laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ינייט צ'אקיר

ג'ינייט צ'אקיר (בטורקית: Cüneyt Çakır; נולד ב-23 בנובמבר 1976) הוא שופט כדורגל טורקי. משמש כשופט משחקים בטורקיה, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א. שפט בגמר אליפות העולם לקבוצות 2012 ובגמר ליגת האלופות 2015, ובחצי גמר מונדיאל 2018. צ'אקיר שפט בשני משחקים באליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 2007. הוא שפט גם בשני משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2008. בדצמבר 2008 שפט במשחק שלב הבתים בגביע אופ"א בין טוונטה לשאלקה. בעונת 2009/2010 הוא שפט במשחק הגומלין בחצי הגמר של הליגה האירופית, בין פולהאם והמבורג. היה זה משחק אחד מבין שבעה שבהם שפט בליגה האירופית באותה עונה. ב-29 בספטמבר 2010 שפט צ'אקיר לראשונה במשחק בליגת האלופות, כאשר היה השופט במשחק שלב הבתים בין רובין קאזאן וברצלונה. ב-3 בנובמבר הוא גם שפט את המשחק בין צ'לסי וספרטק מוסקבה. ב-17 במרץ 2011 הוא שפט במשחק הליגה האירופית בשלב 32 האחרונות, שבו ניצחה מנצ'סטר סיטי 0-1 את דינמו קייב. במשחק זה הרחיק צ'אקיר את מריו באלוטלי ובסך הכל הוציא 8 כרטיסים צהובים. באוגוסט 2011 הוא שפט חמישה משחקים בגביע העולם עד גיל 20, כולל משחק חצי הגמר בין פורטוגל וצרפת. ב-24 באפריל 2012 הוא שפט במשחק חצי גמר ליגת האלופות, בין ברצלונה וצ'לסי, שהתקיים בקאמפ נואו. באותו משחק הרחיק את ג'ון טרי במחצית הראשונה. ב-27 ביוני 2012 הוא שפט במשחק חצי גמר יורו 2012, שבו ניצחה ספרד את פורטוגל 2-4 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר משחק ללא שערים. באותו משחק צ'אקיר הוציא 9 כרטיסים צהובים. ב-16 בדצמבר 2012 צ'אקיר שפט במשחק גמר אליפות העולם לקבוצות 2012, שבו ניצחה קורינתיאנס 0-1 את צ'לסי. צ'אקיר נבחר לסגל השופטים למונדיאל 2014. בטורניר זה הוא שפט במשחקי שלב הבתים בין ברזיל ומקסיקו ובין אלג'יריה ורוסיה. הוא גם שפט במשחק חצי הגמר בין ארגנטינה להולנד, שבו ניצחה ארגנטינה 2–4 בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר 120 דקות ללא שערים. ב-6 ביוני 2015 שפט צ'אקיר בגמר ליגת האלופות 2015, בו ניצחה ברצלונה 1-3 את יובנטוס. ב-11 ביולי 2018 שפט צ'אקיר את משחק חצי גמר מונדיאל 2018 בו ניצחה קרואטיה 2-1 את אנגליה בהארכה ועלתה לגמר המונדיאל. מחוץ לקריירת השיפוט שלו, צ'אקיר משמש כסוכן ביטוח. מדיה וקבצים בנושא ג'ינייט צ'אקיר בוויקישיתוף ג'ינייט צ'אקיר, באתר Soccerway ג'ינייט צ'אקיר, באתר WorldFootball.net פרופיל השופט, באתר Transfermarkt
ברנבורג

ברנבורג (בגרמנית: Bernburg) היא בירת מחוז זאלצלאנד שבמדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות הנהר זאלֶה (אנ') במרחק של כ-30 קילומטרים במורד הזרם מהעיר האלה. על העיר חולשת המצודה הענקית הבנויה בסגנון הרנסאנס, ומשמשת כיום כמוזיאון. כנסיית סטפן הקדוש בכפר ולדאו (Waldau), שסופח לברנבורג ב-1871, מוזכרת לראשונה בשנת 964. בניין הכנסייה הנוכחי מתוארך לשנת 1150 לערך. אחד הקמפוסים של האוניברסיטה האזורית שוכן בברנבורג. בתקופת השלטון הנאצי, במהלך מלחמת העולם השנייה שימש אחד מאגפי בית החולים המקומי לחולי נפש כמתקן של תוכנית T4 - אותנסיה, בה נרצחו כ-14,000 בני אדם. ארצות הברית אנדרסון (אנ'), אינדיאנה, ארצות הברית צרפת פורמיס (אנ'), צרפת גרמניה ריינה (אנ'), גרמניה פולין טרנובסקי גורי (אנ'), פולין צ'כיה צ'ומטוב (אנ'), צ'כיה ליטא טרקאי, ליטא וילהלם-שטראסה המגרש בברייטה-שטראסה 14 בברנבורג, בו היה בית הכנסת בשנים 1938-1835 שלט הנצחה בברייטה-שטראסה 14 בברנבורג, בו היה בית הכנסת בשנים 1938-1835 בית הקברות היהודי בברנבורג מדיה וקבצים בנושא ברנבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברנבורג (בגרמנית) ברנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברנבורג (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית
צוטומו ימאגוצ'י

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא ימאגוצ'י. צוּטוֹמוּ ימָאגוּצִ'י (ביפנית: 山口 彊; ‏16 במרץ 1916 – 4 בינואר 2010) היה אזרח יפני, היחיד שהוכר כנפגע שתי פצצות האטום שהוטלו על הירושימה ונגסאקי בסוף מלחמת העולם השנייה. צוּטוֹמוּ ימָאגוּצִ'י נולד בנגסאקי שביפן. החל משנות ה-30 היה מועסק בתעשיות מיצובישי בתור מהנדס מכליות נפט. הוא טען שמעולם לא חשב שיפן צריכה לפתוח במלחמה. הפלדה, הברזל והנפט עמדו להיגמר לטענתו, בעוד המכליות שהביאו נפט הוטבעו בזו אחר זו על ידי צוללות. ימאגוצ'י עבד וחי בנגסאקי, אבל בקיץ 1945 הוא נסע לצורך העבודה להירושימה לשלושה חודשים. בבוקר 6 באוגוסט התכוון לחזור לנגסאקי, והלך לתחנת הרכבת שבמרכז הירושימה עם שני שותפיו. בדרך נזכר ששכח את תעודת המעבר שלו וחזר לבית בו התארח. בשעה 8:15 הטיל המפציץ אנולה גיי את הפצצה ילד קטן במרכז העיר. היה זה השימוש הראשון בפצצת ביקוע גרעיני של אורניום מועשר. כשהוטלה הפצצה, ימאגוצ'י היה כ-3 ק"מ ממוקד הפיצוץ. הפיצוץ קרע את עור התוף שלו ושרף את צדו השמאלי של גופו. לאחר שהתאושש מהפיצוץ, תפסו שלושה מן השורדים מחסה לילי במקלט בסביבה, ולמחרת התפזרו. ימאגוצ'י שב לביתו שבנגאסקי. כ-70,000 איש, אישה, זקן וטף נהרגו באותו יום בהירושימה, וכ-80,000 נוספים עתידים היו להיהרג מהשלכות הקרינה בהמשך אותה השנה. ב-9 באוגוסט חזר ימאגוצ'י לעבוד, על אף פציעתו. משהגיע למשרדו שבנגסאקי סיפר לחבריו על המאורע. בשעה 11:00 סיפר למפקח על הפיצוץ בהירושימה, ובמהלך השיחה הוטלה פצצה נוספת. משרדו של ימאגוצ'י היה במרחק 3 ק"מ ממוקד הפיצוץ, אך הפעם הוא לא נפגע ישירות. פצצת הפלוטוניום איש שמן גבתה את חייהם של כ-40,000 בני-אדם ברגע נפילתה, ואת חייהם של כ-25,000 נוספים כתוצאה מהקרינה בשנים הבאות. לאחר סיום המלחמה עבד ימאגוצ'י כמתרגם בעבור צבא ארצות הברית. בשנת 1957 ממשלת יפן החלה להעניק טיפול מיוחד לניצולי פצצות האטום, אך ימאגוצ'י לא חש שהוא זקוק לטיפול מיוחד ולא השתתף בבדיקות הרפואיות. לאורך השנים התמסר למאבק לפירוז העולם מנשק גרעיני והפך למנהיג וסמל לתנועה היפנית לפירוק נשק גרעיני. בסוף שנות ה-90 כתב ספר אוטוביוגרפי אודות חוויות האטום שלו והמאבק בנשק הגרעיני. בשנת 2006 השתתף ימאגוצ'י יחד עם עוד 165 ניצולים ששרדו את שתי הפצצות בסרט תיעודי שנקרא "לשרוד פעמיים". בהקרנת הסרט באומות המאוחדות נשא ימאגוצ'י נאום תחינה בו אמר: "אני שונא את הנשק הגרעיני בגלל מה שהוא עושה לכבוד האדם". במרץ 2009 הוא קיבל הכרה רשמית מממשלת יפן על כך שהיה קורבן שתי הפצצות, ובכך הפך לאדם היחיד בעולם שהוכר כנפגע של שתי פצצות אטום. לקראת סוף חייו חלה בסרטן הקיבה. ב-4 בינואר 2010 נפטר בביתו שבנגסאקי, והוא בן 93. בין הירושימה לפיונגיאנג, אוריאל לוי, ה-8 במאי, 18/6/2018 אוריאל לוי, ‏המאבק לתקווה של טסוטומו יאמגוצ'י, האיש שניצל פעמיים מפצצת האטום, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 9 באוגוסט 2017 Tsutomu Yamaguchi (Obituary), The Telegraph, 6 January 2010 האדם ששרד את הירושימה ונגסאקי, Justin McCurry, The Guardian, 25/3/2009 איך שרדתי את הירושימה ואת נגסאקי The Independence, 26/3/2009 יפני הוכר כקורבן שתי פצצות אטום, 3/25/2009, AP
סאיטאמה

