laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שדות ירוקים (סרט, 1989)

שדות ירוקים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1989 בכתיבתו ובבימויו של יצחק צפל ישורון. בתפקידים הראשיים - עמית ליאור, שמואל אדלמן, שמואל שילה, שרון הכהן וליה דוליצקיה. עמית ליאור מלווה את הסרט בקריינות. זה הסרט העלילתי הראשון שעסק באינתיפאדה הראשונה. הוא צולם בשכונת ממילא בירושלים לפני שפונתה ונהרסה ובאזור מודיעין שהיה אז ריק מבתים, עם שדות ירוקים לכל עבר. צילומי הסרט הסתיימו במרץ 1989, הקרנת הבכורה שלו נערכה ביולי. זה היה סרטו העלילתי האחרון של הצלם גדי דנציג שנהרג בתאונת מסוק בפיליפינים. הסרט זכה בפרס וולג'ין, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ירושלים. הוא זכה בפרס "ציפור הזהב" לסרט הטוב ביותר, ב"פסט ריו", פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ריו, שנערך בפורטלזה, בצפון ברזיל. הסרט השתתף גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת "פנורמה", בפסטיבלי הסרטים של דבלין, לונדון, הונג קונג ו"אינטרפסט" במוסקבה. רמי ברוורמן (עמית ליאור) מגיע לנמל התעופה בן-גוריון עם חברתו דנה (שרון הכהן) כדי להיפגש עם אביו שמוליק (שמואל אדלמן) ואשתו האמריקאית קתי (רות חרל"פ). שמוליק עזב את ישראל לאחר גירושיו ועשה חיל בארצות הברית שם הכיר והתחתן עם קתי, בוגרת ברקלי עם השקפת עולם שמאלנית. רמי סיים תקופת טירונות קשה ואביו מגיע כדי להשתתף בטקס הסיום. היחסים של רמי ואביו מורכבים לאור הגירושים והנטישה. לאחר שהייה במלון הם מגיעים לבית הסבא מאיר (שמואל שילה) והסבתא דבורה (ליה דוליצקיה). מאיר כועס על בנו שעזב את ישראל וכל הזמן מבקש ממנו לחזור. כולם נוסעים לטקס שאמור להיערך בבסיס הטירונים בשטחים. הם מגיעים לירושלים ומאחרים לאוטובוס. רמי מוצא נהג מתנחל (דורון צברי) שמוביל אספקה להתנחלות ומסכים להסיע אותם. הרכב עובר בתוך כפר ערבי ונאלץ לעצור בגלל אבנים על הכביש ואבנים שנזרקות עליהם. רמי יוצא מכליו ומכלה את זעמו בפלסטיני למרות מחאתה של קתי. הם נאלצים לעזוב את הרכב ולעצור אמבולנס צבאי. רמי מכריח את הנהג שלמה (דורון אברהמי) להסיע אותם משם. האמבולנס עוזב את הכפר ומתחיל לנסוע בשבילים בתוך שדות ירוקים. מאיר מרגיש לא טוב והם יורדים מהאמבולנס ועולים לגבעה ליד מחצבה כדי לצפות על פלסטינים מתקרבים. הפלסטינים מצליחים להבעיר את האמבולנס. מאיר חש ברע ודבורה חושבת שלקה שוב באירוע מוחי. הם תומכים בו ומגיעים לשביל בשדה עליו נוסע ג'יפ. בג'יפ יש שני פלסטינים, נאג'י וטאהר. שמוליק נמצא בסערת רגשות, מוריד אותם מהג'יפ ומאיים עליהם. בסיום הוא יורה למוות בנאג'י ומשחרר את טאהר. שלמה, דבורה, דנה וקתי נוסעים בג'יפ להזעיק עזרה. "שדות ירוקים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שדות ירוקים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "שדות ירוקים", באתר אידיבי "שדות ירוקים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שדות ירוקים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאיר שניצר, צפל מעביר סדנת אסט, חדשות, 18 באוגוסט 1989 - סקירה וביקורת שדות ירוקים באתר קרן הקולנוע הישראלי יצחק צפל ישורון מדבר על שדות ירוקים, במאגר העדויות של הקולנוע הישראלי יואב בירנברג, ליל צילום כמו טפטוף, חדשות, 12 במרץ 1989 שמי זרחין, לשנה הבאה בירושלים, חדשות, 13 ביולי 1989 סי"צ, "שדות ירוקים": פרס ראשון בברזיל, חדשות, 3 בדצמבר 1989 אמיר פלג, שדות ירוקים לברלין, חדשות, 26 בדצמבר 1989
אצטדיון פריולי

סטאדיו פריולי (באיטלקית: Stadio Friuli) נקרא גם מסיבות מסחריות: "דאצ'יה ארנה", הוא אצטדיון הממוקם באודינה שבאיטליה. האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של אודינזה מהסרייה א'. האצטדיון נפתח ב-1976 והיה אצטדיון אולימפי שמתאים גם לאתלטיקה. ב-1990 אירח האצטדיון שלושה משחקים במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה בשנה זו. ב-2005 אירח האצטדיון מספר משחקי ליגת האלופות כאשר הקבוצה אודינזה אירחה את משחקיה באצטדיון הביתי שלה. ב-10 בספטמבר 2008 אירח האצטדיון משחק של נבחרת איטליה במסגרת הבתים של מוקדמות מונדיאל 2010. ב-21 בנובמבר 2009 אירח האצטדיון משחק ראגבי של נבחרת איטליה בראגבי נגד נבחרת דרום אפריקה - אלופת העולם בראגבי לשנת 2007. בקיץ 2013 בוצע שדרוג באצטדיון והתאמתו לכדורגל בלבד - בוטל מסלול הריצה מסביב לדשא, והיציעים נבנו מחדש כך שיהיו קרובים יותר לדשא. ב-2016 נפתח האצטדיון מחדש, ונחשף כי יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה תהיה הספונסרית של האצטדיון שיקרא מעתה "דאצ'יה ארנה". ב-14 באוקטובר 2024 האצטדיון עתיד לארח את משחקה של נבחרת איטליה נגד נבחרת ישראל במסגרת ליגת האומות. אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון פריולי (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא אצטדיון פריולי בוויקישיתוף מדריך האצטדיון באתר StadiumGuide ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא כדורגל איטלקי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון רנאטו דאל'ארה

אצטדיון רנאטו דאל'ארה (באיטלקית: Stadio Renato Dall'Ara; נקרא בעבר: אצטדיון ליטוריאלה ואצטדיון קומונאלה) הוא אצטדיון רב-שימושי הממוקם בבולוניה שבאיטליה. האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל בולוניה 1909 מהסרייה א'. האצטדיון נפתח ב-1927, והחליף את האצטדיון הישן של בולוניה 1909, ה"אצטדיון סטרלינו" שהיה קיים בין השנים 1913–1927. בתחילה נקרא "אצטדיון ליטוריאלה" עד 1945 ולאחר מכן נקרא "אצטדיון קומונאלה" עד 1983. לאחר מכן נקרא "אצטדיון רנאט דאל'ארה" על שם נשיא המועדון במשך 30 שנה של המועדון בלוניה בעבר. האצטדיון אירח משחקים במונדיאל 1934 שהתקיים באיטליה. ב-1990 אירח האצטדיון משחקים במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה בשנה זו. האצטדיון ממוקם ברובע סאראגוצה, כ-6 קילומטר ממרכז העיר בולוניה. האצטדיון בעל תכולה של כ-31,000 צופים במשחקי כדורגל ו-55,000 צופים בעת מופעים. האצטדיון נחשב לאחד האיכותיים באירופה מבחינת איכות הדשא, ביחד עם הדשא באצטדיון ארטמיו פרנקי בפירנצה, בגלל איכות הניקוז והצפיפות הקומפקטית של כר הדשא. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון רנאטו דאל'ארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון רנאטו דאל'ארה (באיטלקית) מדריך האצטדיון באתר StadiumGuide ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא כדורגל איטלקי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקוס פישר

