laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הערפד הראשון שלי

הערפד הראשון שלי (באנגלית: Vampires Suck) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בשנת 2010. הסרט הוא פרודיה אודות טרנד הסרטים, הספרים וסדרות הטלוויזיה אודות ערפדים אשר נפוץ בארצות הברית בתקופת הפקת הסרט, ובראשם סדרת דמדומים של סטפני מאייר. עלילת הסרט לועגת לעלילות ספרי דמדומים, ורבות מהדמויות והאירועים מתכתבים עם אלו אשר התרחשו בספרים ובעיבודם הקולנועי. כך, למשל, גיבורת הסרט היא בקה קריין, ומושא אהבתה הוא אדוארד סאלן. בקה עוברת עם אביה לעיירה ספורקס, שם היא מתאהבת באדוארד, המתגלה כערפד, בן למשפחה הנמנעת מדם אנושי במקום זו שותה דם חיות. כשבקה מבקרת בביתו של אדוארד היא נחתכת באצבעה מנייר, והדבר גורם למשפחה לנטוש את התמכרותם. אדוארד מרחיק את בקה ונוסע לברזיל, שם הוא יוצא עם ליידי גאגא. בקה שבורת הלב מתקרבת לחבר ילדותה ג'ייקוב ווייט, עד אשר זה מתגלה כאדם-צ'יוואווה - קרי, מסוגל להפוך לכלב צ'יוואווה, בדומה לאדם זאב. אדוארד חושב בטעות שבקה מתה ומחליט שלחייו אין טעם - הוא מחליט לסיים את חייו על ידי חשיפת גופו בטקס הסיום של בית ספר ובכך להביא עליו את חמת זעמם של ה"זולטורי" - שבט ערפדים רב עוצמה המסוגל להורגו. בקה מגלה וממהרת למקום כדי לעצור את אדוארד, אך מתעכבת בעקבות קרב בין נערות מעריצות אדוארד לנערות מעריצות ג'ייקוב, הנאבקות זו בזו בעקבות המחלוקת מי יותר טוב. בקה מגיע באיחור אך אדוארד ניצל בעקבות ליקוי חמה פתאומי. מנהיג ה"זולטורי" מכריח את אדוארד להפוך את בקה לערפדה, והוא מסכים בתנאי שתינשא לו קודם. היא מסכימה, והוא נושך אותה, אך מיד לאחר מכן מעריצת ג'ייקוב פוגעת בו בראש עם אלה ממוסמרת. לאחר הכתוביות הוא קם ומוציא את האלה מראשו, ובקה, שהפכה לערפדה, תוקפת את מעריצות ג'ייקוב. ג'ן פרוסק - בקה קריין מאט לנטר - אדוארד סאלן כריס ריגי - ג'ייקוב וייט קן ג'ונג - דארו, מנהיג ה"זולטורי" אנליס ואן דר פול - ג'ניפר דידריך באדר - פרנק קריין, אביה של בקה צ'ארלי ובר - ג'ק אתר האינטרנט הרשמי של הערפד הראשון שלי "הערפד הראשון שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הערפד הראשון שלי", באתר נטפליקס "הערפד הראשון שלי", באתר AllMovie (באנגלית) "הערפד הראשון שלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הערפד הראשון שלי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הערפד הראשון שלי", באתר Metacritic (באנגלית) "הערפד הראשון שלי", באתר אידיבי "הערפד הראשון שלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לשון נופל על לשון - ניתן לתרגם את השם הן כ"ערפדים מוצצים" והן כ"ערפדים הם גרועים" שם המשפחה מתרגם לעגור, לעומת שם הדמות המקורית בלה סוואן, אשר שם משפחתה מתרגם לברבור באנגלית - Sullen - עגמומי; זאת לעומת שם הדמות המקורית אדוארד קאלן שם המשפחה White מתרגם ללבן, בניגוד לשם המשפחה של הדמות המקורית - Black - המתרגם לשחור דמותו המקורית של ג'ייקוב היא אכן אדם זאב
פרנקופיליה

