוססת על סיפורו של רודיארד קיפלינג, ספר הג'ונגל. הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1989 והיא כוללת 52 פרקים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנת 1992, ובהמשך שודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי רשת בסוף שנות ה-90. לבסוף הסדרה שודרה בערוץ ג'וניור ב-2012. שיר הפתיחה ושיר הסיום של הסדרה ביפנית הנקראים "GET UP ~Aio Shinjite~" ("קום אני מאמין באהבה") ו-"Chikyuu no ko" ("הילד של כדור הארץ") בוצעו בידי הזמרים טושיה איגאראשי (Toshiya Igarashi) והשימוטו שיורי (Hashimoto Shiori). שיר הפתיחה בעברית הולחן על ידי אבנר חודורוב ובוצע על ידי יסמין גמליאל, מוטי דיכנה ושי זורניצר. "מסיפורי ספר הג'ונגל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מסיפורי ספר הג'ונגל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מסיפורי ספר הג'ונגל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית planete-jeunesse (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפורים קלאסיים מצוירים

סיפורים קלאסיים מצוירים (ביפנית: まんが世界昔ばなし; בתעתיק לעברית: מַאנְגָה סַקַאיְ מוּקַאשִׁי בָאנַאשִׁי; מילולית: סיפורי מאנגה מרחבי העולם) היא סדרת אנימה יפנית, ששודרה החל מ-7 באוקטובר 1976 עד 28 במרץ 1979, הכוללת עונה אחת בעלת 127 פרקים באורך 30 דקות. כל פרק בסדרה עוסק אגדות ופולקלור מרחבי העולם, ביניהם סיפורי האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן ועוד. בכל פרק, לאחר שמופיעה כותרת שמו, נאמר מאיזו מדינה האגדה שבה הוא עוסק. הסדרה הופקה על ידי TBS Television ו-Dax International. ביפן הסדרה שודרה ברשת Japan News Network, ובישראל הסדרה הופצה על ידי קלסיקלטת, ערוץ 2 הניסיוני סיני הפקות, מאורעות בע״מ,אולפני זאונד סיני הפקות,(הגרסה ללא קרדיטים,) בדיבוב עברי בקלטות וידאו וDVD בשנות ה-90. להלן רשימה חלקית של סיפורי אגדות שהופיעו בסדרה בסדר אקראי: הזאב ושבעת הגדיים היפה והחיה בגדי המלך החדשים שני דובים מפונקים ג'ק והאפונים שלוש המשאלות הברווזון המכוער החלילן מהמלין כיפה אדומה זאב הערבות הנבון דון קישוט אוזני המלך האווז המוזהב החתול במגפיים עמי ותמי היפהפייה הנרדמת הבגדים שהלכו למסיבה תיבת נוח פונדק החמורים עלי בבא ז'אן ד'ארק אצבעונית סינדרלה הילד שצעק זאב גוליבר בארץ הגמדים מנורת הקסמים של אלדין שלגיה ושבעת הגמדים אלטר ווגה גלילאו גליליי שלושת החזירונים דרקולה פרנקנשטיין הרפתקאותיו של רובין הוד החרגול והנמלה נשים קטנות אי המטמון כרמן אגם הברבורים רומיאו ויוליה עליסה בארץ הפלאות מפצח האגוזים מלכת השלג הרפתקאותיו של תום סויר הקוסם מארץ עוץ הרפתקאותיו של פינוקיו בימוי והפקת הדיבוב העברי נעשו על ידי יעקב שם טוב,גדי רייק יובל זמיר - מספר בגרסה שנייה / דמויות שונות אבי פניני אורנה כץ אורלי קטן איילת לוין ענת עצמון אבי אוריה עירית שילה מיכה מורים גדי רייק ז'יל בן-דוד יהויכין פרידלנדר רונית כץ - מספרת בגרסה ראשונה/ דמויות שונות עודד מנשה שירלי שטרן שמעון כהן גילת מואב אגדות ילדים אגדות האחים גרים (אנימה) "סיפורים קלאסיים מצוירים", באתר Anime News Network (באנגלית) סיפורים קלאסיים מצוירים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית סיפורים קלאסיים מצוירים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסידד דה צ'ילה

אוניברסידד דה צ'ילה (ספרדית: Club de Fútbol Universidad de Chile, לעיתים מכונה: "La "U) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מקצועי מהעיר סנטיאגו, בירת צ'ילה, שמשחק בליגת העל הצ'יליאנית. המועדון הוא השני במספר האליפויות במדינה, לאחר שזכה בתואר 18 פעמים. כמו כן, אוניברסידד דה צ'ילה הוא המועדון השני בלבד בצ'ילה שזכה באחד משני הטורנירים הגדולים בדרום אמריקה, כאשר בשנת 2011 זכה בגביע סודאמריקנה. בין השחקנים ששיחקו בקבוצה בעבר נמצאים: מרסלו סאלאס, מנואל פלגריני, לאונל סאנצ'ס, אדוארדו ורגאס וצ'ארלס אראנגיס. לאוניברסידד דה צ'ילה אין אצטדיון רשמי. הם משחקים בדרך כלל באצטדיון הלאומי של צ'ילה, הנמצא בשכונה ניוניואה (Ñuñoa) בסנטיאגו. למועדון יש קהל מעריצים גדול מאוד בצ'ילה והוא אחד משלושת המועדונים המפוארים במדינה. בין שחקני העבר ששיחקו בקבוצה נמצאים: מרסלו סאלאס, מנואל פלגריני (שגם אימן את הקבוצה מאוחר יותר), לאונל סאנצ'ס, אדוארדו ורגאס וצ'ארלס אראנגיס. היריבויות הגדולות של המועדון הן נגד: קולו-קולו שנחשב למשחק עם היריבות הגדולה ביותר בצ'ילה הנקרא "סופרקלאסיקו" (El Superclásico) ונגד אוניברסידד קאתוליקה, הנקרא "הדרבי האוניברסיטאי" El Clásico Universitario. מאז 2008, למועדון יש גם קבוצת נשים שמשחקת בליגת העל של כדורגל הנשים בצ'ילה. ברמה הבינלאומית, המועדון הגיע ארבע פעמים לחצי גמר גביע ליברטדורס, ובשנת 2011 זכה בגביע סודאמריקנה לאחר שגבר על ליגה דה קיטו בתוצאה 0–4 בסיכום שני משחקי הגמר. המועדון הוקם ב-24 במאי 1927, כמו מועדון "דפורטיבו אוניברסיטריו" ונוצר ממיזוג של מועדון Náutico ו-Federación Universitaria. המועדון הוקם על ידי סטודנטים של האוניברסיטה של צ'ילה והוא היה מועדון הספורט של האוניברסיטה, עד 1980, אז התעמתה הנהלת האוניברסיטה עם נשיא המועדון (שניהם מונו על ידי משטרו של הרודן פינושה) והוחלט להפריד את המועדון מהאוניברסיטה. במהלך שנת 2007, לאחר הכרזה על פשיטת רגל, אישרה ההתאחדות את הפיכת המועדון לקבוצה פרטית. שנה לאחר מכן, ההנהלה החדשה של האוניברסיטה הסכימה לחתום על חוזה עם המועדון, שעל פיו מותר למועדון להשתמש בשם האוניברסיטה. סמל הקבוצה הוא ינשוף בצבעים כחול ואדום (כחול הוא צבע המדים של הקבוצה מאז הקמתו), מכיוון שאחד הכינויים של הקבוצה הוא "Los Chunchos" שפירושו "הינשופים". מדיה וקבצים בנושא אוניברסידד דה צ'ילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסידד דה צ'ילה (בספרדית) אוניברסידד דה צ'ילה, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסידד דה צ'ילה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסידד דה צ'ילה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
