laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוניברסיטת ארץ הקודש

אוניברסיטת ארץ הקודש (באנגלית: University of the Holy Land) הוא מוסד פרטי נוצרי להשכלה גבוהה הפועל בישראל. המוסד אינו מוכר כמוסד אקדמי על ידי הרשויות בישראל או בארצות הברית. בראש המוסד עומד ד"ר סטפאן פפאן. במוסד אנשי צוות אקדמיים יהודים ונוצרים, בהם חוקר העתיקות האנגלי שמעון גיבסון (אנ') העוסק רבות בעתיקות בארץ הקשורות בנצרות. מרצה אורח קבוע הוא חוקר העתיקות ד"ר גבריאל ברקאי. עובדי המוסד קידמו את הקמת המוזיאון הפתוח כפר נצרת. כאמור, המוסד אינו מוּכַּר כמוסד להשכלה גבוהה לא בארצות הברית ולא בישראל.[דרוש מקור] הוא מוכר כמוסד לימודים דתי, בידי האיגוד התאולוגי האסייתי.[דרוש מקור] בין היתר, מציע המוסד שילוב של תוכניות קצרות בנות שבועות אחדים או עונת לימודים בודדת, במסגרת הלימודים באוניברסיטה נוצרית אחרת בעולם. לפי אתר המוסד, תלמידיו התקבלו ללימודי המשך לתואר שלישי באוניברסיטאות מכובדות ובהן אוניברסיטת הלסינקי, אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת אברדין, הסמינר התאולוגי היהודי (מכון שכטר) של התנועה הקונסרבטיבית, והאוניברסיטה העברית בירושלים.[דרוש מקור] האוניברסיטה הוקמה על ידי המרכז לחקר הנצרות הקדומה (Center for the Study of Early Christianity) בשנת 1986. היא שוכנת ברחוב הרוזמרין 1104 בשכונת גילה בירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת ארץ הקודש (באנגלית) מידע על אוניברסיטת ארץ הקודש בקטלוג הספרייה הלאומית colleges רשימת מכללות מוכרות שאינן מאושרות בארצות הברית ויכוח ארכאולוגי עשוי לזכות את הרומאים מהחרבת חומת המקדש, ניר חסון, ינואר 2015 (אתר הארץ) בעלי ידע שזהו קבר ישו דוד הורוויץ, ינואר 2008 (באנגלית, אתר ג'רוזלם פוסט) בתקציר הספר "ימיו האחרונים של ישו" (באנגלית), תקציר אותו כתב בעצמו והמפורסם באתרי מכירות הספרים אתר אמזון ובברנס אנד נובל, רשם: מסקנותיי בנוגע לישו ולירושלים עשויים להיות שנויים במחלוקת (אתר אמזון, The Final Days of Jesus) מעמד אקדמי (באנגלית, אתר המכללה) למה ללמוד אצלנו (באנגלית, אתר המכללה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסים מסוכנים

יחסים מסוכנים (בצרפתית: Les Liaisons dangereuses) הוא שמו של רומן מכתבים נודע מאת הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו. הרומן יצא לאור בשנת 1782 וזכה לעיבודים רבים, לבמה, לאופרה, לקולנוע ולטלוויזיה. ההבטחה שסימן רומן זה לא התממשה בשני הרומנים האחרים של דה לאקלו, וזה שב והצטרף לצבא אחרי המהפכה הצרפתית וטיפס לדרגת גנרל תחת פיקודו של נפוליאון. "יחסים מסוכנים" פורסם לראשונה במהדורה בת ארבעה כרכים, ב-23 במרץ 1782, על ידי הוצאת Durand Neveu, והפך מיד להצלחה גדולה. הוא נמכר ב-1,000 עותקים בחודש הראשון להפצתו, הצלחה מסחרית גדולה במונחי אותם הימים. לאקלו, שהיה איש צבא, צווה מיד לשוב למבצר בו הוצב בבריטני. במוקד הרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, ניצבת דמותם של המפתה ואלמון ושל ידידתו ויריבתו מאדאם דה מרטיי, המתענגים בלא ייסורי מצפון על סבלם של קרבנות הפיתוי. דה לאקלו מתאר את נפשם של דמויותיו באופן ריאליסטי ובעין חדה, ומציב את דמויותיו בניגוד חריף לזו של ורתר בייסורי ורתר הצעיר של גתה (1774). בעוד גתה, ברומן המכתבים הקצר שלו, שעורר אף הוא שערורייה, מתווה את דמות האוהב הנמק בייסורי אהבתו הנכזבת, מתאר דה לאקלו את האופן בו משחיתים הציניות, הנצלנות וחוסר המעש את נשמתם של גיבוריו. דה לאקלו גרס כי ספרו הוא סטירה מוסרית, אך ניכרת בו גם התענגות על האופן המתוחכם בו רשעים מתוחכמים וחדי־לשון עושים שימוש ביכולתם האינטלקטואלית כדי להשיג את מטרותיהם. "יחסים מסוכנים" היה הרומן הבולט ביותר בעשור שהוביל אל המהפכה הצרפתית, בביקורתו החריפה על "המשטר הישן" (Ancien Régime) ועוד יותר מזה בתולדות הרומן. דה לאקלו צעד קדימה מהמורשת הפיקרסקית, כפי שהיא מיוצגת ברומנים כמו "תום ג'ונס" של הנרי פילדינג, וצעד חשוב לקראת התפתחות הרומן המודרני והפסיכולוגי, שמצא את ביטויו המלא רק במאה התשע עשרה. הספר תורגם לעברית בידי יונת סנד, ויצא לאור בשנת 1975 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת. ספרו של דה לאקלו זכה לעיבודים רבים. הבולטים שבהם: יחסים מסוכנים - מחזה מאת כריסטופר המפטון יחסים מסוכנים - אופרה מאת קונרד סוסה (מוזיקה) ופיליפ ליטל (ליברית) יחסים מסוכנים - סרט צרפתי משנת 1959 בבימויו של רוז'ה ואדים יחסים מסוכנים - סרט אמריקאי משנת 1988 בבימויו של סטיבן פרירס, על פי מחזהו של המפטון יחסים מסוכנים - מיני סדרה צרפתית משנת 2003, בבימויו של ג'וזה דיין הפיתויים האסורים של ולמונט - סרט בבימויו של מילוש פורמן משחקי פיתוי - סרט אמריקאי משנת 1999 בבימויו של רוג'ר קאמבל, הממקם את העלילה בניו יורק של ימינו. צבי ינאי, ‏כובשי הלבבות, מחשבות 44, אוגוסט 1976, עמ' 18–23 יחסים מסוכנים, באתר OCLC (באנגלית) יחסים מסוכנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עיר של אושר

עיר של אושר (באנגלית: City of Joy) הוא סרט דרמה משנת 1992 בבימויו של הבמאי האנגלי רולנד ג'ופה (Roland Joffé, דמעות של שתיקה), לפי תסריט של מרק מדוף. הוא מבוסס על רומן הנושא שם זהה, אותו כתב דומיניק לאפייר (Dominique Lapierre). הזארי פאל (אום פורי) הוא חוואי כפרי שמהגר לקולקטה ביחד עם אשתו (שבנה עזמי) ושלושה ילדיהם בחיפוש אחר חיים טובים יותר. הם מתחילים בצורה לא טובה. מרמים אותם, לוקחים מהם את דמי השכירות שלהם והם נזרקים לרחובות, וקשה להזארי למצוא עבודה כדי שתפרנס את משפחתו. אולם המשפחה הנחושה מסרבת לוותר ולבסוף מוצאת את מקומה בעיר מוכת העוני. בינתיים, בקצה השני של כלכתא, מקס לווה, רופא מדוכדך מטקסס (פטריק סווייזי) הגיע לתור אחר הארה רוחנית אחרי שהוא איבד מטופל בזמן ניתוח. גם הוא מתחיל בצורה קשה. אחרי שפרוצה מרמה אותו, הוא מוכה בידי בריונים ונותר מדמם ברחובות בלי מסמכיו וחפצי הערך שברשותו. הזארי נחלץ לעזרתו של מקס ולוקח את הרופא הפצוע ל"עיר של אושר", רובע עוני המאוכלס במצורעים ועניים שהופך להיות ביתה החדש של משפחתו. מקס שוהה זמן רב בשכונה, אבל לא מעוניין להתערב בענייניהם של השוכנים בה, בגלל שהוא חושש להיקשר אליהם רגשית. אולם, מהר מאוד הוא מחליט לשעות לעזרתם של חבריו החדשים אחרי שאשה אירית (פולין קולינס), שמנהלת את המרפאה המקומית משכנעת אותו לעשות כן. לבסוף, מקס מתחיל להיקשר לשוכני הרובע והוא מתחיל להבין שחייו אינם כל כך רעים. ישנם רבים בסביבתו שחייהם גרועים בהרבה משלו, אבל הם מתייחסים לכל יום בציפייה חיובית שנוטעת כוחות חדשים ברופא המדוכא. פטריק סווייזי – מקס לווה אום פורי – הזארי פאל פולין קולינס – ג'ון בטל שבאנה עזמי – קמלה ה. פאל עיישה דהרקר – אמריטה ה. פאל סנטו צ'אודהורי – שמבו ה. פאל אימרן בדש חאן – מאנוג' ה. פאל שיאמאנאד ג'אלאן – מר גאטאק, הסנדק אנג'ן דוט – ד"ר סוניל ארט מאליק – אשקוק גטאט נאביל שבאן – אנואר דבוטוש גוש – ראם צ'אנדה סוניטה סנגופטה – פומינה לובלין מישרה – שאנטה פאבאן מאלהוטרה – עשיה "עיר של אושר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עיר של אושר", באתר נטפליקס "עיר של אושר", באתר AllMovie (באנגלית) "עיר של אושר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עיר של אושר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עיר של אושר", באתר אידיבי "עיר של אושר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה

קונסטנצה מאראגון (בספרדית Constanza de Aragón – קונטנסה דה אראגון, בהונגרית: Aragóniai Konstancia – קונסטנציה; בגרמנית: Konstanze von Aragón קונסטנֶה ‏; 1179 – 23 ביוני 1222) הייתה נסיכה ספרדית, מלכת הונגריה מנישואיה הראשונים וקיסרית האימפריה הרומית הקדושה מנישואיה השניים. קונסטנצה מאראגון הייתה בתם של אלפונסו השני, מלך אראגון וסאנצ'ה מקסטיליה, מלכת אראגון(אנ'). עם מות אביה בשנת 1196 החליט המלך החדש, אחיה של קונסטנצה, פרו השני, מלך אראגון להשיא אותה לאימרה הראשון, מלך הונגריה בשנת 1198. בשנת 1199 או שנה לאחר מכן נולד בנה לסלו השלישי, מלך הונגריה. מותו של בעלה העלה לכס המלוכה את בנה הקטין תחת העוצרות של אנדראש השני, מלך הונגריה. העוצר חמד את כס המלוכה לעצמו וגירש את קונסטנצה ובנהּ שמצאו מקלט בווינה שם נפטר לסלו ביום 7 במאי 1205 וקונסטנצה חזרה לממלכת אראגון. באראגון פרשה קונסטנצה למנזר אותו ייסדה אמהּ לאחר מות בעלה – אביה של קונסטנצה, היא שהתה במנזר במשך 5 שנים עד שהאפיפיור אינוקנטיוס השלישי החליט בעצה עם מלך אראגון להשיא אותה לבן חסותו פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. קונסטנצה ופרידריך נישאו בעיר מסינה ביום 15 באוגוסט 1209 והיא הוכתרה כמלכת סיציליה. בעת הנישואים היה החתן בן 14 והכלה בת 30 אך הפרש השנים גושר על ידי אהבה עזה. יש היסטוריונים הגורסים כי קונסטנצה שימשה גם כדמות אם לפרידריך שהתייתם מאימו בילדותו. בשנת 1211 נולד בנם המשותף היינריך. בשנת 1212 הוכתר פרידריך כמלך גרמניה וקונסטנצה נותרה בסיציליה עד לשנת 1220 ובשנת 1215 היא הוכתרה כמלכת גרמניה בטקס ההכתרה השני של בעלה. בשנת 1220 הוכתרו פרידריך וקונסטנצה כקיסרי האימפריה הרומית הקדושה והיינריך הוכתר כמלך גרמניה. בשנת 1222 נפטרה קונסטנצה ונקברה בקתדרלת פלרמו. מדיה וקבצים בנושא קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה בוויקישיתוף קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) David Abulafia. Frederick II: a medieval emperor. Oxford University Press US, 1992 ISBN 0195080408 page 107
רוב תומאס

רוברט קלי "רוב" תומאס (נולד ב-14 בפברואר 1972) הוא מוזיקאי, זמר רוק ומלחין אמריקאי. הוא הסולן וכותב השירים של להקת "Matchbox Twenty". בנוסף, תומאס מופיע ומקליט שירים כאמן בפני עצמו. תומאס זכה בשלושה פרסי גראמי על כתיבת השיר וביצוע להיט הפלטינה המשולשת - "Smooth" לצידו של קרלוס סנטנה. השיר הוא חלק מהאלבום "Supernatural" שיצא בשנת 1999. תומאס כתב במהלך השנים לאמנים רבים, בהם: טום פטי, וילי נלסון, מיק ג'אגר, מארק אנתוני, טיילור היקס וכריס דוטרי. החל בשנת 1996, שחררה להקתו להיטים רבים לרדיו. ב-2004, נכנס שמו של תומאס להיכל התהילה של המשוררים האמריקאיים, והוענק לו פרס סטרלייט, המוענק לאמנים צעירים, להם השפעה מבוססת בתעשיית המוזיקה. רוב ביצע הופעת אורח בקומדיית המצבים פילדלפיה זורחת, שם שיחק את עצמו. בנוסף, הוא מתארח רבות בתוכנית האירוח של ביל מאהר. 2005- Something To Be... 2009- Cradlesong 2015- The Great Unknown 1999- Smooth - דורג 1 במצעד האמריקאי 2003- A New York Christmas - לא דורג במצעד האמריקאי 2005- Lonely No More - דורג 6 במצעד האמריקאי 2005- This Is How A Heart Breaks - דורג 52 במצעד האמריקאי 2005- Ever The Same - דורג 48 במצעד האמריקאי 2006- Something To Be... - לא דורג במצעד האמריקאי 2006- Streetcorner Symphony - דורג 64 במצעד האמריקאי 2007- Little Wonders - דורג 58 במצעד האמריקאי 2009- Her Diamonds - דורג 23 במצעד האמריקאי 2009- Give Me The Meltdown - דורג 106 במצעד האמריקאי 2009- Someday - דורג 59 במצעד האמריקאי 2010- Mockingbird - דורג 95 במצעד האמריקאי 2015- Trust You- לא דורג במצעד האמריקאי מדיה וקבצים בנושא רוב תומאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוב תומאס (באנגלית) רוב תומאס, ברשת החברתית פייסבוק רוב תומאס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוב תומאס, ברשת החברתית אינסטגרם רוב תומאס, סרטונים בערוץ היוטיוב רוב תומאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוב תומאס, באתר AllMovie (באנגלית) רוב תומאס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רוב תומאס, באתר ספוטיפיי רוב תומאס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) רוב תומאס, באתר Last.fm (באנגלית) רוב תומאס, באתר AllMusic (באנגלית) רוב תומאס, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוב תומאס, באתר דיזר רוב תומאס, באתר Discogs (באנגלית) רוב תומאס, באתר Songkick (באנגלית) רוב תומאס, באתר Genius רוב תומאס, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שה שה שה שה שה

שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה (בכתב סיני: 施氏食獅史; בפין-יין: Shī Shì shí shī shǐ) הוא שיר בשפה הסינית קלאסית מאת הבלשן הסיני-אמריקאי גַּ'או יְוֵּ'אנְזֶ'ן (אנ'), המהווה דוגמה מפורסמת של כתיבה תחת אילוץ. תרגום כותרת השיר הוא בערך "המעשה באדם ששמו שִי שאכל אריות". כל 92 ההברות בשיר זה מבוטאות "שְׁה" באחד מארבעת הטונים הרשמיים בסינית הקלאסית. השיר מובן כמעט בשלמותו לרוב דוברי המנדרינית המודרניים, אך זאת בצורה הכתובה ההירוגליפית בלבד; זאת משום שבמהלך מעל ל-2,500 שנות שימוש בסינית הקלאסית חלו בהגייתה שינויים רבים, דבר שגרם להיווצרותם של הומופונים רבים. כתוצאה מכך, קריאה בעל-פה של השיר במנדרינית או כתיבתו בשיטת תעתיק כלשהי הופכת אותו לחסר משמעות לחלוטין. 施氏食狮史(Shī Shì shí shī shǐ) "石室诗士施氏，嗜狮，誓食十狮(Shíshì shīshì Shī Shì, shì shī, shì shí shí shī.)。 施氏时时适市视狮(Shì shíshí shì shì shì shī.)。 十时，适十狮适市(Shí shí, shì shí shī shì shì.)。 是时，适施氏适市(Shì shí, shì Shī Shì shì shì.)。 施氏视是十狮，恃矢势(Shì shì shì shí shī, shì shǐ shì,)， 使是十狮逝世(shǐ shì shí shī shìshì.)。 氏拾是十狮尸，适石室(Shì shí shì shí shī shī, shì shíshì)。 石室湿，氏使侍拭石室(Shíshì shī, Shì shǐ shì shì shíshì.)。 石室拭，氏始试食是十狮尸(Shíshì shì, Shì shǐ shì shí shì shí shī.)。 食时，始识是十狮尸，实十石狮尸(Shí shí, shǐ shí shì shí shī, shí shí shí shī shī.)。 试释是事(Shì shì shì shì.)" "דברי ימי האדון שה שאכל אריות" "אדון שה המשורר ממשכן האבן, חובב האריות, נשבע לאכול עשרה אריות. לעיתים קרובות הלך האדון לשוק למצוא אריות. בדיוק בשעה עשר הלכו עשרה אריות לשוק. ובדיוק באותו זמן האדון שה הלך לשוק. האדון בחן את עשרת האריות הללו, ובכוח חיציו הביא את עשרת האריות אל מותם. האדון אסף את גופותיהם של עשרת האריות, והלך אל משכן האבן. משכן האבן היה רטוב, האדון שלח את המשרתת לנקות את משכן האבן. משכן האבן נוקה, ורק אז ניסה האדון לאכול את עשרת האריות הללו. רק כשניסה לאכול, הבין שעשרת האריות הללו היו למעשה עשר גופות של אריות אבן. נסה להסביר את העניין". Buffalo buffalo buffalo buffalo buffalo buffalo buffalo buffalo תרגום לאנגלית וניתוח של כל מילה בשיר, באתר xuezhongwen.net ההגייה של השיר בסינית מנדרינית The Story of Mr Shi Eating Lions, recited in Mandarin Chinese, סרטון באתר יוטיוב ההגייה של השיר בקנטונזית 施氏食獅史(Lion-Eating Poet in the Stone Den) in Mandarin and Cantonese with romanization and English, סרטון באתר יוטיוב
אריק היל

אריק גורדון היל (באנגלית: Eric Gordon Hill; ‏7 בספטמבר 1927 – 6 ביוני 2014) היה סופר ומאייר ילדים אנגלי, נודע בזכות סדרת ספרי "פינוקי". היל נולד בלונדון. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 12, פונה לכפר קטן וחזר בשנת 1940. הוא עזב את הלימודים בגיל 15 והחל לעבוד. בגיל 16 הוא עבד בסטודיו לאמנות כשליח ושם החל להתעניין באיור. הוא שירת תקופה קצרה בחיל האוויר ואחר כך חזר לסטודיו והחל לפרסם איורים במגזינים ועיתונים. בשנת 1976 נולד בנו כריסטופר, והיל כתב עבורו סיפור אודות כלכלב קטן, ובשנת 1980 פורסם הספר "Spot the Dog" (או "פינוקי" בעברית). בשנת 2008 הוענק לו תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית. היל נפטר בעקבות מחלה ב-6 ביוני 2014, בגיל 86. אריק היל, ברשת החברתית Goodreads ביוגרפיה, באתר הוצאת ספרי פינגווין אודות פטירתו של היל, בהגרדיאן אריק היל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אריק היל (1927–2014), דף שער בספרייה הלאומית מת אריק היל, יוצר ספרי "פינוקי", באתר ynet, 10 ביוני 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיגן

גִיגֶן (בבולגרית: Гиген), הוא כפר בצפון מרכז בולגריה, הסמוך לנהר הדנובה, בשטח מחוז פלבן וממוקם 147 ק"מ מהבירה סופיה ו-54 ק"מ מבירת המחוז פלבן. בראשית המאה ה-21 ממצב עצמו הכפר כיעד תיירותי. יישוב תראקי נוסד באזור בתקופת הברונזה המאוחרת ושמו אֶסְקוּס, הנגזר מהשם התראקי העתיק של הנהר איסקר. הכפר גיגן ממוקם על חורבות העיר הרומית אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס שהוקמה ב-106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. בכתבי הגאוגרף תלמי מכונה העיר אסקוס מטְרִיבָּאלי. בשלהי המאה ה-2 הפכה העיר למרכז תרבותי וכלכלי אזורי. באמצע המאה ה-5 הוחרבה העיר על ידי ההונים ושוקמה בתקופתו של יוסטיניאנוס הראשון. בשלהי המאה ה-6 שוב הוחרבה העיר על ידי האווארים. במהלך המאה ה-10, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה שוקם חלק מהיישוב ובמקום הוקם כפר שנקרא גיגן והתקיים עד אמצע המאה ה-14 עת הוחרב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. בכנסיית הכפר העתיק נמצאה כתובת מאמצע המאה ה-10, תקופתו של פטר הראשון (שליט בולגריה) ובה דברי תוכחה כנגד האמונה הבוגומילית. במהלך המאה ה-16 שוב הוקם יישוב על חורבות הכפר הקדום. בשלהי המאה ה-17 הצליח מהנדס צבאי איטלקי לקשר בין השרידים במקום לעיר הרומית העתיקה והחל מראשית המאה ה-20 החלו חפירות ארכאולוגיות מקיפות במקום. באוגוסט 1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש הכפר גיגן על ידי הצבא הרומני ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. ראש מועצת הכפר, קראסימיר מלאדנוב פרבאנוב נבחר ב-2009 כנציג המפלגה החדשה "אטאקה" המזוהה עם הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית. בגיגן שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הדנובה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc וערכי הקיצון נעים מ0oc בינואר ועד 25oc ביולי. ערך מורחב – יהדות בולגריה בגיגן נמצאה העדות המאומתת הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינציית מואסיה התחתונה של האימפריה הרומית). בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בראשית המאה ה-20 נמצאה מצבה ועליה הכיתוב ארכי-סינאגוגוס יוספוס, דהיינו ראש בית הכנסת, יוסף. המצבה תוארכה על ידי הארכאולוג גבריל קצרוב לאמצע המאה ה-2. גילויה מעיד על קהילה רומניוטית ממוסדת שהתגוררה במקום ולה מוסדות תפילה ובית עלמין. מחקרים מאוחרים יותר סוברים שהשרידים הם מראשית המאה ה-4. לאחר חורבן העיר אולפיה אסקוס בידי ההונים לא נמצאו עוד עדויות לקיומה של קהילה יהודית במקום. במאי 1943 גורשו כ-20,000 מיהודי סופיה לערי השדה. כ-6,000 מהם הגיעו לפלבן ובהמשך גורשו גם ממנה אל כפרי הסביבה. לאחר מחאות של ראשי היישובים השונים הועברו כמה מאות מהמגורשים לשכונה בגיגן, אשר יושבה בשעתו על ידי פליטים ממקדוניה וננטשה. בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום וסילוק המשטר הישן, הותר למגורשי סופיה לשוב אליה. מדיה וקבצים בנושא גיגן בוויקישיתוף הכפר גיגן, באתר guide-bulgaria (באנגלית). תולדות גיגן העתיקה, באתר המוזיאון ההיסטורי בפלבן (בבולגרית). כתובת אנטי-בוגומילית מהמאה ה-10 בכפר גיגן, באתר אוניברסיטת סופיה (בבולגרית). חציית הדנובה על ידי הצבא הרומני, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית, באתר militera.lib.ru (ברומנית). חיים קשלס, מתי באו ראשוני היהודים לבולגריה, בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 27-28. צבי קרן, תקציר ההיסטוריה של בולגריה ויהודיה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה . דוד יוסיפאור, גיטו פלבן, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 901-906.
