laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיורא זלץ

גיורא זלץ הוא ראש מועצה אזורית הגליל העליון. זלץ נולד וגדל בקיבוץ להבות הבשן. למד בבית ספר מקיף עינות הירדן. בצה"ל שירת כקצין בחיל השריון והשתחרר לאחר תפקיד מפקד פלוגה. לאחר מלחמת לבנון הראשונה חזר לשירות קבע לתקופה נוספת. בשירות המילואים שימש מפקד גדוד שריון. זלץ שימש מנכ"ל מפעל "להבות" בקיבוצו בשנים 1989 עד 1999. בתום התפקיד מונה על ידי התנועה הקיבוצית לשליח מטעמה בצפון אמריקה, שם עסק בגיוס כספים ושימש ראש ארגון השומר הצעיר בארצות הברית. ב-2003 שב לישראל ומונה למנהל העסקי של קיבוץ להבות הבשן. לאחר מכן שימש מנכ"ל "אייל אופטיקה" ומנכ"ל "שמיר מוצרים אופטיים מיוחדים" מקיבוץ שמיר. ב-2009 מונה למנכ"ל חברת "אמיקו" בקיבוץ גניגר. שימש יושב ראש קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון בשנים 2003 עד 2008. הוא היה ממייסדי עמותת בית הספר עינות ירדן ועמד בראשה במשך שנתיים. בדצמבר 2012 נבחר לראש מועצה אזורית הגליל העליון. זלץ נבחר בשנית לתפקיד בבחירות 2018 כשהוא גובר ברב של 85.56% על גד יעקב ממעיין ברוך. במלחמת חרבות ברזל נדרש להתמודד עם התרוקנות המועצה האזורית מרבים תושביה, שפונו ממנה מחמת הירי המתמשך לעברה. עקב המלחמה לא נערכו במועצה האזורית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024, וזלץ ממשיך בתפקידו. זלץ נשוי לרחלה ואב לארבעה. מדיה וקבצים בנושא גיורא זלץ בוויקישיתוף אריק בשן, להבות הבשן: משבר או סתם חילופי מנהלים?, באתר mynet‏ קיבוץ, 22 במאי 2012 גיורא זלץ יחליף את אהרון ולנסי, הזמן הירוק, 13 בדצמבר 2012 רונית יהל, מועמד חדש לראשות מועצת הגליל העליון: מאיר מסטאי משמיר, באתר mynet‏ קיבוץ, 29 במאי 2018 יאיר קראוס, 3 חודשים של גמגום ישראל בגבול הצפון, זו הדרישה החדשה של ראש המועצה, באתר ynet, 11 בינואר 2024; גיורא זלץ, ראש מועצת גליל עליון, על המצב הקשה בגבול לבנון: "הצפון יאבד חלק גדול מתושביו, ואם הצפון לא יהיה, לא תהיה מדינת ישראל", 103fm,‏ 7 במאי 2024
זלץ

האם התכוונתם ל... אברהם זלץ – מראשוני התנועה הציונית וחובבי ציון, וממנהיגי ציוני גליציה גיורא זלץ – ראש המועצה האזורית גליל העליון דורית זלץ – שחיינית ישראלית חנן ביטינסקי-זלץ – ביולוג וזואולוג ישראלי נתן זלץ – רופא כירורג ישראלי. חתן פרס ישראל לרפואה
11 bit studios

‎11 bit studios‏ היא חברת פיתוח משחקי וידאו פולנית שהוקמה ב-11 בספטמבר 2010 על ידי מפתחים לשעבר וחברי צוות של CD Projekt ו-Metropolis Software. נכון ל-2014, בחברה 30 עובדים. מטרת החברה היא לייצר משחקי וידאו שמתאימים גם לקהל הגיימרים הכבד וקהל הגיימרים הקל (קז'ואל) ולהפוך משחקים לנגישים יותר בהפצות דיגיטליות. ‎11 bit studios מיישמת ומספקת משחקים לכל הפלטפורמות העיקריות, כולל קונסולות, מחשבים וסמרטפונים. החברה ידועה בעיקר בזכות המשחק עטור הפרסים שפיתחה, Anomaly: Warzone Earth, משחק אסטרטגיה בזמן אמת מסוג הגנת מגדלים. משחק אחר שפיתחה החברה, This War of Mine, התקבל היטב על ידי שחקנים ומבקרים בשל תיאורו של המצור על סרייבו. מדיה וקבצים בנושא 11 bit studios בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החברה (באנגלית) 11 bit studios, ברשת החברתית פייסבוק 11 bit studios, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רובט פורצ'סט, Departed Witcher 3 devs: "There is no bad blood", ‏‏13 בפברואר 2014 (באנגלית) ריצ'רד מיטצ'ל, 11 bit studios formed by CD Projekt, Metropolis Software vets, ‏‏7 באוקטובר 2010 (באנגלית) מ. ה. ויליאמס, Game Industry Vets Form 11 Bit Studios, ‏‏7 באוקטובר 2010 (באנגלית) IGN‏, ‎11 Bit Studios (באנגלית) ‎11 bit studios‏, About us (באנגלית) (ארכיון) CBS Interactive Inc‏, ‎11 bit studios (באנגלית) ‎11 bit studios‏, Anomaly Warzone Earth (באנגלית) (ארכיון) Metacritic‏, This War of Mine, ‏דצמבר 2014 (באנגלית)
צדקיהו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... צדקיהו – מלך על ממלכת יהודה בין השנים 597 - 586 לפנה"ס. צדקיהו בן כנענה – נביא שפעל באמצע תקופת הבית הראשון במאה ה-9 לפנה"ס, בחצרו של אחאב מלך ישראל בשומרון. ניר צדקיהו – מתופף ישראלי. תומר צדקיהו – מתופף ישראלי, אחיו של ניר. מערת צדקיהו – מערה מלאכותית הגדולה בישראל.
דלק אמריקאי

דלק אמריקאי (שם מדעי: Martes americana) הוא מין של דלק החי בטבע באמריקה הצפונית ביערות רחבי עלים ומחטניים וכן בערבות לאורך היבשת. הוא נפוץ מקצה קנדה עד לניו מקסיקו. הוא קרוב ביותר לדלק הדייג, אך קטן ממנו ובעל חזה צהוב. לדלק האמריקאי גוף דק כשמבנה ראשו מזכיר פני חתול ובעל שתי עיניים הפונות קדימה, וחרטומו קצר ביותר וגם חוש ריחו רגיש פחות. עם זאת אוזניו ועיניו גדולות ומסייעות לו לראות בחשיכה. לדלק פרווה חומה שעירה, חזה צהוב וקצה החרטום שחור. זנבו ארוך ומהווה את מרבית הגוף ועוזר לו להתאזן במרדפיו בין העצים. הדלק הוא טורף אימתני הניזון מכל חיה קטנה שרואה. הוא מומחה בטיפוס על עצים ויכול לטרוף עם שיניו החדות חיות הגדולות ממנו כמו ארנבות ופסיונים שונים, אך מעדיף לתפוס מינים שוכני עצים כמו נברנים, סנאים וציפורים קטנות וביציהם. לעיתים יותר נדירות גם יאכל חולדות וחדפים והדלקים שוכני החוף יאכלו דגים. הוא גם יאכל פירות וזרעים של צמחים שונים ובכך עוזר לצמח להפיץ את צאצאיו. כשהדלקים מגיעים לאתרים של חיות בית כמו תרנגולות או ארנבים הם עלולים לקטול את כולם. עקב כך הם ניצודי באזורים שונים באמריקה. עם זאת הם נחשבים לחיה מוגנת כיום. מדיה וקבצים בנושא דלק אמריקאי בוויקישיתוף דלק אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית) דלק אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית) דלק אמריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דלק אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דלק אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית) דלק אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
גירית דובית

גירית דובית (שם מדעי: Arctonyx collaris. באנגלית מכונה "גירית חזירית") היא מין ממשפחת הסמוריים יחיד בסוגו בתת-משפחת הגיריות (בה נמצא גם, בסוג אחר, המין גירית המצויה המצוי בישראל). גירית זו נראית חסונה מעט מרוב בני משפחתה ומכאן שמה. היא חיה בטבע באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה. מצב שימורה הוא "קרוב לסיכון". הפרווה מעט פרועה וצבעה חום חיוור ושחור מלמטה. החוטם שחור ובקצה ורוד (מה שהעניק את שמה האנגלי), הראש חום חיוור עם פס ליד העין, כמו לרוב הגיריות והגרון לבן. גירית זו נראית חסונה יותר מבני משפחתה הקטנים, מה שמזכיר מעט דוב. אורכה הממוצע 55-70 ס"מ ומשקלה 7-14 ק"ג. גירית זו אוכלת כל ומשוטטת ברחבי יער הגשם מסין ועד אינדונזיה ומערבה עד לצפון הודו. מדיה וקבצים בנושא גירית דובית בוויקישיתוף גירית דובית, באתר ITIS (באנגלית) גירית דובית, באתר NCBI (באנגלית) גירית דובית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גירית דובית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גירית דובית, באתר GBIF (באנגלית) גירית דובית באתר הרשימה האדומה של IUCN
גירית אסייתית

