laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זרמים בנצרות

זרמים נוצריים הם גופים דתיים נפרדים בתוך הנצרות, המורכבים מכל קהילות הכנסייה מאותו סוג, הניתנות לזיהוי באמצעות מאפיינים כמו שם, היסטוריה מסוימת, ארגון, מנהיגות, דוקטרינה תאולוגית, סגנון פולחן ולעיתים גם מייסד. זהו מונח חילוני נייטרלי, המשמש בדרך כלל לתיאור כל כנסייה נוצרית מבוססת. בניגוד לכת או פלג, זרם נחשב בדרך כלל לחלק מהמיינסטרים הדתי הנוצרי. רוב הזרמים הנוצריים מתייחסים לעצמם ככנסיות, בעוד שחלק מהחדשים יותר נוטים להשתמש לסירוגין במונחים כמו כנסיות, אספות, קהילות וכו'. ההבדלים בין קבוצה אחת לאחרת מוגדרים על ידי סמכות ודוקטרינה; סוגיות כמו טבעו של ישו, סמכות הירושה השליחית, פרשנות מקראית, תאולוגיה, תורת הכנסייה, אסכטולוגיה ועליונות האפיפיור עשויות להפריד בין זרם אחד לאחר. מדיה וקבצים בנושא זרמים בנצרות בוויקישיתוף William H. Swatos, Encyclopedia of Religion and Society, Rowman Altamira, 1998, ISBN 978-0-7619-8956-1 Bruno Becchio, Johannes P. Schadé, Encyclopedia of World Religions, Foreign Media Group, 2006, ISBN 978-1-60136-000-7 Ron Rhodes, The Complete Guide to Christian Denominations: Understanding the History, Beliefs, and Differences, Harvest House Publishers, 2015-03-01, ISBN 978-0-7369-5292-7
איתן רוזנצוויג

איתן דב רוזנצוויג (כ"ג באדר ה'תשס"ב, 7 במרץ 2002 – ט' בכסלו ה'תשפ"ד, 22 בנובמבר 2023) היה צייר ישראלי. יצירתו המפורסמת מגילת ה"קומא, מי עפצים וקנקנתום". היה לוחם בחטיבת גבעתי שנהרג בקרב בג'באליה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. רוזנצוויג נולד וגדל באלון שבות שבגוש עציון, בנם הבכור מבין חמישה בנים של חגית ועוזי. השלים לימודי תיכון בישיבת נווה שמואל באפרת. למד במגמת אמנות העל-אזורית בגוש עציון. יצירת הגמר המיוחדת שלו אותה יצר בגיל 18, "קומא, מי עפצים וקנקנתום", זיכתה אותו במקום ראשון בתחרות ארצית ובמלגת לימודים אקדמיים לאמנות. רוזנצוויג למד בישיבת ההסדר ירוחם. הוא שירת בגדוד שקד בחטיבת גבעתי. בעקבות מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 במהלך חופשת השחרור שלו, חזר לגדוד שלו, שהיה בין הכוחות הראשונים שנכנסו לעזה. חודש וחצי לאחר מכן, ב-22 בנובמבר נהרג בקרב בג'באליה. ב-16 במאי 2024 נפתחה תערוכת יצירותיו "קומא", במוזיאון ארצות המקרא ירושלים, שתמשך כחצי שנה. היצירה הבולטת שלו, "קומא, מי עפצים וקנקנתום", היא מגילה באורך 3.6 מטר, המתארת את המסע של עם ישראל לאורך הדורות. משמעותה בארמית היא רכיבי הדיו אשר שימשו את סופרי הסת"ם. הציור מופיע על כריכת הספר "ונתנה תוקף", מאת יונדב קפלוּן, הוצאת ידיעות ספרים. "תשוקת הרוח לחול וחוזר חלילה", שיר שכתב איתן רוזנצוויג שמואל מוניץ, "צייר את הגורל היהודי והפך לדמות בציור שלו": היצירה המפעימה של הלוחם שנפל, באתר ynet, 29 בנובמבר 2023 נעמה ריבה, איתן רוזנצוויג נפל בעזה. האמנות שלו נותרה אחריו, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2023 ענת אור מגל, איתן רוזנצוויג: מסע הגיבור שנגדע באיבו, באתר פורטפוליו, 10 בדצמבר 2023 אילנה שטוטלנד, ‏"התערוכה נותנת לנו כוח": ההורים השכולים שבחרו להנציח את בנם דרך האמנות, באתר מעריב אונליין, 15 במאי 2024 קוּמָּא – יצירתו של איתן רוזנצוויג, מוזיאון ארצות המקרא ירושלים שמואל מוניץ, יונדב קפלון: "אני אומר לאל – אתה הראש, אתה אשם", באתר ynet, 27 בספטמבר 2024