פרנקופיליה (בצרפתית: Francophilie) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי העם הצרפתי או כלפי התרבות, הממשל וההיסטוריה הצרפתית. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול לדוגמה חיבה לשפה הצרפתית, למטבח הצרפתי, לספרות הצרפתית ועוד. היפוכו של הפרנקופיל הוא הפרנקופוב (אנ') – אדם המתעב כל דבר המשויך לצרפת. הפרנקופיליה היא תופעה אותה ניתן למצוא לעיתים קרובות בקולוניות לשעבר של צרפת, בהן נהגה האליטה המקומית לדבר בצרפתית ולנהוג בגינוני העם הצרפתי. גילויי הפרנקופיליה הראשונים מיוחסים לתומכי הפילוסופיה של הנאורות הצרפתית החל מתקופת המהפכה הצרפתית. גילויי פרנקופיליה מוכרים ניתן למצוא גם במדינות אירופאיות כבלגיה או רומניה, בה התרבות הצרפתית זוכה לפופולריות רבה בקרב השכבות המשכילות. הפרנקופיליה ידועה גם בקרב קנדים ממוצא צרפתי שאימצו ושימרו את התרבות הצרפתית. בבלגיה נלוותה לתופעה גם קריאה פוליטית שידועה כ"הצירוף מחדש". מדובר היה בקריאה פוליטית זניחה יחסית, במספר חבלים של בלגיה לצירוף המחוז דובר הצרפתית ולוניה (ולעיתים גם את מחוז בריסל) אל צרפת. קריאה זו לצירוף חלקים מבלגיה לצרפת קיימת למעשה כבר מיום הקמתה של בלגיה ב-1830, והיא התחדשה בעשור האחרון עת הופץ מחדש בשנת 2003 המניפסט לתרבות הוולונית שנחתם במקור ב-1983. על רקע הבדלי התרבות בין המחוזות הוולוני והפלמי ורצונם הגובר של הפלמים בפיצול המדינה, גברה גם התמיכה בקריאה זו. כך למשל סקרים שנערכו במחוז ולוניה בשנת 2007, עת ניצבה בלגיה בפני פיצול, העידו כי כ-60% מתושביו מוכנים להצטרף לאחר פיצול שכזה לצרפת. סקרים מקבילים שנערכו בצרפת בשנת 2010, ערב הבחירות בבלגיה, הראו כי 66% מהצרפתים מוכנים לצירופו של החבל למדינה היה וזו תפוצל. בשנת 1982 התקבל כתב הזכויות והחירויות הקנדי שעיגן את השוויון בין הצרפתית לאנגלית כשפות הרשמיות במדינה, וביקש לטפח את האופי הרב-תרבותי של תושביה (סעיפים 16 ו-27 בהתאמה). בשנות ה-70 הוחל בלימוד השפה הצרפתית במערכת החינוך הציבורית באמצעות השימוש בה כשפת הלימוד וחיי בית הספר. מהלכים אלו הובילו להערכה רבה יותר של התרבות הצרפתית בקרב קנדים בעלי מורשת אנגלית. ריכוז דוברי הצרפתית הגדול בקנדה נמצא כיום בפרובינציית קוויבק. פרופסור רות עמוסי מאוניברסיטת תל אביב היא חוקרת רב-תחומית, בעלת שם בינלאומי[דרוש מקור], שספריה בתחום ביקורת הספרות והתרבות הצרפתית נחשבים ביותר בתחום. בישראל קיים אתר אינטרנט בשם ״פרנקופילים אנונימיים״ אשר נותן מדריך מקיף לכל דבר הקשור בחופשה בצרפת. כולל כתבות והמלצות רבות. יודופיליה גרמנופיליה פרנקים Second Manifest 2003 ,La Revue Toudi 59-60, September-October 2003 אסף אוני, מרוב שעמום - בלגיה על סף התפרקות, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2008 מדגמים בבלגיה:ניצחון לפלמים שרוצים פיצול, באתר ynet, 13 ביוני 2010 French immersion 30 years later, Statistics Canada site ,June 2004. רשימת ספרים ומאמרים של רות עמוסי ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיישל במשחקים האולימפיים

סיישל השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מוסקבה (1980). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, כשהחרימה את אולימפיאדת סיאול (1988) לאות הזדהות עם בת בריתה דאז, קוריאה הצפונית. באולימפיאדות החורף לא השתתפה מעולם. לאורך השנים לא רשמו הספורטאים שייצגו את סיישל הישגים משמעותיים במשחקים האולימפיים. להישג הגבוה ביותר הגיע המתאגרף ריוואל קאדו, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת אטלנטה (1996). סיישל במשחקים הפאראלימפיים סיישל במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא סיישל במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
