laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלווטיה (פירושונים)

הלווטיה (Helvetia; בלטינית – הלווטיה, בימינו – הלווציה) היא האנשה נשית של שווייץ או של הקונפדרציה ההלווטית כמו גם כינוי פיוטי לשווייץ האם התכוונתם ל... הלווטים – עם קלטי קדום, שישב במאה ה-1 לפנה"ס באזור המהווה כיום את השפלה השווייצרית ודרום מערב גרמניה הלווטיה (האימפריה הרומית) – כינוי רומי לשטחי ההלווטים שנכבשו עלי ידי האימפריה הרומית (שווייץ הרומית – הלווטיה או Civitas Helvetiorum) הלווטיה טרה (Helvetia terra) – שמה הלטיני-מדיאבלי של שווייץ שמקורו בהלווטים הרפובליקה ההלווטית – מדינה שהתקיימה מ-1798 עד 1803 - מקדימת דרכה של שווייץ המודרנית הלווטיה (מטבע) (מילולית "ראש הלווטיה") – שמה הרשמי (לא רשמי - ורנלי) של מטבע זהב של 20 פרנק שהוטבע בשווייץ הלווטיה (רכבת) – רכבת מהירה (אקספרס) שקישרה בין המבורג וציריך מקומות: הלווטיה (אריזונה) – עיר רפאים במחוז פימה שבמדינת אריזונה ארצות הברית וגם נואווה אלווסיה – יישוב בפרוביציית "אלטה קליפורניה" במלכות המשנה של ספרד החדשה במאה ה-19 נואווה אלווסיה (אורוגוואי) – עיר במחוז קולוניה באורוגוואי אלווסיה (ארגנטינה) – עיר בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה הלווציה (הונגריה) – יישוב בהונגריה אחר: "גבינת ההלווטים" – גבינה שידועה עוד בתקופת האימפריה הרומית כגבינה הראויה לשולחנם של מלכים
יואכים מרקרט

קרל יואכים מרקרט (בגרמנית: Karl Joachim Marquardt; נולד ב-19 באפריל 1812 ומת ב-30 בנובמבר 1882) היה היסטוריון גרמני וחוקר של רומא העתיקה. מרקרט נולד בשנת 1812 בעיר דנציג (גדנסק). הוא למד באוניברסיטת ברלין ובלייפציג, ובשנת 1836 נעשה למורה בגימנסיית פרידריך וילהלם בברלין. בשנת 1840 הוא עשה את הדוקטורט שלו בקניגסברג (קלינינגרד), ובשנת 1856 מונה למנהל גימנסיית פרידריך וילהלם בפוזנן. בשנת 1859 מונה לראש הגימנסיה בעיר גותה. את חיבורו "Historiae equitum romanorum libri quatuor" (יצא לאור בשנת 1841) הקדיש מרקרט לפילולוג קרל לכמן, דבר שהוביל לכך שמרקרט הומלץ בפני המוציא לאור של הספר "Handbuch der römischen Alterthumer" ("מסה על רומא העתיקה") של החוקר וילהלם אדולף בקר, כמי שראוי להמשיך את עריכתו והוצאתו של החיבור לאור לאחר מות המחבר בשנת 1846. הפרויקט הושלם לאחר 20 שנים והיה כה מוצלח, עד כי זמן לא רב לאחר מכן כבר הגיעה דרישה מהציבור להוציא מהדורה נוספת של החיבור. מרקרט מצא עצמו לא מתאים לבצע את המשימה לבדו, והניח את הכנת שלושת הכרכים הראשונים (Römisches Staatsrecht; "מערכת המשפט הרומית") בידי תאודור מומסן, בשעה שהוא עצמו ההדיר את הכרך החמישי ואת הכרך השישי (Römische Staatsverwaltung, "מנהל ציבורי ברומא", בין השנים 1873–1878) וכן את הכרך השביעי (Das Privatleben der Römer, בין השנים 1879–1882). מרקרט הצטיין בסגנונו הבהיר, יכולת ארגון שיטתית ושפע הפניות למחברים עתיקים ומודרניים כאחד, ומעלות אלו חיבבו אותו על הסטודנטים. מרקרט מת בעיר גותה בשנת 1882. מדיה וקבצים בנושא יואכים מרקרט בוויקישיתוף
עוגת שוקולד גרמנית

עוגת שוקולד גרמנית הוא למעשה שמה הנפוץ של עוגת שוקולד אמריקאית. עוגה זו היא שילוב של עוגת שוקולד ועוגת שכבות הממולאת ומצופה בשברי פקאן וקוקוס. יצרן שוקולד אמריקאי בשם סאם ג'רמן ("גרמני" באנגלית) פיתח שיטה להכנת שוקולד כהה לאפיה שנכלל במתכון העוגה. המילוי והציפוי של העוגה הוא קרמל המיוצר מחלמוני ביצה ומאבקת חלב. לאחר שמבשלים את הקרמל מוסיפים לו שברים של פקאן ושל קוקוס. בדרך כלל, מפזרים שברי שוקולד סביב להיקפה של העוגה וכן מוסיפים דובדבנים מסוכרים כקישוט. בניגוד לאמונה הרווחת, מקורה של עוגת השוקולד הגרמנית אינה מגרמניה. שורשיה מתחילים בשנת 1852 כאשר יצרן שוקולד בשם סאם ג'רמן פיתח סוג של שוקולד כהה לאפייה. שמו של המוצר שפיתח קיבל את השם השוקולד המתוק של ג'רמן (באנגלית הביטוי מתורגם לשוקולד הגרמני המתוק). ב-3 ביוני 1957, מתכון לעוגת שוקולד גרמנית פורסם תחת המדור "מתכון היום" של עיתון גדול בדאלאס. המתכון כלל את שוקולד האפייה הרגיל שהוצג לעולם 105 שנים לפני כן וצבר אהדה. חברת ג'נרל פודס, שבבעלותה היה בזמנו שוקולד האפייה שפיתח סאם ג'רמן, ראתה את המתכון והחלה לפרסם אותו לעיתונים אחרים ברחבי המדינה. מוערך שהיקף המכירות של שוקולד האפייה החדש שלהם עלה ב-73 אחוזים, והעוגה נהפכה לסוג של סמל לאומי. מתכון העוגה נותר פופולרי עד לימינו ואומץ על ידי קונדיטוריות שונות. ה-11 ביוני הוא יום עוגת השוקולד הגרמנית הלאומי בארצות הברית. עוגת היער השחור - עוגת שוקולד גרמנית.
דן דינר

דן דינר (נולד ב-20 במאי 1946, מינכן) הוא היסטוריון, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. דינר עמד בראש מכון שמעון דובנוב להיסטוריה ולתרבות יהודית, וכיהן גם כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת לייפציג וכחבר מן המניין באקדמיה הסקסונית למדעים בלייפציג (אנ'). דינר נולד להורים ניצולי שואה במחנה עקורים במינכן. בשנת 1949 עלה עם הוריו לישראל. בשנת 1954 שבה המשפחה לגרמניה המערבית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר טכני ועבר הכשרה מקצועית במכניקה עדינה. לאחר מכן השלים את תעודת הבגרות. דינר למד באוניברסיטת יוהאן וולפגנג גתה בפרנקפורט. ב-1973 השלים שם לימודי הדוקטורט במשפט בין-לאומי פומבי וב-1980 השלים את תזת ההביליטציה (תואר אקדמי גבוה באוניברסיטאות אירופיות). בין השנים 1980 ל-1985 שימש כפרופסור להיסטוריה ערבית מודרנית באוניברסיטת אודנסה בדנמרק. ב-1985 מונה לפרופסור להיסטוריה לא-אירופית באוניברסיטת אסן שבגרמניה. משנת 1988 שימש גם כפרופסור להיסטוריה אירופית באוניברסיטת תל אביב, ושם התמנה למנהל המכון להיסטוריה גרמנית בין השנים 1994 ל-1999. בשנת 1999 מונה דינר למנהל מכון שמעון דובנוב להיסטוריה ולתרבות יהודית ולפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת לייפציג. החל מ-2001 הוא מכהן גם כפרופסור להיסטוריה אירופית באוניברסיטה העברית וכחבר במרכז קבנר להיסטוריה גרמנית. בשנת 2006 זכה דינר בפרס ארנסט בלוך ובשנת 2007 בפרס קפלביו (Capalbio). בשנת הלימודים 2004/2005 שהה במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון. הוא שימש כמרצה אורח במגוון אוניברסיטאות בעולם ומכהן במגוון ועדות מדעיות. ב-2013 זכה דינר בפרס לייפציג למדע. בעבודתו קישר דינר בין מסורות ההיסטוריה האירופית, ההיסטוריה של המזרח התיכון והיסטוריה יהודית - תוך שימת דגש על הצמתים שבין אלה. הוא חתר בשיטתיות לחצות הבחנות תרבותיות, זאת על ידי בחינת נקודת המבט הפריפריאלית - הן מבחינה מרחבית והן מבחינה משמעותה האפיסטמית. עבודותיו מתמקדות בסוגיות מתודולוגיות בדבר הקשר בין היסטוריה לזיכרון, בייחוד בנוגע לנציונאל-סוציאליזם. במסגרת עבודתו האקדמית טבע את המונח האפיסטמי "שבר התרבותי". מחקריו הנוכחיים עוסקים בשני נושאים מרכזיים: המשגה מחדש של ההיסטוריה היהודית בתקופה המודרנית וחשיבותה של ההיסטוריה היהודית כברומטר של תהפוכות המודרנה. מחקר זה נערך במכון שמעון דובנוב בלייפציג ומתבטא בניהול הפרויקט המחקרי "מסורות אירופאיות - אנציקלופדיה של תרבויות יהודיות" במסגרת אוניברסיטת לייפציג. דינר חיבר וערך ספרים רבים אשר תורגמו לשפות רבות ביניהן אנגלית, ערבית, טורקית, פולנית וצ'כית. דן דינר, שבר זמן. לזכור את המאה העשרים, עם עובד ומרכז קבנר להיסטוריה גרמנית, 2009 דן דינר, זמנים אפלים, מאגנס, 2022 Dan Diner, Zeitenschwelle. Gegenwartsfragen an die Geschichte, München, 2010 Dan