laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרפתקאותיו של קפטן הרלוק

הרפתקאותיו של קפטן הרלוק (ביפנית: 宇宙海賊キャプテンハーロック, באנגלית: Space Pirate Captain Harlock) הוא סרט אנימה-מדע בדיוני יפני בטכנולוגיית תלת-ממד בבימויו של הבמאי והיוצר שינג'י ארמאקי. הסרט הוקרן במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומיים ה-70 בוונציה ובמהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומיים ה-33 בהוואי וזכה לביקורות פושרות מהמבקרים, אך עם זאת, הסרט הועמד לפרס האקדמיה היפנית עבור אנימציית השנה וזכה בפרס לומייר בקטגוריית "הסרט המונפש הבינלאומי הטוב ביותר" במהלך טקס ה-"3D Creative Arts Award". בשנת 2977, מיליארדי בני אדם מתכננים לחזור אל כדור הארץ, שנקרא בפיהם "הבית", לאחר שניצלו עד תום את משאבי הפלנטות שאליהם אבות אבותיהם הוגלו מכדור הארץ. כדור הארץ, שהיה למשאב היקר והמוערך מכול, נשלט על ידי קואליציה ממשלתית מושחתת בשם "גאיה", שמושלת בגזע האנושי אשר פרוס ברחבי החלל. קפטן הרלוק, שהוגלה והוכפש לאחר המלחמה על החזרה לכדור הארץ, וצוותו הנאמן על ספינת החלל "ארקדיה", הם תקוותם היחידה של האנושות לגלות את הסודות שהוסתרו על ידי הקואליציה. אנשי הקואליציה, בראשותו של אזורה דאיבה, שמעוניינים לשמור על הסודות חבויים ומגייסים את אחיו הצעיר של אזורה, יאמה, במטרה להסתנן ל"ארקדיה" ולרצוח את הרלוק. לאחר שהוא מסתנן ל"ארקדיה", על יאמה להקריב קורבן אישי מאוד ולגלות שהדברים אינם כמו שהם נראים, כשבאותה העת, קפטן הרלוק ואנשיו ממשיכים במסעם לנקמה בקואליציה ויישום שיבת האנושות לכדור הארץ. עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות פושרות ומעורבות מהמבקרים. מנגד, הבמאי והיוצר ג'יימס קמרון שיבח והילל את הסרט. עד סוף ספטמבר 2013, הסרט הכניס בקופות ביפן 437,326,416 ין יפני (שווה ל-4,452,519 דולר) ובאיטליה, הסרט הפך לאחד מהסרטים היפניים המצליחים ביותר שהוקרנו בה. סרט הועמד לפרס האקדמיה היפנית עבור אנימציית השנה, וזכה בפרס לומייר בקטגוריית "הסרט המונפש הבינלאומי הטוב ביותר" במהלך טקס ה-"3D Creative Arts Award", שנערך באולפני האחים וורנר שבלוס אנג'לס ב-28 בינואר 2014. אתר האינטרנט הרשמי של הרפתקאותיו של קפטן הרלוק (ביפנית) "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק", באתר נטפליקס "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק", באתר AllMovie (באנגלית) "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק", באתר אידיבי "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד רוני, "Harlock: Space Pirate: Venice Review", "The Hollywood Reporter", ‏5 בספטמבר 2013 (באנגלית) רוב בריקן, "James Cameron loves the hell out of the CG Captain Harlock movie", "io9", ‏13 בספטמבר 2013 (באנגלית) "Japanese Box Office, September 28-29", "Anime News Network" (באנגלית) "Captain Harlock CG Film Now Available on Netflix in U.S., U.K.", "Anime News Network", ‏3 באוגוסט 2014 (באנגלית) "Wind Rises, Madoka, Lupin vs. Conan, Harlock, Kaguya Earn Japan Academy Prize Nods", "Anime News Network", ‏16 בינואר 2014 (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרפתקאותיו של קפטן הרלוק".