סַאיטָאמָה (ביפנית: さいたま市) היא עיר ביפן השוכנת במישור קאנטו שבאי הונשו, כ-20 ק"מ צפונית למרכז טוקיו, ועיר הבירה של מחוז סאיטאמה. העיר נוסדה בשנת 2001 מאיחודן של שלוש הערים: אוראווה, אומייה ויונו, ונכון ל-1 ביולי 2021. מתגוררים בה 1,331,790 תושבים, דבר המציב אותה ברשימת עשר הערים המאוכלסות ביותר ביפן (כאשר רובעי טוקיו נכללים יחד). מקור השם סאיטאמה הוא בשם המחוז סָקִיטָאמָה (埼玉郡), אשר נזכר באנתולוגיית השירה מן המאה ה-8 מאניושו. במשך השנים השתנתה הגיית השם לסאיטאמה. בעת הקמת העיר ב-2001 הוחלט כי שם העיר ייכתב בכתב היראגאנה ההברתי ולא בסימני קנג'י. בתקופת אדו שגשגה העיירה אוראווה בהיותה על אחת משתי הדרכים הראשיות שהובילו מאדו לקיוטו. בשנת 1869 תחת תקופת מייג'י הוקם מחוז מחוז אוראווה שהעיירה הייתה לבירתו. שנתיים לאחר מכן מוזגו המחוזות אִיוואצוּקי, אוראווה ואוֹשי לכדי מחוז אחד – מחוז סאיטאמה – שאוראווה הייתה לבירתו. בשנת 1889 הוקמה העיירה יונו ו-10 שנים לאחר מכן הוקמה העיירה אומייה. ברעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923 ניזוקה העיר טוקיו קשות, כמו גם ערים רבות מסביבה, אולם הנזק באוראווה היה פחות מזה של ערים אחרות באזור. משום כך, אינטלקטואלים רבים, ובמיוחד ציירים, היגרו לאוראווה והחלו בתהליך הפיכתה של העיירה לעיר. בשנים שלאחר מכן מוזגו מספר כפרים לתוך אוראווה, וזו הפכה לעיר ב-1934. בעקבות רעידת האדמה גם הועתקו אל אומייה גני טיפוח לעצי בונסאי והוקם בה כפר בונסאי. בשנת 1940 התמזגו לתוך אומייה מספר כפרים והיא הפכה לעיר. בשנת 1958 הפכה יונו לעיר השוכנת בין אוראווה לאומייה. ב-1 במאי 2001 נוסדה העיר סאיטאמה ממיזוגן של אוראווה, אומייה ויונו. באפריל 2003 הפכה סאיטאמה לעיר בתקנה ממשלתית, מעמד השמור לערים גדולות, בדרך כלל עם מעל 500,000 תושבים, ואשר מעניק לרבעים בתחומי העיר סמכויות שלטונית מקומיות. שנתיים אחר כך התמזגה גם העיר איוואצוקי לתוך סאיטאמה. סאיטאמה שוכנת כ-20 ק"מ צפונית למרכז טוקיו, במרכזו של מישור קאנטו. פני העיר מישוריים ובתחומה אין הרים וגבעות, אלא רמות שגובהן אינו עולה על 20 מ' ברוב המקרים. חלקה המערבי של העיר שוכן בתחום השפלה שמנקז נהר ארקאווה. יתר חלקי העיר שוכנים על רמת אומייה. מבחינה מנהלית העיר נחלקת ל-10 רבעים: צ'וּאוֹ, איווצוקי, קיטָה, מידוֹרי, מינאמי, מינוּמָה, נישי, אומייה, סאקורה ואוראווה. כלכלת סאיטאמה מתבססת על עסקי מסחר. העיר מהווה את אחד ממרכזי המסחר הגדולים באזור מטרופולין טוקיו, ומשרתת בכך את מחוז סאיטאמה, את צפון חבל קאנטו ואת החלק הצפון-מזרחי של האי הונשו. מלבד מסחר ישנם בעיר מספר בתי חרושת ומפעלים לרכב, מזון, משקפיים, תרופות וצעצועים. ראש העיר של סאיטאמה נבחר בבחירות ישירות. במועצת העיר 64 חברים. מקסיקו טולוקה, מקסיקו הרפובליקה העממית של סין ג'נגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין ניו זילנד המילטון, ניו זילנד ארצות הברית ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית קנדה נניימו, קולומביה הבריטית, קנדה ארצות הברית פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא סאיטאמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאיטאמה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של סאיטאמה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של סאיטאמה (בEasy Japanese) סאיטאמה, ברשת החברתית פייסבוק סאיטאמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאיטאמה, ברשת החברתית אינסטגרם סאיטאמה, סרטונים בערוץ היוטיוב סאיטאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לאסוף

