laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנתוני זיני

אנתוני צ'ארלס זיני (באנגלית: Anthony Charles Zinni; נולד ב-17 בספטמבר 1943) הוא גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית וכשליח הנשיא ג'ורג' ו. בוש לישראל ולרשות הפלסטינית. זיני נולד וגדל בפנסילבניה. בשנת 1965 התגייס זיני לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים ה-6. בשנת 1967, בעת מלחמת וייטנאם, שירת זיני כיועץ צבאי לצבא דרום וייטנאם. בשנת 1970 שב לווייטנאם שנית כמפקד פלוגת נחתים ונפצע בלחימה. בהמשך שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט ה-8 של החיל ולאחר מכן על הרגימנט ה-9. לאחר מכן פיקד על כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים ועל הכוח הרב לאומי בסומליה. בשנת 1997 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. במסגרת תפקידו פיקד זיני ב-20 באוגוסט 1998 על מבצע שועל המדבר בעיראק. בנוסף פיקד על מבצע השגה אינסופית ("Operation Infinite Reach"), פעולת תגמול לפיצוץ שגרירויות ארצות הברית בקניה וטנזניה על ידי אל-קאעידה ב-7 באוגוסט אותה שנה. במהלך המבצע ירה הצי האמריקני 75 טילי שיוט נגד מחנות של אל-קאעידה באפגניסטן, בין היתר במטרה להרוג את אוסאמה בן לאדן. בנוסף ביצעו ספינות הצי האמריקני אשר בים הערבי ירי של טילי שיוט כנגד מפעל החשוד שהוא מייצר נשק כימי בסודאן. במהלך התקיפות נהרגו כשלושים מחבלים בסודאן ובאפגניסטן, אולם בן לאדן עזב את המחנות מספר שעות קודם לכן. בשנת 2000 סיים את שירותו ופרש לגמלאות. בשנת 2002 שימש זיני כשליחו המיוחד של הממשל האמריקאי הנשיא ג'ורג' ו. בוש לישראל ולרשות הפלסטינית ומאוחר יותר למזרח התיכון כולו. עמוס הראל ואבי יששכרוף, המלחמה השביעית - איך ניצחנו ולמה הפסדנו במלחמה עם הפלסטינים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004 רביב דרוקר ועפר שלח, בומרנג - כישלון המנהיגות באינתיפאדה השנייה, הוצאת כתר, 2005 (לקריאת הספר ברשת) מדיה וקבצים בנושא אנתוני זיני בוויקישיתוף ynet, "אם מישהו יכול, זה זיני", באתר ynet, 21 בנובמבר 2001. יצחק בן חורין, זיני: רמספלד צריך להתפטר בגלל הכישלון בעיראק, באתר ynet, 2 באפריל 2006. האיש שמכוון את האי-סדר, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2001. נטשה מוזגוביה, הגנרל אנתוני זיני: אובמה צריך לדבר עם החמאס, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2008. הארץ, זיני: בכירים בממשל לחצו לפלוש לעיראק למען ישראל, באתר הארץ, 24 במאי 2004. נתן גוטמן, גוברים הקולות בארה"ב: לחץ על ירושלים יעזור לנו בבגדאד, באתר הארץ, 31 במאי 2004. חמי שלו, כוח - משימה זיני, באתר nrg‏, 16 בנובמבר 2001. אמיר אורן, מבצע "נטוש תקווה", באתר הארץ, 28 בנובמבר 2001. אנתוני זיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שירות "הארץ", האיש שמכוון את האי-סדר, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2001. מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "קוברה 2", הוצאת משרד הביטחון, 2010, עמודים 53-54. יצחק בן חורין, זיני: רמספלד צריך להתפטר בגלל הכישלון בעיראק, באתר ynet, 2 באפריל 2006. אמיר אורן, מאז שזיני בא, גובה הלהבות רק עלה, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2001. מאת אמיר אורן, תוהו ובוהו וערפאת על פני המים, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2001. מאת אמיר אורן, אוהל הדוד טומי, באתר הארץ, 3 באפריל 2003. מקוסובו עד עיראק. מודלים לתקיפה אמריקנית, באתר ynet, 25 באוגוסט 2013 מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמודים 99-100. מעריב אונליין, זיני: תכנון מלחמת עיראק לקוי, באתר nrg‏, 24 במאי 2004.
אריק שקד

אריה (אריק) שקד (נולד ב-29 בנובמבר 1949) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 519. שקד (במקור מנדלמן) נולד בטבריה ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. את שירותו הצבאי החל בסיירת שריון, במלחמת יום הכיפורים פיקד על פלוגת חרמ"ש שהורכבה מחניכי קורס מ"כים של חטיבה 460. הפלוגה שלחמה תחת אות הקריאה "מקנס" לחמה בחזית המצרית. תחילה סופחה לחטיבה 14 ולחמה תחילה בגזרת גדוד 184 בפיקוד שאול שלו ולאחר מכן בגזרת גדוד 79/196 בפיקוד עמרם מצנע. היא הופעלה במשימות סיור, תצפית, אבטחה ופינוי נפגעים. ב-12 באוקטובר עברה הפלוגה תחת פיקוד חטיבה 421 והופעלה במשימות אבטחה, לחימה בכוחות קומנדו מצריים והגנה על מאמצי צליחת התעלה. לאחר המלחמה המשיך שקד בשירות בחיל השריון, בשנים 1979 עד 1980 פיקד על גדוד טנקים ולאחר מכן השתחרר משירות הקבע. במלחמת לבנון הראשונה פיקד על גדוד שריון במילואים שהשתתף בלחימה בגזרה המזרחית. לאחר המלחמה חזר לשירות הקבע למשך כעשר שנים. בשנים 1984 עד 1988 פיקד על חטיבה 519 ובהמשך פיקד על מגמת יבשה בפו"ם ושירת כסגן מפקד עוצבת עמוד האש. שימש דירקטור בחברת אית"ם (כיום סטאר נייט טכנולוגיות), יצרנית ציוד אלקטרואופטיקה ודירקטור בחברת רילון. היה הבעלים של קבוצת האבטחה "אנוש" שקרסה בשנת 2005. מכהן כסגן נשיא לפיתוח עסקי בקבוצת ברן. ב-2012 התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה אך לא זכה להצלחה. שקד בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. היה נשוי פעמיים והוא אב לארבעה: שתי בנות מרעייתו הראשונה ותאומים מרעייתו השנייה, מיכל מירון-שקד, ממנה התאלמן ב-2007. צינה בחולות, סיפור לחימתה של פלוגת "מקנס", באתר חטיבה 421 אביחי בקר, "אם למתן לא מגיע, למי כן?", הארץ, ‏ 15 במאי 1998. יצחק דנון, ‏צרות בצרורות: בעלי חברת האבטחה אנוש חשוד בקיזוז חשבוניות פיקטיביות במיליוני שקלים, באתר גלובס, 16 בפברואר 2005
אחיעזר בן השמעה הגבעתי

אֲחִיעֶזֶר בֶּן־הַשְּׁמָעָה הַגִּבְעָתִי היה מגבורי דוד. על פי רד"ק אחיעזר היה מקרובי שאול, ועל פי רש"י אחיעזר היה רק משבטו של שאול – בנימין. אחיעזר נולד בעיר גבעה. אחיעזר הצטרף אל דוד כשהיה בצקלג, יחד עם חבורת הגיבורים משבט בנימין שבאו איתו. על פי המצודות, אחיעזר פיקד על הגבורים משבט בנימין שנספחו אל דוד בהיותו בצקלג, ועל פי המלבי"ם, אחיעזר פיקד על עשרה מהם. ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק א' רד"ק ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק ב' רש"י ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק ב' מצודת דוד ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק ג' מלבי"ם ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק ג' ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צומת וולקן

צומת ווּלקָן הוא צומת ראשי באזור מפרץ חיפה. שמו הרשמי של הצומת במדריך רחובות חיפה הוא הל"ט והוא מוגדר ככיכר. הצומת הוא מקום המפגש של כביש 4 - שדרות ההסתדרות עם רחוב החרושת הפונה צפון-מערבה לכיוון מרכז הקניות "חוצות המפרץ" ולבתי המלאכה של הרכבת, דרום-מערבה לרחוב משה דיין המוביל לבית הספר הטכני של חיל האוויר ומספר דרכי-שרות. הצומת קיים לפחות משנות ה־30 של המאה ה־20, אז קישר בין כביש חיפה - עכו ובתי המלאכה של הרכבת. בעבר הצומת הוסדר באמצעות מעגל תנועה. שמו הרשמי של המקום, כיכר הל"ט (השלושים ותשעה), מציין את זכרם של 39 עובדי בתי הזיקוק היהודים שנרצחו בידי פועלים ערבים בטבח בתי הזיקוק ב-30 בדצמבר 1947‏. שמו הפופולרי יותר של הצומת ניתן לו על שם בית-היציקה ומפעל האמבטיות וולקן, ששכן בעבר במקום שבו נמצא היום מרכז הקניות. המפעל הוקם בשנת 1934 ונקרא על שם וולקן, שמו הרומי של הפייסטוס אל האש, הנפחים וחרשי הברזל במיתולוגיה היוונית. בניית מרכז הקניות במקום בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 השפיעה על המורכבות והעומס של הצומת. מחלף ההסתדרות (נחנך ב־2012) ממוקם מעט מדרום לצומת, ומקשר בין אזור הצומת לכביש 22 (עוקף קריות). בסמוך למחלף מפגש מסילת ברזל של מסילת שירות קצרה המוליכה לבתי הזיקוק ומפעל דשנים. בצומת ישנה תחנת אוטובוס לכל הקווים הנוסעים מחיפה צפונה (לעכו, שפרעם ועיירות הגליל, נהריה, כרמיאל וצפת), ותחנות לכל קווי המטרונית בשני כיווני הנסיעה. בשנת 1999 יצא לאקרנים הסרט "צומת וולקן" בבימויו של ערן ריקליס, המגולל את סיפורה של קבוצת צעירים בקריות בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים. במרכז הקבוצה עומדת להקת הרוק שחלקם חברים בה, "צופן גנטי", והפאב המקומי הקרוי "צומת וולקן" בשל קרבתו לצומת. מדיה וקבצים בנושא צומת וולקן בוויקישיתוף כביש 22 (ותמונות המחלף), באתר נתיבי ישראל כיכר ל"ט במדריך רחובות חיפה מופיע במפת 1:20,000 בריטית משנת 1932, גיליון 15-24 מדריך הרחובות העירוני
רומן בירקי

רומן בירקי (בגרמנית: Roman Bürki; נולד ב-14 בנובמבר 1990 במינסינגן שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סנט לואיס סיטי. אחיו הצעיר הוא מרקו בירקי, המשחק בקבוצת פ.צ. תון. בירקי החל את הקריירה שלו בשנת 2007 בקבוצתה המילואים של יאנג בויז ברן. בשנת 2009 הוא הושאל לתון, ולאחר חצי שנה הושאל לשאפהאוסן. בקיץ 2010 חזר ליאנג בויז ברן, ולאחר חצי שנה הושאל לגראסהופרס ציריך. בהמשך חתם במועדון באופן קבוע. ב-24 במאי 2013 חתם בירקי בפרייבורג, והחליף את אוליבר באומן שעזב להופנהיים. בירקי שיחק בכל 34 המשחקים של קבוצתו, והציג יכולת טובה מאוד, אך לא הצליח למנוע את נשירת הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה. ב-14 ביוני 2015 הודיעה קבוצת בורוסיה דורטמונד על החתמתו על חוזה עד סוף 2019. ב-15 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בניצחון 4:0 על בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הראשון בבונדסליגה. ב-16 במרץ 2022 בירקי חתם בסנט לואיס סיטי שהחל מעונת 2023 תשחק ב-MLS. בירקי שיחק בנבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21, והשתתף עמה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. לאחר מכן, בירקי היה חלק מהסגל של נבחרת שווייץ הבוגרת במונדיאל 2014, אך לא שיחק בטורניר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-18 בנובמבר 2014 במשחק ידידות נגד נבחרת פולין. מדיה וקבצים בנושא רומן בירקי בוויקישיתוף רומן בירקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רומן בירקי, ברשת החברתית אינסטגרם רומן בירקי, באתר Transfermarkt רומן בירקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) רומן בירקי, באתר Soccerway רומן בירקי, באתר BDFutbol רומן בירקי, באתר WorldFootball.net רומן בירקי, באתר National Football Teams רומן בירקי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. .
דלעת הנחש הסורית

דלעת-נחש סורית (שם מדעי: Bryonia syriaca) היא מטפס עשבוני רב-שנתי ממשפחת הדלועיים הנפוצה בישראל, ירדן, לבנון, ובחצי האי סיני. הפרחים חד-מיניים, ירוקים צהובים, מעורקים בעורקים שקועים בצבע ירוק כהה, ובעלי חמישה עלי כותרת. לפרח הזכרי חמישה אבקנים, ולפרח הניקבי עמוד עלי אחד. לרוב הצמח דו-ביתי. העלה משולש ושעיר בשני צדדיו, וכן הגבעול. הפרי הוא ענבה ירוקה בקוטר כסנטימטר אחד המבשיל בקיץ. הפרי רעיל לאדם. דלעת-נחש סורית היא אחד מבין שני מינים בסוג דלעת-נחש הגדלים בר בישראל. המין השני הוא דלעת-נחש מצויה בעלת עלים שמחולקים כעין כף יד ל-5 עד 7 אונות עמוקות, ולעיתים האונה האמצעית של העלה מאורכת ומסתיימת בחוד. בסוף שנת 2022 נמצא מין נוסף ונדיר בחרמון - דלעת-נחש רחבת עלים. מין זה גדל בר בטורקיה, באיראן, בעיראק, בלבנון (?) ובסוריה. החרמון מהווה עבור דלעת-נחש רחבת עלים את גבול תפוצתה הדרומי בעולם. התפתחות העלווה היא מתחילת נובמבר עד אמצע מאי. הפריחה מסוף נובמבר עד תחילת מאי. פרי בהפצת זרעים מספטמבר ועד דצמבר. משרעת התפוצה העולמית היא מזרח הים התיכון: סוריה, לבנון, ירדן, סיני וישראל. בישראל מין זה נפוץ בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בגלבוע, בחוף הגליל, בעמק עכו, בחוף הכרמל ובגלעד; מצוי בגולן, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בשפלה, בהרי יהודה, בעמון; נדיר בשרון; נדיר מאוד בבקעת חולה, בערבות הירדן ובאדום. מין זה גדל בבתי גידול טבעיים בלבד בחורש וביער ים-תיכוני וגם בבתות הספר. דלעת-נחש סורית - הפרי בשלבי התפתחות שונים פירות של דלעת-נחש סורית בגבעת השחומית קריית שמונה פרי בשל ואדום של דלעת-נחש סורית פירות של דלעת-נחש סורית דלעת-נחש סורית דלעת-נחש סורית שרועה על אבני בזלת א. שמידע א, ח. יחיאלי, דלעת-נחש רבת-פרחים – צמח חרמון חדש לצמחיית ישרא, באתר כלנית כתב עת לצמחי ישראל, ‏24-4-2023 .Bryonia multiflora Boiss. & Heldr, POWO plants of the World Online. Published on the Internet מדיה וקבצים בנושא דלעת הנחש הסורית בוויקישיתוף דלעת הנחש הסורית, באתר NCBI (באנגלית) דלעת הנחש הסורית, באתר צמח השדה דלעת הנחש הסורית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה דלעת הנחש הסורית, באתר Tropicos (באנגלית) דלעת הנחש הסורית, באתר GBIF (באנגלית) דלעת הנחש הסורית, באתר The Plant List (באנגלית) דלעת הנחש הסורית, באתר IPNI (באנגלית)
חיים ירקוני

חיים ירקוני (נולד ב-1931) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד עוצבת התקומה וסגן קצין תותחנים ראשי. ירקוני נולד בעיר רדאוץ שבבוקובינה ברומניה בשם קרול גרינברג. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה במחנות ריכוז בטרנסניסטריה. בסיום המלחמה חזר לרדאוץ והצטרף לתנועת בית"ר. הוא עבר הכשרה באיטליה, ב-1947 העפיל לארץ ישראל באמצעות אוניית המעפילים חיים ארלוזורוב. האונייה נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים בהם ירקוני נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה במשך מספר חודשים עד הגעתו לישראל. בישראל התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. במלחמת סיני לחם כקצין ניהול אש בגדוד 403, גדוד תותחי 155 מ"מ. אחרי המלחמה שימש מדריך ראשי בענף אימון קצינים בבה"ד 9, בשנים 1962 עד 1963 פיקד על גדוד 404. ב-1963 מונה למפקד גדוד 403 והסב אותו מתותחים נגררים לתותחים מתנייעים M7 פריסט. לאחר מכן שירת כראש ענף ההדרכה ותורת חת"ם במפקדת קצין תותחנים ראשי. היה חניך בפו"ם ובשיבוץ חירום שימש מפקד גדוד מילואים 827 באגד ארטילרי 212. בתקופת ההמתנה לקראת מלחמת ששת הימים גויס הגדוד ובמלחמה השתתף הגדוד תחת חטיבה 37 בקרבות כיבוש צפון השומרון, שכם ורמת הגולן. שימש מפקד בה"ד 9 ב-1970 מונה למפקד עוצבת התקומה אותה הקים כאגד ארטילרי קבוע של עוצבת המפץ. שימש מפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד המרכז ובתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש סגן קצין תותחנים ראשי עד שחרורו ב-1973. לאחר שחרורו עבד כמנהל במפעלי תעשייה בהם במפעלי נייר חדרה. מכהן בהתנדבות כיו"ר ארגון "צוות" בגבעתיים ובמחוז דן וכיו"ר ועדת ההתנדבות. ב-2014 זכה לאות יקיר העיר גבעתיים. קרול גרינברג - זיכרונות, הוצאה עצמית, 2001 אנו באנו - חיים ירקוני, אתר רשת א' יקירי העיר גבעתיים לשנת תשע"ד - 2014
דוד הכהן סקלי

הרב דוד הכהן סקלי (כ"ח באלול ה'תרכ"ב, 3 בספטמבר 1862 – כ"ד באייר ה'תש"ט, 23 במאי 1949) היה מקובל, דיין ואב בית הדין של אוראן שבאלג'יריה, מחבר הספרים שו"ת קריית חנה דוד, דרשות על התורה לך דוד, לדוד ברוך ועוד. נולד בעיר דבדו שבמרוקו לרבי משה צאצא למשפחת כהן-סקלי ולרחל בת הרב אצבן בן שמואל. בגיל 13 החל ללמוד תורה אצל הרב אברהם בן סוסאן, ובהמשך אצל הרב אהרן הכהן והרב שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר). נשא לאשה את בת דודו, שמחה. בשנת 1896 עבר להתגורר בעיר תלמסאן שבאלג'יריה, שם לימד תורה את בני הקהילה היהודית ביחד עם הרב חיים בלייח. מאוחר יותר, בשנת 1900, התבקש להגיע ללמד תורה בעיר אוראן, בישיבת 'וזאת ליהודה' שנתמכה על ידי הגביר הרב יהודה חסאן. שם למד בחברותא עם רבי יוסף בן וואליד. בשנת 1913 נתמנה לדיין בעיר לצד הרב מיכאל בן סעיד, ויותר מאוחר ירש את תפקיד אב"ד בבית הדין של אוראן. מלבד עיסוקו במשפט העברי ובפסיקת ההלכה, עסק גם בקבלה, ונהג במנהגי חסידות ופרישות. ניתן למצוא בכתביו אזכורים רבים מהזוהר, ומכתבי האר"י. עמד בקשרים הדוקים עם רבני ארץ ישראל ורבני צפון אפריקה אשר העריכו אותו מאוד. הרב יוסף משאש כינה אותו במכתביו "המלך דוד הכהן". ראה בעין טובה את העליות לארץ וההתארגנות הלאומית וכך כתב: ”אנחנו רואים בעינינו בזמנינו זה, שהקב"ה מאיר ובא לישראל עמו, יעקב חבל נחלתו. כי חביבין ישראל לפני המקום ולפני כל המלכים מלכי ארץ, ונוהגים בהם כבוד ונותנים להם ממשלה ושלטון בידם, והסכימו לתת להם נחלתם, ארצנו הקדושה, וכבר נתאחזו בה... ובכל יום נגה אור עליהם, הולך ואור עד נכון היום”. בתאריך כ"ד באייר ה'תש"ט - 1949 כינס את כל בני קהילתו בביתו, וביקש מרעייתו ליטול לו את ידיו, עטף את עצמו בתכריכים ונשא נאום פרידה מכל הנוכחים. בתום דבריו נפטר, בגיל 87. קריית חנה דוד – שאלות ותשובות על ארבעת חלקי השו"ע, שני חלקים. הספר הודפס לראשונה בשנת 1935 ופעם נוספת בשנת 1988. קרן דוד – חידושים על הש"ס. בספר זה נדפסו עוד שני חיבורים: ילקוט דוד – חיבור על הזוהר; בנפש דוד – חידושי דינים ומאמרי הלכה ואגדה. לך דוד – על פרשיות התורה וההפטרות. משכיל לדוד – ביאור על הזוהר. לדוד ברוך – דרושי הרב לפי העת והזמן. בשוב דוד חתנו הרב שלמה הכהן זאגורי – רב העיר תאורירת ומחבר הספר "ויקץ שלמה". הרב דוד אבן כליפא – רב המחוזות עין תמושנת וסעידה באלג'יריה, ורב קהילת מאסי בצרפת וראש בית המדרש ובית הכנסת "קריית חנה דוד- מכלל יופי" בירושלים. מחבר שו"ת "דרכי דוד". הרב אליהו בן גיגי – רבה של סעידא, אלג'יריה. מחבר הספר – "קול צעקת הרועים". הרב שמואל מרציאנו (לחימר) – מח"ס שו"ת ויען שמואל. הרב משה בן גיגי – רבה של לעיון. הרב דוד מרציאנו בן עקו – רבה של ברגנט ולאחר מכן של מיסור. הרב יעקב אסרף בן שלמה לעסרי. הרב יחייא אמסלם מאמר על הרב דוד הכהן סקלי באתר מכון מאיר. ספרו קרן לדוד באתר HebrewBooks. ספרו קריית חנה דוד באתר HebrewBooks. סיפור שופרו של הרב ומועד פטירתו המדויק בסרטון ביו טיוב הרב סקאלי והרב גורן, שיעורו של הרב משה אלחרר אתר משפחת הכהן סקאלי ויהודי דבדו דוד הכהן סקלי, באתר "החכם היומי" דוד בן משה סקלי (1861-1948), הכהן, דף שער בספרייה הלאומית הקדמה מאת אברהם אלמליח לספר ויקץ שלמה לרבי שלמה כהן זאגורי, ירושלים תש"ל הקדמת הרב דוד הכהן סקלי לספר 'שמו יוסף'. ראו: ספר שמו יוסף סימן רס"ה. הרב ישראל כהן, דבדו - מסע אל עיר הכהונה, גיליון בהתאסף ט"ז, ירושלים: איגוד עמלי התורה, תשרי תשפ"א
אברטון ריביירו

אברטון אוגוסטו דה בארוס ריביירו (בפורטוגזית: Everton Augusto de Barros Ribeiro; נולד ב-10 באפריל 1989 בארוז'ה שבברזיל), הידוע בקיצור כאברטון ריביירו הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי וקשר הכנף בקבוצת באהיה. ידוע ביכולות המסירה והכדרור שלו. נבחר כשחקן השנה של ברזיל בשנת 2013. בשנת 2015 עבר לקבוצת אל-אהלי דובאי תמורת המחיר המוערך בכ-15 מיליון אירו. ריביירו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל ב-6 בספטמבר 2014 במשחק ידידות נגד נבחרת קולומביה, כשהחליף את וויליאן בדקה ה-72. זומן לסגל הנבחרת בקופה אמריקה 2015 ובקופה אמריקה 2021. ב-18 ביוני 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת פרו במסגרת קופה אמריקה 2021. נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022. מדיה וקבצים בנושא אברטון ריביירו בוויקישיתוף אברטון ריביירו, ברשת החברתית אינסטגרם אברטון ריביירו, באתר Transfermarkt אברטון ריביירו, באתר Soccerway אברטון ריביירו, באתר BDFutbol אברטון ריביירו, באתר WorldFootball.net אברטון ריביירו, באתר National Football Teams אברטון ריביירו, באתר FootballDatabase.eu אברטון ריביירו, באתר ESPN Seleção Brasileira está convocada para a Copa do Mundo FIFA Qatar 2022 באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית, 7 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית)
צל בבגדד

צל בבגדאד הוא סרט תיעודי משנת 2013 בבימויו של הבמאי דוקי דרור, ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט מתעד את סיפורה של לינדה עבדול עזיז מנוחין, עיתונאית ישראלית שבצעירותה נמלטה מארץ מולדתה עיראק, במהלך שנות ה-70, ואת הקשר שלה עם עיתונאי עיראקי צעיר שיוצר איתה קשר במאמץ לעזור לה לחקור את היעלמותו של אביה בעיראק זמן קצר אחרי שנמלטה משם. הסרט מדלג בין האירועים בישראל, ירדן ועיראק. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים חיפה והיה בין הגורמים שהובילו לעניין ציבורי בארץ ובעולם, בסיפור היעלמותם של קהילות יהודי ערב. הסרט הוקרן גם בספריית הקונגרס האמריקאי בוושינגטון עם פתיחת תערוכת הארכיון היהודי-עיראקי בארכיון הלאומי של ארצות הברית. הסרט נפתח עם מנוחין, עיתונאית ישראלית עצמאית הכותבת לכלי תקשורת בשפה הערבית, כשהיא חוצה את הגבול מישראל לירדן, בניסיון שלא צלח בסופו של דבר, להצביע בבחירות לנשיאות עיראק ב-2010. למרות שמנוחין מתחילה את היום באופטימיות בנוגע ליכולתה להשתתף בבחירות כעיראקית, היא נתפסת ומוחזקת בידי הרשויות העיראקיות בקלפי בשגרירות עד ששירותי הביטחון הירדנים מתערבים בעניין. עם שובה לישראל, מנוחין כותבת בלוג על חוויותיה בירדן, ובעקבות כך פונה אליה עיתונאי עיראקי שמתעניין בסיפור שלה ושל אביה, יעקב עבדול עזיז, שנעלם בעיראק כמה עשורים קודם לכן. יחד עם התעמקות הקשר בין שני העיתונאים, הם מתחילים לחקור יותר ויותר לעומק את עברה של מנוחין, כמו גם זה של הקהילה העיראקית-יהודית, בניסיון למצוא רמזים למה יכול היה להיות גורלו של אביה. בעוד הם נאבקים למצוא רמזים שיתחקו אחר עקבותיו של אביה, העיתונאי העיראקי יוצא לרחובות בגדאד, סורק את האזור אל מוסבאח בו מנוחין חיה בעבר עם משפחתה. בינתיים, בישראל, מנוחין מבקרת אנשים שהיו שייכים בעבר לקהילה העיראקית-היהודית בבגדאד, את אלה שהכירו את אביה לפני שהם עצמם נמלטו לישראל, כדי לנסות ולהבין טוב יותר את הנסיבות שבהן אביה נעלם. לינדה מנוחין דוקי דרור אתר האינטרנט הרשמי של צל בבגדד "צל בבגדד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צל בבגדד", באתר AllMovie (באנגלית) "צל בבגדד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צל בבגדד", באתר אידיבי דף הפייסבוק של "צל בבגדאד" קובי בן שמחון, לינדה מנוחין משמיעה את קולם של הפליטים היהודים שנמלטו ממדינות ערב, באתר הארץ, 27 בפברואר 2014 [1] Shadow in Baghdad: Israeli filmmaker Duki Dror chronicles extinction of Iraq’s Jewish community - Baltimore Post-Examiner (באנגלית אמריקאית) Baghdad casts a giant shadow, blogs.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית) Ethan Stewart Wed Jan 29, 2014 | 2:00pm, Shadow in Baghdad, The Santa Barbara Independent, ‏2014-01-29 (באנגלית אמריקאית)
יבגני שאחוב

יבגני סרגייביץ' שאחוב (ברוסית: Евгений Сергеевич Шахов; נולד ב-6 ביולי 1962) הוא כדורגלן עבר סובייטי ואוקראיני ששיחק בעמדות הקשר וחלוץ בקבוצות מטאלורג זפוריז'יה ודנייפר דנייפרופטרובסק בתקופת ברית המועצות, ובשנות ה-90 שיחק חמש עונות בקבוצת מכבי פתח תקווה הישראלית. אחרי פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון, ושימש כעוזר מאמן במספר קבוצות בליגה האוקראינית. שאחוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת "מטאלורגז זפוריז'יה" מליגת המשנה הסובייטית. בשנת 1981 התגייס לשירות חובה בצבא הסובייטי. במהלך שירותו שיחק בקבוצה הצבאית סק"א אודסה. לאחר סיום שירות החובה חזר לשחק במטאלורג זפוריז'יה. בשנת 1987 עבר לקבוצת דניפרו דניפרופטרובסק. בעונת 1988 זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות. באותה עונה היה שאחוב מלך השערים של ליגת העל הסובייטית. שנה לאחר מכן זכה עם דניפרו בגביע ברית המועצות. בשנת 1990 שיחק זמן קצר בקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. בשנת 1991 הגיע לישראל. שיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה עד לסוף עונת 1994/1995. לאחר מכן שיחק במשך עונה אחת במכבי יפו ועונה אחת במכבי נתניה. בשנת 1997 פרש ממשחק פעיל. שאחוב ניסה לקבל מעמד של תושב קבע בארץ, אך בקשותיו נדחו על ידי משרד הפנים. הוא נאלץ לעזוב את ישראל ולחזור לאוקראינה. באוקראינה אימן קבוצות מליגת המשנה. בשנים 2008 - 2014 היה עוזר מאמן של קבוצת דניפרו דניפרופטרובסק מהליגה הבכירה באוקראינה. אליפות ברית המועצות : 1988 הגביע הסובייטי: 1989 מלך השערים של הליגה הסובייטית : 1988 ליבגני שאחוב יש שני בנים - סרגיי ויבגני, שניהם כדורגלנים מקצועיים. יבגני שאחוב הבן משחק בקבוצת טובול הקזחית בעמדת קשר. מדיה וקבצים בנושא יבגני שאחוב בוויקישיתוף יבגני שאחוב, באתר Transfermarkt יבגני שאחוב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יבגני שאחוב, באתר WorldFootball.net פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ז'אן פרנסואה דוקלרק

ז'אן פרנסואה דוקלרק (בצרפתית: Jean-François Duclerc; נולד בגוואדלופ; נפטר ב-18 במרץ 1711 בריו דה ז'ניירו) היה רב חובל צרפתי ואביר במסדר סנט לואיס. הוא נולד בגוואדלופ לז'אן דוקלרק. דוקלרק החל את הקריירה שלו בחיל הים הצרפתי, תחילה כקפטן, ולאחר מכן בפיקוד של פריגטה. במלחמת הירושה הספרדית ב-10 במאי 1710 הוא הפליג מלה רושל כמפקד של שייטת קטנה כדי לתקוף את ריו דה ז'ניירו. היו ברשותו רק שש ספינות ו-1,200 אנשים. בסוף אוגוסט 1710 הם הגיעו לריו דה ז'ניירו וניסו לכבוש את העיר, מה שהתברר כאסון. הפורטוגזים קיבלו מידע על הגעתם, ולא נתקלו בקשיים נגד הכוח הקטן. 400 צרפתים נהרגו ו-700 נתפסו. על-אף הכישלון, דוקלרק נעשה אביר במסדר סנט לואיס. ב-18 במרץ 1711 נרצח דוקלרק בכלא בנסיבות מסתוריות על ידי קבוצה של רעולי פנים. בספטמבר 1711 כוח צרפתי גדול יותר בהנהגתו של רנה דוגאי-טרוין הצליח לכבוש את ריו דה ז'ניירו ושחרר את האסירים השורדים מהפשיטה של דוקלרק. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אום סלאל (כדורגל)

נאדי אום סלאל א-ריאדי (מועדון הספורט אום סלאל; בערבית: نادي أم صلال الرياضي; בתעתיק מדויק: נאדי אם צלאל אלריאצ'י) הוא מועדון כדורגל מהעיר אום סלאל מוחמד שבקטר. בעבר הוא נקרא "מועדון הספורט א-תדאמון". זהו המועדון הקטרי הראשון שהעפיל לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות האסיאתית. מועדון הספורט אום סלאל נוסד בשנת 1979 תחת השם "מועדון ספורט א-תדאמון", ונכנס לליגת המשנה הקטרית לצד חמישה מועדונים אחרים. לאחר התפרקות של שני מועדונים בליגה, התפרקה גם קבוצת א-תדאמון. הקבוצה הוקמה מחדש בשנת 1996, כאשר השייח' עבדולעזיז בן עבדולרחמן אלת'אני עומד בראשה. היא זכתה באליפות ליגת המשנה הקטרית בעונתה השנייה ועשתה זאת גם בשנים 2000 ו-2006. בשנת 2004 שונה שם המועדון ל"אום סלאל" בהחלטת הוועד האולימפי של קטר. המועדון העפיל לליגת העל הקטרית בעונת 2006/2007. הוא נהנה מהצלחה בליגה, כשסיים במקום השלישי מספר עונות ברצף. בשנת 2008 העפיל המועדון לליגת האלופות האסיאתית 2009, לאחר שניצח את אל-גראפה בתוצאה 4:1 בדו-קרב בעיטות עונשין מ-11 מטרים בגמר גביע אמיר קטר. כינויה של הקבוצה, "הבזים של ברזן", מתייחס למגדל ברזאן. גביע אמיר קטר (1): 2008 גביע השייח' ג'אסם (1): 2009 אתר האינטרנט הרשמי של אום סלאל (בערבית) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway