laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אודי לאון

אודי לאון (נולד ב-4 ביולי 1956) הוא איש חינוך, קולנוע וטלוויזיה העוסק בפיתוח וביזמות של תוכניות וסרטים בנושאים יהודיים ובייצוג קבוצות מיעוט בטלוויזיה. שימש כמנהל תוכניות מועדפות וגיוון חברתי ותרבותי בזכיינית קשת בערוץ 12. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נולד וגדל בירושלים, למד בישיבת מרכז הרב במשך שמונה שנים, בהן פיתח קשר אישי עם ראש הישיבה הרצי"ה, ושנתיים בכולל "מקור חיים" בראשות הרב עדין שטיינזלץ והרב שג"ר. למד באוניברסיטה העברית בירושלים חינוך מיוחד ומנהל חינוכי. היה אחד העמיתים הראשונים במכון מנדל למנהיגות. נשוי ואב לשלושה, מתגורר בירושלים. כאב לילד נכה הקים ליאון את "צעד קדימה" ארגון לשיקום ילדים נכים על בסיס גישת החינוך המדריך שפותחה בהונגריה. לאון היה ממייסדי בית ספר לקולנוע "מעלה" וניהל אותו שנתיים. היה שותף מרכזי במאבק לחקיקת חוק הקולנוע. כמו כן הוא כיהן כחבר בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי. ליאון הקים גם את קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, והיה אחראי ליצירתן של הפקות כמו "הישיבה", האחים יונה, המנגליסטים, האושפיזין ועוד. במסגרת קרן "גשר" טיפח יוצרים צעירים רב-תרבותיים כמו דוד גברו (יוצר "סיסאי"), יהודה גרובייס (מהבולטים שביוצרי הקולנוע החרדי) ועלאא חליחל (סופר ותסריטאי ערבי ישראלי). יצירתו הבולטת ביותר היא סדרת הדרמה מעורב ירושלמי שזכתה בשלושה פרסי אופיר בשנת 2004 וכן בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים לקולנוע. בתפקידו בזכיינית ערוץ 2 "קשת". יזם את בית המדרש ליוצרי טלוויזיה, את "המשמר האזרחי", "המהפכנים" עם קובי אריאלי ועוד. לאחרונה ערך וניהל את הסדרה עבודה ערבית של סייד קשוע, שבה לראשונה סופר סיפורה של החברה הערבית בפריים טיים של ערוץ מסחרי. הסדרה זכתה לפרסי האקדמיה לתסריט, שחקנית וסדרה הקומית הטובה ביותר. בדצמבר 2011 התבקש ליאון על ידי חביבה פדיה, יו"ר עמותת חזון פתיה, העוסקת בשילובן בקהילה של נשים דתיות הסובלות מהפרעות נפשיות, כדי לסייע בהצלת העמותה מפשיטת רגל. ליאון סייע בשיקום העמותה. ב-2014 הקים ליאון את "סוגיא" מיזם אינטרנטי ייחודי לפתוח שיח, דיון ויצירת חכמה קולקטיבית סביב סוגיות שונות. במהלך השיח הציבורי על הרפורמה במערכת המשפט בשנת 2023, יזם לאון אוהל שובתי רעב בדרישה להשהיית תהליכי החקיקה, לכניסה להידברות ולקידום חקיקה בהסכמה רחבה. מדיה וקבצים בנושא אודי לאון בוויקישיתוף אודי לאון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אודי לאון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חגית רוטנברג, לא מנסה להיות אודי חמודי, באתר ערוץ 7, 30 באוגוסט 2007 ענת באלינט, רב-תרבויות לפי הספר, באתר הארץ, 13 במרץ 2006 אודי ליאון, דף שער בספרייה הלאומית על השינויים בטלוויזיה שלנו: צוללים עם יוצר הקלנוע אודי ליאון אתר סרוגים, 9 במאי 2022. נחום אבניאל, תהיו אנשים חיים, מוסף שבת של העיתון מקור ראשון, ט"ו באדר תשע"ב ניצן צבי כהן, ‏מפגינים החלו בשביתת רעב מול הכנסת בדרישה להידברות סביב הרפורמה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 במרץ 2023
אל יתהלל חוגר כמפתח