מרקוס (מאיר) פישר (בגרמנית: Marcus (Maier) Fischer; על פרסומיו העבריים חתם: מאיר פישער; 1783, וינה – 22 במאי 1858, פראג) היה היסטוריון יהודי-אוסטרי. נולד בווינה לרב משה בן מאיר פישלס שהיה רב הקהילה היהודית בווינה. מאיר פישר הצעיר עקר לפראג והתפרנס כפקיד בלשכת המס של הקהילה היהודית המקומית. הוא נמנה עם חוג משכילי פראג, וכרבים מהם התקרב לצנזור הממשלתי קרולוס פישר (Carolus Fischer) שפתח בפניו את דלתות הקלמנטינום (אנ') בפראג. כן היה מקורב לרב אלעזר פלקלס, שהיה בעצמו ידידו של קרולוס פישר, ותרגם מדרשותיו לגרמנית בדפוס, כנראה לפי עצתו של הצנזור כדי להציג את מנהגי היהודים בצורה חיובית בעיני ההמון הנוצרי. פישר נחשב לאחד ההיסטוריונים היהודיים הראשונים שעשו את ההיסטוריה למקצוע אוטונומי מבוסס מקורות בדוקים. ספרו הנודע הוא תולדות ישרון תחת ממשלת מאהאדי ואימאם-אידריס מלכי מאוריטניה (צפון אפריקה), שראה אור בפראג בשנת 1817. הספר הוא הראשון והיחיד שנדפס בסדרה מתוכננת של "אוצר ספרים לשוחרי הספרות העברית". לפניו הדפיס את שני כרכי "קורות שנות קדם" (1812) שזכו להסכמת הרב פלקלס, על אף שתפיסתם ההיסטורית מתאימה לתפיסה הכללית של תולדות ימי העולם ועומדת בסתירה לתיאורי המקרא. וב-1814 הדפיס "ספר כיס היסטורי לשנת ה'תקע"ד (1814)" שהיה כנראה ניסיון לסדרת חוברות באותו סגנון. בערוב ימיו תרגם את ה"כרוניקה של ולרשטיין" חיבור שהתיימר להיות כתב יד קדום של כרוניקה של יהודי בוהמיה מן המאה ה-13 ועד המאה ה-18. לימים נטען כי חיבור זה היה מעשה הונאה ופישר "השלים" בו פרטים שלא מצא להם מקורות. ראובן מיכאל, הכתיבה ההיסטורית היהודית: מהרנסנס עד העת החדשה, ירושלים מוסד ביאליק, ה'תשנ"ג, מרקוס פישר, עמ' 136–147. איזידור זינגר ואלכסנדר קיש, ‏"FISCHER, MARCUS (MAIER)", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספריו קורות שנות קדם - חלק א, פראג תקע"ב, באתר היברובוקס קורות שנות קדם - חלק ב, פראג תקע"ב, באתר היברובוקס אוצר הספרים - תולדות ישרון, פראג תקע"ז, באתר היברובוקס כך לפי ערכו ב-Jewish Encyclopedia. ראובן מיכאל, להלן "לקריאה נוספת", נוקב בשנת 1787 כתאריך לידתו. כך נכתב במפעל הביבליוגרפיה העברית לפי: Die Hebraeische publizistik in Wien, I, Wien 1930, p. 51; באנציקלופדיה היהודית (כנראה בטעות): 22 במאי 1853. עליו ראו: פישר, קרולוס, באתר Encyclopedia.com. מיכאל, להלן "לקריאה נוספת", עמ' 137. מיכאל, להלן "לקריאה נוספת", עמ' 138. ראו שם הסברים אפשריים להסכמת הרב. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרקוס פישר".
סינודונטיס הקוקייה

סינודונטיס הקוקייה (שם מדעי: Synodontis multipunctatus) הוא מין דג טרופי ממשפחת המוקוקיידים, המצוי רק בימת טנגניקה, ימת ויקטוריה וימת מלאווי שסביב השבר הסורי-אפריקני באפריקה. דג זה הוא טפיל תטולה בדומה לקוקייה, מה שהעניק לו את שמו. זהו דג באורך ממוצע של 27.5 סנטימטרים והוא בעל בינים דמויי-שפם, כמו מרבית השפמנונאים. הוא בעל סנפירים קצרים וצבעו חום-אדמדם עם בטן לבנה ועל גופו נקודות שחורות. הדג מצוי סביב הסלעים של הקרקעית, לעיתים עד עומק 40 מטר. הוא מצוי בקבוצות קטנות הפעילות בעיקר בלילה. דג זה הוא טפיל של מיני אמנוניים הנפוצים מאוד בטנגניקה, בייחוד של המינים Pseudosimochromis babaulti ו-Ctenochromis horei. כאשר זוג אמנונים מזדווג במים ומשריץ ביצים, השפמנון יגיח בהמוניו לאכול את הביצים ותוך כדי ישריץ את ביציו שלו. נקבת האמנון ממהרת להכניס לפיה את הביצים ומכניסה גם את ביצי השפמנון. שם הם מתפתחים בפה המגונן ולבסוף מגיחים יחד עם הדגיגים הצעירים. הם גם אוכלים את הביצים שלא בקעו בתוך פה האמנונית ואף את הצעירים אשר יוצאים מפיה לאחר שיצאו. בדרך זו השפמנונים מבטיחים שצעיריהם לא יהפכו למזון למיני דגים אחרים באזור, עד שהם מפותחים מספיק. שפמנון זה מתאים גם להיות דג נוי באקווריום, יחד עם דגים לא-אגרסיביים בגודל דומה. באזור שסביב טנגניקה הוא גם מהווה דג מאכל מקומי. מדיה וקבצים בנושא סינודונטיס הקוקייה בוויקישיתוף סינודונטיס הקוקייה, באתר ITIS (באנגלית) סינודונטיס הקוקייה, באתר NCBI (באנגלית) סינודונטיס הקוקייה, באתר FishBase (באנגלית) סינודונטיס הקוקייה, באתר GBIF (באנגלית) סינודונטיס הקוקייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
לומברדית

לומברדית או לאנגוברדית היא שפה שנכחדה המשתייכת לשפות הגרמאניות המערביות אשר הייתה השפה של הלומברדים, עם גרמאני נודד שהתיישב בצפון איטליה במאה השישית. השפות הקרובות לה ביותר הן השכנות הגאוגרפיות שלה, אלמאנית ושוואבית. ישנם בלשנים הטוענים כי צימברית ופרזנטאלרית, המסווגים לרוב כניבים בווארים, הם בעצם צאצאים שורדים של לומברדית. במאה ה-7 השימוש בשפה פחת משמעותית משום שהפולשים החלו לדבר לטינית וולגרית שהאוכלוסייה המקומית כבר דיברה בה. כנראה שהיה שימוש בשפה באזורים מפוזרים עד שנת 1000 לערך. ישנם רק שרידים מועטים לשפה. המקורות העיקריים הם מילים לומברדיות שנכתבו בטקסטים לטיניים ושמות אנשים ומקומות באזור לומברדיה. בין הטקסטים הללו מקור שבט הלאנגוברדים (Origo gentis Langobardorum), טקסט מהמאה ה-7 המספר את מיתוס ראשית השבט, היסטוריית הלאנגוברדים (Historia Langobardorum), טקסט מהמאה ה-8 שכתב ההיסטוריון הרומי פאולוס הדיאקון, כרוניקת גותאנום, טקסט מהמאה ה-9 המתעד את היסטוריית הלומברדים, וצו רותארי, הלקט הראשון של חוקים לומברדיים, שהוציא המלך רותארי בשנת 643. מקור נוסף הוא מילים שאולות שנכנסו לשפה האיטלקית. The Lombard Names of Early Medieval Tuscany, מאמר אקדמי המנתח שמות לומברדיים
דאטסון סוג 11

דאטסון סוג 11 (באנגלית: Datsun Type 11) היא מכונית קטנה מתוצרת יצרנית כלי הרכב היפנית Datsun (אנ') (שם רשמי: Datsun Motor Corporation (בשנת 1934 ניסאן השתלטה על Datsun), אשר יוצרה בשנת 1932 ביפן. דגמי "דאטסון סוג 11" יוצרו במספר סגנונות גוף: "phaeton", סדאן, קופה, רודסטר, מסחרית. יוצרו 150 יחידות בשנת 1932, מכיוון ששינויים בחוק אפשרו ל"דאטסון" למכור דגם חדש עם מנוע גדול יותר בשנת 1933. תקנת שרים מטעם ממשלת יפן משנת 1930 הצהירה כי רישיונות נהיגה לא יידרשו למכוניות עם מנועים של עד 500 סמ"ק, וכי רכישת כלי רכב אלה תחויב במס בשיעור מיסוי דרכים נמוך יותר. מנוע קדמי, תכנון שסתום צדדי (sidevalve engine). סוג הנעה: הנעה אחורית. ניסאן דאטסון DC-3 דאטסון סוג 14 דאטסון סוג 15 דאטסון סוג 16 דאטסון סוג 17 דאטסון 17T מדיה וקבצים בנושא דאטסון סוג 11 בוויקישיתוף מכוניות דאטסון המוקדמות earlydatsun.com/index היסטוריה קצרה: מ"דאטסון" ל"ניסאן" osv.ltd.uk/history-of-nissan פאטון הוא סגנון רכב פתוח ללא הגנה מפני מזג אוויר קבוע, שהיה פופולרי משנת 1900 ועד שנות ה-30 של המאה העשרים "דאטסון סוג 11" - סגנונות גוף web.archive.org/web/20100811234724
פיטר אייזנמן

פיטר אייזנמן (באנגלית: Peter Eisenman; נולד ב-11 באוגוסט 1932 בניוארק שבניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט ואחד הבוחנים הראשונים של זרם הדה-קונסטרוקטיביזם באדריכלות בארצות הברית של חציה השני של המאה ה-20; חתן פרס וולף באדריכלות לשנת 2010. צורותיו המפורקות של אייזנמן מזהות אותו עם קבוצה אקלקטית של אדריכלים, המתויגים, לעיתים אף כנגד רצונם, כדה-קונסטרוקטיביסטים על ידי חוקרי אדריכלות. חרף העובדה שאייזנמן עצמו נמנע מזיהוי זה, נאמר עליו כי דרכו האדריכלית שזורה במחלוקות שנועדו בעיקר להשאיר אותו באור הזרקורים, לפחות בראייה אקדמית. התאוריות האדריכליות שלו נוטות לחפש אמנסיפציה ואוטונומיה של המשמעת האדריכלית, ועבודתו (הן הפרקטית, הן התאורטית) מהווה ניסיון מתמשך לשחרור הצורה מכל משמעות שהיא, מאבק שרבים מתקשים להבין, ואשר הביא לא אחת לביקורת על אייזנמן מצד אנשי אקדמיה הטוענים שהוא יוצר דיון חף מתוכן מהותי לשם הדיון, ולא לשם הענקת ערך אמיתי לרעיונותיו. לצד זאת, עבודתו של הפילוסוף הצרפתי הפוסט מודרניסטי, ז'אק דרידה, היא מרכיב חיוני בהשראה ליצירתו של אייזנמן. אייזנמן מזוהה לרוב בעניבת הפרפר אשר הוא עוטה לצווארו. אייזנמן הוא בוגר תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת קורנל, בעל מאסטר באדריכלות מאוניברסיטת קולומביה ותואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'. הופעתו המשמעותית הראשונה בעין הציבור הייתה כחלק מהחמישייה הניו-יורקית, אשר זכתה לתשומת לב רבה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ובלטה בסגנונה האדריכלי המודרניסטי הטהור. עבודתם מן השנים הללו נחשבת לרוב כעיבוד מחודש לרעיונותיו של לה קורבוזיה. במרוצת השנים, פנה כל חבר בחמישייה לדרכו הוא, כאשר אייזנמן משויך לאבות התנועה הדה-קונסטרוקטיביסטית באדריכלות. בין יתר עבודותיו, אחראי אייזנמן על עיצוב האנדרטה בברלין לזכר קורבנות השואה, אשר הושלמה בשנת 2005. בשנת 2010 זכה אייזנמן בפרס וולף בקטגוריית האדריכלות יחד עם האדריכל הבריטי דייוויד צ'יפרפילד. מדיה וקבצים בנושא פיטר אייזנמן בוויקישיתוף אסתר זנדברג, עכבר העיר אונליין, הארכיטקטורה כשעשועון נושא פרסים, באתר הארץ, 11 בפברואר 2010 פיטר אייזנמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיטר אייזנמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרב יודילוביץ', מתכנן אנדרטת השואה בברלין זכה בפרס וולף, באתר ynet, 3 בפברואר 2010
משתנה (מדע)

במדע ובמחקר משתנה (variable) הוא יחידת מידע בה עושים שימוש בניסויים ותצפיות. בניסוי, המדען מחולל שינוי משמעותי ומכוון במערכת הנחקרת ובתצפית המדען משתדל להימנע מגרימת כל שינוי במערכת. כתוצאה מזה בניסוי סיבת השינויים במערכת ידועה ולכן הניסויים יכולים להתחקות אחרי סיבתיות השינויים. כאשר עוסקים בתופעות בהן יש (או עשויים להיות) סיבה ותוצאה, מבחינים בין משתנה בלתי תלוי, שגודלו מוכתב מראש, למשל על ידי המדען המחולל את הניסוי לבין משתנה תלוי, שערכו מושפע מן המשתנים האחרים. כאשר המדענים המבצעים את הניסוי מחממים נגד, הטמפרטורה עשויה להיחשב משתנה בלתי תלוי, בעוד שגודל ההתנגדות הוא משתנה התלוי בטמפרטורה. אוסף הערכים אותם משתנה יכול לקבל נקרא התחום של אותו משתנה. כך למשל, משתנה אשר מתקבל