laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כנסיית סנט אואן

כנסיית מנזר סנט אואן ברואן (בצרפתית: Abbatiale Saint-Ouen de Rouen) היא כנסייה גותית ומונומנט לאומי ברואן שבצרפת. היא מפורסמת בגודלה הרב, בהיותה דוגמה מצוינת לאדריכלות גותית ובעוגב המפורסם של קאבייה-קול. המנזר (שנקרא בעבר abbaye de Saint-Ouen) היה אחד המנזרים הבנדיקטיניים החשובים והחזקים ביותר בנורמנדי. עבודות על הכנסייה הנוכחית החלו ב-1318, אך עוכבו בשל מלחמת מאה השנים, והעבודה הסתיימה רק במאה ה-15 בסגנון גותי Rayonnant. המנזר נבזז ב-1562. ב-1800 עבר בית העירייה לשכון במבנה מגורי הנזירים הישן. החזית הלא גמורה הושלמה בשנים 1846–1851 עם זוג צריחים מחודדים במרקם תחרה. אורכה של הכנסייה 137 מטר וגובה קמרונות הספינה הראשית 33 מטר. יש לה גם "מגדל-מנורה", שדרך חלונותיו חודר אור ומציף את פנים הכנסייה. מגדל המנורה בנוי כמתומן מעל מקום המצלב ומתנשא לגובה 115 מטרים. בכנסייה חלונות זכוכית לבנה, רובם מהמאה ה-14, ולצד פאנלים לבנים של זכוכית נקייה וקפואה כוללים גם ויטראז'ים. למרות שרוב הכנסייה והויטראז'ים הם בסגנון גותי קורן (Rayonnant), חלונות הרוזטה הם מאוחרים יותר ומעוצבים בסגנון גותי לוהב (Flamboyant). החזית, שעיצב אנרי גרגואר, עברה שיפוץ ושיקום בשנים 1846–1851. גן המנזר הישן נקרא כיום "גן בית העירייה". בין השאר ניתן לראות בו, ליד "שער המרמוזטים", העתק של אבני יילין, שניתנו לעיר במתנה מדנמרק ב-1911, לציון יובל האלף לדוכסות נורמנדיה. לא רחוק משם, פסל אבן מאת ארסן לטלייה של הוויקינג רולו מנורמנדי, מייסד דוכסות נורמנדיה, ופסל-ראש מארד של המשורר הבלגי הסימבוליסט אמיל ורהארן, שנפל תחת גלגלי רכבת ברואן ב-1916. מצפון לכנסיית המנזר ישנה בריכה המעוטרת בפסל של אלכסנדר סכונוורק, המתאר את חטיפתה של הנסיכה דיאנירה בידי הקנטאור נסוס. העוגב של קאבייה-קול נבנה ב-1890, והוא שחזור של העוגב של קרספן קרלייה משנת 1630, בתיבה המקורית שלו. עוגב זה שרד מאז ללא שינויים משמעותיים ונחשב לאחד העוגבים החשובים בצרפת. נגן העוגב שארל-מארי וידור (Charles-Marie Widor), שאמר על הכלי בעל ארבע המקלדות ו-64 הרגיסטרים כי הוא "מיכלאנג'לו של העוגב", הקדיש לו את "הסימפוניה הגותית" מס' 9 פרי עטו. אורך: 137 מטרים (449 רגל). גובה הספינה הראשית: 33 מטרים (108 רגל). גובה מגדל המנורה: 115 מטרים (377 רגל). החזית המערבית מבט מדרום על הכנסייה וסביבותיה האפסיס, מבט ממזרח כנסיית סנט אואן, חזית מערבית (תמונה מהמאה ה-19) הספינה הראשית, מבט מזרחה מבט מדרום-מזרח מבט מצפון מערב עוגב הכנסייה תוכנית הכנסייה מבט מצפון על הכנסייה בית המקהלה מבט ממזרח הספינה הראשית, מבט מערבה תמיכות דואות פרטי החזית פרטי פיסול בחזית המערבית מגדל המנורה פרטי מבנה הקיר החזית המערבית מבט מדרום-מזרח קתדרלת רואן כנסיית סן מקלו אדריכלות גותית כנסיית סנט אואן, באתר Sacred Destinations מידע ותמונות, באתר Structurae.de גלריה של תמונות של כנסיית סנט אואן דה רואן, פליקר ביקורות של תיירים על כנסיית סנט אואן
באיה מארה