אַל יִתְהַלֵּל חֹגֵר כִּמְפַתֵּחַ היא אמרה מקראית שמשמעותה: אל לאדם להתרברב ולהתפאר בכוונותיו לפני שהוכיח כי הוא מסוגל לבצען. אמרה זו שאולה משדה הקרב. החוגר הוא החייל שלובש את החגור לפני הקרב. המפתח הוא החייל הפותח או משיל את החגור מעליו לאחר שחזר משדה הקרב. ביטוי זה בא ללמד את האדם לא להתרברב על הצלחותיו העתידיות, פן לא יוכל להוכיח את דבריו במעשים. בספר מלכים א' כ' פסוק י"א מסופר על בן הדד השני מלך ארם שהתכונן לתקוף את ממלכת שומרון והתרברב בניצחונו עוד לפני שהביס את אחאב מלך ישראל: "וַיִּשְלַח אֵלָיו בֶּן הֲדַד, וַיֹּאמֶר: כֹּה יַעֲשׂוּן לִי אֱלֹהִים וְכֹה יוֹסִפוּ אִם יִשְׂפֹּק עֲפַר שֹׁמְרוֹן לִשְׁעָלִים לְכָל הָעָם אֲשֶׁר בְּרַגְלָי" בן הדד התרברב בצבאו הגדול וטען, בשבועה, כי כל עפר חורבות השומרון (שמתכנן הוא להחריב) לא יספיק למלא את אגרופיהם של חייליו הרבים, כך לפי המפרשים שמשמעות המילה "שעלים" היא אגרוף, ולפי פירושים אחרים, משמעות המילה "שעלים" היא העפר הנדבק ברגלי ההולך, כלומר, אין די עפר השומרון שידבק לרגלי חייליו הרבים של בן הדד. אחאב מלך ישראל השיב: "וַיַּעַן מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל וַיֹּאמֶר דַבְּרוּ, אַל-יִתְהַלֵּל חֹגֵר כִּמְפַתֵּחַ". כלומר - אל לך להתרברב לפני שניצחת במלחמה. בן הדד, שהיה בטוח לחלוטין בניצחונו, הרשה לעצמו לשתות לשוכרה באוהלו לפני הקרב, והובס על ידי אחאב. אפשרות נוספת היא שבסיפור המקראי מדובר בלוחמה פסיכולוגית. בן הדד השני מנסה לבלבל את האויב, לזרוע בו פחד. אין זו התרברבות בגלל יוהרה לשמה. מתרגמים שונים העמידו צורות עבריות שונות החופפות את רעיון האמרה: "אל תהלל את יומך בטרם העריב" "אך בקִצו יוודע היום" "עוד אין לדעת מה ילד יום" "בערוב ימיך תהלל את חייך" "אל תהלל יום בטרם יבוא הערב" "אל תקדים תרועה לתשועה" "אל תשיר אז ישיר בטרם עברת את הים" "אל תאמין בעצמך עד יום מותך", מסכת אבות (פרק ב) ביטויים דומים באנגלית: Praise day at night and life at the end Don't count your chickens before they are hatched Call no man happy till he dies Don't halloo till you're out of the wood ביטוי השבוע: אל יתהלל חוגר כמפתח - "עברית שפה קשה" ספר מלכים א', פרק כ', פסוק י'. כמו 'מי מדד בשעלו מים' ישעיהו, מ', י"ב, כך לפירוש המצודות, רלב"ג ואחרים. כמו "משעול הכרמים" (במדבר, כ"ב, כ"ד). כך לפירוש תרגום יונתן, רש"י ואחרים ספר מלכים א', פרק כ', פסוק י"א.
קנטלה

הקנטלה או קנל (בפינית: Kantele; באסטונית: Kannel) הוא כלי המיתר המסורתי של פינלנד. הקנטלה מיוחסת למשפחת כלי הפריטה הבלטיים הכוללת את הגוסלי הרוסי, הקוקלה הלטבי והקנקלס הליטאי. הצורות המוקדמות ביותר של הקנטלה הורכבו מ-5 או 6 מיתרי שערות סוס וגוף אשר גולף מחתיכת עץ אחת. לאחר מכן הוחלפו המיתרים במיתרי מתכת והגוף נבנה ממספר חתיכות עץ. לקנטלה הקונצרטנטי המודרני עד 39 מיתרים וצורתו שונה. כלים בעלי פחות מ-15 מיתרים נקראים כיום קנטלה קטן וצורתם קרובה יותר לצורה הקדומה. אופן החזקת הכלי שונה בין שתי הגרסות: בקנטלה הקטן המיתרים הקצרים והגבוהים קרובים לגוף הנגן ובקנטלה הקונצרטנטי להפך. לקנטלה צליל ייחודי, דמוי פעמון. הקנטלה הפיני מכוון בדרך כלל דיאטונית אולם הקנטלה הקטן מכוון לסולם חסר בו מושמטת בדרך כלל הדרגה השביעית והמיתרים הנמוכים מכוונים כקוורטה מתחת לטוניקה. לקנל האסטוני מגוון כיוונים מסורתיים. לכלים המודרניים הקונצרטנטים נוספה מערכת מנופים אשר מאפשרת כוונון של המיתר בחצי טון תוך כדי נגינה (בדומה לקאנון או לנבל). הקנטלה מונח על ברכי הנגן או על גבי שולחן קטן. ישנן מספר טכניקות פריטה על הקנטלה, כאשר יד ימין בדרך כלל משמשת לפריטת מלודיה ויד שמאל מלווה באקורדים. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 זוכה הקנטלה לפריחה בפינלנד. לימוד הנגינה בקנטלה מתחיל בגילאי בית הספר ונמשך גם באקדמיה למוזיקה. קנטלה חשמלי אשר משולבים בו פיקאפים בדומה לגיטרה חשמלית זוכה לפופולריות בעיקר בלהקות הבי מטאל פיניות. באפוס הלאומי הפיני - הקלוולה - בנה הקוסם וַאיְנֶמוֹיְנֵן את הקנטלה הראשון מעצם הלסת של דג ענק ומשערות סוסו של הִיסִי. המוזיקה של הקנטלה מושכת אליו את יצורי היער כבמטה קסם. מאוחר יותר, בונה וַאיְנֶמוֹיְנֵן קנטלה מעץ, מותח עליו מיתרים משערותיה של בתולה וקסמו לא פחות מזה של הקנטלה הקודם. מדיה וקבצים בנושא קנטלה בוויקישיתוף עוד על הקנטלה, משרד החוץ הפיני
הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס

הוצאת ספרים על-שם י"ל מאגנס הידועה בקיצור בשם הוצאת מאגנס היא הוצאת הספרים של האוניברסיטה העברית בירושלים. ההוצאה נוסדה בשנת 1929, ארבע שנים לאחר היווסדה של האוניברסיטה העברית, והיא הוצאת הספרים האוניברסיטאית הוותיקה בישראל. ההוצאה קרויה על שמו של יהודה לייב מאגנס, נשיאה הראשון של האוניברסיטה. ייעודה הראשוני של ההוצאה היה להפיק ולהפיץ בארץ ישראל ובעולם ספרות מדעית בכלל וחכמת ישראל בפרט, בעברית ובאנגלית, מקור ותרגום לשימושם של תלמידים וחוקרים בקהילה המדעית ובקרב הציבור הכללי. ההוצאה מקבלת הצעות להוצאה לאור של ספרים מחוקרים מכל המוסדות האקדמיים בישראל. הוצאת מאגנס מקפידה על הרמה האקדמית של הספרים אותם היא מפרסמת באמצעות תהליך ביקורת עמיתים, כנהוג בקרב הוצאות ספרים אוניברסיטאיות. לאחר מכן כתבי היד שההוצאה מקבלת מועלים לדיון במועצה האקדמית של ההוצאה המשמשת כמערכת. החלטות המועצה המדעית מובאות בפני הנהלת ההוצאה, אשר משלבת שיקולים מסחריים וכלכליים בהחלטה האם להוציא לאור. הוצאת מאגנס מפרסמת בכל שנה כ-60 ספרים חדשים וכתבי עת בכל תחומי העשייה האקדמית בישראל. בנוסף היא מדפיסה הדפסות ומהדורות חוזרות של ספרים שנדפסו בעבר. בשנת 1978 הפכה ההוצאה לחברה בע"מ בשם "הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית (1978) בע"מ", במעמד של מלכ"ר. בשנת 2005 שינתה את מעמדה לעוסק מורשה, ומאז מתנהלת כחברה פרטית בבעלות האוניברסיטה. בין השאר מאגנס מוציא לאור את כתבי עת: מארג, כתב עת ישראלי לפסיכואנליזה איטליה – כתב עת לחקר תולדותיהם, תרבותם וספרותם של יהודי איטליה מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי המזרח החדש – כתב עת ישראלי לחקר האסלאם, המזרח התיכון, וכן אפריקה ואסיה שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום בני מר, אסף זלצר (עורכים), הוצאת מאגנס: אחרי תשעים שנה, הוצאת מאגנס, 2019. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ברשת החברתית פייסבוק הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ברשת החברתית LinkedIn הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, סרטונים בערוץ היוטיוב קובי בן-שמחון, כיצד הפכו כריכות ספרים של הוצאת מאגנס הפכו לגלריה חברתית, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2009 הוצאת ספרים: מבט מהוצאת מאגנס ומההוצאה לאור של מרכז שלמן שזר, סרטון בערוץ "Academia Israel", באתר יוטיוב (אורך: 01:08:11) הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס, דף שער בספרייה הלאומית
חבל ארץ

