laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום שפת האם הבין-לאומי

יום שפת האם הבין־לאומי מצוין מדי שנה ב-21 בפברואר לקידום ההכרה והמודעות בגיוון של שפות ותרבויות בכל רחבי העולם. היום הוכרז לראשונה על ידי אונסק"ו ב-17 בנובמבר 2009 והוכר רשמית על ידי העצרת הכללית של האו"ם כחלק מההחלטה להכיר בשנת 2008 כשנה הבין־לאומית לשפות. בבנגלדש מציינים את 21 בפברואר כיום השפות הבין־לאומי כבר מ-1952 לזכר הסטודנטים שנהרגו בעימותים עם המשטרה הפקיסטנית במהלך מחאה של התנועה להכרת השפה הבנגלית כשפה רשמית לצד אורדו ואנגלית. אונסק"ו מציינת את יום שפת האם הבין־לאומי במשך כ-20 שנה, במטרה לקדם חינוך רב לשוני, תוך שימור שפת אם. בכל שנה, נבחר נושא מוביל ליום. מכון לינגואפאקס (The Linguapax Institute), בברצלונה, ספרד, הפועל לשמר ולקדם את המגוון הלשוני בעולם מחלק בכל שנה ביום שפת האם הבינלאומי את פרס לינגואפקס. הפרס הניתן לאנשים וגופים שעשו עבודה יוצאת דופן לקידום הגיוון הלשוני או החינוך הרב לשוני. פרס לינגאפקס הוענק לראשונה בשנת 2002. מדיה וקבצים בנושא יום שפת האם הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום שפת האם הבין-לאומי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של יום שפת האם הבין-לאומי (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של יום שפת האם הבין-לאומי (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של יום שפת האם הבין-לאומי (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של יום שפת האם הבין-לאומי (בערבית תקנית מודרנית) אתר האינטרנט הרשמי של יום שפת האם הבין-לאומי (בסינית מפושטת) העצרת הכללית של האו"ם, עונה 61, החלטה 61/266 interlibnet, 21st February, the background history of becoming ‘International Mother Language Day’ and a proposal of establishing ‘Ekushe Corner’ at every library of the world., International Librarians Network, ‏2017-03-09 (באנגלית) (ארכיון) International Mother Language Day: Time To Celebrate Linguistic Diversity, NDTV.com International Mother Language Day, www.timeanddate.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עצב הסליל

עצב הסליל (בלטינית: Nervus trochlearis, באנגלית: Trochlear nerve; נהוג לסמנו: CN IV) הוא זוג עצבי הגולגולת הרביעי, ואחד משלושת זוגות עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים (יחד עם העצב השלישי והעצב השישי). עצב הסליל אחראי על תנועת שריר האלכסון העליון (Superior oblique muscle) אשר מניע את גלגל העין למטה וכלפי פנימה (לכיוון האף). שריר זה מסתיים בגיד בצורת לולאה, הקרוי "הסליל" trochlea, ומכאן שמו של העצב. העצב יוצא מהחלק האחורי (הגבי) של המוח האמצעי, מקיף אותו, חודר את קרומי המוח סמוך לחיבור אוהל המוחון, משם מתקדם עד לארובת העין. חודר לחלל ארובת העין דרך חריץ הארובה העליון (Superior orbital fissure), יחד עם יתר עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים. מדיה וקבצים בנושא עצב הסליל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברלינר אנסמבל

הברלינר אנסמבל (גרמנית: Berliner Ensemble) הוא תיאטרון בברלין, שנוסד על ידי הלנה וייגל וברטולט ברכט בשנת 1949. אחרי שברכט ווייגל נמלטו מהחקירות בארצות הברית, הם הגיעו דרך ציריך לברלין המזרחית, שם קיבלו אותם בזרועות פתוחות. הם הקימו את התיאטרון שלהם על פי הרעיונות של התיאטרון האפי. ההפקה הראשונה הייתה "אמא קוראז' וילדיה" (1949), אח-כך "אדון פונטילא ומאטי משרתו", "האם", "מעגל הגיר הקווקזי" ועוד. בשנת 1954 עבר התיאטרון לתיאטרון "אם שיפבאוארדם", תיאטרון שמאז פתיחתו בשנת 1892 העלה מחזות מהפכניים, שעסקו בתנועת הפועלים. שם שוכן הברלינר אנסמבל עד היום. הצוות המשיך להעלות מחזות של ברכט, אך חלק עברו לגרמניה המערבית. הלנה ווייגל ניסתה לשמר את מורשתו של בעלה, ורק אחרי מותה בשנת 1971 הצליחה רות ברגהאוס לפתוח את התיאטרון לזמנים חדשים יותר. ראויים לציון מהתקופה הזאת: "האביב מתעורר", "העלמה יוליה", עם התייחסויות למציאות של גרמניה המזרחית. אחרי גירושו של וולף בירמן נאלצה ברגהאוס להתפטר, והמנהל