מתוך תחום של שני ערכים – למשל "כן" או "לא" – ייקרא משתנה בינרי. בניגוד לניסוי שבו מוגדרים משתנה תלוי ומשתנה בלתי תלוי, בתצפית מוגדרים "משתנה מסביר" ו-"משתנה מוסבר" והקביעה מי מהם יוגדר כמשתנה מסביר ומי מהם יוגדר כמשתנה מוסבר תלויה בשיקול דעתו של האדם המפרש את תוצאות התצפית. כימות היא פעולה בעיבוד מידע ההופכת מידע המתואר במילים למידע המוצג במשתנה כמותי. לדוגמה: הענקת ערכים מספריים לתשובות שונות עבור השאלה "מה מצבך המשפחתי? (רווק, נשוי, גרוש, או אלמן)." כימות מאפשר לעבד מידע בכלים מתמטיים וסטטיסטיים ולאפשר, למשל, רגרסיה ליניארית. כאשר ניגשים לעבד מידע המופק מתוך ניסוי, סקר וכיוצא באלה, ניתן לאפיין ולכמת מספר תכונות של העצמים הנסקרים; ארגון המידע לרוב ייעשה בקטלוג העצמים בשורות של טבלה וציון ערך המשתנה המתאים לכל תכונה בעמודה נפרדת בשורה של אותו עצם. החלפת משתנה משתנה מקרי – בסטטיסטיקה משתנה (תכנות)
מירמקוסיקלה פורמיקיבורה

מירמקוסיקלה פורמיקיבורה (שם מדעי: Myrmecocichla formicivora) הוא מין של ציפור שיר, המצויה באפריקה הדרומית באזורי ערבות עשב, שיחיות יבשות ובסוואנה. התחום העיקרי של מחייתה הוא בבוטסואנה, דרום אפריקה, לסוטו, אסוואטיני, נמיביה וזימבבואה. הציפור שייכת למשפחת החטפיתיים, ציידות החרקים המהירות. ציפור זו קטנה יחסית, באורך 17–18 סנטימטרים ומשקלה 40–60 גרם בממוצע. היא בעלת דו-צורתיות זוויגית, והזכרים גדולים מעט מהנקבות וצבעם כהה יותר עד שחור, למעט בשולי הכנפיים. הנקבות לעומתם חומות, מעט אפורות והראש והחזה בגוון בהיר יותר, מעט שזוף. היא בעלת מקור שחור ורגליים אפורות בהירות. המירמקוסיקלה פורמיקיבורה היא ציידת חרקים המתמקדת בעיקר בטרמיטים ונמלים צעירות. דבר זה הוביל לשמה האנגלי - "Ant-eating chat". לעיתים מתלווה הציפור לאוכל נמלים גדול, כגון פנגולין או שנבוב, אשר יכול להרוס בקלות את קן הטרמיטים. לאחר מכן הציפור חוטפת מספר חרקים מהקן השבור. מדיה וקבצים בנושא מירמקוסיקלה פורמיקיבורה בוויקישיתוף מירמקוסיקלה פורמיקיבורה, באתר ITIS (באנגלית) מירמקוסיקלה פורמיקיבורה, באתר NCBI (באנגלית) מירמקוסיקלה פורמיקיבורה, באתר GBIF (באנגלית) מירמקוסיקלה פורמיקיבורה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולאס לטיפי

ניקולאס דניאל לטיפי (באנגלית: Nicholas Daniel Latifi, נולד ב-23 ביוני 1995) הוא נהג מרוצים קנדי. התחרה במשך שלוש עונות באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצת ויליאמס. לטיפי החל להתחרות בקארטינג בשנת 2009 והתחרה בענף במשך 4 שנים. בשנת 2013 עבר להתחרות במכוניות חד-מושביות והתחרה באליפות הפורמולה 3 האיטלקית עבור קבוצת BVN. את העונה סיים במקום השביעי, עם ניצחון אחד ושלושה פודיומים נוספים. בשנת 2013 התחרה במקביל באליפות הפורמולה 3 האירופאית והבריטית. בנוסף התחרה בסדרת מרוצי טויוטה רייסינג. בשנת 2014 המשיך להתחרות באופן מלא באליפות הפורמולה 3 האירופאית ובמקביל השתתף במספר מרוצים במסגרת הפורמולה רנו 3.5, אליפות ה-GP2 וערך הופעת בכורה בגרנד פרי מקאו. בשנת 2015 השתתף באופן מלא באליפות הפורמולה רנו 3.5 עם קבוצת Arden. במקביל, לקח חלק בשמונה מרוצים במסגרת אליפות ה-GP2 ושמונה מרוצים בסדרת מרוצי פורשה קררה קאפ. בשנת 2016 הצטרף לקבוצת DAMS שהתחרתה באליפות ה-GP2, שבהמשך הפכה לאליפות הפורמולה 2. לטיפי התחרה עבור הקבוצה במשך 4 עונות. עונת 2019 הייתה עונת השיא: הוא ניצח ארבעה מרוצים, הגיע 4 פעמים נוספות לפודיום, קבע 4 פעמים את זמן ההקפה המהירה וסיים כסגנו של ניק דה פריס שזכה באליפות. לטיפי שימש כנהג במבחן בקבוצת רנו, סהרה פורס אינדיה/רייסינג פוינט וויליאמס. בנובמבר 2019, במהלך סוף השבוע האחרון של העונה, הוכרז לטיפי כמחליפו של רוברט קוביצה בקבוצת ויליאמס החל מעונת 2020. בגרנד פרי אוסטריה, מרוץ פתיחת העונה סיים במקום ה-11, זאת למרות שלא עקף אף נהג במהלך המרוץ. שבועיים וחצי לאחר פתיחת העונה הוחתם על הארכת חוזה לעונה נוספת. במרוץ האחרון בסוף שנת 2021 לטיפי התנגש בקיר עם המכונית שלו וגרם למכונית הבטיחות לצאת, מה שצימצם את הפער משמעותית בין לואיס המילטון לבין מקס ורסטאפן, ובכך מקס ורסטאפן עקף את לואיס המילטון וזכה באליפות הנהגים לשנת 2021. לקראת סיום עונת 2022 החליטה הקבוצה שלא לחדש את חוזהו של לטיפי לעונה נוספת והוא עזב את האליפות ביולי 2023 פרסם כי הוא מתחיל ללמוד בבית הספר לעסקים של לונדון החל מוחדש אוגוסט אותה שנה ועל כן פורש מהמשך השתתפות בתחרויות. בשל תנאי מזג האוויר המרוץ הופסק לאחר 2 הקפות. הוענקו רק מחצית מהנקודות מדיה וקבצים בנושא ניקולאס לטיפי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקולאס לטיפי ניקולאס לטיפי, ברשת החברתית פייסבוק ניקולאס לטיפי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקולאס לטיפי, ברשת החברתית אינסטגרם ניקולאס לטיפי, סרטונים בערוץ היוטיוב ניקולאס לטיפי, באתר DriverDB לנהגי מרוצים אמיר ענבר, הנהג השולי שהפך לבדיחה נפרד מפורמולה 1. ספק אם הרוויח את מקומו שם, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2022 GP2 racer Latifi gets Renault F1 role, poised to make FP1 debut, Autosport, 14 March 2016 ROKIT WILLIAMS RACING CONFIRMS NICHOLAS LATIFI AS RACE DRIVER FOR 2020, 28 November 2019 Latifi to leave Williams at end of 2022 F1 season, Motorsport.com, 23 September 2022 Ex-Williams F1 driver Latifi quits racing for now to study for MBA, Motorsport.com, 19 July 2023
BBC Earth

BBC Earth הוא ערוץ טלוויזיה בריטי שהוא חלק מרשת השידור של ה-BBC. בערוץ זה משודרים תוכניות עובדתיות ודוקומנטריות ובעיקר סרטי טבע, רבים מהם הם הפקות יקרות. הערוץ נפתח לראשונה בשנת 2015, אף על פי שניסו לפתוח אותו לראשונה כבר ב-2014. כבר באוקטובר 2013 הודיע מנהלת ה-BBC על פתיחה של 3 ערוצי טלוויזיה חדשים: "BBC Earth" - אשר יועד לתוכניות דוקומנטריות ,"BBC First", ו-"BBC Brit". יועדו לו 30 שעות של תוכן חדש לצפייה לשנה הראשונה, בין השאר עם הסדרות עולם קפוא ו-"Wonders of the Universe". ערוץ זה יועד להחליף את הערוץ הישן: "BBC Knowledge", אך בהמשך הערוץ אשר הצליח במספר שווקים והמשיך בכל זאת לפעול. רשת הערוץ עלתה בבריטניה ב-2015. הוא החל לשדר גם במדינות נוספות: בפולין, השידור הראשון החל מ-1 בפברואר 2015. במדינות הנורדיות, השידור הראשון החל מ-13 באפריל 2015. בהונגריה, רומניה וטורקיה, השידור הראשון החל מ-14 באפריל 2015. באמריקה הלטינית, השידור הראשון החל מ-1 בספטמבר 2015. עם זאת הוא הופסק באפריל 2017. בדרום אפריקה, השידור הראשון החל מ-1 בספטמבר 2015. באסיה בקמבודיה, הונג קונג, אינדונזיה, מלזיה, מונגוליה, סינגפור, דרום קוריאה, תאילנד, טאיוואן ווייטנאם, השידור הראשון החל מ-3 באוקטובר 2015. ב-2017 הצטרפו אליהם הפיליפינים לאוס ומיאנמר, דרך ערוצים נוספים של ה-BBC. בסרביה, השידור הראשון החל מ-28 בדצמבר 2015. במזרח אירופה, השידור הראשון החל מ-1 בינואר 2016. ביוון, השידור הראשון החל מ-1 באוקטובר 2017. בהודו, הערוץ משודר דרך ערוץ הודי דומה - "Sony BBC Earth", החל מ-6 במרץ 2017. בקנדה, הערוץ נפתח ברשת קנדית "BBC Earth", בה השידור הראשון החל מ-24 בינואר 2017. השידורים שלו פועלים תחת הרשת הקנדית "Blue Ant Media". בניו זילנד, השידור הראשון החל מ-22 באוקטובר 2018. באוסטרליה, השידור הראשון החל מ-10 באוקטובר 2019. עולם מופלא 2 הכוכב הכחול 2 שושלות שבעה עולמות, כוכב אחד כוכב מושלם מדיה וקבצים בנושא BBC Earth בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של BBC Earth BBC Earth, ברשת החברתית פייסבוק BBC Earth, ברשת החברתית אקס (טוויטר) BBC Earth, ברשת החברתית אינסטגרם BBC Earth, סרטונים בערוץ היוטיוב
מוקטר אדריס

מוקטר אדריס (באנגלית: Muktar Edris; נולד ב-14 בינואר 1994) הוא אתלט אתיופי, ואלוף העולם בריצת 5000 מטר (לונדון 2017, דוחה 2019). בנוסף לכך, אדריס הוא אלוף העולם בריצת שדה (תחרות קבוצתית) ביחד עם נבחרת אתיופיה משנת 2015, ומדליסט הארד באותה שנה באליפות במקצה הגברים. אדריס סיים שביעי באליפות העולם בריצת שדה 2011 עד גיל 20, 23 שניות אחרי ג'פרי קמוורור המנצח. בנוסף לכך, זכה עם נבחרת אתיופיה (עד גיל 20) באותה אליפות במדליית הכסף. אדריס סיים רביעי באליפות אפריקה באתלטיקה 2011 עד גיל 20 בריצת 10000 מטר, בזמן של 28:44.95. ב-2012 אדריס רשם שני הישגים בולטים. הראשון מביניהם היה ניצחון באליפות אפריקה בריצות שדה 2012. ההישג השני היה זכייה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בריצת 5000 מטר. ב-2013, זכה אדריס במדליית ארד באליפות העולם בריצות שדה עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' (פולין), 9 שניות אחרי הגוס גבריווט המנצח, ו-5 שניות אחרי לאונרד בארסוטון שסיים שני. בנוסף לכך, אדריס זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית באליפות עם אתיופיה. ב-2014 קבע אדריס את שיאו האישי ב-5000 מטרים, בזמן של 12:54.83 בסטוקהולם, התוצאה הזו הייתה גם התוצאה הכי מהירה ב-2014. ב-2015, קבע אדריס את שיאו האישי ב-10000 מטרים, בתחרות בהנגלו. באותה שנה, אדריס זכה במדליית ארד באליפות העולם בריצות שדה במקצה העלית גברים, וזכה גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. אדריס השתתף ב-אליפות העולם באתלטיקה 2017, וזכה במדליית זהב ב-5000 מטרים. מנצח את מו פארח בריצת המסלול האחרונה שלו ואת פול צ'לימו. אדריס סיים בזמן של 13:32.79. ב-2019, אדריס שיחזר את ההישג שלו מאליפות העולם הקודמת, וזכה שוב במדליית זהב באליפות העולם, בזמן של 12:58.85. מקדים את סלמון ברגה ואת מוחמד אחמד(אנ'). מדיה וקבצים בנושא מוקטר אדריס בוויקישיתוף מוקטר אדריס, ברשת החברתית פייסבוק מוקטר אדריס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מוקטר אדריס, באתר olympedia.org מוקטר אדריס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מוקטר אדריס, באתר ליגת היהלום מוקטר אדריס, באתר Track and Field (גברים) Muktar Edris results (2019), IAAF.com