אמפורה

האַמְפוֹרָה (ברבים אַמְפוֹרֵי, Amphoræ. שמה בעברית על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: קנקן, המקור היווני: ἀμφιφορεύς אמפיפוריאוס – דו-צידי נישא) היא כלי חרס בעל צורה וגודל תקניים לאחסון והובלה, עם שתי ידיות ותחתית מחודדת או מעוגלת, שנפוץ ביוון העתיקה ובארצות שהושפעו ממנה. בעת אחסון והובלה יבשתית או ימית הכלים הוצמדו ושולבו אלו באלו באופן דחוס ומאובטח. צורה זו של כלי וההובלה בה ידועים עוד מהתקופה הנאוליתית – סוף תקופת האבן, ועל שמה נקראת תרבות הקנקנים-העגולים הקדומה שנתגלתה במרכז אירופה (אנ'). בדרך כלל האמפורה שימשה למשלוח יין, אך נמצאו גם אמפורות עם שמן, זיתים, דגים ואף סחורה יבשה כתבואה, וכן אמפורות ששימשו לאחסון אפר מתים. בניגוד לפיטס, הדומה לה בצורתו אך הנושא באופן טיפוסי בין 1,000 ל-1,500 ק"ג, האמפורה, הקטנה בהרבה, שימשה בעיקר ככלי לשעת הסעודה, ולכן לרוב עוטרה בידי אמנים, או בעיטורים תעשייתיים פשוטים. בית קיבול תחתי להחזקת האמפורה (חסרת התחתית) שימש להעמדת הכלי הבודד. אמפורות גדולות הועמדו סמוך לסעודה מהם מזגו לכלים קטנים יותר, ואמפורות קטנות עמדו על הטבלאות (השולחנות הקטנים של הסועדים) ושימשו למזיגת יין באופן אישי. נמצאו אמפורות קטנות שתחתיתן שוטח במידת מה, היכולות לעמוד בפני עצמן. האמופרה הפָּנַאתֵנַאִית סוג אמפורה מעוטרת וטקסית, ניתנה כפרס בתחרויות באתונה העתיקה – ומכאן מגיע המנהג להעניק גביע. השם 'אמפורה' ניתן בידי הרומאים ומקורה מהיוונית אֶמְפוֹרִיוּס קיצור של אַמְפִיפוֹרִיוּס שמשמעותו "אמפי" – דו-צידי, ו"פוריוס" – נישא, משם הפועל פֶרֵאִין – לשאת. הן יוצרו בממדים תעשייתיים מימי היוונים ואילך, והיו בשימוש באגן הים התיכון עד המאה ה-16. לאמפורי חשיבות רבה בארכאולוגיה הימית, הואיל ומציאת אמפורה בגוף ספינה טרופה יכול, במקרים רבים, להצביע על גיל ולאום הספינה. לרוב הן משתמרות היטב עד שתוכנן המקורי עדיין מצוי בתוכן, ובכך מספקות מידע חשוב ביותר על מנהגי האכילה והמסחר של עמי הים התיכון העתיקים. לעיתים קרה שחבילת האמפורות התפרקה בטלטולים החזקים של הספינה בעת סערה עזה, וגרמה לחוסר איזון במחסנים ולהטיית הספינה וטביעתה, בלא שהספינה תיפגע מהחוץ או בתוכה, וכך יש מספר אוניות שלמות שנמצאו בתחתית הים עם סחורתן. אמפורת צוואר – מהקדומות בזני האמפורי, היא נולדה בסמוך לחורבן יוון המיקנית (~ 1200 לפנה"ס, הידוע בשם "התקופה הפרוטוגאומטרית"), וכתוצאה מחורבן זה. היא באה להחליף את סממני התרבות המיקנית שחלשה על יוון, אך התבססה על המודל המיקני. בסיסה עגול וקוטרו קטן מקוטר גופהּ; גופהּ אליפטי מנקודת המוצא בבסיס עד למעלה ממחצית הגוף, יתר הגוף עגול לגמרי. לאמפורה ידיות אנכיות ופרבוליות, הן יוצאות מחלקו העליון של הגוף ומגיעות