גירית אסייתית (שם מדעי: Meles leucurus) היא מין קרוב לגירית המצויה החיה בישראל החיה בטבע בעיקר במזרח אסיה - סין, קוריאה ולאורך רוסיה. קטנה יותר מהגיריות האירופאיות. צבען של הגיריות חום בהיר ולא אפור כמו דודניהם האירופאים. פניהן לבנות ויש להם פס לאורך העיניים, אך הוא הרבה יותר בהיר וחרטום רחב ושיניים חדות. חיות במגוון אזורי חיות, כולל עירוניים וחולקות רבים מהם עם קרוביהם האירופאים. נפוצות מהרים גבוהים (עד 4,000 מ'), יערות שונים כולל קוטביים ועד ערבות ובתות צחיחות, אך לא באזורים הטרופיים של דרום אסיה. הגיריות הם אוכלי כל שניזונים ממה שהן רואות מהחי והצומח, אך מחבבים במיוחד שלשולים. Meles leucurus amurensis Meles leucurus arenarius Meles leucurus blanfordi Meles leucurus leucurus Meles leucurus sibiricus Meles leucurus tianschanensis מדיה וקבצים בנושא גירית אסייתית בוויקישיתוף גירית אסייתית, באתר ITIS (באנגלית) גירית אסייתית, באתר NCBI (באנגלית) גירית אסייתית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גירית אסייתית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גירית אסייתית, באתר GBIF (באנגלית) גירית אסייתית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ולריוס מקסימוס

ולריוס מקסימוס (בלטינית: Valerius Maximus; ‏המאה ה-1 לספירה) היה נואם והיסטוריון רומאי שחי בתקופת טיבריוס. על חייו ידוע מעט מאוד, הוא היה בן למשפחה ענייה, ואת מעמדו חב לסקסטוס פומפיוס (אנ') שהיה קונסול בשנת 14. יצירתו היחידה ששרדה נקראת "ספרי מעשים ופתגמים בלתי נשכחים" ("ממוראביליה", כלומר: דברים הראויים לזיכרון) (אנ'). זהו אוסף בתשעה ספרים של מעשיות, אמרות ואירועים הבאים להדגים מידות טובות ורעות שמומלץ להימנע מהן. היצירה מלווה, כפי ששמה מעיד עליה, באנקדוטות מההיסטוריה הרומאית והיוונית, הממחישות את שמתאר המחבר. בתקצירים ששרדו של כתבי מקסימוס מאת יוליוס פאריס (המאה ה-4) וינואריוס נפוטיאנוס (צר') (המאות ה-5-4), תחת הכותרת "De Superstitionibus" ישנו אזכור לגירוש מיסיונרים יהודים מרומא בשנת 139 לפנה"ס. זהו האירוע הראשון בהיסטוריה של יהודי איטליה שידוע לנו. הטקסט המלא של מקסימוס לא שרד. ייתכן שמקסימוס שאב את המידע הזה מליוויוס. מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LIII. Valerius Maximus, pp. 357-360 מדיה וקבצים בנושא ולריוס מקסימוס בוויקישיתוף ספרו של ולריוס מקסימוס בשפת המקור הלטינית ולריוס מקסימוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 8 (כתבה: איה ברסקי-אלישב), עמ' 57: "מעשים ואמירות ראויים לזכירה". Facta et Dicta Memorabilia, I, 3:3 M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LIII. Valerius Maximus, p. 357 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לקרימוסה

הלקרימוסה (Lacrimosa) הוא החלק האחרון במזמור הכנסייתי "דיאס אירה". הלקרימוסה כולל את שני הבתים האחרונים של המזמור, את הבקשה להענקת מנוחה למתים ואת האמן. בניגוד לדיאס אירה כולו, הבנוי בבתים בני שלוש שורות מחורזות, שני הבתים של הלקרימוסה הם בני שתי שורות מחורזות כל אחד. הבקשה להענקת מנוחה בסוף איננה מחורזת. בהיותו כלול במיסת הרקוויאם, זכה מזמור הדיאס אירה, ובתוכו הלקרימוסה, להלחנות רבות, ביניהן של מוצרט (הידוע ביותר), ורדי וברליוז. שלושת המלחינים הללו, וכמותם מלחינים רבים, בחרו להלחין את הלקרימוסה כקטע נפרד. הלקרימוסה משך מלחינים רבים בשל היותו הקטע היחיד ברקוויאם המדבר על עצב (אף שייתכן שהדמעות עליהן מדבר הקטע הן דמעות יאוש), מלחיני רקוויאמים השתמשו בקטע זה כמקום לביטוי האבל על המת. בשל המטען הרגשי של קטע זה ומיקומו בסוף הסקוונציה המדגיש אותו, ברבות מההלחנות של הרקוויאמים הלקרימוסה נחשב כגולת הכותרת. כך למשל זביגנייב פרייזנר כלל אותו בנפרד בסוף הרקוויאם שלו ולא במקומו המסורתי. קשישטוף פנדרצקי הלחין בשנת 1980 יצירה נפרדת למילות הלקרימוסה, ורק מאוחר יותר הרחיב אותה לרקוויאם שלם. הלקרימוסה גם נחשבת לאחד הקטעים הידועים ביותר מן הרקוויאם של מוצרט, ובייחוד שמונה התיבות הראשונות שלה, אותן הלחין מוצרט עצמו.
סיפור אהבה בשלושה פרקים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סיפור אהבה בשלושה פרקים (מחזה) – מחזה מאת הארווי פירסטיין משנת 1982 סיפור אהבה בשלושה פרקים (סרט) – סרט קולנוע משנת 1988
רמוס פון ווירש

רמוס פון ווירש (בגרמנית: Remus von Woyrsch;‏ 4 בפברואר 1847 – 6 באוגוסט 1920) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה. פון ווירש נולד בברסלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1866 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמה האוסטרו-פרוסית ובמלחמת צרפת–פרוסיה שבה נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל. פון ווירש התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, וב-1903 מונה למפקד הקורפוס ה-6 והיה מפקדו עד 1911 ואז פרש לביתו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ווירש למפקד קורפוס הלנדווהר שהיה חלק מהארמייה השמינית בחזית המזרחית, והוצב בהגנה על שלזיה. ב-4 בספטמבר 1914 נשלח פון ווירש עם הקורפוס שבפיקודו לסייע לאוסטרים ולמנוע את קריסתם בקרב גליציה. בהמשך הוצב הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה התשיעית בפיקוד פאול פון הינדנבורג. ב-14 באוקטובר 1914 מונה במקביל למפקד פלגת הארמייה ווירש, שעימה השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב. בקיץ 1916 סייע בבלימת מתקפת ברוסילוב, וב-29 באוגוסט 1916 החליף את לאופולד, נסיך בוואריה בפיקוד על קבוצת הארמיות שנקראה מעתה קבוצת הארמיות ווירש. ב-31 בדצמבר 1917, עם קריסת הצבא הרוסי והפסקת האש בחזית, פורקה קבוצת הארמיות, ופון ווירש הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל. ב-1920 פרש פון ווירש לאחוזתו שליד ברסלאו, ושם נפטר ב-6 באוגוסט 1920. מסדר העיט השחור מסדר העיט האדום פור לה מריט הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא רמוס פון ווירש בוויקישיתוף
בוהורודצ'אני

בוהורודצ'אני (באוקראינית: Богородчани; בפולנית: Bohorodczany; ביידיש: בראדשין או בראטשין; או בכתיב עברי ברודשין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, והיה בבעלות משפחת פוטוצקי. בסוף המאה ה-17 הוקמה במקום כנסייה קתולית, אשר הועברה במאה ה-18 לדומיניקנים. בעקבות חלוקת פולין, צורף היישוב לממלכת הבסבורג, ולאחר מכן לאוסטרו-הונגריה. בשנת 1919 הועבר לשליטת פולין. ישיבת יהודים בעיירה התקיימה מראשיתה. עוד בתחילת המאה ה-18 הייתה בעיירה קהילה עצמאית, ואחד מרבניה הראשונים היה שמשון הלוי-הלר. בסוף המאה ה-18 נפתח במקום בית ספר מיסודו של הרץ הומברג. בשלהי המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיירה כ-2,000 נפש, קרוב למחצית מכלל תושביה. בשנת 1903 נפתח בעיירה בית ספר מיסודו של הברון הירש. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נערך פוגרום ביהודי העיירה, במהלכו נרצחו מספר יהודים, ובהם ילדים. נשים רבות נאנסו, חלקן בבית הכנסת. בתקופה זו עזבו יהודים רבים את העיירה. פעילות ציונית התקיימה בעיירה עוד מסוף המאה ה-19, ובשנת 1898 הוקם בעיירה ארגון ציוני בראשות רב הקהילה, אורי-שרגא (פייבל) שרייער. בשנת 1923 נפתח בעיירה סניף של פועלי ציון, ובשנת 1931 נפתח בה סניף של הרוויזיוניסטים. בשנות השלושים פעל בעיירה קן של הנוער הציוני. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונסיגת הפולנים מהאזור, בספטמבר 1939, נכנסו לעיירה איכרים אוקראינים חמושים בגרזנים, ואיימו לפגוע ביהודי המקום. כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה הסובייטים, וישבו בה עד לכניסת הגרמנים למקום ביוני 1941. בספטמבר 1942 חוסל היישוב היהודי בעיירה, שמנה באותה עת כ-900 איש. יהודי העיירה גורשו לסטניסלבוב, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. מדיה וקבצים בנושא בוהורודצ'אני בוויקישיתוף בוהורודצ'אני ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין "בוהורודצ'אני", באתר השטעטל הווירטואלי "בוהורודצ'אני", באתר JewishGen (באנגלית) בוהורודצ'ני (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
בוז'נין

בוז'נין (בפולנית: Burzenin) הוא כפר במחוז שייראדז שבפרובינציית לודז' בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. היישוב, אשר היה בעבר בבעלות משפחות אצולה, נזכר לראשונה בשנת 1344. בתחילה ניתנו ליישוב זכויות עיר, אך אלה ניטלו ממנו. היישוב היהודי בכפר היה כפוף בתחילה לקהילת שייראדז, ומתחילת המאה ה-19 הייתה במקום קהילה עצמאית, עם בית מדרש ובית עלמין. משנת 1850 כיהן במקום הרב אברהם בר וולף בוטקה, ובסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כיהן במקום הרב צבי פרלמוטר מפאביאניצה. בשנת 1914 נתמנה לרב הקהילה ברוך לאזנובסקי, לימים רבן של אויאזד ופאביאניצה, ובין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה מרדכי דוד מארוקו. בתקופת השואה גורשו כמאתיים יהודי היישוב לגטו זדונסקה וולה הסמוכה, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. בית הכנסת של הכפר משמש כיום כמחסן. מדיה וקבצים בנושא בוז'נין בוויקישיתוף בוז'נין באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בוז'נין", באתר השטעטל הווירטואלי "בוז'נין", באתר JewishGen (באנגלית)
היסטולוגיה

