laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
להוציא את הכלב

להוציא את הכלב היא סדרת טלוויזיה דרמטית-ריאליסטית ישראלית, שנוצרה על ידי שירלי מושיוף וניר ברגמן, שגם ביים אותה וכתב אותה. הסדרה שודרה בערוץ הוט 3 בין התאריכים 15 בנובמבר 2007 עד ל-20 בדצמבר. וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2008. מבנה הפרקים בסדרה ייחודי - הפרקים 1 ו-6 הם פרולוג ואפילוג, ואילו ארבעת האמצעיים נסובים אודות ארבעה זוגות, כאשר כל פרק מוקדש לזוג אחר. נעה ואלון (נטע ריסקין וצחי גראד): נעה מנהלת רומן עם אלון, גבר נשוי ואב לילדה. בעקבותיו, היא מנתקת קשר עם הוריה ומתדרדרת למשבר נפשי. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, נאלצת נעה לעזוב את עבודתה כמאפרת מוקדם מן הצפוי, ולקבל את פניו של אלון. לאחר ערב עמוס ריבים חוזרים והתפייסויות חוזרות, היחסים ביניהם מגיעים לרגע גורלי ומכריע שבו מחליטה נעה לסיים את יחסיה עם אלון. גליה ואבנר (רונית ברגמן ורמי הויברגר): גליה ואבנר הם זוג נשוי עם שני ילדים, כאשר נודע לאבנר כי גליה בוגדת בו. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, אבנר הפגוע והפוגע מחליט בצעד נואש לקחת את גליה לערב חילופי זוגות רב משתתפים, במהלכו נחשפים כל הרגשות והכעסים שלהם. רונית ברגמן, סולנית פלסטיק ונוס אשר מגלמת בסדרה זו את גליה, היא אחותו של במאי הסדרה וזוהי הפעם היחידה בה ברגמן השתתפה כשחקנית בסדרה או סרט כלשהם. ניצה ועודד (אורלי זילברשץ-בנאי ומוני מושונוב): ניצה ועודד הם זוג שנשוי כבר עשרות שנים, והוריה של נועה. ניצה ועודד ידועים כפעילים פוליטית ופעילי זכויות אדם בשטחים ובעלי דעות שמאל רדיקלי. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, ניצה מתמודדת עם הגילוי המפתיע כי עודד בוגד בה. לאחר מהלומות ביניהם, הם מגיעים לחתונה של מקורביהם, שבמהלכה הם מנסים למצוא את דרכם. אריאלה ויאיר (נועה ברקאי ואיתמר צור): אריאלה היא מורתו לאמנות של יאיר, תלמיד התיכון. סיפור האהבה האסור של השניים נחשף, ובשל כך אריאלה מועמדת למשפט. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, אריאלה נמצאת יום לפני משפטה, כאשר יאיר מגיע אליה לערב אחרון ודרמטי. כשהוא מנסה לצאת מדירתה מבלי להיתקל בצלמים שאורבים לה מחוץ לבניין, עובר יאיר תאונת דרכים ונכנס לתרדמת. שחקנים אורחים: שירז טל, אנחל בונני, צופית גרנט, אריאלה שביד והילה אלפרט. לפי יוצריה, הסדרה באה לבחון את המונוגמיה בעידן המודרני, ואת הקשר בין המושגים "אינטימיות" ו"זרות".[דרוש מקור] במרכז העלילה, ארבעה סיפורים המתרחשים ביממה אחת, שלושה סיפורי בגידה, גם פיזית וגם רעיונית, וסיפור אחד של אהבה, אולם גם היא אהבה אסורה. כל הסיפורים מצטלבים ביניהם, כיוון שכמעט כל הדמויות גרות בבניין מגורים משותף (כאשר אחרות סובבות סביבן), עד הפרק האחרון, שבו מתקלפות סופית המסכות של הדמויות, שקריהן גלויים לחלוטין והן נותרות עם האמת הפשוטה והמרה שבמעשיהן. כך, כל הסיפורים מגיעים לשיאם. "להוציא את הכלב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות ניר קיפניס, ‏לו הכלבים יכלו לדבר, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2007 ירון פריד, לראות שוב ושוב כדי להאמין, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2008 מערכת עכבר העיר און-ליין, מותק, זה נגמר, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2007 עכבר העיר און ליין, הזוכה הגדולה: "הכל דבש", באתר הארץ, 1 באוגוסט 2008 תיגל נשיא, עכבר העיר, הסודות של מוני ואורלי, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2007
