laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלוח הערבי

הלוח הערבי הוא אחד הלוחות הטקטוניים על פני כדור הארץ. ההתנגשות שלו עם הלוח האירואסייתי גרמה להיווצרות רכסי ההרים באזור טורקיה ואיראן. חלקו היבשתי של הלוח הערבי כולל בתוכו את חצי האי ערב בתחומן של ערב הסעודית, תימן, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, קטר, כווית, בחריין, ירדן וסוריה, ומגיע עד לדרום טורקיה. חלקו הימי מתבטא ברצועה המקיפה את חצי האי ערב לאורך מפרץ אילת, ים סוף, הים הערבי והמפרץ הפרסי. הלוח הערבי גובל בצפונו בטורקיה המצויה על הלוח האנטולי; בצפון-מזרח – בלוח האירואסייתי; במזרח – בלוח ההודי; בדרום-מזרח – בלוח הסומלי ובדרום – בלוח האפריקני לאורך הבקע הסורי-אפריקני. הלוח הערבי היה חלק מהלוח האפריקאי בתור הפרוטרוזואיקון, התור השלישי והאחרון בעידן הפרקמבריון, שהחל לפני כ-2.5 מיליארד שנים ונמשך עד לסיומו של העידן לפני כ-540 מיליון שנים. השניים נפרדו בתקופת האוליגוקן, שהסתיימה לפני 23 מיליוני שנים, ומאז נע הלוח הערבי באיטיות לכיוון הלוח האירו-אסיאתי, דבר שהביא להתרוממות רכס הרי זגרוס באיראן. שקע בקעת הירדן החל להתפתח בתקופת האאוקן לפני כ-38 מיליון שנה. הפעילות הטקטונית הביאה למגע בין שכבות קרקע של הלוח הערבי והלוח הלבנטיני. נקודות המגע בין שני הלוחות מסוג גבול חילוף, מתחילה בים סוף ומסתיימת בהרי הטאורוס שבדרום טורקיה. הקרום שממזרח להעתק, רובו בעבר הירדן, נע צפונה ביחס לקרום שממערב לו המשתרע בתחומי ארץ ישראל. לאורך קו ההעתק בין הלוחות נוצרו מספר אגני פתיחה, שקעים עמוקים יותר, אליהם התנקזו ים המלח והכנרת. תזוזות הלוחות הטקטונים והיפרדותם, גורמים לרעידות אדמה רדודות אשר חלקן רבות עוצמה. עם זאת, ברוב המקרים אין הן גורמות להתפרצות געשית, אך תיתכן נביעת מעיינות חמים. מדיה וקבצים בנושא הלוח הערבי בוויקישיתוף Tectonics of the Arabian Plate, אתר נאס"א-סוכנות החלל האמריקאית, הכולל הסברים ולוחות בנושא הלוח הערבי
קמצ'טקה (חבל מנהלי)

חבל מנהלי קַמְצַ'טְקַה (ברוסית: Камчатский край ; בתעתיק: קַמְצַ'טְסְקִיּ קְרַאי) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. רוב שטחו של החבל נמצא בחצי האי קמצ'טקה אשר בצפון-מזרחו של המזרח הרחוק הרוסי. החבל הוקם ב-1 ביולי 2007 כתוצאה מאיחוד של מחוז קמצ'טקה (Камчатская область) והמחוז האוטונומי הקוריאקי (Корякский автономный округ; שבירתו פלנה). נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 289 אלף תושבים. בירתו פטרופבלובסק-קמצ'טסקי. קיימות עדויות על כך שקוזאקים רוסים הגיעו לקמצ'טקה כבר במהלך המאה ה-17. עדויות כתובות על כך אבדו, אך הדבר נזכר על ידי חוקרים מאוחרים יותר. בשנות ה-40 של המאה ה-18 היה באזור מספר מצומצם של מבצרים רוסים. בשנת 1737 הגיעה לאזור משלחת מדעית בראשות סטפן קרשניניקוב. המשלחת עבדה במשך ארבע שנים ופרסמה עבודה מקיפה על הגאוגרפיה, גאולוגיה והעולם החי והצומח של האזור. בסוף המאה ה-18 נמל של בירת החבל הייתה תחנה חשובה להעברת אספקה ותיקונים של משלחות מדעיות של ג'יימס קוק וז'אן-פרנסואה לה פרוז. בשנת 1812 הנמל קיבל זכויות עיר ובשנת 1849 הוקמה יחידה מנהלית עם מרכזה בפטרופבלובסק-קמצ'טסקי. בשנת 1854 חיל מצב הרוסי הצליח להדוף מתקפה של צי אנגלי-צרפתי. בשנת 1855 התושבים עזבו את העיר והוא נשרף על ידי צי אנגלי-צרפתי. לאחר סיום מלחמת קרים הוא נבנה מחדש. בשנת 1932 יחידה מנהלית נפרדת בוטלה ואזור סופח למחוז חברובסק. בשנת 1956 חבל הוקם מחדשה כיחידה מנהלית. החל משנת 1958 באזור הוקמו מספר בסיסים של חיל הים הסובייטי. בשנת 2007 לחבל סופח המחוז האוטונומי הקוריאקי. תושהי החבל בוחרים "אספה מחוקקת של קמצ'טקה" שכוללת 27 חברים. בראש החבל עומד מושל חבל קמצ'טקה שנבחר בבחירות ישירות לתקופה של 5 שנים. בבחירות שנערכו בשנת 2020 לתפקיד נבחר ולדימיר סולודוב. מבחינה מנהלית החבל מחולק ל-11 מחוזות משנה (ראיונים) ושלושה ערים בעלי מעמד מיוחד (Города краевого значения). החבל שוכן בחצי האי קמצ'טקה (ובחלק היבשתי שמצפונו) ובאיי קומנדור וקרגינסקי, הסמוכים לו. הוא מתאפיין בפעילות געשית ענפה – קיימים כ-300 הרי געש, מהם 29 פעילים שהוכרזו על יד אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, ומספר רב של גייזרים. קלוצ׳בסקאיה סופקה (גובהו 4,750 מ') הוא הר הגעש הפעיל הגבוה ביותר באירואסיה. נכון לשנת 2024 בחבר מתגוררים 288,947 תושבים. זאת לעומת כ-480 אלף בשנת 1991. בערים מתגוררים כ-78% מכלל אוכלוסיית האזור. הרוסים מהווים כ-80% מאוכלוסיית החבל, עמי הצפון הילידיים – כ-3.7%. בעיר הגדולה – פטרופבלובסק-קמצ'טסקי – מתגוררים כ-163 אלף תושבים, למעלה ממחצית מאוכלוסיית החבל. כלכלת החבל מתבססת על דיג. כמו כן, בירת החבל, פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, מהווה עיר נמל חשובה באזור. באזור הוקמו מספר תחנות כוח שמנצלות חום טבעי. בניגוד למקובל מערכת החשמל של החבל אינה מחוברת לרשת ארצית. יתרה מכך היא לא מהווה רשת אחידה של החבל. אזורים רבים מקבלים חשמל ממקורות עצמאיות. בחבל לא הוקמו מסילות ברזל ותחבורה מבוססת על מכוניות בלבד. העברת סחורות מבוצעת תוך שימוש בתחבורה ימית. ליד פטרופבלובסק-קמצ'טסקי פעול נמל תעופה שהוקם בשנת 1948. בשנת 2023 עברו דרכו כ-800 נוסעים. אתר האינטרנט הרשמי של קמצ'טקה (ברוסית) אמיר גור, ‏המסע הצפוני האדיר, באתר ‏מאקו‏, 25 בנובמבר 2013 קמצ'טקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1266

שנת 1266 היא השנה ה-66 במאה ה-13. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 6 בינואר – חמישה קרדינלים ממליכים את שארל מאנז'ו למלך סיציליה במקומו של מנפרד, מלך סיציליה (דבר המוביל לקרב בנוונטו בין השניים) 26 בפברואר – קרב בנוונטו: כוחות בפיקודו של שארל הראשון מביסים את כוחותיו של מנפרד, מלך סיציליה (אשר נהרג בקרב) ללא תאריך מדויק: מלחמת הברונים השנייה באנגליה: באוקטובר הלחימה נרגעת והכוחות שתמכו בסימון החמישי דה מונפור מציעים למלך הנרי השלישי הצעת שלום, אשר מפסיקה את הקרבות שנה לאחר מכן (ב-1267) המלחמה בין סקוטלנד לנורווגיה נגמרת באמנת פרת בין אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד ומגנוס הרביעי, מלך נורווגיה, לפיו יקבלו הסקוטים את האיים ההברידיים החיצוניים ואת האי מאן תמורת תשלום לנורווגיה אחיו ודודו של מרקו פולו מגיעים לבירתו של קובלאי חאן בחנבליק (כיום בייג'ינג). ביקור זה מכין את הקרקע להגעתו של מרקו פולו לסין שבע שנים מאוחר יותר. המונגולים מבקשים באיגרת לאפיפיור שישלח מלומדים מערביים לאימפריה המונגולית, אך בקשה זו לא נענית הסולטאן הממלוכי בייברס מביס את הצלבנים וכובש את גבל ואת מצודת תבנין, שהייתה חשובה למדינות הצלבניות, כמו גם את ממלכת קיליקיה הארמנית האסלאם מתבסס בטורקסטן ללא תאריך מדויק: התום השני, מלך ממלכת קיליקיה הארמנית (מת ב-1307) באטריצ'ה פורטינארי, אהובתו של דנטה אליגיירי ומדריכתו בגן העדן ביצירתו "הקומדיה האלוהית" (מתה ב-1290) רוז'ה דה פלור, מצביע והרפתקן (מת ב-1305) ג'ון דנס סקוטוס, תאולוג ופילוסוף (מת ב-1308) 17 במרץ – פייר דה מונטריי, אדריכל צרפתי 21 באוקטובר – בירגר יארל, עוצר שוודיה, מייסד סטוקהולם (נולד ב-1210 לערך) ללא תאריך מדויק: ברקה חאן, חאן אורדת הזהב אריק בוקה, עוצר האימפריה המונגולית (דצמבר), ז'אן ד'איבלין, רוזן יפו ואשקלון (נולד ב-1215) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1266‎ נפטרים ב-1266‎ מדיה וקבצים בנושא 1266 בוויקישיתוף
רד אלינו לבקעה

רד אלינו לבקעה היא תוכניתה ה-17 של להקת פיקוד מרכז משנת 1969. בתוכנית נכללו שירים רבים שצעדו במצעדי הפזמונים, עמם הופיעה הלהקה בפסטיבל הזמר של אותה שנה. בהם: "שנינו מאותו הכפר", "שירו של צנחן", "צ'ארלי צ'פלין", ו"בכי תמרורים". את התוכנית ביים דני ליטאי לצידו של המנהל המוזיקלי יאיר רוזנבלום, שאף הלחין חלק מהשירים. ללהקה כתבו יוצרים רבים, ביניהם יורם טהרלב ("שירו של צנחן", "צ'ארלי צ'פלין", "מגע ידך", "הבלתי מאושרים", "טנגו ולנטינו", "סיסי", "בכי תמרורים", "המלווה", "כמה שמש"), נעמי שמר ("שנינו מאותו הכפר"), חיים חפר ("רד אלינו לבקעה" ("אי, כרמלה"), "ארץ המרדפים") ורימונה די-נור ("אהבה ים תיכונית"). למילותיהם כתבו לחנים סשה ארגוב, יאיר רוזנבלום ונעמי שמר. את המערכונים כתב בעיקר אפרים קישון. גם למפקד פיקוד המרכז באותה שנה, רחבעם זאבי (גנדי), היה קשר לתוכנית. לאחר תום התוכנית הקודמת ("איפה המרכז", 1968), יזם גנדי רבות בתוכנית המדוברת בערך זה והדגיש כמה היבטים: הלהקה מחדירה מוטיבציה גבוהה בפני החיילים, גם בפקודה וגם ברוח צוות. את הבנים שלח לקורס צניחה, וב"שירו של צנחן" היו מעוטרי כנפיים, ונעלי צנחנים. צמצום משך החזרות: החזרות נמשכות בין שלושה לארבעה חודשים, והרצת התוכנית ב-500 הופעות מינימום. הלהקה הופיעה חמש פעמים ביום ולפעמים יותר. החזרות עוברות למקום סגור בתנאי פנימייה מחוץ לתל אביב. לכידות, ויעילות בין חברי הלהקה, המביים והמנהל המוזיקלי. כל חברי הלהקה יכולים להעיר הערות ולהעלות הצעות לשיפור. גם כותבי המילים שותפים בהכנת התוכנית, ויש צורך להביאם אל זירת הפעילות. זאבי אף הגיע אל הפרטים הקטנים ביותר, והיה שותף לבחירת השירים וקטעי המעבר, ואף שינה טקסטים שלא נראו לו. מספרת ניצה שאול חברת הלהקה: " גנדי שהיה אז מפקד הפיקוד רצה שהלהקה שלנו ושלו תהיה הלהקה הצבאית הטובה ביותר. הוא היה איתנו די קשוח, העמיד אותנו בחזרות עד שלוש בלילה, אבל ידע גם להחזיר לנו בדרכים טובות. כל יומיים הוא היה לוקח אותי לבד לירושלים לקנות סטייקים ופיתות והרבה בשר טוב וטרי לכל הלהקה... " בשיר "שירו של צנחן" אשר הופיע בתוכנית הייתה הקפדה גדולה מצידו של זאבי. בחזרה הגנרלית לתוכנית הוא הגיע, ובסופה הוא פונה אל יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום, מחברי השיר, ואמר שהלהקה לא יכולה להופיע עם השיר כמו שהוא, משום שטהרלב כתב "שייפתח עלי שייפתח", וזה כמו תפילה, שחיילים מתפללים שהמצנח ייפתח. כך יכולים החיילים לחשוב שהמצנח עלול לא להיפתח, וזה יוריד את המורל לצנחנים. זאבי עצמו הגה את הרעיון של הוספת כ"ף קטנה: "כשייפתח". השיר זכה גם להקפדה מכיוון אחר. בשליחתו לרדיו פנו אנשי האקדמיה ללשון העברית ואמרו שאי אפשר להשתמש בשיר, מכיוון שהלהקה שרה "מִצְנָח", בעוד שהניקוד הנכון הוא "מַצְנֵחַ". כיוון שהתיקון דרש כניסה מחודשת של הלהקה לאולפני הקלטות, והוצאת כספים, נלחמו חברי הלהקה להשאיר את השיר כמו שהוא, והצליחו בכך. השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה. שניים משיריה של הלהקה השתתפו במצעד הפזמונים של אותה שנה, תשכ"ט: "שירו של צנחן" ו"שנינו מאותו הכפר". את השיר "שנינו מאותו הכפר" שר דני וסלי כסולן והוא הגיע למקום החמישי במצעד. שירו של צנחן הגיע למקום השני אחרי "על כפיו יביא", שנכתב גם הוא על ידי טהרלב ורוזנבלום. שלמה בראבא: המלווה דני וסלי: שנינו מאותו הכפר ניצה שאול: מגע ידך בני הלהקה: שירו של צנחן, רד אלינו לבקעה בנות הלהקה: צ'ארלי צ'פלין רד אלינו לבקעה באתר סטריאו ומונו רד אלינו לבקעה באתר "שרים במדים" עפרה אליגון, "רוצה בנשיקה רד אלינו לבקעה", מעריב, 27 ביוני 1969 שלמה בראבא - המלווה, סרטון בערוץ "כאן | מוזיקה", באתר יוטיוב (אורך: 03:45)
רייספדר

רייספדר (מגרמנית: Reissfeder) הוא כלי לשרטוט בדיו או בצבע. עשוי מידית שאוחזת ב"מלקחיים" ממתכת, אשר הרווחים בין חלקיו ניתנים לכיוון בעזרת גלגל שיניים. בעבר שימש שרטטים לשרטוט קווים ישרים, זאת לפני המצאת הרפידוגרף ועטי שרטוט. כן שימש גרפיקאים לתיחום משטחי צבע לפני צביעה ידנית בצבע גואש של עיצובים, לפני המצאת המחשב. קיים עד היום בערכות שרטוט משוכללות לצד המחוגה. מחוגה שרטוט טכני מדיה וקבצים בנושא רייספדר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגפסתה

האם התכוונתם ל... אגפסתה (הר) – הר במחוז אבחזיה שבגאורגיה אגפסתה (נהר) – נהר במחוז אבחזיה שבגאורגיה
המנון מזרח טימור

מולדת (בפורטוגזית: Pátria) הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור. את המילים חיבר בשנת 1975 פרנסיסקו בורג'ה דה קוסטה, ואת הלחן חיבר אפונזו דה אראוג'ו. ההמנון אומץ בשנת 2002. ההמנון נוגן לראשונה ב-28 בנובמבר 1975, כאשר מזרח טימור הכריזה באופן חד־צדדי על עצמאותה מפורטוגל. לאחר פלישת אינדונזיה למזרח טימור, ההמנון חדל להיות בשימוש. עם נסיגת הכוחות האינדונזיים והכרזת העצמאות של מזרח טימור, ההמנון אומץ רשמית ב-20 במאי 2002. דגל מזרח טימור סמל מזרח טימור מדיה וקבצים בנושא המנון מזרח טימור בוויקישיתוף המנון מזרח טימור באתר התיירות הרשמי של מזרח טימור. (באנגלית)
דילי

דילי (בטטום: Dili, בפורטוגזית: Díli) היא בירת מזרח טימור, הנמצאת בחוף הצפוני של האי טימור. דילי היא הנמל העיקרי ומרכז הסחר של מזרח טימור, ובה גם נמל תעופה המשמש הן כנמל אזרחי והן כנמל צבאי. היא משמשת גם כעיר הבירה של מחוז דילי. דילי הוקמה בשנת 1520 על ידי הפורטוגזים, שהפכו אותה לבירת טימור הפורטוגזית בשנת 1769. למרות שבמהלך מלחמת העולם השנייה פורטוגל ומושבותיה בחרו להיות נייטרליות, בעלות הברית ראו בטימור כמטרה אפשרית של היפנים, לכן כוחות הולנדים ואוסטרלים כבשו את מזרח טימור ב-1941. היפנים פלשו לדילי ובהמשך לכל האי ב-1942 והוא נשאר בשליטתם עד סוף המלחמה. לאחר מכן, הוחזרה מזרח טימור לפורטוגזים. מזרח טימור הכריזה על עצמאות חד-צדדית מפורטוגל ב-28 בנובמבר 1975, אולם תשעה ימים מאוחר יותר, ב-7 בדצמבר, פלשו כוחות אינדונזים לדילי. ב-17 ביולי 1976 סיפחה אינדונזיה את מזרח טימור, אותה כינתה "טימוֹר טימוּר", והכריזה על דילי כעל בירתה. בעקבות הכיבוש האינדונזי פרצה מלחמת גרילה עזה בין האינדונזים לבין ילידי מזרח טימור שתמכו בעצמאות מזרח-טימורית, מלחמה שגבתה את חייהם של אזרחים רבים. למרות שדילי עצמה הייתה תחת שלטון אינדונזי, ההתנגדות המזרח-טימורית הצליחה לפגוע באינדונזים, ועל כן עד שנת 1989 לא הורשו אזרחי חוץ או אזרחי אינדונזיה לבקר ב"מחוז ה-27". הסיקור התקשורתי של טבח דילי בשנת 1991 הביא שוב את תנועת השחרור המזרח-טימורית לקדמת הבמה הבינלאומית ובשנת 1999 כוחות או"ם נשלחו כדי לפקח על מזרח טימור. ב-20 במאי 2002 הפכה דילי לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור. העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי ניקולאוו לובטו, שקוד יאט"א שלו הוא DIL. זהו נמל התעופה המתפקד היחיד במזרח טימור, למרות שיש מסלולי המראה בערים אחרות בשביל טיסות פנים. בסיסה של האוניברסיטה הלאומית של מזרח טימור נמצא בדילי. פורטוגל קוימברה, פורטוגל אוסטרליה דרווין, אוסטרליה דילי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Arriving at Dili's Airport., VISIT EASTTIMOR(הקישור אינו פעיל)
פורמולה 1 עונת 1990

במסגרת פורמולה 1 של שנת 1990 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הברזילאי איירטון סנה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-הונדה. בעונה זו, נמשכה היריבות הגדולה בין איירטון סנה לבין אלן פרוסט. בתחילת המרוץ הלפני אחרון בעונה, הוביל סנה בדירוג ושניהם היו במקומות הראשונים בזינוק. כבר בהקפה הראשונה של המרוץ, התנגש סנה בפרוסט ושניהם יצאו מהמרוץ, מה שמנע מפרוסט השגת נקודות שהיו משאירות אותו בתמונת האליפות ולמעשה, הכתיר את סנה כאלוף העולם. זו הייתה הפעם השנייה ברציפות בה הוכרעה האליפות בין השניים בגלל התנגשות הדדית. כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו: קביעת משקל מינימלי לרכב ל-505 ק"ג, זאת על מנת להשוות בין המכוניות עם מצלמה עליהן לכאלה ללא מצלמה. הגדלת גודל תא הנהג על מנת לאפשר יציאת הנהג מהתא בתוך 6 שניות גם ללא פירוק ההגה. שינוי במבנה תא הנהג כדי לאפשר מיגון טוב יותר לאזור הכתפיים. הגדלת האור האחורה ל-20 סמ"ר ולעוצמה של 21 וואט. הגדלת גודל המראות ל – 10 על 5 ס"מ. בתחילת כל מרוץ, חייבים מארגני המרוץ לוודא כי כל נהג מסוגל לראות דרך המראות את המכוניות הנמצאות מאחוריו. בעונה זו נלקחו בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג. הערה: התוצאה בסוגריים מציינת את סך הנקודות שצבר הנהג. התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון. 10 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1990 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
הפייסטוס

הֶפַייסְטוֹס (ביוונית עתיקה: Ἥφαιστος), או בשמו הרומי וולקן, הוא אל הנפחות והאש במיתולוגיה היוונית. בנם של זאוס והרה, ולפי גרסאות אחדות - בעלה של אפרודיטה. נחשב לאל "טוב" ורודף שלום, אהוב בשמיים ובארץ, המשען והסמל של חיי תרבות ואפוטרופוס של הנפחים. על שמו קרוי האי הגעשי וולקנו שם שהפך מילה נרדפת להר געש בשפות אירופיות רבות. הפייסטוס היה בן האלמוות היחיד שהיה מכוער ופיסח, כפות רגליו היו הפוכות: אצבעות לאחור ועקבים לפנים. מסופר שאמו חסרת הבושה השליכה אותו מהאולימפוס כי לא אהבה את התינוק הפגום. כשפגע הפייסטוס בקרקע נשברו שתי רגליו. למזלו מצאה אותו תטיס, נימפת ים טובת לב שריפאה את פצעיו, וגידלה אותו כבנה. כשבגר והיה לנער מסרה אותו תטיס לידי משפחת קיקלופים, שגידלוהו ולימדו אותו את מלאכת הנפחות. גרסה אחרת של האירועים טוענת שהיה זה זאוס שהשליך את הפייסטוס הקטן מהאולימפוס לאחר שזה צידד באמו, באחת מהמריבות התכופות בינו להרה. הפייסטוס נפל במשך תשעה ימים ותשעה לילות עד שנחת באי למנוס. תושבי האי סיפקו לו את כל צרכיו וגידלוהו כבנם ושם הוא בנה את ארמונו ואת סדנת הנפחות שלו בתחתיתו של הר געש. יום אחד הגיע זאוס למקום עבודתו של הפייסטוס והתפעל מאוד מעבודתו היפה והזמין אותו להעביר את הנפחייה שלו אל האולימפוס. הפייסטוס בנה כיסאות מלכות לזאוס, האדס, ולפוסידון ועוד כיסא זהב אחד יפה ומעוטר מכל האחרים הכין בשביל אמו הרה. כשביקשה הרה לשבת בכיסאה התרומם הכיסא, רגליו ניתקו מן הקרקע, ושרשרות זהב עבות וחזקות כבלו אליו את המלכה, שלא יכלה להניע איבר. כל האלים התחננו בפני הפייסטוס שישחרר את אמו. אך הפייסטוס רצה לנקום באמו שלא רצתה בו ואף הגדילה את נכותו כשזרקה אותו מהשמיים. לבסוף הסכים לשחררה אבל התנה תנאי: הוא ביקש את אפרודיטה היפה מכולן לאישה ומקום באולימפוס. ההבטחה ניתנה וזאוס שהגיע אחר כך נאלץ להסכים לה גם הוא. כך הייתה אלת האהבה היפה לאשתו של אל האש, המכוער והצולע. עם זאת מסופר גם שאפרודיטה בגדה בו בסופו של דבר עם ארס אל המלחמה יפה התואר. הפייסטוס שגילה זאת, יצר לשניים מלכודת שהפילה עליהם רשת בעת שתינו אהבים, ואז קרא לכל שאר האלים שיבואו לצפות במחזה על מנת לספר להם על דבר הרומן שהתרחש מאחורי גבו. במיתוסים אחרים הפייסטוס דווקא קרוב מאוד להרה: פעם אחת זאוס השליכו מהאולימפוס כיוון שהגן עליה, ועל פי המסופר ב"איליאדה" הרה נעזרה בו במהלך מלחמת טרויה - הפייסטוס הציל את אכילס מנהר הסקמנדר שאיים להטביעו. יש המתארים את הפייסטוס כשוכן האולימפוס, נפח וחרש ברזל אצל האלים שהתייחסו אליו בכבוד ויקר (אם כי אצל הומרוס ב"איליאדה" הם מקימים "צחוק אשר עוד לא נשמע" למראה הליכתו הצולעת). בין העבודות המיוחסות לו ניתן למצוא את תיבת פנדורה ואת פנדורה עצמה, את חרבו של פרסאוס, את רעשן הנחושת באמצעותו הניס הרקולס ציפורים אוכלות אדם במטלתו השישית, את חציו של אפולו וגם את גביע היין של גנימדס שהיה מוזג הנקטר של האלים. יצירתו של הברק הראשון של זאוס מיוחסת גם היא להפייסטוס. יש משוררים האומרים שנפחייתו של הפייסטוס נמצאת תחת הר געש וגורמת להתפרצותו. הפייסטוס אומץ לפנתיאון הרומי ונקרא שם בשם "וולקן". על שמו קרוי האי הגעשי וולקנו שם שהפך מילה נרדפת להר געש בשפות אירופיות רבות. אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 273-286, מסת"ב 9789655525694 דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, עמ' 39–40 מדיה וקבצים בנושא הפייסטוס בוויקישיתוף האיליאדה, ספר 18, שורות 468-613, בתרגום שאול טשרניחובסקי. סיפור יצירת מגן אכילס על ידי הפייסטוס הפייסטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הפייסטוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Hephaestus
ונציה הקטנה

ונציה הקטנה היא אזור במרכז לונדון שבאנגליה, צפון מערבית לתחנת הרכבת פדינגטון. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תרגמת. אזור מגורים זה הוא אחד מאזורי המגורים היוקרתיים ביותר בלונדון. מקור שמו הוא בתעלת ריג'נטס הזורמת במרכז השכונה. יותר ממחצית האוכלוסייה הבוגרת בוונציה הקטנה מוסמכת לדרגת תואר ומעלה. יש מספר גבוה יחסית של תושבים ערבים וכורדים. כמו כן, חלק לא מבוטל מתושבי ונציה הקטנה מגיעים מאוסטרליה, ניו זילנד, צפון אמריקה ומערב אירופה. נוצרה כאן בריכה בשנות העשרים של המאה העשרים בנקודת המפגש של תעלת ריג'נט וזרוע פדינגטון של תעלת גרנד ג'ונס (כיום גרנד יוניון), ונודעה במקור בשם פדינגטון ברודווטר. אי קטן עם ערבות ועופות בר מהווה סוג של כיכר בצומת, שתמיד נועד כמקום לסירות הנאה. האי ידוע כיום כאי האי של בראונינג, על שם המשורר רוברט בראונינג, שגר בקרבת מקום. האזור הסמוך נבנה בצורה חלקית אך הרמונית מהרבע השני של המאה ה-19, במיוחד עם טרסות וזוגות של בתים משובצים בת שלוש קומות. לאזור ניתן להגיע בשיט לאורך תעלת ריג'נטס מאזור קמדן טאון ומאזור ריג'נטס פארק ומגן החיות של לונדון. מדיה וקבצים בנושא ונציה הקטנה בוויקישיתוף HIDDEN LONDON, Little Venice ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סינדיקליזם

סינדיקליזם (Syndicalism) היא אידאולוגיה פוליטית וכלכלית התומכת בהעברת השליטה בתעשייה ובממשל לידי פדרציות של ארגוני עובדים. המונח "סינדיקליזם" נגזר מן המילה הצרפתית "סינדיקט", או איגוד מקצועי. אחד ההוגים הבולטים של הסינדיקליזם היה ז'ורז' סורל, מהפכן צרפתי, אשר דגל במהפכנות אידיאליסטית ככלי להתחדשות מוסרית. סורל ראה באלימות דרך פעולה חיובית ומטהרת, והטיף להרס המדינה הקיימת ובניית מדינה חדשה תחתיה. הסינדיקליזם מתבסס על האינטרס המהפכני של האיגוד המקצועי. האיגוד המקצועי נתפס כגורם מהפכני שכן מנהיגיו וחבריו הם בעלי תודעה, סולידריות וחיזוק הדדי. הסינדיקליסטים חסידי סורל מייחסים חשיבות מכרעת לגורמים אי רציונליים בפוליטיקה: לרגש, למיתוסים ולגיבורים. יסודות של חשיבה סינדיקליסטית ניתן למצוא גם ברבים מארגוני העובדים האירופאים ובייחוד בארגוני העובדים הסקנדינביים. בארגוני העובדים הסוציאל-דמוקרטים בסקנדינביה התפתחו לא מעט יסודות של גישה סינדיקליסטית. למשל דמוקרטיה ישירה בהחלטות מרכזיות, הנהגות בנות הדחה מלמטה, דגש חזק על חופש השביתה ושימוש בשביתות סולידריות ועוד. בין הגורמים לתכונות אלו ניתן למנות: העדר יכולת לנהל פוליטיקה פרלמנטרית אפקטיבית עד סמוך לפרץ מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה, עקב מבנה הפרלמנטים ושיטת הבחירות. תחרות החל מ-1910, בעיקר בשוודיה, מצד הארגון האנרכו-סינידקליסטי הפורש SAC (הארגון האנרכו-סינידקליסטי השני בגודלו בעולם ב-2004, כשמנה כ-7,500 חברים). תאורטיקנים סוציאל-דמוקרטים סקנדינבים שהרבו להדגיש את תפקידם המרכזי של ארגוני העובדים במימושו של כל חזון "סוציאליסטי" עתידי. גם ארגון העובדים הגדול בצרפת, C.G.T, ששנים רבות נתפס כקשור במפלגה הקומוניסטית הצרפתית, החל את דרכו עם הקמתו ב-1895 כארגון סינדיקליסטי רדיקלי שרק סמוך למלחמת העולם הראשונה החל לפתח קשרים חזקים עם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. ז'ורז' סורל, קטעים נבחרים: מתוך הרהורים על האלימות ואשליות הקידמה, ליקט זאב שטרנהל; (תרגם: דוד לזר), ירושלים: האוניברסיטה העברית - הפקולטה למדעי החברה - החוג למדע המדינה, תשכ"ז.
מדינאי

מְדִינַאי הוא אדם שעיסוקו בניהול והנהגת המדינה. תואר זה נקשר הן לנבחרי ציבור מכל שכבות האוכלוסייה ולמנהיגי מפלגות ופוליטיקאים; והן לבעלי תפקידים ומשרות שמונו על ידי המדינה, ואף התמקצעו בעבודתם, כגון דיפלומטים, העוסקים בניהול יחסי החוץ שבין מדינתם לבין מדינות זרות. בתואר "מדינאי" נעשה שימוש מאז העת העתיקה. השאלה אם אדם מסוים יוגדר כמדינאי או לא היא לרוב סוגיה סובייקטיבית ותלויה בעיקר בדעתו ובהשקפתו של האדם המגדיר. פוליטיקאים המוגדרים כמדינאים הם לרוב מבוגרים מאוד, פופולריים ובעלי עשייה יוצאת דופן. פוליטיקאים הפורשים מתפקידם לרוב מכונים מדינאים על ידי תומכיהם. אדם רון (עורך), אבא אבן - מדינאי ודיפלומט: ספר לזכרו של שר החוץ לשעבר, ירושלים: משרד החוץ, 2003. נתן שפיגל, קיקרו: מדינאי, נואם, סופר, הוגה-דעות, ירושלים: אקדמון, תשמ"א 1981. מדינאים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל בנגלדש

סמל בנגלדש (בבנגלית: বাংলাদেশের জাতীয় প্রতীক) הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה העממית של בנגלדש. הסמל אומץ זמן קצר לאחר קבלת העצמאות בשנת 1971, והוא מורכב מעיגול ואשר בתוכו מספר אלמנטים אומנותיים המסמלים את המדינה. מאגר המים בא לסמל את הנהרות הרבים שזורמים בבנגלדש. לצידי מאגר המים יש שני צרורות של אורז, ומטרתם לסמל את האוכל והחקלאות של המדינה. בראש הסמל מופיעים 4 כוכבים ונבט של פרח. סמל בנגלדש בתקופת השלטון הבריטי סמל נשיא בנגלדש סמל ראש ממשלת בנגלדש סמל בנגלדש על מטבע (50 פאיסה) מדיה וקבצים בנושא סמל בנגלדש בוויקישיתוף
חוקי הדתות

חוקי הדתות הם חוקים שנקבעו במסגרת דתית כלשהי ובהתאם לכללי החקיקה המוסכמים והמקובלים באותה מסגרת דתית. בהקשר למסורת הדתית במובנה היהודי אורתודוקסי, חקיקה דתית היא, למעשה, פסיקת הלכה המתבצעת על ידי רב המוסמך לפסוק הלכה. בעקבות ביטול התוקף של מצוות רבות שמופיעות בברית הישנה כדוגמת: דיני הקרבת קורבנות, איסורי אכילה אין בנצרות מערכת מפורטת של מצוות. עם זאת, יש חיוב לאדם המאמין לקיים את המצוות המוסריות שמופיעות בברית הישנה כגון: איסורי עשרת הדיברות – רצח, גנבה וכן, איסור גילוי עריות – איסור נישואים עם קרובי משפחה. החוק הנוצרי, הקרוי "חוק קנוני", נקבע במועצת הבישופים. מועצות הבישופים הן ועידות המתכנסות מאז ראשית הנצרות ועד זמנינו – לעיתים כל כמה עשרות שנים ולעיתים בהפרשי זמן רחבים יותר. החוקים הנחקקים בוועידות אלה, בהן משתתף לעיתים גם האפיפיור, מופצים בכל קהילה ומשמשים תשתית לעבודת בית הדין שבראשות הבישוף. מקור החקיקה נוצרית היא מן הברית הישנה, מן הברית החדשה ומכתבי האבות הכנסייה. לדוגמה, איסור על נישואים של קרובי משפחה מדרגת קרבה מסוימת, מבוסס על האיסור של גילוי העריות המופיע בברית הישנה ומרחיב אותו. רבים מן החוקים הקנוניים עוסקים בחלוקת הסמכויות בין אנשי הכנסייה בדרגות השונות ובכללי ההתנהגות המחייבים אותם. לדוגמה, "נאסר על כמרים לארח בבתיהם נשים, בגלל החשד שעשוי לעלות, מלבד אמם, אחותם או נשים שהן מעבר לכל חשד"; צריך לבדוק היטב את אורח חייהם של המועמדים לבישוף ורק לאחר מכן יוכלו לעבוד. פוסק ההלכה באסלאם הוא המֻפְתִי. כדי לשמש מֻפְתִי חייב אדם להיות מוסלמי ובקי בהלכה. בדרך-כלל, המופתי פוסק פסק הלכה (פתווה) בתשובה לשאלה של אחד המאמינים, או לשאלת השליט. פסקי ההלכה עוסקים באופן קיום המצוות, בענייני ירושה, בדיני משפחה ועוד. במדינות המוסלמיות המודרניות, ישנה הסמכה של בתי הדין השרעיים לדון בענייני אישות ואפוטרופסות, המדינה מעסיקה פוסקי הלכה מטעמה. תפקידם של פוסקי הלכה אלה הוא להנחות את שופטי בתי הדין השרעיים שבתחומה. על-פי השָרִיעָה, אין באסלאם היררכיה של פוסקי הלכה. כל מֻפְתִי רשאי להוציא פסקי הלכה כתשובות לשאלות המופנות אליו. עם זאת, היו בכל תקופה פוסקי הלכה שהשפעתם הייתה גדולה משל עמיתיהם, וזאת משום הידע הרב שיוחס להם. חלקם עסקו בהוראה בבתי-ספר ידועים, וחלקם עסקו בפסיקה בלי לקבל שכר והתפרנסו ממסחר ומלאכה. חופש דת חקיקה דתית בישראל מדיה וקבצים בנושא חוקי הדתות בוויקישיתוף