הִיסְטוֹלוֹגְיָה (באנגלית: Histology, על פי האקדמיה ללשון העברית: תּוֹרַת הָרְקָמוֹת, חֵקֶר הָרְקָמוֹת) היא תחום בביולוגיה ורפואה החוקר את מבנה ותפקוד הרקמות. רקמה מוגדרת באופן בלתי-נוקשה כאסופת תאים בעלי תפקוד משותף. על פי רוב לתאים הללו יש מקור התפתחותי משותף, אם כי לא מדובר בתנאי מחייב, וישנן רקמות בעלות תאים ממקור אמבריונלי שונה. אף על פי שישנן רקמות רבות בגוף האדם וביצורים רב-תאיים אחרים, נהוג לחלקן ל-4 קבוצות מרכזיות: רקמת אפיתל – מצפה את משטחי וחללי הגוף, וכן מרכיבה בלוטות הפרשה. רקמה זו בנויה משכבות תאים צפופים, אשר מכילים מעט חומר בין-תאי, והשכבה העמוקה ביותר מעוגנת לשכבת חומר בין-תאי מעובה הנקראת "Basement Membrane". רקמת חיבור – מגנה ותומכת בגוף ואיבריו. ישנן רקמות חיבור רבות, הכוללות בין היתר רקמת עצם, סחוס, רקמת דם, וכן רקמות נוספות התומכות ומאגדות יחדיו אלומות תאים. רקמות אלו מאופיינות במיעוט תאים, אשר לרוב מרוחקים אלה מאלה, ובעלי חומר בין-תאי רב. רקמת שריר – רקמה המורכבת מתאים מוארכים אשר מתמחים ביכולת התכווצות. רקמת עצב – רקמה המורכבת משני סוגי תאים, נוירונים בעלי יכולת תקשורת חשמלית בין-תאית, ותאי תמך מגוונים המכונים תאי גליה. החלוקה הנ"ל אמנם מקובלת, אך היא גסה, וישנם תאים שסיווגם איננו פשוט. נוסף על כך, אף על פי שישנם תאים אשר מתמחים בפעולה מסוימת, כגון כיווץ מכני (תאי שריר) או העברת שדר עצבי (נוירונים), ישנה חפיפה בפעולות של תאים שונים. לדוגמה, ישנם תאי רקמת חיבור אשר מתמחים ביכולת כיווץ (תאי מיו-פיברובלסט), וגם תאי שריר מתמחים בשינויים חשמליים דומים לאלו הנעשים על ידי תאי עצב (ראה: פוטנציאל פעולה). במסגרת הבדיקה ההיסטולוגית נאספות דוגמיות מבני אדם, בעלי חיים או צמחים, אותן חותכים לפיסות בעובי 5–15‏µm. לימוד מבנה הרקמה נעשה בעזרת מיקרוסקופ. לרוב התאים ברקמה הם חסרי צבע, ולכן כדי לאפשר את זיהויים יש צורך בצביעה של הדגימה. קיימות שיטות צביעה שונות המאפשרות להדגיש סוגי תאים ונוכחות מבנים וחמרים שונים ברקמה הנבדקת. בשיטות היסטולוגיות משתמשים בבדיקות רקמות שנלקחות מן החי (ביופסיה) או בדגימות מניתוחים שלאחר המוות. עיקר התרומה ניתנת למחקר סרטן ובדיקה של חולים שקיים חשש שחלו בסרטן. לאחר הצביעה ניתן לחקור את המבנה במיקרוסקופ. צביעות עיקריות המטוקסילין (hematoxylin) מסמנים בדרך כלל בקיצור H. צביעת המטוקסילין-אאוזין – צביעה המבוססת על חומציות ובסיסיות של הרכיבים השונים ברקמה. חלקים חומציים יצבעו בכחול, למשל גרעיני התאים, שמכילים את הדנ"א שמורכב מחומצות גרעין. חלקים בסיסיים ייצבעו בוורוד, לדוגמה המיטוכונדריות, שבהם יש ריכוז של יונים חיוביים. צביעת Periodic acid-Schiff‏ (PAS) – צובעת בעיקר סוכרים באדום. תצבע את הממברנה הבזאלית שמכילה גליקופרוטאינים ופרוטאוגליקנים. צביעת גימזה – צביעת DNA המדגישה את הכרומוזומים. צביעת Masson (טרי כרומטית) – מדגישה קולגן בגווני ירוק/כחול, בעיקר שימושית לאבחנת לייפת. צביעה ויטלית – נעשית על ידי הזרקת חומר לבעל חיים בעודו בחיים. המקרופאגים ברקמות בולעים את חלקיקי הצבע, וכך לאחר הקרבת בעל החיים ויצירת הדגימה ניתן לזהות אותם בקלות. צביעות אימונוהיסטוכימיות – צביעות המבוססות על נוגדנים, בעזרת צביעות אלו אפשר לאבחן נוכחות של אנטיגן ספציפי ברקמה. לדוגמה, צביעה אימונוהיסטוכימית עם נוגדן נגד החלבון ErbB2 מאבחנת את נוכחות חלבון זה ומצדיקה שימוש בתרופת ההרצפטין. היסטולוגיה של הכליה ביופסיה science/microscopic-anatomy היסטולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היסטולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית
סמור ארך-זנב

סמור ארך-זנב (שם מדעי: Mustela frenata) הוא מין של סמור החי מדרום קנדה, לאורך אמריקה הצפונית בארצות הברית ומקסיקו ולאורך אמריקה המרכזית ועד לצפונה של אמריקה הדרומית במגוון בתי גידול. קרוי כך בשל זנבו הארוך והעבה. הוא מתמחה בלכידת מכרסמים קטנים במחילות שבערבות הפתוחות. הוא אחד הגדולים שבמיני הסמוריים: אורכו 300–350 מ"מ ומשקלו 90–360 גרם. הפרווה חומה מלמעלה ולבנה צהבהבה מלמטה. הדבר הבולט בו הוא זנבו הארוך בעל הקצה השחור. הנקבות קטנות מעט מהזכרים. מבנה גופו ואורח חייו מזכיר מאוד את ההרמין. הסמור חי במגוון בתי גידול אבל במיוחד בערבות עשב שופעות, בהן מתחבאים מיני מכרסמים רבים שהם טרפו העיקרי. לאחר שצד את טרפו הוא לוקח אותו למאורתו כדי לאכול. הוא צד גם ארנבות, עופות, זוחלים ודו-חיים. יונק זה תואר על ידי החוקר מרטין ליכטנשטיין ב-1831. מדיה וקבצים בנושא סמור ארך-זנב בוויקישיתוף סמור ארך-זנב, באתר ITIS (באנגלית) סמור ארך-זנב, באתר NCBI (באנגלית) סמור ארך-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סמור ארך-זנב, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סמור ארך-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סמור ארך-זנב, באתר GBIF (באנגלית) סמור ארך-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
גריזון קטן

גריזון קטן (שם מדעי: Galictis cuja) הוא מין ממשפחת הסמוריים החי בטבע רק בדרום אמריקה וקרוב לגריזון הגדול, חברו היחיד לסוג. ישנם 4 תת-מינים: Galictis cuja cuja - מצוי בדרום בוליביה, מערב ארגנטינה ומרכז צ'ילה Galictis cuja furax - מצוי בדרום ברזיל, צפון מזרח ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי Galictis cuja huronax - מצוי בדרום מרכז בוליביה ומזרח ארגנטינה Galictis cuja luteola - מצוי בדרומה של פרו ובמערב בוליביה משקלו של הגריזון 1.2-2.4 ק"ג ואורכו 27-52 ס"מ. הגריזון הוא בעל גוף מוארך, רגליים קטנות וצבעי פרווה שחור-לבן. הראש כהה ובקצהו כתם לבן שמשתרע אחורה עד אמצע הצוואר. הפרווה לבנה-אפרפרה ומלמטה שחורה. הזנב ארוך יחסית. הם חיים בעיקר לאורך דרום אמריקה בהרים עד גובה 4,200 מ', ביערות, לאורך שפכי נהרות, ערבות ואף בקרבה ליישובים ושדות חקלאיים. הם ניזונים ממיני מכרסמים, עופות, לטאות נחשים וצפרדעים. הם טורפיהם העיקריים של מיני הקביה (חזיר ים). לעיתים הם נכנסים למאורות של טרפם ואחרי שהם הורגים אותו משתלטים על המאורה. תפוצתם רחבה והם אינם בסכנה. מדיה וקבצים בנושא גריזון קטן בוויקישיתוף גריזון קטן, באתר ITIS (באנגלית) גריזון קטן, באתר NCBI (באנגלית) גריזון קטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גריזון קטן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גריזון קטן, באתר GBIF (באנגלית) גריזון קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
גריזון גדול

גריזון גדול (שם מדעי: Galictis vittata) הוא מין של סמור דרום ומרכז אמריקאי בעל צבעי שחור-לבן מהסוג גריזון. לגריזון רגליים קטנות, צוואר ארוך וזנב קצר עבה. הוא גדול מקרובו - גריזון קטן, אך מראיהם מאוד דומה. משקלו של הגריזון 1.5-3.8 ק"ג ואורכו 45-60 ס"מ. תחתית הראש והזנב כהים ושחורים ביותר ומתחת לגוף כהים יותר. החלק העליון של הראש ומטה עד קצה האוזניים לבנים ומעבר להם פס לבן לאורך הצוואר. החלק העליון של הפרווה לבן-אפרפר. לגריזון רגליים חזקות היכולות לרוץ הרבה. הם חיים בעיקר על הקרקע וגם יודעים לטפס ולשחות. הם חיים בבדידות וצדים במשך היום ורק לעיתים נדירות בלילה. בדרך כלל הם ישנים במאורה מתחת עץ או בין סלעים ונקיקים. טרפו מורכב מיונקים קטנים, עופות, דגים ודוחיים. הם מרחרחים בחיפוש אחר טרף וכשמוצאים הם אורבים לטרפם ותוקפים אותו מאחור. מדיה וקבצים בנושא גריזון גדול בוויקישיתוף גריזון גדול, באתר ITIS (באנגלית) גריזון גדול, באתר NCBI (באנגלית) גריזון גדול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גריזון גדול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גריזון גדול, באתר GBIF (באנגלית) גריזון גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
הארמייה התשיעית (האימפריה הגרמנית)

הארמייה התשיעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ובחזית המערבית. לאחר הניצחון בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, החליט הפיקוד הגרמני לסייע לכוחות האוסטרו-הונגרים, ולצורך כך הקימו ב-18 בספטמבר 1914 את הארמייה התשיעית בפיקוד פאול פון הינדנבורג. הארמייה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז'. ב-2 בנובמבר 1914 מונה פון הינדנבורג למפקד העליון של הכוחות הגרמניים בחזית המזרחית, ובמקומו מונה גנרל אוגוסט פון מקנזן. ב-17 באפריל 1915 מונה פון מקנזן למפקד הארמייה ה-11, ובמקומו מונה ליאופולד, נסיך בוואריה. ב-30 ביולי 1916 פורקה הארמייה, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות. ב-6 בספטמבר 1916 הוקמה הארמייה מחדש בפיקוד גנרל אריך פון פאלקנהיין, לצורך המערכה על רומניה. הארמייה נחלה הצלחה מרובה, ויחד עם כוחות נוספים כבשה עד סוף דצמבר 1916 את רוב רומניה. ב-1 במאי 1917 עבר גנרל פון פאלקנהיין לפקד על הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל, ובמקומו מונה גנרל רוברט קוש. ב-10 ביוני 1917 עבר גנרל קוש לפקד על הקורפוס ה-52, ובמקומו מונה גנרל יוהנס פון אבן. ב-9 ביוני 1918 עבר גנרל פון אבן לפקד על פלגת הארמייה A, ובמקומו מונה גנרל פריץ פון בלוב, אך עקב מחלתו של פון בלוב פיקד למעשה גנרל פון אבן על הארמייה. ב-19 ביוני 1918 הועברה הארמייה לחזית המערבית ולחמה בקרב השני על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 פרש גנרל פון בלוב מהפיקוד על הארמייה עקב מחלתו, ובמקומו מונה גנרל אדולף פון קרלוביץ שפיקד על הארמייה עד לפירוקה. ב-18 בספטמבר 1918 פורקה הארמייה, גנרל פון קרלוביץ עבר לפקד על הארמייה השנייה, ואילו על בסיס מטה הארמייה הוקמה קבוצת הארמיות גלוויץ. בקרב על הוויסלה ב-1 באוקטובר 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות: במערכה על רומניה, כללה הארמייה את היחידות הבאות: פאול פון הינדנבורג (18 בספטמבר 1914 - 2 בנובמבר 1914) אוגוסט פון מקנזן (2 בנובמבר 1914 - 17 באפריל 1915) ליאופולד, נסיך בוואריה (17 באפריל 1915 - 30 ביולי 1916) אריך פון פאלקנהיין (6 בספטמבר 1916 - 1 במאי 1917) רוברט קוש (1 במאי 1917 - 10 ביוני 1917) יוהנס פון אבן (10 ביוני 1917 - 9 ביוני 1918) פריץ פון בלוב (9 ביוני 1918 - 6 באוגוסט 1918) אדולף פון קרלוביץ (6 באוגוסט 1918 - 18 בספטמבר 1918) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה הארמייה התשיעית (ורמאכט) Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה יחידה בעוצמה של דיוויזיה
צ'רניאק

צ'ארניאק (בתעתיק לאנגלית מוכר בגרסאות הבאות: Czerniak, Czarniak, Cherniak, Cherniack, Chernyak) הוא שם משפחה בשפות סלאביות שמשמעותו אדם שחור. האם התכוונתם ל... אריק צ'רניאק – יזם הייטק בתחום האינטרנט וסופר מתח ישראלי אברהם צ'רניאק – רופא ישראלי, פרופסור לכירורגיה גרשון צ'רניאק – משפטן ישראלי, בנה של סופי צ'רניאק משה צ'רניאק – שחמטאי ישראלי סופי צ'רניאק – פעילת ציבור ישראלית פנחס צ'רניאק – פרופסור ישראלי לרפואה גרעינית קונרד צ'רניאק – שחיין פולני שלום שכנא צ'רניאק – רב אוקראיני מקור השם צ'רניאק באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
מוזיאון הנסיך פליפה למדע

מוזיאון הנסיך פליפה למדע (בוולנסית: Museu de les Ciències Príncep Felip, בספרדית: Museo de las Ciencias Príncipe Felipe) הוא מוזיאון ואתר תיירות מרכזי הממוקם בוולנסיה שבספרד. המוזיאון מהווה חלק ממתחם "עיר האמנויות והמדעים". המוזיאון מנוהל על ידי הסופר והמדען הספרדי מנואל טואריה. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה, ונפתח לציבור ב-13 בנובמבר 2000. שטחו של המוזיאון 40,000 מטרים רבועים, מהם 27,000 מטרים רבועים של שטחי תצוגה. בין השנים 2000 ו-2015 ביקרו במוזיאון כ-30.7 מיליון מבקרים. צורת המבנה דומה לצורת שלד של דג הלויתן. במוזיאון מוצגות תערוכות בנושאי מדע, חלל, שינוי אקלים, גוף האדם, וביומטריקה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הנסיך פליפה למדע בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הנסיך פליפה למדע (באנגלית)