laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאזי (הונגריה)

לאזי (בהונגרית: Lázi) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בלאזי חיו יהודים בתקופות זמן שונות. מדיה וקבצים בנושא לאזי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאזי (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Su-Ki

Su-Ki (ביפנית : スキ型4輪駆動水陸両用車 תרגום : "רכב אמפיבי מסוג סוקי מסוג 4") היא משאית אמפיבית תוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרה בין השנים 1944–1943 בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור הצבא היפני הקיסרי והשתתפה במאמץ המלחמתי באזור האוקיינוס הפסיפי הצבא הקיסרי היפני הסיק במהלך מלחמת סין–יפן השנייה כי יש צורך במשאיות תובלה אמפיביות בשטח, אולם הפיתוח נדחה בגלל סיבות של עלות וייצור. המטרה הייתה לייצר משאיות שיכולות לשנע ציוד ישירות מהחוף לספינות תובלה ומשא ולמרכזי איסוף לוגיסטיים. משאית אמפיבית בעלת ארבעה גלגלים, חרטום דמוי סירה יוצרו 198 יחידות הצבא היפני הקיסרי הפעיל את דגם "Su-Ki" בין נובמבר 1943 - אוגוסט 1944 באיים הדרומיים דגם "Su-Ki" התבסס על דגם המשאית "Toyota 4x4 truck To-Ki" גוף דגם ה- "Su-Ki" עשוי פלדה בעובי 5 מ"מ אטום למים בחלקו האחורי של הרכב הייתה דלת צירים, ממנה ניתן היה לטעון ולפרוק מטענים במשקל של עד 2.0 טון מנוע בנזין, בעל קירור מים הופעל על ידי הנעה : 4x2, או הנעה כפולה 4x4 המנוע ומשטח התחתון היו מכוסים באיטום מים, ומסננים הותקנו בצד שמאל וימין של החלק הקדמי כלי רכב אמפיבי DUKW מדיה וקבצים בנושא Su-Ki בוויקישיתוף דגם "Su-Ki" plala.or.jp/takihome/su-ki Forty, George (1999). Japanese Army Handbook, 1939—1945, p. 166 George Forty (1999). Japanese Army Handbook, 1939-1945. Stroud: Sutton. ISBN 978-0-7509-1688-2
LogRhythm

לוגריתם (באנגלית: LogRhythm) היא חברת אבטחת מידע אמריקאית העוסקת בפיתוח תוכנה לניתוח נתונים וניהול אירועי אבטחת מידע (SIEM). מטרת החברה היא לספק פתרונות ניטור אוטומטיים, בקרה וניהול אירועי אבטחת מידע. מטה החברה ממוקם בבולדר, קולורדו, ארצות הברית, מלבדו לחברה 3 נציגויות שונות: בדרום אמריקה, אירופה ואסיה. חברת לוגריתם הוקמה בשנת 2003, על ידי כריס פיטרסן (Chris Petersen) ופילים ויילה (Phillip Villella) תחת השם "Security Conscious" ובמטרה לפתח מנגנון לניתוח אירועי אבטחת מידע. בשנת 2005 החליפה החברה את שמה ללוגריתם (LogRhythm) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה. בחודש מאי 2018 הודיעה קרן תומא בראבו (Thoma Bravo) על רכישת חברת LogRhythm. SIEM IBM HP OSSIM מערכת למניעת חדירות אבטחת מידע אתר האינטרנט הרשמי של LogRhythm (באנגלית) LogRhythm, ברשת החברתית אקס (טוויטר) LogRhythm, סרטונים בערוץ היוטיוב שירות כלכליסט, "האקרים יפילו את האינטרנט ל-24 שעות ב-2017", באתר כלכליסט, 21 בדצמבר 2016 Bloomberg - Are you a robot?, בלומברג מערכת אנשים ומחשבים, בעקבות אירוע | ארז יעקובסון: "חברת LogRhythm היא אחת מחמש החברות המובילות בעולם בתחום פתרונות SIEM, על פי ריבוע הקסם של גרטנר לשנת 2012", באתר אנשים ומחשבים, ‏26 ביוני 2012 SIEM 2.0 | Israel Defense, www.israeldefense.co.il "Careers at LogRhythm". LogRhythm (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-07-23. Logrhythm Company Overview, crunchbase.com, ‏2005 Thoma Bravo, Thoma Bravo Completes Majority Investment in LogRhythm, www.thomabravo.com (באנגלית) Thoma Bravo, Thoma Bravo to Acquire Majority Interest in LogRhythm, www.prnewswire.com (באנגלית)
ועד היוזמה הדרוזי

ועד היוזמה הדרוזי הוא ארגון דרוזי־ישראלי שהוקם ב-1972 על ידי סעיד נפאע, ופועל נגד גיוס חובה לדרוזים, נגד הפקעת אדמות הדרוזים, נגד התערבות המדינה בענייני דת ולאום ובעד דמוקרטיה ושוויון זכויות. תחילה שירתו דרוזים בצה"ל על בסיס התנדבותי, במסגרת יחידת המיעוטים. בינואר 1956 החליטה הממשלה להחיל את חוק שירות ביטחון על הדרוזים. הצעד עורר התנגדות רבתי. בתחילת 1957 עמד מספר המתגייסים על 184 מתוך 507, זאת על אף הפעלת אמצעי אכיפה כמו מעצרים ופתיחת תיקים פליליים. הממשלה לא נסוגה, וגיוס הדרוזים לצה"ל שימש כלי בידי ישראל להפרדת הדרוזים משאר הערבים. ועד היוזמה הדרוזי הוקם ב-10 במרץ 1972, לאחר כינוס רב משתתפים בבית השיח' פרהוד קאסם פרהוד. עמדת הוועד הייתה שהדרוזים הם ערבים, ואסור לתת להם להיקלע למלחמה נגד אחיהם. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הצטרף הוועד לחד"ש, שהוקמה אז. בין חברי הכנסת שהגיעו משורות הוועד לאורך השנים ניתן למנות את עבדאללה אבו מערוף וג'אבר עסאקלה. ב-1977 נעצר יו"ר הוועד, עאצם ח'טיב, בחשד לפעילות חבלנית עוינת, ולתפקיד היו"ר נבחר השיח' פרהוד קאסם פרהוד. ב-1978 הציג דובר הוועד, סמיח אל-קאסם, במסיבת עיתונאים, עצומה עליה חתומים אלפי דרוזים המתנגדים לגיוס חובה. לטענתו גיוס החובה נכפה על העדה בהסכמת מנהיגים שלא נבחרו על ידי כלל הדרוזים. ב-2001 קיים הוועד כנס בירכא תחת הסיסמה "לא לגיוס חובה לצה"ל". בכנס השתתפו עזמי בשארה ומחמד ברכה. הוועד מסייע לסרבני גיוס דרוזים ומשתף פעולה עם ארגונים מקבילים כמו פרופיל חדש. נכון ל-2019 יו"ר הוועד הוא ע'אלב סיף. קייס פירו, "גיוס החובה של הדרוזים לצבא הישראלי: רקע היסטורי", בתוך: "הפלסטינים בישראל: עיונים בהיסטויה, בפוליטיקה ובחברה", מדה אל-כרמל כרוז של ועד היוזמה, 10 באפריל 1974, באתר מצפן. אנדריאס ספק, הסרבנים הדרוזים: אפליה, השתקה ובורות באתר פרופיל חדש ב-1976 הופרדו גם בתי הספר הדרוזיים ממערכת החינוך הערבית
הפלורידיאנס

הפלורידיאנס (באנגלית: The Floridians) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר מיאמי, פלורידה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1972. הוקמה במיניאפוליס בשם "מינסוטה מאסקיז", ובין השנים 1968–1970 נקראה "מיאמי פלורידיאנס". הקבוצה הוקמה בשנת 1967 בעיר מיניאפוליס שבמינסוטה, בשם "מינסוטה האסקיז", כאחת מ-11 הקבוצות המקוריות של ליגת ה-ABA. המאמן הראשון של הקבוצה היה ג'ים פולארד, אשר בעברו שיחק במיניאפוליס לייקרס לצד קומישינר ה-ABA ג'ורג' מייקן. בעונת הבכורה של הליגה השיגו המאסקיז את מאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (50–28), והעפילו לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, בו הפסידו מול פיטסבורג פייפרס. כוכב הקבוצה היה הסנטר מל דניאלס, אשר זכה בתואר רוקי העונה, ולצדו בלטו שחקני האולסטאר דוני פרימן ולס האנטר. על אף הצלחתה באותה עונה, איבדה הקבוצה כ-400,000 דולר בגין תפוסת קהל נמוכה. במאי 1968 עבר המועדון למיאמי שבפלורידה, ושינה את שמו ל"מיאמי פלורידיאנס". על מנת לשלם את החובות שצברה, מכרה הקבוצה את מל דניאלס לאינדיאנה פייסרס, אותה הוביל בשנים הבאות ל-3 זכיות באליפות ה-ABA. בהיעדרו של דניאלס, הוליך פרימן את מיאמי להעפלה נוספת לגמר המזרח, אולם הקבוצה הפסידה מול הפייסרס בתוצאה 1–4. לקראת עונת 1970/1971 החליטה הקבוצה לשנות את שמה ל"הפלורידיאנס", ולארח את משחקיה הביתיים במספר ערים שונות בפלורידה, בהן מיאמי, טמפה, וסט פאלם ביץ' וג'קסונוויל. באותה פגרת משחקים החליפה הקבוצה את כל שחקני הסגל, ובינואר 1971 אף החליפה את המאמן הראשי, ומינתה לתפקיד את בוב באס. בעונות 1971 ו-1972 רשמו הפלורידיאנס מאזן כולל של 73 ניצחונות ו-95 הפסדים, ובשתיהן הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון. השחקנים המובילים של הקבוצה באותן שנים היו שלושת הגארדים מאק קלווין, וורן ג'באלי ולארי ג'ונס. ביוני 1972, לאחר שהנהלת הקבוצה והליגה לא הצליחו להעביר את המועדון לעיר אחרת, התפרקה הקבוצה. סיכום העונות של המועדון, באתר Basketball-reference.com הסטטיסטיקות של מינסוטה בעונת 1967/1968, באתר basketball-reference.com מינסוטה מאסקיז, באתר remembertheaba.com מיאמי פלורידיאנס, באתר remembertheaba.com
אברהם ציון

אברהם ציון (נולד ב-1939 בעיראק) הוא עורך דין ונוטריון ואיש ציבור ישראלי. ציון הוא חבר סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון, כיהן בה כראש המחלקה לשמאות מקרקעין, כראש המרכז למשפט ותקשורת, כיו"ר ועדת משמעת, וכראש החטיבה המשפטית במחלקה הרב תחומית וכיום משמש כפרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אריאל. ציון נולד ב־1939 בעיראק. הוא מצאצאי משפחתו של ר' יוסף חיים הידוע בכינויו "הבן איש חי", גדול הפוסקים של יהדות ספרד והמזרח במאה ה-19. עקב פרעות הפרהוד שהתחוללו נגד היהודים בעיראק ביוני 1941, המשפחה נמלטה לבומביי שבהודו, שהייתה אז בשליטת האימפריה הבריטית, שם נשארה עד סוף מלחמת העולם השנייה. עלה לארץ ב-1951, סיים את לימודיו בתיכון עירוני ד' בתל אביב ב-1958. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1964 והוסמך כעורך דין בשנת 1966. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1971. בין השנים 1973 עד 1990 שירת כשופט צבאי בדרגת סגן אלוף. עם סיום תקופת ההתמחות מונה לעוזר לפרקליט מחוז תל אביב (פלילים), ועם שובו מלימודי הדוקטורט מונה לסגן פרקליט המדינה בתחום הפלילי. בשנת 1974 עבר לשוק הפרטי. התמחותו בעיקר במשפט פלילי, בדיני מקרקעין ובדיני תכנון ובנייה. הופיע בעתירות מינהליות בבג"ץ ובבתי המשפט לעניינים מנהליים, וכן בבתי המשפט לעניינים מקומיים ובבתי הדין הצבאיים. כמו כן ערך והוציא לאור חמישה כרכים בהוצאת סנונית של פסקי דין של בתי המשפט המחוזיים בשבתם כבתי משפט לעניינים מנהליים. בשנת 1986, הקים ציון את המסלול האקדמי הראשון ללימוד שמאות מקרקעין באוניברסיטת תל אביב. כמו כן הרצה בפקולטאות למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה והמכללה למינהל. בשנת 2000 הצטרף כחבר סגל באוניברסיטת אריאל בשומרון והקים בה את המרכז למשפט ותקשורת ואת המחלקה לשמאות מקרקעין. בשנים 2015–2016 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. כיהן כיו"ר מועצת השמאים, שממונה על פי חוק על הכשרת שמאים, הסמכתם ופיקוח על התמחותם. שימש יו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לפיתוח מפעלי תיירות (חפ"ת). כמו כן כיהן כחבר מועצת המנהלים של חברת