באיה מארה (ברומנית: Baia Mare, בהונגרית: Nagybánya, בגרמנית: Frauenbach, ביידיש: באניע) היא עיר במחוז מרמורש שבצפון־מערב רומניה, בשיפולי הרי הקרפטים המזרחיים בטרנסילבניה. באיה מארה היא בירת מחוז מרמורש והגדולה בעריה. מספר התושבים, נכון ל-2011, היה 123,738. היישוב הוזכר לראשונה במסמכים ב-1329 וב-1469 נתן מתיאש הוניאדי היתר לבניית חומות העיר. במלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-15,000 יהודים שרוכזו בגטו המקומי ונשלחו לאושוויץ ו-85% מתוכם נרצחו. לאחר המלחמה היו בעיר פחות מאלף יהודים, כולל יהודים שהגיעו מיישובים אחרים. כעת יש בעיר יהודים בודדים. רומנים: (79.81%) הונגרים: (14.84%) צוענים: (0.51%) גרמנים: (0.36%) אוקראינים: (0.25%) יהודים: (0.10%)[דרושה הבהרה] בבאיה מארה המבנה הגבוה ביותר ברומניה, ארובת מפעל הנחושת הפניקס; גובהה 351.5 מטר. לבאיה מארה עשר ערים תאומות: ארצות הברית הוליווד, פלורידה, ארצות הברית איטליה סרינו, איטליה פולין ביילסקו-ביאלה, פולין הונגריה נירג'האזה, הונגריה הונגריה הודמזוושרהיי, הונגריה הונגריה סולנוק, הונגריה אוסטריה ולס, אוסטריה אוקראינה איוונו-פרנקיבסק, אוקראינה זמביה קיטווה, זמביה (מ־1972) צרפת קומבס לה וילה, צרפת עד המחצית השנייה של המאה ה-19, הייתה באיה מארה נעולה בפני יהודים, וזאת בשל חוק משנת 1693 המגביל את התיישבותם במקום. יהודים בודדים שהצליחו להשיג היתר חריג מצד השלטונות להתיישב במקום, היו נתונים למגבלות קשיחות בנושא תעסוקה, ולפיקוח הדוק. עם הסרת המגבלות לקראת סוף המאה ה–19 הלך וגדל מספר היהודים בבאיה מארה בקצב מהיר. עיקר עיסוקם סבב סביב מלאכה, מסחר ותיווך. יתרה מכך, היהודים היוו גורם משמעותי להתפתחות ענף המכרות בעיר. משה אהרון קרויס היה רב העיר בתקופת השואה. בבאיה-מארה פעל גטו בו רוכזו בני הקהילה והקהילות הקטנות שסבבו ממנו לרבות שומקוטה מארה. היהודים נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ, ורוב בני הקהילה נרצחו שם. פנקס הקהילות רומניה ב, עמוד 86–89 נאג'-באניא (באניה, באיא מארה), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 236–237. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) רנדולף ל. ברהם, נאג'באניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 357–358), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא באיה מארה בוויקישיתוף באיה מארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביה מרה (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית אתר האינטרנט הרשמי של באיה מארה החיים היהודיים בבאיה מארה (ברומנית) נג'בנייה (Nagybánya), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם פנקס הקהילות, כרך שני, ירושלים: יד ושם, תש"ם, עמ' 86-88 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב קורינתוס

קרב קורינתוס, היה קרב שהתרחש בשנת 146 לפנה"ס, בין הרפובליקה הרומית לליגה האכאית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של רומא והשמדה טוטלית של הליגה. בהנהגת הקונסול לוקיוס מומיוס אכאיקוס, הרומאים כבשו את עיר הנמל היוונית החשובה, קורינתוס, לאחר מצור בשנת 146 לפנה"ס. הם בזזו את העיר, הרסו אותה ועד שנת 44 לפנה"ס היא נשארה בלתי מיושבת. לאחר הקרב הוסף לממיוס האגנומן - אכאיקוס, על שם הניצחון על הליגה האכאית. מדיה וקבצים בנושא קרב קורינתוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ציון כהן יהונתן