האומנותי החדש ווגוורט השמרן ניסה להתחבר שוב להצלחות העולמיות של שנות החמישים, מה שלא הצליח. לתיאטרון היה קשה להתאושש מהשינוי במשטר, וכל שנות התשעים היו חלשות מאוד, עם תחלופה מהירה מאוד של מנהלים. מאז 1999 מנהל אותו קלאוס פיימן. בינואר 2012 נכנסה תנועת המחאה הגרמנית נגד המדיניות הנאו-ליברלית של אנגלה מרקל לתוך התיאטרון, כאשר פעילים הפריעו באמצע ההצגה וניסו לכבוש את התיאטרון. בשנת 2009 התארח הברלינר אנסמבל בתיאטרון הקאמרי והציג את אופרה בגרוש. מדיה וקבצים בנושא ברלינר אנסמבל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברלינר אנסמבל (בגרמנית) ברלינר אנסמבל, ברשת החברתית פייסבוק ברלינר אנסמבל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברלינר אנסמבל, ברשת החברתית אינסטגרם ברלינר אנסמבל, סרטונים בערוץ היוטיוב ברלינר אנסמבל, סרטונים באתר Vimeo ברלינר אנסמבל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פייר בל

פייר בל (בצרפתית: Pierre Bayle; ‏18 בנובמבר 1647 – 28 בדצמבר 1706) היה פילוסוף וסופר צרפתי. בל היה בנו של כומר פרוטסטנטי בעיירה קרלה שבמחוז פואה בצרפת, קרוב להרי הפירנאים הצרפתיים. בעיירה זו שבה נולד, בילה את עשרים השנים הראשונות לחייו, למד יוונית ולטינית וספג לתוכו את תורתו של קלווין. ב-1669 נשלח לקולג' הישועי בעיר טולוז (בדרום מערב צרפת), כדי להתמחות בלימודים קלאסיים, אך הפך שם לקתולי. כעבור שבעה עשר חודשים בלבד הוא חזר לקלוויניזם. כדי להימנע מן הרדיפה הדתית בצרפת, אביו שלח אותו ללמוד באוניברסיטה הקלוויניסטית שבעיר ז'נבה, אך שם גילה את כתביו של הפילוסוף רנה דקארט והתחיל להטיל ספק בנצרות. ב-1675 פייר בל נתמנה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה ההוגנוטית של העיר סדן, שבצפון מזרח צרפת. ב-1681 נסגרה האוניברסיטה של סדאן על פי צו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. בל מצא משרה באקדמיה המפורסמת שבעיר רוטרדם שבהולנד, שבה שימש כפרופסור להיסטוריה ופילוסופיה. ב-1682 פרסם בל מכתבים שבהם ביקר את ספרו של הכומר לואי מיימבורג, "היסטוריה של הקלוויניזם". באותה שנה הופיע גם ספרו "הרהורים על כוכב השביט" (Lettre sur la comète) (שביט היילי שגרם לבהלה באירופה). ב-1684 החל לפרסם בעילום שם כתב עת לביקורת ספרותית. זה היה הניסיון הראשון להפוך את הספרות לפופולרית. ב-1693 פוטר ממשרתו ברוטרדם בגלל ויכוחים עם אחד מאנשי הסגל האקדמי, אך מצב זה הותיר לו פנאי כדי לכתוב את "המילון ההיסטורי והביקורתי" המהווה את יצירתו העיקרית. שנות חייו הנותרות הוקדשו כדי להשיב לאלה שביקרו את "המילון". בל, שחלה בשחפת, נפטר ברוטרדם ב-1706. ב-1906, הוקמה בעיר פמייה בצרפת, באזור שבו נולד, אנדרטה לזכרו שעליה נכתב: "פיצוי עבור שכחה ארוכה". לבל נודעה השפעה על הפילוסופים של תקופת ההשכלה: מונטסקייה, וולטר, דני דידרו, לייבניץ, גוטהולד אפרים לסינג, לוק. וולטר ביסס על דמותו של בל את הדמות מרטין, חוקר מניכאי בספרו "קנדיד", על דמות של בל. האסכולה של הספקנות בפילוסופיה מצאה בו שוב את ביטויה: "אופי האדם אינו משתנה; הוא אינו לומד מן ההיסטוריה", "ההיגיון יכול ללמדנו להטיל ספק בכל, אך לעיתים רחוקות הוא מובילנו לפעול". פייר בל העמיד אתגר לכל רציונליזם דתי ולכל ניסיון להגן באמצעים רציונליים על הדת בכלל ועל האמונה והדוגמה הנוצריות בפרט. במוקד הביקורת שלו עומדת שאלת הרע: האם ניתן להסביר את קיומו של הרע בעולם שברא אל כל-יכול, כל-יודע וטוב בתכלית, והאם ניתן להגן על מושג זה של האל לנוכח קיומו של הרע בעולם? גוטפריד וילהלם לייבניץ הקדיש את ספרו תאודיציאה לניסוחה של תשובה לאתגר זה של פייר בל. אנתוני גוטליב, חלום הנאורות, מאנגלית: אביעד שטיר, 201-208: "אתנחתא על כוכב שביט". ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2020. מאמר על הנחתו של בל לפיה אתאיסטים יכולים להיות בעלי מידות תרומיות, בכתב העת המקוון Aeon. (אנ') (באנגלית) פייר בל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פייר בל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Wootton, David (2000). Candide and Related Texts. Hackett Publishing Company, Inc. p. xvii. ISBN 0-87220-547-9.