Diner, Beyond the conceivable. Studies on Germany, Nazism and the Holocaust, Berkeley, 2000 Dan Diner, Zivilisationsbruch: Denken nach Auschwitz, Frankfurt, 1988 מדיה וקבצים בנושא דן דינר בוויקישיתוף פרופסור דן דינר - קורות חיים, באתר (מכון שמעון דובנוב להיסטוריה ולתרבות יהודית) פרופסור דן דינר - ביוגרפיה, באתר (מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית, האוניברסיטה העברית בירושלים) דן דינר (1946-), דף שער בספרייה הלאומית Simon Dubnow Institut für Jüdische Geschichte und Kultur
פלאטונוב

פּלַאטוֹנוֹב (ברוסית: Платонов; הנודע גם בשם "חסר אב" או "מחזה בלי כותרת") הוא השם האנגלי שניתן למחזה מוקדם, חסר שם שנכתב ברוסית בידי אנטון צ'כוב ב-1878. זהו המחזה רחב ההיקף הראשון של צ'כוב שנכתב במיוחד עבור מריה ירמולובה, כוכבת עולה של תיאטרון מאלי. ירמולובה דחתה את המחזה והוא לא ראה אור עד לשנת 1923. 16 שנה לאחר שצ'כוב הלך לעולמו, בשנת 1920, המחזה התגלה בכספת של בנק במוסקבה. הוא היה כתוב בכתב ידו של צ'כוב, אולם היה חסר כותרת. בשנת 1923 הוא ראה אור בהוצאת הארכיון הספרותי הסובייטי. חוקרי יצירתו של צ'כוב סבורים שזהו מחזהו הראשון. המחזה כונה בשמות שונים: "פלאטונוב", "דון ז'ואן נוסח רוסיה" ו"פלאטונוב הריקא". מן השמות ניתן ללמוד שגיבור המחזה הוא פלאטונוב, אבל היות שצ'כוב הציע את המחזה לשחקנית ידועה שדחתה אותו, הוא כנראה לא התכוון לכך. הגיבור הראשי "מיכאיל פלאטונוב", הוא מנהל בית ספר פרובינציאלי, ושמו משמש לשם המחזה בתרגומו האנגלי. המחזה הוצג לראשונה בשם "דון ז'ואן המסכן" בסטוקהולם, שוודיה. ב-1956 הוצג לראשונה בבורדו ואחר-כך בשם "פלאטונוב הריקא" בבימויו של ז'אן וילאר בפריז. בשנת 1959 הועלה בידי ג'ורג'ו סטרלר במילאנו. הצגת הבכורה של המחזה ברוסיה התקיימה בתיאטרון וכטנוגוב במוסקבה ב-1960 ונקרא "פלאטונוב". באותה שנה הוצג המחזה בניו יורק בשם "שערורייה כפרית" ובלונדון בתיאטרון רויאל קורט בשם "פלאטונוב". היצירה עובדה והופקה בתיאטרון אלמידה בלונדון, בתיאטרון בריסטול אולד ויק, ובידי להקת התיאטרון סולפפר בטורונטו. המחזאי מייקל פריין כתב עיבוד שמרבים לבצעו בשם "דבש פרא", שראה אור ב-1984. הטקסט של צ'כוב, שזמן הצגתו אורך שש שעות, ומעולם הוא לא ראה בו נוסח סופי, מוצג לעיתים רחוקות. אולם ב-1997 הבמאי לב דודין ותיאטרון מאלי של סנקט פטרבורג הציג גרסה נאמנה למקור חסרת שם, בפסטיבל ויימאר השנתי לאמנויות. זמן ההצגה הוא ארבע שעות. ההפקה התקיימה בסנקט פטרבורג ובמילאנו בהמשך אותה שנה. חמש הופעות הועלו במרכז האמנויות ברביקן, לונדון, ביוני 1999. גרסה חדשה מתורגמת ומעובדת בידי אליה חודוש הופקה בידי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל באוקטובר 2013. רשת ה־BBC צילמה גרסה טלוויזיונית של "פלאטונוב", בכיכובו של רקס הריסון בתפקיד פלאטונוב. ב-1976 הסופר אלכסנדר אדבשיאן והבמאי ניקיטה מיכאלקוב עיבדו את העבודה לסרט בשפה הרוסית еоконченная пьеса для механического пианино (Neokonchennaya pyesa dlya mekhanicheskogo pianino. הוא נעשה באולפני מוספילם, הסרט הופץ במערב בשם An unfinished piece for mechanical piano (יצירה לא גמורה לפסנתר מכני). הוא עובד מחדש בידי טרבור גריפיתס' לגרסה בימתית חדשה בשם Piano (פסנתר), שהופקה בתיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון, באוגוסט 1990. סטיבן ריאה גילם את דמותו של פלאטונוב. "Neokonchennaya pyesa dlya mekhanicheskogo pianino", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל פריין, "מחזהו הראשון של אנטון צ'כוב", מופיע בתוכניית ההצגה, התיאטרון הקאמרי, 1985. מייקל פריין, "מחזהו הראשון של אנטון צ'כוב", מופיע בתוכניית ההצגה, התיאטרון הקאמרי, 1985.