הרב ציון כהן יהונתן (ה'תרל"ב, 1872 – כ"ו באב ה'תרצ"א, 9 באוגוסט 1931) היה ראב"ד האי ג'רבה שבתוניסיה. הרב ציון, בנו של שושן כהן יהונתן ובן אחיו של הרב סאסי מעתוק הכהן יהונתן ממשפחת כהן יהונתן, נולד והתגורר בג'רבה שבתוניסיה. אביו כלכל אותו כדי שיוכל לפנות את זמנו ללימוד והתעלות בתורה. למד שחיטה מהרב בנימין חדאד (השוחט של הרובע הגדול - "חארה צגירה"). בגיל 25 נתמנה הרב ציון לדיין בג'רבה על ידי דודו הרב סאסי מעתוק, ובגיל 40 הוא נתמנה לראב"ד בג'רבה, והיה בתפקיד זה עד מותו בחוליו ב-1931. חיבר את הספרים "שערי ציון" ו"ציון במשפט תפדה", שעל שמם נקרא לפעמים. היה חותם בשם צ"ב ש"ך (ציון בן שושן כהן). הרב ציון תואר כרב גאון שמעלותיו עיון ישר, סברה ישרה, פיקחות וענווה. הרב חיים חורי העיד עליו: "רב מובהק ומופלא בעיונו ובענוונותו הוא מורנו הרב". סופר עליו שהיה מתמיד גדול ושלמד את כל התלמוד שלוש פעמים בעיון[דרוש מקור]. קבע שיעורי תורה (שמם המפורסם היה "ארבע אמות הלכה") רבים, שמקומם היה בביתו של הרב או בישיבת דודו הרב סאסי מעתוק. לרב ציון הייתה משפחה מרובת ילדים (שבעה בנים ושתי בנות), וכל בניו היו תלמידי חכמים. גדול האחים הוא הרב דוד הכהן יהונתן, וצעיר האחים הוא הרב יוסף הכהן יהונתן. הרב ציון כהן יהונתן נפטר ממחלתו ב-1931 ונקבר בג'רבא. בשנת 2010 הועלו עצמותיו ארצה על ידי צאצאיו, והובאו לקבורה במושב ברכיה. ספריו יצאו לאור רק לאחר מותו. "ציון במשפט תפדה" - ספר חידושים על פרשת השבוע ועל פרקי אבות בשלושה חלקים. "שערי ציון" - חידושי המחבר על הש"ס. "שו"ת שיבת ציון" – שו"ת על ארבעה חלקי שולחן ערוך חלק א' של הספר "ציון במשפט תפדה" יצא לאור בארץ בהדפסה מחודשת בשנת 1995. שני חלקיו הנוספים של הספר עתידים להיות מודפסים. הספר "שערי ציון" יצא לאור בארץ בהדפסה מחודשת בשנת 2000. חכם ציון כהן יונתן, באתר החכם היומי ציון כהן יהונתן, באתר "החכם היומי" ציון בן שושן כהן-יהונתן (1872-1931), דף שער בספרייה הלאומית ראו חכם בנימין חדאד, באתר החכם היומי עצמות רבה הראשי של ג'רבה - היום לקבורה, באתר ערוץ 7, 15 באפריל 2010
בוזאו

בוזאו (ברומנית: Buzău) היא עיר על חוף נהר בוזאו (מיובלי הסירט) במחוז בוזאו, בצפון מזרח חבל מונטניה, ברומניה, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לבוקרשט. היישוב, השוכן בצומת הדרכים שבין החבלים ההיסטוריים מולדובה, דוברוג'ה, טרנסילבניה ומונטניה, הוזכר החל משנת 325 ויש לו אוכלוסייה של 134,619 תושבים, נכון לשנת 2007. המחוז סביב בוזאו עשיר בבוסתנים, בגני שוק ובכרמים. יש לה תעשיות הנדסה מטלורגית ופלסטיקה. בשנת 1899 היהודים היוו 7.5% מאוכלוסיית היישוב[דרוש מקור]. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בעיר גטו בוזאו. כיום נותרו במקום יהודים בודדים בלבד. אתר האינטרנט הרשמי של בוזאו בוזאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בוזאו (רומניה : מחוז), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריץ שטרסמן