הנגבי

הנגבי הוא שם משפחה עברי שמשמעותו "איש הנגב". האם התכוונתם ל... חיים הנגבי – עיתונאי ופעיל חברתי ופוליטי ישראלי מיכאל הנגבי – שחקן, במאי ומנחה ישראלי מיכאל הנגבי (מושל) – קצין צה"ל שכיהן כמושל הצבאי של באר שבע ושל מגדל (אשקלון) עמנואל הנגבי – ממפקדי המבצעים של הלח"י צחי הנגבי – היועץ לביטחון לאומי בממשלת ישראל ה-37 וראש המטה לביטחון לאומי נגב נגבי
תרבות ואדי רבה

"תרבות ואדי רבה" הוא כינוי לישות תרבותית משלהי התקופה הפרהיסטורית, שזוהתה לראשונה בארץ ישראל על ידי הארכאולוג יעקב קפלן בעת חפירתו בתל אביב בשנת 1950. לאחר כשנה היא זוהתה ונחפרה שוב על ידו באתר על גדת ואדי (נחל) רבה, מיובלי נחל הירקון, בתחום מעברת ראש העין. באתר זה קבע קפלן לראשונה את זמנה היחסי של תרבות זו ברצף התרבויות משלהי התקופה הפרהיסטורית בארץ, ובחר לכנותה "תרבות ואדי רבה". מאז משמש כינוי זה בספרות הארכאולוגית לציון ישות תרבותית שהתקיימה בארץ במחצית הראשונה של האלף השישי לפני הספירה. יש המגדירים אותה עדיין כסופה של התקופה הנאוליתית, בעוד שקפלן ואחרים רואים בה כבר את מבשרת התקופה הכלקוליתית. השימוש במונח "תרבות" בזיקה לפרק זמן זה הוא במשמעות הנובעת מן הממצאים הארכאולוגיים: הוא מציין הופעה חוזרת ונשנית של מכלולי תרבות חומרית (כלים, יישובים ועוד) בזמן ובאזור נתונים. יישובי תרבות "ואדי רבה" מתגלים בעיקר בחבל הים-תיכוני של הארץ. כמה מן המאפיינים הבולטים של תרבות זו שונים לחלוטין מאלו של התרבויות הנאוליתיות שקדמו לה. שרידי היישובים של "תרבות ואדי רבה" מעידים על כפרים חקלאיים גדולים שפעמים השתרעו על פני עשרות דונמים. היו בהם בתים מרובעים בנויים מלבני בוץ הנתונים על יסודות אבן. כלי החרס עוצבו ביד בטכניקה מתקדמת מזו שרווחה בתקופה הקודמת. חלק מן הכלים היו בעלי עיצוב ייחודי. הם חופו ומורקו בשחור, באדום או בחום ועוטרו בחריתות, בטביעות או בצבע. לעיתים עוטרו כלים מסוימים בדמויות אדם או חיה, רמז לטקסי פולחן שהיו נוהגים בתקופה זו. בין כלי הצור בולטים בעיקר כלים לחטיבת עצים ולעידור (גרזינים, איזמלים וכילפות), ולהבים לחיתוך ולקציר (להבי מגל). עין אל-ג'רבה מדיה וקבצים בנושא תרבות ואדי רבה בוויקישיתוף Wadi Rabah באתר Ein el-Jarba Excavation Project Ein el-Jarba Excavation Project J. KAPLAN, Excavations at Wadi Rabah, Israel Exploration Journal 8, 1958, עמ' 149–160 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר טאירוב

אלכסנדר טאירוב (רוסית: Александр Яковлевич Таиров, ‏ (24 ביוני (לפי הלוח היוליאני) או ב-6 ביולי (לפי הלוח הגרגוריאני) 1885 ברומני, מחוז פולטבה, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) – 25 בספטמבר 1950 במוסקבה) היה במאי תיאטרון והוגה תיאטרון יהודי-רוסי. נולד בשם אלכסנדר קורנבליט (Александр Яковлевич Корнблит). אביו, יעקב קורנבליט, היה מנהל בית הספר היסודי בברדיצ'ב. בגיל 10 עבר לגור בקייב אצל דודתו, שחקנית לשעבר. בשנת 1905 חווה על בשרו את הפוגרום של קייב. הוא גם נעצר פעמיים על ידי המשטרה של הצאר והחליט בעקבות זאת לעבור לסנט פטרסבורג. שם הוא פגש לראשונה את שחקנית התיאטרון הידועה וורה קומיסרז'בסקאיה ושיחק לצידה בתיאטרון שלה תחת הבמאי המפורסם וסבולוד מיירהולד. במקביל הוא המשיך ללמוד משפטים, לימודים אותם החל כבר בקייב. טאירוב הסתייג מהבימוי של מיירהולד, אותו חשב למכני מדי לטעמו. בשנת 1912 הוא ביים לראשונה הצגה בריגה. גם אחרי מהפכת אוקטובר המשיך לעבוד ברוסיה הסובייטית. אך בשנת 1929 היחסים עם המשטר החלו להתערער. באוגוסט 1941 הצטרף טאירוב לועד היהודי האנטי-פשיסטי במוסקבה. אחרי סיום מלחמת העולם השנייה התיאטרון שבניהולו חווה התקפות חזקות עוד יותר. במאי 1949 נסגר התיאטרון. זמן קצר לאחר מכן נתגלה אצל טאירוב גידול מוחי ובספטמבר 1950 נפטר. טאירוב היה אחד היוצרים החשובים בברית המועצות בתחום התיאטרון. הוא ניסה לשלב בין תפיסותיו של קונסטנטין סטניסלבסקי לבין אלה של מיירהולד. הוא חלם על תיאטרון בלי מחזות כתובים. הוא רצה ליצור שחקן שיהיה אומן בטכניקה "הפנימית" כמו גם ב"חיצונית". בטכניקה "הפנימית" הוא התכוון למערך הרצונות, הדמיון והרגשות של השחקן, ובטכניקה "החיצונית" התכוון ליכולות הגופניות והקוליות, לנשימה וכו'. מה שהוא כינה "סינתטי", היה הרצון לשלב בין כל האמנויות השותפות ליצירה התיאטרונית. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר טאירוב בוויקישיתוף אלכסנדר טאירוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר טאירוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר טאירוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עמנואל גלבר

עמנואל גֶלבֶּר (25 בספטמבר 1917 – 19 ביוני 1987) היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1949–1957, בדרגת אלוף-משנה, ודיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר בניז'ר, בסיירה לאון, בקמבודיה ובסווזילנד. עמנואל גלבר נולד באוסטריה, אחד משני ילדיהם של שרה לבית וישניצר וההיסטוריון והעסקן הציוני נתן מיכאל גלבר. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, בגיל 16. ב-1937 התגייס לשירות בנוטרות (כוחות השיטור היהודיים בארץ בתקופת המנדט הבריטי שפעלו במסגרת משטרת המנדט). ב-1938 החל ללמוד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד תוך כדי שירותו הצבאי, עד 1947. ב-1940 התנדב לצבא הבריטי, והגיע לדרגת Regimental Quartermaster Sergeant‏ (RQMS; רס"פ חטיבתי) בגדוד השלישי של הבריגדה היהודית. בשנת 1947 הצטרף למנגנון הקבע של "ההגנה". ושירת באגף האפסנאות. ב-1948 התמנה כסגן מפקד שירות ההספקה, וב-1949 התמנה כמפקד השירות. באותה עת הוחל באיחוד שירותי ההספקה, הציוד, הדלק, ההובלה ובעלי החיים לחיל אחד: חיל ההספקה והתובלה (התהליך הושלם ב-1953). גלבר כיהן כקצין ההספקה הראשי (מפקד החיל), בדרגת אלוף-משנה, עד שחרורו בקיץ 1957. עם שחרורו התמנה כראש אגף המִנהל וכמשנה למנכ"ל "אל על", ושימש בתפקיד זה עד 1959, אז התמנה כסגן המפקח המשקי במערכת הביטחון. בין השנים 1964–1980 מילא שורה של תפקידים דיפלומטיים במשרד החוץ: שגריר ישראל בניז'ר (מספטמבר 1964), שגריר בסיירה לאון (מסוף 1967), שגריר בקמבודיה (עד קיץ 1972), שגריר בסווזילנד, ולבסוף קונסול כללי בהונג קונג. בשנת 1980 חיבר "מדריך להתכתבות דיפלומטית באנגלית". בקיץ 1942 נשא את כרמלה קיפר, בתו של משה נחשון (קיפר), איש חינוך עברי, מייסד הגימנסיה העברית ברובנה ומורה למתמטיקה בגימנסיה הרצליה; בנם, פרופ' יואב גלבר, הוא היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, היישוב וההיסטוריה של מדינת ישראל (את עבודת הדוקטור שלו כתב על התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה). אלוף-משנה עמנואל גלבר, באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה מפרי עטו: חלקם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי בבניין המערך הלוגיסטי של צה"ל, מערכות 304 (1986), 13–15, 23 קצין-אספקה חדש לצה"ל, מעריב, 3 ביוני 1957. ע. גלבר – שגריר ישראל בניג'ר, דבר, 15 בספטמבר 1964. שגריר ישראל חוזר מקמבודיה, דבר, 28 באוגוסט 1972. כרמלה קיפר – סרז'נט עמנואל גלבר: נשואים, דבר, 3 ביוני 1942.
אלקטרומטר ליפמן

אלקטרומטר ליפמן (באנגלית: Lippmann electrometer) הוא התקן למדידת זרמים חשמליים זעירים שהומצא על ידי גבריאל ליפמן בשנת 1873. ההתקן כולל שפופרת שהיא עבה בקצה אחד והיא דקה מאוד בקצה השני. הקצה הדק נועד לפעול כצינורית נימית. השפופרת מתמלאת עד למחצית בכספית עם תוספת קטנה של חומצה גופריתית דלילה מעל הכספית התוך הצינורית הנימית. חוטי מתכת מחברים לקצה העבה בתוך הכספית ובקצה הדק בתוך החומצה הגופריתית. כאשר מגיע הזרם החשמלי הזעיר הוא משנה את מתח הפנים של הכספית וגורם לו לעלות למרחק קטן בתוך הצינורית הנימית. עליה זו נמדדת באמצעות מיקרוסקופ מתאים בעל סולם מדורג. ב-1876 הדגים אטיין-ז'ול מארה באמצעות האלקטרומטר שפותח על ידי ליפמן מדידה של הפעילות החשמלית של הלב, ציון דרך בתולדות האלקטרוקרדיוגרפיה. ב-1887 השתמש אוגוסטוס דזירה ואלר באלקטרומטר במכונת האלקטרוקרדיוגרפיה שפיתח, הראשונה מסוגה. אלקטרומטר ליפמן במוזיאון הווירטואלי לפיזיקה של בית הספר התיכון מרקו פוסקריני בוונציה (באיטלקית) המיקרוסקופ הנלווה לאלקטרומטר ליפמן, במוזיאון הווירטואלי לפיזיקה של בית הספר התיכון מרקו פוסקריני בוונציה (באיטלקית) על האלקטורפיזיולוגיה - בתת-פרק "על האותות החשמליות והמגנטיות" בפרק "Universo del corpo" (עולם הגוף) מאת Francesco Figura & Paolo Rossini, ב - Enciclopedia Treccani‏- 1998
פסטיבל אביניון

פסטיבל אביניון (בצרפתית: Festival d'Avignon) הוא פסטיבל תיאטרון בעיר אביניון שנוסד בשנת 1947 על ידי במאי התיאטרון ז'אן וילאר המתקיים מאז בכל שנה בחודש יולי. אורכו היה תחילה שבועיים, אחר-כך ארבעה שבועות. אחרי מותו של וילאר לקח חברו פול פואה על עצמו את ניהול הפסטיבל. מאז שנות השבעים מתקיימים בכל יום כ-60 מופעים. הפסטיבל מתחלק לשני חלקים: פסטיבל הפנים- מעלה הצגות, מחזירים ומופעים מאורגנים וממומנים על ידי משרד התרבות של צרפת, ועיריית אביניון, וארגוני תרבות אחרים ללא מטרות רווח. פסטיבל החוץ- מציג על ידי תלמידים וסטודנטים של בתי ספר לתיאטרון מופעי רחוב, בנוסף מופיעים בפסטיבל שלל אמני רחוב ביניהם: מופעי אקרובטיקה, להטוטנות, קוסמות, והיפנוזה. מתרחש לרוב ברחוב "לה רפובליקה" (rue de la république). בשנת 2003 בוטל הפסטיבל בשל שביתת עובדי הפסטיבל, שמחו נגד רפורמה מתוכננת בתקצוב הפסטיבל. לפסטיבל זה תוכננו מאה וחמישים הפקות תיאטרון שונות. הפסטיבל התחדש בשנת 2004. אלפי תושבים ותיירים פוקדים מדי שנה את הפסטיבל, כמו כן מאות בני ובנות נוער פוקדים את הפסטיבל בזמן חופשת הקיץ מבתי הספר המתרחשת בחודש יולי גם כן. כיום מבקרים בפסטיבל בכל שנה כ-600,000 צופים. "Einstein on the Beach" בבימויו של רוברט וילסון, 1976 "ציפורנים" בבימויה של פינה באוש, 1983 "המהאבהראטה" בבימויו של פיטר ברוק, 1985 "וויצק", בבימויו של תומאס אוסטרמאיאר, 2004 מבקרים בפסטיבל תזמורת רחוב מופע להטוטנות רחוב מופע תחפושות "שדרת האמנים" קוסם רחוב רחוב הרפובליקה בעת הפסטיבל מופעי נוער שוק המזכרות פסטיבל אביניון אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל אביניון (בצרפתית ובאנגלית) פסטיבל אביניון, ברשת החברתית פייסבוק פסטיבל אביניון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פסטיבל אביניון, ברשת החברתית אינסטגרם
העצב מניע העיניים

העצב מניע העיניים (בלטינית: Nervus oculomotorius, באנגלית: Oculomotor nerve; נהוג לסמנו: CN III) הוא זוג עצבי הגולגולת השלישי. זהו העצב העיקרי מבין שלושת זוגות עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים (יחד עם העצב הרביעי והעצב השישי), וכן אחראי עצב זה לתנועת העפעפיים, למיקוד העדשה, ולשינוי גודל האישון. זוג העצבים יוצא מהחלק הקדמי של המוח האמצעי, מקיף אותו, חודר את קרומי המוח סמוך לחיבור אוהל המוחון, משם מתקדם עד לכל אחת משתי ארובות העין. כל עצב מתפצל לשני סעיפים, החודרים לחלל ארובת העין דרך חריץ הארובה העליון (Superior orbital fissure), יחד עם יתר עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים. פיצולי העצב: הסעיף העליון (Superior branch of oculomotor nerve) פיצול אל השריר הישר העליון (Superior rectus muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון מעלה. פיצול אל השריר מרים העפעף העליון (Levator palpebrae superioris muscle) - שריר אשר פותח את העפעף העליון. הסעיף התחתון (Inferior branch of oculomotor nerve) פיצול אל השריר הישר המרכזי (Medial rectus muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון פנימה (עין ימין לכיוון שמאלה, ולהפך). פיצול אל השריר הישר התחתון (Inferior rectus muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון מטה, וכן עוזר בהרפיית האישון כאשר העין פונה לצד. פיצול אל השריר האלכסון התחתון (Inferior oblique muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון מעלה ולצד. פיצול פאראסימפתטי אל הגוף הריסני (Ciliary body) אשר אחראי על מיקוד העדשה, וכן לכיווץ הקשתית - ומכאן לשינוי גודל האישון. במקרה של פגיעה ב-CN III, כיוון שהמערכת הפארא-סימפתיתית נישאת על העצב, הדבר מוביל להשפעת יתר של המערכת הסימפתטית, ובכך להרחבת האישונים (Midrasis). בנוסף בשל כיווניות השרירים אותם העצב מעצבב, פגיעה עלולה להביא להשפעת יתר של CN מספר 6, מה שיגרום למשיכת העיניים לכיוון צידי (Abduction), לראיה כפולה (diplopia). תופעה נוספת שהרבה פעמים מלווה לפגיעה בעצב 3 היא צניחת העפעף (Ptosis). Internuclear ophthalamicplegia היא מחלה נדירה המתרחשת כאשר יש פגיע בצבר של אקסונים הנקרא - medial longitudinal fasciculus (MLF) המעביר מידע בין שני צידי המוח, הגורם לפגיעה בתנועה של העיניים האופיינית להפרעה. כאשר יש הסטה של המבט, מגיעה האינפורמציה הנוירונלית לגרעינים בטקטום שבמוח האמצעי הנקראים Superior colliculus (אנ'). מאזור זה האינפורמציה מגיעה לגרעין נוסף הנקרא PPRF (Paramedian pontine reticular formation). מגעין זה יוצאות שתי שלוחות עצביות, המעבירות כל אחת את המידע לעין אחרת אחת לעצב מספר 6, בעין האיפסילטרלית לכיוון ההסטה, ולעצב מספר 3 בעין הקונטרה לטרלית. השלוחה המעבירה את האינפורמציה לשריר הקונטרה-לטרלי המעוצבב על ידי עצב מספר 3 נקראת MLF. פגיעה ב-MLF תגרום רק להזזת העין האיפסילטרלי לכיוון הסטת המבט. הפגיעה האופיינית ל-Internuclear ophthalamicplegia חד צידית שמאלית. מדיה וקבצים בנושא העצב מניע העיניים בוויקישיתוף Disorders of ocular movement and pupillary function. Ropper A.H., & Samuels M.A., & Klein J.P., & Prasad S(Eds.), (2019). Adams and Victor's Principles of Neurology, 11e. McGraw-Hill. https://accessmedicine.mhmedical.com/content.aspx?bookid=1477&sectionid=123551695
משה רוטשילד (איש עסקים)

משה רוטשילד (נולד בשנת 1952) הוא איש עסקים וסוחר נשק ישראלי, לשעבר טייס בחיל האוויר הישראלי. בעיתונות הישראלית נכתב עליו כי הוא גדול סוחרי הנשק שפעלו בישראל. נולד בקיבוץ גברעם. בשנת 1972 השתתף בקורס טיס בחיל האוויר והשתתף כטייס במלחמת יום כיפור. לאחר המלחמה הוצב בטייסת 201 של מטוסי פנטום בבסיס חצור, לאחר מכן היה למדריך בקורס טיס בבסיס חצרים. בשנת 1978 יצא לטיול תרמילאים בדרום אמריקה. בפרו הכיר את איש העסקים הישראלי לשעבר ברוך איבצ'ר. הוא חזר לישראל והחל לעסוק במגוון עבודות. לאחר מכן נסע לפרו והחל במגוון יוזמות עסקיות שם. בשנת 1990 עלה לשלטון בפרו אלברטו פוג'ימורי ורוטשילד התקרב אל השלטון והחל להיות מעורב בעסקאות נשק, בעיקר בתחום המטוסים וציוד האזנה. הוא הקים בפרו חברה בשם "מובטק" (Mobetek) ששימשה אותו לעסקאות אלה. בשנת 2000 נפל משטרו הרודני של פוג'ימורי. הקונגרס הפרואני ומערכת המשפט פתחה במספר ועדות חקירה אשר גילו כשלים טכניים בציוד שנמכר, האשמות בשוחד ושימוש באמצעי ההאזנה למטרות פוליטיות. עם תחילת החקירה נמלט רוטשילד מפרו. לפי הערכות נאמד היקף הסחר שבו היה מעורב ביותר מחצי מיליארד דולר. נשיאת בית המשפט החמישי למאבק בשחיתות הוציאה צו מעצר בינלאומי נגדו. כמו כן נערכו נגדו חקירות בשווייץ ובפנמה. בשנת 2005 דווח כי חשבון בנק שהיה בבעלותו, בבנק הספרדי BBVA בציריך שבו היו 6.5 מיליוני דולרים, הוקפא. בשנת 2009 פנתה עמותת אומ"ץ לשר המשפטים כדי לברר מדוע לא מוסגר רוטשילד לפרו, בעקבות צו המעצר הבינלאומי שהוצא נגדו על ידי האינטרפול. לאחר ששב לישראל מתגורר בגני יהודה ופועל ממשרדים ביהוד. הוא מנהל את עסקיו באמצעות חברת "RTCOM". דווח כי הוא עוסק בהשקעות בחברות היי-טק ועסקי תקשורת בסיירה לאון. כמו כן דווח כי הוא מכר לחוף השנהב תחמושת, מסוקים צרפתיים מדגם פומה וחלקי חילוף. בשנת 2005 דרשה ממשלת צרפת מידע מישראל אודות עסקאות אלה בעקבות מלחמת אזרחים המתרחשת במדינה. בשנת 2005 הוגש נגדו כתב אישום על תשלום שוחד לשני פקידים מהוועדה המקומית לתכנון בסכום של 280 אלף שקל ועל עבירות בנייה בביתו בגני יהודה. בסעיף השוחד הוא הורשע בעסקת טיעון ונגזרו עליו שישה חודשי עבודות שירות וקנס. כמו כן הורשע בעסקת טיעון בעבירה על חוק התכנון והבנייה ונגזר עליו קנס. הוא נשוי לענת ירושלמי ואב לשלושה ילדים. יוסי מלמן, שושי מקורקע, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2005 "משה רוטשילד הוא גדול סוחרי הנשק הישראלים כיום", באתר גלובס, 8 ביולי 1997 צמרת פרנט, המיליונר יצא בזול, עם עובדת הציבור רוצים להחמיר, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2010 הארץ, יוסי מלמן, 2005 "...מה שכנראה הופך את רוטשילד לסוחר הנשק הישראלי הפרטי, שהצליח לארגן את עסקות הנשק הגדולות ביותר". גלובס, "משה רוטשילד הוא גדול סוחרי הנשק הישראלים כיום"
יצחק אמיתי

יצחק אמיתי (ז'טלני) (נולד ב-5 במאי 1951) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר, אשר כיהן כראש להק כוח האדם. אמיתי נולד בתל אביב, למד בבית הספר "אחד העם" ולאחר מכן סיים את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה". באוקטובר 1969 התגייס לצה"ל והוא בוגר קורס טיס מס' 64. במהלך הקורס הוסב למגמת נווטים והוסמך כנווט קרב. במרץ 1971 שובץ בטייסת 201, טייסת מטוסי ה-F-4 פנטום אשר נקלטו זה מכבר בחיל האוויר. הוא עברת את שם משפחתו מז'טלני לאמיתי בעקבות השתתפותו במשלחת חיל האוויר לאיראן. בתחילת 1973 השתתף בגיחה למצרים יחד עם הטייס אמנון גוריון במהלכה הפילו בקרב אוויר, אשר נערך בגובה נמוך, מטוס מיג 21 מצרי מעל מפרץ סואץ. בפתיחת מלחמת יום הכיפורים הוזנק עם הטייס בן-עמי פרי לפטרול באזור התעלה על מנת להגן על בסיס רפידים מפני התקפות קומנדו מצרי, והשניים הפילו 3 מסוקי מיל מי-8. ביום השמיני של המלחמה (13 באוקטובר 1973) השתתף בגיחת תקיפה לסוריה במהלכה נאלצו הוא והטייס, יפתח זמר, מפקד הטייסת, לנטוש את מטוסם כתוצאה מכשל טכני ונפצעו. הוא חזר לטייסת ובהמשך המלחמה השתתף בגיחות נוספות, במהלך אחת מהן (אשר נערכה ב-19 באוקטובר) הפיל יחד עם הטייס רון חולדאי מטוס סוחוי-7 מצרי מעל ראש גשר צליחת התעלה. סך הכל נרשמו לזכותו 5 הפלות מטוסי אויב, אשר הופכות אותו לאחד מ-3 נווטי הקרב בעלי התואר "אלוף הפלות". ב-23 באוקטובר 1973 היה ממובילי תקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה, אותה תכנן. לאחר המלחמה החל ללמוד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, תואר אותו סיים ב-1979. במאי 1980 מונה לראש מדור תקיפת טילים במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר, עמד בראש צוות שהקים אביאם סלע, אשר פיתח פתרונות ללוחמה בטילי קרקע-אוויר ותכנן וניהל את מבצע ערצב 19 להשמדת הטילים הסורים במלחמת לבנון הראשונה. בין יתר התפקידים שמילא בחיל האוויר - ראש מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר), ומפקד כנף. כמו כן סיים שנת לימודים בבית הספר הגבוה למלחמה אווירית בפריס (ECOLE MILITAIRE). בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר בדרגת תת-אלוף. לאחר שחרורו הצטרף לחברת סיבם שהקים אביאם סלע, כיהן כמנהל אזור המרכז בחברת תבל דיגיטל ובשנת 2001 מונה למשנה למנכ"ל ואחראי על המבצעים בחברת אל על. הוא שימש כמנכ"ל בפועל עד מינויו של עמוס שפירא למנכ"ל, וב-2005 פרש מתפקידו. לאחר מכן עסק במספר תפקידי ייעוץ ופיתוח בתעשיות הביטחוניות. כיהן אמיתי כדירקטור במספר חברות ועמותות, בהן מנועי בית שמש, יו"ר הוועד המנהל של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, חבר הוועד המנהל טכנודע חדרה, סטרלינג, ממ"ן, מילא, רשות שדות התעופה, א.ת. אפיקי תקשורת. דיווח על מינויו לדירקטור במנועי בית שמש תאונת קורנס 697, אתר מרקיע שחקים דני שלום, חיל האוויר בקרב - 70 שנות עליונות אווירית תיאור הקרב על ידי אלי אנציקובסקי באתר מרקיע שחקים לא השתחררו. החלטנו לעשות את האמא של העבירות 343025, באתר הגבורה מאיר פינקל, בניין-הכוח-למבצע-ערצב-19, באתר צה"ל ד"ר אורי מילשטיין, ‏אפקט הערצב: כך השמידה ישראל את טילי הסורים ואת הדוקטרינה הסובייטית, באתר מעריב אונליין, 4 ביוני 2016 יעקב הכט, יצחק אמיתי מונה למשנה למנכ"ל אל על, באתר ynet, 18 בינואר 2001 ynet, אל-על: מונו 3 סמנכ"לים חדשים, באתר ynet, 20 ביוני 2005