תזמורת ירושלים החדשה

תזמורת ירושלים החדשה היא תזמורת שמקום מושבה בירושלים, המתמקדת במורשת המוזיקלית של קהילות יהודיות עם רקע ערבי-מוסלמי, בשילוב עם ביצועים מעולם הג'אז והמוזיקה המערבית. התזמורת נוסדה על ידי עומר אביטל, מלחין וקונטרבסיסט ג'אז בינלאומי, ויאיר הראל, זמר ונגן כלי הקשה ישראלי, לדבריהם כאנתיטזה לגישה, שרווחה בעבר במדינת ישראל, לפיה יש למחוק את הזיקה לגלות בדרך ליצירת זהות ישראלית. בעוד שאביטל, בן להורים ממוצא תימני ומרוקאי, נרתם לתזמורת כחלק ממסע אישי של מחקר שורשים מוזיקלי, הראל ראה בכך חלק מחזון ציוני של טיפוח זהות יהודית-ישראלית עם זיקה לתרבות עכשווית ודינמית, וכהמשך דרכו של מורו, המלחין אנדרה היידו, שהדגיש את החופש המוזיקלי. את הרעיון להקמת הרכב משותף עם הראל הגה אביטל לאחר שעלה בשנת 2008 להופעה משותפת עם הפייטן ר' חיים לוק בפסטיבל הפיוט. בשנת 2010 הצטרף לוק להרכב ונוסדה התזמורת. הופעת הבכורה של התזמורת, "אהבת עולמים", התקיימה בפסטיבל ישראל בשנת 2010 והונצחה באלבום שראה אור בשנת 2012. המיזם השני של התזמורת, "מקאם ירושלם", פנטזיה מוזיקלית רב-תרבותית בשני חלקים, הועלה לראשונה ב-2012 בעיר העתיקה בירושלים. בשנת 2013 אירחה התזמורת את זמרי הרוק ברי סחרוף ורע מוכיח במופע החותם של פסטיבל הפיוט, שהתקיים בכיכר ספרא בירושלים בפני 6,000 איש. התזמורת, שהראל ואביטל משמשים כמנהליה האמנותיים, מורכבת מכ-15 נגנים מובילים ממסורות מוזיקליות שונות הפועלים כגוף אחד באלתור ובגמישות סגנונית, תוך שילוב של מוזיקה אנדלוסית, מוזיקה ערבית, מוזיקה עממית, ג'אז ומוזיקה קלאסית. עם הנגנים והמלחינים בתזמורת נמנים, בין היתר, הסולנית הערבית-ישראלית חיה סמיר, המלחין ונגן הטאר פרץ אליהו, המלחין הפייטן הרב דוד מנחם, רפי מלכיאל (טרומבון), ארמונד סבח (נאי), יצחק ונטורה (עוד), יונתן קורן (כינור), אלעד לוי (קמנג'ה), אלעד גבאי (קאנון), הילה אפשטיין (צ'לו), איתמר בורוכוב (חצוצרה), גליה חי (ויולה), נדב רמז (גיטרה) ומתן צ'פניצ'קי (סקסופון). בנוסף מתארחים בהרכב האמנים דניאל זמיר (סקסופון), גרג טארדי, סקסופוניסט אמריקאי בולט בזירת הג'אז בניו יורק, ונגן הקמנצ'ה הישראלי מארק אליהו. אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת ירושלים החדשה יון פדר, תזמורת ירושלים: מרגשת כמו ביאת המשיח, באתר ynet, 9 בספטמבר 2012 בן שלו, פסטיבל הפיוט ה-6 || תזמורת ירושלים החדשה ופווארוטי של עולם הפיוט, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2013 אריאל לוינסון, בין החומות לאופוריה, באתר עונת התרבות בירושלים, 20 בספטמבר 2012 אהבת עולמים, באתר פסטיבל ישראל המופע באתר התזמורת
הוט נט

הוט נט (באנגלית: HOTnet) היא חברה ישראלית ומשמשת כספקית אינטרנט בישראל, ובסיסה בנוף הגליל. חברת הוט נט שירותי אינטרנט בע"מ היא חלק מקבוצת HOT ונמצאת בבעלות הוט מערכות תקשורת בע"מ. בתחילת שנות ה-2000, חברת מת"ב (שמה הקודם של חברת האם HOT) הקימה את ספקית האינטרנט "נון-סטופ", במטרה להיות הראשונה שמפעילה שירותי אינטרנט מהיר בפס רחב, אך העיכוב בקבלת הרישיון להפעלת השירות השאיר אותה מאחורי הספקיות הפעילות. לאחר שנכשל ניסיון מיזוג החברה עם נטוויז'ן, היא פשטה את הרגל ב-2001. בשנת 2008 חברת HOT הגישה בקשה להפעלת ספק אינטרנט. החברה קיבלה רישיון למתן שירותי גישה לאינטרנט בדצמבר 2010 בתנאי שחברת הוט תפריד לחלוטין את פעילות הספקית משאר