פרידריך ("פריץ") וילהלם שטרסמן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm "Fritz" Strassmann‏; 22 בפברואר 1902 – 22 באפריל 1980) היה כימאי גרמני, שגילה יחד עם אוטו האן וליזה מייטנר את תהליך הביקוע הגרעיני של האורניום, בשנת 1938. ב-1985 הוכר על ידי "יד ושם" כחסיד אומות העולם, על פועלו להצלת יהודי בזמן השואה. שטרסמן נולד בבופארד (Boppard) שבגרמניה, החל את לימודי הכימיה שלו בשנת 1920 באוניברסיטה הטכנית של הנובר וקיבל תואר ד"ר בשנת 1929. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במסיסות של חומצה פחמתית המכילה יוד במצב גזי. שטרסמן בחר בקריירה אקדמית מפני שקל היה ללכת במסלול זה מאשר לקבל משרה בתעשייה הכימית. שטרסמן עבד במכון הקייזר וילהלם בברלין משנת 1929. בשנת 1933 הוא יצא מאגודת הכימאים הגרמנים כאשר זו עברה לשליטת הנאצים. הוא נכנס ל"רשימה השחורה", אך האן ומייטנר סידרו לו משרת אסיסטנט בתשלום מופחת. שטרסמן החשיב את עצמו לבר-מזל, לדבריו "למרות משיכתי לכימיה, החופש האישי שלי חשוב לי עד כדי כך שלשמירתו אשבור אבנים לפרנסתי". במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ואשתו, מריה הקטר שטרסמן, הסתירו חבר יהודי בדירתם במשך חודשים, תוך שהם מסכנים את עצמם ואת בנם בן השלוש. ההתמחות שלו בכימיה אנליטית נוצלה על ידי האן ומייטנר בניסויים שבהם בדקו את תוצרי ההפגזה של אורניום עם נייטרונים. בדצמבר 1938 הוא גילה יחד עם אוטו האן את תהליך הביקוע של האורניום בעזרת נייטרונים. הוא למד גם שיטות לקביעת הגיל הגאולוגי של חפץ בעזרת דעיכה רדיואקטיבית. בשנת 1946 מונה לפרופסור לכימיה אנאורגנית באוניברסיטת מיינץ ובשנת 1948 נמנה עם מקימי מכון מקס פלאנק לכימיה. לאחר מכן יסד את המכון לכימיה גרעינית. בשנת 1957 היה בין החותמים על הצהרת גטינגן, שבה מחו שמונה-עשר מדעני גרעין גרמנים כנגד הרעיון של ממשלת קונראד אדנאואר לחמש את צבא מערב גרמניה בטילים גרעיניים. כשזכה אוטו האן בפרס נובל לכימיה בשנת 1944, על עבודתו בביקוע הגרעיני, שטרסמן לא קיבל את הפרס אתו. גם מליזה מייטנר ומאוטו רוברט פריש נשללה השותפות בפרס. האן ושטרסמן לא יכלו לכלול את שמה של מייטנר בדפי עבודתם, ובכך להודות שהם משתפים פעולה עם יהודייה הנמצאת בגלות. שטרסמן הביע את דעתו בנוגע לתפקידה של מייטנר באותם ניסויים: "היוזמה שלה הייתה ההתחלה של העבודה המשותפת עם האן" והיא "הייתה קשורה אלינו באופן אינטלקטואלי משוודיה...והייתה המנהיגה האינטלקטואלית של צוותנו". נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון העניק להאן, מייטנר ושטרסמן את פרס אנריקו פרמי בשנת 1966. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא אסטרואיד על שמו: 19136 שטרסמן. הוא נפטר במיינץ. מדיה וקבצים בנושא פריץ שטרסמן בוויקישיתוף פריץ שטרסמן - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) פריץ שטרסמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שירקאמי-סנצ'י