לאסוף הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמרת יובל דיין, שיצא בשנת 2014 בחברת ארומה מיוזיק, כשנה לאחר סינגל הבכורה שלה, שהוא גם שיר הנושא של האלבום, "לאסוף". האלבום, בהפקתו ועיבודו של פטריק סבג, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו והולחנו על ידי דיין עצמה. כותבים ומלחינים נוספים שלקחו חלק באלבום הם: עידן חביב, לאה שבת, נעם חורב, גלעד כהנא, גיא מנטש ("גיא ויהל"), ותומר הדדי. באלבום גם נכלל כרצועת בונוס, הביצוע שלה לשיר "שאריות של החיים" מתוך הפרויקט של עידן רייכל, מתוך האודישן הראשון שלה לתוכנית "The Voice ישראל", שנהיה לאחד האודישנים הזכורים מהתוכנית, וזכה לצפיות רבות ביוטיוב. באותה שנה בזכות האלבום זכתה דיין בתואר "זמרת השנה" של ערוץ 24 ואתר מאקו והיא החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי הארץ. האלבום זכה לתואר "אלבום פלטינה", על סך מכירות של 40,000 עותקים. "לאסוף" - היה הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום, יצא בפברואר 2013, הוא נכתב והולחן על ידי דיין בעצמה. השיר זכה להצלחה רבה, הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט וצבר ללמעלה משלושה מיליון צפיות ביוטיוב. "עד שתחזור" - הסינגל השני, יצא גם הוא ב-2013, הוא נכתב על ידי הזמר והיוצר עידן חביב, שגם הפיק מוזיקלית את השיר ביחד עם גלעד שמואלי, שאר שירי האלבום הופקו כולם על ידי פטריק סבג. גם הסינגל הזה זכה להצלחה וצבר למעלה משישה מיליון צפיות ביוטיוב והגיע למקום שני במצעד מדיה פורסט. "פעם אחת" - הסינגל השלישי באלבום, יצא באוגוסט 2013, וגם הוא נכתב והולחן על ידי דיין בעצמה, הוא לא זכה להצלחה כמו הסינגלים שקדמו לו. "אל תאמר" - הסינגל הרביעי מתוך האלבום, יצא באוקטובר 2013 וכתבו אותו הזמר והיוצר דודו טסה, שגם הלחין את השיר, וסולן להקת "הג'ירפות", גלעד כהנא. גם לסינגל זה יצא קליפ, השיר זכה להצלחה מיידית והגיע למקום ראשון במצעד גלגלצ ומדיה פורסט. "צבעים" - הסינגל החמישי מהאלבום, יצא ב-19 בינואר 2014, בשיר היא משתפת פעולה עם אמיר דדון, השיר זכה להשמעות רבות ברדיו והגיע למקום שלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט. "מי אני מולם (גרסת ההופעה)" - שחררה את הסינגל במאי 2014 בגרסת ההופעה (גרסה שונה מהשיר שמופיע באלבום), השיר הפך ללהיט הופעות וזכה להשמעות רבות ברדיו. מידע על האלבום לאסוף באתר MusicBrainz אסף נבו, ‏יובל דיין: "אני בהתרגשות מטורפת מסינגל הבכורה", באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2013 אסף נבו, ‏יובל דיין מוציאה אלבום בכורה: "לאסוף", באתר ‏מאקו‏, 20 בפברואר 2014 ישראל The Voice - יובל דיין - שאריות של החיים, סרטון באתר יוטיוב "סינגל שני לקראת אלבום חדש ליובל דיין - כאן דרום - אשדוד". כאן דרום - אשדוד. 2018-03-05. נבדק ב-2018-08-10. לאסוף, בביצוע יובל דיין, סרטון באתר יוטיוב
Cobra Gold

Cobra Gold הוא שם-קוד לתרגיל הצבאי הבין-לאומי האסיאתי הגדול בעולם. התרגיל נערך בתאילנד כל שנה. התרגיל הראשון נערך ב-1982 כתרגיל משותף של צבאות ארצות הברית ותאילנד. משתתפות נוספות קבועות יחסית הן אינדונזיה, יפן, מלזיה, סינגפור וקוריאה הדרומית. בשנת 2014 השתתפה לראשונה גם סין בתרגיל. מוזמנות קבועות נוספות הן קמבודיה, לאוס, מיאנמר, הולנד, ניו זילנד, רוסיה, דרום אפריקה, סרי לנקה ומזרח טימור. MC02 מדיה וקבצים בנושא Cobra Gold בוויקישיתוף סיכום תרגיל Cobra Gold לשנת 2014, באתר המארינס האמריקאים, פברואר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דני שחר

דני שחר הוא תת-אלוף במילואים ואיש ניהול ישראלי, המכהן כמנכ"ל משרד התיירות. קודם לכן כיהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, מנהל תוכנית "עיר ללא אלימות" במשרד לביטחון הפנים ושימש בעבר מפקד יחידת שמשון בצה"ל. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. שחר השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש במספר תפקידי פיקוד ביחידה. לאחר מכן נענה לבקשת אלוף פיקוד הדרום, מתן וילנאי, הועלה לדרגת סא"ל ושימש מפקד יחידת שמשון, והוביל אותה במבצעים מיוחדים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה הראשונה. בהמשך דרכו הצבאית הועלה לדרגת אל"ם ושימש מפקד חטיבת מנשה, מפקד חטיבת עציוני וסגן מפקד עוצבת אדום. בשירות המילואים הועלה לדרגת תא"ל וכיהן כמפקד אגד בפיקוד הצפון, כיום מכהן כמפקד בפיקוד העומק. שחר שימש ראש מנהל התפעול בעיריית נתניה וממלא מקום מנכ"ל, לאחר מכן כיהן כמנהל תוכנית עיר ללא אלימות, שיטור עירוני והמרחב הכפרי במשרד לביטחון הפנים. באוגוסט 2017 מונה על ידי הממשלה לכהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול לפי המלצת ועדת איתור. מדיה וקבצים בנושא דני שחר בוויקישיתוף עמוס הראל, מפקדי המילואים הוותיקים חוזרים: "צה"ל חזר לבנות עלינו", באתר הארץ, 14 במאי 2010. אפריל פיטרס, חדשות נתניה: דני שחר נבחר לשמש כראש הפרויקט הלאומי עיר ללא אלימות מטעם המשרד לביטחון פנים, באתר "LOCAL נתניה", ‏ 23.08.2011. תמר דרסלר, תקיפה במשרדי עיריית נתניה, באתר nrg‏, 17 בדצמבר 2008. עמוס הראל, מפקדי המילואים הוותיקים חוזרים: "צה"ל חזר לבנות עלינו", באתר הארץ, 14 במאי 2010. עמרי אסנהיים, קרמבו האמיתי, באתר nrg‏, 11 במרץ 2005. יום טוב סמיה, "מנהיגות ברגעים של אמת", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמודים 372-380. עמרי אסנהיים, מסתערבי שמשון, מעריב, ‏ 16.09.2004, כפי שהועלה באתר "יחידה". יעל ברנובסקי, "משמר ההורים", ישראל היום, ‏ 21.12.2011, עמוד 45. החלטה מספר 2992 של הממשלה מיום 31.08.2017, באתר החלטות הממשלה
טבלן מערבי

טבלן מערבי (שם מדעי: Aechmophorus occidentalis) הוא מין של טבלן מהסוג טבלן צפון-אמריקני, הידוע בעיקר בשל ריקוד החיזור המרהיב שלו, שבמהלכו הזכר והנקבה רצים ביחד על המים. זהו הטבלן הגדול ביותר שחי בצפון אמריקה. תחום תפוצתו של הטבלן מתפרש מדרום קנדה עד לקליפורניה, והוא מעדיף לחיות באגמי מים מתוקים ובביצות שבהם ישנם צמחי מים שמגיעים אל מעל לפני המים. בחורף הטבלן נודד למפרצים חצי-מלוחים, אזורי מים מלוחים, שפכי נהרות או חופים מוגנים. הטבלן המערבי ניזון בעיקר מדגים שאותם הוא תופס על ידי צלילה, אך לעיתים גם מחרקים, רכיכות וסרטנים. פלג-גופו העליון וגבו של טבלן מערבי בוגר שחורים-אפורים, כשהצבע נעשה שחור לחלוטין באזור גב הצוואר. צדי גופו בצבע אפור בהיר יותר, ופלג גופו התחתון לבן. כיפתו בצבע שחור ועיניו אדומות. זנבו של הטבלן קצר מאוד. חלקו התחתון של הראש לבן, והמקור צהוב. הטבלן מאופיין בחד-צורתיות זוויגית, וצעירים דומים במראם לבוגרים. אורכו של הטבלן הוא 55–75 ס"מ, והוא שוקל 795 גרם - 2 ק"ג, בעוד מוטת כנפיו היא כ-79–102 ס"מ. צווארו ארוך במיוחד. ישנם שני תת-מינים של הטבלן המערבי: Aechmophorus occidentalis occidentalis - נמצא בדרום-מערב ובדרום-מרכז קנדה ובצפון-מרכז ומערב ארצות הברית. Aechmophorus occidentalis ephemeralis - נמצא במערב-מרכז ובדרום-מרכז מקסיקו. הטבלן המערבי ידוע בזכות טקס החיזור המרהיב שלו, המתרחש כולו במים. הטקס מתחיל בקריאות, ולאחר מכן הזכר והנקבה מתחילים לחקות זה את זה בסדרה של תנועות, המתחילה בנענוע-הראש והתזת מים. לאחר שהקשר בין הזכר לנקבה מבוסס, מתחיל "ריקוד העשבים", שבמהלכו הזכר והנקבה מרימים את חזם מהמים, בעוד עשבים תפוסים במקורם. אז הם משפשפים את מקוריהם, כשהעשבים משתלשלים מהם. לאחר מכן מגיע השלב המרהיב ביותר של ריקוד החיזור: הזכר והנקבה מביטים זה בזו, ופותחים יחד בריצה מהירה על פני המים, בשני מסלולים מקבילים, כשצוואריהם מתוחים קדימה. הטבלנים המערביים הם חברותיים, ובאגם אחד עשויים להיות מספרים גדולים של זוגות מקננים. הקן נבנה בדרך כלל מחומרים צמחיים בצורת תל, עם שקע במקום שבו מונחות הביצים, וממוקם על צמחייה צפה. לעיתים רחוקות הקן אף מוקם על היבשה. הזכר והנקבה בונים את הקן ביחד מצמחייה צפה, מחומרים צמחיים שנמצאו מתחת למים או מצמחים שגדלים בסביבות הקן. הנקבה מטילה 3–4 ביצים חומות-תכולות, שאורכן 3.5-4.2 ס"מ. מדיה וקבצים בנושא טבלן מערבי בוויקישיתוף טבלן מערבי, באתר ITIS (באנגלית) טבלן מערבי, באתר NCBI (באנגלית) טבלן מערבי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) טבלן מערבי, באתר GBIF (באנגלית) טבלן מערבי, באתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל טבלן מערבי, באתר אויסואקס-בירדס טבלן מערבי, באתר האגודה למיפוי הטבע טבלן מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
גיב

האם התכוונתם ל... אזור גיב – אזור היסטורי בדרום-מערב אתיופיה גיב (משחקי מחשב) – חלקי הגוף של דמות במשחק מחשב המופיעים לאחר פיצוץ אישים: אנדי גיב – זמר אוסטרלי, אחיהם של בארי, רמוריס ורובין בארי גיב – זמר בריטי, חבר הבי ג'יז מוריס גיב – נגן גיטרה בריטי, חבר הבי ג'יז המילטון א.ר. גיב – מזרחן סקוטי רובין גיב – זמר ומלחין בריטי, חבר הבי ג'יז גב גוב
קורט לנדאואר

קורט לנדאואר (בגרמנית: Kurt Landauer; ‏28 ביולי 1884 – 21 בדצמבר 1961) היה שחקן כדורגל יהודי-גרמני, שכיהן בשלוש תקופות שונות, כנשיא קבוצת הכדורגל באיירן מינכן, סך הכל במשך כעשרים שנה, הזמן הרב ביותר בו כיהן מישהו בתפקיד זה אי פעם. לנדאואר נולד בפלנאֵג (Planegg) שליד מינכן למשפחה יהודית עשירה. בשנת 1901 הצטרף לבאיירן מינכן כשחקן. הוא עזב ללוזאן, שם התמחה כבנקאי, אך בשנת 1905 שב לבאיירן מינכן. בשנת 1913 נבחר לכהן בתור נשיא המועדון, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, תמה תקופת כהונתו הראשונה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת לנדאואר כחייל בצבא גרמניה. לאחר המלחמה שב לנדאואר למינכן ונבחר לתקופת כהונה שנייה בתור נשיא המועדון, תפקיד בו כיהן עד 1933, להוציא כשנתיים, בין 1921–1922. בתקופת כהונתו זכתה באיירן מינכן באליפות הראשונה בתולדותיה, כשניצחה את איינטרכט פרנקפורט במשחק הגמר של 1932. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה אולץ לנדאואר להתפטר ממשרתו, ב-20 במרץ 1933. ב-10 בנובמבר 1938, יום לאחר פרוץ פרעות ליל הבדולח ביהודים, נעצר לנדאואר ונכלא במחנה הריכוז דכאו. עקב שירותו כחייל גרמני במלחמת העולם הראשונה הורשה לעזוב את דכאו לאחר 33 ימי מעצר, וב-15 במרץ 1939 היגר לשווייץ. כל אחיו להוציא אחד נרצחו בשואה. בשנת 1940 שיחקה באיירן מינכן במשחק ידידות בז'נבה נגד נבחרת שווייץ בכדורגל. כשזיהו שחקני באיירן מינכן את לנדאואר ביציע, בין הצופים, ניגשו לברך את מנהלם לשעבר. עקב כך זכו לאזהרת הגסטפו, שסוכניו היו מודעים לאירוע. בשנת 1947 שב לנדאואר למינכן ומונה לכהונה שלישית בתור נשיא מועדון הכדורגל של באיירן מינכן. בשנת 1951 נבחר מחליפו והוא פרש מהתפקיד. באוקטובר 2013, 52 שנים לאחר מותו מינתה באיירן את לנדאואר לנשיא הכבוד שלה, האדם השני בלבד בתולדותיה, שזכה לתואר זה. לנדאואר נפטר בשנת 1961 במינכן. מדיה וקבצים בנושא קורט לנדאואר בוויקישיתוף על קורט לנדאואר, באתר דר שפיגל (בגרמנית) על קורט לנדאואר בבלוג הכדורגל הגרמני של רועי סיני סרטון שהפיקה באירן מינכן על נשיא הכבוד שלה קורט לנדאואר, באוקטובר 2014 (4 דקות, גרמנית) על קורט לנדאואר, נשיא הכבוד של הקבוצה, באתר הרשמי של באירן מינכן
ניקולס גיין

ניקולס כריסטובל גיין בטיסטה (בספרדית: Nicolás Cristóbal Guillén Batista;‏ 10 ביולי 1902 – 16 ביולי 1989) היה משורר קובני. כחבר המפלגה הקומוניסטית של קובה משנת 1937 השתתף גיין באורח פעיל בחיי התרבות של ארצו ובפוליטיקה שלה. גיין נחשב לדמות ראשונה במעלה בתרבות האפרו-אנטילית של המאה העשרים ולאחד מגדולי המשוררים שהצמיחו האיים הקריביים בזמננו. מעבר לעיסוק המתמיד בשאלות חברתיות, ובעיקר בבעיית העוני והקיפוח על רקע גזעי, ניכרת בשירתו ההתעניינות בשורשי התרבויות האפריקניות העממיות, ומקצביהן המוזיקליים זוכים לביטוי נאמן ברבות מיצירותיו. ניקולס קריסטובל גיין בטיסטה נולד ב-10 ביולי 1902 בקמגואיי המשמשת כבירת המחוז הנושא אותו שם. ניקולס הוא בנו של העיתונאי ניקולס גיין אורה וארחליה בטיסטה ארייטה. אביו חשף אותו למוזיקה אפרו-קובנית בגיל צעיר מאוד. ב-1917 אביו מחה בכתביו על זיופים אלקטורליים וכתוצאה מכך חוסל על ידי חיילים בהתקוממות פוליטית ואימו הייתה צריכה לגדל אותו ואת אחיו בכוחות עצמה. לאורך גדילתו של גיין, הוא נחשף לגזענות רבה מכיוון החברה. ב-1919 גיין סיים את לימודי התיכון ושנה לאחר מכן הוא החל לפרסם את שיריו, ולעבוד עם עיתונים כמו "קמגאויי גרפיקו" ו"אורטו". ב-1922 התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת הוואנה, ופרש בעקבות אכזבתו מהמצב של האוניברסיטה- דבר שהביא לידי ביטוי בשירו " מלבד ספרי הלימוד שלי" שיר סאטירי על חיי האוניברסיטה שלו. גיין חזר לעיר הולדתו והתחיל לארגן ולנהל את המגזין ליס, שהחזיק מעמד זמן קצר. בקמגאווי גיין עסק בדברים שונים, הכוללים עבודה כמתקן הגייה ולאחר מכן כעורך בעיתון "הקמגאוייני". כמו כן, עבד בעיריית קמגאווי. בשנת 1937 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנים אלו סיקר כעיתונאי את מלחמת האזרחים בספרד. לאחר שסורב להיכנס לארצות הברית בשנת 1940, סייר באופן נרחב באמריקה הדרומית, סין ואירופה. בשנים אלו התגברו מאפיינים של דיאלקטיקה מרקסיסטית בשיריו. בשנת 1953 ממשל קובה בראשות פולחנסיו בטיסטה מנע מגיין מלחזור לקובה, והוא נאלץ לבלות שנים בגלות בצ'ילה. אחרי המהפכה הקובנית ב-1959, התקבל גילן בברכה על ידי הנשיא החדש, פידל קסטרו. נפטר בגיל 87 ממחלת פרקינסון ונקבר בבית העלמין קולון שבהוואנה. מדיה וקבצים בנושא ניקולס גיין בוויקישיתוף ניקולס גיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניקולס גיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולס גיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולס גיין, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא קובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרון ירימי

אהרון ירימי (נולד בשנת 1963) הוא זמר ישראלי ששר בסגנון ים תיכוני. אהרון ירימי החל את דרכו המוזיקלית בגיל 14. את הכישרון למוזיקה ולשירה רכש מאביו, שוקר ירימי, שהיה זמר ופייטן בקהילה בתימן. בשנת 1978 הקים את להקת "גחלת" עם הנגנים רוני בוני בתופים וכלי הקשה, יוסי מדמוני גיטרה סולו והקלידן קובי אחרק. אז גם הוציא קלטת ראשונה על טהרת השירה התימנית, בעידודו של סולן להקת "צלילי העוד" רמי דנוך, שטיפח כבר אז את ירימי. בשנת 1981 גילה אותו דקלון, סולן להקת "צלילי הכרם", וביקש ממנו להצטרף ללהקה כסולן שני, זאת בשל פרישתו של חיים משה מהלהקה. ירימי הופיע כסולן לצידו של דקלון למעלה מ-8 שנים. הלהקה צברה הצלחה מרובה, והופיעה ברחבי ישראל ומחוצה לה. גם לאחר פירוקה של הלהקה, נמשך שיתוף הפעולה במשך שנים. ב-1988 הוציא את אלבומו "צא מזה" בהפקתו של משה בן מוש, מייסד להקת "צלילי הכרם" בחברת התקליטים של האחים בן-מוש. בין להיטיו המוכרים: "צא מזה", "קול קורא לאדם", ובו גרסת כיסוי לשיר "אלייך", אשר הפך ללהיט בביצועו. בשנת 1989 זכה ירימי במקום השני בפסטיבל "שיר השירים" עם שירו "מכל אוהביך" (במקומות הראשון והשלישי זכו נתי לוי ושלומי שבת). בשנת 1994 יצא אלבומו השני "קומו נעלה", אשר כלל את הלהיטים ״בתורתך בחרתי״ ו״לילה לילה״, וכן שתי מחרוזות שירים בעברית ובערבית. בשנת 1998 התפרסם האלבום השלישי שלו, "אהרון ירימי בחפלה עם בן מוש", שכלל ברובו מחרוזות בעברית, ערבית ותימנית, וכן את השיר ״תני סימן״. בשנת 2004 יצא אלבומו הרביעי, "24 שעות ביממה". בשנת 2016 יצא האלבום "רצה שיחי" של שירה אתנית תימנית, פרויקט לשימור השירה התימנית בשיתוף "אעלה בתמר". בשנת 2018 יצא האלבום "משירי הכרם" בהשתתפותו. באלבום שירים של להקת צלילי הכרם בשיתוף חברי הלהקה דקלון וחיים משה. כחלק משיתופי הפעולה של ירימי עם מיזמים מוזיקליים הוא הקליט בשנת 2019 את הדואט עם אביהו מדינה "תפילת חנה". כיום מופיע אהרון ירימי גם עם הרכב מוזיקלי לצידו של משה בן מוש מ"צלילי הכרם", בתוכנית "משירי הכרם". ״אהרון ירימי״ - 1979 ״צא מזה״ - 1988 ״קומו נעלה״ - 1994 ״חפלה עם בן מוש״ - 1998 ״24 שעות ביממה״ - 2005 ״חפלה עם בן מוש - אהרון ירימי ודקלון״ 2013 ״בשירי הכרם״ 2015 ״ממעון קודשו״ 2017 אהרון ירימי – 30 שנות זמר, באתר וואלה רשימתבומים של אהרון ירימי, באתר מוזיקה ישראלית
אנג'לה (קומיקס)

אנג'לה (באנגלית: Angela) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. במקור, הדמות הופיעה לראשונה תחת הפצתה של חברת אימג' קומיקס בחוברת Spawn #9 ממרץ 1993 ונוצרה על ידי ניל גיימן וטוד מקפרלן. לאחר מאבק משפטי בין גיימן למקפרלן על זכויות הדמות, בו זכה גיימן, הוא הציג אותה מחדש לתוך יקום מארוול כאסגרדית ואחותו למחצה של תור בחוברת Age of Ultron #10 מיוני 2013, באיורו של ג'ו קסאדה. במקור, אנג'לה הייתה מלאכית וציידת ראשים שנשלחה על ידי גן עדן כדי להילחם בספון. היא ניסתה להרוג אותו בפגישתם הראשונה, אך הובסה למרות ניסיונה הרב. מאוחר יותר הוא נחלץ לעזרתה כאשר היא הועמדה למשפט בגן עדן, והעיד על כך שהיא קיבלה רשות להרוג אותו. הם נלכדו יחד בממד כיס, שבו גלימתו של ספון הגנה עליו מפני נשקיה של אנג'לה. יכולתו המיסטית של ספון לעצב מחדש את המציאות גרמה להם לחזור מממד הכיס, ולמחוק את האפשרות שלה להשתמש בנשקיה נגדו. עם חזרתם לכדור הארץ, השניים החלו במערכת יחסים רומנטית. דמותה נהרגה בקרב נגד השד מלבולג'יה. במהלך אירועי עידן אולטרון, מתברר שאנג'לה נמשכה לתוך יקום מארוול. מתוך זעם ובלבול, אנג'לה הסתערה לעבר כדור הארץ, אך נתקלה בקבוצת שומרי הגלקסיה. במהלך המיני סדרה "החטא הקדמון" מתברר כי אנג'לה היא בתו של אודין ואחותם של תור ולוקי, אשר "נהרגה" כפעוטה בעת מלחמתה של אסגרד בממלכה העשירית. פשע נתעב זה גרם לאודין לנתק את הממלכה העשירית מיתר תשע הממלכות כעונש על מעשיה. תור למד אודות קיומה של אחותו כאשר נחשף לסודותיו של אואטו הצופה, והתעמת עם אמו בנוגע לקיומה. יחד עם לוקי, הוא עורך מסע לממלכה העשירית כדי ללמוד דברים נוספים על אחותו האבודה. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס