laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ולרי זלוז'ני

ולרי פֵדוֹרוֹביץ' זׇלוּזְ'ני (באוקראינית: Валерій Федорович Залужний; נולד ב-8 ביולי 1973) הוא קצין צבא אוקראיני. זלוז'ני שירת בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה מאז 27 ביולי 2021 עד 8 בפברואר 2024, וחבר במועצה לביטחון לאומי והגנה מאותה עת, ב-29 בינואר 2024 פוטר מתפקידו. האדם המשפיע ביותר של 2022 על פי מגזין TIME. נולד בעיר נובוהרד-וולינסקי. ב-1993 סיים בהצטיינות לימודי הנדסה במכללה העירונית, אך עבר לקריירה צבאית. ב-1997 סיים בהצטיינות את חוק לימודיו באקדמיה הצבאית באודסה. בשמונה השנים שירת בכל סולם התפקידים בצבא היבשה ממפקד כיתה ועד למפקד גדוד. ב-2005 נכנס לאוניברסיטה הצבאית בקייב, סיים כעבור שנתיים בהצטיינות יתרה, ומונה לראש מטה החטיבה הממוכנת ה-24. בין 2009 ל-2012 שירת כמפקד החטיבה הממוכנת ה-51. לאחר מכן שב לאוניברסיטה הצבאית, ללימודי פיקוד אופרטיבי ואסטרטגי; הוא סיים שוב במקום הראשון ביותר בכיתתו. ב-2014, בראשית המלחמה בדונבאס, מונה למפקד האזור הצבאי "C", במחוז דונצק. ב-2017 קודם לראש מטה המחוז הצבאי המערבי של אוקראינה. באותה שנה קיבל דרגת גנרל מאיור. ב-2018 הוצב בראש המערך המיוחד למצבי חירום ומשטר צבאי. ב-9 בדצמבר 2019 הועבר לשרת כמפקד המחוז הצבאי הצפוני. בקיץ 2021 מונה למפקד העליון, ובתור שכזה פיקד על הכוחות המזוינים בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה. בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100. ב-29 בינואר 2024 הודיע הנשיא זלנסקי לזלוז'ני כי החליט לפטר אותו מתפקידו כמפקד העליון של צבא אוקראינה עקב כישלונותיו בשדה הקרב. זלוז'ני סירב לקבל את המינוי החליפי שהוצע לו בתור יועץ ביטחוני לממשלת אוקראינה - מזכיר המועצה לביטחון לאומי. תפקיד מפקד צבא אוקראינה הוצע לגנרל קירילו בודאנוב, מפקד המודיעין האוקראיני ולמפקד צבא היבשה, הגנרל אולקסנדר סירסקי, אך שניהם סירבו להצעה. סגנית מזכיר המדינה האמריקאי לעניינים פוליטיים, ויקטוריה נולנד הגיעה לקייב ב-4 בפברואר 2024 כדי למנוע את הפיטורין אך לא הצליחה, כתוצאה מכך הודיעה במרץ 2024 על פרישתה מתפקידה. ב-8 בפברואר 2024 פוטר באופן רשמי. במקומו מונה הגנרל אולקסנדר סירסקי. במרץ 2024 מונה לתפקיד שגריר אוקראינה בבריטניה. מדיה וקבצים בנושא ולרי זלוז'ני בוויקישיתוף ולרי זלוז'ני, ברשת החברתית פייסבוק ולרי זלוז'ני, ביישום טלגרם איזבל קורשודיאן, וושינגטון פוסט, ‏רוצה פגזים, מטוסים וסבלנות: מפקד צבא אוקראינה בראיון נדיר, בעיתון מקור ראשון, 11 ביולי 2023 Valeriy Zaluzhnyy: The 100 Most Influential People of 2022, Time (באנגלית) "Zelensky sacks Ukraine's commander-in-chief Valerii Zaluzhnyi". BBC News (באנגלית בריטית). 2024-02-08. נבדק ב-2024-02-08.
רוסלן חומצ'ק

רוסלן בוריסוביץ' חומצ'ק (באוקראינית: Русла́н Бори́сович Хомча́к;‏ נולד ב-5 ביוני 1967) הוא איש צבא אוקראיני המשמש כסגן ראשון למזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה. התגייס לצבא הסובייטי ב-1984. ב-1988 סיים בי ספר לקצינים במוסקבה. שירת בכוח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה ולאחר מכן ביחידת שריון שהוצבה בבלארוס. בינואר 1993 עבר לצבא אוקראינה. עד למינויו לתפקידו הנוכחי היה חומצ'ק המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה. הוא כיהן כרמטכ"ל צבא אוקראינה מאז 21 במאי 2019, וב-28 במרץ 2020, בעקבות צו של הנשיא ולדימיר זלנסקי שפיצל את תפקיד הרמטכ"ל ויצר תפקיד-על של מפקד הכוחות המזוינים, מונה חומצ'ק לתפקיד מפקד הכוחות המזוינים והעביר את תפקיד ראש המטה הכללי לסרהי קורניצ'וק. ב-27 ביולי 2021 התמנה חומצ'ק לסגן המזכיר הראשון של המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה ותחתיו מונה ולרי זלוז'ני למפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה. ב-6 במאי 2024, נודע כי משרד הפנים של רוסיה הכניס את רוסלן חומצ'ק לרשימת מבוקשים. מדיה וקבצים בנושא רוסלן חומצ'ק בוויקישיתוף ביוגרפיה של חומצ'ק בתפקידו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, באתר משרד ההגנה של אוקראינה (מאורכב בארכיון האינטרנט) (באוקראינית) רוסלן חומצ'ק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) https://nv.ua/world/geopolitics/ruslan-homchak-obyavlen-v-rozysk-v-rossii-50415884.html ערך זה הוא קצרמר בנושא אוקראינים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרהי קורניצ'וק

סרהי פטרוביץ' קורניצ'וק (באוקראינית: Сергі́й Пе́трович Корнійчу́к; נולד ב-12 בספטמבר 1965) הוא איש צבא אוקראיני, לשעבר ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה. התגייס לצבא הסובייטי ב-1982. בשנת 1986 סיים בית הספר לקציני תותחנים בעיר חמלניצקי. שירת בכוח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה ולאחר מכן ביחידת שריון שהוצבה בגבול עם סין. לאחר התפרקות ברית המועצות התגייס לצבא אוקראינה. כיהן כראש המטה הכללי של צבא אוקראינה מאז פיצול התפקיד מתפקיד מפקד הכוחות המזוינים של אוקראינה ב-28 במרץ 2020 ועד 28 ביולי 2021. החליף אותו בתפקידו זה, סרהי שפטלה. מדיה וקבצים בנושא סרהי קורניצ'וק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אוקראינים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניס פושילין

דניס ולדימירוביץ' פושילין (ברוסית: Дени́с Влади́мирович Пуши́лин; נולד ב-9 במאי 1981) הוא פוליטיקאי מדונייצק, והיה מ-2018 ועד סיפוח דרום ומזרח אוקראינה ראש הרפובליקה העממית של דונצק. הוא התמנה לראש הרפובליקה בפועל לאחר רצח הנשיא המכהן אלכסנדר זכרצ'נקו, התמודד בבחירות בשנת 2018 וזכה בהן. ב-29 באפריל 2014 הטיל האיחוד האירופי סנקציות על פושילין, הכוללות איסור כניסה למדינות האיחוד, זאת בשל מעורבותו בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה. מדיה וקבצים בנושא דניס פושילין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דניס פושילין (ברוסית) דניס פושילין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניס פושילין, ביישום טלגרם דניס פושילין, ברשת החברתית VK ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אין כאלוהינו