רטרו-וירוס

רטרו-וירוס הוא נגיף (וירוס) בו החומר התורשתי הוא RNA, ובתהליך הכפלתו מתבצע שעתוק לאחור של הגנום מ-RNA ל-DNA (מכאן השם "רטרו"). אחד הרטרו-וירוסים הידועים הוא HIV, הנגיף הגורם למחלת האיידס. לרטרו-וירוס גנום המכיל שני גדילים זהים של RNA חד-גדילי חיובי. לאחר חדירת הווירוס לתא הוא מסתמך על האנזים רוורס טרנסקריפטאז (טרנסקריפטאז הפוך או reverse transcriptase) כדי לבצע סוג של שעתוק לאחור של הגנום שלו מ-RNA ל-DNA, ועל ידי אנזים אינטגראז (Integrase) הוא נכנס לגנום של הפונדקאי. הווירוס עצמו מהווה מקום אחסון למטען הגרעיני הגנטי שלו. תהליך השעתוק לאחור מתרחש בציטוזול (נוזל הציטופלזמה) של הפונדקאי. כל גנום של הנגיף המשולב בגוף הפונדקאי נקרא פרו וירוס. בעוד שהשעתוק במרבית התהליכים הביולוגיים מתרחש בדרך כלל מ-DNA ל-RNA, השעתוק לאחור מתעתק RNA ל-DNA. המונח "רטרו" בשם רטרו וירוס מתייחס לכך שהוא מפר את הדוֹגְמָה המרכזית של הגנטיקה. היות שבתהליך השעתוק לאחור לא מתקיימת הגהה (תיקון שגיאות על ידי אנזימים), סוג זה של נגיפים עובר מוטציות לעיתים קרובות מאוד. דבר זה מאפשר לנגיף להגדיל את ההתנגדות לתרופות אנטי-נגיפיות במהירות; זו היא הסיבה העיקרית לכך שתרופות הניתנות לנשאי HIV ניתנות לרוב בשילוב תרופות נוספות ולא כתרופה יחידה (HAART). הגנומים של רטרו-וירוסים מכילים בדרך כלל שלושה גנים המקודדים חלבונים אשר יכולים להימצא בנגיף הבוגר: קודי gag בשביל הליבה והמבנים החלבוניים של הנגיף. קודי pol לתהליך התרגום, האנזים פרוטאז והחלבון אינטגראז. קודי env למעטה החלבוני של הנגיף. שישה רטרו-וירוסים שזוהו בגוף האדם (ארבעה זני וירוס HTLV ושני זני וירוס HIV) תוקפים את תאי T של מערכת החיסון. מאפיין נוסף המשותף למשפחת הרטרו-וירוסים הוא מעטפת ליפידים המקיפה את המעטפת החלבונית. מעטפת זו חיונית לפעולתם. מחקרים ברטרו-וירוסים הם אלו שהראו לראשונה סינתזה של DNA מתבניות RNA. חלק מקבוצה זו הם גורמי סרטן. מדיה וקבצים בנושא רטרו-וירוס בוויקישיתוף רטרו-וירוס, באתר NCBI (באנגלית) רטרו-וירוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רטרו-וירוס, באתר GBIF (באנגלית) רטרו-וירוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רטרווירוסים, דף שער בספרייה הלאומית רטרו-וירוסים (באנגלית) נעם לויתן, אם אין נגיף, אין עובר, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 בפברואר 2024
אן מארי ד'אורליאן

אן מארי ד'אורליאן (27 באוגוסט 1669 - 26 באוגוסט 1728, בצרפתית: Anne Marie d'Orléans) הייתה צאצאית של בית אורלאן הצרפתי. הפכה לדוכסית סבויה ומלכת סיציליה וסרדיניה כתוצאה מנישואיה לויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, והייתה סבתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. אן מארי נולדה בשאטו דה סן-קלו שמחוץ לפריז, בתם השנייה וילדתם השלישית של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, אחיו הצעיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ורעייתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אחותם הצעירה של צ'ארלס השני וג'יימס השני, מלכי אנגליה. היא הייתה צאצאית של משפחות המלוכה הגדולות באירופה: סביה מצד אביה היו לואי השלושה עשר, מלך צרפת ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל בעוד שסביה