מייק ברונר

מייקל לי "מייק" ברונר (באנגלית: Michael Lee "Mike" Bruner; נולד ב-23 ביולי 1956) הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. ברונר נולד באומהה, נברסקה. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד תחת הדרכתו של ביל רוס. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה ברונר בשתי מדליות זהב לאחר שגילח את ראשו, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:59.23 דקות, שיפור לשיא הקודם של רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה שנקבע חודש וחצי לפני כן ועמד על 1:59.63 דקות (פיטל שבר את שיאו של מארק ספיץ והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות). הזוכים הנוספים במדליות היו חבריו לנבחרת סטיבן גרג (1:59.54 דקות) ואלוף העולם ביל פורסטר (1:59.96 דקות), פיטל סיים במקום רביעי (2:00.02 דקות). מדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ון נייבר וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). כשחיין ראשון הוא שחה את המשחה בתוצאה של 1:52.35 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 1978 זכה ברונר במדליית זהב במשחה של-200 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, לפני גרג (1:59.80 דקות) ופיטל (2:01.22 דקות). בשיא כושרו ניבחר ברונר לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) בשלושה משחים אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי. בסך הכל קבע ברונר שני שיאי עולם חדשים, אחד במשחה ל-200 מטר פרפר ואחד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, 2 שיאים אמריקאים, זכה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית ו-2 תוארי NCAA. ברונר זכה בתואר שחיין השנה בארצות הברית בשנת 1980. בשנת 1988 זכה ברונר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[1] מדיה וקבצים בנושא מייק ברונר בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר מייק ברונר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מייק ברונר, באתר olympedia.org
חדר מתים

חדר מתים (בבית חולים או בית קברות) הוא חדר אחסון גופות המחכות לזיהוי, נתיחה שלאחר המוות, קבורה או שרפה. בחדר מתים מודרני, מאוחסנות הגופות בקירור למניעת ריקבון. שני סוגים של תאי קירור נפוצים ביותר בחדרי מתים: טמפרטורה חיובית גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין 2°C ל-4°C. תאי קירור מסוג זה מאפשרים שמירת גופות לתקופה של עד מספר שבועות. תא זה לא מונע רקבון, אלא רק מאט את קצב התקדמותו. טמפרטורה שלילית גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין ‎–15°C ל-‎–25°C. לרוב בשימוש במוסדות משפטיים או מכוני רפואה, במיוחד כאשר לא זוהתה הגופה. בטמפרטורות אלה הגופה קופאת לחלוטין והריקבון נמנע כמעט לגמרי. במספר מדינות בעולם, הגופה נחנטת - מה שהופך את תהליך קירור הגופות ללא שימושי. ברוב המדינות, משפחת הנפטר חייבת לקבור את הגופה בתוך 72 שעות (שלושה ימים) מהפטירה, אך לעיתים, בעיקר במדינות אפריקה, מתבצעת הקבורה שבועות או חודשים לאחר