עודד אברמסקי

עודד אברמסקי (נולד ב-1 בנובמבר 1940 בירושלים) הוא נוירולוג ישראלי. במשך 18 שנים כיהן כראש המחלקה הנוירולוגית בהדסה עין כרם, פרופסור ובעבר דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית. חבר האקדמיה הישראלית למדעים. אברמסקי הוא חוקר מוביל בתחום הנוירואימונולוגיה, תחום רפואה הקושר בין מערכת החיסון ומערכת העצבים. שימש כמדען הראשי של משרד הבריאות ויו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח. נולד בירושלים בשנת 1940 למינה ופרופ' שמואל אברמסקי. ב-1958 סיים לימודים במגמה ההומניסטית-יהודית בתיכון ליד האוניברסיטה. בשנת 1969 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית והדסה. הוא התמחה בנוירולוגיה בביה"ח האוניברסיטאי הדסה עין כרם (1973-1969) והשתלם בנוירואימונולוגיה במחלקה לאימונולוגיה כימית במכון ויצמן למדע (1974-1973) ובמחלקה הנוירולוגית באוניברסיטת פנסילבניה (1978-1976). במסגרת שירותו הצבאי במילואים שימש קצין רפואה אוגדתי בדרגת סגן-אלוף במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש משנה לראש המחקר והפיתוח במפא"ת ומפקד פרויקט "אדם בקרב" בדרגת אלוף-משנה. אברמסקי ערך מחקרים חשובים בתחום המחקר והטיפול במחלות אוטואימוניות של מערכת העצבים. בהם במחלת מיאסתניה גרביס (MG) ביחד עם פרופ' שרה פוקס, וכן מחקר על ההשפעות של היריון במחלות אוטואימוניות כגון טרשת נפוצה ודלקת מפרקים, יחד עם פרופ' תלמה ברנר. אברמסקי נבחר כנשיא כבוד של החברה הישראלית לנוירואימונולוגיה. הוא חבר כבוד בחברה האמריקאית לנוירולוגיה (ANA), חבר חוץ במכון האמריקאי לרפואה (IOM) של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ועמית כבוד בקולג' המלכותי לרופאים בבריטניה. בשנת 2007 התקיים בהדסה כינוס בינלאומי להבעת הערכה לפועלו, בכינוס הודיעה חברת ביוג'ן כי היא מקימה את הקתדרה ע"ש פרופ' אברמסקי בהדסה. בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המולמו"פ ממנו התפטר ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה. בשנת 2009 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. אברמסקי פרסם ארבעה ספרים ולמעלה מ-300 פרסומים מחקריים. בשנת 1960 נישא אברמסקי להניה קליגמן, פסלת. נפטרה ב-31 בדצמבר 2009, ביום הולדתה השבעים. לשניים ארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא עודד אברמסקי בוויקישיתוף כרטיס אישי וקורות חיים, באתר האקדמיה הישראלית למדעים מירב אנקורי, ‏פרופ' עודד אברמסקי, יו"ר המולמו"פ, התפטר מתפקידו, באתר גלובס, 8 ביוני 2010 אורה קורן‏, התפטר יו"ר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח פרופסור עודד אברמסקי, באתר וואלה, 8 ביוני 2010 שירות הידען, ‏פרופ' עודד אברמסקי התפטר מתפקידו כיו"ר המולמו"פ, באתר "הידען", 9 ביוני 2010 הפרופסורים עודד אברמסקי, יוסף לויה ואברהם ניצן מצטרפים כחברים חדשים לאקדמיה למדעים, באתר "הידען", 15 בדצמבר 2009
רבי ברכיה

רבי ברכיה (או רבי ברכיה הכהן) היה מגדולי חכמי האגדה בדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל. רוב מאמריו עוסקים באגדה ורק מאמרים בודדים בהלכה מצויים ממנו. במדרשים שמו של רבי ברכיה נפוץ ביותר. לעומת זאת בתלמוד הבבלי הוא מופיע פעמים בודדות בלבד. רבו המובהק היה רבי חלבו. משמו ומשם רבו, רבי שמואל בר נחמני, הוא מרבה למסור מאמרים באגדה. כן הוא מוסר ממאמרי הדרשנים המפורסמים: רבי לוי, רבי אבא בר כהנא, רבי יהודה בר סימון ודרשנים מדורות קודמים. רבי ברכיה מכונה לעיתים "הכהן". שמו של אביו היה רבי חייא ושניהם יחד מסרו דברי אגדה. כן מסר רבי ברכיה מסר בשמו של אביו אחיו היה האמורא רבי שמואל שמוזכר כמה פעמים בתלמוד הירושלמי בענייני הלכה. נכדו, בן בתו, היה רבי חייא. הרוצה לנסך יין על גבי המזבח ימלא גרונם של תלמידי חכמים יין. אם רואה אדם שתורה פוסקת מזרעו ישא בת תלמיד חכם. אמר הקב"ה לישראל בני אם ראיתם זכות אבות שמטה וזכות אמהות שנתמוטטה לכו והידבקו בחסד. אבוי לדור שאישה מנהיגתו. הרב אהרן הימן, "רבי ברכיה", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק א, באתר היברובוקס תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ד', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ג, עמוד א' תלמוד ירושלמי, מסכת כלאים, פרק ט', הלכה ג'. שיר השירים רבה, פרשה א', פסקה ב'. ויקרא רבה, פרשה ל', פסקה א' תנחומא, חיי שרה, ו תלמוד ירושלמי, מסכת שבת, פרק ט"ו, הלכה ג'. תלמוד ירושלמי, מסכת ערלה, פרק ב', הלכה א' (בתלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ז', הלכה א' מובא מאמר זהה בשם רבי שמעון אחוי דרבי ברכיה). יש שרצו ללמוד מנוסח הירושלמי במסכת ערלה ששני רבי ברכיה היו, אך לדעת א. היימן אין משם כל ראיה. בראשית רבה, פרשה ט', פסקה ה' תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ע"א, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ע"א, עמוד א' תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין, פרק י', הלכה א' מדרש תהילים מזמור כ"ב (בתרגום)
מישל מירובסקי

מישל מירובסקי (בפולנית: Michel Mirowski;‏ 24 באוקטובר 1924 – 26 במרץ 1990) היה רופא קרדיולוג יהודי-פולני-ישראלי-אמריקאי אשר פיתח את הדפיברילטור האוטומטי המושתל הראשון בתוך קוצב לב. נולד בוורשה בירת פולין כמרדכי פרידמן (Mordechai Frydman). אמו נפטרה ממחלת לב בגיל 34, בהיותו ילד. בהמשך, אביו, שחשש מאנטישמיות, שינה את שם המשפחה לשם שיישמע פולני יותר - מירובסקי, ושינה גם את שמו הפרטי של בנו למייצ'יסלב (Mieczysław). עם תחילת מלחמת העולם השנייה ברח מזרחה לאוקראינה, שם הסתתר במשך חמש השנים הבאות בזהות בדויה. ב-1944 התגייס ושימש כקצין ברגימנט פולני. בתום המלחמה נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת גדנסק. הוא גילה כי כל משפחתו נספתה בשואה, היה לציוני ועלה לארץ ישראל. ואולם, היות שבארץ לא פעלו באותה תקופה בתי ספר לרפואה, הוא שב לאירופה ולמד רפואה בליון שבצרפת. בשנת 1954 חזר לישראל הצעירה, והחל לעבוד בבית החולים תל השומר כאסיסטנט הבכיר לפרופ' הרי הלר. אחר כך התמחה בקרדיולוגיה במכון הקרדיולוגי במקסיקו סיטי. עם חזרתו לארץ שימש כקרדיולוג בבית החולים אסף הרופא. בשנת 1966 החל פרופ' הלר לסבול מטכיקרדיה חדרית (הפרעה בקצב הלב), ונפטר כעבור שבועיים. מירובסקי ניסה להגות שיטה שתוכל למנוע מוות כמו זה של הלר. הוא הגה את הרעיון של מכשיר שיושתל בלב, יזהה בעיות בקצב הלב וינסה לתקנן באמצעות זרם חשמלי. בשנת 1968 היגר מישראל לבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית, שם החל בניסויים קלינים בבעלי חיים. בשנת 1970 פרסם לראשונה את התוצאות, אולם זכה לתגובות סקפטיות מהקהילה הרפואית. בשנת 1975 הושתל המכשיר בלב של כלב. בשנת 1980 הושתל המכשיר הראשון בלב אדם, בבית החולים ג'ונס הופקינס (המסונף לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור). המכשיר שיוצר נמכר על ידי חברת Intec-Medrad, שהקים מירובסקי עם שותפים, חברה שנמכרה בשנת 1985 לענקית התרופות אלי לילי. היה נשוי לאנה ואב לשלוש בנות. נפטר בשנת 1990, בן 66 במותו. מירובסקי דיבר שפות רבות, בהן יידיש, פולנית, רוסית, עברית, צרפתית, אנגלית וספרדית. . אחד הבניינים של אוניברסיטת "ג'ון הופקינס" וגם הקתדרה לקרדיולוגיה שם קרויים על שמו. הוא זכה להיכלל ב"היכל התהילה הלאומי של הממציאים" (National Inventors Hall of Fame, מוזיאון ממשלתי אמריקני באוהיו). יצחק קרונזון: כי מנגד תראה עמ' 309 - 316, הוצאת עם עובד, 2010 יצחק קרונזון, 30 שנה להשתלה הראשונה של הדפיברילטור האוטומטי, באתר הארץ, 31 בינואר 2010 Dr. Michel Mirowski Is Dead at Age of 65; Made Heart Implant, הניו יורק טיימס (באנגלית) Marc W. Deyell, Stanley Tung, Andrew Ignaszewski, The implantable cardioverter-defibrillator: From Mirowski to its current use, BCMJ, Vol. 52, No. 5, June 2010