laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיוטר לשצ'נקו

פיוטר קונסטנטינוביץ' לשצ'נקו (ברוסית: Пётр Константинович Лещенко;‏ 14 ביוני 1898 – 16 ביולי 1954) היה זמר אסטרדה רוסי ורומני ממוצא צועני-אוקראיני, מהבולטים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20. קריירת הסולו של לשצ'נקו התחילה כשהיה בן 32. מאז שנת 1926, במשך שנתיים, מסייר לשצ'נקו באירופה ובמזרח התיכון. לאחר הסיור חזר לרומניה ועבד זמן מה בתיאטרון "תיאטרול נוסטרה", אך עד מהרה עזב למדינות הבלטיות, אחר כך לאוקראינה, שם הופיע במסעדות שונות. בסוף שנת 1931 הכיר הזמר את המלחין הבולט אוסקר סטרוק, שכתב לחנים פופולריים בסגנון טנגו ופוקסטרוט, כמו גם שירי פופ ורומנטיקה רגשית. לפי הצעת סטרוק, לשצ'נקו מקליט את קולו לראשונה. תקליטים עם השירים "עיניים שחורות" (Чёрные глаза) של אוסקר סטרוק), "רפסודיה כחולה" (Синяя рапсодия), "ספר לי למה" (Скажите, почему), ובהמשך "טטיאנה" (Татьяна), "מירנדה" (Миранда) ו"נסטיה יגודקה" (Настя-ягодка) מתפרסמות. ההצלחה של שירים אלה מובילה לכך שללשצ'נקו מציעים חוזה לסניף הרומני של חברת התקליטים הבריטית קולומביה, שאיתה הקליט מעל 80 תקליטים. כמו כן, יצירות פורסמו על ידי חברות תקליטים אחרות - פרלופון הגרמנית, Electrecord הרומנית, Bellaccord הלטבית. הקלטת קול מעלה את תהילתו של לשצ'נקו, והוא מסייר הרבה לא רק בבסרביה, אלא גם מופיע באולמות הטובים ביותר של וינה, לונדון, ריגה, קישינב. ואז מתיישב הזמר ומשפחתו בבוקרשט, שם פתח מסעדה. בסוף 1941 נתן הסולן מספר קונצרטים באודסה שנכבשו על ידי הכוחות הרומניים באולם המרכזי של מלון בריסטול. לשצ'נקו התעלם מצו צבאי ראשון, נכנס לקבוצה אמנותית ושוחח עם החיילים. אחרי הצו השני, לשצ'נקו ניגש לקו החזית בחצי האי קרים, שם שירת במטה הצבא הרומני והיה אחראי על הקנטינה. עם כניסתו של הצבא הסובייטי, יחד עם אשתו ורה, הוא שר בבתי חולים, זרועות ומועדוני קצינים. מאז קיץ 1948 הזוג מופיע בבתי קפה ובתי קולנוע שונים בבוקרשט, ואז מוצאים עבודה בתיאטרון חדש. מדיה וקבצים בנושא פיוטר לשצ'נקו בוויקישיתוף פיוטר לשצ'נקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיוטר לשצ'נקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיוטר לשצ'נקו, באתר Discogs (באנגלית) פיוטר לשצ'נקו (1898-1954), דף שער בספרייה הלאומית Leschenko, Petr, mus-col.com
פרד וגנר

פרד וגנר, (באנגלית: Fred Wagner;‏ 20 בדצמבר 1860 - 14 בינואר 1940) היה אחד הציירים המוקדמים מבין האימפרסיוניסטים בפנסילבניה. בילה את רוב חייו בפילדלפיה בציור הנמלים, הגשרים, הפארקים, תחנות הרכבת והנמלים שלה. וגנר למד אצל תומאס אייקינס באקדמיה לאמנויות פנסילבניה החל משנת 1878. לפני שסיים את לימודיו, נבחר וגנר ללמד לצד אייקינס בקורס האנטומיה החל משנת 1882. עבודותיו של וגנר היו בתערוכות השנתיות של האקדמיה בפנסילבניה לראשונה בשנת 1882 ובאופן עקבי מדי שנה בין השנים 1906–1940, ובתערוכות הדו-שנתיות של גלריית קורקורן לאמנות, וושינגטון הבירה, בין 1907 ל-1935. הוא זכה בפרס מלגת האקדמיה בפנסילבניה בשנת 1914, ובשנת 1922 זכה למקום מכובד בתערוכה הבינלאומית של מכון קרנגי בפיטסבורג. וגנר עזב את ההוראה באקדמיה בפנסילבניה בשנת 1886 כדי לערוך סיור בעיירות המערב ולצייר דיוקנאות. עם