הפטירה. במדינות אלו נשמרות הגופות לתקופה של עד שנה או שנתיים בבית חולים או בית הלוויות וכאשר המשפחה אוגרת מספיק כסף לממן את הטקס, נלקחת הגופה לקבורה. חדרי מתים ממתינים הם חדרי מתים שייעודם הוא בעבור גופות שמחכות לווידוא מוות. בעבר, לפני שהרפואה המודרנית יכלה לוודא מוות באופן מובהק, אנשים פחדו להיקבר בחיים, כך שלאחר הכרזתם כמתים, הועברו הגופות המוטלות בספק לחדרי המתים מסוג זה, שם חיפשו מתמחים אחר סימני חיים. לעיתים הותרה הרקבות הגופה מעט לפני הקבורה, לווידוא המוות לחלוטין. פתולוגיה נתיחה שלאחר המוות מדיה וקבצים בנושא חדר מתים בוויקישיתוף
סנופס

סנופס (באנגלית: snopes), או בשמו המלא דפי מקורות על אגדות אורבניות (באנגלית: Urban Legends Reference Pages) הוא אתר אינטרנט שמרכז מידע על אגדות אורבניות ושאר שמועות. האתר מנסה לאמת או לפסול שמועות. עבור שמועות שגויות הוא מנסה גם לאתר את מקורותיהן. הוא נחשב לאתר הפופולרי ביותר בתחום[דרוש מקור]. נכון ל־2010 יש לו 300,000 כניסות יומיות. נכון לפברואר 2014 דירוג האתרים אלקסה מדרג את האתר במקום ה-2,584 בדירוג העולמי ובמקום ה-676 בארצות הברית. מקור שמו של האתר הוא מכינויו של דייוויד מיקלסון בקבוצות דיון ברשת. בני הזוג הקימו את האתר על מנת לספק מידע אמין ככל האפשר על שמועות. כיום הם מתפרנסים מהכנסות מפרסום באתר ומשקיעים את זמנם בתחזוקתו. מכסחי המיתוסים - תוכנית בידור הבוחנת את מידת נכונותם של מיתוסים ואגדות אורבניות שונות אתר האינטרנט הרשמי של סנופס סנופס, ברשת החברתית פייסבוק סנופס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריאיון עם בעלי האתר סנופס בעיתון הניו יורק טיימס אודות אתר סנופס מתוך האתר ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המרכז הרפואי בית ישראל

המרכז הרפואי בית ישראל (באנגלית: Beth Israel Medical Center) הוא בית חולים בניו יורק. בית ישראל משמש גם כבית חולים לימודי. במקור, הוקם המרכז הרפואי במטרה לשרת מהגרים יהודים שגרו בלואר איסט סייד. הבניין המרכזי של בית החולים נמצא בפינת השדרה הראשונה ורחוב 16, מול כיכר טויווסאנט. קמפוסים ובנינים אחרים של המרכז כוללים את מחלקת "דרך המלכים - בית ישראל" בברוקלין ואת המרכז לטיפול אמבולטורי פיליפס בכיכר יוניון. המרכז משמש גם כבית חולים אוניברסיטאי וכקמפוס ללימודי הרפואה של ישיבה יוניברסיטי. בית החולים הוא גם בית חולים לימודי של אוניברסיטת סיינט ג'ורג' ומרכז ללימודי אחיות "בית ישראל פיליפס". ב-2013 הצטרף המרכז למערכת הבריאות מאונט סיני (אנ'), מערכת ללא מטרת רווח שנוסדה בידי בית החולים מאונט סיני. בית ישראל הוקם בשנת 1890 על ידי קבוצה של 40 חרדים בלואר איסט סייד אשר ביניהם הפילנתרופ - הארי פישל, כאשר כל אחד מהם שילם 25 סנט בעבור פתיחת בית החולים, שיועד לשימוש תושבים יהודים שהיגרו, ובעיקר מהגרים חדשים. בזמנים ההם בתי החולים בניו יורק טיפלו רק בתושבים שהתגוררו בעיר מעל לשנה. בתחילה, נפתחה מרפאה בלואר איסט סייד ובשנת 1891 היא הועברה לבניין בית החולים הראשון שבו היו 20 מיטות. בשנת 1902 הועבר בית החולים לבניין עם 115 מיטות. בשנת 1929 עבר בית החולים לבניין בעל 13 קומות ו-500 מיטות במיקום הנוכחי, מול כיכר טויווסאנט. הבניין שליד, ששימש בעבר את בית החולים הכללי של מנהטן, נרכש על ידי בית החולים בשנת 