חוות דעת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חוות דעת – היא עמדתו של מומחה באשר לנושא מוגדר או בעיה חוות דעת מומחה – חוות דעת של עד מומחה המוגשת לבית המשפט חוות דעת (חשבונאות) – התוצר הסופי לעבודתו של רואה החשבון על דוחות כספיים של חברה חוות דעת מקדמית – החלטה של רשות שלטונית בעקבות פנייה של אדם או תאגיד בעניין יחסה של רשות זו לצעד שהוא מעוניין לעשות חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים – חוות דעת שהגישה עורכת הדין טליה ששון לראש ממשלת ישראל אריאל שרון, ועניינה המאחזים שהוקמו ביהודה והשומרון ספר חווֹת דעת – חיבור הלכתי-עיוני על סדר שולחן ערוך יורה דעה, מאת רבי יעקב לורברבוים מליסא (מחבר "נתיבות המשפט"). יחוה דעת
הכנסת השנייה

הכנסת השנייה הושבעה ב-20 באוגוסט 1951 (י"ח באב תשי"א). הרכבה נקבע בבחירות שנערכו ב-30 ביולי 1951. כהונת הכנסת נמשכה מעל 4 שנים עבריות, ו-5 ימים בלבד פחות מ4 שנים לועזיות מלאות, והסתיימה ב-15 באוגוסט 1955 (כ"ז באב תשט"ו), עם התכנסות הכנסת השלישית. יושב-ראש הכנסת היה יוסף שפרינצק. סגני יושב-ראש היו זאב שפר, בנימין מינץ, חנה למדן ויוסף סרלין. מזכיר הכנסת היה משה רוזטי. הסכם השילומים שנחתם במהלך כהונתה של הכנסת השנייה, לווה באירועים סוערים. ב-6 בינואר 1952 עלה ההסכם לסדר יומה של הכנסת השנייה, ולאחר שלושה ימי דיון נערכה הצבעה במליאה. ההחלטה שהתקבלה הייתה לייפות את כוחה של הממשלה לנהל את המשא ומתן. ההחלטה התקבלה ברוב של 61 חברי כנסת מול 50 מתנגדים ו-6 נמנעים. 3 חברי כנסת נעדרו. בייפוי כוחה של הממשלה תמכו 45 חברי הכנסת של מפא"י, 6 מתוך שמונת החברים בהפועל המזרחי 3 מהמפלגה הפרוגרסיבית, אחד מהמזרחי (דוד צבי פנקס) ואחד מאגודת ישראל (אברהם דויטש) וחמשת נציגי המיעוטים (הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, קידמה ועבודה וחקלאות ופיתוח). הקואליציה ככלל, ומפלגות מפא"י ו"הפועל המזרחי" בנפרד, נתנו לחברים ניצולי השואה חופש הצבעה, כדי לא להעמידם בדילמה מוסרית. חופש ההצבעה ניתן רק לאחר שהתברר לבן-גוריון שקיים רוב התומך בהחלטה. ב-7 בינואר 1952, במהלך הדיון בכנסת, קיימו מתנגדי ההסכם הפגנה גדולה, שהחלה בכיכר ציון בירושלים, וצעדה לבניין הכנסת (אז בבית פרומין, מרחק דקות הליכה מהכיכר). יושב-ראש מפלגת חרות, חבר הכנסת מנחם בגין, שנאם בהפגנה, דיבר בחריפות רבה נגד הממשלה. לאחר דבריו של בגין החל ההמון לצעוד לעבר הכנסת. על הכנסת הופקדו שוטרים רבים שפרסו סביבה גדרות תיל והציבו ברחובות מחסומים רבים. חרף ניסיונות המשטרה לבלום את המפגינים באלות ובגז מדמיע, הגיעו המפגינים למפתן הכנסת והשליכו אבנים לתוך אולם המליאה. במהלך ההפגנה נפצעו כמאתיים אזרחים וכמאה וארבעים שוטרים. ח"כ חנן רובין נפגע מאבן בראשו ועוד מספר חברי כנסת שרסיסי החלונות המנופצים פגעו בהם. עיתון "הארץ" תיאר את רחבת הכנסת באותו היום כ"שדה קרב". בגין נשא נאום חריף מאוד בתוך המליאה, במהלכו כינה את בן-גוריון "פשיסט" ו"חוליגן". חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו: מדיה וקבצים בנושא הכנסת השנייה בוויקישיתוף הכנסת השנייה, באתר הכנסת הכנסת אישרה הצעת הממשלה בדבר השילומים, הארץ, 10 בינואר 1952
ברנהרד קוסמן

ברנהרד קוסמן (בגרמנית: Bernhard Cossmann;‏ 17 במאי 1822 – 7 במאי 1910) היה צ'לן ומלחין גרמני. קוסמן נולד בדסאו והחל את לימודי הצ'לו אצל תאודור מולר. במהלך חייו ניגן באופרה של פריז בפריז והתוודע אל פרנץ ליסט, עמו נסע לוויימאר. ב-1866 התמנה קוסמן לפרופסור ללימודי צ'לו בקונסרבטוריון של מוסקבה. ב-1878 עזר קוסמן לייסד את הקונסרבטוריון הגבוה בפרנקפורט, שם כיהן במשרת מורה לצ'לו. לצד הקריירה שלו כסולן ונגן ברביעיית מיתרים, עסק קוסמן בהלחנה. יצירותיו כוללות שלוש פנטזיות על מוטיבים מתוך אופרות כגון "הקלע החופשי", "טֳל", "אוריאנטה" ומספר רב של יצירות סולו לכלים שונים. כמו כן חיבר אטיודים ותרגילים רבים לצ'לו, שרבים מהם עודם בשימוש גם כיום. ב-1890 עיבד קוסמן את שר היער של פרנץ שוברט לצ'לו סולו ומסר אותו בכתב-ידו לשימוש בלעדי של תלמידו היינריך קיפר שכבר קיבל ממנו לפני כן את יצירתו "חמישה אטיודים קונצרטיים חדשים". קוסמן סבר, שבכישרון גדול כשלו יוכל קיפר לחקור את האפשרויות הטמונות ביצירה ולהוציאן מן הכוח אל הפועל; קיפר אכן למד את העיבוד של מורו ל"שר היער" ויצר עותק נוסף, בשינויים רבים. עותק זה שמור כיום באוסף פרטי. ברנהרד קוסמן מת בפרנקפורט. מדיה וקבצים בנושא ברנהרד קוסמן בוויקישיתוף ברנהרד קוסמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) Fünf Concert-Etuden für Violoncell. Op. 10. From Sibley Music Library Digital Scores Collection
עוזי קרן (צלם)

עוזי קרן (נולד ב-7 באפריל 1944) הוא צלם עיתונות ישראלי. נולד בקיבוץ גן שמואל, גדל בתל אביב והיה חבר בתנועת הנוער "מחנות העולים" כבר אז גילה כישרון מיוחד בצילום. את השכלתו כצלם רכש תוך כדי עבודה כשוליה של צלם תל אביבי. בין השנים 1964-1967 עסק בצילום אירועים. עם פרוץ מלחמת ששת הימים (1967) הצטרף לצוות צלמי השבועון "העולם הזה". החל משנת 1968 עבד כצלם עיתונות עצמאי גם עבור עיתון ידיעות אחרונות וגם עבור סוכנויות צילום. בשנת 1977 הפך להיות הצלם הראשי של העיתון "הארץ". בו עבד ברציפות עד 1999. במהלך עבודתו שימש כצלם צבאי במילואים של "במחנה" וגם כצלם עבור סוכנויות צילום בחו"ל ובהן Getty Images. בשנת 1986 ליווה את אחת מקבוצות התלמידים הראשונות במסע לפולין (תלמידי תיכון מקיבוץ בארי). בעקבות מסע זה הוצגה תערוכת יחיד שלו באכסדרת בניין עיריית תל אביב; תערוכה זו עברה אחר-כך למרכזים עירוניים וקהילתיים בכל רחבי הארץ. עוזי קרן השתתף גם במספר תערוכות קבוצתיות: תערוכה במוזיאון תל אביב על ביקור ראש ממשלת ישראל בקהיר. תערוכה באכסדרת תיאטרון ירושלים על החיים במדינות ערב. תערוכה "מעשה מדינה", בגלריה מנשר - מרץ 2008. תערוכה "לבנון בראי העיתונות", באכסדרת המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, 2010. צילומים רבים משלו מופיעים בספר "מעשה מדינה" בעריכת אריאלה אזולאי, שיצא לאור בעברית ובאיטלקית, 2009. עוזי קרן זכה בפרס הצילום בפרויקט "ילדים לומדים" של מכון ברנקו וייס. קרן מתגורר בקריית אונו. הוא נשוי לד"ר נילי קרן, חוקרת השואה, הוראתה ועיצוב זיכרונה, אב לבת וסב לארבעה נכדים. מדיה וקבצים בנושא עוזי קרן בוויקישיתוף עוזי קרן, ברשת החברתית פייסבוק מתוך עמוד הפייסבוק של עוזי קרן
הכוכב האדום בלגרד (כדוריד)

הכוכב האדום בלגרד היא קבוצת כדוריד קבוצת כדוריד סרבית מעיר הבירה בלגרד, אשר נוסדה בשנת 1948. הכוכב האדום בלגרד משחקת בליגה הסרבית הראשונה בכדוריד היא חלק מאגודת הספורט הכוב האדום בלגרד, וכמו רוב קבוצות הכוכב האדום בלגרד היא משחק בצבעים אדום ולבן. משחקי הבית של הכוכב האדום בלגרד מתקיימים באולם שומיצה המכיל כ-4,000 מקומות. הכוכב האדום בלגרד זכתה בהכי הרבה אליפות בסרביה – 7 אליפות (את התואר חולקת הכוכב האדום בלגרד עם פרטיזן בלגרד). הישג השיא של הכוכב האדום בלגרד באירופה הוא הגעה לחצי גמר גביע המחזיקות בעונת 1995/96. הליגה הסרבית הראשונה בכדוריד – 7 פעמים 1996, 1997, 1998, 2004, 2006, 2007, 2008 הגביע הסרבי – 3 פעמים 1995, 1996, 2004 הליגה היוגוסלבית – פעמיים 1955, 1956 הגביע היוגוסלבי – פעם אחת 1956 הכוכב האדום בלגרד (כדורגל) הכוכב האדום בלגרד (כדורסל) מדיה וקבצים בנושא הכוכב האדום בלגרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכוכב האדום בלגרד דף באתר האיגוד האירופי (אורכב 10.12.2011 בארכיון Wayback Machine) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גראן בואנוס איירס

גראן בואנוס איירס (בספרדית: Gran Buenos Aires; מילולית: "בואנוס איירס הגדולה") היא המטרופולין של העיר בואנוס איירס. מלבד העיר עצמה, כוללת המטרופולין עוד 24 פארטידוס (נפות) בפרובינציית בואנוס איירס, המשתרעים בעיקר דרומית ומערבית לה (מצפון-מזרח תוחם את העיר ריו דה לה פלאטה), ושטחו כ-2,750 קמ"ר. 24 הפארטידוס כוללים 88 ערים. בשנת 2001 התגוררו במטרופולין כ-13 מיליון תושבים, שהם כשליש מתושבי ארגנטינה. מתוך 24 הפארטידוס המשויכים למטרופולין, 14 עירוניים לחלוטין, וב-10 יש עדיין יישובים כפריים יותר. שבעה פארטידוס נוספים, שאינם חלק מהמטרופולין, מקיימים עמה קשרי גומלין הדוקים, ועם המשך התרחבותה הם צפויים להפוך לחלק ממנה. מדיה וקבצים בנושא גראן בואנוס איירס בוויקישיתוף לפי מפקד האוכלוסין של 2001