laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוק שו

דוק שו הוא שם הבמה של לרמי קורטז (באנגלית: Larramie Cortez "Doc" Shaw; נולד ב-24 באפריל 1992) הוא שחקן וראפר אמריקאי, שמוכר במיוחד מתפקידיו בסדרות של ערוץ דיסני - "החיים היפים על הסיפון" בתור מרקוס ליטל ו"שני מלכים" שם שיחק את המלך בומר. שו נולד באטלנטה, ג'ורג'יה. בשנת 2006 הוא זכה לתפקיד של מאליק פיין בסיטקום "בית הכאב של טיילר פרי" ברשת הטלוויזיה TBS. דמותו של שו, מאליק, מוצגת כמתבגר שנון שתעלוליו מכניסים אותו לרוב לצרות לא מכוונות. ככל שהוא מתבגר, הוא מקבל קווי-עלילה בוגרים יותר, ובעונה התשיעית - הוא מצפה לילדו הראשון עם בת זוגו. הוא הגיש פרס בטקס השנתי ה-39 במספר של פרסי NAACP Image בשנת 2008. בשנת 2009 הוא הצטרף לקאסט של קומדיית המצבים של ערוץ דיסני "החיים היפים על הסיפון" לעונה השנייה ששודרה מאוגוסט באותה שנה. הוא גילם את מרקוס ליטל, זוכה פרס גראמי לשעבר, שהקריירה שלו הסתיימה לאחר שסוכנות התקליטים שלו זרקו אותו. שו המשיך לשחק גם בעונה השלישית שעלתה ב-2010. לאחר סיום "החיים היפים על הסיפון", שו קיבל תפקיד ראשי בסדרת הסיטקום "שני מלכים", גם היא של ערוץ דיסני, לצד מיטשל מוסו ולאחר מכן לצד אדם היקס. את התפקיד של המלך בומר, גילם במשך 3 עונות בתפקיד ראשי עד עד לסיומה ב-2013. בשנת 2014 השתתף בתור השימפנזה אש, בנו של רוקט בסרט הלייב אקשן "כוכב הקופים: השחר" שביים מאט ריבס. בשנת 2020 שב לגלם את הדמות של מאליק פיין בסיטקום "בית הכאב של טיילר פרי" שמונה שנים לאחר שסיימה את שידוריה. העונה התשיעית עלתה ברשת BET בניגוד לשאר העונות ששודרו ב-TBS. מדיה וקבצים בנושא דוק שו בוויקישיתוף דוק שו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דוק שו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דוק שו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריה ליש

אריה לייביש-ליִש (20 בינואר 1929, רומניה - 2016, ישראל) היה סופר, שחקן תיאטרון ומלחין ישראלי. אריה ליש נולד בעיירה סטניששט שברומניה. למד ב"חדר" בעיירה, בבית הספר היהודי ובתלמוד תורה בעיר בקאו. בגיל 15, במלחמת העולם השנייה, נלקח לעבודות כפייה במחנה עבודה גרמני. לאחר המלחמה החל לכתוב מערכונים ביידיש. התקבל כשחקן לתיאטרון הממלכתי היהודי. במסגרת פעילותו הספרותית אף התקבל לבית הספר הגבוה לספרות ע"ש אמינסקו בבוקרשט. הצלחתו נקטעה באבה כאשר הודיע על כוונתו לעלות לישראל. בשנת 1963 עלה לארץ. שיחק ב"הבימה", "הקאמרי", ו"האוהל", והיה פעיל במחלקה ליידיש של שידורי ישראל. בעל תואר "מורה בכיר" מהמדרשה למורים למוזיקה, ותואר נוסף מאוניברסיטת בר-אילן. הוציא לאור מחזות, קובץ שיריה של רעייתו המנוחה המשוררת סימאלה שניידר, ביידיש בעברית וברומנית, ולחנים פרי עטו. כתב שני ספרים, בסדרה מתוכננת של שלושה, בהם הוא מתאר את התקופות השונות בחייו. ספרו הראשון "בצל העיירה" מתאר את חייו ברומניה קודם עלייתו ארצה, בעיירה, בעיר במחנה הכפייה ובצל השואה. בספרו השני "סימאלה שלי", מספר את חייה של אשתו המנוחה, סימאלה שניידר, מילדותה בעיר צ'רנוביץ, תלאותיה בתקופת המלחמה, פגישתם המשותפת ועלייתם ארצה. הספרים פורסים יריעה רחבה ומרתקת של חיים יהודיים ולעולם התרבות היהודית בצל השואה. הספרים יצאו בהוצאת "עקד". "בצל העיירה", הוצאת "עקד", 2007. "סימאלה שלי", הוצאת "עקד", 2011. מדיה וקבצים בנושא אריה ליש בוויקישיתוף ביקורת על הספר "בצל העיירה" מאת משה גרנות, באתר של אהוד בן עזר "חדשות בן עזר" גיליון 242 (במרכז העמוד). ביקורת על הספר "סימאלה שלי" מאת משה גרנות, באתר של אהוד בן עזר "חדשות בן עזר" גיליון 653 (במרכז העמוד). דף שחקן באתר המרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה, אוניברסיטת תל אביב. מיתוך: "מדריך מאה שנה לתיאטרון העברי". אריה ליש, דף שער בספרייה הלאומית
צומת ראם

צומת ראם (נקרא גם צומת מַסְמִיָּה) הוא צומת המחבר את כביש 3 עם כביש 40. לפני מלחמת העצמאות ישב ליד הצומת הכפר מסמיה. בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, התקיים בכפר קרב צומת מסמיה. לאחר המלחמה הוקמה ליד הצומת מעברת משמיע שלום, שכונתה גם מעברת מסמיה. המעברה פונתה בשנת 1958 ותושביה השתכנו ביישוב בני עי"ש. הצומת כונה באותן שנים "מסעף משמיע שלום". בשנת 1960 היו בצומת תחנת דלק ושלושה קיוסקים, שהשתייכו לשלוש מועצות אזוריות שונות, מועצה אזורית נחל שורק, מועצה אזורית יואב ומועצה אזורית באר טוביה. לצד הצומת נשארו מספר בתים ערביים מהכפר מסמיה בהם התגוררו כמה מתושבי המעברה שלא עברו לבני עי"ש. בשנת 1963 נטען שאין תושבים המתגוררים בצומת עצמו. מדרום לצומת נמצא בניין המשרדים של מועצה אזורית יואב. בסוף שנת 1965 הוחלט לבצע שיפור יסודי של הצומת. ב-16 בפברואר 2024 אירע בצומת פיגוע ירי שבו נרצחו 2 אזרחים ונפצעו 4 נוספים. מדיה וקבצים בנושא צומת ראם בוויקישיתוף צו בדבר הגבלת התנועה לירושלים וממנה וסדרי התנועה והחניה בירושלים ביום העצמאות תשי"ח, דבר, 20 באפריל 1958 עזרא ינוב, שלושת הקיוסקים בצומת מסמיה, מעריב, 24 בנובמבר 1960 שני אחים - בן 100 ובן 110 נפגשו כעבור יובל שנים, הצופה, 23 בספטמבר 1963 הועדה המקומית לבנין ותכנון עיר "שקמים", דבר, 4 במאי 1965 כביש גדרה מסמיה, קול העם, 30 בנובמבר 1965 מאיר תורג'מן, מתן צורי, עינב חלבי, פיגוע ירי בצומת ראם: שניים נרצחו וארבעה נפצעו באורח בינוני-קשה, באתר ynet, 16 בפברואר 2024
ביגי

האם התכוונתם ל... הנוטוריוס בי. איי. ג'י. – ראפר אמריקאי גילי מסמי – זמר ישראלי, חבר לשעבר בצמד "הישראלים" BIGI – שירות טלוויזיה המופעל על ידי חברת RGE
לפש

לפש (בצ'רקסית: Лъэпш) הוא אל הברזל במיתולוגיה הצ'רקסית. בדומה לאלים רבים גם ללפש היו כוחות על טבעיים, הוא היה מסוגל לפרזל את הברזל באצבעותיו בעודו קר. לפש הטביל את סוואסרוקו כשהיה תינוק וחישל אותו מפני פגיעות פיזיות. לפי המיתולוגיה הצ'רקסית לפש היה זה שפרזל לראשונה את המגל בהרי הקווקז. האגדה מספרת כי באחד הימים פנתה קבוצת גברים ללפש בבקשה שיפרזל כלי חדש אשר יחליף את הסכין, וזאת כדי לקצור את החיטה בדרך יעילה יותר. לפש השיב כי הוא איננו בקיא ברעיונות, אלא כוחותיו מעניקים לו את היכולת לפרזל עם הידיים. הוא הציע כי יפנו אל יאספ שנחשבה לאישה נבונה וציין כי היא זו שתוכל לסייע להם בפתרון. הגברים פנו אל ביתה של יאספ וגילו כי מדובר באשה זקנה ועיוורת. הם לא היו מרוצים ואף לעגו כי איך אישה שהזדקנה והתעוורה תוכל לעזור להם. יאספ כעסה על אופן התנהגותם והחלה למלמל בקול רם. הם חשבו שהיא מטילה עליהם כישוף ונסו על נפשם בחזרה אל לפש. ברגע שהתייצבו אצל לפש וסיפרו לו על שהתרחש בביתה של יאספ, הוא גער בהם והפציר שיחזרו אליה. הוא סיפר כי יאספ לא מטילה כישופים כשהיא ממלמלת אלא היא רוגזת עליהם על כך שהם לא מצליחים לפרש דברים שהם ברורים כשמש. הוא ביקש כי הפעם הם יטו את האוזן ויקשיבו לדברי החכמה של יאספ. כשהגברים שבו שנית ליאספ ושמעו בקולה, הם שמעו אותה ממלמלת "לו הייתם רואים תרנגול, הייתם מפרזלים את זנבו למגל". הם לא הבינו את פשר הדבר, אך לפש ידע כי אם יצליח לפרזל כלי הדומה לזנב התרנגול, הוא יקבל מגל לקציר. כאשר סוואסרוקו נולד לסטניה, היא הביאה אותו ללפש כדי שיטביל אותו ויהפוך אותו לחסין מפני פגיעות. לפש אחז בשתי ברכיו של סוואסרוקו והטביל אותו וכך הפך אותו לחסין מפני פגיעות גופניות. אולם היות שלפש אחז בברכיו, חלקים אלו נותרו פגיעים. לפש היה הגבר הראשון שנגע בסוואסרוקו אחרי לידתו. ישנן טענות כי הוא אביו הביולוגי של סוואסרוקו לאור העובדה כי סטניה מעולם לא נישאה לאף גבר. נארתים רג'ב חתוקאי, שומאף אצ'מוז, הצ'רקסים, 1991.
אגם בודום

אגם בודום (בפינית: Bodominjärvi), אגם פיני הממוקם סמוך לעיר אספו (Espoo), בקרבת הלסינקי. מידות האגם הן בערך שלושה קילומטרים לרוחב וקילומטר לאורך. באגם קיימים שני איים קטנים - Storören ו- Lillören. עומקו המקסימלי של האגם הוא 13 מטרים. האגם ידוע לשימצה בשל שלושה מקרי רצח שהתרחשו בסמוך לו בשנת 1960; ארבעה בני נוער (שני בנים ושתי בנות) יצאו לטיול מחנאות לאגם והותקפו על ידי תוקף מסתורי בעת שישנו באוהל. שלושה מהם נרצחו. הניצול היחיד, נילס גוסטפסון, הואשם ברצח בשנת 2004, אך זוכה מכל אשמה בשנת 2005. הרצח לא פוענח עד היום. "בודום" (2016), סרט אימה המבוסס על מקרי הרצח שהתרחשו במקום. Children of Bodom, להקת דת' מטאל פינית, הקרויה על שם הרצח באגם. הרציחות באגם בודום הסרט "בודום" באתר IMDb מדיה וקבצים בנושא אגם בודום בוויקישיתוף אגם בודום, באתר https://mapcarta.com/ מפת פינלנד, באתר https://asiointi.maanmittauslaitos.fi/ Finland’s Unsolved Lake Bodom Murders, https://www.historicmysteries.com/ ערך זה הוא קצרמר בנושא פינלנד ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשער

עמותת בשער - קהילה אקדמית למען החברה בישראל היא עמותה של חברי סגל אקדמי באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה בישראל. היא הוקמה במטרה להגביר ולהעמיק את מעורבות אנשי האקדמיה בקהילה, ובעיקר קהילת תלמידי התיכון ומוריהם בפריפריה החברתית והגאוגרפית, ולעודד יצירת חברה פתוחה, משכילה ונאורה בעלת מערכות חינוך מתקדמות ותשתית מדעית וטכנולוגית נאותה לטובת עתיד המדינה. העמותה נוסדה בשנת 1999, ומאגדת כ-2000 חברות וחברי סגל אקדמי בכיר מכל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל. יושב-ראש העמותה הראשון היה פרופ' זאב תדמור, נשיא הטכניון לשעבר, ואחריו כיהן פרופ' חנוך גוטפרוינד, נשיא האוניברסיטה העברית לשעבר. כיום עומדת בראש העמותה פרופ' חגית מסר-ירון, נשיאת האוניברסיטה הפתוחה לשעבר. העמותה פועלת בשני ערוצים עיקריים: 1. פעילות חינוכית והסברתית - קידוּמדע - להנגשת ידע אקדמי בכל תחומי המחקר המדעי. בין הפעילויות בתחום זה: "מרצה בשטח" - מפגשים בין נשות ואנשי מדע לתלמידי ותלמידות תיכון ולצוותי הוראה, בייחוד מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית. מטרת המפגשים היא לעודד בנות ובני נוער לראות בהשכלה הגבוהה חלק טבעי ממסלול חייהם. המפגשים נערכים בכל רחבי הארץ. עד היום השתתפו בהם מאות אלפי תלמידים ותלמידות ועשרות אלפי מורות ומורים. "לשאול הכל" (לשעבר "בשער ברשת"), מערכת מקוונת המאפשרת לצוותי הוראה, לתלמידים לתלמידות ולציבור הרחב להפנות שאלות בכל תחומי המחקר האקדמי לחברי וחברות סגל אקדמי, במטרה לקבל תשובות מחזית המחקר ובעלות "תו תקן" אקדמי המנוסחות בשפה נגישה. מאגר השאלות והתשובות, המונה מעל-6000 שאלות (נכון ל-2022), נגיש לציבור באמצעות אתר "בשער". הרצאות לציבור הרחב - הרצאות בנושאי אקטואליה ובנושאים בעלי עניין לקהל הרחב, שנותנות ביטוי לתרומת המדע והמחקר לנושאים אלה, כולל סדרות של הרצאות המועברות באותו יום ובאותה השעה בכל רחבי הארץ, כל פעם בנושא רלוונטי אחר. 2. פעילות אקדמית-ציבורית - ארגון "בשער" לקח על עצמו לעמוד "בשער" ולשמר את מערכת ההשכלה הגבוהה שהיא אבן ראשה בחברה הישראלית, בחברה דמוקרטית ובחברה מתקדמת. כבר בשנת 2004 פרסם ארגון "בשער" דוח שנקרא: מעמד ההשכלה הגבוהה ואוניברסיטאות המחקר – תמרורי אזהרה וקווי מדיניות. יחד עם מוסד שמואל נאמן יסדו את "הפורום להשכלה גבוהה" שמטרתו היא לקיים דיאלוג פתוח בין האוניברסיטאות, המכללות, המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), הוועדה לתכנון ולתקצוב וגופים אחרים, ולדון בסוגיות הרבות שעל סדר היום של מערכת ההשכלה הגבוהה. כל מפגשי הפורום להשכלה גבוהה מוקלטים וזמינים לצפייה. "בשער" מפעיל את רשת "בשער-אקדמיה-ישראל" - רשת פעילות אקדמית אזרחית (וולונטרית ולא מוסדית) אשר מיועדת להעצים את הקהילה האקדמית והאזרחות האקדמית באותם תחומים אשר נופלים בין הכיסאות או מחייבים שיתוף פעולה בין מוסדי. ל"בשער" "קו-חם" לשמירה על חופש אקדמי ואוטונומיה מוסדית ולמניעת ניצול ואפליה באקדמיה - המיועד לכל חברי הקהילה האקדמית - החל בסטודנטים.ות וכלה במוסדות עצמם. בעבר הוציאה לאור העמותה את כתב העת "בשער" - מקום למחשבה, במתכונת של דו-ירחון. אתר האינטרנט הרשמי של בשער בשער - קהיליה אקדמית למען החברה בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
טריקינג

טריקינג (באנגלית: Tricking) הוא ספורט שמשלב אלמנטים של טאקוונדו, קראטה, אקרובטיקה, קפואירה ו-וו-שו (סגנון קונג פו). מטרתו היא יצירת שילובים ואלמנטים חדשים שמורכבים לרוב מהיפוכים, ברגים ובעיטות. טריקינג בדומה לברייקדאנס הוא ספורט חופשי (freestyle), ששם דגש על פיתוח סגנונו האישי של כל "טריקסטר". הטריקינג התחיל להתפתח בשנות ה-80 המאוחרות בתחרויות ה-XMA‏ (Extreme Martial Arts) לתחרויות אלו היו באים אמני לחימה מהסגנונות "הקשים" (קראטה וטאקוונדו בעיקר), וממציאים קאטה משלהם עם כלי נשק בידיים ולפעמים גם מוזיקה ברקע. מטרת הקאטה היא להרשים את השופטים המדרגים כל קאטה. אט אט החלו אמני הלחימה לאמץ תנועות אקרובטיות ומרשימות יותר במטרה לנצח ולמשוך את לב השופטים, תוך כדי אימוץ מיומנויות שונות מטאקוונדו, קפואירה, התעמלות קרקע, ברייקדאנס ואחרים, וכך בעצם התפתח ה-XMA המודרני המשלב אקרובטיקה כאלמנט מובנה ולגיטימי.[דרוש מקור] עם הזמן החלו אמני הלחימה להתאמן עם חבריהם על המיומנויות האקרובטיות שלהם, נוסדו קבוצות כמו Loopkicks ,Team Zero Gravity ואחרות. קבוצות אלו אירחו מחנות אימונים כמו מחנה האימונים של לופקיקס שמתקיים עד היום פעם בשנה בקליפורניה. במחנות אלו התאמנו האתלטים על הקאטות שלהם ועל המיומנויות האקרובטיות שלהם, הם חלקו ידע אקרובטי והמציאו וריאציות חדשות לטריקים קיימים. במחנות אלו התגבשה אמנות הטריקינג כפי שהיא מוכרת לנו כיום. לצמיחתו של הענף ותפוצתו הגדלה תרמו גם תיעוד מפגשים ושיתופם באמצעות האינטרנט. בניגוד לענפי ספורט ממוסדים, לטריקינג אין חוקים מוסדרים, תקנות או גופים בין-לאומיים שמאגדים ומסדירים את חוקי הענף. הטריקינג מחולק לרמות כך שבכל רמה יש קבוצת תרגילים אשר מתאימה לרמת הקושי. הרמות הן מ-1–7 כך ש-1 זו רמת קושי נמוכה, ו-7 זו רמת קושי גבוהה[דרוש מקור]. היפוכים – מקורם בעולם התעמלות. אלמנטים שכיחים בקטגוריית ההיפוכים הם: סלטה אחורה, סלטה קדימה, גלגלון ופליק פלאק. בעיטות – מקורן בעולם אמנויות הלחימה. אלמנטים שכיחים בקטגוריית הבעיטות הם: Hook (וו), Cheat 720 (צ'יט 720), Tornado Kick (בעיטת טורנדו) ובעיטת 540. ברגים – מקורם בעולם ההתעמלות. אלמנטים שכיחים בקטגוריית הברגים: בי טוויסט, קורק ובורג אחורה. שילוב המרכיבים ברצף (Combo) ובאלמנטים נפרדים – אקס אווט (X-out), בי טוויסט סוויפ. פארקור קפואירה התעמלות מדיה וקבצים בנושא טריקינג בוויקישיתוף טריקשראל – קהילת הטריקינג הישראלית שני נוי, ‏לעוף על הסלטה, באתר ‏מאקו‏, 17 במרץ 2016 קבוצות תרגילים על פי רמה באתר הקהילה הישראלית לטריקינג
גרין ביי

גרין ביי (באנגלית: Green Bay) היא בירת מחוז בראון שבמדינת ויסקונסין, ארצות הברית. העיר שוכנת לחופי ימת מישיגן, בשפך הנהר פוקס. גרין ביי היא העיר השלישית בגודלה בוויסקונסין והשלישית בגודלה מבין הערים השוכנות על חופי ימת מישיגן. אוכלוסיית העיר נכון ל-2019 היא כ-104,500 איש. העיר היא מקום מושבה של קבוצת הפוטבול "גרין ביי פאקרס". גרין ביי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אישי ואהובי

אישי ואהובי הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת הישראלית שלומית אהרון, אשר יצא לאור בשנת 1989. לאחר כישלון אלבומם של "הכל עובר חביבי" "נחיה ונראה" מ-1988, פרשה אהרון מתפקידה כסולנית ולמעשה עזבה את הלהקה. אהרון הוחתמה בחברת הד ארצי ונלקחה תחת חסותו של המפיק לואי להב וזו הייתה הפעם הראשונה שלהב עבד עם אישה. המשוררת מאיה בז'רנו כתבה שמונה מתוך תשעה שירים לאלבום, פרט לשיר "הגן הורוד" אותו כתבה צרויה להב. שירי האלבום היו ברובם שירי אהבה ארוטיים, והיו למעשה השירים הראשונים של בז'רנו שזכו לביצוע מוזיקלי. ירון בכר עיבד יחד עם לואי להב את השירים, ניגן בכל הכלים והלחין את רוב שירי האלבום. באלבום גם השתתפו שני שותפיה ללהקת "הכל עובר חביבי": קיקי רוטשטיין בהפקה וקולות רקע, ויובל דור בקולות רקע. דור גם הלחין שיר אחד באלבום, ושניים עם בכר. יחסי הציבור של הד ארצי תיארו את קולה של אהרון כ"נשי ומובהק", ושיש לשמוע בעוצמה גבוהה את התקליט כדי להבין את המוזיקה המעורבת ברוק וקול וטקסטים נשיים ברורים. האלבום הוקלט בין מרץ-אפריל 1989 ויצא על גבי תקליט, דיסק וקלטת אודיו, אך לא זכה להצלחה. מאוחר יותר הוגדר האלבום כאחד הטובים שיוצרו בשנות השמונים. אהרון התנחמה על כישלונו של האלבום כאשר קיבלה תפקיד ראשי בהצגה "אחים בדם", שעלתה באותה שנה. אלבומה הבא, שזכה להצלחה, יצא ב-1993 ונקרא "תקליט עברי", על שם המופע שאהרון העלתה בפסטיבל ערד ב-1992, בו ביצעה גרסאות כיסוי ללהיטים עבריים מוכרים. בשיר "שתבוא ותחבק אותי" השתתפו זמרים רבים בקולות רקע: רוני בכר (בת הזוג של ירון בכר), חני בודגוב, גלית עמר, דינה גולן, סימה עמיאל, רבקה בכר, הבדרנית אורלי קפח, עינת שרוף, ירון חדד, חיים פנירי, יואל ששון, קיקי רוטשטיין ויובל דור. אם תביט בי (עד עמקי נשמתי) (מאיה בז'רנו - ירון בכר) (5:30) אישי ואהובי (מאיה בז'רנו - יובל דור וירון בכר) (4:06) אחוז בי שוב (מאיה בז'רנו - יובל דור) (5:14) שתבוא ותחבק אותי (מאיה בז'רנו - ירון בכר) (5:33) בדמיוני (מאיה בז'רנו - יובל דור וירון בכר) (4:43) הגן הורוד (צרויה להב - ירון בכר) (5:09) גלי תשוקה (מאיה בז'רנו - ירון בכר) (3:31) בת יענה (מאיה בז'רנו - ירון בכר) (5:26) צעירה יותר ויותר (מאיה בז'רנו - ירון בכר) (2:32) האלבום אישי ואהובי באתר Discogs מתוך דף יחסי הציבור של הד ארצי, שצורף לתקליט https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Biography.asp?ArtistId=2204
WGS84