פעילות החברה וזאת על מנת לשמור על תחרות הוגנת. בשנת 2010 חברת HOT עוברת לבעלות אלטיס הצרפתית (Altice), ואיתה גם חברת הבת HOTnet. ב-2012, יצאה הוט במבצע חסר תקדים בשוק ספקיות האינטרנט בישראל במטרה "לשבור" את השוק, והציעה חבילת שירותי אינטרנט עם מחיר אחיד של 20 ₪ לכל מהירויות הגלישה. במשך השנים נאבקה הוט משפטית על מנת שמשרד התקשורת יאפשר לה לשווק את חבילות הספקית ביחד עם חבילות תקשורת אחרות (סלולר, טלוויזיה), והיא אף עשתה זאת ובעקבות זאת הוטלו עליה קנס ב-2020. אתר האינטרנט הרשמי של הוט נט גד פרץ, ‏HOT מגלה עולם חדש: תשווק רשת אלחוטית ביתית תחת השם HOTNET, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2008 מיכל רז-חיימוביץ', ‏מה חשוב לדעת לפני שמסתערים על המבצע של הוט?, באתר גלובס, 27 בפברואר 2012 גד פרץ, ‏משרד התקשורת הטיל על על הוט טלקום קנס בסך 1.4 מיליון שקל, באתר גלובס, 26 במאי 2020
מרגינוצפליה

מרגינוצפליה (פירוש השם: "ראשים בעלי שוליים") היא ענף של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף צמחוניים שנודעו בגולגולות העבות ובעלות השוליים שלהן. הם הופיעו בסוף תור היורה אך הגיעו לשיאם רק בקרטיקון עליון. הם כוללים שתי תת-סדרות בולטות: פכיצפלוזאוריה (בעלי גולגולת עם פדחת עבה) וצרטופסיה (בעלי מקור תוכי, גולגולת עם עטרת עצם ובקרב הצרטופסיים גם קרניים). המאפיין שלהם הוא גולגולת עבה בעלת "מדף" עצם (שנראה כמו שוליים) בחלק האחורי של הגולגולת. מדף זה התפתח לעטרה בקרב הנאו-צרטופסים. הם התחילו כהולכים על שתיים אך הגדולים שבהם עברו להליכה על ארבע רגליים. הקליידוגרמה הבאה על פי Zheng ועמיתיו, 2009‏: הקליידוגרמה הבאה מבוססת על Butler ועמיתיו, 2011‏ יש לציין שהענף Coronosauria כולל את המשפחה Ceratopsidae (צרטופסיים). מדיה וקבצים בנושא מרגינוצפליה בוויקישיתוף סיכומי הרצאה על מרגינוצפליה וצרטופסים מאת ד"ר תומאס ר. הולץ הבן ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, Lecture 19 Marginocephalia: That's Using Your Head, מתוך הקורס גאולוגיה 104: דינוזאורים, 2021, באתר יוטיוב (באנגלית) Zheng, Xiao-Ting; You, Hai-Lu; Xu, Xing; Dong, Zhi-Ming (19 במרץ 2009). "An Early Cretaceous heterodontosaurid dinosaur with filamentous integumentary structures". Nature. 458 (7236): 333–336. Bibcode:2009Natur.458..333Z. doi:10.1038/nature07856. PMID 19295609. {{cite journal}}: (עזרה) Richard J. Butler, Jin Liyong, Chen Jun, Pascal Godefroit (2011). "The postcranial osteology and phylogenetic position of the small ornithischian dinosaur Changchunsaurus parvus from the Quantou Formation (Cretaceous: Aptian–Cenomanian) of Jilin Province, north-eastern China". Palaeontology. 54 (3): 667–683. doi:10.1111/j.1475-4983.2011.01046.x.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
לווייתן ה-52 הרץ