לצוואר. הצוואר דק מהגוף, מעגלי ולעיתים מתרחב. בתקופה הגאומטרית גופה התארך ונעשה דק יותר, הצוואר התארך כמו כן, בתום התקופה המדוברת הגיע הצוואר לאורך של כשליש מגודל הכד. באותה העת הפכה האמפורה לכלי הקשור במנהגי קבורה, והגיע לגדלים של 60 סנטימטרים. ראשוני העיטורים הם דתיים, אך מאוחר יותר נוספו עיטורים חגיגיים ומיתולוגיים. עם תום התקופה הגאומטרית (~ 700 לפנה"ס) ותחילת תקופת הדמות השחורה נעשה הגוף דק יותר, וקיבל צורה דומה למרבית האמפורי האחרות. אמפורה נוֹלִית – נקראת על שם העיר הדרום־איטלקית נולה, שבה נמצאו דוגמאות רבות של הדגם המדובר (בנוסף לקפואה וסביבותיה). הדגם הומצא לקראת 490 לפנה"ס על ידי 'צייר ברלין', אומץ על ידי ממשיכיו, והמשיך להתקיים מספר דורות קצר. האמפורה היא תת-דגם של אמפורת הצוואר, גובהָהּ הממוצע הוא 30 סנטימטרים. צווארה ארוך ודק יותר מצוואר אמפורת הצוואר הפשוטה, הבסיס טבעתי. העיטורים נעשו בטכניקת הדמות האדומה. אמפורה מחודדת – יוצרה בחלקה המוקדם של המאה ה-5 לפנה"ס, ואוּיְרה בטכניקה האדומה והשחורה, אולם האדומה נדירה יותר. האמפורה היא תת-דגם של אמפורת הצוואר, גובהָהּ 50-60 סנטימטרים. הצוואר ארוך ודק מאמפורת הצוואר, הגוף עגול בחלקו העליון ומתחדד כלפי מטה. הבסיס קטן באופן משמעותי, ולפעמים נעדר. אמופרה פָּנַאתֵנַאִית – הכדים הללו שימשו כפרסים בתחרויות הספורט שנערכו בפסטיבל הפאנאתנאיה מדי ארבע שנים באתונה, לכבוד האלה אתנה. האמפורה היא תת-דגם של אמפורת הצוואר, גובהָהּ נע בין 60 ל־80 סנטימטרים. הצוואר קצר ודק. הגוף עגול ומתחדד לעבר הבסיס. הבסיס קטן וכפתורי. האיורים היו בטכניקת הדמות השחורה, והמשיכו את קיום הטכניקה אף על פי שהופסק השימוש בה, בכל שאר התחומים. האיורים מראים את אתנה ותחרויות ריצה, מרוצי סוסים, מרוצי מרכבות ואיגרוף בתקופה יותר מוקדמת. בתקופה יותר מאוחרת הטלת דיסקוס, כידון, קפיצה והופליטודרומוי (ריצה בלבוש הופליט) היו לנושא האיורים. אמפורה נִיקוֹסְתֶנִית – השם ניתן לדגם אחר ניקוסתנוס, קדר יווני שבית מלאתו הפיק את הזן המסוים הזה. האמפורה היא תת-דגם של אמפורת הצוואר, גובהָהּ הממוצע הוא 30 סנטימטרים. היא דומה לאמפורה הנולית (ואולי מקורה בדגם איטלקי, כמו הראשונה), אולם גופה בחלקו העליון נעשה ריבועי. הידיות ארוכות ורחבות יותר, ומגיעות לקצה הצוואר, הוא פה הכד. הפה עצמו מפושק. רוחב הצוואר קטן לקראת המרכז, ומתרחב משם ועד לפה. בסיסה גבוה ואלגנטי מיתר הבסיסים. הכדים לרוב אוירו הן בטכניקה השחורה והן באדומה. אמפורת צוואר פרוטואטית – יש הבוחרים לא להתייחס לסוג זה של אמפורי כדגם עצמאי. מקורו באמפורי עתיקות שידיותיהן הגיעו עד לקצה הצוואר. המיוחד לאמפורי אלו הם העיטורים. הופעתם רבה באטיקה, ונושא האיורים עליהן נעשה יותר מזרחי ומיתולוגי, עם השנים. אמפורה טיראנית – אמפורה מהמאה השישית לפנה"ס שיוצרה באתונה למטרות יצוא. אמפורי רבות מהסוג המדובר נמצאו באיטליה, במיוחד באתרי ישוב אטרוסקיים, ומשם שם הדגם (טיראנים הוא שם נוסף לאטרוסקים). גופה עגול בחלקו העליון, ואליפטי בתחתון. הידיות יוצאות מתחילת החלק המעגלי של הגוף ומגיעות למרכז הצוואר. פי האמפורה רחב מצווארה. בסיסה יציב, עגול וגדול מגופה בנקודת המפגש של השניים. העיטורים נעשו בטכניקת הדמות השחורה. הידיות, הבסיס והפה נצבעו לגמרי בשחור. הדמויות כללו הופליטים, בעלי חיים ושאר דמויות, עיטור מעניין לסוג הזה הם הקרניים שיוצאות מהבסיס. אמפורה מקשתית – משפחת אמפורי שמקורה במשפחת אמפורי הצוואר. היא נולדה בסמוך לשנת 700 לפנה"ס, וזכתה לפופולריות במאה ה-6 לפנה"ס עד לתחילת המאה החמישית. אמפורה זאת גם מכונה אמפורת בטן, שכן ייחודה העיקרי מאמפורת הצוואר הוא בעובדה שאין לה צוואר ממשי. חלקה עליון ממשיך את עוקמת הגוף, ורק שפתי הכלי שוברות את צורת הגל. אמפורה מקשתית מסוג B – העתיקה במשפחת האמפורי המקשתיות, הייתה בשימוש מתחילת המאה ה-6 לפנה"ס עד לערך 520 לפנה"ס. בתחילה היה לה צוואר דק יחסית וגובהָהּ נע בין 20 ל־50 סטימטרים. דוגמאות נמצאו באיטליה ויוון, באחרונה שימשה למטרות קבורה. גרסה יותר מפותחת של האמפורה הציגה שפה קעורה ובסיס טבעתי. אמפורה מקשתית מסוג C – וריאציה של האמפורה המקשתית מסוג B. השוני העיקר בין השתיים הוא מבנה השפה, בדגם C מדובר בשפה מגולגלת. הדגם היה בשימוש מהמאה הששית לפנה"ס עד ל־450 לפנה"ס. הדגם עוטר בשתי הטכניקות; גובהו: 40 סנטימטרים. אמפורה מקשתית מסוג A – פיתוח נוסף מדגם B. האמפורה הופיעה באמצע המאה ה-5 לפנה"ס, והמשיכה להתקיים כמאה שנים. ידיותיה ארוכות ושטוחות יותר ושפתה רחבה יותר מדגם B. היא עוטרה בעיקר טכניקה השחורה. אמפורת הובלה – סוג נפוץ של אמפורי ששימשו להובלת סחורות רבות, ובעיקר יין. גובהן נע בין 50 ל־70 סנטימטרים. בסיסן היה מחודד, כדי לערום אותן ביתר קלות, או לקבור אותן באדמה רכה. ידיותיהן ארוכות למדי: הן מתחילות בקצה הגוף, ומגיעות לקצה הצוואר. הצוואר עצמו די מוארך. הדגם לא נצבע, עקב שימושו. אמפורי, אנציקלופדיית פרסאוס סקירת מרבית דגמי האמפורה סיווג האמפורי, לפי דרסל (איורים) פרויקט האמפורי אמפוריוס - עלון אמפורילוגיקה אמפורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמפורות, דף שער בספרייה הלאומית אמפורה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) דוגמאות: האונייה הרומית הטרופה ליד מלורקה הסמוכה לספרד וליד פיסקרדו שביוון, שרידי האונייה היוונית העתיקה ביותר שנמצאה בים השחור ועוד. ספינות טרופות וקנקני אמפורה יוהאן אופבדביק 2005, המחלקה לחקר עתיקות, אוניברסיטת סאותהמפטון (באנגלית, אתר אקדמיה)