1964 ואז שונה שמו למרכז הרפואי בית ישראל. עד אמצע שנות השמונים, התרחב בית החולים מעבר לבסיס היהודי שבו. בשנת 1988 הייתה בבעלות בית החולים רשת המרפאות לטיפול בגמילה מהרואין הגדולה בארצות הברית, בה טופלו כ-7500 מטופלים בשנה. ב-1994, במשך ארבעת החודשים האחרונים לחייו היה מאושפז במקום הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד שנפטר בין כותלי המרכז הרפואי. נכון לשנת 2010, המרכז הרפואי בית ישראל כולל כמעט כל תחום התמחות ברפואה, בין היתר: רפואת חירום, רפואה פנימית, רפואת אף אוזן גרון, כירורגיה, רדיולוגיה, רפואת משפחה, דרמטולוגיה, גינקולוגיה וילודה, נוירולוגיה, אופתלמולוגיה, פתולוגיה, פסיכיאטריה, פודיאטריה ואורולוגיה. בית החולים נראה מספר פעמים בסדרה "חברים" ובו התאשפזה פיבי בופה. ביולי 2016, בעקבות משבר פיננסי הוחלט על סגירת חלק מהמרכז הרפואי. מדיה וקבצים בנושא המרכז הרפואי בית ישראל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הרפואי בית ישראל (באנגלית) המרכז הרפואי בית ישראל, ברשת החברתית פייסבוק המרכז הרפואי בית ישראל, סרטונים בערוץ היוטיוב עוד מידע על בית החולים באתר MyDoctor
אסטיגמציה

אסטיגמציה (או אסטיגמטיזם; Astigmatism, Astigmation, ידועה גם כ"צילינדר") היא ליקוי ראייה נפוץ. האסטיגמציה נגרמת כתוצאה מהפרש ברדיוסי הקימור של הקרנית או העדשה שגורמים לעיוות. בעקבות זאת, הקרנית איננה מבצעת שבירת אור מדויקת והאור האמור להיות ממוקד איננו נופל במדויק על הגומה המרכזית ברשתית (תופעה הקרויה אברציה אופטית). משום שהרשתית מעט מתוחה בגלל הצורה העגלגלה של העין, מתקבלת על הרשתית תמונה מעוותת - מתוחה. הדבר דומה לתמונה שמתקבלת כאשר אדם מסתכל דרך עדשה אשר צורתה דומה יותר לגליל מאשר לחצי כדור, ומכאן השם הנפוץ של הבעיה "צילינדר" שפירושו - גליל. בעזרת משקפיים ניתן לתקן ליקוי ראייה זה, על ידי עיוות של עדשת המשקפיים לצורת גליל בכיוון ההפוך לזה שבעדשת העין. בעדשות מגע קיימת בעיה מסוימת ליצור מצב שבו צורת הגליל תהיה מותאמת לעין, כיוון שהן חופשיות להסתובב בתוך העין (בניגוד לעדשת המשקפיים הקבועה). פתרון בעיה זו הוא באמצעות השתלת "משקולת" בתחתית העדשה שגורמת לה להתקבע בעין כרצוי. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבסטיאן דייסלר

סבסטיאן דייסלר (נולד ב-5 בינואר 1980 בלוראך, גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני. דייסלר היה הקשר המרכזי של מועדון הפאר הגרמני באיירן מינכן ושל נבחרת גרמניה בכדורגל. כינויו הוא "באסטי". המועדון הראשון שאליו הצטרף הוא טי וי טורמרינגן כבר בגיל 6. משם נדד בקבוצות הנערים של מועדונים קטנים - טי יו אס סטטן ואף וי לוראץ'. ב-1995 הצטרף למועדון הגדול הראשון שלו בורוסיה מנשנגלדבך בו שיחק ארבע שנים לפני שעבר להרטה ברלין ב-1999. ביולי 2002 הצטרף לבאיירן מינכן תמורת סכום לא ידוע. המעבר למינכן היה צעד חשוב בקריירה של באסטי, אבל פציעות ברך חוזרות ונשנות הקשו עליו רבות ואף איימו לסיים את הקריירה של הכוכב הצעיר. הפציעות הרבות והחשש מסיום הקריירה הובילו את דייסלר להתאשפזות במוסד גמילה מדיכאונות כרוניים בשנת 2003. לבסוף דייסלר יצא מדיכאונו, בעזרתו של התינוק שנולד לו באותה תקופה, שנתן לו פרספקטיבה אופטימית יותר לחיים. ב-16 בינואר 2007, בגיל 27, פרש דייסלר