מצד אמה היו צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה והנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת. כשאן מארי הייתה בת שנה בלבד מתה אימה הנרייטה אן ושנה לאחר מכן נישא אביה לאליזבת שארלוט, נסיכת הפלטין, שהייתה לה כמו אם והייתה קרובה אליה מאוד. כשהייתה בת עשר הפכה אחותה הבכורה, מארי לואיז, למלכת ספרד כאשר נישאה לקרלוס השני, מלך ספרד. ב-10 באפריל 1684, בהיותה בת 15, נישאה אן מארי בארמון ורסאי לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה, צאצא לבית סבויה וכן נינו של אנרי הרביעי, מלך צרפת. לזוג נולדו תשעה ילדים, מתוכם שלושה מתו עם לידתם. ששת הילדים הנותרים היו: מריה אדליידה, נסיכת סבויה (1685-1712) - נישאה ללואי, דוכס בורגונדיה, והייתה אימו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. מריה אנה, נסיכת סבויה (1687-1690) - מתה בגיל צעיר. מרי לואיזה, נסיכת סבויה (1688-1714) - נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד. ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה - (1699-1715) - מת ממחלת האבעבועות השחורות בגיל 16. קרלו אמנואלה השלישי (1701-1773) - ירש את אביו כדוכס סבויה ומלך סרדיניה. אמנואלה פיליברטו, דוכס שבלה (1705-1705) - מת ב-18 ימים לאחר לידתו. לאחר נישואיה קיבלה אן מארי את התואר "דוכסית סבויה ונסיכת פיימונטה", ובשנת 1713 הפכה למלכת סיציליה עם עלייתו של בעלה לשלטון לפי הסכם אוטרכט. בשנת 1720 אולץ ויטוריו אמדאו לוותר על כס המלוכה הסיציליאני והוכתר במקום זאת למלך סרדיניה. בין השנים 1714 ל-1720 הייתה אן מארי יורשת העצר לטוען היעקוביטי לכתר האנגלי, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, בנו של מלך אנגליה המודח ג'יימס השני. היא הפכה ליורשת העצר לאחר מותה של אחותו של ג'יימס פרנסיס, המלכה אן, והוחלפה עם היוולדו של בנו, צ'ארלס אדוארד סטיוארט. מדיה וקבצים בנושא אן מארי ד'אורליאן בוויקישיתוף אן מארי ד'אורליאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עמשי לוין

עֲמָשַׂי לוין (ד' באייר ה'תרצ"ו, 12 במאי 1936 – 16 באפריל 2002, ד' באייר ה'תשס"ב) היה משורר ומתרגם ישראלי. יליד תל אביב, בנם של המחבר והתעשיין צבי לוין, נשיא הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בישראל, ושל הציירת בת שבע לוין; אחיינו של שופט בית המשפט העליון דב לוין. פרסם גם בשמות העט עמוס יהב ואבישר לוין. ידוע בזכות מילותיו לשיר "בדד", שיר שהפך לקלאסיקה לאחר ביצועו של זוהר ארגוב וזכה לביצועים נוספים רבים, בין השאר בפיהן של גליקריה וסי היימן. כמתרגם של ספרות יפה ומדעית, וכן תוכניות טלוויזיה וסרטים, לוין אחראי לתרגומים לעברית של יצירות ספרות יפה חשובות כמו "גן הצבאים" ו"שירת התליין" של נורמן מיילר; "המרד על הקיין" ו"מלחמה וזיכרון" להרמן ווק; "עיר קטנה בגרמניה", "מרגל מושלם" ו"בית רוסיה" של ג'ון לה קארה; "לא בלי בתי" של בטי מחמודי; "כפירי אריות" לאירווין שו; "תרופה מרה" לארתור היילי; ההמון והכח של אליאס קנטי; ו"מלך עכברוש" של ג'יימס קלאוול. במדעי החברה, לוין תרגם וערך את "ביהייביוריזם" ו"מעבר לחרות ולכבוד" של ב' פ' סקינר; סוציולוגיה - "יסודות, עקרונות, גישות של ליאונרד בלום" ופיליפ סלזניק; "אישיות והסתגלות" של ריצ'רד ס' לאזארוס; "מהותה של חקירה פסיכולוגית" של ריי היימן; "פסיכולוגיה של ארגונים" של אדגר שיין; ואת "אנטישמיות בברית המועצות: מבחר מאמרים ומסות" בעריכת שמואל אטינגר. לוין