הביטחון הלאומי המצרי

הביטחון הלאומי המצרי או מחלקת הביטחון הלאומי (בערבית: قطاع الأمن الوطني; בתעתיק קטאע אל-אמן אל-וטני) הוא מחלקה במשרד הפנים המצרי המהווה ארגון ביון בקהילת המודיעין המצרית. נועד להגן על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית וטרור המסכנים את ביטחונה. מחלקת הביטחון הלאומי המצרי הוקמה בשנת 2011 כיורשת שירות ביון המדינה שפעל כמשטרה חשאית. בדומה לקודמו, גם הארגון החדש ספג ביקורת על התנהלותו, ולדעת רבים מדובר באותו ארגון שרק שינה את שמו. בראש הארגון עומד מאז מרץ 2015 צלאח פתחי חג'אזי. תפקידיו כוללים: סיכול ריגול: סיכול פעילותם של מרגלים הפועלים במדינה. אבטחת אישים: שמירה על ביטחונם האישי של מנהיגי המדינה. סיכול טרור פנימי: חשיפת וחקירת התארגנויות טרור במדינה ומאבק בארגוני הטרור של חצי האי סיני. פיקוח ואבטחה: פיקוח על אבטחת נכסים אסטרטגיים של המדינה, כגון מטוסי נוסעים, שדות תעופה ונציגויות דיפלומטיות. הביטחון הלאומי המצרי, ברשת החברתית פייסבוק
שירות הביטחון הבין-רפובליקני

שירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות (ברוסית: Межреспубликанская служба безопасности СССР) היה גוף ביטחון הפנים של ממשלת ברית המועצות שהוקם במקום מחלקה 2 של הקג"ב, שפורקה. זה היה גוף לענייני ביטחון פנים, סיכול ריגול וחתרנות, שפעל עד נובמבר 1991, עת הוחלף בגוף ממשלתי רוסי בשם הסוכנות הפדרלית לביטחון. השירות הוקם באוקטובר 1991, כחלק מהתהליך לפירוק הקג"ב. על השירות החדש הוטל לתאם את עבודות שירותי הביטחון של הרפובליקות הסובייטיות וביצוע פעולות משותפות לסיכול ריגול וחתרנות. הסוכנות פעלה בשיתוף פעולה עם שירות הביון המרכזי, שאך זה הוקם והוועדה להגנת גבולות ברית המועצות. בדצמבר 1991 השירות אורגן מחדש ועם התפרקות ברית המועצות הוקמה במקומו סוכנות הביטחון הפדרלית. ב-6 בנובמבר 1991 ואדים בקאטין לראש השירות. בדצמבר 1991 התפרקה ברית המועצות ויחד עמה גם שירות הביטחון הבין-רפובליקני, כשממשלת רוסיה הקימה במקומה את משרד הפנים והביטחון של רוסיה (МБВД)‏. על בסיס השירות פעלו סוכנות הביטחון הפדרלית וגם משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית, שהוקם בינואר 1992. ואדים בקאטין (6 בנובמבר 1991 — 15 בינואר 1992) Лубянка. Органы ВЧК-ОГПУ-НКГБ-МГБ-МВД-КГБ. 1917—1991. Справочник. Под ред. акад. А. Н. Яковлева; авторы-сост.: А. И. Кокурин, Н. В. Петров — М.: Международный фонд «Демократия», 2003 От ВЧК до ФСБ: история органов госбезопасности СССР и России Указ Президента СССР от 28 ноября 1991 г. № УП-2890 «Об утверждении Временного положения о Межреспубликанской службе безопасности» Указ Президента СССР от 24 октября 1991 г. № УП-2784 «О Координационном совете Межреспубликанской службы безопасности» Постановление Государственного Совета СССР от 22 октября 1991 г. № ГС-8 «О реорганизации органов государственной безопасности» ЗАКОН СССР ОТ 03.12.1991 N 124-Н О РЕОРГАНИЗАЦИИ ОРГАНОВ ГОСУДАРСТВЕННОЙ БЕЗОПАСНОСТИ Указ Президента СССР от 6 ноября 1991 г. № УП-2818 УКАЗ Президента СССР от 13_12_1991 N УП-3023 Постановление Правительства РСФСР от 19.12.1991 N 51 "О прекращении деятельности Межреспубликанской службы безопасности на территории РСФСР" Указ Президента РСФСР от 19 декабря 1991 г. № 289 «Об образовании Министерства безопасности и внутренних дел РСФСР» Постановление Конституционного Суда РСФСР от 14 января 1992 г. № 1-П «По делу о проверке конституционности Указа Президента РСФСР от 19 декабря 1991 года „Об образовании Министерства безопасности и внутренних дел РСФСР“» Указ Президента РСФСР от 24 января 1992 г. № 42 «Об образовании Министерства безопасности Российской Федерации» Указ Президента РСФСР № 22 от 15.01.1992 «Об освобождении от должностей руководителей министерств и ведомств»
מישל דאנקן

מישל דאנקן (באנגלית: Michelle Duncan; נולדה ב-14 באפריל 1978) היא שחקנית סקוטית. דאנקן נולדה בפרת' שבסקוטלנד. הוא למדה באוניברסיטת קווין מרגרט באדינבורו, ואחר כך למדה אנגלית ולימודים קלאסיים באוניברסיטת סנט אנדרוז. בטלוויזיה שיחקה דאנקן בסדרות "שוגר אהובתי", "דוקטור הו", "Low Winter Sun", "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" ובסרט הטלוויזיה "Whatever Love Means" בדמות הנסיכה דיאנה לצדם של אוליביה פולט בתפקיד קמילה, דוכסית קורנוול ולורנס פוקס שגילם את הנסיך צ'ארלס. תפקידיה בקולנוע כוללים את הסרטים "כפרה", "The Broken", ומושא אהבתו של רופרט גרינט בסרט "שיעורי נהיגה" לצדה של ג'ולי וולטרס. הופעתה של דאנקן בסרט "כפרה" זכתה לשבחרים מאנתוני ליין, מבקר התיאטרון של הניו יורקר. בתיאטרון הופיעה דאנקן במחזה "Time and the Conways" בתיאטרון המלכותי בבאת' ובסיבוב הופעות, במחזה "חלום ליל קיץ", ובמחזה "The Burning" בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו. עוד בטלוויזיה שיחקה דאנקן בתפקידי אורח בסדרה "תחבולות חדשות" ובסדרת הדרמה "מיילדת". ב-2006 דיבבה דאנקן עיבוד לספר "בת הים הקטנה" מאת האנס כריסטיאן אנדרסן בתיאטרון הבובות ליטל אנג'ל לצדם של ג'ודי דנץ', מייקל גמבון, רורי קיניר, קלאודי בלקלי, רוזמונד פייק, קלייר ראשברוק ופיטר וייט. ב-2007 לוהקה דאנקן לתפקיד פורציה במחזה "הסוחר מוונציה" בתיאטרון שייקספיר גלוב, אבל לא היה באפשרותה להופיע והוחלפה על ידי קירסטי בסטרמן. ב-2012 הופיעה דאנקן לצדה של אמנדה הייל בסרט "Scrubber" שכתבה וביימה רומולה גראי. ב-2013 הופיעה בעונה השלישית של סדרת הדרמה של ה-BBC "לות'ר", ובסדרה "Case Histories". ב-2014 שיחקה בדרמה של ITV "גרנטצ'סטר". ב-2015 כיכבה דאנקן לצדם של רות נגה, דאגלס הנשל וטום ברוק בסרטו של סקוט גרהם "Iona". הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של אדינבורו. עוד ב-2015 שיחקה בתפקיד בי (במקור בגילומה של הלן בקסנדייל) במחזה "The Distance" מאת דבורה ברוס, בבימויה של שארלוט גווינר בתיאטרון קרוסיבל בשפילד ובתיאטרון אורנג' טרי. דאנקן הייתה מועמדת לפרס באפט"א סקוטלנד על הופעתה בסדרת הדרמה "Sea of Souls". מישל דאנקן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מישל דאנקן, באתר AllMovie (באנגלית) מישל דאנקן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Dr Who". "Exclisive: Charles' Love secrets on TV". Bernadette McNulty, ‏Affairs to remember, The Telegraph, 19 November 2005 "Rupert Grint Archives". "Conflicting Stories". "A Midsummer Night's Dream review at Duddingston Kirk Manse". "New Tricks". BBC. "Call the Midwife series 3 episode 8". נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) "The Little Mermaid review at Little Angel London". "Portia played by Michelle Duncan". "Scrubber". "Luther". "Case Histories". "Scott Graham". "Iona". "Cast announced for The Distance". "The Distance review at Sheffield's Crucible Lyceum Studio – 'intelligent and wickedly comic'". "The Distance".
סטניסלב שאצקי

סטניסלב טֶאופילוביץ' שַאצקי (ברוסית: Станислав Теофилович Шацкий;‏ 13 ביוני 1878 – 30 באוקטובר 1934) היה פדגוג רוסי חשוב, מחנך הומניסטי פרוגרסיבי, מנהלן חינוך בשלהי האימפריה הרוסית ובראשיתה של ברית המועצות. פרסם עבודות רבות בנושא חינוך. סטניסלב שאצקי נולד בשנת 1878 בוורונינו (Воронино), כפר זעיר בפלך סמולנסק של האימפריה הרוסית, בן למשפחה ממוצא פולני שנטמעה בתרבות הרוסית. לאחר שסיים לימודי מדעי הטבע של אוניברסיטת מוסקבה והשתלם במכון החקלאי של מוסקבה, החלה בשנת 1905 עבודתו החינוכית, כשייסד ביחד עם אלכסנדר זלנקו (אנ') ואנשי חינוך נוספים "מושבה" לילדי עובדים בפאתי מוסקבה, שבה שולבו זה בזה עבודת כפיים, חינוך והעשרה תרבותית. המוסד פעל במשך שנים אחדות, עד שנסגר על ידי השלטונות באשמת הפצת תעמולה סוציאליסטית בקרב ילדים, ושאצקי עצמו נשלח למאסר. לאחר מכן ניהל עוד מספר חברות ומושבות ברוח זו. בשנת 1919, אחר המהפכה הרוסית, ייסד וניהל שאצקי, שינק מהגותו של ג'ון דיואי, את "התחנה הניסיונית להשכלת העם" הראשונה – כפר או קהילת ילדים ("מושבה"), שנוהלה בהנהלה עצמית של חניכיה, והחינוך בו הועמד על ערך העבודה. התחנה פעלה עד 1932. משנה זו ועד 1934 כיהן כמנהל המעבדה הניסויית המרכזית של קומיסריון החינוך הסובייטי וכמנהל הקונסרבטוריון של מוסקבה. Larry E. Holmes, “Shatsky: Reformer and Realist (Introductory Remarks to F. A. Fradkin’s ‘S. T. Shatsky’s Last Years’),” in: Ben Eklof (ed.), School and Society in Tsarist and Soviet Russia, New York: Macmillan, 1993, pp. 149–153. Feliks Aronovich Fradkin, “Soviet Experimentalism Routed: S. T. Shatsky’s Last Years,” in: Ben Eklof (ed.), School and Society in Tsarist and Soviet Russia, New York: Macmillan, 1993, pp. 154–175. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
IPFire

אייפי פייר (באנגלית: IPFire) היא הפצת גנו/לינוקס, מבוססת קוד פתוח ומיועדת לשימוש כנתב וחומת אש אפליקטיבית, ניתן לנהל את הגדרות ההפצה דרך ממשק הפקודה וכמו כן קיים גם ממשק אינטרנטי לניהול חומת האש. ניתן להתקין את ההפצה על מחשבים חזקים וחלשים כאחד וכמו כן ניתן להתקינה גם על אמצעי אחסון נשלף. מעבד במהירות של 1 ג'יגה הרץ. 1 ג'יגה זיכרון גישה אקראית (RAM). 2 כרטיסי רשת (אחד לנתב והשני אל הרשת). בהתקנים מבוססים ARM (ראספברי פאי, בננה פאי) ניתן להתחבר דרך כרטיס הרשת האלחוטי. להפצה מנהל חבילות ייעודי (Pakfire) המהווה דרך בטוחה וקלה להתקין תוספים ועדכונים. ניתן להגדיר את IPFire באמצעות 2 ממשקי ניהול עיקריים: ממשק הפקודה (CLI) דרכו ניתן להקים משתמשים חדשים, לקבוע כתובות IP ועוד. ממשק אינטרנטי לניהול חומת האש דרך דפדפן האינטרנט. חומת האש מתמודדת עם איומים פוטנציאלים בזכות התכונות הבאות: סינון כתובות IP לפי אזור ומדינה (GeoIP). מערכת למניעת חדירות (Snort). רשת פרטית מדומה (VPN). שרת פרוקסי לסינון תכנים. מערכת קבצים מתועדת. שרת DHCP. שרת זמן. ניתן להרחיב את המערכת בעזרת מספר הרחבות שיעניקו למשתמש אפשרויות נוספות. להלן מספר הרחבות: שרת להעברת קבצים ושיתוף מדפסות (Samba, vsftpd, CUPS). שרתי דואר (Postfix, Spamassassin, Amavisd). שירות מורחב לסריקת וירוסים (ClamAV). שרת Tor המאפשר גלישה אנונימית. שרת סטרימינג (MPD). שירות להקלטת וידאו (VDR). שירותי ניטור (Nagios). חומת אש לינוקס PFSense אתר האינטרנט הרשמי של IPFire (באנגלית) IPFire, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של ההפצה (באנגלית) מדריך התקנה באתר הרשמי (באנגלית) מדריך IPFire, פאביו ליאור רחמים (עברית)
אמיר זיו

אמיר זיו (נולד ב-6 ביולי 1968) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, סגן עורכת העיתון "כלכליסט". זיו נולד בקיראון וגדל בגבעתיים. בוגר בית הספר התיכון שמעון בן צבי, שירת בפלחה"ן צנחנים. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד תקופה קצרה כעורך דין. בסוף שנות ה-90 עבר לעיתונות. היה עורך מוסף "כסף" ובהמשך מייסד ועורך המגזין G בעיתון "גלובס". בראשית 2006 עבר ל"מעריב" וערך במשך קרוב לשנתיים את מוסף "סופשבוע" של העיתון. בסוף 2007 הצטרף לצוות ההקמה של "כלכליסט" ומאז הוא משמש סגן עורכת העיתון והעורך האחראי של מוסף סוף השבוע שלו. במקביל פרסם במהלך השנים טור אישי במוסף, וכן שורה של כתבות מגזיניות. ב-2017 פרסם זיו את ספרו הראשון, "ארבעה אבות" בהוצאת עם עובד. הספר זכה באותה שנה בפרס ברנר לספר ביכורים ונכלל ב"רשימה הקצרה" של חמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר. ב-2018 זכה זיו בפרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם. ב-2020 פרסם זיו את ספרו השני, "חמצן", גם הוא בהוצאת עם עובד. זיו נשוי ליעל גובר, עורכת ספרי הילדים בהוצאת כנרת-זמורה, והם מתגוררים עם משפחתם ברמת גן. הטור של אמיר זיו, באתר כלכליסט אמיר זיו, קורפו ואני, באתר כלכליסט, 21 באפריל 2016 אמיר זיו, מעיף לי ת'מוח, באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2015 אמיר זיו, אמריקה, מסע פרידה, באתר כלכליסט, 10 במאי 2012 הדף של "ארבעה אבות" בפייסבוק הדף של "ארבעה אבות" באתר Goodreads הדף של "ארבעה אבות" באתר סימניה תרגום לאנגלית של שלושה פרקים מהספר "ארבעה אבות" באתר JewishFiction.net אמיר זיו, ברשת החברתית פייסבוק יוני ליבנה, "ככל שאני מתבגר הקנאה בנעורים מתעצמת", באתר ynet, 4 במרץ 2017 אמיר זיו בריאיון רדיו בתוכנית "מה שכרוך" עם שירי לב ארי וענת שרון בלייס, "כאן תרבות" טליה לוין, ‏הסופרים שהגיעו לגמר פרס ספיר מגלים סודות מחדר הכתיבה, באתר גלובס, 9 בפברואר 2018 השאלון של העוקץ: אמיר זיו, באתר "העוקץ", 12 באפריל 2017 על כתביו ליאור קסוס‏, "ארבעה אבות" של אמיר זיו הוא פנינה ספרותית יוצאת-דופן, באתר וואלה, 23 במאי 2017 רן בן-נון, "ארבעה אבות": עולם ומלואו של סערת רגשות, באתר ynet, 7 במאי 2017 זהרה רון, ‏כבודו היטיב להכאיב, באתר גלובס, 28 במרץ 2017 יובל אביבי, מלחמת הגבריות של "ארבעה אבות", באתר הארץ, 2 במאי 2017 עופרה עופר אורן, גם אתה יודע לספר סיפור, ביקורת על "ארבעה אבות" ירדן גרינספן, loss of meaning, בבלוג The Ploughshares At Emerson college, ב-7 במאי 2017 עופרה עופר אורן, על הספר "חמצן": מה לא יכול כסף לקנות, בבלוג "סופרת ספרים", 20 בספטמבר 2020 יוני ליבנה, תנשמו עמוק: "חמצן" מספק את הסחורה, באתר ynet, 6 באוקטובר 2020 אלפרד כהן, במקום בו עמדת נשאר רק אוויר, מעלה כתב עת לביקורת, מרץ 2021
שאצקי

שאצקי (בכתב לטיני: Szacki,‏ Schatzki,‏ Schatzky,‏ Shatzky,‏ Shatsky; ברוסית: Шацкий,‏ Шатский) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... יעקב שאצקי (אנ') – היסטוריון יהודי-אמריקאי ממוצא פולני סטניסלב שאצקי – מחנך הומניסטי פרוגרסיבי רוסי-סובייטי
אנרגיה היברידית

אנרגיה היברידית (באנגלית:Hybrid Power) היא מערך אנרגיה המשלב בתוכו טכנולוגיות שונות לייצור אנרגיה. מערכות היברידיות לייצור אנרגיה לעיתים קרובות מכילות רכיב של אנרגיה מתחדשת (כגון לוחות סולאריים, שמתבססים על השמש), המאוזן באמצעות צורה שנייה של הפקת אנרגיה כגון תא דלק או סוללה, כאשר המטרה היא לספק חשמל, חום או צורות אחרות של אנרגיה בצורה היעילה ביותר. מנוע היברידי הוא מנוע המורכב משני סוגי מנועים, לרוב מנוע בעירה פנימית ובנוסף מנוע חשמלי. המטרות בשילוב המנועים הן ניצול טוב יותר של דלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית. בחלק מהמנועים ההיברידיים יהיה שימוש במנוע בעירת דלק פנימית על מנת שתהיה הטענה לגנרטור. הגנרטור מטעין את מנוע העזר החשמלי, ממנו יוצא כוח אל הגלגלים לפי הכוח הנדרש. שאר המנועים ההיברידיים משתמשים במנוע הבעירה הפנימית אשר מונע בדלק וכן במנוע העזר החשמלי בו זמנית על מנת להניע את הרכב. תאים סולאריים היברידיים משלבים יתרונות של חומרים אורגניים ושל קרינת השמש, ומפיקים מהם חשמל. תא פוטו-וולטאי (או תא סולארי) הוא התקן סולארי להפקה ישירה של אנרגיה חשמלית על ידי קליטת קרינה אלקטרומגנטית (אור מן השמש). בתאים סולאריים היברידיים, חומר אורגני משולב עם חומר מוביל אלקטרונים כדי ליצור שכבה פוטו-אקטיבית (שכבה העשויה מחומר המגיב בשינוי כימי או פיזי להארה). מערכת פוטו-וולטאית טיפוסית מכילה פאנלים סולאריים, שכל אחד מהם מונה מספר תאים סולאריים, המייצרים חשמל. תאים סולאריים היברידיים יכולים להיות מותקנים על הקרקע או על הגג. הם יכולים להיות מקובעים, או לעקוב אחר השמש על פני השמים. טורבינות רוח היברידיות משתלבות עם מקורות ייצור אנרגיה אחרים. חלק מטורבינות הרוח ההיברידיות משלבות דיזל (דלק) עם טורבינות רוח כדי לייצר חשמל. הם נועדו להגדיל את הקיבולת (כוח, אנרגיה) ולהפחית את העלות ואת ההשפעה הסביבתית. טורבינות רוח היברידיות שימושיות בעיקר בימים בהם יש כוח מניע מספק מהרוח. הטורבינות הן מערכות המיועדות לספק חשמל רוב הזמן במקומות בהם אין רשת חשמל ארצית. לטורבינות רוח היברידיות יש מגוון שימושים כגון: הפקת חשמל למתקנים חקלאיים, ייצור חשמל למתקני תקשורת שאינם מחוברים לרשת ולבתים שאינם מחוברים לחשמל ועוד. שילוב טורבינות רוח ותאים סולאריים הוא למעשה שילוב של שני מתקנים לייצור חשמל ממקורות אנרגיה שונים. מטרת השילוב היא להפיק כמה שיותר אנרגיה במשך כמה שיותר שעות ביממה על ידי שימוש במשאבי הטבע היום-יומיים מבלי לזהם. המתקן מורכב מתאי שמש ומטורבינות רוח. תאי השמש במתקן סופגים את קרינת השמש, ובאמצעות חומר מוליך למחצה ממירים אותה לחשמל. במקביל, טורבינות הרוח משתמשות באנרגיית הרוח ובעזרת גנרטור ומפיקות ממנה חשמל. המתקן משלב את היתרונות של השניים ובכך יוצר מתקן בעל יעילות גבוהה יותר. אנרגיה מתחדשת אנרגיה ירוקה אנרגיה חלופית אנרגיה סולארית אנרגיה הידרואלקטרית אנרגיית רוח
רוזנצווייג

רוזנצווייג (ביידיש: ראָזענצוויַיג; בגרמנית: Rosenzweig; בפולנית: Rozencweig) הוא שם משפחה שפירושו "ענף ורד" או "ענף שושן". האם התכוונתם ל... אישים ששמם רוזנצווייג: אברהם רוזן (רוזנצווייג) – משורר ומורה ישראלי אדולף אגאי (רוזנצווייג) – סופר יהודי-הונגרי אדולף רוזנצווייג – רב גרמני ליברלי מתון וחוקר מקרא ותלמוד אייזיק רוזנצווייג – מבקר וחוקר ספרות יידי סובייטי אריאל רוזן-צבי (רוזנצווייג) – משפטן ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ארתור רוזנצוויג – ראש היודנראט השני בגטו קרקוב בנימין זהר (רוזנצווייג) – שופט בית המשפט המחוזי בחיפה גרשון רוזנצווייג – סופר עברי יהודי-אמריקאי ממוצא פולני-ליטאי דניאל רוזנצויג – משורר ישראלי הנריק רוזנצווייג (אנ') – רופא יהודי-פולני איש קרקוב יחיאל רוזנצוויג – מורה ומשורר ילדים יהודי-פולני ישראל רוזנצוויג – עורך ומתרגם ישראלי, איש הקיבוץ ליטל רוזנצוייג – שחקנית, מנחה ודוגמנית ישראלית נתן יהודה ליב רוזנצווייג – אב"ד צ'ורטקוב סול רוזנצווייג (אנ') – פסיכולוג אמריקאי פרנץ רוזנצווייג – פילוסוף, תאולוג, מחנך ומתרגם יהודי-גרמני קלאודיה רוזנצווייג – חוקרת ספרות יידיש רייצ'ל זואי (רוזנצווייג) (אנ') – מעצבת אופנה יהודייה-אמריקאית אחר: "האחיות רוזנצווייג" (אנ') – מחזה מאת ונדי וסרשטיין (אנ') מדליית בובר-רוזנצווייג (אנ') – פרס שנתי המוענק מטעם ארגון-הגג הגרמני של העמותות לדיאלוג יהודי-נוצרי רוזן (פירושונים)
סובארו B9 Scrambler

סובראו B9 Scrambler (באנגלית: Subaru B9 Scrambler) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט, קבריולה, בעלת הנעה היברידית אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב היפני סובארו בשנת 2003. יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני ""פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社). דגם ה"סובארו B9 Scrambler" כונה גם "סובארו B9SC". סוג הדגם: "the Sequential Series Hybrid Electric Vehicle" (ראשי תיבות : "(SSHEV)" 2 דלתות 2 מושבים מנוע 134 כ"ס (מנוע חשמלי) הביא את דגם ה"סובארו B9 Scrambler" למהירות 80 קמ"ש. בנקודה זו נכנס לפעולה מנוע הבנזין, 138 כ"ס. במהירות פחותה מ-80 קמ"ש מנוע הבנזין מטעין את הסוללה, ותורם להאצה כבדה של הדגם. "סובארו B9 Scrambler" "סובארו B9 Scrambler" מנוע "the Sequential Series Hybrid Electric Vehicle" (ראשי תיבות : "(SSHEV)" המורכב בדגם "סובארו B9 Scrambler" סובארו מכונית קונספט הנעה היברידית "סובארו B9 Scrambler" - גלריית תמונות (carstyling.ru/en/car/2003_subaru_b9_scrambler) "סובארו B9 Scrambler" (autotoday.it/rubriche/auto-epoca/subaru-b9-scrambler) מדיה וקבצים בנושא סובארו B9 Scrambler בוויקישיתוף סובארו B9 Scrambler, סרטון באתר יוטיוב "סובארו B9 Scrambler"  ://cartype.com/pages/2323/subaru_b9_scrambler "סובארו B9 Scrambler" goauto.com.au/future-models/subaru/b9-scrambler-concept "סובארו B9 Scrambler" קונספט - מפרט diseno-art.com/encyclopedia/concept_cars/subaru_b9_scrambler "סובארו B9 Scrambler" caranddriver.com/news/subaru-b9-scramblerart.com/encyclopedia/concept_cars/subaru_b9_scrambler
שאמיל טרפישצ'ב

שאמיל טרפישצ'ב (בטטארית: Шамил Әнвәр улы Тарпищев; ברוסית: Шамиль Анвярович Тарпищев; נולד ב-7 במרץ 1948, מוסקבה) הוא שחקן טניס לשעבר, מאמן, פעיל ספורט ונשיא פדרציית הטניס של רוסיה. הוא נולד במוסקבה ב-7 במרץ 1948. הוריו היו אנוויאר בליאלוביץ' טרפישצ'ב (1913 - 1995) ומרים אלייבנה טרפישצ'בה (1922 - 2003) ,שגדלו בכפר טטרי במורדוביה. לשאמיל 2 בנים: אמיר (יליד 1987) ופיליפ (יליד 1994). הוא התחנך במכון המרכזי הממלכתי לתרבות גוף והשתתף במספר טורנירי טניס לאומיים ובינלאומיים. מאז 1974 הוא עוסק באימון טניסאים ועד 1991 אימן את נבחרות הגברים והנשים של ברית המועצות, חבר המדינות (1992) ורוסיה (עד 1997) בעידן הסובייטי שחקני הטניס בהדרכתו זכו ב-26 מדליות זהב באליפויות אירופה בשנים 1974 - 1983 ובשנים 1974 ו-1876 הנבחרת הסובייטית זכתה בגביע דייוויס. בשנים 1978 ו-1979 נבחרת הנשים העפילה לחצי גמר גביע הפדרציה. טרפישצ'ב היה יועץ לנשיא רוסיה לענייני ספורט בשנים 1992-1994 ועמד בראש קרן הספורט הלאומית (1992 - 1994) ובראש ועדת התיאום הנשיאותית לענייני ספורט (1993 - 1997) ובראש הוועדה הממשלתית לתיירות וספורט (1994 - 1996) והיה מיודד מאוד עם הנשיא, בוריס ילצין, שחיבב מאוד טניס ואף העניק חסות לטורניר הקרמלין קאפ, שטרפישצ'ב ניהל משנת 1996. טרפישצ'ב גם ייעץ לראש עיריית מוסקבה לענייני ספורט. בשנת 2002 היה לחבר במועצה הנשיאותית לתרבות וספורט ועמד בראש הוועדה לפיתוח המדיניות הממשלתית בענייני ספורט וניסוח אסטרטגיית הפיתוח של ענפי ספורט ברוסיה. טרפישצ'ב הוא גם חבר בוועד האולימפי הרוסי (מאז 1994) ובוועד האולימפי הבינלאומי מאז 1996. מאז 2004 פועלת אקדמיית טרפישצ'ב לטניס שבקאזאן. הוא כיהן כקפטן נבחרת רוסיה לגביע הפדרציה והוחלף בשנת 2014 על ידי אנסטסיה מיסקינה לאחר שרוסיה ניצחה את שוודיה בגביע דייוויס, שאמיל רשם הישג שיא של 55 ניצחונות במסגרת היותו קפטן הנבחרת. מדיה וקבצים בנושא שאמיל טרפישצ'ב בוויקישיתוף שאמיל טרפישצ'ב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי שאמיל טרפישצ'ב, באתר olympedia.org שאמיל טרפישצ'ב, באתר ה-ATP שאמיל טרפישצ'ב, באתר ה-ITF שאמיל טרפישצ'ב, באתר גביע דייוויס Спроси Шамиля Тарпищева Академия тенниса им. Тарпищева Шамиль Тарпищев установил рекорд, одержав 55 побед в Кубке Дэвиса
גורו פורנימה

גורו פורנימה (בסנסקריט: गुरु पूर्णिमा) הוא חג הינדי ובודהיסטי, הנחוג כל שנה ביום הירח המלא של חודש האשאדה בלוח השנה ההינדי (יוני או יולי בלוח השנה הגרגוריאני). החג מוקדש למורים רוחניים ואקדמיים ובמהלכו מביעים תלמידיהם את הערכתם כלפיהם. מכונה גם ויאסה פורנימה, היום בו לפי המסורת הופיע לראשונה החכם ויאסה. בבודהיזם ביום זה מציינים תחילת הרצאות של גאוטמה הבודהה על תורתו. מדיה וקבצים בנושא גורו פורנימה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.