laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שכניה

שְׁכַנְיָה הוא יישוב קהילתי בגליל המערבי בתחומי המועצה האזורית משגב. היישוב הוקם על ידי גרעין של אנשי תנועת הנוער "מצדה" מארצות הברית שהתגבשו באופן זמני בשבי ציון בשנת 1975. משם עברו למחנה הזמני בעצמון-שגב.בדצמבר 1976 פורסם שהיישוב יוקם בקרוב ושהשטח להקמת היישוב כבר אותר. היישוב הוקם על ידי סולל בונה. בראשית 1979 פורסם שבמחנה הזמני 15 נפשות חברי הגרעין ושיישוב הקבע בהליכי בנייה מתקדמים. היישוב עלה לקרקע בשנת 1980, כחלק מתוכנית המצפים בגליל. היישוב שוכן על רכס ממזרח ומעל הכפר כאבול (כָּבוּל המקראית), בו ישבו בתקופת המשנה והתלמוד מספר חכמים, ובהם רבי זכאי דכבול, וכן בני משמר הכהנים שְׁכַנְיָה, ומכאן השם שנבחר לו. בשכניה מתגוררות כיום 195 משפחות, כאשר מספר המשפחות המתוכנן בפיתוח סופי הוא 250. היישוב התחיל את דרכו כאגודה חקלאית שיתופית שחלק מחבריו הסתמך לפרנסתו על חקלאות מקומית כדוגמת חממות וכו'. עם הזמן הפך ליישוב קהילתי ובהרחבות האחרונות נמנות המשפחות המצטרפות בעיקר עם בעלי המקצועות החופשיים. ליד היישוב שכניה הוקמה בשנת 2004 טיילת באורך של כ-800 מטרים. כיום הטיילת מגיעה מהקצה הנמוך של ההר (כביש 7933) ועד ליישוב מנוף. שכניה נמצאת על פסגתו של רכס הר שכניה (460 מטר מעל פני הים) וביום בהיר ניתן לראות ממנו את כל אזור הצפון מרמת הגולן ועד ראש הנקרה. מתחת לטיילת נמצאת גם מערת עטלפים. בטיילת יש אתר זיכרון לשומר ישראל בן זאב שנרצח על ידי ערבים ב-1938 וגופתו נתגלתה ב-1990 במערה באזור שכניה. על הר שכניה, בצמוד ליישוב שכניה, נמצאים היישובים קורנית ומנוף. היישוב צופה על הים התיכון וחיפה ממערב, ועל יישובי משגב האחרים וכרמיאל בשאר הכיוונים. ההר מכוסה בחורש ים תיכוני צפוף של קטלבים מצויים, אלונים מצויים ואלה ארץ-ישראלית. מזג האוויר בשכניה אופייני לגובהו (460 מטר) והוא קריר יותר ולח פחות מיישובי מישור החוף הסמוכים. על הר שכניה צומח סחלב נדיר בשם רצועית הגליל. ישנם מספר פרטים של הסחלב ולאחרונה מתקיימים בשכניה טיולים לאיתור ומיפוי הצמח הנדיר. באזור התעשייה של היישוב נבנה זו חרקים (גן חיות לחרקים וזוחלים), בין רחובות היישוב אפשר לפגוש שטחי נוי מטופחים, מגרש כדורסל וגני שעשועים שאחד מהם הוא "הגן של נועם" שנבנה בשנת 2016 לזכרה של חיילת מהישוב שנפטרה בטיול בזמן הצבא. שכניה, אתר הבית של היישוב שכניה באתר הרשות לפיתוח הגליל דפנה טלמון, משגב: השכנים של שכניה, באתר ynet, 23 במאי 2004 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 יובל גולן, גרעין מעולי ארה"ב עולה להתיישבות בשכניה, מעריב, 30 בדצמבר 1976 מנחם רהט, עוד 6 ישובים יוקמו בגליל - עד סוף מרס, מעריב, 15 בדצמבר 1976 מאיר הראובני, הופסקו עבודות הבניה במושבי שכניה ומנוף, מעריב, 15 בדצמבר 1978 יוסף פריאל, התעוררות ביישוב הגליל, דבר, 16 בינואר 1979 רצועית הגליל, באתר צמח השדה
אייסלמיר

אִייסֶלְמֶר (בהולנדית: Ĳsselmeer, בפריזית: Iselmar, "אגם איסל") הוא אגם מלאכותי של מים רדודים במרכז הולנד הגובל במחוזות פלבולנד, צפון הולנד ופריסלנד. שטחו של האגם הוא כ-1100 קמ"ר, עומקו הממוצע הוא 5–6 מטרים והוא האגם הגדול ביותר במערב אירופה. האייסלמר הוא אגם מים מתוקים המוזן דרך לשון הים קטלמר (Ketelmeer) על ידי נהר האייסל (Ijssel), שנותן לאגם את שמו. מימיו מגיעים בעיקר מנהר הריין, שהאייסל הוא יובל שלו. שתי האותיות הראשונות בשם האגם נכתבות באותיות גדולות, שכן IJ הוא דיגרף וליגטורה, כך שהיחס אליהן הוא כאות אחת לרוב השימושים. האייסלמר נוצר ב-1932, כאשר הים הדרומי נסגר בסכר באורך של 32 ק"מ, האפסלאודייק. היה זה חלק ממיזם ימי ראשי שידוע כ"מפעלי הים הדרומי" (Zuiderzeewerken), ששנים לאחר מכן הוביל לכיבוש הים וצמצם את שטח האגם. ב-1975 התפצל האייסלמר לשניים לאחר שהושלמה בנייתו של סכר בשם האוטריבדייק (Houtribdijk). סכר זה נמתח מאנקהויזן (Enkhuizen) דרום-מזרחה ללייליסטאד. החלק הדרומי הזה לשעבר של האייסלמר הוא המרקרמיר. האייסלמר מתפקד כמקור ראשי למים מתוקים המשמשים לחקלאות וכמי שתייה. כמו כן הוא גם מהווה אזור לפעילות נופש. מחוז פלבולנד, שנוסד ב-1986, כולל שלושה פולדרים שאדמותיהם יובשו ממימי האייסלמר. לשון הים הצרה קטלמר משתרעת ממזרח לאייסלמר. המים הנשפכים אליו מכילים מזהמים תעשייתיים הנפלטים ממפעלים במעלה הזרם. משקעים מזוהמים אלו מצטברים על קרקעית האגם בשכבה עבה של בוצה מזוהמת. כדי להשיב למימי האגם את איכותם חומרים אלו מועברים מקרקעיתו. ב-2010 נבנה בקטלמר אי מלאכותי שנקרא אייסלאוך (Ijsseloog). אי זה משמש מטמנה למשקעים מזוהמים אלו שהועלו מקרקעית האגם. כאשר האי יתמלא, הוא יוסב להיות שמורת טבע. מדיה וקבצים בנושא אייסלמיר בוויקישיתוף אייסלמיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ירמי עמיר

ירמי עמיר הוא עיתונאי, בעיתונים ידיעות אחרונות, גלובס וערוץ 10, שחקן בתיאטרון הקאמרי, עורך תוכן בטלוויזיה ובאינטרנט, תסריטאי, סופר ומבקר התיאטרון של רשת ב' של קול ישראל. ירמי עמיר נולד בחיפה, הוריו היו ממקימי קיבוץ תל עמל. הוא שירת בשריון ולחם כטנקיסט במלחמת יום כיפור. עמיר הוא בוגר בית הספר למשחק "בית צבי". לאחר שסיים את "בית צבי" הופיע בהצגות "יסורי איוב" ו"הזונה הגדולה מבבל" של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי, העלה את הצגת היחיד "חור באהבה" בהשראת סמואל בקט. כמו כן הופיע בפסטיבל עכו בהצגה "שחקנים נגד הקהל" של פטר הנדקה, ובתיאטרון לילדים ולנוער, ותיאטרון הפרינג'. עמיר יצר וכתב את דרמת הטלוויזיה "סקס, שקרים וארוחת ערב", שביים דן וולמן והפיק מיכה שרפשטיין. הדרמה, שהוקרנה בערוץ 3 בכבלים, עסקה בחייהן של אלמנות מלחמה צעירות וביחס הצבוע והמתחסד של החברה כלפיהן. סמוך למועד הקרנת הבכורה בטלוויזיה הוגש בג"ץ נגד הקרנת הסדרה. שופטי בג"ץ, בראשות השופט העליון יצחק זמיר, אישרו את הקרנתה בשם חופש הביטוי והיצירה. הדרמה זכתה, בדרך כלל, לביקורות מעולות בתקשורת וקטעים ממנה הוקרנו בכנסת. עמיר ערך את סדרת הטלוויזיה "מי מפחד מצופית גרנט" בערוץ 10, שאירחה גיבורי תרבות ותקשורת. כשחקן בטלוויזיה - הופיע, בין היתר, בסדרות "כנפיים" ו"משפחת עזאני". עמיר כתב שלושה ספרים: "ירמיהו כוס קקאו" (לילדים) ו"השליפות של המדינה" - שניהם בהוצאת ידיעות אחרונות - ו"יש לי בלעדיות", ספרו השלישי, שפורסם ביוני 2011. הספר יצא בהוצאת מסדה, עוסק בתקשורת, בתרבות ובמה שביניהן, ומבוסס על סיפורים אמיתיים, שעוסקים בחייהם של עיתונאים וורקוהוליים, אשר נקרעים בין הקריירה לאהבה. עמיר עבד כ-20 שנים ככתב וכעורך בכיר בעיתון "ידיעות אחרונות", ועסק בעיקר בנושאי תרבות, בידור ואמנות. הוא כתב וערך במוספים "7 ימים" ו-"7 לילות", היה סגן עורך "7 לילות" והתמחה בראיונות עומק עם אמנים, יוצרים וגיבורי תרבות. בשנת 2006 עזב את "ידיעות אחרונות". בנובמבר 2006 מונה לעורך מוסף התרבות של העיתון "גלובס". עמיר שימש, במקביל, גם כמבקר התיאטרון של "גלובס". ירמי עמיר הגיש תוכניות רדיו ברדיו ללא הפסקה וברשת ב', שעסקו באקטואליה, תרבות, אמנות, בידור ופנאי. בינואר 2012 נמנה עמיר על צוות העיתונאים הבכירים, שהקימו את "מגפון" - עיתון ישראלי עצמאי ברשת. "מגפון" הוקם על רקע המשבר בתקשורת הישראלית, הניסיונות לסגור את ערוץ 10 ולפגוע בחופש העיתונות ובחופש של העיתונאים. עמיר משמש ב"מגפון" כעורך התרבות ומבקר התיאטרון. מיולי 2015 ירמי עמיר הוא מבקר התיאטרון של רשת ב', קול ישראל. עמיר מתגורר ברעננה, נשוי להילה עמיר ואב לילדים מדיה וקבצים בנושא ירמי עמיר בוויקישיתוף ירמי עמיר, ברשת החברתית פייסבוק ירמי עמיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ירמי עמיר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ירמי עמיר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ירמי עמיר, דף שער בספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של ירמי עמיר, בקטלוג הספרייה הלאומית ראיון של משה דץ עם ירמי עמיר (אורכב 06.06.2020 בארכיון Wayback Machine) עם ירמי עמיר, "לחיות טוב", "רשת" שירי לב-ארי, ירמי עמיר: 'למדתי שהחיים שלי היו זיוף אחד גדול', באתר ynet, 25 ביוני 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Día de Cataluña

יום האחד עשר בספטמבר (בקטלאנית: Diada de l'Onze de Setembre, Diada Nacional de Catalunya או פשוט Diada), נקרא גם "יום קטלוניה", "היום הלאומי של קטלוניה" או פשוט "דיאדה" הוא יומה הרשמי של קטלוניה. יום זה משמר את זכר יום נפילתה של ברצלונה בידי כוחות הבורבונים תחת פיקודו של הדוכס ברוויק במהלך מלחמת הירושה הספרדית ב-11 בספטמבר 1714, לאחר עשרה חודשי מצור. ניצחון זה הוביל לביטול כל המוסדות הקטלאניים לאחר פרסומו של צו "פלטה החדשה" בשנת 1716. הפרלמנט של קטלוניה הכריז על יום זה כיום חג לאומי של קטלוניה בפעם הראשונה לאחר שיקום המוסדות, בשנת 1980. בתקנון אוטונומיה של קטלוניה, 2006, נאמר: "קטלוניה, מוגדרת כאזרחות, יש לה את כל הסמלים הלאומיים, הדגל, החג וגם את ההמנון". מוסדות ומפלגות פוליטיות מסורתיות מקשטים בפרחים מסורתיים את המונומנטים של רפאל קזנובה ו-Josep Moragues, בברצלונה בפרט ובשטחי קטלוניה בכלל. ארגונים וקבוצות תומכי עצמאות פוקדים את בית הקברות "de las Moreras" בו נקברו רבים מן המגנים על העיר בזמן המצור. בנוסף, במהלך היום מתקיימות הפגנות וקונצרטים לעידוד העצמאות וקבלת אוטונומיה. אזרחים רבים תולים את דגל קטלוניה בבתיהם ושרים ברוב עם את ההמנון. מאז שנת 2004 אמנים לאומיים רבים משתתפים בטקסים למען אותה מטרה. בעבר, החגיגות כללו טקס הלוויה ותפילה בכנסיית סנטה מריה דל מאר. ב-1886 נאסרו החגיגות על מנת שלא יהפכו ללאומניות וגדולות יותר. בעבר, ספגו החגיגות ביקורת קשה מהמפלגה הרפובליקנית בקטלוניה בשל אופים הדתי רבים אך למרות זאת ממשיכים לחגוג את החג כסמל להגנה על זכויות האזרח והעצמאות בקטלוניה.  בשנת 1888 החלו לבנות לראשונה את האנדרטאות למנהיגי ההגנה של העיר בזמן המצור, כגון רפאל קזנובה, ובשנת 1894, בנוסף לחגיגות הדתיות, החלו לציג את זרי הפרחים המסורתיים שמקשטים את האנדרטאות השונות. בראשית המאה ה-20 החלו ההפגנות לתפוס גם צד פוליטי לאומני קיצוני יותר עד כדי עימותים עם המשטרה. נקודת מפנה חשובה של היום הלאומי של קטלוניה הייתה ב-11 בספטמבר בשנת 1977, לאחר נפילתו של הרודן פרנקו. בברצלונה יצאו לרחובות מיליון וחצי איש וחגגו את מפלתו ברוב עם ובשמחה גדולה.  מדיה וקבצים בנושא Día de Cataluña בוויקישיתוף Símbolos nacionales de Cataluña - La fiesta «Estatuto de Autonomía de Cataluña» (PDF). pp. p. 14.
נורם ואן ליר

נורמן אלן "נורם" ואן ליר השלישי (באנגלית: Norman Allen "Norm" Van Lier III;‏ 1 באפריל 1947 - 26 בפברואר 2009) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הרכז. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 11.8 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 7.0 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק. ואן ליר נולד בעיר מזרח ליברפול שבאוהיו, וגדל במידלנד, פנסילבניה. בשנת 1965 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון מידלנד" לאליפות התיכונים של פנסילבניה, לאחר שניצחה את כל 28 משחקיה באותה עונה. בין השנים 1966–1969 למד באוניברסיטת סנט פרנסיס, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה לצד הרכז קווין פורטר. ואן ליר נבחר על ידי קבוצת שיקגו בולס בבחירה ה-34 של דראפט ה-NBA לשנת 1969, והועבר לפני תחילת העונה לסינסינטי רויאלס. בעונת הרוקי שלו שיתף פעולה בקו האחורי עם אוסקר רוברטסון, שעזב בסיום אותה עונה והוחלף ברכז הצעיר נייט ארצ'יבלד. מבחינה התקפית, עונת 1970/1971 הייתה עונת השיא של ואן ליר, כשרשם שיאי קריירה של 16.0 נקודות ו-7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, וכן הוביל את ה-NBA עם 10.1 אסיסטים למשחק. במהלך עונתו השלישית נשלח בטרייד לשיקגו בולס, במדיה שיחק עד סיום עונת 1977/1978, והפך לאחד משחקניה האהודים ביותר. ואן ליר והקלע ג'רי סלואן הרכיבו קו אחורי הגנתי וקשוח במיוחד, ולצד הפורוורדים בוב לאב וצ'ט ווקר הפכו את הבולס לאחת הקבוצות המובילות ב-NBA לאורך שנות ה-70. אחת הפעולות האופייניות לואן ליר הייתה סחיטת עבירות תוקף, כשהתייצב בזריזות לפני שחקני ההתקפה עליהם שמר. בתקופתו של ואן ליר בשיקגו הגיעה הקבוצה 5 פעמים לשלב הפלייאוף, והעפילה פעמיים לסדרת גמר המערב (ב-1974 ו-1975). לקראת עונת 1978/1979 חתם בקבוצת מילווקי באקס, ושוחרר ממנה ב-22 בינואר, לאחר 38 משחקים בלבד. בסיום אותה עונה הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 32. בין השנים 1971–1978 נבחר ואן ליר 8 פעמים ברציפות לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, והשתתף בשלושה משחקי אולסטאר. בעת פרישתו דורג שמיני בתולדות ה-NBA וראשון בתולדות הבולס הן באסיסטים (5,217) והן בחטיפות (767) לאורך הקריירה. ב-26 בפברואר 2009 נפטר ואן ליר בביתו שבשיקגו, בגיל 61. מאוחר יותר באותו יום נפטר גם מאמן העבר של שיקגו בולס ופיניקס סאנס, ג'וני "רד" קר. מדיה וקבצים בנושא נורם ואן ליר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA נורם ואן ליר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקות הקריירה של ואן ליר ב-NBA, באתר basketball-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1969, באתר basketball-reference.com You can't keep a wild man down, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 26 בפברואר 1973 רשימת מוסרי האסיסטים המובילים ב-NBA, נכון לשנת 1979, באתר basketball-reference.com רשימת החוטפים המובילים ב-NBA, נכון לשנת 1979, באתר basketball-reference.com ההודעה על מותו של ואן ליר, באתר הרשמי של ה-NBA,‏ 26 בפברואר 2009
שלמה בן חמו (קריית גת)

הרב שלמה בן חמו (נולד בתש"ח) הוא רב העיר הספרדי של קריית גת, ראש ישיבת אור חברון בקריית ארבע ונשיא כולל 'צבי ישראל' בקריית גת. נולד בשנת תש"ח במרוקו לרב יעקב ראש ישיבת רבי ישראל אבוחצירא ('ישיבת בבא סאלי') ולאמו מרים. בשנת תשכ"ד עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת מרכז הרב אצל רבו המובהק הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא עד לנישואיו בשנת תשל"ד. לאחר נישואיו למד בכולל דיינות במכון הארי פישל בשעות הבוקר. בצהריים המשיך בלימודיו בישיבת מרכז הרב. במהלך שנים אלו הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב יוסף כהן דיין בבית הדין הרבני הגדול שכיהן כר"מ במכון. קיבל סמיכה לרבנות גם מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ומהרב שלום משאש. כמו כן, אחד מרבותיו שגידל אותו והיה לו כאב הוא דודו הרב שמעון דיין אב בית דין במראקש ובקזבלנקה. בנוסף היה מקורב לידיד משפחתו הרב יצחק חזן, חבר בי"ד עם הרב שלום משאש במרוקו, דיין בבית הדין הרבני בחיפה וחבר בית הדין הרבני הגדול. בשנת תשמ"ג התמנה לרבה של העיר קריית גת. החליף בתפקיד את קודמו הרב מרדכי אלמליח. באותה שנה הקים בקריית גת את ישיבת 'צבי ישראל' על שם הרצי"ה קוק שמנתה כמה עשרות בחורים ופעלה עד לשנת תשמ"ז. משנת תשמ"ז ועד היום מתקיים כולל במקום שהרב בן חמו משמש כנשיאו ומעביר בו שיעורים באופן קבוע. מכהן לצד עמיתו האשכנזי הרב משה הבלין. בנוסף מעביר שיעורי תורה בכל רחבי הארץ. היה חבר בגוף הבוחר של הרבנים הראשים לישראל. כמו כן, מספר פעמים היה שותף עם חברי תנועת "דרך אמונה". נשוי ומתגורר בקריית ארבע. אב לשמונה בנות. משחר ילדותו במרוקו הביע עמדות ציוניות שקיבל מרבותיו ומביתו החורטות על דגלם את שלמות ארץ ישראל. בעת הגיעו לארץ חיזק והעמיק דעות אלו על ידי הליכה לישיבת מרכז הרב ובשיטתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרצי"ה קוק הרואה את מדינת ישראל כ"יסוד כיסא הקב"ה בעולם" ואת הקמתה כאתחלתא דגאולה. מורה לומר הלל ביום העצמאות, ומשתתף באופן קבוע באירועי יום ירושלים בישיבת מרכז הרב. התנגד לתוכנית ההתנתקות. שבחי ארץ חמדה - על ארץ ישראל, ג' חלקים. בהוצאת 'פאר הקודש', אשקלון תשע"ו. שבחי מועדים - על המועדים. בהוצאת 'פאר הקודש', אשקלון תשנ"ו. שבחי תשובה - על התשובה. בהוצאה פרטית תשנ"ד. שבחי פסחים - על חג הפסח. בהוצאת 'פאר הקודש', אשקלון. מדיה וקבצים בנושא שלמה בן חמו בוויקישיתוף האתר של הרב שלמה בן חמו שיעוריו באתר 'ישיבה' שיעוריו באתר 'מכון מאיר' הרב שלמה בן חמו בעקבות ספריו שבחי ארץ חמדה, סרטון באתר יוטיוב שיעור לפורים שהעביר בישיבת ההסדר בקריית גת, סרטון באתר יוטיוב שיחה לחג השבועות שהעביר בישיבת ההסדר בקריית גת שיעור על פינוי גוש קטיף שהעביר בישיבת ההסדר בשדרות שיעור במכללת אורות במסגרת יום העיון 'יום שכולו תורה' קברניט הדור, מאמר לזכר הרב אברהם שפירא. שלמה בן יעקב בן חמו (מקריית גת), דף שער בספרייה הלאומית ציטוט מהאתר ישיבה: "מו"ר ועט"ר, גדול הדור ומנהיגו, מרן הגאון הצדיק הרב אברהם אלקנה שפירא זצוק"ל, ראש ישיבתנו" לאחר שרבה של מרוקו הרב שלום משאש עבר לארץ ישראל כיהן באופן לא רשמי כרבה של מרוקו מתוך אתר 'בחדרי חרדים' מתוך אתר 'ערוץ 7' מתוך שיעור במכללת אורות מתוך שיעור בישיבת שדרות
לאון השני, קיסר האימפריה הביזנטית

לאון השני (באיטלקית: Λέων Β΄; ‏467 - 17 בנובמבר 474) היה קיסר האימפריה הביזנטית למשך תקופה בת פחות משנה במהלך שנת 474. לאון נולד בתאריך לא וודאי בשנת 467 באימפריה הביזנטית. אביו היה זנון, ואמו הייתה אריאדנה (אנ'), בתם של לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ושל הקיסרית ורינה. ב-18 בינואר 474, מת לאון הראשון ללא בנים. לאון השני היה הצאצא הזכר היחיד שלו, ועל כן הוא ירש את התואר קיסר האימפריה הביזנטית בעודו בן 7 בלבד. במשך שלושה שבועות הוא שלט לבדו, ואז אביו זנון מונה לקיסר עמית והם שלטו במשותף. שלטונו נמשך 43 שבועות ו-3 ימים בלבד. ב-17 בנובמבר 474 הוא מת ממחלה. עם זאת, היו שטענו שנסיבות מותו היו חשודות. לאחר מותו, הוכתר זנון כקיסר החדש. מדיה וקבצים בנושא לאון השני, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף לאון השני באתר roman-emperors (באנגלית) לאון השני, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עין ליבנה

עין ליבנה הוא מעיין שכבה הנובע באפיק נחל ליבנה ממערב ליישוב בת עין, בגוש עציון. מי המעיין ממלאים בריכה קטנה ורדודה שמעליה מתנשא עץ גדול. מהבריכה הקטנה זורמים המים לבריכת בטון רבועה וגדולה בעומק 2-3 מטרים, מה שהופך את המעיין לעמוק במעיינות גוש עציון. את הבריכה בנו הבריטים בתחילת המאה העשרים לטובת תושבי הכפר ג'בעה, המרוחק כמה קילומטרים מהמקום. בבריכה שוחים דגי זהב גדולים שהניחו בה מטיילים. ליד הבריכה ספסלים, שולחנות פיקניק ועצי צל ופרי גדולים שנטעו תושבי בת עין. הגישה למעיין היא מדרך עפר משובשת המלווה את אפיק הנחל, מסומנת בסימון שבילים ירוק ונמצאת במורדות בת עין ב'. הגישה הקשה והקרבה לעין חובילה הנגיש יותר משאירות את המעיין ריק ממבקרים באופן יחסי, בימות השבוע. הגישה לנחל ברכב 4x4 או טרקטורונים אפשרית. כמה מאות מטרים מצפון-מזרח למעיין, בראש הרכס, נמצאת חורבת ג'ומג'ום, כפר חקלאי מבוצר שהיה מיושב בתקופה הרומית הקדומה, בזמן מרד בר כוכבא ובתקופה הביזנטית. ככל הנראה המעיין שימש כאחד ממקורות המים של היישוב. בחודשים מרץ, אפריל ומאי פורחים בסביבת המעיין פרחי המרווה הכחולה הנדירים והמוגנים. מסלול בנחל ליבנה ובחירבת ג'ומג'ום באתר inature - טבע ונופים בישראל עין ליבנה באתר תיירות גוש עציון עין ליבנה באתר סברסים - מדריך פנאי חברתי
חזי מוצפי

חזי (יחזקאל) מוצפי (נולד בשנת 1968, ישראל) הוא פרופסור לבלשנות, חוקר שפות שמיות, חבר סגל החוג ללשון העברית ולבלשנות שמית באוניברסיטת תל אביב. חוקר בינלאומי בתחומי ארמית-יהודית על ניביה השונים. חזי מוצפי נולד בשנת 1968 בישראל. בשנת 1994 סיים (בהצטיינות) תואר בוגר בלשון עברית ובבלשנות שמית באוניברסיטת תל אביב. במקביל לכתיבת עבודת הדוקטור, סייע לפרופ' אברהם טל בהגהת מילון הארמית של השומרונים. בשנת 2000 השלים (בהצטיינות) דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית פרופ' סימון הופקינס ופרופ' אברהם טל, עסקה בתיאור דקדוקו של להג הארמית החדשה המזרחית של יהודי העיר כוי סנג'ק (Koy Sanjaq) בכורדיסתאן העיראקית. בשנת 2006 התמנה לחבר הסגל הבכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2014–2016 שימש כראש המגמה ללשון עברית בחוג ללימודי התרבות העברית באוניברסיטה זו. תחום מחקרו העיקרי של מוצפי הוא הדיאלקטולוגיה של להגי הארמית החדשה המדוברים בפי יהודים, נוצרים ומנדעים, ועיון פונולוגי, מורפולוגי ולקסיקולוגי בלהגים אלה. החל משנת 2011 הוא עוסק בכתיבת המילון "Etymological Dictionary of the Jewish Neo-Aramaic Dialects" במימון הקרן הלאומית למדע, ISF. בשנת 2013 כיהן כאחד מראשי קבוצת המחקר שעסקה בדיאלקטולוגיה של הארמית החדשה במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית. משמש כעורך הסדרה Neo-Aramaic Dialect Studies (הוצאת Gorgias Press) יחד עם פרופסור ג'פרי כאן. חבר מערכת בכתב-העת Journal of Jewish Languages. ב-2016 הוציא מילון מדעי ללהגי הארמית החדשה היהודית – רגע לפני היכחדותה. במסגרת מחקרו איגד במילון מדעי אחד את כל הידע שנאסף מדוברי השפה וממקורות כתובים, ובהתייחס לכלל להגי הארמית החדשה היהודית. The Jewish Neo-Aramaic Dialect of Koy Sanjaq (Iraqi Kurdistan), Wiesbaden: Harrassowitz, 2004 ISBN 978-3447049153 The Jewish Neo-Aramaic Dialect of Betanure (Province of Dihok), Wiesbaden: Harrassowitz, 2008 ISBN 978-3447057103 Comparative Lexical Studies in Neo-Mandaic, Leiden: Brill, 2014 ISBN 978-9004257047 "The Neo-Aramaic Dialect of Maha Khtaya d-Baz: Phonology, Morphology and Texts", in: Journal of Semitic Studies 45 (2000): 293-322. "Barzani Jewish Neo-Aramaic and its Dialects", in: Mediterranean Language Review 14 (2002): 41-70. Trans-Zab Jewish Neo-Aramaic in: Bulletin of the School of Oriental and African Studies 71 (2008): 409-431. “The Three Rhotic Phonemes in Ṭyare Neo-Aramaic”, Journal of Aramaic Studies 12 (2014): 168-184. “Verbal Conjugations in the Neo-Mandaic Dialect of Ahvaz”, in: Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 165 (2015): 321-336. “A Conversational Text in the Neo-Mandaic dialect of Ahvaz”, Journal of the American Oriental Society 136.2 (2016): 405-415. “The Origin Of The Neo-Aramaic Verb dʕr ‘To Return’ And Its Cognates: A New Proposal”, Journal of Semitic Studies 61.2 (2016): 507-525. חזי מוצפי, ברשת החברתית Goodreads הדף של פרופ' מוצפי באתר המגמה לבלשנות שמית, אוניברסיטת תל אביב רשימת המאמרים של חזי מוצפי באתר רמב"י ספריו של פרופ' מוצפי באתר הספרייה הלאומית רוביק רוזנטל, כולנו אומרים: איסתרא בלגינא קיש קיש קריא, באתר nrg‏, 1 באוקטובר 1999 קורות חיים באתר אוניברסיטת תל אביב. חברי הסגל האקדמי באוניברסיטת תל אביב. רשימת הזוכים במענק מטעם הקרן הלאומית למדע. Israel Science Foundation/הקרן הלאומית למדע, מילון מדעי ללהגי הארמית החדשה היהודית – רגע לפני היכחדותה, באתר isf.org.il
ג'יין, ליידי רוברטס

דיים פריסילה ג'יין סטפני, ליידי רוברטס (באנגלית: Dame Priscilla Jane Stephanie Roberts, The Hon. Lady Roberts;‏ 4 בספטמבר 1949 – 29 ביוני 2021) הייתה האוצרת של חדר הדפוס בטירת וינדזור החל משנת 1975 והספרנית המלכותית של הממלכה המאוחדת החל משנת 2002 ועד לפרישתה ביולי 2013. ג'יין נולדה כבתו הבכורה של לורד אלדינגטון. ב-1975 החלה לשמש כאוצרת של חדר הדפוס בטירת וינדזור והפיקה קטלוגים שהוצגו באקדמיה המלכותית לאומנות. ב-1984 החלה להיות חברה במסדר הוויקטוריאני המלכותי וב-1995 קודמה לתפקיד לוטננט. ב-2002 החלה לשמש כספרנית המלכותית בספרייה המלכותית בארמון של משפחת המלוכה הבריטית, המאגדת יצירות וכתבים רבים בעלי חשיבות במורשת הבריטית. היא כתבה ספרים רבים בנושא אומנות. נפטרה ב-29 ביוני 2021. הותירה אחריה בעל, סר יו רוברטס, היסטוריון של האומנות, ושתי בנות. Royal Collection Trust Annual Report 2013-2014 (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הולי איירד

אימוג'ן הולי איירד (באנגלית: Imogen Holly Aird; נולדה ב-18 במאי 1969) היא שחקנית אנגלייה הידועה מתפקידה בדמות הרופאה המשפטית, פרנקי וארטון, בסדרת הדרמה של BBC One "להעיר את המתים". לפני כן כיכבה בסדרות כמו "Soldier Soldier" ובסרט הקולנוע "אהבה על הדשא" לצדו של קולין פירת'. איירד נולדה באלדרשוט שבמחוז המפשייר. כשהייתה בת תשע ולמדה בבית הספר לבלט "בוש דייוויס" היא צדה את עינו של מנהל ליהוק, וב-1980 קיבלה תפקיד בעיבוד לרומן "The History of Mr Polly" מאת הרברט ג'ורג' ולס. ב-1981 שיחקה בתפקיד אלספת' הקסלי (אנ') הצעירה בסדרת הטלוויזיה עיבוד לספרה האוטוביוגרפי "The Flame Trees of Thika". ב-1982 שיחקה איירד בתפקיד ביאטריקס פוטר בסרט "סיפורה של ביאטריקס פוטר". ב-1987 הופיעה בדרמה הטלוויזיונית "The Happy Valley" לצדו של דנהולם אליוט, וגילמה תלמידת בית ספר בקניה בשנות השלושים של המאה העשרים. אחרי שהופיעה בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות, היא זכתה להכרה כששיחקה בתפקיד ננסי ת'ורפ / גארווי בסדרה "Soldier Soldier". בשנת 2000 החלה לככב בסדרה "להעיר את המתים" בתפקיד פרנקי וארטון. איירד הייתה המספרת בתוכניות טבע אחדות של ה-BBC בהן התוכנית "Wild Mallorca", והשתתפה בפרסומות טלוויזיה. ב-2007 שיחקה בתפקיד פסיכולוגיה קלינית בדרמה "Secret Life" של ערוץ 4. ב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "Monday Monday" בהפקת "Talkback Thames". איירד הייתה נשואה לשחקן ג'יימס פיורפוי ולהם בן משותף ג'וזף. היא נשואה לטובי מריט ולהם בת, נלי. הולי איירד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Interview by Christopher Middleton, ‏My perfect weekend: James Purefoy, The Telegraph, 24 February 2011
MCR-1

MCR-1 הוא מנגנון גנטי שבאמצעותו הגן mcr-1 מעניק את העמידות האנטיביוטית הפלסמידית (היחידה הידועה עד היום) לקוליסטין, שהוא פולימיקסין אנטיביוטי המשמש כסם תרופה ממשפחת "אנטיביוטיקות מוצא אחרון". המנגנון, שזוהה לראשונה בחיידק Escherichia coli (מסוג SHP45) שנלקח מחזיר בסין, בנובמבר 2015, נמצא לאחר מכן גם בדגימות שנלקחו בהולנד, מלזיה, פורטוגל, דנמרק ואנגליה. MCR-1 הוא הפולימיקסין הראשון שנודע כי הוא מסוגל לבצע העברה גנטית אופקית. הערך "MCR-1", באתר "ויקיתרופות" הערך "MCR-1", באתר ויקירפואה ג'ים ואפס, "Highly resistant MCR-1 'superbug' found in US for first time", באתר אוניברסיטת מינסוטה, מאי 2016 לראשונה בארה"ב: אשה נדבקה בחיידק העמיד בפני כל סוגי האנטיביוטיקה, באתר הארץ, 27 במאי 2016 Liu, YY; Wang, Y; Walsh, TR; Yi, LX; Zhang, R; Spencer, J; Doi, Y; Tian, G; Dong, B; Huang, X; Yu, LF; Gu, D; Ren, H; Chen, X; Lv, L; He, D; Zhou, H; Liang, Z; Liu, JH; Shen, J (18 בנובמבר 2015). "Emergence of plasmid-mediated colistin resistance mechanism MCR-1 in animals and human beings in China: a microbiological and molecular biological study". The Lancet. Infectious diseases. PMID 26603172. {{cite journal}}: (עזרה) Reardon, Sara (21 בדצמבר 2015). "Spread of antibiotic-resistance gene does not spell bacterial apocalypse — yet". Nature. doi:10.1038/nature.2015.19037. {{cite journal}}: (עזרה) "More MCR-1 findings lead to calls to ban ag use of colistin". נבדק ב-2015-12-22. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.