תרגם את "מרכבות האלים" ו"אלים מן החלל החיצון" מאת אריך פון דניקן. כן תרגם אף ספרי מתח כספר "החטא השלישי" שכתב לורנס סנדרס. שמו הפרטי של לוין, עֲמָשַׂי, הוא שם נדיר ממקור תנכ"י. עמשי לוין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עמשי לוין, דף שער בספרייה הלאומית מילים לשיר בדד, שירונט מספר 666, יוצר התרופות, באתר המולטי יקום של אלי אשד ארתור היילי, באתר kulmosnet.co.il(הקישור אינו פעיל) מכונת קריאה - "לפעמים מופיעות הרוחות כעננים וממטירות גשם", באתר readingmachine.co.il ג'ימס קלול, מלך עכברוש, ההוצאה לאור משרד הבטחון, 1982-01-01 פרטי כותר - מהותה של חקירה פסיכולוגית, (מאת ריי היימן. עברית: עמשי לוין; הימן, רי), באתר sdeboker.j3.library.org.il אנטישמיות בברית המועצות: מבחר מאמרים ומסות / אטינגר, שמואל, באתר www.bookgallery.co.il
פרינסטון (ניו ג'רזי)

פרינסטון (באנגלית: Princeton) היא עיירה במחוז מרסר שבמדינת ניו ג'רזי בארצות הברית. בעיירה כ-30,700 תושבים לפי נתוני 2020. פרינסטון היא מקום מושבה של אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת מחקר יוקרתית החברה בליגת הקיסוס, ונחשבת לעיר אוניברסיטאית הבנויה במידה רבה סביב האוניברסיטה. בנוסף, נמצא בפרינסטון המכון למחקר מתקדם, ובעיירה ובסביבתה נמצאים מוסדות מחקר וחינוך נוספים, וכן מטות של מספר חברות גדולות, ביניהן המטה הראשי של בריסטול מאיירס סקוויב. על אף שבירת ניו ג'רזי היא העיר טרנטון, מעונו הרשמי של המושל נמצא בפרינסטון מאז 1945. פרינסטון ממוקמת בערך בחצי הדרך בין ניו יורק לפילדלפיה, בסמוך לכבישים הראשיים המחברים את שתי הערים האלה, וכן בסמוך לקו הרכבת העובר בין שתיהן. קו הרכבת עוצר בתחנת "צומת פרינסטון" (Princeton Junction), ומשם יש קו רכבת נפרד לתחנת פרינסטון. הקו הקצר בין צומת פרינסטון לפרינסטון, באורך 4.3 ק"מ, מוכר בכינוי "הדינקי" (The Dinky), והוא קו הרכבת הפעיל הקצר ביותר בארצות הברית. המתיישבים האירופים הראשונים הגיעו לאזור פרינסטון בסוף המאה השבע-עשרה, אזור שהיה אז באזורי הספר בין פרובינציית ג'רזי המזרחית ופרובינציית ג'רזי המערבית. השם פרינסטון תועד לראשונה ב-1724. על אף שאין לכך תיעוד רשמי, מקובל לחשוב שפרניסטון קרויה על שם ויליאם, נסיך אורנז'. בשנת 1756 עבר מניוארק לפרינסטון הקולג' של ניו ג'רזי (The College of New Jersey), מוסד הלימודים שהפך לאוניברסיטת פרינסטון ב-1896. ב-3 בינואר 1777, כחלק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית, התרחש הקרב על פרינסטון (אנ') שבמסגרתו זכו יחידות הצבא הקונטיננטלי בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון בניצחון על הכוחות הבריטים. אזור פרינסטון הוכר על ידי בית המחוקקים של ניו-ג'רזי כיישוב נפרד ב-1813. בשנת 1894 פוצלה העיירה לשתי רשויות: לב העיירה, בשטח של כ-4.8 קמ"ר, נקרא הבורו של פרינסטון (באנגלית: Borough of Princeton), ואילו השטח המקיף את לב העיירה כטבעת, בשטח של 42.8 קמ"ר, נקרא פרינסטון טאונשיפ (באנגלית: Princeton Township).. הפיצול התרחש בשל סכסוך על מיסוי לטובת בתי הספר, וכחלק מגל של פיצולים והתאגדויות ששטף את יישובי ניו-ג'רזי בסוף המאה ה-19. ב־1 בינואר 2013, אוחדו שתי הרשויות מחדש לאחר משאל שנערך בין תושבי שתי הרשויות. צרפת קולמר, גראנד אסט, צרפת איטליה פטורנלו דל מוליזה (אנ'), מוליזה, איטליה מדיה וקבצים בנושא פרינסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרינסטון (באנגלית) פרינסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרינסטון (ניו ג'רזי), דף שער בספרייה הלאומית בורו (Borough) וטאונשיפ (Township) הם סוגים של שלטון מקומי במדינת ניו ג'רזי ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלגברה קומוטטיבית

אלגברה קומוטטיבית היא הענף באלגברה מופשטת העוסק בתכונות של חוגים קומוטטיביים, באידיאלים שלהם, ובמודולים המוגדרים מעליהם. האלגברה הקומוטטיבית משמשת ככלי הבסיסי לבניה של הן הגאומטריה אלגברית והן תורת המספרים האלגברית. הדוגמאות העיקריות לחוגים חילופיים הן חוגי פולינומים מעל שדה, והמנות שלהם, וחוגי שלמים אלגברים של שדות מספרים. בנוסף, אלגברה קומוטטיבית היא הכלי העיקרי בחקר תכונות מקומיות של סכמות. Michael Atiyah & Ian G. MacDonald, Introduction to Commutative Algebra, Massachusetts : Addison-Wesley Publishing, 1969. Matsumura, Hideyuki, Commutative algebra. Second edition. Mathematics Lecture Note Series, 56. Benjamin/Cummings Publishing Co., Inc., Reading, Mass., 1980. xv+313 pp. ISBN 0-8053-7026-9 Matsumura, Hideyuki, Commutative Ring Theory. Second edition. Translated from the Japanese. Cambridge Studies in Advanced Mathematics, Cambridge, UK : Cambridge University Press, 1989. ISBN 0-521-36764-6 מדיה וקבצים בנושא אלגברה קומוטטיבית בוויקישיתוף אלגברה קומוטטיבית, באתר MathWorld (באנגלית) אלגברה קומוטטיבית, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמשי

עֲמָשַׂי הוא שמן של מספר דמויות מקראיות. הוא מוזכר ארבע פעמים בספר דברי הימים: עֲמָשַׂי רֹאשׁ הַשָּׁלִישִׁים, כנראה מעדולם, שעמד בראש גדוד שהצטרף לתמוך בדוד המלך בעיר דוד, כיום חלק מירושלים - ”וְרוּחַ לָבְשָׁה אֶת עֲמָשַׂי רֹאשׁ השלושים [הַשָּׁלִישִׁים] לְךָ דָוִיד וְעִמְּךָ בֶן יִשַׁי שָׁלוֹם שָׁלוֹם לְךָ וְשָׁלוֹם לְעֹזְרֶךָ כִּי עֲזָרְךָ אֱלֹהֶיךָ וַיְקַבְּלֵם דָּוִיד וַיִּתְּנֵם בְּרָאשֵׁי הַגְּדוּד.” (ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק י"ט) ייתכן כי זהו עמשא בן יתר, שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ומאוחר יותר שר צבא דוד המלך. עֲמָשַׂי הַלֵּוִי, בנו של אלקנה, צאצאו של שמואל, אביו של מַחַת - ”וּבְנֵי אֶלְקָנָה עֲמָשַׂי וַאֲחִימוֹת.” (ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק י') ; ”בֶּן ציף [צוּף] בֶּן אֶלְקָנָה בֶּן מַחַת בֶּן עֲמָשָׂי.” (ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק כ'). עמשי, אביו של מַחַת, אחד משני הלויים שנטלו חלק בטיהור בית המקדש לחזקיהו - ”וַיָּקֻמוּ הַלְוִיִּם מַחַת בֶּן עֲמָשַׂי וְיוֹאֵל בֶּן עֲזַרְיָהוּ מִן בְּנֵי הַקְּהָתִי... וַיַּאַסְפוּ אֶת אֲחֵיהֶם וַיִּתְקַדְּשׁוּ וַיָּבֹאוּ כְמִצְוַת הַמֶּלֶךְ בְּדִבְרֵי ה' לְטַהֵר בֵּית ה'” (ספר דברי הימים ב', פרק כ"ט, פסוקים י"ב–ט"ו). עֲמָשַׂי הַכֹּהֵן, שהוביל בתקיעת חצוצרות את ארון הקודש עם הכנסתו לבית המקדש - ”וּשְׁבַנְיָהוּ וְיוֹשָׁפָט וּנְתַנְאֵל וַעֲמָשַׂי וּזְכַרְיָהוּ וּבְנָיָהוּ וֶאֱלִיעֶזֶר הַכֹּהֲנִים מחצצרים [מַחְצְרִים] בַּחֲצֹצְרוֹת לִפְנֵי אֲרוֹן הָאֱלֹהִים וְעֹבֵד אֱדֹם וִיחִיָּה שֹׁעֲרִים לָאָרוֹן” (ספר דברי הימים א', פרק ט"ו, פסוק כ"ד). בעברית המודרנית השם נדיר, וידועה הופעה אחת כשם פרטי בשמו של המשורר והמתרגם עמשי לוין. השם נמצא בשימוש לעיתים נדירות פחות כשם משפחה.
רודולף ולנטינו

רודולפו אלפונסו פייטרו פיליברטו רפאלו גוליילמי (באיטלקית: Rodolfo Alfonso Pietro Filiberto Raffaello Guglielmi‏; 6 במאי 1895 – 23 באוגוסט 1926), המוכר תחת שם הבמה רודולף ולנטינו (באנגלית: Rudolph Valentino), היה שחקן קולנוע איטלקי. רודולף ולנטינו נולד בקסטלנטה שבאיטליה, השלישי מארבעת ילדיהם של ג'ובני ולנטינו, מנהל קרקס שנפטר כשוולנטינו היה בן 11, ושל מארי ברטה גבריאל (Marie Berta Gabrielle, לבית ברבן Barbin), צרפתייה. בשנת 1912 התגורר בפריז אך חזר באותה השנה לאיטליה. בשנת 1913 עבר לארצות הברית וגר בניו יורק. עד מהרה התרושש מכספו, הסתובב ברחובות ועבד בעבודות מזדמנות- בעיקר במסעדנות ובגינון. הוא למד סגנונות ריקוד רבים וניסה לפתוח בקריירת ריקוד ללא הצלחה. בשנת 1917 עבר לקליפורניה והחל את דרכו בקולנוע בסרטים אילמים בהם רקד. לאחר שהתגלה בסרט דל תקציב, לוהק ולנטינו לסרטים נכבדים באולפני הוליווד. הוא הרבה לשחק את המאהב יפה התואר והפך למושא תשוקה של מיליוני נשים. ב-15 באוגוסט 1926 פונה ולנטינו לבית החולים בניו יורק במצב קשה, לאחר שהתגלה אצלו זיהום בכבד. הניתוח עבר בהצלחה, אבל גרם לו להרעלת דם. ולנטינו נפטר ב-23 באוגוסט 1926 בניו יורק כתוצאה מההרעלה. בן 31 בלבד היה במותו. למעלה מ-100,000 אבלים יצאו לרחובות ניו יורק על מנת לחלוק לו כבוד אחרון. אלפים נוספים התכנסו בתחנות בהן עברה הרכבת אשר הסיעה את גופתו לקבורה בלוס אנג'לס, ועשרות אלפים עמדו מחוץ לבית הקברות בו נטמן. בשנת 1977 יצא לאקרנים הסרט "ולנטינו" אודותיו. בתפקיד ולנטינו שיחק רודולף נורייב. בסרטו של וודי אלן, "קפה סוסייטי" (2016), מעניקה מאהבתו הצעירה של המפיק ההוליוודי שבסרט, מכתב אהבה כתוב וחתום בכתב ידו של ולנטינו, לאות אהבתה. בתרבות העברית שימשה דמותו של ולנטינו לתיאור דמות המאהב יפה התואר והבלתי מושג. בתוכניתה של להקת הנח"ל "רד אלינו לבקעה" (1968) נכלל השיר "טנגו ולנטינו" שנכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר "נסיך החלומות" שכתבה שמרית אור, אשר מוכר בביצוע גלי עטרי, נכתב אודותיו. ארבעת פרשי האפוקליפסה (1921) The Four Horsemen of the Apocalypse השייח (1921) The Sheik דם וחול (1922) Blood And Sand רדג'ה הצעיר (1922) The Young Rajah (1924) Monsieur Beaucaire קוברה (1925) Kobra הנשר (1925) The Eagle בנו של השייח (1926) The Son Of The Sheik רודולף ולנטינו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רודולף ולנטינו, באתר AllMovie (באנגלית) רודולף ולנטינו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רודולף ולנטינו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רודולף ולנטינו, באתר MusicBrainz (באנגלית) רודולף ולנטינו, באתר Discogs (באנגלית) אורי קליין, דברים שאנחנו לא יודעים | מיהי האשה בשחור שעלתה מדי שנה לקברו של רודולף ולנטינו?, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2009 רודולף ולנטינו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רודולף ולנטינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רודולף ולנטינו (1895-1926), דף שער בספרייה הלאומית כתבי רודולף ולנטינו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) טנגו ולנטינו, באתר שירונט נסיך החלומות, באתר שירונט ערך זה הוא קצרמר בנושא שחקנים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטפן הנשוז

סטפן הנשוז (נולד ב-7 בספטמבר 1974 בבילנס, שווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן. הנשוז ערך 72 הופעות במדים הלאומיים של הנבחרת השווייצרית, והוא שותף עימה ביורו 1996 ויורו 2004. הנשוז התפרסם לראשונה באירופה כאשר שיחק במועדון הגרמני מן הבונדסליגה המבורג. אחרי שחתם בבלקברן רוברס בשנת 1997, הנשוז נהנה משתי עונות אישיות מוצלחות על אף שהקבוצה לא הרשימה. כאשר בלקבורן ירדה ליגה לאחר עונת 1998/1999, הנשוז נשאר לשחק בפרמייר ליג אחרי שעבר לידי ליברפול תמורת 3.5 מיליון לירות שטרלינג. בליברפול, הנשוז נהפך להיות לשחקן הרכב קבוע, כאשר עיצב יחד עם שותפו להגנה סמי הופייה מרכז הגנה יציב ומשמעותי. השותפות ביניהם הייתה חלק חשוב מן הזכייה ההיסטורית של ליברפול בטרבל בשנת 2001, אף על פי שנגיעת יד של הנשוז בכדור בדקה ה-90 של משחק גמר גביע הליגה האנגלית כנגד ברמינגהאם סיטי הובילה את המשחק להארכה (המשחק עצמו הוכרע רק בפנדלים). עקב פציעה הנשוז הוחלף על ידי הבלם הקרואטי איגור בישאן. לאחריה, הצמד הנשוז-הופיה הוחזר לתפקוד בעונת 2003/2004 ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה. כאשר רפא בניטז החליף את ז'ראר הוייה כמאמן הקבוצה, החליט המאמן לנסות לשפר את ההגנה שלו עם הצבת המגן האנגלי ג'יימי קראגר במקומו של הנשוז. הצעד הוביל לסיום הקריירה של השווייצרי באנפילד. קרגר, שלפני כן תופקד כמגן, הפך להיות בלם באופן קבוע, והנשוז לבסוף חתם בסלטיק הסקוטית לחצי שנה בהעברה חופשית. למרות זאת, לאחר שפג תוקפו של החוזה עליו חתם, החליט הנשוז לחזור לשחק בפרמייר ליג במדי העולה החדשה ויגאן. הנשוז עזב את ויגאן לאחר שנה אחת בלבד, לאחר שחתם על חוזה עד סוף עונת 2006/2007 בקדנציה שנייה בבלקברן רוברס. הוא שימש במהלך העונה בסגל בעיקר בתור מחליף של שחקנים פצועים. בתום שתי עונות הודיע על פרישה ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא סטפן הנשוז בוויקישיתוף סטפן הנשוז, באתר Transfermarkt סטפן הנשוז, באתר BDFutbol סטפן הנשוז, באתר WorldFootball.net סטפן הנשוז, באתר National Football Teams סטפן הנשוז, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ג'יימס פיורפוי

ג'יימס בריאן מארק פיורפוי (באנגלית: James Brian Mark Purefoy; נולד ב-3 ביוני 1964 בטונטון) הוא שחקן אנגלי. פיורפוי נולד בעיירה טונטון שבסאמרסט, ועזב את הלימודים בגיל 16. לאחר שהתפרנס מעבודות מזדמנות, כגון פועל בחווה לגידול חזירים, ונסע לטייל ברחבי אירופה, שב לביתו בגיל 18, והשלים את לימודיו. במהלך השלמת הלימודים החליט לפנות לקריירה של משחק, והחל ללמוד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת לונדון. במקביל, התפרנס ממכירת גליונות של ה-Socialist Worker, ביטאון מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) של בריטניה. במהלך לימודיו, גילם את התפקיד הראשי במחזה הנרי החמישי. נציגים של רויאל שייקספיר קומפני התרשמו מהופעתו, והוא הצטרף לתיאטרון ב-1988. במסגרת הפקותיו של תיאטרון זה השתתף במקבת', הסערה, המלך ליר ומחזות נוספים. במהלך שנות ה-90 המשיך לנדוד בין תיאטראות. בין היתר, השתתף במחזה המלט בהפקת בריסטול אולד ויק (1991), וב"מותו של סוכן" בהפקת תיאטרון וסט יורקשייר (לצדו של ג'וד לאו, 1994). בסוף שנות ה-90 שב לרויאל שייקספיר קומפני, והשתתף ב"ילדי גן העדן" שהוצג בברביקן. במקביל להופעותיו בתיאטרון, החל פיורפוי להופיע בתפקידי משנה בסדרות טלוויזיה החל מ-1990 ובקולנוע החל מ-1992. תפקידיו המשמעותיים הראשונים היו בסרטים "חדרי שינה" (1998) ו"מנספילד פארק" (1999), בו גילם את דמותו של טום ברטרם. בראשית שנות האלפיים המשיך פיורפוי לגלם תפקידים קטנים יחסית בטלוויזיה ובקולנוע, עד שב-2005 לוהק לתפקיד מרקוס אנטוניוס בסדרת הטלוויזיה "רומא". בשנת 2009 גילם פיורפוי את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "הנדבן" של רשת NBC האמריקאית, העוסקת בנער שעשועים אמיד שמחליט להקדיש את הונו לשיפור חייהם של אחרים. באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בסרט ההרפתקאות "סולומון קיין". פיורפוי הוזכר כמועמד לגלם את דמותו של ג'יימס בונד בסרט גולדן איי, אך בסופו של דבר נבחר לתפקיד פירס ברוסנן, שהמשיך לשלושה סרטים נוספים. עם פרישתו של ברוסנן, שוב הוזכר פיורפוי כמועמד, אך לתפקיד נבחר דניאל קרייג. בשנת 2012 לוהק לתפקיד ג'ו קרול בסדרה "The Following" בה הוא מגלם רוצח סדרתי, הסדרה זכתה להצלחה רבה. באותה שנה שיחקה בתפקיד חוזר בסיטקום "אפיזודס". בשנת 2015 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "מומנטום". בשנת 2016 החל לשחק בסדרת הדרמה המערבונית "האפ ולנארד", לצידו של מייקל קנת' ויליאמס. הסדרה ירדה מהמסך ב-2018 לאחר שלוש עונות ונחלה הצלחה רבה. בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "פחמן משודרג" המשודרת בנטפליקס. בשנת 2019 שיחק בסרט "ידיד הדייגים". בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה "חינוך מיני". בשנת 2020 החל לשחק בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "פניוורת'" בדמותו של קפטן גוליבר טרוי. בשנת 2022 שיחק בסדרה "מארי אנטואנט". פיורפוי אב לבן שנולד ב-1997 לו ולבת זוגו, השחקנית הולי איירד. הוא נישא בשנת 2014 לבמאית והמפיקה ג'סיקה אדמס, ולהם שלושה ילדים משותפים. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס פיורפוי בוויקישיתוף ג'יימס פיורפוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימס פיורפוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס פיורפוי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימס פיורפוי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ג'יימס פיורפוי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר המעריצים הרשמי ג'יימס פיורפוי, באתר "רומא" "The Last Emperor", ריאיון עם ג'יימס פיורפוי במגזין ווג Clint Morris, "McMahon still in the running for 007", 2005.
הנאדי ג'רדאת

הנאדי תייסיר עבד אל-מלכ ג'רדאת (בערבית: هنادي تيسير عبدالمالك جردات; 1974 – 4 באוקטובר 2003) הייתה מחבלת מתאבדת ערבייה מהעיר ג'נין, שפוצצה עצמה בשבת, 4 באוקטובר 2003, במסעדת "מקסים" (מסעדה מזרח-תיכונית בחיפה בבעלות יהודים וערבים הפועלת משנת 1966). ג'רדאת אחראית לרציחתם של 21 ולפציעתם של 51 ישראלים, יהודים וערבים, ששהו באותה עת במסעדה. בכך הייתה למחבלת המתאבדת השישית באינתיפאדה השנייה. בין הנרצחים בפיגוע היו שתי משפחות ו-4 ילדים, כולל תינוקת בת שנה. ג'רדאת הייתה עורכת דין וחברה בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. על פי כרוז שפרסם הג'יהאד האסלאמי, החליטה ג'רדאת לבצע את הפיגוע לאחר שהייתה עדה להריגת אחיה פאדי, פעיל הג'יהאד האסלאמי, ובן דודה וארוסה סאלח, במהלך ניסיון מעצר של האחרון, בכיר בזרוע הצבאית של הארגון "גדודי ירושלים". תמונתה של ג'רדאת נכללה במיצב אמנותי בשם "שלגיה ושגעון האמת", שהקים ב-2004 האמן היהודי דרור פיילר. המיצב התפרסם לאחר שצבי מזאל, שגריר ישראל בשוודיה, שהוזמן לפתיחה, השחית את היצירה. המעשה והיצירה עוררו מחלוקת רבה. ב-4 ביולי 2011 פורסם כי גופתה של ג'רדאת תועבר לידי הרשות הפלסטינית יחד עם עוד 83 גופות של מחבלים אחרים, כמחווה של ישראל לרשות לכבוד חג הרמדאן. בעקבות הלחץ הציבורי שעורר הפרסום והדיון במשא ומתן על גופות מחבלים, ביטל שר הביטחון אהוד ברק את העברת הגופות כבר למחרת הפרסום. ב-13 באוקטובר 2012 משלחת של איגוד עורכי הדין הערבים, ארגון מצרי, העבירו למשפחתה של ג'רדאת את העיטור הגבוה ביותר על ביצוע הפיגוע, לציון גאוות עורכי הדין הערבים על הפיגוע. המחבלת שנעזרה בסיפור כיסוי מעורר אמפתיה על אב חולה, מבט מל"מ 79, ספטמבר 2017, עמ' 64 Khaled Abu Toameh, Arab Lawyers Union honors Palestinian suicide bomber, באתר הג'רוזלם פוסט, 13 באוקטובר 2012 (באנגלית) החתונה בחיפה תלמד את הציונים לקח, באתר nana10‏, 5 באוקטובר 2003 אליאור לוי, ברשימת הגופות: המחבלים ממקסים וקפה הלל, באתר ynet, 4 ביולי 2011 רועי מנדל, על חלקי גופתם המתה: כשהאויב נקבר אצלך, באתר ynet, 8 ביולי 2011 אטילה שומפלבי וחנן גרינברג, ברק הכריע: לא יועברו גופות מחבלי חמאס, באתר ynet, 5 ביולי 2011