laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המכונה הניסיונית קטנת המידות של מנצ'סטר

המכונה הניסיונית קטנת המידות של מנצ'סטר (באנגלית: The Manchester Small-Scale Experimental Machine) או בשמה המקוצר SSEM, המכונה "בייבי" (Baby), הייתה המחשב הראשון מסוג Stored-Program. היא נבנתה באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר על ידי פרדריק ס. ויליאמס, טום קילבורן וג'ף טוטיל, והופעלה לראשונה ב-21 ביוני 1948. המכונה לא נועדה להיות מחשב פעיל אלא נבנתה כמצע ניסוי למכשיר שפופרת ויליאמס (אנ'), צורה מוקדמת של אחסון זיכרון המחשב. המכונה נחשבה קטנה ופשוטה בהשוואה לשאר המכונות שנבנו באותו זמן, אף על פי שהכילה את כל האלמנטים ההכרחיים למחשב אלקטרוני מודרני. מיד לאחר שהודגמו יכולות הביצוע של המכונה, פרויקט חדש החל באוניברסיטה במטרה לפתח אותה למחשב שימושי, "מנצ'סטר סימן 1". מנצ'סטר סימן 1 הפך במהירות לאב טיפוס של "פרנטי סימן 1", המחשב הרב-תכליתי המסחרי הראשון. ל-SSEM היה אורך מילה של 32 ביט וזיכרון של 32 מילים. כיוון שהיא נועדה להיות מחשב ה-Stored Program הפשוט ביותר, הפעולה החשבונית היחידה שהיא ידעה לבצע הייתה חיסור. מדיה וקבצים בנושא המכונה הניסיונית קטנת המידות של מנצ'סטר בוויקישיתוף Computer 50 – A website celebrating the 50th anniversary of the SSEM in 1998. Digital60 – A website celebrating the 60th anniversary of the SSEM in 2008. A brief history of the Small-Scale Experimental Machine Manchester Baby Simulator software BabyRace – Run original program on a mobile phone and compare the performance with the Small-Scale Experimental Machine BBC article on Baby Oral history interview with Geoff Tootill, one member of the team that designed and built the Manchester Small-Scale Experimental Machine, recorded for An Oral History of British Science at the British Library. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל

מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל הייתה ידועה בעבר גם בשם תנועת המורים למען קרן קיימת לישראל, היא גוף חינוכי שהוקם בשנת 1925 על ידי קבוצת מורים כגוף התנדבותי בלתי-מפלגתי במטרה לעצב את החינוך העברי בשטחי ארץ ישראל ומחוצה לה לאורה של האידאולוגיה החברתית המושרית מרוח ומטרות הקרן הקיימת לישראל. יש הרואים בהקמת מועצת המורים למען הקק"ל תגובה על הקמת זרם העובדים בחינוך בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 ועל תוכניות הלימודים שהיו נהוגות באותה עת בבתי הספר בארץ ישראל שספגו ביקורת ציבורית חריפה. המועצה רכשה בתוך זמן קצר השפעה רבה והשתלבה במערכת הפורמלית של החינוך העברי תוך השפעה משמעותית על מבנה תוכנית הלימודים ועל תכניה. מועצת המורים העלתה לסדר היום תוכנית חינוכית לאומית מובהקת שהעלתה את המטרות הלאומיות של הציונות למרכז העיסוק, על ידי הדגשת ממדים התיישבותיים וערכיים. ההצלחה המידית מיוחסת לחולשה של מערכת החינוך דאז, והמועצה מילאה תפקיד מכריע בקידום הציונות בחינוך. מדי שנה מוציאה המועצה פרסומים שונים ובהם גם גלוית ברכה לשנה העברית החדשה המשמש כרטיס ברכת שנה טובה, גלויות אלו הפכו ברבות השנים פריטי אספנות בקרב אספני אביזרי קרן קיימת לישראל. שושנה סיטון, חינוך ברוח המולדת, התכנית החינוכית של מועצת המורים למען הקק"ל (1953-1925), דור לדור, קבצים לחקר החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, כרך י"ד, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ט מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך ובנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן רובק

יוהאן רובק (בשוודית: Johann Robeck;‏ 1672, קאלמאר, שוודיה – 1735, בקרבת ברמן) היה פילוסוף ורופא שוודי-גרמני. לא הרבה שרד על חייו של רובק; ידוע שהוא נולד כלותרני אך המיר את אמונתו לקתוליות ב 1704. חיבורו הפילוסופי-תאולוגי המתיר התאבדות, בשם "על מעשה המוות הרצוני, או בחינה של שקרים, הבלים וכשלים המשמשים כטענות" (לטינית: "De morte voluntaria exercitatio sive examen calumniarum nugarum et fallaciarum quibus tanquam argumentis utuntur"), עורר פולמוס בקרב משכילי אירופה בדורו, בעיקר לאחר שהוא עצמו התאבד בטביעה בנהר הווזר שבקרבת העיר ברמן. חיבורו מתמצה בטענה כי החיים הם מתנה: כאשר אלוהים מעביר את המתנה לרשותו של האדם, הוא מעביר גם את כל זכויותיו על המתנה לאדם. לפיכך, אדם המעוניין לאבד עצמו לדעת אינו יכול לפגוע בכך באלוהים, נותן המתנה. רובק מוזכר בהערת אגב בספר הסאטירי "קנדיד" מאת וולטר. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הירולה

הירולה (שם מדעי: Beatragus hunteri, מסווג לעיתים בסוג דאמאסליק בשם Damaliscus hunteri) הקרויה גם בובאל הנטר, היא מין אנטילופה שחיה בערבות עשב צחיחות באזור על הגבול שבין קניה וסומליה. הוא המין היחיד בסוגו. ההירולות ידועות כ"אנטילופות ארבע-העיניים" בשל הבלוטות הפרי-אורביטליות (בלוטות המצויות אצל הפרסתנים מתחת לעיניים) הגדולות שלהן. גובהן הוא בין מטר אחד ל-1.25 והן שוקלות בין 80 ל-118 קילוגרם. צבע פרוותן הוא חום חולי ונהיה אפור יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות, עם בטן בהירה יותר ופס לבן על גשר האף. על העורף יש עור עבה יותר שיוצר רכסים כשהאוזניים מורמות. לקרניים צורת לירה (סוג של נבל קדום) ועל הקרניים יש טבעות בולטות. הן פעילות יום ומבלות את הבקרים והערבים בהעלאת גירה. לרוב חיים בעדרים של שתיים עד ארבעים נקבות המונהגים על ידי זכר טריטוריאלי אחד, אבל עדרי רווקים של חמישה זכרים או יותר מצויים גם כן. העדרים לא זזים הרבה מכיוון שהזכרים שמנהיגים אותם הם מאוד טריטוריאליים. כשהם נלחמים, הזכרים יורדים על ברכיהם אבל בזמן ההיאבקות הם עומדים על ארבע. ההירולה מצויה בסכנת הכחדה חמורה. כיום, נמצאים בטבע בין 500 ל-1,200 פרטים ואין חיות בכלל בשבי. בספירות בשנות ה-70 נמצאו 14,000 פרטים, ובספירות שנערכו בשנות ה-80 נמצאו 7,000 פרטים. התדלדלות האוכלוסייה של ההירולה נוצרה כתוצאה מתחרות בין עדרי בקר ובצורת שהכתה במחוז. בסוף שנת 2005, ארבע קהילות מקומיות במחוז איג'רה, בשיתוף פעולה עם "טרה נובה", פיתחו והציעו הצעה לייסד בצורה רשמית את רשות אישיבאקי לשימור ההירולה כדי להגן על ההירולה. ההירולה זוהתה כאחד מעשרת "המינים הפוקליים" ב-2007 על ידי פרויקט "מינים ייחודיים מבחינה אבולוציונית ובסכנת הכחדה גלובלית" (EDGE). הפרויקט מזהה מינים ייחודיים מבחינה אבולוציונית הזקוקים להגנה מפני הכחדה. ההירולה מדורגת בין "עשרת הגדולים" (יותר נכון הנדירים) יחד עם ארכף זהוב גב, קיפודן חרטומני אטנבורו, סולנודון היספניולי, דולפין נהרות סיני, לוריס שלוח אדום, גמל דו-דבשתי, היפופוטם גמדי, עטלף דבורה, וירבוע ארוך אוזניים. מדיה וקבצים בנושא הירולה בוויקישיתוף הירולה, באתר ITIS (באנגלית) הירולה, באתר NCBI (באנגלית) הירולה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) הירולה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) הירולה, באתר GBIF (באנגלית) שימור ההירולה, באנגלית הירולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין

האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין הוא מכון מחקר לזכר יוצאי ווהלין, שהוקם מיד עם תום מלחמת העולם השנייה. המכון חוקר אישים, מוסדות שפעלו באזור ווהלין ומפעלי תרבות ויצירות אמנות שנוצרו בו עד להשמדת הקהילה היהודית בו בשואה. האיגוד מפרסם ספרי מחקר, וכן את כתב העת "ילקוט ווהלין", שבו מתפרסמות עבודות מחקר וכן יצירות ספרות ושירה בעברית וביידיש. ערך מורחב – היכל ווהלין ב-1965 הקים האיגוד את "היכל ווהלין" בגבעתיים להנצחת יהודי ווהלין, במקום פועלת משנת 1975 שלוחת בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה של יד ושם. האתר הרשמי של האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין שלוחת גבעתיים של בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה של יד ושם, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיבוע אנזימים

קיבוע אנזימים הוא תהליך בו מצמדים אנזימים לחומר לא מסיס כדוגמת סידן אלגינט. קיבוע אנזימים מגביר את העמידות של האנזים לשינויים בסביבה כדוגמת שינויים בטמפרטורה וב-pH, וכן מאפשר לשמור את האנזימים במקומם במהלך ריאקציה ובסופה להפרידם מהתוצרים לצורך שימוש חוזר. בגלל יתרונות אלו נעשה שימוש נרחב בתעשייה בשיטה זו בתגובות המזורזות על ידי אנזימים. ב-1916 נלסון וגריפין גילו כי האנזים אינברטאז (אנזים המזרז הידרוליזה של סוכרוז) מפגין פעילות זהה כאשר הוא שקוע במוצק (פחם עץ או אלומיניום הידרוקסיד) בתחתית התמיסה וכאשר הוא מצוי באופן אחיד בתמיסה. זו הייתה שיטת הקיבוע הראשונה שהומצאה. במהלך שנות ה-50 וה-60 פותחו שיטות נוספות מלבד השיטה של ספיחה. במהלך השנים פורסמו אלפי מאמרים ופטנטים בנושא קיבוע אנזימים, ומאות אנזימים קובעו בצורות שונות. בין האנזימים שקובעו במסגרת תהליך ייצור תעשייתי רחב היקף ניתן למנות את פניצילין G, אקילאז, ליפאזות, פרוטאזות ואינברטאז. אנזימים מקובעים חשובים ביותר לשימושים מסחריים מסיבות של עלויות ושל תהליכי ריאקציות: בתהליך החלבון מתמוסס בכמות מזערית, וכך בסיום התגובה התמיסה מכילה לרוב רק ממס ואת תוצרי התגובה. ניתן להפריד בקלות את האנזים המקובע מהריאקציה, וכך מתאפשר שימוש חוזר בו. אנזימים מקובעים הם לרוב בעלי יציבות רבה יותר מאשר אנזימים מתמוססים. ישנן שיטות שונות לקיבוע אנזימים שהנפוצות שבהן: ספיחה: אנזים מחובר לחלקו החיצוני של חומר קיבוע. בספיחה ייתכן שהאתר הפעיל של האנזים ייחסם, וכך תקטן משמעותית פעילותו של האנזים. כליאה: האנזים נלכד במיקרוספרות או טיפות לא מסיסות, כדוגמת טיפות של סידן אלגינט. הכליאה עשויה לעכב את הגעת המצע (הסובסטרט) ואת יציאת התוצרים מהחומר הלא מסיס הכולא את האנזים. קישור צולב: האנזים נקשר בצורה קוולנטית לחומר מקבע בתגובה כימית. התגובה הכימית מבטיחה שאתר הקישור לא מכסה את האתר הפעיל של האנזים, ופעילות האנזים מושפעת רק מהקיבוע. מדיה וקבצים בנושא קיבוע אנזימים בוויקישיתוף אפרים קציר פרס יפן 1985 Introduction: Immobilized Enzymes: Past, Present and Prospects
בית ספר לרפואה

בית ספר לרפואה הוא מוסד חינוכי שלישוני או חלק ממוסד שכזה שעוסק בלימודי רפואה (אנ') ומכשיר אנשים לעסוק ברפואה כמקצוע. בית ספר לרפואה פועל בדרך כלל במסגרת פקולטה לרפואה, הכוללת גם פעילות מחקר ולימודים בתחומי בריאות נוספים, כגון רפואת שיניים, סיעוד ופיזיותרפיה. מתקנים ייחודיים לבית ספר לרפואה הם מתקן לגידול חיות מעבדה לצרכים לימודיים ומחקריים, ומתקן לעריכת נתיחה שלאחר המוות, כחלק מלימודי האנטומיה. אל בית ספר לרפואה מסונפים בתי חולים אוניברסיטאיים, המשמשים להוראה קלינית – פעילות שבה הסטודנטים לרפואה צופים בעבודה מעשית בבית החולים ומשתתפים בה, בהדרכת רופאים מסגל בית החולים. לימודי רפואה בישראל בתי ספר לרפואה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנולד מרי

ארנולד מרי (באסטונית: Arnold Meri‏; 1 ביולי 1919 - 27 במרץ 2009) היה גיבור ברית המועצות (15 באוגוסט 1941), קולונל בצבא האדום, פקיד בכיר ואיש ציבור אסטוני. נולד בטאלין בירת אסטוניה ב-1919. בשנת 1926 היגר עם הוריו ליוגוסלביה, שם למד יחד עם ילדי הגולים הרוסים בגימנסיה הרוסית של בלגרד. בשנת 1938 חזר עם משפחתו לאסטוניה והתגייס לצבא. באוגוסט 1940 אסטוניה סופחה לברית המועצות ומיחידות הצבא האסטוני הורכבו שתי דיוויזיות אסטוניות של הצבא האדום. לאחר פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות לחם כקצין בשורות הצבא האדום. היה האסטוני הראשון שזכה לעיטור גיבור ברית המועצות. לאחר המלחמה נבחר לתפקיד יושב ראש של הקומסומול האסטוני. בהמשך שימש כפקיד בכיר ובשיא הקריירה שלו מונה לסגן שר החינוך בממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה (1961). בן דודו, לנארט מרי, כיהן כנשיא אסטוניה הראשון לאחר עצמאותה המחודשת בשנים 1992 עד 2001. בראיונותיו הרבים ארנולד מרי אמר, שהשקפת עולמו ונקודת מבטו על אירועים רבים בהיסטוריה של אסטוניה שונים בהרבה מאלה של בן דודו המפורסם. עד יום מותו שימש בתפקיד יושב ראש הוועד האנטי-פאשיסטי של אסטוניה. הוועד התנגד לכינוסי ותיקי ואפן אס אס האסטונים ומחה נגד העברת אנדרטה לחיילי הצבא האדום ממרכז העיר טאלין (חייל הברונזה) לבית העלמין הצבאי. ארנולד מרי נפגש עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה לשעבר וזה רחש לו כבוד. בשנה האחרונה לחייו, לצד המאבק במחלת הסרטן, הועמד ארנולד מרי לדין בגין השתתפותו בגירושם לסיביר של 259 מתושבי האי היומאה (כולל 16 קשישים וכ-60 ילדים מתחת לגיל 12) במרץ 1949 (11 מתוכם מתו כתוצאה מהגירוש). מרי הכחיש בתוקף את ההאשמות והתיק נסגר בשל פטירתו . נפטר ממחלת הסרטן ב-27 במרץ 2009. לאחר מותו הוענק לו עיטור הכבוד על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב. מועצת העיר הרוסית גורנו-אלטאיסק החליטה לקרוא רחוב על שמו של ארנולד מרי. מדיה וקבצים בנושא ארנולד מרי בוויקישיתוף
ארבע בשורה

ארבע בשורה הוא משחק חשיבה לשני שחקנים. לכל שחקן אסימונים בצבע אחד, וכל שחקן בתורו מפיל אסימון לתוך הלוח המורכב משבע עמודות ושש שורות. מטרת המשחק היא לחבר ארבעה אסימונים מצבע זהה ברצף מאונך, מאוזן או באלכסון - לפני שהיריב עושה זאת. המשחק מבוסס על המשחק העתיק Gomoku בו השתמשו בחמש אבנים במקום ארבע. מבחינת תורת המשחקים, ארבע בשורה הוא משחק פתור. אם השחקן הפותח ישחק משחק מושלם, הוא ינצח במשחק. המשחק נפתר על ידי ג'יימס ד. אלן (1 באוקטובר 1988) ובאופן בלתי תלוי (בהוכחה באמצעות מחשב) על ידי ויקטור אליס (16 באוקטובר 1988). ההוכחה מספקת מספר נקודות מעניינות: אם השחקן הפותח ישים אסימון בעמודה המרכזית – הוא יכול להבטיח ניצחון על ידי משחק מושלם. אם יפתח על ידי הנחת אסימונים בשתי העמודות הצמודות למרכזית – משחק מושלם של השחקן השני יאפשר לו להשיג תוצאת תיקו (אפילו אם השחקן הפותח ימשיך במשחק מושלם משלו). על ידי פתיחה בהנחת אסימונים באחת מארבע העמודות החיצוניות – משחק מושלם של השחקן השני יאפשר לו לנצח במשחק. מדיה וקבצים בנושא ארבע בשורה בוויקישיתוף
אומוואקה

אומוואקה (Humahuaca) היא עיר בפרובינציית חוחוי בצפון-מערב ארגנטינה. היא שוכנת בחלקה הצפוני של קבראדה דה אומוואקה, בגובה של כ-2,950 מ' מעל פני הים. אומוואקה משמשת גם כבירת הדפרטמנטו של אומוואקה, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-11 אלף תושבים. מקור שמה בעם שאכלס בעבר את האזור, האומגואקה (Omaguaca). העיר נוסדה ב-1594, והיוותה נקודה חשובה בדרך שבין הערים הגדולות שבמלכות המשנה של פרו, כגון לימה ופוטוסי, לבין ערים כטוקומאן וקורדובה. במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית התרחשו בה 14 קרבות בין הבדלנים למלוכנים בין 1814 ל-1821, והיא החליפה ידיים מספר פעמים. בנייתה של הכנסייה המרכזית באומוואקה, איגלסיה דה לה קנדלריה (Iglesia de la Candelaria) הושלמה ב-1641. היא כוללת ציורים בני המאה ה-18 שצייר האמן מרקוס ספאטה מאסכולת קוסקו. אתרים בולטים נוספים בעיר כוללים את אנדרטת העצמאות (Monumento a la Independencia) הניצבת בראש גבעה המשקיפה על העיר ואת בניין העירייה, הכולל מגדל פעמונים ופסל בן דמותו של המיסיונר סן פרנסיסקו סולנו, בגודל טבעי. כן יש באומוואקה מוזיאון העוסק בפולקלור המקומי, ושוק עירוני. פרט באנדרטת העצמאות רחוב בעיר כנסיית הקנדלריה בניין העירייה מדיה וקבצים בנושא אומוואקה בוויקישיתוף
בלדה על נערי שגדל

"בלדה על נערי שגדל" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר בשנת 1972, הוקדש לבנה נתן סלור והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר מתאר אישה בודדה הממתינה לנער שיגדל ויפרוש את אחריותו עליה, אך כשהנער גדל הוא מתחתן עם אישה אחרת ועוזב אותה. שתי גישות שונות בתכלית לניתוח השיר: הראשונה היא הטריוויאלית וגורסת כי האישה היא נערה שהתאהבה בנער וממתינה להתבגרותו והשנייה גורסת כי מדובר באימו של הנער. השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת אילנה רובינא בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1972. השיר יצא באותה השנה במסגרת אלבומה הראשון והיחיד "שני הצדדים" ולאחר מכן באוספים "שרה שירי אהבה" (2001) ו"תמונת רגע - מבחר משירי תרצה אתר" (2008). מאוחר יותר ביצעו את השיר סשה ארגוב עצמו ואורה זיטנר, כחלק מאלבומם המשותף "סשה ארגוב מנגן משיריו" (1979), בו שרה אורה זיטנר בעוד ארגוב מלווה אותה בפסנתר. גם הגבעטרון שרו את השיר בביצוע משלהם שנכלל באוספים "חמישים שנות זמר" (1998) ו"אוסף הגבעטרון - 70 השירים הגדולים מכל הזמנים" (2000). בשנת 1998 מיקה קרני שרה את השיר בהופעה חיה שהוקלטה באלבום "כמו ציפור בחדר - מופע משירי תרצה אתר". בשנת 2001 נתן סלור, בנה של תרצה אתר לו היא הקדישה את השיר, הקליט את השיר במסגרת אלבום אוסף בשם "רדיו ב.ל.ה דואגת" (בהפקת ארגון בלה דואגת). השיר הופיע מאוחר יותר באלבומו "25 שעות" שראה אור בשנת 2006. סלור הקליט את השיר בליווי פסנתר, בעיבוד של הפסנתרנית אורית דוקלר, וחתם בשיר זה את אלבומו הראשון. על אף יחוסו המשפחתי של סלור, "בלדה על נערי שגדל" הוא השיר היחיד באלבומו שנכתב על ידי מי ממשפחתו. השיר מופיע במקומות רבים כשבסוגריים השם המשני - בלדה סלאווית. יש דמיון מסוים בין השיר של תרצה אתר לבין "נחל שלי" של לאה גולדברג (גם הוא הולחן על ידי ארגוב, ולחן נוסף של דני ליטני) שמופיע בספרה של גולדברג עם ההערה [סלבי] בצד סדרה של שירים שליד כל אחד מהם הערה דומה (ליטאי, יהודי, מזרחי..). ככל הנראה הכוונה לכך שמוטיב האשה המחכה לשווא לנער המת בנחל אופיינית לבלדות עממיות סלביות (לאה גולדברג עצמה נולדה בליטא כשהייתה חלק מרוסיה ואף שהתה זמן מה ברוסיה), ותרצה אתר כתבה את שירה בהשפעתה . סרטון השיר "בלדה על נערי שגדל" באתר יוטיוב "בלדה על נערי שגדל" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בלדה על נערי שגדל" באתר שירונט אלי אשד, נבואתה של תרצה אתר, היקום של אלי אשד מילות השיר נחל שלי מתוך שירונט דיון בתפוז בנושא מיקום שיא במצעד השבועי של הגל הקל (1), 5 ביוני 1972, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2023 מיקום שיא במצעד גלי צה"ל (1), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2023 המצעד השנתי לשנת תשל"ב של הגל הקל, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2023
בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)

בית הספר תחכמוני היה בית הספר הדתי הראשון בתל אביב. הוא הוקם תחילה ביפו, בתמיכת תנועת המזרחי ובעידודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה של העיר, ולאחר מכן עבר לתל אביב. במשך שנים רבות הוא היה בית הספר הדתי-ציוני היחידי בעיר. בית הספר נסגר בשנות ה-70. בשנת ה'תרס"ה (1905) הוקם ביפו חדר מתוקן, על ידי ארגון אחווה ומנהלו יוסף הלוי זליגר. שלוש שנים מאוחר יותר, הוסב שמו ל"תלמוד תורה תחכמוני". הרב קוק נטלו תחת חסותו, וכתב בה'תרס"ח (1908) אל חברי המזרחי באירופה: בעיר הקודש יפו כבר נמצא בית ספר אחד, אשר מטרתו מתאימה לחפץ כבודם, והוא בית ספר 'תחכמוני' שחברו בו תורה וחכמה, והשלטת השפה העברית, בתור שפת לימודים, והוא נוסד כולו על פי חפץ שלומי אמוני ישראל, באופן שכל יראי ה' והחרדים את דברו יוכלו למצוא בו חפץ, והכל יכנס תחת שם בית ספר "מזרחי". — הרב אברהם יצחק הכהן קוק, תרס"ח בשנים תרס"ט-תרע"ז ד"ר יעקב שלום ענגל ניהל את בית הספר. כשהציבור הדתי בתל אביב נזקק נזקק לתלמוד תורה דתי, הוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים. תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד, בן שלוש קומות, עבור בית הספר. יהודה פייסט מפרנקפורט נדב מגרש לבית הספר ברחוב ליליינבלום בתל אביב, ובית הספר פעל בתוכו במבנה קטן. בשנת 1925 הכריזה תנועת המזרחי על מגבית לאיסוף כספים עבור מבנה גדול לבית הספר ובינואר ה'תרפ"ה (1925) התקיים טקס הנחת אבן פינה. אולם הבנייה הסתבכה ורק חלק מהתוכנית מומשה. בנוסף, מבנה בית הספר מושכן על מנת לשלם חובות לפועלים ולספקים ובסופו של דבר נמכר לבנק המזרחי. בהמשך רכשה עיריית תל אביב את המגרש ואת מבנה בית הספר תוך הבטחה שהמבנה ישמש אך ורק לחינוך דתי. בית הספר כלל ארבע עשרה שנות לימוד, בחטיבה יסודית ותיכונית. נלמדו בו מקצועות היהדות, לצד לימודים כלליים. את בית הספר ניהל מרדכי רזיאל, אביו של דוד רזיאל. בשנת 1935 הוגדר בניין בית הספר כהקדש למען "חינוך ברוח הדת והמסורת". בתקופת המחתרות שימש בית הספר כמחסן נשק ומרכז אימונים של ההגנה. הסליק נמצא על ידי הבריטים בחיפושים שבוצעו לאחר השבת השחורה. עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על גדר בית הספר ברחוב לילינבלום 7 לציון המאורע. בפברואר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, התמלא בית הספר בפליטים משכונות ספר של תל אביב, דבר ששיבש את הלימודים בבית הספר. תחכמוני נסגר בשנות ה-70 של המאה ה-20, עקב התמעטות האוכלוסייה הדתית בתל אביב. בבניין בו שכן בית הספר תחכמוני נמצאת היום האולפנית של תל אביב. תחכמוני (בית ספר) רשימת בוגרי בית הספר אילן שחורי, נפתרה תעלומת התמונה האבודה, על טקס הנחת אבן הפינה לבית הספר תחכמוני בתל אביב הקטנה של 1925. ה. אלון, פרשת בית הספר "תחכמוני", דבר, 8 במרץ 1935, עמ' 3-4. מתוך פרוטקול בית המשפט המחוזי בתל אביב, (סעיף 45) ה. אילון, פרשת בית הספר תחכמוני, דבר, 8 במרץ 1935, המשך הכתבה, דבר, 8 במרץ 1935 שערורית תחכמוני בנק מזרחי, דבר, 11 בינואר 1938 במועצת עירית תל אביב, דבר, 29 בינואר 1934 זאב גלילי, החצר האחורית של תל אביב הלבנה, אתר מחלקה ראשונה יום אחרון למצור תל אביב, דבר, 2 באוגוסט 1946 הורי בית הספר תחכמוני תובעים פעולות, דבר, 2 בפברואר 1948
סמי בר לב

שמואל (סמי) בר לב (מחלב) (נולד ב-1942) הוא איש ציבור שכיהן כראש מועצת קצרין מ-1980 עד 2013. בר לב נולד בבגדאד ועלה לישראל בילדותו. ב-1968 היה מראשוני המתיישבים הישראלים בגולן והתגורר בעיר קוניטרה, עד למסירתה לסורים לאחר מלחמת יום הכיפורים. בר לב נמנה עם מקימי קצרין והתגורר בה מיום הקמתה. כיהן כראש מועצת קצרין החל מ-1980 ועד 2013, וכן כיו"ר הרשות לפיתוח הגליל. ב-1981 התמודד בבחירות לכנסת העשירית ברשימת מפלגת התחיה. ביום ירושלים ה'תשס"ח הוענק לבר לב פרס מוסקוביץ' לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הפרס הוענק לו "על חלקו המרכזי בהקמת ההתיישבות בגולן ובשגשוגה במשך 40 שנה; על הגשמת חזונו להקמת העיר קצרין; על היותו מופת של מנהיגות קהילתית ומוניציפלית ושל עשייה ציונית וחלוצית". לקראת הבחירות לרשויות המקומיות (2018), שובץ במקום העשירי והאחרון הסמלי ברשימת "קצרין תנצח" בראשות ויקי בדריאן. יערה רותם, מה השגנו ולאן רוצים להגיע - ראיון חג עם סמי בר לב(הקישור אינו פעיל), "שישי בגולן", 16 באפריל 2008 עדי חשמונאי, היעד המרכזי: בית ספר לרפואה ואוניברסיטה(הקישור אינו פעיל), ראיון עם סמי בר לב סמי ברלב, באתר פרס מוסקוביץ' חגית רוטנברג, שומר על הרמה, באתר ערוץ 7, 21 במאי 2009 יאיר קראוס, כך שכנעתי את ברק לא לסגת מהגולן, באתר nrg‏, 15 באוקטובר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבר יהושע בן נון

קבר יהושע בן נון הוא מבנה שמזוהה על פי המסורת השומרונית והערבית כמקום קבורתו של יהושע בן נון (ראו בהמשך זיהויים נוספים). בסמוך נמצא קבר נוסף, המיוחס לאביו נון. הקבר נמצא בכפר הפלסטיני כיפל חארת' כק"מ צפונית מערבית לאריאל, המקום מזוהה עם תמנת חרס המקראית, המצוינת במקרא כמקום קבורת יהושע. אולם יש המזהים את תמנת חרס עם חרבת תמנה, שבאזור היישוב נווה צוף. יהודים נוהגים לפקוד את הקבר ביום פטירתו של יהושע בן נון החל בכ"ו בניסן. ביום זה מאבטחים כוחות צבא רבים את המקום. בספר יהושע מוזכר מקום קבורתו של יהושע בו נון בתמנת סרח שבהר אפרים : וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ בִּגְבוּל נַחֲלָתוֹ, בְּתִמְנַת-סֶרַח אֲשֶׁר בְּהַר-אֶפְרָיִם, מִצְּפוֹן, לְהַר-גָּעַשׁ — יהושע כ"ד, ל' בספר כפתור ופרח כתוב "ורבים משטחים שם על הקבר המיוחס ליהושע בן נון וכן נמצא בספרי המסעות הנאמנות במאות עברו". על פי מסורות יהודיות, שומרוניות ומוסלמיות, נמצאים בקרבת מקום קבריהם של יהושע בן נון, אביו - נון וכלב בן יפנה. בתוך מבנה קבר יהושע גדל עץ אלה ארצישראלית עתיק וגדול ממדים. עולי רגל מציינים כי נהגו להשתטח על הקברים משנת 1258. מצבת קבר יהושע בן נון בליל ההילולה מבנה הקבר באור יום ציון הקבר בכיפל חארס, 2007 ציון קבר יהושע בן נון מיוחס למספר אתרים נוספים: נבי יושע בגליל העליון "נבי ינון" שבכפר יאנון שליד שכם מסורת מימי הביניים מזהה את קברו של יהושע בן נון בגליל התחתון חירבת תיבנה ("ח'רבת תִּבְּנֶה") שליד הכפר דיר ניזאם, זיהוי החורבה עם העיר תמנה, הביא את חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן שביקר במערת קבורה במקום בשנת 1863, לזהות בקבר זה את מקום קבורתו של יהושע בן נון, ובהסבר מפורט אף מסביר את כוכי הקולומבריום בדופן חצר המבוא של המערה, הם כוכים להדלקת נרות. בסיורו במקום מצא גרן כמות גדולה של אבני צור קטנים ומושחזים כסכינים, ועל כן לדבריו מתאים הממצא למסופר בספר יהושע כי חרבות הצורים בה מל יהושע את ישראל בכניסתם לארץ נקברו יחד עימו. אך ב-1968, הרבנות הצבאית החליטה שקבר שייח "נבי יושע" בכפר כיפל חארת', הוא "קבר יהושע בן נון" והציבה בו שלט. זאת כנראה, על פי המסורת השומרונית. מדיה וקבצים בנושא קבר יהושע בן נון בוויקישיתוף דביר רביב, מקום קבורתו של יהושע בן נון יוני קמפינסקי, קבר יהושוע בן נון, מבנה קבר יהושע בן נון הושחת, באתר ערוץ 7, 17 בדצמבר 2010 אלכס ליבק, קבר יהושע בן נון - ברחבת המסגד הם רוקדים, הברסלבים, באתר הארץ, 1 במאי 2007 ספר כפתור ופרח, עמוד ס"ז סבוב הרב רבי פתחיה מרגנשפורג, עמ' 56, אתר דעת Guérin, 1875, p. 105 אל קברו יהושע בן נון, על המשמר, 13 במרץ 1969
יוכי שלח

יוכי שלח (נולדה ב-1959) היא סופרת ומרצה לתקשורת וקולנוע ועורכת משותפת של כתב העת האקדמי "מגדר". שלח נולדה בחולון ולמדה בתיכון בויאר בירושלים. שירתה בצה"ל כמפענחת תצ"א בחיל האוויר. שלח היא בוגרת החוגים קולנוע וספרות באוניברסיטת תל אביב, בעלת תואר שני בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל החינוך מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודת הדוקטורט שלה, מאוניברסיטת תל אביב, עסקה ביצירתם של מאיר שלו ודויד גרוסמן. במקביל ללימודיה עבדה כמורה ומחנכת בבית הספר התיכון באר טוביה. בשנים האחרונות היא משמשת כמרצה לתקשורת וקולנוע בבית הספר לאמנויות של סמינר הקיבוצים. פרסמה רשימות ביקורת במוסף ספרים של עיתון "הארץ", וכן מאמרים ורשימות באתר הבית שלה, ובבלוג "כמה פשוט" באתר רשימות. ב-2006 החלה לכתוב רומנים בלשיים. ספרה הראשון, "אחד בספטמבר" (הוצאת עברית, 2006), הוקדש לבתיה גור, שהייתה המורה לספרות והמחנכת שלה בעת לימודיה בבית הספר התיכון בויאר. שניים מן השירים המופיעים ברומן הבלשי השני שכתבה, "שירים צורבים" (הוצאת כנרת, 2008) - אשר מהווים רמזים לפתרון התעלומה - הולחנו והוקלטו, והם ניתנים לשמיעה ביוטיוב. אירועי ספרה השלישי, "רצח, צדק חברתי", מתרחשים בקיץ 2011 בתל אביב של המחאה החברתית. יוכי שלח היא אחת משתי העורכות-השותפות של "מגדר", כתב עת אקדמי מקוון לפמיניזם ולמגדר. בשנת 2014 הייתה אחת מהשותפים להקמת המיזם "To-Be Education", פלטפורמה ישראלית ליצירת משחקי תפקידים מקוונים, ומשמשת יועצת פדגוגית במיזם. אחד בספטמבר, הוצאת עברית, 2006 שירים צורבים, הוצאת זמורה-ביתן, 2008 רצח, צדק חברתי, הוצאת עברית, 2013 אל תקרא לי אום כולתום, עם עובד, 2023 רשימת הפרסומים של יוכי שלח, בקטלוג הספרייה הלאומית יוכי שלח, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יוכי שלח, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" מגדר, כתב עת אקדמי למגדר ופמיניזם אתר הבית של יוכי שלח מדף הספרים של יוכי שלח, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2008 יוכי שלח, כתיבה היא מעשה בלשי, באתר ynet, 24 בנובמבר 2008 עופרה עופר אורן, "אל תקרא לי אום כולתום": יותר מסיפור מתח, בבלוג "סופרת ספרים", 13 באוגוסט 2023 יוכי שלח, דף שער בספרייה הלאומית יוכי שלח, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שירי לב-ארי, מורה לרצח, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2006 אתר המיזם "To-Be Education" דורון קורן, נקמת המורה לספרות, באתר ynet, 1 בפברואר 2007 אפרת אסקירה, ברזל, ערן בר גיל | שירים צורבים, יוכי שלח, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2008 איתן גלס, המלחמה האישית נארגת במלחמה הלאומית, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2023
מדינות מיקרונזיה

מבחינה מנהלית מיקרונזיה מחולקת ל-4 מדינות. כל מדינה כוללת מספר נפות. אתר סטטויד