אנטון היינריך רדזיוויל

אַנְטוֹן הַינְרִיך רַדְזִיוִויל (בגרמנית: Anton Heinrich Radziwill), או אנטוני הנריק רדזיוויל (בפולנית: Antoni Henryk Radziwiłł; 13 ביוני 1775 – 7 באפריל 1833) היה אציל פולני ופרוסי, אריסטוקרט, מוזיקאי ופוליטיקאי. בתחילה דוכס תורשתי של ניאסוויז' ואוליקה, כנצר למשפחת רדזיוויל הוא החזיק גם בתואר הכבוד של נסיך של האימפריה הרומית הקדושה (אנ') (רייכספירסט של האימפריה הרומית הקדושה). בין השנים 1815 ו-1831 שימש כדוכס-מושל (בפולנית: książę-namiestnik, בגרמנית: Statthalter) של הדוכסות הגדולה של פוזן, פרובינציה אוטונומית של ממלכת פרוסיה שנוצרה מתוך אדמות פולין גדול שסופחו בחלוקות פולין. אנטון רדזיוויל נולד ב-13 ביוני 1775 בווילנה למיכל הירונים רדזיוויל (אנ') ולהלנה לבית פז'דז'יצקה. משנת 1792 למד באוניברסיטת גטינגן והוזמן לחצרו של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השני. ב-1796 נישא ללואיזה, נסיכת פרוסיה (אנ'), בתו השנייה של הנסיך אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה ומכאן אחייניתו של המלך הפרוסי המנוח פרידריך הגדול. משפחתו החדשה שכנעה אותו שעליו להיות מתווך בין הפולנים שחיו תחת חלוקת פולין השלישית לאחר מרד קושצ'ושקו הכושל לבין השלטונות הפרוסיים בברלין. נע ונד בין ברלין, ורשה וסנקט פטרבורג, פיתח רדזיוויל את הרעיון להפוך את מחוז פרוסיה הדרומית לגרעין של ממלכה פולנית מחודשת, הנשלטת על ידי המלך הפרוסי באוניה פרסונלית. במהלך המערכה של נפוליאון ב-1806 בפולין במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית הוא ניסה להסית התקוממות פולנית נגד הצבא הצרפתי ולשכנע את הנסיך יוזף פוניאטובסקי לנטוש את בעלי בריתו הצרפתיים ולהצטרף לברית האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה. הוא נכשל בשני המקרים, כאשר פרוסיה ספגה תבוסה מוחצת בקרב ינה-אאורשטדט. במקום זאת, חיל המשלוח של נפוליאון הצית את מרד פולין הגדול (אנ'), שהוביל להקמת דוכסות ורשה בשלטון פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה עם הנסיך פוניאטובסקי כשר המלחמה. בשנים הבאות פרש רדזיוויל לארמונו בברלין והתרכז בהשבת האחוזות העצומות של משפחתו בחלוקה הרוסית (אנ') מידי אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. עם סיום קונגרס וינה ב-1815, הוא נשלח לבירת פולין גדול פוזנן כדוכס-מושל וכנציגו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה בדוכסות הגדולה של פוזן. נאבק בין נתיניו הפולנים לשלטונות פרוסיה, רדזיוויל מצא שכוחו מועט, שכן הכוח האמיתי היה בידיו של אוברפרזידנט יוזף צרבוני די ספוסטי (אנ') ומושלי המחוזות שבראשות המחוזות של פוזן וברומברג. הוא ניסה ללא הצלחה להתנגד למסע הגרמניזציה שהחלו הפרוסים. אירוסיה של בתו אליזה (אנ') עם הנסיך הפרוסי (לימים הקיסר הגרמני) וילהלם הראשון בוטלו ב-1824. זמן קצר לאחר פרוץ מרד נובמבר ב-1830 בפולין הקונגרסאית בשליטת רוסיה בראשות אחיו מיכל גדאון רדזיוויל, נשלל ממנו כל הסמכויות, והשלטון עבר לידי האוברפרזידנט אדוארד היינריך פון פלוטוול (אנ'). שנה אחר-כך בוטל תפקידו של הדוכס-מושל, והאוטונומיה של הדוכסות הגדולה בוטלה. הוא שולב בפרובינציות של פרוסיה (אנ'), ושמו שונה ל"פרובינציית פוזן" ב-1848. אנטון היינריך רדזיוויל חזר לארמונו בברלין, שם נפטר ב-7 באפריל 1833. הוא נקבר בקתדרלת פוזנן (אנ'). ילדיו עם לואיזה היו גרמנים בתרבותם, ולא שבו לפוזנן; אולם, כבעלים של אחוזת נייבורוב (אנ') ליד ורשה ואחוזות משפחתיות ענקיות בבלארוס של ימינו, הם ביקרו תכופות בחלקים אחרים של פולין. הפוליטיקאי פרדיננד רדזיוויל היה נכדו. אנטון רדזיוויל ידוע יותר בזכות חסות שהעניק לאמנות מאשר בזכות הקריירה הפוליטית הכושלת שלו. ארמונותיו בברלין (מאוחר יותר לשכת קנצלר הרייך של אוטו פון ביסמרק), בפוזנן ובאנטונין ליד אוסטרוב ויילקופולסקי (אנ') היו ידועים בקונצרטים נהדרים שביצעו המוזיקאים הבולטים בתקופתו. מלבד קונצרטים של גיטרה, צ'לו ואופרה בביצועו של רדזיוויל עצמו, בין אורחיו היו ניקולו פאגאניני (קונצרט בפוזנן ב-19 במאי 1829), יוהאן וולפגנג פון גתה, פרדריק שופן ולודוויג ואן בטהובן. שופן כתב את "פתיחה ופולונז בריליאנט בדו מז'ור לפסנתר ולצ'לו, אופוס 3" במיוחד עבור רדזיוויל. הוא גם ביצע קונצרט בארמונו בפוזנן ב-2 באוקטובר 1828. בנוסף, שופן הקדיש את ה"שלישייה לפסנתר, לכינור ולצ'לו בסול מינור, אופוס 8" לרדזיוויל. לודוויג ואן בטהובן הקדיש לו את האוברטורה אופוס 115 (Zur Namensfeier), ואילו גתה השתתף במאמציו לכתוב את המוזיקה לפאוסט שלו. מריה שימנובסקה הקדישה לו את הסרנדה pour le Pianoforte avec le accompagnement de violoncelle (תרגום מצרפתית: לפסנתר בליווי צ'לו). הוא גם היה נותן חסות בולט של תיאטראות פולניים, ואשתו פתחה את בית הספר הממלכתי הראשון לבנות בפוזנן ב-1830. חבר העמים הפולני-ליטאי: אביר מסדר העיט הלבן (אנ'), 6 בספטמבר 1793; 1 בדצמבר 1815 ממלכת פרוסיה: אביר מסדר העיט האדום (אנ'), 1795 אביר מסדר העיט השחור, 16 במרץ 1796 ממלכת בוואריה: אביר מסדר הוברט הקדוש (אנ'), 1825 המסדר הריבוני הצבאי של מלטה: אביר הכבוד והמסירות מדיה וקבצים בנושא אנטון היינריך רדזיוויל בוויקישיתוף אנטון היינריך רדזיוויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Preußen (1832). Handbuch über den Königlich Preußischen Hof und Staat: für das Jahr .... 1832. Decker. p. 6. Preußen (1796). Handbuch über den Königlich Preußischen Hof und Staat. Decker. p. 27. 'Liste der Ritter des Königlich Preußischen Hohen Ordens vom Schwarzen Adler (1851), "Von Seiner Majestät dem Könige Friedrich Wilhelm II. ernannte Ritter" p. 13 Bayern (1828). Hof- und Staatshandbuch des Königreichs Bayern: 1828. Landesamt. p. 7.