WGS84 (ראשי תיבות של: World Geodetic System 1984; מערכת גאודזית עולמית) הוא סטנדרט של מידול כדור הארץ (דאטום) שמשמש בקרטוגרפיה, גאודזיה וניווט. הסטנדרט מכיל מערכת קואורדינטות קרטזית של כדור הארץ, דאטום וגאואיד המבוסס על כוח המשיכה לצורך מדידת גובה פני הים בכל מקום. המערכת הוצעה בשנת 1984 (חודשה בשנת 2004) והיא מערכת הגאודזית העולמית השכיחה לשימוש עד היום. קדמו לה מערכות WGS60, WGS66 ו-WGS72. זוהי מערכת הקואורדינטות הנפוצה כיום בעולם, ומכשירי GPS רבים עובדים לפיה. מרכז מערכת הצירים של המערכת הוא במרכז המסה של כדור הארץ בדיוק של עד 2 ס"מ. קו האורך 0 הוא לפי רשת IERS ‏(102.5 מטר מזרחית לקו גריניץ'). אליפסואיד היחוס הוא IAG GRS 80. מידותיו של האליפסואיד: מחצית האלכסון הראשי הוא 6,378,137 מטר (מסומן a) שיטוח של 1/298.257223563 (מסומן f) גאואיד היחוס הוא מודל גליות EGM96 וההפרש שלו מהאליפסואיד הוא בין 85 ל-105 מטר. קווי האורך והרוחב של שתי המערכות זהות בצפון מזרח רוסיה. בתנועה הקווים דרומה ומזרחה, הקווים של ED50 נעים מהר יותר מקווי WGS84. כך שבאזור ספרד יש הפרש של 100 מטר ובישראל הפרש של כ-150 מטר כאשר קווי הרשת של ED50 דרומיים יותר מאשר WGS84. ECEF מדיה וקבצים בנושא WGS84 בוויקישיתוף מידע מאתר National Geospatial-Intelligence Agency [National Imagery and Mapping Agency Technical Report TR 8350.2 Third Edition, Amendment 1, 1 Jan 2000, "Department of Defense World Geodetic System 1984" מידע על EGM96 מאתר NGA ההפרש בין האליפסואיד לגאואיד בכל כדור הארץ
מולית

מוּלִית (שם מדעי: Mullus) הוא סוג של דג מסדרת הדקראים. למולית ארבעה מינים ותפוצתו בדרום מערב האוקיינוס האטלנטי, בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, בים התיכון ובים השחור. הדגים ממין זה, שוחים בקרקעית הים. ארבעת המינים הם: מולית אדומה Mullus barbatus מולית הפסים Mullus surmuletus מולית ארגנטינה Mullus argentinae מולית זהובה Mullus auratus יש המסווגים שני תת-מינים למולית האדומה Mullus barbatus barbatus Mullus barbatus ponticus מדיה וקבצים בנושא מולית בוויקישיתוף מולית, באתר ITIS (באנגלית) מולית, באתר NCBI (באנגלית) מולית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מולית, באתר GBIF (באנגלית) מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית ראו מיון טקסונומי של מולית אדומה באתר FishBase ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מולית הפסים

מוּלִית הַפַּסִים (שם מדעי: Mullus surmuletus; שם עממי: בַּרְבּוּנְיָה) הוא דג מסדרת הדקראים אשר תפוצתו בים התיכון ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי. דג זה, הנדיר מבין ארבעת מיני המוליות הנידוגים שבישראל, הוא דג מאכל בכל ארצות הים התיכון. מקור השם ברבוניה הוא מספרד (ובייחוד מגסקוניה) שם הוא נקרא בעבר Barberin. המינים הנוספים המוגשים לעיתים קרובות במסעדות בישראל כברבוניה הם: מולית אדומה (Mullus barbatus) אף הוא דג ים-תיכוני/אטלנטי, המכונה גם "סולטן איברהים", ואופון זהוב הפס (Upeneus moluccensis) המכונה גם "אדמירל", שמוצאו מים סוף/אוקיינוס ההודי. מדיה וקבצים בנושא מולית הפסים בוויקישיתוף מולית הפסים, באתר ITIS (באנגלית) מולית הפסים, באתר NCBI (באנגלית) מולית הפסים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מולית הפסים, באתר FishBase (באנגלית) מולית הפסים, באתר GBIF (באנגלית) גיל ססובר, הברבוניה היא יותר מאשר הצ'יפס של הים, באתר הארץ, 10 במרץ 2016 מולית הפסים באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012. האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימונה מרטיני

סימונה מרטיני (באיטלקית: Simone Martini;‏ 1284, סיינה – 1344, אביניון), היה צייר איטלקי מסיינה, שבחבל טוסקנה באיטליה. סימונה מרטיני היה דמות מרכזית בהתפתחות הציור האיטלקי המוקדם, והייתה לו השפעה רבה על התפתחות הסגנון הגותי הבינלאומי. המידע המתועד על קורות חייו מועט, כך גם מועטות היצירות שהן שלו בוודאות. הוא מוזכר בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", אלא שספר זה נכתב מעל מאתיים שנה מאוחר יותר ויש ספקות לגבי דיוק נתוניו. על כן הביוגרפיה של מרטיני היא משוערת ברובה, משוחזרת על פי מעט המידע ובמידה רבה על סמך זיהוי יצירותיו שנעשה בעיקר על פי סגנון הציור. מרטיני נולד בסיינה, או בסביבתה, בשנת 1284. בשנת 1324 נישא לג'ובנה, בת למשפחת אמנים: אביה ממו די פיליפוצ'ו ואחיה ליפו ממי. ב-1336 עבר לאביניון אל חצר האפיפיור בנדיקטוס ה-12. בעקבות הצלחתו האמנותית היה מרטיני לאיש אמיד. כבר ב-1324, שנת חתונתו, רכש בית בסיינה. בצוואתו מדובר על שני בתים, כרמים וסכום ניכר של כסף. הוא נפטר באביניון ב-4 באוגוסט 1344. מקובל על המחקר שהיה תלמיד של דוצ'ו. פעילותו האמנותית החלה בסיינה בזמן כלשהו בין 1305 ל-1310, שם נשאר מרכז פעילותו עד שעבר כעבור שנים לאביניון. אולם הוא עבד גם בערים אחרות באיטליה, ביניהן פיזה וסן ג'ימיניאנו. בשנים 1312 עד 1317 שהה מדי פעם באסיסי שם עבד על הפרסקאות ועל סקיצות לויטראז'ים בבזיליקה של פרציסקוס הקדוש. ב-1317 נסע, כנראה, לנאפולי על פי הזמנת רוברט מאנז'ו, מלך נאפולי. שם צייר את תמונת המזבח של לואי הקדוש. ב-1336 עבר לאביניון, שם נוצר מרכז אמנותי חשוב בעקבות המעבר של חצר האפיפיור. רק מעטות היצירות עליהן ידוע בוודאות שהן שלו: המאסטה, פרסקו מ-1315, ב-Palazzo Pubblico בסיינה. זוהי אחת היצירות המתועדות הראשונות שלו. לואי הקדוש מטולוז מכתיר את רוברט מאנז'ו (1317), במוזיאון קפידומונטה בנאפולי. פוליפטיך של קתרינה הקדושה מאלכסנדריה (1319), בפיזה. הבשורה (1333), אותה צייר יחד עם גיסו ליפו ממי עבור קתדרלת סיינה. נמצאת כיום בגלריית אופיצי בפירנצה. פרסקאות בבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש באסיזי. הצגת ישו בבית המקדש (1342), הגלריה לאמנות וואקר ליברפול. מדיה וקבצים בנושא סימונה מרטיני בוויקישיתוף גלריה וירטואלית של עבודותיו של סימונה מרטיני תמצית המסמכים הנוגעים לסימונה מרטיני, ששרדו סימונה מרטיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קורות חיי מרטיני באתר Web Gallery of Art זאת על פי וזארי הכותב: שעל המצבה נחקק כי מרטיני נפטר בגיל 60. אמנם על פי וזארי היה תלמיד של ג'וטו. היצירה באתר המוזיאון ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורשה 968

פורשה 968 היא מכונית ספורט בעלת מנוע קדמי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1992-1995. הפורשה 968 יוצרה במרכבי קופה וקבריולה, והחליפה את מכונית הפורשה 944. כמו כן הייתה לדגם האחרון מתוך שורה של קו דגמי מכוניות הקופה שפותחו על ידי פורשה החל משנת 1976 עם הצגתה של הפורשה 924. הפורשה 968 הייתה למכונית הפורשה האחרונה בעלת מנוע קדמי עד להצגתה של הפורשה קאיין בשנת 2002, למכונית הספורט האחרונה של חברת פורשה בעלת מנוע קדמי (נכון לשנת 2015), ולמכונית הפורשה האחרונה בעלת מנוע 4 צילינדרים. רעיון הפורשה 968 נולד בתחילת שנות התשעים כאשר מהנדסי החברה עסקו בשיפור דגם הפורשה 944 וביצירת גרסה שלישית וחדשה ל-944, גרסת S3. לאחר שהתברר כי 80 אחוזים מן הרכיבים המכניים של ה-944 S3 הוחלפו ברכיבים חדשים ולמעשה פותח כמעט דגם רכב חדש לחלוטין, החליטה הנהלת החברה כי הדגם החדש ייקרא פורשה 968. מכונית הפורשה 968 הוצגה בשנת 1992 ויוצרה במקביל לפורשה 928 עד לשנת 1995. בנוסף לשדרוגים מכניים רבים, הדגם החדש שונה באופן משמעותי גם בעיצוב מודרני יותר, כאשר מאחור אימצה ה-968 יסודות עיצוביים ממכונית הפורשה 928, ומלפנים מהפורשה 993 וממכונית העל של החברה הפורשה 959. בנוסף, ייצור הפורשה 968 הועבר ממתקן חברת אאודי בעיר נקרסולם בגרמניה (היכן שה-924 וה-944 יוצרו), למתקנה של חברת פורשה בעיר זופנהאוזן. בסך הכל ייצרה פורשה 12,776 יחידות מן הפורשה 968. בגרסתה הבסיסית הייתה הפורשה 968 לבעלת מנוע טורי קדמי 4 צילינדרים בנפח 3.0 ליטרים אשר הספקו 236 כ"ס. המכונית הוצעה בשתי תיבות הילוכים, 6 הילוכים ידנית או 4 הילוכים אוטומטית (טיפטרוניק), האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.5 שניות (7.9 שניות בגרסה האוטומטית) והגיעה למהירות מרבית של 252 קמ"ש. דגם נוסף ל-968 הוא דגם ה-CS (קלאב ספורט), דגם זה הוא גרסה ספורטיבית וקלת משקל של מכונית ה-968 הבסיסית אשר הוסרו ממנה רכיבים רבים כגון מגב השמשה האחורית, הסרת מערכת האזעקה, הסרת כריות האוויר, החלפת מערכות המראות והחלונות החשמליים במערכות ידניות, והחלפת המושבים החשמליים במושבי 'רקארו' - מושבי מרוץ קלי משקל. בנוסף מערכת המתלים של הרכב שופרה. דגם זה היה זמין בתיבת 6 הילוכים ידנית בלבד. ה-968 טורבו S הייתה גרסה במהדורה מוגבלת של דגם ה-968 הרגיל עם מנוע ה-3.0 ליטרים אלא עם מגדש טורבו אשר העלה את הספק המנוע ל-300 כ"ס. המכונית הייתה בעלת תיבת הילוכים ידנית בלבד, האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.0 שניות והגיעה למהירות מרבית של 280 קמ"ש. בנוסף לגרסאות הכביש, הציגה פורשה ל-968 גרסת מרוצים, גרסת ה-968 RS, אשר יועדה להתחרות בסדרת מרוצי ה-ADAC GT בגרמניה. בשנת 1994 השתתפה באופן חריג ה-968 RS בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 24 השעות של לה מאן, השלימה 84 הקפות, ונאלצה לפרוש בעקבות תאונה. מדיה וקבצים בנושא פורשה 968 בוויקישיתוף אתר פורשה ישראל אתר פורשה העולמי porschepartsdirect.co.uk History of the Porsche 968 Transaxle model by Deutsch Nine International Gmbh History of the Porsche 968 Turbo RS (TRS) Transaxle model by Deutsch Nine International Gmbh
Medal of Honor (סדרת משחקים)

Medal of Honor ("מדליה של כבוד") היא סדרת משחקים מסוג פעולה-יריות בגוף ראשון. עלילת משחקי הסדרה מתרחשת במלחמת העולם השנייה מלבד שני המשחקים האחרונים, Medal of Honor 2010 ו-Medal of Honor: Warfighter, המתרחשים במלחמת אפגניסטן. הסדרה פותחה על ידי חברות משחקים שונות והופצה על ידי Electronic Arts. עד כה הושקו 16 משחקים. מדיה וקבצים בנושא Medal of Honor בוויקישיתוף האתר הרשמי של הסדרה (באנגלית) הוויקי הרשמית של הסדרה (באנגלית)