שירקאמי-סנצ'י (ביפנית: 白神山地 - "אזור ההר של האל הלבן") הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, הנמצא בצפון האי הונשו שביפן. האזור הררי וגובהו נע בין 100 ל-1,243 מטר. הוא מכוסה ביער בתולי ומשתרע על פני חלקים נרחבים ממחוזות אקיטה ואאומורי. מתוך השטח הכולל של 1,300 קמ"ר, נכלל שטח בגודל 101.39 קמ"ר וכן אזור חיץ בגודל של 68 קמ"ר ברשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1993. שירקאמי-סנצ'י היה בין האתרים הראשונים ביפן שנכנסו לרשימת אתרי המורשת, ביחד עם טירת הימג'י, יקושימה ואזור האתרים הבודהיסטים בהוריו-ג'י ב-1993. אזורים מיוערים נרחבים בתוך השירקאמי-סנצ'י אינם נכללים ברשימה משום שרמת השימור בהם נמוכה מזו של האזור המרכזי. אתר המורשת מעולם לא נפתח למבקרים, מלבד מספר שבילים למטפסי הרים, והתכנון הוא להשאירו במצב זה. יש צורך באישור מיוחד מהנהלת היער על מנת להיכנס לאזור, וגם דיג במקום מצריך אישורים מהנהלת היער ומאיגוד הדיג. בצידו המזרחי נתחם היער בפארק הלאומי צוגארו (津軽国定公園). לרוב עצי אשור אינם מתאימים לגידול פטריות שיטאקה, לכן יערות האשור מעולם לא הופרעו על ידי חקלאים, ועל כן נשתמרו יערות אלה יותר מאשר יערות אחרים ביפן. מלבד האשור, גדלים ביער גם עצי קאצורה, האריגירי, אסאדה וזנים אחרים של עצים נשירים גבוהים. אנמונוטאקי (暗門の滝 - "מפלי שער הצל") הם שלושה מפלים הנמצאים בתוך אזור אתר המורשת וניתן להגיע אליהם בקלות. הם מהווים מוקד משיכה תיירותי. שירקאמי-סנצ'י עשיר בבעלי חיים, וביניהם נקר שחור, יעל יפני, נץ הרים, עיט זהוב, קוף מקוק יפני, נמנמניים ודוב שחור אסייתי. שירקאמידאקֶה (白神岳 - "פסגת האל הלבן") היא הפסגה הגבוהה ביותר בשירקאמי-סנצ'י, ממנה נשקף נוף לכל הסביבה. עם זאת, הפסגה אינה כלולה באתר המורשת העולמית, ולפיכך, אין צורך באישור על מנת לטפס אליה. בפסגה קיימים מתקני שירותים ומחסה. מדיה וקבצים בנושא שירקאמי-סנצ'י בוויקישיתוף גלריית תמונות
הולנד-דוזייר-הולנד

הולנד-דוזייר-הולנד היה צוות של פזמונאים ומפיקים מוזיקליים בארצות הברית בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20, שהורכב מהאחים בריאן ואדי הולנד ולמונט דוזייר. בין השנים 1962 ל-1967 עבד הצוות עבור חברת התקליטים מוטאון, והיה אחראי לרבים מהשירים המזוהים עם חברה זו ועם הצליל הייחודי שפיתחה, ובמיוחד עם הצלחת להקת הסופרימס. דוזייר ובריאן הולנד היו המלחינים והמפיקים, ואילו אדי הולנד כתב את המילים, ותכנן את הביצוע הקולי. כאשר הצוות נפרד מחברת מוטאון הם המשיכו לעבוד כצוות הפקה מוזיקלי ופזמונאים עד 1974. הצוות נפגש לראשונה בחברת מוטאון. אדי הולנד עבד עם מייסד החברה ברי גורדי עוד בטרם הוקמה החברה. בשנת 1958 הפיק גורדי עבור אדי הולנד, כמבצע, את הסינגל "You" בחברת התקליטים "מרקורי". הייתה זו אחת ההפקות הראשונות של גורדי. מאוחר יותר, אדי הולנד החל לעבוד עבור מוטאון כזמר, ובשנת 1961 הגיע למקום השלושים במצעד הפזמונים בארצות הברית עם הלהיט "ג'יימי". אדי הביא עמו את אחיו בריאן, שעבד כפזמונאי, ואף הוא זכה להצלחה בשנת 1961 כאשר כתב עבור להקת ה"מרוולטס" את הלהיט "בבקשה אדון דוור" (Please Mr. Postman), שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בארצות הברית. דוזייר עבד כזמר עבור כמה חברות תקליטים בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, ובהן חברת "אנה" שהייתה בבעלות אנה, אחותו של גורדי, וחברת הבת של מוטאון מ-לו-די (Mel-o-dy). השלושה התאחדו באולמי מוטאון בדטרויט על מנת ליצור חומרים עבורם ועבור מבצעים אחרים, אך עד מהרה מצאו כי הם מעדיפים להיות פזמונאים ומפיקים מאשר להופיע בעצמם. בתקופת עבודתם עבור מוטאון כתבו עשרות שירים עבור אמני החברה. במיוחד היה להם חלק בהצלחת ארבע הפסגות והסופרימס, וברצף של חמישה סינגלים רצופים שהגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי שהחלו עם "לאן הלכה אהבתנו" (Where Did Our Love Go) שביצעו הסופרימס ב-1964. השלישייה עזבה את מוטאון ב-1967 בשל סכסוך עם ברי גורדי בנוגע לתמלוגים וחלוקת הרווחים. הם ייסדו חברות תקליטים עבור עצמם כ"Invictus Records" או "Hot Wax Records", שזכו להצלחה בינונית. מוטאון תבעה אותם על הפרת החוזה שביניהם, והצוות תבע בתביעה שכנגד. ההתדיינות המשפטית הייתה אחת הארוכות בהיסטוריה של תעשיית המוזיקה בארצות הברית, וכתוצאה מכך נאלצו הולנד-דוזייר-הולנד להעניק קרדיט ללחן בתקליטים שהוציאו חברותיהם לצמד מלחינים בשם ויין ודאנבר. התביעה הסתיימה בפשרה בשנת 1977 בתשלום זניח של כמה אלפי דולרים ששילמו הולנד-דוזייר-הולנד למוטאון. בתחילת שנות השבעים עזב דוזייר את הצוות על מנת לחדש את הקריירה שלו כזמר. הוא הוחלף בהרולד ביטי. הצוות החדש המשיך לעבוד עבור זמרים שונים, ביניהם אף זמרי מוטאון כמייקל ג'קסון והסופרימס, גם בתקופה בה התנהלה התביעה המשפטית. לאחר התפרקות הצוות הקים דוזייר חברת הפקה משלו, לצד הופעה כזמר, בעוד שהאחים הולנד ממשיכים להחזיק בחברות שייסדו ביחד עם דוזייר, הפעילות עדיין בתחום ההפקה המוזיקלית. אתר האינטרנט הרשמי של הולנד-דוזייר-הולנד הולנד-דוזייר-הולנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הולנד-דוזייר-הולנד, באתר AllMusic (באנגלית) הולנד-דוזייר-הולנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) הולנד-דוזייר-הולנד, באתר Discogs (באנגלית) הולנד-דוזייר-הולנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
למונט דוזייר