לווייתן 52 הרץ (באנגלית: 52-hertz whale) המכונה גם הלוויתן הבודד בעולם הוא לווייתן ייחודי שקורא בתדירות של 52 הרץ (‏האזנה‏Ⓘ‏) — תדירות גבוהה בהרבה מזו של רוב הלווייתנאים. ככל הנראה מדובר בפרט היחיד עם קריאה כזו, ולפיכך הוא מתואר לעיתים כ"לווייתן הבודד בעולם". הלווייתן זוהה לראשונה על ידי צוות של המכון האוקיינוגרפי בוודס הול מארצות הברית. הקריאה אותרה לראשונה ב־1989, ואז שוב מדי שנה עד 2004. חתימת הקול של הקריאה אופיינית ללווייתני ענק, אם כי שונה בתדירותה: תדר של 52 הרץ, המקביל לתו סול דיאז, הוא גבוה במקצת מהתו הנמוך ביותר של טובה. מאפייני הקריאה אינם מתאימים לאלו של לווייתנים כחולים (15–20 הרץ) או לווייתנים מצויים (20 הרץ): היא קצרה יותר, תכופה יותר ובטון גבוה בהרבה. ככלל, תבנית הקריאה מגוונת מאוד, אבל מזוהה היטב הודות לתדר הייחודי שלה. זוהי הקריאה הלווייתנאית היחידה מסוגה שאותרה, והיא מגיעה ממקור יחיד מדי עונה. מסלול הנדידה של לווייתן ה־52 הרץ אינו דומה לזה של לווייתני הענק האחרים. הוא מזכיר במקצת את מסלולם של הלווייתנים הכחולים, אבל מתוזמן יותר בדומה לזה של הלווייתנים המצויים. הקריאה מאותרת מדי שנה באוקיינוס השקט בין החודשים אוגוסט ודצמבר, ומתרחקת מטווח המיקרופונים התת-מימיים בחודשים ינואר-פברואר. היא מאוכנת בצפון עד האיים האלאוטיים ואי קודיאק שבצפון האוקיינוס השקט, ובדרום עד חופי קליפורניה, והלווייתן המשמיע אותה נע מרחק של 30–70 ק"מ מדי יום. מרחק הנדידה העונתי (המתועד) שלו נע מ־708 ועד 11,062 ק"מ. מדענים במכון האוקיינוגרפי וודס הול לא הצליחו לקבוע את מין הלווייתנאים שאליו פרט זה משתייך. הם משערים שהוא עשוי להיות מעוות, או בן כלאיים של לווייתן כחול ומין נוסף. על פי "הניו יורק טיימס", צוות המחקר קיבל פניות מחרשים שסבורים שייתכן שהלווייתן חירש. קולו של הלווייתן העמיק במקצת מאז 1992, וייתכן שהדבר מעיד כי הוא גדל או התבגר. העובדה שהלווייתן שרד והתבגר מעידה על כך שהוא ככל הנראה בריא.
דוב נמלים מקסיקני

דוב נמלים מקסיקני (שם מדעי: Tamandua mexicana) הוא מין של דוב נמלים מהסוג Tamandua. הוא חי ביערות טרופיים וסובטרופיים מדרום מקסיקו, דרך מרכז אמריקה, ועד לקצהו הצפוני של רכס הרי האנדים. דוב הנמלים המקסיקני הוא דוב נמלים בגודל בינוני עם זנב גמיש, עיניים ואוזניים קטנות וחוטם ארוך. הפרווה היא בצבע צהוב בהיר על רוב הגוף, עם אזור ייחודי של פרווה שחורה מעל הצלעות, הגב והכתפיים. סימן ייחודי זה מאפשר להבחין בקלות בין מין זה לקרובו הדרומי, שבו הצבע הוא אחיד יותר. לדוב הנמלים יש זנב פרוותי על פני כשליש מאורכו, אבל באזוריו האחרים הזנב חסר פרווה. יש לדוב הנמלים רגליים אחוריות עם חמש אצבעות, ואילו ברגליים הקדמיות יש רק ארבע. הזכרים והנקבות דומים בגודל ובצבע, ואורכם הוא כ-102–130 סנטימטר, עם אורך זנב של 40–68 סנטימטרים. הבוגרים שוקלים 3.2-5.4 ק"ג. כמו מיני דובי נמלים אחרים, דוב הנמלים המקסיקני ניזון על-פי רוב מנמלים. לשונו ארוכה, ניתנת להרחבה, ומכוסה בריר דביק שמאפשר לדוב הנמלים ללכוד נמלים וטרמיטים. אצל דוב הנמלים יש גם שרירי לשון מיוחדים, המחוברים לעצם לשון מיוחדת, שקבועה בחלק העליון של עצם החזה. כל חלל הפה השתנה כדי להיות מותאם ללשון הייחודית, והוא מוארך הרבה יותר מאשר אצל היונקים האחרים. כמו למיני דובי הנמלים האחרים, לדוב הנמלים המקסיקני אין שיניים. בנוסף לתפריט הייחודי שלו, ושלא כמו דוב הנמלים הענק, דוב הנמלים המקסיקני מותאם לטיפוס על עצים, ולחיים עליהם. שרירי אצבעות הרגליים החזקים שלו ומשטח קשה ברגליו הקדמיות עושים את רגליו גמישות, מה שמאפשר להן אחיזה על בליטות בעץ כשהוא מטפס. הבוהן האמצעית ברגליו הקדמיות גם נושאת טופר גדול במיוחד, ויש לו גם בוהן חזקה במיוחד, המאפשרת לו לפתוח חור בעץ כדי להגיע לנמלים שבתוכו. דוב הנמלים המקסיקני שוכן ביערות בדרום מקסיקו, לכיוון מרכז אמריקה ועד למערב קולומביה, ונצואלה ואקוודור, ולפינה הצפונית מערבית של פרו. הוא נמצא בסוגים שונים של יער באזור זה, ובכללם יערות עד, יערות נשירים, יערות מנגרובים, יערות מעוננים ויערות משווניים. ארבעת תת-המינים המוכרים היום: Tamandua mexicana Mexicana - מקסיקו, גואטמלה, בליז, הונדורס, אל סלוודור Tamandua mexicana instabilis - ונצואלה, קולומביה הצפונית Tamandua mexicana opistholeuca - ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, רוב קולומביה Tamandua mexicana punensis - אקוודור, פרו מדיה וקבצים בנושא דוב נמלים מקסיקני בוויקישיתוף דוב נמלים מקסיקני, באתר ITIS (באנגלית) דוב נמלים מקסיקני, באתר NCBI (באנגלית) דוב נמלים מקסיקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דוב נמלים מקסיקני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דוב נמלים מקסיקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוב נמלים מקסיקני, באתר GBIF (באנגלית) דוב נמלים מקסיקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
הזקן והים

הזקן והים (באנגלית: The Old Man and the Sea) הוא ספר מאת ארנסט המינגוויי המספר את סיפורו של דייג קובני זקן הנאבק להוציא לפועל את הדיג האחרון שלו. כאשר בחכתו נתפס מפרשן ענק, הוא נאבק לשמור עליו. הדייג בספר מייצג את הנאצל באדם, בעוד הדג מייצג את הנאצל בטבע. הספר הוא הנובלה הפופולרית האחרונה של המינגוויי. היא השיבה את הקריירה שלו מכישלון וזיכתה אותו בפרס פוליצר ב-1953 ובפרס נובל לספרות ב-1954. המאבק המתואר בספר מגלם במשמעותו את המאבק בין המין האנושי לבין איתני הטבע או אולי את המאבק של הסופר המינגוויי עצמו בתחיית יצירותיו והמשך קיומן. לכאורה העלילה פשוטה, אולם סיפורים קטנים המרכיבים אותה יוצרים מתח ותורמים לעניין ולרובד של המשמעויות בעלילה. מספר סרטים הופקו על סמך הספר. המפורסם ביותר הוא משנת 1958, ובו מככבים ספנסר טרייסי ופליפה פאזוס. הסרט עובד על ידי פטר ויארטל ובוים על ידי ג'ון סטארג'ס, הנרי קינג ופרד צינרמן. הסרט זכה בפרס אוסקר בקטגוריית "המוזיקה הטובה ביותר לסרט דרמה או קומדיה", והיה מועמד בקטגוריות "השחקן הטוב ביותר" ו"צילום הצבע הטוב ביותר". יצחק שנהר בשם העט אהוד רבין, עם עובד, 1954 אברהם יבין, עם עובד, 1994 אלון אלטרס, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001 א.ב. יפה, "הזקן והים", המינגוואי ו"הזקן והים", תל אביב: הוצאת גדליהו גפני, תשכ"ו 1966, עמ' 37–51 שמעון זיו, בין המינגוויי לישו, חממה ספרותית, 2013 רות נצר. על גבורה ותבוסה ב'מובי דיק' של מלוויל ו'הזקן והים' של המינגוויי. בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני, כרמל, 2021 "הזקן והים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ירון אביטוב, אי בזרם: פידל, המינגוויי ו"הזקן והים", בבלוג של אלי אשד, באתר "רשימות", 13.3.2009 הזקן והים, באתר OCLC (באנגלית) הזקן והים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באתר לקסיקון הספרות העברית, בהוצאות מאוחרות מופיע בשמו האמיתי
ג'וני שב משדה הקרב

ג'וני שב משדה הקרב (באנגלית: Johnny Got His Gun) הוא רומן אנטי-מלחמתי מאת הסופר האמריקאי דלטון טרמבו. הספר נכתב ב-1938, פורסם שנה לאחר מכן, והפך לרב-מכר. הספר פורש את סיפורו של ג'ו בונהאם, חייל רגלים אמריקאי במלחמת העולם הראשונה שנפצע קשות ביום האחרון של המלחמה. פציעתו הביאה לאיבוד גפיו, ולפגיעת ראש שהפכה אותו לעיוור, חירש ואילם. הספר עוסק בסוגיות של ביואתיקה, המשמעות המוסרית של הישגי הרפואה וכדאיות המלחמה. בנוסף, עוסק הספר גם בשאלות פילוסופיות יותר רחבות על ההגדרה של "חיים" ו"קיום". הספר מחולק לשני חלקים: "המת" ו-"החי". ג'וני בונהם מתעורר בבית חולים לאחר שנפגע מפגז בזמן קרב במלחמת העולם הראשונה. הוא מבין אט-אט את מלוא חומרת מצבו, (הוא איבד את ידיו, את רגליו, את חוש הריח שלו, את חוש הראייה שלו, את חוש השמיעה שלו, ואת יכולת הדיבור) ומנסה לשווא ליצור קשר עם העולם החיצון. חלק זה מציג לחלופין את חייו של ג'וני לפני המלחמה, ואת מצבו הנוכחי בבית החולים. תיאוריו של העבר מלאים געגועים, אך יחד עם זאת רוויים סרקזם. בנוסף לתיאורים אלו, יש בחלק זה ביקורת נוקבת על מלחמת העולם הראשונה, ועל מלחמות באופן כללי. בסיום חלק זה, ג'וני מסביר לעצמו שאין שוב הבדל בינו לבין אדם מת, כי שום מחשבה שעוברת בראשו לא תשותף עם אחרים, וכולן ימותו יחד איתו. החלק השני של הספר מתאר את החלטתו של ג'וני "לחזור לחיים". כצעד ראשון, מחליט ג'וני להצליח לעקוב אחרי הזמן, להבדיל בין יום ולילה וכך הלאה. הוא סופר את החלפות הסדינים במיטתו, ומנסה לספור בליבו את הזמן שחולף. לבסוף מצליח ג'וני למנות את הזמן, ולחזות בדיוק את הזריחה. לאחר מכן ג'וני מחליט ליצור קשר עם העולם החיצון. הוא עושה זאת על ידי הטחת גופו במיטה, ושליחת מסרים באמצעות קוד מורס. הספר זכה לפרסום בינלאומי ולביקורות חיוביות. בשנת 1940 הוא זכה בפרס ה-"american booksellers award". עם יציאתו הוא עורר הדים רבים בארצות הברית, והיווה חלק מהביקורת על מלחמת העולם הראשונה. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה ובתחילת המלחמה הספר הפך מעין "מניפסט" של המתנגדים להצטרפות ארצות הברית למלחמה והתומכים במדיניות הפיוס. לאחר תחילת מבצע ברברוסה החליט טרמבו להפסיק את הפצת הספר עד לסיום המלחמה, כדי שלא לעודד סרבנות. בשנת 2002 החליט קצין חינוך ראשי של צה"ל דאז, תא"ל אלעזר שטרן, שלא להמשיך לכלול הצגה זו בסל "תרבות יום א'" של צוערי צה"ל, בשל "תגובות קשות" מצד צוערים בקורס. בשנת 1940 עובד הספר לתסכית רדיו על ידי ארצ' אובולר. ג'יימס קאגני גילם את ג'וני. בשנת 1971 עובד הספר לסרט בשם זה. הסרט זכה לביקורות פושרות. קטעים מתוך הסרט שולבו בקליפ לשיר One (שנכתב בהשראת הספר) של להקת מטאליקה. הלהקה אף רכשה את הבעלות על הסרט כדי למנוע תביעות זכויות יוצרים. בשנת 1982 עובד הספר להצגת אוף ברודוויי, על ידי מחזאי בשם ג'ף ברדלי סמית'. בהצגה הראשונה גולם תפקידו של ג'וני על ידי ג'ף דניאלס. בישראל הועלתה הצגת יחיד על פי הספר בבימויו של אילן אלדד ובכיכובו של איציק ויינגרטן. דלטון טרמבו, ג’וני שב משדה הקרב (תרגום: לאה צבעוני ואהרון בר), תל אביב: תמוז, 1974. דלטון טרמבו, ג’וני שב משדה הקרב (מאנגלית: עדה בן נחום; עריכה: אילן שטורם), רמת גן: בית צבי - בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה, 2005. דלטון טרמבו, ג’וני שב משדה הקרב (מאנגלית: יותם בנשלום), אחוזת בית, 2022. עופרה עופר אורן, "ג'וני שב משדה הקרב": קריאת חובה, בבלוג "סופרת ספרים", 20 בנובמבר 2022 אביב פטר, "החוש השישי" על "ג'וני שב משדה הקרב" מאת דלטון טרמבו, באתר "מעלה", מרץ 2023 מרב יודילוביץ', ג'וני לא שב משדה הקרב, באתר ynet, 14 בינואר 2002 Johnny Got His Gun באתר rotten tomatoes