אלניה

אלניה (בטורקית: Alanya) היא עיר נופש בנפת אנטליה במחוז הים התיכון שבדרום-מערב טורקיה. העיר ממוקמת במפרץ אנטליה במישור החופי של פמפיליה וגובלת בהרי הטאורוס המקיפים אותה מצפון. אלניה נחשבת לחלק של הריביירה הטורקית שלחופי הים התיכון ונמצאת במרחק כ-120 קילומטר מזרחה ממרכז העיר אנטליה. העיר מחולקת לאזור הנמל ולחוף הרחצה של קלאופטרה. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 364,180 תושבים, אך בעונת התיירות מבקרים בעיר ובסביבותיה למעלה ממיליון תיירים. התיירות היא מקור ההכנסה העיקרי של העיר, אך היא נודעת גם בשל גידולי החקלאות שלה ובהם לימונים, תפוזים, עגבניות ומלפפונים. העיר נוסדה על ידי היוונים העתיקים שכינו אותה קלונורוס (כלומר: הר יפה). מספר היסטוריונים טוענים כי במאה השנייה לפנה"ס שודדי ים מקיליקיה הפכו את המקום לבסיס שממנו יצאו לשדוד את חופי פמפיליה. על פי ההיסטוריון סטראבון, דיודוטוס טריפון יזם ועודד את פעילות שודדי הים במקום על מנת להחליש את כוחו של דמטריוס השני (ניקטור), יריבו לשלטון הסלאוקי, אשר החזיק בכל רצועת החוף הסורי מ- Seleucia ועד ללבנון. הוא הפך את המבצר החזק ששכן על רצועת החוף לבסיס לפשיטות פיראטיות כנגד החוף הסורי. ההיסטוריון אומרד מסתייג מהקביעה של היזמות אולם גם הוא תומך בטענה כי היה זה טריפון אשר עודד את פעילות שודדי הים. היסטוריונים אחרים חולקים על קביעה זו ונוטים לראות את תחילת הפיראטיות בתקופה מאוחרת יותר. הרומאים החליטו להשתלט על המקום ושלחו את פומפיוס שהדביר את שודדי הים ב-67 לפנה"ס. מרקוס אנטוניוס נתן את העיר במתנה לקלאופטרה השביעית, מלכת מצרים ב-37 לפנה"ס. ב- 1221 לספירה נפלה העיר בידי הסולטאן הסלג'וקי אלאדין קייקובאד שנתן לה את השם אלניה. רוב הבניינים ההיסטוריים שבעיר נבנו בתקופה זו. ב- 1427 נמכרה אלניה לשושלת הממלוכית וב-1471 התאחדה עם האימפריה העות'מאנית. החל ב-1571 הייתה חלק של הפרובינציה של קפריסין, ומ-1868 היא שייכת לפרובינציה של אנטליה. Bevan E.R., The House of Seleucus, Vol. 2, London, 1966 Avidov A., "Were the cilicians a nation of pirates?", Mediterranean Historical Review, 12:1, 5-55, 2008 אתר האינטרנט הרשמי של אלניה (בטורקית) Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
אוליב (פירושונים)

אוליב (Olive) הוא זית באנגלית. האם התכוונתם ל... אוליב – רשת מלונות ישראליות הר אוליב – הר בקנדה Olive (תוכנה) – תוכנת עריכת וידאו אוליביה
גבריאלה ליקודי

גבריאלה ליקודי (באנגלית: Gabriella Licudi;‏ 14 בספטמבר 1941 – 18 בספטמבר 2022) הייתה שחקנית בריטית. ליקודי נולדה בבקינגהאמשייר לווילפרד ג'יימס סטאטארד ולאולגה מריה ליקודי. היא התחנכה באנגליה, צרפת וספרד לפני שהחליטה להתמקם לצמיתות באנגליה בגיל חמש עשרה. היא למדה בבית הספר המלכותי המרכזי לדיבור ולדרמה (אנ'), שם התגלתה על ידי סוכן בזמן שהופיעה בהפקה כיתתית בשנת 1961. תפקידה הגדול הראשון בקולנוע היה בסרט "שני כוכבים לנוחות" של ג'ון מורטימר (אנ'), בכיכובו של טרוור הווארד. היא גם שיחקה בסרטים "קזינו רויאל" ו"הספארי האחרון (אנ')". ב-1968 שיחקה בהפקת ה-BBC לספרו של ארתור קונאן דויל "כלבם של בני בסקרוויל", לצד פיטר קושינג. ליקודי נפטרה בספטמבר 2022, ארבעה ימים בלבד לאחר יום הולדתה ה-81. מדיה וקבצים בנושא גבריאלה ליקודי בוויקישיתוף גבריאלה ליקודי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גבריאלה ליקודי, באתר AllMovie (באנגלית) גבריאלה ליקודי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גבריאלה ליקודי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
טרנספט

באדריכלות כנסיות טרנספט (transept), או בעברית: בית הרוחב, הוא מעבר הניצב לספינה הראשית (Nave) בכנסייה או קתדרלה ויוצר עמם צורת צלב. הטרנספט מפריד בין המקדש, האפסידות ובית המקהלה (Choir) לספינה הראשית ולמעברים המכילים מקומות ישיבה או עמידה לקהל. הטרנספט חוצה את המעברים הראשיים במקום המצלב (crossing) ועל ארבעת העמודים המרכזיים אפשר להקים צריח מרכזי, קמרון מפואר וגדול או כיפה. לבד מן צורת הצלב הסמבולית, אשר משמעותה התעצמה במשך הדורות, משמש הטרנספט כחלל בעל תפקידים פונקציונליים. בכנסיות בהן נמצא קבר קדוש, כמו כנסיות זיכרון או כנסיות בעלות מזבח מיוחד, מאפשר הטרנספט למאמינים להתקרב אל המונומנט המקודש. בטקסים הדתיים משמש הטרנספט גם כמקום מושבם של הכמרים ושל המקהלה הכנסייתית. מאחר שבדרך כלל המזבח ממוקם במזרח הכנסייה, ואילו הטרנספט משתרע מצפון לדרום, משמשים הקיר הצפוני והדרומי בטרנספט כאמצעי להחדרת אור טבעי לכנסייה.הם מכילים בדרך כלל חלונות מקושטים בויטראז'ים, ולעיתים אף חלון רוזטה המופיע במרכז הקיר. נדיר למצוא קתדרלות ללא טרנספט אם כי קיימות קתדרלות כאלה. לעיתים הטרנספט כה קצר עד שהוא מכיל רק שתי קפלות, אחת בכל צד. ברוב המקרים הטרנספט מתרחב מעבר לצידי המבנה, יוצר צורה ברורה של צלב. כאשר הטרנספט קצר יותר מהבניין הניצב לו נוצרת צורה הנקראת צלב לטיני. צלב יווני נוצר כאשר אורך כל הזרועות זהה, כלומר אורך הספינה הראשית שווה לאורך הטרנספט. טיפוס זה אופייני בעיקר לכנסיות ביזנטיות. כאשר שני קצות הטרנספט מסתיימות באפסיס עגול וגם קצה הספינה הראשית מסתיים באפסיס אומרים שלכנסייה יש "מבנה תלתני". במספר קתדרלות אנגליות יש יותר מבית רוחב אחד. לצורת הצלב של תוכנית הכנסייה אין משמעות איקונוגרפית מיוחדת. כאשר בכנסייה יש רק צד של הטרנספט, זו לרוב תוצאה של הרס בשל שרפה או מלחמה לעיתים גם בשל חוסר במימון להשלים את הבנייה. למשל, בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג רק המקהלה וחלק מהטרנספט הדרומי הושלמו, עד הבניה מחדש במאה ה-19. אדריכלות כנסיות מדיה וקבצים בנושא טרנספט בוויקישיתוף טרנספט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כנען-קדר, נורית, האמנות הנוצרית בימי הביניים, מושגי יסוד, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1990, עמ' 37. כגון קתדרלת בורז' או המינסטר של אולם. כגון קתדרלת קנטרברי וקתדרלת סולסברי.
אגדה עירונית 2

אגדה עירונית 2 (באנגלית: Urban Legends: Final Cut, בתרגום מילולי לעברית: אגדות עירוניות: גרסה סופית) הוא סרט סלאשר משנת 2000 המהווה המשכון עצמאי לשובר הקופות משנת 1998, "אגדה עירונית". ההמשכון הבא בסדרה שנקרא אגדה עירונית 3, יצא בשנת 2005 לספריות הווידאו ולא הוקרן בבתי הקולנוע. סרט זה, בדומה לראשון, היה מועמד לפרס סאטורן. הפעם בקטגוריית סרט האימה הטוב ביותר. איימי (ג'ניפר מוריסון), סטודנטית לקולנוע באוניברסיטת "אלפיין", מחפשת תסריט לסרטה על מנת לקבל מלגה ללימודים בבית ספר יוקרתי לקולנוע. איימי מקבלת רעיון לסרט ומתחילה לצלם, וכל חברי צוות השחקנים מתחילים להירצח בזה אחר זה. כולם חושבים שאלו תאונות ולא מאמינים לאיימי אשר נרדפת על ידי הרוצח במסכה. איימי מנסה לחשוף את זהות הרוצח, לפני שתצטרף לחבריה לצוות. "אגדה עירונית 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אגדה עירונית 2", באתר נטפליקס "אגדה עירונית 2", באתר AllMovie (באנגלית) "אגדה עירונית 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אגדה עירונית 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אגדה עירונית 2", באתר Metacritic (באנגלית) "אגדה עירונית 2", באתר אידיבי "אגדה עירונית 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הרשת

הרשת (באנגלית: The Net) הוא סרט מתח-טכנולוגי משנת 1995 בבימויו של אירווין וינקלר ובכיכובה של סנדרה בולוק. הסרט עוסק באנליסטית מחשבים בשם אנג'לה בנט, שנחשפת לקנוניה מסוכנת לאחר שהיא מגלה פריצה בתוכנה. חייה מתהפכים כאשר זהותה נגנבת, והיא נאלצת להיאבק כדי להחזיר את חייה ולחשוף את מזימת הפושעים המנסים להשתיק אותה. הסרט יצא לאקרנים ב-28 ביולי 1995, ונחשב כהצלחה. הסרט הופק עם תקציב של 22 מיליון דולר, וגרף הכנסות כ-110.6 מיליון דולר. אנג'לה בנט היא מומחית למחשבים, שעובדת מרחוק. כאשר היא מקבלת דיסקט עם מידע חשוד, חייה משתנים לחלוטין – זהותה נגנבת, והיא מוצאת את עצמה נרדפת על ידי ארגון סודי. אנג'לה נאלצת להילחם על חייה, כל זאת כשהיא מנסה לחשוף את הקנוניה מאחורי המתקפה עליה. סנדרה בולוק בתפקיד אנג'לה בנט ג'רמי נורת'ם בתפקיד ג'ק דיבינס דניס מילר בתפקיד ד"ר אלן צ'מפי סרט זה קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים, כאשר חלקם שיבחו את המשחק של סנדרה בולוק ואת סצנות המתח, בעוד אחרים מתחו ביקורת על הדיוק הטכנולוגי והעלילה. ב-Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 40%, וב-Metacritic ציון של 51 מתוך 100. "הרשת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרשת", באתר נטפליקס "הרשת", באתר AllMovie (באנגלית) "הרשת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרשת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הרשת", באתר Metacritic (באנגלית) "הרשת", באתר אידיבי "הרשת", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הרשת", באתר Prime Video (באנגלית) "הרשת", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "הרשת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "The Net". Turner Classic Movies. נבדק ב-23 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) Sims, Chris (30 באפריל 2013). "What We Learned About Technology From 1995's The Net". Wired (באנגלית אמריקאית). ISSN 1059-1028. נבדק ב-27 ביוני 2021. {{cite news}}: (עזרה)
ראשי הממשלה: החלוצים

ראשי הממשלה: החלוצים (באנגלית: The Prime Ministers: The Pioneers) הוא סרט דוקומנטרי משנת 2013 בבימויו של ריצ'רד טרנק. הסרט מבוסס על ספרו של יהודה אבנר ומגולל את סיפורם של ראשי ממשלת ישראל הראשונים, דוד בן-גוריון ולוי אשכול. הסרט מציג את האירועים המרכזיים בתקופה זו דרך עיניו של אבנר, ששימש כיועץ פוליטי, ומביא עדות אישית על ההחלטות הדרמטיות שהשפיעו על עתידה של מדינת ישראל. הסרט משלב צילומים היסטוריים וראיונות עם דמויות מפתח. יהודה אבנר מספר את התקריות בסרט התיעודי. שנותיה הראשונות של ישראל מוצגות בפירוט קטן יותר. אבנר ביקר בביתו את הארי ס. טרומן כדי להודות לו על תמיכתו בישראל. מוצגת גם מלחמת ששת הימים של 1967. סצנה מציגה את לוי אשכול ולינדון ב' ג'ונסון בחווה של האחרון בטקסס בינואר 1968. שניהם נוטים לעגל שזה עתה נולד חולה. כמו כן תוארו התקפות טרור על ישראל בתקופת כהונתה של גולדה מאיר כראש הממשלה ומלחמת יום הכיפורים ב-1973. סנדרה בולוק - גולדה מאיר (קול) רוברט קייט מייקל דאגלס - יצחק רבין (קול) לאונרד נימוי - לוי אשכול (קול) סטיבן שוב כריסטוף וולץ - מנחם בגין (קול) באתר הביקורות Rotten Tomatoes דירג אותו ב-38% על סמך 13 ביקורות, עם ציון ממוצע של 88/10. דאגלס זכה בפרס בראשית בינואר 2015 על מעורבותו בקולנוע היהודי ופועלו למען שלום עולמי. ג'ו ליידון כתב בוראייטי שהסרט התאים לצופי מסך הבית. הוא מתח ביקורת על טרנק ואמר כי "מאמציו לייפות את הנרטיב של אבנר" היו "מתנשאים ומסיחים את הדעת". ליידון כינה את הקריינות ברכה מעורבת והייתה ביקורתית כלפי בולוק שדובבה את קולה של גולדה מאיר. הוא ציין את ההבדל בין הקולות שלהם. הוא סבר שסצנת העגל בחווה של לינדון בי ג'ונסון הייתה כמו "פרק מדע בדיוני". אתר האינטרנט הרשמי של ראשי הממשלה: החלוצים "ראשי הממשלה: החלוצים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ראשי הממשלה: החלוצים", באתר נטפליקס "ראשי הממשלה: החלוצים", באתר AllMovie (באנגלית) "ראשי הממשלה: החלוצים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ראשי הממשלה: החלוצים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Scheck, Frank (21 באוקטובר 2013). "The Prime Ministers: The Pioneers: Film Review". The Hollywood Reporter. אורכב מ-המקור ב-6 בדצמבר 2013. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "The Prime Ministers: The Pioneers (2013)". Rotten Tomatoes (Flixster). נבדק ב-24 במאי 2020. {{cite news}}: (עזרה) Braunold, Joel (24 בינואר 2015). "Michael Douglas: An inspiration for the next generation of Jews?". Haaretz. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Leydon, Joe (5 בנובמבר 2013). "'The Prime Ministers: The Pioneers' review: A Celebratory Look at Israel's First Three Decades". Variety. Houston. אורכב מ-המקור ב-17 בדצמבר 2014. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite news}}: (עזרה)
לישון עם האויב

לישון עם האויב (באנגלית: Sleeping with the Enemy) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 1991 בבימויו של ג'וזף רובן, עם ג'וליה רוברטס, פטריק ברגין וקווין אנדרסון בתפקידים הראשיים. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת ננסי פרייס משנת 1987, ועלילתו עוקבת אחר אישה הסובלת מבעלה אלימות פיזית, נפשית ומינית, ומזייפת את מותה כדי לברוח רחוק ולהתחיל חיים חדשים. הסרט קיבל ביקורות שליליות, אך היה שובר קופות וגרף 175 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סאטורן: לשחקנית הטובה ביותר (ג'וליה רוברטס), לשחקן המשנה הטוב ביותר (פטריק ברגין), לסרט האימה הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר (ג'רי גולדסמית'). לורה ברני (ג'וליה רוברטס) נשואה ארבע שנים למרטין (פטריק ברגין). מרטין הוא יועץ השקעות מצליח ובני הזוג גרים בבית לחוף הים בקייפ קוד. מבחינה חיצונית הם נראים זוג מושלם אבל מרטין מתייחס ללורה באלימות נפשית, פיזית ומינית קשה. לאחר כל אירוע אלימות הוא מציף אותה בפרחים ומתנות. כאשר מרטין נפגש בחוף עם השכן החדש שלהם, ד"ר ג'ון פליישמן (קייל סקור), מחמיא לו ג'ון על אשתו היפה בה הוא צופה מהחוף. מרטין חושד בה מיד שהיא מקיימת יחסים עם הרופא, חובט בה קשות ואחר כך מגיש לה זר וורדים. לד"ר פליישמן יש יאכטה והוא מזמין את מרטין ולורה לשייט. מרטין מסכים ויודע כי לורה מפחדת מהים היות שאינה יודעת לשחות (פחד שנגרם כחלק מההתעללותו הנפשית בה). הוא אינו יודע כי לורה למדה שחייה בחשאי. בעת השייט מתחוללת סופה עזה. לורה נעלמת במים והחיפושים אחריה נמשכים עד שהיא מוכרזת כאבודה ונערכת לה הלוויה סמלית. למעשה, לורה שוחה לחוף, מחליפה בגדים, לוקחת תיק עם כסף שחסכה ונוסעת לסידר פולס באיווה (אנ'). היא שוכרת בית ופוגשת בשכן צעיר בשם בן (קווין אנדרסון) שעובד כמורה לדרמה בקולג'. הם מתיידדים והיא מתחילה לעבוד בספריית הקולג'. היא מבקרת בתחפושת של גבר את אימה העיוורת קלואי (אליזבת לורנס) הנמצאת בבית אבות בעיירה ומספרת לה על בן זוגה החדש. האלמן מרטין מקבל טלפון מאשה שהייתה בקורס שחייה עם לורה המתארת את החבלות בגופה. מרטין אחוז טירוף מחפש בכל הבית ומוצא את טבעת הנישואין שלורה זרקה לאסלה ושכחה לשטוף. הוא מגיע לבית האבות בו הייתה חמותו אשר לורה אמרה לו שנפטרה ומתברר שהועברה למקום אחר. בעזרת חוקר פרטי הוא מגיע לשם, נפגש עם קלואי שמספרת לו שלורה ביקרה אותה ושיש לה בן זוג שהוא מורה לדרמה בקולג'. מרטין רוצה לחנקה בכרית אך אחות נכנסת באותו רגע לחדר והוא עוזב. הוא עוקב אחרי זוג האוהבים ומכין ללורה הפתעה בביתה: הוא משאיר כל מיני סימנים הרומזים לקיומו כמו תקליטור עם הקטע דיאס אירה מהסימפוניה הפנטסטית של ברליוז באמצעותו נהג לערער את שלוותה של לורה. לבסוף הוא מתגלה ללורה ומאיים עליה באקדח. בן מגיע אך מרטין משכיב אותו במכה אחת. כעת מתחולל קרב בין מרטין ללורה, האקדח שלו נשמט והיא יורה בו מספר פעמים. הוא צונח, תופס באקדח ובשארית כוחותיו הוא מכוון את האקדח אל לורה אך המחסנית ריקה והוא צונח מת. לורה גוחנת על בן, הוא מתעורר והם מתחבקים לקראת עתיד טוב יותר. "לישון עם האויב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לישון עם האויב", באתר נטפליקס "לישון עם האויב", באתר AllMovie (באנגלית) "לישון עם האויב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לישון עם האויב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לישון עם האויב", באתר Metacritic (באנגלית) "לישון עם האויב", באתר אידיבי "לישון עם האויב", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "לישון עם האויב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט, באתר יוטיוב
You Make Me Real

"You Make Me Real" הוא שיר שנכתב על ידי ג'ים מוריסון ופורסם לראשונה באלבום Morrison Hotel משנת 1970. הוא יצא גם כסינגל היחידי מהאלבום, והגיע למקום ה-50 בבילבורד הוט 100, אך בסופו של דבר נעקף בפופולריות שלו על ידי הבי-סייד שלו, "Roadhouse Blues". בצרפת יצא הסינגל עם "Peace Frog" כבי-סייד. "You Make Me Real" הוא אחד משירי ההארד רוק באלבום Morrison Hotel. הלחנת השיר החלה בשנת 1966 והלהקה ביצעה אותו באופן קבוע כאשר הם היו להקת הבית בוויסקי אה גוגו. השיר מתחיל עם הקלידים של ריי מנזרק, ואחריו הגיטרה של רובי קריגר, לפני שהשירה של מוריסון מתחילה. קריגר מנגן סולו גיטרה באמצע השיר. כמו חלקים מ-"Roadhouse Blues" וכמה שירים אחרים של הדלתות, "You Make Me Real" נוצר בהשראת חברתו של מוריסון, פמלה קורסון. המילים משלבות רמיזות מיניות כמו השורה "So let me slide in your tender sunken sea". בפזמון מוריסון שר "You make me real, you make me feel, like lovers feel, you make me throw away mistaken misery, make me free, love, make me free" והשיר מסתיים בכך שמוריסון קורא בקול רם "Make me free". לפי היינץ גרסטנמאייר: הדלתות ג'ים מוריסון - שירה ריי מנזרק - פסנתר וורליצר, פסנתר טאק רובי קריגר - גיטרה ג'ון דנסמור - תופים מוזיקאים נוספים ריי נפוליטני - גיטרה בס מידע על הסינגל "You Make Me Real" באתר מיוזיק בריינז Narendra Kusnur, On his 50th Death Anniversary: The Underrated Gems of Jim Morrison, Rolling Stone India, ‏2021-07-03 (באנגלית אמריקאית) Morrison Hotel - The Doors | Album | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-09-20 Weidman, Rich, The Doors FAQ, 2011, עמ' 75, 106, 223, ISBN 978-1617131141 Thompson, Tony, The Doors: Every Album, Every Song, 2021, עמ' 69, ISBN 978-1789521375 Morrison Hotel (Liner notes). The Doors. Elektra Records. 1970. Back cover. EKS-75007. Goldmine Staff, Checking back in to the "Morrison Hotel", Goldmine Magazine: Record Collector & Music Memorabilia, ‏2020-12-08 (באנגלית)
רינה גרינולד

רינה גרינולד היא סופרת ועורכת ספרות מתורגמת ישראלית. גרינולד נולדה בתל אביב. היא בעלת תואר ראשון בלימודים כללים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במרץ 2020 התפרסם ספרה הראשון, "החלום והבית". הספר זכה בפרס שר התרבות בתחום היצירה לסופרים בראשית דרכם לשנת 2021. בדצמבר 2021 התפרסם ספרה "פעמונים של מאי" בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. הספר מגולל את מערכת היחסים בין בת ואימה ניצולת השואה. בפברואר 2023 התפרסם ספרה "בגידות ובגדים", המספר על אישה שחייה משתנים כאשר היא מגלה שבעלה בוגד בה. באוגוסט 2024 התפרסם ספרה "כוכב ים" המספר על יחסים בין שני אחים בוגרים. גרינולד ערכה ספרים מתורגמים רבים, ביניהם "התופרות מאושוויץ" מאת לוסי אדלינגטון ו"אני שמחה שאמא שלי מתה" מאת ג'נט מקארדי. גרינולד נשואה ואם לשלושה. גרה בתל אביב. החלום והבית – מרץ 2020, בהוצאת "כנרת זמורה דביר" פעמונים של מאי – דצמבר 2021, בהוצאת "שתיים הוצאה לאור" בגידות ובגדים – פברואר 2023, בהוצאת "שתיים הוצאה לאור" כוכב ים – אוגוסט 2024, בהוצאת "שתיים הוצאה לאור" הפרק הראשון של ספרה "כוכב ים" ב"וואלה! תרבות" רינה גרינולד על ספרה "כוכב ים" ביוטיוב עופרה עופר אורן, "כוכב ים": מה מרגיש אח מועדף?, בבלוג "סופרת ספרים", 12 בספטמבר 2024 רינה גרינולד, באתר 2sfarim.com הוכרזו הזוכים בפרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית לשנת 2021, באתר משרד התרבות, ‏3 בינואר 2022 צור ארליך, "פעמונים של מאי" הוא ספר דור שני מובהק , בתחפושת, באתר מקור ראשון, ‏26 ביולי 2022
שלמה צפר

שלמה צדוק צפר (1939 – מאי 2010) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצת ראש העין. שלמה צפר נולד בתימן ועלה לארץ ב־1949 במסגרת מבצע מרבד הקסמים. בספטמבר 1957 מונה צפר לראש מועצת ראש העין מטעם תנועת בני תימן, לאחר שחבר לחברי האופוזיציה במועצה - נציגי הציונים הכלליים, המפלגה הפרוגרסיבית, אגודת ישראל והפועל המזרחי. לאחר הבחירות למועצה ב־1959 המשיך צפר לכהן כראש המועצה, אך במרץ 1960 התפטר מראשות המועצה לאחר התפוררות הקואליציה שלו. ביוני 1961 מונה לסגן ראש מועצת ראש העין. בינואר 1962 מונה צפר שוב לראשות המועצה מטעם רשימת "למען ראש העין" המקומית ובתמיכת תנועת החרות, כשהוא מחליף את שלום מנצורה. באוגוסט 1964 פרשה מפא"י מהקואליציה והביאה להדחתו מראשות המועצה. לראשות המועצה מונה משה זכריה. במאי 1965 נפלה הקואליציה של זכריה, ושלום מנצורה מונה לראש המועצה, כאשר צפר מכהן כסגנו וכממלא מקום ראש המועצה. ביולי 1973 הודח מנצורה וצפר שב לכהן כראש המועצה. בבחירות למועצת ראש העין ב־1973 לא נבחרה רשימתו של צפר, התנועה לשוויון חברתי, למועצה, וצפר הוחלף ביוסף מלמד. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים שימש צפר כמנהל קופת חולים מאוחדת בראש העין. צפר עסק ברפואה טבעונית וחיבר שני ספרים בשם רפואות תימן ואהבת שלום, והוציא לאור את מדרש סגולת ישראל, פירוש על מדרש הגדול לרבי ישראל בן שלמה הכהן. צפר נפטר בי"ד סיוון ה'תש"ע (מאי 2010). הכנסת ס"ת לזכרו של הרב שלמה צפר ז"ל, באתר נוסח תימן, ‏23 בינואר 2020 הפיכת־חצר בראש־העין, מעריב, 3 בספטמבר 1957 ש. צפר נבחר יו"ר מועצת ראש העין, הארץ, 23 בספטמבר 1957 קואליציה אזרחית בראש העין, חרות, 2 בדצמבר 1959 הודח ראש מועצת ראש העין, הצופה, 9 במרץ 1960 סגנים חדשים בראש־העין, מעריב, 14 ביוני 1961 הפיכת חצר בראש־העין, מעריב, 8 בינואר 1962 חנוך בר־לביא, שלמה צפר נבחר כיו"ר המועצה המקומית בראש העין, חרות, 26 בינואר 1962 הפיכה במועצה המקומית ראש העין, הארץ, 6 באוגוסט 1964 הרב מנצורה-יו"ר מועצת ראש העין, הארץ, 31 במאי 1965 מרדכי אלקן, „הפיכת חצר” בראש־בעין, מעריב, 23 ביולי 1973 ראש־העין: שינויים מפליגים בהרכב המועצה, מעריב, 1 בינואר 1974 יוסף מלמד ראש מועצת ראש־העין, מעריב, 15 בפברואר 1974 ישראל הכהן, מדרש סגולת ישראל, באתר אוצר החכמה שלמה צפר, באתר My Heritage
Devil May Cry (סדרת טלוויזיה)

Devil May Cry היא סדרת אנימה מסוגת פעולה-פנטזיה אורבנית, שנוצרה על-ידי אדי שנקר על בסיס סדרת משחקי הווידאו באותו השם בהפצת "Capcom". הסדרה, שהופקה על ידי סטודיו מיר, עתידה לעלות לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" באפריל 2025. ג'וני יונג בוש – דנטה בשלהי שנת 2018, הודיע אדי שנקר לראשונה על הפקת עיבוד טלוויזיוני לסדרת משחקי הווידאו "Devil May Cry" עבור נטפליקס. עוד נמסר כי את הסדרה יכתוב התסריטאי אלכס לארסן, וכי עונתה הראשונה עתידה לכלול 8 פרקים. בשלהי ספטמבר 2023, הופץ קדימון ראשון במהלך אירוע שידור הלייב של "נטפליקס", "Drop 01". זמן קצר לאחר מכן, חשף מדבב דמותו של דנטה במשחקי הסדרה באנגלית, רובן לנגדון, כי מפיקי הסדרה לא יצרו עמו קשר במטרה לשוב לדבב את הדמות. בספטמבר 2023, הופץ קדימון ראשון עבור הסדרה, לצד ההכרזה כי את הסדרה תפיק ותנפיש אולפני ההנפשה "סטודיו מיר". קדימון שני הופץ ב-19 בספטמבר 2024, במסגרת האירוע "Geeked Week" השנתי. "Devil May Cry", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Devil May Cry", באתר נטפליקס Rayna, Leo (September 19, 2024). "Netflix Reveals Explosive Debut Teaser Trailer for Capcom's New Devil May Cry Anime Series". Comic Book Resources. Retrieved September 19, 2024. Aguda, Patrick (September 19, 2024). "Adi Shankar's Devil May Cry Animated Series Premieres 2025". Operation Rainfall. Retrieved September 19, 2024. Johnny Yong Bosch, the voice actor behind Nero in the Devil May Cry video games, voices Dante in the animated series." Bootleg Universe (October 29, 2018). "The success of Castlevania created this opportunity". Instagram. Retrieved September 19, 2024. Griffin, David (November 16, 2018). "Devil May Cry Series Joins Castlevania in New Multiverse from Adi Shankar". IGN. Retrieved September 19, 2024. TechRaptor (October 13, 2021). "Adi Shankar talks Future Projects and Mental Health". YouTube. Retrieved December 16, 2021. McKeand, Kirk (November 18, 2021). "Netflix's Castlevania producer opens up about his PUBG and Devil May Cry projects". For The Win. USA TODAY. Retrieved September 19, 2024. Hernandez, Rafael (November 6, 2021). "'Devil May Cry' Anime Will Star Dante and Vergil, Span Multiple Seasons". Collider. Retrieved September 19, 2024. Robson, Daniel (November 5, 2021). "Devil May Cry: The Animated Series' Story Will Be Told Over Multiple Seasons, Stars Dante and Vergil". IGN. Retrieved December 16, 2021. Valentine, Evan (November 5, 2021). "Netflix's Devil May Cry Anime Will Be "Multiple Seasons"". Comicbook.com. Retrieved September 19, 2024. Nolan, Liam (2023-09-27). "Castlevania Producer's Devil May Cry Show Gets First Look Teaser". The Escapist. Retrieved September 19, 2024. Kaser, Rachel (2023-09-27). "Netflix reveals Tomb Raider, Devil May Cry shows are in the works". Venture Beat. Retrieved September 19, 2024. White, Peter (2023-09-27). "'Devil May Cry' Anime Series, Based On Videogame, Set At Netflix From Adi Shankar". Deadline. Retrieved September 19, 2024.