למונט דוזייר (באנגלית: Lamont Dozier;‏ 16 ביוני 1941 – 9 באוגוסט 2022) היה פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי. דוזייר היה ידוע במיוחד כחלק מהצוות הולנד-דוזייר-הולנד, שהיה אחראי לכמה מהלהיטים המזוהים עם חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב את להיטיהם הגדולים של מבצעים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. ביחד עם בריאן הולנד, שימש דוזייר כמפיק המוזיקלי של הצוות. לאחר שהצוות עזב את מוטאון בשנת 1967 ופתח חברות תקליטים משלו, החל דוזייר להופיע כזמר, ולהקליט במסגרת חברות אלו. דוזייר נפרד מהצוות בתחילת שנות ה-70. דוזייר זכה להצלחות אף בשנות ה-80 כאשר כתב להיטים עבור זמרים כאליסון מויה וסימפלי רד. בשנת 1988 חבר לזמר פיל קולינס לכתיבת השיר "שני לבבות" (Two Hearts) עבור הסרט באסטר. השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים. במקביל המשיך להקליט ולהופיע בעצמו כזמר. בשנת 2004 הקליט גרסה עדכנית ללהיטי מוטאון שיצר בשנות השישים באלבום בשם "Reflections Of...". הגרסה המחודשת סיפקה עיון מחודש בצליל הפופי של מוטאון בשנות השישים, שדוזייר היה בין האחראים ליצירתו. דוזייר נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, ברברה, ושלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא למונט דוזייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של למונט דוזייר למונט דוזייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) למונט דוזייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) למונט דוזייר, באתר AllMovie (באנגלית) למונט דוזייר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) למונט דוזייר, באתר ספוטיפיי למונט דוזייר, באתר Last.fm (באנגלית) למונט דוזייר, באתר AllMusic (באנגלית) למונט דוזייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) למונט דוזייר, באתר דיזר למונט דוזייר, באתר Yandex.Music (ברוסית) למונט דוזייר, באתר Discogs (באנגלית) למונט דוזייר, באתר Songkick (באנגלית) למונט דוזייר, באתר Genius למונט דוזייר, באתר SecondHandSongs למונט דוזייר, באתר בילבורד (באנגלית)
בריאן הולנד

בריאן הולנד (באנגלית: Brian Holland; נולד ב-15 בפברואר 1941) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע כחלק מצוות הכותבים הולנד-דוזייר-הולנד בו היה חבר, ביחד עם אחיו אדי הולנד ועם למונט דוזייר. הצוות היה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. בריאן הולנד ודוזייר שמשו כמפיקים המוזיקליים, בעוד שאדי הולנד כתב לרוב את המילים. בשנת 1967 עזב הצוות את מוטאון עקב סכסוך כספי עם הבעלים ברי גורדי, ופעל במסגרת חברות עצמאיות שייסדו, עד לשנת 1977. בנוסף לכך הייתה להולנד קריירה קצרה כזמר בין השנים 1958 עד 1962, בחברות שונות, לרבות מוטאון. ביחד עם למונט דוזייר, כצמד קולי, הוציא סינגל יחיד בשנת 1963 ולאחר שעזבו את מוטאון, בשנות ה-70, המשיכו בפעולה כצמד קולי, ופרסמו מספר שירים בסגנון רית'ם אנד בלוז שזכו להצלחה בינונית. בשנים 1974 עד 1975 שב הולנד וניסה את כוחו כמבצע בודד. בריאן הולנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריאן הולנד, באתר AllMusic (באנגלית) בריאן הולנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) בריאן הולנד, באתר Discogs (באנגלית) בריאן הולנד, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדי הולנד

אדוארד "אדי" הולנד ג'וניור (נולד ב-30 באוקטובר 1939) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי הידוע כחלק מצוות המפיקים המוזיקליים הולנד-דוזייר-הולנד, שפעלו במסגרת חברת מוטאון בשנות ה-60 ובאופן עצמאי לאחר מכן. הולנד התחיל את דרכו כזמר, והקליט בחברת מוטאון להיט בשם "ג'יימי" שזכה להצלחה בינונית. מאחר שלקה בפחד במה החל לעבוד מאחורי הקלעים, ולכתוב עבור אמנים אחרים. בשנת 1962 החל לעבוד עם אחיו בריאן הולנד ועם המפיק למונט דוזייר. הצוות הולנד-דוזייר-הולנד זכה להצלחה מרובה, והיה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60. הצוות כתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי. בריאן הולנד ודוזייר שמשו כמפיקים המוזיקליים, בעוד שאדי הולנד כתב לרוב את המילים. בשנת 1967 עזב הצוות את מוטאון עקב סכסוך כספי עם הבעלים ברי גורדי, ופעל במסגרת חברות עצמאיות שייסדו, עד לשנת 1977. אדי הולנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדי הולנד, באתר AllMusic (באנגלית) אדי הולנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדי הולנד, באתר Discogs (באנגלית) אדי הולנד, באתר Genius אדי הולנד, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איוואמי גינזאן

איוואמי גינזאן (ביפנית: 石見銀山) הוא מכרה כסף בעיר אודָה, במחוז שימאנה, באי הונשו שביפן. המכרה ו-13 אתרים נוספים הקשורים בכריית כסף, ייצורו ובהובלתו נוספו לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2007 ומשתרעים על שטח כולל של 442 הקטאר. המכרה נפתח בשנת 1526 על ידי סוחר יפני בשם קאמיָה ג'וטֵיי, ושיא תפוקתו הייתה בתחילת המאה ה-17, כאשר נכרו בו כ-38 טון כסף בשנה, שהיוו כשליש מהתפוקה העולמית. בכסף מהמכרה השתמשו בעיקר להטבעת מטבעות, ועל כן היה נושא למלחמות מרובות, עד אשר שוגונות טוקוגאווה נטלה את השליטה עליו, לאחר הניצחון בקרב סקיגהארה, בשנת 1600. לאחר מכן תוחם המכרה בגדרות ונחסם על ידי עצי אורן. טירת יאמָבּוּקי נבנתה בלב מתחם זה. כריית כסף מהמכרה הופסקה במאה ה-19 בשל אי עמידה בתחרות עם מכרות אחרים. חלקים מהמכרה נמצאים עדיין במצב טוב וממשלת יפן הכריזה על המקום כאזור שימור מיוחד בשל קיבוץ מבנים היסטוריים. הממשלה אף בקשה להכיר במכרה כאתר מורשת עולמית, והצליחה בכך בשנת 2007, אף על פי שהערכת הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים לא מצאה באתר זה "ערך עולמי יוצא דופן". מדיה וקבצים בנושא איוואמי גינזאן בוויקישיתוף אתר המכרה מטבעת יפן, סט מטבעות אתרי מורשת עולמית The Yomiuri Shimbun, "Iwami picked as World Heritage site" June 2007 הערכת הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Break the Ice

Break the Ice (בעברית: לשבור את הקרח) הוא הסינגל השלישי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס, מתוך אלבומה Blackout. השיר נכתב על ידי נייט הילס, ג'יימס וושינגטון, קרי הילסון ומרסלה ארסיה. הקליפ הוא אנימציה יפנית, אנימה. הקליפ עצמו הוא שחזור לקליפ Toxic. בשל מצבה האישי של בריטני באותה עת, לא צולם קליפ לשיר וזהו הקליפ הראשון של ספירס שמציג אנימציה בסגנון אנימה, אשר בוים על ידי רוברט הולס. בקליפ, ספירס המצוירת נראית בדרכה לנקום בגבר וכמו כן להרוס בניין של אנשי-צמרת שמנסים להשתלט עליה, שנקרא Victory, בו שוכן אותו גבר וכמו כן פס-ייצור של אלפי כפילות שלה במבחנות. בתום הקליפ, ספירס מצליחה לממש את משימה ואכן להשמיד את "כוחות הרשע". רבים ממעריציה פירשו את הכתובית בסוף הקליפ שאומרת "המשך יבוא..." לכך שיהיה המשך לעלילה ובכלל, המשך לקריירה של ספירס. הקליפ שלמעשה מלא ברמזים שתולים ובעלילה שניתן לפרשה במספר דרכים, נחשב כקליפ המשך ללהיט שלה "Toxic", מהאלבום In the Zone. ואכן, קליפ-הקאמבק שלה, "Womanizer", המשיך את הקו הסגנוני של "Toxic" ו- "Break The Ice". השיר הגיע למקום ה-43 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-15 במצעד הבריטי שם הוא הסינגל הכי פחות מצליח של ספירס. בישראל הגיע השיר למקום הראשון במצעד של רדיוס 100 FM. מידע על היצירה "Break the Ice" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Break the Ice" באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טסאם

טְסָאם הוא ריקוד מסכות מונגולי מסורתי שמטרתו לגרש רוחות. זהו ריקוד תיאטרלי, בו מגלמים הרקדנים דמויות של גיבורים, שדים וחיות. אפיון הדמויות מתבטא באמצעות צורת הריקוד, המוזיקה המתלווה אליו, ובאמצעות עיצוב התלבושת וצבעיהן. הטסאם הוא מרכיב באמנות הנקראת "דויגָאר", אחת מעשר החוכמות בפילוסופיה ההודית. הריקוד הובא למונגוליה במאה ה-8 על ידי הקדוש ההודי לובון באדאמונג'אי, שהוזמן לקדש את המקדש הבודהיסטי הראשון במדינה, סאיאם. מאותה תקופה הטסאם היה חלק מהטקסים המונגוליים המסורתיים, ונעשה פופולרי ביותר במאה ה-16. עד סוף, קיימו 500 מתוך 700 המנזרים הבודהיסטיים במונגוליה את הטקס, כל אחד בגרסה משלו. בעבר היו קיימים שני סוגי טסאם: הטסאם המדבר, "מִיל בּוגדו", שכבר חלף מן העולם, וה"גסר טסאם". אחד מריקודי הגסר טסאם הפופולריים ביותר הוא ה"ארלג נומון חאן טסאם" הנקרא גם "חורי טסאם". ריקוד זה, שבוצע לראשונה ב-1811, כלל למעלה מ-20 רקדנים וכ-108 תלבושות שונות, ובוצע ביום השמיני של החודש הראשון של הקיץ. הטסאם היה נפוץ בעבר גם בהודו, נפאל, סין ובהוטן, אך כמעט ונעלם בעקבות השפעות מערביות מהפכת התרבות בסין ורדיפות הנזירים תחת שלטונו של צ'ויבלסאן במונגוליה. כיום מנסה ממשלת מונגוליה לחדש את המסורת בעזרת נזירים ששרדו את הרדיפות. תרבות מונגולית ריקוד הטסאם באתר הרשמי של לשכת התיירות המונגולית תמונות
אוגוסטוס מונגרדיין

אוגוסטוס מונגרדיין (אנגלית: Augustus Mongredien; מרץ 1807 - מרץ 1888) אמן שחמט אנגלי ממוצא צרפתי. היה כלכלן פוליטי וסופר. בשיא יכולתו השחמטאית הגיע מונגרדיין היה ממוקם במקום ה-10 בעולם. התפרסם בזכות דו-קרב שקיים בשנת 1859 עם פול מורפי ובמיוחד המשחק הראשון בדו-קרב שהסתיים בתיקו. את יתרת שבעת המשחקים הפסיד מונגרדיין 0–7. בשנת 1862 השתתף בתחרות הראשונה שהתקיימה בשיטה בה כל מתמודד משחק מול כל היתר; מונגרדיין סיים במקום האחד עשר מתוך ארבעה עשר מתמודדים בהשיגו 3 נקודות מתוך 13. מדיה וקבצים בנושא אוגוסטוס מונגרדיין בוויקישיתוף אוגוסטוס מונגרדיין, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי