laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאנו/קיאק

קאנו/קיאק הוא ענף ספורט הכולל תחרויות חתירה בסירות קאנו או קיאק. פדרציית הקאנו הבין-לאומית (ICF) היא פדרציית הספורט המארגנת את התחרויות וקובעת את הכללים. בישראל פועל איגוד הקיאקים בישראל. תחרות הקאנו הראשונה נערכה בבריטניה ב-1866, ומאז 1936 זהו ענף אולימפי. החתירה בקאנו נעשית באמצעות משוט בעל כף אחת, ונעשית בכריעה. חותרי הקיאק משתמשים במשוט בעל שתי כפות, בכל אחד מקצותיו, והחתירה נעשית בישיבה. חותרי הקאנו והקיאק מתחרים במספר סוגים של תחרויות, הבולטות שבהן: ספרינט. תחרויות אלה נערכות בסירות קיאק וקאנו ליחידים, זוגות ורביעיות, למרחקים של 200 מ', 500 מ' ו-1,000 מ'. התחרויות מתקיימות במסלול במים שקטים. סלאלום. תחרויות סלאלום נערכות בקיאק ליחידים ובקאנו ליחידים ולזוגות. המסלול כולל אשדות ומים לבנים, ועל החותרים לתמרן דרך נקודות מסוימות הקבועות בו, ולעיתים לחתור נגד הזרם. מרתון. תחרויות אלה נערכות במים שקטים, ואורכן נע בין קילומטרים ספורים למאות קילומטרים. אורכו של המסלול הארוך ביותר שנערכות בו תחרויות, טקסס ווטר ספארי, הוא 420 ק"מ. פולו קאנו - משחק המבוסס על משחק הפולו ובו מתמודדות זו מול זו שתי קבוצות שבכל אחת מהן חמישה חותרים. במשחקים האולימפיים נערכות תחרויות ספרינט וסלאלום. תחרויות הספרינט נערכו לראשונה באולימפיאדת ברלין (1936) (לנשים באולימפיאדת לונדון (1948)). תחרויות הסלאלום נערכו לראשונה באולימפיאדת מינכן (1972), ולאחר הפסקה של 20 שנה, הפכו לחלק מהמשחקים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992). נשים התחרו בקיאק בלבד ומאולימפיאדת טוקיו (2020) נשים מתחרות גם בקאנו. לאורך השנים המדינות הבולטות בענף היו ברית המועצות (51 מדליות, מהן 29 מדליות זהב), גרמניה (55 מדליות מהן 25 מדליות זהב) והונגריה (71 מדליות מהן 19 מדליות זהב). החל מאולימפיאדת לונדון (2012) מתחרים הגברים במקצי ספרינט ל-200 מטר במקום במקצים ל-500 מטר שהיו נהוגים מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976). תוכנית התחרויות תראה כך: את ישראל ייצגו לאורך השנים שישה חותרי קיאק, בחמש אולימפיאדות שונות. להישג הגבוה ביותר הגיע מיכאל קולגנוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000). חתירה (ספורט) תחרות בניית סירות קאנו מבטון פדרציית הקאנו הבינלאומית איגוד הקיאקים בישראל(הקישור אינו פעיל)
בודיונובקה

בּוּדיוֹנוֹבקַה (ברוסית: Будёновка) הוא כובע צמר צבאי שהיה בשימוש בברית המועצות ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השנייה. הקמת הצבא האדום בפברואר 1918 חייבה יצירת מדים חדשים שיחליפו את מדי צבא הצאר. לשם כך הוציא הצבא האדום מכרז, בו השתתפו גדולי הציירים בברית המועצות; ביניהם ויקטור וסנצוב, בוריס קוסטודייב ומיכאיל איזוצ'בסקי. ב-18 בדצמבר 1918 אושר הדגם החדש של הכובע על בסיס הכובע ששימש את צבא הצאר בימי הביניים - ה"יֶרִיחוֹנקַה". בתחילה נקרא הכובע "בוֹגַטִירקַה", אך לאחר מכן הוחלט לשנות את שמו ל"פרונזֶבקה" על שמו של המפקד מיכאיל פרונזה, ולבסוף ל"בודיונובקה" על שם מפקד חיל הפרשים של הצבא האדום סמיון בודיוני. בהודעת הצבא מינואר 1919 תוארה הבודיונובקה ככובע צמר עם ביטנת כותנה ומצחייה הבנוי משישה חלקים ההולכים וצרים בראשם, ופיסת בד נוספת שמגנה על העורף. הכובע נסגר בעזרת "אזניים" מתחת לסנטר, שבדרך כלל קופלו אל צידיו. מעל מצחיית הכובע היה תפור כוכב, כשהצבע שלו היה שונה מחיל לחיל:לחיל הפרשים כחול, לחיל הרגלים ארגמן, לחיל התותחנים כתום, לחיל ההנדסה שחור ולמשמר הגבול ירוק. הבודיונובקה הפסיקה להיות חלק קבוע ממדי הצבא האדום במאי 1924, והוחלפה לכובע מצחייה צבאי רגיל; אך היא המשיכה להיות חלק ממדי החורף של הצבא האדום. בשנת 1926 שונה צבעה של הבודיונובקה לאפור כהה, והיא המשיכה לשמש בנוסף גם את כוחות המשטרה עד שנות הארבעים; אז הוחלפה בסוגי כובעים אחרים. כיום הבודיונובקה הפכה לאחד מסמלי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה, והיא נמכרת כמזכרת פופולרית לתיירים ומשמשת פרט הכרחי בסרטי קולנוע העוסקים בהיסטוריה של ברית המועצות ובמלחמת האזרחים ברוסיה. שינל Jhon f. Graf - Warman's World war II Collection עמ' 74 מדיה וקבצים בנושא בודיונובקה בוויקישיתוף "האנטומיה של הצבא האדום" הבודיונובקה באתר "רוס-פרונט"
J-2

J-2 הוא מנוע דלק נוזלי רקטי הפועל על מימן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן. ה-J-2 שימש בשלב השני (S-II) והעליון (S-IVB) של הטיל סטורן 5 ובשלב העליון (S-IVB) של הטיל סטורן IB, ששימשו בין היתר בתוכנית אפולו, שהנחיתה את האדם הראשון על הירח. J-2X סטורן 5 סטורן IB אפולו (חללית) מדיה וקבצים בנושא J-2 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבינדב בן שאול

אֲבִינָדָב בֶּן שָׁאוּל הוא דמות מקראית. הוריו הם שאול המלך ואחינועם בת אחימעץ, אשתו. בספר שמואל מסופר שהוא נהרג בגלבוע, בקרב נגד הפלשתים. בקרב זה נהרגו גם שניים מאחיו, יהונתן ומלכישוע. אביו, שאול, מלך ישראל שפיקד על הצבא הישראלי, התאבד מכיוון שלא רצה שהפלשתים יהרגו אותו. בספר שמואל א' מסופר על עוד שני אנשים בשם אבינדב: אבינדב (קריית יערים) אבינדב, בנו השני של ישי ואח של דוד. נכח בקרב נגד גוליית. ספר שמואל א', פרק ל"א, פסוק ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדמו"ר מחב"ד

אישים רבים שימשו כאדמו"רים בחסידות חב"ד ובענפיה השונים: האם התכוונתם ל... הרב שניאור זלמן מלאדי - מייסד חסידות חב"ד הרב דובער שניאורי (לובביץ') הרב מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) (לובביץ') הרב שמואל שניאורסון (לובביץ') הרב ישראל נח שניאורסון (ניעזין) הרב חיים שניאור זלמן שניאורסון (ליאדי) הרב יהודה לייב שניאורסון (קאפוסט) הרב שלום דובער שניאורסון (לובביץ') הרב שלמה זלמן שניאורסון (קאפוסט) הרב שלום דובער שניאורסון (קאפוסט-רציצה) הרב שמריה נח שניאורסון (קאפוסט-בברויסק) הרב יצחק דובער שניאורסון (ליאדי) הרב לוי יצחק גוטרמן (ליאדי-סירוטשין) הרב יוסף יצחק שניאורסון (לובביץ') הרב מנחם מנדל שניאורסון (לובביץ') הרבי מליובאוויטש
קליסטו (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, קליסטו (ביוונית: Καλλιστώ) היא נימפה של האלה ארטמיס. על שמה קרויה קבוצת הכוכבים "הדובה הגדולה". קליסטו הייתה נימפה ידועה ביופייה, והייתה בת לוויה של ארטמיס, אלת הציד, שדרשה מהנימפות לנדור כי ישמרו על בתוליהן. זאוס, ראש האלים, חשק בקליסטו, אולם היא לא שעתה לחיזוריו. לכן התחפש לארטמיס, התייחד עמה במרמה ואף עיבר אותה. הרה, אשתו הקנאית של זאוס, גילתה את דבר בגידת בעלה, ונקמה בקליסטו באמצעות הפיכתה לדובה. לפי הסיודוס, ארטמיס אחוזת החימה, זיהתה את חברתה ושלחה בה חץ שהרג אותה, אולי בעידודה של הרה הנזעמת. זאוס חילץ את הוולד מריחמה של קליסטו וקרא לו אָרְקאס. זאוס מסר את הרך הנולד לנימפה מאיה, שגידלה אותו במערתה. לימים הפך זאוס לאבי בני ארקאדיה. את קליסטו וגם את בנה, ארקאס, בדמות דוב, העלה אל השמים. אלו הן, כך מספרת האגדה, הדובה הגדולה וההדובה הקטנה - שני מערכי כוכבים הסובבים את כוכב הצפון. לפי גרסת הספר השני של מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס, קליסטו ההריונית גורשה מחברתה של מגינתה ארטמיס וילדה את ארקאס. הרה, שידועה כאלה הנוטרת טינה, ואינה שוכחת לעולם את בגידותיו של בעלה, ניצלה את ההזדמנות והפכה את קליסטו לדובה. ארקאס גדל להיות צייד מוכשר ואמיץ, והיה חביב ביותר על זאוס. יום אחד, בעת ששוטט ביער, ראתה קליסטו את בנה ארקאס. ההתרגשות גאתה בה, והיא החלה לרוץ לקראתו במהירות, תוך שהיא שוכחת כי היא עוטה דמות דובה. ארקאס נבהל וירה בדובה, כשהוא פוצע אותה אנושות. זאוס, מלך האלים, שקליסטו הייתה אהובתו וארקאס היה אחד מבניו האהובים, לא היה יכול לשאת את הכאב הטרגי שבפגיעה בשני יקיריו. לכן הפך גם את ארקאס לדובה, והעלה את שניהם לשמים. שם הם נמצאים עד היום, תמיד יירָאו ותמיד יישארו ביחד. הרה, שכעסה עד מאוד על הכבוד שנעשה ליריבתה, שכנעה את פוסידון לאסור על הדובות לרדת אל האוקיינוס ככל שאר הכוכבים. כך שהן היחידות מקבוצות הכוכבים הבולטות שאינן שוקעות לעולם מתחת לאופק. הירח קליסטו של כוכב הלכת צדק והאסטרואיד 204 Kallisto (אנ') נקרא על שמה. כמו כן, האופרה "לה קליסטו" של פרנצ'סקו קאוואלי מבוססת על סיפור אהבתם של קליסטו ושל יופיטר (זאוס) שהתחפש לדיאנה (ארטמיס). מדיה וקבצים בנושא קליסטו בוויקישיתוף קליסטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האדמו"ר מלעלוב

האם התכוונתם ל... ראש חסידות לעלוב: רבי שמעון נתן נטע בידרמן רבי משה מרדכי בידרמן רבי משה בידרמן רבי דוד בידרמן
מעשיות אי הקופים

מעשיות אי הקופים (באנגלית: Tales of Monkey Island) הוא משחק הרפתקה ממוחשב שפותח על ידי LucasArts ו-Telltale Games. זהו המשחק החמישי בסדרת אי הקופים, והוא יצא כמעט עשור אחרי המשחק הקודם בסדרה, הבריחה מאי הקופים. בניגוד למשחקים הקודמים של Telltale Games מסוג הרפתקאות, אשר סיפרו סיפור נפרד בכל פרק, כל פרק של מעשיות אי הקופים הוא חלק מסיפור אחד מתמשך. המשחק הופץ באופן דיגיטלי דרך ה-WiiWare ואתר האינטרנט של Telltale Games, ומאוחר יותר נמכר גם דרך הסטים GOG ו-Amazon.com. המשחק הותאם גם עבור Mac OS X והפלייסטיישן 3 שיצאו כמה חודשים לאחר שהמשחק יצא במלואו. הוחלט על פיתוח המשחק בסוף 2008, ביחד עם ההחלטה על הוצאת חידוש למשחק הסוד של אי הקופים המקורי שיצא ב-1990. השחקן בתפקיד הפיראט גייבראש ת'ריפווד, במהלך קרב עם אויבו לה צ'אק, משחרר בטעות "אבעבועות" וודו ברחבי העולם, אשר פוגעות בכל מי שהוא פיראט. בעזרת אשתו איליין מארלי הוא מחפש תרופה למחלה ששחרר. מעשיות אי הקופים זכה בעיקר לביקורות חיוביות. המבקרים שיבחו את הסיפור של המשחק, הכתיבה, ההומור והשמע. 1UP.com תיאר את גייבראש כדמות החזקה והטובה ביותר של Telltale עד כה. בנוסף שיבחו גם את המוזיקה של המשחק ואת הגרפיקה. היו כאלה שהתלוננו על העיצוב של המשחק, על שהעלילה בפרקים הראשונים הייתה פחות מוצלחת וגם על מערכת הבקרה של המשחק. מעשיות אי הקופים צבר כמה פרסים ממקומות שונים, והיה למשחק הכי מצליח של Telltale עד יציאתו של בחזרה לעתיד: המשחק. משחק מחשב לוקאס ארטס אי הקופים (סדרת משחקים) מדיה וקבצים בנושא מעשיות אי הקופים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מעשיות אי הקופים ביקורת משחק: Tales of Monkey Island 1, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) מעשיות אי הקופים, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
רחל (שיר)

"רחל" הוא שירה של רחל המשוררת על דמותה של רחל אמנו שעל שמה נקראה ועם דמותה הזדהתה, גם בשיריה האחרים. חובר בשנת תרפ"ו - 1926. השיר מבטא געגועים, הן לדמות הנשית והאמהית המקראית רחל, בתו של לבן הארמי, רעייתו של יעקב אבינו ואמם של יוסף ובנימין, אשר נקברה ”בדרך אפרתה” וקולה נשמע ”ברמה”, ”מבכה על בניה” ולדמויות תנ"כיות בכלל, שבוטא גם בשירים אחרים של המשוררת; והן לתקופת המקרא, ויש בו הכרזה על המשכיות מהותית בינה לבין תקופתה של המשוררת, בדומה לתודעתם של רבים מחבריה חלוצים וחלוצות אנשי העלייה השנייה והוגים ציוניים בני דורה. "רחל" הולחן על ידי יהודה שרת ונהגו לשיר אותו בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ביישוב ולאחר הקמת המדינה. מיכל (שיר) רחל בלובשטיין, רחל, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' נו. מילות השיר "רחל" והאזנה לו, באתר זמרשת רחל, באתר ויקיטקסט "רחל" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "רחל" והאזנה לו באתר זמרשת מתיה קם, פליפ טריה, רחל אמנו, באתר "תרבות•il" ראו למשל: חלי אברהם-איתן, רחל המשוררת: דמויות תנ"כיות בשירתה, ההרצאה נאמרה ביום עיון בחצר כנרת מטעם אגודת הסופרים העברים והמועצה לשימור אתרים בחול המועד סוכות. ראו: רחל, באתר זמרשת.
טירת קאסה לומה

טירת קאסה לומה (באנגלית: Casa Loma) היא טירה בטורונטו שבקנדה, הבנויה בסגנון טירות אנגליות בהשפעת הסגנון הברוניאלי הסקוטי. הטירה נבנתה בשנים 1911–1914 על ידי סר הנרי פלט שהתגורר בה תקופה מסוימת. הטירה כוללת חדרים ואולמות רבים, מעברים סודיים בין הקומות, חממת צמחים, מרתף יינות, אורווה גדולה ועוד. הטירה ממוקמת על גבעה ונשקף ממנה מראה פנורמי של מרכז העיר טורונטו. בטירה צולמו סדרות טלוויזיה שונות וסרטי קולנוע רבים, בהם "שיקגו". הטירה נפתחה לביקור תיירים בשנת 1937, מושכת תיירים רבים מדי שנה ומהווה אחד מסמלי העיר טורונטו. הכניסה לטירה הנוף הנשקף מהטירה החדר העגול חדר האורחים מדיה וקבצים בנושא טירת קאסה לומה בוויקישיתוף טירת קאסה לומה, ברשת החברתית פייסבוק טירת קאסה לומה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טירת קאסה לומה, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא קנדה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר סן דייגו-קורונדו

גשר סן דייגו-קורונדו (באנגלית: San Diego–Coronado Bridge), הידוע גם בשם גשר קורונדו, הוא גשר בטון דרוך/פלדה, החוצה את מפרץ סן דייגו בארצות הברית, ומקשר בין סן דייגו לקורונדו. הגשר נחשב לחלק מכביש מס' 75. הגשר באורך 3,407 מטר עולה מקורונדו בדרגה 4.67 אחוז לפני שהוא מתעקל ב-80 מעלות לכיוון סן דייגו. הגובה המקסימלי שלו מגיע ל-61 מטר, ומאפשר לספינות הצי האמריקאי, המשרתות מחוץ לבסיס הצי בסן דייגו, לעבור מתחתיו. הגשר אינו יוצר דרך ישרה לקורונדו, אלא יש בו עקומה. הדבר נעשה במכוון על מנת לאפשר לכל ספינות הצי לעבור מתחתיו וכדי לא להיות תלול מידי לעלייה וירידה של מכוניות. בניית הגשר החלה בפברואר 1967, והגשר נפתח לתנועה ב-3 באוגוסט 1969, בזמן חגיגות ה-200 לעיר סן דייגו. בתחילה האגרה עליו הייתה 60 סנט לכל כיוון. לאחר מספר שנים האגרה שונתה לדולר אחד בכיוון קורונדו בלבד. בשנת 2002 הגשר הפך להיות גשר האגרה האחרון שהפסיק לגבות אגרה, למרות התנגדות תושבי קורונדו בטענה שכמות תנועת הרכבים באי תעלה. הגשר מכיל 5 נתיבים: שניים מזרחה, שניים מערבה, ונתיב אמצעי בעל מחסום הניתן לשינוי, שיכול ליצור נתיב שלישי לכל כיוון בהתאם לכמות התנועה. הצד המזרחי של הגשר מסתיים ישירות בצומת T עם כביש בין-מדינתי 5, דרומית למרכז העיר סן דייגו. הוא מסומן כחלק מכביש 75. הגשר תוכנן אך ורק לתנועת כלי רכב ממונעים; אין מדרכות או שבילי אופניים. החל משנת 2008, לרוכבי האופניים ניתנת הזדמנות פעם בשנה לחצות את הגשר ביום הכיף "דווש את הגשר". הגשר הוא הגשר השלישי הכי קטלני, בהקשר של התאבדויות, בארצות הברית. רק גשר שער הזהב בסן פרנסיסקו וגשר אורורה בסיאטל קטלניים יותר. בין 1972 לשנת 2000, אירעו בו יותר מ-200 מקרי התאבדות. על הגשר הוצבו שלטים רבים המפצירים במתאבדים פוטנציאלים להתקשר לקו החם. מדיה וקבצים בנושא גשר סן דייגו-קורונדו בוויקישיתוף
באל נשים מבטחנו

"בָּאֵל נָשִׂים מִבְטַחֵנוּ" (באנגלית: In God we trust) הוא המוטו הלאומי של ארצות הברית. הוא אומץ רשמית בחוק כמוטו בשנת 1956, בהחליפו את המוטו הלא רשמי, מתוך רבים אחד, שהתנוסס על החותם הגדול של ארצות הברית מאז 1782. "באל נשים מבטחנו" הוא גם המוטו של מדינת פלורידה, ומופיע גם בדגל ג'ורג'יה ובדגל מיסיסיפי. בנוסף, בגרסתו הספרדית En Dios Confiamos, הוא המוטו של ניקרגואה. מקורו של המוטו הוא ככל הנראה בהמנון הלאומי של ארצות הברית: "הדגל זרוע הכוכבים", שבו מופיעה בבית הרביעי השורה: ”And this be our motto: 'In God is our trust'” (וזו תהא ססמתנו: "באל מבטחנו"). בשנת 1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שבה סערו הרגשות הדתיים, עתרו כמרים פרוטסטנטים במכתב למחלקת האוצר של ארצות הברית בבקשה להוסיף אמרה אשר תכיר ב"אל הכל-יכול" בחלק מן המטבעות המוטבעים במדינה. אחד המניעים לכך היה להצהיר כי אלוהים הוא בצדו של האיחוד במלחמה. בתגובה הורה מזכיר האוצר, סלמון צ'ייס, למנהל מטבעת ארצות הברית, ג'יימס פולוק, להכין עיצובים שיכללו ביטויים דתיים מסוג זה. עד אותה עת הגדיר החוק האמריקני את ההתקנים והמוטואים שניתן היה להטביע על המטבעות, אולם ב-1864 שונה החוק, ומזכיר האוצר הוסמך להורות לכלול את הביטוי במטבעות סנט ושני סנט. במרץ 1865 חוקק חוק נוסף שהסמיך את מנהל המטבעה, באישור מזכיר האוצר, לכלול את המוטו במטבעות זהב וכסף. חוק המטבע משנת 1873 הסמיך את מזכיר האוצר לכלול את המוטו ובלבד שיהיה על המטבע מקום לכך. ההופעה של המוטו על גבי המטבעות האמריקניים, עם זאת, לא הייתה רציפה מאז, והיו שנים שבהן הוא לא הופיע על מקצתם. רק מ-1938 נשאו כל המטבעות האמריקניים מוטו זה. בשנת 1956, בשיאה של המלחמה הקרה, חוקק הקונגרס חוק שקבע את המוטו למוטו לאומי רשמי. שינוי זה הונע בחלקו על מנת להבדיל את הקומוניזם, שקידם את האתאיזם, מדמוקרטיות המערב שהיו ברובן נוצריות. החוק נחתם על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר ב-30 ביולי, והמוטו הוסף בהדרגה לשטרות הכסף האמריקניים. סעיף 302 בסימן 36 בקודקס האמריקני קובע: "'באל נשים מבטחנו' הוא המוטו הלאומי". בשנת היובל לחקיקת החוק אשרר הקונגרס את היות "באל נשים מבטחנו" המוטו הלאומי. סקר גאלופ מ-2003 הראה כי 90% מהאמריקנים תומכים במוטו זה כמוטו הלאומי. קיימת מחלוקת בארצות הברית בעניין חוקתיות הקביעה בחוק של המוטו "באל נשים מבטחנו" כמוטו לאומי, שכן התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית קובע הפרדת הדת מהמדינה וחופש דת. בעוד המתנגדים למוטו טוענים כי התיקון הראשון אוסר כל חקיקת חוק הנוגע למיסוד דת, התומכים בו טוענים כי מוטו מושרש זה אינו מהווה קושי חוקתי, שכן הוא אינו כופה ואינו מבכר דת אחת על פני אחרת. הטענה המרכזית של המתנגדים למוטו היא שהוא מקדם אמונה כלשהי באל – תאיזם, על חשבון השקפות אתאיסטיות וחילוניות, ולא זו אף זו, אלא שהמוטו, שייתכן שמקורו בכתבים דתיים כמו התנ"ך, מקדם השקפה מונותאיסטית על חשבון דתות אחרות כבודהיזם, ויקה, זורואסטריות או הינדואיזם, שבהן מספר האלים שונה מאחד. למרות התנגדות זו, כל העתירות והתביעות שהוגשו בעניין נדחו ובית המשפט השאיר את מעמדו החוקי של המוטו על כנו. באותו אופן, הצהרת הנאמנות לדגל ארצות הברית, אשר כוללת התייחסות ל"אומה אחת תחת האל", נחשבת כלא מפרה את התיקון הראשון. באשר להטבעת המוטו על מטבעות, נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט, גרס כי מדובר בכפירה לכתוב את המילה "אל" על כסף. אלוהים וזכותי שלי מדיה וקבצים בנושא באל נשים מבטחנו בוויקישיתוף גד ליאור, הצעת: על כל שטר כסף ייכתב ב"אל נשים מבטחנו", באתר ynet, 2 במרץ 2004
מתוך רבים אחד

"מִתּוֹךְ רַבִּים אֶחָד" (בלטינית: E pluribus unum) הוא מוטו לאומי אמריקני המופיע על החותם הגדול של ארצות הברית. במקור הייתה משמעותו כי מתוך מדינות רבות נוצרה אומה אחת, וכיום מוסיפים לכך את הפרשנות שמתוך עמים, גזעים, דתות ומוצאים שונים נוצר עם אחד, או אומה אחת, פירוש אשר מייחס לאומה האמריקנית תכונות של כור היתוך. מוטו זה מעולם לא קיבל מעמד רשמי בחקיקה, והוא נחשב למוטו בלתי רשמי של ארצות הברית עד 1956, עת נחקק חוק שקבע כי "באל נשים מבטחנו" הוא המוטו הלאומי. "מתוך רבים אחד" הוצע בשנת 1776 על ידי פייר יוג'ין די סימיטייר לוועדה שהופקדה על פיתוח החותם הגדול. באותה העת, עת מלחמת העצמאות של ארצות הברית, הופיע הביטוי על עמוד השער של כתב עת פופולרי, "The Gentleman's Magazine", אשר אסף מאמרים ממקורות שונים לכדי כתב עת אחד. הביטוי גם דומה לתרגום הלטיני של הפרגמנט העשירי של הרקליטוס: "האחד עשוי מכל הדברים, וכל הדברים נוצרים מן האחד", וכן לביטוי שבו השתמש אוגוסטינוס בספרו, "וידויים". הביטוי מופיע על צד הפנים של החותם הגדול, כמו גם על חותם נשיא ארצות הברית, חותם הסנאט של ארצות הברית וכיוצא באלה. המטבעות הראשונים שעליהם הוטבע הביטוי "מתוך רבים אחד" הוטבעו ב-1786 בניו ג'רזי. בתקופה זו התבצעה הנפקת המטבעות בכל מדינה בנפרד, וגם במסצ'וסטס הוטבעו מטבעות עם כיתוב זה. ב-1795 הוא הופיע לראשונה על מטבע אמריקני של חצי איגל, אשר הציג את המאפיינים של החותם הגדול. כיום הביטוי מופיע על רוב המטבעות ושטרות הכסף האמריקניים. מדיה וקבצים בנושא מתוך רבים אחד בוויקישיתוף
לואיס הית'

לוטננט ג'נרל סר לואיס מקלספילד הית' (באנגלית - Lewis Macclesfield Heath; ‏ 1885–1954) היה קצין בצבא הבריטי ובצבא הודו הבריטית הידוע בשל לחימתו במערכה במזרח אפריקה ובקרב סינגפור במלחמת העולם השנייה. הית', המכונה "פיגי", נולד בהודו בשנת 1885, למשפחה בעלת מסורת צבאית, והתגייס לצבא הודו הבריטית בשנת 1906. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי כקצין, בחזית המערבית, ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה שירת במקומות שונים ברחבי האימפריה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד הדיוויזיה ה-5 של צבא הודו הבריטית בדרגת מייג'ור ג'נרל. בתפקיד זה השתתף בכיבוש אריתריאה ואתיופיה, ובקרב על קרן, תחת פיקודו של הגנרל ויליאם פלאט, במסגרת המערכה במזרח אפריקה. באפריל 1941 מונה לתפקיד מפקד הקורפוס ההודי ה-3, ונשלח למלאיה. עם פלישת יפן למלאיה, בדצמבר 1941, כשל בניסיון לעצור את הצבא היפני המתקדם, ולאחר נפילת מבצר סינגפור לידי היפנים, בקרב סינגפור בפברואר 1942 נפל בשבי, ובילה את יתר המלחמה במחנה שבויים יפני. לאחר שחרורו בשנת 1945 פרש משירות צבאי, ומת בביתו בעיר באת' בשנת 1954. לואיס הית' אתר TracesOfWar (הולנדית) קציני הצבא ההודי 1939 - 1945
מאיר תאומי

מאיר תאומי (טימן) (15 ביולי 1898 – 10 באוגוסט 1947) היה שחקן תיאטרון ביישוב היהודי בארץ ישראל. נרצח בבית הקפה "גן הוואי" ב-10 באוגוסט 1947. תאומי נולד כבן הבכור לשלמה תאומים, סוחר, ולרוזה בת דב סקלובסקי בניקולייב שבאימפריה הרוסית (סמוך לחרסון). אחיו הצעיר הוא יעקב טימן. בילדותו קיבל חינוך כללי בגימנסיה הרוסית בעיר הולדתו. תאומי נשלח בשנת 1913 על ידי הוריו ללימודים בגימנסיה העברית הרצליה בארץ ישראל. בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש ב-1915 מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בשל נתינותו הרוסית. הוא הצליח לשוב לעיר הולדתו. בניקולייב לקח חלק בייסוד הסתדרות "המכבי" והיה פעיל ב"צעירי ציון", שם גם למד חוג לדרמה שהדריך שחקן הבימה יהודה רובינשטיין, ולקח חלק בלהקת חובבי הבמה העברית. לאחר מכן עבר לקייב, שם למד במשך שנה משפטים ובמקביל למד דרמה. בשנת 1919, עלה בשנית לישראל, על גבי האניה רוסלאן, התיישב בתל אביב עם אשתו הראשונה פרידה (בשם הבמה "כרמלית") ושם נמנה עם מייסדי "להקת בר-כוכבא". בשנת 1920 הצטרף לייסוד "תיאטרון עברי" של דוד דוידוב, תחילה כשחקן, ובמחזוריו האחרונים כמנהל אמנותי, במאי ושחקן. תאומי ביים בלהקות חובבים, כדוגמת "הקבוצה הדרמטית של גדוד מגיני השפה העברית", וייסד באמצע שנות העשרים את התיאטרון "אל בכי". בשנת 1927 הופיע בגרמניה, פולין, ליטא ולטביה כקריין ובשנת 1933 נישא בשנית ליפה בת משה פרלו. בשנת 1935 יסד כשותף את משרד האמרגנות התיאטרוני "ארמון" יחד עם משה ולין. וכן ייסד את תיאטרון "הקומדיה הארצישראלית" יחד עם מרים ברנשטיין-כהן ומיכאל גור. תאומי השתתף בכ-150 הצגות בעברית, והצטיין בדיבור שוטף בעברית. וכן ביצע עבודות ארגוניות עבור התיאטרון כדוגמת השגת רפרטואר, ציוד ואולם ופרסום לתיאטרון. מדי פעם כתב בעיתון דאר היום, ושיחק בסרטים "צבר" (1933), "זאת היא הארץ" (1935). במסגרת פעילותו כאמרגן קיים מופעים בקפה גן הוואי ששכן בשטח לא בנוי בסמוך לגדה הצפונית של הירקון באזור פרדסים שלפני הכפר הערבי שייח' מוניס. וב-10 באוגוסט 1947 נרצח בבית הקפה, כשהוא עומד על הבמה, על ידי כנופיה של שודדים ערבים משייח' מוניס. תאומי, שהיה בן 49 במותו, נקבר ב-12 באוגוסט בבית הקברות נחלת יצחק. השאיר אחריו את בתו תמר, מאשתו הראשונה ואת רעייתו יפה ושני בנים: מתן ושחקן התיאטרון עודד, ואת אחיו, שחקן הקומקום והמטאטא יעקב טימן, ואחיינו, השופט שלי טימן. שנתיים לאחר מותו הוציא איגוד האמנים קובץ לזכרו. יהודה רובינשטיין, "מאיר תאומי", במה, ג' (נ"ב), עמ' 58–59 1947 מדיה וקבצים בנושא מאיר תאומי בוויקישיתוף מאיר תאומי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאיר תאומי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאיר תאומי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב מאיר תאומי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב דוד תדהר (עורך), "מאיר תאומי (טימן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1729 חלוץ התיאטרון העברי, דאר היום, 14 בספטמבר 1927 עמינדב גרינברג, נשף הפרידה ממשחקי ארץ-ישראל מאיר תאומי ויהודית פרנקל, הצפירה, 25 ביולי 1928 התאומים, מעריב, 12 באפריל 1968 אורי קיסרי, קומדיה א"י מציגה את "הילד הזר", דאר היום, 23 באפריל 1935 פרי עטו: מכתבים למערכת, דבר, 7 בנובמבר 1927 לוית הרוגי גן האואי, דבר, 12 באוגוסט 1947
לואיג'י פרושי

גנרל לואיג'י פרושי (באיטלקית - Luigi Frusci;‏ 16 ביוני 1879–1949) היה איש צבא איטלקי במלחמת העולם השנייה. פרושי לחם בדרגת קולונל תחת פיקודו של הגנרל רודולפו גרציאני במלחמה האיטלקית אתיופית השנייה. במלחמת האזרחים בספרד פיקד על קבוצת המתנדבים האיטלקית שלחמה לצד פרנקו. לאחר מכן שירת כמפקד גיס בלוב, כמושל אמהרה וכמושל אריתריאה שהיו אז חלק ממזרח אפריקה האיטלקית. עם תחילת מלחמת העולם השנייה, לקראת תחילת המערכה במזרח אפריקה שימש כמושל צבאי של אריתריאה בדרגת לויטננט גנרל, ופיקד על הכוחות האיטלקים באריתריאה. בתחילה פיקד על המבצעים האיטלקים בסודאן ועל הקרבות באזור העיירה קסאלה בשנת 1940, ועל הקרבות שנמשכו לאחר מכן עם הבריטים בקסאלה ובגלבאט, עיירות על גבול אתיופיה וסודאן, שהיו מוקד להתנגשויות עם הבריטים במהלך 1940, והצליח להגן על האזורים שכבש. בינואר 1941 הורה על נסיגה מקסאלה, ולאור התפתחות זו החל הכוח הבריטי בפיקודו של הגנרל ויליאם פלאט במתקפה שנועדה לכבוש את אריתריאה, ולחבור לכוחותיו של הגנרל אלן קנינגהם שנעו מקניה לתוככי סומליה ואתיופיה לכיבוש אפריקה המזרחית האיטלקית כולה. בקרבות אגורדאט וקרן בפברואר עד אפריל 1941 לחמו כוחותיו של פרושי לחימה עזה כנגד הכוחות הבריטים המתקדמים, אך בסופו של דבר נסוגו מאריתריאה כולה. פרושי נפל בשבי, ביחד עם אנשיו, ומפקדו הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה, לאחר סיום קרב אמבה אלגי במאי 1941. עם נפילת אריתריאה לידי בעלות הברית נלקח פרושי בשבי. את יתר המלחמה הוא בילה כשבוי מלחמה. לאחר שהסתיימה המלחמה שב לאיטליה, ושם מת בשנת 1949. לואיג'י פרושי(הקישור אינו פעיל) אתר WWIIPRESS. Entire garrison of 7000 taken prisoner, פלסטיין פוסט, 20 במאי 1941
Carolus Rex

Carolus Rex הוא אלבום הקונספט השביעי של להקת הפאוור/הבי מטאל השוודית סבטון. האלבום יצא ב-23 במאי 2012, בגרסה אנגלית ושוודית יחד. כהמשך לאלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום עוסק במלחמות. באלבום הזה, השירים עוסקים בקרל השנים עשר, מלך שוודיה. Dominium Maris Baltici - נעימה - 0:29 The Lion From the North - על גוסטב אדולף השני ועל הטקטיקות המלחמתיות המהפכניות שלו - 4:42 Gott Mit Uns - על קרב ברייטנפלד - 3:15 A Lifetime of War - שיר קינה על החיילים הנספים במלחמת שלושים השנים שנהרגו עקב תאוות שלטון וטעמי דת של מלכיהם - 5:45 1648 - על קרב פראג והיכשלות המצור - 3:54. The Carolean's Prayer - תפילתם של הקרולינס, חייליו של קרל ה-12 - 6:14 Carolus Rex - על מדיניות שלטונו של קרל ה-12 כלפי עמו מבחינה דתית וממשלתית - 4:53 Killing Ground - על קרב פרוסדט בין האימפריה השוודית לבין רוסיה וסקסוניה - 4:24 Poltava - על קרב פולטבה ותוצאותיו - 4:03 Long Live the King - על מותו והלווייתו של המלך - 4:09 Ruina Imperii - על נפילתה הסופית של האימפריה השוודית - 3:21 בנוסף- רצועת בונוס המכילה גרסת כיסוי לשיר In the Army Now של להקת Status Quo. מידע על האלבום Carolus Rex באתר MusicBrainz האלבום Carolus Rex באתר Discogs