כימיקלים לישראל, וכמו כן נבחר חבר דירקטוריון של המועצה לצרכנות, ועדת ההיתרים ועוד. במשך למעלה מ-10 שנים שידר בתוכניות קבועות בקול ישראל וברשת ב' על ענייני אקטואליה[דרוש מקור]. כתב מספר טורי דעה בעיתון ישראל היום. בשנות ה-90 עמד ציון בראש חטיבת האקדמאים בליכוד. התנגד להסכמי אוסלו ולהתנתקות ומתנגד לפתרון שתי המדינות, ומתנגד לאקטיביזם שיפוטי ומבקר את התרחבות ההתערבות של בג"ץ בענייני הרשויות המחוקקת והמבצעת. Prostitution and the Law בהוצאת Faber & Faber ‏ (1977) To Whom Was the Promised Land Promised בהוצאת Mazo Publishers (2020) אברהם ציון, באתר אוניברסיטת אריאל אברהם ציון, המרכז למשפט ותקשורת ניירות עמדה, אוניברסיטת אריאל שמעון כהן, המסמכים מוכיחים: רק לישראל זכויות ביו"ש, באתר ערוץ 7, 22 ביוני 2020 פרופסור אברהם ציון מדבר על הצהרת בלפור ברשת ב, באתר יוטיוב, 2 בנובמבר 2017 אברהם ציון מתראיין בתוכנית "הערב החדש" לכבוד 100 שנים להצהרת בלפור, באתר יוטיוב, 5 בנובמבר 2017 תמונה: כתב הטלוויזיה, איתן אורן, בחברת, אברהם ציון, ראש חטיבת האקדמאים ב-ליכוד, צלם: מרק קרוגליאק, באתר מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1 בינואר 1992 Prostitution and the law / Abraham A. Sion., הספרייה הלאומית
Story of My Life (שיר של ואן דיירקשן)

Story of My Life (בעברית: סיפור חיי) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנים האנגלית-אירית ואן דיירקשן. הוא פורסם ב-28 באוקטובר 2013 על ידי סייקו מיוזיק וקולומביה רקורדס כסינגל השני מאלבום האולפן השלישי של הלהקה, Midnight Memries. השיר נכתב על ידי חברי הלהקה נייל הורן, זאין מאליק, הארי סטיילס, ליאם פיין ולואי טומלינסון, יחד עם ג'וליאן בונטה, ג'יימי סקוט, ג'ון ראיין, וחנוך דגן. התוכן הלירי של השיר הוא מערכת יחסים סוערת המובילה לשברון לב. סם לנקסי מאידולייטור כינה את השיר "נהדר באופן מפתיע" וציין כי מדובר ב"נקודת אמצע בוגרת" בחותמה של הלהקה. איימי סיארטו מ-PopCrush העניקה לשיר 4 מתוך 5 כוכבים, וכינתה אותו "שיר מהורהר, אקוסטי, מונע על גיטרה", והחמיאה על כך שהוא "בלתי נשכח", בשונה משירים קודמים של הלהקה. סיארטו ציינה כי השיר הראה שואן דיירקשן "איננה רק להקת בנים"; אם כי השיר לא היה "קליט ומטורף" כמו השירים הקודמים שלהם. לורן ווילר מ-TheCelebrityCafe.com העניקה לשיר 5 מתוך 5 כוכבים וציינה שהמילים "מהורהרות" ו-"עמוקות בהרבה מכמה מהלהיטים הגדולים שלהם". שלושה ימים טרם העלאת הווידאו קליפ של השיר, פורסמו שלושה טיזרים, אחד בכל יום. את הקליפ ביים בן וינסטון, שביים גם את הקליפ לסינגל הקודם שלהם, "Best Song Ever". הקליפ פורסם בטעות והודלף על ידי Vevo יומיים קודם לכן כשהיו אמורים להעלות את הטיזר השני, אך הוא הוסר מייד. לאחר מכן הוא הועלה רשמית, ב-3 בנובמבר 2013. בסרטון מוצגים כמה מבני משפחות הלהקה: אחותו של זאין, אמו של הארי, הוריו ואחיותיו של ליאם, אחיו של נייל הורן וסביו של לואי. הקליפ מתחיל בחדר חשוך וחברי הלהקה מוצגים מפתחים תמונות. לאחר מכן, מוצגות תמונות משפחתיות מסוימות עבור כל אחד מהחברים, ואלו בהמשך מתחלפות לשחזורים שלהן מהעת הנוכחית. מידע על היצירה "Story of My Life" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Story of My Life" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Story of My Life" באתר יוטיוב Sciaretto, Amy (27 באוקטובר 2013). "One Direction, 'Story of My Life' – Song Review". Popcrush.com. נבדק ב-27 באוקטובר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "One Direction Unveils 'Midnight Memories' Artwork, Track List". Billboard. 2013-10-11. נבדק ב-2013-10-27. "One Direction 'Midnight Memories' Cover Art, Tracklist Revealed". Mstarz. 2013-10-11. אורכב מ-המקור ב-2013-10-14. נבדק ב-2013-10-27. Sam Lansky (25 באוקטובר 2013). "One Direction's "Story Of My Life": Hear Their Surprisingly Great New Single". Idolator. נבדק ב-27 באוקטובר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Lauren Wheeler (2013-10-28). "One Direction's "Story of My Life" Review: One Direction's single shows the maturity and talent within the band". TheCelebrityCafe.com. אורכב מ-המקור ב-2013-11-01. נבדק ב-2013-10-29. "Zayn Malik Teases One Direction 'Story Of My Life' Video With Super Cute Snap (PHOTO)". entertainmentwise.com. 2 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) "Liam Payne Teases One Direction's 'Story Of My Life' Video With Hunky Suit & Tie Snap (PHOTO)". entertainmentwise.com. 2 בנובמבר 2013. אורכב מ-המקור ב-2013-11-03. נבדק ב-2020-07-23. {{cite web}}: (עזרה) Michaels, Wendy (1 בנובמבר 2013). "One Direction 'Story of My Life' Video Leaked Online by VEVO". Cambio. {{cite web}}: (עזרה) Firman, Tehrene (2 בנובמבר 2013). "One Direction Remakes Old Family Pictures in "Story of My Life"!". J-14 Magazine. {{cite web}}: (עזרה)
אליפות ישראל באתלטיקה 2020

אליפות ישראל ה-84 באתלטיקה נערכה בתאריכים 27 – 28 ביולי 2020 באצטדיון הדר יוסף, תל אביב. תחרויות קרב שבע וקרב עשר נערכו בתאריכים 14 ו-15 ביוני ושבוע לאחר מכן ב-21 ביוני נערכה תחרות בריצת 5000 מטר. לונה צ'מטאי-סלפטר (מכבי תל אביב), זכתה בשלוש מדליות זהב, בריצת 800 מטר, בריצת 1500 מטר ובריצת 5000 מטר. מרינה רייבר (מכבי תל אביב), זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. אסטל ולאנו (מכבי תל אביב), זכתה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. בלסינג אפריפה (מכבי תל אביב), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר דוד טאייצ'או (מכבי תל אביב), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר אריאל אטיאס (מכבי חיפה) קבע בקרב עשר שיא ישראל חדש של 7136 נקודות, שיפור של 40 נקודות לשיא בן 26 השנים של ארז מלצר. מקצועות בהם אלופי ישראל הוכתרו שלא במסגרת אליפות ישראל באתלטיקה, מסומנים בתבליט. בריצת 100 מטר משוכות, שהייתה הריצה הראשונה בתחרות, אלכסנדרה לוקשין ירדה לראשונה מגבול 14 השניות (13.96 שניות) וניצחה בקרב צמוד את אלינה דרוזדוב (14.03 שניות) ואת נועה לוי (14.17 שניות), שקבעה גם כן שיא אישי חדש. בריצת 1500 מטר לונה צ'מטאי-סלפטר ניסתה לאיים על השיא הישראלי של סלאמוויט באיולין-טפרי (4:11.37 דקות) אך נחלשה בשני הסיבובים האחרונים וניצחה בתוצאה של 4:17.96 דקות. בריצת 100 מטר לגברים, בלסינג אפריפה (מכבי תל אביב) בן ה-16 זכה במדליית הזהב לאחר שקבע שיא קדטים חדש של 10.49 שניות, שיפור של 11 מאיות לשיא בן 16 השנים של רם מור (10.60 שניות). אחריו סיימו חבריו לקבוצה אמרי פרסיאדו ועומרי סדן.
מלה מל

מלווין גלובר (נולד ב-15 במאי 1961), הידוע יותר בשמות הבמה Melle Mel ו-Grandmaster Melle Mel, הוא אמן היפ הופ אמריקאי, שהיה הסולן והכותב הראשי של להקת Grandmaster Flash and the Furious Five. מלווין גלובר נולד בברונקס שבניו יורק. גלובר החל להופיע בסוף שנות השבעים. Grandmaster Flash & The Furious Five החלו להקליט עבור Enjoy Records והוציאו את "Superrappin" בשנת 1979. לאחר מכן הם עברו ל- Sugar Hill Records והיו פופולריים במצעדי R&B עם שירי מסיבות כמו "Freedom" ו-"The Birthday Party". הם הוציאו סינגלים רבים. ב-1982 הלהקה הוציאה את השיר "The Message" (אנ') שהפך לקלאסיקה. אחיו The Kidd Creole (אנ') היה חבר נוסף בלהקה. במהלך השנים המשיך מלה מל להופיע ולשתף פעולה עם אמנים שונים. אתר האינטרנט הרשמי של מלה מל מלה מל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מלה מל, באתר ספוטיפיי מלה מל, באתר AllMusic (באנגלית) מלה מל, באתר MusicBrainz (באנגלית) מלה מל, באתר דיזר מלה מל, באתר Yandex.Music (ברוסית) מלה מל, באתר Discogs (באנגלית) מלה מל, באתר Songkick (באנגלית) מלה מל, באתר בילבורד (באנגלית) מלה מל, באתר טיידל (באנגלית)
אחוות תורה

אחוות תורה היא רשת קהילות לחרדים עובדים שאינם אברכי כוללים, בראשות הרב דוד לייבל, המקיימת לימודים תורניים, אירועים ומסגרות לגיבוש קהילתי. הרשת מונה עשרות קהילות ואלפי אנשים. מנכ"ל אחוות תורה הוא יעקב אפשטיין. הרשת הוקמה בבני ברק בשנת 2011 בידי הרב דוד לייבל כרשת כוללים ונקראה על שם הרב שלמה איגר (שהיה ידוע שעסק במסחר). כדי לתת פתרון לתופעה בה בוגרי ישיבות מקרב המגזר החרדי שיצאו ללימודים מקצועיים ולשוק העבודה התנתקו לחלוטין מלימודי גמרא ויהדות. בהמשך על מנת לתת פתרון לתופעה בה בוגרי ישיבות מקרב המגזר החרדי שיצאו ללימודים מקצועיים ולשוק העבודה מרגישים לא רצויים ולא שייכים למסגרות הקהילתיות הקיימות, יזמה הרשת ששינתה את שמה ל"אחוות תורה" הקמת קהילות מותאמות לחרדים העובדים בישראל ומעטפת תמיכה וליווי לקהילות שמעוניינות להצטרף לרשת. הרשת כוללת כ-62 קהילות המותאמות לאורח החיים של החרדי העובד ופרוסות בריכוזים החרדיים בכל רחבי הארץ. בקהילות אלו מתקימות מסגרות לימוד ושיעורים בגמרא, הלכה ומחשבת ישראל. ופעילויות שונות. אחוות תורה מסמיכה לכל קהילה 'ראש קהילה' מטעמה העובר הכשרה מקצועית מיוחדת על ידי 'אחוות תורה' ועוסק בגיבוש ופיתוח הקהילה וארגון אירועים ופעילויות. הרשת עורכת לעיתים קרובות גם אירועי הוקרה לנשות חברי הקהילה. הרשת גם מוציאה עלון שבועי בשם "אחוותא", ובו דברי תורה, עדכונים שונים ועוד. בשנת תשפ"ג פתחה תנועת אחוות תורה מחלקה חינוכית. אחוות תורה בשיתוף פעולה עם טנא - זרקור מייעצים ומלווים קהילות סטודנטים חרדים ברחבי הארץ. לאחוות תורה שיתוף פעולה גם עם ארגון 'תוצרת הארץ' בהקמת מסגרות מותאמות לסטודנטים חרדיים. מדי שנה הרשת עורכת ועידה שנתית לכל חברי הקהילות. בשנת תשע"ח (2018) נערכה הועידה בבנייני האומה, ובה נשא הרב דוד לייבל נאום שכונה בתקשורת החרדית כ"נאום השבטים החרדי". אתר האינטרנט הרשמי של אחוות תורה סרטונים בערוץ של שיעורי הרב דוד לייבל, באתר יוטיוב אחוות תורה, ברשת החברתית פייסבוק אחוות תורה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אחוות תורה, באתר "גיידסטאר ישראל" ראובן שטיין, מחפשים שייכות: צמיחתן של הקהילות החדשות, מגזין המקום גיליון 22 אחוות תורה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוני גבאי, קהילת 'אחוות תורה' מתרחבת: הרב מנחם מנדל שפרן מצטרף לנשיאות הארגון לצד הרב דוד לייבל, באתר כיכר השבת, ‏1 במאי 2024 אודות, באתר אחוות תורה מוטי משי, נשות לומדי ‘אחוות תורה’ נהנו מערב ייחודי, באתר לדעת, ‏ט"ו טבת התש"פ קובעות עיתים: נשות לומדי 'אחוות תורה' נהנו מערב ייחודי, באתר בחדרי חרדים, ‏י"ז טבת תש"פ 14/01/2020 כיכר השבת, ‏העובד צריך את האברך והאברך צריך את העובד • נאום השבטים החרדי, באתר כיכר השבת, 2 ביוני 2018
השלושרים (אלבום)

השלושרים הוא האלבום הראשון והיחיד של השלישייה המוזיקלית "השלושרים" שהורכבה מהמפיק והזמר בני אמדורסקי, הזמר-יוצר שלום חנוך, וחברו של חנוך מקיבוץ משמרות חנן יובל. בהוצאת תקליט הויניל המקורי: צד 1: שירים 1-6, צד 2: שירים 7-12 בני אמדורסקי - שירה, הפקה חנן יובל - שירה, גיטרה שלום חנוך - שירה, גיטרה דני סנדרסון - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית שמוליק ארוך - בס אהרלה קמינסקי - תופים, כלי הקשה מישה סגל - עיבודים, קלידים דוד טרטקובר - עיצוב עטיפה אלונה איינשטיין - צילום עטיפה יונייטד ארטיסטס בע"מ- הדפסה השלושרים באתר Discogs כך בקרדיטים. בפועל, וכפי שהודה בראיונות מאוחרים, טהרלב לא כתב את השיר אלא תרגם. המשורר הוא ויליאם שייקספיר, והסונטה לקוחה מהמחזה כטוב בעיניכם [1]
ג'ובאני ד'אמברוג'ו

ג'ובאני ד'אמברוג'ו (באיטלקית: Giovanni d'Ambrogio;‏ 1382 – 1418) היה פסל ואדריכל איטלקי. ד'אמברוג'ו היה פסל רנסאנס מוקדם בפירנצה בעל השפעה ישירה על דונטלו ונני די בנקו אליהם חבר בעיצוב והקמת שער המנדרולה של סנטה מריה דל פיורה. ד'אמברוג'ו עבד גם בסנטה מריה אין טרסטוורה ברומא. הבשורה למרים במוזיאון הדואומו תבליט סגולת ראיית ארוכת טווח בלוג'ה דה לנזי בכיכר הסיניוריה. שער המנדרולה מצבת קרדינל בסנטה מריה אין טרסטוורה מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני ד'אמברוג'ו בוויקישיתוף
Grandmaster Flash and the Furious Five

Grandmaster Flash and the Furious Five הייתה להקת היפ הופ אמריקאית שהוקמה בברונקס שבניו יורק, אשר פעלה בין השנים 1978–1983, ובין 1987–1988. חברי הלהקה היו גראנדמאסטר פלאש, מלה מל, The Kidd Creole ,Keef Cowboy Mr. Ness/Scorpio ו-Rahiem. להקה זו היא אחת מחלוצות מוזיקת ההיפ הופ. הלהקה זכתה להצלחה גדולה בתחילת שנות ה-80 עם הסינגל המצליח הראשון שלה "Freedom", ולאחר מכן עם השיר "The Message", שנחשב בעיני מבקרים רבים לשיר המשפיע ביותר של ההיפ הופ. עם זאת, בשנת 1983, היחסים בין גרנדמאסטר פלאש ומלה מל היו מתוחים והלהקה התפרקה. ב-1987 הלהקה הוקמה מחדש והיא הוציאה אלבום חדש, On the Strength, ולאחר מכן היא התפרקה סופית. הלהקה הוציאה שני אלבומי אולפן. ב-2007 היא הפכה ללהקת ההיפ הופ הראשונה שנכנסה להיכל התהילה של הרוקנרול. אלבומים The Message (1982) On the Strength (1988) מדיה וקבצים בנושא Grandmaster Flash and the Furious Five בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Grandmaster Flash and the Furious Five Grandmaster Flash and the Furious Five, ברשת החברתית פייסבוק Grandmaster Flash and the Furious Five, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Grandmaster Flash and the Furious Five, ברשת החברתית אינסטגרם Grandmaster Flash and the Furious Five, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר ספוטיפיי Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר AllMusic (באנגלית) Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר MusicBrainz (באנגלית) Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר דיזר Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר Discogs (באנגלית) Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר Songkick (באנגלית) Grandmaster Flash and the Furious Five, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Grandmaster Flash and the Furious Five". Rolling Stone. 2009-07-07. אורכב מ-המקור ב-2012-10-09. נבדק ב-2009-07-07.
סרגיי טקאץ'

סרגיי פיודורוביץ' טקאץ' (ברוסית: Сергей Фёдорович Ткач;‏ 15 בספטמבר 1952 – 4 בנובמבר 2018) היה רוצח סדרתי סובייטי-אוקראיני, אנס ופדופיל, הידוע מזירות הפשע כ"פאבלוהראדסקי מניאק" ו"פולוהובסקי מניאק". בין 1980 ל-2005 הרג לפחות 37 בני אדם, בעיקר בנות קטינות. בסך הכל טקאץ' הודה ברצח של 100 אנשים, שכל אחד מהם כלל אונס או סיפוק של תשוקה מינית בצורה סוטה, ונידון ל-4 מאסרי עולם. לראשונה ביצע רצח, על פי עדותו, בשנת 1980 בסימפרופול, חנק ואנס צעירה, ואז קרא למשטרה "לעזור לעמיתים בשירות למצוא את הגופה". קצין המשטרה בתפקיד סירב למסור את שמו, וניתק את השיחה. ב-31 באוקטובר 1984 נהרגה אוליה דמיטרנקו בת ה-10 בעיר פאבלוהראד. גופתה, עם סימני אונס וחנק, נמצאה ב-2 בנובמבר במפעל חמאה נטוש. ספר המוזיקה והשעון של הילדה נעלמו. ב-13 בפברואר 1985 נהרגה אוליה שובלובה בת ה-8. ההורים ראו כיצד היא נכנסת לבניין, אך עד הדירה היא לא הגיעה. גופת הנערה נמצאה באותו היום במרתף הבית. באביב של אותה שנה, גופתה של ילדה בת 20 נמצאה בנהר וולצ'יה. מומחה לזיהוי פלילי מצא כי הרוצח חנק תחילה את קורבנו ואז אנס. באוקטובר 1987 ביצעה טקאץ' אונס של ווליאה אוסינינה בת ה-11 מכפר ורווארובקה וילדה בת 17 בפאבלוהראד, ביוני 1988 - רצח של ילדה בת 9 ואונס של ילדות בנות 12 בעיר טרנובקה, באפריל 1989 היו שני קורבנות בני 15 קורבנות בפאבלוהראד. ב-28 ביולי באותה שנה, אוליה סבטליצ'ניה בת ה-8 רכבה על אופניים לחנות לקנות לחם ולא חזרה. בשעות הערב נמצאה גופתה במטע יער רק 300 מטרים מהבית. באותו קיץ באוגוסט ביצע טקאץ' רצח נוסף של ילדה בת 9. בשנת 1990 - שוב שלוש קורבנות: שתי נערות נהרגו, אחת נאנסה, בשנת 1993 - ארבעה מקרי רצח של קטינים, בשנת 1995 - שלושה מקרי רצח, בשנת 1996 - שני מקרי רצח, בשנת 1997 - שלושה מקרי רצח, בשנת 1998 - שני מקרי אונס ושלושה מקרי רצח, שתי גופות נמצאו בשנת 1999. בשנת 1995 ביצע רצח במחוז חרקוב, שם לכאורה במקרה היה באחת התחנות. על שעתוק המצב והנסיבות של האירוע, אמר טקאץ' לחוקרים כי לאחר ששתה בכבדות הוא הלך ללא מטרה לאורך שדרה מול בית קברות ופגש במקרה נערה. בשנת 2000 קיבלה אשתו של סרגיי טקאץ', ליודמילה, את תפקיד סגן מנהל מפעל נפט במחוז זפורוז'יה, שם עברו להתגורר עם משפחתם. בשנת 2003, בעיירה פולוהי, ביצע טקאץ' אונס ורצח אחד. בשנת 2004 הוא רצח באכזריות שתי בנות - לנה קירילובה ויוליה ליטובצ'נקו. בקיץ 2005 הופיע העד הראשון שנזכר איך נראה הפושע. אולגה טופלובה בת ה-18 הייתה בין הבודדות שהצליחו לשרוד את התקיפה, היא איבדה את הכרתה, טקאץ' החליט שהיא מתה. הילדה אמרה כי התוקף היה עם שפם והגיע באופניים. על פי התיאור שלה, עשו קלסתרון של העבריין. לאחר מכן נהרגו עוד שתי תלמידות בית ספר בפולוהי: אלבינה נוזדרינה בת ה -14 ומרינה מיכאליוק. הקורבן האחרון הייתה בתה של שכנה, קטיה חרודז'יה בת ה-9. לאחר הרצח הגיע טקאץ' להלוויה שלה. הפשע בוצע כמעט בסמוך לבית - על גדת נהר מקומי, שם הילדה השתזפה עם חבריה. כשנעלמה הילדה מכיתה ג', נמצא עד - תושב מקומי ועמיתו של סרגיי טקאץ' דיווח למשטרה כי ראה אותו שוחה עם הנערה ועמיתיה. המרטש מאטלנטה המפלצת מפירנצה "דושגוב", סרטון באתר יוטיוב על סרגיי טקאץ מתוך תוכנית הטלוויזיה כרוניקות קרימינליות. Notorious serial killer Sergey Tkach who massacred over 100 people dies of broken heart in prison when young wife stops visiting him, The Sun, ‏2018-11-15 (באנגלית) אוקראינה: מאסר עולם לשוטר שהיה לרוצח סדרתי, באתר ynet, 24 בדצמבר 2008