פאלאצו רוצ'לאי

פאלאצו רוצ'לאי (באיטלקית: Palazzo Rucellai, קרי "ארמון רוצ'לאי") הוא בית מידות עירוני מפואר מהמאה ה-15, ששימש את משפחת רוצ'לאי. הארמון נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות לארכיטקטורה של פירנצה במאה ה-15 ומדגים את השפעת תחיית העת העתיקה על מקוריות הרנסאנס. בתכנונו ניתן לראות את הפתרון שהציע לאון בטיסטה אלברטי לשילוב בין המבנה הפונקציונלי המסורתי לבין הפורמט הקלאסי שהנחיל ברונלסקי. הארמון נחשב לסנונית ראשונה בתחום בניית המגורים בסגנון הרנסאנס, וסגנונו הפך לנקודת מוצא לתכנון מבנים אזרחיים רבים מאותה תקופה. תכנונו שימש כהשראה לתלמידו של אלברטי, ברנרדו רוסלינו, בבניית פאלאצו פיקולומיני (אנ') שבעיר פיינצה. הארמון שוכן בכתובת Via della Vigna Nuova 18, ורוב החוקרים סבורים כי הוא תוכנן עבור ג'ובאני די פאולו רוצ'לאי על ידי לאון בטיסטה אלברטי בין השנים 1446–1451. בנייתו בוצעה, לפחות בחלקה, על ידי ברנרדו רוסלינו. חזית הארמון, שתוכננה על ידי אלברטי, הייתה הראשונה בסדרת פרויקטים שביצע האדריכל והתאורטיקן עבור משפחת רוצ'לאי. חזית זו נחשבת לאחת הראשונות שבהן יושמו הרעיונות החדשים של אדריכלות הרנסאנס, המתבססת על השימוש בפילסטרים ובאנטבלטורות ביחסים פרופורציונליים. נאמר על אלברטי כי עיצובו של הארמון שימש כהמחשה לרעיונות שהציג בספרו "על אדריכלות" (אנ') משנת 1452. בספרו, טען אלברטי כי על האדריכלות להדגיש את חשיבות הפרופורציות יותר מהפגנת יופי והדר בלבד. במובן זה, נחשב ארמון רוצ'לאי לניסיון קוהרנטי ראשון לסינתזה בין עקרונות מעשיים ותאורטיים, כפי שניכר בשימוש בשלושת הסדרים הקלאסיים על חזית המבנה. רוסלינו, מצידו, לא הסתפק במידות המקוריות שהציע אלברטי, אלא הגדיל את ממדי המבנה במהלך הביצוע. הארמון נבנה לפי המסורת של ארמונות אזרחייםː קומת הקרקע למסחר ועסקים. הקומה הראשונה (ה"פיאנו נובילה") הייתה קומת הקבלה הרשמית. הקומה השנייה שמשה למגורי המשפחה. קומה "נסתרת", מתחת לגג הייתה למשרתים. החזית, מאבני גזית אחידה ושטוחה, מאורגנת כרשת, המורכבת מאלמנטים אופקיים (מסגרות וספסל הרחוב) ואלמנטים אנכיים (הפילסטרים החלקים), שבתוכם משובצים הפתחים. היא משמשת כרקע לפילסטרים והאנטבלטורים חלקי הפנים, המחלקים את החזית לשלוש יחידות בנות שלוש קומות. לשלוש הקומות של חזית הארמון יש סדרים קלאסיים שונים, כמו בקולוסיאום. הדאגה העילאית של אלברטי באיזון ובפרופורציה ניכרת בטיפול הסימטרי שלו בחזית הארמון. השימוש בשלושת הסדרים הקלאסיים כדי לציין התקדמות כלפי מעלה נוצר בהשראת הקולוסיאום ברומא. אבל עם הסדר הטוסקני בבסיס, מקור מתקופת הרנסאנס במקום הסדר האיוני ברמה השנייה, וסדר קורינתי פשוט מאוד ברמה העליונה. בשתי הקומות העליונות חלונות וקשתיות, ממוקמים בתוך קשתות עם ווסוארים בולטים מאוד הנובעים מפילסטר לפילאסטר. בראש החזית כרכוב מקרין. בקומת הקרקע, פילסטרים בסגנון טוסקני מחלקים את פני השטח לחללים שבהם נפתחים שני הפורטלים (במקור היה רק אחד, אך הוא הוכפל באופן סימטרי כאשר הארמון והחזית הוכפלו). בקומה הראשית ישנם אלמנטים קלאסיים רבים (הפורטלים, הסדרים הארכיטקטוניים של הבירות) המשולבים במיומנות עם אלמנטים מהמסורת המקומית של ימי הביניים, כמו אבני הגזית והחלונות המעוטרים, ועם אלמנטים ייחודיים של הלקוחות, כגון סמל משפחת רוצ'לאי, שהוכנסו לאפריזים והבלזונים מעל השערים. בקומת הקרקע שנועדה לעסקים מוצבים ספסלים לאורך חזית הרחוב. בחזית כותרות המעוטרות בפרשנות מחדש של הסדר הדורי ושני פורטלים מלבניים קלאסיים (בתקופה הגותית כל הפורטלים היו מקושתים או עם קשת וארכיטרב). לפניו מתנהל "ספסל רחוב", אלמנט שלא רק שימש שימוש מעשי לעוברים ושבים, אלא גם יצר מעין תוכנית בסיס לבניין, כאילו היה סטילובטה. משענת הגב של הספסל משחזרת את המוטיב של ה"אופוס רטיקולאטום" הרומי. בחלק העליון של הארמון עטור כרכוב מעט בולט, נתמך בסוגרים, שמעבר לו מסתתרת אכסדרה מעוטרת בציורי מונוכרום מהמאה ה-15, המיוחסת על ידי אחדים למעגל של פאולו אוצ'לו: אלמנט האכסדרה הוא אלמנט נוסף. הוכחה לשבירה של מסורת ימי הביניים ולפתיחה לקראת הרנסאנס. האפריז בקומת הקרקע מכיל את הסמלים של משפחת רוצ'לאי: שלוש נוצות בטבעת, המפרשים מנופחים ברוח וסמל המשפחה המופיע גם על הסמלים מעל הפורטלים. בצד ימין ניתן לראות בבירור כיצד החזית אינה שלמה, למעשה היא לא מסתיימת בבירור, אלא משוננת כי תוכנן להמשיך עם פורטל שלישי. בתוך הארמון חצר הרנסאנס, מעוטרת קשתות משני צדדים שמוקמו בחומה. קשתות עגולות גדולות נתמכות על ידי עמודים עם כותרות קורינתיות משוכללות מאוד, המזכירות את אלו של העמודים שמעל הפורטל של בית הטבילה של סן ג'ובאני. הארמון מכיל חצר מחוץ למרכז (ששלושה צדדים שלו היו מוקפים במקור בארקדות), שנבנה לפי עיצוב שנראה כאילו הושאל מהאכסדרה של ברונלסקי ב־Spedale degli Innocenti שלו. בפיאצה דיי רוצ'לאי (Piazza dei Rucellai) המשולשת שמול הארמון וממוקמת בזווית ישרה אליו נמצאת ה־Loggia de' Rucellai, ששימשה לחגיגות משפחתיות, חתונות וכמקום מפגש ציבורי. שני הבניינים (הארמון והאכסדרה) יחד עם המרחב הפתוח ביניהם (הפיאצה), מהווים את אחד הקומפלקסים האורבניים המעודנים ביותר של הרנסאנס האיטלקי. חלק מהחדרים עוטרו בציורי קיר של ג'אן דומניקו פרטי, לורנצו דל מורו ופייטרו אנדרליני. כל הערכה של המשמעות הסגנונית של ארמון רוצ'לאי חייבת לקחת בחשבון בתי מגורים דומים בפירנצה של התקופה, כגון פאלאצו מדיצ'י ריקארדי (אז פאלאצו דה מדיצ'י), ארמון סטרוצינו, ארמון סטרוצי ופאלאצו ספינלי. הערכה מדויקת של חשיבותו הארכיטקטונית של ארמון רוצ'לאי נמצאת בחסר, עקב אי הוודאות לגבי מתי ועל ידי מי הוא נבנה. באופן מסורתי, ונתמך על ידי כמה מקורות מהמאה ה-16, הוא תוארך לתקופה 51–1446, מה שהופך את החזיתות של ארמונות מדיצ'י ורוצ'לאי לבני אותה עת. בשנת 1974, צ'ארלס מאק הציע היסטוריית בנייה דו-שלבית לארמון בהתבסס על פרשנותו לתיאורי נכסים הכלולים בהצהרות המס של ג'ובאני רוצ'לאי, בני משפחתו ושכניו. ברישומי מס אלה, מיקום הנכס מוגדר על ידי שמות של מאפיינים סמוכים בין אם הם רחובות או שכנים. מאק, לפיכך, הצליח לשחזר את היסטוריית הבעלות על האתר שעליו בנוי הארמון לשנת המס הרלוונטית. מה שגילה מאק מבסס את עדותו של ג'ובאני רוצ'לאי עצמו ש"מתוך שמונה בתים, יצרתי אחד". למעשה, שמונה בתי מגורים היו פעם באתר של ארמון רוצ'לאי הנוכחי. רישומים לשנת המס 1446 מראים שג'ובאני רוצ'לאי ומשפחתו הקרובה גרו בבית בפינת ה-Via della Vigna Nuova ו-Via dei Palchetti הצר. ככל הנראה בכוונתו להגדיל את המגורים שלו בהתאם למעמדו הכלכלי והאזרחי הגדל, הוא רכש שורה של בתים לאורך ויה דיי פלצ'טי. זמן קצר לאחר מכן, הבית הסמוך לביתו לאורך ויה דלה וינה נובה, בבעלות אמו, עבר לידיו של רוצ'לאי. לבסוף (בערך 1460) נוסף למתחם המגורים ההולך וגדל הבית הצמוד לבית אמו. הגישה הפנימית הנוכחית של הארמון מעידה על התהליך ההדרגתי שבו התפתח הבניין. עד שנת 1455 אחד מבתי ויה דיי פלצ'טי נהרס והוחלף בחצר מוקפת משלושת צדדיה בארקדות שהקשתות העגולות שלהן נתמכו על ידי עמודים קורינתיים. מסדרון עם קמרונות צולבים קישר כעת את החצר עם ויה דלה וינה נובה. מבחוץ, ניתן לראות את הדרך הלא סדורה שבה נוצר הארמון לאורך ה-Via dei Palchetti. אולם בעמידה בפיאצה די רוצ'לאי, הרושם שמותירה החזית המהוללת הוא של הרמוניה ואחדות. לצורך גיבוש חזותי של שלושת הבתים הנפרדים לאורך ויה דלה וינה נובה, רוצ'לאי ביקש חזית אשר תעיד על טעמו המתקדם ועל מעמדו הבולט בקהילה. מתי בדיוק התרחשו התכנון והביצוע של אותה חזית היסטורית עדיין לא ברור. פאולו סנפאולסי (1963), שהונחה על ידי ברנדה פרייר (1981), הציע בניית חזית דו-שלבית, כשהראשון (בערך 1450), מכסה את החלק החיצוני של בתי המגורים הישנים של ג'ובאני ואמו ולאחר מכן, הרחבה מאוחרת יותר לכיסוי הבית שנוספה ב-1460. זה שרוצ'לאי מעולם לא הצליח להוסיף את הבית הבא בשורה לאחזקותיו, יגרום לכך שהחזית נותרה בלתי גמורה. מאק (1974), יחד עם מאת קורט פורסטר (1976) והווארד סאלמן (1966) פירשו את הראיות בצורה שונה, בטענה שעבודה זו על החזית המתינה לרכישת הנכס השלישי לאורך ויה דלה וינה נואבה וזוכה לתמריץ בזכות אירוסיו של בנו של רוצ'לאי ברנרדו עם בתו של פיירו די קוזימו דה מדיצ'י נאנינה ב-1461. לפי תיאוריה זו יכול היה להיות רק לאחר האירוסין, ששילוב סמלי מדיצ'י שניתן לזהות בבירור עם אלה של רוצ'לאי באפריזים יכול היה להתקיים. אותו דין לגבי סמל הטבעות המשתלבות של מדיצ'י שתופסות את החלונות. זה ידחה את בניית חזית הארמון למועד לאחר 1461 ומטיל ספק בחשיבותה על פני העיצוב הכמעט זהה ששימש לפאלאצו פיקולומיני (תוכנן על ידי ברנרדו רוסלינו 62–1459) בעיר האפיפיור פיינצה. ארמון רוצ'לאי, השפיע על מבנים מאוחרים יותר כמו Palazzo della Cancellia (לימים הכנסייה האפיפיורית, ברומא). בחלק האחורי של הבניין יש את הכנסייה לשעבר של סן פנקראציו המכילה יצירת מופת נוספת מאת אלברטי, המקדש הקטן של הקבר, בתוך הספינה השמאלית לשעבר, החלל היחיד שעדיין מקודש של מבנה זה, שבו שוכן היום מוזיאון מרינו מריני. לאון בטיסטה אלברטי יצר גם את הלוג'יה רוצ'לאי מול הארמון. חזית הבזיליקה הסמוכה של סנטה מריה נובלה תוכננה גם היא על ידי אלברטי בשמו של ג'ובאני רוצ'לאי. התיארוך הזה לאחר 1461 מעלה שוב את שאלת היוצר. מבוסס על דבריו של ג'ורג'יו וזארי ועוד כמה הערות מאמצע עד סוף המאה ה-16, כמו גם על השימוש הידוע של ג'ובאני רוצ'לאי בליאון בטיסטה אלברטי כאדריכל הקפלה שלו בכנסייה השכנה של סן פנקרציו ולמען השלמת חזיתה של סנטה מריה נובלה, החוקר ההומניסטי הגדול והתאורטיקן האמנותי התקבל בדרך כלל כמי שהיה אחראי לעיצוב חזית ארמון רוצ'לאי. עם זאת, ההערות הראשונות על החזית, שהועלו בתחילת המאה ה-16, אינן מזכירות את אלברטי אלא קושרות אותה לברנרדו רוסלינו באומרו שהוא יצר את הדגם לארמון. זה אולי אומר שהוא היה אחראי לחזית או פשוט שהוא עיצב דגם לפי הנחיות של מישהו (כלומר, אלברטי). הראשון שהטיל ספק בתפקידו של אלברטי כאדריכל היה יוליוס שלוסר שכתב (1929) כי "רוחו של ברנרדו רוסלינו היא זו שפועלת כאן ולא של אלברטי". חוות הדעת של שלוסר התקבלה על ידי ליאו פלאנישיג (1942), הווארד סאלמן (1966) ומריו סלמי (1967). בהתבסס על חוות דעתו על מידע המס שהצביע על תיארוך מאוחר יותר לשלב החזית של פרויקט רוצ'לאי ועל קדימותו האפשרית של ארמון פיקולומיני בפיאנצה. מאק טען כי זוהי עבודתו של ברנרדו רוסלינו ב-1974, וקיבל תמיכה מפורסטר (1976) ומרווין טרכטנברג (2000). למרות ניסיונות אלה לחשוב מחדש על החזית ועל התאריך שלה, נותרה תמיכה כללית באלברטי וטיעוני נגד חזקים לטובתו על ידי ברנדה פרייר (1981) ואחרים. בעוד שתפקידו של ברנרדו רוסלינו בשיפוץ פנים הארמון, בבניית מעבר הכניסה וביצירת החצר מקובל בכל העולם, מעורבותו בחזית המהוללת ובתאריך ביצועה נותרו שאלות פתוחות שאולי רק ייפתרו. אם תעלינה ראיות תיעודיות חדשות. הארמון עדיין שייך למשפחת Rucellai. בשנות התשעים הוא אירח את מוזיאון Fratelli Alinari לתולדות הצילום. בדירה בקומה השלישית, ב-16 בינואר 1997, התרחש הרצח הבלתי מפוענח של הרוזן אלביס ניקוליס מרובילנט. Kurt Forster, "Discussion: The Palazzo Rucellai and Questions of Typology in the Development of Renaissance Buildings," Art Bulletin, 58, 1976, 109-13. Charles R. Mack, "The Rucellai Palace: Some New Proposals," Art Bulletin, 56, 1974, 517-29. Brenda Preyer, "The Rucellai Palace," in F.W. Kent, et al., Giovanni Rucellai ed il suo Zibaldone: A Florentine Patrician and his Palace, London: 1981. Paolo Sanpaolesi, "Precisazioni sul Palazzo Rucellai," Palladio, 13, 1963, 61-66. Julius Schlosser, "Ein Künstlerproblem der Renaissance: L.B. Alberti," Akademie der Wissenschaften in Wien: Sitzungsbericht 210, Vienna: 1929. Allison Levy, House of Secrets: The Many Lives of a Florentine Palazzo, New York: Bloomsbury Publishing, 2019. Brenda Preyer, "The Rucellai Palace," ב-FW Kent, et al., Giovanni Rucellai ed il suo Zibaldone: A Florentine Patrician and his Palace, לונדון: 1981.קורט פורסטר, "דיון: ארמון רוצלאי ושאלות טיפולוגיה בפיתוח מבנים מתקופת הרנסאנס", עלון אמנות, 58, 1976, 109-13. מדיה וקבצים בנושא פאלאצו רוצ'לאי בוויקישיתוף פאלאצו רוצ'לאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Alberti, Palazzo Rucellai, באתר Khan Academy The following discussion of the palace is derived largely from that given by Charles R. Mack, in the St. James Press International Dictionary of Architecture, 1993, 549-51. Scheda su Cronaca-nera.it