laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארי אלון

ארי אֵלון (נולד ב-25 באפריל 1950) הוא סופר, מחנך ומרצה לפילוסופיה יהודית. אלון נולד בירושלים למשפחה דתית-לאומית. בנו של השופט פרופ' מנחם אלון, ואחיהם של השופט ספי אלון, השר וחבר הכנסת לשעבר הרב בנימין אלון והרב מרדכי אלון. למד במדרשית נעם בפרדס חנה, ולאחר שירותו בצה"ל יצא בשאלה וחדל לקיים אורח חיים דתי. מאוחר יותר למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, עבודת התיזה שלו לתואר שני עסקה ב"סימבוליזציה של מרכיבי העלילה בספור התלמודי" (1982). באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 היה בין מייסדי "הסמינר היהודי-ציוני" באורנים (כיום "המדרשה באורנים"), אחד המוסדות הראשונים בארץ שפעלו לפיתוח לימודי יהדות מתוך השקפה שאינה דתית. במסגרת זו אורגנו סמינרים בני שבוע לתלמידי תיכון, בהם נדונו מדרשים וספרות חז"ל ובצידם כתבים מודרניים, כגון א.ד. גורדון, יוסף חיים ברנר, ברל כצנלסון ועוד. בנוסף עסקו אלון וחבריו בהדרכת אנשי חינוך ובפיתוח תוכניות לימודים ברוח הסמינר. במהלך עבודתו כמורה ומחנך הוציא אלון מספר חוברות לימוד בנושאים שונים מתולדות הציונות ומדרשים אודות פרשת השבוע בהם מגיש אלון פרשנות מסורתית למקורות חז"ל עם טקסטים מודרניים, ופרסם מאמרים ומסות בכתבי עת שונים. בשנת 1990 יצא לאור ספרו "עלמא דִי" - למעשה גיליון מיוחד של כתב העת שדמות, בו תיאר אלון את התהליך שעבר, מאז החל "לאבד את אלוהי ילדותו" בנעוריו עד להכרה המלאה בכך במלחמת יום הכיפורים, דבר שהוביל אותו לחפש ולנסח את מה שהוא מכנה "היהדות הריבונית", שאינה מחויבת לסמכות הרבנית, ולקדם מגמה זו בסמינר היהודי-ציוני שהקים. בספר הֵצֵר על כך שרבים מהישראלים החילונים מבטלים את יהדותם ורואים בדתיים "יהודים יותר", ועל עצם הצורך הבלתי פוסק לעסוק בזהות היהודית. בהמשך הספר מביא אלון מדרשים משלו לכמה מסיפורי חז"ל, ובוחן באמצעותם שאלות על לימוד תורה, שמירת מצוות ועוד. אלון עוסק בהוראת מחשבת ישראל, מדרש, תלמוד, אגדה וספרות. בנוסף לסמינר באורנים מלמד במדרשת השילוב נטור, ישיבה החילונית "בינה", סמינר אפעל, במרכז ליהדות מתקדמת "אור חדש" בחיפה ובמכון שלום הרטמן, בו הוא משמש כעמית מחקר. בעבר לימד גם בסמינר הקיבוצים, גבעת חביבה, מכללת אילת, בית מורשה בירושלים, קולות, בית המדרש לרבנים באמריקה ובית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בפילדלפיה. עלמא דִי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001 בא אל הקודש - ל"ו אגדות נסתרות, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005 יה בשבט, הוצאת בינה, 1999 דין רודף שלום - דרישות שלום לפרשות השבוע, הוצאת בינה, 2002 ארי אלון, ברשת החברתית פייסבוק בית המדרש של ארי אלון יניב מגל, התורה כלואה בידי רבנים, רק תהליך דה-רבניזציה ישחרר אותה, גלובס, 10 באפריל 2017 ורד לי, חמש שאלות לארי אלון | קול של אלוהים אחר, באתר הארץ, 20 ביולי 2011 ארי אלון, רב מכר שליט"א, באתר ynet, 8 באפריל 2010 הזמנה לרומן: פרק מתוך "מתיבתא דארקיע", ארץ אחרת גיליון 3, 2001 בא אל הקדש, פרקים מתוך הספר
סמינר אפעל

סמינר אפעל הוא מרכז ההדרכה והחינוך של התנועה הקיבוצית ברמת אפעל. ראשיתו של המקום בשנת 1947, אז קיבלה אגודת הפועלים היהודים האמריקנים שטח של 250 דונם מהקרן הקיימת להקמת קיבוץ עירוני במקום, בעזרת גרעין של הקיבוץ המאוחד. שם הקיבוץ, אפעל, נגזר מתרגום שם האגודה ביידיש (אידשער נציונאל ארביטער פרבאנד) לאגודת פועלים עבריים לאומיים, ומכאן אפע"ל. עקב בעיות חברתיות והתפלגות בתנועת הקיבוץ המאוחד הקיבוץ התפרק ונעזב לחלוטין עד שנת 1952. משנות השישים החל לשמש כמרכז ההדרכה, המחקר והסמינרים של הקיבוץ המאוחד, שלימים התאחד אל התנועה הקיבוצית. במכון שוכנים כמה גופים חינוכיים הקשורים לתנועה הקיבוצית, ביניהם יד טבנקין - מרכז מחקרי-רעיוני והארכיון של התנועה הקיבוצית, מזכירות עמותת בינה, מכון גלילי לחקר כח המגן, בית הספר לקואופרציה, מרכז "הוויה", ידיד - תוכנית השתלמויות חינוכיות למבוגרים בנושאי היסטוריה של א"י, ספרות עברית ועולמית, יהדות, חברה ומדינה. במקום אולמות, כנסים, מדשאות, גן פסלים, כיתות לימוד, בריכת שחייה מקורה, חדרי כושר, קפיטריה ואכסניה. המקום משכיר את שירותיו לאירוח כנסים, השתלמויות והדרכות, קורסים וימי עיון בנושאים שונים. במקום פועלים קאנטרי קלאב, ספורטן וספריה לתושבי הסביבה. במקום נמצאת מצבתו המקורית של דב בר בורוכוב שנקבר בקייב ב-1917, ועצמותיו הועברו לקבורה בשנת 1963 בבית הקברות כנרת. מדיה וקבצים בנושא סמינר אפעל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמינר אפעל י. סדומי, אפעל - קריית־הסמינרים של הקיבה"מ, למרחב, 22 בדצמבר 1955 שבח וייס, סמינר אפעל - אנטי־תיזה של החברה הישראלית, דבר, 20 באוגוסט 1980 סמינר אפעל, דף שער בספרייה הלאומית
דוז פוינט

דוז פוינט (באנגלית: Dawes Point) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני. דוז פוינט הוא מהפרוורים הקטנים והפחות מאוכלסים בסידני. מרבית שטחו נתפס על ידי קצהו הדרומי של גשר נמל סידני, שמתחיל בו, חוצה צפונה את מפרץ ג'קסון ומסתיים בפרוור מילסונס פוינט. בצדו המזרחי גובל דוז פוינט ברוקס (גשר הנמל חוצץ ביניהם), בצדו הצפוני והמערבי מצוי המפרץ ובדרום הוא גובל במילרס פוינט. כמו כל הפרוורים הצמודים לגשר הנמל, הוא חולק את מיקוד 2000 עם מרכז העסקים הראשי של סידני, הסמוך אליו מדרום. דוז פוינט בנוי על גבעה, הקרויה גבעת המצפה (Observatory Hill). שמו המקורי של דוז פוינט היה פוינט מסקלין, על שם ד"ר נוויל מסקלין, חבר מסדר האסטרונומים המלכותי, ששלח למקום ציוד להקמת מצפה הכוכבים הראשון במושבה החדשה. הציוד הוקם והורכב על ידי סגן ויליאם דוז, אסטרונום שהגיע למושבה עם הצי הראשון. הפרוור קרוי היום על שמו של דוז. פרט למצפה הכוכבים הראשון, דוז פוינט היה גם מיקומם של הביצורים הראשונים ובית העלמין הראשון במושבה. אולמות תיאטרון סידני ותיאטרון הנמל ממוקמים בדוז פוינט. שני אולמות אלו בבעלות חברת התיאטרון של סידני (Sydney Theatre Company). מדי ראש השנה האזרחית בסידני, דוז פוינט מהווה נקודת השקפה פופולרית לכיוון המפרץ, כשמאות ואלפי תושבים ותיירים מגיעים כדי לצלם את הזיקוקים הנורים מעל בשעה 21:00 ובחצות. מדיה וקבצים בנושא דוז פוינט בוויקישיתוף דוז פוינט באתר "Dictionary of Sydney" דוז פוינט באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 10.08.2011 בארכיון Wayback Machine)
קרב לורן

קרב לורן נערך באוגוסט 1914 בין צרפת לגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הקרב היה חלק מתוכנית 17, יוזמה צרפתית שמטרתה הייתה שחרור מחוזות אלזס-לורן, ופלישה לתוך שטח גרמניה. התקיפה הצרפתית העיקרית במערב, שקיבלה את השם קרב לורן, החלה ב-14 באוגוסט 1914. הארמייה הראשונה של הגנרל אוגוסט דובאי קיבלה הוראה להתקדם לכיוון סארבור והארמייה השנייה של הגנרל נואל דה קסטלנו פנתה לכיוון מוראנז' (אנ'). ב-17 באוגוסט הקורפוס ה-20 בפיקוד גנרל פרדיננד פוש כבש את שאטו סאלן שליד מוראנז' וסארבור נכבשה למחרת. אחרי ארבעה ימים של נסיגה, במהלכה פיתו הגרמנים את הצרפתים להיכנס לשטח גרמני הארמיות השישית והשביעית של הצבא הגרמני תחת פיקוד כולל של הנסיך רופרכט פתחו במתקפת נגד. רופרכט פיקד על הכח שקיבל משימה להתעמת עם הכח הצרפתי ולאפשר לכוחות גרמנים נוספים לאגף את הצרפתים מימין. הכח המאסף של הגרמנים, שהיה מצויד במכונות ירייה הסב אבדות כבדות לחי"ר הצרפתי. הנסיך רופרכט שלא היה מרוצה מהתפקיד ההגנתי בו הוצב הגיש בקשה לממונים עליו לצאת למתקפת נגד. ב-20 באוגוסט יצאה מתקפת הנגד לדרכה והמפקד הצרפתי, אוגוסט דוביי, הורה לחייליו לסגת ממוראנז'. מערכה זו נקראה בשם נפרד, קרב מוראנז'. כתוצאה מכך גם כוחו של דה קסטלנו נסוג מסארבור במה שנקרא "קרב סארבור". הגרמנים לא עצרו בגבול עם צרפת והמשיכו לתוך שטח צרפת בניסיון לכבוש את העיר נאנסי. מצפון למוקד הקרב הצליחו הצרפתים לכבוש מחדש את מילוז אך מאוחר יותר ננטשה העיר כשהצרפתים ויתרו על ביצוע תוכנית 17. עד ל-24 באוגוסט הפך הקרב לסטטי. באותו יום פתחו הגרמנים במתקפה מצומצמת, קרב מורטן. סיור של חיל האוויר הצרפתי עזר לגלות את התנועה הגרמנית בזמן ולכן ההצלחה של הגרמנים הייתה מצומצמת. בהמשך, למרות ההפסד הברור, פתחו הצרפתים במתקפת נגד חדשה. הלחימה המשיכה עד סוף החודש אך הפכה במהרה למלחמת חפירות שהובילה למלחמת התשה מתמשכת שאפיינה חלקים גדולים ממלחמת העולם הראשונה בכלל ואת הלחימה בין גרמניה לצרפת בפרט. מדיה וקבצים בנושא קרב לורן בוויקישיתוף [דרושה הבהרה] ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק נחל חדרה

פארק נחל חדרה הוא פארק שמנוהל על ידי נחלים החברה לפיתוח תיירות חדרה, השוכן בחלקו המערבי של נחל חדרה, בין כביש 2 ממזרח לבין חוף הים התיכון ממערב, ומדרום לתחנת הכוח אורות רבין. ראשיתו של הפארק בהחלטה משותפת של קרן קיימת לישראל וחברת החשמל, שהתקבלה לאחר הקמת תחנת הכוח בשנת 1982, ולפיה, על מנת לטהר את מי הנחל המזוהם, יוזרמו מי הים הנשאבים לשם קירור תחנת הכוח אל הנחל. לשם כך נסלל צינור בקוטר של שני מטרים, המזרים מי ים בהספק של 16,000 ממ"ק בשעה, בטמפרטורה של 24 מעלות בחורף ו-37 מעלות בקיץ. בד בבד הוקם סכר סמוך לכביש 2 המפנה מהמקום את המים המזוהמים המגיעים מחלקו העליון של נחל חדרה, והמשמש גם כגשר מעל הנחל. פעולות אלה הפכו את קטע הנחל התחתון שאורכו 1.25 ק"מ, לנחל זורם ונקי ברוחב של עד 40 מטרים, וסביבו הוכשר הפארק המשתרע על פני שטח של 750 דונם. המים זורמים מתחנת הכוח אל אפיק הנחל דרך מערכת של ארבעה סכרים בגובה של 2.5 מטרים, שלידם הוכשרו בריכות קטנות בהן ניתן לשבת. לאורך הגדה הצפונית של נחל חדרה הוקמה סוללה מאפר פחם בגובה של 17 מטרים, שבה נטעו עצים ושיחים המייצבים אותה. לאורך הגדה הדרומית של הנחל הוקמה טיילת עשויה בטון ואבנים, והוקמה בה מזרקה המכונה "כיכר המבוע" ולידה בריכה. בשנת 2010 הועבר לפארק אתר ההנצחה לאבשלום פיינברג שהיה קודם בצד כביש 4, דרומית לחדרה. על הגדה הדרומית של הנחל צומחות שתי חורשות אקליפטוס שנטעו במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, כדי לעצור את התפשטות חולות החוף מזרחה. בין שתי החורשות התגלה אתר ארכאולוגי מהתרבות הכבארית (לפני 18,000 שנים), ובו נמצאו כלים מצור ומעצמות. סמוך לחורשה חיים עופות מים דוגמת שלדג גמדי, אנפה אפורה, סופית מצויה, ברכייה, ואלפי קורמורנים השוהים באתר בין החודשים נובמבר - מרץ. העופות ניזונים, בין היתר, מאוכלוסיית הדגים ששבה אל הנחל לאחר טיהורו ושיקומו. במקום הוכשרו חניון לעריכת פיקניקים ומתקן לגלישה בחול הדיונות. ממזרח לכביש 2 שוכנת חוות חפציבה, חווה חקלאית שפעלה החל משנת 1906 ועד לפירוקה בשנת 1929. שביל ישראל עובר דרך הפארק לאורך הגדה הדרומית של נחל חדרה. בעבר היה שפך נחל חדרה לים התיכון חסום ועל כך כתב המשורר נתן יונתן את שירו "חופים הם לפעמים". בשנים 2014–2018 התקיים בתחומי הפארק בחודש ספטמבר (באחד מחגי תשרי) "פסטיבל בום בוקס". אנדרטה לזכר אבשלום פיינברג בתחומי הפארק, 2012 המבוע בפארק נחל חדרה גשר להולכי רגל בפארק נחל חדרה, אוקטובר 2021 פסלי צפרדעים בפארק נחל חדרה פארק ונחל חדרה השפך החסום חלקית של נחל חדרה: "ראיתי חוף שנחל עזבו" מדיה וקבצים בנושא פארק נחל חדרה בוויקישיתוף פארק נחל חדרה, באתר העירוני לתיירות ובילוי בחדרה הפארק, באתר קרן קיימת לישראל פארק נחל חדרה, באתר סברסים הפארק(הקישור אינו פעיל), באתר זולו הפארק, באתר e-ירוק פארק נחל חדרה, באתר "נלך" דובי זכאי, פיקניק בצל הארובות בחדרה, באתר ynet, 25 בדצמבר 2002 מסלול סיור: חפצי בה אשר בשרון, אתר משרד החינוך, עמ' 13–14.
אוסקר שומסקי

אוסקר שומסקי (באנגלית: Oscar Shumsky; ‏23 במרץ 1917, פילדלפיה – 24 ביולי 2000, ריי, ניו יורק) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, בן למהגרים מרוסיה. אוסקר שומסקי החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש. הופעתו הראשונה בקונצרט הייתה בגיל שבע, עם תזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי, שהצהיר כי הוא "הגאון המדהים ביותר ששמעתי מעודי". פריץ קרייזלר גילה עניין מיוחד בילד, שניגן את הקדנצות של קרייזלר לקונצ'רטו לכינור של בטהובן אחרי שלמד אותן משמיעה. שומסקי היה תלמידו של ליאופולד אאואר משנת 1925 ולמד במכון קרטיס למוזיקה משנת 1928 עד 1936. בשנת 1939 הצטרף לתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצי של ארצות הברית. שומסקי ניגן בכינור סטרדיוואריוס משנת 1715, המכונה "הדוכס מקיימברידג'", שהיה שייך בעבר לפייר רוד. בכינור זה הקליט שומסקי את מכלול 24 הקפריצ'י של רוד. שומסקי לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בקונסרבטוריון פיבודי בבולטימור, באוניברסיטת ייל ומשנת 1953 בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. בשנים 1959–1967 היה שותף לניהול פסטיבל סטרטפורד באונטריו עם הפסנתרן גלן גולד, שעמו ניגן בקביעות בפסטיבל וערך כמה הקלטות לטלוויזיה. בתקופה זו הופיע דרך קבע כסולן עם התזמורת האמריקאית. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה ב-1959 עם תזמורת הפסטיבל הלאומי הקנדי ובשנים הבאות ניצח על תזמורות שונות בארצות הברית. בראשית שנות ה-60' הצטרף ל"קבוצת באך אריה". בשנת 1965 קיבל את פרס קרן פורד. שומסקי חזר להופיע בקונצרטים ולהקליט בשנת 1981 וניגן בארצות הברית ובבריטניה לראשונה אחרי 30 שנה. אוסקר שומסקי הקליט את הסונאטות לכינור סולו אופוס 27 של איזאיי ואת הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך, את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן, קונצ'רטי של באך ושל מוצרט וכן את הסונאטה לוויולה של ברהמס. רבות מהקלטות אלה לא הועברו לתקליטורים. כנרים רבים רואים בשומסקי את אחד הכנרים הגדולים של המאה ה-20; דוד אויסטרך הגדיר אותו "אחד מגדולי הכנרים בעולם" ומילון גרוב החדש אומר עליו: "הוא היה נגן בעל טכניקה וירטואוזית, סגנון טהור וטעם מעודן; אך הוא מעולם לא חתר להכרה כסולן והעדיף להתמקד בהוראה, בנגינת מוזיקה קאמרית ובניצוח." M. Campbell: The Great Violinists B. Schwarz: Great Masters of the Violin J. Creighton: Discopaedia of the Violin, 1889–1971 (Toronto, 1974) D. Rooney: Unshaken Ideals, in The Strad XCVIII (1987) Boris Schwarz/Margaret Campbell: 'Shumsky, Oscar', Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 2007-06-25), http://www.grovemusic.com/ Robin Stowell: notes to Shumsky's recording of Pierre Rode: 24 Caprices for Solo Violin, ebs 6007 מ. קמבל: "הכנרים הדגולים" ב. שוורץ: "רבי-אמן בכינור" ג'. קרייטון: "דיסקופדיה של הכינור, 1889-1971" (טורונטו 1974) ד. רוני: "אידיאלים מוצקים",The Strad" XCVIII" (מ-1987) בויס שוורץ/מרגרט קמבל: "שומסקי, אוסקר, מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי רובין סטוול: דברים בתקליט של שומסקי, "24 קפריצ'י לכינור סולו" של פייר רוד אוסקר שומסקי, באתר AllMusic (באנגלית) אוסקר שומסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוסקר שומסקי, באתר Discogs (באנגלית) Obituary - The Guardian New York Viola Society list of recordings
ניהול סיכונים משפטיים

ניהול סיכונים משפטיים הוא תהליך לאיתור והערכה של סיכונים משפטיים. סיכון משפטי הוא סיכון הנובע ממצב משפטי נתון המבוסס על החקיקה והפסיקה הרלוונטיים. כנהוג בעולם ניהול הסיכונים, גם סיכון משפטי נמדד במונחים של מכפלת ההסתברות שאירוע בלתי צפוי יתרחש, ובהשפעת הנזק של אירוע כזה על העסק. בהקשר הניהולי מדובר בנזק העלול להיגרם כתוצאה מכך שהעסק אינו ממלא חובה לעשות מעשה או להימנע ממנו המוטלת עליו מכוח חוק, תקנה או פסיקה. ניהול סיכונים יכול שיעשה ליחיד - למשל, לצורך הערכת סיכון משפטי בהגשת תביעה או הגשת כתב הגנה, ויכול שיעשה לתאגיד - למשל, על ידי ניתוח פעילות העסק וחשיפתו המשפטית לסיכונים כגון תביעות ייצוגיות, ותביעות אחרות. סקר סיכונים משפטיים נבנה באמצעות ניתוח פעילותו של העסק ובעיקר של מצבו המשפטי, היינו החובות החלות עליו מכוח החקיקה והפסיקה, ההתחייבויות החוזיות שנטל על עצמו והתחייבויות שקיבל מאחרים. באמצעות בניית סקר סיכונים משפטיים מקיף ניתן לזהות את הסיכונים המשפטיים להם חשוף העסק, ולתת בידי מנהליו כלים משפטיים ותפעוליים להקטנת הנזק הצפוי. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מסתנצר השני

אל-מסתנצר באללה השני (מילולית: המבקש ניצחון באל), אבו אל-קאסם אחמד בן מחמד א-זאהר באמר אללה (בערבית: المستنصر باللة الثاني, ابو القاسم بن الظاهر بامر الله), היה הח'ליף העבאסי הראשון שמשל בקהיר ב-1261. ב-1258 החריבו המונגולים בראשות הולאגו ח'אן את בגדאד, הרגו את הח'ליף אל-מסתעצם באללה והביאו על הח'ליפות העבאסית שמשלה למן 750 לספירה את קיצה. לאחר שלוש וחצי שנים שבהן לא היה ח'ליף מצא אל-מסתנצר באללה את דרכו לקהיר הממלוכית. הממלוכים, שהביסו זה מכבר את המונגולים בקרב עין ג'אלות (עין חרוד), מינו אותו כח'ליף סמלי תחת חסותם כדי לזכות ביוקרה הקשורה בשליטה בתפקיד זה. לא ברור כיצד הגיע לבסוף אל-מסתנצר השני את דרכו לקהיר, אך עם הגיעו, כאמור, ניתן לו התפקיד בידי ביברס. ביברס כינס אספת חכמי דת מוסלמים ובהם השייח' השאפעי עז אל-דין עבד אל-סלאם וקאצ'י אל-קוצ'אא (השופט העליון) במצרים באותה העת תאג' אל-דין בן בנת אל-אעז אל-שאפעי. לאחר שהכירו ביחוסו ומינו אותו לתפקיד, שלח אותו ביברס לעבר סוריה, בראש צבא שמטרתו כיבוש בגדאד מן המונגולים. בעודו בדרך יירט אותו כוח משלוח מונגולי והמית אותו ואת מרבית צבאו. יש הסוברים שעל ידי כך ביקש ביברס לנטרל אותו ולמנות במקומו ח'ליף כלבבו אשר יהיה תלוי בו באופן מוחלט. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-חאכם הראשון (ח'ליפה עבאסי)

אל-חאכם באמר אללה הראשון (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן חסין בן אבי בכר (בערבית: ابو العباس احمد بن الحسين بن ابي بكر), היה הח'ליפה העבאסי הסמלי השני שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1262 ו-1302. לאחר נפילת בגדאד בשנת 1258 בידי המונגולים, נמלט אל-חאכם ומצא מחסה בקרב הבדואים. לאחר מכן המשיך במסעותיו והגיע לחצר של מחמד עיסא בן מוהאנא האיובי בדמשק ובחלב. התקדמותם של צבאות המונגולים הדירה את רגליהם של האיובים, ולאחר קרב עין ג'אלות ב-16 בספטמבר 1260 ערק אל-חאכם למחנה הממלוכי. לאחר מינויו של אל-מסתנצר השני לח'ליפה, מצא אל-חאכם מפלט אצל המושל הממלוכי של חלב, עכוש ברלי. לאחר שהייה קצרה בחסותו המשיך אל-חאכם בדרכו בליווי משמר טורקמני ונפגש עם אל-מסתנצר השני שהיה עתה בדרכו לבגדאד בשליחות השווא של ביברס. הוא הצטרף לכוחו הקטן ולאחר תבוסתו של הלה, נמלט על נפשו בליווי כמה מרעיו חזרה אל מחמד עיסא. אל-חאכם הגיע לקהיר במרץ 1262, אך רק בנובמבר אותה השנה מונה לח'ליפות בידי אספת עלמאא ברשות השופט הראשי של מצרים, לאחר שאומתו רשימות היחש אשר ברשותו. אל-חאכם הכריז על ג'יהאד נגד המונגולים בשמו של ביברס, וקיבל אגף מגורים באחד ממגדלי ה"קלעה", המצודה הקהירית. בראשית שלטונו עוד נטבעו מטבעות בשמו, על אף העובדה שהוא לא היה בעל סמכות ממשית ועיקר זמנו הוקדש ללימודי דת. לעומת זאת, לאל-חאכם היה חלק חשוב בניהול המגעים הדיפלומטיים עם אחיו של הולגו חאן שהתאסלאם והנהיג את הפלג הצפוני של "אורדת הזהב". בשנת 1263 אף התקבלה בקהיר משלחת ממנה שביקשה לבקרו. בימי שלטונו למן נובמבר 1262 נהג לשמש כבן לוויתם הסמלי של הסולטאנים הממלוכים, ולמן 1291 שב להטיף בתפילות יום השישי, לראשונה זה מאות שנים, אף כי הדבר נעשה בשמם. בימיו של אשרף, נלקחה ממנו זכות טביעת המטבעות, למרות שהוא התפאר עליהם בתוארו "מכוננה מחדש של המדינה העבאסית" (בערבית: מקים אל-דולה אל-עבאסיה). בשנת 1298 עלה לרגל למכה ואל-מדינה. בנוסף על כך נהג אל-חאכם להצטרף למסעותיהם של הסולטאנים ברחבי הממלכה. בימי ח'ליפותו משלו הסולטאנים אשרף ולאג'ון.
אורי רגב

הרב אורי רגב (נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא רב רפורמי ומשפטן, לשעבר נשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. מנכ"ל עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה". רגב נולד ב-1951 בתל אביב למשפחה חילונית. הוא התוודע ליהדות הרפורמית בגיל 16 כשהיה במשלחת של תלמידי תיכון לקהילות היהודיות בארצות הברית, וכשחזר החל לפקוד את בית הכנסת הרפורמי בתל אביב. למד משפטים במסגרת העתודה האקדמית, שירת בפרקליטות הצבאית ובין היתר היה עוזר היועץ המשפטי של רצועת עזה וסיני והתובע הצבאי של חיל הים. השתחרר בדרגת סא"ל ואחרי שחרורו עבד כעורך דין. בשנת 1986 סיים לימודי רבנות ותואר שני במדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בירושלים. בשנת 1987 ייסד את המרכז לפלורליזם יהודי, שהוא הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה ליהדות מתקדמת, ועמד בראשו עד 2002. בתפקידו זה הוביל מאבקים שרובם לוו בעתירות לבג"ץ להכרה בגיורים רפורמים, להקצאה שוויונית של כספים למוסדות שאינם אורתודוקסים, לביטול הקצאת "הכספים הייחודיים" לחרדים, והפך את התנועה הרפורמית לגוף בולט בדיון הציבורי בענייני דת ומדינה. שלושה נושאים מרכזיים שקודמו על ידו בבג"ץ: הכרה בגיורים לא-אורתודוקסיים על ידי מדינת ישראל לצורך הכרה בגרים על פי חוק השבות ורישומם כיהודים במרשם האוכלוסין. המאבק ב"כספים הייחודיים" ובהקצאת קרקעות על בסיס שיקולים פוליטיים ובלתי ענייניים, וחיוב המדינה לסייע בתקציבים למוסדות דת לא-אורתודוקסיים על פי קריטריונים שוויוניים ואחידים. פסילת המדיניות שלפיה סירבו רשויות מקומיות למנות רפורמים וקונסרבטיבים למועצות הדתיות. רגב היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל. בשנים 2002 – 2009 כיהן כנשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת – ובכך היה הישראלי הראשון שעומד בראש ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בעולם. ב-2009 ייסד יחד עם סטנלי גולד את עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" שפועלת למען חופש דת לכל הזרמים בישראל ולשוויון בנטל בתחום השירות הצבאי וההשתתפות בשוק העבודה. משנת 2010 מכהן הרב רגב כיו"ר עמותת "מנוחה נכונה". במשך השנים רגב כיהן גם במועצות המנהלים של האגודה לזכויות האזרח בישראל, חמד"ת (המועצה לחופש מדע, דת ותרבות בישראל), ושומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, היה חבר מייסד של "בצלם" וחבר הפורום לאחריות לאומית. רגב נשוי ואב לשניים ומתגורר בירושלים. אורי רגב באתר חדו"ש – לחופש דת ושוויון אריה דיין, הרב רגב יוצא לעולם הגדול, באתר הארץ, 23 בינואר 2002 אורי רגב באתר הסוכנות היהודית
ורביצה

ורביצה (בבולגרית: Върбица) היא עיירה במזרח בולגריה, בשטח מחוז שומן, הממוקמת על המורדות המזרחיים של הרי הבלקן, משני עבריו של הנהר גֶרילה. ראשית ההתיישבות במקום הייתה בתקופת הממלכה התראקית. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית ואחר כך האימפריה הביזנטית. דרומית לעיירה מצויות חורבותיה של העיר פליסקה, עיר הבירה הראשונה של האימפריה הבולגרית הראשונה. בתוך שטחי העיירה המודרנית נערך ב-811 קרב פליסקה, בו הביסו צבאותיו של החאן קרום, את צבאות הביזנטים, תוך שהם הורגים את הקיסר ניקופורוס הראשון. מרבית האוכלוסייה היא ממוצא בולגרי בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוטם ממוצא טורקי, שהם מוסלמים סונים. באזור העיירה קיימת תעשייה זעירה, בעיקר עיבוד עץ וטקסטיל וכן מוצרי מזון. האזור מתוייר, הן בשל מעיינות המרפא המצויים בו והן לתיירות נופש, הסובבת את אגם טישה, הסמוך. עיקר הגידולים החקלאיים הם חיטה, שעורה, תירס, סלק סוכר, עגבניות, פלפל, חמניות, דלעת וכוסברה. האזור מצוי במשבר כלכלי ורמת האבטלה גבוהה מהממוצע בבולגריה. מדיה וקבצים בנושא העיירה ורביצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורביצה
אלכסיי רזומובסקי

אלכסיי רזומובסקי (ברוסית: Алексей Григорьевич Разумовский; ‏17 במרץ 1709 - 6 ביוני 1771) היה מאהב של יליזבטה, קיסרית רוסיה. רזומובסקי נולד בכפר במחוז צ'רניגוב שבאוקראינה של היום במשפחה של קוזאק מן השורה. בילדותו ברח ממשפחתו והחל לשיר בכנסייה מקומית. בשנת 1731 נלקח על ידי אציל מקומי לסנקט פטרבורג. תוך זמן קצר החל לשיר בחצר. בהתאם לעדויות היה גבר נאה ביותר וכתוצאה מכך משך תשומת לבה של יליזבטה, קיסרית רוסיה הצעירה. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-18 התקדם לתפקידים שונים בקרבת הנסיכה. היה מקובל לפנות אליו עם בקשות שונות והוא נהג לעזור תוך ניצול השפעתו על יליזבטה. ביום הכתרת יליזבטה קיבל רזומובסקי את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה באימפריה, קודם בדרגה צבאית וקיבל אחוזה וחולופים לבעלותו. ככל הנראה בשנת 1742 התחתן עם הקיסרית. בשנת 1744 קיבל תואר רוזן ובשנת 1756 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. יחד עם זאת הוא היה בן אדם שקט, דתי ולא התערב בענייני החצר והפוליטיקה הגבוהה. הוא תמך במשפחתו ובאוקראינה שבתקופת יליזבטה קיבלה כמה הטבות. בסוף שנות ה-40, עם התקרבות יליזבטה לאיוואן שובלוב, השפעתו על הקיסרית פחתה. רזומובסקי נפטר בשנת 1771 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג. קיימות שמועות על כך שיליזבטה ילדה לו ילדים, אך אין לכך עדויות באף מסמך. בתחילת שלטונו של יקטרינה הגדולה היא שלחה את מיכאיל וורונצוב למצוא מסמכים בנושא חתונת רזומובסקי עם יליזבטה, אך רזומובסקי במהלך הפגישה שרף מסמכים שככל הנראה היו קשורים לנושא. ידוע על שתי נשים שטענו שהן היו בנות של יליזבטה ורזומובסקי. אחת מהן הייתה נזירה ובטקס הלוויה שלה השתתפו נציגי משפחת רומנוב ומשפחת רזומובסקי. השנייה נעצרה בליבורנו, נלקחה לרוסיה ומתה משחפת במבצר פטרופבלובסקיה. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי רזומובסקי בוויקישיתוף אלכסיי רזומובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אל-חאכם

אל-חאכם באמר אללה (מילולית: המושל במצוות האל, בערבית: الحاكم بامر الله) היה שם שלטונם של מספר ח'ליפים מבית עבאס וח'ליפים משושלות אחרות. האם התכוונתם ל... אל-חאכם (ח'ליפה פאטמי) – אל-חאכם באמר אללה, אל-מנצור בן אל-עזיז באללה, הח'ליפה הפאטמי ששלט בין 996 ל-1021 לספירה. אל-חאכם הראשון (ח'ליפה עבאסי) – אל-חאכם באמר אללה הראשון, אבו אל-עבאס בן חוסיין, הח'ליף העבאסי הסמלי ששלט בקהיר בין 1262 ל-1302. אל-חאכם השני (ח'ליפה עבאסי) – אל-חאכם באמר אללה השני, הח'ליף העבאסי הסמלי ששלט בקהיר בין 1341 ל-1352.
קלי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קלי – המילה העברית ל"טוסט" פרמנגנט האשלגן (קלי) (KMnO4) - חומר כימי המשמש כתמיסת חיטוי קאלי (לינוקס) – הפצת לינוקס אישים: משפחת קלי – הרכב מוזיקלי משפחתי אירופי-אמריקני אדי קלי – כדורגלן סקוטי אלישע קלי – דוקטור להנדסת מים, ממקימי קיבוץ נירים ג'ון קלי – גנרל אמריקאי ג'ורג' קלי – פסיכולוג אמריקאי ג'ין קלי – שחקן קולנוע ורקדן אמריקאי גרייס קלי – שחקנית אמריקנית ונסיכת מונקו דב קלי – קצין בצה"ל דייוויד אי קלי – מפיק טלוויזיה אמריקאי דייוויד קלי (שחקן) – שחקן אירי דין לנוקס קלי – שחקן אנגלי דניאל יו קלי (אנ') – שחקן אמריקאי דפורסט קלי – שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שיחק ב"מסע בין כוכבים" הארי קלי (אנ') – פוליטיקאי אמריקאי טרה קלי – כדורסלן אמריקאי טרנט קלי – פוליטיקאי אמריקאי מייגן קלי – אשת תקשורת אמריקאית סאם קלי (אנ') – שחקן אנגלי פאול קלי – צייר שווייצרי פרד קלי – אתלט אמריקאי ריצ'רד קלי – במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי שון קלי – רוכב אופניים אירי קאלי (פירושונים) כלי אישים ששמם הפרטי הוא קלי
אל-חאכם השני (ח'ליפה עבאסי)

אל-חאכם באמר אללה השני (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מסתכפי השני באללה (בערבית: الحاكم بامر الله الثاني, ابو العباس احمد بن المستكفي بالله الثاني) היה הח'ליפה העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בשנים 1352-1341. במקור, יועד אחמד (אל-חאכם השני) לח'ליפות בצוואת אביו אל-מסתכפי השני. לאחר פטירתו, הסולטאן הממלוכי א-נאצר מחמד בן קלאון סירב למלא את הצוואה בשל הסכסוך שפרץ בינו ובין אל-מסתכפי השני והוא מינה במקומו את בן-דודו אל-וא'תק באללה השני, שהיה בן טיפוחיו ואשר ייצג אותו במאבקי הכוח הפנימיים בחצר הח'ליפות קודם לעלייתו לשלטון. לאחר שלטון קצר נפטר הסולטאן א-נאצר, ואל-ואת'ק הודח על ידי הסולטאן החדש אעלא אל-דין קוג'וק ואחמד מונה, כבקשת אל-מסתכפי אביו, תחת השם "אל-חאכם באמר אללה" השני. ב-1342 נפטר קוג'וק והוחלף בידי א-נאצר שיהאב אל-דין אחמד למספר חודשים; לאחריו מלכו אל-צאלח עימאד אל-דין איסמאעיל (1345-1342),אל-כאמל שעבאן (1346-1345); אל-מט'פר חאג'י (1347-1346), א-נאצר בדר אל-דין אבו אל-מעאלי (1351-1347). אי היציבות הפוליטית בחצר הסולטנות השפיעה באופן ישיר על אי היציבות של הח'ליפות, והדבר התבטא בהדחות ח'ליפים תדירות, הגליות, כליאות והעברת התפקיד בין צאצאים שונים של אל-מסתכפי השני.