שובו לפילדלפיה הוא עבד כמאייר בעיתונות עד 1902. אחר כך התבקש ללמד בבית הספר בצ'סטר ספרינגס, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. אחר כך התחיל ללמד בבית ספר באדינגהאם בשנת 1912. כמה מתלמידיו הבולטים של וגנר היו: אליזבת וושינגטון (1871–1953) וג'ון וייגנד (1869–1951). בית ספר הזה התקיים יותר מעשרים וחמש שנים, ובסופו של דבר נערכו שיעורים בבניין פולר בפילדלפיה. וגנר הפך לחבר במועדון הסקיצה של פילדלפיה בשנת 1897 ונשאר שם חבר לכל החיים. ואגנר היה חבר בברית האמנות בפילדלפיה במשך שנים רבות והיו תערוכות שהוקדשו לעבודותיו שם לפני ואחרי מותו. ואגנר התחתן עם אווה וילמוט בשנת 1913, הדוגמנית שלו במספר לא ידוע של ציורים כולל אחד שכותרתו "ליידי מעשנת." זו הייתה גם השנה של תערוכת הארמורי הידועה בעיר ניו יורק שבה התקבלו שתיים מיצירותיו של וגנר. בקיץ שבין 1903 ל־1913 התגורר וגנר באי הייטס, ניו ג'רזי, שם ג'יימס מור בראיינט תמך בו. בראיינט היה חרט שוגנר פגש במועדון הסקיצה בפילדלפיה. בתקופות קיץ אחרות הם בילו באושן סיטי, ניו ג'רזי, שם צייר דיוקנאות של אחייניתו, מרגריט ברנדלינגר וחמש בנותיה, יחד עם סצינות של האוקיינוס והחוף. וגנר נפטר ב-20 בינואר 1940 פרד וגנר צייר כל חייו, אף על פי שהתפרנס בצניעות כאמן, יצירותיו הוכנסו והתקבלו לכמה מתערוכות האמנות היוקרתיות ביותר באותה תקופה. הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו וציוריו היו (או נמצאים) במוזיאונים רבים כולל מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון רדינג, מוזיאון האמנות של ג'יימס א. מיכנר, מוזיאון האמנות של סנט לואיס, מוזיאון לאמנות אמריקאית, מוזיאון האמנות של פרנסוורת' ומוזיאון אוניברסיטת פן סטייט. מדיה וקבצים בנושא פרד וגנר בוויקישיתוף Smith, Cyndy Drue and Susan Brendlinger, Fred Wagner An American Painter (1860–1940) page 11 Peterson, Brian H. (Editor) (2002). Pennsylvania Impressionism. Page 276 Alterman, James M. New Hope for American Art. Page 566
ארקאה–סאמסיק

קבוצת ארקאה–סאמסיק (בצרפתית: Arkéa–Samsic) היא קבוצת אופני כביש צרפתית, בדרג ה-UCI ProTeam, המשני לקבוצות אחרי דרג ה-UCI WorldTeam. הקבוצה נוסדה בשנת 2005 בשם "Bretagne–Jean Floc'h", אז הקבוצה הייתה חובבנית, רק בשנת 2011 עלתה הקבוצה לדרג הפרו קונטיננטל המקצועי. בשנת 2014 קיבלה הקבוצה את אחת מארבע ההזמנות שחולקו לקבוצות בדרג הפרו קונטיננטל לטור דה פראנס, וערכה את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, ומאז היא מוזמנת בקביעות למרוץ. בשנים האחרונות היא גם מוזמנת למונומנט פריז - רובה. בשנת 2018 צירפה לשורותיה את הרוכב וורן ברגיל, שניצח את קטגוריית ההרים בטור דה פראנס 2017 ובנתה את הקבוצה סביבו. שנה לאחר מכן גם צירפה את הספרינטר הגרמני, אנדרה גרייפל, שנחשב בשיאו לאחד מהספרינטרים הטובים בעולם, לעונה אחת בלבד. ב-2019 ברגיל ניצח עבור הקבוצה את אליפות צרפת. ב-2020 הקבוצה עשתה קפיצת מדרגה נוספת מבחינת רכש, כשצירפה את נאירו קינטנה, מנצח ג'ירו ד'איטליה 2014 ווואלטה אספנייה 2016, במטרה שיהיה המוביל שלה בטור דה פראנס. הקבוצה צירפה גם אחיו, דאייר, עוד רוכבים בולטים כמו ווינר אנאקונה ודייגו רוסה והספרינטר נאסר בוהאני. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. הסיבה היא סגל הקבוצה מעודכן לשנת 2022. קולומביה וינר אנאקונה צרפת וורן ברגיל צרפת פרנק בונאמור צרפת תומא בודה צרפת מקסים בואה צרפת נאסר בוהאני בלגיה בנג'מין דקלרק צרפת אנתוני דלהפלאס צרפת אליה גסבר צרפת דונובן גרונדה צרפת טיבו גוורנלה צרפת רומיין הארדי צרפת בנואה ז'ארייר צרפת רומיין לה רו צרפת פלורנטין לקאמווה–למבר צרפת קווין לדאנויי צרפת מתיס לווה צרפת דן מקליי בלגיה כריסטוף נוף פולין לוקאש אוסיאן קולומביה נאירו קינטנה קולומביה דאייר קינטנה צרפת אלאן ריו צרפת הוגו הופסטטר צרפת קלמו רוסו בריטניה קונור סוויפט צרפת פלוריאן ואשו צרפת קווין ואקווילין מדיה וקבצים בנושא ארקאה–סאמסיק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארקאה–סאמסיק (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של ארקאה–סאמסיק (באנגלית) ארקאה–סאמסיק, ברשת החברתית פייסבוק ארקאה–סאמסיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארקאה–סאמסיק, ברשת החברתית אינסטגרם כסטאז'ר החל מאוגוסט
נסיך הרעם

נסיך הרעם (באנגלית: Thunder Prince; בקוריאנית: 흑룡왕과 비호동자, "מלך הדרקון השחור והלא קדושים") הוא סרט אקשן מונפש דרום-קוריאני משנת 1982, אשר בוים על ידי האון-מייונג האן. הסרט עוקב אחר אנדי שנשבע לנקום בשם אביו, רעם כחול, שנרצח על ידי מנטיס השחור. הסרט הופץ לראשונה בדרום קוריאה ב-12 בדצמבר 1982 בדיבוב קוריאני, ולאחר מכן גרסה אמריקאית בדיבוב אנגלי הופצה בארצות הברית בשנת 1987 בהפקת ג'וסף לאי. הגרסה האמריקאית הופצה ברחבי אירופה ודובבה לשפות נוספות, ביניהן גרמנית, יוונית ופולנית. הגרסה האמריקאית הופצה גם בישראל בדיבוב לעברית בשנת 1997 על ידי חברת ההפצה "אבן זוהר", כחלק מסדרת ההפצה "אגדה של סיפור". אורך הסרט הוא כ-70 דקות. הסרט מתחיל כאשר מנטיס השחור רוצח את רעם כחול, אביו של אנדי, וגונב את סגנון הלחימה המשפחתי. אנדי, שנשבע לנקום בשם אביו, יוצא תחת השם "נסיך הרעם" למסע ביער, שם הוא עובר הרפתקאות שונות ופוגש את צ'ימי, קוף שהופך במהרה לחבר שלו. ביער אנדי גם פוגש את אוגי, מורה דגול שמלמד כיצד להילחם ללא אלימות. בסוף הסרט אנדי בוחר להילחם מול מנטיס השחור באמצעות כבוד ולא לחימה, כמו שלימד אותו אוגי. אנדי – נער, שלאחר שאביו נרצח, יוצא להרפתקה ביער בשם חדש "נסיך הרעם" בשביל לנקום ברוצח. רעם כחול – אביו של אנדי שנרצח על ידי מנטיס השחור. צ'ימי – קוף שאנדי פוגש ביער והופך לחבר שלו. אוגי – מורה דגול ששונא אלימות. מנטיס השחור – הרוצח של רעם כחול. הדיבוב העברי בוים על ידי הדס מוזס, והופק על ידי נטע בן צבי. דן קיזלר – אנדי יורם יוספסברג – מנטיס השחור / סנאי שמחה ברבירו – אוגי אורי כבירי – צ'ימי דלית שחף – פניקס צביקה שוורצברג – רעם כחול אסתי ברעד פורים – אנדי הצעיר עפרון אטקין סיון שביט "נסיך הרעם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נסיך הרעם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
מבנה ליגות הכדורגל בישראל

מערכת הליגות הישראלית היא מערכת הליגות בכדורגל בישראל והיא מנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל. כיום הליגה הראשונה בישראל היא ליגת העל. הליגה השנייה היא הליגה הלאומית. אחריהן קיימות הליגות האזוריות ליגה א', ליגה ב' וליגה ג'. שתי הליגות העליונות מסווגות על ידי ההתאחדות לכדורגל כליגות מקצועניות, כאשר הגוף המייצג את הקבוצות מול ההתאחדות ומרכז את פעילות הליגות ברמה 1-2 היא מנהלת הליגות לכדורגל. הליגות ברמה 3-5 מסווגות כליגות חובבניות והן בניהול של ההתאחדות לכדורגל. מספר הקבוצות בכל הליגות מלבד ליגה ג' נשאר קבוע כל עוד לא נעשה שינוי במבנה ובגודל הליגות. בליגה ג' מספר הקבוצות משתנה משנה לשנה בהתאם למספר הקבוצות הנרשמות באותה עונה. המספרים מעודכנים לפתיחת עונת 2021/22. מספר קבוצות לפי ליגה כיום: לא ניתן להציג את הגרף באופן זמני – ההרחבה Graph להצגת תרשימים מושבתת כרגע. מבנה הליגות שונה מספר פעמים מאז הקמתה של ההתאחדות לכדורגל בישראל. השינוי האחרון בליגה הבכירה התבצע לקראת עונת 2012/2013 - שינוי זה כלל צמצום הליגה מ-16 ל-14 קבוצות. לאחר שני סיבובים מתקיים בליגת העל פלייאוף אשר במסגרתו יחולקו הקבוצות לשני בתים. בית אחד של 6 קבוצות ובית אחד של 8 קבוצות. 6 הקבוצות אשר יסיימו במקומות 1 עד 6 ייקחו חלק בפלייאוף העליון, והקבוצות אשר יסיימו במקומות 7 עד 14 ייקחו חלק בפלייאוף התחתון. הקבוצות שיסיימו את העונה במקומות ה-13 וה-14 תרדנה לליגה הלאומית. בליגה הלאומית יתקיים פלייאוף של שני בתים גם כן. הקבוצות אשר יסיימו במקומות 1–8 יטלו חלק בפלייאוף העליון. שתי הקבוצות שיסיימו בשני המקומות הראשונים יעלו אוטומטית לליגת העל. הקבוצות אשר יסיימו במקומות 9–16 יטלו חלק בפלייאוף התחתון. הקבוצות שיסיימו במקומות 15 ו-16 יירדו אוטומטית לליגה א'. הקבוצה שתסיים במקום ה-14 תתמודד בשני משחקי מבחן מול הקבוצה שתסיים במקום ה-2 בליגה א'. שיטת הקיזוז בליגה הלאומית בוטלה החל מעונת 2012/2013. פלייאוף עליה ליגה א' / הישרדות ליגה לאומית אם הקבוצה שזוכה בגביע המדינה זוכה גם באליפות או במקום השני או השלישי בליגה, הקבוצה אשר סימה את הליגה במקום הרביעי תזכה בכרטיס למוקדמות הקונפרנס ליג. קבוצה שסיימה במקום ה-2 בליגה א' צפון, תשחק מול הקבוצה שסיימה במקום ה-5 באותה ליגה. הקבוצה שסיימה במקום ה-3 תשחק מול הקבוצה שסיימה במקום ה-4. המנצחות בשני משחקים אלו ישחקו זו מול זו במשחק הצלבה. המנצחת במשחק ההצלבה תשחק נגד המנצחת במשחק ההצלבה בליגה א' דרום בשיטת בית-חוץ. המנצחת במשחקים אלו תשחק מול הקבוצה שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית במגרש נייטרלי. המנצחת במשחק זה תשחק בעונה שלאחר מכן בליגה הלאומית הקבוצה שסיימה במקום ה-2 בליגה א' דרום, תשחק מול הקבוצה שסיימה במקום ה-5 באותה ליגה. הקבוצה שסיימה במקום ה-3 תשחק מול הקבוצה שסיימה במקום ה-4. המנצחות בשני משחקים אלו ישחקו זו מול זו במשחק הצלבה. המנצחת במשחק ההצלבה תשחק נגד המנצחת במשחק ההצלבה בליגה א' צפון בשיטת בית-חוץ. המנצחת במשחקים אלו תשחק מול הקבוצה שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית במגרש נייטרלי. המנצחת במשחק זה תשחק בעונה שלאחר מכן בליגה הלאומית
סיימון קופר