מכדורגל עקב פציעות חוזרות ונשנות. טי וי טורמרינגן: (1985-1988). טי יו אס סטטן: (1988-1990. אף וי לוראץ': (1990-1995). בורוסיה מנשנגלדבך: (1995-1999). הרטה ברלין: (1999-2002). באיירן מינכן: (2002-2007). הרטה גביע הליגה הגרמנית: 2001 באיירן מינכן אליפות גרמניה: 2003, 2005, 2006 הגביע הגרמני: 2002, 2005, 2006 מדיה וקבצים בנושא סבסטיאן דייסלר בוויקישיתוף סבסטיאן דייסלר, באתר Transfermarkt סבסטיאן דייסלר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סבסטיאן דייסלר, באתר Soccerway סבסטיאן דייסלר, באתר WorldFootball.net סבסטיאן דייסלר, באתר National Football Teams סבסטיאן דייסלר, באתר FootballDatabase.eu
מרכז עסקים ראשי

מרכז עסקים ראשי (מע"ר) הוא מונח מתחום הגאוגרפיה העירונית, המתייחס למרכזה העסקי-פיננסי והמינהלי של עיר. מרכז העסקים הראשי ממוקם בדרך כלל בנקודה מרכזית בעיר בזכות נגישותה ודרכי התחבורה המובילות אליה. במרכז זה מתבצעת מרבית הפעילות העסקית, כשהמדובר במטותיהן ובמשרדיהן הראשיים של חברות ולא בפעילות תעשייתית הנדחקת לשולי העיר או מחוץ לה. בשטח זה קיימים לרוב מעט מאוד אזורי מגורים. בערים מתמחות העיסוק העיקרי שלהן תמיד יתרכז במרכז העיר ליד או בתוך מרכז העסקים הראשי. העסקים שמאכלס מרכז העסקים הראשי כוללים לרוב בורסות למסחר בניירות-ערך, מרכזיהם של בנקים גדולים, חברות ביטוח, משרדים ועסקים של בעלי מקצועות חופשיים ושל נותני שירותים הפועלים בשירות החברות הגדולות, משרדים של חברות הייטק ועוד. בדרך כלל מרכז עסקים ראשי ישכון לרוב במרכז העיר כדי להקל אליו את הנגישות משאר חלקי העיר, ומשם הוא מתוכנן להתרחב ולהתפשט בשלבים יותר מאוחרים אל יתר חלקי העיר. בערים קטנות בדרך כלל ישנו מרכז עסקים אחד אך בערים הגדולות ישנם כמה ואף כמה כאלה המסווגים לפי נושאים שונים עבור: צרכים פיננסים, תרבותיים, תיירותיים, טכנולוגיים או פוליטיים. בתקופות עתיקות לא היו מקומות מסחר מרוכזים כגון קניונים, פסאג'ים, ומרכזים מסחריים. מרכזי עסקים ראשיים נועדו יותר להולכי רגל ופחות לאמצעי תחבורה. אמצעי התחבורה היו בעיקר בעלי-חיים כגון חמורים, גמלים או כרכרות רתומות אל סוסים. מרכזי העסקים העירוניים הראשונים נועדו יותר עבור מתן שירותים ופחות עבור מסחר. לאחר המהפכה התעשייתית בתקופות שבהן עדיין לא היו אזורי תעשייה, שכנו רוב המפעלים באזור מרכז העיר בתוך בתי מגורים או לצידם. כיום בעולם המערבי הולכים ומוקמים מרכזי עסקים חדשים לצד כבישים מהירים עם תחנות רכבת או הפיכתם של אזורי תעשייה ישנים הקרובים אל מרכזי הערים כמרכזי עסקים משניים. בערים גדולות או מטרופולין יתפתח גם מרכז עסקים ראשי משני לצידו של מרכז העסקים הראשי. ישנן ערים בהן קיימים מרכזי עסקים המצויים לאורך רחוב ראשי אחד. מרכז עסקים ראשי אנכי מיוחס לדגם העיר האנכית שנהגה על ידי האדריכל הספרדי ארתורו סוריה בשנת 1882. מרכז עסקים מטרופוליני מתפתח לעיתים על כביש מהיר בין שתי ערים גדולות כגון מרכזי העסקים הפזורים על כביש איילון המשותפים לרמת גן ותל אביב. בדרך כלל בערי בירה גדולות יתפתחו גם לעיתים מרכזי עסקים המיועדים עבור חברות בינלאומיות וחברות ממשלתיות זרות. דגם ליבה-מסגרת הוא דגם עירוני למרכז עסקים ראשי המציג את הליבה הפנימית של מרכז העסקים הראשי שבו הקרקע יקרה ויש בו שימוש אינטנסיבי וכתוצאה מכך צורת ההתפתחות שלו תהיה בצורה אנכית. אזור זה אמור להיות המוקד של מערכת התחבורה ויש לו תנועה אנושית רבה בשעות היום. הליבה והמסגרת החיצוניות בעלי ערך קרקע נמוכים יותר ומפותחים פחות. שימושי הקרקע השונים צמודים לתיאורית ערך הקרקע. אזור המעבר הוא בעל ערך קרקע נמוך. עיר עולם כלכלה פרבר האגודה הבינלאומית למרכזי הערים מדיה וקבצים בנושא מרכז עסקים ראשי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וסילי טרלב

וסילי פטרו טרלב (ברומנית: Vasile Petru Tarlev; נולד ב-6 באוקטובר 1963) הוא פוליטיקאי מולדובי ממוצא בולגרי, שכיהן כראש ממשלת מולדובה מ-19 באפריל 2001 עד 31 במרץ 2008. טרלב, מהנדס במקצועו, כיהן כראש ממשלת מולדובה מטעם המפלגה הקומוניסטית של מולדובה. בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנים 2009 ו-2014 מפלגות שהוא עמד בראשם לא עברו אחוז החסימה. מדיה וקבצים בנושא וסילי טרלב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תכסיס מעורב

בתורת המשחקים, תכסיס מעורב (או אסטרטגיה מעורבת) הוא הפעלה של אחד מאוסף תכסיסים מוגדרים מראש ("תכסיסים טהורים"), לפי הגרלה מתוך התפלגות הסתברות. לעיתים קרובות דרך פעולה כזו מבטיחה לשחקן שמשחק את התכסיס המעורב תוחלת רווח גדולה יותר מאשר בחירה ודאית בתכסיס אחד. בניסוח מתמטי, במקרה שבו יש מספר סופי של תכסיסים, אם   S = ( s 1 , s 2 , … , s n ) {\displaystyle \ S=(s_{1},s_{2},\ldots ,s_{n})} היא קבוצת התכסיסים של שחקן כלשהו, ו- P = ( p 1 , p 2 , … , p n ) {\displaystyle P=(p_{1},p_{2},\ldots ,p_{n})} היא התפלגות הסתברות – כלומר, n-יה של משקלים המקיימת ∀ i : 0 ≤ p i ≤ 1 {\displaystyle \forall i:0\leq p_{i}\leq 1} ∑ i = 1 n p i = 1 {\displaystyle \sum _{i=1}^{n}p_{i}=1} – אז תכסיס מעורב הוא משתנה מקרי השווה לכל אחד מהתכסיסים שבקבוצה בהסתברות המתאימה לו: P S ( s ) = { p 1 , if  s = s 1 , p 2 , if  s = s 2 , . . . p n , if  s = s n . {\displaystyle P_{S}(s)={\begin{cases}p_{1},&{\text{if }}s=s_{1},\\p_{2},&{\text{if }}s=s_{2},\\...\\p_{n},&{\text{if }}s=s_{n}.\end{cases}}} ניתן לראות תכסיס טהור כמקרה פרטי של תכסיס מעורב, שבו אחד המשקלים הוא 1 וכל השאר הם 0. על פי משפט נאש, בכל משחק מרובה משתתפים קיים שיווי משקל נאש, אם מרשים שימוש בתכסיסים מעורבים. קיימים משחקים בהם האסטרטגיה השולטת היא תכסיס מעורב. לדוגמה, אם שיחת טלפון בין שני חברים מתנתקת, נדרשת אסטרטגיה כדי להקים את השיחה מחדש. אם שניהם מתקשרים שוב, שניהם ייענו בקו תפוס. אם שניהם יחכו שהצד השני יתקשר, השיחה לא תתחדש. כך ששתי האסטרטגיות - תמיד להתקשר שוב ותמיד לחכות שהצד השני יתקשר - מביאות לכישלון, גם אם חוזרים עליהן מספר רב של פעמים. ללא שיטה מוסכמת מראש, לאף אחד מהצדדים אין עדיפות להתקשר או לחכות, ונאמר שהמשחק מצוי בשיווי משקל נאש. שני הצדדים יכולים להיחלץ מהמצב ללא תיאום בעזרת תכסיס מעורב: אם כל צד יטיל מטבע ויחליט באקראיות אם להתקשר או לחכות, יהיה רק סיכוי של חצי שהשיחה לא תתחדש, ויידרשו בממוצע רק שני ניסיונות כדי להקים את השיחה מחדש. תורת המשחקים - מונחים אסטרטגיית התנהגות
יהדות ארובה

הקהילה היהודית בארובה שבאיים הקריביים, נוסדה אי שם במאה ה-16. המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי העתיק באורנייסטאד נושאת את תאריך הפטירה 1563. עם זאת, רק כעבור כמאתיים שנה, בשנת 1754 הקהילה היהודית באי התמסדה. משה שלמה הלוי מדורו, אשתו וששת ילדיו, קיבלו אישור מיוחד ממשפחת המלוכה ההולנדית להתיישב באי. מדורו ייסד את חברת הספנות מדורו ובניו. באי התיישבו יהודים אנוסים שנמלטו מספרד ומפורטוגל. בית הקברות היהודי החל לשמש באופן קבוע לקבורה בשנת 1837. בשנת 1924 התיישבה באורנייסטאד, בירת ארובה, קבוצה גדולה של יהודים ממזרח אירופה, רובם מפולין, יחד עם קהילות מהולנד ומשפחות ספרדיות מסורינאם. כמרכז הקהילה, נפתח בנין הקאנטרי קלאב של הקהילה בשנת 1942, וארבע שנים לאחר מכן, עם הגעת ניצולים מהשואה, הוקמה הקהילה באופן רשמי. כיום (דצמבר 2011) הקהילה כוללת כ-85 תושבים. בגלל ממדיה הקטנים של הקהילה כיום, התאחדו בה ספרדים ואשכנזים ויצרו תרבות משותפת. בית הכנסת במקום, בית ישראל, נבנה בשנת 1962 ונפתח ב-4 בנובמבר. הוא משתייך לחלק הליברלי בקהילה, הדומה ליהדות רפורמית או יהדות קונסרבטיבית. רב בית הכנסת הוא הרב ד"ר מריו גורביץ' שהיגר למקום מארגנטינה. ראש הממשלה הראשון של ארובה, מיד לאחר קבלת האוטונומיה ב-1 בינואר 1986 היה היהודי הני אימן. אחיו הצעיר מייק אימן היה ראש הממשלה של האי עד 2018, גם הוא יהודי. אתר הקהילה הקהילה היהודית של ארובה, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) Beth Israel Synagogue באתר www.aol.com The Virtual Jewish History Tour Aruba, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
פרסום פתוח

המונח מו"לות פתוחה או פרסום פתוח (Open Publishing) נטבע על ידי מת'יו ארניסון, המתכנת של גרסת אינדימדיה הראשונה. ארניסון רואה קווים דומים בין פרסום פתוח לבין עקרון התוכנה החופשית של ריצ'רד סטולמן. לדעתו, שני הרעיונות קוראים תיגר על מה שהוא מכנה ההפרטה של מידע בידי התאגידים. בדומה להגדרה של GNU, החופש כאן נגזר מ"חופש הביטוי", ולא מ"בירה חופשית". לפי עקרון הפרסום הפתוח, על תהליך יצירת החדשות להיות שקוף לכולם. כל אחד יכול להוסיף תוכן, ולראותו מופיע מיד במאגר התכנים הכללי. ניתן להגיב באופן מיידי לכל תוכן שפורסם. התגובה מהווה חלק בלתי נפרד מהתוכן עצמו. התכנים מסוננים באופן מינימלי, רק כדי לאפשר לקוראים נגישות מרבית אליהם. הקוראים והכותבים מסוגלים לראות את כל שיקולי העריכה. אם יש להם הצעה לשיפור התוכן ולסייע לעריכה, הם יכולים לשנות ולשכלל את התוכן כאוות נפשם - התוכן חופשי ופתוח לכולם. אם הקוראים רוצים להפיץ מחדש תכנים, הם יכולים לעשות זאת בקלות, וקיימת העדפה להפצת התכנים באתרים המיישמים את עקרון פרסום הפתוח. מערכת דומה היא ויקיפדיה. אריק ס. ריימונד, בחיבורו "הקתדרלה והבזאר", טען כי "בעזרת מספר גדול דיו של בודקי גירסות בטא ומפתחים-מסייעים, כמעט כל בעיה ניתנת לסיווג מהיר, והפתרון יהיה מובן מאליו למישהו". הוא קרא לעיקרון זה חוק לינוס, על פיו "בעזרת מספיק עיניים, כל הבאגים שטחיים". בדומה, אפשר לכנות את החוק הבא בשם חוק מת'יו ארניסון: "בעזרת מספיק עיניים, נחשפים כל התכנים הבלתי ראויים". פרסום תוכן בעייתי מאפשר לכותב המקורי לתקן עצמו ולהבהיר את הנושא, לאחר שהקוראים חושפים לכותב את הבעיות בטקסט שהפיץ. אינדימדיה תוכן חופשי ויקיחדשות תרבות חופשית אריק ס. ריימונד, הקתדרלה והבזאר