אין כאלוהינו הוא פיוט הנאמר בסוף תפילת שחרית לפני אמירת פיטום הקטורת. בנוסח אשכנז המקורי, הפיוט נאמר רק בתפילות שבת ומועד, לקראת סיום תפילת מוסף, אך ברוב קהילות נוסח אשכנז שבישראל, התקבל לאומרו בכל יום כמנהג הספרדים. בפיוט "אין כאלוהינו" משבח המשורר את אלוהים באמירות: "אֵין כֵּאלֹהינוּ, אֵין כַּאדוֹנֵנוּ, אֵין כְּמַלְכֵּנוּ, אֵין כְּמוֹשִׁיעֵנוּ" ושואל שאלה מעין רטורית: "מִי כֵאלֹקֵינוּ? מִי כַאדוֹנֵנוּ? מִי כְמַלְכֵּנוּ? מִי כְמוֹשִׁיעֵנוּ?". המשורר קורא לישראל להודות לאלוהים: "נוֹדֶה לֵאלהינוּ" ומברך אותו: "בָּרוּךְ אֱלֹהינוּ". המשורר מדגיש כי אלוהי היהודים הוא האלוהים, האדון, המלך והוא המושיע. לפני נוסח הספרדים, הפיוט מסתיים באמירת המשורר שאלוהים ימשיך להושיע אותנו וירחם על ארץ ישראל (ציון) ויחון אותה (גאולה): "אַתָּה תוֹשִׁיעֵנוּ, אַתָּה תָקוּם תְּרַחֵם צִיּוֹן כִּי עֵת לְחֶנְנָהּ כִּי בָא מוֹעֵד". לפי נוסח האשכנזים, הפיוט מסתיים "אתה הוא שהקטירו אבותינו לפניך את קטורת הסמים", ומוביל ישיר לפטום הקטורת הנאמר אחריו. בחלק מהראשונים כתבו שתיקנו לומר פיטום הקטורת בשבת, על מנת להשלים בכך מאה ברכות. המהרי"ל ביאר, שביום חול ישנם שמונה עשרה ברכות בתפילה, ואילו בשבת רק שבע, ואת מה שנחסר משלימים בשנים עשרה 'אין כאלוהינו'. ואכן ברמ"א כתב שנהגו לומר את הפיוט רק בשבת. ובמשנה ברורה ביאר דבריו על פי דברי המהרי"ל. רבי יהודה בר יקר כתב שהסיבה שהפיוט נאמר לפני פיטום הקטורת היא שהקטורת מעשרת, לכן מודים כי "אין כאלוהינו" ושכל העושר הוא מאת אלוהים ולא "כוחי ועוצם ידי". לפי החיד"א המשפט "אין כאלוהינו" נאמר כנגדם של בבל שמלכם נבוכדנצר גזר שישתחוו לצלם. המשפט "אין כאדונינו" נאמר כנגד מדי, שמלכם אחשוורוש מכר את היהודים כעבדים להמן, המשפט "אין כמלכנו" נאמר כנגד יוון, שאלכסנדרוס מלכם מלך בכל העולם והמשפט "אין כמושיענו" נאמר כנגד עשו. פיטום הקטורת תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם אין כאלוקינו בנוסח אשכנז, באתר ויקיטקסט אין כאלוקינו באתר דעת אין כאלוקינו באתר הפיוט והתפילה אין כאלוקינו, רבי שלמה קרליבך אין כאלוקינו, יהורם גאון ומשה בן בסט ראו למשל ספר הפרדס סי' א', מחזור ויטרי סי' א', רוקח סי' שי"ט, שבלי הלקט סי' א' בשם רש"י, ועוד. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קל"ב, סעיף ב' ספר פירוש התפילה והברכות לרבי יהודה בר יקר. קשר גודל, החיד"א, קשר גודל סימן ך' על שאר התפלה. הן בלשוני מילה, באתר ויקיטקסט הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הלוסק

הלוסק (בבלארוסית: Глуск; ברוסית נהגה: גלוסק; בפולנית: Hłusk; ביידיש: האלוסק) היא עיירה בבלארוס, מרכזו המנהלי של מחוז משנה הלוסק במחוז מוהילב במזרח המדינה. במהלך חלוקת פולין השנייה הפכה הלוסק לחלק מהאימפריה הרוסית (ומאז הקמת ברית המועצות בשטחה). העיירה נכבשה בידי הצבא הגרמני ב-28 ביוני 1941 ושוחררה בידי הצבא האדום ב-27 ביוני 1944. בעיירה התקיימה קהילה יהודית משמעותית, ברבנותה שירת בראשית המאה ה-20 הרב אברהם יצחק צימרמן, לימים רבה של קרמנצ'וג, ואחריו חתנו הרב ברוך דב ליבוביץ שלימים פעל בקמניץ שבליטא. בעת הכיבוש הגרמני בימי מלחמת העולם השנייה השומדה הקהילה היהודית במקום. בשנת 1941 הוקם גטו במקום, והוא מנה כ-700 יהודים, חלקם מהמקום וחלקם יהודי שצ'צ'ין. הם גורשו ב-16 באוקטובר 1942 לגטו בפיאסקי, משם נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור. בנובמבר 1942 נשלחו למחנה ההשמדה מיידנק עוד כ-30 בעלי מלאכה שנשארו בגטו. משפחות שלמות הצליחו ליהמלט אל היערות, ורבים מהם הצטרפו לשורות הפרטיזנים. מדיה וקבצים בנושא הלוסק בוויקישיתוף גלוסק, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" "הלוסק", באתר השטעטל הווירטואלי גלוסק, באתר האנציקלופדיה ליהדות רוסיה (רו') (ברוסית) גלוסק ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית) גלוסק במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) לאוניד סמילוביצקי (רו'), גלוסק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1672–1670), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) גלוסק (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית ראו כאן. קהילת יהודי גלוסק, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
ראול גינסבורג

ראול גינסבורג (Raoul Samuel Gunsbourg‏; 6 בינואר 1860 - 31 במאי 1955) היה מלחין וכותב לבריתים, אמרגן ומנהל אופרה יהודי רומני. גינסבורג נולד בבוקרשט, בנסיכויות הרומניות המאוחדות, במשפחה יהודית. ב-1875 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של בוקרשט ושנתיים לאחר מכן שירת כחובש בצבא הרוסי במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר מכן נסע לצרפת, שם המשיך בלימודי הרפואה. גינסבורג נסע לרוסיה ב-1881 ותחת השליט החדש, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, יזם במוסקבה ובסנקט פטרבורג תיאטרון צרפתי. ראול גינסבורג רכש את השכלתו המוזיקלית ואת הידע כאוטודידקט. ב-1881 הקים במוסקבה להקת אופרה צרפתית והופיע איתה גם בסנקט פטרבורג. במוסקבה הכיר את ריכרד וגנר. גינסבורג נסע לצרפת, שם ביים וניצח בגראנד ת'אטר דה ליל בעונת 1888/89 ובאופרה דה ניס בעונת 1889/91. הוא ניהל את תיאטרון האופרה של מונקו בשנים 1893 - 1951. ב-3 בפברואר 1892 קיבל אזרחות צרפתית. ב-22 בנובמבר 1898 הוענק לו לגיון הכבוד בדרגת פרש וב-1 באוגוסט 1910 בדרגת קצין. לה וייל אייגל (הנשר הזקן), מערכה אחת (הוקרן לראשונה ב-13 בפברואר 1909 במונטה קרלו) איוון האיום, 3 סצנות (20 באוקטובר 1910 בבריסל, Théâtre de la Monnaie) וניס, 3 סצנות (8 במרץ 1913 במונטה קרלו) מאסטרה מנולה, 3 מופעים (17 במרץ 1918 במונטה קרלו) שטן, 9 ציורים (20 במרץ 1920 במונטה קרלו) ליזיסטרטה, 3 סצנות (20 בפברואר 1923 במונטה קרלו) הנשים הגלנטיות של ברנטום, 5 סצנות (יחד עם מ. ת'ירייט וה. טומאסי) (12 בפברואר 1946 במונטה קרלו) מדיה וקבצים בנושא ראול גינסבורג בוויקישיתוף 1898-1951 | RAOUL GUNSBOURG (בצרפתית) Monsieur Bel Canto (בצרפתית) Ivan le terrible (Gunsbourg, Raoul) (באנגלית) GUNSBOURG Raoul (1860-1955) (בצרפתית) Raoul GUNSBOURG (בצרפתית)
יי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יהוה (נכתב בקיצור יי) – אחד משמותיו של האל ביהדות יי (קבוצה אתנית) – קבוצה אתנית בדרום-מזרח אסיה יי (דינוזאור) – סוג של דינוזאור שחי בתקופת היורה העליון יי (ײ) – דיפתונג ביידיש Ї (יִי) – האות ה-13 באלפבית האוקראיני (אנ')
זהירות, נמר בעיר

זהירות, נמר בעיר (באנגלית: A Tiger Walks) הוא סרט משפחה אמריקאי מאולפני וולט דיסני משנת 1964 בבימויו של נורמן טוקר, עם בריאן קית', ורה מיילס, סאבו ופמלה פרנקלין בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "A Tiger Walks" של איאן ניאל משנת 1960. העלילה הועברה מעיירה בוולס לעיירה בניו אנגלנד. המסר של הסרט הוא שיש להתייחס בחמלה לבעלי חיים, אפילו אם הם שייכים למשפחת הטורפים כמו הטיגריס בסרט הזה. זה סרטו האחרון של סאבו שמת מהתקף לב בגיל 39, לפני שהסרט יצא לאקרנים. שיירת קרקס עווברת בעיירה סקוטיה בניו אנגלנד. במשאית הגוררת כלוב ובו משפחת טיגריסים יש תקר בגלגל. בתא הנהג נמצאים הנהג ג'וזף פיטס (תיאו מרקוז) ומאלף הטיגריסים ראם סינג (סאבו). הנהג נכנס בינתיים למלון הסמוך, שותה ומשתכר. הוא חוזר לכלוב הטיגריסים שמסביבו ילדי העיירה, מתגרה בטיגריסים ופותח קצת את הדלת. הטיגריס ראג'ה מנצל את המצב ונמלט. כל התושבים בורחים והשריף פיט ויליאמס (בריאן קית') מתחיל לארגן מתנדבים לתפיסת הטיגריס. פיטס תופס רובה מאחד התושבים, יורה לכיוון ראג'ה ומחטיא. הוא לא יודע שברובה יש קליע אחד ובמפגש עם הטיגריס הוא נהרג בשיני החיה שנוקמת בו על התאכזרותו. המבצע מתנהל בערפל סמיך וכשמגלים את גופת הנהג עוזבים בבהלה כל המתנדבים המפוחדים. המושל (אדוארד אנדרוז) עומד לפני בחירות ומוצא לנכון לנצל את המצב לטובתו. הוא מכריז מצב חירום ומגייס כוח גדול של המשמר הלאומי מצויד היטב ברובים, מקלעים ומרגמות. לעיתונאים המתגודדים סביבו הוא נושא נאום בחירות ומסביר כי "כעת יודעים התושבים למה נועדו כספי המיסים שלהם". ג'ולי ויליאמס, בתם של פיט ודורותי (ורה מיילס) אוהבת חיות ומתנגדת בתוקף להריגתו של ראג'ה. היא אף מופיעה על כך בטלוויזיה ומארגנת איסוף תרומות בכל המדינה בשם "הצילו את הנמר". גם השריף עומד לפני בחירה מחדש ותומכיו דורשים ממנו שיצא נגד דבריה של ג'ולי ויצהיר כי בכוונתו להרוג את הנמר. הוא מסרב אף על פי שזה עלול לעלות לו במשרתו. עשרות חיילים מתפרסים באזור ומתחילים להפגיז לפי הוראות שהם מקבלים ממסוק החג באוויר. ויליאמס מבקש מהווטרינר רובה עם כדורים שירדימו את הנמר ויוצא למקום עם עוזרו ועם ראם סינג. הם מגלים את הנמר וכאשר הוא מזנק על ויליאמס הוא יורה עליו כדורי הרדמה והשניים האחרים לוכדים אותו ברשת. כעת נתפס הנמר, מצב החרום נגמר, השריף הוכרז כמנצח ונבחר מחדש. הכסף שנאסף במבצע משמש לפדות את משפחת הטיגריסים מהקרקס ולשכן אותם בגן החיות המקומי. אתר האינטרנט הרשמי של זהירות, נמר בעיר "זהירות, נמר בעיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זהירות, נמר בעיר", באתר AllMovie (באנגלית) "זהירות, נמר בעיר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זהירות, נמר בעיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זהירות, נמר בעיר, צנזורה לסרטים ומחזות, באתר ארכיון המדינה קטע מהסרט, באתר imdb
סלבוטיץ'

סלבוטיץ' (באוקראינית: Славу́тич) היא עיר בצפון אוקראינה סמוך לגבול אוקראינה–בלארוס. העיר חדשה יחסית, היא נבנתה כדי לשכן את אנשי תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל ובני משפחותיהם שפונו מפריפיאט לאחר האסון שהתרחש בכור הגרעיני ב-1986. העיר ממוקמת מבחינה גאוגרפית בתחומי מחוז צ'רניהיב, אבל כפופה מנהלית למחוז קייב והיא חלק ממחוז המשנה וישהורוד (אנ'). בשנת 2021 היו בעיר 24,685 תושבים. שם העיר הוא שמו הסלאבי הקדום, מתקופת ממלכת רוס הקייבית, של נהר הדנייפר. מדיה וקבצים בנושא סלבוטיץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלבוטיץ' ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשיקטש (רובע)

בשיקטש (בטורקית: Beşiktaş) הוא רובע באיסטנבול, טורקיה, הממוקם על החוף האירופי של מיצר בוספורוס. אף על פי שמדובר ברובע קטן יחסית של איסטנבול, הן מבחינת האוכלוסייה והן מבחינת השטח, בשיקטש הוא אחד האזורים החשובים בעיר בשל אזורי העסקים והקניות, האתרים ההיסטוריים, האוניברסיטאות, הנופים של מיצר בוספורוס והכבישים. הרובע הוא גם המרכז הפיננסי המוביל של טורקיה. בדירוג משנת 2013 של מחוזות טורקיה, מחוז בשיקטש היה במקום הראשון הכללי בשל איכות החיים הגבוהה, השגשוג והרמה התרבותית במחוז. בשיקטש הוא גם המחוז הטורקי המדורג הגבוה ביותר במונחים של מדד הפיתוח האנושי, עם HDI של 0.864, תוך שהוא מדורג במקום הראשון במדדים האישיים להכנסה והשכלה. הבוספורוס מיושב כבר זמן רב, ויש הרבה מקומות בעלי עניין היסטורי בבשיקטש. היסטוריונים מאמינים שהאזור יושב על ידי קונסטנטינוס בתקופת שלטונו (306–337 לספירה). חוף זה היה אטרקטיבי מאוד עבור השליטים של האימפריה העות'מאנית, שבנו באזור בקתות ציד ולאחר מכן ארמונות גדולים, לכן הרובע מכיל כיום כמה מהמבנים העות'מאניים החשובים והאטרקטיביים ביותר לרבות ארמון יילדיז. האזור היה אפוא זירת אינטריגות גדולות של התקופה העות'מאנית המאוחרת כמו הדחתו של הסולטאן אבדילאזיז בארמון דולמאבהצ'ה בהפיכה ב-1876, ההכרזה על ייסוד הפרלמנט העות'מאני ב-1908 והדחתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בארמון יילדיז בשנת 1909. על פי הערכות של האימפריה העות'מאנית משנת 1882, אוכלוסיית בשיקטש כללה 28.777 תושבים שהורכבו מ-10.753 מוסלמים, 9.248 יוונים, 4.897 ארמנים, 3.057 יהודים, 601 קתולים ו-203 בולגרים לטיניים. לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית ב-1923 גורשה המשפחה העות'מאנית, והארמונות והאחוזות לאורך החוף התרוקנו. חלקם הוסבו למשרדי ממשלה חדשים, חלקם שימשו כבית ספר ומבני ציבור אחרים, ואחרים נהרסו. כיום מקובל על תושבי האזור כי התושב המשמעותי ביותר של בשיקטש הייתה זוביידה האנים, אמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שגר ברובע העתיק בלב בשיקטש. בשנים 2016 ו-2017 אירעו שני פיגועי טרור במחוז. אחד היה מחוץ לאצטדיון והשני במועדון לילה. האזור נותן את שמו למועדון הספורט הוותיק ביותר בטורקיה, בשיקטש, שנוסד בשנת 1903. קבוצת הכדורגל של המועדון היא אחת משלושת המועדונים המובילים בטורקיה, לאחר שזכה ב-16 תוארי אליפות ועם השתתפויות רבות במפעלים האירופים. הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון אינני שנהרס ב-2013 והוחלף באותו שטח בוודאפון פארק עם 42,590 מושבים. מדיה וקבצים בנושא בשיקטש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בשיקטש (בטורקית) בשיקטש, ברשת החברתית פייסבוק בשיקטש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בשיקטש, ברשת החברתית אינסטגרם About | BEŞİKTAŞ MUNICIPALITY, web.archive.org, ‏2018-04-29 İstanbul'un refah seviyesi en yüksek ilçesi, web.archive.org, ‏2018-04-30 Koray Kaplıca, İnsani Gelişmişlik Düzeyi En Yüksek İlçe Hangisi? | Doğruluk Payı, www.dogrulukpayi.com (בטורקית) Turkey nightclub shooting: Istanbul on alert after gunman kills dozens, the Guardian, ‏2017-01-01 (באנגלית)
עמק סנטה קלריטה

עמק סנטה קלריטה (באנגלית: Santa Clarita Valley) הוא אזור ממוקם במחוז לוס אנג'לס. מרכז האוכלוסייה העיקרי של עמק סנטה קלריטה היא העיר סנטה קלריטה. סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין סלע ואסקז היו אלו מגלי ארצות ספרדים שנתנו לנהר סנטה קלרה את שמו על שם נקרא על ידי על שם הקדושה האיטלקייה קלרה מאסיזי. העמק נודע מאוחר יותר בשם "סנטה קלרה הקטנה", על מנת שיודגש כי מדובר במיקום שונה מהעיר סנטה קלרה . עם הזמן, "סנטה קלרה הקטנה" הפכה ל"סנטה קלריטה". סנטה קלריטה מכילה גבעות יבשות רבות אשר מכוסות בצ'פארל, ועל כן מתרחשים בה מעת לעת שריפות בר. למרות ששריפות בר הכי שכיחות במהלך עונת קיץ ובמהלך עונת הסתיו, הן יכולות להתרחש בפועל לכל אורך השנה כל עוד שיש תנאי בצורת (כגון בדצמבר 2017). הסיכון להיווצרות של שריפות הוא הכי גבוה כאשר רוחות סנטה אנה נושבות לעבר אזור סנטה קלריטה מכיוון מדבר מוהאבי. שריפות בולטות בעמק סנטה קלריטה לאורך השנים כוללות את השריפה של שנת 2007 (אנ'), השריפה של שנת 2016 (אנ'), השריפה של שנת 2017 (אנ'), השריפה של שנת 2019 (אנ'), והשריפה של 2019 (אנ'). מינים בעלי חיים בולטים באזור עמק סנטה קלריטה כוללים בין היתר את השונר המצוי (בובקט), זאב הערבות, ואת העקב אדום הזנב. סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין סלע ואסקז תצלום של השריפה שפרצה באזור בשנת 2016 למרגלות הרי סן גבריאל. שריפות בעלות עוצמות שונות מתרחשות מעת לעת ברחבי העמק. אתר האינטרנט הרשמי של עמק סנטה קלריטה ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגאטו

אגאטו (באנגלית: Agattu) הוא אי באלסקה, אי בקבוצת איי ניר (אנ') בקצה המערבי של האיים האלאוטיים. שטח האי 221.59 קילומטרים רבועים. אגאטו הוא אחד מהאיים הבלתי מיושבים הגדולים באיים האלאוטים. זהו האי השני בגודלו באיי ניר, אחרי האי אטו. הוא אי וולקני והררי במידה ניכרת. האי חסר העצים והשטחים הפתוחים שלו מכוסים בצמחייה דמוית טונדרה . גובה ההרים מגיע לשיא של 632 מטרים מעל פני הים. אורך האי 19.7 קילומטרים והרוחב כ-30 קילומטרים. האי אגאטו הוכר כאזור קינון ציפורים חשוב (IBA) על ידי הארגון BirdLife International . באי ישנן שבע מושבות עופות ים גדולות, ואוכלוסיית העופות באי מוערכת בכ־66,000 פרטים. כ-1% מהאוכלוסייה העולמית של הקורמורנים אדומי-פנים ותוכי ים פסיפיים מקננים על האי, כמו גם עופות מסוגים אחרים כגון: חופיות, שחיינית צרת-מקור, פרוש רוסי אפור-כתר ורוד, גיבתון השלג ואחרים. אווזים אלאוטיים מסוג אווז מקרקר הושבו לאי לאחר שחוסלו השועלים מהאי בשנות ה-70 של המאה העשרים. חיסול השועלים באי אפשר גם להחזיר עופות מסוגים אחרים. אגאטו ב-2018. תוכי ים פסיפי. קורמורן אדום פנים. אווז אלאוטי מסוג אווז מקרקר. אריה ים באי אגאטו. האי אגאטו הוא ייחודי מבין האיים האלאוטיים הוולקניים בהיותו מורכב כמעט כולו מסלעי משקע המורכבים בעיקר מסיליקה אמורפית ודטריטוס עדין שמקורו באזור געשי. חפירות ארכאולוגיות גילו עדויות ושרידים של אלאוטים שחיו באי אגאטו כבר בשנת 760 לפני הספירה. בהתבסס על מספר האתרים הארכאולוגיים המיושבים בו-זמנית באי, העריכו מומחים כי ייתכן שהאוכלוסייה העתיקה הגיעה למספרים של 500–1000 פרטים.. האי התגלה על ידי משלחת בראשות אלכסיי צ'יריקוב בשנת 1741, אך הם לא ירדו לחוף. לאחר שהגיעו הסוחרים הרוסים לאיים האלאוטים בשנת 1751 ונפגשו עם האוכלוסייה המקומית האלוטית, פחתה האוכלוסייה באגאטו. הסוחרים הרוסים שהו מספר שנים באיי ניר למטרת ציד לוטרות ים. האינטראקציות עם האלאוטים היו לפעמים אלימות. נווט רוסי נהרג על ידי המקומיים באגאטו בשנת 1761. בשנות ה-60 של המאה ה-20, כל תושבי איי ניר עברו לכפר אחד באי אטו. במהלך מלחמת העולם השנייה, תושבי הכפר אטו נלקחו לשבי ביפן, ובסיום המלחמה יושבו הניצולים מחדש באי אטקה (אנ'). Archaeological Investigations on Agattu, Aleutian Islands, By A.C. Spaulding, 1962, Cushing-Malloy, Inc. מדיה וקבצים בנושא אגאטו בוויקישיתוף האי אגאטו: טבלה 1149, במפקד האוכלוסין 1, אזור מפקד האוכלוסין האלאוטיים, אלסקה לשכת המפקד של ארצות הברית מפה ימית של האי אגאטו NOAA 16434 אי אגטו, מהדורה 6, מאי 2004 תמונות מהאי אגאטו, יולי 2008 Biological clock turned back in western Aleutians, web.archive.org, ‏2006-12-06 "Agattu Island colonies)". BirdLife Data Zone. BirdLife International. 2020. נבדק ב-15 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Ptarmigan pioneers island-hop in Aleutians, Alaska Science Forum". אורכב מ-המקור ב-2006-09-01. נבדק ב-2006-09-12. "Biological clock turned back in western Aleutians". אורכב מ-המקור ב-2006-12-06. נבדק ב-2006-12-02. Note on the Geology of Agattu, an Aleutian Island, Robert P. Sharp, The Journal of Geology, Vol. 54, No. 3 (May, 1946), pp. 193-199 D.G. Corbett, D. Causey, M. Clemente, P.L. Koch, A. Doroff, C. Lefavre, D. West (2008) "Aleut Hunters, Sea Otters, and Sea Cows", Human Impacts on Ancient Marine Ecosystems, University of California Press Black, Lydia (2004). Russians in Alaska. Fairbanks: University of Alaska Press. ISBN 1-889963-05-4.