סיימון קופר (באנגלית: Simon Kuper;‏ נולד ב-15 באוקטובר 1969) הוא סופר בריטי המתמחה בתחום הכדורגל. סיימון קופר נולד בקמפלה למשפחה דרום אפריקאית. תוך זמן קצר הם עברו לליידן בעקבות מינויו של אביו למרצה באוניברסיטת ליידן. סיימון קופר למד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד ועבר השתלמויות באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1994 הוא פרסם את ספרו "כדורגל נגד האויב" וזכה עבורו בפרס William Hill Sports Book of the Year (אנ'). בספר זה הוא תיאר איך כדורגל מנוצל לצרכים פוליטיים. הספר תורגם לעברית בשנת 2002 בהוצאת חרגול. סיימון קופר עובד כפרשן ספורט בעיתונים בריטים כמו האובזרבר, פייננשל טיימס והגרדיאן. בשנת 2003 הוא פרסם את ספרו השני "Ajax, The Dutch, the War: Football in Europe during the Second World War" על מועדוני כדורגל ונבחרות כדורגל במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה. בנוסף לאנגלית כותב קופר גם בעיתונות ההולנדית[דרושה הבהרה]. סיימון קופר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קורות חיים סימון קופר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. קופר, סיימון., כדורגל נגד האויב, חרגול, 2002
מערת לאס מונדאס

מערת לאס מונדאס (בספרדית: Cueva de Las Monedas, מילולית "מערת המטבעות") היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית פואנטה וייסגו (ספ') בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. המערה שוכנת בגובה 180 מטרים מעל גובה פני הים על המדרון הדרום-מערבי של הר קסטיו, והיא אחת מהמערות במכלול המכונה "המערות של מונטה קסטיו" (Las cuevas del monte Castillo). ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו. הכניסה למערה התגלתה בטעות באפריל 1952, במהלך בירוא האזור לפני נטיעת חורשת אקליפטוסים. בגלל עצמות הדוב שנמצאו במערה, נקראה בתחילה מערת הדובים (Cueva de Los Osos). כאשר במהלך המשך הבדיקה באתר התגלה מסתתר מהמאה ה-16 עם מטבעות מימי המלכים הקתוליים, אחד מהם מ-1563, שונה שמו למערת המטבעות (Cueva de Las Monedas). אורכה של המערה 800 מטרים, המערה הארוכה ביותר במכלול המערות של מונטה קסטייו, שמתוכם אפשר לבקר ב-160 המטרים הראשונים. היא כוללת תצורות מערות רבות (נטיפים, זקיפים, תצורות קרסט צבעוניות ועמודים (Stalagnate)). בשכבות העליונות נמצאו מעט ממצאים מתקופת הברונזה: מרצעים מארד, גרזני אבן ושברי חרסים. מתחתם היו כלי אבן מהתקופה הפלאוליתית העליונה. כמה מטרים מהכניסה יש קיר קטן עם ציורים בפחם של 17 בעלי חיים וסימנים מופשטים בצורת נקודות וקווים. בעלי החיים המיוצגים כוללים סוסים, ביזונים, איילים, יעלים ודוב מערות. ציורים אלה מגיעים מסוף עידן הקרח האחרון, ומתוארכים כ-12 אלף שנים לפנה"ס. אתר האינטרנט הרשמי של מערת לאס מונדאס מדיה וקבצים בנושא מערת לאס מונדאס בוויקישיתוף Cave of the Coins – אתר המערות של קנטבריה LAS MONEDAS CAVE אתר Prehistoric Rock Art Trails LAS MONEDAS CAVE(הקישור אינו פעיל) מאתר התיירות הרשמי של ספרד LAS MONEDAS CAVE, Spain's official tourism website El Castillo y Las Monedas, prehistory and archeology in Cantabria
יציאה 2

יציאה 2 הוא אלבום הופעה של הזמר והיוצר שלום חנוך שיצא בשנת 2012. האלבום מתעד את סיבוב ההופעות האקוסטי "יציאה 2" שהחל בשנת 2012. את שלום חנוך (גיטרה אקוסטית ושירה) מלווה הנגן משה לוי (פסנתר, אקורדיון וקולות). באלבום (כמו במופע) מופיעים ביצועים לשירים של שלום חנוך מכל הזמנים, בין היתר: "שיר ללא שם", "הבלדה על יואל משה סלומון", "Deja Vu", "אגדת דשא" ועוד. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך (למעט היכן שמצוין אחרת).  שלום חנוך - שירה וגיטרה. משה לוי - פסנתר, אקורדיאון ושירה.
אל תדאגי לי אמא

אל תדאגי לי אמא הוא פזמון שכתבו פבלו רוזנברג וארז ברוזליק, הלחינו רוזנברג והנרי וביצעו פבלו רוזנברג ושרון חזיז. השיר יצא לאור בשנת 2004. גרסתם של רוזנברג וחזיז לשיר יצאה כסינגל ב־2004. עבור אלבומו "חיכיתי לך" משנת 2005 הקליט רוזנברג את השיר מחדש, לבדו. בשיר הדובר הוא חייל בן 20 הפונה לאמו. החייל נמצא בפעילות מבצעית אך מנסה להרגיע את אמו וקורא לה לא לדאוג. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשס"ד (2004) דורג השיר במקום ה-16. סרטון השיר "אל תדאגי לי אמא" באתר יוטיוב מילות השיר "אל תדאגי לי אמא" באתר שירונט
תופסות קצב

תופסות קצב (אנגלית: Feel the Beat) הוא סרט מחול קומדיה-דרמה אמריקאי משנת 2020 בבימויה של אליסה דאון, שנכתב על ידי מייקל ארמברוסטר ושון קו בכיכובם של סופיה קרסון, אנריקו קולנטוני ווולפגנג נובוגרץ. לאחר שנכשלה באודישן גדול לברודוויי בכך שפגעה במפיקת התוכנית, רות זימר, הרקדנית אפריל דיברינה חוזרת לעיר הולדתה בוויסקונסין. היא נתקלת בבן זוגה לשעבר ניק, שאותו עזבה כדי להתמקד בקריירה בניו יורק, ובמורת הריקוד הוותיקה שלה, בארב. בארב מציעה לה את האפשרות לאמן את קבוצת הריקוד של העיירה, ניו הופ, לתחרות, אך בגלל הניסיון שלה בניו יורק, אפריל מסרבת. כשהיא מגלה שהתחרות עשויה להציע לה הזדמנות להופיע מול מפיק ברודוויי עשיר שיכול להציל את הקריירה שלה, אפריל מקבל באי רצון את הצעתה של בארב, ומתחילה במשטר אימונים קשה שמנכר את הרקדניות הצעירות בכיתתה של בארב. צוות הרדניות של ניו הופ עובר כמה שלבים בתחרויות, כשהריקוד שלהן משתפר ככל שאפריל מתחברת אל הבנות והופכת למורה טובה יותר, כולל לימוד שפת סימנים לתלמידה שהיא חירשת. לאחר שהתקרה של אולפן הריקודים קורסת, הקבוצה מתחילה להתאמן במגרש הכדורגל לפני שבסופו של דבר עוברת לאסם של אביה של אפריל, שניק עזר לה לתקן. אפריל וניק מתחילים לחדש את היחסים ביניהם כשצוות הריקודים מתקדם לתחרות הארצית, שם רקדניות אחרות מתגרות באפריל על כישלונה בניו יורק, ומזכירות לה שהיא בסופו של דבר משתמשת ברקדניות ניו הופ כדי להחיות את הקריירה שלה. לאחר שעברו לשלב הבא בגמר הארצי, ניו הופ מתחילות לתרגל את הרוטינה החדשה שלהם באסם, ואפריל קוראת לחברה דקו לעזור בעיצוב התלבושות. משפחות הרקדניות מצליחות לגייס מספיק כסף כדי לשלוח את הקבוצה לאטלנטיק סיטי, שם יתקיים השלב האחרון. אפריל מצליחה סוף סוף להתחבר עם אחותו הצעירה של ניק, שרה, שחשה נטושה כשאמה נפטרה ואפריל עברה לניו יורק. באטלנטיק סיטי, הנבחרת מתכוננת להופעת הסיום שלהם. לאחר ההופעה, וולי וונג כל כך מתרשם מאפריל שהוא מציע לה תפקיד במופע החדש שלו. אפריל ווולי וונג עוזבים את התחרות מייד לחזרות בניו יורק, מה שפוגע מאוד בילדות. עם זאת, ברגע שהיא שם היא מבינה את הטעות שלה ועוזבת את החזרה כדי לעודד את הקבוצה שלה בתחרות. לאחר התפייסות עם הרקדניות, אפריל וניק מתנשקים, וולי וונג מאפשר לה לשמור על תפקידה למרות שעזבה חזרה. לאחר מכן אפריל מופיעה במופע של וולי וונג בניו יורק, וממשיכה ללמד את שיעורי הריקודים בוויסקונסין באמצעות וידאו צ'אט. הצוות מתאחד מחדש למסיבת ריקודים בניו יורק לאחר ערב הפתיחה של התוכנית. סופיה קרסון בתפקיד אפריל דיברינה וולפגנג נובוגרץ בתפקיד ניק דונה לין שמפלין בתפקיד ברב אנריקו קולנטוני בתפקיד פרנק דיברינה רקס לי בתפקיד וולינגטון 'וולי' וונג ברנדון קייל גודמן בתפקיד דקו מריסה ג'ארט וינוקור בתפקיד עצמה אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג חיובי של 50% על סמך 8 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.33/10. "תופסות קצב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תופסות קצב", באתר נטפליקס "תופסות קצב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תופסות קצב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תופסות קצב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "'Feel the Beat': Trailer, Cast, Release Date, and What To Know About the Know About the Netflix Film". Decider. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Review: Feel the Beat Is A Charming Dance Movie". The Cinemaholic. נבדק ב-19 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Feel the Beat (2020)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-24 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה)
יחסי אוגנדה–יפן

יחסי אוגנדה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אוגנדה לבין יפן. בין הרפובליקה של אוגנדה לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אוגנדה לבין יפן כוננו ב-1962. השגרירות האוגנדית ביפן נפתחה לראשונה בשנת 1973, נסגרה בשנת 1987 ונפתחה מחדש בשנת 1994. לעומת זאת, יפן פתחה שגרירות באוגנדה לראשונה בשנת 1997. יוורי מוסווני, נשיא אוגנדה - 2013, 2015 אוגנדה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. יפן מיוצגת באוגנדה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקמפלה, בירת המדינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אוגנדה–יפן בוויקישיתוף Japan-Uganda Relations, אתר משרד החוץ של יפן EMBASSY OF UGANDA IN TOKYO, JAPAN EMBASSY OF JAPAN IN KAMPALA, UGANDA
התמכרות למחשב

ניתן לתאר התמכרות למחשב כשימוש מוגזם או כפייתי במחשבים באופן ממושך על אף שישנן השלכות שליליות חמורות על כך על התפקוד האישי, החברתי ו/או התעסוקתי. המשגה ברורה נוספת שנהגתה על ידי הפסיכיאטר האמריקני ג'רלד בלוק היא ש"מבחינה רעיונית האבחנה היא הפרעת קשת כפייתית-אימפולסיבית הכרוכה בשימוש במחשב מקוון ו/או לא מקוון ומורכבת משלושה תת-סוגים לפחות: התעסקות מוגזמת במשחקי וידאו, התעסקות מוגזמת בתוכן מיני, ו/או התעסקות מוגזמת בדואר אלקטרוני/הודעות טקסט". נכון ל-2020 התמכרות למחשב עדיין אינה כלולה בספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי DSM כהפרעה נפשית רשמית. הרעיון של התמכרות למחשב מתחלק באופן כללי לשני סוגים - התמכרות למחשבים לא מקוונים והתמכרות למחשבים מקוונים. בדרך כלל נעשה שימוש במונח התמכרות למחשבים לא מקוונים כאשר מדברים על התעסקות מוגזמת במשחקי וידאו, משום שניתן לעיתים רבות לשחק בהם גם מבלי להיות מחוברים לרשת האינטרנט. השימוש במונח התמכרות למחשבים מקוונים, המכונה גם התמכרות לאינטרנט, מקבלת כיום תשומת לב רבה יותר במחקר המדעי מאשר התמכרות למחשבים לא מקוונים, בעיקר מכיוון שרוב המקרים של התמכרות למחשבים קשורים לשימוש מוגזם באינטרנט. מומחים החוקרים את אנשים המכורים לאינטרנט מתארים תסמונת זו כאנשים העובדים באופן אינטנסיבי וממושך באינטרנט, כאשר השימוש באינטרנט הוא בלתי נשלט, אינם מסוגלים להשתמש באינטרנט באופן יעיל המוקצב בזמן, אינם מתעניינים בעולם החיצון, אינם מבלים במחיצתם של אנשים מהעולם החיצון וכתוצאה מכך גדלה לאורך זמן הבדידות והדכדוך שלהם. Block, J. J. (1 במרץ 2008). "Issues for DSM-V: Internet Addiction". American Journal of Psychiatry. 165 (3): 306–7. doi:10.1176/appi.ajp.2007.07101556. PMID 18316427. {{cite journal}}: (עזרה) Răşcanu, Ruxandra; Marineanu, Corina; Marineanu, Vasile; Sumedrea, Cristian Mihai; Chitu, Alexandru (במאי 2013). "Teenagers and their Addiction to Computer". Procedia - Social and Behavioral Sciences. 78: 225–229. doi:10.1016/j.sbspro.2013.04.284. {{cite journal}}: (עזרה) Lemmens, Jeroen S.; Valkenburg, Patti M.; Peter, Jochen (26 בפברואר 2009). "Development and Validation of a Game Addiction Scale for Adolescents". Media Psychology. 12 (1): 77–95. doi:10.1080/15213260802669458. {{cite journal}}: (עזרה) Pies, R (2009). "Should DSM-V Designate "Internet Addiction" a Mental Disorder?". Psychiatry. 6 (2): 31–37. PMC 2719452. PMID 19724746. Yellowlees, Peter; Marks (במאי 2007). "Problematic Internet use or Internet addiction?". Computers in Human Behavior. 23 (3): 1447–1453. doi:10.1016/j.chb.2005.05.004. {{cite journal}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ננסי תאייר

ננסי תאייר (באנגלית: Nancy Thayer;‏ נולדה ב-14 בדצמבר 1943, אמפוריה (אנ'), קנזס) היא סופרת, אמריקאית. שכתבה 31 ספרים, שתורגמו ל-13 שפות בהן עברית. ננסי נולדה באמפוריה שבקנזס ב-14 בדצמבר 1943, להוריה ג'יין ומייקל פטון, הבכורה מבין שתי בנותיהם בהמשך עברה המשפחה לויצ'יטה. ב-1964, ברחה מהבית ונישאה לתאייר, פרופסור לפסיכולוגיה, מבוגר ממנה ב-16 שנה, גרוש עם 2 בנות וכך הפכה בגיל 20 לאם חורגת לשתי בנות מתבגרות. לזוג שני צאצאים, הבן ג'ושוע והבת סמנתה, סופרת אף היא. הם התגרשו ב-1980, שנה בה גם התפרסם ספרה הראשון. ב-1984 נישאה לצ'ארלס וולטר ועברה לחיות בננטקט מסצ'וסטס, אי קטן באטלנטי, כ-40 קילומטרים מדרום לקייפ קוד. לתאייר תואר ראשון ושני בספרות אנגלית מאוניברסיטת מיזורי. בהמשך לימדה במספר אוניברסיטאות. החל מ-1980, עם פרסום הרומן הראשון שלה, היא "סופרת בזמן מלא". ספרה הראשון "סטפינג" (Stepping) יצא (במשמעות הורות חורגת) ב-1980 בהוצאת Doubleday (אנ'). לפני כן פרסמה סיפורים קצרים במספר כתבי עת ספרותיים. לרבים מספריה רקע אוטוביוגרפי. והם מתרחשים בננטקט. הספר "סטפינג" עובד לסדרה בת 13 פרקים ששודרה ב-BBC. הספר "Spirit Lost" עובד לסרט על ידי United Image Entertainment (אנ'). 1980–1985 - עמיתת ה-Middlebury Bread Loaf Writers’ Conference. 2015 - פרס Romantic Times (אנ') אתר האינטרנט הרשמי של ננסי תאייר (באנגלית) ננסי תאייר, ברשת החברתית פייסבוק ריאיון עם ננסי תאייר באתר Nantucket Today (באנגלית) רשימת הספרים של ננסי תאייר נכון ליולי 2020 חברים ובעלים, תרגום: מיטל שרון, הוצאת קוראים, 2000 האתר של Middlebury Bread Loaf Writers’ Conferences (באנגלית)
אספניול (כדורגל נשים)

מועדון הספורט המלכותי אספניול מברצלונה נשים (בספרדית: Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona SAD Femenino), ובקיצור אספניול נשים (בספרדית: RCD Espanyol Femenino), הוא מועדון כדורגל נשים ספרדי מהעיר ברצלונה, המשחק בליגת העל הספרדית. המועדון נוסד בשנת 1970, והוא מחלקת כדורגל הנשים הרשמית של אספניול. אספניול הייתה אחת הקבוצות החלוצות בכדורגל הנשים בספרד, ושיחקה את משחקה הראשון כבר בשנת 1970.‏ ההצלחה הלאומית הראשונה של הקבוצה הגיעה בשנת 1989, אז היא הגיעה לראשונה לגמר גביע המלכה, אך הפסידה בגמר לאניורגה. אספניול זכתה בגביע המלכה לראשונה בשנת 1996, והיא הצליחה להגן על התואר גם בשנה שלאחר מכן. שנת 2006 הייתה העונה הטובה ביותר בתולדותיה עד כה, כשזכתה באליפות הליגה הראשונה (והיחידה) שלה, ובגביע המלכה השלישי שלה. בכך השתתפה אספניול בגביע אופ"א לנשים בעונה שלאחר מכן. בתחילת העשור השני של המאה העשרים ואחת, אספניול מיצבה את עצמה כאחת הקבוצות הבכירות בספרד. היא זכתה להצלחה רבה בגביע המלכה, וזכתה בשלושה גביעים נוספים בשנים 2009, 2010 ו-2012, והשוותה את השיא של לבאנטה כקבוצה עם מספר הזכיות הרב ביותר בגביע. בעונת 2011/2012 אספניול סיימה במקום השלישי אחרי ברצלונה ואתלטיק בילבאו. לאחר עונה זו ועד 2020, הקבוצה נחלשה והיא לא הגיעה להישגים משמעותיים בליגה ובגביע. ליגת העל הספרדית: זכייה (1): 2005/2006 סגנות (3): 2006/2007, 2009/2010, 2010/2011 גביע המלכה: זכייה (6): 1996, 1997, 2006, 2009, 2010, 2012 (שיא משותף) סגנות (4): 1990, 2002, 2007, 2011 הסופר קאפ הספרדי: זכייה (0): אין. סגנות (1): 1997 גביע קטלוניה: זכייה (5): 2005, 2006, 2007, 2008, 2013 סגנות (9): 2009, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 מדיה וקבצים בנושא אספניול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אספניול אספניול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אספניול, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net "La historia del RCD Espanyol Femení" [The history of RCD Espanyol Femení] (בספרדית). Sexto Anillo. 23 ביוני 2017. אורכב מ-המקור ב-2019-10-29. נבדק ב-9 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)