הפלישה להנובר (1803)

הפלישה להנובר ב-1803 במהלך המלחמות הנפוליאוניות כללה פלישה של כוח צרפתי בפיקודו של אדואר מורטייה לנסיכות הבוחר מהנובר בצפון גרמניה בעקבות התפרקות שלום אמיין. הנובר הייתה תחת שלטונו של ג'ורג' השלישי באיחוד אישי עם בריטניה, האויב העיקרי של האימפריה הצרפתית של נפוליאון. תוצאה אחת הייתה היווצרות הלגיון הגרמני של המלך הגולה בשירות בריטי. הנובר נשארה בשליטה צרפתית עד לשחרורה ב-1813. מאז הירושה ההנוברית ב-1714, הנובר ובריטניה תפקדו למעשה כמונרכיה כפולה. כוחות הנובר לחמו לצד כוחות בריטיים בכמה סכסוכים מהמאה ה-18, כולל מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת הירושה האוסטרית, מלחמת העצמאות האמריקאית ומלחמות המהפכה הצרפתית. הנובר העניקה לבריטניה קשר חזק באירופה הקונטיננטלית, אך בניגוד לאיים בריטניה ואירלנד המוגנים על ידי הצי המלכותי, היא הייתה חשופה לפלישה. מתוך הכרה בחולשה פוטנציאלית זו, עשו כוחות צרפתיים ניסיונות משותפים להביס את הנובר במהלך מלחמת שבע השנים, ודרסו את נסיכות הבוחר בשנת 1757 לפני שגורשו על ידי פרדיננד מבראונשווייג ונהדפו בקרבות קרפלד ומיינדן. ב-1803 הפנה נפוליאון, מתוסכל מבריטניה, את תשומת לבו לנסיכות הבוחר. בשנת 1801 צעדה פרוסיה לתוך הנובר כחלק מהליגה לנייטרליות מזוינת, והצדיקה את פעולתה לא כפעולת עוינות אלא כניסיון לשמור על הנייטרליות של גרמניה נגד המעצמות הלוחמות. ב-18 במאי 1803 הוכרזה מלחמה בין בריטניה לצרפת. חידוש הסכסוך הוביל את נפוליאון לכנס צבא גדול על חוף התעלה של צרפת, שעמד לנסות פלישה לבריטניה. לפני ניסיון פלישה לבריטניה, נפוליאון החליף את יעדו לאנובר הפגיעה יותר ו-13,000 חיילים של הצבא הצרפתי בפיקודו של גנרל מורטייה עברו נגד הנובר. נסיכות הבוחר הייתה מוגנת על ידי צבא הנובר ומיליציות שגויסו במקום תחת הדוכס מקיימברידג', בנו של ג'ורג' השלישי, והרוזן וולמודן. התנגדות תוארה כקלה או מועטה. ב-4 ביוני כבשו כוחות צרפת את העיר הנובר, בירת הנסיכות. ב-5 ביוני נחתמה אמנת ארטלנבורג על ידי וולמודן, למרות שג'ורג' השלישי סירב להכיר בה. היא הקימה את ההגמוניה הצרפתית באזור. התגובה היחידה שבריטניה קיבלה באותה תקופה הייתה חסימה של נהרות האלבה והוזר על ידי הצי המלכותי. רבים מאנשי צבא הנובר ברחו לחו"ל, ובדצמבר 1803 הוקם הלגיון הגרמני של המלך כדי לגייסם למאבק בעלות הברית נגד נפוליאון. בשנים הבאות הצטרפו אליהם בני הנובר נוספים שעזבו, למרות עונשים קשים שהטילו השלטונות הצרפתיים. יחידות מהרגימנט השתתפו בקרבות רבים במהלך המלחמה, בעיקר במלחמת חצי האי תחת הדוכס מוולינגטון. ההשתלטות הצרפתית על הנובר, שפרוסיה עצמה חשקה בה, הייתה אחד הגורמים שהניעו את מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי לצאת למלחמה נגד נפוליאון ב-1806, מה שהוביל לכיבוש שלה ולאובדן של רבים משטחיה שלה בהסכם טילזיט. בשנת 1807. בתמיכת פרוסיה הבריטים פתחו במשלחת כושלת להנובר ב-1806. חלק גדול מהשטח של נסיכות הבוחר שולב לאחר מכן בממלכת וסטפאליה, שנשלטה על ידי אחיו הצעיר של נפוליאון ז'רום בונפרטה, כאשר האזור הצפוני סביב ברמן הפך למחוזות של צרפת. צרפת ניסתה להקים יחידה משלה מהאזור, את הלגיון ההנוברי, למרות שרבים מהמתגייסים שלה הגיעו מאזורים אחרים באירופה. בשנת 1813 בעקבות ניצחון בעלות הברית בקרב לייפציג, הנובר שוחררה מהשליטה הצרפתית. היא הועלתה להיות ממלכת הנובר על ידי קונגרס וינה ב-1814. גם הלגיון הגרמני של המלך וגם צבא הנובר שעבר רפורמה לאחרונה השתתפו בתבוסה הסופית של נפוליאון בקרב ווטרלו. Callister, Graeme. War, Public Opinion and Policy in Britain, France and the Netherlands, 1785–1815. Springer, 2017. Harding, Nick. Hanover and the British Empire, 1700–1837. Boydell & Brewer, 2007. Mcylnn, Frank. 1759: The Year Britain Became Master of the World. Random House, 2008. Roberts, Andrew. George III: The Life and Reign of Britain's Most Misunderstood Monarch. Penguin, 2021. Schneid, Frederick. Napoleon's Conquest of Europe: The War of the Third Coalition. Greenwood Publishing Group, 2005. Simms, Brendan. The Impact of Napoleon: Prussian High Politics, Foreign Policy and the Crisis of the Executive, 1797–1806. Cambridge University Press, 2002. Uffindell, Andrew & Corum Michael. On The Fields Of Glory: The Battlefields of the 1815 Campaign. Frontline Books, 2002. Zabecki, David T. Germany at War: 400 Years of Military History. ABC-CLIO, 2014. Mclynn p.263 Simms p.84 Callister p.60 Schneid p.57 Harding p.236 Uffindell & Corum p.120