חבל ארץ או אֵזור הוא יחידת שטח בעלת תכונות מסוימות זהות או דומות המייחדות אותו. הענף הגאוגרפי העוסק בחקר חבלי-ארץ נקרא "גאוגרפיה חבלית". אזור טבעי – אזור המוגדר על ידי: צורות-נוף טבעיות – נהר, עמק, הר (דוגמה: עמק חרוד) אקלים (הנגב) צמחייה (מדבר יהודה, הרי ירושלים) סוג קרקע (רמת הגולן) מדינת ישראל משתמשת בשם 'אזור טבעי' ככינוי עבור השטח הקטן ביותר המוגדר על ידה בחלוקה ארצית-ראשית (להבדיל מאזור שברשות מועצה אזורית). אזור זה מוגדר על ידי שילוב של תכונות טבעיות, חברתיות וכלכליות. אזור חברתי – כינוי תרבותי המתייחס לקיבוץ אוכלוסין (דוגמאות – גוש דן, הקריות, גב ההר), או לקבוצת יישובים (בקעת אונו, חבל לכיש, גוש עציון). אזור מדיני – אזור המוגדר על ידי גבולות מדיניים (אצבע הגליל), או קווי שביתת נשק (פרוזדור ירושלים, יהודה ושומרון, מזרח ירושלים). ישנם גם כינויים למקומות עקב קרבות שהתחוללו בהם (כיס פלוג'ה, ארץ המרדפים), או משום אכלוסם ביישובי-ה'אחר' החברתי (המשולש). אזור מינהלי – כינוי ליחידת-שטח המוגדרת על ידי המדינה לצרכיה. לעיתים היא נקראת מחוז או נפה, או שהיא נקראת פשוט "אזור". אזור היסטורי – כינוי לשטח בעל ייחוד עצמי השואב את ערכו מהעבר. הוא יכול להיות מדינה לשעבר (גליציה), אזור-מינהלי לשעבר (פרובאנס), שטח-התיישבות לשעבר (גוש קטיף) וכדומה. יש שאזור היסטורי עדיין נושא כיום תכונות חברתיות או כלכליות ייחודיות. כן קורה גם ששם היסטורי ניתן לאזור טבעי (השרון, יהודה) או אפילו למדינה (צרפת, ספרד). ישנם אזורים שמשלבים בין מרכיבים אלו. אזור כלכלי משלב את תכונותיו הטבעיות של מקום מסוים עם התנאים החברתיים או הפוליטיים המשפיעים על מידת ניצולן. כדוגמאות לאזורים כלכליים נמנים אזורי משאבי טבע ואזורי תיירות. אזורים דתיים מושפעים מתכונות חברתיות ויוצרים מציאויות פוליטיות (דוגמה היא מדינת האפיפיור), צבאיות (ממלכת ירושלים) או חברתיות ("חגורת התנ"ך" בדרום ארצות הברית). משה ברור, "חבל/חבלי", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 8), הוצאת יבנה, תשס"א. חבל ארץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעורב ירושלמי

מְעֹרָב יְרוּשַׁלְמִי הוא מאכל העשוי מנתחי בשר מטוגנים במחבת או על האסכלה. נהוג להכינו בעיקר מאיברים פנימיים של עופות כגון כבד, טחול ולבבות וכן מחזה עוף והודו, המטוגן עם בצל ותבלינים כמו כמון, כורכום ועוד. מסופר כי המאכל הורכב בסוף שנות ה-60 באחת הסטייקיות שברחוב אגריפס בירושלים, סמוך לשוק מחנה יהודה (יש כמה סטייקיות הטוענות לזכות הראשונים עליו). במהלך השנים החלו להכין אותו במסעדות ברחבי הארץ, וכן לייצרו באופן תעשייתי. המושג "מעורב ירושלמי" הפך עם השנים לכותרת לתכנים שונים הקשורים לירושלים והמורכבות שבה. קיימים קורס, אתר אינטרנט, ספר בשם זה של הסופרת ליאת רוטנר וכן סדרת טלוויזיה הקרויים בשם זה. ערך מילוני בנושא מעורב ירושלמי, בוויקימילון מתכון ל"מעורב ירושלמי", באתר 2eat משה בסון, ירושלים של מעורב - ההיסטוריה של המעורב הירושלמי, באתר ynet, 19 במאי 2004 Isabel Kershner, ‏Jerusalem’s Latest Argument Over History Is About Fried Innards, New York Times, November 12, 2016 מעורב ירושלמי באתר מכללת קיי רוני שני, מעורב ירושלמי, באתר ynet, 17 במאי 2004
קרן גשר לקולנוע רב תרבותי

קרן גשר לקולנוע רב תרבותי הוקמה בשנת 1999 ביוזמת משרד החינוך והתרבות בעקבות חקיקת חוק הקולנוע, במטרה לפתח יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות, דוקומנטריות ועלילתיות שיחשפו את המציאות בחיי הפריפריה ואת המגוון הרב-תרבותי של החברה בישראל. הקרן פועלת כעמותה הנתמכת מתוקף חוק הקולנוע על ידי משרד התרבות ומועצת הקולנוע. בין הסרטים והסדרות הבולטות שהופקו בשנים האחרונות בסיועה של הקרן ניתן למנות את הדרמה זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "מעורב ירושלמי", העוסקת במשפחה דתית-מזרחית מירושלים; "עבודה ערבית", סדרה קומית שזכתה לשבחים רבים, המתארת את חייה של משפחה ערבית המנסה, לא תמיד בהצלחה, להיכנס ללב הישראליות; סדרת המתח "תמרות עשן", המגוללת את תעלומת היעלמותו של יישוב ברמת הגולן על כל יושביו; ואת סרטם העלילתי של גידי דר ושולי רנד "האושפיזין". בין הפרויקטים הבולטים של הקרן ניתן למנות את "פתיחת מסך", במסגרתו מופעלות "חממות" וסדנאות לפיתוח בכל רחבי הארץ ליוצרים בראשית דרכם וליוצרים מהפריפריה; המיזם "תעודה ותהודה", העוסק בקהילת יוצאי אתיופיה בישראל; המיזם "שווים" לעיסוק בנושאים של שוויון וצדק חברתי; "קולנוע לשם שינוי", פרויקט קולנועי החותר לשינוי פני המציאות החברתית בישראל; והמיזם "ירוק" בנושא איכות הסביבה. מנכ"לית הקרן מאז 2005 היא זיו נווה, שהחלה את דרכה כיוצרת סרטי תעודה ששודרו בערוצי הטלוויזיה השונים בישראל ובעולם. בשנת 2016 השיקה הקרן, בשיתוף עיתון "הארץ" ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה את "תחרות התסריט הקצר". באוקטובר 2019, הודיעה קרן גשר כי תתמוך ב"קרן הקולנוע האזורית ביהודה ושומרון", שיזמה שרת התרבות מירי רגב. אולם חודשיים אחר כך, חזרה בה והודיעה שלא תתמוך בקרן ביהודה ושומרון, מאחר שהיא מתכננת להעניק תמיכה ליהודים בלבד, והביקורות של יוצרים כי מדובר במיזם גזעני. אתר האינטרנט הרשמי של קרן גשר לקולנוע רב תרבותי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, באתר "גיידסטאר ישראל" מתן שירם, ‏פיצ'ינג מטעם קרן "גשר" לקולנוע, באתר גלובס, 8 ביולי 2008 קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חוק הקולנוע, תשנ"ט-1999 פרסים ליוצרים ישראלים בפסטיבל ימי קולנוע יהודי, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2001 גילי איזיקוביץ, "השותף הסמוי" בהפקות הטלוויזיה הישראליות, באתר הארץ, 5 במאי 2010 מתן שירם, ‏400 אלף שקל יוענקו לתסריט המצטיין בנושא איכות הסביבה, באתר גלובס, 30 בספטמבר 2009 גואל פינטו, זיו נווה מונתה למנהלת קרן גשר, באתר הארץ, 18 בינואר 2005 "הארץ", תחרות התסריט הקצר של "הארץ" סם שפיגל וקרן גשר יוצאת לדרך, באתר הארץ, 21 במרץ 2016 נירית אנדרמן, ליהודים בלבד: קרן קולנוע חדשה בשטחים מעוררת ביקורת, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2019 נירית אנדרמן, קרן גשר פרשה מקרן הקולנוע בגדה המערבית, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2019
בנאי

האם התכוונתם ל... בנאי (מקצוע) – אדם העוסק בבנייה בנא"י (ברית נאמני ארץ ישראל) - שמה הראשון של תנועת התחיה בנאי (מדעי המחשב) (Constructor) - פונקציה בשפות תכנות שתפקידה לאתחל אובייקט אישים: משפחת בנאי – משפחה ענפה בעולם התרבות, המוזיקה והבידור הישראלי אביתר בנאי – זמר אהוד בנאי – זמר אורי בנאי – שחקן וזמר אורלי זילברשץ-בנאי – שחקנית, בדרנית וזמרת אורנה בנאי – שחקנית וקומיקאית, חברת מועצת עיריית תל אביב-יפו בעז בנאי – זמר גברי בנאי – זמר ושחקן, התפרסם בעיקר כחלק משלישיית הגשש החיוור חיים בנאי – שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יובל בנאי – זמר רוק, סולן להקת משינה יוסי בנאי – שחקן, זמר, פזמונאי, כותב מערכונים ותוכניות בידור, קריין ובמאי יעקב בנאי – שחקן קולנוע ותיאטרון מאיר בנאי – זמר ויוצר ישראלי אלישע בנאי – זמר רוק וגיטריסט יעקב בנאי ("מזל") – מבכירי הלוחמים של ארגון לוחמי חרות ישראל (לח"י)
נמסיס

נמסיס (ביוונית: Νέμεσις), או רמנוסיה, היא אלת הנקם והשילם במיתולוגיה היוונית. משמעות שמה הוא "להשיב כגמול", לחלק מזל, במידתיות וללא קביעה ערכית של טוב או רע.⁦ קיימות כמה גרסאות, לא שלמות, באשר למוצאה. לפי אחת הגרסאות, היא בתם של זאוס ואננקה. גרסה אחרת מציגה אותה כבת של ניקס, וגרסה שלישית, שבה היא מופיעה כ"רמנוסיה" (האלה של העיר רמנוס (אנ') באטיקה), מציגה אותה כבתו של אוקיינוס. על פי המיתולוגיה, השליך זאוס את נמסיס מהאולימפוס לאחר שנפל קורבן לאחת ממזימותיה. נמסיס מתוארת כנושאת פרגול, חרב ורסן, ולעיתים אוחזת שעון חול ביד שמאל. יש תיאורים שבהם היא נוהגת במרכבה הרתומה לגריפונים. בין סממני ההיכר שבהם היא מאופיינית נמנים גם מוט מדידה (מקל ספירה) ומאזניים, לסמן את מהותה כאלה המענישה על פשעים לפי מידתם. נמסיס מופיעה רבות כעיוורת, או עם כיסוי על עיניה, לסמל העדר משוא פנים. נמסיס הטילה את קללתה על מי שזכה בברכות רבות מדי והענישה על יהירות ועל התנשאות. היא הענישה את נרקיסוס היפהפה והשחצן על שזלזל באהבתה של אכו ושבר את לבה. נמסיס פיתתה אותו להגיע לבריכה, שם ראה את דמותו משתקפת במים, התאהב בבבואתו ולא היה יכול להתיק את מבטו ממנה, עד שמת. הרעיון של אלת הנקמה שימש השראה לאמנים בתחומים שונים - ציירים, פסלים, מחזאים וסופרים. בנוסף יש עוגת שוקולד צרפתית בשם "נמסיס" שהפכה להיות חלק מהמטבח הבינ"ל. סופרים רבים קראו לספרם "נמסיס": ספר מתח מאת אגאתה כריסטי שיצא לאור בשנת 1971. "נמסיס", ספר מדע בדיוני מאת אייזק אסימוב שיצא לאור בשנת 1989 (יצא לאור בעברית בהוצאת כתר, בתרגומו של עמנואל לוטם). ספר מתח מאת יו נסבו שיצא לאור בשנת 2002 (יצא לאור בעברית בהוצאת בבל, בתרגומה של דנה כספי). ספר על פי סדרת הטלוויזיה "אנג'ל", שיצא לאור בארצות הברית בשנת 2004. רומן היסטורי מאת לינדזי דייוויס שיצא לאור בשנת 2010 רומן מאת פיליפ רות שיצא לאור בשנת 2010 (יצא לאור בעברית בהוצאת זמורה ביתן, בתרגומו של אמיר צוקרמן). ההיסטוריון הבריטי איאן קרשו קרא לחלק השני בביוגרפיה של אדולף היטלר "נמסיס" (החלק הראשון נקרא אף הוא במונח מהמיתולוגיה היוונית: "היבריס"). "נמסיס רפואי", ספר ביקורתי על נזקי הרפואה המערבית המודרנית, מאת איוון איליץ'. המילה "נמסיס" בשפה האנגלית (Nemesis) מתארת נקמה, ומיוחסת אף ליריב מושבע ונקמני של דמות כלשהי. כך, לדוגמה, מוגדר לקס לות'ר כ"נמסיס" של סופרמן. דמותה של נמסיס הופיעה בסדרת הטלוויזיה "הרקולס: המסעות המופלאים", ששודרה ב-1995–1999. דמותה הוזכרה גם בסדרה "כפולה" בשנת 2018. הדמות "נמסיס" הופיעה במספר משחקי מחשב: במשחק ההישרדות-אימה Resident Evil 3:Nemesis נמסיס משמש כאנטגוניסט הראשי. נמסיס הוא 'נשק ביו אורגני', מפלצת שתוכנתה לחסל את ג'יל ולנטיין, דמותו של השחקן. במשחק הסימולציה Black & White נמסיס משמש כאנטגוניסט הראשי. נמסיס הוא אל שרוצה להשתלט על העולם. מטרתו של השחקן, שמגלם גם הוא אל, היא להביס אותו. במשחק הרשת SMITE, משחק אשר סובב אלים משלל פנתאונים שונים, נמסיס מופיעה כדמות לבחירת השחקן. ספקולציית נמסיס נרקיסוס (על הקללה שהטילה עליו נמסיס) מדיה וקבצים בנושא נמסיס בוויקישיתוף נמסיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רומנסה

הרומנסה (מספרדית: Romance) היא צורה עממית של שיר זמר שמקורה בספרד. ראשית תקופת היווצרותה של הרומנסה בין המאות ה-10 וה-12. הרומנסה הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך. הרומנסה היא "אחותה" של הבלדה, ולה נקודות דמיון ושוני לבלדה. הרומנסה היא שיר עלילתי סנטימנטלי, הנמסר ממספר לירי. חוקר הספרות שלמה הראל תיארה כ"גרסה פיוטית מוגבהת ומסוגננת של הניסיון האנושי, אודות ענייני גבורה, אהבה וכשפים". רוב עלילות הרומנסות קשורות בהווי ימי הביניים בספרד, סיפורי אבירים, פרשיות חצר, רעיות נאמנות או בוגדניות, מלחמות בין ממלכות, ועלילות השבויים במהלך מלחמת הנוצרים במורים המוסלמים. בין נושאיהן של רוב הרומנסות ששרדו בקרב צאצאי מגורשי ספרד שלקוחים מן ההווי הלא יהודי בולטות הרומנסות על נושאים תנ"כיים כמו משה על הר חורב, קינת דוד על אבשלום או רומנסה על אמנון ותמר. הרומנסה המקורית-מסורתית היא בעלת ארבעה בתים שווים באורכם ומחורזים (נפוצה ביותר חריזה של א'-ב'-א'-ב', צורת חריזה שנחשבת מאוד עממית וקלה לאוזן), אך לאורך השנים הסתעפו מצורה מסורתית זו צורות נוספות. בקורפוס הספרותי ניתן למצוא רומנסות מולחנות ושאינן מולחנות, ללא חריזה או עם חריזה משוכללת, קצרות או ארוכות ועוד גרסאות רבות. גם סיפור קצר יכול לענות על הקריטריונים הבסיסיים של רומנסה (4 בתים, אווירה פסטורלית, קול דובר לירי, תימה סנטימנטלית-רומנטית) ובמקרה כזה יימצאו חוקרי ספרות שיכניסו אותו לקטגוריה זו. ההבדלים העיקריים של הרומנסה ביחס לבלדה הם הקלילות היחסית של התימות הרומנסיות, צורה יותר מוקפדת, ואופטימיות - הגיבור הרומנסי הוא "הגיבור הטוב" ולרב תסתיים הרומנסה בסוף טוב. בין כותבי הרומנסות העבריים - שאול טשרניחובסקי, לאה גולדברג, יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, נעמי שמר ורבים אחרים. בוסתן ספרדי מדיה וקבצים בנושא רומנסה בוויקישיתוף שושנה וייך-שחק, אין בואן סימן! מחוזות פיוט ומוזיקה של יהודי ספרד, פרדס הוצאה לאור, 2006, עמ' 27 שלמה הראל, "אנה עבר ההוד וההדר"? פרקי תיאור ואינטרפרטאציה של "שיר השירים" אשר לשלום עליכם, באמת?! מאסף לעיון, הוראה ומחקר בספרות ילדים 3, תשמ"ט, עמ' 125-147 שם 27, 50 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדיסו מאסלה

אדיסו מסלה (באמהרית: አዲሱ መሰለ; נולד ב־16 ביוני 1961), הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת בכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה ומפלגת עם אחד, וחבר הכנסת הראשון יוצא אתיופיה. אדיסו מסלה נולד בכפר במחוז בגמדר שבאתיופיה. בזמן פרוץ מלחמת האזרחים האתיופית היה חבר בארגון המורדים המרקסיסטי יחאפה. לאחר שהדרג החל לפעול כנגד הארגון ולרדוף את חבריו, מסאלה ברח לסודאן והגיע לישראל בשנת 1980. בישראל עבר את הגיור לחומרא שדרשה הרבנות מעולי ביתא ישראל בזמנו. מסאלה עבד במסגרת הסוכנות היהודית בקרב בני קהילתו. רכש השכלה גבוהה באוניברסיטת בר-אילן, ובמקצועו הוא עובד סוציאלי קהילתי. מאסלה פעיל למען עלייתם של יהודי אתיופיה, מכהן כיו"ר ארגון הגג של עולי אתיופיה, חבר הנהלת המועצה הציבורית לקליטת עלייה, חבר הנהלה בהלצין (מרכז למורשת יהדות אתיופיה), חבר הנהלת מרכז ההיגוי לחינוך ילדי אתיופיה, חבר הנהלת מרכז ההתנדבות בישראל, וחבר הנהלת הפדרציה הספרדית בישראל. בשנת 1996 היה מאסלה מראשי המאבק נגד מגן דוד אדום בפרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה. בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996, נבחר מאסלה לרשימה כנציג העולים, בגלל פיצול במחנה העולים מברית המועצות, בניגוד לעמדת שמעון פרס וראשי המפלגה, שהעדיפו נציג מן העולים מברית המועצות כדי למשוך קולות של עולים אלו. בעקבות זאת, שוריין מקום נוסף ברשימה לכנסת ה-14 לסופה לנדבר. בשנת 1997 עתר חבר הכנסת מאסלה לבג"ץ כנגד הענקת פרס ישראל לשמואל שניצר, בעקבות מאמר בוטה שלו נגד העלאת בני הפלאשמורה לישראל, ובהסתמך על ביקורת חריפה שמתח בית הדין לערעורים של מועצת העיתונות על מאמרו של שניצר. בג"ץ קיבל את העתירה ובדיון חוזר החליטה ועדת הפרס לא להעניקו למר שניצר. חבר הכנסת מסאלה שימש כחבר בוועדת העלייה והקליטה, בוועדת העבודה והרווחה, וכממלא-מקום בוועדת הכספים של הכנסת. בבחירות הפנימיות בעבודה ב־1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה לא נבחר מאסלה במשבצת העולים והוא טען בעקבות תחקיר של נחום שחף שהבחירות זויפו במגזר הדרוזי, ובעיקר במחשב הספירה המרכזי. במחאה על אי הסדרים בבחירות הוא תקף בחריפות את אהוד ברק במרכז העבודה, אך לא זכה למקום ברשימה. בעקבות זאת, הוא פרש ממפלגת העבודה והקים יחד עם עמיר פרץ ורפיק חאג'-יחיא את סיעת עם אחד. מאסלה שובץ במקום הרביעי ברשימת עם אחד בבחירות לכנסת ולא הצליח להיבחר לכנסת ה-15. במאי 2015, לאחר הפגנות הקהילה האתיופית, התראיין מאסלה לחדשות 2 והסביר כי חי על קו ישראל - אתיופיה במסגרת עבודה והיה נשאר במידה והיו הצעות להשתלב במגזר הפרטי לאחר שסיים את הקריירה הפוליטית שלו. אשתו ושלוש בנותיו מתגוררות בישראל. אדיסו מאסלה, באתר הכנסת אדיסו מאסלה, באתר כנסת פתוחה שרה ליבוביץ-דר, ‏אני מתבייש: חבר הכנסת לשעבר אדיסו מסאלה על הכישלון בקידום העדה, באתר מעריב אונליין, 10 במאי 2015 Teshome G. Wagaw, For our soul: Ethiopian Jews in Israel, Wayne State University Press, ISBN 0814324584, p. 125 - 126 הפלאשמורה, אתר הכנסת; בג"ץ 2205/97 ח"כ אדיסו מאסלה נ' שר החינוך והתרבות ושמואל שניצר (24 אפריל 1997) לתחקירו של נחום שחף יוסי מזרחי, ‏הח"כ האתיופי הראשון שהתייאש ועזב: "כלום לא השתנה", באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2015
יחס דחף-משקל

יחס דחף־משקל הוא היחס שבין הדחף של המנוע ובין המשקל (על פני כדור הארץ) של המנוע או הרכב. יחס דחף־משקל משמש לאפיון מנועים רקטיים, מנועי סילון וכלי רכב המונעים על ידי מנועים כאלה. שתי תכונות אלה (דחף ומשקל) נמדדות באותן יחידות מידה, ולכן היחס ביניהן הוא מספר חסר ממד. לנסיקה אנכית היחס צריך להיות גדול מ־1. ישנם גורמים רבים המשפיעים על יחס דחף־משקל, ולצורך השוואה נאותה יש למדוד את הדחף בתנאים תקניים – לחץ של אטמוספירה אחת וטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס. הגורמים שמשפיעים על הדחף כוללים את הטמפרטורה, הלחץ, הצפיפות והרכב האוויר. המשקל יכול להיות מושפע מצריכת הדלק ההדרגתית, כוח העילוי, הגרר ועוצמת שדה הכבידה. מבחינה טכנית לא ניתן למדוד בצורה מדויקת יחס דחף־משקל של כלי רכב, ונתון זה משוער בלבד, על פי ביצועי הרכב בפועל. מנוע מטוס הסופה הוא בעל דחף מקסימלי של 13,095 ק"ג, ומשקלו 1,680 ק"ג, כך שיחס הדחף-משקל שלו עומד על כ-8:1. [1]
איזור

האם התכוונתם ל... אִיזוּר - איזור (תכנון ערים) איזור (גאולוגיה) אֵזוֹר - חבל ארץ אזור זמן