וילהלם הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1270 - 30 בספטמבר 1292), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר שלט לזמן קצר בחלק מהדוכסות. וילהלם היה בנו השלישי של אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. עם מותו של אלברכט ב-1279, שלושת האחים הגדולים ירשו אותו, אך הועמדו תחת אפוטרופסותו של קונרד, הנסיך-בישוף של ורדן. לאחר שהגיעו לבגרות, הם חילקו את השטח ביניהם בשנת 1291: וילהלם קיבל את החלק הצפוני של מדינת אביהם, כולל בראונשווייג, שונינגן, הרצבורג, סיסן וקונגסלוטטר. האחים לא הסכימו לגבי השליטה בעיר בראונשווייג. שנה לאחר מכן, וילהלם מת, ואחיו חילקו את הטריטוריה שלו בין שניהם. וילהלם התחתן עם אליזבת מהסן, בתו של היינריך הראשון, רוזן הסן, אך לא היו להם ילדים.
שמואל אריאל

האם התכוונתם ל... שמואל אריאל (רב) - (נולד ב-1967) הוא ראש כולל הלכה בישיבת ירוחם ומחבר ספרים ומאמרים. בעבר שימש כר"מ וכראש כולל בישיבת עתניאל. שמואל אריאל (עסקן ציוני) (זילבֶּרדיק) - (1 באוגוסט 1902 – 16 באוגוסט 1953) היה מהנדס כימיה איש העלייה השלישית, מייסד ומנהל מפעל תמרוקים, מעסקני התאחדות בעלי התעשייה וממייסדי וראשי האיגוד למען תוצרת הארץ.
קרחון דייטר

קרחון דייטר (באנגלית: Dater Glacier) הוא קרחון עמק תלול, ברכס ורגאבה ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 44 קילומטרים, ורוחבו בין 2 ל-6 קילומטרים. גובהו של קרחון דייטר 1,116 מטרים מעל פני הים קרחון דייטר זורם לכיוון צפון-מזרח, במסלול סינוסאידלי מהמדרוניות המזרחיים של מסיב וינסון, בין רמת סליבן ורכס ורגאבה לבין זרם הקרח ראטרפורד, הגובל בחלקו המזרחי של רכס סנטינל. בקצהו של קרחון דייטר, קרחון דייטר מתמזג עם קרחון אלן, ושני הקרחונים הממוזגים זורמים יחדיו אל מחוץ לרכס סנטינל, בסמוך מצפון לגבעות פלאוורז. קרחון הנסן קרחון בריסאד קרחון אוריזארי קרחון הינקלי קרחון סטרינאבה הקרחון התגלה מהאוויר על ידי טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, בטיסת צילום שנערכה בין ה-14 וה-15 בדצמבר 1959 (אמצע הקיץ האנטארקטי). הקרחון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שמו של הנרי מ. דייטר (Henry M. Dater), היסטוריון בצוות קצין הפרויקטים האנטארקטי של ארצות הברית (U.S. Antarctic Projects Officer ) ושל כוח התמיכה הימי האמריקני באנטארקטיקה (U.S. Naval Support Force Antarctica). • Damien Gildea, Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide קרחון דייטר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix מפת אזור קרחון דייטר תצלום קרחון דייטר באתר summitpost תרשים הנוף הנשקף מקרחון דייטר באתר peakvisor גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי